EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 13.05.1998 
KOM(1998)3161opull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
SUUNTAVIIVOISTA TOIMINNAKSI: TYÖLLISYYTTÄ 
KOSKEVAT KANSALLISET TOIMINTASUUNNITELMAT 

SUUNTAVIIVOISTA TOIMINNAKSI: TYÖLLISYYTTÄ 
KOSKEVAT KANSALLISET TOIMINTASUUNNITELMAT 
Komission tiedonanto 
I. Luxemburgin prosessi: eurooppalaisen työllisyysstrategian 
tehostaminen ja keskittäminen 
Amsterdamissa pidetyssä huippukokouksessa päästiin sopimukseen siitä, että uuden 
perustamissopimuksen tietyt, työllisyyttä koskevat määräykset saatetaan heti voimaan. 
Tämän Amsterdamin huippukokouksen ja Luxemburgissa marraskuussa 1997 pidetyn 
huippukokouksen seurauksena neuvosto antoi 15. joulukuuta 1997 ensimmäiset 
työllisyyden suuntaviivat vuodeksi 1998. Kansallisten toimintasuunnitelmien yhteisestä 
rakenteesta sovittiin tammikuun lopussa, ja jäsenvaltiot suostuivat jättämään 
suunnitelmansa huhtikuun puolivälissä. Jäsenvaltioiden tueksi järjestettiin tämän vuoden 
tammikuun ja maaliskuun välisenä aikana komission ja kansallisten viranomaisten välisiä 
kokouksia kussakin viidestätoista jäsenvaltiosta. 
Tämän tiedonannon tarkoituksena on selvittää, mitä jäsenvaltiot ovat sitoutuneet 
tekemään kansallisissa toimintasuunnitelmissaan ja ovatko nämä sitoumukset vuoden 
1998 työllisyyden suuntaviivojen sisällön ja tavoitteiden mukaisia. Lisäksi tarjotaan 
lähtökohta Cardiffin huippukokouksessa käytävälle keskustelulle käynnissä olevasta 
kehityksestä. 
Cardiffin jälkeen yhteisön työllisyystilanteesta keskusteltaneen Wienissä joulukuussa 1998 
pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa, jossa pohdittaneen myös tämänhetkisen 
toiminnan tuloksia. Samalla on tilaisuus arvioida jäsenvaltioiden toimittamien tietojen 
perusteella sitä, ovatko ne noudattaneet sitoumuksiaan ja ryhtyneet sanoista tekoihin, 
vastaavatko kyseiset toimet riittävästi niiden ongelmiin ja tarpeisiin ja onko suuntaviivojen 
tavoitteiden saavuttamisessa todella edistytty. 
n. Vuoden 1998 kansalliset toimintasuunnitelmat: yleinen arviointi 
Tärkeänä poliittisena saavutuksena voidaan pitää sitä, että kaikki viisitoista jäsenvaltiota 
ovat tiukasta, ainoastaan neljän kuukauden aikataulusta huolimatta valmistelleet, 
hyväksyneet ja toimittaneet kansalliset toimintasuunnitelmansa huhtikuun loppuun 
mennessä. 
4fr 
Rohkaisevan myönteinen vastaus... 
Kansallisissa toimintasuunnitelmissa esitetyt jäsenvaltioiden vastaukset osoittavat, että 
kaikki ovat nyt siloutunccl edistämään työllisyyttä. Luxemburgin prosessin antama 
kimmoke työllisyyspolitiikalle on toivotettu tervetulleeksi kaikissa jäsenvaltioissa, ja 
prosessin täytäntöönpano on käynnissä. Kaikki ovat siis sitoutuneet panemaan yhteisesti 
sovittuja työllisyyspoliittisia tavoitteita täytäntöön avoimemmin ja enemmän sidoksissa 
politiikkaan. 
Kehityskulkua voidaan kuvailla sekä prosessin että sisällön kannalta. Prosessin osalta 
seuraavat seikat ovat käyneet selviksi: 
> Ohjelmien lähestymistapa on monipuolinen ja monivuotinen. Kaikki jäsenvaltiot 
ovat itse arvioineet työmarkkinoidensa tämänhetkisiä ongelmia, tarpeita ja 
toimintalinjoja monipuolisesti, ja eräät maat, kuten Yhdistynyt kuningaskunta ja 
Alankomaat, jopa kriittisesti. Jäsenvaltiot ovat mukauttaneet suurin piirtein kaikki 
yhdeksäntoista suuntaviivaa omiin kansallisiin olosuhteisiinsa ja ottaneet ohjelmassaan" 
käyttöön monivuotisen lähestymistavan niihin. 
y .liisein aitiot soveltavat kaikki osapuolet mukaan ottavaa toimintatapaa. 
Kansallisten toimintasuunnitelmien valmisteluun ovat osallistuneet kansallisen ja 
joissakin tapauksissa alueellisen tason keskeiset toimijat sekä työmarkkinaosapuolet 
kansallisten olosuhteiden mukaisesti. Varsinkin komission ja kansallisten 
viranomaisten kokouksissa on ollut mukana kaikkien asianomaisten ministeriöiden ja 
muiden elinten edustajia sekä joissakin tapauksissa työmarkkinaosapuolten edustajia. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Portugalissa, Itävallassa ja Irlannissa 
työmarkkinaosapuolten kanssa käytyjen neuvottelujen seurauksena suunnitelmaan on 
otettu tekstiä, jonka asianomaiset työmarkkinaosapuolet ovat hyväksyneet. 
> Kansalliset toimintasuunnitelmat ilmentävät avoimempaa ja poliittisesti 
suuntautunempaa lähestymistapaa, jota voidaan valvoa. Kunkin jäsenvaltion 
hallitus on antanut toimintasuunnitelman virallisesti, ja monissa tapauksissa siitä on 
keskusteltu kansallisessa parlamentissa, mikä on vahvistanut sen poliittista asemaa. 
Toimintasuunnitelmaa voidaan valvoa kyseisessä maassa, ja myös muut jäsenvaltiot 
voivat valvoa sitä, jolloin siinä annettujen sitoumusten poliittisen vastuunalaisuuden 
aste kasvaa. 
> Kansalliset toimintasuunnitelmat perustuvat vakiintuneeseen 
työllisyyspolitiikkaan. Vaikka suunnitelmat ovatkin monessa suhteessa innovatiivisia, 
ne pohjautuvat luonnollisesti sellaisiin työmarkkinatoimiin ja toimintalinjoihin, joita on 
jo sovellettu jonkin aikaa. Uudet poliittiset virikkeet tulevat esille kattavuudessa, sillä 
mukaan on otettu sellaisia ongelmia ja aloja, joita ei ole käsitelty aiemmin, 
keskittyneisyydessä laajentamalla tehokkaiksi osoittautuneita toimia ja järjestelmiä ja 
kumppanuudessa, jonka mukaisesti työmarkkinaosapuolet ja muut tahot osallistuvat 
toimintaan tiiviimmin ja aktiivisemmin. 
Komission mielestä tärkein peruste arvioitaessa aloitteen merkitystä ei ole sen 
hyväksymispäivä vaan se, saavuttaako se työllisyyden suuntaviivoissa asetetut 
tavoitteet. On taipeen löytää sopiva tasapaino hyvin toimivien toimintalinjojen 
jatkamisen ja innovatiivisten toimenpiteiden käyttöön ottamisen välillä osana jatkuvaa 
kehityskulkua. Kokemus on osoittanut, että onnistunut työttömyyden vähentäminen 
edellyttää johdonmukaista strategiaa useiden vuosien ajan. Tästä ovat esimerkkeinä 
Alankomaat, Irlanti ja Tanska sekä viime aikoina Espanja ja Suomi. 
Sisällön osalta voidaan havaita seuraavat myönteiset tekijät: 
> Kaikki jäsenvaltiot tuovat esille poliittisen sitoutumisensa aktiiviseen 
työllisyyspolitiikkaan. Monet jäsenvaltiot kertovat aikomuksestaan aloittaa tai jatkaa 
uudistuksia, jotta työstä tulisi houkuttelevampaa ja työpaikoista mielekkäitä. 
Toimenpiteet keskittyvät kannustimien parantamiseen, ammattitaidon tason 
kehittämiseen ja työmahdollisuuksien tarjoamiseen. Monipuolista lähestymistapaa 
pidetään olennaisena tekijänä kaikissa toimintatavoissa, joilla puututaan työttömyyden 
syihin eikä pelkästään sen seurauksiin. Toiset jäsenvaltiot tutkivat perusteellisesti 
verotus- ja etuusjärjestelmiään varmistaakseen, että niiden vaikutukset kannustavat 
työhön ja edistävät yrittäjyyttä, työpaikkojen luomista ja aktiivista -osallistumista 
työelämään (Yhdistynyt kuningaskunta, Espanja, Tanska, Ranska ja Belgia). 
> Tunnustetaan tarve vahvistaa työllisyyspolitiikan paikallista ulottuvuutta. 
Hajauttamista ja paikallistason autonomian lisäämistä pidetään olennaisen tärkeänä 
yhteisen kansallisen poliittisen toimintakehyksen rinnalla. Joissakin tapauksissa 
(Espanja, Italia) uudistuksilla annetaan enemmän vastuuta alueellisille ja paikallisille 
viranomaisille sekä työmarkkinaosapuolille, jotta ne voivat tarjota työttömien ja 
yritysten tarpeita paremmin vastaavia mittatilauspalveluja. Uudistukset ovat saaneet 
alkunsa positiivisista kokemuksista niissä maissa, joissa alueelliselle ja paikalliselle 
tasolle siirretyllä työmarkkinapolitiikalla on pitkä historia (Itävalta, Saksa, Belgia, 
Tanska, Suomi ja Ruotsi). Joissakin suunnitelmissa (Italia, Kreikka, Portugali) 
mainitaan alueelliset sopimukset keinoina saada kaikki toimijat mukaan paikallisella 
tasolla. 
> On kiinnitetty huomiota tarpeeseen kehittää ja nykyaikaistaa julkista 
työvoimahallintoa niin, että sen kapasiteetti ja voimavarat vastaavat uusia 
haasteita. Kansallisissa toimintasuunnitelmissa todetaan, että julkinen 
työvoimahallinto on aktiivisen ja ennaltaehkäisevän strategian keskeinen toteuttaja. 
Vaikka julkinen työvoimahallinto mainitaan yleensä työllistyvyyttä koskevan pilarin 
yhteydessä, sillä voi olla tärkeä tehtävä myös kolmen muun pilarin mukaisten 
toimenpiteiden täytäntöönpanossa, usein yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa. 
Toimintasuunnitelmissa ei kuitenkaan aina ilmoiteta selkeästi niitä konkreettisia 
toimenpiteitä, joilla julkista työvoimahallintoa on tarkoitus vahvistaa. Monissa 
jäsenvaltioissa se edellyttää julkisen työvoimahallinnon työskentelymenetelmien, 
talousarvion, henkilöstön ja johdon kokonaisvaltaista arviointia (Saksa, Suomi, 
Ranska, Portugali ja Espanja). 
> Kaikki jäsenvaltiot tunnustavat tietämyksen ja ammattitaidon parantamisen 
merkityksen. Useissa suunnitelmissa tarkennetaan ne tietämyksen ja ammattitaidon 
alat, joita pidetään työllistyvyyden ja sopeutumiskyvyn vahvistamisen kannalta 
olennaisen tärkeinä. Tällaisia ovat esimerkiksi luku- ja kirjoitustaito, laskutaito, 
tietotekniikan tuntemus ja vieraiden kielten osaaminen. Yleisemmällä tasolla 
useimmissa suunnitelmissa korostetaan tarvetta lujittaa yleissivistävän ja ammatillisen 
koulutuksen sekä työelämän välistä yhteyttä. Oppisopimuskoulutuksella ja 
harjoittelulla on siinä keskeinen tehtävä. 
> Yksi tärkeimmistä saavutuksista on ollut työmarkkinaosapuolten osallistumisen 
lisääntyminen. Kansalliset toimintasuunnitelmat ovat antaneet 
työmarkkinaosapuolille tilaisuuden tuoda oman panoksensa työllisyyspolitiikkaan. Ne 
ovat yleisesti ottaen ilmaisseet selvästi olevansa halukkaita noudattamaan 
suuntaviivojen yleistä henkeä, ja joissakin maissa ne ovat sitoutuneet aloittamaan 
neuvottelut määrätyistä aiheista. Ei myöskään pitäisi aliarvioida sitä, että 
toimintasuunnitelmiin liittyvän prosessin avulla työmarkkinaosapuolet ovat voineet 
kehittää vuoropuhelua niissä maissa ja niillä aloilla, joissa se on ollut vähäistä. 
...mutta puutteitakin löytyy 
Kansallisia toimintasuunnitelmia tutkittaessa löytyy myös puutteita. Se on täysin 
odotettavaa, sillä menettely on vielä alkuvaiheessa. Puutteisiin on silti puututtava, jotta 
Luxemburgin prosessi saa lisää pontta. Puutteisiin voidaan laskea muun muassa seuraavat: 
V Suunnitelmat painottuvat pääasiassa kahteen pilariin, työllistyvyyteen ja 
yrittäjyyteen. Tämä voi heijastaa erityisiä kansallisia painopisteitä, mutta myös sitä, 
että työllistyvyyttä koskevaan pilariin sisältyvät kolme EU:n laajuista toiminnallista 
tavoitetta, jotka edellyttävät yksityiskohtaisempaa arviointia. Lisäksi se heijastaa sitä, 
että sopeutumiskyvyn ja yhtäläisten mahdollisuuksien pilarit edellyttävät joko 
työmarkkinaosapuolten ja muiden tahojen laajaa osallistumista tai sellaisia täydentäviä 
toimintalinjoja, joiden kehittäminen vie enemmän aikaa. Työllisyyden suuntaviivat 
perustuvat kuitenkin kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan: työllisyyskysymyksiin ei 
saada kestäviä ratkaisuja, ellei kaikkia pilareita oteta huomioon yhtä aikaa ja yhtä 
painokkaasti. 
> Joillakin aloilla suunnitelmat ovat epämääräisiä tai sisältävät vain luettelon 
aloitteista. Yksityiskohtien puuttumisen vuoksi on vaikeata arvioida, ovatko 
toimenpiteet yhtenäisen strategian mukaisia. Ei ole myöskään aina helppoa selvittää, 
mikä on toimenpiteiden tärkeysjärjestys tai mitkä toteutetuista toimista antavat 
välittömiä tuloksia ja mitkä vaikuttavat vasta keskipitkällä aikavälillä. On myös 
olemassa todellinen vaara, että yletön määrä toimenpiteitä estää vaaditun kriittisen 
massan saavuttamisen ja hajauttaa voimavaroja liikaa. 
> Ei ole tarpeeksi tietoa kokonaisvaikutuksista voimavaroihin ja talousarvioon 
eikä tietoja ole esitetty riittävän selvästi. Tällaisten tietojen avulla olisi mahdollista 
arvioida talousarviokustannukset ja mahdolliset työllistävät vaikutukset sekä se, 
osoittautuuko kukin toimenpide tehokkaaksi ja jatkamisen arvoiseksi. 
Toimintasuunnitelmien avulla ei ole mahdollista selvittää, käytetäänkö unionissa tällä 
hetkellä vallitsevaa suotuisaa taloudellista ilmapiiriä hyväksi toteutettaessa todellista ja 
kestävää siirtymistä julkisten työllisyysvarojen käyttämiseen aktivoiviin toimenpiteisiin, 
mikä on jatkuvan julkisen talouden vahvistamisen mukaista. Tämä on ymmärrettävää, 
sillä nykyiset suunnitelmat on laadittu sen jälkeen, kun vuotta 1998 koskevat 
kansalliset talousarviot oli hyväksytty. 
V On osoittautunut vaikeaksi löytää tasapaino syrjäytyneiden työllistämisen ja 
pitkäaikaistyöttömyyden ennaltaehkäisemisen välillä. Suurin osa 
toimintasuunnitelmien toimenpiteistä kohdistuu pitkäaikaistyöttömiin eikä niihin, jotka 
ovat vasta joutumassa pitkäaikaistyöttömiksi. Koska joillakin mailla on paljon 
enemmän pitkäaikaistyöttömiä kuin toisilla, korkean työttömyysasteen alentamisessa 
käytetään erilaisia lähestymistapoja. Vaikka työttömien määrän nopeaan 
vähentämiseen tähtäävät toimenpiteet ovat tarpeellisia ja tervetulleita, ongelma säilyy 
ennallaan, jos ei sovelleta myös muunlaisia toimia. 
> Useimmissa toimintasuunnitelmissa ESR:n sekä yksittäisten toimintalinjojen ja 
ohjelmien välistä yhteyttä ei ole kehitelty tarpeeksi. ESR.n myötävaikutus 
tunnustetaan yleisesti, mutta useimmat jäsenvaltiot eivät kuitenkaan esitä 
järjestelmällistä (määrällistä ja laadullista) eritelmää ESR.sta tuetuista toimista kunkin 
pilarin kohdalla, vaikka esimerkiksi Ranska, Italia, Kreikka, Irlanti ja Suomi antavat 
joitakin tietoja niistä. Yhteyden selventäminen auttaisi tehostamaan ESR:n tukea. 
V Kansallisten toimintasuunnitelmien vähiten tyydyttäviin seikkoihin kuuluu 
kansallisia työllisyyspolitiikkoja koskevien asianmukaisten indikaattorien puute. 
Useimmissa suunnitelmissa ei määritellä määrällisiä tai tarkkoja politiikan tavoitteita 
eikä tilastollisia indikaattoreita, joihin kehityksen ja tulosten arviointi perustuu. 
Työllisyysindikaattorit määritellään usein epämääräisesti, ne mainitaan lyhyesti tai niitä 
ei ilmoiteta lainkaan. Tämä koskee esimerkiksi kunkin toimenpiteen kohderyhmien 
määrittelyä, käytettyjen resurssien mittaamisessa käytettyjä indikaattoreita 
(rahoituksen, henkilöstön ja teknisen tuen osalta) sekä politiikan tulosten 
vertailemisessa käytettyjä kriteereitä. Puutteet ovat erityisen haitallisia kolmen EU:n 
laajuisen toiminnallisen tavoitteen kohdalla. 
III. Kansalliset toimintasuunnitelmat vuodeksi 1998: aiheittainen 
katsaus 
Euroopan unioni on palaamassa terveen ja kestävän talouskasvun kauteen. Jäsenvaltiot 
ovat kansallisissa toimintasuunnitelmissa sitoutuneet seuraamaan talouspolitiikan 
yleislinjoissa esitettyä makrotaloudellista strategiaa ja lisäksi toteuttamaan tehokkaita 
lisätoimia tavaroiden, palveluiden, pääoman ja työvoiman markkinoiden toiminnan 
parantamiseksi. Jäsenvaltiot myös vakuuttavat, että niiden toimintasuunnitelmassa esitetyt 
rakenteelliset uudistukset ja toimintatavoitteet ovat tarpeen taloudellisen 
kokonaissuunnitelman kannalta ja että talouspolitiikan yleislinjat ja työllisyyden 
suuntaviivat ovat keskenään sopusoinnussa ja tukevat toisiaan. 
Vaikka eri mailla onkin yhteisiä huolenaiheita, kansallisista toimintasuunnitelmista löytyy 
toisistaan poikkeavia ratkaisuja, jotka heijastavat eri maiden taloudellisen tilanteen ja 
työmarkkinoiden rakenteen eroavaisuuksia sekä kunkin maan työmarkkinoiden 
ominaispiirteitä. Tämänhetkinen taloudellinen nousukausi on tuonut suunnitelmiin 
optimistisen sävyn ja lisännyt työpaikkojen kasvuun liittyviä odotuksia. Siksi työvoiman 
tarjontaan kohdistetuille toimenpiteille on annettu etusija. Toimintalinjan toteuttamisen 
lähtökohta vaihtelee maittain - toisten maiden mielestä on syytä aloittaa perusteelliset 
uudistukset tietyillä aloilla, kun taas toiset tyytyvät hienosäätöön tehokkuuden 
lisäämiseksi. 
Kansallisten toimintasuunnitelmien alustavasta tarkastelusta käy ilmi, että Ranskan ja 
Espanjan suunnitelmat pääsevät lähimmäksi sitä avoimuutta ja selkeyttä, jota vaaditaan 
ongelman tunnistamisessa, ponnistelujen mittaamisessa, voimavarojen selvittämisessä ja 
tärkeysjärjestyksen määrittämisessä. Tämä koskee erityisesti EU:n laajuisia toiminnallisia 
tavoitteita. Luxemburgin, Irlannin, Suomen, Belgian ja Yhdistyneen kuningaskunnan 
suunnitelmat ovat yleisluontoisempia, mutta myös niistä näkyy selkeä pyrkimys 
tarkkuuteen. 
Toimintasuunnitelmien tarkastelun tärkeimmät tulokset ovat seuraavanlaiset: 
II 1.1 Työllisty vyys 
Tässä toimintapilarissa kehotetaan jäsenvaltioita tote^|i|art| 
lllllllllllJIIIIIJ^ 
Vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat omaksuneet tämän pilarin keskeiset tavoitteet ja 
tarjoavat jokseenkin johdonmukaisia toimia niiden toteuttamiseksi, ne ovat 
kuitenkin sitoutuneet eri tavoin muuttamaan sisäpolitiikkaansa varsinkin kolmen 
EU:n laajuisen toiminnallisen tavoitteen saavuttamiseksi. Yleisesti ottaen vaikuttaa 
siltä, että suurin osa toimintasuunnitelmista on laadittu siten, että niissä muotoillaan 
yleisiä toimintalinjoja, eikä siten, että ne olisivat toiminnan välineitä. Tietoja ei ole 
riittävästi sellaisilta keskeisiltä aloilta kuin aikaväli, resurssit, valvonnan välineet sekä 
toteutettujen ja suunniteltujen toimenpiteiden välinen suhde. Tämän vuoksi jää hyvin 
epäselväksi, missä määrin tavoitteet voidaan saavuttaa sovitun viiden vuoden jakson 
aikana. Vaikka edistys on merkittävää Essenin prosessin yhteydessä annettuihin 
monivuotisiin ohjelmiin verrattuna, on silti syytä tehdä kansallisista. 
toimintasuunnitelmista toiminnan välineitä, jotta koko prosessin uskottavuus ja 
tehokkuus kasvaisivat. 
=> Pitkäaikaistyöttömyyden ehkäisemisessä on vielä edistyttävä, jotta päästään 
suuntaviivojen edellyttämiin tuloksiin. Useimmat jäsenvaltiot sitoutuivat varsinkin 
kahden ensimmäisen suuntaviivan kohdalla yhteiseen eurooppalaiseen 
ennaltaehkäisevään lähestymistapaan. Se edellyttää, että pitkäaikaistyöttömäksi 
6 
joutumiseen puututaan viiden vuoden aikana siten, että työnhakijoiden ei tarvitse 
odottaa, kunnes he ovat syrjäytyneitä ja kunnes heidän ammattitaitonsa on ruostunut. 
Tällainen ennaltaehkäisevä lähestymistapa vähentää keskipitkällä aikavälillä 
työttömyyslukuja kestävämmin ja edullisemmin kuin jo syrjäytyneiden saattaminen 
uudelleen työelämän piiriin. Neljä jäsenvaltiota (Ranska, Espanja, Luxemburg ja 
Yhdistynyt kuningaskunta) ovat ilmoittaneet toimintalinjojensa selkeästä muutoksesta 
tähän suuntaan, luetelleet tavoitteet ja kuvanneet toimenpiteitä. Sen sijaan viisi muuta 
maata (Irlanti, Suomi, Belgia, Saksa ja Alankomaat) ovat kyllä menossa samaan 
suuntaan, mutta eivät ole määritelleet sitä yhtä tarkasti. Maat, jotka perinteisesti ovat 
korostaneet ennaltaehkäisevää lähestymistapaa, (Tanska ja Ruotsi) korostavat 
tukevansa yleistä päämäärää mutta eivät mainitse miten tavoitteet saavutetaan. Ruotsin 
tavoitteet ovat jopa tiukempia kuin EU.n laajuiset toiminnalliset tavoitteet. Toiset maat 
lupaavat työnhakijoille erityistoimia heti tai lähes heti kun kuusi kuukautta (nuoret) tai 
kaksitoista kuukautta (aikuiset) työttömänä on tullut täyteen, mutta nämä toimenpiteet 
eivät vielä ole työllisyyden suuntaviivoissa asetettujen kriteerien mukaisia. 
=> Useissa jäsenvaltioissa on yksilöllisen toimintasuunnitelman laatiminen otettu 
ennaltaehkäisevän työmarkkinastrategian lähtökohdaksi. Monien maiden 
ensimmäisenä askeleena on ollut laatia yksilöllinen toimintasuunnitelma 
ennaltaehkäisevän strategian pohjaksi. Tarkoituksena on tapausten käsittely 
yksilöllisesti mittatilaustyönä, minkä avulla voidaan tunnistaa riskiryhmään kuuluvat ja 
saadaan töihinpääsystä pysyvämpää, sillä tällainen lähestymistapa voi perustua sekä 
yksilön että työmarkkinoiden tarpeisiin. Samoin voidaan säästää vähäisiä resursseja, 
sillä niitä ei tarvitse käyttää niiden työnhakijoiden hyväksi, jotka löytävät itsekin 
työpaikan. Yksilölliset toimintasuunnitelmat ovat tarpeellisia, mutta eivät riittäviä. Ne 
edellyttävät julkisten työvoimapalvelujen lujittamista sekä konkreettisia toimia, joilla on 
mitattavissa oleva vaikutus työttömien työnhakijoiden pääsyyn työmarkkinoille. Tätä 
näkökohtaa ei aina käsitellä riittävästi. 
=> Jäsenvaltiot ovat yhtä mieltä tarpeesta vahvistaa aktiivisia toimintatapoja, mutta 
eivät määrittele EU:n laajuisen tavoitteen saavuttamisessa vaadittavia 
ponnistuksia riittävän tarkasti. Kaikki jäsenvaltiot hyväksyvät tavoitteen, jonka 
mukaan on lisättävä työttömien koulutusta ja muita aktiivisia toimenpiteitä, jotta he 
saavat riittävät taidot ja kannustimen töihin palaamiseen. Monet maat eivät kuitenkaan 
ole määritelleet lähtökohtaansa suhteessa Euroopan tasolla annettuun 20 prosentin 
tavoitteeseen eivätkä anna arviota tarvittavien ponnistusten määrästä. Kuuden 
jäsenvaltion (Itävalta, Ranska, Suomi, Luxemburg, Espanja ja Portugali) esittämät 
tavoitteet ovat linjassa suuntaviivoissa annetun tavoitteen kanssa, eli ainakin 20 
prosenttia työttömistä pyritään saamaan koulutukseen ja aktiivisten toimenpiteiden 
piiriin. Viisi maata (Tanska, Suomi, Saksa, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) 
ilmoittavat, että ne ovat jo saavuttaneet tämän tavoitteen. Toiset maat kertovat 
aikomuksestaan lisätä huomattavasti aktiivisiin toimiin osallistuvien lukumäärää. 
Joissakin tapauksissa olisi kuitenkin selvennettävä sekä toimenpiteiden tyyppiä että 
kohderyhmää, jotta jäsenvaltioiden lähestymistapa olisi yhdenmukainen. 
=> Siirryttäessä passiivisesta aktiiviseen lähestymistapaan on myös tarkasteltava 
perusteellisesti verotus- ja etuusjärjestelmiä. Jäsenvaltiot tunnustavat kansallisissa 
toimintasuunnitelmissaan, että pelkkä toimeentulotuki ei riitä ratkaisuksi työttömyyteen 
ja yhteiskunnasta syrjäytymiseen, vaan työttömille on annettava kannustimia ja 
tilaisuuksia työllistyvyyden kohentamiseksi. Useimmat toimintasuunnitelmat myös 
osoittavat, miten vaikeata on poliittisista ja taloudellisista syistä saada julkiset menot 
kohdistettua passiivisista aktiivisiin toimintatapoihin. Tällä alalla on edistytty hyvin 
hitaasti, ja lisätoimia tarvitaan. Monissa suunnitelmissa ollaan huolissaan 
sosiaaliturvasta riippuvaisten henkilöiden määrästä ja kerrotaan pyrkimyksistä saada 
sosiaalituen saajat toimettomuudesta töihin, jotka vastaavat heidän kykyjään. Samoin 
pyritään varmistamaan, että iäkkäämmät työntekijät pysyvät kiinni työelämässä 
lakisääteiseen eläkeikään asti. On myös syytä parantaa aktiivisten toimenpiteiden 
toteuttajien ja sosiaaliturvajärjestelmien välistä yhteistoimintaa, jotta suurempi joukko 
edunsaajia saa parempia yllykkeitä palata työhön tai osallistua koulutukseen. 
=> Kaikkein tehokkain tapa ehkäistä työttömyyttä on parantaa koulutusjärjestelmiä 
ja tarjota taitoja, jotka vastaavat työmarkkinoiden tarpeisiin. 
Toimintasuunnitelmista käy ilmi yleinen huoli yleissivistävän ja ammatillisen 
koulutuksen laadusta, joka on ratkaiseva tekijä varmistettaessa nuorille turvattu pääsy 
työelämään. Useimmat jäsenvaltiot kuvailevat meneillään olevia uudistuksia, joilla 
parannetaan kansallisten koulutusjärjestelmien laatua tai lisätään niiden kapasiteettia. 
Tämä yleinen huolenaihe heijastuu myös siinä, miten tärkeänä koulutustason nostamista 
pidetään koulunsa keskeyttäneiden työllistämisessä. Tämä kohderyhmä määritellään eri 
maissa eri tavoin kansallisten olosuhteiden mukaan. 
III.2 Yrittäjyys 
^H^HB^^B^B^Bf^BHBSi^BSBP8**? &/i^M*8 
IlllllB^ 
Éllljfj^ iloitta 0wj$mÈgf y, 
Tavoitteita, joilla pyritään kehittämään yrityksille suotuisia olosuhteita, pidetään 
myönteisei , askeleena kohti tiiviimpää työllisyys- ja työmarkkinapolitiikan 
välistä vuorovaikutusta. Kansallisissa toimintasuunnitelmissa esitetään hyvin 
monentyyppisiä suunniteltuja tai toteutettuja toimenpiteitä, joista osa vastaa 
yrittäjyyden edistämistä koskevassa komission uudessa tiedonannossa1 annettuja 
ehdotuksia. Kokemusten vaihto joistakin innovatiivisimmista toimenpiteistä vaikuttaisi 
kiinnostavalta. Ehdotuksia on tehty yhden rekisteröintilomakkeen laatimisesta (Suomi), 
uusien yritysten rekisteröinnistä yhdessä päivässä (Ranska), yrittäjäkurssien ottamisesta 
KOM (98) 222. 
mukaan koulutusohjelmaan (Tanska), verotuksellisista kannustimista ensimmäisen 
työntekijän palkkaamiseksi (Espanja, Belgia) ja "Business Angelseista" (Itävalta, 
Saksa). Joissakin jäsenvaltioissa työpaikkojen kasvulle otollisten olosuhteiden 
kehittämiseen sisältyy suotuisa ilmapiiri tehokkaalle kilpailulle, riskipääoman 
hyödyntäminen, rakenteelliset muutokset sekä tavaroiden ja palveluiden markkinoiden 
vapauttaminen, loiset maat korostavat, miten tärkeää on tukea huipputeknologiaan 
liittyviä, tulevaisuuteen suuntautuvia aloja, kuten tietotekniikkaa tai 
ympäristöystävällisiä elinkeinoaloja, joissa työpaikkojen luomisen mahdollisuuksia ei 
hyödynnetä tarpeeksi. 
: .Jäsenvaltiot tunnustavat yhä useammin työpaikkojen luomisen mahdollisuudet 
osuus- ja yhteisötaloudessa ja paikallistasolla sekä tyydyttämättömiä sosiaalisia 
tarpeita täyttävien uusien toimien merkityksen. Useat jäsenvaltiot ovat sitoutuneet 
kehittämään toimintaa näillä aloilla, mutta vain harva tarjoaa konkreettisia ja olennaisia 
esimerkkejä toimenpiteistä ja pilottihankkeista. Esimerkkinä voidaan antaa Ranskan 
ohjelma työpaikkojen luomiseksi nuorille. Suurimmassa osassa toimintasuunnitelmia 
osuus- ja yhteisötalouden osuus keskittyy epäsuotuisassa asemassa olevien ryhmien 
saamiseen mukaan yhteiskunnan toimintaan, kun taas sen tehtävä työpaikkojen luojana 
ja uudenmuotoisten palvelujen tukijana ei saa ansaitsemaansa huomiota. Belgian, 
Espanja, Italian, Suomen, Ruotsin ja Saksan suunnitelmissa tunnustetaan osuuskuntien 
ja keskinäisten yhtiöiden erityisasema. Joissakin tapauksissa julkiselle sektorille 
annetaan tehtäväksi aktiivinen suora toiminta. Toisissa tapauksissa tarjotaan välillistä 
tukea verotuksellisten ja hallinnollisten kannustimien välityksellä. On pyrittävä 
osoittamaan kestävän työllisyyden mahdollisuudet osuus- ja yhteisötaloudessa ja 
rohkaisemaan uusia tarpeita tyydyttävien työpaikkojen luomista. 
- > Useimmat jäsenvaltiot eivät halunneet asettaa verotuksellisia tavoitteita, mutta 
samaan aikaan joissakin maissa toteutetaan merkittäviä verouudistuksia. 
Muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta (Alankomaat, Tanska, Irlanti) jäsenvaltiot 
eivät asettaneet konkreettisia tavoitteita yleisen verotaakan keventämiseksi eikä 
työvoimaan kohdistuvan verotaakan vähentämiseksi. Koska vuoden 1998 talousarviota 
koskevat päätökset oli jo tehty ennen toimintasuunnitelmien laatimista, edelleen jatkuva 
julkisen talouden tervehdyttäminen ja vaikeudet löytää vaihtoehtoisia, vakaita 
rahoituslähteitä sosiaaliturvajärjestelmille selittävät sitä, miksi tältä alalta selvästi 
puuttuu kunnianhimoa. Viime vuosina useat jäsenvaltiot ovat kuitenkin ryhtyneet 
vähentämään välillisiä työvoimakustannuksia varsinkin matalapalkkaisten 
työntekijöiden osalta. Välillisten työvoimakustannusten alentaminen palkkahaarukan 
alapäässä voi edistää merkittävästi työpaikkojen luomista varsinkin alhaisen 
tuottavuuden aloilla. Lisäksi eräät jäsenvaltiot ovat uudistaneet verotusjärjestelmiään 
vähentämällä marginaaliveroastetta ja ottamalla käyttöön verohyvityksiä. Tämän pitäisi 
kannustaa ottamaan vastaan matalapalkkaisia töitä ja välttämään köyhyysloukku. 
II 1.3 Sopeutumiskyky 
sÉlf Tässä toimintapilarissa kehotetaan jäsenvaltioita toteuttamaan_^; ' tonlurec^^l^C-i^iiriaÄ^^; 
työjärjestelyjä. Sopimuksissa olisi w^ 
WÊÊÊÊÊÊÊÊÊÊÊ&. 
10 
Työmarkkinaosapuolten on otettava vastuu työllisyyden suuntaviivojen 
tukemisesta. On noudatettava monipuolista lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon 
kaikki sopeutumiskyvyn keskeiset osatekijät: lainsäädännön nykyaikaistaminen, 
työehtosopimusten ja -neuvottelujen päivittäminen, uudet työn organisoinnin muodot 
ja työaikajärjestelyt. Useimmissa suunnitelmissa tätä pilaria ei ole kehitelty paljoakaan 
käytettävissä olleen ajan rajallisuuden ja sopeutumiskyvyn laajakantoisen luonteen 
vuoksi. Muodollisia (kansallisen tason) sopimuksia sopeutumiskyvystä ei juurikaan 
ole. Vaikka suunnitelmien laatimiseen oli vain vähän aikaa, joitakin aloitteita on tehty. 
Luxemburgissa työmarkkinaosapuolet osallistuivat suoraan kansallisen 
toimintasuunnitelman laatimiseen. Muissa maissa, esimerkiksi Belgiassa ja 
Portugalissa, saatiin uutta pontta myöhempiä neuvotteluja varten. 
Kansallisten toimintasuunnitelmien laatimisen ansiosta on tiedostettu tarve 
noudattaa yhteistä ja monipuolista lähestymistapaa mukautettaessa 
uudelleenjärjestelyt rakenteelliseen muutokseen. Toimintasuunnitelmissa ei 
kuitenkaan ole esitetty selkeästi konkreettisia toimenpiteitä, joilla tuetaan uusia työn 
organisoinnin muotoja. Joitakin aloitteita on tehty - Portugalin, Irlannin, Itävallan ja 
Yhdistyneen kuningaskunnan työmarkkinaosapuolet ovat allekirjoittaneet yhteiset 
julistukset, joiden aiheena on työn organisoinnin uudenaikaistaminen. Varsinkin osa-
aikatyötä koskevien sopimusten nykyaikaistaminen on käynnissä, mutta täysin uusien 
työskentelymuotojen kuten etätyön vaikutuksia vielä selvitellään. 
Työaikajärjestelyissä sovelletut lähestymistavat heijastavat valtion ja 
työmarkkinaosapuolten erilaisia tehtäviä. Joissakin jäsenvaltioissa (Ranska, Italia, 
Belgia, Luxemburg) työn organisoinnin nykyaikaistaminen liittyy laajempaan, työajan 
vähentämistä tai uudelleen jakamista koskevaan työmarkkinapolitiikkaan, elinikäiseen 
oppimiseen ja sosiaaliturvajärjestelmään. Näissä maissa on lainsäädännöllisiin 
muutoksiin sovellettu yhteistä lähestymistapaa, jossa työmarkkinaosapuolten 
tehtäväksi on jäänyt täytäntöönpanon eri näkökohdista neuvotteleminen. Toiset maat 
(Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) uskovat, että valtion tehtävänä on antaa 
oikeudenmukaiset vähimmäisehdot, jolloin työmarkkinaosapuolet voivat itse sopia 
joustavista työjärjestelyistä. Kolmikantajärjestelmää perinteisesti soveltaneissa maissa 
(Tanska, Suomi, Itävalta, Alankomaat, Ruotsi) sopeutumiskyvyn eri näkökohdista 
keskustellaan jo vakiintuneissa elimissä. 
Koulutusta pidetään yleisesti vahvana voimavarana muutoksiin sopeutumisessa. 
Useimmissa suunnitelmissa yhdistetään yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, verotus 
ja lainsäädännön uudistaminen pyrittäessä parantamaan työvoiman ammattitaitoa. 
Kaikissa jäsenvaltioissa käytetään koulutukseen liittyviä verohelpotuksia joko yksilön 
tai yrityksen tasolla. Joissakin maissa (Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti, Tanska, 
Ranska) ilmoitetaan uusista ja kohdennetuista erityistoimista koulutusinvestointien 
tukemiseksi. ESR:n tehtävää (tavoite 4 ja Adapt) sopeutumiskyvyn tukemisessa ei ole 
yleisesti tunnustettu. 
11 
III.4 Yhtäläiset mahdollisuudet 
'tÈ^m:/MipteÛm jäsenvaltioita/ i^iävhMB 
fiiuta työelämään (suuntaviiva 1$K • •;. 
^•/^fjp&^^vdmmaiste^ pääsyä työeläm^Xsuunt^yji^ jM*J^ 
;,,',,;, ''là :.lfâzJ&/::,.',.,.:S \ ' ':..'L L,'„ -, ',,l;,û'iïdâtâf, 
=> Kansallisia toimintasuunnitelmia laadittaessa on havaittu entistä paremmin 
yhtäläisten mahdollisuuksien merkitys - olipa kyse sitten sukupuoleen tai 
vammaisuuteen perustuvan syrjinnän torjumisesta. Kaikki jäsenvaltiot ovat 
käsitelleet kysymystä omissa toimintasuunnitelmissaan ja joko aikovat ryhtyä uusiin 
toimiin tai ovat jo ehdottaneet uusia poliittisia toimenpiteitä. Konkreettisia toimia on jo 
toteutettu, erityisesti lastenhoitoon liittyvästi, ja koska toimet lisäävät työvoiman 
tarjontaa, ne auttavat lähestymään yleistä tavoitetta eli työllisyysasteen kohottamista. 
=> Naisten ja miesten tasa-arvoa käsittelevät toimintasuunnitelmien osuudet 
vaikuttavat varsin vaatimattomilta ja liian ylimalkaisilta. Yhtäläisten 
mahdollisuuksien tukeminen on eurooppalaisessa työllisyysstrategiassa edelleen sangen 
uusi asia, mikä lieneekin vaikuttanut siihen, että monien maiden toimintasuunnitelmissa 
käsitellään tasa-arvoon perustuvaa politiikkaa muita politiikan aloja yksipuolisemmin. 
Uusia toimenpiteitä ehdotetaan suhteellisen vähän, määrärahat ovat niukkoja (jos 
mainittu ollenkaan), eikä määrällisiä tavoitteitakaan ole asetettu kovin monta. Jollei 
suunnitelmaan liittyvillä poliittisilla aloitteilla ole konkreettisia määrällisiä tavoitteita, 
aloitteinen arviointi on vaikeaa. Myös toimintasuunnitelmien sisäinen yhtenäisyys 
paranisi, jos yhtäläiset mahdollisuudet otettaisiin myös muiden pilarien osaksi 
(mainstreaming). Yhä useampi jäsenvaltio (Kreikka, Ranska, Italia, Espanja, Itävalta, 
Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi) toki mainitsee suunnitelmassaan mainstreaming-
käsitteen, mutta sen konkreettisesta soveltamisesta ei juuri ole näyttöä. 
=> Vammaisten mahdollisuuksien lisääminen on nyt täysipainoinen osa 
työllisyysstrategiaa. Jäsenvaltioilla on vakaa pyrkimys saada yhä useampia vammaisia 
mukaan työelämään, ja käytännön politiikassa näkyy halu ottaa asia osaksi politiikan 
muitakin osa-alueita. Näin on erityisesti työllisyyspolitiikassa. Jotkin jäsenvaltiot 
kiinnittävät huomiota myös muihin heikompiosaisiin ryhmiin, kuten etnisiin 
vähemmistöihin, ja niihin erityisiin ongelmiin, joita näiden ryhmien edustajat kohtaavat 
työelämään pääsyssä. 
IV Cardiffista Wieniin: tulevien toimien tarkastelua 
Kansallisten toimintasuunnitelmien ensitarkastelu toi esiin paljon hyvää ja jätti hiukan 
toivomisen varaa. Samalla selkeytyi toimintakenttä tuleville toimille, joilla voidaan lujittaa 
Luxemburgista alkanutta prosessia. 
12 
Tämän tiedonannon tarkoituksena on tarjota Cardiffin huippukokouksessa käytävälle 
keskustelulle perusta. Kokouksen päätelmät taas antavat lisäpontta työlle, jota jäsenvaltiot 
yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa jo tekevät kansallisissa 
työllisyystoimintasuunnitelmissa esitettyjen toimenpiteitten toteuttamiseksi. 
Komission ja neuvoston yhteinen työllisyyskertomus on unionin tasolla tehtävien 
seurantatoimien kannalta avainasemassa. Komissio on jo aloittanut kertomuksen 
valmistelun, ja kertomus esitetään lokakuussa. Heinä-syyskuussa komissio käy kunkin 
jäsenvaltion kanssa kahdenvälisen keskustelun, jolla pyritään perinpohjaisesti 
tarkastelemaan suunnitelmien täytäntöönpanoa sekä keräämään tarkkoja tietoja politiikan 
uusista kehitysaskelista, indikaattoreista ja aikatauluista päättämisestä sekä tarkoitukseen 
varatuista taloudellisista ja teknisistä resursseista. 
Nämä keskustelut tarjoavat taustan tarkasteltaessa toimia, joihin jäsenvaltiot ovat 
toimintasuunnitelmansa toimeenpanemiseksi ryhtyneet Samalla ne ovat tilaisuus täydentää 
tietoja kaavaillusta toiminnasta ja kartoittaa kunkin pilarin osalta ne innovatiiviset toimet 
ja parhaat menettelytavat, jotka lupaavimmin veisivät Euroopan työllisyysstrategiaa 
eteenpäin. 
Jäsenvaltioiden kanssa käytäviin keskusteluihin liittyvästi todettakoon vielä, että 
tähänastisista kokemuksista on varmasti hyötyä korjattaessa niitä puitteita, joita nykyisissä 
työllisyyspoliittisissa suuntaviivoissa on huomattu. 
Valittu neljän pilarin rakenne on osoittautunut hyväksi ja kattavaksi kehykseksi, jossa 
Euroopan työllisyysstrategia voi kehittyä ja jossa sitä voidaan kehittää. 
Toimintasuunnitelmiaan laatiessaan useat jäsenvaltiot havaitsivat eräitä kysymyksiä, joihin 
niiden mielestä on työllisyysstrategian tavoitteitten nimissä puututtava mutta joita ei tähän 
mennessä ole riittävällä tavalla otettu huomioon. Näitä seikkoja ovat mm. seuraavat: 
- Painotuksen siirtymistä sosiaaliturvasta työelämään on vahvistettava. Jäsenvaltiot ovat 
sitoutuneet uudistamaan vero- ja etuusjärjestelmiä siten, että uudistuksilla tuetaan 
yrittäjyyttä, uusien työpaikkojen luomista ja aktiivista osallistumista työelämään ja 
torjutaan samalla sosiaalista syrjäytymistä. Siirtymistä on tuettava parantamalla 
koulutusjärjestelmiä ja työnvälityspalveluja. 
- Yhtäläiset mahdollisuudet on otettava huomioon kauttaaltaan koko 
työllisyysstrategiassa, kun sitä tulevaisuudessa tarkistetaan. Esimerkkinä mainittakoon 
lasten ja muitten huollettavien hoito. Yhtäläisten mahdollisuuksien yhteydessä ei tällä 
hetkellä mainita tiettyjä työmarkkinoilla tapahtuvan syrjinnän osa-alueita; erityisesti on 
syytä huomata syrjintä rodun tai etnisen alkuperän perusteella. 
- Vammaisten mahdollisuuksia työhön on parannettava keskeisenä osana 
pitkäaikaistyöttömyyden vastaisia toimia - vaikka jäsenvaltiot jo toimivatkin tällä alalla 
merkittävällä tavalla. 
- Työllisyysstrategian paikallisia näkökohtia on voimistettava. Jäsenvaltioiden on 
saatettava paikalliset aloitteet sekä osuus- ja yhteisötalouden tarjoamat uudet 
työmahdollisuudet osaksi yleistä kehittämisstrategiaa ja paikallisten toimijoiden 
paikallistasolla laatimia integroituja ja kestäviä kehittämisstrategioita. 
13 
- Työvoiman ikääntymisen työmarkkinoille asettamaan haasteeseen on vastattava. On 
ratkaistava, miten toimia varhaisen eläkkeellesiirtymisen ja työvoiman tarjonnan 
pullonkaulojen aiheuttamassa paineessa, ja varmistettava eläke- ja 
terveydenhuoltojärjestelmien ylläpidettävyys. 
Niinpä komissio ryhtyy yhdessä jäsenvaltioitten kanssa ja käytössä olevan nelipilarisen 
rakenteen puitteissa valmistelemaan politiikan muokkaamista edelleen siihen suuntaan, että 
työllisyyspoliittisissa suuntaviivoissa voitaisiin paremmin ottaa huomioon jäsenvaltioitten 
kohtaamien haasteitten koko kirjo. 
Luxemburgin prosessin jatkaminen vaatii onnistuakseen myös viipymättä toteutettavia 
päättäväisiä toimia seuraavassa luetelluilla aloilla. Tämä edellyttää, että sekä jäsenvaltiot, 
komissio, työmarkkinaosapuolet että kaikki muut osapuolet sitoutuvat yhdessä 
toteuttamaan toimet. 
Poliittinen sitoutuminen on osoitettava budjettiin sisältyvin maksusitoumuksin. 
Kansallisten työllisyystoimintasuunnitelmien toteuttamiseen on osoitettava määrärahoja ja 
henkilöstöä Lisäksi on uudistettava instituutioita ja palveluja sekä järjestettävä koulutus 
entistä tehokkaammin Keskeinen haaste on muuttaa työllisyyspolitiikan julkisen 
rahoituksen rakennetta aktiivisuutta lisäävään, ennaltaehkäisevään suuntaan. 
Tämänhetkinen suotuisa taloudellinen tilanne on sekä haaste että mahdollisuus. 
Jäsenvaltioiden olisikin selvitettävä, sallivatko nykyiset suotuisat talousnäkymät, että 
resursseja suunnataan päättäväisesti kohti työllisyyspoliittisten suuntaviivojen tavoitteita 
Eurooppa-neuvoston vuonna 1996 Firenzessä pitämän kokouksen päätelmien mukaisesti. 
Samoin on selvitettävä, millä keinoin tämä voidaan vakaan budjettikehityksen rajoissa 
tehdä. Koska useimmat jäsenvaltiot laativat toimintasuunnitelmansa vasta sen jälkeen kun 
olivat vahvistaneet vuoden 1998 budjettinsa, niiden voidaan odottaa sisällyttävän 
toimintasuunnitelmissa annetut sitoumukset paremmin vuoden 1999 budjettiehdotuksiin. 
Jollei suunnitelmassa ole esitetty toiminnalle selkeää suuntaa, tavoitteita tai aikatauluja, 
hallitusten olisi käytettävä tilaisuutta hyväkseen ja muokattava suunnitelmansa 
operationaalisemmaksi ja konkreettisemmaksi seuraavan budjettikierroksen yhteydessä. 
Työmarkkinaosapuolia on rohkaistava tehostamaan osallistumistaan sekä toimiensa 
toteuttamiseen ia niiden vaikutusten arviointiin. Työmarkkinaosapuolet ovat kyllä 
halukkaasti reagoineet suuntaviivoihin ja osallistuneet myönteisellä tavalla monien 
toimintasuunnitelmien laatimiseen, mutta niiden panosta on vahvistettava sekä 
jäsenvaltioissa että Euroopan tasolla samoin kuin arvioitava toimien työllisyysvaikutuksia. 
Vaikka joitakin sopimuksia on jo tehty mm. nuorten ja muiden kohderyhmien 
työmahdollisuuksien osalta, eräistä muista kysymyksistä käytäviä neuvotteluja on 
kehitettävä edelleen. Tällaisia aiheita ovat esimerkiksi työelämään, työn organisointiin ja 
työaikaan liitty* ät joustot. Työmarkkinaosapuolilla on sekä jäsenvaltioiden että koko 
Euroopan tasolla suuri vastuu, kuten myös suuntaviivoissa mainitaan. Niiden olisikin 
osallistuttava entistä voimallisemmin sellaisen modernin institutionaalisen ja 
sopimusympäristön luomiseen, jossa joustavuus ja työpaikkaturva ovat tasapainossa, jossa 
voidaan pystyttää elinikäisen oppimisen mahdollistavia järjestelmiä ja jossa edistetään 
vuorottelun kaltaisten uusien työnorganisointi- ja työskentelymallien kehittämistä. Kun 
lähestymistapa on näin laaja, työmarkkinaosapuolten on osallistuttava työllisyysstrategian 
kehittämiseen itsenäisellä ja ennakoivalla panoksella. 
14 
Euroopan sosiaalirahasto on saatava kiinteämmin mukaan yleiseen 
työmarkkinapolitiikkaan. Euroopan sosiaalirahastolla on tärkeä tehtävä jäsenvaltioiden 
työmarkkinapolitiikan tukijana. Rahaston osuus työllisyyspolitiikan rahoituksesta vaihtelee 
prosentista tai kahdesta yli 50 prosenttiin. ESR:n rooli voi korostua maissa, joissa on 
annettu alueille erityisiä valtuuksia politiikan toteuttamisessa (Saksa ja Italia), samoin kuin 
ns. koheesiomaissa (Espanja, Portugali, Irlanti ja Kreikka). Vain muutaman maan 
(Ranskan, Kreikan, Irlannin, Italian ja Suomen) työllisyystoimintasuunnitelmassa annetaan 
tietoja ESR:n tukemien toimien jakautumisesta eri suuntaviivojen yhteydessä, näiden 
toimien vaikutuksista nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden torjunnassa sekä siitä, miten ne 
tukevat työmarkkinapolitiikkaa. Määrällisten vaikutustensa lisäksi ESR:llä on monien 
jäsenvaltioiden kokemuksen mukaan ollut olennainen osuus tiettyjen politiikanlohkojen ja 
lähestymistapojen synnyssä. Näitä ovat "työelämään johtaviin polkuihin" perustuva 
toimintamalli, uusien neuvontapalvelujen perustaminen, hoitopalvelujen järjestämisen sekä 
paikallisen kehityksen edistäminen. Niinpä jäsenvaltioiden olisikin pyrittävä 
systemaattisemmin ja täsmällisemmin kuvaamaan ESR:n roolia 
työllisyystoimintasuunnitelmien tukijana. Sosiaalirahasto voi tukea kunkin pilarin 
yhteydessä sekä innovointia että poliittisten toimien täytäntöönpanoa. Keskeinen kysymys 
on, kuinka ESR:n ohjelmissa voidaan vahvistaa pitkäaikaistyöttömyyden vastaista 
strategiaa. 
On kiireesti laadittava vertailukelpoisia työllisvvsindikaattoreita. Ilman täsmällisiä ja 
vertailukelpoisia indikaattoreita on vaikea arvioida, ovatko jäsenvaltiot edistyneet 
toimissaan, ja monenväliset vertailututkimukset ovat silloin vaarassa menettää suuren osan 
painoarvoaan ja poliittisia vaikutusmahdollisuuksiaan. Onkin sovittava joukosta 
työllisyystoimien tehokkuutta kuvaavia indikaattoreita ja erityisesti sellaisista poliittisista 
indikaattoreista, jotka liittyvät euroopanlaajuisen toiminnan kolmeen tavoitteeseen. 
Indikaattorien olisi tarjottava alustava perusta, jonka pohjalta seurataan, toteuttavatko 
jäsenvaltiot työllisyystoimintasuunnitelmiaan suuntaviivojen mukaisesti. Poliittiset 
indikaattorit puolestaan mittaavat toimia, joita tarvitaan odotettujen työllisyystulosten 
saavuttamiseen. Jäsenvaltioiden käyttämien indikaattorien on oltava selkeitä ja yhteisesti 
sovittuja, jotta lähtökohdat ja kehityssuunnat saadaan selkeästi määritettyä. Vaativampi 
tehtävä on kehittää kattava vertailukelpoisten indikaattorien sarja, ja se kuuluukin 
keskipitkän aikavälin toimintaan. Poliittisten toimien arviointia on jo ryhdytty 
käsittelemään alustavissa keskusteluissa, ja komissio on kannustanut jäsenvaltioiden 
viranomaisia tehostamaan panostaan tarvittavien yhteisten teknisten toimien 
toteuttamisessa. 
Kaiken kaikkiaan on todettava, että työllisyyttä koskevat kansalliset 
toimintasuunnitelmat ovat merkittävä edistysaskel Luxemburgin prosessissa ja että 
jäsenvaltioiden on siirryttävä nyt suunnitelmien toteuttamisvaiheeseen. Jo saavutettu 
edistys on saatava vakiinnutettua, ja tärkeää on myös pitää yllä olemassa olevaa poliittista 
tahtoa ja viedä työllisyysstrategiaa ja jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmissa asetettujen 
päämäärien tavoittelua eteenpäin - luonnollisesti läheisyysperiaatetta noudattaen. Helppoa 
tämä ei tule olemaan, eikä kaikilla osa-alueilla saada tuloksia heti. Komissio kannustaa 
jäsenvaltioita edelleen täsmentämään ja selkeyttämään aikeitaan, toteuttamaan 
ilmoittamansa poliittiset painotusmuutokset ja täyttämään toimintasuunnitelmien 
mahdolliset aukkokohdat. Komissio pyrkii voimakkaasti jatkamaan omia toimiaan tämän 
prosessin tukemiseksi ja helpottamiseksi. 
15 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 316 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 04 01 05 10 
Luettelonumero : CB-C0-98-325-FI-C 
ISBN 92-78-36324-3 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg