Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheista: - "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 19/65/ETY muuttamisesta" ja - "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 17 muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 116 , 28/04/1999 s. 0022



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheista: - "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annetun asetuksen N:o 19/65/ETY muuttamisesta", ja - "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 17 muuttamisesta" (1999/C 116/06) Neuvosto päätti 4. marraskuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 11. helmikuuta 1999. Esittelijä oli Giacomo Regaldo. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. helmikuuta 1999 pitämässään 361. täysistunnossa seuraavan lausunnon äänin 118 puolesta ja kahden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komissio on hyväksynyt tiedonannon(1) yhteisön kilpailusääntöjen soveltamisesta vertikaalisiin rajoituksiin. Sen taustana on vihreästä kirjasta(2) järjestetyn kuulemismenettelyn yhteydessä saatujen vastausten (227 kirjallista kommenttia) analysointi. Ensisijaisena tavoitteena on määritellä alalle uusi yhteisön politiikka, jolla voidaan korjata nykyisen politiikan puutteet. 1.2. Komitea korostaa ennen kaikkea tehokkaan politiikan tarvetta, sillä vertikaaliset rajoitukset ovat erittäin tärkeä tekijä yhteisön kilpailupolitiikassa; ne edistävät huomattavalla tavalla yritysten kilpailukykyä, markkinoiden yhdentymistä, taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä kuluttajien hyvinvointia. 1.3. Sellaiset vertikaaliset sopimukset kuin talouden eri tasoilla toimivien yritysten väliset, tavaroiden toimittamista ja/tai hankkimista koskevat sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat (vertikaaliset rajoitukset) ovat osoittautuneet pohjimmiltaan kilpailukykyä edistäviksi. Koska tuotantoprosessit muuttuvat jatkuvasti ja jakelumuodot kehittyvät ja lisääntyvät, on kuitenkin tarpeen ajanmukaistaa vertikaalisia rajoituksia koskevat nykyiset säännöt. 1.4. Komission ehdottamat uudet säännöt uudistavat perusteellisesti nykyistä politiikkaa, joka perustuu muodollisiin oikeuskriteereihin ja erillisiin alakohtaisiin sääntöihin. 1.5. Taloudellisten vaikutusten analysointiin perustuvan uuden politiikan pääpiirteet ovat seuraavat: - Ehdotetaan vain yhtä ryhmäpoikkeusasetusta, jota sovelletaan kaikkiin loppu- ja välituotteita sekä palveluita koskeviin vertikaalisiin rajoituksiin muutamaa ryhmäpoikkeuksien piiriin kuulumatonta perusrajoitusta (kiellettyjen sopimusehtojen luettelo, ns. black clauses) lukuun ottamatta. - Ehdotetaan yhtä tai kahta markkinaosuuksien raja-arvoa, jotta voidaan luoda yhteys ryhmäpoikkeuksien ja yritysten markkinavahvuuden välille. - Luodaan puitteet, joiden avulla tulisi voida erottaa raja-arvon alittavat oletettavasti lainmukaiset sopimukset raja-arvon ylittävistä sopimuksista. Viimeksi mainitut saattavat edellyttää tapauskohtaisia tutkimuksia. - Asetuspuitteita täydennetään suuntaviivoilla, joilla tarkennetaan markkinavoiman raja-arvon ylittämisessä noudatettavaa poliittista linjaa, määrätään mahdollisuudesta peruuttaa ryhmäpoikkeus raja-arvojen alittuessa sekä annetaan yrityksille entistä tarkemmat kriteerit ja ohjeet myös markkinaosuusrajan laskemista. - Uudella politiikalla hajautetaan yhteisön kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa kansallisille tuomioistuimille ja kilpailuviranomaisille. - Ehdotetaan poikkeuksen saaneiden sopimusten keston rajoittamista niiden luonteen perusteella. - Asetetaan vielä määrittelemätön siirtymäkausi, jotta uuden asetuksen voimaantuloon mennessä tehdyt sopimukset voidaan mukauttaa. 1.6. Komissio ehdottaa uuden politiikan tehostamiseksi tiettyjä toisiinsa liittyviä toimia, joista komitealta pyydetään lausuntoa: - tiedonanto, jossa määritellään uuden politiikan linjat, jotka koskevat yhteisön kilpailusääntöjen soveltamista vertikaalisiin rajoituksiin - muutosehdotus neuvoston asetukseen N:o 19/65/ETY(3) perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi komissiolle annettujen valtuuksien laajentamiseksi koskemaan sopimus- ja menettelytaparyhmiä sekä hajauttamisen toteuttamiseksi - ehdotus perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan täytäntöönpanosta annetun ensimmäisen neuvoston asetuksen N:o 17(4) 4 artiklan 2 kohdan muuttamiseksi siten, että komissio voi myöntää takautuvasti poikkeuksen vertikaalisille sopimuksille, kun ilmoitus tehdään välittömästi. 1.7. Hyväksymällä edellä mainitut asetukset neuvosto antaa uudet valtuudet, joiden pohjalta komissio voi aloittaa seuraavien asiakirjojen hyväksymiseen tähtäävät toimet: - uusi ehdotus komission asetukseksi, jota sovelletaan kaikkiin vertikaalisiin rajoituksiin kaikilla jakelun aloilla, autoalaa lukuun ottamatta, sekä muihin, muiden asetusten ja komission tiedonantojen kattamiin vertikaalisiin rajoituksiin tiedonannossa määriteltyjen linjausten mukaisesti - asetusta täydentävillä suuntaviivoilla tarkennetaan komission politiikkaa asetettujen raja-arvojen ylittyessä ja annetaan mahdollisuus ryhmäpoikkeuksen kumoamiseen. 1.8. Uuden asetuksen tullessa voimaan seuraavat nykyiset ryhmäpoikkeusasetukset eivät ole enää voimassa: yksinmyyntisopimusten ryhmiä koskeva asetus (ETY) N:o 1983/83(5), yksinostosopimusten ryhmiä koskeva asetus (ETY) N:o 1984/83(6) ja luvakesopimusten ryhmiä koskeva asetus (ETY) N:o 4087/88(7). 1.9. Komissio hyväksynee uuden asetuksen ja suuntaviivat kuulemismenettelyn päätyttyä. Ne astunevat voimaan vuoteen 2000 mennessä. 2. Yleistä 2.1. Komission tiedonannossa yhteisön kilpailusääntöjen soveltamisesta vertikaalisiin rajoituksiin korostetaan, että vihreässä kirjassa esitettyjen toimintavaihtoehtojen analysointi osoitti, ettei niiden avulla voida löytää tyydyttäviä ratkaisuja nykyisen politiikan ongelmiin, joita ovat liian kahlitseva ja muodollinen sääntely, yritysten markkinavahvuuden huomiotta jättäminen ja liian suppeat ryhmäpoikkeukset. 2.2. Komission tiedonannossa ehdotetaan nykyisen politiikan uudistamista siten, että perustaksi otetaan joustava lähestymistapa, jossa otetaan huomioon sopimusten taloudelliset vaikutukset, sekä pyritään yhdenmukaistamaan valvontamenettelyitä. Tämän ehdotuksen tulisi muuttaa radikaalisti aiempaa lähestymistapaa. Ehdotus on periaatteessa myönteinen myös siksi, että se noudattaa suuntauksia, joita komitea ehdotti vertikaalisia rajoituksia käsittelevästä vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa(8). 2.3. Komitea suositti lausunnossaan liiallisen jäykkyyden poistamista ja vertikaalisen yhteistyön analysoinnin joustavoittamista, jolloin ryhmäpoikkeusjärjestelmää voitaisiin soveltaa dynaamisesti markkinatilanteen muutoksiin sopeutuviin jakelumuotoihin ja sillä voitaisiin taata solmittaville sopimuksille riittävä oikeusvarmuus. Lausunnossa korostettiin markkinoiden rakenteen merkitystä vertikaalisten rajoitusten vaikutusten arvioinnin kannalta. Siinä tunnustetaan välimiesmenettelyn asema kilpailun toimivuuden ja markkinoiden yhdentymisen välttämättömänä ehtona. Tämä asema tulisi taata sekä kuluttajien että väliportaan tasolla. 2.4. Uudessa politiikassa otetaan komitean suositusten lisäksi huomioon myös muita komitean erittäin tärkeitä ehdotuksia: on välttämätöntä tarkastella samalla tavalla samantapaisia taloudellisia tilanteita, joilla on markkinoihin vastaavia horisontaalisia tai vertikaalisia vaikutuksia, vaikka tilanne voi oikeudelliselta rakenteeltaan kulloinkin olla erilainen; on välttämätöntä muuttaa yhteisön kilpailupolitiikkaa vertikaalisten rajoitusten osalta sekä muutoksen "tulee liittyä nykyisen normi- ja säädösjärjestelmän ajantasaistamiseen ja uudistamiseen eikä sen hylkäämiseen". Lopuksi komitea esitti niiden talous- ja oikeustieteellisten teorioiden osittaista hylkäämistä, joihin 85 artiklan tulkinta aiemmin perustui etenkin ryhmäpoikkeuksien laajentamiseen liittyvien sääntöjen osalta. 2.5. Komitea huomauttaa, että komissio aikoo muuttaa 85 artiklan nykyistä laajaa tulkintaa (jonka mukaan sellaiset vertikaaliset sopimukset, joissa on poikkeuslausekkeita tai muita rajoituksia taloudellisten toimijoiden vapaudelle, ovat kiellettyjä) ja perustaa asiakirjansa markkinavahvuuden käsitteeseen, joka on suhteessa toistaalta ryhmäpoikkeusten sovellusalan laajentamiseen ja toisaalta sopimusten ilmoitusmenettelyn yksinkertaistamiseen. On kuitenkin muistutettava, että tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan erityisesti yksinmyyntiä koskevat vertikaaliset sopimukset eivät kuulu automaattisesti 85 artiklan 1 kohdan sovellusalaan. 3. Erityistä 3.1. Myyntisopimuksia koskevat poikkeukset: ryhmäpoikkeuksien laajentaminen antaa valikoivaa jakelua koskevia sopimuksia, yksinostosopimuksia ja luvakesopimuksia tekeville mahdollisuuden joustoon sellaisen sopimuksen solmimiseksi, joka vastaa niiden kaupallisia vaatimuksia. Lisäksi se vähentää tarvetta mukauttaa sopimuksia yksittäisten ryhmäpoikkeusten vaatimuksiin. Komitea kannattaa uuden ryhmäpoikkeuksen laajentamista siten, että se kattaa yhä usempia myyjän tekemiä toimia. Se kattaa jälleenmyytävien ja jalostettavien tavaroiden toimittamisen ja hankkimisen, palvelujen ja välituotteiden myymisen ja lopputuotteiden jälleenmyynnin. Komitea arvostaa erityisesti sitä, että tavaroita ja hyödykkeitä voidaan jalostaa toisin kuin aiemmin, jolloin sallittiin pelkkä jälleenmyynti. 3.1.1. Komitea toivoo, että ehdotuksen johdanto-osan perustelukappaleissa tai ryhmäpoikkeuksille ehdotetuissa suuntaviivoissa annetaisiin enemmän tietoja toiminnan laajuudesta. Komitea kannattaa vähittäismyynnin parissa toimivien pk-yritysten yhteenliittymien välisten vertikaalisten sopimusten ottamista ryhmäpoikkeusten piiriin. Asia tuli esiin jo komitean aiemmassa lausunnossa. 3.1.1.1. Komitea huomauttaa lisäksi, että markkinoiden dynamiikan kannalta näitä yhteenliittymämuotoja ei tulisi rajoittaa koskemaan ainoastaan pk-yrityksiä. Poikkeuksia tulisi soveltaa myös sopimuksiin, joiden osapuolet eivät kuulu komission varsinaiseen pk-yritysmääritelmään mutta jotka ovat verrattavissa pk-yrityksiin todelliselta markkinavoimaltaan. 3.1.2. Komitea huomauttaa, että vertikaalisten sopimusten määritelmä ei kata [eikä sen ole tarkoitettukaan kattavan(9)] tavaroita ja palveluita koskevia agentuurisopimuksia. Komitea toivoo, että komissio selkiyttäisi kantaansa kauppaedustajiin, jotka eivät ole mukana päämiehen liiketoiminnassa(10). 3.2. Uuden politiikan mukaan markkinaosuus on määräävä tekijä ryhmäpoikkeuksen soveltamisen tai soveltamatta jättämisen määrittelyssä. Tavoitteena on tarjota yrityksille, joilla ei ole markkinavahvuutta, mahdollisuus oikeusvarmuuteen, kun markkinaosuus jää alle raja-arvon. Komitea toteaa, että raja-arvojen käyttöönoton perusteena on myös tarve välttää tilannetta, jossa yritykset, joilla on markkinavoimaa, hyötyvät poikkeuksista, jolloin vaarana on, että niiden taloudellinen voima vaikuttaa kielteisesti kilpailuun ja haittaa kuluttajia. 3.2.1. Komitea huomauttaa, että - suuri markkinaosuus ei tarkoita samaa kuin suuri markkinavahvuus. Komission tulisi liittää suuntaviivoihinsa sellaiset tekijät (esim. mahdollisuus markkinoilta sulkemiseen), joita voidaan pitää osoituksena siitä, että suuri markkinaosuus heijastelee todellista markkinavahvuutta. - komissiolla on valta peruuttaa ryhmäpoikkeuksesta saatava etu. - komissio voi soveltaa myös 86 artiklaa, kun kyseessä on yhden tai useamman yrityksen määräävä markkina-asema. Komitea teki tämän huomion jo vihreän kirjan vaihtoehdon III kohdalla viitaten teknologiasiirtojen ryhmäpoikkeusten erityisjärjestelmään(11). 3.3. Komitea on yleisesti samaa mieltä siitä, että markkinaosuuden perusteella ilmaistavan raja-arvon tulee olla ehtona ryhmäpoikkeuksen laajentamiselle myynnin yhteydessä. Komitea muistuttaa kuitenkin komissiota, että markkinaosuuksien arviointi myynnin ryhmäpoikkeuksissa vaatii huolellisuutta. Laskemisessa tarvitaan asianmukaisia tietoja, jotta voidaan taata, että osapuolet turvautuvat ryhmäpoikkeuksiin. Komitea kannattaa näin ollen IV jakson 5 kohdassa esitettyjä ohjeita ja ehdottaa, että: a) komissio antaa ohjeet suuntaviivoissaan b) komissio tarjoaa vaikeuksissa olevien toimijoiden käyttöön pikaista neuvontaa. 3.4. Komitea ihmettelee, mihin raja-arvojen valinta perustuu. Ensimmäinen raja-arvo olisi käytännössä 10 % vähämerkityksellisille sopimuksille, toinen raja-arvo ulottuisi 20 prosenttiin, kolmas olisi 20-40 % ja neljäs yli 40 %. 3.4.1. Komissio ehdottaa, että valinta tehdään 25-35 prosentin raja-arvojärjestelmän ja kahden raja-arvon eli 20 %:n ja 40 %:n järjestelmän välillä. Yhden raja-arvon järjestelmä, jossa raja olisi 25-35 % markkinaosuudesta, on varmasti yksinkertainen ja selkeä verrattuna kahden raja-arvon järjestelmään, joka olisi monimutkainen ja kaavamaisuutta lisäävä ja jolla voisi olla odotettua päinvastainen vaikutus yritysten oikeusvarmuuteen: ilmoitusten vähentämisen sijaan se saattaisi lisätä niitä. 3.4.2. Komitea suosittaa yhtä raja-arvoa, joka olisi 30 % markkinaosuudesta. 3.5. Markkinaosuuksien laskemiseen ja sekä tuotteiden ja palvelujen että maantieteellisten seikkojen kannalta merkittävän markkina-aseman määrittämiseen sovellettavien yksinkertaisten ja helppokäyttöisten kriteerien määrittelyn puutteellisuus saattaa aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta, jolloin vaarana on menettelyiden vaikeutuminen sen sijaan, että niitä yksinkertaistettaisiin, mihin komission uudessa politiikassa pyritään. 3.6. Komitea toteaa, että uusi, yhteen laajaan ryhmäpoikkeusasetukseen perustuva politiikka mitätöi nykyiset alakohtaiset sopimukset. Näin käy erityisesti olut- ja polttoainealalla, lukuun ottamatta autoalaa. Tämä ei kuitenkaan tarkoita välttämättä sitä, että sopimusten hyväksymisen perusteena olevat erityispiirteet olisivat hävinneet. Nämä erityispiirteet tulisi ottaa huomioon suuntaviivoissa, kun uusi asetus pannan täytäntöön. Lisäksi olisi tarpeen tullen säilytettävä erilliset asetukset. 3.7. Komitea toteaa, että komissio pyrkii tasapainoon markkinavaikutuksien analysointiin perustuvan suuntauksen ja riittävän oikeusvarmuuden tason välillä. Kun seuraavan poikkeuksia koskevan yleisasetuksen perustaksi otetaan (merkittävän) markkina-aseman määrittelyä käsittelevä komission tiedonanto(12), siihen tulee liittää suuntaviivat, joissa tulisi käsitellä perusteellisesti ja selkeästi markkinaosuuksien laskemiseen ja asetettujen raja-arvojen ylittämiseen annettuja ohjeita. 3.8. Komitea toteaa, että markkinaosuuksien raja-arvon käyttämisestä on etuja. Raja-arvon alittuessa vertikaalisilla rajoituksilla ei oleteta olevan merkittäviä kielteisiä vaikutuksia kilpailuun, joten ne noudattavat 85 artiklan 1 kohtaa vakavimpia rajoituksia lukuun ottamatta (esimerkiksi jälleenmyyntihinnan määrääminen ja jälleenmyynnin rajoittaminen, jotka määritellään kiellettyjen sopimusehtojen luettelossa). Tämän tyyppisille sopimuksille taataan siis oikeusvarmuus. 3.9. Komitea korostaa kuitenkin haittoja, joita jakelualan pk-yrityksille voi aiheutua tällaisesta noudatusoletuksesta. Silloin kun jakeluketju on keskittynyt yhden myyjän ympärille, jolla on viimeisessä analyysissä määrätyn raja-arvon alittava markkinaosuus, kyseiset myyntisopimukset - jotka eivät sisällä perustavan laatuisia rajoituksia - jäävät valvonnan ulkopuolelle. On vaarana, että tämä heikentää jakelualan pk-yritysten asemaa. Kun jätetään huomioimatta oikeudenmukaisuusnäkökohta, se saattaa myös johtaa siihen, että komissiolle esitetään lukuisia valituksia. Asian korjaamiseksi komitea toivoo, että komissio sisällyttää asetukseen sopimusehdon, jolla voidaan rajata kyseisessä tapauksessa myyjän valtaa suhteessa jakelualan pk-yrityksiin tai joka ainakin antaa näille pk-yrityksille suojakeinot. 3.10. Komitea arvostaa sitä, että markkinaosuusrajan ylittäminen ei sisällä lainvastaisuusolettamaa. Komitea kannatta myös suuntaviivoja, jotka koskevat 85 artiklan 1 kohdan sovellusalaan kuuluvaa kolmea vaihtoehtoa (puuttumattomuustodistus, poikkeus tai kielto), komission politiikkaa 85 artiklan 3 kohdan osalta ja sen politiikkaa edun epäämisestä. Komitea olisi halunnut nähdä ainakin luonnoksen näistä suuntaviivoista ennen lausunnon laatimista. 3.10.1. Komissio toteaa, että sen on todistettava sopimuksen rikkovan 85 artiklan 1 kohtaa. Komitea on kuitenkin sitä mieltä, että kun sopimus mahdollisesti julistetaan pätemättömäksi silloin, kun kyseessä ei ole raja-arvon ylitys, päätöksen tulisi astua voimaan ex nunc eikä ex tunc. Tämä tarkennus ei tule selkeästi esiin muutoksista, joita komissio esittää nykyisiin asetuksiin. 3.11. Komitea kannattaa ryhmäpoikkeusten ns. valkoisen listan poistamista ja toivoo, että suuntaviivoissa annetaan ohjeet hyväksyttävistä sopimusehdoista. Komitea toteaa, että komission politiikka, jossa annetaan luettelo automaattisesti yleisten poikkeusten ulkopuolelle jäävistä vakavimmista rajoituksista (kielletyt sopimusehdot), luo uuden lähestymistavan. Sitä voidaan pitää myönteisenä, sillä se muuttaa nykyistä kahlitsevaa näkemystä, jossa ryhmäpoikkeukset ovat suhteessa tiettyihin sopimusehtolausekkeisiin. Komitea toteaa tyytyväisenä, että komissio on hyväksynyt sen esittämän ehdotuksen ja on sitä mieltä, että jälleenmyynnin enimmäis- tai suositushintojen määräämiseen liittyvät lausekkeet ovat tietyin ehdoin kilpailusääntöjen mukaisia. Komission hyväksymien kansallisten säädösten tulisi sen tähden jäädä voimaan uudessa järjestelmässä. 3.12. Komitea on kuitenkin huolissaan luetteloon sisältyvien sopimusehtojen lukumäärästä sekä niiden tulkinnan ja soveltamisen vaikeaselkoisuudesta. Tämä saattaa aiheuttaa yrityksille vaikeuksia sopimusten määrittämisessä ja saada ne turvautumaan ilmoitusmenettelyyn oikeusvarmuuden takaamiseksi. Esimerkiksi tiedonannon(13) V jakson 3 kohta, jossa rajoitetaan myyntiä sopimusalueen ulkopuolella, on huolestuttava, sillä se muuttaa huomattavasti alueellisen yksinoikeuden tähänastista tulkintaa, ja sen soveltamisen selitystä olisikin tarkennettava. Komission tulisi myös selventää kilpailun kieltäviin lausekkeisiin yhdistettyjen sitovien lausekkeiden laillisuutta. 3.12.1. Epäilyksiä herättää lisäksi komission tulkinta yksinmyyntisopimuksista, jotka mahdollistavat samalla yksinoston ja joita pidetään asiakirjassa vahingollisina markkinoiden yhdentymisen kannalta, vaikka ne ovat tähän asti kuuluneet poikkeusten piiriin (ks. tuomio Grundig-Consten 1966)(14). 3.12.2. Myös komitean mielestä passiivisen jälleenmyynnin kieltämistä koskeva lainsäädäntö tulisi yksinmyyntisopimusten osalta säilyttää. Samalla on kuitenkin tärkeää todeta aktiivista jälleenmyyntiä koskevien rajoitusten merkitys. Mikäli ei ole varmaa, että yritys saa vaivojensa palkaksi jonkinlaisen yksinoikeuden markkinoiden tai asiakkaiden suhteen, on selvää, ettei se halua ryhtyä vaikeaan tehtävään uuden tuotteen tuomiseksi tietyille markkinoille. Näyttää siltä, että komissio aikoo vastaisuudessakin sallia aktiivista myyntiä koskevista rajoituksista sopimisen yksinmyyjän alueella. Komitea toivoo, että komissio sallii tavaran toimittajan ja myyjän samalla sopivan siitä, että ainoastaan kyseinen myyjä saa myydä tavaraa aktiivisesti toimittajan määrittelemille asiakkaille. 3.13. Komitea huomauttaa, että kestoaika on jätetty avoimeksi ja että erityyppisille sopimuksille aiotaan määrittää eri kestoaika. Tämä näyttää tarkoittavan sitä, että hylätään nykyiset säännöt, joiden mukaan kestoaika on viisi vuotta ja se voidaan uusia kymmeneksi vuodeksi, sillä yritysten katsotaan tarvitsevan sen verran aikaa investointiensa asianmukaiseen suunnitteluun. Koska komissiolla ja tulevaisuudessa jäsenvaltioiden viranomaisilla on mahdollisuus peruuttaa ryhmäpoikkeus ongelmien ilmaantuessa, sopimusten keston rajoittamisessa tulee ottaa huomioon, erityisesti olut- ja polttoainealalla, paljonko aikaa tarvitaan ennen kuin investoinnit alkavat tuottaa. 3.13.1. Komitea ihmettelee, miten komissio aikoo toimia silloin, kun kyseessä ovat innovatiiviset vertikaaliset sopimukset ja silloin, kun toimittaja omistaa tilat. Tekstissä viitataan jälleen kerran tuleviin suuntaviivoihin. 3.14. Komitea huomauttaa, että asetuksen 19/65/ETY 1 artiklaan ehdotetun muutoksen mukaista uutta säännöstä sovelletaan "talouden eri tasoilla toimivan kahden tai useamman yrityksen välisten sopimusten ryhmiin". Koska markkinat ovat dynaamiset ja koska mukana on monitahoisia tuotanto- ja jalostusprosesseja, komitea pohtii, eikö olisi parempi poistaa viittaus talouden eri tasoihin ja keskittyä sen sijaan kyseessä olevan sopimuksen taloudellisiin päämääriin. 3.15. Komitea kannattaa täydentävien toimenpiteiden osalta 4 artiklan 2 kohdan tarkistusta, jotta poikkeus voidaan myöntää takautuvasti markkinaosuusrajan ylittäville sopimuksille, joista ei ole tehty ilmoitusta. Komitea myöntää, että uudistus saattaa helpottaa erillisten ilmoitusten paineita, mutta muistuttaa komissiolle, ettei se kuitenkaan sulje pois mahdollisuutta, että raja-arvon ylittävät osapuolet tekevät ilmoituksen heti sopimuksen solmimisen jälkeen välttääkseen myöhempää opportunistista riitauttamista. 3.15.1. Komitea onkin huolestunut siitä, että kun markkinaosuusraja ylittyy, yksittäisille ilmoitushakemuksille ei taata päätöstä kohtuullisessa ajassa. Ei ole myöskään varmaa, että vastaukseksi saadaan mitään muuta kuin kirje ilmoituksen vastaanotosta. Kuten lausunnossa mainitaan, komitea toivoo menettelyä, jossa määrätään aikarajat kuten vastustusmenettelyssä. Toinen vaihtoehto on sulautumien valvontaa koskevaan asetukseen(15) sisältyvät aikarajat. Komitea odottaa, että komissio tekee tämänsuuntaisen muutoksen menettelyiden yleisen uudistuksen yhteydessä. 3.15.2. Komission tulisi myös valmistautua käsittelemään ilmoituksia, joiden tekijöinä olevat osapuolet ovat riitauttavat poikkeuksen. Oikeusistuimet ovat käsitelleet aiemmin nämä asiat takautuvan poikkeuksen puuttuessa. 3.16. Tärkein täydentävä toimenpide liittyy yhteisön kilpailusääntöjen toimeenpanon hajauttamiseen kansallisille viranomaisille. Komitea toteaa, että uusi politiikka antaa näille viranomaisille mahdollisuuden kumota omalla alueellaan ryhmäpoikkeuksen edut ja soveltaa 85 artiklan 1 kohtaa markkinaosuusrajojen ylittyessä. Komitea korostaa, että uusi suuntaus muuttaa perinpohjaisesti nykyistä lähestymistapaa, jossa ainoastaan komissiolle varataan oikeus soveltaa 85 artiklan 3 kohtaa kokonaisuudessaan. 3.16.1. Vaikka komitea kannattaa periaatteessa kilpailupolitiikan toimeenpanon hajauttamiseen tähtääviä komission toimia, se haluaa kuitenkin korostaa tällaisen lähestymistavan vaaroja EU:n kilpailupolitiikan yhtenäisyydelle ja johdonmukaisuudelle. Toimivallan palauttaminen jäsenvaltioiden viranomaisille saattaa olla yritysten kannalta vahingollista, jos jäsenvaltioiden hallinto- ja oikeuskäytännöissä on eroja, jotka vaarantavat lainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen yhtenäismarkkinoilla ja heikentävät menettelyn tehokkuutta. Komission tulisi antaa selkeät säännöt menettelystä, jotta voitaisiin välttää eri jäsenvaltioiden erilaisista teollisuus- ja kilpailupolitiikan lähestymistavoista johtuva lainsäädännön hajanaisuus. Lisäksi komissiolla tulee olla oikeus ryhtyä oikeustoimiin kansallisia viranomaisia vastaan oikeudellisen ja ammatillisen valvonnan perusteella. Olisi ryhdyttävä toimiin myös rajatylittävien tapausten sääntelemiseksi, sillä toisin kuin komissiolla, jäsenvaltioiden kartelliviranomaisilla ei ole toimivaltaa asiassa. Periaatteen, jonka mukaan Euroopassa tulisi saada kaikki palvelut samasta pisteestä (one-stop-shop), pitäisi olla aina ensisijalla myös silloin, kun toimeenpanoa hajautetaan. Toisaalta pääasiassa yhdestä jäsenvaltioista kotoisin olevien osapuolien välisiä vähämerkityksisiä sopimuksia tulisi siirtää yhä useammin kyseisen jäsenvaltion kilpailuviranomaisille, jolloin komissio voisi keskittyä sopimuksiin, joilla on yhteisönlaajuista merkitystä. 3.17. Komitea kannattaa komission aikomusta ottaa jakelua koskevissa vertikaalisissa sopimuksissa huomioon taloudellinen konteksti. Komitea pohtii kuitenkin, tuleeko kaikkien vakavimpien rajoitusten, myös niiden, jotka alittavat markkinaosuuden raja-arvon, kuulua kiellettyjen sopimusehtojen luetteloon, sillä näiden sopimusten vaikutukset ovat rajalliset silloin, kun ne eivät kuulu laajempaan sopimusverkkoon ja kun ei ole vaaraa kyseisten markkinoiden sulkemisesta. Komitea on sitä mieltä, että tuomioistuimen kanta tapauksessa Delimitis - Henninger Brau (1991)(16) osoittaa, että tuomioistuin suhtautuu 85 artiklan 1 kohdan perusteella joustavasti vakavimpiin rajoituksiin silloin, kun kyseessä ovat vähämerkityksiset sopimukset, joilla on suppeat taloudelliset vaikutukset. Komitean mielestä komission tulisi lisäksi tarkistaa kantaansa 85 artiklan 3 kohtaan. 3.18. Komitea pitää myönteisenä ja askeleena oikeaan suuntaan komission valmiutta hyväksyä vertikaaliset rajoitukset, jotka eivät kuulu 20 prosentin raja-arvon alittaviin vakavimpiin vertikaalisiin rajoituksiin, mikäli valitaan kahden markkinaosuusrajan järjestelmä. Tämä osoittaa, että komissio käyttää taloudellisia kriteerejä ryhmäpoikkeusten soveltamisessa markkinaosuuksien alarajoilla. 3.19. Jos valituksi tulee yhden raja-arvon järjestelmä, komitea suosittaa, että komissio käyttäisi samaa periaatetta, joka voitaisiin esittää suuntaviivoissa. 3.20. Komitea ehdottaa lisäksi, että komissio tutkisi uudelleen, taloudellisiin kriteereihin perustuvan vertikaalisia sopimuksia koskevan uuden lähestymistapansa mukaisesti, kaikkien vakavimpien rajoitusten kiellettyjen sopimusehtojen luettelon käyttöä kaikissa vähämerkityksisissä vertikaalisissa sopimuksissa, myös niissä, joiden raja-arvo on alle 10 % vähämerkityksisten sopimusten ilmoittamisessa. 3.21. Komitea kannattaa komission aikomusta käyttää peruuttamismekanismia, kuten tiedonannossa ehdotetaan. Ryhmäpoikkeuksiin sisältyvän turvamekanismin ja edun epäämiseen liittyvien mahdollisuuksien välillä tulee olla tarkka tasapaino. 3.22. Komitea tukee edelleenkin, kuten vertikaalisista rajoituksista antamassaan aiemmassa lausunnossa(17), kiellettyjen sopimusehtojen erotteluperiaatetta. 4. Loppuhuomiot 4.1. Komitea toteaa, että komission olisi pitänyt esittää uuden politiikan peruselementin muodostavat suuntaviivat yhdessä uuden laajan asetuksen kanssa ennen asetuksen 19/65/ETY ja 17/62 muutoksia. 4.2. Lukuun ottamatta lausunnon yleis- ja erityishuomioissa esitettyjä näkemyksiä, erityisesti markkinaosuusrajan käyttämisestä kriteerinä, komitea kannattaa 30 prosentin raja-arvon sisältävän uuden asetuksen antamista. 4.3. Tämä edistäisi asetuksen laajaa soveltamista antamalla komissiolle mahdollisuuden keskittyä ainoastaan tapauksiin, joissa markkinavahvuus saattaa vaarantaa huomattavasti kilpailusääntöjen noudattamista. 4.4. Kiellettyjen sopimusehtojen luettelon osalta huolestusta herättää tiedonannon V jakson 3 kohta, joka muuttaa huomattavasti alueellisen yksinoikeuden tähänastista tulkintaa, kuten kohdassa 3.11 todettiin. 4.5. Kuten kohdassa 3.12 mainittiin, komitea korostaa, että komission tulisi ottaa sopimusten keston rajoittamisessa huomioon, paljonko aikaa tarvitaan ennen kuin investoinnit alkavat tuottaa. 4.6. Komitea tukee näiden huomioiden valossa komission aloitetta ja toivoo, että komissio ottaa huomioon tässä lausunnossa esitetyt näkemykset laatiessaan suuntaviivat ja uuden laajan ryhmäpoikkeusasetuksen, joista komitealta pyydetään aikanaan lausuntoa. 4.7. Komitealla on silloin mahdollisuus nähdä, miten komissio aikoo säädellä vertikaalisia sopimuksia tarkoin määritellyissä puitteissa, joiden tulee olla yksinkertaiset, avoimet, antaa oikeusvarmuus ja edistää pk-yrityksiä, jotta odotettavissa olevat edut koituisivat kuluttajien hyödyksi. Bryssel 24. helmikuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI (1) EYVL C 365, 26.11.1998, s. 3. (2) EYVL C 296, 29.9.1997. (3) EYVL 36, 6.3.1965. (4) EYVL 13, 21.2.1962, muutettu asetuksella N:o 59; EYVL 52, 10.7.1962 ja asetuksella N:o 118/63/ETY; EYVL 162, 7.11.1963 sekä asetuksella (ETY) N:o 2822/71; EYVL L 285, 29.12.1971. (5) EYVL L 173, 30.6.1983, s. 1, muutettu viimeksi asetuksella (EY) N:o 1582/97, EYVL L 214, 6.8.1997, s. 27. (6) EYVL L 173, 30.6.1983, s. 5, muutettu viimeksi asetuksella (EY) N:o 1582/97, EYVL L 214, 6.8.1997, s. 27. (7) EYVL L 359, 28.12.1988, s. 46. (8) EYVL C 296, 29.9.1997. (9) Ks. vihreä kirja vertikaalisista rajoituksista, tiivistelmän s. i. (10) Yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön ja komission mukaan 85 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta, jos kauppaedustaja on mukana päämiehen liiketoiminnassa. (11) EYVL C 102, 24.4.1995. (12) EYVL C 312, 14.10.1997, s. 13. (13) EYVL C 365, 26.11.1998, s. 3. (14) Heinäkuun 13. päivänä 1966 annettu tuomio, tuomioistuimen oikeustapauskokoelma 1966, s. 458. (15) EYVL L 275/90, s. 13. (16) I oikeustapauskokoelma - 935 (1991). (17) EYVL C 296, 29.9.1997.