Neljästoista vuosikertomus yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta (1996) /* KOM/97/0299 lopull. */



Virallinen lehti nro C 332 , 03/11/1997 s. 0001



NELJÄSTOISTA VUOSIKERTOMUS yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta - 1996 - (97/C 332/01) KOM(97) 299 lopull. SISÄLLYSLUETTELO Sivu ESIPUHE .......... 8 ALUE ILMAN SISÄRAJOJA 1. Johdanto .......... 19 2. Tilanne eri aloilla .......... 20 2.1. Fyysisten rajojen poistaminen .......... 20 2.1.1. Tulliasiat .......... 20 2.1.1.1. Tulliasioita koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 21 2.1.2. Maataloustuotteiden vapaa liikkuvuus .......... 21 2.2. Teknisten rajojen poistaminen .......... 21 2.2.1. Tavaroiden vapaa liikkuvuus .......... 21 2.2.1.1. EY:n perustamissopimuksen 30 ja sitä seuraavat artiklat .......... 21 2.2.1.2. Direktiivissä 83/189/ETY säädetyt kaupan esteiden ennalta ehkäisevien toimien säännöt .......... 23 2.2.2. Yhteenveto tavaroiden vapaata liikkumista koskevien direktiivien soveltamisesta eri aloilla .......... 24 2.2.2.1. Elintarvikkeet .......... 24 2.2.2.2. Elintarvikkeita koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 25 2.2.2.3. Lääkeaineet .......... 25 2.2.2.4. Lääkeaineita koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 25 2.2.2.5. Kemian tuotteet .......... 26 2.2.2.6. Kemian tuotteita koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 26 2.2.2.7. Moottoriajoneuvot, traktorit ja moottoripyörät .......... 26 2.2.2.8. Moottoriajoneuvoja, traktoreita ja moottoripyöriä koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 26 2.2.2.9. Rakennustuotteet .......... 27 2.2.2.10. Tuotantohyödykkeet (koneenrakennus, henkilökohtaiset suojavarusteet, valmispakkaukset, mittalaitteet, sähkötekniikka, lääkintäalan laitteet) .......... 27 2.2.2.11. Tuotantohyödykkeet (koneenrakennus, sähkötekniikka, henkilökohtaiset suojavarusteet, kaasu, paine, valmispakkaukset, mittalaitteet, lääkintä-alan laitteet ja huviveneet) .......... 27 2.2.2.12. Vastuu viallisista tuotteista .......... 28 2.2.3. Ihmisten vapaa liikkuvuus, asettautumisoikeus ja äänioikeus .......... 28 2.2.3.1. Syrjintäkielto .......... 28 2.2.3.2. Maahantulo ja oleskelu .......... 29 2.2.3.3. Oleskeluoikeutta koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 29 2.2.3.4. Äänioikeus ja vaalikelpoisuus .......... 30 2.2.3.5. Pääsy valtion virkoihin .......... 30 2.2.3.6. Siirtotyöläisten sosiaaliturva .......... 30 2.2.3.7. Tutkintojen vastaavuuden tunnustaminen .......... 31 2.2.3.8. Tutkintojen vastaavuutta koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 32 2.2.3.9. Itsenäiset kauppaedustajat .......... 32 2.2.4. Palvelujen vapaa tarjoaminen .......... 32 2.2.4.1. Audiovisuaalinen ala .......... 32 2.2.4.2. Televiestintä .......... 33 2.2.4.3. Televiestintä koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 34 2.2.4.4. Rahoituspalvelut .......... 35 2.2.4.5. Rahoituspalveluja koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 37 2.2.5. Pääomien vapaa liikkuvuus .......... 37 2.2.6. Yhtiösoikeus .......... 38 2.2.6.1. Yhtiösoikeutta koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 38 2.2.7. Henkinen ja teollinen omaisuus .......... 38 2.2.7.1. Henkisen ja teollisen omaisuuden tunnustamista koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 40 2.2.8. Julkiset hankinnat .......... 40 2.2.8.1. Julkisia hankintoja koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 41 2.3. Verorajojen poistaminen .......... 41 2.3.1. Välitön verotus .......... 41 2.3.1.1. Välitöntä verotusta koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 43 2.3.2. Välillinen verotus .......... 43 2.3.2.1. Välillistä verotusta koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 45 KULUTTAJANSUOJA JA TUOTETURVALLISUUS 1. Johdanto .......... 46 2. Tilanne eri aloilla .......... 46 2.1. Kosmeettiset valmisteet .......... 46 2.2. Tekstiilituotteet .......... 46 2.3. Turvallisuus ja terveys .......... 46 2.4. Taloudellisten etujen suojaaminen .......... 46 2.5. Kuluttajapolitiikan ja tuoteturvallisuuden alalla sovellettavien direktiivien kansallisista täytäntöönpanoa koskevien ilmoitusten tilanne .......... 47 KILPAILU 1. Johdanto .......... 47 2. Eri alojen tilanne .......... 47 2.1. Julkiset yritykset .......... 47 2.2. Monopolit .......... 49 2.3. Kilpailupolitiikkaan sovellettavien direktviivien kansallisista täytätäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 49 SOSIAALIPOLITIIKKA 1. Johdanto .......... 49 2. Tilanne eri aloilla .......... 49 2.1. Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu .......... 49 2.2. Työskentelyolosuhteet .......... 49 2.3. Työsuojelu .......... 50 2.4. Kansanterveys .......... 50 2.5. Työllisyyttä ja sosiaalipolitiikkaa koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 50 MAATALOUS 1. Johdanto .......... 51 2. Eri alojen tilanne .......... 51 2.1. Markkinat .......... 51 2.2. Yhdenmukaistaminen .......... 52 2.3. Maatalousdirektiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 54 KALASTUS 1. Johdanto .......... 54 2. Tilanne eri aloilla .......... 55 2.1. Markkinat .......... 55 2.2. Varat .......... 55 2.3. Lipun myöntämistä koskevien kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaisuus yhteisön oikeuden kanssa .......... 55 YMPÄRISTÖ 1. Johdanto .......... 55 1.1. Yleinen tilanne .......... 55 1.2. Kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 56 1.3. Kansallisten täytäntöönpanotoimien säännöstenmukaisuus .......... 56 1.4. Direktiivien moitteeton soveltaminen .......... 57 1.5. Tiedon saannin vapaus .......... 58 1.6. Ympäristövaikutusten arviointi .......... 58 1.7. Toteutettavat toimet .......... 59 2. Tilanne eri aloilla .......... 60 2.1. Ilma .......... 60 2.2. Kemikaalit .......... 60 2.3. Vesi .......... 61 2.4. Melu .......... 62 2.5. Jätteet .......... 62 2.6. Luonto .......... 63 2.7. Säteilyturva .......... 64 2.8. Ympäristöä koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 65 LIIKENNE 1. Johdanto .......... 65 2. Tilanne eri aloilla .......... 66 2.1. Maantieliikenne .......... 66 2.2. Yhdistetyt kuljetukset .......... 66 2.3. Sisävesiliikenne .......... 66 2.4. Rautatieliikenne .......... 66 2.5. Meriliikenne .......... 67 2.6. Lentoliikenne .......... 68 2.7. Kesäaika .......... 68 2.8. Liikennettä koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 68 ENERGIA 1. Johdanto .......... 68 2. Tilanne eri aloilla .......... 69 2.1. Hintojen avoimuus .......... 69 2.2. Sähkön ja maakaasun sisämarkkinat .......... 69 2.3. Energiatehokkuus .......... 69 2.4. Hiilivedyt .......... 69 2.5. Energia-alaa koskevien direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittaminen .......... 69 RAKENNERAHASTOT JA YHTEISÖN OIKEUS .......... 70 TALOUSARVIOASIAT .......... 71 YHTEISÖJEN HENKILÖSTÖ .......... 71 TILASTOKYSYMYKSET .......... 71 LIITTEET Liite I: Oletetut rikkomiset .......... 72 Liite II: Todetut rikkomiset .......... 79 Liite III: Perustamissopimusten, asetusten ja päätösten rikkominen .......... 87 Liite IV: Direktiivien soveltamisen tila .......... 100 Liite V: Yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot, joita ei ole pantu täytäntöön .......... 193 Liite VI: Yhteisön oikeuden soveltaminen kansallisissa tuomioistuimissa .......... 198 ESIPUHE Euroopan komissio laatii vuosittain kertomuksen yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta vastauksena Euroopan parlamentin (9 päivänä helmikuuta 1983 annettu päätöslauselma) ja jäsenvaltioiden (julistuksen N:o 19 2 kohta, joka on Maastrichtissa 7 päivänä helmikuuta 1992 allekirjoitetun sopimuksen Euroopan unionista liitteenä) sekä myös Eurooppa-neuvoston ja neuvoston eri osastojen pyyntöihin saada tietoja erityisaloilta. Kuten parlamentti muistutti edellä mainitussa 9 päivänä helmikuuta 1983 antamassaan päätöslauselmassa, "yhteisön oikeuden yhdenmukainen, täydellinen ja samanaikainen soveltaminen kaikissa jäsenvaltioissa on oikeusyhteisön olemassaolon perusehto" (1). Riittää, että mainitaan komissiolle Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 155 artiklan mukaan annettu perustamissopimuksen vartijan tärkeä tehtävä. Tämän tehtävän suorittamiseksi komissiolla on käytettävissään ainutlaatuinen keino: EY:n perustamissopimuksen 169 artiklassa määrätty rikkomisesta johtuva menettely valtiota vastaan. Lopputulosta 169 artiklan soveltamisesta vuonna 1996 voidaan pitää suurelta osin myönteisenä, kuten on havaittavissa tilastoista (ja erityisesti valitusten määrän vähenemisestä) sekä komission tekemistä aloitteista jäsenvaltioiden laiminlyöntien johdosta aloitettujen menettelyjen toimivuuden ja tehokkuuden parantamiseksi. Komissio on ottanut käyttöön joukon toimenpiteitä parantaakseen niitä työskentely-tapojaan, jotka on tarkoitettu näiden menettelyjen käsittelyn nopeuttamiseksi ja yksinkertaistamiseksi sekä niiden avoimuuden lisäämiseksi. Kaikissa yksiköissään toteuttamiaan toimenpiteitä komissio on täydentänyt yhtenäismarkkinoita koskevilla (komission tiedonanto yhtenäismarkkinoiden vaikutuksista ja tehokkuudesta (2)) ja ympäristöä koskevilla (komission tiedonanto yhteisön ympäristölainsäädännön voimaan-saattamisesta (3)) yksityiskohtaisemmilla toimilla. Parannusten tehokkuus näkyy jo kuluneen vuoden tilastoissa, erityisesti jäsenvaltioille ilmoitettujen päätösten määrässä. Näistä tilastoista käy ilmi neljä merkittävää suuntausta: - Jäsenvaltiolle annettujen virallisia ilmoituksia tai perusteltuja lausuntoja koskevien päätösten määrä on lisääntynyt huomattavasti. - Valitusten määrä on vähentynyt 15 prosenttia. Tämä jo kolmannessatoista kertomuksessa havaittu kehitys seuraa kautta, jolloin valitusten määrä on pysynyt samana. Jo kolmannessatoista vuosikertomuksessa yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta esitettiin tälle joitakin selityksiä. Koska valitusten määrä vuonna 1996 väheni huomattavasti, tähän on syytä palata. - Päätettyjen menettelyjen määrä on edelleen korkea. - "Pakettikokous"- ja direktiiviseminaaritoimintaa on jatkettu. Direktiivien täytäntöönpanoon on tässä yhteydessä kiinnitettävä erityistä huomiota. Kansallisia täytäntöönpanotoimia koskevien säännösten määrän on havaittu hieman lisääntyneen vuonna 1996. Komissio ei ainoastaan pyri parantamaan työskentelytapojaan vaan se aikoo myös käyttää hyväkseen kaikkia perussopimuksissa myönnettyjä oikeuksia. Sen vuoksi komissio on antanut tiedonannon EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan soveltamisesta (4) ja lisäksi ottanut käyttöön laskentatavan tässä artiklassa määrätyn uhkasakon laskemiseksi (5). Tämä mahdollisti sen, että komissio tammikuussa 1997 ensimmäistä kertaa voi soveltaa käytäntöön tätä uutta Maastrichtin sopimuksessa käyttöön otettua määräystä. Komissio on lopuksi yrittänyt helpottaa oikeusasiamiehen työtä sen jälkeen, kun tämä oli tehnyt ensimmäiset tutkimuksensa siitä, miten komissio hoitaa rikkomismenettelyjä. Tämä tehtiin tarkoin huomioiden asianomaisten osapuolten toimivalta. Esipuheessa käsitellään näin ollen seuraavia viittä kohtaa: I. Toimenpiteet rikkomisesta johtuvan menettelyn parantamiseksi II. Vuoden 1996 tilastot ja niistä ilmenevät suuntaukset III. Direktiivien täytäntöönpano vuonna 1996 IV. EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan täytäntöönpano V. Oikeusasiamiehen ensimmäiset tutkimukset rikkomistapauksista I. TOIMENPITEET RIKKOMISESTA JOHTUVAN MENETTELYN PARANTAMISEKSI Perustamissopimuksen mukaan rikkomisesta johtuvan menettelyn tarkoituksena on antaa rikkomiseen syyllistyneen jäsenvaltion oikaista lainsäädäntöään ennen kuin varsinainen oikeuskäsittelyvaihe aloitetaan. Asian saattamista Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi edeltää aina vähintään kaksi hallinnollista vaihetta (virallinen ilmoitus ja perusteltu lausunto), jotka kumpikin edellyttävät komission päätöstä. Tämän vaiheittaisen menettelyn ansiosta yli 80 prosentissa tapauksista (6) voidaan välttyä oikeuskäsittelyvaiheelta, mutta se pidentää käsittelyaikaa. Vaikka komission on ponnisteltava saadakseen jäsenvaltion oikaisemaan lainsäädäntöänsä, se ei voi tehdä tätä mihin hintaan tahansa. Komissio ei voi hyväksyä tarpeettoman pitkiä määräaikoja vastausten antamiselle, niiden antamatta jättämistä eikä jäsenvaltioiden joskus käyttämää viivytystaktiikkaa, ja sen on rajoitettava tapausten käsittelyaikaa. Lisätäkseen rikkomisesta johtuvan menettelyn tarkoituksenmukaisuutta ja tehokkuutta komissio on jo useaan otteeseen parantanut työskentelytapojaan, viimeksi vuonna 1993. Pitkäksi venyneet vastausajat, tiettyjen sisäisten toimintatapojen hitaus tai huono soveltuvuus, menettelyn liioiteltu luottamuksellisuus ja lisäksi parlamentin useaan kertaan toistamat vaatimukset käsittelyn nopeuttamisesta ja avoimuuden lisäämisestä (7) edellyttävät mittavia parannuksia seuraavaan kolmeen kohtaan: - asioiden käsittelyn nopeuttaminen (A) - sisäisten menettelytapasääntöjen yksinkertaistaminen (B) - komission päätösten avoimuuden lisääminen (C). A. Asioiden käsittelyn nopeuttaminen Euroopan parlamentin kahdennestatoista vuosikertomuksesta antamassa päätöslauselmassa (8) esitetyn vaatimuksen mukaisesti komissio on tässä asiassa ottanut käyttöön sisäisiä toimia, joista kolmea on syytä korostaa: i) valitusten käsittelyn tärkeysjärjestyksen määrittely, ii) rikkomisesta johtuvan menettelyn aloittamisen ja päättämisen määräaikojen tarkempi noudattaminen ja iii) perusteltujen lausuntojen valmistelun nopeuttaminen. i) Komission yksiköt kirjaavat ja tutkivat kaikki valitukset 169 artiklan mukaisesti riippumatta siitä, miten vakavia olosuhteet tai yhteisön oikeuden rikkomiset ovat ja riippumatta siitä, onko niillä merkitystä yhteisölle. Komissio on kuitenkin määritellyt valitusten käsittelyn painopisteet, koska joitakin rikkomisia voidaan ratkaista ottamatta käyttöön 169 artiklassa tarkoitettua menettelyä, esimerkiksi jäsenvaltion viranomaisille tehdyllä esityksellä. Nämä painopisteet ovat seuraavat: - yhteisön oikeutta eniten vahingoittavat rikkomiset kuten direktiivien puutteellinen siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja puutteellinen kansallisten säännösten ja yhteisön oikeuden yhdenmukaisuus yleensä; - samantasoiset puutteellisen soveltamisen tapaukset, erityisesti jos ne havaitaan yksityisiltä tulleiden lukuisten täsmällisten valitusten perusteella; - rikkomiset, joista aiheutuu vakavaa vahinkoa sille, jota rikotun säännöksen on tarkoitus suojella; - yhteisön rahoitusta saaviin toimiin liittyvät rikkomiset. Tämä ei tarkoita sitä, että muut vähemmän tärkeinä pidetyt tapaukset jätettäisiin huomioimatta. ii) Rikkomistapausten nopean käsittelyn mahdollistamiseksi komissio on korostanut sisäisten määräaikojen noudattamista. Siten määrätään, että joko päätös menettelyn aloittamisesta (virallinen ilmoitus) tai päätös menettelyn päättämisestä on tehtävä vuoden kuluessa siitä, kun valitus oletetusta rikkomistapauksesta on kirjattu tai tapaus otettu käsiteltäväksi komission omasta aloitteesta. On tietysti totta, että tämän määräajan tarkka noudattaminen on arkaluontoinen asia käytäessä neuvotteluja rikkomiseen syyllistyneen jäsenvaltion kanssa tai kun kyseinen valtio on ilmoittanut aikovansa antaa lähiaikoina asetuksen. Vaikka komissio voi myöntää poikkeuksia vuoden pituiseen määräaikaan silloin, kun jäsenvaltio näyttää varmasti oikaisevan lainsäädäntöään, se on kuitenkin päättänyt olla ankara: sen toiminnan uskottavuus kulkee käsi kädessä päätöksenteon nopeuden kanssa. Tästä näkökulmasta katsoen voidaan päätös virallisesta ilmoituksesta tehdä vieläkin nopeammin. Virallinen ilmoitus ei edellytä yhteyksien katkaisemista jäsenvaltioon vaan antaa ainakin joskus ainutlaatuisen tilaisuuden neuvotteluiden käymiseen. "Virallinen ilmoitus" tarkoittaa käytännössä, jos EY:n perustamissopimuksen 169 artiklaa luetaan kirjaimellisesti, pyyntöä esittää näkökantoja ("varattuaan ensin sille valtiolle, jota asia koskee, tilaisuuden esittää huomautuksensa"). Näyttää siis olevan tärkeää palauttaa viralliselle ilmoitukselle sen alkuperäinen merkitys: jäsenvaltiolle ei anneta tiedoksi valmista tuomiota vaan mahdollisuus esittää selvityksensä. Komissio pyrkii virallisella ilmoituksella kahteen tavoitteeseen: yhtäältä se on tarkka sovellus periaatteesta, jonka mukaan osapuolella on aina oikeus puolustautua, ja toisaalta se helpottaa jäsenvaltiota oikaisemaan lainsäädäntöään ennen kuin asia saatetaan tuomioistuimen käsiteltäväksi. Komissio palauttaa siten viralliselle ilmoitukselle sen todellisen tehtävän: sallia keskustelun syntyminen jäsenvaltion kanssa tämän oikeudet huomioon ottaen ja saada tämä keskustelu käyntiin mahdollisimman nopeasti. iii) Komissio on ryhtynyt tarvittaviin toimiin, jotta vuodesta 1997 lähtien perusteltujen lausuntojen sisältö olisi valmis ennen kuin päätös niiden antamisesta tehdään. Kyseessä oleva jäsenvaltio voisi siten tutustua perusteltuun lausuntoon kohta saatuaan tiedon päätöksestä. Aikaisemmin saattoi kulua useita kuukausia päätöksen teosta siihen, kun perusteltu lausunto valmistui. B. Sisäisten menettelytapasääntöjen yksinkertaistaminen Rikkomisten käsittelysääntöjen yksinkertaistaminen vähentää yksiköiden selvitystyötä ja kollegiossa käsiteltävien tapausten valmistelutyötä siitä huolimatta, että selvitettäviksi tulevien tapausten määrä on suuri. Tässä voidaan esimerkin vuoksi mainita yhä kasvava niin sanotun yksinkertaistetun päättämismenettelyn käyttö, mikä mahdollistaa oletetuista rikkomisista johtuvien menettelyjen päättämisen ilman, että käydään läpi kaikki päättämiselle säädetyt vaiheet. Yksinkertaistettua päättämismenettelyä voidaan käyttää oikeudellisen yksikön suostumuksella. Sitä voidaan käyttää ainoastaan tapauksissa, joissa valitus on ilmeisen perusteeton, valituksella ei ole kohdetta, todisteet ovat puutteellisia tai valituksen tekijästä ei enää kuulla. C. Komission päätösten avoimuuden lisääminen Avoimuutta koskevien näkemysten muuttuminen, komission halukkuus selventää toimintaansa sekä parlamentin useaan otteeseen esittämät tätä koskevat toivomukset (9) ovat vaikuttaneet siihen, että komissio on ottanut uudelleen tarkasteltavaksi rikkomisesta johtuvien menettelyjen julkisuussäännöt. Perusteltuja lausuntoja ja asioiden tuomioistuimessa vireillepanoa koskevat päätökset ovat nykyään pääsääntöisesti julkisia siinä mielessä, että tiedonanto voidaan aina antaa odottamatta perusteltua lausuntoa koskevaa päätöstä tai kanteen nostamista, ellei komissio toisin päätä. Kyseessä olevalla jäsenvaltiolla on kuitenkin aina oikeus saada kappale ilmoituksesta ennen sen levittämistä. Ennen vuotta 1996 komissio antoi hyvin harvoin lehdistötiedotteita rikkomisia koskevista päätöksistä. Uudesta käytännöstä on jo nyt hyviä seurauksia, sillä vuonna 1996 komissio antoi 32 lehdistötiedotetta pelkästään yhtenäismarkkinoista. Vastaava luku ympäristöalalla oli 19, liikenteen alalla kaksi ja sosiaalisella alalla yksi. Huomattavissa on, että suurin osa näistä lehdistötiedotteista koskee useita rikkomisia. Sekä kansainvälinen että paikallinen lehdistö on julkaissut näitä tiedonantoja. Tällaiset tiedonannot voivat myös vaikuttaa menettelyjen päättämistä koskeviin päätöksiin. Virallisia ilmoituksia koskevia sääntöjä ei ole muutettu. Niitä koskeva salassapitovelvollisuus säilyy paitsi perustamissopimuksen 171 artiklaan perustuvien ja direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista ilmoittamatta jättämistä koskevien virallisten ilmoitusten osalta. Muissa tapauksissa vaaditaan siis komission päätös, jossa lehdistötiedotteen antaminen nimenomaan sallitaan. Virallinen ilmoitus ei koskaan ole ilmaus komission lopullisesta kannasta, vaan sen tarkoitus on siis ainoastaan antaa kyseessä olevalle valtiolle mahdollisuus oikaista lainsäädäntöään. On sanomattakin selvää, että komission rikkomisia koskevien päätösten sisältö on salainen. II. VUODEN 1996 TILASTOT JA NIISTÄ ILMENEVÄT SUUNTAUKSET Vuoden 1996 tilastojen tutkiminen antaa myönteisen kuvan rikkomisten käsittelystä. Erityisesti valitusten määrä näyttää laskeneen. Neljä merkittävää suuntausta on havaittavissa: - valitusten, sekä parlamentin jäsenten ilmoittamien ja komission yksiköiden paljastamien tapausten määrän väheneminen (A); - päätettyjen menettelyjen määrän pysyminen edelleen korkeana (B); - komission jäsenvaltioille lähettämien virallisten ilmoitusten ja perusteltujen lausuntojen määrän suuri lisääntyminen (C); - pakettikokous- ja direktiiviseminaaritoiminnan jatkaminen (D). A. Uusien valitusten, sekä parlamentin jäsenten ilmoittamien ja komission yksiköiden paljastamien tapausten määrän väheneminen (A) Valitusten määrä on vähentynyt vuoden 1995 955:stä 819:ään vuonna 1996 vähennyksen ollessa 14 prosenttia. Valitusten määrä alkoi laskea jo vuonna 1995 (verrattuna vuoteen 1994, jolloin valitusten määrä oli 1 145, vähennys vuoden 1995 aikana oli 19,8 prosenttia). Komission yksiköiden paljastamien tapausten määrä väheni jyrkästi 13 prosentilla 297:stä 257:ään. Tässä on kyseessä suunnanmuutos. Luku 1 076 (819 uutta valitusta sekä 257 uutta komission yksiköiden ilmoittamaa tapausta vuonna 1996) heijastaa ristiriitaista todellisuutta. Itävaltaa koskevien valitusten ja komission yksiköiden ilmoittamien tapausten määrä lisääntyi paljon (+15,5 %), kuten myös Suomea (+17,8 %) ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevien (+82 %) (10). Se on laskussa jopa huomattavasti Italian (-1,4 %), Ruotsin (-3,8 %), Tanskan (-8,4 %), Saksan (-9,4 %), Belgian (-28,8 %), Portugalin (-30,8 %), Ranskan (-31,5 %) (11), Espanjan (-32,7 %) (12), Irlannin (-34 %), Luxemburgin (-36 %), Alankomaiden (-41,6 %), ja Kreikan (-41,7 %) osalta. Näiden lukujen alakohtainen tarkastelu paljastaa valitusten ja komission yksiköiden aloitteesta esille otettujen tapausten huomattavan vähenemisen ympäristöalalla (207, joista yli neljäsosa koskee Espanjaa, verrattuna 265:een, vähennys -27 %), jonkin verran pienempi vähennys yhtenäismarkkinoiden alalla (483 tapausta verrattuna 512:een, vähennys -5,3 %). Tulliliiton ja välillisen verotuksen alalla tapausten määrä laskee jatkuvasti (44 verrattuna 62:een, vähennys -29 %) ja maanviljelyksessä (136 verrattuna 159:ään, vähennys -15,5 %). Liikenteen alalla todettu väheneminen sisältää suunnanmuutoksen verrattuna edeltävinä vuosina havaittuun lisäykseen: huomattavan lisäyksen jälkeen vuonna 1995 (82 tapausta verrattuna edellisen vuoden 48:aan) valitusten ja komission yksiköiden aloitteesta esiin tulleiden tapausten määrä on vähentynyt 53:een (vähennys -35,5 %). Näiden lukujen tulkitseminen ei ole helppoa. Komissio esitti joitakin tätä koskevia olettamuksia jo kolmannessatoista kertomuksessa yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta. - Valitusten määrän väheneminen Uusien rikkomistapauksista tehtyjen ilmoitusten määrän vähenemiseen on erilaisia syitä. On syytä korostaa joitakin rohkaisevia merkkejä: - Voi olla kyseessä jäsenvaltioiden parempi yhteisön oikeuden soveltaminen, josta samanaikainen valitusten ja komission yksiköiden toimesta esiin otettujen tapausten määrän lasku voisi olla osoituksena. - Voi olla kyseessä yhteisön oikeuden soveltamisen parempi valvonta jäsenvaltioissa kansallisten tuomioistuinten toiminnan ansiosta. Tätä ilmiötä on saattanut edistää se, että yhteisöjen tuomioistuin vuonna 1991 tunnusti, että on olemassa uusia oikeudellisia keinoja, joihin yksityiset voivat yhteisön oikeuteen tukeutuen vedota (vastuukanne jäsenvaltiota vastaan, joka ei noudata yhteisön lainsäädäntöä). - Komissiolle ilmoitetaan ainoastaan sellaisista rikkomisista, jotka todella kuuluvat sen toimivaltaan. - Sen jälkeen kun yhtenäismarkkinat tulivat voimaan 31 päivänä joulukuuta 1992, unionin lainsäädäntötoiminnan tahti on muuttunut. Tärkeimmät säädökset yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi on jo annettu, ja yhteisö on tämän yhteisöoikeuden vahvistamis- ja hallinnointivaiheessa. On ilmeistä, että jo useita vuosia sitten havaittu uusien yhteisön säädösten määrän suhteellinen väheneminen on johtanut kansallisten täytäntöönpanosäädösten määrän vähenemiseen ja sen mukana mahdollisten rikkomisten määrän laskemiseen. - Väheneminen voi myös johtua teknisluonteisesta syystä: eräät yksiköt aloittavat kirjeenvaihdon valituskirjeen lähettäjän kanssa varmistuakseen siitä, että pyyntö täyttää 169 artiklassa määrätyn menettelyn valitukselle asettamat vaatimukset jo ennen kuin pääsihteeristöä pyydetään kirjaamaan valitus saapuneeksi. Näin on erityisesti silloin, jos ensimmäinen kirjelmä ei ole tarpeeksi selkeä. Tämä yksiköiden tiukempi käytäntö valitusten vastaanottamisessa on voinut vaikuttaa kirjattujen valitusten kokonaismäärään. Uusien tapausten määrän lasku voi myös johtua syistä, jotka antavat aihetta huoleen: - Mahdolliset valittajat välttävät rikkomisesta johtuvaa menettelyä, koska he katsovat, että se on liian hidas ja se ei vaikuta heidän oikeudelliseen asemaansa. Tämän menettelyn rajoitettu vaikutus (yhteisöjen tuomioistuin voi ainoastaan todeta rikkomisen tapahtuneen, mutta sillä ei ole mahdollisuutta tuomita vahingonkorvauksiin kuten kansallisella tuomioistuimella) saattaa saada mahdolliset valittajat luopumaan. - Yhteisön oikeutta pidetään vaikeasti ymmärrettävänä. Yhteisön kansalaiset tuntevat sen vain osittain, eivätkä ainakaan riittävästi. Yhteisöjen tuomioistuimelle osoitettujen ennakkopäätöspyyntöjen vähäinen lisäys näyttäisi vahvistavan tätä ilmiötä. - Kolmannestatoista yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta tehdystä vuosikertomuksesta antamassaan päätöslauselmassa parlamentti jo levitti tietoa tästä ilmiöstä: "[Parlamentti] on huolestunut siitä, että julkisessa mielipiteessä osoitetaan vain vähän innostusta uuden Euroopan rakentamiseen, ja olettaa, että tämä ilmiö voi johtua osittain sopivan tiedon puutteesta, osittain siitä, että hyväksytyt asiakirjat ovat usein kaukana kansalaisten jokapäiväisestä elämästä" (13). - Ympäristöalalla tehtyjen valitusten määrän vähentyminen ei merkitse sitä, "että saavutukset ympäristöalalla olisivat vastaavassa määrin parantuneet" (14). Tässä ei ole syytä heittäytyä spekulointiin eikä vaikeasti todistettaviin skenaarioihin. Varmaa on kuitenkin, että komissio pyrkimyksissään tehdä Euroopasta "kansalaisten Eurooppa" on aina valittajien käytettävissä. Komission kuitenkin odotetaan aina kykenevän ratkaisemaan yksittäisiä tapauksia ja sitä pidetään jonkinlaisena "yhteisön ylimpänä tuomioistuimena", vaikka 169 artiklan mukaisella menettelyllä on tarkoitus saada jäsenvaltio noudattamaan yhteisön oikeutta. Kansalaisella, joka ei osallistu asian käsittelyyn ja jonka henkilökohtaista elämäntilannetta se ei välittömästi muuta, on lähinnä rikkomisten havaitsijan ja ilmoittajan osa. Älkäämme unohtako, että yhteisön kansalainen voi vedota yhteisön oikeuteen kansallisessa tuomioistuimessa ja tällä tavalla saada tunnustuksen yhteisön oikeuteen perustuville oikeuksilleen. Liitteessä VI esitetään tilannekatsaus kansallisten tuomioistuinten toiminnasta tässä yhteydessä. On siis olemassa juopa sen välillä, mitä komissio voi tehdä ja mitä suuri yleisö siltä edellyttää. Yleisen mielipiteen osittain omaksuma väärä käsitys komission osuudesta selittää ehkä rikkomisesta tehtyjen ilmoitusten määrän suhteellisen vähenemisen. Tämän tilanteen korjaamiseksi komission on selvennettävä omaa osuuttaan rikkomisista johtuvissa menettelyissä. Tähän suuntaan tähtää uuden valituslomakkeen julkaiseminen lähiaikoina Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Siinä selvitetään erilaiset yksityishenkilön käytettävissä olevat oikeudelliset keinot: yhtäältä vetoaminen kansalliseen tuomioistuimeen ja toisaalta yhteisön menettelyt. Komissio osoittaa pyrkivänsä niiden nopeuttamiseen ja avoimuuden lisäämiseen sekä tehostamiseen muun muassa 171 artiklan seuraamusten pelotusvaikutuksen avulla. - Euroopan parlamentin jäsenten ilmoittamien tapausten määrän väheneminen Suoraan Euroopan parlamentin jäsenten esittämien kysymysten seurauksena kirjattujen tapausten määrä on myös vähentynyt (20 tapausta vuonna 1996 verrattuna 34:ään vuonna 1995). Viisi näistä tapauksista koskee julkisia hankintoja ja neljä esteitä tavaroiden vapaalle liikkumiselle. Muutamat parlamentille vuonna 1996 esitetyt vetoomukset johtivat uusien rikkomistapausten kirjaamiseen. Esimerkkinä voidaan mainita Ranskan yliopistojen sisäänpääsyvaatimukset ja kirjoittautumismaksut, joita "General Medical Council" (15) vaatii. Kuten komissio osoitti kolmannessatoista kertomuksessa, yllä mainittuja lukuja on tulkittava varovaisesti. Näiden tapausten lisäksi parlamentin jäsenet osoittavat rikkomistapauksia, jotka komission yksiköt ovat jo ottaneet käsiteltäväksi tai joita koskeva valitus on jo kirjattu. - Komission yksiköiden paljastamien tapausten määrän lasku Komission omasta aloitteesta paljastuneiden tapausten määrän lasku voidaan ensisijaisesti selittää sillä, että komission yksiköt käyttävät suoria, epävirallisia ja muihin kuin rikkomisesta johtuviin menettelyihin liittyviä suhteita jäsenvaltioihin oikaistakseen pienehköjä rikkomisia. Havaittuaan, ettei teknisen normin täytäntöönpanosta ole ilmoitettu, asianomainen yksikkö yrittää saada jäsenvaltion tekemään sen, eikä aloita menettelyjä, ellei jäsenvaltio kieltäydy tai riitauta asiaa. Komission halukkuus käsitellä rikkomistapaukset kohtuullisessa ajassa ja siis antaa etusija tapauksille, joissa menettelyt ovat jo vireillä ennen kuin se aloittaa uusia menettelyjä, on toinen selitys tälle vähenemiselle. B. Päätettyjen menettelyjen määrän pysyminen edelleen korkeana Parlamentti kehotti kolmannestatoista vuosikertomuksesta antamassaan päätöslauselmassa komissiota osoittamaan avoimuutensa julkaisemalla ne syyt, joiden vuoksi se tietyissä tapauksissa pidättäytyy toimimasta (16). Päätettyjen menettelyjen määrä on vähentynyt vuoden 1995 2 043:sta 1771:een vuonna 1996, vähennyksen ollessa 14 prosenttia. Menettelyjen päättämisen syyt vaihtelevat tapauksesta toiseen. Todettujen rikkomistapausten määrä, joissa menettelyt on päätetty, toisin sanoen joista päätettiin lähettää jäsenvaltiolle virallinen ilmoitus, oli 1 344 vuonna 1995. Määrä väheni 877:ään, joka tarkoittaa 34 prosentin laskua vuonna 1996. Tämä luku on yleisesti ottaen merkki siitä, että jäsenvaltio on saattanut lainsäädäntönsä yhteisön oikeuden mukaiseksi komission toteaman rikkomisen osalta. Luvussa on kuitenkin myös tapauksia, joissa jäsenvaltio on vakuuttanut komissiolle olevansa oikeassa. Näin ollen vaikuttaa siltä, että vuonna 1996 olisi ollut vaikeampaa saada jäsenvaltiot oikaisemaan lainsäädäntöään kuin edeltävinä vuosina. Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen tapausten määrän lievä kasvu viittaa myös tähän suuntaan (93 esitystä verrattuna 72:een vuonna 1995). Todetuista rikkomisista johtuvien menettelyjen päättämiset on pidettävä erillään niistä 874 oletetusta rikkomistapauksesta, valituksesta tai komission yksiköiden aloitteesta havaitusta tapauksesta, joissa menettelyt päätettiin. Sellaisten oletettujen rikkomisten määrän suuri lisäys, joissa menettelyt on päätetty, on epäilemättä seurausta tapauksen kirjaamisen ja sitä koskevan ensimmäisen tosiasioihin perustuvan päätöksen välisen yhden vuoden määräajan täsmällisestä noudattamisesta. Suuri määrä oletetuista rikkomisista johtuvia menettelyjä on päätetty sen vuoksi, ettei komissio vuoden määräajan kuluessa ole voinut vahvistaa sitä, että rikkominen olisi tapahtunut. C. Komission jäsenvaltioille lähettämien virallisten ilmoitusten ja perusteltujen lausuntojen sekä yhteisöjen tuomioistuimelle osoitettujen muutoksenhakujen määrän suuri lisääntyminen Komissio antoi vuonna 1996 jäsenvaltioille tiedoksi 1 587 päätöstä virallisista ilmoituksista ja perustelluista lausunnoista. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimelle toimitettiin 93 uutta muutoshakemusta. Nämä luvut ovat korkeimpia yhteisön historiassa. Tämä lisäys johtuu ensisijaisesti perustelluista lausunnoista. Vuonna 1996 komissio lähetti 435 perusteltua lausuntoa, verrattuna 194:ään vuonna 1995, lisäys oli siis 224 prosenttia. Vuonna 1996 käyttöön otetut toimenpiteet menettelyn nopeuttamiseksi alkavat vaikuttaa. Edellisinä vuosina havaittu myöhästeleminen on - ainakin osittain - poissa ja lähettämistä odottavien perusteltujen lausuntojen ("viipymättä täytäntöönpantavat perustellut lausunnot") määrä on huomattavasti vähentynyt. Vuonna 1996 lähetettyjen virallisten ilmoitusten määrä lisääntyi jonkin verran, tarkemmin sanottuna 9 prosenttia (1 044:stä 1 142:een). Tämä voidaan epäilemättä selittää komission uusilla toimintaohjeilla, joilla yksiköitä kehotetaan lähettämään virallinen ilmoitus nopeammin, nimittäin niin pian kuin yksiköillä on syytä olettaa, että rikkominen on tapahtunut. Näin myös virallinen ilmoitus säilyttää tehtävänsä "näkökantojen esittämistä koskevana pyyntönä". Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen uusien tapausten määrä nousi vuoden 1995 72:sta 93:een vuonna 1996. Nämä virallisiin ilmoituksiin, perusteltuihin lausuntoihin sekä kanteiden nostamisiin liittyvät päätökset koskevat pääasiassa tapauksia, joissa ei ole ilmoitettu direktiivien kansallisista täytäntöönpanosäännöksistä (kuten käy ilmi jäljempänä olevasta taulukosta 2.2.). Jäljempänä olevasta III kohdasta ilmenee yksityiskohtaisesti, miten yhteisön direktiivit on pantu täytäntöön. D. Pakettikokous- ja direktiiviseminaaritoiminnan jatkaminen Parlamentin vetoomusvaliokunta esitti lausunnossaan kolmannestatoista vuosikertomuksesta joitakin näkökohtia pakettikokouksista (17). Komissio pitää sen vuoksi tarpeellisena selostaa, mitä näissä kokouksissa tapahtui vuonna 1996. i) Pakettikokoukset koskevat ensisijaisesti - mutta ei yksinomaan - sisämarkkinoita ja ympäristöasioita. Tavaroiden vapaan liikkumisen esteitä käsitteleviä pakettikokouksia on pidetty kahdeksan jäsenvaltion: Alankomaiden, Itävallan, Saksan, Espanjan, Ranskan, Kreikan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Portugalin kanssa. Kaikista jäsenvaltioiden kanssa käsitellyistä 172 rikkomistapauksesta on ratkaisu löytynyt 73:een, toisin sanoen 42 prosenttiin tapauksista. ii) Komissio järjestää tarpeen mukaan jäsenvaltioissa vuosittain useitakin direktiiviseminaareja. Näiden kokousten ensisijaisena tarkoituksena on yhdessä kyseisen jäsenvaltion viranomaisten kanssa tutkia direktiivien kansallisia täytäntöönpanosäännöksiä kaikilla niillä aloilla, joista direktiivejä on annettu. Mahdolliset tapaukset, joissa kansalliset säännökset eivät ole yhdenmukaisia yhteisön oikeuden kanssa, selvitetään. Tämänkaltaisista vuoden 1996 aikana eri jäsenvaltioissa järjestetyistä tapaamisista on mainittava erityisesti kolmessa uudessa jäsenvaltiossa järjestetyt kokoukset. Ne ovat osoittautuneet hyvin hedelmällisiksi kansallisten viranomaisten myönteisen asenteen ansiosta. Kokoukset ovat osaltaan huomattavasti edistäneet direktiivien täytäntöönpanoa näissä kolmessa valtiossa. III. DIREKTIIVIEN TÄYTÄNTÖÖNPANO VUONNA 1996 A. Täytäntöönpanosäännöksistä ilmoittaminen Täytäntöönpanosäännöksistä ilmoittamatta jättämisestä vuonna 1996 aiheutuneiden rikkomisten takia aloitettujen menettelyjen määrä on lisääntynyt huomattavasti edelliseen vuoteen verrattuna (1 097 tapausta verrattuna 799:ään). Seuraava taulukko antaa yleiskäsityksen tilanteesta kaikkien niiden direktiivien kansallisten täytäntöönpanosäännösten ilmoittamisen osalta, jotka olivat voimassa 31 päivänä joulukuuta 1996. On havaittavissa, että kuluneena vuonna voimaan tulleiden uusien direktiivien määrä on pienempi kuin vuotta aikaisemmin. Vuotta tarkasteltaessa on lisäksi havaittavissa, että yhteisön lainsäädäntötahti on ollut hitaampi. Syyt siihen on esitetty edellä (18). >TAULUKON PAIKKA> Joulukuun 31 päivään 1996 mennessä jäsenvaltiot olivat ilmoittaneet keskimäärin 92,8 prosenttia kaikkien niihin sovellettavien yhteisön direktiivien täytäntöönpanoon tarvittavista kansallisista säännöksistä. Luku on korkeampi kuin vuonna 1995 (90,7 %). Tulokset vaihtelevat kuitenkin yksittäisten jäsenvaltioiden kesken. Kansallisten täytäntöönpanotoimien määrän suunnaton lisääntyminen on havaittavissa Suomessa (70,5:stä 80,93:een prosenttiin), samoin Ruotsi on edelleen parantanut asemaansa (kuudennelta viidennelle tilalle) vain kaksi vuotta maan unioniin liittymisen jälkeen. Kuten kolmannestatoista yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnan vuosikertomuksesta kävi ilmi, nämä luvut kätkevät taakseen ristiriitaisen todellisuuden. On todettava, että tietyillä aloilla ilmoitusten määrä jopa vanhojenkin direktiivien kansallisia täytäntöönpanotoimia koskevista säännöksistä nousee vain hitaasti. Näin on esimerkiksi julkisten hankintojen ollessa kyseessä (19). Ilmoitusten määrä voi jopa laskea sen vuoksi, että äskettäin hyväksyttyjä direktiivejä ei ole pantu täytäntöön (20). Toisilla on havaittavissa selvää parantumista. Tässä suhteessa tutkintojen vastavuoroiseen tunnustamiseen sovellettavien direktiivien kansallisten täytäntöönpanotoimien vertailu vuosien 1995 ja 1996 välillä on paljonpuhuva (21). Lopuksi on havaittavissa, että suurin osa jäsenvaltioista toteuttaa monella alalla, erityisesti kuluttajapolitiikassa, kansalliset täytäntöönpanosäännökset vasta kun täytäntöönpanolle asetettu määräaika on päättynyt (22). B. Täytäntöönpanotoimien yhdenmukaisuus On selvää, että täytäntöönpanotoimia koskevien säännösten laatu on vähintään yhtä tärkeä kuin täytäntöönpanotoimet sinänsä. Kannattaa mainita, että useilla aloilla pidetyt pakettikokoukset ovat osoittautuneet hyvin tehokkaiksi puutteellisen yhdenmukaisuuden välttämisessä (23). Voimme tässä yhteydessä mainita, että kansallisten täytäntöönpanotoimien ja direktiivien yhdenmukaisuuden valvontaa helpottaisi, jos kaikki jäsenvaltiot lähettäisivät komissiolle taulukot, joiden perusteella kansallisten ja yhteisön säännösten yhdenmukaisuutta voi verrata (24). C. Täytäntöönpanotoimien soveltaminen Jäljempänä selostettavat selvimmät tapaukset, joissa jäsenvaltioiden direktiivien kanssa yhdenmukaisten kansallisten täytäntöönpanotoimien soveltaminen on puutteellista, ovat edellä mainituilta aloilta. Esimerkkinä alasta, jolla on useita puutteellisen soveltamisen tapauksia, voidaan mainita niiden direktiivien soveltaminen, jotka on tarkoitettu ammatillisten tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen helpottamiseksi sekä niiden esteiden poistamiseksi, jotka ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 52 ja 59 artiklan kanssa. Komissio on saanut kolmisenkymmentä yksinomaan tätä alaa koskevaa valitusta vuoden 1996 aikana (25). IV. EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 171 ARTIKLAN 2 KOHDAN 2 ALAKOHDAN TÄYTÄNTÖÖNPANO 171 artiklan 2 kohdan 2 alakohdan mukaan komissiolla on oikeus nostaa kanne Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa jäsenvaltioita vastaan, jotka rikkovat yhteisön oikeutta. Artikla kuuluu seuraavasti: "Jos jäsenvaltio, jota asia koskee, ei toteuta yhteisöjen tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavia toimenpiteitä komission asettamassa määräajassa, komissio voi saattaa asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Komissio yksilöi samalla sen kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon määrän, joka asianomaisen jäsenvaltion tulisi sen käsityksen mukaan olosuhteet huomioon ottaen suorittaa. Jos yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että jäsenvaltio, jota asia koskee, ei ole noudattanut sen tuomiota, se voi määrätä jäsenvaltion suorittamaan kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon." Komissiolla on tuomioistuimen valvonnassa valta päättää uhkasakoista useilla aloilla. Tässä komissiolla on esitysoikeus, jota Euroopan unionista tehdyn sopimuksen laatijat eivät ole halunneet lähemmin täsmentää. Sanotaan ainoastaan, että rangaistuksen on oltava olosuhteisiin nähden sopiva. Tästä seuraa, että komissio ei voinut ottaa käyttöön tätä sopimuksen uutta säännöstä sopimatta tarkoista menettelyohjeista ja ilman, että jäsenvaltioille tehtiin avoimesti selväksi, millä perusteilla ja millä tavalla komissio aikoo laskea jäsenvaltiolle annettavan uhkasakon "rikkomisesta johtuvan rikkomisen" yhteydessä. Parlamentti on monta kertaa kehottanut komissiota käyttämään 171 artiklaa ja ehdottamaan yhteisöjen tuomioistuimelle uhkasakkojen asettamista (26). Komissio on edennyt kahdessa vaiheessa. Se on ensinnäkin hyväksynyt tiedonannon sopimuksen 171 artiklan täytäntöönpanosta (27) ja toiseksi sen rahasumman laskentatavan (28), jota se ehdottaa yhteisöjen tuomioistuimelle tämän artiklan soveltamiseksi. Seuraavassa esitettävät havainnot vastaavat kolmannentoista vuosikertomuksen parlamentille esitelleen esittelijän toivomukseen (29), ja niiden tarkoituksena on esitellä lyhyesti nämä kaksi asiakirjaa; täydellisten tietojen saamiseksi on kuitenkin syytä tutustua itse asiakirjoihin. A. Vuoden 1996 kesäkuun 6 päivän tiedonanto Komission tarkoitus oli tämän tiedonannon avulla julkaista "ne perusteet, joita se soveltaa pyytäessään tuomioistuinta määräämään uhkasakkoja" tietäen hyvin, että näitä perusteluja täsmennetään ja hiotaan sitä mukaa kuin 171 artiklan 2 kohdan 2 alakohtaa sovelletaan käytäntöön. Kuten olemme havainneet, komissiolla on harkinnanvarainen oikeus päättää, nostaako se kanteen tuomioistuimessa 171 artiklan tarkoittamasta rikkomisesta. Jos komissio päättää tehdä näin, sen täytyy esittää kantansa rangaistukseen, vaikka se voi jättää vaatimatta rangaistuksen määräämisen, mikäli se perustelee kantansa. Uhkasakon suuruuden määrittelemisellä on hyvin selkeä tavoite: "varmistaa yhteisön oikeuden tehokas täytäntöönpano" (30) ja "päästä mahdollisimman nopeasti yhtenäiseen soveltamiseen" (31). Tästä syystä komissio pitää parhaimpana uhkasakon käyttöä, jota pidetään sopivimpana keinona tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Sakko muodostuu summasta, joka jäsenvaltion on maksettava joka päivä sen jälkeen, kun se on saanut tiedon tuomioistuimen antamasta tuomiosta siihen asti, kunnes rikkominen on täysin päättynyt. Tämä päivittäinen summa lasketaan kolmen perustavaa laatua olevan seikan (32) mukaisesti, nimittäin - rikkomisen vakavuus, - rikkomisen kesto, ja - tarve saada rangaistuksella aikaan pelotevaikutus toistumisen välttämiseksi. Rikkominen on määritelmänsä mukaisesti aina samanlainen. Se on tuomioistuimen antaman tuomion noudattamatta jättämistä. Tällä noudattamatta jättämisellä on aina "tietty vakavuusaste" (33). Uhkasakon suuruuden määrittelemiseksi ei silti pidä tarkastella ainoastaan noudattamatta jättämistä sinänsä vaan myös sitä, miten vakava se rikkominen on, joka antoi aihetta tuomioistuimen ensiksi langettamaan tuomioon. Tämän vakavuusasteen mittaamiseen käytetään kahta parametriä, jotka ovat rikottujen yhteisön säännösten merkitys ja tämän rikkomisen seuraukset yleisen ja yksityisen edun kannalta (34). Tarve varmistaa rangaistuksen tehokkuus vaatii sen määräämistä sopivan suuruiseksi ja sulkee pois mahdollisuuden ainoastaan vertauskuvallisten rangaistusten antamiseen. B. Vuoden 1997 tammikuun 8 päivän menetelmä Pitäen lähtökohtana yllä mainitun tiedonannon periaatteita komissio on hyväksynyt laskentamenetelmän, jota kaikkien komission yksiköiden on käytettävä samalla tavalla. Tämä menetelmä mahdollistaa konkreettisten ehdotusten tekemisen noudattaen ennalta tunnettua ja avointa tapaa. Vaikka menetelmä muodollisesti hyväksyttiin tammikuun 8 päivänä 1997 (35), se kannattaa mainita tässä, koska se kuuluu erottamattomasti yhteen edellä mainitun tiedonannon kanssa. Tämän asiakirjan mukaisesti uhkasakon laskentaperusteena on yhtenäinen 500 ecun perussakko päivää kohti, joka vahvistetaan rikkomisista laillisuusperiaatetta vastaan sekä tuomioistuimen lainkäyttövallan antamisen yksinoikeutta vastaan kaikissa 171 artiklan nojalla käsittelyyn tulevissa tapauksissa. Tätä uhkasakon määrää lisätään sitten kahdella kertoimella. Ensimmäisessä otetaan huomioon rikkomisen vakavuus ja toisessa sen kesto. Ensimmäinen vaikuttaa perusuhkasakon suuruuteen kertoimella, joka on vähintään 1 ja enintään 20. Toinen vaikuttaa perusuhkasakon suuruuteen kertoimella, joka on vähintään 1 ja korkeintaan 3. Rangaistuksen pelotevaikutuksen aikaansaamiseksi tämän laskemisen tulos kerrotaan "kertoimella n", joka on riippuvainen kunkin jäsenvaltion taloudellisista mahdollisuuksista (sen bruttokansantuotteesta) ja sen äänimäärästä neuvostossa. Tämä kerroin on Luxemburgille 1 ja Saksalle 26,4. Näin ollen jäsenvaltion maksettavaksi ehdotetun päivittäisen uhkasakon suuruus voi komission kaikkein vakavimmaksi ja kauimmin kestäneeksi arvioimasta rikkomisesta vaihdella Luxemburgin 30 000:n ja Saksan 791 293 ecun välillä. Ottaen huomioon oikeusvarmuuden ja takautuvan lainsäädännön kieltämisen periaatteet mahdollisuus asettaa uhkasakkoja koskee vain vuoden 1993 marraskuun ensimmäisen päivän eli Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantulopäivän jälkeisiä noudattamatta jättämisiä (36). Hallinnollisen vaiheen hitauden takia (virallinen ilmoitus 171 ja perusteltu lausunto 171) tietyt tapaukset ovat vasta vähän aikaa sitten "kypsyneet" uhkasakkoja varten. Komissio on siten ottanut käyttöön menetelmän, joka on luotettava, oikeudenmukainen ja avoin. Tämä menetelmä on mahdollistanut sen, että komissio on tammikuun 29 päivänä 1997 voinut päättää konkreettisista ehdotuksista rangaistuksiksi useissa kahta jäsenvaltiota koskevissa tapauksissa (37). Jo nyt voidaan todeta, että jäsenvaltiot ovat joissakin näistä tapauksista jo oikaisseet lainsäädäntönsä tai ovat aloittamassa sen oikaisemisen, vaikka tuomioistuin ei vielä ole ilmaissut kantaansa kysymykseen tai kannetta ei vielä edes ole nostettu. Liitteestä V käyvät ilmi kaikki 171 artiklan mukaiset vireillä olevat menettelyt. Näistä 10 on perustellun lausunnon vaiheessa. Viidessä tapauksessa on nostettu kanne. Näistä asioista tuomioistuimessa nostettavat kanteet tulevat sisältämään rangaistusta koskevaan ehdotukseen liittyviä näkökohtia. V. OIKEUSASIAMIEHEN ENSIMMÄISET RIKKOMISTAPAUKSIA KOSKEVAT TUTKIMUKSET Oikeusasiamies teki ensimmäiset rikkomistapauksia koskevat tutkimuksensa vuonna 1996. Euroopan parlamentin 12 päivänä heinäkuuta 1995 tekemällä päätöksellä (38) nimitetty Euroopan unionin oikeusasiamies on nyt aloittanut toimintansa. Oikeusasiamiehen tärkein työ on "käsitellä erityisesti hallinnon epäkohtia. Hänen on tarjottava tehokkaat oikeuskeinot kansalaisille, joilta on evätty heidän lailliset oikeutensa tai jotka eivät ole saaneet asianmukaista hallinnollista kohtelua yhteisön toimielimissä tai laitoksissa" (39). Komission tarkoitus on helpottaa hänen työtään ja toimia yhdessä tämän yhteisön uuden toimielimen kanssa. Tämä käy ilmi seuraavasta tapauksesta. Tutkittuaan erästä ympäristöä koskevaa tapausta oikeusasiamies totesi, että tässä tapauksessa ei ollut kyse komission syyksi pantavasta puutteellisesta hallinnoinnista. Hän esitti kuitenkin kysymyksen siitä, eikö valittajaa pitäisi kuulla ennen kuin asiaa käsittelevä yksikkö aikoo päättää menettelyt ja ennen kuin päättämistä koskeva muodollinen päätös tehdään. Oikeusasiamies moitti komissiota siitä, että se oli antanut päätöksensä julkisuuteen lehdistötiedotteen muodossa ennen kuin valittajille oli annettu siitä tieto. Komissio on tämän jälkeen muuttanut käytäntöään tässä suhteessa. Vuosi 1996 on siis ollut hedelmällinen yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnan kannalta. Aikaisemmissa vuosikertomuksissaan yhteisön oikeuden soveltamisen valvonnasta komissio korosti tarvetta nopeuttaa menettelyä, lisätä toimintansa avoimuutta sekä tuomioistuimen antamien tuomioiden noudattamista. Komission vuonna 1996 tekemät aloitteet osoittavat, että sen toiminnalleen asettamat tavoitteet ovat toteutuneet käytännössä. Komission toimintaa voidaan tietenkin vielä tehostaa. Yhteenvetona voidaan esittää kaksi kommenttia. Komissio ei voi tehokkaasti edistää yhteisön oikeuden soveltamista ilman pysyvää ja syvällekäyvää yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, erityisesti rikkomisesta johtuvan menettelyn hallinnollisessa vaiheessa, mutta myös muissa yhteyksissä niin, että voidaan välttää turvautuminen 169 artiklan mukaiseen menettelyyn (40). Jo useita vuosia komissio on neuvoston kehotuksesta edistänyt kiinteää hallintojen välistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa (41). Yhteisön oikeuden soveltamisessa yllä havaitut edistysaskeleet ovat tämän yhteistyön hedelmiä. Yhteistyötä on kuitenkin tehostettava. Tietyt rikkomisesta johtuvat menettelyt osoittavat, että jäsenvaltiot eivät ole aina niin valmiita yhteistyöhön komission kanssa kuin niiden EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaisesti pitäisi olla. Lisäksi on huolestuttavaa, että eräät jäsenvaltiot ilmoittavat entistä huonommin kansallisista täytäntöönpanosäännöksistään. Komission valvonta ei kuitenkaan riitä jäsenvaltioiden saamiseksi noudattamaan yhteisön oikeutta. Rikkomisesta johtuva menettely saa usein alkunsa yksittäisten kansalaisten aloitteesta, jotka valvovat oikeuksiensa toteutumista yhteisön oikeuden mukaisesti. Tämän lisäksi parlamentin jäsenet ainutlaatuisilla ja läheisillä suhteillaan yhteisön kansalaisiin takaavat valvonnan tehokkuuden. Lopuksi joitakin huomautuksia tämän kertomuksen rakenteesta. Kuten aikaisempinakin vuosina tämä kertomus sisältää selvityksen yhteisön oikeuden soveltamisesta alakohtaisesti. Rakennerahastoille on ensimmäisen kerran omistettu oma lukunsa. Näyttää olevan tärkeää käsitellä komission toimintaa rakennerahastojen hallinnassa ja sen oikeutta vähentää, tilapäisesti jäädyttää tai peruuttaa yhteisön tuki silloin kun yhteisön oikeuden rikkominen todetaan. Tämän jäsenvaltioiden painostuskeinon tehokkuus ja sen yhdistäminen 169 artiklan mukaiseen menettelyyn ovat tehneet nämä uudet järjestelyt tarpeellisiksi. Liitteet esitetään samoin kuin edellisinä vuosina tilastotaulukkojen vertailun mahdollistamiseksi. Neljännentoista kertomuksen rakenne >KAAVION ALKU> Tämä kertomus sisältää: - alakohtaisen tarkastelun - taulukon muodossa esitetyt tiedot oletetuista rikkomistapauksista (liite I) ja todetuista rikkomistapauksista (liite II) 31. joulukuuta 1996 vallinneen tilanteen mukaan - yhteenvedon vuonna 1996 todetuista perustamissopimusten, asetusten ja päätösten rikkomistapauksista (liite III) - tiedot 31. joulukuuta 1996 voimassa olevien direktiivien soveltamisesta jäsenvaltioittain (liite IV) - yhteenvedon yhteisöjen tuomioistuimen tuomioista, joita ei ole pantu täytäntöön (liite V) - yleiskatsauksen yhteisön oikeuden soveltamisesta kansallisissa tuomioistuimissa (liite VI).> KAAVION LOOPU> ALUE ILMAN SISÄRAJOJA JOHDANTO Yhtenäismarkkinoiden toteutuminen on yhä yksi Euroopan unionin tärkeimpiä tavoitteita ja sillä on merkittävä asema talouskasvussa ja työpaikkojen luomisessa. Se on edellyttänyt kansallisella tasolla usein hyvinkin yksityiskohtaista lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanoa useilla eri aloilla fyysisten, teknisten ja verotuksellisten esteiden poistamiseksi. Lainsäädäntötyö on tällä hetkellä saatu lähes päätökseen. Sitä on tehty myös uusissa jäsenvaltioissa, jotka liittyivät Euroopan unioniin vuoden 1995 alussa. Puutteita esiintyy kuitenkin vielä hyvinkin tärkeillä aloilla, kuten verotuksessa tai yhtiöoikeudessa. Lisäksi voimassaolevaa lainsäädäntöä sovelletaan toisinaan eriarvoisesti tai liian virkavaltaisesti. Komissio antoi 26 päivänä marraskuuta parlamentille ja neuvostolle yhtenäismarkkinoiden vaikutusta ja tehokkuutta koskevan tiedonannon, jossa se esitti tähän mennessä saavutettuja tuloksia ja tulevaisuuden haasteita (42). Tiedonannon viesti on selkeä. Yhtenäismarkkinoita on vahvistettava ja kehitettävä. Markkinoiden moitteeton toiminta on Euroopan unionin seuraavan yhdentymisvaiheen, eli talous- ja rahaliiton (EMU) luomisen perusedellytys. Tämä markkinoiden vahventamiskehitys edellyttää useita toimenpiteitä niin kansallisella kuin yhteisönkin tasolla sekä eräiden painopisteiden noudattamista. Ensimmäinen painopiste on voimassaolevan lainsäädännön soveltaminen, toisin sanoen yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi annettujen direktiivien saattaminen osaksi kaikkien jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä. Tämä toiminta sai hiljattain uutta pontta Eurooppa-neuvoston Firenzen kokouksessa 21. ja 22. kesäkuuta 1996. Kokouksessa painotettiin taas kerran yhtenäismarkkinoiden osuutta talouskasvun ja työllisyyden edistämisessä ja kehotettiin jäsenvaltioita nopeuttamaan erityisesti julkisia hankintoja ja rahoituspalveluja koskevien sisämarkkinadirektiivien saattamista osaksi maiden kansallista lainsäädäntöä. Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen ei kuitenkaan rajoitu ainoastaan nykyisten direktiivien soveltamiseksi tarvittaviin kansallisiin toimenpiteisiin. Se edellyttää myös, että kansalliset viranomaiset soveltavat tehokkaasti kyseisiä direktiivejä ja yhteisön oikeuden perusperiaatteita ja että he ovat tässä tarkoituksessa yhteistyössä komission ja muiden jäsenvaltioiden kanssa. Viiteasiakirjana olevassa yhtenäismarkkinoiden toteutumista, hallintaa ja kehitystä koskevassa strategiaohjelmassa (43), jonka komissio esitti vuonna 1993, ehdotetaan hallinnollisen yhteistyön ottamista toiseksi sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan avaintekijäksi. Hallinnollisen yhteistyön kehittämisestä sisämarkkinoita koskevan yhteisön lainsäädännön soveltamisessa 16.6.1994 antamassaan päätöslauselmassa neuvosto kehotti komissiota kehittämään edelleen yhteistyötä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Komissio esitti neuvostolle ja Euroopan parlamentille tätä koskevan tilannekatsauksen vuonna 1996 annetussa kertomuksessaan hallintoelinten välisestä yhteistyöstä sisämarkkinoita koskevan lainsäädännön soveltamisessa (44). Jäsenvaltioiden virkamiesvaihtoa koskeva Karolus-ohjelma (45) toteutettiin osana hallinnollista yhteistyötä. Ohjelman erityisenä tarkoituksena on yhdenmukaistaa yhteisön lainsäädännön tulkintaa ja lainsäädännön soveltamista etenkin sisämarkkinoita koskevissa kysymyksissä. Tällä hetkellä kaikki jäsenvaltiot ovat osallistuneet Karolus-ohjelmaan lähettämällä ja/tai ottamalla vastaan kansallisia hallintovirkamiehiä. 10.10.1996 vaihtotoimintaan oli osallistunut 377 virkamiestä. Toinen samankaltainen ohjelma, Matthaeus, aloitettiin vuonna 1991 edistämään tullialan virkamiesvaihtoa. Perustamissopimuksen valvojana komissio valvoo jatkuvasti sisämarkkinoita koskevan lainsäädännön täytäntöönpanoa ja lainsäädännön tehokasta soveltamista kansallisella tasolla. Lainsäädännön soveltamista tarkastellaan säännöllisesti jokaisessa sisämarkkina-asioita käsittelevän ministerineuvoston kokouksessa, jossa esitetään kertomus yhtenäismarkkinalainsäädännön saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. Kertomuksessa esitetään katsaus sisämarkkinoiden toteutumisesta vuonna 1995 tehdyn valkoisen kirjan ohjelmaan sisältyvien toimenpiteiden saattamisesta osaksi kansallista oikeusjärjestystä sekä muita säännöksiä, joilla on suuri merkitys yhtenäismarkkinoiden toiminnalle. Voimassa olevan valkoisen kirjan 275 toimenpiteestä 219 edellyttää kansallisia täytäntöönpanotoimenpiteitä. 31.12.1996 jäsenvaltiot olivat ilmoittaneet toteuttaneensa 93,8 prosenttia tarvittavista säädöksistä. Tästä suhteellisen korkeasta prosenttimäärästä huolimatta tietyillä tärkeillä aloilla, kuten julkisissa hankinnoissa, rahoituspalveluissa sekä henkisen ja teollisen omaisuuden alalla ollaan täytäntöönpanotoimenpiteissä huomattavasti jäljessä. Viivästyminen johtuu usein kansalliseen päätöksentekoprosessiin liittyvistä vaikeuksista tai siitä, että yhteisön lainsäädäntö on teknisesti monimutkaista, ja kansalliset täytäntöönpanotoimenpiteet toteutetaan joskus ainoastaan osittain. Komissio kiinnittää huomiota myös siihen, miten yhteisön lainsäädäntö saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, koska puutteellinen tai virheellinen täytäntöönpano voi saattaa eri jäsenvaltiot eriarvoisiin asemiin ja aiheuttaa vapaalle liikkuvuudelle juuri sellaisia esteitä, joita yhtenäismarkkinoilla pyritään poistamaan. Toinen painopiste on saada valmiiksi yhtenäismarkkinoiden lainsäädäntökehys liittämällä siihen valkoisen kirjan tärkeimmät ehdotukset ja vapauttamalla tietyt ohjelmaan kuulumattomat alat. Esimerkiksi yhtiöoikeuteen liittyvissä kysymyksissä yhteisön lainsäädäntö on puutteellinen ja vaikeuttaa näin ollen eurooppalaisten yritysten liikkuvuutta. Jäsenvaltioiden onkin ehdottomasti päästävä sopimukseen eurooppalaisen yrityksen asemasta. Välilliseen verotukseen liittyvät nykyiset ongelmat voidaan ratkaista ainoastaan perustamalla lopullinen verotusjärjestelmä. Toisaalta ihmiset eivät voi liikkua vapaasti Euroopassa, ellei heidän turvallisuutensa hyväksi toteuteta merkittäviä toimenpiteitä. Yhtenäismarkkinat eivät myöskään toteudu, jos tiettyjä kansallisen monopolin alaisia aloja, kuten kaasu- ja sähköaloja, ei vapauteta. Lisäksi yhtenäismarkkinoiden on pystyttävä vastaamaan tekniikan uusiin haasteisiin. Tämä edellyttää tietoyhteiskunnan toteuttamista ja Euroopan laajuisten verkkojen perustamista asianmukaisella lainsäädännöllä. Lainsäädäntökehyksen valmistuminen ei kuitenkaan vielä riitä. Lainsäädäntöä on myös yksinkertaistettava, jos halutaan perustaa todellinen yhtenäisalue ilman sisärajoja. Komissio onkin aloittanut SLIM-pilottihankkeen (Simpler Legislation for the Single Market) (46), jonka tavoitteena on lainsäädäntöä ja hallintoa yksinkertaistamalla tutkia keinoja vähentää rajoituksia ja keventää niitä yrityksiä rasittavia muodollisuuksia, jotka johtuvat eräiden lakien ja asetusten monimutkaisuudesta. Hanketta toteutetaan toistaiseksi vain neljällä alalla (Intrastat, rakennusmateriaalit, tutkintotodistusten vastavuoroinen tunnustaminen, koristekasvit), ja saavutetuista tuloksista on tehty kertomus, jonka komissio antoi neuvostolle 26 päivänä marraskuuta 1996. Yhtenäismarkkinoita perustetaan siis niiden omaa vauhtia. Aina ilmestyy uusia ongelmia, jotka vaativat uusia ratkaisuja. Yhtenäismarkkinoiden hallinta ja kehittäminen on komissiolle todellinen haaste. Edellä mainitussa yhtenäismarkkinoiden vaikutuksesta ja tehokkuudesta 26.11.1996 antamassaan tiedonannossa komissio esitti lukuisia käytännön toimenpiteitä, joita on toteutettava niin kansallisella kuin yhteisönkin tasolla, jotta yhtenäismarkkinat voisivat osaltaan edistää tehokkaasti unionin nykyisten painopisteiden toteuttamista. 2. TILANNE ERI ALOILLA 2.1. Fyysisten rajojen poistaminen 2.1.1. Tulliasiat Komissio päätti aloittaa Italiaa vastaan rikkomisesta johtuvan menettelyn, koska sen toteuttamat toimenpiteet yhteisön lainsäädännön vastaisesti perittyjen verojen palauttamiseksi eivät noudattaneet yhteisöjen tuomioistuimen ilmaisemia periaatteita. Aiheettomasti maksettujen verojen palautusta koskeva järjestelmä Italiassa poikkeaakin siviilioikeuden yleisistä säädöksistä: viranomaiset voivat perustaa väitteensä perusteettomasta taloudellisesta hyödystä pelkkiin oletuksiin, mutta veronmaksajan on todistettava, ettei veroa ole siirretty kolmansien osapuolten maksettavaksi, mikä on paljon vaikeampaa. Kolmen vuoden määräaika vähentää lisäksi merkittävästi (verrattuna 10 vuoden määräaikaan) taloudellisen toimijan mahdollisuuksia saada takaisin aiheettomasti maksamansa verot. Tämän vuoksi Italian järjestelmä on sen yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön vastainen, jonka mukaisesti kansallisilla laeilla säädetyt oikeudenkäyntisäännöt eivät voi olla epäedullisempia kuin kansallisiin maksuihin liittyviä samankaltaisia kanteita koskevat säännöt, eikä niillä saa tehdä yhteisön oikeuden vastaisesti perittyjen verojen palautusta käytännössä mahdottomaksi tai liian vaikeaksi (47). Toisessa menettelyssä käsiteltiin yhteisön passituslainsäädännön noudattamatta jättämistä Italiassa. Italian hallintoviranomaiset edellyttävät yhteisön tavaroilta yhteisön ulkoista passitusasiakirjaa (T1) silloin kun niitä viedään EFTA-maahan ja kun ne on varustettu merkinnällä tavaratodistuksesta EUR1 ja ne olisi periaatteessa käsiteltävä sisäisessä menettelyssä (T2), tai kun kyseessä ovat Italian terästeollisuuden tuotteet, joille myönnetään erityistä vientitukea. Kumpikaan näistä tapauksista ei oikeuta ulkoisen menettelyn käyttöä: sitä voidaan käyttää vain harvoihin yhteisön tavaroihin silloin kun toteutetaan yhteisön toimenpiteet viennin yhteydessä. Belgiaa vastaan aloitettu menettely Fonds pour la Santé et la Production des Animaux -rahastolle (FSPA) (eläinten terveyden ja tuotannon rahasto) suoritettavista maksuista on päätetty Belgian viranomaisten poistettua lainvastaisen järjestelmän (48). 2.1.1.1. >TAULUKON PAIKKA> 2.1.2. Maataloustuotteiden vapaa liikkuvuus Maataloustuotteiden vapaa liikkuvuus yhtenäismarkkinoilla on yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) ja yhteisten markkinajärjestelyjen kulmakivi. Yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen muistuttanut, että EY:n perustamissopimuksen 30 ja 34 artiklat ovat erottamaton osa yhteisiä markkinajärjestelyjä, vaikka ne on jätetty asetuksissa erikseen mainitsematta vuoden 1970 alusta alkaen. Komissio on jatkuvasti seurannut tilannetta tarkkaan poistaakseen nopeasti maataloustuotteiden kaupan esteet yhteisön alueella. Viime vuonna alkanut laskeva suuntaus sellaisten perinteisten maataloustuotteiden vapaan liikkuvuuden esteiden kuin tuonnin järjestelmällisen tarkastamisen ja todistusten vaatimisen osalta on jatkunut. Yhteisöjen tuomioistuimessa on edelleen vireillä Tanskasta tuotua porsaanlihaa koskeva kanne Saksaa vastaan (49). Komissio on päättänyt virallisen ilmoituksen antamisesta Galician viranomaisille alueelle ostereita tuotaessa vaadittavan terveystodistuksen johdosta. Nimittäin direktiivin 91/67/ETY ja päätöksen 93/55/ETY nojalla eläinten ja vesiviljelytuotteiden kaupan pitäminen ei edellytä hallintoviranomaisten myöntämää terveystodistusta. Samaa jäsenvaltiota koskee Valencian seudun viranomaisten vaatimus muista jäsenvaltioista tuotujen omenoiden espanjankielisistä elintarvikemerkinnöistä, joka on johtanut perusteltuun lausuntoon, koska EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan ja yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 1035/72 nojalla kielletään asettamasta kansallisella lainsäädännöllä vaatimusta määrätynkielisistä elintarvikemerkinnöistä elintarvikkeiden tukkukaupassa (toisin sanoen tasolla, joka ei koske espanjalaista kuluttajaa, vaan ainoastaan alan ammattilaisia). Komissio on päättänyt lisäksi perustellun lausunnon osoittamisesta Irlannille, jonka viranomaiset ovat rajoittaneet muista jäsenvaltioista tuotujen jalostuslampaiden kauppaa asettamalla yksipuolisesti ja yhteisön säätämää menettelyä rikkoen terveydellisiä vaatimuksia, jotka ylittävät yhteisön säännökset. 2.2. Teknisten rajojen poistaminen 2.2.1. Tavaroiden vapaa liikkuvuus 2.2.1.1. EY:n perustamissopimuksen 30 ja sitä seuraavat artiklat EY:n perustamissopimuksen 30 ja sitä seuraavat artiklat kieltävät tuonnin ja viennin määrälliset rajoitukset ja vaikutuksiltaan vastaavat toimenpiteet (50). Perustamissopimuksen valvojana komission tehtävänä on huolehtia siitä, että jäsenvaltiot soveltavat oikein sisämarkkinalainsäädäntöä. Siksi se on ottanut tavoitteekseen poistaa kaupan tekniset esteet ja kehittää sellaisia välineitä, joilla ehkäistään uusien esteiden syntyminen. Tätä varten komissio tukeutuu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön: useissa vuonna 1996 annetuissa tuomioissa vahvistettiin komission toimintaa ohjaavat periaatteet. Komission toiminta Komission yksiköt käsittelivät vuoden 1996 kolmen ensimmäisen vuosineljänneksen aikana noin 684 oletettua tai todettua valitusta ja rikkomusta. Käsitellyistä 194 tapauksesta vain yksi on johtanut kanteeseen. Jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa järjestettyjen kokousten avulla edistettiin lisäksi lukuisten tapausten käsittelyä. EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen oikeasta soveltamisesta vastuussa olevat komission yksiköt tapasivat vuoden 1996 aikana kahdeksan jäsenvaltion viranomaiset (1.1.-15.9.1996 välisenä aikana kokouksia oli järjestetty Italian, Saksan, Itävallan, Alankomaiden, Kreikan ja Yhdistyneen kuningaskunnan ja ensimmäistä kertaa myös Suomen ja Ruotsin viranomaisten kanssa). Näissä kokouksissa (joita kutsutaan myös "kokouspaketeiksi") voidaan käsitellä tehtyjä valituksia ja vireillä olevia rikkomuksista johtuvia menettelyjä, mutta niissä myös tiedotetaan hallintoviranomaisille niistä yhteisön oikeuden säännöksistä, jotka viranomaisten on ensisijassa pantava täytäntöön. Seuraavien esimerkkien avulla voidaan havainnollistaa komission näissä kokouksissa tai niiden jälkeen saavuttamia tuloksia: - Ranskan viranomaiset antoivat Toubon-lakia koskevan selittävän kiertokirjeen, jonka avulla lain "kohtuullista" soveltamista voitiin selkeyttää. Siinä esitettiin eräitä komission selittävän tiedonannon kohtia, jotka koskivat eri kielten käyttöä elintarvikkeiden markkinoinnissa (51); - Tanskan viranomaiset antoivat auton varusteita koskevan kiertokirjeen, jossa tunnustetaan muissa unionin jäsenvaltioissa tai EFTA:n jäsenvaltioissa annetut todistukset autonrenkaiden ja pyörien ajokelpoisuudesta. Tapauksen käsittely päättyy yleensä silloin kun jäsenvaltio on muuttanut kiistanalaiset säädökset EY:n perustamissopimuksen mukaisiksi. Odoteltaessa muodollista muutosta, joka usein tehdään hyvinkin myöhään, jäsenvaltiot toteuttavat usein väliaikaisia toimenpiteitä, kuten asianomaisen valtion virallisessa lehdessä julkaistavat kiertokirjeet tai ilmoitukset, joissa taloudellisille toimijoille ilmoitetaan, että kiistanalaisia kansallisia määräyksiä on tulkittava tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen mukaisesti ja että kansallisten viranomaisten on sovellettava niitä mainitulla tavalla. Jotta EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen oikeasta soveltamisesta vastuussa olevat komission yksiköt saisivat paremmin tietoa eri kansallisista tilanteista ja voisivat kehittää johdonmukaisen lähestymistavan tehtävänsä suorittamiseen, ne toteuttavat myös laaja-alaisia tutkimuksia, joiden avulla ne voivat laatia yleiskuvan kansallisen lainsäädännön tilasta tietyllä alalla. Tutkimukset toteutetaan yhteistyössä kansallisten hallintoviranomaisten kanssa, ja niillä voidaan myös edistää komission yksiköiden ja kansallisten hallintoviranomaisten välistä yhteistyötä, joka on ensisijaisen tärkeää yhteisön oikeuden moitteettomalle soveltamiselle. Vuonna 1996 aloitettiin yksi tutkimus, joka saadaan päätökseen vuoden lopulla ja joka koskee kansallisia määritelmiä kahden lääkevalmisteen samankaltaisuudesta. Komission toiminnan tarkoituksena on myös ehkäistä tavaroiden vapaata liikkuvuutta haittaavien uusien esteiden syntymistä kannustamalla jäsenvaltioita liittämään vastavuoroista tunnustamista koskevia lausekkeita kansallisiin säädöksiinsä (52). Alankomaiden viranomaiset ovatkin lisänneet vastavuoroista tunnustamista koskevan lausekkeen virvoitusjuomien päällysmerkintöjä koskevaan lainsäädäntöönsä. Lausekkeessa otetaan huomioon periaate, jonka mukaisesti lisämainintoja voidaan vaatia ainoastaan silloin kun niiden puuttuminen voi aiheuttaa hämmennystä kuluttajille. Yhteisöjen tuomioistuimen tärkeimmät tuomiot Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö selventää yhteisön oikeuden soveltamista tuomalla esiin siitä johtuvat periaatteet. Tärkeimmistä tuomioista voidaan mainita seuraavat: - Brasserie du pêcheur (53) Tuomioistuin vahvisti periaatteen, jonka mukaisesti jäsenvaltiot ovat velvollisia korvaamaan vahingot, joita yksityisille oikeussubjekteille aiheutuu yhteisön oikeuden noudattamatta jättämisestä silloin kun rikkomus johtuu kansallisen lainsäädännön soveltamisesta. Tuomioistuin täsmentää, että yksityisillä oikeussubjekteilla tulisi olla oikeus korvauksiin ainoastaan, jos rikkomuksen kohteena olevan lain sääntöjen tarkoituksena oli antaa heille oikeuksia, rikkomus on riittävän vakava, ja jos rikkomuksen ja siitä aiheutuneen vahingon välillä on selkeä syy-yhteys. - Hedley Lomas; perustamissopimuksen 36 artiklan soveltamisala Yhteisöjen tuomioistuin täsmentää, että yhteisön oikeudessa estetään jäsenvaltion vetoaminen 36 artiklaan perustellakseen tavaroiden viennin rajoittamista toiseen jäsenvaltioon ainoastaan siksi, että ensimmäinen valtio väittää toisen jättävän noudattamatta yhteisön yhdenmukaistamisdirektiivin säännöksiä, joiden tavoitteena on 36 artiklassa esitettyjen seikkojen suojeleminen. Tuomioistuin muistuttaa myös niistä edellytyksistä, joiden vallitessa jäsenvaltio voidaan asettaa vastuuseen Brasserie du pêcheur-tuomion mukaisesti. - tiettyjen kaupallisten toimintojen harjoittamisen kieltäminen sunnuntaisin ja vapaapäivinä (54) Tuomioistuin korostaa, että kansallisilla oikeussäännöillä, joilla rajoitetaan tietyn tuotteen kauppaa yleensä ja siten sen tuontia, ei voida ainoastaan tällä perusteella katsoa rajoitettavan näiden maahantuotujen tuotteiden markkinoille pääsyä enemmän kuin vastaavien kotimaisten tuotteiden markkinoille pääsyä. Se muistuttaakin asioissa Keck ja Mithouard annetun tuomion mukaisesti, että vaikka kansallisella lainsäädännöllä saatetaan yleisesti rajoittaa myynnin määrää ja siten muista jäsenvaltioista tuotujen tuotteiden myynnin määrää, se ei ole riittävä peruste pitää kansallista lainsäädäntöä tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä. - lupa biosidien markkinoille saattamiseen (55) Kansallinen lainsäädäntö, jolla kielletään vaarallisia aineita sisältävän biosidituotteen markkinoille saattaminen ilman ennakolta myönnettyä lupaa, on perusteltua EY:n perustamissopimuksen 36 artiklan nojalla, vaikka tälle tuotteelle on toisessa jäsenvaltiossa jo myönnetty myyntilupa. Toimivaltaisilla viranomaisilla ei sitä vastoin ole oikeutta tarpeettomasti vaatia teknisten tai kemiallisten kokeiden tai laboratoriokokeiden suorittamista silloin kun samat kokeet on jo tehty kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa ja kun niiden tulokset voidaan toimittaa kyseisten viranomaisten saataville. - syrjintä ajoneuvojen rinnakkaistuonnissa (56) Tuomioistuin tuomitsi EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan vastaisena sellaisen auton vuosimallin ilmoittamista koskevan kansallisen lainsäädännön, jonka perusteella viranomaiset ja taloudelliset toimijat katsovat, että kahdesta samanmerkkisestä, samaa mallia olevasta ja samana päivänä myydystä ajoneuvosta rinnakkaistuontina maahantuotu ajoneuvo ei voi olla samaa vuosimallia kuin virallisten merkkimyyjien kautta myyty ajoneuvo. - lääkeaineiden uudelleen pakkaamista koskevat asiat (11 päivänä heinäkuuta 1996 annetut tuomiot yhdistetyissä asioissa C-427/93, C-429/93 ja C-436/93 sekä C-71/94, C-72/94 ja C-73/94 sekä asiassa C-232/94). Tuomioistuin täsmensi niitä edellytyksiä, joiden vallitessa lääkeaineiden rinnakkaistuoja voi pakata lääkeaineita uudelleen ilman että merkin haltija voi vedota oikeuksiinsa. Tuomio selventää merkittävällä tavalla tuotemerkkioikeuden lakkaamista. - asia, joka koskee patenttioikeuden lakkaamista sellaisen tuotteen osalta, joka ei ole patentoitavissa alkuperämaassa (C-267/95 ja C-268/95, 5. joulukuuta 1996). Tuomioistuin täsmensi tuomiossaan patenttioikeuksien lakkaamista tuotaessa sellaisesta maasta, jossa kyseinen tuote ei ole patentoitavissa, koskevan oikeuskäytäntönsä soveltamisedellytyksiä katsomalla, että tuotemerkin haltijalla ei ole mahdollisuutta estää tuontia, ellei se voi osoittaa olleensa pakotettu pitämään tuotetta kaupan alkuperämaassa. 2.2.1.2. Direktiivin 83/189/ETY säännökset Direktiivissä 83/189/ETY asetettu ilmoittamismenettely on perussäädös kaupan esteiden ehkäisemisessä ja keskinäisessä tiedonvaihdossa. Sillä velvoitetaan jäsenvaltiot alistamaan ilmoittamismenettelyllä ennakkotarkastukseen teknisiä määräyksiä koskevat lainsäädäntöluonnokset ennen niiden vahvistamista. Tämä ei koske direktiivien kansallisen täytäntöönpanon yhteydessä annettuja teknisiä määräyksiä. Komissio on vastaanottanut 523 (57) teknisiä määräyksiä koskevaa luonnosta, jotka komission asianomaiset yksiköt ovat käsitelleet. Vuoden 1994 luku oli 389 (58) ja vuoden 1995 439. Nämä luvut osoittavat, että huolimatta sisämarkkinoiden loppuun saattamisesta vuoden 1992 aikana, jäsenvaltiot vahvistavat edelleen lukuisia teknisiä määräyksiä. Nämä määräykset uhkaavat sisämarkkinoiden ja niistä taloudellisille toimijoille koituvien etujen säilymistä. Komission saamasta 523 ilmoituksesta 104 (59) on johtanut yksityiskohtaiseen lausuntoon, joissa edellytetään suunnitellun toimen muuttamista niin, ettei yhteisön johdettua oikeutta rikota tai että niistä mahdollisesti seuraavia tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteitä rajoitetaan. Jäsenvaltiot ovat antaneet 134 (60) yksityiskohtaista lausuntoa. Komissio on viiden (61) osalta pyytänyt siirtämään esitystä vuodella ilmoittamalla aikomuksestaan ehdottaa yhteisön yhdenmukaistamissäädöksiä ja samoin viisi (62) on lykätty vuodella sen takia, että ne kuuluivat neuvostolle jätetyn direktiivi- tai asetusesityksen piiriin. Komissio hyväksyi 26. kesäkuuta kertomuksen direktiivin 83/189/ETY toimivuudesta vuosina 1992, 1993 ja 1994. Kertomuksessa esitetään yhteenveto teknisten normien ja määräysten osalta saavutetusta edistymisestä. Se on kolmiosainen. Ensimmäinen osa koskee standardien osalta noudatettavaa menettelyä ja sen toimivuuden arviointia sekä tilastoja (arviointi edistymisestä lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä). Toinen osa koskee teknisistä määräyksistä ilmoittamista ja siinä tarkastellaan yksityiskohtaisesti soveltamiseen liittyviä erilaisia ongelmia ja kysymyksiä. Kolmas osa koskee tiedonvaihtoa EFTA-maiden kanssa teknisten määräysten osalta. Vuodesta 1989 komissio on turvannut ilmoittamisvelvollisuuden noudattamisen seuraamalla järjestelmällisesti kaikkien jäsenvaltioiden virallisia julkaisuja. Direktiivin 83/189/ETY rikkominen saattaa johtaa EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen rikkomisesta johtuvan menettelyn aloittamiseen. Jäsenvaltioiden uskotaan noudattavan tarkemmin ilmoittamisvelvollisuuttaan yhteisöjen tuomioistuimen CIA Security Internationalia koskevassa asiassa antaman tuomion (63) jälkeen, sillä tuomioistuin katsoi, että ilmoittamatta jätetty tekninen määräys ei koske kolmatta osapuolta: komissio on asettunut samalla kannalla jo tiedonannossaan 86/C 245/05 (64). Vuoden yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana 2 200 kansallista säädöstä otettiin tarkasteluun. Näistä noin 40 % on jätetty direktiivissä tarkoitetun ilmoitusmenettelyn ulkopuolelle tai katsottu sen soveltamisalaan kuulumattomaksi. Menettelyn oikeellisuuden tarkastelun tuloksena on aloitettu 80 rikkomisesta johtuvaa menettelyä. 2.2.2. Yhteenveto tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien direktiivien soveltamisesta eri aloilla 2.2.2.1. Elintarvikkeet Direktiivien kansallisista täytäntöönpanotoimista määräaikaan mennessä ilmoittamatta jättämisen johdosta aloitetuista rikkomisesta johtuvista menettelyistä 47 on päätetty. Jäljellä olevista 31 on virallisen ilmoituksen ja 12 perustellun lausunnon asteella. Alan direktiivien kansallista täytäntöönpanoa varten hyväksyttyjen säädösten soveltamisen osalta on aloitettu neljä rikkomisesta johtuvaa menettelyä direktiivien puutteellisen soveltamisen perusteella. Lisäksi jätettiin kymmenkunta valitusta. Suuri osa näistä on voitu ratkaista komission yksiköiden ja kansallisten viranomaisten kirjeenvaihdolla. Osa rikkomisesta johtuvista menettelyistä johtuu elintarvikemerkinnöistä annetun direktiivin 79/112/ETY puutteellisesta soveltamisesta, josta seuraavassa esimerkki. Direktiivissä 79/112/ETY säädetään kattava luettelo pakollisista elintarvikemerkinnöistä. (myyntinimitys, raaka-aineet, nettomäärä jne.). Jäsenvaltio voi kuitenkin katsoa tarpeelliseksi säätää kuluttajien valistamiseksi sellaisista tuotemerkinnöistä, joista direktiivissä ei säädetä. Tällainen yksipuolinen velvollisuus voi muodostaa esteen jäsenvaltioiden väliselle kaupalle, joten direktiivissä 79/112/ETY säädetään, että jäsenvaltio tuolloin ilmoittaa suunnitellusta toimesta komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Komissio tutkii suunnitelman ja voi asettua vastustamaan sen hyväksymistä. Niinpä eräät jäsenvaltiot ovat syyllistyneet rikkomiseen laiminlyödessään direktiivissä 79/112/ETY säädetyn ilmoittamismenettelyn. 2.2.2.2. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.2.3. Lääkeaineet Kansallisista täytäntöönpanotoimista on ilmoitettu entistä huomattavasti enemmän. Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet lääkeaineiden kohtuullisesta käytöstä annettujen direktiivien (92/25/ETY, 92/26/ETY, 92/27/ETY, 92/28/ETY) kansallisista täytäntöönpanotoimista. Homeopatiasta annettujen direktiivien (92/73/ETY ja 92/74/ETY) ja lääkkeiden markkinoille saattamisen keskinäisestä tunnustamisjärjestelmästä annettujen direktiivien (93/39/ETY ja 93/40/ETY) kansallisesta täytäntöönpanosta ilmoittamisen tilanne on olennaisesti parantunut, mutta ainakin kolme jäsenvaltiota eivät ole ilmoittaneet näistä toimista. Rikkomisesta johtuvat menettelyt on aloitettu ja komissio seuraa niitä tarkasti. Lääkeaineista annettujen direktiivien tulkitsemiseen ja soveltamiseen liittyy jäsenvaltioissa eräitä yleisiä ongelmia: Pääasiallisesti on kyse jäsenvaltioiden erilaisista tulkinnoista käsitteestä "lääke" (mikä johtaa toisinaan tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteisiin) ja valituksista, joiden mukaan kansalliset viranomaiset ovat rikkoneet määräaikoja tai muita menettelylle asetettuja vaatimuksia. Komissio tutkii tarkkaan näitä valituksia ja ongelmia, mutta ei ole suunnittelemassa uusia sääntelytoimia. Lääkkeitä (niin ihmisille kuin eläimille tarkoitettuja lääkkeitä) koskevien säädösten kodifiointihanke on jo erittäin pitkällä. Kodifiointi tulee selventämään lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanon tehokkuutta. 2.2.2.4. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.2.5. Kemian tuotteet Alan direktiivien soveltamisessa ei ole erityisiä ongelmia. Eräät täytäntöönpanossa myöhässä olleet jäsenvaltiot, nimittäin Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska ja Italia ovat viime vuoden aikana korjanneet tilanteensa. Uusia menettelyjä on aloitettu. Ne koskevat erityisesti lannoitteista annettua direktiiviä 95/8/EY (ks. liite IV). EY:n perustamissopimuksen 100 a artiklan 4 kohdan nojalla tehdyt poikkeushakemukset ovat vaarallisia aineita koskevien lainsäädäntöjen yhdenmukaistamisen olennainen piirre. Viisi hakemusta on tällä hetkellä komission yksiköiden käsiteltävänä. 2.2.2.6. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.2.7. Moottoriajoneuvot, traktorit ja moottoripyörät Vuosi 1996 on alan käännekohtavuosi. Yhteisön tyyppiluokitusmenettely on tullut vuoden alusta pakolliseksi M1-luokan ajoneuvojen osalta. Näin ollen alan yksityiskohtaiset direktiivit ovat tulleet pakollisiksi. Yhdenmukaistamisen kannalta keskeinen direktiivien kansallinen täytäntöönpano etenee vaikeuksitta toimivaltaisten kansallisten viranomaisten hankkiman kokemuksen ansiosta. Useat jäsenvaltiot siirtävät alaa koskevien säännösten teknisyyden ja yksityiskohtaisuuden takia direktiivit sellaisinaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, mikä helpottaa ja nopeuttaa hyväksytyn lainsäädännön ja yhteisön oikeuden yhdenmukaisuuden tarkastamista. Kansallisessa täytäntöönpanossa on harvoin monen kuukauden viivästymisiä ja ne johtuvat yleensä direktiivin täytäntöönpanon lyhyestä määräajasta. Vuoden aikana voimaan tulleet yhdeksän direktiiviä ovat johtaneet neljään rikkomisesta johtuvaan menettelyyn täytäntöönpanotoimien ilmoittamatta jättämisen takia. 2.2.2.8. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.2.9. Rakennustuotteet Belgia on ainoana jäsenvaltiona jättänyt direktiivin 89/106/ETY kansalliset täytäntöönpanotoimet ilmoittamatta. Komissio on siksi saattanut asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Itävallan osalta ongelmana on maan liittovaltiorakenne (osavaltioilla on toimivaltaa siirtää yhteisön säädökset osaksi lainsäädäntöään, mitä kaikki osavaltiot eivät ole tehneet). Komissio käyttää nyt edellä mainitussa direktiivissä säädettyä järjestelyä kaupan esteitä koskevien valitusten tutkimiseksi ja sen tarkistamiseksi, ovatko eräät käytännöt yhteisön oikeuden mukaisia. Aiemmin tällaisia tapauksia tarkasteltiin vain EY:n perustamissopimuksen 30-36 artiklan perusteella. 2.2.2.10. Tuotantohyödykkeet (koneenrakennus, sähkötekniikka, henkilökohtaiset suojavarusteet, kaasu, paine, valmispakkaukset, mittalaitteet, lääkintäalan laitteet ja huviveneet) Kaikkien 97 direktiivin määräaika on täyttynyt ennen vuoden 1996 loppua. Jäsenvaltiot ovat hoitaneet kansallisen täytäntöönpanon tyydyttävästi direktiivien tekniseen monimutkaisuuteen nähden (direktiivit ovat pääasiallisesti uuden lähestymistavan mukaisia). Tavaroiden vapaa liikkuvuus toteutuu niissäkin tapauksissa, joissa direktiiviä ei ole kokonaisuudessaan pantu täytäntöön. Täytäntöönpanon viivästymiset johtuvat useimmissa tapauksissa jäsenvaltioiden omista järjestelmistä (esimerkiksi Conseil d'Etat'n lausunnot, eri ministeriöiden toimivallan rajat, raskas lainsäädäntöprosessi jne.). Direktiivin virheellinen soveltaminen kansallisella tasolla heikentää yhteisön lainsäädännön yhdenmukaistamisesta koituvia hyötyjä. Eräiden direktiivien siirtymäkausien päättyessä on tullut esiin tulkintaongelmia. Komission yksiköt toimivat niin muodollisella (rikkomisesta johtuvien menettelyjen aloittaminen) kuin epämuodollisellakin tasolla (asiantuntijaryhmien kokoukset, tulkintaselvitykset jne.) ja ovat onnistuneet ratkaisemaan monta epäselvää ja kiistanalaista tapausta. 2.2.2.11. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.2.12. Vastuu viallisista tuotteista Ranskaa lukuun ottamatta kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet tuotevastuuta koskevan direktiivin 85/374/ETY osaksi kansallista lainsäädäntöään. Koska Ranska ei noudattanut yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 1993 antamaa tuomiota, jossa laiminlyönti todettiin, komissio aloitti rikkomuksista johtuvan menettelyn EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan nojalla. Perusteltu lausunto annettiin Ranskalle tiedoksi vuonna 1995. Komissio nosti vuonna 1995 yhteisöjen tuomioistuimessa myös kanteen Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan (Asia C-300/95). Komissio ei hyväksy tapaa, jolla Yhdistynyt kuningaskunta on saattanut direktiivin 7e artiklassa säädetyn tuottajan vastuuta koskevan vapautuksen syyn (kehitysriski) osaksi kansallista lainsäädäntöään. 2.2.3. Ihmisten vapaa liikkuvuus, sijoittautumisoikeus, äänioikeus 2.2.3.1. Syrjintäkielto Useita jäsenvaltioita vastaan on vireillä rikkomuksista johtuvia menettelyjä, jotka koskevat työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta annetun asetuksen (ETY) N:o 1612/68 soveltamista. EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan perusteella Kreikkaa vastaan aloitettu rikkomuksista johtuva menettely, joka koskee yhteisöjen tuomioistuimen tuomion noudattamista asiassa C-123/94 (65), on yhä vireillä. Asia koskee muiden jäsenvaltioiden kansalaisten edellytyksiä opettaa vierasta kieltä Kreikassa. Yhteisöjen tuomioistuin antoi langettavan tuomion (66) Belgiaa koskevassa asiassa, sillä Belgian lainsäädäntö syrjii toisessa jäsenvaltiossa opintonsa suorittaneita nuoria työnhakijoita, jotka eivät voi saada sijoittumiskorvausta. Tuomioistuin hyväksyi komission kanteen pääkohdiltaan. Belgiaa vastaan perustamissopimuksen 171 artiklan nojalla aloitettu rikkomisesta johtuva menettely yhteisöjen tuomioistuimen tuomion noudattamiseksi asiassa C-47/93 (67) on myös yhä vireillä. Tämä menettely koskee muista jäsenvaltioista Belgiaan ainoastaan korkeakouluopintoja suorittamaan tulleiden opiskelijoiden opintojen rahoitusta Belgian yliopistoissa. Tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettiin Kreikkaa vastaan kansalaisuuteen perustuvasta syrjinnästä nostettu kanne, joka koskee eräiden sosiaalietuuksien myöntämisen kannalta tärkeää tunnustamista monilapsiseksi perheeksi sekä Kreikan julkisen hallinnon kieltäytymistä ottamasta huomioon aikaisempaa toisen jäsenvaltion julkisen hallinnon palveluksessaoloa ikälisiä ja pätevyyttä määriteltäessä pelkästään sillä perusteella, että kyseessä ei ole Kreikan julkinen hallinto. Kreikan lainsäädäntöön tehtyjen muutosten perusteella komissio pystyi lisäksi päättämään erikoislääkärin ammattiin pääsyä ja pääsyedellytyksiä koskevan rikkomuksista johtuvan menettelyn. Ranskaa vastaan aloitetut rikkomuksista johtuvat menettelyt, jotka koskevat kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää opintoavustusten myöntämisessä ja varhaiseläkkeelle jääneiden rajatyöntekijöiden syrjintää, on päätetty maan muutettua asetuksella lainsäädäntöään yhteisön oikeutta vastaavaksi. Lisäksi komissio on lähettänyt Saksalle perustellun lausunnon, joka liittyy siirtotyöläisten henkilötietojen suojelemista koskevaan rikkomuksista johtuvaan menettelyyn. Rikkomisesta johtuvat menettelyt, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan kieltäytymistä tunnustamasta yliopistoon kirjoittautumismaksun alennusta tai aviopuolison apurahaa yhteisön työntekijän sosiaalietuuksiksi, ovat edelleen vireillä. Verokysymysten osalta komissio valvoo, että Luxemburg noudattaa yhteisöjen tuomioistuimen antamaa tuomiota asiassa C-151/94, joka koskee veron määrän lopullista vahvistamista työntekijöille, jotka eivät asu maassa (68). Lisäksi Belgiaa vastaan aloitettu rikkomuksista johtuva menettely, joka koskee eräiden sosiaalietuuksien myöntämistä, on edelleen vireillä (69). Alankomaita vastaan on aloitettu kaksi rikkomisesta johtuvaa menettelyä. Edellinen koskee työttömien belgialaisten rajatyöntekijöiden sulkemista lisäeläkerahastojen ulkopuolelle työttömyyskorvausajanjaksona, jälkimmäinen Alankomaiden säännöksiä, joilla muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta vaadittujen pysyvien oleskelulupien maksut ovat korkeammat kuin maan kansalaisten henkilöllisyystodistusten maksut. 2.2.3.2. Maahantulo ja oleskelu Useille jäsenvaltioille on osoitettu tai päätetty osoittaa perusteltu lausunto kolmen ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien (direktiivi 90/365/ETY) ja muun kuin aktiiviväestön (direktiivi 90/364/ETY) sekä opiskelijoiden (direktiivi 93/96/EY) oleskeluoikeuteen liittyvän direktiivin laiminlyönnin johdosta. Menettelyjen tarkoituksena on lähinnä niiden säännösten täytäntöönpano, jotka koskevat ilmoitusta opiskelijan varoista (Espanja, Ranska, Irlanti, Italia), eläkeläisten ja muun kuin aktiiviväestön varoja koskevia edellytyksiä (Ranska, Italia), sairausvakuutuksen ja sen valvonnan edellytyksiä (Ranska, Italia) sekä eläkeläisten ja muun kuin aktiiviväestön oleskeluluvan uudistamista kahden vuoden oleskelun jälkeen (Tanska, Espanja, Portugali). Direktiivien virheellisen täytäntöönpanon lisäksi komissio aloitti ja jatkoi rikkomuksista johtuvia menettelyjä, jotka koskivat yhteisön oikeuden puutteellista soveltamista. Tässä yhteydessä osoitettiin Kreikalle perusteltu lausunto Euroopan unionin kansalaisten perheenjäseninä oleville kolmansien maiden kansalaisille myönnettävän oleskeluluvan hinnasta. Lisäksi komissio on päättänyt osoittaa Ranskalle neljä perusteltua lausuntoa, jotka koskevat unionin kansalaisten oleskelupahakemukseen liitettäväksi vaadittuja asiakirjoja, erään Belgian kansalaisen karkottamista sekä unionin kansalaisten perheenjäseninä oleville kolmansien maiden kansalaisille myönnettäviä viisumeja (viisumin myöntämisen edellytysten noudattamatta jättäminen sekä hylkäämispäätösten perustelematta jättäminen). Lisäksi osoitettiin Italialle perusteltu lausunto oleskeluluvan edellyttämisestä alle kolmen kuukauden opiskelua varten. Komissio totesi lisäksi Euroopan unionin kansalaisten tekemien valitusten ja anomusten perusteella, että yhteisön oikeuden selkeitä säännöksiä sovelletaan verrattain usein virheellisesti. Lukuisat kansalliset viranomaiset käyttivät yleisesti oleskeluluvan myöntämiseen kuusi kuukautta, mikä on sallittu enimmäisaika silloing kun yleinen järjestys tai kansanterveydelliset syyt edellyttävät tarkistuksia. Eräät kansalliset viranomaiset esittävät kohtuuttomia vaatimuksia oleskeluluvan edellytyksenä olevista asiakirjoista. Yhteisön oikeuden vastaista on esimerkiksi vaatia itsenäistä ammatinharjoittajaa toimittamaan lukuisia asiakirjoja ammattinsa toteen näyttämiseksi (kauppa- tai ammattirekisteriin kirjautuminen, alv-numero, tiliotteet, kaupallinen vuokrasopimus, veroilmoitukset jne.). Yhteisön oikeuden mukaista ei myöskään ole vaatia oleskeluluvan hakijoita yleisesti esittämään henkilökorttinsa tai passinsa lisäksi virkatodistus, joka on vielä käännettävä vastaanottajamaan kielelle. Edellä esitetyt esimerkit selittävät sen, miksi lukuisten kansalaisten on vaikea uskoa todellakin kuuluvansa Euroopan unioniin. Komissio tietenkin yrittää parantaa tilannetta. Se ottaa ajoittain yhteyttä asianomaisiin jäsenvaltioihin ja voi yhteisön oikeuden vastaisten hallinnollisten käytäntöjen tapauksessa aloittaa rikkomuksista johtuvan menettelyn, joka valitettavasti vie usein paljon aikaa. Siksi komissio aikookin käyttää ongelman ratkaisemiseen myös muita keinoja, erityisesti tiedottamista. Kansalaisena Euroopassa -aloitteen tavoitteena on saada kansalaiset tietoisiksi ihmisten vapaata liikkuvuutta koskevasta yhteisön oikeudesta sekä sen soveltamiseen liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä ja muodollisuuksista jäsenvaltioissa. Aloitteen avulla pyritään varmistamaan, että yhteisön oikeutta noudatetaan keskipitkällä aikavälillä kaikkialla paremmin. 2.2.3.3. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.3.4. Äänioikeus ja vaalikelpoisuus Euroopan parlamentin vaaleissa unionin kansalaisille kuuluvaa äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston direktiivin 93/109/EY mukaisesti unionin kansalaiset saattoivat äänestää ja asettua ehdolle Euroopan parlamentin vaaleissa kesäkuussa 1994 siinä jäsenvaltiossa, jossa he asuivat, vaikka eivät olisikaan kyseisen kansalaisia. Parhaillaan laaditaan kertomusta kyseisen direktiivin soveltamisesta. Ensimmäiset Euroopan parlamentin vaalit järjestettiin kolmessa uudessa jäsenvaltiossa seuraavasti: Ruotsissa 17.9.1995, Itävallassa 13.10.1996 ja Suomessa 20.10.1996. Direktiivin 94/80/EY tultua voimaan 1.1.1996 unionin kansalaiset ovat voineet osallistua kunnallisvaaleihin siinä jäsenvaltiossa, jossa he asuvat, vaikka eivät olisikaan sen kansalaisia. Näin on tapahtunut vuonna 1996 Saksassa (Baijeri, Ala-Saksi), Luxemburgissa, Italiassa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 2.2.3.5. Pääsy valtion virkoihin Komissio on jo vuosia toiminut järjestelmällisesti julkishallinnon neljän painopistealueeksi luokitellun alan avaamiseksi unionin kansalaisille (valtion järjestämä opetus, siviilialan tutkimustyö, kansanterveyden kenttätyö, kaupallisten palvelujen hallinnoinnista vastaavat julkiset elimet) (70). Tällainen alakohtainen toiminta, jossa siis EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohtaa sovelletaan aikaisempaa tapauskohtaista tarkastelutapaa laajemmin, on johtanut useiden rikkomisesta johtuvien menettelyjen aloittamiseen. Useimmat menettelyistä saatiin päätökseen sen jälkeen, kun asianomaiset jäsenvaltiot olivat tehneet muutoksia lainsäädäntöönsä. Komissio päätti kuitenkin jatkaa Belgiaa, Kreikkaa ja Luxemburgia koskevan kolmen asian käsittelyä yhteisöjen tuomioistuimessa. Tämä katsoi 2.7.1996 antamissaan tuomioissa (71), että kyseiset kolme jäsenvaltiota olivat jättäneet jäsenyysvelvoitteensa täyttämättä sulkemalla painopistealueeksi luokiteltujen alojen virat muiden maiden kansalaisilta (72). Komissio valvoo, että kyseiset kolme jäsenvaltiota tekevät muutokset lainsäädäntöönsä mahdollisimman pian tuomioistuimen tuomioiden mukaisesti. Tuomioistuin vahvistaa siis tuomioillaan komission alakohtaisen lähestymistavan. On kuitenkin huomattava, että järjestelmällinen toiminta painopistealueiksi luokitelluilla aloilla on laajentunut myös muille aloille, sillä eräiden (Ranskassa heinäkuussa 1991 ja Saksassa joulukuussa 1993) voimaan tulleiden säädösten soveltamisala ei rajoitu pelkästään painopistealueiksi luokiteltuihin aloihin, vaan kattaa periaatteessa kaikki julkishallinnon alat kyseisissä maissa. Tällä hetkellä onkin varmistettava, että jokainen jäsenvaltio sallii automaattisesti tasavertaisen pääsyn kaikkiin niihin valtion virkoihin, jotka eivät kuulu perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan riippumatta siitä, kuuluvatko virat painopisteiksi luokiteltuihin aloihin. Näin pystytään poistamaan kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä, joka koskee pääsyä valtion virkoihin Euroopan unionissa. 2.2.3.6. Siirtotyöläisten sosiaaliturva Koska Kreikkaa vastaan on tehty useita valituksia, jotka koskevat monilapsiseksi perheeksi tunnustamista, komissio antoi asian tuomioistuimen käsiteltäväksi. Asiaa koskeva lainsäädäntö ja hallinnollinen käytäntö Kreikassa ovat luonteeltaan sellaisia, että muista yhteisön jäsenvaltioista kotoisin oleville palkansaajille tai itsenäisille ammatinharjoittajille sekä näiden perheenjäsenille ei voida antaa monilapsisen perheen asemaa eikä myöntää lapsilisää. Komissio pyytääkin tuomioistuinta toteamaan, että Kreikka on jättänyt täyttämättä yhteisön oikeuteen perustuvat velvoitteensa (perustamissopimuksen 48 ja 52 artikla, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artikla, asetuksen (ETY) N:o 1251/70 7 artikla, direktiivin 75/34/ETY 7 artikla sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 3 artikla). Belgialle on osoitettu perusteltu lausunto sen johdosta, että maa edellyttää toisessa maassa työskentelemistä koskevasta yhteisön lainsäädännöstä piittaamatta sosiaaliturvamaksuennakkoja sosiaaliturvakortin ja työmaan käynnistämisluvan myöntämiseksi. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat ilmoittaneet vastaukseksi komission perusteltuun lausuntoon gibraltarilaisen Social Insurance Fundin lakkauttamisesta ja yhteisön oikeutta vastaavan uuden lainsäädännön voimaantulosta vuoden 1996 aikana. Maksut on otettu käyttöön 1.10.1996 takautuvasti 1.1.1994 alkaen, jolloin rahasto lakkautettiin. 2.2.3.7. Tutkintojen vastaavuuden tunnustaminen Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan nojalla tuomioistuimen tuomion noudattamatta jättämisen vuoksi aloitetuista menettelyistä mainittakoon seuraavat: - Belgiaa vastaan aloitettu menettely, koska se ei ole noudattanut 16.5.1991 annettua tuomiota (asia C-167/90), jonka perusteena oli proviisoreja koskevien direktiivien 85/432/ETY ja 85/433/ETY täytäntöönpanotoimenpiteiden yhteensopimattomuus yhteisön oikeuden kanssa, - asiassa Frontistiria (Kreikan yksityiskoulut) aloitettu rikkomisesta johtuva menettely: yhteisöjen tuomioistuin totesi aluksi asiassa C-147/86 antamallaan tuomiolla Kreikan rikkovan EY:n perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklaa kieltäessään muiden jäsenvaltioiden kansalaisia perustamasta frontistiria-kouluja sekä yksityisiä musiikki- ja tanssikouluja. Asiassa C-328/90 (73) annetussa tuomiossa Kreikka tuomittiin toistamiseen, jonka jälkeen se muutti lainsäädäntöään. Uutta lainsäädäntöä vastaan on kuitenkin aloitettu uusi rikkomuksista johtuva menettely. - Italiaa ja Ranskaa vastaan aloitetut rikkomuksista johtuvat menettelyt, jotka koskevat matkaoppaiden palvelujen vapaata tarjoamista (74), ovat yhä ratkaisematta. Italia on ilmoittanut säätäneensä asiasta uuden lain, ja komissio tutkii parhaillaan, onko laki yhteisöjen tuomioistuimen tuomion mukainen. Muista yhteisöjen tuomioistuimen tuomioista, joihin ei vielä olla mukauduttu, mainittakoon seuraavat: - Espanjaa vastaan asiassa C-375/92 turistioppaiden palvelujen vapaasta tarjoamisesta annetun tuomion jälkeen eräillä Espanjan autonomisilla alueilla otettiin käyttöön kyseisen ammatin harjoittamista koskevia uusia säädöksiä. Komissio antoi säädöksistä huomautuksia, jonka jälkeen Espanja ilmoitti antaneensa niiden perusteella jälleen uusia säädöksiä. Niitä tutkitaan parhaillaan komission asianomaisissa yksiköissä, - Komissio pyysi Kreikkaa tekemään eräitä muutoksia säädöksiin, joilla tämä pyrkii saattamaan lainsäädäntönsä matkaoppaiden palvelujen vapaata tarjoamista koskevan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion (75) mukaiseksi. Muutokset on sisällytetty Kreikan viranomaisten tekemään lakiehdotukseen. Laki on määrä hyväksyä lähiaikoina. Kansalliset täytäntöönpanotoimet Kreikka ja Belgia eivät vieläkään ole noudattaneet yhteisöjen tuomioistuimen asioissa (C-365/93 ja C-316/94) antamia tuomioita (76), jotka koskevat direktiivin 89/48/ETY (ensimmäinen yleinen järjestelmä) täytäntöönpanotoimenpiteiden ilmoittamatta jättämistä. Molemmille maille lähetettiinkin asiasta EY:n perustamissopimuksen 171 artiklan mukainen virallinen ilmoitus. Kreikkaa ja Belgiaa vastaan on myös aloitettu rikkomuksista johtuvat menettelyt, jotka liittyvät direktiiviä 89/48/ETY täydentävästä, ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä annettuun neuvoston direktiiviin. Portugali, Irlanti, Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat puolestaan hiljattain ilmoittaneet täytäntöönpanotoimenpiteensä tai tekevät sen pikapuoliin. Useita jäsenvaltioita vastaan on myöskin vireillä menettelyjä liittyen direktiiviin 94/38/EY, jolla muutetaan direktiiviä 92/51/ETY tiettyjen tutkintojen tason osalta. Direktiivien yhteensopimattomuus ja virheellinen soveltaminen Komissio on saanut käsiteltäväksi kolmisenkymmentä valitusta EY:n perustamissopimuksen 52 ja 59 artiklan sekä ammatillisten tutkintojen vastavuoroisen tunnustamisen helpottamiseksi annettujen direktiivien vastaisista rajoituksista. Joidenkin perusteella on aloitettu rikkomuksista johtuvia menettelyjä, jotkut taas on saatu päätökseen. Komissio jatkoi eräitä jäsenvaltioita vastaan direktiivien yhteensopimattomuuden tai virheellisen soveltamisen vuoksi vireillä olevia rikkomuksista johtuvia menettelyjä. Esimerkkeinä mainittakoon seuraavia maita vastaan vireillä olevat menettelyt: - Saksa: direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpano opettajan ammatin osalta, - Saksa: hammaslääkärin ammattiin pääsy (hammaslääkäreistä annettujen direktiivien vastaiset vaatimukset sellaisten hammaslääkäreiden hyväksymiseksi sosiaaliturvan piiriin, jotka ovat suorittaneet direktiivien mukaisen tutkintonsa muualla kuin Saksassa), - Espanja: maa tunnustaa Latinalaisen Amerikan maissa suoritettujen, direktiivien vaatimustasoa selvästi alhaisempien tutkintojen pätevyyden alueellaan. Espanja tosin parhaillaan toteuttaa toimenpiteitä lainsäädäntönsä yhdenmukaistamiseksi. - Espanja: arkkitehdeistä annettujen direktiivien täytäntöönpanemista koskeva lainsäädäntö, jossa rajoitetaan palvelujen tarjoamisen pisintä sallittua kestoa maassa. - uudet vireillä olevat menettelyt: menettely Italiaa vastaan direktiiviin 89/48/ETY (asianajajat) menettelyä koskevien varmistusten laiminlyönnin vuoksi sekä Ranskaa vastaan aloitettu menettely asiassa Heylens-Vlassopoulou annetun tuomion noudattamatta jättämisestä Belgiassa tutkintonsa suorittaneiden parturien ja kampaajien osalta. 2.2.3.8. >TAULUKON PAIKKA> 2.2.3.9. Itsenäiset kauppaedustajat Jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan lainsäädännön yhteensovittamisesta annettu direktiivi 86/653/ETY on pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Komissio on kuitenkin päättänyt lähettää Irlannille perustellun lausunnon direktiivin virheellisestä täytäntöönpanosta. 2.2.4. Palvelujen vapaa tarjoaminen 2.2.4.1. Audiovisuaalinen ala Kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet rajatonta televisiolähetystoimintaa koskevan direktiivin 89/552/ETY täytäntöönpanosta. Kaksi jäljelle jäävää perustavanlaatuista ongelmaa, jotka koskevat Belgiaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa, ovat yhteisöjen tuomioistuimen kahden tuomion perusteena (77). Nämä kaksi merkittävää asiaa koskevat pääasiallisesti direktiivin keskeistä säännöstä, eli sen 2 artiklaa (lähetysten vastaanottamisen ja edelleenlähettämisen vapaus, sovellettava oikeus). Yhteisöjen tuomioistuin on ensinnäkin komission näkemysten mukaisesti täsmentänyt, että toisesta jäsenvaltiosta lähtöisin olevia lähetyksiä koskeva ennakollinen lupajärjestelmä on direktiivissä tarkoitetun televisiolähetysten vapaan edelleenlähettämisen ja vastaanottamisen periaatteen vastainen. Tuomioistuin on toisessa tuomiossa tuominnut direktiivin vastaisena sen, ettei noudateta niiden kriteerien järjestystä, joilla määritellään jäsenvaltion toimivalta, sekä sellaisen kaksoisjärjestelmän perustamisen, jota sovelletaan televisiolähetystoimintaa harjoittaviin elimiin kohderyhmän mukaan. Komissio puolestaan pahoittelee sitä, että mainontaa ja sponsorointia koskevien säännösten tehokas soveltaminen on hyvin eritasoista eri jäsenvaltioissa. Komissio tulee tarkkaavaisesti seuraamaan tilannetta tämän ongelman osalta. Komissio on lisäksi katsonut tarpeelliseksi soveltamisen valvontaa koskevien konkreettisen toimintansa kiihdyttämisen kyseisen direktiivin 22 artiklan osalta, joka koskee alaikäisten suojelua pornografiaa esittävien kanavien lisääntymiseltä. 2.2