P9_TA(2022)0100

Monivuotinen rahoituskehys 2021–2027: harvainvaltaisten rakenteiden torjuminen, EU:n varojen suojeleminen petoksilta ja eturistiriidat

Euroopan parlamentin päätöslauselma 24. maaliskuuta 2022 monivuotisesta rahoituskehyksestä 2021–2027: harvainvaltaisten rakenteiden torjuminen, EU:n varojen suojeleminen petoksilta ja eturistiriidat (2020/2126(INI))

(2022/C 361/02)

Euroopan parlamentti, joka

— ottaa huomioon vuosia 2021–2027 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen vahvistamisesta 17. joulukuuta 2020 annetun neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2020/2093 (1),

— ottaa huomioon elpymis- ja palautumistukivälineen perustamisesta 12. helmikuuta 2021 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2021/241 (2) (elpymis- ja palautumistukivälinettä koskeva asetus),

— ottaa huomioon unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä 18. heinäkuuta 2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (3) (varainhoitoasetus),

— ottaa huomioon yleisestä ehdollisuusjärjestelmästä unionin talousarvion suojaamiseksi 16. joulukuuta 2020 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2020/2092 (4) (ehdollisuusjärjestelmästä annettu asetus),

— ottaa huomioon unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin 5. heinäkuuta 2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2017/1371 (5) (PIF-direktiivi),

— ottaa huomioon tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisessa 12. lokakuuta 2017 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2017/1939 (6) (EPPO-asetus),

— ottaa huomioon 20. syyskuuta 2021 annetun komission kertomuksen ”32. vuosikertomus Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisesta ja petostentorjunnasta” (COM(2021)0578),

— ottaa huomioon 20. heinäkuuta 2021 annetun komission tiedonannon ”Oikeusvaltiokertomus 2021 – Oikeusvaltiotilanne Euroopan unionissa” (COM(2021)0700),

— ottaa huomioon 7. huhtikuuta 2021 annetun komission tiedonannon ”Ohjeet eturistiriitojen välttämiseen ja hallintaan varainhoitoasetuksen mukaisesti” (eturistiriitoja koskevat ohjeet) (C(2021)2119),

— ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen 16. toukokuuta 2019 antaman erityiskertomuksen nro 06/2019 ”EU:n koheesiomenoihin kohdistuvien petosten torjunta: hallintoviranomaisten on kehitettävä havaitsemista, reagointia ja koordinointia”,

— ottaa huomioon Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) vuosikertomuksen 2020,

— ottaa huomioon talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta sekä uusista omista varoista, mukaan lukien etenemissuunnitelma uusien omien varojen käyttöönottamiseksi, 16. joulukuuta 2020 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (7),

— ottaa huomioon 17. joulukuuta 2020 antamansa päätöslauselman monivuotisesta rahoituskehyksestä 2021–2027, toimielinten välisestä sopimuksesta, Euroopan unionin elpymisvälineestä ja oikeusvaltioasetuksesta (8),

— ottaa huomioon julkisasiamiehen 2. joulukuuta 2021 antaman lausunnon asiassa C-156/21 Unkari vs. parlamentti ja neuvosto ja asiassa C-157/21 Puola vs. parlamentti ja neuvosto (9);

— ottaa huomioon 13. joulukuuta 2018 eturistiriidoista ja EU:n talousarvion suojaamisesta Tšekin tasavallassa (10), 19. kesäkuuta 2020 Tšekin tasavallan pääministeriä koskevan tutkimuksen uudelleenaloittamisesta EU:n varojen väärinkäytön ja mahdollisten eturistiriitojen johdosta (11) ja 10. kesäkuuta 2021 Tšekin tasavallan pääministeriä koskevasta eturistiriidasta (12) antamansa päätöslauselmat,

— ottaa huomioon 8. lokakuuta 2020 oikeusvaltioperiaatteesta ja perusoikeuksista Bulgariassa (13), 29. huhtikuuta 2021 Daphne Caruana Galizian murhasta ja oikeusvaltioperiaatteesta Maltassa (14), 8. heinäkuuta 2021 Unkarin parlamentin hyväksymistä lakimuutoksista johtuvista EU:n oikeuden ja hlbtiq-kansalaisten oikeuksien loukkauksista Unkarissa (15) ja 21. lokakuuta 2021 Puolan oikeusvaltiokriisistä ja EU:n oikeuden ensisijaisuudesta (16) antamansa päätöslauselmat,

— ottaa huomioon 25. maaliskuuta 2021 antamansa päätöslauselman asetuksen (EU, Euratom) 2020/2092 (oikeusvaltioperiaatetta koskeva ehdollisuusmekanismi) soveltamisesta (17),

— ottaa huomioon 10. kesäkuuta 2021 antamansa päätöslauselman oikeusvaltiotilanteesta Euroopan unionissa ja ehdollisuusjärjestelmästä annetun asetuksen (EU, Euratom) 2020/2092 soveltamisesta (18),

— ottaa huomioon 21. lokakuuta 2021 antamansa päätöslauselman Pandoran papereiden vaikutuksista rahanpesun, veropetosten ja veronkierron torjuntaan (19),

— ottaa huomioon aiemmat päätöksensä ja päätöslauselmansa vastuuvapauden myöntämisestä komissiolle vuosien 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 ja 2019 osalta,

— ottaa huomioon talousarvion valvontavaliokuntansa pyytämän 20. toukokuuta 2021 julkaistun tutkimuksen 50 suurimmasta YMP:n ja koheesiorahastojen tuensaajasta kussakin EU:n jäsenvaltiossa (The Largest 50 beneficiaries in each EU Member State of CAP and Cohesion Funds),

— ottaa huomioon työjärjestyksen 54 artiklan,

— ottaa huomioon maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan lausunnon,

— ottaa huomioon talousarvion valvontavaliokunnan mietinnön (A9-0039/2022),

A. ottaa huomioon, että budjettivallan käyttäjät hyväksyivät vuosien 2021–2027 monivuotista rahoituskehystä koskevan paketin ja että siitä ja Next Generation EU -elpymisvälineestä annetaan rahoitusta yhteensä ennätykselliset 1,8 biljoonaa euroa covid-19-pandemiasta toipumisen ja eri politiikanaloja koskevien EU:n pitkän aikavälin painopisteiden tukemiseksi;

B. ottaa huomioon, että näiden varojen käytössä on noudatettava tiukasti moitteettoman varainhoidon periaatteita ja että oikeudellisesti muun muassa parlamentti valvoo sitä kattavasti ja rajoittamattomasti unionin tasolla; toteaa, että EU:n toimielinten tosiasialliset mahdollisuudet valvoa EU:n varoja ovat kuitenkin valitettavasti melko rajalliset ilman kansallisten viranomaisten tehokasta ja merkityksellistä yhteistyötä;

C. ottaa huomioon, että EU:n taloudellisten etujen suojaaminen on yksi EU:n toimintapoliittisen ohjelman tärkeimmistä osa-alueista, jolla voidaan vahvistaa avoimuutta, demokraattista vastuuvelvollisuutta ja kykyä vastata kansalaisten tarpeisiin, lisätä kansalaisten luottamusta ja taata, että veronmaksajien rahoja käytetään moitteettomasti; ottaa huomioon, että vuosien 2021–2017 monivuotista rahoituskehystä koskeva paketti on pantava täytäntöön perussopimuksissa vahvistettujen yleisten periaatteiden, erityisesti Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklassa määritettyjen eurooppalaisten arvojen, ehdollisuusjärjestelmästä annetussa asetuksessa vahvistettujen yleisten periaatteiden ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 310 artiklassa vahvistetun moitteettoman varainhoidon periaatteen sekä varainhoitoasetuksessa vahvistettujen yleisten periaatteiden mukaisesti; ottaa huomioon, että näiden arvojen ja periaatteiden kunnioittamisen ja EU:n talousarvion tehokkaan toteuttamisen välillä on yhteys;

D. ottaa huomioon, että tiedotusvälineet eri puolilla Eurooppaa raportoivat yleisölle säännöllisesti erilaisista skandaaleista, joihin liittyy petoksia, eturistiriitoja, korruptiota ja muita laittomia toimia, jotka aiheuttavat vahinkoa EU:n taloudellisille eduille ja joissa on osallisina EU:n jäsenvaltioiden korkean tason poliittisia edustajia, sekä luonteeltaan rajatylittävistä tai digitaalisista tulliin liittyvistä petos- ja rikostapauksista, joissa käytetään toisinaan rikollisjärjestöjen rakenteita tai hyödynnetään niiden tukea; toteaa, että nämä skandaalit heikentävät unionin kansalaisten luottamusta EU:hun ja sen toimielimiin;

E. ottaa huomioon, että tutkivien journalistien kansainvälisen yhteenliittymän 3. lokakuuta 2021 julkaisemat Pandoran paperit ovat viimeisin suuri tietovuoto, joka paljastaa lähes sadasta maasta kotoisin olevien yli 330 poliitikon ja viranhaltijan osallisuuden yrityssalaisuuksien väärinkäyttöön sekä veronkiertoon ja verovilppiin offshore-alueilla, ja toteaa, että näiden henkilöiden joukossa on 35 nykyistä tai entistä valtion- tai hallitusten johtajaa; ottaa huomioon, että vaikka tätä skandaalia on edeltänyt muita vastaavia tapauksia, niihin ei ole puututtu tehokkaasti;

F. ottaa huomioon, että vuoden 2020 vuosikertomuksessaan OLAF on tuonut esiin yhtenä petollisen toiminnan pääsuuntauksena erityisesti julkisiin hankintoihin liittyvät eturistiriidat sekä tuensaajien ja toimeksisaajien välisen kilpailunvastaisen yhteistyön; ottaa huomioon, että OLAFin tapaukset koskevat usein petoksia tai korruptiota rajat ylittävissä julkisissa hankintamenettelyissä, joiden rahoitukseen EU osallistuu;

G. toteaa, että parlamentti on hyväksynyt useita päätöslauselmia, joissa se on kehottanut komissiota ryhtymään pikaisiin toimiin ja korjaamaan huolestuttavan tilanteen, jossa poliittisesti merkittävät varakkaat henkilöt, eliitin jäsenet ja suuret monialayritykset käyttävät väärin EU:n varoja;

Harvainvaltaiset rakenteet

1. toteaa, että nyky-yhteiskunnassa harvainvallalla eli oligarkialla tarkoitetaan mitä tahansa pientä, yhtenäistä luokkaa tai ryhmää, joka on päättävässä asemassa, joka voi määrätä muita poliittisessa tai muussa yhteydessä tai joka johtaa poliittista yhteisöä oman etunsa mukaisesti ja oikeusvaltioperiaatteesta ja muista demokraattisista säännöistä välittämättä ja ajoittain niiden perusperiaatteita rikkoen; toteaa, että harvainvallassa poliittinen eliitti ohjaa julkisia varoja väärin EU:n tai kansallisista talousarviosta omien yksityisten etujensa hyväksi ja turvautuu usein yrittäjiin, jotka toimivat sen puolesta rakenteessa, jossa todelliset edunsaajat ja tosiasialliset omistajat on yleensä salattu; toteaa, että poliittisen ja taloudellisen eliitin merkittävä keskittyminen voi johtaa pyrkimyksiin vaikuttaa valtiovallan toimiin;

2. toteaa lisäksi, että EU:n nykyisessä poliittisessa kontekstissa harvainvalta-termiä käytetään, kun halutaan osoittaa varakkaiden ja arvovaltaisten tahojen vaikutusvalta politiikassa ja valtion johdossa sekä talous-, rahoitus- ja teollisuusalan johtavien toimijoiden vaikutusvalta, ja huomauttaa, että nämä tahot ja toimijat voivat käyttää vaikutusvaltaa, jota käytetään tavallisimmin muutamien hyödyksi monien kustannuksella; korostaa, että kansallisten hallitusten jäsenet ja muut poliittisissa asemissa olevat ovat osa joidenkin jäsenvaltioiden harvainvaltaa ja että he ovat aktiivisesti pyrkineet käyttämään EU:n varoja oman taloudellisen hyödyn tavoitteluun;

3. panee erityisen huolestuneena merkille, että tällaisten oligarkkiryhmien esiintyminen on ollut ennennäkemätöntä viime vuosina ja että nämä ryhmät eivät aina kaihda valtiollisten välineiden tai rikollisten keinojen käyttämistä tai rikollisten ryhmien tukemista; panee hyvin huolestuneena merkille, että poliittista vaikutusvaltaa käyttävät oligarkkien verkostot voivat vallata kansalliset mediamarkkinat ja puuttua demokraattisen julkisen alueen toimintaan;

4. on huolestunut siitä, että harvainvaltaiset järjestelmät ovat usein yhteydessä laajalle levinneeseen korruptioon, tiedotusvälineiden tiukkaan valvontaan ja oikeusjärjestelmään, joka ei ole riippumaton oligarkeista; korostaa, että valvoakseen omaa etuaan harvainvaltaiset ryhmät pyrkivät ottamaan tiedotusvälineet ja oikeuslaitoksen hallintaansa, jotta niitä ei paljastettaisi tiedotusvälineissä ja niiden mahdollista rikollista toimintaa ei tutkittaisi;

5. muistuttaa, että parlamentin kanta korruptioon on se, että se vahingoittaa vakavasti EU:n taloudellisia etuja ja uhkaa samalla myös demokratiaa, perusoikeuksia ja oikeusvaltioperiaatetta; on huolestunut korruption haitallisista vaikutuksista kansalaisten toimielimiin kohdistamaan luottamukseen;

6. katsoo, että vahvat ja tehokkaat korruptiota torjuvat toimenpiteet ja elimet sekä valvontajärjestelmät ja riippumaton oikeuslaitos, joilla varmistetaan oikeusvaltioperiaatteen tehokas toiminta, edistetään kilpailua, lisätään avoimuutta, varmistetaan julkisia hankintoja koskevien sääntöjen tarkoituksenmukainen täytäntöönpano ja taataan vapaa pääsy markkinoille, ovat keskeisessä asemassa, jotta oligarkkeja voidaan estää ottamasta taloutta ja rahoitusmarkkinoita määräysvaltaansa, minkä seurauksena nämä vahvistaisivat entisestään omaa valtaansa; vaatii EU:ta edistämään avoimuutta EU:n ja kansallisten varojen käytössä tehokkaammalla tietojenkeruulla ja vahvistamalla siihen liittyviä sääntöjä erityisesti lopullisten edunsaajien ja tosiasiallisten omistajien osalta ja valvomaan tiiviisti näiden sääntöjen asianmukaista täytäntöönpanoa ja varmistamaan sen; kehottaa komissiota tässä tilanteessa tehostamaan toimiaan ja vahvistamaan tätä tukevaa yhteistyötään jäsenvaltioiden kanssa;

Petokset ja eturistiriidat nykyisessä oikeudellisessa kehyksessä

7. muistuttaa, että tehostaakseen petosten torjuntaa rikosoikeudellisin keinoin EU:n lainsäätäjät sopivat PIF-direktiivissä ( 20 ) unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien petosten (ja muiden rikosten, kuten tahallisen väärinkäytön, korruption ja rahanpesun) määritelmästä;

8. korostaa, että varainhoitoasetuksen 61 artiklassa otettiin käyttöön eturistiriitojen uusi määritelmä, jonka mukaan kukaan talousarvion toteuttamiseen osallistuva henkilö, eri tasojen kansalliset viranomaiset mukaan lukien, ei saa ryhtyä toimiin, joiden yhteydessä saattaa syntyä ristiriita asianomaisen henkilön omien etujen ja unionin etujen välille, ja toteaa, että tämä määritelmä ulotettiin nimenomaisesti yhteistyössä hallinnoitavien EU:n varojen käyttöön ja laajennettiin kattamaan ”mitkä tahansa muut, asianomaisen henkilökohtaisiin etuihin suoraan tai välillisesti liittyvät syyt”, jolloin sen piiriin kuuluu paljon laajempi joukko tapauksia;

9. suhtautuu myönteisesti eturistiriitoja koskevien komission ohjeiden julkaisemiseen, jolla pyritään lisäämään tietoisuutta ja edistämään eturistiriitoja koskevien sääntöjen yhdenmukaista tulkintaa ja soveltamista jäsenvaltioissa; pitää valitettavana, että korkean tason poliitikkoihin vaikuttavia eturistiriitatapauksia esiintyy edelleen joissakin jäsenvaltioissa; kannustaa komissiota vahvistamaan edelleen varainhoitoasetuksen 61 artiklan eturistiriitoja koskevia säännöksiä osana sen tulevaa tarkistusta, erityisesti talousarvion valmistelun osalta, jotta voidaan määrittää tarkemmin ne viranhaltijoiden ryhmät, jotka voivat käyttää vaikutusvaltaa EU:n talousarviosta peräisin oleviin rahoitusvirtoihin, ja estää tällaiset eturistiriidat;

10. pyytää komissiota tästä huolimatta muuttamaan varainhoitoasetuksen 167 artiklan 1 kohdan c alakohtaa ja sisällyttämään siihen ”ammattiin liittyvän eturistiriidan” täsmällisemmän määritelmän, jotta varmistetaan yhdenmukainen tulkinta kaikissa jäsenvaltioissa ja annetaan EU:n toimielimille mahdollisuus toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä tapauksissa, joissa tarjoajilla on taloudellinen intressi toimintapolitiikkaan liittyvissä palveluhankintasopimuksissa;

11. toteaa, että varainhoitoasetuksen lisäksi samanlaisia eturistiriidan määritelmiä on julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä ja että viittauksia eturistiriitojen välttämistä koskeviin velvoitteisiin löytyy myös alakohtaisesta lainsäädännöstä;

12. korostaa, että Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ”eturistiriita on itsessään ja objektiivisesti tarkasteltuna vakava toimintahäiriö, eikä sen oikeudellisessa luonnehdinnassa ole tarpeen ottaa huomioon kyseessä olevien henkilöiden aikomuksia tai vilpitöntä tai vilpillistä mieltä” ( 21 )

13. huomauttaa, että eturistiriitoja ei esiinny ainoastaan korruption, petosten ja rikollisen toiminnan yhteydessä, vaan ne voivat liittyä myös lobbaustoimintaan ja pyöröovi-ilmiöihin; korostaa kuitenkin, että eturistiriitojen havaitseminen ja niistä ilmoittaminen on äärimmäisen tärkeää mahdollisten väärinkäyttö-, puolueellisuus-, petos- ja korruptioriskien tunnistamiseksi varojen hallinnoinnissa sekä mainehaittojen, epäluulon ja epäluottamuksen, jotka lisäävät vaikutelmaa avoimuuden puutteesta, ehkäisemiseksi Euroopan kansalaisten keskuudessa;

14. korostaa, että kunkin jäsenvaltion kansalaisten on voitava luottaa EU:n varojen hallinnoinnin rehellisyyteen kaikissa jäsenvaltioissa, minkä vuoksi eturistiriidoilta ja petoksilta suojaavat normit eivät saa poiketa toisistaan;

15. toteaa kuitenkin jälleen, että paraskaan oikeudellinen kehys ei voi korvata puutteellista täytäntöönpanomekanismia; kehottaa siksi parantamaan EU:n elimissä ja jäsenvaltioissa käytössä olevia valmiuksia ja tehokkaita hallinto- ja valvontajärjestelmiä, koska se on keskeinen edellytys eturistiriitatapausten seurannalle ja tutkimiselle sekä EU:n varojen laillisen ja asianmukaisen käytön varmistamiselle ja turvaamiselle;

16. muistuttaa, että harvainvaltaisten rakenteiden esiintyminen on ollut EU:ssa ennennäkemätöntä viime vuosina ja että kahteen jäsenvaltioon sovelletaan tällä hetkellä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 7 artiklan ja oikeusvaltioperiaatetta koskevasta ehdollisuusjärjestelmästä annetun asetuksen mukaisia menettelyjä, mikä viittaa oikeusvaltioperiaatteen rakenteellisiin puutteisiin ja laajalle levinneeseen korruptioon; katsoo, että tätä taustaa vasten tarvitaan laajempaa keskustelua yhteistyöhön perustuvan hallinnoinnin tulevaisuudesta, koska kaikkia kansallisia viranomaisia ei voida edelleenkään pitää luotettavina kumppaneina EU:n varojen moitteettomassa hoidossa;

Koheesiopolitiikan ja maatalouden tärkeimmät haasteet

17. korostaa, että koheesiopolitiikassa, joka on EU:n väline taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiseksi ja jonka osuus unionin talousarviosta on merkittävä, yleisimmät petokseksi ilmoitetut sääntöjenvastaisuudet, joita havaittiin Euroopan rakenne- ja investointirahastoista ohjelmakaudella 2014–2020 rahoitetuissa hankkeissa, koskivat ylihinnoittelua, virheellisiä, puuttuvia ja vääriä tai väärennettyjä liiteasiakirjoja, sopimusmääräysten rikkomisia, julkisia hankintamenettelyjä, joissa on vain yksi tarjoaja, tarjousten kelpaamattomuutta ja julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkomisia sekä etiikkaa ja lahjomattomuutta, mukaan lukien eturistiriidat ja korruptio, koskevia rikkomuksia;

18. panee merkille, että on olemassa vakiintuneita yleisiä käytäntöjä, jotka viittaavat yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) varojen mahdolliseen väärinkäyttöön, kuten asiakirjojen väärentäminen ja keinotekoisten olosuhteiden luominen, esimerkiksi maatilojen jakaminen EU:n maataloustukien enimmäismäärän välttämiseksi ja tukihakemusten jättäminen useiden toisiinsa sidoksissa olevien yritysten kautta tai toimien puutteellisen täytäntöönpanon jälkeen;

19. huomauttaa, että useissa maissa eturistiriidat ja pyöröovi-ilmiöt ovat vakavia ongelmia; korostaa, että markkinatoimenpiteiden osalta useassa eturistiriitatapauksessa oli kyse suurista rahamääristä yhdistettynä myynninedistämistoimiin liittyviin muihin rikkomuksiin, ja toteaa, että OLAF tutkii näitä tapauksia;

20. huomauttaa, että YMP:n varojen käyttöä koskeva tutkimus ( 22 ) paljasti, että EU:n maatalousvarojen maksaminen on erittäin ongelmallinen asia ainakin viidessä jäsenvaltiossa ( 23 ) ja että varojen jakamisessa suurten ja pienten viljelijöiden välillä vallitsee selvä eriarvoisuus, sillä järjestelmä suosii suuria maatiloja, joiden edunsaajilla on läheiset suhteet maassaan vallassa oleviin poliittisiin puolueisiin tai ne ovat itse niiden jäseniä; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tehostamaan välittömästi toimenpiteitä, joilla torjutaan maananastusta, sääntöjenvastaisia tarjouskilpailuja tai muita myöntämismenettelyjä sekä EU:n varojen väärinkäyttöä erityisesti silloin, kun kansalliset hallitukset ja viranomaiset ovat osallisina;

21. panee erittäin huolestuneena merkille raportit, joiden mukaan useissa jäsenvaltioissa Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston budjettikohtaa on käytetty rakenteellisesti väärin vierasmajoiksi naamioitujen yksityishuviloiden rakentamiseen poliittisille päättäjille; kehottaa komissiota ryhtymään päättäväisiin toimiin estääkseen tämän budjettikohdan rakenteellisen väärinkäytön tulevaisuudessa ja tarvittaessa muuttamaan Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston varojen maksuehtoja;

22. panee merkille, että Unkarissa Viktor Orbán on useiden paljastusten, tutkimusten ja tutkivan journalismin artikkelien mukaan keskittänyt ja jakanut varallisuutta sisäpiirilleen maataloustukien avulla; korostaa, että vuosina 2015–2019 Unkariin kohdistui kaikista jäsenvaltioista eniten OLAFin tutkimuksia, jotka päättyivät taloudelliseen suositukseen;

23. pitää valitettavana EU:n rahoituksen, erityisesti YMP:n varojen, vinoutunutta jakaumaa, sillä 0,5 prosenttia kaikista edunsaajista vuonna 2020 sai yli 100 000 euroa ja heidän osuutensa suorien tukien määrärahoista oli 16,6 prosenttia, kun taas 75 prosenttia edunsaajista sai alle 5 000 euroa niin, että heidän osuutensa suorien tukien määrärahoista oli 15 prosenttia ( 24 )

24. huomauttaa, että vaikka EU edellyttää tiettyä avoimuutta, avoimuustoimien täytäntöönpanoa on usein hankaloitettu, joten tuen jakamista koskevien tietojen julkisuus on EU:ssa erittäin ongelmallinen asia;

25. huomauttaa, että EU:n varojen hallinnointi Tšekissä on nostettu esiin mahdollisena huolenaiheena viime vuosina; muistuttaa, että vuosina 2016–2018 lähes 75 prosenttia Tšekin maatalousvaroista päätyi suurille yhteistiloille; ilmaisee huolensa komission tarkastuksesta, jossa vahvistetaan, että pääministerinä Andrej Babiš käytti vaikutusvaltaansa EU:n tukien myöntämiseen Agrofertille, joka on hänen itsensä perustama maatalouskemikaaliyritys; korostaa, että Babiš on Agrofertin tosiasiallinen edunsaaja ja omistaja, minkä vuoksi eturistiriita on ilmeinen;

26. pitää erittäin valitettavana, että nykyinen tilanne, jossa yksi henkilö voi saada rajoituksetta varoja yhteistyössä hallinnoitavista varoista, kannustaa luomaan harvainvaltaisia rakenteita, nepotismia ja korruptiota joissakin jäsenvaltioissa; muistuttaa kannastaan, jonka mukaan sen kokonaismäärän rajoittaminen, jonka yksi henkilö voi saada EU:n varoista yhteistyöhön perustuvan hallinnoinnin puitteissa, rajoittaisi harvainvaltaisten rakenteiden vahvuutta;

27. kehottaa komissiota sisällyttämään varainhoitoasetuksen tarkistamista koskevaan ehdotukseensa 63 artiklan 8 kohtaan tehtävän lisäyksen, jonka mukaan komission on varmistettava, että unionin talousarviosta tiettynä varainhoitovuonna yhdelle edunsaajalle tai tosiasialliselle omistajalle kertyneet maksut eivät ylitä sovellettavissa alakohtaisissa säännöissä säädettyjä enimmäismääriä eivätkä missään tapauksessa ylitä yhteenlaskettua vuosittaista kokonaismäärää luonnollista henkilöä kohden; pyytää komissiota sisällyttämään siihen erityisiä ehdotuksia, jotka koskevat tätä yhteenlaskettua vuotuista kokonaismäärää luonnollista henkilöä kohden; katsoo, että YMP:n osalta ensimmäisen pilarin maksujen 500 000 euron ja toisen pilarin maksujen 1 000 000 euron vuotuiset kokonaismäärät luonnollista henkilöä kohden ovat riittävät;

28. huomauttaa, että vuosikertomuksissa Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisesta (PIF-kertomukset) vuosiksi 2018 ja 2019 liitteen I mukaan Romania on aktiivisten petoksentorjuntatutkimusten ansiosta kyennyt paljastamaan ja kirjaamaan EU:n jäsenvaltioista eniten petoksiin liittyviä sääntöjenvastaisuuksia kyseisinä vuosina;

29. muistuttaa, että vuonna 2020 oli ennennäkemätön tilanne covid-19-epidemian vuoksi; panee merkille, että taloudellisten etujen suojaamisen osalta pandemia aiheutti uusia riskejä sekä tulo- että menopuolella;

30. korostaa, että näitä riskejä ei ollut pelkästään vuonna 2020 vaan ne jatkuvat useiden vuosien ajan; kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota tehostamaan toimiaan ja yhteistyötään tällä alalla;

Muut huolenaiheet

31. panee erittäin huolestuneena merkille, että sisämarkkinoiden tulostaulun mukaan vain yhden tarjoajan kanssa tehtyjen sopimusten osuus oli noin 50 prosenttia Tšekissä ja Puolassa vuosina 2018 ja 2019, 40 prosenttia Unkarissa ja Kreikassa vuonna 2019 ja 38 prosenttia Portugalissa; on yhtä lailla huolestunut sellaisten hankintamenettelyjen osuudesta, joista neuvoteltiin yrityksen kanssa ilman tarjouspyyntöä, ja toteaa, että niiden osuus Kyproksessa vuonna 2016 oli 40 prosenttia ja tilanne parani vuosina 2018 ja 2019 hieman siten, että osuus laski 25 prosenttiin, ja Bulgariassa vuonna 2019 osuus oli 29 prosenttia; on huolestunut siitä, että sellaisten tarjouskilpailun jälkeen tehtyjen sopimusten, joiden saajan nimi ja ehdot eivät olleet selvät, osuus oli 65 prosenttia vuonna 2019 Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 59 prosenttia Liettuassa, 44 prosenttia Romaniassa ja 41 prosenttia Portugalissa;

32. tuo esiin järjestäytyneen rikollisuuden, myös mafian tapaisten ryhmien, lisääntyvän osallistumisen rajatylittävään toimintaan ja aloihin, jotka vaikuttavat unionin taloudellisiin etuihin; pitää valitettavana, että monista jäsenvaltioista puuttuu mafian kaltaisen järjestäytyneen rikollisuuden vastainen erityislainsäädäntö, ja kehottaa komissiota puuttumaan näihin jäsenvaltioiden välisiin eroihin ja harkitsemaan uusia yhdenmukaistamistoimenpiteitä;

33. korostaa, että nämä luvut osoittavat, että useissa jäsenvaltioissa on edelleen vakavia puutteita julkisissa hankinnoissa; on huolestunut siitä, että puutteelliset tarjoukset voivat suosia läpinäkymättömiä rakenteita ja nepotismia sopimusten tekemisessä;

34. muistuttaa olevansa huolissaan siitä, että komission ennaltaehkäisevissä järjestelmätarkastuksissa havaittiin vakavia heikkouksia, jotka koskivat hankintasopimusten valvonnasta vastaavaa Unkarin viranomaista, ja että tämä johti siihen, että Unkari joutui maksamaan kaikkiin vuosina 2014–2020 myönnettyjä EU:n varoja koskeviin sopimuksiin 10 prosentin kiinteämääräisen oikaisun ( 25 ) , joka oli yhteensä noin 1,2 miljardia euroa, vuosina 2007–2013 määrättyjen 1,5 miljardin euron suuruisten rahoitusoikaisujen lisäksi; korostaa, että tämä kuvastaa vakavia rakenteellisia heikkouksia julkisten hankintojen toiminnassa Unkarissa;

35. muistuttaa olevansa huolissaan maananastusta ja petoksia koskevien raporttien perusteella tehdyistä OLAFin tutkimuksista ja komission tarkastuksista, jotka paljastavat vakavia puutteita Slovakian maa-aluerekisterissä; korostaa, että Slovakian viranomaiset ainoastaan tarkastavat päällekkäisten maksupyyntöjen tapauksessa, onko maa, jota maksupyyntö koskee, laillisesti hakijan käytettävissä; katsoo, että tällaiset tarkastukset olisi tehtävä digitaalisessa ja automatisoidussa muodossa kaikissa jäsenvaltioissa ja kaikkien maksupyyntöjen osalta, jotta estetään rikollisten ja harvainvaltaisten rakenteiden toteuttamat maananastukset;

36. korostaa, että Maltassa ja Kyproksessa varat keskittyvät merkittävässä määrin harvoille edunsaajille; on huolestunut siitä, että komission tarkastuksissa on havaittu merkittäviä puutteita molempien maiden hallinto- ja valvontajärjestelmissä; korostaa, että heikot hallinto- ja valvontajärjestelmät eivät tarjoa riittävää suojaa EU:n varoille eturistiriitoja ja harvainvaltaisten rakenteiden harjoittamaa väärinkäyttöä vastaan;

Saatavilla olevat korjauskeinot ja ehkäisy nykytilanteessa

37. arvostaa OLAFin pitkäaikaista intensiivistä tutkimustoimintaa, joka kattaa monia poliittisesti kiistanalaisia ja monimutkaisia tapauksia; pitää valitettavana, että OLAFin jäsenvaltioille antamien suositusten jälkeen syytteeseenpanoaste laski vuosina 2007–2014 kirjatusta 53 prosentista 37 prosenttiin vuosina 2016–2020; panee lisäksi merkille, että viime vuosina ei ole arvioitu, missä määrin takaisinperittäviksi suositellut rahamäärät todella peritään takaisin, ja että uusimman, vuodet 2009–2016 kattavan arvion mukaan takaisinperintäaste on 21 prosenttia; kehottaa OLAFia ja komissiota tutkimaan matalan takaisinperintäasteen taustalla olevia syitä; kehottaa jälleen OLAFia lisäämään toimiaan ja valppauttaan erityisesti tietyissä jäsenvaltioissa, joissa tällaisia tapauksia esiintyy paljon, ja toteuttamaan säännöllisesti suositustensa ja jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden seurantaa sekä lisäämään nämä tiedot vuosikertomuksiinsa; kehottaa jäsenvaltioiden viranomaisia tekemään kaiken voitavansa syytteeseenpanoasteen parantamiseksi ja tiiviin yhteistyön tekemiseksi EU:n toimielinten ja elinten kanssa, jotta varmistetaan, että järjestäytyneen rikollisuuden ja oligarkkien väärinkäyttämät varat peritään takaisin;

38. korostaa uuden Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) keskeistä asemaa ja sen tuomaa lisäarvoa EU:n taloudellisten etujen suojaamisessa; pitää erittäin valitettavana, että edelleen on viisi jäsenvaltiota, jotka eivät kuulu EPPOon; kannustaa kyseisiä jäsenvaltioita liittymään EPPOon; arvostaa EPPOn pyrkimystä aloittaa toimintansa erittäin haastavissa olosuhteissa; korostaa, että on tarpeen saattaa PIF-direktiivi asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä, jotta EPPO voi suorittaa tehokkaita tutkimuksia ja syytetoimia; muistuttaa, että komission kertomuksessa PIF-direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä todetaan, että vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään, tarvitaan lisätoimia sellaisten jäljellä olevien säännösten noudattamiseen liittyvien kysymysten ratkaisemiseksi, jotka koskevat pääasiassa rikosten määritelmiä sekä oikeushenkilöiden ja luonnollisten henkilöiden vastuuta ja seuraamuksia; korostaa, että EPPOn ja jäsenvaltioiden välinen yhteistyö on myös ratkaisevan tärkeää, jotta EPPO voi saavuttaa mahdollisimman tehokkaan vaikutuksen hallinto- ja valvontajärjestelmien asianmukaisen toiminnan arvioinnissa tarkastusjärjestelyjä varten;

39. panee tyytyväisenä merkille, että tietyt edellä mainitun komission kertomuksen aiheena olevat tapaukset on hiljattain luokiteltu EPPOn toimivaltaan kuuluviksi;

40. antaa tunnustusta OLAFin, EPPOn ja Europolin tekemälle korvaamattomalle työlle korruption, petosten, rahanpesun ja verovilpin kaltaisten talousrikosten torjumiseksi ja korostaa, että näitä elimiä vaivaa jatkuva henkilöstöpula ja varojen puute, koska neuvosto yhtenä budjettivallan käyttäjistä on haluton myöntämään niille riittäviä taloudellisia ja henkilöresursseja vuotuisessa talousarviomenettelyssä; pitää myönteisenä, että Euroopan syyttäjänviraston määrärahoja on lisätty 3,8 miljoonalla eurolla vuoden 2022 vuotuisessa talousarviomenettelyssä, ja muistuttaa, että jokainen seurantaan ja tutkintaan käytetty euro palaa EU:n talousarvioon; kehottaa siksi neuvostoa tarkistamaan kantaansa ja myöntämään enemmän rahoitusta näiden virastojen henkilöstöresursseihin, jotta ne voivat suorittaa tärkeät tehtävänsä asianmukaisella ja tehokkaalla tavalla; kehottaa komissiota esittämään budjettivallan käyttäjille jatkuvasti talousarvioesityksiä niiden tueksi; on tyytyväinen OLAFin ja Europolin yhteisiin pyrkimyksiin arvioida elpymis- ja palautumistukivälineen uhkia ja haavoittuvuuksia; kehottaa jäsenvaltioita toimimaan tiiviissä yhteistyössä keskenään sekä EU:n elinten kanssa, jotta voidaan toteuttaa toimia useita valtioita koskevien petosten torjumiseksi;

41. muistuttaa, että komissiolla on käytössään useita välineitä unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi, mukaan lukien yhteisiä säännöksiä koskeva asetus, varainhoitoasetus ja oikeusvaltioperiaatetta koskevasta ehdollisuusjärjestelmästä annettu asetus; korostaa, että komission olisi tarvittaessa käytettävä täysimääräisesti ja välittömästi kaikkia EU:n rahoitusalan lainsäädännön sekä sovellettavien alakohtaisten ja varainhoitosääntöjen mukaisia välineitä suojatakseen tehokkaasti EU:n talousarviota; toteaa, että näitä välineitä ovat esimerkiksi maksujen määräaikojen kulumisen keskeyttäminen, maksujen keskeyttäminen, rahoitusoikaisut tai menojen jättäminen EU:n rahoituksen ulkopuolelle, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 258 artiklan mukaiset rikkomusmenettelyt, tarkastukset, varainhoitoasetuksen 61 artiklan noudattamisen valvominen tai asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa myös Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 7 artiklan soveltaminen, kun on kyse EU:n perusarvoihin kohdistuvista riskeistä jäsenvaltioissa, kuten on hiljattain tehty Puolan ja Unkarin tapauksissa;

42. pitää valitettavana, että tällä hetkellä käytettävissä olevia tietoteknisiä välineitä, joilla edistetään merkittävästi tehokasta tiedonlouhintaa ja petosten ja korruption havaitsemista, kuten ARACHNE- ja EDES -järjestelmiä, käyttää vain pieni osa jäsenvaltioista, ja kannustaa käyttämään uusia teknologioita petosten ja eturistiriitojen ehkäisemiseksi; kehottaa tekemään varhaishavainta- ja poissulkemisjärjestelmän (EDES) käytöstä pakollista yhteistyöhön perustuvassa hallinnoinnissa ja luomaan EU:n laajuisen avoimen mustan listan; huomauttaa myös, että EDES-järjestelmässä ei tehdä eroa suurten yritysten tytäryritysten välillä; kehottaa lisäksi tekemään ARACHNE-järjestelmän tiedonlouhinta- ja datanrikastamisvälineiden käytöstä pakollista jäsenvaltioissa, jotta YMP:n varojen ja Euroopan rakenne- ja investointirahastojen edunsaajista saataisiin avoimemmin tietoa ja tunnistettaisiin tuloksellisesti ja tehokkaasti ongelmallisia talouden toimijoita ja niihin yhteydessä olevia yksityishenkilöitä tai luonnollisia henkilöitä ja havaittaisiin paremmin vilpillisiä toimia; toteaa, että ARACHNEn ensimmäiset mukautukset on määrä toteuttaa jo vuoden 2022 toisen neljänneksen loppuun mennessä; korostaa, että ARACHNE- ja EDES-järjestelmien sekä toimielinten ja jäsenvaltioiden tietokantojen yhteentoimivuus ja yhdenmukaistaminen ovat ratkaisevan tärkeitä toimivan tietojenvaihdon varmistamiseksi, jotta voidaan ehkäistä ja yksilöidä EU:n talousarvioon kohdistuvia petoksia; katsoo, että eurooppalaisilla tutkintaelimillä on oltava täysi pääsy ARACHNE-järjestelmään;

43. kannustaa jäsenvaltioita tukemaan maanomistusoikeutta koskevien järjestelmien yhteentoimivuutta, viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmää, eläinten tunnistamista ja yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän vertailukelpoisuutta, jotta lisätään avoimuutta lopullisista tuensaajista ja salatuista emoyhtiöistä, joilla on tytäryhtiöitä eri jäsenvaltioissa, ja siten helpotetaan ja parannetaan todentamisprosessia;

44. muistuttaa, että yritysten ja niiden tosiasiallisten omistajien ja edunsaajien tunnistamiseen tarvittavat tiedot eivät useinkaan ole helposti ja joskus ne eivät ole lainkaan saatavilla, koska on olemassa 292 raportointijärjestelmää, joiden avulla voidaan ilmaista tietoja YMP:n ja koheesiopolitiikan rahoituksen edunsaajista, minkä vuoksi nykyiset tiedot ovat tällä hetkellä ripoteltuna satoihin alueellisiin, kansallisiin ja alueiden välisiin raportointijärjestelmiin, jotka tarjoavat vain perustiedot suorista edunsaajista; katsoo, että tämän vuoksi on vaikeaa kerätä, käsitellä ja julkistaa tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia sekä yhteistyössä hallinnoitujen rahastojen ja maatalousrahastojen lopullisia edunsaajia koskevia tietoja ja viime kädessä saada kattavaa yleiskuvaa niistä ja niiden saamien EU:n varojen määristä sekä havaita petos- ja korruptiomalleja ja tutkia asianmukaisesti EU:n varojen väärinkäyttöä;

45. pitää olennaisena, että tietojen keruu yhdenmukaistetaan, ja korostaa, että on tärkeää koota yhteen ja yhdenmukaistaa nykyiset raportointijärjestelmät yhteiseksi EU:n tason tietokannaksi; muistuttaa komissiolle esittämästään kiireellisestä kehotuksesta perustaa yhdenmukaistettu EU:n laajuinen ja yhteentoimiva digitaalinen raportointi- ja seurantajärjestelmä, joka kattaa muun muassa ARACHNE-järjestelmän, sekä parantaa valvojien ja maksun välittäjien koulutusta paikan päällä; korostaa, että tämän järjestelmän on sisällettävä tietoa lopullisista edunsaajista ja tosiasiallisista omistajista ja mahdollistettava kaikkien samaa edunsaajaa tai tosiasiallista omistajaa koskevien yksittäisten määrien yhdistäminen kaikkien yhteistyössä hallinnoitavien varojen kokonaismäärään;

46. toteaa, että velvollisuutta tunnistaa tosiasiallinen omistaja ja edunsaaja olisi sovellettava vähintään silloin, kun luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö omistaa yli 15 prosenttia kyseisestä yrityksestä; korostaa, että sukulaisille kuuluvat yritysten osakkeet olisi koottava yhteen ja laskettava kuuluvaksi yhdelle omistajalle;

47. katsoo, ettei mikään edellä mainituista keinoista sulje pois mahdollisuutta käyttää ehdollisuusjärjestelmästä annetussa asetuksessa määriteltyä oikeusvaltioperiaatetta koskevaa ehdollisuusmekanismia tapauksissa, joissa komissio katsoo muiden välineiden olevan riittämättömiä EU:n talousarvion tehokkaaksi suojaamiseksi; korostaa lisäksi, että toisin kuin EPPO-asetusta, joka ei ole voimassa viidessä jäsenvaltiossa, ehdollisuusjärjestelmästä annettua asetusta sovelletaan suoraan ja yhtäläisesti kaikkiin jäsenvaltioihin;

48. pitää valitettavana, että sen jälkeen, kun ehdollisuusjärjestelmästä annettu asetus tuli voimaan 1. tammikuuta 2021, komissio ei ole kyennyt ryhtymään mihinkään asianmukaisiin toimiin sen soveltamiseksi; muistuttaa parlamentin kannasta, jonka mukaan ehdollisuusjärjestelmästä annettua asetusta on sovellettava poikkeuksetta 1. tammikuuta 2021 alkaen; panee merkille, että komissio on aloittanut vuoropuhelun Unkarin ja Puolan kanssa lähettämällä kirjeitä marraskuun 2021 puolivälissä; pitää valitettavana, että komissio kieltää parlamentilta pääsyn näihin kirjeisiin ja pakottaa sen turvautumaan tiedotusvälineiden raportteihin pysyäkseen ajan tasalla viimeaikaisesta kehityksestä; katsoo kuitenkin, että lähetetyt epäviralliset kirjeet ovat riittämättömiä asetuksen soveltamisen kannalta, ja vaatii siksi, että komission olisi aloitettava asetuksen soveltaminen välittömästi ja syrjimättä;

49. on tyytyväinen siihen, että komission alue- ja kaupunkipolitiikan pääosasto on hiljattain todennut, että ensi vuonna viidessä jäsenvaltiossa suoritetaan valvontamekanismien luotettavuuteen keskittyviä perusteellisia paikalla tehtäviä tarkastuksia eturistiriitojen välttämiseksi ( 26 )

50. korostaa tutkivien journalistien tärkeää roolia EU:n talousarvioon kielteisesti vaikuttavien korruptiotapausten, petosten ja laittoman toiminnan torjunnassa; toteaa tässä yhteydessä jälleen, että tutkivaa journalismia on suojeltava strategisilta häirintätarkoituksessa nostetuilta kanteilta (nk. SLAPP-kanteet) sekä henkilökohtaiselta häirinnältä, pelottelulta ja henkeen kohdistuvilta uhkauksilta; korostaa, että on tärkeää kannustaa väärinkäytösten paljastamiseen ja samalla varmistaa oikeudelliset suojatoimet unionin lainsäädännön mukaisesti;

51. on tässä yhteydessä erittäin huolissaan siitä, että Tšekin entinen pääministeri Andrej Babiš mainitaan Pandoran papereissa ja että hän on niiden mukaan käyttänyt offshore-rahoitusta kiinteistön hankkimiseen Ranskassa, vaikka hän on samaan aikaan osallistunut Eurooppa-neuvoston päätöksentekoon esimerkiksi monivuotisesta rahoituskehyksestä ja rahanpesun torjuntaa koskevasta lainsäädännöstä;

52. kehottaa komissiota vaatimaan sovellettavien sääntöjen tiukkaa täytäntöönpanoa, käyttämään kaikkia saatavilla olevia lähteitä ja ottamaan käyttöön tehokkaita hallinto- ja valvontajärjestelmiä korruptio-, petos- ja eturistiriitariskien torjumiseksi sekä seuraamaan paremmin maatalousalan maksajavirastojen tilannetta ja niiden virallista ja epävirallista riippumattomuutta; katsoo, että niin kansallisella kuin EU:n tasolla suoritettavat yksityiskohtaiset tarkastukset ovat EU:n varojen suojaamisen keskeisiä edellytyksiä; pitää valitettavana harvainvaltaisten rakenteiden torjunnassa saavutettua riittämätöntä edistystä uudessa YMP:ssä, muun muassa lopullisiin ja viimesijaisiin edunsaajiin liittyvien tieto- ja avoimuusvaatimusten puutteellisuutta ja tukikattojen säilyttämistä vapaaehtoisina, mikä estää jakamasta maatalousvaroja oikeudenmukaisemmin; pitää huolestuttavana, että uusi YMP ei vahvista EU:n tason valvontajärjestelmien asemaa;

53. painottaa, että petostentorjunnan koordinointivirastoilla (AFCOS) on ratkaisevan tärkeä tehtävä EU:n talousarvion suojaamisessa petoksilta kotimaissaan; muistuttaa tämän vuoksi, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että hallintoviranomaisilla ja AFCOSilla on riittävät resurssit sekä oikeanlaiset taidot ja osaaminen kehittää petostentorjuntastrategioita ja panna täytäntöön tehokkaita petostentorjuntatoimenpiteitä ja -käytäntöjä;

54. huomauttaa, että monivuotista rahoituskehystä 2021–2027 koskevaan pakettiin kuuluvan elpymis- ja palautumistukivälinettä koskevan asetuksen mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava eturistiriitojen, korruption ja petosten tehokas ehkäiseminen, havaitseminen ja korjaaminen, päällekkäisen rahoituksen ja omaisuuden vilpillisen rekisteröinnin välttäminen sekä varojen maksamisen avoimuus ja varojen lopullisen saajan oikeaa tunnistamista koskevien sääntöjen tiukentaminen; kehottaa komissiota varmistamaan, että budjettivallan käyttäjille ilmoitetaan kaikista tilanteista, joissa talousarvion ulkopuolisista välineistä peräisin olevia varoja ei makseta väärinkäyttöä, korruptiota, petoksia tai oikeusvaltioperiaatteen rikkomista koskevien väitteiden vuoksi ja joissa jäsenvaltioilla ei ole käytössä riittäviä ja tehokkaita petostentorjuntajärjestelmiä; kehottaa neuvostoa hyväksymään ainoastaan ne elpymis- ja palautumistukivälineen suunnitelmat, jotka täyttävät kaikki tuen oikeudelliset, sosiaaliset ja poliittiset ehdot; korostaa, että jäsenvaltioiden on myös selitettävä tätä koskevat järjestelyt elpymis- ja palautumissuunnitelmissaan ja sisällytettävä niihin yhteenveto kansallisella tasolla järjestetystä kuulemisprosessista sekä esiteltävä niissä EU:n taloudellisten etujen suojaamisen varmistamiseksi käyttöönotettu valvonta- ja tarkastusjärjestelmä;

55. muistuttaa, että elpymis- ja palautumistukivälineen tulostaulu toimii perustana elpymis- ja palautumisvuoropuhelulle ja että komission olisi päivitettävä se kahdesti vuodessa; kehottaa tässä tarkoituksessa komissiota varmistamaan, että suunniteltujen välitavoitteiden ja tavoitteiden täytäntöönpanossa saavutettua edistystä seurataan huolellisesti ja elpymis- ja palautumistukivälinettä koskevan asetuksen säännöksiä tiukasti noudattaen vahvistettujen yhteisten indikaattoreiden ja raportointimenetelmien perusteella; muistuttaa, että elpymis- ja palautumistukivälinettä sitovat ehdot, joilla taataan varojen avoin käyttö, ja että sen pitäisi ehkäistä korruptiota tai petoksia, päällekkäistä rahoitusta tai eturistiriitoja; katsoo, että valvontaa olisi laajennettava myös lopullisille edunsaajille tosiasiallisesti aiheutuneisiin kustannuksiin; korostaa parlamentin ja komission yhteisiä toimia, jotka ovat johtaneet siihen, että jäsenvaltioita velvoitetaan nyt antamaan tietoja lopullisista vastaanottajista;

56. korostaa, että EU:n taloudellisten etujen suojaamiseksi ja erityisesti petosten, korruption ja eturistiriitojen havaitsemiseksi on tärkeää tietää, miten EU:n varoja käytetään ja kuka todella hyötyy niistä, sillä suurimmat edunsaajat ovat usein piiloutuneet monimutkaisten omistusrakenteiden taakse ja toimivat veroparatiiseissa, mikä vähentää entisestään tunnistamisprosessin avoimuutta;

57. kehottaa jäsenvaltioita jälleen, kuten se on tehnyt 16. joulukuuta 2020 solmitun toimielinten välisen sopimuksen jälkeen ja jo useassa päätöslauselmassa, panemaan täytäntöön komission kehittämän yhden yhteisen integroidun ja yhteentoimivan raportointi- ja seurantajärjestelmän, johon kuuluu muun muassa yhteinen tiedonlouhinta- ja riskienpisteytysväline, unionin rahoituksen lopullisia, joko suoria tai välillisiä, edunsaajia koskeviin tietoihin pääsyä sekä niiden tallentamista, yhdistämistä ja analysointia varten;

58. katsoo, että jotta EU:n varojen käyttö olisi mahdollisimman avointa, on tärkeää kehittää tällainen mahdollisimman laaja tietokanta sovellettavia tietosuojasääntöjä ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä noudattaen ja varmistaa, että asiaankuuluvat ja muut kuin arkaluonteiset tiedot asetetaan yleisön saataville tiiviissä, ymmärrettävässä ja käyttäjäystävällisessä muodossa, jotta voidaan lisätä EU:n varainkäytön julkista valvontaa ja luottamusta sitä kohtaan;

59. muistuttaa, että EU:n varojen moitteeton hoito on äärimmäisen tärkeää; pitää valitettavana, että EU:n varojen edunsaajia koskevat tietokannat eivät sisällä tietoa lopullisista edunsaajista ja niiden tosiasiallisista omistajista; pitää valitettavana, että valvontaviranomaisten ei ole mahdollista yksilöidä lopullisia rahoituksen saajia; pitää erittäin valitettavana, että valtiosta riippumattomia järjestöjä on käytetty terrorismin ja äärijärjestöjen rahoituksen naamioimiseen; korostaa kantaansa, että edunsaajien avoimuutta koskevia yhteisiä sääntöjä olisi sovellettava myös katto-organisaatioihin, jotka saavat EU:n varoja ja välittävät ne valtiosta riippumattomille järjestöille verkostossaan, jotta varmistetaan, että komissio ja valvontaviranomaiset voivat tarkastaa hankkeiden tavoitteet ja lopulliset edunsaajat; pitää valitettavana, että komissio ei ehdottanut valtiosta riippumattomia järjestöjä koskevaa yhdenmukaistettua määritelmää, jonka perusteella se voisi valvoa niitä, jotka viime kädessä hyötyvät rahoituksesta; panee merkille, että varainhoitoasetuksessa vahvistetaan säännöt näiden yhteisöjen valinnasta ja varojen myöntämisestä niille sekä valvontamekanismeista; kehottaa komissiota tarkistamaan varainhoitoasetusta myös termin valtiosta riippumaton järjestö määrittelyssä ottamalla käyttöön selkeät valtiosta riippumattomien järjestöjen ryhmät ja laajentamalla valvonta koskemaan myös lopullisille edunsaajille tosiasiallisesti aiheutuneita kustannuksia;

60. pitää erittäin valitettavana, ettei monivuotista rahoituskehystä koskevaan pakettiin ole sisällytetty riittävällä tavalla EU:n talousarvion suojaamista kokonaisuutena, johon kuuluu tiedon kattava käsittely, helppo saatavuus, perusteellisen tarkastuksen toteutettavuus, yksityiskohtainen valvonta sekä mahdollisuus seurata ja arvioida rahoitettuja toimia elpymis- ja palautumistukivälinettä koskevaa asetusta varten suunnitellulla tavalla; toteaa, että tämä puute heikentää suuresti sekä täytäntöönpanotoimien avoimuuden tasoa että valvonnan ja seurannan tehokkuutta;

61. toteaa lopuksi, että vaikka uudessa monivuotisessa rahoituskehyksessä on käytössä tiettyjä välineitä, kuten suuremmat määrärahat erityisrahoitusvälineille ja talousarviomekanismi oikeusvaltioperiaatteen ylläpitämiseksi, vielä voitaisiin ottaa käyttöön muita välineitä, joilla lujitetaan harvainvaltaa torjuvia käytäntöjä, ja katsoo, että tätä voitaisiin käsitellä varainhoitoasetuksen tulevan tarkistamisen yhteydessä;

o

o o

62. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.

(1) EUVL L 433 I, 22.12.2020, s. 11.

(2) EUVL L 57, 18.2.2021, s. 17.

(3) EUVL L 193, 30.7.2018, s. 1.

(4) EUVL L 433 I, 22.12.2020, s. 1.

(5) EUVL L 198, 28.7.2017, s. 29.

(6) EUVL L 283, 31.10.2017, s. 1.

(7) EUVL L 433 I, 22.12.2020, s. 28.

(8) EUVL C 445, 29.10.2021, s. 15.

(9) Tuomiot 16.2.2022, Unkari v. parlamentti ja neuvosto, C-156/21, EU:C:2022:97, ja Puola v. parlamentti ja neuvosto, C-157/21, EU:C:2022:98.

(10) EUVL C 388, 13.11.2020, s. 157.

(11) EUVL C 362, 8.9.2021, s. 37.

(12) EUVL C 67, 8.2.2022, s. 56.

(13) EUVL C 395, 29.9.2021, s. 63.

(14) EUVL C 506, 15.12.2021, s. 64.

(15) EUVL C 99, 13.3.2022, s. 218.

(16) Hyväksytyt tekstit, P9_TA(2021)0439.

(17) EUVL C 494, 8.12.2021, s. 61.

(18) EUVL C 67, 8.2.2022, s. 86.

(19) Hyväksytyt tekstit, P9_TA(2021)0438.

(20) Pantu täytäntöön 26 jäsenvaltiossa, poikkeuksena Tanska.

(21) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 16.6.1999, Ismeri Europa Srl v. tilintarkastustuomioistuin, asia T-277/97, EU:T:1999:124.

(22) Sabeb ym., Where does the EU money go? An analysis of the implementation of CAP funds in Bulgaria, the Czech Republic, Hungary, Slovakia and Romania, Verts/ALE-ryhmän tilaama tutkimus, Euroopan parlamentti, helmikuu 2021.

(23) Bulgaria, Tšekin tasavalta, Unkari, Slovakia ja Romania.

(24) Komissio: Direct payments to agricultural producers – graphs and figures – financial year 2020.

(25) Komission jäsenen Hahnin 11. marraskuuta 2019 pidetyssä kuulemistilaisuudessa esitetyt vastaukset CONT-valiokunnan kirjalliseen kyselyyn, saatavilla osoitteessa https://emeeting.europarl.europa.eu/emeeting/committee/fi/agenda/201911/CONT?meeting=CONT-2019-1111_1&session=11-11-15-00&item=ICONT(2019)1111_1FI-6&lang=fi, s. 63–64.

(26) Romania, Puola, Bulgaria, Kypros ja Malta.