Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "WTO:n neljännen ministerikonferenssin valmistelu – TSK:n kanta"



Virallinen lehti nro C 036 , 08/02/2002 s. 0085 - 0098



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "WTO:n neljännen ministerikonferenssin valmistelu - TSK:n kanta" (2002/C 36/18) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 26. huhtikuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "WTO:n neljännen ministerikonferenssin valmistelu - TSK:n kanta". Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet"-jaosto antoi lausuntonsa 4. lokakuuta 2001. Esittelijä oli Bruno Vever, ja apulaisesittelijänä toimi María Sánchez Miguel. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17. ja 18. lokakuuta 2001 pitämässään 385. täysistunnossa (lokakuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 116 puolesta yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Tiivistelmä 1.1. Lähes kaksi vuotta Seattlen epäonnistumisen jälkeen WTO hakee edelleenkin uutta muotoaan. Vaikka sen riitojenratkaisumenettely on vakiintunut, sillä on vaikeuksia kansainvälisen kaupan uusiin haasteisiin vastaamisessa; se joutuu kohtaamaan valtioiden kirjavan mosaiikin, useiden kehitysmaiden putoamisen kehityksen vauhdista, yhtenäisen sitoumuksen käsitteen kyseenalaistavat käytänteet ja kauppavaihdon kansainvälisen sääntelyn uudet vaatimukset (ne koskevat esim. kilpailua ja ympäristöä sekä terveydellisiä ja sosiaalisia kysymyksiä). Näihin vaatimuksiin liittyy tekijöitä, jotka ylittävät tiukasti ottaen kaupallisen toimintaympäristön. Uusi epäonnistuminen Dohassa marraskuussa 2001 uhkaisi monenkeskisyyden ensisijaista asemaa ja saisi aikaan varsinkin kehitysmaiden kohdalla uusia markkinoilta syrjäytymisen vaaroja sekä lamauttaisi WTO:n toiminnan maailmanlaajuistumisen haasteiden ja kauppariitojen lisääntymisen edessä. Dohassa onnistuminen sen sijaan parantaisi kansainvälisen kaupan sääntelyä ja vahvistaisi kestävästi maailmantalouden kasvun perusrakenteita, mistä olisi suurta hyötyä etenkin kehitysmaille. Yhdysvalloissa 11. syyskuuta tapahtuneiden terrori-iskujen ja niiden johdosta äkillisesti kiristyneen yleismaailmallisen tilanteen jälkimainingeissa Dohan menestys olisi osoitus kansainvälisen yhteisön vakaasta päätöksestä tehostaa toimintatapojaan vuoropuhelun avulla maailmanlaajuistumisen ja tulevaisuuden uusien haasteiden edessä. 1.2. Jotta Seattlen epäonnistuminen ei toistuisi, on sen opetuksista otettava vaari. Epäonnistumisesta ei pidä syyttää liian kunnianhimoisia tavoitteita sisältänyttä esityslistaa, vaan pikemminkin konferenssin valmistautumattomuutta kyseisten tavoitteiden toteutamiseen, sillä varsinkin kehitysmaiden odotuksia ja ongelmia oli aliarvioitu. Monet kehitysmaista tunsivat itsensä syrjäytetyiksi neuvottelumenettelyissä, ja keskusteluissa oli havaittavissa toisten mielipiteiden kuuntelemisen ja joustavuuden puutetta. Lisäksi uuden esityslistan suunnittelussa sattui väärinkäsityksiä, ja kansalaisyhteiskunnan ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden kanssa käydyn keskustelun valmisteluissa ilmeni puutteita. 1.3. Dohan konferenssin lähestyessä haasteet ovat edelleen monisärmäisiä, mutta viime aikoina tapahtunut lähentyminen viittaa siihen, että syyskuun 11. päivän jälkeisistä vakavista epävarmuustekijöistä huolimatta konferenssin tavoitteet voidaan vielä saavuttaa. Myönteisistä seikoista voidaan mainita monien tahojen muuttumaton kiinnostus uutta neuvottelukierrosta kohtaan ja tärkeimpien kauppakumppaneiden lähentyminen tässä kysymyksessä sekä se, että kehitysmaiden asenteet ovat muuttuneet myönteisemmiksi EU:n viimeaikaisten aloitteiden ansiosta. Liikkumavaraa on kuitenkin edelleen erittäin vähän. Kansalaisyhteiskunnan ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden voimakkaasti esiin tuomat odotukset laajasta esityslistasta törmäävät edelleen, erityisesti ympäristöön ja sosiaalialaan liittyvien aiheiden osalta, monien kehitysmaiden vastahakoisuuteen; niiden tärkeimmät vaatimukset kohdistuvat muihin aiheisiin - toimien toteuttamiseen, kehityskysymyksiin ja markkinoille pääsyyn. Kaikki pohtivat, kuinka hankalaa on tyydyttävän tuloksen saavuttaminen 142 valtion yksimielisellä päätöksellä, johon tarvitaan kykyä kompromissiin. 1.4. Näistä syistä komitea esittää seuraavat suositukset Dohan konferenssia varten: 1.4.1. Ensiksi on varmistettava onnistumiseen tarvittavat ennakkoedellytykset. Toisin sanoen neuvotteluihin on ryhdyttävä avoimin mielin, toinen toistaan kuunnellen ja avoimuuden hengessä, sekoittamatta toisiinsa esityslistan selkeää määrittelyä ja sen tulosten ennakointia. Tämän on tapahduttava varmistamalla ehdottomasti kehitysmaiden tuki, järjestämällä interaktiivinen vuoropuhelu järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa ja luomalla yhteyksiä eri aiheiden välille sekä liittämällä Dohan esityslista laajempaan asiayhteyteen, jossa saadaan muutkin kansainväliset elimet kuin WTO antamaan panoksensa. 1.4.2. Kunnianhimoisesta ja johdonmukaisesta ohjelmasta sopiminen edellyttää edes vähäistä yhteistä näkemystä ja paljon onnistumisen tahtoa. Komitea ehdottaakin, että WTO:n uudella neuvottelukierroksella pyrittäisiin "kokonaisvaltaisen ja kestävän kehityksen" tavoitteeseen, jonka avulla voitaisiin korostaa - taloudellista kehitystä, joka on neuvottelukierroksen ydinkysymys - etenkin kehitysmaiden taloudellista kehitystä - uusien laadullisten vaatimusten kehittämistä - terveydenhuoltoa, turvallisuutta sekä ympäristöä ja sosiaalialaa koskevat kysymykset - yhteistyön kehittämistä muiden kansainvälisten elinten kanssa - kansainvälisen yhteisön vakaata päätöstä vastata syyskuun 11. päivän jälkeen esiin tulleisiin haasteisiin vahvistamalla kokonaisvaltaista ja kestävää yhteistyötä ja kiinnittämällä entistä enemmän huomiota alikehittyneisyydestä johtuviin ongelmiin. Samalla on huolehdittava siitä, että WTO toimii valppaasti hallitakseen tämän uuden tilanteen aiheuttamia kauppaan kohdistuvia häiriöitä. 1.4.3. Samalla kun komitea tähdentää uuden neuvottelukierroksen pakostakin kokonaisvaltaista, tietyt ehdot täyttävää ja interaktiivista luonnetta, se toteaa, että tietyt arkaluonteiset kysymykset saattavat vaatia enemmän aikaa, jotta ne hahmotettaisiin paremmin neuvotteluissa. Uusi neuvottelukierros voitaisiinkin jakaa kolmeen toisiinsa kiinteästi liittyvään osaan, joista yhtäkään ei voida irrottaa kokonaisuudesta. Tämä kolmiosainen kokonaisuus käsittäisi - viipymätöntä käsittelyä vaativat, toimeenpanoa koskevat kysymykset kehitysmaissa; komitea toteaa tyytyväisenä, että näitä kysymyksiä koskevia ehdotuksia on tehty jo ennakkoon - markkinoille pääsyä ja siihen liittyvää ohjelmaa koskevien neuvottelujen helpottamisen - maatalouteen ja palveluihin liittyvät kysymykset - tien avaamisen järjestelmään liittyvien ongelmien käsittelylle (kilpailu, sijoitukset, kuluttajansuoja, ympäristö ja ILOon liittyvät sosiaaliset kysymykset). Komitean huomiot eri tavoitteista perustuvat sen järjestämiin kuulemistilaisuuksiin sekä komission jäsenen Pascal Lamyn perustamiin pohdintaryhmiin, joissa yhteiskunnallis-ammatilliset ja valtiosta riippumattomat organisaatiot ovat olleet mukana. 1.4.4. Tehokas vuoropuhelu järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa on onnistumisen edellytysten olennainen osatekijä. Tätä varten komitea suosittaa WTO:n ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien (yhteiskunnallis-ammatilliset ja valtiosta riippumattomat organisaatiot) välisen käytännesäännöstön hyväksymistä. Asettamatta kyseenalaiseksi valtioiden yksinoikeutta neuvottelujen käymiseen, tällainen säännöstö avaisi yhteiskunnallis-ammatillisille piireille ja valtiosta riippumattomille organisaatioille täydentävän tehtäväkentän WTO:n sitoumusten täyttämisen valmistelussa, arvioinnissa, seurannassa ja toteutuksessa. Samalla kun tällä säännöstöllä luotaisiin puitteet vuoropuhelulle, se toimisi myös WTO:n ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan välisen yhteistyön operatiivisena välineenä, joka palvelisi komitean peräänkuuluttamaa "kokonaisvaltaista ja kestävää kehitystä". 2. Konferenssin haasteet 2.1. GATTin onnistuminen johtui pitkään sen käytännönläheisestä luonteesta. Toisin kuin UNCTAD, joka on juuttunut mihinkään konkreettisiin ratkaisuihin johtamattomiin ideologisiin keskusteluihin, GATT on aina välttänyt keskusteluidensa politisointia ja siten pystynyt saattamaan onnistuneesti päätökseen kansainvälisen kaupan vapauttamiseen tähdänneitä, kunnianhimoisia tavoitteita sisältäneitä neuvotteluohjelmia. Kuitenkin Marrakechissa onnistuneen Uruguayn kierroksen jälkeen GATTin seuraajaksi perustettu uusi Maailman kauppajärjestö hakee edelleenkin omaa toimintatapaansa. 2.2. Kun otetaan ajallista etäisyyttä tapahtumiin, jokainen huomaa tänä päivänä, että Uruguayn kierroksen päättyessä Marrakechissa saavutetut tulokset olivat huomattavia, miten niitä sitten arvotetaankaan. Kyseessä oli 2.2.1. epävakaalla pohjalla olleen GATTin kehittäminen pelkästä tilapäissopimuksesta kohti Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmään kuuluvaa kansainvälistä instituutiota, WTO:ta, jonka tehtävänä olisi pysyväisluonteinen sääntely kansainvälisen kaupan alalla. 2.2.2. valtioiden muodostaman mosaiikin tai pikemminkin valtioryhmittymien välisen sopimuksen muuttaminen siten, että aiemmin kehitystasonsa mukaan määräytyneistä velvollisuuksista vastanneet valtiot muodostaisivat "yhtenäiseen sitoumukseen" perustuvan kokonaisuuden. Näin voitaisiin luoda tulevaisuudessa yksinapainen maailma, joka perustuisi ellei yhdenmukaiseen niin ainakin vertailtavissa olevaan säännöstöön. 2.3. WTO:n menestys on kuitenkin ollut myös syynä sen vaikeuksiin. Siitä päivästä lähtien kun WTO:n riitojen ratkaisujärjestelmä tuli voimaan, monet ovat olleet huolestuneita sen vaikutusvallasta ja pitäneet sitä suhteettomana sen alkuperäiseen oikeutukseen nähden. Lisäksi on noussut esiin vastalauseita WTO:n esittämälle sääntöjen hierarkialle suhteessa kaikkiin muihin vallitseviin ympäristö- ja sosiaalikysymyksiin liittyviin normeihin. On myös todettava, että Singaporessa vuonna 1996 pidetyn ministerikonferenssin jälkeen monet kehitysmaat ovat pudonneet kehityksen vauhdista, koska niillä ei ole ollut WTO:n toimintaperiaatteiden täysimääräiseen täytäntöönpanoon soveltuvia instituutioita. Singaporen konferenssin myötä aluksi vahvistunut WTO järkkyi perinpohjaisesti Seattlessa pidetyn kolmannen konferenssin yhteydessä, kun se joutui omassa piirissään kehitysmaiden ja ulkopuolelta siihen kohdistuneen kansalaisyhteiskunnan rajun hyökkäyksen kohteeksi. 2.4. Kehitysmaat eivät voineet suostua Seattlessa uuden monenkeskisen kauppaneuvottelukierroksen (MTN, multilateral trade negotiations) käynnistämiseen, vaan ne toivoivat, että olisi arvioitu uudelleen joitakin periaatteita, jotka ne olivat hyväksyneet Marrakechissa. Näin ollen koko yhtenäisen sitoumuksen käsite voi vaarantua. On esitetty, että vastedes otettaisiin huomioon samanaikaisesti ja samalla tasolla maailmankaupan kehittymisen kanssa useita muita huolenaiheita kuten kestävä kehitys, työntekijöiden perusoikeudet sekä kansainvälisen kauppavaihdon ja investointien sääntelyn yhdenmukaistaminen. 2.5. WTO:ssa on viime aikoina tiedostettu nämä seikat, minkä seurauksena 2.5.1. sen jäsenten (tai jäsenryhmien) väliset erot ovat kasvaneet eivätkä liity pelkästään kaupallisiin kysymyksiin. Perinteisten erottavien tekijöiden lisäksi on ilmennyt muita jäsenten välistä eripuraa aiheuttavia aiheita kuten ympäristöasiat ja työmarkkinasuhteet. Nämä kysymykset ovat jakaneet sekä teollisuus- että kehitysmaita. 2.5.2. sellaisten (kaupallisten, sekä tariffiin liittyvien että liittymättömien, kilpailullisten, ympäristöllisten, yhteiskunnallisten ja sosiaalisten) parametrien määrä on moninkertaistunut, joihin on löydettävä sopiva kokonaisvaltainen ratkaisu WTO:n seuraavaan ministerikonferenssiin mennessä, mikä on äärimmäisen vaikeata. 2.6. Nämä kehityslinjat kuvastavat myös varsin erilaisia poliittisia ja strategisia näkemyksiä kansainvälisen kaupan tulevaisuudesta ja toimintamenettelyistä: 2.6.1. Onko WTO:n suojeluksessa suosittava monenkeskistä sopimusta vai ei? Vai tulisiko suosia pikemminkin kahdenvälistä, alueellista tai jopa yksipuolista lähestymistapaa? 2.6.2. Onko mahdollista ylläpitää kaupan sääntöjen yhdenmukaisuutta maailmanlaajuisesti? Vai onko kiinnitettävä eniten huomiota WTO:n jäsenten kehitystasoon (mukaan lukien kehitysmaiden väliset tilanne-erot aina monin tavoin kilpailukykyisistä talouksista, kuten Brasilia tai Intia, kaikkein heikoimmin kehittyneisiin maihin)? 2.6.3. Onko WTO:n toiminta rajattava vain kaupan alaan? Kun voidaan toisaalta todeta, että riitojenratkaisumenettely vaikuttaa jo muihinkin kuin kaupallisiin tekijöihin, joita varten se on tiukasti ottaen suunniteltu, onko WTO:ta kannustettava ottamaan huomioon muita kauppaan liittyviä aiheita kuten kestävä kehitys sen laajimmassa merkityksessä (joka koskee sosiaalisia, yhteiskunnallisia, eettisiä ja ympäristöllisiä kysymyksiä)? Mikäli vastaus em. kysymykseen on myönteinen, tuleeko WTO:n tai muiden olemassa olevien organisaatioiden johtaa tätä toimintaa ja kuinka niiden toimia tulisi siinä tapauksessa koordinoida? 2.6.4. Onko syytä muuttaa WTO:n toimintaa siten, että sille taattaisiin samalla kertaa sen johtoelinten suurempi avoimuus ja tehokkaampi toiminta ja luotaisiin näin toimintapuitteet parlamentaariselle demokratialle sekä taloudelliselle ja sosiaaliselle demokratialle ja yleisemmin ottaen vastattaisiin koko kansalaisyhteiskunnan ilmaisemiin odotuksiin ja huolenaiheisiin? 2.7. Kaikista edellä mainituista syistä Dohan ministerikonferenssin valmistelut ja sujuminen ovat äärimmäisen epävarmalla ja riskialttiilla pohjalla. Uusi epäonnistuminen ei voisi olla vaikuttamatta Genevessä kotipaikkaansa pitävän järjestön tulevaisuuteen ja kansainvälisen kaupan toimintaedellytyksiin, vaikka jotkut arvioivat ainakin jossain määrin perustellusti, etteivät epäonnistumisen seuraukset olisi kuitenkaan peruuttamattomia. 2.8. Epäonnistuminen Dohassa vahvistaisi kahdenvälisten tai kahden alueen välisten ratkaisujen kannattajien asemia. Aikaisemmat kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet tällaisten ratkaisujen haitallisuuden, sillä niillä luodaan markkinoilta syrjäytymisen ilmiöitä, jotka eivät vahingoita ainoastaan Euroopan unionia vaan myös hyvin monia kehitysmaita: sekä painoarvoltaan vähäisiä maita että sellaisia maita kuin Intia, jotka ovat pysytelleet poissa tällaisista toimintamalleista. Epäonnistuminen horjuttaisi myös riitojenratkaisumenettelyn vakautta. 2.9. Epäonnistumisen kielteisiin seurauksiin kuuluisi pelättävissä oleva WTO:n toiminnan lamaantuminen, vaikka 2.9.1. kansainvälisen kaupan alalla nouseekin koko ajan esiin uusia erityisen polttavia aiheita kuten uusi teknologia, sähköinen kaupankäynti, ympäristökysymykset, kuluttajansuoja, elintarvikkeiden turvallisuus, ennalta varautumisen periaate, välttämättömien lääkkeiden tarve, alati kasvavat etiikkaa ja vastuullista sosiaalista käyttäytymistä koskevat vaatimukset ja monet muut kansalaisyhteiskunnan odotukset. 2.9.2. havaittavissa on jatkuva jännite, joka johtuu kauppakiistoista, joita uuden riitojenratkaisumenettelyn pelkkä olemassaolo jollakin tavoin lietsoo. 2.9.3. voidaan todeta hallitsevien toimijoiden (ALAC, EU-Mercosur) pyrkivän kansainvälisen kaupan regionalisointiin ja näin ollen lohkomiseen heikoimpien kauppakumppaneiden vahingoksi. 2.9.4. Kiinan piakkoin tapahtuva liittyminen WTO:hon heijastuu varmasti tiettyihin neuvotteluiden esityslistalla oleviin hankaliin aiheisiin, esimerkiksi ympäristö- tai sosiaalialan kysymyksiin, ellei niitä tuoda esiin jo ennen neuvotteluja, sillä tällaisen erityistä painoarvoa omaavan kauppakumppanin mukaantulo järjestöön on huomattava tapahtuma. 2.10. Tästä näkökulmasta katsottuna WTO:n toiminnan keskeyttäminen tai tilapäinenkin seisauttaminen merkitsisi samaa kuin perääntyminen. Tällöin olisi suuri vaara, että WTO:n riitojenratkaisuelin haalisi itselleen kaikki kyseisen instituution tehtävät tukeutuen yhä vanhentuneemmiksi käyviin sääntöihin samalla kun maailmankauppa kehittyy koko ajan. 2.11. Jos Dohan ministerikokous sitä vastoin onnistuisikin käynnistämään uuden, tarkoituksenmukaisen ja tasapainoisen kauppaneuvottelukierroksen, se herättäisi jälleen toivoa joka taholla: 2.11.1. Tällainen menestys olisi vakavasti otettava osoitus monenkeskisyyden paremmuudesta muihin (alueellisiin, kahdenvälisiin jne.) ratkaisuihin verrattuna, ja se vahvistaisi kaikkien osallistuvien valtioiden ja erityisesti kehitysmaiden talouskasvua, sillä niillä olisi paremmat mahdollisuudet kuroa kehityserot umpeen. Nämä myönteiset vaikutukset olisivat sitäkin merkittävämpiä tilanteessa, jossa maailman taloutta ja vakautta jäytävät Yhdysvalloissa 11. syyskuuta tapahtuneiden terrori-iskujen monenlaiset jälkiseuraukset. 2.11.2. Onnistuminen olisi mahdollinen vain, jos kaikki jäsenet [teollisuusmaat, kehitysmaat, vähiten kehittyneet maat, siirtymätaloudet ja NIC-maat (newly industrialising countries)] ja merkittävimmät osapuolet (parlamentaariset voimat, kansalaisyhteiskunta, ammatti- ja ammattialajärjestöt, yritykset, taloudelliset toimijat jne.) hyväksyisivät kompromissin, jolla mahdollistetaan kansainvälisen kaupan kehitys entistä suotuisammissa olosuhteissa siten, että otetaan huomioon tekijöitä, jotka eivät ole tiukasti ottaen kaupallisia, ja tehdään kyseisestä prosessista kaikkien kannalta hyväksyttävämpi ja ennustettavampi. 2.11.3. Edellä mainitun toiminnan myötä neuvottelukierroksen käynnistäminen osoittaisi, että maailmanlaajuistumista koskeva keskustelu ei enää ole pelkkä valtioidenvälinen sekä valtioiden ja kansalaisjärjestöjen välinen kiistanaihe ja että tie on vastedes avoinna yhteistyölle neuvoteltujen ratkaisujen toteuttamiseksi. 2.12. Vaikka syyskuun 11. päivän jälkeinen uudenlainen kansainvälinen tilanne on aiheuttanut vakavia epävarmuustekijöitä, edellä mainittu tavoite on vielä Geneven neuvottelijoiden ulottuvissa, mikäli Seattlen opetukset otetaan todella huomioon. Tätä varten on vältettävä sekä neuvottelukierroksen riittämätön ja elitistinen valmistelu että sellaisen tekstin laatiminen, jossa ohitetaan tavoitteet ja keskitytään alusta lähtien keinoihin. 2.13. Olisiko myös jaettava paremmin eri tehtäväkentät seuraavasti: - WTO:lle varatut alat, mutta mitkä? - Täydentävät alat, jotka kuuluvat kahdenvälisten tai kahden alueen välisten sopimusten alaisuuteen, mutta mitkä nämä alat ovat? 2.14. On siis saavutettava yksimielisyys uuden neuvottelukierroksen lähtökohdista, toisin sanoen 2.14.1. on löydettävä Punta del Estessä ja jopa Havannan epäonnistuneessa konferenssissa vielä vallinnut henki, jonka avulla pyrittiin luomaan uudet puitteet kansainväliselle kaupalle, ja on vältettävä Seattlen skismat (epäsopivaan ajankohtaan lietsotut erimielisyydet perimmäisistä tavoitteista). 2.14.2. on oltava tietoisia siitä, ettei pidä rajoittua EU:n ja USA:n väliseen sopimukseen, joka on toki ehdottoman välttämätön, muttei missään tapauksessa enää riittävä. QUAD:n, OECD:n jäsenvaltioiden ja kehitysmaiden tuki onkin vastedes välttämätön aivan uuden neuvottelukierroksen käynnistämiselle sekä sen periaatteen että esityslistan osalta. 2.14.3. on reagoitava syyskuun 11. päivän jälkeiseen tilanteen äkilliseen kiristymiseen. Kansainvälisen yhteisön on ilmaistava yhteinen tahtonsa ja vakaa päätöksensä tehostaa toimintatapojaan vuoropuhelun avulla maailmanlaajuistumisen ja tulevaisuuden uusien haasteiden edessä. 3. TSK:n suositukset 3.1. Komitea on ottanut analyysinsä ja suositustensa valmistelua varten yhteyksiä useisiin eri tahoihin, sekä Euroopan komission kauppapolitiikan pääosastoon, Euroopan parlamentin esittelijään Konrad Schwaigeriin ja WTO:n sihteeristöön että kansalaisyhteiskunnan edustajiin (esim. osallistuminen komission jäsenen Pascal Lamyn perustamiin pohdintaryhmiin, joihin valtiosta riippumattomat organisaatiot osallistuivat vuosien 2000/2001 aikana; komission kauppapolitiikan pääosastossa 6. kesäkuuta järjestetty valtiosta riippumattomien organisaatioiden yhteysryhmän kuulemistilaisuus; 5. heinäkuuta järjestetty Euroopan yhteiskunnallis-ammatillisten tahojen edustajien kuulemistilaisuus; osallistuminen WTO:n yhteistyössä yhteiskunnallis-ammatillisten ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden kanssa Genevessä 6. ja 7. heinäkuuta järjestämään julkiseen konferenssiin; osallistuminen komission kauppapolitiikan pääosaston 24.-28. syyskuuta järjestämän, WTO:n ministerikonferenssin haasteita käsitelleen teemaviikon aikana vuoropuheluun kansalaisyhteiskunnan kanssa.) 3.2. Komitea vahvistaa ensiksi tukevansa useita kansainvälisen kaupan periaatteita, joista se kannattaa muun muassa 3.2.1. monenkeskisyyden ensisijaisuutta, sulkematta kuitenkaan pois mahdollisuutta mennä pidemmälle jonkin tietyn valtion tai alueellisen yhteisön kanssa, mutta sillä nimenomaisella ehdolla, että kyseiset kahdenväliset ja kahden alueen väliset sopimukset noudattavat WTO:n sääntöjä ja henkeä (WTO:n ensisijaisuus, syrjimättömyys, kansallinen kohtelu jne.). 3.2.2. niin sanottua yhtenäisen sitoumuksen järjestelmää, joka mahdollistaa sen, että kaikkia WTO:n jäseniä koskevat samat säännöt, kuitenkin siten, että 3.2.2.1. kehitysmaille ja vähiten kehittyneille maille myönnetään teknistä ja taloudellista apua 3.2.2.2. ja siirtymäaikoja sellaisten toimintaperiaatteiden täytäntöönpanossa, jotka vaativat komission jäsenen Pascal Lamyn ehdottamaa monenkeskistä lähestymistapaa, jonka avulla kyseiset maat voivat valita neuvottelujen lopuksi, kuten tehdään nykyisin julkisia hankintoja koskevan sopimuksen puitteissa, haluavatko ne liittyä vai olla liittymättä investointeja ja kilpailua koskeviin sopimuksiin sekä 3.2.2.3. tuomitaan yksipuoliset WTO:n toimintaperiaatteiden vastaiset toimet tekijään katsomatta. 3.3. Komitea korostaa, että on tarpeen ottaa huomioon Seattlen opetukset ja että parhaillaan toteutettavista kehityslinjoista on omaksuttava parhaat osat, jotta ei toistettaisi epäonnistumiseen johtaneita olosuhteita. Tämä edellyttää erityisesti: 3.3.1. kehitysmaiden tukemista entistä paremmin siten, että neuvottelujen painopiste on kehitystavoitteessa 3.3.1.1. että kehitysmaat osallistuvat tiiviimmin menettelyihin (neuvottelujen avoimuus, menettelyjen suurempi joustavuus) 3.3.1.2. että suostutaan neuvottelemaan tietyistä kehitysmaille tärkeistä asiakohdista kuten tariffien asteittaisesta nostamisesta, palvelualan yritysten avainhenkilöstön liikkuvuudesta ja polkumyynnin kiellosta 3.3.1.3. että tarkastellaan uudelleen tiettyjä toimeenpanoon liittyviä kysymyksiä, joista päätettiin Marrakechissa 3.3.1.4. että kehitysmaille myönnetään maakohtainen erityiskohtelu aina kun se on mahdollista, mikä ei sulje pois kilpailukykyisimpiin maihin sovellettavaa asteittaista järjestelmää. 3.3.2. tehokkaampaa yhteistyömenettelyä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa, vaikka varsinaiset neuvottelut käytäisiinkin viime kädessä ainoastaan valtioiden välillä 3.3.3. kokonaisvaltaiseen tasapainoon pyrkimistä sekä WTO:ssa että WTO:n ja muiden kansainvälisten organisaatioiden välillä (erityisesti ILOn kanssa sosiaalisista kysymyksistä) 3.3.4. keskipitkän ja pitkän aikavälin eikä ainoastaan lyhyen aikavälin etunäkökohtien parempaa huomioon ottamista 3.3.5. sitä, ettei esityslistan avoimuutta sekoiteta neuvottelujen lopputuloksen ennakointiin 3.3.6. että, hyväksytään jo aiemmin esitetty mahdollisuus siihen, ettei kehitysmaiden tarvitse sitoutua lopullisesti sopimuksen tiettyihin lukuihin, jotka ovat ylivoimaisia niiden hallinnolliselle kapasiteetille 3.3.7. että luodaan yhteyksiä eri aiheiden välille 3.3.8. suurempaa joustavuutta säännöissä, erityisesti siten, että hyväksytään tietyin ehdoin eri määräaikoja niiden täytäntöönpanolle 3.3.9. menettelyjen suurempaa avoimuutta, johon on sitouduttava tästä eteenpäin 3.3.10. kannustamista uudistuksiin, joilla tähdätään WTO:n toimivuuden parantamiseen. 3.4. Komitea korostaa myös sellaisen aikataulun hyväksymistä WTO:n uudelle kauppaneuvottelukierrokselle, joka on mitoitettu tarpeeksi laajaksi vastaamaan kaikkien osapuolten odotuksia ja helpottamaan kompromissien saavuttamista. Kunnianhimoisesta ohjelmasta sopiminen edellyttää edes vähäistä yhteistä näkemystä ja paljon onnistumisen tahtoa. Onkin välttämätöntä asettaa ohjelmalle merkittävä tavoite, joka on eri osapuolia tarpeeksi motivoiva ja yhdistävä, jotta sille saataisiin valtioiden tuki sekä monien valtiosta riippumattomien organisaatioiden kannatus. Komitea ehdottaakin, että WTO:n uudella neuvottelukierroksella pyrittäisiin "kokonaisvaltaisen ja kestävän kehityksen" tavoitteeseen, jonka avulla voitaisiin korostaa 3.4.1. taloudellista kehitystä, joka on neuvottelukierroksen ydinkysymys - etenkin kehitysmaiden taloudellista kehitystä 3.4.2. uusien laadullisten vaatimusten kehittämistä - esim. terveydenhuoltoa, turvallisuutta, kuluttajansuojaa ja sosiaalialaa koskevat kysymykset sekä ympäristöasiat, joiden yhteydessä on huomioitava ennalta varautumisen periaate. 3.4.3. järjestäytyneen ja institutionaalisen yhteistyön kehittämistä YK:n alaisten ja muiden kansainvälisten elinten kanssa - esim. ILO, IMF, Maailmanpankki, WIPO, UNCTAD, WCO, OECD jne. 3.4.4. kansainvälisen yhteisön vakaata päätöstä vastata syyskuun 11. päivän jälkeen esiin tulleisiin haasteisiin vahvistamalla kokonaisvaltaista ja kestävää yhteistyötä: sen lisäksi, että on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota alikehittyneisyydestä johtuviin ongelmiin, WTO:n on oltava valppaana, jotta se voisi hallita mahdollisia kauppavaihdon häiriöitä sekä jo ehdotettujen tai suunnitteilla olevien eri toimien vaikutuksia kilpailuedellytyksiin, jotka koskevat: 3.4.4.1. rahoitusalaa koskevien periaatteiden vahvistamista (esim. taistelu terrorismia rahoittavia verkostoja ja rahanpesua vastaan) 3.4.4.2. valtioiden suorittaman arkojen tuotteiden kaupan valvonnan lisäämistä (esim. ydinala, kemikaalit, kaksikäyttötuotteet ja huumausaineiden esiasteet sekä ballistiset tuotteet) 3.4.4.3. suurissa vaikeuksissa oleville ongelma-aloille annettua valtiontukea (esim. ilmailu-, kuljetus- ja matkailuala sekä vakuutus- ja jälleenvakuutusala). 3.5. Jotta voitaisiin lyödä lukkoon laaja ohjelma, jossa otetaan kaikkien osapuolten toiveet huomioon, on löydettävä joustavia ja kokoavia ratkaisuja. Samalla kun komitea korostaa sitä, että uuden neuvottelukierroksen on oltava luoteeltaan kokonaisvaltainen, tilannesidonnainen ja interaktiivinen, se myös toteaa, että jotkin arat aiheet saattavat vaatia enemmän aikaa, jotta ne hahmotettaisiin paremmin neuvotteluissa. Uusi neuvottelukierros voitaisiinkin jakaa kolmeen toisiinsa kiinteästi liittyvään osaan, joista yhtäkään ei voida irrottaa kokonaisuudesta. Tämä kolmiosainen kokonaisuus käsittäisi 3.5.1. viipymätöntä käsittelyä vaativien, toimeenpanoa koskevien kysymysten ratkaisemisen kehitysmaiden edun mukaisesti. Näin saatetaan saavuttaa niiden hyödyksi nopeasti tuloksia ("early harvest") kuten Uruguayn kierrokseen kuuluneen Montrealin "väliarvioinnin" yhteydessä. Komitea panee tyytyväisenä merkille, että tämä ratkaiseva kysymys on nyttemmin etusijalla ensimmäisissä neuvotteluissa. 3.5.2. markkinoille pääsyä koskevien neuvottelujen helpottamisen sanan laajimmassa merkityksessä. Tämä käsittää tuotteet ja tullijärjestelyiden yksinkertaistamisen sekä sen, että huomioidaan investointeja edeltävä vaihe ja kilpailusäännöistä tai niiden puuttumisesta johtuvat markkinoita haittaavat tekijät, mukaan luettuna liitännäisohjelman sisältämät kysymykset, jotka liittyvät maatalouteen ja palveluihin. 3.5.3. tien avaamisen järjestelmään liittyvien ongelmien käsittelylle (kilpailu, sijoitukset, kuluttajansuoja, ympäristö ja ILOon liittyvät sosiaaliset kysymykset). 3.5.4. yhteyksien säilyttämisen eri neuvottelujen välillä. Yhtäkään neuvottelukokonaisuutta ei tulisi muodollisesti päättää ennen kuin on päästy yleiseen sopimukseen, sen periaatteen mukaisesti, että mistään asiasta ei ole sopimusta niin kauan kuin ei ole päästy kattavaan sopimukseen. 3.6. Komitea tuo jäljempänä esiin useita uuden esityslistan eri aiheisiin liittyviä huomioita, jotka ovat pakostakin tiivistetyssä muodossa eivätkä tyhjentäviä. Komitea on ottanut huomioon erityisesti komission jäsenen Pascal Lamyn perustamien pohdintaryhmien työskentelyn, jossa yhteiskunnallis-ammatilliset ja valtiosta riippumattomat organisaatiot ovat olleet mukana, sekä käsillä olevan lausunnon laadintatyön puitteissa järjestetyt täydentävät kuulemistilaisuudet. 3.6.1. Komitean huomiot rajoittuvat eri aiheisiin liittyviin näkökantoihin ja haasteisiin, ja komitea varoo ennakoimasta varsinaisten neuvottelujen sisältöä. Kuten komitea on jo aiemmin muistuttanut mieliin, kyseiset neuvottelut eivät varsinaisesti kuulu niihin vaiheisiin, jotka liittyvät Dohan konferenssiin, jossa on keskityttävä uuden neuvottelukierroksen esityslistan määrittelyyn neuvottelujen tuloksia ennakoimatta. 3.6.2. Näitä huomioita ei pidä tarkastella muista huomioista erillään, vaan on jatkuvasti luotava yhteyksiä eri aiheiden välille niiden monien keskinäisten vuorovaikutussuhteiden vuoksi ja koska eri neuvotteluissa on lopuksi päästävä johdonmukaiseen ja tasapainoiseen kokonaistulokseen. 3.6.3. Komitea tähdentää myös neuvottelujen eri aiheiden yhteennivomista siten, että huolehditaan jatkuvasti kehityksen vaatimusten huomioon ottamisesta uutta neuvottelukierrosta käynnistettäessä. Vaikka kauppa onkin kehityksen ehto, on kehitystä myös edistettävä saamalla aikaan edes jonkinlainen tasapaino keskinäisissä myönnytyksissä sekä toteuttamalla tehokkaita kansallisia sopeuttamis- ja täytäntöönpanostrategioita, jotka ovat tässä keskeisessä asemassa. Näiden seikkojen huomioon ottaminen edellyttää erityisesti ensisijaista pohdintaa kysymyksistä, jotka koskevat WTO:n sitoumusten täytäntöönpanoa, mukaan luettuna Marrakechissa tehdyt sitoumukset, joiden toteuttaminen saattaa edellyttää kehitysmaiden institutionaalisten valmiuksien vahvistamista. Velkahuojennusaloitteet saattaisivat myös hyödyttää kaikkein velkaantuneimpia kehitysmaita. 3.6.4. Komitea tähdentää, että markkinoille pääsyä koskevien tavoitteiden osalta on tarpeellista pyrkiä uusia aikatauluja asettamalla tullimaksujen (ja erityisesti enimmäistariffien) alentamiseen sekä muiden kuin tariffiesteiden vähentämiseen (erityisesti julkisten hankintojen osalta); näin voidaan edistää maailman talouskasvua. Tässä yhteydessä tulisi kiinnittää erityistä huomiota kehitysmaiden markkinoillepääsyn parantamiseen poistamalla kehittyneissä maissa olevia esteitä. Tätä voidaan helpottaa monenkeskisillä neuvotteluilla, joita tulee käydä tekniikkaan, maatalouteen ja ympäristöön liittyvillä eri aloilla. Kehitysmaille on myönnettävä poikkeuksia tiettyjen WTO:n määräämien vapauttamista koskevien velvoitteiden täytäntöönpanovaiheessa sillä ehdolla, että noudatetaan tiettyjä objektiivisia ja tarkistettavissa olevia vaatimuksia. 3.6.5. Komitea korostaa, että tullimenettelyjen yksinkertaistamiseksi on tarpeen karsia hallinnollista byrokratiaa ja ajantasaistaa tuontiin ja vientiin liittyviä tullikäytäntöjä. Tämä saattaa edellyttää teknisen tuen antamista kehitysmaille (mukaan luettuna kaupankäyntiä koskevan riitojenratkaisumenettelyn käyttämiselle annettava tuki). 3.6.6. Komitea painottaa, että maatalousalan tavoitteisiin pääsemiseksi tulee löytää tasapaino useiden välttämättömien tavoitteiden välillä. Näitä ovat maailmanlaajuinen elintarviketuotannon lisääminen, markkinoille pääsyn helpottaminen varsinkin kehitysmaiden osalta, laatu, elintarviketurvallisuus ja kuluttajansuoja, maatalouden paitsi taloudellinen myös monitoiminnallinen ja sosiaalinen luonne, jota Euroopan unioni perustellusti tukee, maatilan eläinten hyvinvointi, biodiversiteetin ja perinteisen osaamisen suojelu, maaseutuympäristön suojelu ja rakennemuutostuki sekä kaikkien kumppanien tekemien myönnytysten kokonaisvaltainen tasapaino niiden pyrkiessä laajentamaan markkinoille pääsyä. Komitea odottaa erityisesti, että WTO:n muut jäsenet toimisivat ainakin yhtä sitoutuneesti kuin unioni ja että vientitukitoimien tarkastelussa otettaisiin huomioon vientiluotot ja elintarviketuki. Maataloustuotteiden kaupan vapauttaminen, maahantuontitoimien vähentäminen ja sekä sisäiset että ulkoiset tuet on toteutettava vähitellen siirtymävaiheet huolellisesti suunnitellen ja tiiviissä yhteistyössä asianomaisten toimijoiden kanssa. 3.6.7. Palveluja koskevien tavoitteiden osalta komitea korostaa EU:lle tässä yhteydessä avautuvia mahdollisuuksia. EU:han on maailman suurin kauppakumppani tällä alalla. Komitea toteaa kuitenkin, että lisävapauttaminen edellyttää uusia sääntöjä. GATS-sopimuksen avulla voitaneen vapauttaa kansainvälisiä palveluja mukaan luettuina ensisijaisesti rahoituspalvelut. Tämä ei kuitenkaan saa rajoittaa valtioiden oikeutta säilyttää yleisen edun vuoksi annettuja asianmukaisia määräyksiä ja ylläpitää muuttumattomin ehdoin julkisten palvelujen toimintaa. Erityisesti kehitysmaiden edistys ja teknologiasiirrot perustuvat olennaisesti palvelualojen laajentumiseen (sähköinen kaupankäynti ja avainhenkilöstön liikkuvuus mukaan luettuina). Siksi niitä tulee rohkaista omaksumaan aktiivinen asenne ja määrittämään eri ammattikunnille ja aloille ensisijaiset tavoitteet vapauttamisen toteuttamiseksi. 3.6.8. Komitea tähdentää, että investointeja koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi on tarpeen keskittää neuvottelut sellaisen luettelon laatimiseen, jossa määritetään uusien investointien helpottamista ensisijaisesti tarvitsevat alat. Ensisijaisuudesta on päätettävä erityisesti kehitysmaiden näkökulmasta. On lisäksi syytä kannustaa monikansallisten yritysten käytännesääntöjen laatimiseen, esimerkiksi sellaisten, joita kehitetään OECD:n antamien suuntaviivojen pohjalta. Aivan erityistä huomiota tulee kiinnittää pääomasiirtojen vapauteen ja suojaan pakkolunastuksia ja muita kansallistamistoimenpiteitä vastaan. 3.6.9. Kilpailua koskevien tavoitteiden osalta komitea toteaa, että kilpailun esteet liittyvät alikehittyneisyyden, korruption ja markkinoiden sulkeutuneisuuden ongelmaan ja uhkaavat varsinkin kehitysmaiden talouskehitystä sekä luovat kansainväliseen kauppaan tiettyä epätasapainoa. On siis syytä määrittää tämän alan perussäännöt. Tässä vaiheessa tavoitteena on ennen kaikkea edistää perusperiaatteiden sisällyttämistä valtioiden lainsäädäntöön, jotta voidaan torjua tiettyjä, erityisen symbolisia kilpailua estäviä käytänteitä, määrittää tietojen vaihdon ja yhteistyön joustavat säännöt ja harkita menettelyä riitojen ratkaisemiseksi näillä aloilla puuttumatta kuitenkaan valtiollisten elinten tai sääntelyelinten etuoikeuksiin. Voidaan harkita tuen antamista kehitysmaille niiden hallintokapasiteetin vahvistamiseksi näillä lohkoilla. 3.6.10. Komitea korostaa, että henkistä omaisuutta koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi on tarpeen kannustaa tutkimusta ja innovaatiota sekä vastustaa piratismia ja väärennystä. Samalla komitea tunnistaa kiistämättömän tarpeen optimoida innovaatioista saatava hyöty kaikkien valtioiden ja varsinkin kehitysmaiden taloudellisen, ihmisten terveyttä edistävän ja sosiaalisen kehityksen tukemiseksi. Yhtenä keskeisenä tavoitteena on näin ollen oltava vähentää innovaation hyödyntämismahdollisuuksien kuluja ja erityisesti parantaa kehitysmaiden mahdollisuuksia nostaa terveyden ja turvallisuuden tasoaan. Tässä yhteydessä on syytä tarkentaa teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyviä näkökohtia koskevaa TRIPS-sopimusta sellaisen teknologian siirtämisen tehostamiseksi, jota kehitysmaat tarvitsevat kiireesti. Lisäksi WTO:n lienee syytä ottaa nykyistä paremmin huomioon WIPOn toiminta ja sen käymien neuvottelujen tulokset. 3.6.11. Komitea tähdentää, että kansanterveyden edistämiseksi ennalta varautumisen periaatetta tulee soveltaa oikeasuhtaisesti, ilman mielivaltaisuutta tai syrjintää, tiukan kustannus-hyöty-analyysin pohjalta ja kaikkien osapuolten myötävaikutuksella. Vaikuttaa niin ikään tarpeelliselta kehittää yhteistä termistöä sekä soveltaa kansainvälisiä standardeja, joista esimerkkinä mainittakoon Codex Alimentarius. Kuluttajille tiedottamista pitäisi tehostaa etenkin parantamalla merkitsemistä. On sovittava kansainvälisistä riskinhallintamenetelmistä. Lisäksi on sovittava järjestelyistä, joilla helpotetaan teknologiasiirtoa kehitysmaihin (vrt. TRIPS-sopimusta koskeva kysymys) elintärkeiden lääkkeiden valmistamisen ja jakelun pikainen tehostaminen mukaan luettuna. Kehitysmaille annettava tuki voi olla tarpeen normien valvonnan ja noudattamisen parantamiseksi. Julkisten hankintojen vapauttamisesta on keskusteltava. Vapautettaessa terveyspalveluja yksityisille investoinneille GATSin puitteissa ei saa tinkiä laatuvaatimuksista eikä sosiaalisista tavoitteista. Näillä perusteilla on aiheellista myös vahvistaa WTO:n suhteita muihin kansainvälisiin organisaatioihin kuten UNCTADiin. 3.6.12. Komitea painottaa, että ympäristönsuojelun tavoitteiden saavuttamiseksi on tarpeen ottaa kestävän kehityksen tavoite osaksi kansainvälistä kauppaa sekä ottaa huomioon suuret maailmanlaajuiset ekologiset haasteet ja tarve turvata kaikkien ihmisten elinympäristön parantaminen. Vaikutuksia kuvaavat osoittimet, kuten Euroopan komission aloitteesta luotu SIA-osoitin (sustainable impact assessment), vaikuttavat tarpeellisilta. Kansainvälisiä standardeja tulee niin ikään käyttää. Jotta kehitysmaat voivat mukauttaa talouskehityksensä tiettyihin välttämättömiin edellytyksiin, erityisesti taloudelliset ja tekniset tukitoimet voivat osoittautua tarpeellisiksi. Lisäksi tarvitaan muiden kansainvälisten elinten osallistumista (vrt. Maailmanpankki) sekä teknologiasiirtoja. Myös ympäristöpoliittiset keinot (AEM) ja WTO:n monenväliset säännöt tulisi nivoa nykyistä paremmin yhteen. 3.6.13. Sosiaalisten tavoitteiden osalta komitea viittaa lausuntoonsa "Työntekijöiden oikeudet", jossa se tähdentää tarvetta käynnistää prosessi työoikeudellisten perusnormien sisällyttämiseksi kansainvälisen kauppajärjestelmän uudistamisesta käytäviin neuvotteluihin. Komitea kannattaa muun muassa WTO:n ja ILOn välisten suhteiden tiivistämistä; ILO on edelleen soveliain foorumi kansainvälisistä sosiaalisista normeista sopimiseen, mutta WTO:n on edistettävä niitä parhaansa mukaan rohkaisemalla myönteisten kannustimien tarjoamiseen. Komitea on lisäksi tyytyväinen, että myös vuoden 2001 heinäkuussa annetussa komission tiedonannossa aiheesta "Perustyönormien edistäminen ja työmarkkina- ja sosiaalipolitiikan ohjausjärjestelmän kehittäminen maailmanlaajuistumisen yhteydessä" kiinnitetään huomiota siihen, että Euroopan unionin on syytä tehdä uusia aloitteita tällä alalla. 3.7. Vaikka sopuratkaisut saattavat vaikuttaa lamauttavilta, ne ovat kansainvälisen julkisoikeuden nykytilanteessa ainoa käytettävissä oleva keino päästä tasapainoiseen tulokseen. Sopuratkaisuihin pääseminen on lisäksi järjestettävä tähänastista paremmin seuraavin tavoin: 3.7.1. Lisätään kaikkien jäsenten osallistumista mukaan luettuina kehitysmaat ja heikoimmin kehittyneet maat, joiden on todella osallistuttava uuden kierroksen ohjelman määrittelyyn. Tällöin ne, joiden institutionaaliset resurssit ovat heikoimmat, voisivat tarpeen mukaan ryhmittyä "ryppäiksi" (samaan tapaan kuin Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin jo käytössä olevissa menettelyissä). 3.7.2. Kehitysmaille taataan, että ne saavat käyttöönsä hyväksymiensä toimintaperiaatteiden toteuttamiseen tarvittavat rahoitusvälineet ja henkilöstön. 3.7.3. Myönnetään kehitysmaille tarpeen mukaan siirtymäaikoja, jotta ne pääsisivät tavoiteltuihin tuloksiin. 3.7.3.1. Autetaan kehitysmaita ja heikoimmin kehittyneitä maita perustamaan tarpeelliset toimielimet. 3.7.3.2. Luodaan kiinteitä yhteyksiä WTO:n ja muiden sellaisten kansainvälisten organisaatioiden välille, joiden tehtävänä on tukea kestävää kehitystä ja sosiaalista edistystä. Tämä toteutetaan muun muassa antamalla organisaatioille tarkkailijan asema ja vahvistamalla molemminpuolisia yhteyksiä samaan tapaan kuin Maailmanpankki ja Kansainvälinen valuuttarahasto ovat tehneet yhdessä WTO:n kanssa markkinoiden vapauttamiseksi. 3.7.3.3. Perustetaan joko parlamentaarisia tai taloudellista ja yhteiskunnallista demokratiaa edistäviä neuvoa-antavia elimiä WTO:n yhteyteen. 3.8. Komitea painottaa niin ikään, että on tarpeen antaa järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajille nykyistä enemmän jalansijaa WTO:ssa seuraavin tavoin: 3.8.1. Lisätään ammattialajärjestöjen, ammattijärjestöjen ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden mahdollisuuksia saada äänensä kuuluville ja rohkaistaan niitä ottamaan samalla tarkasti huomioon kaikki muuttujat eikä vain yksittäisiä, yhteydestään irrotettuja kysymyksiä tai vaatimuksia. Tämän vuoksi olisi aiheellista muun muassa: - järjestää vuosittain WTO:n julkinen yhteistoimintakokous samaan tapaan kuin Genevessä vuoden 2001 heinäkuussa - perustaa aihekohtaisia neuvoa-antavia komiteoita - kehittää näissä puitteissa yhteistyötä Euroopan talous- ja sosiaalikomitean kanssa. 3.8.2. Selvitetään mahdollisuutta ottaa mainitut organisaatiot mukaan tiettyihin menettelyihin: esimerkiksi riitojenratkaisumenettelyssä riidan osapuolet, yhteiskunnallis-ammatilliset organisaatiot ja valtiosta riippumattomat organisaatiot voisivat lausua kantansa. 3.9. Komitea suosittaa näin ollen WTO:n pääjohtajan Mike Mooren ehdotuksen mukaisesti WTO:n ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden (yhteiskunnallis-ammatilliset organisaatiot, valtiosta riippumattomat organisaatiot) välisen käytännesäännön hyväksymistä lähitulevaisuudessa. Näin voitaisiin turvata vahvistetulla ja kestävällä pohjalla vuorovaikutteinen keskustelu molemminpuolisen kuuntelemisen hengessä (kuulemiset, selvitykset jne.). Käytännesäännön avulla voitaisiin uudistaa vuonna 1996 WTO:n ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden välisistä suhteista laadittuja suuntaviivoja. Puuttumatta periaatteeseen, jonka mukaan varsinaiset neuvottelut ovat yksinomaan valtioiden asia, käytännesäännön avulla parannettaisiin WTO:n ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan suhteiden organisointia. Lisäksi sen avulla innostettaisiin tuomaan esiin tämän alan hyviä käytänteitä, joita saattaa jo olla olemassa eri jäsenvaltioissa. Käytännesäännöllä luotaisiin keskustelupuitteet, mutta sen tulisi samalla olla myös WTO:n ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan yhteistyön toiminnallinen väline, jolla edistettäisiin komitean painokkaasti kannattamaa "maailmanlaajuista ja kestävää kehitystä". Käytännesääntöön voisi kuulua: 3.9.1. nimenomainen ilmoitus väkivallan kaikkien muotojen hylkäämisestä ja vastavuoroisen keskustelun edistämisestä 3.9.2. allekirjoittaneiden yhteiskunnallis-ammatillisten organisaatioiden ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden sitoumukset noudattaa tiettyjä avoimuuden sääntöjä (tehtävä, osapuolet, organisaatio, rahoitus jne.) 3.9.3. WTO:n sihteeristön sitoumukset tämän yhteistoiminnan käytännön organisoinnista (tiedotus ja asiakirjojen saatavuus, kuuleminen, selvitykset, arviointi, foorumi Internetissä jne.), johon voisi kuulua muun muassa vuotuisen julkisen konferenssin järjestäminen 3.9.4. kansalaisyhteiskunnan ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden edustajille esitetty kehotus osallistua tiedotuskampanjoihin ja tilanteiden ja haasteiden analysointiin sekä ottaa vastuuta WTO:n toiminnasta esimerkiksi tekemällä hyödyllisiä WTO:n toimintaa koskevia ehdotuksia sen elimille, tukea WTO:n sitoumusten ja ohjelmien toimeenpanoa, antaa hyödyllinen panoksensa WTO:n paneelin toimintaan sekä osallistua soveltamisongelmien ja toimeenpanotilanteen toteamiseen 3.9.5. WTO:n jäsenvaltioille esitetty kehotus toteuttaa tällaisia yhteistoimintamenettelyjä kansalaisyhteiskunnan edustajien ja valtiosta riippumattomien organisaatioiden edustajien kanssa valtakunnallisella tasolla. 3.10. Talous- ja sosiaalikomitea aikoo kehittää näiden erilaisten pohdintojen ja suositusten pohjalta vuoropuhelua järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa ja välillä sekä tehdä kaikki tarpeelliset aloitteet sen edistämiseksi. Bryssel 17. lokakuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs LIITE I talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Lessons from Seattle It seems vital to understand thoroughly and take on board the reasons behind Seattle's failure so as not to risk the talks becoming derailed a second time, yet again resulting in stalemate for similar reasons. The most apparent reasons for this failure stem, inter alia, from: - inadequate preparations and organisation beforehand to achieve consensus among the member countries in tackling a particularly ambitious agenda, making it virtually impossible to hammer out areas of agreement within the brief space of a one-week conference; - a lack of effective preparation, apart from ad hoc debriefings on the spot, of dialogue with civil society representatives and the many NGOs present in Seattle; proper dialogue could have meant that their expectations and concerns were better taken on board in advance, instead of allowing the situation to degenerate into violent skirmishes on the streets stirred up by the unchecked actions of certain groups. Other perhaps less apparent reasons nevertheless proved to be decisive: - against this background of major disruption there was not enough time to enter into coherent negotiations and make a success of them, while last minute efforts by the EU amongst others to rebuild contacts did not meet with enough support to break the deadlock; - many developing countries felt marginalised in the negotiations, both with regard to the procedure and to their own demands. The Euro-American condominium, even when extended to the QUAD (EU, United States, Canada and Japan) and the OECD, proved to be no longer capable of steering multilateral trade negotiations: the backing of a significant number of developing countries now also needs to be reckoned with; - the WTO's procedures and working methods, perceived to be elitist and secretive (the term "medieval" has even been used), have fuelled a certain amount of defiance on the part of some states, particularly amongst the developing countries, and of civil society representatives and NGOs. Its dispute settlement system produces solutions which anticipate or even jeopardise the outcome of future negotiations between sovereign states (c.f. on the environment). Through its specific methodology and organisational approach, the WTO has a tendency to extend its powers beyond the field of trade. It is criticised in such incidences for unfettered imperialism; - also, despite the declared aim of a wide-ranging agenda, the key objective of a new round was not clearly set out in Seattle: the reference to a "millennium round" in actual fact barely concealed the lack of a common vision on the major objectives. This was for a large part responsible for the participants' inability to pull together the various threads of the negotiations. Major misunderstandings arose in Seattle which need to be resolved in Doha: - many NGOs are not opposed in any way to the concept of more international regulation in the face of globalisation, but they do oppose a certain type of approach adopted by the WTO. Civil society representatives aspire in particular to making their voice heard in the WTO's activities (consultation, assessment and implementation); - developing countries also want greater transparency - above all in the internal operations of the WTO, more than in its external operations - as well as greater fairness and involvement in the way it operates, but they are distrustful of the new rules which do not take account of the disadvantages they face and they currently rule out any formal involvement of civil society representatives in the work of the WTO. Here one must be fully aware of major differences in approach, which obviously complicate the conditions for reaching the wide-ranging consensus needed for successfully launching a new round; - it is not so much the ambitions of a wide-ranging agenda which must be held responsible for the failure in Seattle as a lack of understanding of that agenda and a failure to prepare it properly; - the WTO cannot and must not do everything: its role is to contribute to shaping a new world structure in a global framework; - no-one is opposed in principle to adjusting the WTO rules, but this can only be undertaken gradually in a climate of greater trust. LIITE II talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Ongoing developments In the run-up to Doha, the situation is still very uneven. However, given the results of the meetings in Mexico and Hanoi, certain developments are taking shape which indicate that a positive outcome may be within reach. Generally speaking, several advances have been made: - the requirements of a new round remain intact, despite the various ups and downs that have occurred, with progress - albeit painstaking and complex - in the preparations in Geneva and the fact that the objective interest in a new round not only concerns individual states but also the new regional groupings such as Mercosur, NAFTA and ASEAN; - closer contact between the major industrialised partners, in particular between the European Union and the United States (cf. the Zoellick/Lamy contacts, the OECD ministerial conference in May 2001, the Gothenburg summit in June attended by President Bush, the G8 summit in Genoa in July); also note that the parties concerned have all sought to make their bilateral and bi-regional (FTAA, Mercosur) initiatives compatible with the WTO's multilateral framework; the EU has thus arranged its negotiating timetable accordingly and the United States has called for a "t rade promotion authority" to work to this end; - Greater convergence between industrialised countries and developing countries (c.f. the Mexico and Singapore mini-ministerial conferences, the Hanoi ASEAN meeting, the Nairobi EU-ACP meeting and the meeting of the Asia-Pacific countries in the context of the Shanghai APEC summit, which have all produced significant progress), together with changes for the better in the developing countries, reinforced by a number of initiatives such as the EU's "Everything but Arms" initiative (even if the sole beneficiaries are the least developed of the developing countries, leaving other developing countries' expectations unchanged); - improved dialogue with civil society and NGOs firstly on the part of the European Commission, spurred on by Commissioner Pascal Lamy with several meetings in Brussels, and also on the part of the WTO, as demonstrated by the recent conference held with them in Geneva in July at the initiative of the Director-General, Mike Moore. Nevertheless, there is very little room for manoeuvre: - disagreements persist on the shape of the new agenda; - the international economic situation is less favourable than one or two years ago and could tempt countries to adopt a more inward-looking approach, prompted by the greater uncertainty following the events on 11 September; - EU initiatives have not been fully endorsed by the QUAD, the United States or even all the other OECD members; generally speaking, the EU still needs greater support in its clear calls for a wide-ranging, global round comprising one part packed with new systemic issues, despite the converging approach adopted by the countries applying for EU membership, together with Switzerland, Norway and Japan, and in spite of some initial encouraging but still unconfirmed responses from a number of developing countries; - many of the points called for by civil society and NGOs still run counter to the thinking of the developing countries, even if these contradictions are not necessarily insurmountable; - many NGOs themselves continue to adopt a largely confrontational attitude, as demonstrated at the latest G8 summit in Genoa in July; - in any case, there is still some way to go towards making the WTO more transparent and developing dialogue with civil society. The split in the NGO camp is more clearly demarcated than in the past. Some NGOs are in reality more opposed to globalisation than to the WTO itself, while many NGOs now see the debate on a different level, i.e. better world-wide regulation of the multilateral trading, economic and financial system. However, the overall problem remains of deciding which of their demands have to be taken on board, and how this should be done: - should this be done within the WTO itself on the basis of a very wide-ranging agenda? - or should a counterbalance to the WTO be sought by giving other international organisations new responsibilities and entrusting them with the task of carrying through new, supplementary negotiations, either under the auspices of the ILO, the UNDP or in the framework of some new World Environmental Organisation, building on the work already set in motion within the United Nations? As far as the developing countries are concerned, their demands have largely been spelt out, so much so that none have spoken of a future development round. Most of these countries are interested above all in focusing the agenda on the conditions required for their economic development, in particular access to both industrial and agricultural markets in the industrialised countries. They seem more ready to discuss the terms for easier access to services markets, which could benefit them not only as service providers, where comparative advantage would work in their favour, but above all as users, especially with the development of the information society. Many continue to call for adjustments to the implementation of some of the rules decided on in Marrakech (inter alia TRIPS, trade policy instruments, anti-dumping, public tenders, textile-clothing agreement) - indeed some have even asked for them to be abolished; all these are particularly sensitive issues for the industrialised countries, and could prove to be very difficult to implement in some cases, when it is less the scheduling and more the very essence of the rules which is being called into question. Such adjustments would probably make it easier to broaden the agenda to include new subjects such as investment and competition, about which many of these developing countries nevertheless remain suspicious. Their suspicions are even greater as far as the environment is concerned since they fear that they will be the victims of protectionist measures. As they are even more reticent regarding social standards, they view the WTO's actions as unwarranted meddling and fear unjustified questioning of their competitive abilities which takes no account of their particular problems. Lastly, many developing countries want to change the WTO's decision-making process to their advantage so as to allow them to participate more actively in the preparatory work and in setting the agenda for the new round. They also quite rightly stress the matter of their institutional and administrative handicaps which warrant special attention. However none of the developing countries are enthusiastic about the NGOs and civil society interfering with the WTO's decision-making procedures. On the contrary, they have expressed their will to stick to the sacrosanct principle of "one country one vote" (which anyway none of the members wishes at present to call into question). In order to rally the developing countries to the idea of launching a new round, numerous efforts have been made, particularly by the EU: The "Everything but Arms" initiative; European Commission talks on a possible multilateral approach to investment and competition; and Commissioner Lamy's "implementation" offer to the developing countries in the form of a three-pronged approach before, during and after Doha. The outcome of this is that the idea of a "manageable" round now gives rise to fewer fears. The Cairns Group continues primarily to seek better outlets for their agricultural and agri-food products, which the Group feels requires both the opening up of markets and a reduction in support measures. It considers that the agenda of the new round might be more acceptable if it resembled the built-in agenda. The United States is mainly concerned with capturing service, goods and agricultural markets. On the other hand, it remains suspicious as regards environmental issues while the implementing arrangements still pose problems (e.g. trade defence instruments and intellectual property). For the EU, minimum negotiations focusing on market access would clearly not be enough, even if it is obvious that the EU as the foremost world-wide trading partner both in goods and services has itself many interests, expectations and claims to defend in this area: these negotiations must be extended to include a number of issues which go beyond pure trade and are likely to encourage some regulation of trade and investment (investment, competition and also the environment), even if that would require balancing, graduating or even compensatory mechanisms. Moreover the EU wishes to continue the debate on social standards even if it acknowledges that the WTO is not the most suitable forum for dealing with this issue directly without making use of the special role that the ILO must play in this area. The applicant countries wishing to join the EU are themselves close to the EU's position - which they already supported in Seattle. It has been noted overall that the format for the agenda of future negotiations remains to be set, even if no-one (or hardly anyone) challenges the following points any more: - setting an agenda based on the built-in agenda (services and agriculture), backed by supplementary measures on "market access"; - putting the finishing touches to the uncompleted parts of the Uruguay round negotiations; - updating certain commitments made at Marrakech at least as regards the schedules, as well as taking into account certain of the developing countries' basic needs (essential medicines in the framework of the TRIPS agreement); - improving the transparency of WTO procedures; - introducing a number of additional topics relating to market access, such as facilitating customs procedures. The following points still cause problems: - the scale of the negotiations on the "implementation" arrangements and in particular the shape of any concession to be granted to the developing countries as regards intellectual property, the textile/clothing agreement, trade defence instruments and some aspects of dispute settlement - all of which are particularly delicate issues for the industrialised countries; - systemic and regulatory negotiations on competition and investment-related matters, the environment and, even more controversial, social issues. The argument in favour of a wide-ranging round, which would meet the concerns of all parties, nonetheless remains a valid one, especially if - as is to be hoped - the aim is to accede to all or part of the requests made by civil society in the broadest sense of the term. LIITE III talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Lyhenteet >TAULUKON PAIKKA>