KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

13, 18 ja 45 artiklan uudelleentarkastelusta sen osalta, miten EPV:n valtuuksia käytetään sitovan sovittelun johtamisessa rahoituspalvelualan lainsäädännön tulevan kehityksen huomioon ottamiseksi

Johdanto

Euroopan komissio on luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä annetun direktiivin 2014/59/EU, jäljempänä ’pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi’, 129 artiklan mukaisesti ja kuultuaan Euroopan pankkiviranomaista (EPV) laatinut Euroopan parlamentille ja neuvostolle tämän kertomuksen 13 artiklan (konsernin kriisinratkaisusuunnitelma), 18 artiklan (purkamismahdollisuuksien esteet: konsernin käsittely) ja 45 artiklan (omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus) soveltamisen uudelleentarkastelusta sen osalta, miten EPV:n valtuuksia käytetään sitovan sovittelun johtamisessa rahoituspalvelujen kehityksen huomioon ottamiseksi.

Säännökset

Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 13, 18 ja 45 artikla perustuvat yleisperiaatteeseen, jonka mukaan konsernien kyseessä ollessa kullakin alalla tehtävät päätökset olisi tehtävä asianomaisten kriisinratkaisuviranomaisten yhteisenä päätöksenä. Kaikissa kolmessa säännöksessä säädetään, että tässä suhteessa on päästävä sopimukseen neljän kuukauden kuluessa. Direktiivin 13 ja 18 artiklassa säädetään, että tänä aikana EPV:n tehtäväksi voidaan antaa viranomaisten auttaminen saamaan aikaan yhteisen päätöksen konsernin kriisinratkaisusuunnitelmista ja purkamismahdollisuuksien esteistä, jos kriisinratkaisuviranomainen tätä pyytää. Lisäksi näissä kolmessa säännöksessä säädetään, että ellei yhteistä päätöstä tehdä, mikä tahansa kriisinratkaisuviranomainen voi neljän kuukauden ajanjakson (joka katsotaan sovittelukaudeksi sovellettaessa EPV-asetuksen 19 artiklan 2 kohtaa) lopussa saattaa asian EPV:n käsiteltäväksi ja pyytää sitä tekemään sitovan sovittelupäätöksen EPV-asetuksen 19 artiklan mukaisesti. Tällaisessa tapauksessa asiasta alun perin vastuullinen kriisinratkaisuviranomainen siirtää vastuun asiaa koskevan päätöksen tekemisestä EPV:lle. Kyseisen asetuksen 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti EPV:n on tehtävä päätöksensä yhden kuukauden kuluessa. EPV:n päätös sitoo kyseisiä kriisinratkaisuviranomaisia.

Seuraavassa taulukossa vertaillaan EPV:n neuvoa-antavaa ja sitovaa sovittelua koskevia valtuuksia ja esitetään kunkin säännöksen kohteet.

Artiklat Neuvoa-antavaa sovittelua koskevat valtuudet

(EPV-asetuksen 31 artiklan c alakohta) Sitovaa sovittelua koskevat valtuudet

(EPV-asetuksen 19 artiklan 3 kohta) Konsernin kriisinratkaisusuunnitelmat

(13 artikla) Kriisinratkaisuviranomaisen pyynnöstä EPV voi avustaa yhteisen päätöksen aikaansaamisessa sovittelukauden aikana (4 kohta)

(poikkeus: päätös saattaa vaikuttaa jäsenvaltioiden finanssipoliittiseen vastuuseen (9 kohta)). Jos kriisinratkaisuviranomainen siirtää päätöksen EPV:lle sovittelukauden lopussa

– konsernitasolla (5 kohta)

– tytäryritysten tasolla (6 kohta). Konsernin kriisinratkaisun esteet

(18 artikla) Kriisinratkaisuviranomaisen pyynnöstä EPV voi avustaa yhteisen päätöksen aikaansaamisessa sovittelukauden aikana (5 kohta). Jos kriisinratkaisuviranomainen siirtää konsernitasoa (6 kohta) tai tytäryritysten tasoa (7 kohta) koskevan päätöksen EPV:lle sovittelukauden lopussa, kun toimenpiteet koskevat – muutoksia oikeudellisiin tai toiminnallisiin rakenteisiin – emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön perustamista – erillisen rahoitusalan holdingyhtiön perustamista valvomaan tytäryritystä. Omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus

(45 artikla) Jos kriisinratkaisuviranomainen siirtää konsernitasoa (9 kohta) tai tytäryritysten tasoa (10 kohta) koskevan päätöksen EPV:lle sovittelukauden lopussa.

Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 13 artiklan 4 kohdassa säädetään tarkkaan ottaen, että konsernin kriisinratkaisusuunnitelma on hyväksyttävä yhteisellä päätöksellä, jonka tekevät konsernitason kriisinratkaisuviranomainen ja tytäryritysten kriisinratkaisuviranomaiset. EPV:tä voidaan pyytää auttamaan tässä prosessissa. Jos yhteistä päätöstä ei ole tehty neljän kuukauden kuluessa tietojen toimittamisesta, konsernitason viranomainen tekee päätöksensä konsernitasolla ja tytäryritysten kriisinratkaisuviranomaiset tekevät päätöksensä yksittäisten yritysten tasolla (5 ja 6 kohta). Jos jokin kriisinratkaisuviranomainen kuitenkin saattaa asian tämän neljän kuukauden ajanjakson aikana EPV:n käsiteltäväksi, konsernitason viranomaisen tai tytäryrityksestä yksittäisellä tasolla vastaavan kriisinratkaisuviranomaisen on lykättävä omaa päätöstään ja odotettava EPV:n tekemää päätöstä. EPV:n on tehtävä yhden kuukauden kuluessa päätöksensä, joka sitoo asianomaista viranomaista, ja muiden asianomaisten kriisinratkaisuviranomaisten on sovellettava sitä.

Jos kuitenkin konsernitason kriisinratkaisuviranomainen havaitsee kriisinratkaisun esteitä, konsernin kriisinratkaisusuunnitelman valmistelumääräajan kuluminen keskeytyy. Tässä tapauksessa laitoksen on ehdotettava kriisinratkaisuviranomaiselle mahdollisia toimenpiteitä oleellisten esteiden pienentämiseksi tai poistamiseksi neljän kuukauden kuluessa. Kriisinratkaisuviranomaisen on arvioitava, ovatko ehdotetut toimenpiteet tehokkaita.

Jos kriisinratkaisuviranomainen arvioi, etteivät ehdotetut toimenpiteet tosiasiassa pienennä tai poista kyseisiä esteitä, sen on vaadittava laitosta toteuttamaan vaihtoehtoisia toimenpiteitä. Kun kyseessä on konserni, konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen on pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 18 artiklan mukaisesti laadittava yhteistyössä konsolidointiryhmän valvojan ja EPV:n kanssa kertomus toimenpiteistä tällaisiin esteisiin puuttumiseksi.

Unionissa emoyrityksenä toimiva yritys voi neljän kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona se on vastaanottanut kertomuksen, toimittaa huomautuksia.

Konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ja tytäryritysten kriisinratkaisuviranomaisten on neljän kuukauden kuluessa emoyrityksen huomautusten toimittamisesta tai tätä koskevan määräajan päättymisestä saatava aikaan yhteinen päätös olennaisten esteiden osoittamisesta ja niiden poistamistoimenpiteistä kuultuaan toimivaltaisia viranomaisia ja niiden lainkäyttöalueiden kriisinratkaisuviranomaisia, joissa sijaitsee merkittäviä sivuliikkeitä, ja otettuaan huomioon unionissa emoyrityksenä toimivan yrityksen mahdolliset huomautukset. Direktiivin 18 artiklan 5 kohdan nojalla EPV:tä voidaan pyytää auttamaan yhteisen päätöksen aikaansaamisessa. Jos yhteistä päätöstä purkamismahdollisuuksien esteitä koskevasta kertomuksesta ei saada aikaan, konsernitason viranomainen tekee päätöksensä konsernitasolla ja tytäryritysten kriisinratkaisuviranomaiset tekevät päätöksensä yksittäisten yritysten tasolla. Kyseisen neljän kuukauden ajanjakson aikana EPV:tä voidaan kuitenkin pyytää saamaan aikaan sitova sovittelupäätös oleellisia muutoksia oikeudellisiin tai toiminnallisiin rakenteisiin koskevista toimenpiteistä, holdingyhtiön perustamisesta tai holdingyhtiön perustamisesta valvomaan tytäryritystä. Jos jokin kriisinratkaisuviranomainen kuitenkin saattaa asian tämän neljän kuukauden ajanjakson aikana EPV:n käsiteltäväksi, konsernitason viranomaisen tai tytäryrityksestä yksittäisellä tasolla vastaavan kriisinratkaisuviranomaisen on lykättävä omaa päätöstään ja odotettava EPV:n tekemää päätöstä. EPV:n on tehtävä sitova päätöksensä yhden kuukauden kuluessa.

Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin omien varojen ja hyväksyttävien velkojen määrää koskevan vähimmäisvaatimuksen soveltamista koskevan 45 artiklan 9 kohdan mukaisesti konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen ja yksittäisistä tytäryrityksistä vastuussa olevien kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä kaikki voitavansa yhteisen päätöksen aikaansaamiseksi konsolidoidulla tasolla sovellettavasta vähimmäisvaatimuksesta. Jollei yhteistä päätöstä konsolidoidulla tasolla sovellettavasta vähimmäisvaatimuksesta saada aikaan, konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen on päätettävä konsolidoidusta vähimmäisvaatimuksesta asiaankuuluvan kriisinratkaisuviranomaisen suorittaman tytäryrityksiä koskevan arvioinnin asianmukaisen tarkastelun pohjalta. Jollei tytäryritysten tasolla saada aikaan yhteistä päätöstä, tytäryritysten asianomaisten kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä päätös ottaen asianmukaisesti huomioon konsernitason kriisinratkaisuviranomaisen esittämät näkemykset ja varaukset. Jos jokin kriisinratkaisuviranomainen saattaa asian tämän neljän kuukauden ajanjakson aikana EPV:n käsiteltäväksi, konsernitason viranomaisen tai tytäryrityksestä yksittäisellä tasolla vastaavan kriisinratkaisuviranomaisen on lykättävä omaa päätöstään ja odotettava EPV:n kuukauden kuluessa tekemää päätöstä, joka sitoo asianomaisia kriisinratkaisuviranomaisia. Päätöstä on tarkistettava ja tarpeen mukaan päivitettävä säännöllisesti.

EPV:n sovitteluvaltuuksien soveltamisesta saadut kokemukset

Asetuksella (EU) N:o 1093/2010 tapahtuneesta perustamisestaan lähtien EPV on saanut yhdeksän sovittelupyyntöä, joista kolme koski sitovaa ja kuusi neuvoa-antavaa sovittelua. Näistä yhdeksästä sovittelupyynnöstä kaksi toimitettiin EPV:lle 1 päivänä tammikuuta 2015 voimaan tulleen pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin perusteella. Tähän asti kaikki sovittelumenettelyjä (niin sitovia kuin neuvoa-antavia) koskevat pyynnöt on ratkaistu asianomaisten osapuolten sopimuksella EPV:n antaman ohjauksen ja tuen avulla. Näin ollen toistaiseksi ei ole ollut tarvetta suorittaa sitovaa sovittelua päätöksen aikaansaamiseksi.

Vaikka näistä tapauksista saatu kokemus on suppeaa, se näyttäisi osoittavan, että sovitteluprosessi voi olla tehokas väline toimivaltaisten viranomaisten yhteisten päätösten kannustamiseksi, sillä EPV kykeni ratkaisemaan erimielisyydet sovitteluvaiheessa (tai neuvoa-antavassa sovittelussa).

Yhteisiä päätöksiä toimenpiteistä oleellisten esteiden pienentämiseksi tai poistamiseksi ja omien varojen ja hyväksyttävien velkojen määrää koskevasta vähimmäisvaatimuksesta ei kuitenkaan tehty.