Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Saksan liittotasavallan aloite neuvoston asetuksen antamiseksi todisteiden vastaanottamista koskevasta jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa"

(2001/C 139/04)

Neuvosto päätti 11. lokakuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 7. helmikuuta 2001. Esittelijä oli Bernardo Hernández Bataller.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. helmikuuta ja 1. maaliskuuta 2001 pitämässään 379. täysistunnossa (helmikuun 28. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 117 ääntä puolesta ja 1 vastaan 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Lainkäytössä tapahtuvan kansainvälisen avuntarjonnan tavoitteena on lieventää haittoja, joita tuomioistuinmenettelyn etenemiselle aiheuttaa se seikka, että tuomiovaltaa ei voi käyttää oman valtion rajojen ulkopuolella tiettyjen lainkäyttötoimien toteuttamiseksi.

1.2. Jotta tietyssä valtiossa vireillä oleva, eri maiden oikeusviranomaisten välistä yhteydenpitoa edellyttävä asia voidaan ratkaista asianmukaisesti, on toisessa valtiossa toteutettava tiettyjä menettelyllisiä toimia, kuten tiedoksiantaminen tai todisteiden vastaanottaminen.

1.3. Todistuskeinoja ja niiden hyväksyttävyyttä arvioidaan tyypillisesti tiettyjen lainkäyttöön liittyvien periaatteiden valossa. "Lex fori" eli tuomioistuinmaan laki määrittää

- todistuskeinoja koskevan yleisen järjestelmän: sovelletaanko numerus apertus vai numerus clausus -periaatetta, ja viimeksi mainitussa tapauksessa myös, mitkä todistuskeinot sallitaan

- millä edellytyksin ulkomaisen tuomioistuimen toimittamia asiakirjoja voidaan käyttää.

1.4. Ongelmat, jotka liittyvät todisteiden vastaanottamiseen ulkomailla, johtuvat suurelta osin todisteita koskevien säännösten välisistä eroista eri valtioissa. Merkittävimmät erot käyvät ilmi kolmella seuraavalla alalla:

a) Tuomarin rooli todisteluvaiheessa: toisissa järjestelmissä todistelua johtaa ja siitä määrää lähinnä tuomari, toisissa asianosaiset vastaavat siitä itse.

b) Todisteiden esittäminen ennen oikeudenkäyntiä tai oikeudenkäynnin kuluessa: joissakin järjestelmissä todistelu tapahtuu lähinnä jo aloitetun oikeudenkäynnin aikana ja sitä koskevat vaatimukset on tarkkaan määritelty, toisissa järjestelmissä todistelu tapahtuu suurelta osin, ennen kuin itse oikeudenkäynti aloitetaan ja ennen kuin vaatimuksia on tarkkaan määritelty.

c) Oikeussubjektin velvollisuudet oikeusviranomaiseen nähden: eräissä järjestelmissä kolmansilla osapuolilla on todisteluun liittyviä velvollisuuksia, mutta asianosaisilla ei, kun taas toisissa järjestelmissä sekä asianosaisilla että kolmansilla osapuolilla on näitä velvollisuuksia.

2. Kansainvälisen yksityisoikeuden tarjoamat ratkaisumallit

2.1. Kun valtio A katsoo tarpeelliseksi toteuttaa jonkin lainkäyttötoimen valtion B alueella, vaihtoehtoja on kaksi:

- Mikäli valtion B lainsäädäntö sen sallii, asianosainen voi itse pyytää todisteiden luovuttamista mainitun valtion B viranomaisilta ja käyttää todisteita jatkossa valtiossa A vireillä olevassa pääasiassa.

- Toinen vaihtoehto on, että todisteiden vastaanottamista pyydetään valtion A oikeusviranomaisilta. Asianosainen voi kääntyä asiaa käsittelevän tuomioistuimen puoleen ja pyytää sitä esittämään valtiolle B asian vireille saattamista koskevan pyynnön. Tällöin vuorostaan on käytettävänä kaksi vaihtoehtoa.

a) Oikeuskäsittely toteutetaan diplomaatti- tai konsuliteitse, jolloin valtion A diplomaattinen edustaja tai konsuli valtiossa B toteuttaa todisteluun liittyvät toimet (passiivinen yhteistyö).

b) Toisessa vaihtoehdossa oikeuskäsittelyn suorittavat valtion B viranomaiset. Tätä yhteistyötä esitetään pyytämällä oikeudellista avunantoa, jolloin valtion A tuomioistuin ottaa yhteyttä viranomaisiin valtiossa B, jossa todisteet ovat olemassa, jotta nämä toteuttaisivat todisteluun liittyvät toimet (aktiivinen yhteistyö).

2.2. Lainkäyttöön liittyvissä asioissa tapahtuvaan kansainväliseen avunantoon turvaudutaan, kun toista valtiota pyydetään saattamaan asia vireille ja aloittamaan todistelua koskevat toimet. Tällaisia pyyntöjä varten on perustettu "virka-apupyyntökäytäntö"(1), jonka nojalla pyyntö esitetään.

2.3. Virka-apuhakemuksen avulla tapahtuvasta todisteiden vastaanottamisesta muissa valtioissa säädetään erikseen sekä 1. päivänä maaliskuuta 1954 tehdyssä riita-asiain oikeudenkäyntiä koskevassa Haagin yleissopimuksessa että erityisesti 18. päivänä maaliskuuta 1970 tehdyssä todisteiden vastaanottamista ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevassa Haagin yleissopimuksessa, jonka tärkeimmät kohdat ovat seuraavat:

- Yleissopimusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa.

- Yhteistyöpyyntö kanavoidaan virka-apuhakemuksen muodossa keskusviranomaisten välityksellä.

- Virka-apuhakemuksen tulee sisältää riittävät tiedot, joiden perusteella oikeuskäsittely voidaan toteuttaa hyödyllisellä ja tehokkaalla tavalla. Hakemus tulee periaatteessa laatia pyynnön vastaanottavan maan kielellä tai siihen tulee liittää käännös.

- Pyynnön vastaanottavan valtion lainsäädäntöä soveltaen määritellään toimivaltaiset viranomaiset, jotka toteuttavat virka-apuhakemuksessa pyydetyn lainkäyttöä edellyttävän toimen, tapa jolla toimet toteutetaan sekä käytettävissä olevat pakkokeinot.

- Todistelusta ilmoitetaan asianosaisille sen välittömän toteutumisen takaamiseksi, ja myös pyynnön esittävän valtion tuomioistuinta edustavan tuomarin läsnäolo on mahdollista, mikäli pyynnön vastaanottava maa sen sallii.

- Mahdollisuudet kieltäytyä yhteistyöstä ovat suppeat. Syyksi kelpaa, että pyynnön vastaanottanut valtio katsoo suvereniteettinsa tai turvallisuutensa vaaraantuvan tai että pyynnössä esitetyt toimet eivät vastaa kyseisen valtion lainkäyttövallan vaatimuksia.

2.4. Nykyään 18. päivänä maaliskuuta 1970 tehty Haagin yleissopimus todisteiden vastaanottamisesta ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa on voimassa yhdessätoista unionin jäsenvaltiossa Itävallan, Belgian, Kreikan ja Irlannin ratifioinnin vielä puuttuessa.

2.5. Oikeusturvallisuuden periaatteen noudattamisen vuoksi olisi kuitenkin aiheellista säännellä 18. päivänä maaliskuuta 1970 tehdyn Haagin yleissopimuksen vahvistaneiden ja tämän asetuksen kohteena olevien jäsenvaltioiden sekä muiden jäsenvaltioiden väliset suhteet juridisella välineellä, joka ilmentäisi mahdollisimman suuressa määrin tämän asetuksen hengen ja sisällön.

3. Asetusehdotus

3.1. Euroopan unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää unionia vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana alueena, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuminen. Tällaisen alueen asteittaista toteuttamista varten yhteisö ryhtyy muun muassa yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön alalla toimenpiteisiin, jotka ovat tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta.

3.2. Eurooppa-neuvosto muistutti 15. ja 16. päivänä lokakuuta 1999 Tampereella pitämässään kokouksessa, että on valmisteltava uutta prosessioikeudellista lainsäädäntöä rajat ylittäviä tapauksia varten perustamissopimuksen 65 artiklan piiriin kuuluvissa kysymyksissä ja erityisesti todisteiden vastaanottamisen osalta.

3.3. Ratkaisu jäsenvaltion tuomioistuimessa vireillä olevassa siviili- tai kauppaoikeudellisessa oikeudenkäynnissä edellyttää usein toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvaa todisteiden vastaanottamista tai muuta lainkäyttötoimea, ja sen vuoksi oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 29. päivänä toukokuuta 2000 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 1348/2000(2) sovellettavat periaatteet esitetään ulotettavaksi muille aloille.

3.4. Ehdotuksessa on katsottu asianmukaiseksi jättää asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle täytäntöönpanoapua koskevat toimenpiteet, jotka kuuluvat:

- maksukyvyttömyysmenettelyistä annettuun asetukseen, ja

- tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla vuonna 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen piiriin.

3.5. Vaikka lähtökohtana on periaate, jonka mukaan lainkäyttötoimen suorittamista koskevien pyyntöjen toimittaminen ja täyttäminen tapahtuu jäsenvaltioiden tuomioistuinten välillä suoraan ja nopeinta mahdollista tietä, jäsenvaltioilla on nimenomaisesti oltava mahdollisuus ilmoittaa, että ne haluavat nimetä viiden vuoden ajaksi ainoastaan yhden toimittavan tai vastaanottavan viranomaisen tai viranomaisen, joka vastaa molemmista tehtävistä samanaikaisesti.

3.6. Mahdollisimman suuren selvyyden ja oikeusvarmuuden takaamiseksi lainkäyttötoimen suorittamista koskevat pyynnöt on toimitettava lomakkeella, joka on täytettävä pyynnön vastaanottavan tuomioistuimen jäsenvaltion kielellä tai jollakin muulla kielellä, joka on hyväksytty hallinto- ja oikeusasioissa kyseisen jäsenvaltion alueella.

3.7. Lainkäyttötoimen suorittamista koskeva pyyntö on täytettävä kahden kuukauden kuluessa, ja mikäli tämä ei ole mahdollista, pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on ilmoitettava pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle syyt, jotka estävät pyynnön pikaisen täyttämisen

3.8. Mahdollisuus kieltäytyä pyydetyn toimen suorittamisesta rajoitetaan tarkasti rajattuihin poikkeustapauksiin.

3.9. Jäsenvaltiot, jotka ovat Haagin kansainvälisten yleissopimusten sopimusvaltioita, voivat tehdä sopimuksia yhteistyön nopeuttamisesta tai yksinkertaistamisesta todisteiden vastaanottamisessa, kunhan sopimukset ovat yhdenmukaisia käsillä olevan asetuksen kanssa.

3.10. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemaa koskevan, Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan nojalla kyseiset valtiot eivät osallistu tämän asetuksen antamiseen, vaikka voivatkin halutessaan liittyä siihen myöhemmin. Toisaalta Tanskan asemaa koskevan, Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti kyseinen jäsenvaltio ei osallistu tämän asetuksen antamiseen.

4. Yleistä

4.1. Komitea kannattaa:

- asetuksen valitsemista sopivaksi juridiseksi välineeksi sen lisäarvon takia, sillä se on kaikilta osiltaan velvoittava ja suoraan sovellettavissa jokaisessa jäsenvaltiossa.

- tarkasteltavan asetusehdotuksen sisältöä siihen liitettävine huomioineen.

4.1.1. TSK kannattaa unionin kehittämistä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana alueena. Tähän kehittämiseen sisältyy mm. toimenpiteiden toteuttaminen yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön alalla, jotta yksityishenkilöitä ja yrityksiä ei lannisteta tai estetä käyttämästä oikeuksiaan siksi, että jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintojärjestelmät eivät sovi yhteen tai ovat monimutkaisia.

4.2. Eurooppalaisen oikeusalueen perustaminen edellyttää ehdottomasti tuomioistuinten välisen yhteistyön kehittämistä ja siis yksinkertaistamista ja helpottamista toimintahäiriöiden ja viivästysten eliminoimiseksi.

4.3. Komitea on jo aiemmin ilmaissut kannattavansa(3) siirtymäkauden poistamista Amsterdamin sopimuksessa mainitun "vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen" asteittaiseksi luomiseksi, sillä ennen sopimuksen solmimista jäsenvaltioiden hallitusten edustajien hyväksymiä tämän alan säännöksiä ei ollut pantu täytäntöön tai niiden täytäntöönpano oli epäyhtenäistä.

4.4. Olisi toivottavaa, että asetustekstissä tähdennettäisiin ehdotuksen vaikutuksia oikeussubjektien ja erityisesti jäsenvaltioiden kansalaisten oikeuksien lisäämiseen tai parantamiseen. TSK:n mielestä juridisten tekstien pitää olla ymmärrettäviä ja niiden on helpotettava yleisten palvelujen saatavuutta oikeusasioissa.

4.4.1. TSK:n mielestä eri instanssien täytyisi tehdä tiettäväksi mielipiteensä asetusehdotuksesta ja tämä kanta tulisi välittää esimerkiksi kansallisille parlamenteille ja oikeusvallan asianomaisille elimille, jotta ehdotus saisi julkisuutta, herättäisi keskustelua ja tulisi tunnetuksi.

4.5. Ristiriitaisuuksien mahdollisuus eri jäsenvaltioiden säännöksissä, jotka koskevat erityisesti todistustaakkaa tai tiettyjen todisteiden sallittavuutta tai hylättävyyttä, huolestuttaa komiteaa. Asetuksen hyväksymisen ei pidä alentaa kaikkien eikä etenkään vähäosaisten kansalaisten suojelutasoa.

4.5.1. Tulisi harkita mahdollisuutta muuttaa todistustaakkaa koskevia säännöksiä silloin, kun kantaja esittää syrjintään perustuvia tapahtumia tai kun todistuskeinot ovat vain toisen osapuolen saatavilla ja ne viittaavat prosessin kohteeseen tai todistuskeinojen tehokkuuteen.

4.5.2. Komitea kannattaa pyynnön esittävän valtion oikeuden soveltamista mahdollisissa säännöskonflikteissa. Tässä mielessä tuntuu asianmukaiselta ulottaa näihin konfliktitapauksiin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan eri kansalaisuutta edustavien, 27. syyskuuta 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen sopimusvaltion tuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvien yksityishenkilöiden riidoissa etusija konfliktisäännösten soveltamisessa annetaan toimivaltaiselle oikeusistuimelle(4).

4.6. TSK katsoo, että asetusehdotuksen 3 artiklassa poikkeuksena tarkastellut toimittavat ja vastaanottavat viranomaiset vääristävät oikeusviranomaisten välisen suoran yhteyden yleistä periaatetta, ja tämä sääntely on vastoin yhteisön yksinkertaistamis- ja harmonisointikriteerejä.

5. Erityistä

5.1. Ehdotuksen maantieteellinen soveltamisalue voi aiheuttaa sekaannuksia ehdotuksen soveltamisessa. Olisi otettava huomioon EY:n perustamissopimuksen 299 artiklassa mainittujen tiettyjen alueiden erityispiirteet, samoin kuin näitä alueita koskevat velvollisuudet, jotka eräät jäsenvaltiot ovat ottaneet hoitaakseen. On täsmennettävä, että riippumatta todistelun konkreettisesta toteutuksesta toimivaltaisten elinten nimeäminen kuuluu sille jäsenvaltion viranomaiselle, joka kantaa valtiolle kuuluvan vastuun ja takaa siten kyseisten elinten laillisuuden. Jäsenvaltioiden tulee luoda asiaankuuluvat oikeudelliset ja hallinnolliset menettelyt.

5.2. Komitea on huolissaan siitä, että ehdotuksessa määrätään siinä edellytettyjen menettelytapanormien täydentävästä luonteesta maksukyvyttömyysasetuksessa(5) säädeltyjä aloja varten ja suljetaan soveltamisalan ulkopuolelle vain erityistapaukset (mm. luottolaitokset ja muut rahoitusyritykset).

5.3. Ehdotuksen 11 artiklan 3 kohta saattaa olla ristiriidassa jäsenvaltioiden omien, perusoikeuksien turvaamista koskevien oikeusjärjestysten kanssa EU:n kansalaisten perusoikeuskirjan hengen mukaisesti. Säännöksessä tulisi säätää nimenomaisesti soveltamisalaa koskevasta varauksesta, jossa ilmaistaan sellaisten oikeuksien kunnioittaminen jäsenvaltioiden lainsäädännössä tai oikeuskäytännössä asiasta säädettyjä takuujärjestelmiä vaarantamatta.

5.3.1. Perusoikeuksien suhteen TSK kannattaa korkeata suojelutasoa niin kuin se on esitetty perusoikeuskirjassa ja erityisesti niissä oikeuksissa, jotka on mainittu Euroopan ihmisoikeus- ja perusvapaussopimuksen 6 artiklassa, jossa oikeudenkäynnin osapuolille taataan tasavoimaisuus.

5.3.2. Ehdotuksen 11 artiklaan olisi hyvä lisätä uusi kohta 5, jonka sanamuoto olisi seuraava: "Jäsenvaltion tulee katsoa toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten antamat hyväksytyt väestörekisteriotteet (tai muut asiakirjat, jotka ovat todistelun kannalta merkityksellisiä asetuksen soveltamisalalla) yhtä todistusvoimaisiksi kuin kansallisten viranomaisten antamat todistukset sikäli kuin ne ovat relevantteja". Tämä vastaa paremmin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä(6).

5.3.3. Kaiken kaikkiaan TSK katsoo, että jäsenvaltion viranomaisten antamien todistusten suhteen pitäisi soveltaa samanlaisia periaatteita kuin sisämarkkinoiden "vastavuoroisessa tunnustamisessa", oikeusjärjestyksen normeja loukkaamatta.

5.4. Niiden tapausten varalta, jolloin pyyntö kieltäydytään täyttämästä, on säädettävä nimenomaisesti tuomioistuimen vapauttamisesta yleisestä säännöstä ylivoimaisen esteen perusteella, mikäli tapaukseen ei voida soveltaa 11 artiklan 2 kohtaa, joka tuntuu viittaavan vain "erityismuotoihin".

5.4.1. Ehdotuksen 13 artiklan 3 kohdan osalta olisi säädettävä kiistakysymysten tilapäisestä ratkaisemismenettelystä. Ehdotuksen sanamuodon hyväksyminen tarkoittaisi epäsuorasti toisen jäsenvaltion itseään asiassa toimivaltaisena pitävän tuomioistuimen alistamista todistelua pyytäneeseen jäsenvaltioon nähden.

5.4.2. Siksi komitea pitää riittämättöminä kunkin jäsenvaltion keskusviranomaiselle annettuja toimivaltuuksia, jotta se "etsii ratkaisuja ongelmiin, joita saattaa esiintyä pyynnön esittämisen yhteydessä" (4 artikla, kohta 1 b), ja on huolissaan oikeuden mahdollisesta kieltäytymisestä, joka on estettävä mihin hintaan hyvänsä.

5.5. Tekstistä on käytävä selvästi ilmi, että oikeussubjektien ei tarvitse vastata kohtuuttomista tai syrjivistä kuluista kansalaisuuden perusteella. Komitea panee huolestuneena merkille, että 16 artiklan 2 kohdassa ei pelkästään mainita "kustannusten korvaaminen" vaan todetaan, että jäsenvaltioiden kansalaisten, jotka ovat muun valtion asukkaita, kuin sen, jossa todistelu suoritetaan, edellytetään asettavan vakuuden oikeudenkäyntikulujen maksamisesta(7), mikä olisi syrjivää.

5.5.1. Syrjivien vakuusmaksujen edellyttäminen oikeussubjektien todisteiden vastaanottamiseksi ei kuitenkaan missään tapauksessa ole hyväksyttävää.

5.6. TSK katsoo, että henkilötietoja, joita käytetään todisteiden hankkimisen yhteydessä siviiliasioissa, olisi käsiteltävä lojaalisti, käytettävä alkuperäiseen tarkoitukseensa ja intimiteettisuojaa koskevan lainsäädännön mukaisesti.

5.6.1. Henkilötietojen keräämisessä, käsittelyssä ja käytössä on noudatettava Euroopan neuvoston 28. päivänä tammikuuta 1981 tekemässä sopimuksessa ja Euroopan neuvoston ministerikomitean 17. päivänä syyskuuta 1987 antamassa suosituksessa N:o 8715 määriteltyjä periaatteita.

5.7. Asetusehdotuksen 19 artiklan 1 kohta, jonka mukaan käsillä oleva asetus pyrkii soveltamisalallaan etuasemaan suhteessa jäsenvaltioiden välillä tehtyjen sopimusten määräyksiin, saattaisi olla ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa(8). Komitea katsoo, että artiklan sanamuoto voitaisiin korjata, jotta taataan direktiivin ensisijaisuus jäsenvaltioiden välisiä suhteita sääteleviin nykyisiin yleissopimuksiin nähden ja toisaalta kunnioitetaan jäsenvaltioiden ja unionin ulkopuolisten valtioiden välillä voimassa olevia sopimuksia. Tuntuisi kuitenkin soveliaalta, että jäsenvaltioiden kolmansien maiden kanssa tällä alueella tekemillä sopimuksilla pyrittäisiin kehittämään asetusehdotuksessa laadittua järjestelmää. Ns. "sekasopimukset" olisivat tässä tapauksessa ihanteellinen väline.

5.7.1. Komitean mielestä 19 artiklan 2 kohta on erityisen onnistunut, sillä se edistää yhtä unionin päämäristä, tarkastelee mahdollisuutta hyväksyä jäsenvaltioiden kesken toimenpiteitä todisteiden hankkimisen helpottamiseksi ja voi turvata nopean oikeustoimien suorittamisen rajanylittävissä tapauksissa. Tällaisissa sopimuksissa on kuitenkin noudatettava yhteisön säännöstöä, ja niiden on oltava avoimia kaikille jäsenvaltioille.

5.8. Komitea muistuttaa(9) yksinkertaisen ja ripeän muutoksenhakumenettelyn välttämättömyydestä. Siksi se kehottaa niin komissiota kuin neuvostoa harkitsemaan sellaisten lakiehdotusten muotoilua, jotka yhdenmukaistaisivat oikeustoimia menettelytapojen vauhdittamiseksi (esim. eurooppalaisen turvaamisperusteen laatiminen).

Bryssel 28. helmikuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Virka-apuhakemus on väline, jonka avulla yhden valtion oikeusviranomainen pyytää toisen valtion toimivaltaista viranomaista aloittamaan alueellaan oikeuskäsittelyn tai toteuttamaan muita lainkäyttöön, lähinnä todisteiden esittämiseen liittyviä toimia.

(2) EYVL L 160, 30.6.2000, s. 37.

(3) Komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa", EYVL C 368, 20.12.1999, s. 47.

(4) Yhteisöjen tuomioistuimen 9.11.2000 antama tuomio asiassa CORECK MARITIME, C-387/98.

(5) Neuvoston asetus (EY) N:o 1346/2000, annettu 29. päivänä toukokuuta 2000, maksukyvyttömyysmenettelyistä. EYVL L 160, 30.6.2000, s. 1-19.

(6) Yhteisöjen tuomioistuimen 2.12.1997 antama tuomio asiassa Eftalia Dafeki, C-336/94, jossa Saksan viranomaiset eivät katsoneet Kreikan väestörekisterin toimittamia asiakirjoja todistusvoimaisiksi ikää määriteltäessä.

(7) Tilanne, jonka yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti tuominnut: 26.9.1996 annettu tuomio asiassa C-43/95, Data Delecta; 20.3.1997 annettu tuomio asiassa Hayes; 10.2.1997 annettu tuomio asiassa Austin.

(8) Asiassa Levy 2.8.1993 annettu tuomio C-158; asiassa Evans Medical 28.3.1995 annettu tuomio C-324/93.

(9) Komitean lausunto CES 233/2000 aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa", esittelijä Henri Malosse, EYVL C 117, 26.4.2000, s. 6.