A4-0086/97

Päätöslauselma komission tiedonannosta «Euroopan yhteisön tuki kehitysmaiden alueellista taloudellista yhdentymistä koskeville hankkeille» (KOM(95)0219 - C4- 0260/95)

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission tiedonannon (KOM(95)0219 - C4-0260/95),

- ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 130 u ja 130 v artiklan,

- ottaa huomioon vuonna 1969 tehdyn toisen Jaoundén sopimuksen sekä sitä seuranneet Lomén sopimukset,

- ottaa huomioon Lissabonin (1992) ja Essenin (1994) Eurooppa-neuvostojen johtopäätökset,

- ottaa huomioon neuvoston 1. kesäkuuta 1995 antaman päätöslauselman tuesta kehitysmaiden alueellisille yhdentymishankkeille,

- ottaa huomioon kehitys- ja yhteistyövaliokunnan mietinnön sekä taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan lausunnon (A4-0086/97),

A. pitää komission tiedonantoa tervetulleena osoituksena siitä, että kylmän sodan jälkeisessä maailmantaloudessa on vallalla suuntaus kohti alueellista yhteistyötä ja yhdentymistä,

B. on vakuuttunut siitä, ettei kehitystä voida viedä eteenpäin yksinomaan sillä, että monilla etelän mailla on edelleen taloudellisia ja kulttuurisia suhteita pohjoisen maihin, ennen kaikkea entisiin siirtomaavaltoihin, vaan on ehdottoman välttämätöntä elvyttää kehitysmaiden välistä kauppaa ja rajat ylittävää yhteistyötä,

C. on vakuuttunut siitä, että alueellinen taloudellinen yhteistyö ja yhdentyminen voi osaltaan auttaa hoitamaan vakavia taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöongelmia, joita monet kehitysmaat kohtaavat; uskoo kuitenkin, että kehitysmaiden köyhimpien väestöjen etujen ajamisessa tarvitaan hyvin pitkälle eriytettyä lähestymistapaa,

D. on tietoinen siitä, että monet alueelliset yhdentämispyrkimykset ovat epäonnistuneet varsinkin Afrikassa; tunnustaa tarpeen analysoida näitä tapauksia huolellisesti mahdollisimman tehokkaan tuen antamiseksi,

E. on vakuuttunut, että ulkoinen tuki kehitysmaiden alueelliselle taloudelliselle yhdentymiselle on erittäin tärkeää ja että EU:lla on oman alueellisen taloudellisen yhteistyön historiansa ansiosta erityisen hyvät mahdollisuudet omaksua johtava asema tällä alalla; on kuitenkin yhtä lailla vakuuttunut siitä, että Euroopan yhdentymismalli voi toimia vain kokemuslähteenä eikä ole suoraan siirrettävissä kehitysmaihin;

1. Katsoo, että kehitysmaiden alueellisen taloudellisen yhdentymisen ensisijaisen tarkoituksen tulisi olla edistää köyhyyden lievittämistä ja tukea kestävää taloudellista, sosiaalista ja humanistista kehitystä;

2. Katsoo, että kehitysmaiden integrointi maailmantalouteen on keino, jolla pyritään tähän päämäärään, ei päämäärä itsessään;

3. Katsoo, että alueellinen taloudellinen yhdentyminen on peruskeino assosioituneiden kehitysmaiden yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehityksen edistämiseksi, niiden talouksien kansainvälisen yhdentymisen helpottamiseksi sekä ihmisten saattamiseksi yhteen ja kansainvälisen rauhan ja vakauden lujittamiseksi;

4. Tukee voimakkaasti komission ehdottoman välttämättömiä ponnisteluja, joita se tekee tutkiessaan toimenpiteitä kehitysmaiden alueellisen taloudellisen yhdentymisen tukemiseksi;

5. Kannattaa erityisesti antajatahojen, ennen kaikkea Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden, parempaa koordinointia ja pyytää komissiota muiden toimenpiteiden lisäksi esittämään viipymättä valmisteltavana olevan vuotuisen kertomuksensa alkaen vuodesta 1996;

6. Pitää olennaisena sitä, että kehitysmaiden alueellisen taloudellisen yhdentymisen tuki on hyvin koordinoitu hankkeessa mukana olevien välillä ja kehottaa komissiota avustamaan tässä koordinoinnissa;

7. Tunnustaa, että eri kehitysmaiden alueiden taloudelliset, poliittiset, sosiaaliset ja institutionaaliset olot vaihtelevat suuresti, samoin kuin niiden mahdollisuudet toteuttaa menestyksekäs alueellinen yhdentyminen;

8. Uskoo, että niillä alueilla, joilla onnistuneelle alueelliselle yhdentymiselle ei ole tarvittavia edellytyksiä, voi olla asianmukaisempaa tukea muita alueellisen yhteistyön muotoja;

9. Vaatii suuremman arvon antamista toiminnalliselle yhteistyölle EU:n tukitoimissa kehitysmaiden tietyille alueille (erityisesti Afrikassa), koska toiminnallinen yhteistyö pystyy luomaan keskinäistä luottamusta ja keskinäistä mielenkiintoa, joille myöhemmät liikkeet kohti politiikan yhdenmukaistamista ja lopullista alueellista taloudellista yhdentymistä voivat terveellä tavalla perustua;

10. Uskoo, että kaiken EU:n politiikan alueellisen yhteistyön tukemiseksi ja tämän politiikan puitteissa tapahtuvan alueellisen taloudellisen yhdentymisen tulisi perustua seuraaviin seikkoihin:

- on ymmärrettävä kehitysmaiden alueelliset erityisominaisuudet (historialliset, taloudelliset, poliittiset, yhteiskunnalliset ja institutionaaliset),

- on arvioitava, missä määrin alueellisen taloudellisen yhdentymisen välttämättömät ennakkoedellytykset (toiminnallisen alueellisen yhteistyön ohjelmien vastakohtana) ovat olemassa kehitysmaiden eri alueilla,

- on arvioitava realistisesti niiden alueellisten yhteistyöprosessien ajoitus ja vaiheet, joiden varaan myöhempi alueellinen taloudellinen yhdentyminen voidaan perustaa;

11. Uskoo, että joillain kehitysmaiden alueilla, etenkin vähiten kehittyneissä maissa, pelkästään markkinavoimiin perustuva monenvälinen vapauttaminen saattaa vähentää taloudellisia etuja, joita alueet saavat alueellisesta taloudellisesta yhdentymisestä;

12. Uskoo, että alueellista taloudellista yhdentymistä koskeviin hankkeisiin tulisi usein sisältyä monia erilaisia etuoikeutettuja toimenpiteitä alueen heikompien talouksien tueksi; korostaa, että EU:n tulisi ottaa huomioon tämä näkökanta ja perustaa tukitoimenpiteet kunkin alueen heikompien valtioiden tarpeisiin;

13. Pitää alueellisten yhdentymissopimusten kannalta olennaisena sitä, että annetaan niissä osallisina olevien lisätä kauppaansa ja taloudellista yhdentymistään WTO:n (vuoteen 1994 saakka GATT) vaatimuksia pidemmälle, edellyttäen että tällaiset liberalisointisopimukset eivät johda siihen, että lisätään protektionismia niitä maita kohtaan, jotka jäävät sopimusten ulkopuolelle;

14. Katsoo, että paljon enemmän huomiota olisi kiinnitettävä koheesiotoimenpiteiden rahoittamisongelmaan alueilla, joilla tuetaan sellaisten maiden välistä alueellista taloudellista yhdentymistä, joiden taloudellinen rakenne ja kehitystaso ovat kovin erilaiset;

15. Uskoo, että kehitysmaiden mukauttamiskustannukset, jotka aiheutuvat siirtymisestä ei-vastavuoroisesta suosituimmuudesta suurempaan vastavuoroisuuteen, vaihtelevat suuresti kehitysmaittain ja alueittain; tukee komission näkemystä, jonka mukaan saattaa olla tarvetta lahjoittaa erityyppistä mukauttamisapua yhdentymisen vahvistamiseksi niissä maissa ja niillä aloilla, joilla mukauttamiskustannukset ovat korkeat;

16. Uskoo, että on pohdittava tarkkaan, millaisia seuraamuksia yksittäisille kehitysmaille ja -alueille saattaa koitua siirtymisestä ei-vastavuoroisesta suosituimmuudesta suurempaan vastavuoroisuuteen, jotta voidaan varmistaa köyhyyden lievittämisen ja kestävän taloudellisen, sosiaalisen ja humanistisen kehityksen edistämistavoitteiden huomioon ottaminen;

17. Katsoo, että alueellisten järjestöjen suuri määrä Afrikassa johtaa kalliiseen ponnistelujen päällekkäisyyteen, tehottomuuteen ja yhteensovittamisongelmiin; pyytää siksi komissiota ja EU:n jäsenvaltioita tukemaan ja avustamaan pyrkimyksiä olemassa olevien järjestöjen rationalisoimiseksi, mikäli kulloinkin kyseessä oleva maa sitä haluaa;

18. Korostaa tiedonannon osuvaa esitystä, jonka mukaan alueellisten järjestöjen päällekkäiset ja keskenään ristiriitaiset tehtävät johtavat tehottomuuteen ja voimavarojen tuhlaukseen, ja kehottaa komissiota ottamaan tämän puheeksi yhteyksissään kyseisten järjestöjen ja hallitusten kanssa ja pyrkimään tehokkaampaan koordinointiin tai täydentämään voimavaroja vastaavasti;

19. Kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tutkimaan varauksitta alueellisten järjestöjen tehokkuutta ja menestymisen mahdollisuuksia ja tukemaan vain sellaisia järjestöjä, jotka pystyvät pysyvästi edistämään taloudellisen, poliittisen, yhteiskunnallisen ja ekologisen tilanteen paranemista;

20. Kehottaa komissiota edistämään ja tukemaan unionin äärialueita koskettavia alueellisia yhteistyöponnisteluja niiden maantieteellisen ympäristön muodostavien valtioiden, maiden tai alueiden kanssa yhteistyönä, joka perustuu eri osapuolten kehitystarpeisiin ja ottaa huomioon kunkin intressit;

21. Katsoo välttämättömäksi, että alueellista taloudellista yhdentymistä koskeviin ponnisteluihin pyritään ottamaan mukaan paikallinen väestö ja yksityinen sektori, sillä pitkän aikavälin tuloksia ei voida saavuttaa ilman ruohonjuuritason tukea; huomauttaa tältä osin, että köyhyyden lievittämisen tavoitetta edistetään parhaiten käyttämällä paikalliset näkökohdat huomioon ottavia ja tukevia menettelyjä;

22. On sitä mieltä, että naisten, lasten ja erityisen haavoittuvien ryhmien, kuten alkuperäiskansojen intressit on arvioitava ja otettava kunnolla huomioon kaikissa alueellista taloudellista yhdentymistä koskevissa hankkeissa;

23. Kannattaa voimakkaasti komission näkemystä siitä, että on tärkeää lisätä paikallista kykyä muotoilla ja panna täytäntöön alueellisia yhdentymispolitiikkoja; on sitä mieltä, että tekninen apu ja koulutusohjelmat ovat tärkeitä osia tämän tavoitteen saavuttamiseksi;

24. Yhtyy komission näkemykseen, että ulkoista tukea saatetaan tarvita kompensoimaan monien kehitysmaiden maksutaseeseen kohdistuvaa kielteistä vaikutusta, joka johtuu alueelliseen taloudelliseen yhdentymiseen liittyvästä talouden vapauttamisesta aiheutuvasta tariffitulojen menetyksestä;

25. Pitää ratkaisevan tärkeänä sitä, että kansallisissa talousuudistusohjelmissa otetaan huomioon alueellinen ulottuvuus;

26. Korostaa, että alueellinen taloudellinen yhdentyminen voi keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä olla paras keino edistää kehitystä Maghreb-maissa sekä Mashrek-maissa ja Lähi-idässä; kehottaa siksi komissiota harkitsemaan (ja mahdollisesti tekemään) muutoksia alkuperäsääntöihin ja sallimaan niiden kumuloituminen Välimeren maiden tuomien päätuotteiden osalta, jotta voidaan piristää kauppaa ja taloudellista yhdentymistä alueen monien eri maiden ja maaryhmien kesken;

27. Pitää myönteisenä alkuperäsääntöjen alueellisen kumuloitumisen sisällyttämistä Lomé IV/2 -sopimukseen, mutta kehottaa yksinkertaistamaan menettelyjä ja joustamaan alueellisen kumuloitumisen ehtojen soveltamisessa, jotta varmistetaan se, että kaupan luomisen voimavaroja ja tämän uuden instrumentin alaisia uusia investointeja rohkaistaan tehokkaasti;

28. Pitää myönteisenä alkuperäsääntöjen alueellisen kumuloitumisen sisällyttämistä äskettäin Euroopan unionin ja Väli-Amerikan yhteismarkkinamaiden väliseen kauppaan niiden tuotteiden osalta, joihin sovelletaan Euroopan unionin tullietuuskohtelua;

29. Katsoo, että Euroopan unionin pitäisi käyttää päättäväisemmin tullietuusjärjestelmäänsä keinona kehitysmaiden alueellisen taloudellisen yhdentymisen edistämiseksi, ja on siksi sitä mieltä, että komission tulisi tehdä näiden maiden alkuperäsääntöjen soveltaminen joustavammaksi sallimalla ala-aluekohtainen kumuloituminen;

30. Katsoo, että ympäristöasioiden painoarvon lisääminen lujittaisi komission tiedonantoa, sillä yksikään kehitysstrategia ei voi olla todella kestävä, jos ympäristönäkökohtia ei oteta huomioon; pyytää komissiota sisällyttämään tämän näkökohdan tiedonantoon;

31. Kehottaa komissiota esittämään kehitysmaiden alueellisia yhdentymispyrkimyksiä koskevan uuden kertomuksen, jossa käsitellään taloudellisen yhdentymisen vielä käsittelemättömiä aiheita, kuten infrastruktuureja ja erityisesti poliittisia, kulttuurisia ja etnisiä näkökohtia, jotka ovat olennaisia perusedellytyksiä yhdentymispyrkimysten onnistumiselle;

32. Pyytää puhemiestään välittämään tämän tiedonannon neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioiden hallituksille.