Ohjelmalla on seuraavat erityistavoitteet:

·tukea sellaisen alueen edelleen kehittämistä, missä edistetään, suojellaan ja tosiasiallisesti toteutetaan SEU- ja SEUT-sopimuksessa, perusoikeuskirjassa sekä sellaisissa kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa, joihin unioni on liittynyt, vahvistettua tasa-arvoa ja yksilön oikeuksia.

Asetuksen mukaan ohjelman yleistavoitteena on

Nykyinen ohjelma perustettiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1381/2013.

Vuosien 2014–2020 perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelma on korvannut ohjelmakaudella 2007–2013 voimassa olleet ohjelmat eli Daphne III -ohjelman, perusoikeuksia ja kansalaisuutta koskevan ohjelman ja Progress-ohjelman.

Väliarvioinnin viitekausi on ohjelman toteutuskauden alkupuolisko vuodesta 2014 vuoden 2017 puoliväliin. Arviointi kattoi vuosien 2014, 2015 ja 2016 vuotuiset työohjelmat. Vuoden 2017 työohjelmaa on sen sijaan arvioitu lähinnä suunnittelun ja rakenteen kannalta mutta ei sen toteutusta.

Perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelma käynnistettiin EU:lle erityisen vaikeana ajankohtana, jona talouskriisin vaikutusten seurauksena sosiaalisia ja ihmisoikeuksia koskeviin kysymyksiin käytettävissä olevien kansallisten resurssien ja kansallisen rahoituksen määrää leikattiin yleisesti. Vuodesta 2014 ohjelman tavoitteena on ollut kehittää edelleen oikeuksien ja tasa-arvon Eurooppaa Eurooppa 2020 -strategian mukaisesti.

Ohjelmalla tuetaan hankkeita, joilla pyritään ehkäisemään ja torjumaan sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää. Tässä erityistavoitteessa erityisesti romanien integraation edistäminen on keskeisellä sijalla. Tältä osin perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelmalla tuetaan kansallisia romanifoorumeita, ja ohjelmassa tehdään läheistä yhteistyötä EU:n jäsenvaltioiden, romanien kansallisten yhteysviranomaisten sekä syrjimättömyyden ja romanien integraation alalla toimivien kansalaisjärjestöjen kanssa. Ohjelmasta rahoitetaan myös tasa-arvoelinten eurooppalaisen verkoston toimia. Verkoston keskeisenä tehtävänä on muun muassa vahvistaa syrjimättömyyden alalla toteutettavaa yhteistyötä ja tietojenvaihtoa jäsenvaltioiden nimeämien kansallisten tasa-arvoelinten välillä.

Ohjelman kokonaisbudjetti kaudelle 2014–2020 on 439 473 000 euroa. Sitoumusaste oli korkein (94,91 prosenttia) vuonna 2016 (ks. taulukko 1). Käytettävissä olevien lähteiden mukaan noin 23 prosenttia perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelman käytettävissä olevista resursseista osoitetaan hankintatoimille, vaikka ne jakautuvat epätasaisesti ohjelman erityistavoitteiden kesken.

Tietosuojan alalla ohjelma on EU:n tärkein rahoituslähde. Tämän erityistavoitteen puitteissa toteutetut toimet liittyvät vahvasti vuonna 2016 toteutettuun tietosuojauudistukseen. Tämän tavoitteen avulla ohjelmasta pyritään rahoittamaan hankkeita, joilla tuetaan erityisesti uuden tietosuojalainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa sekä tietosuojaviranomaisten ja tietosuojavaltuutettujen koulutusta.

Ohjelmasta rahoitetaan pääasiassa hankkeita, joilla autetaan suojelemaan ja tukemaan heikoimmassa asemassa olevia väkivallan uhreja, kuten naisia ja lapsia, sekä toimia, joilla parannetaan tietoisuutta ja ehkäistään väkivaltaa ja tehdään yhteistyötä kentällä toimivien kansalaisjärjestöjen kanssa. Ohjelmalla myös tuetaan väkivallan tekijöiden hoitoa. Lastensuojelujärjestelmien vahvistaminen on yksi komission painopisteistä, ja ohjelmalla tuetaan maahanmuuttajalasten oikeuksia rahoittamalla kansainvälisiä järjestöjä, jotka työskentelevät suoraan näiden lasten hyväksi ja parissa.

Tämän eritystavoitteen operatiivinen tavoite on lisätä tietoisuutta vammaisten henkilöiden oikeuksista ja parantaa niiden toteutumista, mikä johtaa esteiden vähenemiseen, vammaisten täysipainoiseen osallistumiseen yhteiskunnassa ja heidän oikeuksiensa käyttöä. Tämä toteutetaan lähinnä toiminta-avustuksilla, joilla tuetaan sellaisten Euroopan tasolla toimivien verkostojen toimia, jotka edistävät vammaisten oikeuksia, sekä hankintatoimilla, joissa keskitytään tiedonkeruuseen, koulutukseen ja tietoisuuden lisäämiseen. Vuoden 2014 vuotuisen työohjelman mukaisesti ohjelman tuella otettiin käyttöön eurooppalainen vammaiskortti vammaisten rajatylittävän matkustamisen helpottamiseksi.

Vuotuisten työohjelmien 2014–2016 kattamalla kaudella on rahoitettu 352 hanketta. Vuosien 2014 ja 2015 ehdotuspyyntöjen rahoitusaste oli lähes kaikissa erityistavoitteissa keskimäärin 7–27 prosenttia, joka on melko alhainen. Ainoastaan vammaisten henkilöiden oikeuksien edistämistä koskevassa tavoitteessa lähes kaikille toimitetuille hakemuksille myönnettiin avustus. Vuonna 2014 toiseksi eniten avustuksia (lähes 58 prosenttia) myönnettiin sukupuolten tasa-arvoa koskevaan erityistavoitteeseen.

Avustuksiin sidotut määrärahat on jaettu ohjelman erityistavoitteiden kesken jäljempänä olevan kuvion 1 mukaisesti.

Suunnitellun määrän perusteella suurin erityistavoite on lapsiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemistä koskeva erityistavoite ja toiseksi suurin syrjimättömyyttä koskeva erityistavoite. Näiden kahden tavoitteen osuus on yhteensä yli 20 prosenttia sidotusta budjetista (26 prosenttia). Suunnitellun määrän perusteella pienimmät erityistavoitteet ovat puolestaan lasten oikeuksia, EU:n kansalaisuutta, kuluttajien suojelua ja tietosuojaa koskevat erityistavoitteet.

Suurin osa avustuksiin kohdennetuista määrärahoista on yleensä sidottu (sitoumusaste noin 90 prosenttia).

3.Mitä perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelmalla on saatu aikaan?

Italiassa (useimmiten) ja Espanjassa (vähemmässä määrin) on eniten hakemuksia lähettäviä organisaatioita (joko koordinaattoreina tai kumppaneina), minkä jälkeen tulevat Kreikka, Yhdistynyt kuningaskunta, Romania ja Bulgaria. Mainituista kuudesta maasta peräisin olevien organisaatioiden osuus on noin 50 prosenttia rahoitetuista toimikohtaisista avustuksista.

Luotujen kumppanuuksien arvioinnissa on osoitettu, että tuensaajien edustus on asianmukainen organisaatiotyypin osalta (39 prosenttia kaikista tuensaajista on voittoa tavoittelemattomia järjestöjä ja ainoastaan 5 prosenttia on yksityisiä voittoa tavoittelevia tahoja), mutta osallistuvien organisaatioiden maantieteellinen kokoonpano on epätasainen (kuten myös edeltävissä ohjelmissa).

Arvioinnin tulosten mukaan ohjelman toimet edistävät yleensä sen erityistavoitteiden saavuttamista, mutta vaikutus on melko vähäinen, mikä johtuu sekä ohjelman resurssien vähäisyydestä (esim. sukupuolten tasa-arvon ja EU:n kansalaisuuteen liittyvien oikeuksien alalla) että siitä, että muutokseen vaikuttavat monet eri tekijät ja politiikat.

Sen sijaan muissa erityistavoitteissa ohjelman vaikutus on välillisempi. Tämä koskee sukupuolten tasa-arvon edistämistä koskevaa erityistavoitetta, jossa useimmat tavoitteet jäävät todennäköisesti saavuttamatta, koska se edellyttäisi rakenteellisempaa muutosta työmarkkinoilla ja talouden rakenteissa eikä kuulu ohjelman suoraan vaikutusalueeseen.

Ohjelman yhdeksän erityistavoitteen saavuttamisen edistymisen osalta ohjelmalla on edistetty suoraan syrjinnän torjuntaa, tietoisuutta EU:n kansalaisuuteen liittyvistä oikeuksista ja kuluttajien oikeuksia, ja nämä tavoitteet saavutetaan todennäköisesti.

Sen sijaan ohjelmalla edistetään todennäköisesti vain välillisesti naisten työllisyysastetta, naisten edustusta korkeammilla päätöksentekotasoilla ja vammaisten henkilöiden työllisyysastetta koskevien tavoitteiden saavuttamista, koska muutos näillä osa-alueilla edellyttää rakenteellisempaa muutosta työmarkkinoilla ja talouden rakenteissa, jotka eivät kuulu ohjelman suoraan vaikutusalueeseen. Suoritetun arvioinnin mukaan perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelmalla on tärkeä rooli myös tällaisten rakenteellisten muutosten tukemisessa.

Erityisesti voidaan odottaa, että yleistavoitteen osalta asetetusta viidestä tavoitteesta kaksi saavutetaan: nimittäin tavoitteet, jotka koskevat sukupuolten palkkaeroja ja tietoisuutta EU:n kansalaisuuteen perustuvista oikeuksista. Ohjelmalla edistetään todennäköisesti merkittävällä tavalla tietoisuutta EU:n kansalaisuuteen liittyvistä oikeuksista, koska ohjelmalla on välitön vaikutus, sillä siinä painotetaan tietoisuuden lisäämistä koskevia toimia, joilla pyritään mahdollistamaan muutos.

Koska ohjelman tuotosten ja tulosten saavuttaminen on tähän mennessä edistynyt hyvin, on kohtuullista odottaa, että ohjelmassa edistytään hyvin myös sen yleistavoitteen saavuttamisessa. Suurin analyyttinen vaikeus on jäljittää yleisten indikaattorien muutos ja osoittaa, että se johtuu ohjelman erityistoimista.

Ohjelman yleistavoitteen osalta (nimittäin ”sellaisen alueen edelleen kehittäminen, missä edistetään, suojellaan ja tosiasiallisesti toteutetaan SEU:ssa, SEUT:ssa ja perusoikeuskirjassa sekä sellaisissa kansainvälisissä ihmisoikeusyleissopimuksissa, joihin unioni on liittynyt, vahvistettua tasa-arvoa ja yksilön oikeuksia”) tavoitteet on asetettu viiden indikaattorin perusteella.

Nykyisen perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelman indikaattorijärjestelmän käyttöönotto on osoittautunut riittäväksi ohjelman saavutusten mittaamiseen.

Useat tuensaajat totesivat, että hakemuksen ja hanketoimien aloittamisen välinen suhteellisen pitkä aikaväli on ongelma niiden tehokkuuden kannalta, koska pitkän ajanjakson aikana taustatekijät voivat muuttua, mikä edellyttää lisätoimia hankkeen mukauttamiseksi uuteen asiayhteyteen.

Tuensaajat pitävät nykyisiä rahoitusvälineitä ohjelman kannalta riittävinä. Ne kuitenkin katsovat, että on mahdollista käyttää vaihtoehtoisia toimenpiteitä, kuten mikroluottoa ja pieniä lainoja.

Ohjelman keskeinen saavutus verrattuna sen edeltäjiin on ollut tuensaajiin kohdistunut pienempi rasite ajan ja taloudellisten resurssien suhteen.

Tehokkuuden analyysi perustuu laadulliseen arviointiin siitä, miten tuensaajat kokevat toimien kustannustehokkuuden, koska saatavilla olevien, ohjelman toimien kustannuksia ja hyötyjä koskevien tietojen vähäisyyden takia ei ole mahdollista käyttää määrällisiä vakiomenetelmiä kustannus-hyötyarvioinnissa. Suurin osa tuensaajista ja jäsenvaltioiden edustajista katsoo, että ohjelman kustannukset ovat joko oikeassa suhteessa hyötyihin tai hyödyt ovat kustannuksia suuremmat. Erityisesti hankkeissa toteutettujen koulutustoimien tulokset ovat odotuksia paremmat usean erityistavoitteen kohdalla. Tämä koskee lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemistä koskevaa erityistavoitetta ja on sitäkin merkittävämpää, kun otetaan huomioon menojen vähentyminen (noin 60 prosenttia arvioiduista).

Yli 80 prosenttia kyselyn vastaajista katsoi, että ohjelma on onnistunut (erittäin) hyvin vastaamaan asianomaisten kohderyhmien tarpeisiin. Arvioinnissa kyselyyn vastanneista ohjelman tuensaajista yli 70 prosenttia katsoi myös, että ohjelma on onnistunut erittäin hyvin kohdentamaan toimia oikeisiin toiminta-aloihin ja tavoittamaan tärkeimmät kohderyhmät.

Mitä tulee ohjelman toimien kestävyyteen rahoituksen päätyttyä, suurin osa kyselyyn vastanneista sidosryhmistä katsoi, että toimet edistävät hyvin todennäköisesti uusien taitojen ja osaamisen hankkimista, tietoisuuden lisäämistä ja välineiden ja menettelyjen luomista senkin jälkeen, kun hankkeet ovat päättyneet. Odotukset koulutustoimien jatkumisesta hankkeen päätyttyä olivat hieman alhaisemmat. Ainoastaan kolmannes vastaajista odotti, että hankkeen aikana rahoitetut kumppanuudet jatkuisivat rahoituskauden jälkeen. Vastaavasti ainoastaan muutamat sidosryhmät katsoivat, että hankkeiden aikana luodut ja ohjelmasta rahoitetut kumppanuudet ovat parantaneet niiden varainhankintaan liittyviä valmiuksia. Hankkeen tulosten kestävyydestä rahoituksen päätyttyä on yleisesti ottaen vain hyvin vähän näyttöä.

Lisäksi useamman indikaattorin perusteella ja kyselyyn vastanneiden ja haastateltujen sidosryhmien mukaan arvioinnissa osoitettiin, että EU:n lainsäädäntöä ja politiikkoja sekä oikeuksia ja arvoja koskeva tietämys on lisääntynyt. Myös ohjelman toimien aikana luoduilla kumppanuuksilla on ollut myönteisiä vaikutuksia tuensaajiin ja ohjelman osallistujien taitoihin ja valmiuksiin.

Myönteistä on ollut myös ohjelman rahoituksen toteutumisen korkea taso, koska hakijoiden pyytämän ja myönnetyn rahoituksen määrä kunkin erityistavoitteen osalta vuosina 2014 ja 2015 on hieman korkeampi kuin edeltävissä ohjelmissa.

Ohjelmasta on ollut paljon hyötyä verrattuna edeltäviin ohjelmiin myös saatujen hakemusten ja myönnettyjen avustusten osalta.

Suurin osa tuensaajista katsoo, että komission toteuttamat viestintätoimet ohjelman edistämiseksi ovat laajalti onnistuneet, ja ohjelman suosio on näin ollen kasvanut verrattuna edeltäviin ohjelmiin. Toimia on kuitenkin jatkettava sen varmistamiseksi, että kaikki mahdolliset hakijat kaikissa jäsenvaltioissa tavoitetaan.

Erityistavoitteiden osalta keskeinen tulos on ammattilaisten parantuneet taidot ja pätevyydet. Ohjelman toinen tärkeä saavutus on systeemisen muutoksen edistäminen hankkeen tulosten avulla, mukaan lukien erityistavoitteisiin kehitetyt paremmat välineet, menettelyt, palvelut ja toimintatavat.

Ohjelmassa edistytään hyvin sen yleistavoitteen ja erityistavoitteiden saavuttamisessa. Joskus on kuitenkin haastavaa osoittaa, että maailmanlaajuisten indikaattorien muutokset johtuvat ohjelman toimista, koska joihinkin muutoksiin vaikuttavat monet muut tekijät. Valitut ohjelman saavutuksia mittaavat seurantaindikaattorit ovat yleisesti ottaen riittäviä, mutta joitakin muutoksia voitaisiin toteuttaa.

Ohjelman rahoituksen kysyntä on ohjelman koko toteuttamisen ajan ollut suuri. Kaikki nämä tulokset osoittavat, että EU-tason toimille on jatkuvaa kysyntää ohjelman kattamilla aloilla.

Ohjelman tuottaman EU:n lisäarvon ytimenä on sen luontainen ”eurooppalainen” ja monikansallinen ulottuvuus. Suurin osa tuensaajista katsoo, että ilman ohjelman toimia vastaavia hankkeita ei olisi toteutettu tai niiden kattavuus olisi tuensaajien ja kohderyhmien osalta ollut erilainen, koska jäsenvaltioilla ei olisi ollut resursseja käytettävissä. Tämä koskee erityisesti koulutustoimintaa kaikenlaisen väkivallan ehkäisemisen ja tietosuojan alalla. Vastaavasti EU:n rahoitus EU-tason järjestöille on erityisen tärkeää, koska monikansallisen verkoston olisi jopa vaikeampi saada kansallista rahoitusta. Lisäksi kyselyyn vastanneiden sidosryhmien mukaan ohjelmasta rahoitetut hankkeet vaikuttavat olevan laadukkaampia ja innovatiivisempia kuin kansallisella tasolla rahoitetut. Näitä hankkeita, jotka mahdollistavat innovatiivisten lähestymistapojen kokeilun, voidaan erityisesti käyttää osoittamaan kansallisille viranomaisille toteutettujen toimien hyödyt. Esimerkiksi koulukiusaamiseen liittyvässä koulutuksessa ei sovellettaisi innovatiivisia menetelmiä, kuten menetelmiä, joihin osallistuvat sekä kiusaajat että uhrit. Toisena esimerkkinä mainittakoon EU:n vammaiskorttia koskevat pilottihankkeet. Niitä tuettiin vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevasta erityistavoitteesta, ja tavoitteena oli perustaa EU:n vammaiskortista vastaavia kansallisia järjestöjä (valtiollisia tai kansalaisjärjestöjä) ja luoda kansallisia etuuspaketteja, jotka jäsenvaltiot ovat valmiita vastavuoroisesti hyväksymään.

Lisäksi ohjelma on erittäin johdonmukainen kansainvälisesti hyväksyttyjen periaatteiden, kuten kestävän kehityksen toimintaohjelman Agenda 2030:n, kanssa.

Tuensaajien mukaan ohjelma on sisäisesti hyvin johdonmukainen (erityistavoitteet ja toimet ovat keskenään hyvin johdonmukaisia) ja ulkoisesti hyvin johdonmukainen muiden EU:n välineiden, ohjelmien ja toimien kanssa, ja se täydentää niitä hyvin.

Toinen indikaattori ohjelman jatkuvasta merkityksellisyydestä nykyisten tarpeiden kannalta on avustusten kysynnän kasvu verrattuna edeltäviin ohjelmiin, erityisesti lapsiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemistä, syrjimättömyyttä ja rasismin torjuntaa koskevien erityistavoitteiden osalta.

Ohjelma on myös riittävän joustava uusien tarpeiden huomioon ottamiseksi.

Ohjelman hyväksymisen aikana yksilöidyt tarpeet ovat edelleen merkityksellisiä, koska, kuten arvioinnissa osoitettiin, useiden, erityisesti sukupuolten tasa-arvoa tai vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevien tavoitteiden saavuttaminen on epätodennäköistä, sillä edistys on ollut hidasta.

Ohjelma on erittäin merkityksellinen sidosryhmien ja tuensaajien tarpeiden kannalta, esim. osaamisen kehittämisen, koulutuksen, tietoisuuden lisäämisen ja rakenteellisen tuen osalta. Arvioinnissa kyselyyn vastanneet sidosryhmät suhtautuivat hyvin myönteisesti ohjelman toimien merkityksellisyyteen niiden tarpeiden kannalta. Arvioinnissa havaittiin myös sellaisia puutteita joidenkin sidosryhmien ja kansalaisten tarpeiden osalta, joihin voitaisiin kiinnittää enemmän huomiota, esim. naiset, joihin kohdistuu moninkertaista syrjintää (esim. maahanmuuttajanaiset sekä vammaiset ja ikääntyneet naiset).

Ohjelmasta on tuettu erityisesti sukupuolten tasa-arvoa, lapsen oikeuksia ja vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevien monialaisten painopisteiden edistämistä.

Sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamista edistetään erillisellä erityistavoitteella. Sukupuolten tasa-arvoa koskevia erityistoimia on myös rahoitettu muista eritystavoitteista. Tämä merkitsee sitä, että huomattavia taloudellisia resursseja on osoitettu suoraan sukupuolten tasa-arvon edistämiseen ja sen valtavirtaistamiseen. Sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamista koskevat periaatteet ja mekanismit näkyvät kaikissa ohjelman suunnittelu-, toteutus- ja seurantavaiheissa, mutta on yhä varaa vahvistaa moninaisista ongelmista kärsivien naisten suojelua ja ottaa tasa-arvoelimet paremmin mukaan ohjelman painopisteiden asettamiseen.

Lapsen oikeuksien suojelun osalta ohjelmalla on kaksi erityistavoitetta, jotka kohdistuvat suoraan lapsen oikeuksien edistämiseen. Myös muista erityistavoitteista voidaan rahoittaa toimia, jotka ovat mahdollisesti tärkeitä lasten kannalta. Lasten oikeuksien kunnioittamista vahvistetaan myös siten, että rahoitusta hakevien järjestöjen, jotka työskentelevät suoraan lasten parissa hankkeen toteutuksen aikana, on toimitettava komissiolle kuvaus niiden lastensuojelupolitiikasta. Lapsen oikeuksien valtavirtaistamista ohjelman kaikissa vaiheissa voitaisiin parantaa edelleen, erityisesti ottamalla lapsen etua valvovia elimiä mukaan ohjelman painopisteiden asettamiseen.

Ohjelmassa on vammaisten henkilöiden oikeuksien edistämistä koskeva erityistavoite ja myös vammaisuuteen perustuvan syrjintäkiellon periaatteen noudattamisen edistämistä koskeva erityistavoite. Kaikki tähän erityistavoitteeseen toimitetut hakemukset on hyväksytty. Kaikissa ohjelmavaiheissa on parannettava vammaisten henkilöiden oikeuksien valtavirtaistamista erityisesti kytkemällä ne suoraan EU:n vammaisstrategiaan 2010–2020 ja lisäämällä vammaisten henkilöiden edunvalvontaelinten osallistumista ohjelman painopisteiden asettamiseen.

Yhdenvertaisuuden osalta vaikuttaa siltä, että ohjelmassa ei oteta huomioon moniongelmaisten henkilöiden tarpeita, koska erityistavoitteilla ei tueta synergioita ja toimia, jotka kohdistuvat vähintään kahden erityistavoitteen piiriin kuuluviin ryhmiin.

Lisäksi yhteisrahoitus vaikuttaa olevan este pienille kansalaisjärjestöille, jotka haluavat osallistua ohjelmaan.

Tulevaisuudessa ohjelmassa pitäisi pyrkiä jakamaan resursseja tasapuolisemmin eri tuensaajaryhmien ja jäsenvaltioiden kesken.

Jotta voidaan paremmin ymmärtää, miten ohjelmalla rahoitetuilla toimilla edistetään yhdenvertaisuutta, osallistujista kerättävät tiedot on asetuksen mukaisesti eriteltävä sukupuolen, vammaisuuden tai iän mukaan. Näin ei kuitenkaan ole vielä tehty.

3.7 Yksinkertaistamismahdollisuudet

Arvioinnin mukaan tämänhetkinen suora hallinnointitapa on asianmukainen, kun otetaan huomioon ohjelman koko ja tavoitteet. Suurin osa tuensaajista kuitenkin katsoo, että ohjelman toteutusta, hallinnointia ja suunnittelua on varaa yksinkertaistaa edelleen. Tuensaajien mukaan tämä johtuu muiden syiden ohella varsinkin siitä, että taloudellinen raportointi on liian yksityiskohtaista, erityisesti verrattuna muiden EU:n ohjelmien (esim. Horisontti 2020 ja Erasmus+) raportointiin. Tuensaajat korostivat mahdollisuutta vähentää ehdotusten laatimiseen ja seuranta- ja raportointivaatimuksiin liittyvää nykyistä hallinnollista rasitetta.

Toinen tuensaajien esittämä keskeinen ehdotus koskee toiminta-avustuksia, joiden kestoa voitaisiin niiden mielestä pidentää vähintään kahteen vuoteen (yhden sijasta) hankkeen haku- ja hallintomenettelyihin liittyvän hallinnollisen rasitteen vähentämiseksi. Vuotuisten toiminta-avustusten avulla komissio voi kuitenkin valvoa rahoitettujen järjestöjen toimintaa, ja niillä voidaan lisätä joustavuutta tuensaajien toiminnan mukauttamiseksi uusiin tarpeisiin niiden osaamisaloilla.

Lisäksi vakiokustannusten puuttuminen merkitsee joskus hankekumppaneiden välisiä pitkällisiä neuvotteluja eri toimien kustannuksista.

Tuensaajat ja komission virkamiehet olivat yhtä mieltä siitä, että äskettäin käyttöönotetulla hakujärjestelmällä (osallistujaportaali) pyritään yksinkertaistamaan hakumenettelyä ja parantamaan seurantatietojen keruuta ja yhdistämistä. Menettelyä voitaisiin kuitenkin yksinkertaistaa edelleen, erityisesti toimitettavien hallinnollisten asiakirjojen osalta.

Tuensaajien mukaan toinen keskeinen kysymys on se, että suurin osa ohjelmassa käytettävissä olevasta rahoituksesta on vaikeasti pienten kansalaisjärjestöjen saatavilla, mikä johtuu tietynsuuruisten avustusten vaaditusta yhteisrahoitusosuudesta.

Hallinnollisen rasitteen yksi osatekijä, josta kaikki tuensaajat ovat laajalti yhtä mieltä, on hakemuksen ja hanketoimien aloittamisen välisen ajanjakson liiallinen pituus.