Alueiden komitean lausunto aiheesta "Liikenne ja CO2-päästöt - Kohti yhteisön ratkaisumallia"

(1999/C 198/02)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle, EP:lle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle "Liikenne ja CO2-päästöt - Kohti yhteisön ratkaisumallia" (KOM(1998) 204 lopull.),

ottaa huomioon komission 3. huhtikuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan 1 kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 3:n "Euroopan laajuiset verkot - Liikenne - Tietoyhteiskunta" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 3:n (27. marraskuuta 1998) hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 230/98 rev. 1), jonka esittelijät olivat Marcello Panettoni ja Pat Warhurst,

ottaa huomioon alueiden komitean 18. syyskuuta 1997 antaman lausunnon aiheesta "Ilmastonmuutos ja energia" (CdR 104/97 fin)(1),

ottaa huomioon alueiden komitean 14. toukokuuta 1998 antaman päätöslauselman aiheesta "Alueiden ja kuntien eurooppalainen peruskirja edistyksellisestä ja kestävästä liikennepolitiikasta" (CdR 347/97 fin)(2),

ottaa huomioon valkoisen kirjan "Strategia yhteisön rautateiden elvyttämiseksi" (KOM(96) 421 lopull.) sekä alueiden komitean aiheesta antaman lausunnon (CdR 143/97 fin)(3),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Alue- ja paikallisviranomaisten ja Euroopan unionin kestävä liikennestrategia" (CdR 255/97 fin)(4),

ottaa huomioon komission tiedonannon "Euroopan laajuiset rautateiden rahtiliikenteen valtaväylät" (KOM(97) 242 lopull.) sekä komission tästä aiheesta alueiden komitealta pyytämän lausunnon (CdR 346/97 fin)(5),

ottaa huomioon komission vihreän kirjan "Kansalaisten verkko - Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien hyödyntäminen" (KOM(95) 601 lopull.),

ottaa huomioon tiedonannon lyhyen matkan merikuljetuksista "Tulevaisuudennäkymät ja haasteet" (KOM(95) 317 lopull.),

ottaa huomioon satamia ja meriliikenteen infrastruktuuria koskevan vihreän kirjan (KOM(97) 678 lopull.),

ottaa huomioon tiedonannon "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua - Poliittiset vaihtoehdot liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin Euroopan unionissa" (KOM(95) 691 lopull.),

ottaa huomioon viidennen ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan Euroopan yhteisön poliittisen toimintaohjelman(6), jonka mukaan on tarpeen laatia strategia liikenteen ympäristövaikutusten vähentämiseksi,

ottaa huomioon yhteisön ehdotuksen ilmastonmuutosta koskevasta Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksesta (UNFCCC), jonka tärkeimpänä tavoitteena on "vakauttaa kasvihuonekaasupitoisuuksien määrä ilmakehässä tasolle, jolla estetään ihmistoiminnan haitallinen vaikutus ilmakehään",

ottaa huomioon Kiotossa 10. joulukuuta 1997 hyväksytyn ilmastonmuutoksen puitesopimuksen osapuolten kolmannen konferenssin pöytäkirjan, jossa teollisuusmaat velvoitetaan vähentämään vuosien 2008-2012 välisenä aikana kasvihuonekaasupäästöjä 5,3 prosenttia vuoden 1990 tasoon verrattuna,

ottaa huomioon Kioton pöytäkirjan määräyksen, jonka mukaan otsonikerroksen suojelua koskevan Montrealin pöytäkirjan ulkopuolelle jäävien kuuden kasvihuonekaasun eli hiilidioksidin (CO2), metaanin (CH4), typpioksiduulin (N2O), fluorihiilivetyjen (HFC), perfluorivetyjen (PFC) ja rikkiheksafluoridin (SF6) päästöjä on supistettava,

hyväksyi 10.-11. maaliskuuta 1999 pitämässään 28. täysistunnossa (maaliskuun 11. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Joulukuussa 1997 järjestetyn kolmannen ilmastonmuutoskonferenssin osanottajamaiden allekirjoittamassa Kioton pöytäkirjassa asetettiin tavoitteeksi vähentää ihmisten toiminnan aiheuttamia kasvihuonekaasupäästöjä sekä esitettiin välineet, joilla vähentäminen voidaan toteuttaa. Näitä välineitä, erityisesti päästölupien hankintaa ja kauppaa pöytäkirjan allekirjoittajamaiden välillä, käsitellään marraskuussa 1998 Buenos Airesissa pidettävässä neljännessä sopimusosapuolien välisessä konferenssissa.

1.2. Alueiden komitea toteaa, että Euroopan unionin rooli Kioton pöytäkirjan neuvotteluvaiheessa on ollut tärkeä, ja unioni on vaikuttanut myönteisesti maapallon ilmaston vakauttamiseen ja kestävään kehitykseen tähtäävien toimintalinjojen muotoiluun.

1.3. Tämänhetkisenä haasteena ovat Kiotossa asetettujen tavoitteiden toteuttamisstrategiat sekä hyväksyttyjen toimintalinjojen ja toimien vaikutusten arviointi- ja valvontamenettelyt. Alueiden komitea toivoo voivansa antaa merkittävän panoksensa näiden strategioiden määrittelyyn. Alue- ja paikallisviranomaiset pyrkivät puolestaan toteuttamaan strategioita konkreettisesti edistämällä kilpailuehtojen yhdenmukaistamista, kaikkien hallintotasojen yhteistoimintaa sekä kestävän kehityksen edistämiseen osallistuvien kaikkien osapuolten kumppanuutta.

2. Yleistä

2.1. Liikenne on ominaispiirteidensä sekä kaikissa Kioton pöytäkirjan allekirjoittajamaissa vallitsevan kysynnän kasvun takia yksi pääasiallisista toiminnan aloista pyrittäessä hillitsemään CO2-päästöjä. Alueiden komitea yhtyy liikennettä ja CO2-päästöjä koskevan tiedonannon yleissisältöön ja on sitä mieltä, että ehdotetut toimet ovat hyvä lähtökohta asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.

2.2. Liikenteen CO2-päästöjen osuus kaikista päästöistä on kasvanut EU:ssa vuoden 1985 19 prosentista 26 prosenttiin vuonna 1995. Päästöt ovat lisääntyneet nopeammin kuin talouskasvu. Paljon energiaa kuluttava tieliikenne on ollut ymmärrettävistä syistä sekä tuottajien että kuluttajien suosiossa. Ei tule kuitenkaan unohtaa, että yksityisautoilu aiheuttaa yksinään noin 50 % päästöistä ja kaupunkiliikenne noin puolet tieliikenteen päästöistä. Lentoliikenteen CO2-päästöjen osuus liikenteen päästöistä on vain 12 %, mutta se kasvaa jatkuvasti. CO2-päästöjen vähentämistavoitteita ei ole jaoteltu alakohtaisesti, sillä se ei kuulu tiedonannon aihealueeseen. Alueiden komitea huomauttaa, että kun uusien toimintalinjojen puuttuessa liikenteen päästöjen kasvusuuntaus on 40 %, ehdotetuin toimin päästöjä voitaisiin vähentää seuraavan viidentoista vuoden aikana 20-25 % kasvusuuntauksen mukaisista arvoista. Vaikka toimenpide merkitsee päästöjen kasvusuuntauksen pienenemistä puoleen, ja siihen sisältyy huomattavia liikennepoliittisia ja käyttäjäryhmien käyttäytymiseen liittyviä uudistuksia, potentiaalinen vähennys jää kuitenkin huomattavasti alle 8 %:n raja-arvon vuoden 1990 tasoon verrattuna. Kyseinen suure on Euroopan unionin päästöjen vähennyksen kokonaistavoite.

2.3. Alueiden komitea kannattaa siis pyrkimystä saada ehdotetut toimet hyväksytyksi pikaisesti ja päättäväisesti. Komitea on kuitenkin sitä mieltä, että lähitulevaisuudessa on päätettävä lisätoimista. Näiden toimien tulee koskea erityisesti paikallis- ja kaupunkiliikennettä, joka kasvaa nopeimmin, on toiminnallisilta ja ympäristöllisiltä näkökohdiltaan kriittisimmässä vaiheessa ja kattaa suurimman määrän ihmisiä ja toiminnan aloja.

3. Erityistä

3.1. Alueiden komitea on samaa mieltä tiedonannossa hahmotelluista tulevaisuudennäkymistä sekä siitä, että Kioton tavoitteita on mahdotonta saavuttaa ilman radikaaleja muutoksia toimintalinjoissa, välineissä sekä toimeenpanevien osapuolten vastuualuejaossa. Komitea on erityisesti sitä mieltä, että liikenteen osuuden kasvu bkt:sta (U*km/bkt) on pysäytettävä tai sitä on ainakin hidastettava huomattavasti. Bkt:n kasvettua kymmenen viime vuoden aikana (1985-1995) 26 % myös liikenteen CO2-päästöt ovat lisääntyneet 37 prosentilla.

3.2. Alueiden komitea pitää tässä tilanteessa erittäin tärkeänä, että perusrakenteiden ja palveluiden tarjonnan hallintaa koskevia perinteisiä toimintalinjoja täydennetään liikkuvuuden kysynnän hallinnoinnin uusin ja tehokkain menetelmin. Komitean mielestä alue- ja paikallisliikenne kuuluu pääasiassa paikallis-, alue- ja valtion viranomaisille, jotka toimivat yhteistyössä liikenteenharjoittajien ja käyttäjäryhmien kanssa. Näin ollen alue- ja paikallisviranomaisilla on tärkeä asema toimintalinjojen muuttamisessa. Ne voivat edistää omalla alueellaan asuvien ja työskentelevien ihmisten elämänlaadun parantamista. Alue- ja paikallisviranomaiset voivat toimia yhteistyön ja kumppanuuden puitteissa

- ohjailemalla liikkuvuuden kysyntää

- työskentelemällä yhdessä muiden alue- ja paikallisviranomaisten kanssa varmistaakseen, että toimet ovat käytännöllisiä, tehokkaita ja poliittisesti toteuttamiskelpoisia

- tekemällä yrityssektorille selväksi, että ympäristöä säästävälle tavarakuljetukselle on markkinat.

3.3. Alue- ja paikallishallinnon tehokkain keino CO2-päästöjen vähentämiseksi on ohjata liikkuvuuden kysyntää sekä toimimaan niin, että ihmisten matkustamisen tarve vähenee. Suurin osa Euroopan unionin alue- ja paikallisviranomaisista on vastuussa maankäytön suunnittelusta, joten he voivat määrittää asuinalueiden ja elinkeinoelämän sijainnin liikenteen perusrakenteiden mukaan. Alue- ja paikallisviranomaiset voivat auttaa ihmisiä vähentämään matkustamistarvettaan soveltamalla yhtenäiseen maankäytön suunnitteluun koordinoivaa lähestymistapaa ja sijoittamalla julkiset ja muut palvelut lähelle ihmisiä sekä tärkeimmät liikennekeskittymät lähelle julkisen liikenteen pysäkkejä tai asemia. Viranomaisille tulisi kuitenkin antaa entistä enemmän valtaa päättää siitä, missä määrin alueet ovat avoinna liikenteelle ja miten kaikille alueen kansalaisille voidaan taata liikkuvuusmahdollisuudet ja alueelle pääsy.

3.4. Komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siihen, että komission mielestä maankäytön suunnittelulla ja lisätoimilla voidaan henkeä kohden laskettavia päiväkohtaisia päästöjä vähentää "noin kolmanneksella" vuoteen 2010 mennessä. Alueiden komitean mielestä toimiin, jotka asiakirjassa määritellään "lisätoimenpiteiksi", tulisi kiinnittää entistä enemmän huomiota sekä lisätä niiden rahoitusta. Näitä ovat muun muassa erityisesti kuljetuksen tarpeen vähentämiseen tähtäävä kaupunkisuunnittelupolitiikka, uuden liikkumiskulttuurin edistäminen, liikenteen ympäristövaikutuksia koskeva koulutus- ja tiedotuspolitiikka, henkilöautojen yhteiskäytön (car sharing) ja vaihtoehtoisten liikennemuotojen edistäminen (kävely, polkupyöräily), ympäristöä ja polttoainetta säästävän konkreettisen ajotapakoulutuksen järjestäminen (Eco-driving -koulutusohjelma) sekä kaupunkiliikenteen hallinnoinnin uudet muodot (liikenteen rajoittaminen, liikenteen sujuvoittaminen tietotekniikan avulla sekä ajomatkojen ja -nopeuksien järkeistäminen). Jäsenvaltioiden hallitusten ja komission tekemä säännösten tarkistaminen tukisi näiden toimien yleistymistä.

3.5. Vaikka edellä mainitut toimet kuuluvat lähes kokonaan alue- ja paikallishallinnon vastuulle, AK pitää äärimmäisen tärkeänä, että myös yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla tunnustetaan selkeästi näiden toimintalinjojen merkitys Kioton tavoitteiden saavuttamiseksi. Näin on mahdollista käynnistää ja seurata tärkeitä kokeiluohjelmia, soveltaa nykyisiä verkkoja kokemusten levittämiseen ja ohjelmoinnin tukeen ja organisaatioon sekä osoittaa riittävästi määrärahoja päästöjen vähentämisen kannalta tehokkaimpien aloitteiden kehittämiseen. Alueiden komitea toivookin, että komissio tarjoaa apuaan tässä toiminnassa. Se kehottaa komissiota kannustamaan alue- ja paikallisviranomaisia ottamaan huomioon alue- ja paikallisstrategioidensa kehittelyssä liikkuvuuden kysynnän ohjailun. Komitea suhtautuu myönteisesti moniin erityyppisiin toimiin, joita komissio ehdottaa alueelliseen ja paikalliseen henkilöliikenteeseen tiedonannossaan "Kansalaisten verkon kehittäminen".

3.6. Sen lisäksi, että pitkän aikavälin tavoitteena on liikkuvuuden kysynnän ohjailu, CO2-päästöjen vähentämiseksi on hyväksyttävä muita koordinoituja toimia. Ensimmäisenä näistä on vihreässä kirjassa 1996 esitelty uudistettu hinnoittelujärjestelmä, jolla pyritään siihen, että käyttäjät kattavat suurimman osan liikenteen kustannuksista, joihin sisältyvät myös yhteiskunnalliset ja ympäristökustannukset. Toisena toimenpiteenä on tarkistaa perinpohjaisesti nykyinen kannustinjärjestelmä, jolla on usein ollut epäsuotava vaikutus: se on lisännyt sellaista kysyntää, joka ei ole välttämätöntä toiminnan kehittämisen ja yhteisön hyvinvoinnin kannalta.

Muita teknisiä lisätoimia CO2-päästöjen vähentämiseksi ovat liikennevälineiden energiatehokkuuden ja vaihtoehtoisten polttoaineiden käytön lisääminen, ruuhkien vähentäminen ja yleensäkin kielteisten ulkoisten vaikutuksien supistaminen. Alueet ja paikallishallinto ovat jo aktiivisesti mukana näihin tavoitteisiin tähtäävän liikennepolitiikan konkreettisessa toteuttamisessa, ja ne ovat valmiit edistämään Kioton tavoitteiden saavuttamista eri liikennemuotojen ja alueiden väliseen horisontaaliseen integrointiin tähtäävien erityistoimintalinjojen avulla. Nämä toimintalinjat on syytä määritellä ja toteuttaa konkreettisesti alue- ja paikallistasolla.

3.7. Alueiden komitea on samaa mieltä siitä, että ensisijaisesti tulee puuttua sellaisiin liikennevälineisiin, jotka aiheuttavat suurimman osan CO2-päästöistä. Tämä koskee etupäässä tieliikennettä, mutta myös lentoliikennettä, joka aiheuttaa eniten CO2-päästöjä matkustajakilometriä ja rahtitonnia kohden. Komitea vetoaakin komissioon, jotta se edistäisi liikenteen hintarakenteen muuntamista todellisia kustannuksia vastaavaksi(7) niin, että kestävästä liikenteen käytöstä tulee entistä halvempaa ja houkuttelevampaa. Tiemaksuilla tulee vähentää maanteiden tavaraliikennettä silloin, kun voidaan käyttää rautateitä. Komitea odottaa lentoliikennettä ja ympäristöä koskevan valkoisen kirjan valmistumista sekä tilaisuutta päästä kommentoimaan asiakirjaa "Oikeudenmukainen maksu infrastruktuurin käytöstä". Komitea toivoo, että sellaisia ympäristöystävällisiä liikennemuotoja kuin kävelyä ja pyöräilyä edistettäisiin entistä voimakkaammin.

3.8. Komitean mielestä uudet kilpailu- ja markkinasäännöt ovat välttämättömiä liikennejärjestelmän tehostamiseksi. Uudistuksen tarve johtuu eri syistä, jotka ovat maakohtaisia. Komitea kehottaa komissiota panostamaan kilpailusta saatujen kokemusten vaihtoaan. Komitea huomauttaa komissiolle erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan esimerkin osoittaneen, ettei markkinoiden sääntelyn poistamisesta ja avoimesta kilpailusta ole koitunut yleisluonteista hyötyä. Avoin kilpailu tarjoaa mahdollisuuden halpaan verkkoon pääsemiseksi, mutta näin ei välttämättä luoda liikennejärjestelmää, joka sopii käyttäjien tarpeisiin, tarjoaa asiakaspalvelua ja ottaa huomioon ympäristövaikutukset. Järjestelmän asianmukaisuus olisi varmistettava ennen sen soveltamista, koska ei voi olettaa, että markkinat tarjoavat suoraan parhaimman ja tehokkaimman järjestelmän. Lisäksi kokemukset useissa EU-maissa, joissa ei ole toteutettu sääntelyn poistamisohjelmia, osoittavat, että valtion liikennelaitoksilla ei ole välttämättä yleishyödyllisiä päämääriä. Komitea onkin sitä mieltä, että julkisten laitosten tulee keskittyä etupäässä sääntelytehtävään. On tärkeää, että palvelusopimuksissa tarjotaan laatustandardit ja että niihin sisältyy käyttäjäetuja, kuten asiakaspalvelu. On myös noudatettava sellaisia sosiaalisia vaatimuksia kuin palkkataso ja työolot. Komitea kehottaa komissiota harkitsemaan lähestymistavaksi kilpailua, ympäristöä sekä asiakkaita, alue- ja paikallisviranomaisia ja liikenteenharjoittajia koskevien asioiden yhteydessä.

3.9. Sääntöjä tulee yhdenmukaistaa kansainvälisesti, ja niiden tulee taata turvallisuuden ja ympäristönäkökohtien huomioon ottamisen tasokkuus. Alueiden komitea kannattaakin ehdotettuja välineitä, kuten polttoaineverotusta (ja julkiselle liikenteelle myönnettäviä poikkeuksia), lentoliikenteen kerosiiniveron uudelleenmäärittelyä ja sellaisen tehokkaan hinnoittelun kehittämistä, joka heijastaa nykyistä paremmin yhteiskunnalle aiheutuvia menoja erityisesti sosiaalisten ja ympäristökustannusten osalta. Oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua käsittelevä vihreä kirja on hyvä lähtökohta, jota tulee syventää ja kehittää toiminnallisella tasolla.

3.10. Alueiden komitea arvostaa erityisesti logistiikan korostamista välineenä sekä kuljetuskustannusten supistamiseksi että yksittäisten ajoneuvojen ajomatkojen vähentämiseksi, jolloin voidaan vähentää tyhjänä ajoa ja kokonaisliikennettä. Jos kolmannen osapuolen logistiikka sisällytetään asianmukaisesti julkisiin toimintalinjoihin, se tarjoaa loistavia mahdollisuuksia rahtiliikenteen kysynnän hallintaan. Sen avulla voidaan vähentää vaikutuksia, jotka aiheutuvat ulkoisten kustannusten sisällyttämisestä hintoihin.

3.11. Tiedonannossa käsitellään liian suppeasti kaupunkien tavaraliikennettä. Komitean mielestä se on kuitenkin erittäin lupaava ala, jolla alue- ja paikallisviranomaiset voisivat tarjota innovatiivisia ratkaisuja. Teiden käytön järkiperäistämisen muodossa mahdollisesti saatavat tulokset voisivat edistää huomattavalla tavalla Kioton tavoitteiden saavuttamista.

3.12. Liikennevälineiden, erityisesti autojen teknologista innovaatiota edistävät verotukselliset välineet ja valmistajien vapaaehtoiset sopimukset ovat tekijöitä, jotka edistävät oleellisesti päästöjen vähentämistä. Aiemmat kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet, että romuttamiseen kannustavien erityistoimien puuttuessa ajoneuvokannan uusiminen on hidasta. Näin ollen teknologiset innovaatiot tuottavat tuntuvia tuloksia vasta keskipitkällä aikavälillä. Lisäksi ympäristötekijöiden tekninen edistyminen saattaa mitätöityä, kun uusien ajoneuvojen teho ja suorituskyky lisääntyvät. Näin ollen jäsenvaltioiden ja komission toimiin tulisi aina liittyä ajoneuvokannan kehittämistä ja ajoneuvojen käyttöä koskevia toimintalinjoja. Alue- ja paikallistaso on osaltaan vauhdittanut innovaatioiden käyttöönottoa tarjoamalla valmistajille etuoikeutetut markkinat, jotka koostuvat julkisen liikenteen ajoneuvokannasta julkishallinnon virka-ajoneuvot mukaan lukien. Alue- ja paikallisviranomaiset voivat vaikuttaa asiaan edelleen olemalla yhteydessä yrityssektoriin ja saamalla sen vakuuttuneeksi, että ympäristöä säästävästi kuljetetulle tavaralle on kysyntää.

3.13. Alueellisin ja paikallisin toimintalinjoin on todella edistetty sähköisten ajoneuvojen sekä vähän tai ympäristöä säästävää polttoainetta käyttävien ajoneuvojen yleistymistä. Suuntausta on tulevaisuudessa jatkettava ja lisättävä myös siksi, että se vaikuttaa tuntuvasti ja välittömästi innovaatioiden mahdollisuuteen ja tehokkuuteen.

3.14. Rautatieliikenne on muutosten kourissa, sillä alalle on asetettu kilpailusäännöt ja se on avattu uusille toimijoille. Nopean kehityksen merkkejä ovat paikallisten rautateiden luovuttaminen alueellisille toimijoille, kansallisten verkkojen huomattavat muutokset sekä kansainvälisten verkkojen konkreettinen toteuttaminen rahtiliikenteen valtaväylien muodossa. Alue- ja paikallishallinnolta odotetaan nykyistä selkeämpää roolia, ja niiden tulee ohjailla kysyntää sekä ohjelmoida ja valvoa tarjontaa paikallistasolla. AK pitää tässä yhteydessä erityisen tärkeänä verkon eri toimintojen ja alueellisten kokonaisuuksien integroimista.

3.15. AK kannattaa sitä, että kaupunkiliikenteessä julkisen liikenteen verkkojen kehittämisstrategioille annetaan merkittävä asema CO2-päästöjen vähentämisen välineenä. Alue- ja paikallisviranomaisten tulevaisuuden haasteena on vähentää yksityisautoilua ja tehdä liikennejärjestelmistä entistä kestävämpiä, jotta voidaan kehittää uusi liikkumiskulttuuri. Tiedonannossa esitetyt avainparametrit, kuten energiatehokkuus suhteessa ajoneuvojen matkustajamääriin, avaavat myönteisellä tavalla tietä julkisen liikenteen järjestelypolitiikan parantamistoimille. Sellaiset liikennemuodot kuin yhteiskyyti (car pooling), yhteisbussipalvelu (van pooling), yhteistaksi ja auton yhteiskäyttö (car sharing) ovat mielenkiintoisia ajatuksia, ja ne tulisi ottaa huomioon myös joukkoliikenteen järjestelmässä. Näistä tärkeistä innovaatioista voitaisiin tehdä Euroopan tasolla toteutettava kokeilututkimusohjelma. Alue- ja paikallishallinnon yhteistyö yrittäjien ja liikenteen käyttäjien kanssa edistää huomattavasti sellaisten toimintalinjojen onnistumista, joilla on mahdollista lisätä julkisten liikennevälineiden käyttöä sekä edistää yksityisten ajoneuvojen yhteiskäyttöä.

3.16. AK on samaa mieltä siitä, että Euroopan unionin lyhyen matkan merikuljetusten kehittäminen on väline, jolla voidaan tasapainottaa eri liikennemuotoja ja vähentää tieliikennettä siten, että energian kulutus ja CO2-päästöt vähenevät. Komitea toivoo, että komissio ottaa tässä yhteydessä huomioon myös sisävesien merkityksen. Komitea painottaa kuitenkin, että tasapainon luominen on mahdollista vain, jos se on osa kokonaisvaltaista liikennejärjestelmää, joka organisoidaan asianmukaisesti uusien logistiikkakriteerien ja yhdistelmäliikennettä edistävän politiikan pohjalta.

3.17. Yhdistelmäliikenne ja yhdistettyjen kuljetusten kehittäminen, lyhyen matkan laivaliikenne ja sisävesiväylät, kansainvälisen rahtiliikenteen valtaväylien laajentaminen, tiekuljetusten järkevä organisointi pääteosuuksilla sekä keskipitkillä että lyhyillä matkoilla, alueiden ja kaupunkien henkilö- ja tavaraliikenteen yhteenliitännän tehokkuus - vain kaikkien näiden osatekijöiden johdonmukaisella ja yhtenäisellä organisoinnilla voidaan saavuttaa tiedonannossa asetetut tavoitteet.

3.18. Suunnittelun ja käynnistettyjen toimien taloudellisten (ja muiden) vaikutusten arviointivälineiden asettaminen keskeiseen asemaan on nykyisellään välttämättömyys, jota ei ole täysin tiedostettu. Komitea kannattaa ympäristövaikutusten arviointimenettelyn (YVA) liittämistä osaksi liikennesuunnittelua. Alue- ja paikallishallinto on valtakunnallisen tason alapuolella, ja sillä on paikallistason erityistuntemus, joten se pystyy parhaiten seuraamaan liikenne- ja talous- ja aluejärjestelmän yhdennetyn suunnittelun ja seurannan avulla saavutettavia CO2-päästöjen vähentämisen tuloksia.

4. Päätelmä

4.1. Alueiden komitea suhtautuu myönteisesti liikennettä ja CO2-päästöjä käsittelevään tiedonantoon. Komitea on samaa mieltä analyysistä ja päästöjen vähentämiseen tähtäävistä alakohtaisista toimista. Komitea katsoo kuitenkin, että tulevaisuudessa aihetta on tarpeen syventää, jotta voidaan määrittää päästöjen kasvusuuntausta hillitsevät lisätoimet. Kasvu ei ole puolta pienempänäkään Kioton tavoitteiden mukainen.

4.2. Komitea pitää erityisen tärkeänä alueellisen liikenteen yhdennettyä suunnittelua, jolla pyritään tietoisesti liikennetarpeen vähentämiseen. Komitea kannustaa komissiota kehittämään edelleen keinoja, joilla suunnittelu voidaan toteuttaa osana koordinoitua lähestymistapaa uuden liikkumiskulttuurin kehittämiseksi.

4.3. Komitea kannattaa erityisesti ehdotettuja alakohtaisia toimintakategorioita ja näkemystä, jonka mukaan CO2-päästöjä vähentävät toimet hyödyttävät sekä taloutta että ympäristöä. Komitea on samaa mieltä ja korostaa, että on kiireellisesti keskityttävä seuraavaan kuuteen toimeen:

- Panostetaan henkilöajoneuvojen polttoaineen säästötoimiin esimerkiksi jatkamalla vähän polttoainetta kuluttavien ajoneuvojen kehittelyä ja valmistamista.

- Taataan tasapuolinen ja tehokas hinnoittelu.

- Edistetään julkista liikennettä, erityisesti taajamissa, ja saatetaan päätökseen rautatiekuljetuksen sisämarkkinat.

- Parannetaan lentoliikenteen ympäristönsäästön saavutusarvoja.

- Edistetään lyhyen matkan meriliikennettä.

- Kannustetaan eri kuljetusmuotojen yhdistämistä ja yhdistelmäliikenteen kehittämistä.

4.4. Komitea on samaa mieltä liikennejärjestelmän eri osioita koskevista toimintalinjoista, mutta huomauttaa, että pitkän matkan kansallisia ja kansainvälisiä kuljetuksia käsitellään komission asiakirjassa korostetusti, kun taas kaupunki- ja paikallisliikenteeseen kohdistuvien toimien päästöjä vähentäviä ja yhteisön hyvinvointia lisääviä tekijöitä aliarvioidaan. Kuitenkin tällä alalla suoritetut toimenpiteet parantavat pysyvästi kansalaisten elämänlaatua ja terveyttä. On tunnustettava paikallishallinnon rooli ympäristöä ja ilmastoa säästävässä liikennesuunnittelussa ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisessä.

4.5. Komitea tukee ajatusta, jonka mukaan eri tasojen (valtiot, alueet, paikallishallinto) toimintasuunnitelmiin on johdonmukaisesti sisällytettävä julkisen ja yksityisen sektorin toimijat ja että näitä suunnitelmia on täydennettävä tehokkailla seurantajärjestelmillä CO2-päästöjen valvomiseksi sekä niiden velvoitteiden noudattamiseksi, joihin on sitouduttu jäsenvaltio- ja paikallistasolla.

Bryssel 11. maaliskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) EYVL C 379, 15.12.1997, s. 11.

(2) EYVL C 251, 10.8.1998, s. 7.

(3) EYVL C 379, 15.12.1997, s. 4.

(4) EYVL C 180, 11.6.1998, s. 1.

(5) EYVL C 180, 11.6.1998, s. 17.

(6) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 1.

(7) Tämä näkökohta on mainittu aiemmin AK:n lausunnossa CdR fin (EYVL C 337, 11.11.1996, s. 13) 406/95 yhteisestä liikennepolitiikan toimintaohjelmasta 1995-2000.