EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 01.07.1998 
KOM(1998) 395 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan keskuspankille sekä talous-ja 
sosiaalikomitealle 
MUIHIN MAKSUVÄLINEISIIN KUIN KÄTEISEEN RAHAAN LIITTYVIEN 
PETOSTEN JA VAARENNYSRIKOSTEN TORJUNTAA KOSKEVAT 
TOIMINTAPUITTEET 

Johdanto 
Samalla kun yhtenäismarkkinoiden toteutuminen ja tietoyhteiskunnan kehitys tarjoavat 
ennennäkemättömiä mahdollisuuksia talouskasvulle unionissa, järjestäytyneestä rikollisuudesta 
on kehittymässä yhä vakavampi uhka yhteiskunnalle. Se järjestäytyy yhä useammin yli 
kansallisten rajojen ja käyttää hyväkseen tavaroiden, pääoman, palvelujen ja henkilöiden vapaata 
liikkuvuutta. Internetin ja elektronisten rahoituspalvelujen kaltaiset tekniset innovaatiot ovat 
osoittautuneet apuvälineiksi, jotka soveltuvat laillisen liiketoiminnan lisäksi hyvin myös 
rikolliseen toimintaan tai rikollisesta toiminnasta saadun tuoton siirtämiseen näennäisesti 
lailliseen toimintaan. 
Jotta tavaroiden ja palvelujen käyttäjien ja tuottajien edun mukainen taloudellinen ja 
yhteiskunnallinen järjestys voitaisiin turvata, yhteiskunnassa tarvitaan moitteettomasti toimivia, 
helppokäyttöisiä, tehokkaita ja turvallisia maksujärjestelmiä. Tarvittavaa luottamusta voidaan 
saada aikaan varmistamalla riittävä suoja, jonka avulla maksuvälineiden käyttö laittomiin 
tarkoituksiin tai laittomassa toiminnassa voidaan estää. 
Dublinissa joulukuussa 1996 kokoontunut Eurooppa-neuvosto painotti ehdotonta sitoutumistaan 
järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan ja korosti, että unionissa tarvitaan johdonmukaista ja 
koordinoitua lähestymistapaa. Amsterdamissa kesäkuussa 1997 kokoontunut lùirooppa-neuvoslo 
lolculli Iätä näkemystä käytännössä hyväksymällä järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa 
koskevan toimintasuunnitelman', jossa se muun muassa kehottaa neuvostoa ja komissiota 
tutkimaan ja käsittelemään vuoden 1998 loppuun mennessä kaikkiin muihin maksuvälineisiin 
kuin käteisrahaan, elektroniset maksuvälineet mukaan luettuna, kohdistuvien petosten ja 
väärennysrikosten muodostamaa ongelmaa^. Tässä tiedonannossa käsitellään muita 
maksuvälineitä kuin käteisrahaa. Komissio käsittelee euroseteleiden ja -metallirahojen 
väärentämiseen liittyviä kysymyksiä erikseen. 
Puhtaasti kansallisten petosten sijasta esiintyy yhä enemmän kansainvälisiä petoksia. 
Maksukorttirikoksia voidaan tehdä kaikkialla, missä maksukortti hyväksytään maksuvälineeksi 
tai missä sillä voidaan nostaa rahaa. Koska muu maksuväline kuin käteisraha voidaan hyväksyä 
myös tilanteessa, jossa osapuolet eivät ole läsnä, niitä käytetään paljon sekä perinteiseen että 
sähköiseen kauppaan liittyvien, rajatylittävien maksutapahtumien yhteydessä. Lisäksi 
laajamittaisissa petoksissa on aina mukana useita "alan asiantuntijoita", ja tekijöinä ovat yleensä 
järjestäytyneet rikollisryhmät. Rikollisuuden kehittymisen ja kansainvälistymisen takia tarvitaan 
yhteensovitettuja toimia EU:n tasolla. 
larve puuttua maksuvälineisiin kohdistuvaan tai niihin liittyvään rikolliseen toimintaan kasvaa 
erityisesti seuraavien institutionaalisten, taloudellisten ja teknisten muutosten myötä, jotka ovat jo 
käynnissä tai joita on odotettavissa: 
Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma, neuvoston hyväksymä 28 
päivänä huhtikuuta 1997, HYVL C 251,97/C 251/01, 15.8.1997. 
Komissio valmistelee parhaillaan vihreää kirjaa, joka koskee väärennösten ja piratismin torjuntaa 
sisämarkkinoilla. Tavoitteena on teollis- ja tekijänoikeuksien suojaaminen siten, ettei sillä haitata 
sisämarkkinoiden toimintaa. 
1 
yhteiseen rahaan siirtyminen, jota helpotetaan avoimien ja turvallisten elektronisten 
maksujärjestelmien avulla erityisesti euroseteleiden ja -kolikoiden liikkeeseenlaskua 
edeltävän siirtymävaiheen aikana 
• tietoyhteiskunnan ja sähköisen kaupankäynnin kehitys, joka edellyttää tehokkaita 
maksujärjestelmiä, kuten eurooppalaista elektronisen kaupankäynnin aloitetta koskevassa 
tiedonannossa todetaan-*. 
Euroopan unionissa tehtyjä petoksia koskevassa komission tutkimuksessa vuodelta 1997 
korostetaan, että maksukorttipetoksia esiintyy runsaasti ja että niihin liittyy suuria rahasummia.^ 
Komissio rahoitti joulukuussa 1996 konferenssin, jossa käsiteltiin yksinomaan järjestäytynyttä 
maksukorttirikollisuutta ja jossa korostettiin edellä mainittuja seikkoja sekä jäsenvaltioiden 
lainsäädännössä esiintyviä puutteita^. 
1. Tässä tiedonannossa esitetään komission arvio ongelmasta ja ehdotetaan toimcnpidekehystä, 
jolla edistetään riittävän "käytiin'urvun takaavien olosuhteiden" luomista maksuvälineitä ja niiden 
tukijärjestelmiä varten. Tiedonanto koostuu kahdesta osasta: 
2. Ensinnäkin komissio esittää (liitteessä I) ehdotuksen yhteiseksi toiminnaksi. Yhteisen 
toiminnan tavoitteena on varmistaa, että muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyväi 
petokset ja väärennysrikokset katsotaan rikoksiksi kaikissa jäsenvaltioissa ja niistä rangaistaan 
tehokkailla, suhteutetuilla ja varoittavilla rangaistuksilla. 
3. Toiseksi (liitteessä 2) esitetään lisätoimia kaikkien osapuolten harkittavaksi. Voidakseen 
arvioida selkeästi, mitä lisätoimenpiteitä tällä alalla mahdollisesti tarvitaan, komissio pyytä; 
kaikkia osapuolia toimittamaan kirjalliset kommentit ehdotuksista 31. joulukuuta 1998 
mennessä seuraavaan osoitteeseen: 
Pääosasto 15 
Euroopan komissio 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Bryssel 
Faksi: +32-2-295 65 00 
Sähköposti: john.mogg@dgl5.cec.be 
-* tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden 
komitealle, KOM(97) 157, 16.4.1997. 
4 Tutkimusraportti Fraud Without Frontiers on osoitteessa 
http://www.deloitte.ca/Whatsnew/Headlines/InternatFraud.htm 
5 Järjestäytyneen maksukorttirikollisuuden torjuntaan pyrkivää Englannin (Lontoon poliisin) ja 
Alankomaiden (keskuspoliisin) poliisiviranomaisten yhteistyöhanketta käsittelevässä 
loppuraportissa tarkastellaan alalla tehtyä tutkimusta ja konferenssin tuloksia. 
1. Ongelman luonne ja laajuus 
Vaikka muiden maksuvälineiden kuin käteisrahan kattama järjestelmien ja välineiden joukko 
muuttuu jatkuvasti (katso kohta 2a jäljempänä), petosten ja väärennysrikosten muodostaman 
ongelman laajuutta arvioitaessa käytettävät tilastotiedot perustuvat jo pitkään käytössä olleisiin 
maksuvälineisiin, kuten sekkeihin ja maksukortteihin. Koko maksukorttialan vuosiliikevaihto on 
pian 2 000 miljardia Yhdysvaltain dollaria, joista noin 3 miljardia dollaria ilmoitetaan kortteihin 
liittyvien rikosten takia menetetyksi vuosittain. Vaikka summa on vain 0,15% 
kokonaisliikevaihdosta, sillä on merkitystä, etenkin kun otetaan huomioon, että vuosittain 
liikkeeseenlaskettavien uusien korttien määrän odotetaan kasvavan jopa 25 %. Noin 25 % 
kaikista kadonneisiin maksukortteihin liittyvistä tappioista aiheutuu Euroopan unionissa 
toimiville liikkeeseenlaskijoille. Vaikka liikkeeseenlaskijoiden tappiot ovat tähän asti yleensä 
syntyneet pääasiassa kotimaassa, niiden syynä ovat nykyään yhä useammin myös ulkomailla 
tehdyt maksukorttirikokset. 
Petoksia torjutaan yleensä kansallisin toimenpitein, joiden ansiosta kotimaassa tehdyt petokset 
ovat useissa tapauksissa ainakin tilapäisesti vähentyneet. Rikollisuus on kuitenkin osoittanut 
mukautumiskykynsä, ja kansainvälisen rikollisuuden suhteellinen osuus on samalla kasvanut. 
Maksukortteihin ja sekkeihin liittyvien petosten ja väärennysrikosten lisäksi vaarana ovat 
järjestelmiin kohdistuvat petokset, joilla tarkoitetaan maksujärjestelmien perustana oleviin 
tietokoneverkkoihin murtautumista ("hakkerointia"), mikä saattaa vaikuttaa myös 
maksuvälineisiin ja -järjestelmiin. Rajat- ylittävä maksukorttirikollisuus on tämän vuoksi 
todellinen ongelma, joka Euroopan unionin jäsenvaltioiden, maksujärjestelmääkin ja käyttäjien 
on otettava huomioon. 
Kun Euroopan parlamentti, jota on kuultu täytäntöönpanoviranomaisten ja 
maksukorttiteollisuuden välistä tiedonvaihtoa koskevasta esitysluonnoksesta yhteiseksi 
toiminnaksi, hyväksyi päätöslauselmansa toukokuussa 1998, se piti välttämättömänä jatkuvaa ja 
laajaa toimintaa. 
Maksupalveluita ei tuoteta oikeudellisessa tyhjiössä. Nykyisellä yhteisön sääntelyllä pyritään 
luomaan yksi yhtenäinen alue, jolla pääoma, henkilöt, tavarat ja palvelut voivat liikkua vapaasti. 
Liitteessä 1 on tiivistelmä sääntelykehyksen tärkeimmistä osa-alueista. 
2. Maksujärjestelmät ja niiden toimijat 
Tässä osassa kuvataan muita maksuvälineitä kuin käteistä rahaa ja niiden perustana olevia 
maksujärjestelmiä, välineiden ja järjestelmien ominaispiirteitä, tärkeimpiä niihin liittyviä 
toimijoita ja näiden toimijoiden tehtäviä. Jäljempänä oleva taulukko on vain viitteellinen, koska 
ala kehittyy huimaa vauhtia. Lisäksi kaikkein kehittyneimmillä välineillä voidaan suorittaa 
monenlaisia toimintoja. 
a ) Maksuvälineiden ja -järjestelmien tehtävänmukainen luokittelu 
Tarkastelun helpottamiseksi maksuvälineisiin voidaan laillisia maksuvälineitä (seteleitä ja 
metallirahoja) lukuun ottamatta katsoa kuuluvan seuraavat: 
• paperiset ennakkomaksimilincct (kuten matkasekit, voucherit ja arvosetelit) 
• elektroniset välineet Joihin on ennakkoon tallennettu tietty arvo (kuten ennakkomaksukortit 
ja ohjelmistopohjainen elektroninen raha) 
• perinteiset poperäe/ maksuvälineet (kuten sekit) 
• perinteiset (osittain) elektroniset maksuvälineet (kuten kaikentyyppiset maksukortit 
ennakkomaksukortteja lukuun ottamatta: luottokortit, pankkikortit, maksuaikakortit ja erilaiset 
vapaa-ajan maksukortit) sekä 
• etäkäyttöön perustuvat elektroniset pankkisovellukset (kuten kotipankki, puhelinpankki ja 
PC-sovellukset). 
MAKSUVÄLINEET 
(muut kuin käteisraha) 
AI. Paperiset 
ennakko-
maksuvälineet A2. 
Elektroniset 
maksuväli­
neet, joihin on 
tallennettu 
tietty arvo 
i) matkasekit i) ennakko-
maksukortit 
ii) voucherit ii) ohjelmisto-
pohjainen 
elektroninen 
raha 
iii) arvosetelit Bl. B2. B3. 
Perinteiset (Osittain) Etakayttoon 
paperiset elektroniset perustuvat 
maksu- maksu- elektroniset-
valineet valineet pankki-
palvelut 
i) sckit ja i) kaiken- i) koti- ja 
vekselit tyyppiset puhelin-
maksukortit pankki, PC-
(lukuun sovellukset 
ottamatta 
ennakko-
maksu-
kortteja) 
ii) paperiset ja ii) paperiset ja ii) paperiset ja 
elektroniset elektroniset elektroniset 
hyvitys-, hyvitys-. hyvitys-, 
veloitus-ja veloitus- ja veloitus-ja 
siirto- siirto- siirto-
maaraykset maaraykset maaraykset 
b) Maksujärjestelmään osallistuvien toimijoiden määritelmät 
Nykyisissä maksujärjestelmissä voidaan lähes poikkeuksetta erottaa seuraavat osallistujat (ja 
tehtävät): 
• "Liikkeeseenlaskija" on yleensä (rahoitus)laitos, jonka liiketoiminnan alaan kuuluu (käyttäjän 
kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti) käyttäjälle väline, jolla maksuja voidaan suorittaa^. 
• "Käyttäjä" on yleensä henkilö (luonnollinen tai oikeushenkilö), jolla on (liikkeeseenlaskijan 
kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti) hallussaan maksujen suorittamisen mahdollistava 
maksuväline. 
• "Hyväksyjä" on yleensä palvelu- tai tavarakauppaa harjoittava yritys, joka hyväksyy omasta 
puolestaan tai liikeketjunsa puolesta maksut, joita käyttäjä suorittaa maksuvälineellä 
tavaroista ja palveluista. 
• "Selvittäjä" on yleensä (rahoitus)laitos, joka kerää maksutapahtumatiedot hyväksyjältä ja 
vastaa maksun suorittamisesta hyväksyjälle. 
Koska kaikissa järjestelmissä on useita liikkeeseenlaskijoita, käyttäjiä, hyväksyjiä ja selvittäjiä, 
ne perustuvat yleensä yhteisesti hyväksyttyihin järjestelyihin, joita noudatetaan maksujen 
selvityksessä (joka kattaa maksumääräysten siirron, täsmäytyksen ja vahvistuksen) ja 
Elektronisen rahan liikkeeseenlaskija, kortin liikkeeseenlaskija ja laitos, jolta käyttäjä saa kortin 
käyttöönsä, voivat olla eri toimijoita. 
suorittamisessa (jossa maksettavien summien siirtäminen vapauttaa osapuolet velvoitteista). 
Tässä yhteydessä on otettava huomioon verkko-operaattoreiden (yleensä teleoperaattoreiden) 
tehtävä maksutapahtumatietojen välittäjinä, vaikka ne eivät suoranaisesti osallistu 
maksujärjestelmän toimintaan. 
3. Tietoyhteiskunta ja sähköisen kaupan kehittyminen 
Kaikkialle ulottuva, perusteellisia muutoksia mukanaan tuova tietotekniikan kehitys ja sen 
näkyvimmät esimerkit Internet ja sähköisen kaupan kasvu muuttavat jo nyt ihmisten ja yritysten 
välistä viestintää. On mahdollista, että siitä tulee keskeinen maailmantaloutta elvyttävä tekijä ensi 
vuosituhannella. Vaikuttaisi siltä, että Internetistä on kehittynyt yrityksille tärkeä työväline, joka 
vaikuttaa myös ihmisten jokapäiväiseen elämään. Internetin avulla on mahdollista alentaa 
alkukustannuksia ja maksutapahtumista aiheutuvia kuluja murto-osaan perinteisten järjestelmien 
kustannuksista. Tämä näyttäisi pätevän etenkin rahoituspalvelualaan ja erityisesti 
maksujärjestelmiin ja -välineisiin. 
Tässä yhteydessä on kuitenkin ehkä tärkeämpää tietää, voidaanko tietotekniikkaa hyödyntää 
rikollisessa toiminnassa, ja jos näin on, milloin ja miten se on mahdollista. On selvitettävä, 
aiheuttavatko tietoyhteiskunta ja erityisesti sähköinen kauppa sekä niiden myötä lisääntyvä tieto­
ja viestintätekniikan käyttö uusia uhkia vai onko seurauksena lähinnä perinteisten uhkien 
voimistuminen^. 
Komissio on jo käynnistänyt useita aloitteita tietoyhteiskuntaan ja sähköiseen kauppaan liittyvän 
työnsä yhteydessä. Aloitteiden tavoitteena on luoda selkeät puitteet tietoyhteiskunnan edelleen 
kehittämiselle, mikä kannustaa investointeja sähköiseen kauppaan liittyviin palveluihin ja on 
siten eduksi EU:lle taloudellisen kasvun, kilpailukyvyn ja työllisyyden muodossa**. Aloitteiden 
nopea eteneminen ja onnistunut täytäntöönpano auttavat epäilemättä omalta osaltaan 
turvallisemman käyttöympäristön luomisessa ja siten hyödyttävät myös maksujärjestelmiä ja -
välineitä. 
7 PO XIII antoi tehtäväksi tietokonerikollisuutta koskevan tutkimuksen (COMCRIME-tutkimuksen). 
jonka professori Sieber Wurzburgin yliopistosta ja prof. Kaspersen Amsterdamin yliopistosta 
viimeistelivät jokin aika sitten, http://www2.echo.lu/legal/en/comcrime/sieber.html 
s Näihin aloitteisiin kuuluvat: Eurooppalaisen elektronisen kaupankäynnin aloitetta koskeva tiedonanto 
|K()M(97)I57 lopullinen, 15.4.19971, ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi 
ehdolliseen pääsyyn perustuvien tai ehdollisen pääsyn sisältävien palvelujen oikeussuojasta IKOM(97) 
356 lopullinen, 9.7.1997 (l)7/OI98 (COD)|, komission tiedonanto tietoturvan ja luottamuksen 
varmistamisesta sähköisessä viestinnässä: digitaalisia allekirjoituksia ja viestien salausta koskeva 
eurooppalainen malli |KOM(97)503 lopullinen, 1.10.1997], ehdotus Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiiviksi yhteisistä elektronisia allekirjoituksia koskevista puitteista [KOM(98)297 
lopullinen, 13.5.1998], tiedonanto "Maailmanlaajuistuminen ja tietoyhteiskunta - vahvemman 
kansainvälisen koordinaation tarve" [KOM(98)50 lopullinen], Internetin käyttöturvallisuuden 
parantamista koskeva toimintasuunnitelmaehdotus EYVL C 48, 13.2.1998, jonka toimintalinjojen 
avulla pyritään lisäämään luottamusta verkkoihin ja jonka avulla edistetään näin myös sähköistä 
kauppaa. 
4. Rikosoikeus 
a) Aineellinen oikeus - rikoslajit 
Maksuvälineisiin liittyvä rikoslainsäädäntö perustuu kaikissa jäsenvaltioissa yleensä 
"väärentämisen" ja "väärennöksen" käsitteisiin. Näiden termien merkitys ei kuitenkaan ole 
kaikkien jäsenvaltioiden rikoslainsäädännössä sama. Yleensä tämänkaltaisella teolla on kaksi 
tunnusmerkkiä, jotka ovat väärän välineen valmistaminen tai aidon välineen väärentäminen sekä 
aikomus välineen käyttöön petostarkoituksessa. Joissakin oikeusjärjestelmissä asetetaan näiden 
vaatimusten lisäksi muita vaatimuksia, kuten "todettavissa olevan vaikutuksen" vaatimus. 
Setelien ja metallirahojen väärentäminen on rikoslain mukaan rikos kaikissa jäsenvaltioissa. Sen 
sijaan perinteisten paperisten maksuvälineiden kuten sekkien osalta jäsenvaltioiden lait 
poikkeavat toisistaan jo huomattavasti. Maksukorttien kaltaisten maksuvälineiden osalta erot ovat 
vieläkin suurempia. Tietyissä valtioissa rikoksen tekeminen edellyttää, että tekijä tosiasiassa 
käyttää maksuvälinettä ja toisinaan vaaditaan myös todisteita tahallisuudesta. Varastetun tai 
väärennetyn maksukortin pelkkää hallussapitoa tai maksukortin varastamista ei kaikissa 
jäsenvaltioissa pidetä rikoksena. Ongelmat lisääntyvät, kun rikolliset valmistavat, käyttävät ja 
pitävät hallussaan väärennettyjä maksukortteja eivätkä näin syyllisty kadonneiden tai 
varastettujen korttien väärinkäyttöön. Useimmilla jäsenvaltioilla ei ole nimenomaisesti 
maksukorttirikoksiin liittyvää lainsäädäntöä, vaan ne soveltavat voimassa olevaa, 
paperiasiakirjoihin perustuviin, perinteisempiin petoksiin liittyvää lainsäädäntöä, jota ei ole 
täysin mukautettu tekniikan kehitykseen. 
Tietotekniikan väärinkäyttöjä maksuihin liittyvät petokset ovat yhteydessä toisiinsa silloin, kun 
petoksen tekijä käyttää elektronista maksujärjestelmää tai kun maksutapahtuma käsitellään 
sähköisesti. Nykyinen lainsäädäntö ei aina kata tietokoneiden rikollista väärinkäyttöä 
maksunsaajaan, maksukorttialaan tai rahoituslaitokseen kohdistuvan petoksen tekemiseksi. 
Luvaton käyttö ei ole kaikissa jäsenvaltioissa rikos. Sellainen tietojen käsittely, jonka tavoitteena 
on varojen laiton siirto, ei välttämättä sisälly petoksen käsitteeseen silloin, kun petoksen 
tunnusmerkkinä on erehdyttäminen tai erehdyksen hyväksikäyttö, koska näitä tunnusmerkkejä ei 
yleensä voida soveltaa tietokonepohjaisen tiedonsiirron yhteydessä. 
Rikollisjärjestöt hyödyntävät edellä mainittuja eroja ja toimivat niiltä markkinoilta käsin, joilla 
suoja on heikoin. Jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien erot aiheuttavat merkittäviä ongelmia 
kansalliset rajat ylittävien petosten tutkinnassa ja syytteeseenpanossa. 
Ensimmäisenä johtopäätöksenä voidaan todeta, että etsittäessä ratkaisua yleiseurooppalaiseen 
ongelmaan lähtökohdaksi ei pitäisi ottaa näitä merkitykseltään vakiintuneita termejä vaan olisi 
keskityttävä ongelman taustalla olevaan käyttäytymiseen. 
loisena johtopäätöksenä voidaan todeta, että kaikki välineperusteiset tai välinekohtaisct 
luokittelut olisi hylättävä ja korvattava pysyvämmillä ja joustavammilla luokilla. Varsinainen 
rikollisuushan ei ole välinekohlaista, vaan rikokset voivat 
(i) kohdistua maksuvälineeseen ja sen turvallisuusominaisuuksiin, jotka mahdollistavat 
maksuvälineen käytön tai joilla käyttöoikeutta voidaan rajoittaa tai suojata, 
(ii) kohdistua varsinaiseen maksutapahtumaan, joka kattaa maksumääräysten tekemisen, 
keräämisen, käsittelyn sekä maksujen selvityksen ja suorittamisen, ja/tai 
(iii) liittyä rikoksen valmistelussa tai toteuttamisessa tarvittaviin välineisiin, kuten välineiden 
valmistamiseen tarkoitettuihin laitteisiin (ja niiden valmistamiseen). 
Edellä esitetyn perusteella ehdotetaan, että määriteltäessä torjunnan kohteena olevia tekoja 
perustaksi otetaan lainsäädäntöön jo sisältyvien rikosten sijasta rikoksentekijän tavoite. 
Tämäntyyppisen luokituksen pitäisi perustua "välineen" sijasta teon "tahallisuuteen". Tavoitteena 
on välttää rikosten liian tarkka kodifiointi, sillä tämäntyyppiset säädöskokoelmat saattavat 
vanhentua tekniikan tai palvelujen kehittyessä ja johtaa yksittäisten rikosten osalta toisistaan 
poikkeaviin tulkintoihin. 
Lopuksi voidaan mainita, että toimintaperusteinen lähestymistapa on jo käytössä Yhdysvalloissa, 
missä se näyttäisi toimivan enimmäkseen hyvin. Yhdysvalloissa vanhempi, luottokortteihin 
liittyvää kuluttajansuojaa koskeva rikoslainsäädäntö ja uudempi lainsäädäntö, joka kattaa 
useimmat käytön mahdollistaviin välineisiin liittyvät väärennysrikokset, muodostavat yhdessä 
kokonaisuuden, joka kattaa paperisia maksuvälineitä lukuun ottamatta kaikki maksuvälineet ja 
näistä erityisesti etäkäyttötuotteet. 
h) Prosessioikeus 
Jotta tuomioistuin voi antaa tuomion tietyn henkilön toimintaa koskevassa asiassa, sen on 
katsottava, että sillä on asiassa toimivalta eli oikeus kyseistä henkilöä koskevan tuomion 
antamiseen. 
Rikosoikeudessa toimivallan edellytyksenä on yleensä, että rikos on tapahtunut sen valtion 
alueella, jossa tuomioistuin sijaitsee, vaikka tietyissä jäsenvaltioissa ja tiettyjen rikosten 
yhteydessä tuomioistuimen toimivalta määräytyy rikoksentekijän kansalaisuuden perusteella 
riippumatta siitä, missä rikos on tehty. Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan ja erityisesti 
televiestintään perustuviin järjestelmiin kohdistuvien rikosten osalta maksutapahtuma voi kulkea 
useamman toimivalta-alueen kautta siirtyessään tekijän (rikollisen) ja kohteen (rikoksen uhrin) 
välillä. Sen mukaan millainen rikoslainsäädäntö kyseisissä maissa on, sekä lähettävällä että 
vastaanottavalla maalla saattaa olla tapauksessa toimivalta. Myös päinvastainen tilanne on 
mahdollinen, jolloin millään valtiolla ei ole asiassa toimivaltaa. Aineellisen rikoslainsäädännön 
lähentämistä ehdotettaessa olisi siten keskusteltava myös toimivallasta, ja tämä keskustelu olisi 
käytävä ennen kuin aloitetaan keskustelu keskinäisestä avunannosta. 
Oikeusviranomaisien välinen yhteistyö rikosasioissa koostuu käytännössä yleensä keskinäisestä 
oikeusavusta ja luovutusjärjestelyistä 
Keskinäisen kansainvälisen oikeusavun ansiosta jäsenvaltio, jonka tarkoituksena on 
syytteeseenpano mutta joka tarvitsee todistusaineistoa toisesta jäsenvaltiosta, voi pyytää ja saada 
kyseistä aineistoa. Tämäntyyppiset järjestelyt perustuvat yleensä kahdenvälisiin sopimuksiin ja 
vuonna 1959 tehtyyn, keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskevaan eurooppalaiseen 
yleissopimukseen ja sen lisäpöytäkirjaan. Jäsenvaltiot valmistelevat parhaillaan luonnosta 
Euroopan unionin yleissopimukseksi, jolla on tarkoitus täydentää niitä vuoden 1959 
yleissopimuksen määräyksiä, joita sovelletaan jäsenvaltioihin. 
Tulevalla yleissopimuksella pyritään parantamaan ja tehostamaan käytössä olevia menettelyjä. 
Amsterdamin Eurooppa-neuvoston hyväksymän toimintasuunnitelman suosituksen N:o 16 
mukaan valmistelutyöllä on tärkeä merkitys pyrittäessä tehostamaan järjestäytyneen 
rikollisuuden torjunnassa tehtävää oikeusviranomaisten välistä yhteistyötä. 
Luovutusjärjestelyjen avulla jäsenvaltio voi saada vakavasta rikoksesta syytetyn tai tuomitun 
henkilön siirretyksi toisesta jäsenvaltiosta oman valtionsa alueelle syytteeseenpanoa tai 
rangaistuksen täytäntöönpanoa varten. Tämä yhteistyö perustuu pääasiassa vuonna 1957 tehtyyn, 
rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen ja sen 
lisäpöytäkirjoihin. Tämän yleissopimuksen täydentämiseksi ja sen soveltamisen helpottamiseksi 
EU:n jäsenvaltiot tekivät vuonna 1995 yksinkertaistettuja luovutusmenettelyjä koskevan 
yleissopimuksen, jonka perusteella yksinkertaistettua menettelyä voidaan soveltaa tapauksissa, 
joissa henkilö ei vastusta luovutusta. Vuoden 1996 luovutusyleissopimuksella lievennetään 
lisäksi jäsenvaltioiden välisiin luovutuksiin sovellettavia ehtoja. Sopimuksella lisätään 
luovutuksen mahdollistavien rikosten määrää lieventämällä luovutuksen edellytyksenä olevaa 
vähimmäisrangaistusta. 
5. Kansainväliset näkökohdat 
Jotta voidaan varmistaa, että EU:ssa omaksuttu lähestymistapa on johdonmukainen ja 
yhteensopiva laajemmin omaksutun lähestymistavan kanssa, on erittäin tärkeää, että kaikki 
osapuolet (viranomaiset, maksujärjestelmäala ja käyttäjäryhmät) pyrkivät koordinoimaan 
aloitteita asianmukaisissa kansainvälisissä yhteyksissä, joissa tavoitteena ou mahdollisuuksien 
mukaan kaikkien osapuolten välinen yksimielisyys. Esimerkiksi Halifaxin huippukokouksen 
jälkeen G8-maat perustivat kansainvälistä järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän johtavien 
asiantuntijoiden ryhmän, nk. Lyonin ryhmän. Ryhmä on muun muassa käsitellyt sellaisten 
yhteisten hankkeiden käynnistämistä, joiden tarkoituksena on tiettyjen järjestäytyneen 
rikollisuuden muotojen tutkiminen ja torjunta. Tässä yhteydessä kiinnitettiin erityistä huomiota 
petoksiin, jotka liittyvät maksukortteihin ja muihin maksujärjestelmien käytön mahdollistaviin 
välineisiin. Yhteistyön tehostamiseksi ja päällekkäisen työn välttämiseksi komissio osallistuu 
tällä hetkellä näiden kysymysten käsittelyyn. 
Euroopan neuvoston alaisuudessa toimiva työryhmä (verkkorikollisuutta käsittelevä työryhmä) 
valmistelee lisäksi parhaillaan luonnosta tietokonerikoksia koskevaksi yleissopimukseksi. 
Tärkeänä osaa sopimusta on luettelo, jossa perinteiset rikokset, jotka voidaan tehdä myös 
tietokoneympäristössä (kuten petos), erotetaan uusista rikoksista, jotka liittyvät yksinomaan 
tietokoneisiin (kuten hakkerointi eli tietomurto). 
Keski-ja Itä-Euroopnn maiden kanssa käytävän jatkuvan tiedonvaihdon ja PIIARE-ohjelmasla 
rahoitettujen hankkeiden lisäksi VI osastoon liittyvisläCiROTIUS- ja OISIN-ohjelmista voidaan 
myöntää rahoitusta yksittäisille hankkeille, joilla pyritään rajatyliitävän yhteistyön parantamiseen 
kehittämällä jäsenvaltioiden asianomaisten toimijoiden asiantuntemusta, koulutusta ja 
pätevyyttä. Näihin ohjelmiin voivat osallistua myös jäsenyyttä hakeneet maat. 
Liittymistä edeltävän strategian yhteydessä olisi harkittava, miten voitaisiin luoda ohjelmia, 
joissa otetaan huomioon järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskeva yhteisön politiikka ja 
muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan perustuviin järjestelmiin liittyvien petosten ja 
väärennysrikosten muodostama ongelma. 
6. Unionin politiikka: vastuun jakaminen 
Edellä sanotun perusteella komissio ei usko, että ongelma voidaan ratkaista yksittäisillä 
osaratkaisuun pyrkivillä aloitteilla vaan tarvitaan yhteistyöhön perustuva lähestymistapa. 
Ratkaisu perustuu vastuun jakamiseen tietyn tehtävähierarkian sisällä kaikkien niiden (suoraan 
tai epäsuorasti osallistuvien) osapuolten kanssa, joiden etua asia koskee. 
Ensinnäkin maksuvälineiden ja niiden käytölle välttämättömien tukijärjestelmien ja 
ominaisuuksien on teknisesti sovelluttava rikollisen käytön riskin vähentämiseen. Tämä on 
välttämätön edellytys ja tehokkaan rikosten torjunnan ensimmäinen ehto. Koko alan (ja 
yksittäisten osallistuvien rahoituslaitosten) ensisijaisena tehtävänä on kehittää entisiä 
turvallisempia maksusovelluksia sekä ilmoittaa selkeästi käyttäjille, miten turvallisia alan 
tarjoamat maksuvälinetuotteet todellisuudessa ovat. Vastuu turvallisuudesta olisi ulotettava 
koskemaan myös verkko-operaattoreita, joiden tehtävänä on varmistaa maksu- ja rahoitustietojen 
turvallinen siirto. 
Pelkkien teknisten turvallisuusominaisuuksien avulla voidaan kuitenkin vain nostaa suojan tasoa 
siinä määrin, kuin se tekniikan avulla on mahdollista. Ne eivät ole eikä niitä pitäisi pitää 
lopullisena ratkaisuna. Kaikkien asianomaisten osapuolten ja viranomaisten on osallistuttava 
tarvittavan kehyksen luomiseen ja täytäntöönpanoon. Tämän kehyksen avulla voidaan 
tarjota kannustimia ennakkoseurantaan (ennaltaehkäisy) ja 
luoda turvaverkko, jolla on tarkoitus varmistaa, että tehdyistä rikoksista seuraa sanktio 
(sanktiot). 
Toiseksi rikollisuus ei tunne maantieteellisiä rajoja etenkään nykyisten merkittävien tietoteknisten 
muutosten aikana. Toimien tehostamiseksi on mahdollisuuksien mukaan varmistettava, että 
lähestymistavat ovat kansainvälisellä tasolla johdonmukaisia. Tämä pätee erityisesti 
järjestäytyneeseen rikollisuuteen, jonka yhteydessä on toistuvasti käynyt ilmi, miten helppoa 
rikollisten on hakeutua "turvaparatiiseihin", josta käsin toimintaa voidaan jatkaa. 
10 
Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten ja väärennysrikosten 
torjuntaa koskeva yhteinen toiminta 
Vastatakseen muihin maksuvälineisiin kuin käteiseen rahaan liittyvien petosten ja väärennysten 
rikosten uhkaan, komissio ehdottaa yhteistä toimintaa. Sen tavoitteena on varmistaa, että kaikkiin 
muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset säädetään kaikissa jäsenvaltioissa 
rikoksiksi, joista voidaan määrätä tehokas, suhteutettu ja varoittava rangaistus, ja että luodaan 
asianmukaiset yhteistyöjärjestelyt, jotta tehokas syytteeseenpano näiden rikosten yhteydessä olisi 
mahdollista. Tämä ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen säätää rikoksiksi muita, esimerkiksi 
tietokonerikollisuuteen liittyviä tekoja, kuten tietokonepohjaisen maksujärjestelmän luvatonta 
käyttöä. 
Yhteisessä toiminnassa on tarkoituksella vältetty käyttämästä tarkkoja, nykyiseen 
rikoslainsäädäntöön perustuvia määritelmiä, koska nämä eivät kaikissa maissa kata samoja osa-
alueita. Sen sijaan siinä kuvataan tiettyjä käyttäytymismuotoja, jotka kaikkien jäsenvaltioiden 
olisi tunnustettava rikoksiksi. Kuvaukset on laadittu siten, ettei niillä rajoiteta yhteisen toiminnan 
soveltamista vain tiettyihin käteisrahasta poikkeaviin maksuvälineisiin. Jotta näin voitiin tehdä, 2 
artiklan sisältämä luettelo laadittiin siten, että se perustuu rikoksentekijän välittömään 
tavoitteeseen. Perusteena on siis petoksen tekijän välitön kohde eli se, onko teon kohteena 
maksuväline tai maksuvälineen valmistaminen, yksi tai useampi maksutapahtuma vai järjestelmä, 
jota käytetään maksumääräysten tekemiseen, tapahtumatietojen keruuseen, käsittelyyn, maksujen 
selvitykseen ja niiden suorittamiseen. 
Yhteistä toimintaa pidettiin tämän vuoksi parhaiten soveltuvana ratkaisuna: siinä määritellään 
saavutettavat tulokset ja jätetään käytettävien keinojen valinta kansallisille viranomaisille. 
Ehdoteltu yhteinen toiminta perustuu Maastrichtin sopimukseen, joten sitä on mukautettava 
uuden sääntelykehyksen edellyttämällä tavalla ja siitä on tehtävä puitepäätös, kun Amsterdamin 
sopimus tulee voimaan.^ Oikeudellista yhteistyötä koskeva 3 artiklan 6 ja 7 kohta sekä 6 artikla 
eivät voimassa olevan perustamissopimuksen mukaan virallisesti kuulu komission aloiteoikeuden 
piiriin. Komissio on esittänyt käsiteltäviksi kyseiset kohdat tarkoituksenaan yhteisen toiminnan 
tekstin täydentäminen. Yhteistä toimintaa koskevaa ehdotusta on tarkasteltava osana muita jo 
hyväksyttyjä tai käsiteltävinä olevia asiakirjoja, joita ovat muun muassa rikollisjärjestön 
toimintaan osallistumisen kriminalisointia koskeva yhteinen toiminta'", eurooppalaisen 
oikeudellisen verkoston perustamista koskeva yhteinen toiminta'' sekä keskinäistä avunantoa 
koskeva yleissopimusluonnos.^ 
9 Puitepäätökseen sovelletaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen konsolidoidun toisinnon 35 
artiklaa, jonka mukaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta antaa ennakkoratkaisuja 
puitepäätösten pätevyydestä ja tulkinnasta jäsenvaltioiden antamien julistusten mukaisesti. Siinä 
määrätään myös mahdollisuudesta antaa tuomioistuimelle tapausta koskevia lausuntoja tai kirjallisia 
huomautuksia sekä annetaan yhteisöjen tuomioistuimelle toimivalta tutkia puitepäätöksen laillisuus 
sekä ratkaista puitesopimusten tulkintaa koskevat jäsenvaltioiden väliset riidat silloin, kun riitaa ei 
voida sopia neuvostossa kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvoston jäsen on saattanut asian 
neuvoston käsiteltäväksi 
10 Luonnos yhteiseksi toiminnaksi, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn 
sopimuksen K.3 artiklan perusteella rikollisjärjestön toimintaan osallistumisen kriminalisoinnista 
jäsenvaltioissa (ei julkaistu). 
11 Ehdotus yhteiseksi toiminnaksi eurooppalaisen oikeudellisen verkoston perustamisesta (ei 
julkaistu). 
12 Luonnos yleissopimukseksi Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisestä keskinäisestä oikeusavusta 
rikosasioissa (ei julkaistu). 
11 
Lisätoimia 
Liitteessä 2 on esitetty eräitä lisätoimia. Kaikkia osapuolia pyydetään harkitsemaan näitä toimia 
ja ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin, jotta ne voidaan panna tehokkaasti toimeen. Lisäksi 
komissio aikoo käynnistää laajan keskustelun osapuolten kanssa ja kannustaa heitä vastaamaan 
tässä tiedonannossa esiin tulleisiin kysymyksiin voidakseen selkeästi arvioida, mitä lisätoimia 
lainsäädäntötoimet mukaan luettuna mahdollisesti tarvitaan tällä alalla. (Kirjalliset) toimia 
koskevat kommentit pyydetään toimittamaan 31 .joulukuuta 1998 mennessä. 
12 
Liite 1 
MUIHIN MAKSUVÄLINEISIIN KUIN KÄTEISRAHAAN LIITTYVIEN PETOSTEN JA 
VÄÄRENNYSRIKOSTEN TORJUNTAA KOSKEVA 
YHTEINEN TOIMINTA 
13 
PERUSTELUT 
Artiklojen selitykset 
1 artikla 
Artikla 1 sisältää yhteisessä toiminnassa käytettyjen termien määritelmät. Nämä määritelmät 
eivät vaikuta jäsenvaltioiden käyttämien tarkempien määritelmien soveltamiseen. 
1. Kohdat 1 ja 2 sisältävät yhteisen toiminnan keskeiset määritelmät. Kohdassa 1 
määritellään \muu) maksuväline (kuin käteisraha)', joka kattaa kaikki muut maksuvälineet paitsi 
setelit ja metallirahat. 
2. Kohdassa 2 määritellään 'maksutapahtuma'. Maksutapahtumalla tarkoitetaan kaikkia 
maksuvälineellä suoritettuja tapahtumia, jotka toteutetaan rahan tai arvon saamiseksi tai 
tavaroihin, palveluihin tai muuhun arvon sisältävään kohteeseen liittyvien maksujen 
suorittamiseksi tai veloittamiseksi ja/tai varojen siirtoa koskevan määräyksen antamiseksi. 
3. Määritelmät kattavat myös tietokoneohjelmistot, ja ne ovat yhteydessä 2 artiklan k 
kohtaan, jossa luetellaan välineiden valmistamiseen käytettäviin laitteisiin liittyvät kielletyt teot. 
4. 'Oikeushenkilön' määritelmä on otettu Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen 
suojaamista koskevaan yleissopimukseen liittyvästä toisesta pöytäkirjasta'-' . 
5. 'Rahanpesu' määritellään rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen 
estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY mukaisesti. 
6. Termiä 'kansalainen' on tulkittava 13 päivänä joulukuuta 1957 tehdyn, rikoksen johdosta 
tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdan b 
alakohtaan liittyvien jäsenvaltioiden julistusten mukaisesti. Luovutusylcissopimusta sovelletaan 3 
artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin vakaviin tapauksiin tämän yhteisen toiminnan 
mukaisesti. 
1 artikla 
Artiklassa 2 luetellaan teot, jotka olisi yhteisen toiminnan mukaan kriminalisoitava kaikissa 
jäsenvaltioissa, jos näin ei vielä ole tehty, ja joihin olisi sovellettava 3, 4, 5 ja 6 artiklan 
säännöksiä. Teot, joissa on kyse ainoastaan sopimusrikkomuksesta, eivät kuulu 2 artiklassa 
lueteltuihin tekoihin. 
Kohta a kattaa lähinnä sekkien tai korttien varastamisen. 
Kohta b kattaa esimerkiksi kaikilta osin väärennettyjen korttien valmistamisen ja olemassa 
olevien korttien väärentämisen. 
EYVLC22I, 19.7.1997, s. 11. 
14 
Kohta c kattaa väärennettyjen ja aitojen maksuvälineiden myynnin, välittämisen jne. ilman 
laillisen haltijan lupaa. 
Kohta d kattaa a ja b kohdassa tarkoitettujen maksuvälineiden tietoisen hallussapidon. 
Kohta e kattaa a ja b kohdassa tarkoitettujen maksuvälineiden varsinaisen käytön. 
Kohta f koskee tapauksia, joissa tavara- tai palvelukauppaa harjoittava yritys tietoisesti hyväksyy 
e kohdan mukaisissa olosuhteissa suoritetun maksun. 
Kohta g koskee tapauksia, joissa esimerkiksi kortin väärentämättömiä tunnistetietoja käytetään 
ilman laillisen omistajan lupaa maksun suorittamiseen puhelimitse. 
Kohta h kattaa tapaukset, joissa kaikilta osin väärennettyjä tietoja käytetään edellä mainittuun 
tarkoitukseen. Säännöksen ei katsota kieltävän salanimien käyttöä tunnisteina, kun käyttäjänä on 
laillinen haltija. 
Kohta i koskee esimerkiksi tapauksia, joissa maksujen käsittelyjärjestelmässä olevia tietoja 
muutetaan tahallisesti siten, että maksu ohjataan jonkun muun kuin maksumääräyksen laillisen 
saajan tilille. 
Kohta j koskee tapauksia, joissa tunnistetietoja luovutetaan henkilölle, jolla ei ole oikeutta näihin 
tietoihin ja joka aikoo tai voi käyttää niitä tietyn arvon tai taloudellisen edun hankkimiseen. 
Kohta k liittyy edellä kuvattujen rikollisten tekojen valmistelussa tai toteuttamisessa tarvittaviin 
välineisiin. 
Kohta I kattaa esimerkiksi erityisten hologrammien tai sekkien painamiseen soveltuvan paperin 
hallussapidon. 
Kohdassa m määritellään rikolliseksi myös kaikkien niiden toiminta, jotka avustavat missä 
tahansa edellä mainituista teoista, yllyttävät niihin tai tietoisesti hyötyvät niistä. 
3 artikla 
1. Tässä artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan tarkistamaan nykyinen lainsäädäntönsä ja 
käytäntönsä varmistaakseen, että 1-7 kohdan mukaiset toimenpiteet toteutetaan. 
2. Kohdan 1 mukaan 2 artiklassa luetellut teot on luokiteltava rikoksiksi. 
v Kulloinkin sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaiset oikeushenkilöt olisi kohdan 
2 mukaan asetettava vastuuseen I ja 5 kohdassa tarkoitetuista rikoksista, jotka henkilö on 
oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen osana toimiessaan. 
Kohdan teksti perustuu Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan 
yleissopimuksen loisen pöytäkirjan 3 artiklaan, mutta tekstiä on muutettu siten, ettei 
rikoksentekijän edellytetä olevan organisaatiossa johtavassa asemassa eikä ohjauksen tai 
valvonnan puute aiheuta vastuun syntymistä. 
15 
4. Kohdassa 3 jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään asianmukaisista rangaistuksista. 
Luonnollisten henkilöiden osalta säännökset perustuvat Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen 
suojaamista koskevaan yleissopimukseen ja sen pöytäkirjaan sekä Euroopan yhteisöjen tai EU:n 
jäsenvaltioiden virkamiesten lahjonnan torjuntaa koskevaan yleissopimukseen. Rangaistusten on 
oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia'\ 
Tämän ratkaisun perusteella jäsenvaltioilla on tiettyä harkintavaltaa, kun ne päättävät säädettävän 
rangaistusten lajista ja vakavuudesta. Rangaistukseen ei aina tarvitse liittyä vapaudenriistoa. 
Myös sakkorangaistuksia voidaan käyttää joko vapausrangaistuksen vaihtoehtona tai 
täydentäjänä. 
Iässä artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan kuitenkin säätämään rangaistuksia, joihin liittyy 
vapaudenriisto, mikä saattaa vakavimmissa tapauksissa antaa aiheen luovuttamiseen. Jäsenvaltiot 
voivat itse päättää oman oikeuskäytännön puitteissa, millaisin perustein rikoksen vakavuus 
määräytyy. 
Oikeushenkilöiden osalta on huomattava, että tietyillä lainkäyttövallan alueilla oikeushenkilöihin 
ei sovelleta rikosoikeudellista vastuuta. Tämä on otettu huomioon Euroopan yhteisöjen 
taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen toisen pöytäkirjan 4 artiklassa, ja 
yhteisen toiminnan vastaava säännös on muotoiltu kyseisen artiklan mukaan. Säännökseen ei 
kuitenkaan ole otettu lähinnä sellaisiin rikoksiin soveltuvia sanktioita, joissa on osallisina 
yhteisön tai jäsenvaltioiden virkamiehiä. Säännöksen mukaan seuraamusten on oltava tehokkaita, 
suhteutettuja ja varoittavia, ja vähimmäisvaatimuksena on joko rikosoikeudellisten tai muiden 
sakkojen määrääminen. 
5. Koska kaikki jäsenvaltiot eivät vielä ole ratifioineet vuonna 1990 tehtyä, rikoksen 
tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista koskevaa 
Euroopan neuvoston yleissopimusta, 4 kohdassa vaaditaan jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavat 
toimenpiteet, joilla tehdään mahdolliseksi 1 kohdan mukaisissa rikoksissa ja rahanpesussa 
käytettyjen välineiden ja näiden rikosten ja rahanpesun tuottaman hyödyn tai tämän hyödyn 
arvoa vastaavan omaisuuden takavarikointi ja menetetyksi tuomitseminen. Takavarikoitua 
välineistöä, hyötyä tai muuta omaisuutta olisi käsiteltävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 
6. Vuoden 1990 yleissopimuksen rahapesua koskevia määräyksiä sovelletaan rikoksiin 
yleissopimuksen osapuolten antamien julistusten mukaisesti. EY.n direktiivi kattaa tällä hetkellä 
vain huumausainerikoksista koituvan hyödyn, vaikka sen soveltamisalaan saatetaan 
tulevaisuudessa ottaa kaikki vakavat rikokset. Kohdassa 5 säädetään rikokseksi kaikista tämän 
yhteisen toiminnan tarkoittamista rikoksista saatavaan hyötyyn liittyvä rahanpesu. Rahanpesu 
määritellään yhteisen toiminnan 1 artiklassa 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston 
direktiivin 91/308/ETY mukaisesti. 
7. Koska muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset ovat luonteeltaan 
kansainvälisiä, niiden tehokas torjunta edellyttää, että toimivaltaa ja luovutusta koskevat säännöt 
ovat selkeitä ja niin hyvin ajan tasalla kuin kansallisten oikeusjärjestelmien kannalta on 
Tämä luonnehdinta on oteltu Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamasta tuomiosta (asia 68/88, 
tuomio 21.9.1989, Oikeustapauskokoelma s. 2965), jossa sanotaan seuraavaa: (jäsenvaltioiden) "on 
erityisesti valvottava sitä, että seuraamukset yhteisön oikeuden rikkomisesta ovat aineellisilta ja 
menettelyllisiltä edellytyksiltään samankaltaisia kuin luonteeltaan ja merkitykseltään vastaavan 
kansallisen oikeuden rikkomiseen sovellettavat seuraamukset ja että seuraamukset ovat aina 
tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia". 
16 
mahdollista, jotta rikoksesta epäilty henkilö ei pystyisi välttämään syytteeseenpanoa. Tämän 
takia 7 kohdan säännösten muotoilussa on käytetty apuna tiettyihin kansainvälisiin rikoksiin 
liittyviä säännöksiä. Mallina on käytetty Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista 
koskevan yleissopimuksen ja sen pöytäkirjan sekä kansallisiin ja yhteisöjen virkamiehiin 
liittyvän lahjonnan torjuntaa koskevan yleissopimuksen mukaisia toimivaltamääräyksiä. 
8. Kohdassa 6 on esitetty kriteerit, joiden perusteella kansallisille lainvalvonta- ja 
oikeusviranomaisille voidaan antaa toimivalta yhteisen toiminnan soveltamisalaan kuuluviin 
^rikoksiin liittyvässä syytteeseenpanossa. 
Jäsenvaltio käyttää toimivaltaansa seuraavissa kahdessa tapauksessa: 
- kun rikos on osittain tai kokonaan tehty sen alueella, riippumatta rikoksessa osallisena olevan 
henkilön asemasta tai kansalaisuudesta (alueperiaate) 
kun rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen (tekijäperiaate). Koska kriteerinä on 
rikoksentekijän asema, toimivaltaa voidaan käyttää riippumatta siitä, missä rikos on tehty. 
Jäsenvaltiot vastaavat syytteeseenpanosta ulkomailla tehtyjen rikosten yhteydessä. Tämä on 
erityisen tärkeää niille jäsenvaltioille, jotka eivät luovuta omia kansalaisiaan. 
Koska kaikkien jäsenvaltioiden oikeuskäytännössä ei kuitenkaan tunnusteta ekstraterritoriaalista 
toimivaltaa, jäsenvaltiot voivat 7 kohdassa niille asetettujen velvoitteiden mukaisesti rajoittaa 
toimivaltansa vain ensimmäiseen edellä mainituista kahdesta tapauksesta, ja vaikka ne eivät 
tekisikään näin, ne voivat siitä huolimatta rajoittaa jälkimmäisen toimivaltaa koskevan 
säännöksen soveltamisalaa siten, että sitä sovelletaan vain tietyissä tilanteissa tai olosuhteissa. 
9. Kohdassa 7 otetaan huomioon se, etteivät tietyt jäsenvaltiot luovuta omia kansalaisiaan, 
sekä pyritään varmistamaan, että muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista 
epäillyt henkilöt voidaan panna syytteeseen niissäkin tapauksissa, joissa jäsenvaltio kieltäytyy 
omien kansalaistensa luovutuksesta. 
Jäsenvaltion, joka ei luovuta omia kansalaisiaan, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet 
varmistaakseen, että sillä on toimivalta niiden rikosten osalta, joita sen omat kansalaiset tekevät 
sen alueen ulkopuolella. Rikokset on voitu tehdä toisen jäsenvaltion alueella tai EU:n 
ulkopuolisessa valtiossa. Tällaisissa olosuhteissa pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion on 
annettava tapaus omien oikeusviranomaistensa käsiteltäväksi syyteharkintaa varten. Säännöksellä 
ei pyritä vaikuttamaan kansallisiin rikosprosessioikeudellisiin säännöksiin. Pyynnön esittäneen 
jäsenvaltion on toimitettava rikokseen liittyvät asiakirjat, tiedot ja todistusaineisto sille 
jäsenvaltiolle, joka vastaa syytteeseenpanosta. Pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle on tiedotettava 
syytteeseenpanosta ja oikeudenkäynnin tuloksesta. 
4 artikla 
Artiklassa säädetään julkisten ja yksityisten laitosten, maksujärjestelmien valvonnasta vastaavien 
elinten ja yhteisen toiminnan alaan kuuluvien rikosten tutkinnasta ja seuraamuksista vastuussa 
olevien viranomaisten yhteistyöstä. Kunkin jäsenvaltion on omaa lainsäädäntöään noudattaen 
toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että asianomaiset elimet ilmoittavat 
asianomaisille viranomaisille silloin, kun on perusteltua aihetta epäillä, että on tapahtunut rikos, 
ja toimittavat näille viranomaisille kaikki tarpeelliset tiedot sekä osallistuvat tarvittaessa 
17 
tutkintamenettelyyn asiantuntijoina. Tämän säännöksen perustana ovat ihmiskaupan ja lasten 
seksuaalisen hyväksikäytön vastaista toimintaa koskevan yhteisen toiminnan säännökset^. 
5 artikla 
Tämän säännöksen tarkoituksena on selventää, että kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että se 
täyttää henkilötietojen käsittelyä ja niiden vapaata liikkuvuutta koskevat direktiivin 95/94/EY 
mukaiset velvoitteensa myös tämän yhteisen kannan alaan kuuluvassa henkilötietojen vaihdossa. 
Henkilötietojen vaihdon mahdollisuus sisältyy erityisesti 4 artiklaan. Artiklan ehdotettu 
sanamuoto on laadittu ennen VI osaston asioihin liittyviä tietosuojakysymyksiä koskevan yleisen 
keskustelun käynnistämistä. 
6 artikla 
1. Tämän artiklan tarkoituksena on laajentaa kansainvälisiä yhteistyösopimuksia, joissa 
jäsenvaltiot ovat osapuolina ja joita sovelletaan tähän yhteiseen toimintaan. 
Oikeusviranomaisten rikosasioissa tekemän kansainvälisen yhteistyön tärkeimmät muodot ovat 
keskinäinen oikeusapuja luovutusjärjestelyt. 
Keskinäistä oikeusapua koskevat järjestelyt perustuvat useaan kahden- ja monenväliseen 
sopimukseen, erityisesti vuonna 1959 tehtyyn keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskevaan 
eurooppalaiseen yleissopimukseen ja sen vuonna 1978 tehtyyn lisäpöytäkirjaan, vuonna 1990 
tehtyyn, Schengenin sopimuksen soveltamista koskevaan yleissopimukseen ja Benelux-
sopimukseen. EU:n jäsenvaltiot valmistelevat parhaillaan luonnosta eurooppalaiseksi 
yleissopimukseksi ja siihen liittyväksi pöytäkirjaksi, joilla on tarkoitus täydentää vuonna 1959 
tehtyä keskinäistä oikeusapua koskevaa yleissopimusta ja siihen liittyvää pöytäkirjaa. 
Luovutusmenettelyt perustuvat vuonna 1957 tehtyyn, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista 
koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen ja sen lisäpöytäkirjoihin, Schengenin sopimukseen 
sekä Benelux-sopimukseen. Jäsenvaltiot tekivät vuonna 1995 yksinkertaistettua 
luovutusmenettelyä koskevan yleissopimuksen, jonka mukaan yksinkertaista menettelyä voidaan 
soveltaa, jos luovutettava ei vastusta luovutusta. Vuonna 1996 tehdyssä luovutusta koskevassa 
yleissopimuksessa lievennetään edelleen jäsenvaltioiden välillä tapahtuvan luovutuksen ehtoja. 
Molemmat yleissopimukset tulevat voimaan, kun ratifiointi on jäsenvaltioissa saatu päätökseen. 
Muut valmisteilla olevat tai hyväksytyt, järjestäytynyttä rikollisuutta koskevat EU:n oikeudelliset 
asiakirjat vaikuttavat muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten torjuntaan. 
Esimerkkeinä näistä voidaan mainita eurooppalaisen oikeudellisen verkoston perustamista 
koskeva yhteinen toiminta, jolla pyritään helpottamaan jäsenvaltioiden oikeusviranomaisten 
välistä yhteistyötä, sekä yhteinen toiminta, joka koskee rikollisjärjestön toimintaan osallistumisen 
kriminalisointia. 
2. Kohdassa I jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan toisilleen mahdollisimman laajalti 
keskinäistä oikeusapua tämän yhteisen toiminnan soveltamisalaan kuuluvien rikosten 
tutkinnassa, syytteeseenpanossa ja rangaistuksen täytäntöönpanossa. 
3. Jos toimivaltaan liittyvää ilmeistä päällekkäisyyttä esiintyy, jäsenvaltioiden on 2 kohdan 
mukaan neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta tehokkaan syytteeseenpanon 
varmistamiseksi. 
EYVLL 63, 4.3.1997, s. 2. 
18 
4. Kohdassa 3 jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että yhteisen toiminnan 
soveltamisalaan kuuluviin rikoksiin ja tällaisista rikoksista tuomittuihin henkilöihin liittyvät 
tiedot sekä tutkinnassa ja syytteeseenpanossa tarvittavat tiedot on järjestetty siten, että niitä 
voidaan helposti ja tehokkaasti käyttää ja vaihtaa muiden jäsenvaltioiden kanssa. Tämä säännös 
perustuu vastaavantyyppiseen säännökseen ihmiskaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön 
vastaista toimintaa koskevassa yhteisessä toiminnassa^". 
7 artikla 
Tämä artikla on vakiomuotoinen artikla, jossa säädetään yhteisen toiminnan täytäntöönpanoon 
sitoutumisesta ja sen seurannasta. Artiklan mukaan neuvosto arvioi vuoden 2000 loppuun 
mennessä komission laatiman kertomuksen perusteella, ovatko jäsenvaltiot täyttäneet 
velvoitteensa. 
EYVLL63,4.3.I997, s. 2. 
19 
YHTEINEN TOIMINTA, 
jonka neuvosto on hyväksynyt 
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K. 3 artiklan perusteella 
muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen K.3 artiklan 2 kohdan b 
alakohdan, 
ottaa huomioon järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan, korkean tason työryhmän laatiman 
kertomuksen, jonka Amsterdamissa 16 ja 17 päivänä kesäkuuta 1997 kokoontunut Eurooppa­
neuvosto on hyväksynyt, ja erityisesti toimintasuunnitelman suosituksen N:o 18, 
katsoo, että muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan kohdistuvat petokset ja väärennysrikokset 
ovat usein luonteeltaan kansainvälisiä, 
katsoo, että myös muilla neuvostossa hyväksytyillä asiakirjoilla, kuten yhteisellä toiminnalla 
eurooppalaisen oikeudellisen verkoston perustamisesta ja yhteisellä toiminnalla rikollisjärjestön 
toimintaan osallistumisen kriminalisoinnista Euroopan unionin jäsenvaltioissa, tuetaan muihin 
maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten torjuntaa, 
tunnustaa useiden kansainvälisten järjestöjen (Euroopan neuvoston, G8-maiden ryhmän, 
OECD:n, Interpolin ja YK:n) tekemän työn tärkeyden, 
ottaa huomioon, että neuvosto katsoo tietyntyyppisten, muihin maksuvälineisiin kuin 
käteisrahaan liittyvien petosten vakavuuden ja kehityksen edellyttävän kokonaisvaltaista 
ratkaisua, johon kuuluu maksujärjestelmäalan, yksittäisten käyttäjien ja viranomaisten väliseen 
vastuunjakoon perustuvia, sekä torjuntaan että ennaltaehkäisyyn tähtääviä toimenpiteitä, 
ottaa huomioon, että komissio on esittänyt tiedonannon "Muihin maksuvälineisiin kuin käteiseen 
rahaan liittyvien petosten ja väärennysrikosten torjuntaa koskevat toimintapuitteet", jolla 
edistetään sekä ongelman ennaltaehkäisyn että sen torjunnan kattavaa unionin politiikkaa, 
katsoo, että tämä yhteinen toiminta on osa edellä mainittua kattavaa lähestymistapaa, 
katsoo, että muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviä petoksia ja väärennvsrikoksia 
koskevan rikoslainsäädännön lähentämiseksi tarvitaan selkeää oikeudellista välinettä. 
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN YHTEISEN TOIMINNAN: 
20 
1 artikla 
Määritelmät 
Tässä yhteisessä toiminnassa tarkoitetaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden 
lainsäädäntöön sisältyvien tarkempien määritelmien soveltamista, 
1. '(muulla) maksuvälineellä (kuin käteisrahalla) ' sellaista muuta välinettä kuin laillisia 
maksuvälineitä (seteleitä ja metallirahoja), jonka avulla laillinen haltija/maksaja voi 
joko käyttämällä välinettä yksinään tai yhdessä loisen (maksu)välineen kanssa saada 
käyttöönsä rahaa tai arvoa, suorittaa tai vastaanottaa maksuja tavaroista, palveluista 
tai muusta arvon sisältävästä kohteesta, tai antaa määräyksen tai laatia viestin, jossa 
vaaditaan varojen siirtoa (osapuolelta olevan rahallisen saatavan muodossa) 
maksunsaajan määräämälle taholle tai muutoin valtuutetaan siihen, 
2. 'maksutapahtumalla' maksuvälineellä toteutettua rahan tai arvon hankkimista, 
maksun suorittamista tai vastaanottamista tavaroista, palveluista tai muusta arvon 
sisältävästä kohteesta ja/tai sellaisen määräyksen antamista tai viestin laatimista, 
jossa vaaditaan varojen siirtoa (osapuolelta olevan rahallisen saatavan muodossa) 
maksunsaajan määräämälle taholle tai muutoin valtuutetaan siihen, 
3. 'välineiden valmistukseen käytettävillä laitteilla' kaikkia laitteita (ohjelmistot 
mukaan luettuna), jotka on suunniteltu tai joita on mukautettu siten, että 
maksuvälineitä, maksutapahtumia tai niiden osia voidaan niiden avulla hyödyntää, 
valmistaa tai muuttaa, ja niihin kuuluvat myös laitteet, jotka on suunniteltu tai joita 
on mukautettu siten, että maksuvälineen tai maksutapahtuman sisältämiä tai niihin 
liittyviä tietoja voidaan niiden avulla muuttaa tai mukauttaa, 
4. 'oikeushenkilöllä' mitä tahansa muodostumaa, jolla on oikeushenkilön asema 
sovellettavan lainsäädännön nojalla, lukuun ottamatta valtioita tai muita julkisia 
elimiä niiden käyttäessä julkiseen valtaan liittyviä oikeuksiaan sekä 
julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä, 
5. 'rahanpesulla' rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 
10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY 1 artiklan 
kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettuja tekoja, 
(>. jäsenvaltion 'kansalaisella' 13 päivänä joulukuilta 1957 tehdyn, rikoksen johdosta 
tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 
kohdan b alakohdan mukaisissa jäsenvaltion antamissa julistuksissa tarkoitettuja 
kansalaisia. 
21 
2 artikla 
Tekojen kuvaus 
Torjuakseen muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan sekä muihin kuin käteisellä suoritettuihin 
maksutapahtumiin liittyviä petoksia ja väärennysrikoksia kukin jäsenvaltio sitoutuu tarkistamaan 
asianomaiset kansalliset lakinsa 3, 4, 5 ja 6 artiklan mukaisten, seuraavassa lueteltuihin tekoihin 
liittyvien toimenpiteiden osalta: 
a) väärennetyn maksuvälineen valmistaminen tai maksuvälineen anastaminen 
b) maksuvälineen väärentäminen 
c) maksuvälineen tietoinen käsittely ilman haltijan lupaa 
d) anastetun tai väärennetyn maksuvälineen tietoinen hallussapito 
e) anastetun tai väärennetyn maksuvälineen tietoinen käyttö 
f) edellä c kohdan mukaisissa olosuhteissa suoritetun maksun tietoinen hyväksyminen 
g) tunnistetietojen tietoinen luvaton käyttö maksutapahtuman käynnistämiseksi tai 
käsittelemiseksi 
h) väärien tunnistetietojen tietoinen käyttö maksutapahtuman käynnistämiseksi tai 
käsittelemiseksi 
i) asianmukaisten tietojen, tilitiedot ja muut tunnistetiedot mukaan luettuna, väärentäminen 
maksutapahtuman käynnistämiseksi tai käsittelemiseksi 
j) tunnistetietojen luvaton luovuttaminen maksutapahtuman käynnistämiseksi tai 
käsittelemiseksi 
k) välineiden valmistamiseen tarkoitettujen laitteiden luvaton valmistaminen, käsittely, 
hallussapito tai käyttö seuraaviin tarkoituksiin: 
• minkä tahansa maksuvälineen tai sen osan valmistaminen tai muuttaminen 
• maksutapahtuman käynnistäminen tai käsittely tai 
• minkä tahansa maksuvälineen tai maksutapahtuman sisältämien tai niihin liittyvien 
tietojen mukauttaminen tai muuttaminen 
I) maksuvälineen osan tietoinen luvaton hallussapito 
m) kaikissa edellä mainituissa rikollisessa tarkoituksessa tehdyissä teoissa avustaminen tai niihin 
yllyttäminen tai niistä saadun arvon tai taloudellisen hyödyn tietoinen vastaanottaminen. 
22 
3 artikla 
Kansallisella tasolla toteutettavat toimenpiteet 
Kukin jäsenvaltio tarkistaa nykyiset lakinsa ja käytänteensä varmistaakseen, että 
1. edellä 2 artiklan mukaiset teot säädetään rikoksiksi, 
2. jäsenvaltion lainsäädännön mukaista oikeushenkilöä voidaan pitää vastuussa 1 ja 
5 kohdassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on sen hyväksi tehnyt joko yksin tai 
oikeushenkilön toimielimen osana toiminut henkilö, 
3. näistä rikoksista, tietoisesta niihin osallistumisesta tai niiden tietoisesta yrityksestä 
määrättävät rangaistukset ovat 
a) luonnollisten henkilöiden osalta tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia 
rikosoikeudellisia seuraamuksia, ja että niihin kuuluu ainakin vakavissa 
tapauksissa vapauden menetys, joka voi antaa aiheen rikoksen johdosta 
tapahtuvaan luovuttamiseen 
b) oikeushenkilöiden osalta tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia ja että niihin 
kuuluvat sekä rikosoikeudelliset että muut sakot. 
4. toteutetaan tarvittavat toimenpiteet, joilla tehdään mahdolliseksi 1 ja 5 kohdassa 
tarkoitetuissa rikoksissa käytettyjen välineiden ja näistä rikoksista saadun hyödyn tai 
arvoltaan tätä hyötyä vastaavan omaisuuden takavarikointi ja, vilpittömässä mielessä 
olevien kolmansien oikeuksia rajoittamatta, niiden menetetyksi tuomitseminen tai 
haltuunotto. Kaikkea takavarikoitua tai menetetyksi tuomittua välineistöä, hyötyä ja 
omaisuutta käsitellään jäsenvaltioiden kansallisten lakien mukaisesti. 
5. edellä l kohdassa tarkoitettujen rikosten tuottaman hyödyn rahanpesu säädetään 
rikokseksi. 
6. sillä on toimivalta 1 ja 5 kohdassa tarkoitetuissa rikoksissa silloin, 
a) kun rikos on kokonaan tai osittain tehty sen alueella 
b) kun rikoksentekijä on sen kansalainen. 
Jäsenvaltio voi rajoittaa toimivaltansa 6 kohdan a alakohdan sääntöön 7 kohdan 
säännösten mukaisesti. Jäsenvaltio, joka ei rajoita toimivaltaansa edellä mainitulla 
tavalla, voi tästä huolimatta käyttää 6 kohdan b alakohdan säännön mukaista 
toimivaltaa ainoastaan tietyissä tapauksissa tai olosuhteissa. 
7. niissä tapauksissa, joissa jäsenvaltio ei luovuta omia kansalaisiaan, sen toimivalta 
ulottuu niihin I ja 5 kohdassa tarkoitettuihin rikoksiin, joita sen omat kansalaiset 
tekevät sen alueen ulkopuolella. 
23 
Jos jäsenvaltion kansalaisen väitetään syyllistyneen johonkin 1 ja 5 kohdassa 
tarkoitetuista rikoksista toisessa jäsenvaltiossa ja jos jäsenvaltio ei luovuta kyseistä 
henkilöä tähän toiseen jäsenvaltioon yksinomaan henkilön kansalaisuuden 
perusteella, luovutuksesta kieltäytyneen jäsenvaltion on tarvittaessa annettava tapaus 
toimivaltaisille viranomaisilleen syytteeseenpanoa varten. Jotta syytteeseenpano 
voidaan toteuttaa, kaikki rikokseen liittyvät asiakirjat, tiedot ja todisteet on 
toimitettava joulukuun 13 päivänä 1957 tehdyn, rikoksen johdosta tapahtuvaa 
luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitettujen 
menettelyjen mukaisesti. Luovutuspyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle on 
ilmoitettava syytteeseenpanosta ja oikeuskäsittelyn tuloksesta. 
4 artikla 
Julkisten ja yksityisten laitosten yhteistyö 
Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että maksujärjestelmien 
hallintaan, valvontaan ja seurantaan osallistuvat julkiset ja yksityiset laitokset tekevät 
jäsenvaltion kansallisia lakeja noudattaen yhteistyötä tässä yhteisessä toiminnassa tarkoitettujen 
rikosten tutkinnasta ja syytteeseenpanosta vastuussa olevien viranomaisten kanssa. Näiden 
laitosten olisi erityisesti 
- tehtävä edellä mainituille viranomaisille omasta aloitteestaan ilmoitus silloin, kun on 
perusteltua aihetta epäillä, että on tehty jokin edellä mainituista rikoksista 
- toimitettava edellä mainituille viranomaisille niiden pyynnöstä tai omasta aloitteestaan kaikki 
tarpeelliset tiedot 
- osallistuttava tarvittaessa menettelyyn asiantuntijoina. 
5 artikla 
Tietosuoja 
Henkilötietojen käsittelyn osalta tämän yhteisen toiminnan täytäntöönpanossa on varmistettava 
sellainen suojelun taso, joka vastaa yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden 
tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 
95/46/EY säännöksiä. Tietoja voidaan käyttää vain niihin tarkoituksiin, joihin ne on luovutettu. 
24 
1 6 artikla 
Jäsenvaltioiden yhteistyö 
Jäsenvaltiot antavat toisilleen voimassa olevien yleissopimusten sekä monen- ja 
kahdenvälisten sopimusten ja järjestelyjen mukaisesti mahdollisimman laajalti keskinäistä 
apua tässä yhteisessä toiminnassa tarkoitettuihin rikoksiin liittyvissä 
oikeudenkäyntimenettelyissä. 
Jos usealla jäsenvaltiolla on toimivalta tässä yhteisessä toiminnassa tarkoitetuissa rikoksissa, 
jäsenvaltioiden on neuvoteltava keskenään toimintansa yhteensovittamisesta tehokkaan 
syytteeseenpanon varmistamiseksi. 
3. Jäsenvaltiot varmistavat, että tässä yhteisessä toiminnassa tarkoitettuja rikoksia ja näistä 
rikoksista tuomittuja henkilöjä koskevat tiedot sekä näiden rikosten tutkinnassa ja niitä 
koskevassa syytteeseenpanossa tarpeelliset tiedot on järjestetty siten, että niitä voidaan 
helposti ja tehokkaasti käyttää ja vaihtaa muiden jäsenvaltioiden kanssa 
oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvää salassapitovelvollisuutta koskevien kansallisten 
säännösten mukaisesti. 
7 artikla 
Sitoutuminen ja seuranta 
1. Kukin jäsenvaltio esittää tämän yhteisen toiminnan täytäntöönpanoa koskevia aiheellisia 
ehdotuksia toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi hyväksymistä varten. 
2. Neuvosto arvioi vuoden 2000 loppuun mennessä komission kertomuksen perusteella, ovatko 
jäsenvaltiot täyttäneet tämän yhteisen toiminnan mukaiset velvoitteensa. 
3. Tämä yhteinen toiminta julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
4. Se tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan. 
25 
Liite 2 
Ennakkotoimet - Toimet petosten ennaltaehkäisemiseksi 
a) Maksujärjestelmäalaa kokonaisuudessaan verkko-operaattorit mukaan luettuna kehotetaan 
1) parantamaan tarjoamiensa maksuvälinetuotteiden turvallisuusominaisuuksia ja 
maksuvälineillä toteutettujen maksutapahtumien käsittelyjärjestelmien, tiedonsiirtoon 
käytettävä verkko mukaan luettuna, turvallisuutta 
2) parantamaan turvajärjestelmiä, joilla voidaan rajoittaa maksuvälinetuotteiden käyttöä tai 
asettaa käyttöehtoja 
3) luomaan edellytykset tiedonvaihdolle ja kokemusten hyödyntämiselle sekä 
varmistamaan, että salassapitovelvollisuutta noudatetaan ja että luonnollisten henkilöiden 
perusoikeuksia ja -vapauksia, erityisesti yksityisyyttä, suojataan. 
I,isäksi maksujärjestelmäalaa kehotetaan 
4) tarjoamaan pääasiassa rahoituslaitosten omalle henkilökunnalle tarkoitettuja 
koulutusohjelmia sekä kehittämään valmiuksia, joita tarvitaan rikollisen toiminnan 
järjestelmällisessä ilmoittamisessa täytäntöönpanoviranomaisille 
5) tarjoamaan maksuvälineiden käyttäjille (lähinnä vähittäiskauppiaille ja haltijoille) 
tarkoitettua koulutusaineistoa. 
Komissio katsoo, että maksuvälinealan olisi maksuvälineitä ja niiden tukijärjestelmiä (kohdat I ja 
2) suunnitellessaan sekä mahdollisista petoksista asianomaisille tahoille ilmoittaessaan (kohta 3) 
otettava erityisesti huomioon, että rikokset olisi pystyttävä toteamaan mahdollisimman aikaisessa 
vaiheessa. 
Maksupalvelumarkkinoiden tasapainoisen ja vapaata kilpailua edistävän kehityksen takaamiseksi 
olisi lisäksi varmistettava, ettei kohtien I ja 2 mukaisilla toimilla perusteettomasti haitata 
kilpailua eikä tietoyhteiskunnan kokonaisvaltaista kehitystä etenkään menettelyillä, joilla 
rajoitetaan järjestelmiin pääsyä tai oikeutta tarjota rajaty litta viä palveluita, tai 
yksinoikeussopimuksilla. 
b) Yksittäiset liikkeeseenlaskijoita ja käyttäjiä (vähittäiskaupat ja haltijat) kehotetaan 
tukemaan velvoitteiden ja vastuiden järkevää ja oikeudenmukaista jakamista maksujärjestelmän 
osapuolten (liikkeeseenlaskijan ja haltijan tai selvittäjän ja hyväksyjän) kesken. Näin edistetään 
26 
maksuvälineen liikkeeseenlaskun, käytön ja hyväksymisen yhteydessä sovellettavien 
ehtojen noudattamista 
ilmoituksen tekemistä mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. 
Komissio katsoo, että ensisijaiseksi yleistavoitteeksi on otettava sen varmistaminen, etteivät 
yksittäiset käyttäjät joudu kärsimään maksukortteihin ja maksujärjestelmiin liittyvien rikosten 
seurauksena, ellei voida todistaa, että käyttäjä on itse osallistunut rikolliseen toimintaan. Lisäksi 
todistustaakan ei pitäisi olla haltijalla, koska tekniset ominaisuudet ovat järjestelmään 
osallistuvien (rahoitus)laitosten valvonnassa. 
Iästä huolimatta käyttäjille olisi tiedotettava turvatoimista, joita heidän edellytetään noudattavan. 
Käyttäjien olisi lisäksi pidettävä aktiivista osallistumista petosten torjuntaan 
kansalaisvelvollisuutenaan ja ilmoitettava mahdollisimman pian erityisesti saamissaan 
maksutapahtumatiedoissa havaitsemistaan poikkeamista. 
c) Viranomaisia kehotetaan 
koordinoimaan tiedonkeruuseen ja tiedotukseen liittyviä aloitteita, joihin myös 
maksujärjestelmäala voi.osallistua'^ 
auttamaan alaa, yksittäisiä liikkeeseenlaskijoita ja käyttäjiä parantamaan 
käyttöturvallisuutta. Yhteisön tasolla tämä tarkoittaa sitä, että tuetaan yhteisönlaajuisten, 
sääntelystä ja muista osatekijöistä koostuvien puitteiden luomista. Komissio on jo tehnyt 
lukuisia aloitteita tässä suhteessa. 
Yhteisön tasolla 
Komissio korostaa, että nykyisellä yhteisön sääntelyllä pyritään ensisijaisesti rahoituspalvelujen 
yhtenäismarkkinoiden luomiseen ja erityisesti maksupalvelujen vapaaseen liikkuvuuteen. 
Tähän osa-alueeseen liittyvällä yhteisön lainsäädännöllä pyritään etenkin perustamissopimusten 
määräysten tehokkaaseen täytäntöönpanoon. Tämä tavoite on saavutettu yhteensovittamalla 
rahoituslaitosten perustamista ja rahoitustoiminnan harjoittamista koskevat säännökset. Näitä 
säädöksiä on puolestaan täydennetty useilla erityissäännöksillä, joilla on yhdenmukaistettu 
toiminnan vakauden valvontaa koskevat perusperiaatteet. 
17 Yhdistynyt kuningaskunta ehdotti jonkin aikaa sitten yhteistä toimintaa yhteyspisteiden 
perustamiseksi jäsenvaltioihin, tavoitteena on parantaa luottokorttipetoksiin liittyvien tietojen 
vaihtoa. Interpolin yleiskokous hyväksyi lokakuussa 1997 ehdotuksen "laittomia" luottokortteja 
koskevan yleisen luokitusjärjestelmän luomisesta. Käytännössä järjestelmä muodostuu Interpolin 
sihteeristön hoitamasta maksujen selvitysjärjestelmästä, joka kerää tietoja yhteistyössä 
luottokorttiaan kanssa ja jakaa niitä edelleen hyödyntämällä Interpolin ja kansallisten 
poliisiviranomaisten välisiä nykyisiä yhteyksiä. Verkkorikollisuutta käsittelevä Euroopan neuvoston 
työryhmä on saanut käsiteltäväkseen Belgian aloitteesta laaditun asiatuntijaehdotuksen, joka koskee 
yleisesti verkkorikollisuuteen liittyvien yhteyspisteiden perustamista. 
27 
Monien komission erityisaloitteiden tarkoituksena on tarkoituksen mukaisen säännöstön 
luominen alalla jota tämä tiedonanto koskee. 
Komissio valmistelee parhaillaan direktiiviehdotusta, joka koskee elektronisen rahan 
liikkeeseenlaskemisen aloittamista, harjoittamista ja liikkeeseenlaskijoiden toiminnan vakauden 
valvontaa, ja joka siten edistää kuluttajien luottamusta tähän uuteen maksuvälineeseen. 
Komissio on lisäksi viime aikoina hyväksynyt useita tietoyhteiskuntaan ja sähköiseen kauppaan 
liittyviä toimenpiteitä, joihin kuuluu muun muassa direktiiviehdotus ehdolliseen pääsyyn 
perustuvien tai ehdollisen pääsyn sisältävien palvelujen oikeussuojasta sekä elektronisia 
allekirjoituksia koskeva direktiiviehdotus. Sähköiseen kauppaan liittyvien turvallisten 
maksujärjestelmien osalta komissio on lisäksi myöntänyt monista tieto-ja televiestintätekniikkaa 
koskevista ohjelmista'° yhteisrahoitusta useille koko alan kattaville T&K-aloitteille. 
Komissio on äskettäin julkaissut tähän liittyvän suosituksen '9 elektronisen maksuvälineen avulla 
toteutetuista maksutapahtumista ja erityisesti liikkeeseenlaskijan ja haltijan välisestä suhteesta. 
Ehdotuksessa asetetaan avoimuuteen, velvoitteisiin ja vastuisiin sekä riitojen ratkaisuun liittyvät 
vähimmäisvaatimukset. Komissio on sitoutunut seuraamaan suosituksen täytäntöönpanoa vuoden 
1998 loppuun asti. Jos täytäntöönpano ei ole ollut tyydyttävää, komissio tekee ehdotuksen asiaa 
koskevaksi direktiiviksi. 
Komissio on myös ilmoittanut, että se aikoo saattaa ajan tasalle vuonna 1987 annetun 
suosituksenko. Tavoitteena on elektronisten maksuvälineiden selvittäjien ja hyväksyjien välistä 
suhdetta koskevan selkeän kehyksen luominen. Komissio saattaa tässä yhteydessä harkita 
erityisehtojen soveltamista luottokorttitapahtumatietojen keräämiseen, jotta voidaan selvittää, 
esiintyykö petoksia ja miten paljon. Näin voidaan vähentää maksuvälineisiin ja niiden 
tukijärjestelmiin liittyviä riskejä. 
18 Esimerkiksi AC026 SEMPER -hanke - Turvallinen sähköisen kaupan markkinapaikka Euroopalle 
(Secure Electronic Marketplace for Europe). 
,l) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan rahapoliittiselle instituutille 
sekä talous- ja sosiaalikomitealle: "Miten vahvistaa asiakkaiden luottamusta sisämarkkinoilla 
käytettäviin elektronisiin maksuvälineisiin", KOM(97) 353 lopullinen 9.7.1997, EYVL L 208, 
2.8.1997, s. 52. 
20 Komission suositus 87/598/ETY, annettu 8 päivänä joulukuuta 1987, elektronisia maksuja 
koskevista käytännesäännöistä (rahoituslaitosten, tavara- ja palvelukauppaa harjoittavien yritysten 
ja kuluttajien suhteet), EYVL L 365, 24.12.1987, s. 72 (suomenkielistä toisintoa ei saatavana). 
28 
Liite 3 
Yhteisön sääntelykehys 
Tämä liite sisältää tiivistelmän rahoitus- ja erityisesti maksupalvelujen tarjontaa, välitystä ja 
käyttöä koskevan yhteisön sääntelykehyksen tärkeimmistä osatekijöistä. 
Primäärioikeus sisältyy EY:n perustamissopimukseen. Jäsenvaltioiden rahoitusmarkkinoiden 
yhdentymiselle ja näin myös rahoituspalvelujen yhtenäismarkkinoiden luomiselle välttämättömät 
määräykset sisältyvät perustamissopimuksen 73 b—73 g artiklaan, jossa määrätään pääoman ja 
maksujen vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella sekä jäsenvaltioiden ja yhteisön 
ulkopuolisten maiden välillä. Lisäksi perustamissopimuksen 52 artikla (sijoittautumisvapaus) ja 
59 artikla (palvelujen tarjoamisen vapaus) ovat rahoitusalan yhtenäismarkkinoiden kannalta 
välttämättömiä, sillä 52 artiklan mukaan yritys voi sijoittautua tiettyyn jäsenvaltioon (ja saada 
siellä toimiluvan) kyseisen jäsenvaltion viranomaisten valvonnassa ja 59 artiklan mukaan 
yritykset voivat vapaasti tarjota palveluja kaikkialla yhteisössä yhdellä, 
sijoittautumisjäsenvaltion myöntämällä toimiluvalla. 
Rahoituspalveluja koskeva sekundäärilainsäädäntö sisältyy yhteisön lainsäädäntöön, jolla on 
tarkoitus varmistaa edellä mainittujen perustamissopimuksen määräysten tehokas 
täytäntöönpano. 
Tämä tavoite on saavutettu erityisesti lähentämällä säännöksiä, jotka koskevat rahoituslaitosten 
ja erityisesti luottolaitosten, sijoitusyritysten ja vakuutuslaitosten perustamista ja toimintaa. 
Näiden säännösten tueksi on annettu useita erityissäännöksiä, joilla yhdenmukaistetaan 
toiminnan vakauden valvontaa koskevia sääntöjä. 
Näihin säädöksiin kuuluu muun muassa rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen 
estämisestä annettu neuvoston direktiivisi. Rahanpesu on usein kansainvälistä toimintaa, koska 
varojen ja tuottojen rikollinen alkuperä voidaan näin paremmin peittää. Direktiivissä säädetään 
tämän vuoksi kansainvälisestä yhteensovittamisesta, joka ei kuitenkaan ole luonteeltaan 
rikosoikeudellista. Direktiivissä jäsenvaltioille asetetaan useita vaatimuksia: niitä vaaditaan 
estämään rahanpesu ja huolehtimaan siitä, että luotto- ja rahoituslaitokset vaativat asiakkaitaan 
todistamaan henkilöllisyytensä, kirjaavat tietyn rahasumman ylittävät maksutapahtumat ja 
tutkivat kaikki liiketoimet, jotka niiden käsityksen mukaan voisivat liittyä rahanpesuun ja 
ilmoittavat näistä liiketoimista. Jäsenvaltioiden on lisäksi huolehdittava siitä, että rahanpesun 
torjunnasta vastaavat viranomaiset tekevät yhteistyötä luotto- ja rahoituslaitosten sekä näiden 
valvonnasta vastuussa olevien viranomaisten kanssa. 
-M Neuvoston direktiivi, annettu K) päivänä kesäkuuta 1991, EYVE E 166, s. 77, 
28.6.1 »WE 
29 
Vaikka rahoituspalveluista annetut direktiivit koskevat lähinnä rahoituspalvelualaa, niissä on 
otettu huomioon myös kuluttajien oikeudet ja etu. Ne sisältävät tiettyjä säännöksiä, joilla 
turvataan kuluttajien oikeus saada oikeata ja täydellistä tietoa, ja suojataan kuluttajien 
lakisääteisiä oikeuksia sekä valitusoikeutta. 
Viime aikoina on esiintynyt yhä enemmän tarvetta korostaa sitä, etteivät rahoituspalvelujen 
yhtenäismarkkinat ole ainoastaan yrityksiä varten. Toukokuussa 1996 komissio päätti julkaista 
vihreän kirjan Rahoituspalvelut: miten kuluttajien odotuksiin vastataan saadakseen aikaan laajaa 
keskustelua kuluttajapolitiikasta rahoituspalvelualalla. Kesäkuun 26. päivänä 1997 komissio 
antoi vihreän kirjan seurantaa koskevan tiedonannon Rahoituspalvelut: kuluttajien luottamuksen 
lisääminen**. Tiedonannossa käsitellään useita tulevia aloitteita, joista osa on jo käynnistetty 
(kuten uusia maksuvälineitä koskevan suosituksen soveltamisalan laajentaminen) tai joiden 
valmistelua ollaan parhaillaan käynnistämässä, kuten rahoituspalveluja koskeviin etäsopimuksiin 
liittyvää ehdotusta. 
KOM(97)309 lopullinen, 26.6.1997. 
30 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 395 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 09 10 
Luettelonumero : CB-CO-98-432-FI-C 
ISBN 92-78-37893-3 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg