Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusedustuksesta"

(2001/C 221/21)

Neuvosto päätti 3. marraskuuta 2000 EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan ja 55 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 10. huhtikuuta 2001. Esittelijä oli Ursula Konitzer.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 30. ja 31. toukokuuta 2001 pitämässään 382. täysistunnossa (toukokuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 77 ääntä puolesta, 14 vastaan 10:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivilla vakuutusedustajilla on merkittävä asema rahoituspalvelumarkkinoilla. Heidän markkinaosuutensa vakuutustuotteiden myynnistä on vakuutusedustajien organisaation (Bureau International des Producteurs d'Assurance et de Réassurance, BIPAR) mukaan useissa jäsenvaltioissa yli 50 %(1).

1.2. Vakuutusalan sisämarkkinat on vakuutusyhtiöiden osalta pitkälti toteutettu kolmansilla direktiiveillä(2) luotujen oikeudellisten puitteiden avulla. Heinäkuusta 1994 lähtien vakuutusyritys on kuulunut vain sen jäsenvaltion yhtenäisen rekisteröinti- ja valvontajärjestelmän piiriin, jossa sen kotipaikka on. Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajia koskevaa tehokasta ja yhtenäistä Euroopan tason lainsäädäntökehystä ei sitä vastoin tällä hetkellä ole olemassa. Palvelujen vapaan tarjonnan ja sijoittautumisvapauden täysi hyödyntäminen ei ole mahdollista kyseisen lainsäädäntökehyksen puuttuessa, minkä vuoksi vakuutusedustajat eivät usein voi täyttää asiakkaidensa toiveita. Esimerkkeinä tästä ovat liikennevakuutukset ja kiinteistövastuuvakuutukset, joita ylläpidetään toisessa jäsenvaltiossa ja jotka pitkälti otetaan ja voidaan ottaa vain kyseisessä jäsenvaltiossa.

1.3. Komissio muistuttaa ehdotetun direktiivin perusteluissa oikeutetusti siitä, että vakuutusedustajia koskevat yhteisön säännökset (direktiivi 77/92/ETY(3) ja suositus 92/48/ETY(4)) ovat lähentäneet jäsenvaltioiden säännöksiä. Jäsenvaltiot soveltavat vakuutusedustajiin kuitenkin edelleen erilaisia säännöksiä, jotka eristävät jäsenvaltioiden markkinat toisistaan ja vaikeuttavat rajanylittävän vakuutusedustustoiminnan harjoittamista.

1.4. Lisäksi on muistettava, ettei komission suositusta 92/48/ETY(5) sovelleta kaikissa jäsenvaltioissa. Direktiivi 77/92/ETY ei ole ollut riittävä perusta muodostamaan palvelujen vapaan tarjonnan ja sijoittautumisvapauden takaavaa oikeudellista kehystä vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien rajanylittävälle toiminnalle. Vakuutusedustustoimintaa voidaan edelleen harjoittaa yksittäisissä jäsenvaltioissa ilman ammattikoulutusta ja -pätevyyttä, ja vakuutusedustajan ammattinimike on myös usein suojaamaton.

1.5. Komission ehdotuksella Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusedustuksesta pyritään ottamaan huomioon rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa(6) ilmaistu yhteisön tavoite luoda todella yhdentyneet vähittäiskaupan markkinat, joilla suojataan asianmukaisesti niin kuluttajien kuin palvelujen tarjoajien edut vakuutusedustusalalla.

2. Ehdotetun direktiivin sisältö

2.1. Komission ehdotus koskee kaikkien niiden vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien ammattiin pääsyä, jotka aloittavat vakuutus- tai jälleenvakuutustoiminnan tai harjoittavat sitä (1 artiklan 1 kohta), riippumatta siitä, onko ammatin harjoittaja luonnollinen tai oikeushenkilö.

2.2. Ehdotetulla direktiivillä on määrä parantaa palvelujen tarjoamisen vapautta sekä vakuutusedustajien sijoittautumisvapautta yhteisössä.

2.3. Ehdotetussa direktiivissä otetaan huomioon se, että vakuutusedustajilla on tärkeä rooli vakuutustuotteiden myynnissä yhteisössä. Vakuutusedustajien markkinaosuus vakuutusten myynnistä on useissa jäsenvaltioissa yli 50 %.

2.4. Ehdotetussa direktiivissä otetaan myös huomioon - Eurooppa-neuvoston Kölnissä kesäkuussa 1999 hyväksymän ja Lissabonissa 23. ja 24. maaliskuuta 2000 mieliin palauttaman - rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman(7) tavoitteet. Tavoitteena on luoda todella yhdentyneet vähittäiskaupan markkinat, joilla sekä kuluttajien että palvelujen tarjoajien edut suojataan asianmukaisesti.

2.5. Direktiiviehdotus noudattelee myös rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmaa koskevaa Euroopan parlamentin päätöslauselmaa, jonka mukaan vakuutusedustajia käsittelevän yhteisön lainsäädännön muuttaminen on ensisijainen toimi(8).

2.6. Ehdotetulla direktiivillä luodaan tähän mennessä puuttunut lainsäädäntökehys, jolla on määrä taata kaikkien itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivien vakuutusedustajien korkea ammattitaito (4 artikla). Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan ammattia saavat direktiivin mukaan harjoittaa jäsenvaltioissa vain henkilöt

- joilla on asianmukaiset yleiset, kaupalliset ja ammatilliset tiedot ja taidot

- jotka ovat hyvämaineisia ja jotka erityisesti eivät ole syyllistyneet vakuutus- tai jälleenvakuutustoimintaa koskeviin rikoksiin ja joita ei ole koskaan asetettu konkurssiin

- joilla on ammatillisesta toiminnasta aiheutuvan vahingon kattamiseksi vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuutus, jonka määrä on vähintään 1000000 euroa korvausvaatimusta kohti

- joiden suhteen jäsenvaltiot ovat kuluttajan suojelemiseksi toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet, jos vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja ei kykene siirtämään vakuutusmaksua vakuutus- tai jälleenvakuutusyritykselle tai korvaussummaa vakuutetulle.

2.7. Jäsenvaltioiden ei tarvitse soveltaa itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivia ja päätoimisia vakuutusedustajia koskevia vaatimuksia henkilöihin, jotka työskentelevät vakuutusyhtiön tai rekisteröityneen vakuutusedustajan palveluksessa tai jotka aloittavat vakuutusedustustoiminnan tai harjoittavat sitä sivutoimisesti. Vakuutusedustajan tai vakuutusyrityksen on kuitenkin tarjottava kyseisille henkilöille asianmukainen koulutus sekä otettava täysi vastuu kyseisen henkilön toimista (4 artiklan 1 kohdan toinen ja kolmas alakohta).

2.8. Jäsenvaltioiden ei tarvitse soveltaa ehdotetun direktiivin säännöksiä henkilöihin, jotka välittävät toimitettuun tavaraan tai palveluun liittyviä vakuutuksia. Kyseisiä säännöksiä ei myöskään tarvitse soveltaa, kun sopimukset eivät edellytä erityistä tietämystä, kun vakuutusmaksun arvo on vuodessa alle 1000 euroa ja kun vakuutussopimus on voimassa alle vuoden (1 artiklan 2 kohta).

2.9. Ehdotetussa direktiivissä säädetään, että vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan ammatin aloittaminen tai harjoittaminen edellyttää rekisteröitymistä vakuutusedustajan kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten ylläpitämään rekisteriin, jonka tietojen on oltava helposti yleisesti saatavilla (3 artikla).

2.10. Direktiiviehdotuksen mukaan vakuutusyritykset voivat käyttää ainoastaan rekisteröityjen edustajien tarjoamia palveluja (3 artiklan 5 kohta).

2.11. Palvelujen tarjoamisen vapauden ja sijoittautumisvapauden takaamiseksi direktiivissä säädetään vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten vastavuoroisesta ilmoitusmenettelystä ennen kuin vakuutusedustaja voi harjoittaa toimintaansa muussa kuin kotijäsenvaltiossaan tai perustaa toiseen jäsenvaltioon toimipisteen. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tiedotettava kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille vaatimuksista, joiden mukaisesti vakuutusedustustoimintaa on yleisen edun vuoksi harjoitettava kyseisen jäsenvaltion alueella (5 artikla).

2.12. Toimivaltaisten viranomaisten, jotka ylläpitävät rekisteröityjen vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien rekisteriä, on oltava joko julkisia viranomaisia, kansallisen lainsäädännön mukaisia elimiä tai kansallisessa lainsäädännössä nimenomaisesti tätä varten valtuutettujen julkisten viranomaisten hyväksymiä elimiä (6 artikla).

2.13. Direktiiviehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä asianmukaisista seuraamuksista, joita sovelletaan vakuutustuotteita tarjoaviin tai välittäviin rekisteröimättömiin henkilöihin sekä vakuutusyrityksiin, jotka käyttävät rekisteröimättömän vakuutusedustajan palveluita. Rikkomustapauksissa jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat yhteistyössä vaihtaen tietoja (7 artikla).

2.14. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön järjestely, jota hyödyntäen osapuolet voivat tehdä valituksia, sekä luotava järjestelmä, jonka avulla riita-asiat voidaan ratkaista tuomioistuinten ulkopuolella (8 ja 9 artikla).

2.15. Vakuutusedustajan on noudatettava ehdotetussa direktiivissä säädettyjä tiedonantovelvoitteita (10 artikla).

2.16. Ehdotettu direktiivi on saatettava osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä viimeistään 31. joulukuuta 2003 (13 artikla).

3. Yleistä

3.1. Talous- ja sosiaalikomitea on erittäin tyytyväinen komission ehdotukseen taata lainsäädäntökehyksellä vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien korkea ammattitaito, helpottaa yhdenmukaisella rekisteröinnillä vakuutusedustajien rajanylittävää toimintaa sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjonnan vapauden puitteissa sekä varmistaa samalla vakuutuksenottajien etujen korkea suoja.

3.1.1. Komitea on jo huomauttanut, että vaikka vakuutusasiamiesten ja -välittäjien toiminta on vakuutusalan toimivuuden kannalta erittäin tärkeää sisämarkkinoilla, siitä on annettu vain yksi direktiivi vuonna 1976. Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävät sellaiset osa-alueet kuin ammatillinen vastuu, rahoitustakuut, rekisteröityminen ja muut liiketoiminnan ehdot(9).

3.1.2. Komitea arvioi kuitenkin, että vakuutusedustusta koskevassa direktiiviehdotuksessa esitettyjä päätavoitteita ei aina turvata riittävästi. Tässä yhteydessä viitataan

- vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien korkeaa ammattitaitoa koskeviin vaatimuksiin

- palvelujen vapaan tarjonnan ja sijoittautumisvapauden mahdollisuuteen sekä asiakkaiden ja vakuutuksenottajien suojaan.

3.2. Komission perustelujen mukaan direktiivillä on määrä luoda lainsäädäntöpuitteet, joilla taataan vakuutusedustajien korkea ammattitaito(10). Ammattitaito perustuu teoreettiseen ja käytännön koulutukseen, ammatissa saatuihin kokemuksiin sekä jatkuvan ja ammattia tukevan täydennyskoulutuksen antamiin tietoihin. Komission ehdotuksen mukaan(11) vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien tietojen ja taitojen on vastattava vakuutusedustajan harjoittamaa toimintaa ja sovelluttava niille markkinoille, joilla toimintaa harjoitetaan. Jäsenvaltioiden on määritettävä ja täsmennettävä tietojen taso ja sisältö.

3.2.1. Kyseisten tavoitteiden mukaisesti ehdotetun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään - kuten jo suosituksessa 92/48/ETY - että vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajalla on oltava asianmukaiset yleiset, kaupalliset ja ammatilliset tiedot ja taidot.

3.2.2. Komitea viittaa lausuntoonsa aiheesta "Kuluttajat vakuutusmarkkinoilla" (yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä), jossa se toteaa, että vakuutusvälittäjillä olisi oltava heidän tärkeän tehtävänsä edellyttämä tekninen koulutus(12). Komitea viittaa tässä yhteydessä vakuutusedustajien organisaation (BIPAR) Portossa antamaan julistukseen(13), jonka mukaan jäsenvaltiot voivat itse päättää koulutuksen tasosta ja sisällöstä. Teoreettiselle ja käytännön koulutukselle tulee kuitenkin asettaa tietyt vähimmäisvaatimukset, ja koulutuksen tulee kestää vähintään 300 tuntia. Tässä yhteydessä voidaan ottaa huomioon jo hankitut ammatilliset tiedot.

3.2.3. Komitea ehdottaa, ettei vakuutusedustajien, jotka ovat tietyn ajan kuluessa hankkineet kokemusta ja tietoja vakuutusedustuksesta, tarvitsisi enää osallistua 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittuun koulutukseen vaan he voisivat lisäsäännön perusteella rekisteröityä suoraan.

3.3. EY:n perustamissopimuksen 49 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukainen palvelujen tarjonnan vapaus sekä 43 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukainen sijoittautumisvapaus voidaan vakuutusedustajien osalta toteuttaa vain, jos ne voivat kotimaassa tapahtuneen tunnustamisen ja rekisteröinnin perusteella tarjota palvelujaan myös toisessa jäsenvaltiossa tai perustaa sinne toimipisteitä. Jäsenvaltioiden erilaiset säännökset ovat kuitenkin jo eristäneet markkinoita toisistaan. Tämä asiantila vakiintuisi, jos ehdotetun direktiivin 5 artiklan 3 kohdan perusteella hyväksyttäisiin se, että vakuutusedustustoiminnan aloittaminen toisessa jäsenvaltiossa edellyttäisi erilaisen koulutuksen vuoksi asetettujen ehtojen täyttämistä. Tämän vuoksi on pyrittävä siihen, että kaikissa jäsenvaltioissa 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella vaaditulle koulutukselle asetetaan vähimmäisvaatimukset määrittelemättä koulutuksen sisältöä direktiivissä. Kotimaassa tapahtuvaan rekisteröintiin oikeuttavan pätevyyden tulisi oikeuttaa myös vakuutusedustustoiminnan aloittamiseen toisessa jäsenvaltiossa.

3.3.1. Komitea on sitä mieltä, että palvelujen vapaan tarjonnan ja sijoittautumisvapauden tavoitteet voidaan saavuttaa vain, jos vakuutusedustajalta vaaditaan vähimmäiskoulutus ja kyseisen koulutuksen päätteeksi on suoritettava julkisen elimen tai viranomaisten valtuuttaman tahon tarkastama loppukoe.

3.4. Komissio pyrkii ehdotuksellaan parantamaan vakuutusedustajalta vakuutustuotteita hankkivan vakuutuksenottajan suojaa. Se on määrä taata mm. siten, että jokainen vakuutus- tai jälleenvakuutustoiminnan aloittava tai sitä harjoittava luonnollinen tai oikeushenkilö on rekisteröitynyt ja täyttää tietyt ammatilliset vähimmäisvaatimukset. Alkuperäisestä ajatuksesta soveltaa direktiiviä vain vakuutusedustajiin, joiden liiketoiminta on tietyn laajuinen, luovuttiin perustellusti vakuutuksenottajan etujen suojaamiseksi. Vakuutusedustajalla, joka välittää päivittäin vain yhden tuotteen, on oltava yhtäläinen ammattitaito kuin kymmenen tuotetta päivittäin "myyvällä" vakuutusedustajalla. Välitettyjen tuotteiden määrä tai toimintaan käytetty aika ei voi määrätä sitä, minkälaisia perustaitoja vakuutusedustajalla on oltava asiakkaan suojan varmistamiseksi.

3.4.1. Valitettavasti komissio ei sovella omaa kantaansa(14) 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa, jonka mukaan jäsenvaltioilla on mahdollisuus olla vaatimatta 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määriteltyjä taitoja vakuutusedustustoiminnan sivutoimisilta harjoittajilta. Sivutoiminen vakuutustoiminta tunnetaan Portugalin ja Pohjoismaiden ohella etenkin Saksassa, jossa noin 300000 vakuutusedustajaa harjoittaa kyseistä toimintaa päätyönsä ohella. Mikäli komission ehdotus direktiiviksi hyväksytään, markkinoiden avautuminen ja palvelujen vapaa tarjonta mahdollistaisivat sivutoimisen vakuutusedustustoiminnan pian myös muissa jäsenvaltioissa, joten kyseinen ongelma ei koske vain yhtä jäsenvaltiota.

3.4.2. Komission ehdotus olla soveltamatta ammattitaitoa koskevia vaatimuksia sivutoimisiin vakuutusedustajiin on lisäksi ristiriidassa Amsterdamin sopimukseen sisältyvän kuluttajansuoja-ajatuksen kanssa(15).

3.5. Komission ehdotuksen 10 artiklan 3 kohdassa mainittu vakuutusedustajan selvitysvelvoite on talous- ja sosiaalikomitean mielestä liian yksipuolinen eikä paranna kuluttajansuojaa, jos korvaustapauksessa voidaan nojautua vain vakuutusvälittäjän selvityksiin.

4. Erityistä

4.1. 1 artikla - Soveltamisala

4.1.1. Ehdotuksessa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus olla soveltamatta ammatillisia vaatimuksia (II luku) sekä tiedonantovelvoitteita koskevia sääntöjä (III luku) vakuutussopimuksia tarjoaviin henkilöihin, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: sopimukset eivät edellytä yleistä tai erityistä vakuutusalan tuntemusta (1 artiklan 2 kohdan a alakohta), sopimukset eivät ole henkivakuutuksia (1 artiklan 2 kohdan b alakohta) eikä vakuutus kata vastuuriskejä (1 artiklan 2 kohdan c alakohta) vaan liittyy tavaroihin tai palveluihin, joita vakuutusedustaja tarjoaa päätoimensa puitteissa (1 artiklan 2 kohdan d ja e alakohta). Tällainen "liitännäissopimus" on komitean mielestä esim. sellaisen vuokra-auton vakuutussopimus, joka vuokrataan lomamatkan varaamisen yhteydessä koko matkan ajaksi. Ehdotuksessa rajataan vakuutussopimusten kesto alle vuoteen ja vakuutusmaksun arvo alle 1000 euroon (1 artiklan 2 kohdan f alakohta).

4.1.1.1. Koska ehdotuksen 1 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa mainittujen henki- sekä vastuuvakuutussopimusten tarjoaminen edellyttää aina erityistä tietämystä, kuuluvat myös kyseiset kohdat 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan piiriin. Näin ollen komitea ehdottaa, että 1 artiklan 2 kohdan a, b ja c alakohta yhdistetään. Vastuuvakuutusten erityistä korostamista voidaan liikennevakuutusten osalta perustella niihin kaikissa jäsenvaltioissa lakisääteisesti sisältyvällä ajatuksella uhrin suojasta, jonka vuoksi vastuuvakuutus velvoitetaan ottamaan. Lisäksi muidenkin vakuutussopimusten kuin henki- ja vastuuvakuutussopimusten tarjoaminen edellyttää yleistä ja erityistä tietämystä. Komitea ehdottaa seuraavaa uutta muotoilua: "a) sopimukset eivät ole eläkkeisiin tai sijoituksiin liittyviä tuotteita, kuten henki- tai eläkevakuutuksia, vakuutus ei kata vastuuriskejä eivätkä sopimukset edellytä yleistä tai erityistä tietämystä vakuutuksista,"

4.1.2. On epäselvää, viitataanko mainitulla vakuutusmaksun arvolla kaikkiin vuotta kohti tehtyihin vakuutussopimuksiin vai kulloiseenkin sopimukseen. Kun lähdetään ehdotetun direktiivin tavoitteesta, jonka mukaan säännöksiä ei sovelleta sellaisten vakuutussopimusten välitystoimintaan, jotka kattavat vain vähäisiä riskejä ja jotka liittyvät päävakuutukseen, esimerkiksi silmälasien tai tiettyjen kodinkoneiden katoaminen tai vahingoittuminen, tai kun kyseessä ovat matkavakuutukset, vaikuttaa asianmukaiselta rajata vuosittainen vakuutusmaksu sopimusta kohti yhteensä 100 euroon rajoittamatta vakuutussopimuksen kestoa. Komitea ehdottaa seuraavaa muotoilua: "f) vuosittainen vakuutusmaksu on sopimusta kohti enintään 100 euroa eikä vakuutussopimuksen kestoa ole rajoitettu."

4.2. 2 artikla - Määritelmät

4.2.1. 2 artiklassa esitetään direktiivissä käytettyjen ilmausten määritelmät. Tietyt muotoilut ovat epäselviä.

4.2.1.1. Ehdotetun direktiivin 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti vakuutusedustuksella tarkoitetaan "vakuutussopimusten esittelemistä, niistä tiedottamista, sopimusehdotusten laatimista, vakuutussopimusten teon valmistelemista tai vakuutussopimusten tekemistä, tai avustamista niiden hoidossa ja toteuttamisessa erityisesti korvaustapauksissa". Ilmaisu "sopimusehdotusten laatimista" tulisi korvata ilmaisulla "niistä tiedottamista", joka vastaa parhaiten direktiiviehdotuksen englanninkielisen toisinnon ilmaisua "giving information". Vakuutusedustuksen toimintakuvaukseen tulisi sisällyttää myös nimenomainen neuvonta sopimuksen teon yhteydessä. Vakuutusedustustoimintaan direktiivissä tarkoitetussa merkityksessä ei talous- ja sosiaalikomitean mielestä kuulu vakuutussopimusten hoito. Vakuutusedustuksen harjoittamiseksi ei ole välttämätöntä täyttää kaikkia toiminnan tunnusmerkkejä, mikä tulisi mainita direktiivissä. Näin ollen suositellaan käytettäväksi seuraavaa muotoilua: "3. 'vakuutusedustuksella' vakuutussopimusten esittelemistä, vakuutussopimusten teon valmistelemista ja vakuutussopimusten tekemistä sekä niistä tiedottamista ja niitä koskevaa neuvontaa sekä avustamista niiden toteuttamisessa ja erityisesti neuvontaa korvaustapauksissa lukuun ottamatta yhteyksien luomista. 'Vakuutusedustuksen' harjoittamiseksi riittää yhden edellä mainitun tunnusmerkin täyttäminen;"

4.2.1.2. Ehdotuksen 2 artiklan 5 kohdassa määritellyllä vakuutusedustajalla tarkoitetaan ainoastaan toimijoita (vakuutusasiamiehet- ja välittäjät, yhden ja useamman yrityksen edustajat jne.), jotka harjoittavat toimintaansa itsenäisesti eivätkä näin ollen ole vakuutusyrityksen työntekijöitä vakuutusedustusalalla. Kyseinen selvennys edellyttää määrittelyn rajaamista siten, ettei se koske vakuutusyrityksiä eikä niiden työntekijöitä, jotka ovat oikeudelliselta asemaltaan avustajia. Komitea suosittaa, että 2 artiklan 3 kohta muutetaan kuulumaan seuraavasti: "5. 'vakuutusedustajalla' jokaista henkilöä, joka palkkiota vastaan tai palkkiota vastaan tarjottavan tuotteen ja/tai palvelun yhteydessä aloittaa itsenäisen vakuutusedustustoiminnan tai harjoittaa sitä;"

4.2.2. Kohdan 4.2.1.2 ehdotuksen mukaisesti komitea suosittelee, että 2 artiklan 6 kohta muutetaan kuulumaan seuraavasti: "6. 'jälleenvakuutusedustajalla' jokaista henkilöä, joka palkkiota vastaan tai palkkiota vastaan tarjottavan tuotteen ja/tai palvelun yhteydessä aloittaa itsenäisen jälleenvakuutusedustustoiminnan tai harjoittaa sitä;"

4.2.3. Ehdotetussa direktiivissä ei määritellä 10 artiklan 1 kohdan c alakohdan käsitettä 'emoyhtiö', joten komitea ehdottaa, että ehdotukseen lisätään kyseisen käsitteen määrittely. Komitea kehottaa komissiota muotoilemaan määritelmän.

4.3. 3 artikla - Rekisteröinti

4.3.1. Koska komitea ehdottaa, että 4 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta poistetaan (ks. kohta 4.4.3.4), on 3 artiklan 2 kohta muutettava kuulumaan seuraavasti: "2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajaksi rekisteröinnin edellytyksenä on 4 artiklassa säädettyjen ammatillisten vaatimusten täyttäminen."

4.3.2. Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan ammatin harjoittaminen edellyttää rekisteröintiä. Näin ollen rekisteröinnin evääminen estää ammatinharjoituksen, joten asia sivuaa ammatillista vapautta koskevaa perusoikeutta. Direktiivissä onkin mainittava, että jäsenvaltioiden on muodostettava rekisteröintijärjestelmä oikeusvaltion periaatteiden mukaisesti ja siten mahdollistettava myös vastustamis- ja kannemenettely, jos rekisteröinti evätään tai peruutetaan. Ehdotuksen 3 artiklan 4 kohta tulisikin muotoilla uudelleen seuraavasti: "4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vakuutusedustajilla, joiden rekisteröintihakemus evätään tai joiden rekisteröinti peruutetaan 7 artiklassa mainittujen seuraamusten perusteella, on käytettävissään muutoksenhakumenettely. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettu rekisteri on yleisesti saatavilla."

4.4. 4 artikla - Ammatilliset vaatimukset

4.4.1. Ehdotetun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määritellään vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan ammatilliset pätevyysvaatimukset mainitsematta kuitenkaan vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan rekisteröintiin jäsenvaltiossa oikeuttavan pätevöitymisen kestoa tai sisältöä. Muotoilulla "asianmukaiset yleiset, kaupalliset ja ammatilliset tiedot ja taidot" ei edes viitata vakuutusedustustoimintaan. Tällä tavoin avoimeksi jätetyssä vaatimuksessa edustajan tiedoista ja taidoista saattaa piillä vaara, että kun jäsenvaltioiden asianomaiset säännökset ovat täysin erilaisia, vakuutuksenottajan nykyistä vahvemman suojan varmistamiseen tähtäävää tavoitetta ei saavuteta etenkään vakuutusedustajan ammattitaitoa koskevien vaatimusten osalta. Jos kuluttajansuojan huomioon ottavia, ammattitaitoa koskevia vähimmäisvaatimuksia ei ole määritelty, syntyy tavoitteena olevan palvelujen vapaan tarjonnan yhteydessä voimakkaita kilpailuvääristymiä. Jo suosituksella 92/48/ETY tavoiteltua vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajia koskevien jäsenvaltioiden säännösten yhdenvertaisuutta ei tunnuta edelleenkään saavutettavan.

4.4.1.1. Yksittäisten jäsenvaltioiden vakuutusedustajan ammatin harjoittamiselle asettamia, osittain hyvin korkeita ammattitaitovaatimuksia ajatellen ei EU-direktiivillä kuitenkaan voida määritellä vakuutusedustajan koulutukselle asetettavia yhtenäisiä vaatimuksia. Näin ollen talous- ja sosiaalikomitea ei myöskään suosittele direktiiviä, joka sisältäisi koulutusta koskevat yhtenäiset säännökset. Komitea kehottaa kuitenkin vakuutusedustajien organisaation BIPARin ehdotukseen(16) tukeutuen laatimaan ainakin vähimmäisvaatimukset (minimal standard), joiden pohjalta voidaan säännellä jäsenvaltioissa annettavaa koulutusta. Vähimmäisvaatimuksiin tulisi sisällyttää teoreettisen ja käytännön ammattikoulutuksen perustuntimäärä. Jäsenvaltioiden tulisi voida päättää yhteistyössä ammattialajärjestöjen, vakuutusyritysten, kauppakamarien ja työntekijäjärjestöjen kanssa koulutuksen muodosta, tarjonnasta ja toteutuksesta sekä määrittää säännöt siitä, missä määrin ammatilliset tiedot voivat korvata suoritettavia tunteja. Koulutuksen tulisi päättyä puolueettomaan loppukokeeseen, jonka tarkastaa kunkin jäsenvaltion järjestelmän mukaisesti joko julkinen elin tai viranomaisten valtuuttama taho. Ehdotuksen 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan muotoiluksi ehdotetaan seuraavaa: "1. Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajalla on oltava asianmukaiset yleiset, kaupalliset ja ammatilliset tiedot ja taidot vakuutustoiminnan alalla. Kyseiset tiedot ja taidot on hankittava teoreettisella ja käytännön koulutuksella, jonka kesto on yhteensä vähintään 300 tuntia. Ilman koulutusta hankitut ammatilliset tiedot voidaan ottaa huomioon. Koulutuksen on päätyttävä kokeeseen, jonka tarkastaa julkinen elin tai viranomaisten valtuuttama taho."

4.4.2. Komitean lähtökohtana on, että 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan säännöksiä voidaan soveltaa myös pankkeihin ja säästökassoihin, jotka aloittavat vakuutusedustustoiminnan tai harjoittavat sitä rahoituspalvelujen tarjonnan ohella. Tällöin kyseisten pankkien ja säästökassojen johtoelinten on täytettävä kaikki 4 artiklassa mainitut edellytykset ja niiden on oltava rekisteröityneitä. Kyseisten yritysten työntekijöillä, jotka osallistuvat välittömästi vakuutus- tai jälleenvakuutustoimintaan, on oltava aloittamansa tai hoitamansa tehtävän edellyttämät ja tuotekohtaiset tiedot ja taidot, ja heidän on toimittava rekisteröidyn johtoelimen valvonnassa(17).

4.4.3. Ehdotetun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden ei tarvitse soveltaa vaatimuksia vakuutusedustustoimintaa aloittaviin tai sitä harjoittaviin luonnollisiin henkilöihin, jotka harjoittavat päätoimenaan muuta ammatillista toimintaa kuin vakuutusedustusta ja joilla on jokin muu pääasiallinen tulonlähde, mikäli ensimmäisessä alakohdassa mainitut edellytykset täyttävä vakuutusedustaja tai vakuutusyritys ottaa täyden vastuun kyseisen henkilön toiminnasta ja tarjoaa tälle myös asianmukaisen peruskoulutuksen.

4.4.3.1. Kyseinen poikkeussäännös on ristiriidassa sen komission tavoitteen kanssa, jonka mukaan "kaikki luonnolliset ja oikeushenkilöt, jotka aloittavat vakuutus- tai jälleenvakuutusedustuksen tai jotka harjoittavat sitä, (rekisteröidään) ammatillisten vähimmäisvaatimusten täyttämisen perusteella"(18). Se ei myöskään vastaa komission tavoitetta, jonka mukaan vakuutuksenottajan edut voidaan suojata tehokkaasti vain, jos ehdotetun direktiivin säännökset koskevat kaikkia vakuutusedustajia(19).

4.4.3.2. Mikäli eri jäsenvaltiot voivat säännöksissä vaatia vakuutusedustajilta erilaista vähimmäisammattitaitoa, säännösten täytäntöönpano aiheuttaa epäoikeudenmukaista kohtelua ja loukkaa tasa-arvoperiaatetta. Tässä yhteydessä on epäolennaista, että "isännän" on otettava vastuu niistä, jotka rekisteröimättöminä toimivat yrityksen tai rekisteröidyn vakuutusedustajan palveluksessa. Kyseinen vastuu suojaa vakuutuksenottajaa vain virheellisen neuvonnan tai vakuutuksen välittämisen seurauksilta eikä auta välttämään niitä. Ehdotetun direktiivin tavoitteena tulee nimenomaan olla virheellisen neuvonnan tai virheellisen vakuutussopimuksen tekemisen välttäminen, mikäli siinä halutaan ottaa kuluttajansuoja riittävästi huomioon.

4.4.3.3. Pää- ja sivutoimisen toiminnan eroa ei ole määritelty yksiselitteisesti. Näin ollen jää avoimeksi, onko vakuutustoimintaa pidettävä sivutoimisena silloin, kun sitä harjoitetaan kaksi tuntia päivittäin ainoana ammatillisena toimintana, vai onko toimintaa pidettävä sivutoimisena myös silloin, kun henkilö on toisen palveluksessa puolipäiväisesti ja harjoittaa puolipäiväisesti myös itsenäistä vakuutusedustustoimintaa.

4.4.3.4. Talous- ja sosiaalikomitea suosittaa painokkaasti, että 4 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta poistetaan.

4.4.4. Komission ehdottamaan direktiiviin ei sisälly niitä vakuutusedustajia koskevia siirtymäsäännöksiä, jotka ovat jo kauan harjoittaneet vakuutusedustustoimintaa itsenäisinä ammatinharjoittajina. Komitean mielestä ei ole asianmukaista, että kyseisten vakuutusedustajien on rekisteröityäkseen ja siten toimintaansa jatkaakseen osallistuttava koulutukseen. Komitea ehdottaakin "isoisä-lauseketta" (Grandfather Clause), jolla korvataan 4 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta seuraavasti:"Jäsenvaltioiden ei tarvitse soveltaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua vaatimusta henkilöihin, jotka ovat tämän direktiivin noudattamisen edellyttämän kansallisen lain voimaantullessa harjoittaneet vakuutusedustustoimintaa jo yli kolme vuotta."

4.4.5. Ehdotetun direktiivin 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan rekisteröinnin edellytyksenä on mm. se, ettei tätä ole koskaan asetettu konkurssiin. Konkurssin käsitettä ei käytetä kaikissa jäsenvaltioissa. Saksassa se on poistettu vuonna 1994 "Insolvenzordnung"-nimisen säädöksen(20) hyväksymisen myötä ja korvattu käsitteellä "maksukyvyttömyys". Konkurssin ja maksukyvyttömyyden ohella vakuutusedustajan ammattia ei myöskään voi harjoittaa tiettyjen muiden rangaistavien tekojen vuoksi. Niitä ovat esimerkiksi omaisuusrikokset, kuten haltuun annettujen rahojen kavallus. Kyseisen alakohdan selkeyttämiseksi ja täydentämiseksi komitea ehdottaa seuraavaa muotoilua: "- - kansallisessa rekisterissä, häntä vastaan ei ole koskaan aloitettu maksukyvyttömyysmenettelyä eikä hänelle ole langetettu rangaistusta vieraaseen omaisuuteen kohdistuneen rikoksen vuoksi, ja hän saa olla aiemmin konkurssiin asetettu henkilö ainoastaan, jos hänen oikeutensa hallita omaisuuttaan on palautettu kansallisen lainsäädännön mukaisesti."

4.4.6. Komissio ehdottaa 4 artiklan 4 kohdan b alakohdassa, että jäsenvaltiot toteuttavat vakuutusmaksujen ja korvaussummien siirtämisen varmistamiseksi toimenpiteitä, joiden mukaan vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan taloudellisen kapasiteetin on oltava pysyvästi 8 prosenttia vuotuisesta saatujen nettotulojen määrästä ja vähintään 15000 euroa.

4.4.6.1. Kyseisellä säännöksellä velvoitettaisiin ensimmäistä kertaa tietty ammattikunta julkistamaan tulonsa. Lisäksi säännöksen soveltaminen olisi huomattavan kallista. Säännös on myös liian epätarkka toteutettavaksi: toimivaltaisten viranomaisten tulisi säännöksen noudattamisen varmistamiseksi harjoittaa jatkuvaa valvontaa. Tätä varten tarvittaisiin viranomaisten ennakoimatonta työpanosta, jota varten ei ole rahoitusta. Myös ylläpidettävän taloudellisen kapasiteetin määrä vaikuttaa mielivaltaiselta eikä vastaa todellista suojelutarvetta.

4.4.6.2. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä on riittävää, että vakuutusedustaja velvoitetaan siirtämään asiakkaiden rahat täysin erillisille asiakastileille, kun asiakastilit on suojattu konkurssilta 4 artiklan 4 kohdan c alakohdan vaatimusten mukaisesti. Lisäksi 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen perusteella kukin jäsenvaltio voi oman lainsäädäntönsä perusteella toteuttaa mahdollisia ja sallittuja toimenpiteitä asiakkaiden rahojen suojelemiseksi.

4.4.6.3. Ehdotetun direktiivin 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen laajaa muotoilua ajatellen komitea suosittaa, että luovutaan alakohdissa a-d luetelluista mahdollista suojatoimista ja joka tapauksessa poistetaan 4 artiklan 4 kohdan b alakohta.

4.5. 5 artikla - Ilmoitus sijoittautumisesta ja palvelujen tarjoamisesta toisessa jäsenvaltiossa

4.5.1. Komission ehdottaman direktiivin 5 artiklassa säädetään ilmoitusjärjestelmästä, jolla on määrä taata palvelujen vapaa tarjonta ja sijoittautumisvapaus yhteisössä. Artiklassa määritellään menetelmä, jota rekisteröidyn vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan on noudatettava aikoessaan harjoittaa toimintaansa muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa on rekisteröity. Menetelmä velvoittaa kolminkertaiseen ilmoitukseen, nimittäin vakuutusedustajan ilmoitukseen kotimaansa rekisteriin, kotimaan rekisterin ilmoitukseen vastaanottavan jäsenvaltion rekisteriin sekä kotimaan rekisterin ilmoitukseen vakuutusedustajalle ilmoituksen toimittamisesta vastaanottavan jäsenvaltion rekisteriin. Lisäksi vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on annettava vakuutusedustajan kotimaan toimivaltaisille viranomaisille tiedoksi yleiseen etuun perustuvat erityisvaatimukset, joiden mukaisesti liiketoimintaa on harjoitettava kyseisen valtion alueella (5 artiklan 3 kohta). Kotimaan toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava kyseiset vaatimukset edelleen vakuutusedustajalle. Ehdotuksen mukaan kestää vähintään kolme kuukautta ennen kuin vakuutusedustaja voi avata toimipisteen ja tarjota palvelujaan toisessa jäsenvaltiossa. Ilmoitusmenettely edellyttää paljon vältettävissä olevaa byrokratiaa.

4.5.1.1. Komissio esittää oikeutetusti, että kyseisen menettelyn uudenaikaistamista tulisi pohtia. Komission mukaan rekisterit voitaisiin yleinen etu huomioon ottaen julkaista yksittäisten toimivaltaisten viranomaisten Internet-sivuilla. Komissio ehdottaa, että tällaisesta menettelystä keskusteltaisiin jäsenvaltioiden kanssa.

4.5.1.2. Talous- ja sosiaalikomitea on asiasta täysin samaa mieltä komission kanssa ja kehottaa yksinkertaistamaan menettelyä jo nyt uusia viestimiä hyödyntäen.

4.5.1.3. Talous- ja sosiaalikomitea ehdottaa, että 5 artiklan 1 ja 2 kohta muotoillaan uudelleen seuraavasti: "1. Vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja, joka aikoo ensimmäistä kertaa harjoittaa liiketoimintaa yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoamisen vapauden tai sijoittautumisvapauden perusteella, on ilmoitettava asiasta ennalta vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Toimivaltaiset viranomaiset antavat kuukauden kuluessa vakuutusedustajalle vahvistuksen siitä, että tämä voi aloittaa vakuutusedustustoiminnan tai avata toimipisteen. Puuttuva tai myöhästynyt vahvistus oikeuttaa aloittamaan ja harjoittamaan vakuutusedustustoimintaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

2. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ylläpitävät ja ajantasaistavat jatkuvasti vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien rekisteriä yhteisillä Internet-sivuilla."

4.5.2. Ehdotetun direktiivin 5 artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen mukaan vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on annettava kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille tiedoksi yleiseen etuun perustuvat erityisvaatimukset, joiden mukaisesti liiketoimintaa on harjoitettava niiden alueella. Tämän muotoilun vuoksi direktiivillä ei taata palvelujen vapaata tarjontaa eikä sijoittautumisvapautta, mikä ei vastaa direktiivin tarkoitusta. Muutoin jäsenvaltiot voisivat 4 artiklan lisäksi asettamillaan vaatimuksilla eristää omat markkinansa. Direktiivissä tulisikin selventää, etteivät jäsenvaltioiden vaatimukset voi tarkoittaa 4 artiklan 1 kohdan mukaisia koulutusehtoja(21), minkä vuoksi komitea ehdottaa seuraavaa täydennystä 5 artiklan 3 kohtaan: "Jäsenvaltioiden vaatimukset eivät voi tarkoittaa direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisia koulutusehtoja."

4.6. 10 artikla - Vakuutusedustajan antamat tiedot

4.6.1. Komission ehdotuksen mukaan (saksankielinen toisinto) vakuutusedustajan on annettava asiakkaalle "vor jeder Kontaktaufnahme" ("ennen ensimmäistä yhteydenottoa") tiedot, jotka luetellaan 10 artiklan 1 kohdassa. Tosiasiassa tietojen antaminen ei kuitenkaan ole mahdollista ennen yhteydenottoa. Englanninkielisen toisinnon mukaan tiedot on annettava "prior to any initial contract"

(

"ennen sopimuksen tekoa").

Talous- ja sosiaalikomitea kehottaa noudattamaan englanninkielisen toisinnon muotoilua seuraavasti: "1. Vakuutusedustajan on annettava asiakkaalle viimeistään ennen sopimuksen tekoa ainakin seuraavat tiedot: - -."

4.6.2. Ehdotetun direktiivin 10 artiklan 1 kohdan e alakohdan perusteella vakuutusedustajan on ilmoitettava, kuka katsotaan vastuulliseksi korvaustapauksessa. Vakuutusedustajan, tämän yhtiön tai yhtiökumppanien ohella tulevat tässä yleensä kysymykseen vain vastuuvakuutus ja yritys, jonka kanssa vakuutussopimus tehdään. Komitea suosittaa muuttamaan alakohtaa seuraavasti: "e) luonnolliset tai oikeushenkilöt (vakuutusedustajan yhtiökumppanit tai vakuutusedustajan yhtiö, vakuutusedustajan tai hänen yhtiökumppaniensa tai yhtiönsä vastuuvakuutus sekä vakuutusedustajan edustaman vakuutusyrityksen nimi ja osoite), jotka katsotaan vastuullisiksi laiminlyönneistä, väärinkäytöksistä tai puutteellisten neuvojen antamisesta, joihin vakuutusedustaja voi syyllistyä vakuutusedustustoiminnassaan."

4.6.3. Ehdotetun direktiivin 10 artiklan 3 kohdan mukaan vakuutusedustajan on ennen vakuutussopimuksen tekemistä selvitettävä asiakkaan vaatimukset ja tarpeet sekä laadittava kirjallinen selvitys syistä, joihin hänen antamansa neuvot perustuvat. Kyseiset edellytykset eivät useimmissa tapauksissa ole järkeviä tai toimivia. Liikennevakuutussopimuksen tekemisen syynä on aina ajoneuvon osto tai uudelleenrekisteröinti. Matkaa koskevaan peruutusvakuutukseen kuuluu aina suoja sairauden vuoksi peruuntuneen matkan varalta. Useimmissa tapauksissa sopimukset tehdään vakuutuksenottajan selkeiden ja yksiselitteisten intressien mukaisesti, joten kirjallista selvitystä asiakkaan intresseistä on pidettävä pikemminkin byrokratian lisäämisenä kuin järkevänä kuluttajansuojana. Selvitysvelvollisuutta tulisi komitean mielestä soveltaa vakuutusedustajaan vain asiakkaan toivomuksesta. Asiakas tulisi tällöin myös velvoittaa ilmoittamaan toiveensa vakuutusedustajalle kirjallisesti. Mahdollisessa korvaustapauksessa syyllisyyden arviointi on mahdollista vain, jos molemminpuoliset kirjalliset selvitykset ovat olemassa. Vakuutusedustaja tulisi kuitenkin velvoittaa kertomaan omasta selvitysvelvollisuudestaan. Näin ollen 10 artiklan 3 kohta tulisi muotoilla seuraavasti: "3. Vakuutusedustajan on ilmoitettava asiakkaalle, että hänen on asiakkaan toivomuksesta laadittava kirjallinen selvitys sopimuksen tekoon johtaneista perusteista ja tarpeista tai siihen liittyvästä neuvonnasta, jos asiakas puolestaan esittää toivomuksensa ja tarpeensa kirjallisesti."

4.6.4. Talous- ja sosiaalikomitea ehdottaa komissiolle, että se tarkentaa 10 artiklan 4 kohtaa seuraavasti: "Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien, jotka välittävät suuria riskejä kattavia vakuutuksia, sekä niin kutsuttujen yrityssitoutuneiden edustajien, mikäli nämä toimittavat vakuutuksia ainoastaan sille yritykselle, johon ovat sidoksissa, ei tarvitse antaa kohdassa 1, 2 ja 3 tarkoitettuja tietoja."

4.7. 13 artikla - Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

4.7.1. Komission ehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31. joulukuuta 2003 sekä ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

4.7.2. Talous- ja sosiaalikomitea pitää lisäksi välttämättömänä, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella asettamiensa koulutus- ja ammattitaitovaatimusten sisällöstä ja kestosta. Komitea ehdottaa, että 13 artiklan ensimmäistä kohtaa täydennetään seuraavalla virkkeellä: "Jäsenvaltioiden on erityisesti ilmoitettava komissiolle viipymättä 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan perusteella asettamiensa vaatimusten sisällöstä ja kestosta."

Bryssel 30. toukokuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) BIPAR on täydentänyt komission asiakirjan (KOM(2000) 511 lopullinen) sivulla 3 olevia tilastotietoja vakuutustuotteiden eri jakelukanavien markkinaosuuksista Pohjoismaita koskevilla tiedoilla, ks. liite.

(2) Direktiivi 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi), EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1. Direktiivi 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi) EYVL L 360, 9.12.1992, s. 1.

(3) EYVL L 26, 31.1.1977, s. 14.

(4) EYVL L 19, 28.1.1992, s. 32.

(5) EYVL L 19, 28.1.1992, s. 32.

(6) KOM(1999) 232 lopullinen, 11.5.1999.

(7) KOM(1999) 232 lopullinen, 11.5.1999.

(8) Päätöslauselma A5-0059/2000, kohta 11.

(9) TSK:n "Kuluttajat vakuutusmarkkinoilla", EYVL C 95, 30.3.1998, s. 72.

(10) KOM(2000) 511 lopullinen, perusteluosan 1.2 kohdan ensimmäinen alakohta.

(11) KOM(2000) 511 lopullinen, perusteluosan 2 kohta "Artiklakohtaiset perustelut", 4 artiklaa koskevat huomiot.

(12) EYVL C 95, 30.3.1998, s. 72.

(13) BIPARin päätöslauselma ("Porton julistus"), 7.10.1992, Saksa: Vakuutusedustus 1993, s. 69.

(14) KOM(2000) 511 lopullinen, perusteluosan 2 kohta "Artiklakohtaiset perustelut", 1 artiklaa koskevan kohdan viides alakohta.

(15) EYVL C 340, 10.11.1997, s. 32, kohta 2.17.

(16) BIPARin päätöslauselma ("Porton julistus"), 7.10.1992, Saksa: Vakuutusedustus 1993, s. 69.

(17) TSK:n "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaoston valmisteluryhmän "vakuutusedustus" kokouksessa 20. helmikuuta 2001 komission edustaja oli myös samaa mieltä.

(18) KOM(2000) 511 lopullinen, perusteluosan 1.3 kohdan ensimmäinen alakohta.

(19) KOM(2000) 511 lopullinen, perusteluosan 2 kohta "Artiklakohtaiset perustelut", 1 artiklaa koskeva kohta.

(20) Saksa: 5. lokakuuta 1994 annettu "Insolvenzordnung"-niminen säädös (Saksan liittotasavallan virallinen lehti (BGBl.) I, s. 2866).

(21) Alaviite 17 pätee myös tässä. Ks. ehdotetun direktiivin perustelujen kohta 1.3.

LIITE

talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Vakuutustuotteiden eri jakelukanavien markkinaosuudet eräissä EU:n jäsenvaltioissa

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde:

BIPAR 2001.