KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Arviointikertomus tietojen säilyttämistä koskevasta direktiivistä (direktiivi 2006/24/EY) JOHDANTO Tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin[1], jäljempänä ’direktiivi’, mukaan jäsenvaltioiden on velvoitettava yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen tarjoajat, jäljempänä ’operaattorit’, säilyttämään liikenne- ja paikkatietoja kuudesta kuukaudesta kahteen vuoteen vakavan rikollisuuden tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten. Komissio arvioi tässä kertomuksessa direktiivin 14 artiklan mukaisesti direktiivin soveltamista jäsenvaltioissa ja sen vaikutuksia talouden toimijoihin ja kuluttajiin. Arvioinnissa otetaan huomioon sähköisen viestintäteknologian kehitys ja komissiolle toimitetut tilastot, jotta voidaan määrittää, olisiko direktiivin säännöksiä tarpeen muuttaa erityisesti sen soveltamisalaan kuuluvien tietojen sekä säilytysaikojen osalta. Tässä kertomuksessa tarkastellaan myös direktiivin vaikutuksia perusoikeuksiin ja otetaan huomioon tietojen säilyttämiseen yleisesti kohdistettu kritiikki. Lisäksi kertomuksessa pohditaan, olisiko syytä ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla voitaisiin ratkaista rikollisissa tarkoituksissa tapahtuvaan nimettömien SIM-korttien käyttöön[2] liittyvät ongelmat. Arviointi on osoittanut, että tietojen säilyttäminen on tärkeä keino rikosoikeusjärjestelmille ja lainvalvonnalle EU:ssa. Direktiivillä ei kuitenkaan ole kyetty yhtenäistämään tietojen säilyttämistä esimerkiksi käyttötarkoituksen rajoittamisen ja säilytysaikojen eikä operaattoreille aiheutuvien kustannusten korvaamisen osalta. Viimeinen seikka ei tosin kuulu direktiivin soveltamisalaan. Koska tietojen säilyttämisellä on suuri merkitys ja siihen liittyy riskejä niin sisämarkkinoiden kuin yksityisyyden suojan ja henkilötietojen suojan kannalta, EU:n olisi jatkossakin varmistettava yhteisten sääntöjen avulla, että jäsenvaltiot noudattavat johdonmukaisesti tiukkoja vaatimuksia liikenne- ja paikkatietojen säilytykseen, hakuun ja käyttöön. Komissio aikoo sen vuoksi ehdottaa direktiiviin muutoksia, jotka pohjautuvat vaikutustenarviointiin. ARVIOINNIN TAUSTA Ennen tämän arviointikertomuksen laatimista komissio kävi useita keskusteluja jäsenvaltioiden, asiantuntijoiden ja sidosryhmien kanssa. Komissio järjesti toukokuussa 2009 konferenssin, jonka aiheena oli tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin arviointi. Konferenssiin osallistui tietosuojaviranomaisia sekä yksityisen sektorin, kansalaisyhteiskunnan ja tiedemaailman edustajia. Komissio lähetti syyskuussa 2009 näille sidosryhmille kyselylomakkeen, johon se sai noin 70 vastausta.[3] Joulukuussa 2010 komissio järjesti toisen konferenssin tietojen säilyttämistä koskevasta direktiivistä. Konferenssiin osallistui edustajia samantyyppisistä sidosryhmistä kuin ensimmäiseen kokoukseenkin, ja siellä arvioitiin alustavasti direktiiviä ja keskusteltiin tulevista haasteista. Komissio tapasi kunkin jäsenvaltion ja kaikkien Euroopan talousalueeseen kuuluvien maiden edustajat lokakuun 2009 ja maaliskuun 2010 välisenä aikana keskustellakseen tarkemmin direktiivin soveltamiseen liittyvistä kysymyksistä. Jäsenvaltiot alkoivat soveltaa direktiiviä odotettua myöhemmin. Erityisesti viivästys koski internetiin liittyviä tietoja. Viipeet direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä johtivat siihen, että vain yhdeksän jäsenvaltiota toimitti komissiolle direktiivin 10 artiklassa tarkoitetut kattavat tilastot vuoden 2008 tai 2009 osalta. Yhteensä 19 jäsenvaltiota toimitti joitakin tilastoja (ks. 4.7 kohta). Komissio pyysi heinäkuussa 2010 jäsenvaltioilta kirjallisesti lisää kvantitatiivisia ja kvalitatiivisia tietoja siitä, olivatko säilytetyt tiedot olleet tarpeen tulosten aikaansaamiseksi lainvalvonnassa. Komissio sai 10 jäsenvaltiolta[4] yksityiskohtaisia kuvauksia tapauksista, joissa tiedot olivat olleet tarpeen. Tässä kertomuksessa on hyödynnetty kannanottoja, jotka on esittänyt vuonna 2008 perustettu sähköisten tietojen tallentamista käsittelevä foorumi vakavan rikollisuuden tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten[5]. Komissio on lisäksi ottanut huomioon 29 artiklan mukaisen tietosuojatyöryhmän[6] kertomukset ja erityisesti raportin, jossa tietosuojatyöryhmä arvioi, miten jäsenvaltiot ovat noudattaneet direktiivin tietosuoja- ja tietoturvavaatimuksia[7]. TIETOJEN SÄILYTTÄMINEN EUROOPAN UNIONISSA Tietojen säilyttäminen rikosoikeuden ja lainvalvonnan tarpeita varten Palvelujen ja verkkojen tarjoajat, jäljempänä ’operaattorit’, käsittelevät toimintansa yhteydessä henkilötietoja viestintää, laskutusta, yhdysliikennemaksuja, markkinointia sekä eräitä muita lisäarvopalveluja varten. Käsittely koskee tietoja, joista ilmenee viestinnän lähde, kohde, päivämäärä, kellonaika, kesto ja tyyppi sekä käyttäjän viestintälaite. Matkaviestintäverkoissa tapahtuvan puhelintoiminnan osalta käsittely koskee myös laitteen sijaintitietoja. Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla annetun direktiivin 2002/58/EY[8], jäljempänä ’sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi’, nojalla sähköisten viestintäpalvelujen käytöstä syntyneet liikennetiedot on periaatteessa poistettava tai tehtävä nimettömiksi, kun niitä ei enää tarvita viestinnän välittämiseen, paitsi jos niitä tarvitaan laskutusta varten tai jos tilaajalta tai käyttäjältä on saatu lupa tietojen säilyttämiseen. Tietoja voidaan säilyttää vain niin kauan kuin se on tarpeen tätä tarkoitusta varten. Paikkatietoja voidaan käsitellä vain, jos ne on tehty nimettömiksi tai jos kyseinen käyttäjä on antanut suostumuksensa tietojen käsittelyyn. Tietoja voidaan käsitellä vain siinä määrin ja niin kauan kuin se on tarpeen lisäarvopalvelujen tarjoamista varten. Ennen direktiivin voimaantuloa kansalliset viranomaiset saattoivat eräiden edellytysten täyttyessä pyytää operaattoreilta lupaa saada tutustua tällaisiin tietoihin esimerkiksi tunnistaakseen tiettyä IP-osoitetta käyttävät tilaajat, analysoidakseen viestiliikennettä ja paikallistaakseen tietyn matkapuhelimen sijainnin. EU:n tasolla tietojen säilyttämistä ja käyttöä lainvalvontatarkoituksiin käsiteltiin ensimmäisen kerran direktiivissä 97/66/EY henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla. Kyseisessä direktiivissä jäsenvaltioille annettiin ensi kertaa mahdollisuus toteuttaa lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, jos se on tarpeen valtion turvallisuuden, maanpuolustuksen tai yleisen turvallisuuden (valtion taloudellinen hyvinvointi mukaan lukien, kun toimet liittyvät valtion turvallisuuteen) turvaamiseksi sekä rikosoikeuden täytäntöönpanemiseksi.[9] Kyseistä säännöstä kehiteltiin edelleen sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivissä, jossa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus toteuttaa lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, jotka poikkeavat viestintäsalaisuuden periaatteesta. Esimerkiksi tietoja voidaan tietyin edellytyksin säilyttää, niihin voidaan tehdä hakuja ja niitä voidaan käyttää lainvalvontatarkoituksiin. Direktiivin 15 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat rajoittaa yksityisyyttä koskevia oikeuksia ja velvollisuuksia, myös säilyttämällä tietoja määrätty aika, jos tällaiset rajoitukset ovat ”välttämättömiä, asianmukaisia ja oikeasuhteisia demokraattisen yhteiskunnan toimenpiteitä kansallisen turvallisuuden (valtion turvallisuus) sekä puolustuksen, yleisen turvallisuuden tai rikosten tai sähköisen viestintäjärjestelmän luvattoman käytön torjunnan, tutkinnan, selvittämisen ja syyteharkinnan varmistamiseksi”. Säilytettyjen tietojen merkitystä rikosoikeusjärjestelmissä ja lainvalvonnassa käsitellään tarkemmin 5 jaksossa. Tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin tarkoitus ja oikeusperusta Jäsenvaltiot voivat direktiivin 97/66/EY sekä sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin nojalla antaa tietojen säilyttämistä koskevaa lainsäädäntöä. Tämän perusteella eräät jäsenvaltiot ovat velvoittaneet operaattorit hankkimaan tietojen säilyttämiseen tarkoitettua laitteistoa ja palkkaamaan henkilöstöä keräämään tietoja lainvalvontaviranomaisten puolesta. Sen sijaan muissa jäsenvaltioissa operaattoreille ei ole asetettu tällaisia velvollisuuksia. Tämä on johtanut kilpailun vääristymiseen sisämarkkinoilla. Liiketoimintamallien ja tarjottujen palvelujen muuttuminen, kuten kiinteiden hintojen, ennalta maksettujen ja maksuttomien sähköisten viestintäpalvelujen yleistyminen, on kuitenkin johtanut siihen, että operaattorit ovat vähitellen luopuneet liikenne- ja paikkatietojen tallentamisesta laskutusta varten. Tämä puolestaan on heikentänyt rikosoikeudellisiin ja lainvalvontatarkoituksiin käytettävissä olevien tietojen saantia. Madridissa vuonna 2004 ja Lontoossa vuonna 2005 tehdyt terrori-iskut loivat EU:n tasolla painetta ratkaista nämä ongelmat. Tämän vuoksi jäsenvaltiot velvoitettiin tietojen säilyttämistä koskevassa direktiivissä varmistamaan, että yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen ja yleisten viestintäverkkojen tarjoajat säilyttävät viestintätiedot, jotta niitä voidaan käyttää ”kunkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vakavaksi rikollisuudeksi määritellyn rikollisuuden tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten”. Lisäksi direktiivillä pyrittiin yhdenmukaistamaan eräät tähän liittyvät seikat kaikkialla EU:ssa. Direktiivillä muutettiin sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 15 artiklan 1 kohtaa lisäämällä siihen kohta, jonka mukaan 15 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta tietoihin, jotka on säilytettävä tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin nojalla.[10] Sen vuoksi jäsenvaltiot voivat edelleen poiketa viestintäsalaisuuden periaatteesta (kuten direktiivin johdanto-osan 12 kappaleessa todetaan). Tietojen säilyttämistä koskevalla direktiivillä säännellään pelkästään tietojen säilyttämistä tiettyä rajattua tarkoitusta eli vakavien rikosten tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten. Koska tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin ja sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin juridinen suhde on hyvin monimutkainen eikä kummassakaan direktiivissä määritellä vakavan rikollisuuden käsitettä, on vaikea erottaa toisistaan ne jäsenvaltioiden toimenpiteet, joilla pyritään saattamaan direktiivissä olevat tietojen säilyttämistä koskevat velvoitteet osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä ne jäsenvaltioiden yleisemmät tietojensäilytyskäytännöt, jotka ovat mahdollisia sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 15 artiklan 1 kohdan nojalla.[11] Tätä käsitellään tarkemmin 4 jaksossa. Direktiivi perustuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklaan (joka on korvattu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklalla), jossa käsitellään sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa. Direktiivin antamisen jälkeen sen oikeusperusta asetettiin kyseenalaiseksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa sillä perusteella, että direktiivin pääasiallisena tarkoituksena on vakavien rikosten tutkinta, selvittäminen ja syyteharkinta. Tuomioistuin katsoi, että direktiivillä säännellään toimintaa, joka ei liity rikosasioissa tehtävän oikeudellisen ja poliisiyhteistyön täytäntöönpanoon, eikä direktiivillä yhdenmukaisteta toimivaltaisten kansallisten viranomaisten pääsyä tietoihin eikä tietojen käyttöä tai vaihtamista kyseisten viranomaisten kesken. Sen vuoksi tuomioistuin katsoi, että direktiivillä on ensisijaisesti tarkoitus ohjailla operaattoreiden toimintaa kyseisellä sisämarkkinoiden osalla. Yhteisöjen tuomioistuin siis piti oikeusperustan voimassa.[12] Tietojen tallentaminen Tietojen säilyttäminen ei ole sama asia kuin tietojen tallentaminen (” quick freeze ”), jossa operaattorit joutuvat tuomioistuimen määräyksen nojalla tallentamaan rikoksesta epäiltyjä yksilöitä koskevat tiedot määräyksen antamispäivästä lähtien. Tietojen tallentaminen on yksi Euroopan neuvoston tietoverkkorikollisuutta koskevassa yleissopimuksessa[13] mainituista tutkintakeinoista, joita yleissopimukseen liittyneet maat hyödyntävät. Lähes kaikki yleissopimuksen osapuolet ovat luoneet yhteyspisteen, jonka tehtävänä on varmistaa välitön apu tietoverkkorikollisuutta koskevassa tutkinnassa tai käsittelyssä. Kaikki yleissopimuksen sopimuspuolet eivät kuitenkaan näytä ottaneen käyttöön tietojen tallentamista. Toistaiseksi ei myöskään ole lainkaan arvioitu sitä, miten tehokkaasti tämän keinon avulla on voitu torjua verkkorikollisuutta.[14] Viime aikoina on kehitelty uudentyyppistä, aiempaa laajempaa tietojen tallentamista (” quick freeze plus ”). Siinä tuomari voi myöntää luvan saada myös sellaisia tietoja, joita operaattorit eivät ole vielä poistaneet. Tähän malliin sisältyy myös laillinen, lyhyen ajan voimassa oleva hyvin rajallinen poikkeus velvoitteesta poistaa tietyt viestintätiedot, joita ei yleensä tallenneta. Tämä koskee esimerkiksi niiden käyttäjien paikkatietoja, internet-liittymää koskevia tietoja ja dynaamisia IP-osoitteita, joilla on kiinteähintainen liittymä ja joiden tietoja ei siten tarvitse tallentaa laskutusta varten. Tietojen tallentamisen puolustajat katsovat sen loukkaavan yksityisyyttä vähemmän kuin tietojen säilyttäminen. Useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin sitä mieltä, että minkäänlainen tietojen tallentaminen ei voi korvata riittävästi tietojen säilyttämistä. Niiden mukaan tietojen säilyttämisen avulla voidaan varmistaa, että käytettävissä on riittävästi vanhoja tietoja, kun taas tietojen tallentaminen ei takaa, että voidaan luoda todistusketjuja, jotka kattavat ajanjakson ennen tallentamismääräystä. Tietojen tallentamisen avulla ei myöskään voida suorittaa tutkintaa, jos kohde on tuntematon, eikä kerätä todisteita esimerkiksi rikosten uhrien tai todistajien liikkeistä.[15] TIETOJEN SÄILYTTÄMISTÄ KOSKEVAN DIREKTIIVIN SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ Jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä viimeistään 15. syyskuuta 2007. Lisäksi jäsenvaltiot saattoivat lykätä 15. maaliskuuta 2009 saakka direktiivin soveltamista viestintätietojen säilyttämiseen internet-yhteyden, internet-sähköpostin ja internet-puhelimen osalta. Seuraava analyysi perustuu ilmoituksiin, jotka koskevat direktiivin saattamista kansalliseen lainsäädäntöön ja joita komissio on saanut 25 jäsenvaltiolta[16]. Näiden joukossa on myös Belgia, joka on saattanut direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään vain osittain. Itävallassa ja Ruotsissa käydään parhaillaan keskustelua kansallisista säädösluonnoksista. Tietojen säilyttäminen ei ole näissä kahdessa jäsenvaltiossa pakollista, vaan lainvalvontaviranomaiset voivat pyytää ja saada liikennetietoja operaattoreilta siinä määrin kuin niitä on saatavissa. Tšekissä, Saksassa ja Romaniassa perustuslakituomioistuimet ovat alkuperäisten ilmoitusten jälkeen kumonneet kansalliset säännökset, jotka annettiin direktiivin saattamiseksi kansalliseen lainsäädäntöön.[17] Kyseiset jäsenvaltiot pohtivat parhaillaan, miten ne voisivat saattaa direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tässä jaksossa tarkastellaan sitä, miten jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin keskeiset säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöään. Lisäksi tutkitaan, ovatko jäsenvaltiot päättäneet korvata operaattoreille tietojen säilyttämisestä ja tietoihin tehtävistä hauista aiheutuvat kustannukset, joiden korvaamisesta ei säädetä direktiivissä. Lisäksi pohditaan, mikä merkitys Saksan, Romanian ja Tšekin perustuslakituomioistuinten tuomioilla on direktiiville. Tietojen säilyttämisen tarkoitus (1 artikla) Direktiivi velvoittaa jäsenvaltiot ottamaan käyttöön toimenpiteitä, joiden avulla varmistetaan, että tietoja säilytetään ja että niitä voidaan käyttää kunkin jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vakavaksi rikollisuudeksi määritellyn rikollisuuden tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten. Jäsenvaltioiden kansallisissa säännöksissä säädetään kuitenkin hyvin eri tavoin tietojen säilyttämisen ja/tai saannin tarkoituksista. Kymmenen jäsenvaltiota (Bulgaria, Viro, Irlanti, Kreikka, Espanja, Liettua, Luxemburg, Unkari, Alankomaat ja Suomi) on määritellyt vakavan rikollisuuden mainitsemalla joko vankeusrangaistuksen vähimmäismäärän tai mahdollisuuden määrätä vankeusrangaistus tai viittaamalla rikoksiin, jotka on määritelty jossakin muualla kansallisessa lainsäädännössä. Kahdeksan jäsenvaltiota (Belgia, Tanska, Ranska, Italia, Latvia, Puola, Slovakia ja Slovenia) edellyttää, että tietoja säilytetään paitsi vakavan rikollisuuden tutkintaa, selvittämistä ja syyteharkintaa varten, myös kaikkien rikosten ja rikollisuuden ehkäisemistä varten tai yleisesti kansalliseen tai valtion ja/tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. Neljän jäsenvaltion (Kypros, Malta, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta) lainsäädännössä viitataan ’vakavaan rikollisuuteen’ tai ’vakavaan rikokseen’ ilman, että niitä olisi määritelty. Tarkemmat tiedot ovat taulukossa 1. Taulukko 1: Kansallisessa laissa ilmoitettu käyttötarkoituksen rajoittaminen tietojen säilyttämisen yhteydessä | Belgia | Rikosten tutkinta ja syyteharkinta, hätänumeroiden väärinkäyttöä koskeva syyteharkinta, sähköisten viestintäverkkojen tai -palvelujen tahallista väärinkäyttöä koskeva tutkinta sekä tiedustelu- ja turvallisuuspalvelujen suorittama tiedustelutietojen hankinta.[18] | Bulgaria | ”Rikoslain 319a–319f §:ssä tarkoitettujen vakavien rikosten ja rikosten paljastaminen ja tutkinta sekä henkilöiden etsintä”[19]. | Tšekki | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Tanska | Rikosten tutkinta ja syyteharkinta.[20] | Saksa | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Viro | Voidaan soveltaa, jos todisteiden kerääminen on muissa oikeudellisissa menettelyissä kielletty tai erityisen monimutkaista ja jos rikoskäsittely koskee rikosta [ensimmäisen asteen rikosta tai toisen asteen tahallista rikosta, josta voidaan määrätä vähintään kolmen vuoden vankeusrangaistus].[21] | Irlanti | Vakavien rikosten ehkäiseminen [eli rikokset, joista voidaan määrätä vähintään viiden vuoden vankeusrangaistus, tai rikokset, jotka on lueteltu kansallisten säännösten liitteessä], valtion turvallisuuden varmistaminen tai ihmishenkien pelastaminen.[22] | Kreikka | Erittäin vakavien rikosten selvittäminen.[23] | Espanja | Rikoslaissa tai erityisissä rikosoikeuden säädöksissä tarkoitettujen vakavien rikosten selvittäminen, tutkinta ja syyteharkinta.[24] | Ranska | Rikosten selvittäminen, tutkinta ja syyteharkinta, tarvittavien tietojen toimittaminen oikeusviranomaisille, terroritekojen ehkäiseminen sekä henkisen omaisuuden suojeleminen.[25] | Italia | Rikosten selvittäminen ja ehkäiseminen.[26] | Kypros | Vakavien rikosten tutkinta.[27] | Latvia | Valtion ja yleisen turvallisuuden suojelu sekä rikosten tutkinta, rikoksista syytteeseenpano ja rikosoikeudenkäynnit.[28] | Liettua | Liettuan rikoslaissa määriteltyjen, vakavien ja erittäin vakavien rikosten tutkinta, selvittäminen ja syyteharkinta.[29] | Luxemburg | Sellaisten rikosten selvittäminen, tutkinta ja syyteharkinta, joista määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään yksi vuosi.[30] | Unkari | Tutkinnasta vastaavien tahojen, yleisen syyttäjän, tuomioistuinten ja kansallisten turvallisuusviranomaisten avustaminen näiden tehtävissä sekä poliisin ja kansallisen tulli- ja finanssivalvontalaitoksen avustaminen sellaisten rikosten tutkinnassa, joista voidaan määrätä vähintään kahden vuoden vankeusrangaistus.[31] | Malta | Vakavien rikosten tutkinta, selvittäminen tai syyteharkinta.[32] | Alankomaat | Sellaisten vakavien rikosten tutkinta ja syyteharkinta, joista epäilty voidaan vangita.[33] | Itävalta | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Puola | Rikosten ehkäiseminen tai selvittäminen, verorikosten ehkäiseminen ja selvittäminen, tietojen toimittaminen syyttäjille ja tuomioistuimille, jos tämä on tarpeen käynnissä olevaa oikeuskäsittelyä varten, tietojen toimittaminen sisäiselle turvallisuuslaitokselle, ulkomaan tiedustelulaitokselle, korruptiontorjunnan keskusvirastolle, sotilaalliselle vastavakoilupalvelulle ja sotilastiedustelupalvelulle näiden tehtäviä varten.[34] | Portugali | Vakavien rikosten tutkinta, selvittäminen ja syyteharkinta.[35] | Romania | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Slovenia | Kansallisen turvallisuuden, perustuslaillisen järjestyksen sekä valtion turvallisuuden ja poliittisten ja taloudellisten etujen turvaaminen … sekä maanpuolustus[36]. | Slovakia | Rikosten torjunta, tutkinta, selvittäminen ja syyteharkinta.[37] | Suomi | Pakkokeinolain 5 a luvun 3 §:n 1 momentissa tarkoitettujen vakavien rikosten tutkinta, selvittäminen ja syyteharkinta.[38] | Ruotsi | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Yhdistynyt kuningaskunta | Vakavien rikosten tutkinta, selvittäminen ja syyteharkinta.[39] | Useimmat jäsenvaltiot, jotka ovat saattaneet direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön, ovat kansallisten lakiensa mukaisesti antaneet luvan säilytettyjen tietojen saantiin ja käyttöön myös sellaisissa tarkoituksissa, joista ei säädetä direktiivissä, esimerkiksi rikosten ehkäisemiseen ja torjumiseen yleensä sekä terveyden ja ihmishenkien suojelemiseen. Vaikka tämä on toki sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin nojalla mahdollista, haittapuolena on, ettei EU:n lainsäädännöllä ole juurikaan saatu yhtenäistettyä jäsenvaltioiden säännöksiä tällä alalla. Erot tietojen säilyttämisen tarkoituksissa vaikuttavat todennäköisesti tietopyyntöjen määrään ja näin ollen myös kustannuksiin, joita direktiivissä säädettyjen velvoitteiden noudattamisesta aiheutuu. Tilanne ei myöskään ole omiaan turvaamaan ennakoitavuutta, joka on edellytyksenä kaikille yksityisyyden suojaa rajoittaville lainsäädäntötoimille.[40] Komissio aikoo harkita, tarvitaanko alalla enemmän yhtenäistämistä ja jos tarvitaan, millä tavoin se voitaisiin toteuttaa.[41] Operaattoreiden velvollisuus säilyttää tiedot (1 artikla) Direktiiviä sovelletaan yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tai yleisten viestintäverkkojen tarjoajiin (1 artiklan 1 kohta). Kaksi jäsenvaltiota (Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta) ei edellytä pienten operaattoreiden säilyttävän tietoja, sillä niiden mukaan sekä palveluntarjoajalle että valtiolle tästä aiheutuvat kustannukset ovat suuremmat kuin rikosoikeusjärjestelmien ja lainvalvonnan kannalta saavutettavat hyödyt. Neljä jäsenvaltiota (Latvia, Luxemburg, Alankomaat ja Puola) ovat ilmoittaneet ottaneensa käyttöön vaihtoehtoisia hallinnollisia järjestelyjä. Useissa jäsenvaltioissa toimivat suuret operaattorit hyötyvät mittakaavaeduista ja säästävät kustannuksissa, kun taas eräissä jäsenvaltioissa pienet operaattorit ovat pyrkineet kustannuksia vähentääkseen käynnistämään yhteisyrityksiä tai ovat ulkoistaneet toiminnan yrityksille, jotka ovat erikoistuneet tietojen säilyttämiseen ja hakemiseen. Tällaisten teknisten toimintojen ulkoistaminen ei vaikuta operaattoreiden velvollisuuteen valvoa asianmukaisesti tietojen käsittelyä ja varmistaa, että yritykset noudattavat vaadittuja turvatoimia. Tämä saattaa aiheuttaa ongelmia erityisesti pienille operaattoreille. Komissio aikoo tarkastella tietojen turvallisuutta sekä velvoitteen vaikutuksia pk-yrityksiin niiden vaihtoehtojen pohjalta, joita esitetään tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin muuttamiseksi. Tietojen saanti: viranomaiset, menettelyt ja edellytykset (4 artikla) Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ”säilytetyt tiedot toimitetaan yksinomaan erityistapauksissa kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltaisille kansallisille viranomaisille. Kunkin jäsenvaltion on kansallisessa lainsäädännössään määritettävä noudatettavat menettelyt ja säilytettävien tietojen saannin edellytykset ottaen huomioon välttämättömyyden ja suhteellisuuden vaatimusten täyttyminen sekä Euroopan unionin oikeuden ja kansainvälisen julkisoikeuden asiaan liittyvät säännökset ja erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräykset, sellaisina kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on niitä tulkinnut.” Kaikissa jäsenvaltioissa poliisit ja (lukuun ottamatta common law -järjestelmää soveltavia maita eli Irlantia ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa) syyttäjät voivat päästä käsiksi säilytettyihin tietoihin. Neljätoista jäsenvaltiota mainitsee toimivaltaisten viranomaisten joukossa turvallisuus- tai tiedustelupalvelun tai armeijan. Kuusi jäsenvaltiota mainitsee vero- ja/tai tulliviranomaiset ja kolme jäsenvaltiota rajaviranomaiset. Yksi jäsenvaltio myöntää pääsyn tietoihin myös muille viranomaisille, jos tietojen saanti on johdetun oikeuden nojalla mahdollista tiettyä tarkoitusta varten. Yksitoista jäsenvaltiota edellyttää lupaa tuomioistuimelta aina kun säilytettyjä tietoja pyydetään. Kolmessa jäsenvaltiossa tarvitaan tuomioistuimen lupa useimmissa tapauksissa. Neljässä muussa jäsenvaltiossa riittää, että luvan antaa ylempi virkamies eikä tuomari. Kahdessa jäsenvaltiossa ainoa edellytys näyttää olevan, että tietopyyntö esitetään kirjallisesti. Taulukko 2: Säilytettyjen teleliikennetietojen saanti | Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset | Menettelyt ja edellytykset | Belgia | Oikeudellinen koordinointiyksikkö, tutkintatuomarit, yleinen syyttäjä, rikospoliisi. | Tietojen saantiin tarvitaan lupa tuomarilta tai syyttäjältä. Operaattoreiden on pyynnöstä toimitettava ”ajantasaiset” tilaajatiedot sekä liikenne- ja paikkatiedot viimeksi kuluneen kuukauden aikana soitetuista puheluista. Vanhempia puheluja koskevat tiedot on toimitettava mahdollisimman pian. | Bulgaria[42] | Tietyt kansallisen turvallisuuden viraston, sisäministeriön, sotilastiedustelupalvelun, sotilaspoliisin, puolustusministeriön ja kansallisen tutkintaviraston osastot ja jaostot; eräin edellytyksin myös lainkäyttöelimet ja esitutkintaviranomaiset. | Tietoja voi saada ainoastaan maakuntatuomioistuimen puheenjohtajan määräyksellä. | Tšekki | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Tanska[43] | Poliisi | Tietojen saanti edellyttää tuomioistuimen lupaa. Tuomioistuin antaa luvan, jos hakemus täyttää tarkat, epäilykseen, välttämättömyyteen ja suhteellisuuteen liittyvät kriteerit. | Saksa | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Viro[44] | Poliisi ja rajavartiolaitos, turvallisuuspoliisi sekä (kohteiden ja sähköisen viestinnän osalta) vero- ja tullilaitos. | Tietojen saanti edellyttää lupaa esitutkintatuomarilta. Operaattoreiden ”on toimitettava [säilytetyt tiedot] kiireellisissä tapauksissa 10 tunnissa ja muissa tapauksissa 10 työpäivän kuluessa [pyynnön vastaanottamisesta]”. | Irlanti[45] | Garda Síochánan (poliisi) jäsenet, joiden arvo on vähintään ylikomisario; puolustusvoimien upseerit, joiden sotilasarvo on vähintään eversti; tulli- ja veroviraston (Office of Revenue Commissioners) virkamiehet, joiden tehtäväluokka on vähintään johtaja (principal officer). | Pyynnöt on esitettävä kirjallisesti. | Kreikka[46] | Oikeus-, sotilas- ja poliisiviranomaiset. | Tietojen saanti edellyttää tuomioistuimen päätöstä, jonka mukaan tutkinnan toteuttaminen muilla tavoin on mahdotonta tai erittäin vaikeaa. | Espanja[47] | Poliisit, jotka ovat vastuussa vakavien rikosten selvittämisestä, tutkinnasta ja syyteharkinnasta; kansallisen turvallisuuden virasto ja tullilaitos. | Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat saada tietoja tuomioistuimen ennalta antamalla luvalla. | Ranska[48] | Yleinen syyttäjä, nimetyt poliisit. | Poliisin on perusteltava kaikki pyynnöt saada säilytettyjä tietoja sekä pyydettävä lupaa sisäministeriössä henkilöltä, jonka on nimennyt kansallinen valvontavirasto (Commission nationale de contrôle des interceptions de sécurité). Tietopyynnöt käsittelee operaattorin palveluksessa oleva, tehtävään nimetty henkilö. | Italia[49] | Yleinen syyttäjä; poliisi; joko syytetyn tai tutkinnan kohteena olevan henkilön asianajaja. | Tietojen saanti edellyttää yleisen syyttäjän antamaa perusteltua määräystä. | Kypros[50] | Tuomioistuimet, yleinen syyttäjä, poliisi. | Tietojen saannille on oltava syyttäjän hyväksyntä, joka perustuu siihen, että tietojen avulla voidaan kerätä todisteita vakavasta rikoksesta. Tuomari voi antaa määräyksen, jos on olemassa riittävä epäilys vakavasta rikoksesta ja jos tiedot liittyvät todennäköisesti kyseiseen rikokseen. | Latvia[51] | Esitutkintaa suorittavien tahojen valtuutetut virkamiehet; tutkintaan osallistuvat henkilöt; valtion turvallisuuslaitosten valtuutetut virkamiehet; syyttäjävirasto; tuomioistuimet. | Valtuutettujen virkamiesten, syyttäjäviraston ja tuomioistuinten on arvioitava pyynnön riittävyyttä ja tärkeyttä, kirjattava pyyntö ja huolehdittava saatujen tietojen suojaamisesta. Valtuutetut tahot voivat allekirjoittaa operaattorin kanssa sopimuksen, jossa määrätään esimerkiksi saatujen tietojen salauksesta. | Liettua[52] | Esitutkintaa hoitavat tahot, syyttäjä, tuomioistuin (tuomarit) ja tiedustelusta vastaavat viranomaiset. | Valtuutettujen viranomaisten on pyydettävä säilytettyjä tietoja kirjallisesti. Tietojen saanti esitutkintaa varten edellyttää tuomioistuimen määräystä. | Luxemburg[53] | Lainkäyttöelimet (tutkintatuomarit, syyttäjä), valtion turvallisuudesta, maanpuolustuksesta ja yleisestä turvallisuudesta sekä rikosten ehkäisystä, tutkinnasta, selvittämisestä ja syyteharkinnasta vastaavat viranomaiset. | Tietojen saanti edellyttää tuomioistuimen lupaa. | Unkari[54] | Poliisi, kansallinen tulli- ja finanssivalvontalaitos, kansallinen turvallisuuspalvelu, yleinen syyttäjä, tuomioistuimet. | Poliisi ja kansallinen tulli- ja finanssivalvontalaitos tarvitsevat luvan syyttäjältä. Syyttäjä ja kansalliset turvallisuusvirastot voivat saada tietoja ilman tuomioistuimen määräystä. | Malta[55] | Maltan poliisi; turvallisuuspalvelu. | Pyynnöt on esitettävä kirjallisesti. | Alankomaat[56] | Tutkintaa suorittava poliisi. | Tietojen saanti edellyttää syyttäjän tai tutkintatuomarin määräystä. | Itävalta | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Puola[57] | Poliisi, rajavartijat, verotarkastajat, sisäinen turvallisuuslaitos, ulkomaan tiedustelulaitos, korruptiontorjunnan keskusvirasto, sotilaallinen vastavakoilupalvelu, sotilastiedustelupalvelu, tuomioistuimet ja yleinen syyttäjä. | Pyynnöt on esitettävä kirjallisesti. Kun tietoja pyytää poliisi, rajavartija tai verotarkastaja, pyyntöön on saatava lupa ylemmältä virkamieheltä organisaatiossa. | Portugali[58] | Rikospoliisi, kansalliskaarti, julkisen turvallisuuden virasto, armeijan rikospoliisi, maahanmuutto- ja rajavalvontavirasto, meripoliisi. | Tietojen siirtämiseen tarvitaan tuomioistuimen lupa, jonka perusteena on, että tiedot ovat välttämättömät totuuden selville saamiseksi tai että todisteiden hankkiminen muilla keinoin on mahdotonta tai hyvin vaikeaa. Tuomioistuimen on ennen luvan antamista tutkittava välttämättömyyden ja suhteellisuuden vaatimusten täyttyminen. | Romania | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Slovenia[59] | Poliisi, tiedustelu- ja turvallisuuspalvelut, puolustusviranomaiset, jotka vastaavat tiedustelutoiminnasta, vastavakoilusta ja turvallisuudesta. | Tietojen saanti edellyttää tuomioistuimen lupaa. | Slovakia[60] | Lainvalvontaviranomaiset, tuomioistuimet. | Pyynnöt on esitettävä kirjallisesti. | Suomi[61] | Poliisi, rajavartijat, tulliviranomaiset (säilytettyjen tilaaja-, liikenne- ja paikkatietojen osalta). Hätäkeskuslaitos, meripelastus, meripelastuslohkokeskus (tunniste- ja paikkatiedot hätätapauksissa). | Tilaajatietoihin pääsevät kaikki toimivaltaiset viranomaiset ilman tuomioistuimen lupaa. Muiden tietojen saanti edellyttää tuomioistuimen määräystä. | Ruotsi | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Yhdistynyt kuningaskunta[62] | Poliisi, tiedustelupalvelu, vero- ja tulliviranomaiset, muut viranomaiset, jotka on nimetty johdetussa oikeudessa. | Tietojen saanti edellyttää nimetyn henkilön antamaa lupaa sekä välttämättömyyden ja suhteellisuuden harkintaa tietyissä tapauksissa sekä silloin, jos tietojen toimittaminen on lain nojalla sallittua tai välttämätöntä. Operaattorien kanssa on sovittu erityisistä menettelyistä. | Komissio aikoo arvioida, olisiko viranomaisten mahdollisuuksia saada säilytettyjä tietoja sekä tietojen saantiin sovellettavia menettelyjä yhtenäistettävä suuremmassa määrin ja millä keinoin tämä voitaisiin toteuttaa. Vaihtoehtoja voisivat olla esimerkiksi seuraavat: luetellaan selkeämmin toimivaltaiset viranomaiset, järjestetään tietopyyntöjen riippumaton ja/tai tuomioistuinvalvonta sekä otetaan käyttöön vähimmäisnormit, joita operaattorien on noudatettava antaessaan toimivaltaisille viranomaisille pääsyn tietoihin. Tietojen säilyttämisen laajuus ja säilytettävät tietoluokat (1 artiklan 2 kohta, 3 artiklan 2 kohta ja 5 artikla) Direktiiviä sovelletaan kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaan puhelintoimintaan, internet-yhteyksiin, internet-sähköpostiin ja internet-puhelimeen. Direktiivin 5 artiklassa määritellään säilytettävät tietoluokat eli tiedot, joita tarvitaan seuraavien seikkojen tunnistamiseksi: 1. viestinnän lähde 2. viestinnän kohde 3. viestinnän päivämäärä, kellonaika ja kesto 4. viestintätyyppi 5. käyttäjien viestintälaite tai oletettu viestintälaite sekä 6. matkaviestintälaitteen sijainti. Lisäksi direktiivi (3 artiklan 2 kohta) kattaa myös epäonnistuneet kutsut eli viestinnän, jossa puhelinyhteys on saatu, mutta siihen ei ole vastattu, tai on tehty verkonhallintatoimenpide, jos operaattorit ovat luoneet näitä puheluja koskevat tiedot tai käsitelleet niitä tai tallentaneet ne tai tehneet niihin hakuja. Direktiivin nojalla ei ole mahdollista säilyttää tietoja, jotka paljastavat viestinnän sisällön. Myöhemmin on tarkennettu myös, että direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävät hakupyynnöt eli palvelimen lokitiedot, joka ovat muodostuneet hakukonepalvelun toiminnan yhteydessä, sillä niiden katsotaan olevan osa sisältöä eikä liikennetietoja.[63] Kaksikymmentäyksi jäsenvaltiota on kansallisissa säännöksissään säätänyt näiden tietoluokkien säilyttämisestä. Belgia ei mainitse täytäntöönpanosäännöksissään säilytettävien puhelutietojen luokkia eikä myöskään internetiin liittyviä tietoja. Komission kyselyyn vastanneet eivät nähneet tarpeelliseksi muuttaa säilytettäviä tietoluokkia. Euroopan parlamentti on tosin esittänyt komissiolle kirjallisen kannanoton, jossa vaaditaan direktiivin laajentamista kattamaan myös hakukoneet, jotta ”voidaan nopeasti ja tehokkaasti puuttua internetin lapsipornografiaan ja seksuaalirikollisuuteen”.[64] Tietosuojaryhmä esitti toista täytäntöönpanotoimea koskevassa raportissaan, että direktiivin tietosuojaluokkia olisi pidettävä kattavina, eikä operaattoreille saisi asettaa enää muita tietojen säilyttämistä koskevia velvollisuuksia. Komissio aikoo tarkastella, ovatko kaikki tietoluokat tarpeen. Säilytysajat (6 ja 12 artikla) Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 5 artiklassa eritellyt tietoluokat säilytetään vähintään kuuden kuukauden ja enintään kahden vuoden ajan. Jäsenvaltio voi pidentää enimmäissäilytysaikaa ”erityistapauksissa, jotka edellyttävät 6 artiklassa tarkoitetun enimmäissäilytysajan pidentämistä rajoitetulla ajanjaksolla”. Pidennyksestä on ilmoitettava komissiolle, joka hyväksyy tai hylkää pidennyksen kuuden kuukauden kuluessa ilmoituksesta. Vaikka enimmäissäilytysaikaa voidaan pidentää, ei direktiivissä säädetä mahdollisuudesta lyhentää säilytysaikaa alle kuuden kuukauden. Kaikki direktiivin kansalliseen lainsäädäntöönsä saattaneet jäsenvaltiot yhtä lukuun ottamatta soveltavat säädetyissä rajoissa olevia säilytysaikoja, eikä komissio ole saanut yhtään ilmoitusta säilytysajan pidentämisestä. EU:ssa ei kuitenkaan sovelleta säilytysaikoihin yhtenäistä lähestymistapaa. Viidessätoista jäsenvaltiossa kaikkiin tietoluokkiin sovelletaan yhtä ainoaa säilytysaikaa: yhdessä jäsenvaltiossa (Puola) säilytysaika on kaksi vuotta, yhdessä (Latvia) puolitoista vuotta, 10 jäsenvaltiossa (Bulgaria, Tanska, Viro, Kreikka, Espanja, Ranska, Alankomaat, Portugali, Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta) yksi vuosi, ja kolmessa jäsenvaltiossa (Kypros, Luxemburg, Liettua) kuusi kuukautta. Viidessä jäsenvaltiossa eri tietoluokille on erilaiset säilytysajat: kahdessa jäsenvaltiossa (Irlanti ja Italia) kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa koskevia tietoja säilytetään kaksi vuotta ja internet-yhteyttä, internet-sähköpostia ja internet-puhelinta koskevia tietoja yksi vuosi; yhdessä jäsenvaltiossa (Slovenia) puhelintoimintaa koskevia tietoja säilytetään neljätoista kuukautta ja internetiin liittyviä tietoja kahdeksan kuukautta; yhdessä jäsenvaltiossa (Slovakia) kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa koskevia tietoja säilytetään vuosi ja internetiin liittyviä tietoja kuusi kuukautta; yhdessä jäsenvaltiossa (Malta) kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa sekä internet-puhelinta koskevia tietoja säilytetään vuosi ja internet-yhteyttä ja internet-sähköpostia koskevia tietoja kuusi kuukautta. Yhdessä jäsenvaltiossa (Unkari) kaikki tiedot säilytetään vuoden ajan lukuun ottamatta epäonnistuneita kutsuja koskevia tietoja, joita säilytetään vain kuusi kuukautta. Yhdessä jäsenvaltiossa (Belgia) ei ole määritelty lainkaan säilytysaikaa direktiivissä tarkoitetuille tietoluokille. Tarkemmat tiedot esitetään taulukossa 3. Taulukko 3: Kansallisissa säännöksissä määritellyt säilytysajat | Belgia[65] | Yleisesti saatavilla olevien puhelinpalvelujen osalta yhdestä vuodesta 36 kuukauteen. Internetiin liittyvien tietojen säilytysajasta ei ole säännöksiä. | Bulgaria | Yksi vuosi. Tietoja, joihin on tehty hakuja, voidaan pyynnöstä säilyttää kuusi kuukautta pidempään. | Tšekki | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Tanska | Yksi vuosi. | Saksa | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Viro | Yksi vuosi. | Irlanti | Kaksi vuotta kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa koskevien tietojen osalta ja yksi vuosi internet-yhteyttä, internet-sähköpostia ja internet-puhelinta koskevien tietojen osalta. | Kreikka | Yksi vuosi. | Espanja | Yksi vuosi. | Ranska | Yksi vuosi. | Italia | Kaksi vuotta kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa koskevien tietojen osalta ja yksi vuosi internet-yhteyttä, internet-sähköpostia ja internet-puhelinta koskevien tietojen osalta. | Kypros | Kuusi kuukautta. | Latvia | Kahdeksantoista kuukautta. | Liettua | Kuusi kuukautta. | Luxemburg | Kuusi kuukautta. | Unkari | Kuusi kuukautta epäonnistuneiden kutsujen ja yksi vuosi kaikkien muiden tietojen osalta. | Malta | Yksi vuosi kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa sekä internet-puhelinta koskevien tietojen osalta, kuusi kuukautta internet-yhteyttä ja internet-sähköpostia koskevien tietojen osalta. | Alankomaat | Yksi vuosi. | Itävalta | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Puola | Kaksi vuotta. | Portugali | Yksi vuosi. | Romania | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä (kuusi kuukautta kumottujen kansallisten säännösten nojalla). | Slovenia | Neljätoista kuukautta puhelintoimintaa koskevien tietojen ja kahdeksan kuukautta internetiin liittyvien tietojen osalta. | Slovakia | Yksi vuosi kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaa puhelintoimintaa koskevien tietojen osalta ja kuusi kuukautta internet-yhteyttä, internet-sähköpostia ja internet-puhelinta koskevien tietojen osalta. | Suomi | Yksi vuosi. | Ruotsi | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Yhdistynyt kuningaskunta | Yksi vuosi. | Vaikka direktiivi mahdollistaa näin erilaiset lähestymistavat, tästä on seurauksena, ettei direktiivillä juuri ole lisätty EU:ssa oikeusvarmuutta ja ennakoitavuutta useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toimivien operaattoreiden eikä kansalaisten kannalta, sillä näiden viestintätietoja voidaan säilyttää eri jäsenvaltioissa. Koska tietojen käsittelystä tulee yhä kansainvälisempää ja tietojen varastointia ulkoistetaan yhä enemmän, olisi EU:ssa pohdittava keinoja yhdenmukaistaa säilytysaikoja edelleen. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja ottaen huomioon kvantitatiiviset ja kvalitatiiviset todisteet säilytettyjen tietojen merkityksestä jäsenvaltioissa sekä viestinnän, teknologian, rikollisuuden ja terrorismin uudet suuntaukset, komissio aikoo harkita erilaisten säilytysaikojen soveltamista eri tietoluokkiin tai erityyppisiin vakaviin rikoksiin tai näiden kahden yhdistelmää.[66] Tarkasteltaessa jäsenvaltioiden toimittamia kvantitatiivisia tilastoja säilytettyjen tietojen iästä havaitaan, että noin 90 prosenttia tiedoista on enintään kuusi kuukautta vanhoja ja noin 70 prosenttia enintään kolme kuukautta vanhoja siinä vaiheessa, kun lainvalvontaviranomaiset esittävät (alkuperäisen) tietopyynnön (ks. 5.2 kohta). Tietosuoja ja tietoturva sekä valvontaviranomaiset (7 ja 9 artikla) Direktiivin mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että operaattorit noudattavat säilytettyjen tietojen käsittelyssä vähintään seuraavia neljää tietoturvaperiaatetta: 7. säilytettyjen tietojen on oltava laadultaan samanlaisia ja niiden on nautittava samaa tietoturvaa ja -suojaa kuin kyseisten [julkisessa viestintä]verkossa olevien tietojen, 8. tiedoille on suoritettava asianmukaisia teknisiä ja organisatorisia toimia niiden suojaamiseksi tahattomalta tai laittomalta tuhoamiselta, tahattomalta kadottamiselta tai muuttamiselta taikka luvattomalta tai laittomalta varastoinnilta, käsittelyltä, käytöltä tai välittämiseltä edelleen, 9. tiedoille on suoritettava asianmukaisia teknisiä ja organisatorisia toimia sen varmistamiseksi, että vain henkilöt, joilla on siihen erityisvaltuudet, voivat käyttää tietoja, sekä 10. tiedot, lukuun ottamatta tietoja, joita on käytetty ja jotka on tallennettu [tässä direktiivissä säädettyä tarkoitusta varten], on tuhottava säilytysajan lopussa. Tietosuojadirektiivin ja sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin mukaisesti operaattorit eivät saa käsitellä direktiivin nojalla säilytettäviä tietoja muissa tarkoituksissa edellyttäen, ettei tietoja olisi muutoin säilytetty.[67] Jäsenvaltioiden on nimettävä viranomainen, joka valvoo ehdottoman riippumattomasti mainittujen periaatteiden soveltamista. Valvonnasta voivat huolehtia samat viranomaiset, jotka on nimetty tietosuojadirektiivin[68] nojalla. Viisitoista jäsenvaltiota on saattanut kaikki nämä periaatteet osaksi kansallista lainsäädäntöään. Neljä jäsenvaltiota (Belgia, Viro, Espanja ja Latvia) on saattanut kansalliseen lainsäädäntöönsä periaatteista kaksi tai kolme, mutta niiden lainsäädännössä ei erikseen säädetä tietojen tuhoamisesta säilytysajan lopussa. Kaksi jäsenvaltiota (Italia ja Suomi) on säätänyt tietojen tuhoamisesta. Asianmukaisten teknisten ja organisatoristen toimien (esimerkiksi vahva tunnistus ja yksityiskohtainen lokihallinto[69]) osalta ei ole selvää, mitkä toimet on pantu täytäntöön. Kahdessakymmenessäkahdessa jäsenvaltiossa on valvontaviranomainen, joka valvoo periaatteiden soveltamista. Useimmissa tapauksissa valvontaviranomaisena toimii tietosuojaviranomainen. Tiedot esitetään taulukossa 4. Taulukko 4: Tietosuoja ja tietoturva sekä valvontaviranomaiset | Jäsenvaltio | Kansalliset tietosuoja- ja tietoturvasäännökset | Valvontaviranomainen | Belgia | Operaattoreiden on varmistettava, etteivät ulkopuoliset voi siepata lähetettäviä tietoja, ja noudatettava ETSIn standardeja, jotka koskevat televiestinnän turvallisuutta ja laillista tietojen sieppausta.[70] Belgia ei näytä säätäneen periaatteesta, jonka mukaan tiedot on tuhottava säilytysajan lopussa. | Posti- ja telelaitos | Bulgaria | Kansallisissa säännöksissä vaaditaan noudattamaan kaikkia neljää periaatetta.[71] | Henkilötietojen suojelukomissio valvoo tietojen käsittelyä ja varastointia ja varmistaa, että velvoitteita noudatetaan. Parlamentin valiokunta valvoo lupamenettelyä ja tietojen saantia. | Tšekki[72] | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Tanska | Kaikki neljä periaatetta on sisällytetty täytäntöönpanosäännöksiin.[73] | Kansallinen tietotekniikka- ja televiestintävirasto varmistaa, että sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjoajien tekniset laitteet ja järjestelmät mahdollistavat poliisin pääsyn puhelinliikennettä koskeviin tietoihin. | Saksa | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Viro | Kansalliset säännökset kattavat neljästä periaatteesta kolme. Siinä ei säädetä erikseen neljännestä periaatteesta, vaikka henkilöt, joiden yksityisyyttä valvontaan liittyvät toimet ovat loukanneet, voivat pyytää tietojen tuhoamista tuomioistuimen päätöksellä.[74] | Teknisen valvonnan virasto on toimivaltainen viranomainen. | Irlanti[75] | Kansallisissa säännöksissä vaaditaan noudattamaan kaikkia neljää periaatetta. | Nimetyllä tuomarilla on valtuudet tutkia ja raportoida, noudattavatko toimivaltaiset kansalliset viranomaiset kansallisia säännöksiä. | Kreikka[76] | Kansallisissa säännöksissä vaaditaan noudattamaan kaikkia neljää periaatetta ja lisäksi edellytetään, että operaattorit laativat suunnitelman, jolla varmistetaan vaatimusten noudattaminen nimetyn tietoturvajohtajan alaisuudessa, ja soveltavat sitä. | Tietosuojaviranomainen ja viestintäsalaisuudesta vastaava viranomainen. | Espanja[77] | Tietosuojasäännökset kattavat neljästä periaatteesta kolme (säilytettyjen tietojen laatu ja tietoturva, valtuutettujen henkilöiden oikeus käyttää tietoja sekä tietojen suojaaminen luvattomalta käsittelyltä). | Tietosuojaviranomainen on toimivaltainen viranomainen. | Ranska[78] | Kansallisissa säännöksissä vaaditaan noudattamaan kaikkia neljää periaatetta. | Tietotekniikasta ja tiedonvapaudesta vastaava kansallinen komitea valvoo näiden velvoitteiden noudattamista. | Italia | Ei erityisiä säännöksiä säilytettyjen tietojen turvallisuudesta, vaikkakin yleinen vaatimus liikennetietojen tuhoamisesta tai nimettömäksi tekemisestä sekä paikkatietojen käsittelystä suostumuksen perusteella.[79] | Tietosuojaviranomainen valvoo, että operaattorit noudattavat direktiiviä. | Kypros[80] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Tietosuojaviranomainen valvoo kansallisten säännösten soveltamista. | Latvia[81] | Kansalliset säännökset sisältävät neljästä periaatteesta kaksi: säilytettyjen tietojen luottamuksellisuus ja luvallinen käyttö sekä tietojen tuhoaminen säilytysajan lopussa. | Valtiollinen tietovalvontavirasto valvoo henkilötietojen suojaa sähköisen viestinnän alalla, mutta ei säilytettyjen tietojen saantia ja käsittelyä. | Liettua[82] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Valtion tietosuojavirasto valvoo kansallisten säännösten soveltamista ja toimittaa tilastot Euroopan komissiolle. | Luxemburg[83] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Tietosuojaviranomainen | Unkari[84] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Tietosuojasta ja tiedonvälityksen vapaudesta vastaava oikeusasiamies | Malta[85] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Tietosuojavaltuutettu | Alankomaat[86] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Radioliikennevirasto valvoo internet- ja teleoperaattoreiden velvoitteiden noudattamista; tietosuojaviranomainen valvoo henkilötietojen yleistä käsittelyä; yhteistyöpöytäkirjassa määritellään yksityiskohtaisesti niiden keskinäinen yhteistyö. | Itävalta | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Puola | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta.[87] | Tietosuojaviranomainen | Portugali | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta.[88] | Portugalin tietosuojaviranomainen | Romania | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Slovenia[89] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Tietosuojavaltuutettu | Slovakia[90] | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta. | Sähköisestä viestinnästä vastaava kansallinen sääntely- ja hinnoitteluviranomainen valvoo henkilötietojen suojelua. | Suomi | Kansallisissa säännöksissä säädetään erikseen vain tietojen hävittämisestä säilytysajan lopussa.[91] | Viestintävirasto valvoo, että operaattorit noudattavat tietojen säilyttämistä koskevia säännöksiä. Tietosuojavaltuutettu valvoo yleisesti henkilötietojen käsittelyn laillisuutta. | Ruotsi | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Yhdistynyt kuningaskunta | Kansallisissa säännöksissä säädetään kaikista neljästä periaatteesta.[92] | Tietosuojaviranomainen valvoo viestintätietojen (ja muiden henkilötietojen) säilyttämistä ja/tai käsittelyä sekä suorittaa tietosuojaan liittyviä asianmukaisia tarkastuksia. Telekuuntelua valvova viranomainen (virassa toimiva tai eläkkeelle jäänyt tuomari) valvoo tutkintavaltuuksia koskevan lain nojalla tapahtuvaa viranomaisten viestintätietojen hankintaa. Tutkintavaltuuksia koskeva tuomioistuin tutkii valitukset, jotka koskevat täytäntöönpanosäännösten (tutkintavaltuuksia koskeva laki) nojalla hankittujen tietojen väärinkäyttöä. | Direktiivin 7 artiklaa ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä johdonmukaisesti. Säilytetyt tiedot saattavat olla luonteeltaan erittäin henkilökohtaisia ja arkaluonteisia, minkä vuoksi koko menettelyyn tietojen varastoinnista sen säilyttämiseen ja käyttöön on sovellettava tiukkoja tietosuoja- ja tietoturvanormeja johdonmukaisesti ja avoimesti. Vain näin voidaan minimoida yksityisyydenloukkausten riski ja säilyttää kansalaisten luottamus. Komissio aikoo tarkastella mahdollisuuksia vahvistaa tietoturva- ja tietosuojanormeja ja esimerkiksi ottaa käyttöön sisäänrakennetun yksityisyyden suojan periaate, jonka avulla varmistetaan, että normeja noudatetaan sekä tietojen varastoinnissa että lähettämisessä. Lisäksi komissio aikoo ottaa huomioon suositukset, jotka tietosuojatyöryhmä on esittänyt toisesta täytäntöönpanotoimesta antamassaan raportissa[93] ja jotka koskevat vähimmäistakeita sekä teknisiä ja organisatorisia turvatoimia. Tilastot (10 artikla) Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain tilastot tietojen säilyttämisestä. Tilastoihin on sisällytettävä - tapaukset, joissa tietoja toimitettiin toimivaltaisille viranomaisille sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti; - ajanjakso, joka kului tietojen tallentamispäivästä päivään, jona toimivaltainen viranomainen pyysi tietojen toimittamista (eli tietojen ikä); sekä - tapaukset, joissa tietopyyntöä ei voitu täyttää. Pyytäessään jäsenvaltioilta tämän säännöksen nojalla tilastoja komissio toivoi samalla saavansa tarkkoja tietoja yksittäisistä tietopyynnöistä. Tilastojen soveltamisalat ja yksityiskohtaisuus kuitenkin vaihtelevat: eräät jäsenvaltiot ovat tehneet vastauksissaan eron viestinnän eri tyyppien välillä, toiset ovat maininneet tietojen iän pyynnön esittämishetkellä ja osa jäsenvaltioista taas on toimittanut pelkästään vuotuiset tilastot ilman erittelyä. Yhdeksäntoista jäsenvaltiota[94] toimitti tilastot vuonna 2009 ja/tai vuonna 2008 esitettyjen tietopyyntöjen määristä. Näiden maiden joukossa olivat Irlanti, Kreikka ja Itävalta, joissa tietoja pyydettiin, vaikkei direktiiviä ollut vielä saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä Tšekki ja Saksa, joiden kansalliset säännökset on kumottu. Seitsemän jäsenvaltiota, jotka ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään, ei toimittanut tilastoja. Belgia tosin esitti arvion siitä, miten paljon puhelinliikennettä koskevia tietoja on pyydetty vuosittain (300 000). Luotettavat kvantitatiiviset ja kvalitatiiviset tiedot ovat keskeisessä asemassa, kun halutaan osoittaa tietojen säilyttämisen kaltaisten turvatoimien tarpeellisuus ja tärkeys. Tämä todettiin vuonna 2006 laaditussa rikollisuuden ja rikoslainkäytön mittaamista koskevassa toimintasuunnitelmassa[95], jossa asetettiin tavoitteeksi toisaalta kehittää menetelmiä direktiivissä tarkoitettua säännöllistä tietojen keräämistä varten ja toisaalta sisällyttää tilastot Eurostatin tietokantaan (edellyttäen, että ne täyttävät laatua koskevat kriteerit). Tätä tavoitetta ei ole kyetty saavuttamaan, sillä useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin kokonaisuudessaan osaksi kansallista lainsäädäntöään vasta viimeksi kuluneiden kahden vuoden aikana ja lisäksi ne soveltavat erilaisia tulkintoja tilastojen lähteestä. Komissio aikoo tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin tarkistamiseksi tekemässään tulevassa ehdotuksessa kehittää käyttökelpoisia mittaus- ja raportointimenettelyjä, joiden avulla voidaan valvoa avoimesti ja tehokkaasti tietojen säilyttämistä. Menettelyt eivät myöskään saisi kohtuuttomasti kuormittaa rikosoikeusjärjestelmiä ja lainvalvontaviranomaisia. Uusia mittaus- ja raportointimenettelyjä on tarkoitus hyödyntää myös tilastoja koskevan toimintasuunnitelman tarkistuksen yhteydessä. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ETA-maissa Tietojen säilyttämistä koskevaa lainsäädäntöä on annettu Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa.[96] Kansallisia säännöksiä koskevat perustuslakituomioistuinten päätökset Romanian perustuslakituomioistuin kumosi lokakuussa 2009 lain, jolla direktiivi oli tarkoitus saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä, koska se piti lakia perustuslain vastaisena. Saksan perustuslakituomioistuin teki vastaavan päätöksen maaliskuussa 2010 ja Tšekin perustuslakituomioistuin maaliskuussa 2011. Romanian perustuslakituomioistuin[97] katsoi, että perusoikeuksiin voidaan puuttua, jos samalla noudatetaan tiettyjä sääntöjä ja huolehditaan riittävistä takeista, joilla ehkäistään mahdolliset mielivaltaiset valtion toimet. Perustuslakituomioistuin kuitenkin totesi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön[98] perusteella, että kansallisten säännösten soveltamisala ja tarkoitus ovat liian epäselvät eivätkä säännökset tarjoa riittäviä takeita. Lisäksi perustuslakituomioistuin katsoi, että jatkuva oikeudellinen velvoite säilyttää kaikki liikennetiedot kuuden kuukauden ajan ei ole yhdenmukainen Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklassa mainitun yksityiselämän kunnioittamisen eikä sananvapauden kanssa. Saksan perustuslakituomioistuin[99] totesi, että tietojen säilyttäminen herättää mielikuvan valvonnasta, mikä puolestaan saattaa haitata perusoikeuksien kunnioittamista. Perustuslakituomioistuin nimenomaan totesi, että tietojen säilyttäminen tiukasti rajoitettua käyttötarkoitusta varten sekä riittävän korkeatasoinen tietoturva eivät välttämättä ole vastoin Saksan perustuslakia. Tuomioistuin kuitenkin korosti sitä, että tietojen säilyttäminen rajoittaa vakavasti yksityisyyden suojaa, joten se olisi sallittava vain tarkkaan rajatuissa olosuhteissa. Sen mukaan ehdoton yläraja kohtuulliselle tietojen säilytysajalle olisi kuusi kuukautta (215 kohta). Tietoja olisi pyydettävä vain, jos on olemassa epäilys vakavasta rikoksesta tai jos on löydetty todisteita yleiseen turvallisuuteen kohdistuvasta uhasta. Tietojen säilyttäminen olisi kiellettävä eräiden suojattujen viestintätyyppien osalta (esim. emotionaalisiin tai sosiaalisiin tarpeisiin liittyvä viestintä), jotka perustuvat luottamuksellisuuteen. Tiedot olisi lisäksi salattava, ja niiden käyttöä olisi valvottava avoimesti. Tšekin perustuslakituomioistuin[100] kumosi säännökset, joilla direktiivi oli tarkoitus saattaa kansalliseen lainsäädäntöön, sen perusteella, ettei niitä ollut muotoiltu riittävän tarkasti ja selkeästi ottaen huomioon, että ne vaikuttavat perusoikeuksiin. Perustuslakituomioistuin arvosteli säännöksiä siitä, että tarkoituksen rajoittaminen oli liian suppea ottaen huomioon tietojen säilyttämistä koskevan velvoitteen laajuus ja soveltamisala. Lisäksi tuomioistuin totesi, että niitä toimivaltaisia viranomaisia, joilla on valtuudet saada ja käyttää säilytettyjä tietoja, sekä tietojen saantiin ja käyttöön sovellettavia menettelyjä ei ollut määritelty kansallisissa säännöksissä riittävän selkeästi, jotta voitaisiin varmistaa tietojen koskemattomuus ja luottamuksellisuus. Kansalaisilla ei siten ollut riittäviä takeita siitä, että viranomaiset eivät käyttäisi valtuuksiaan väärin. Perustuslakituomioistuin ei kritisoinut itse direktiiviä, vaan totesi, että direktiivissä oli riittävästi liikkumavaraa, jotta Tšekki olisi voinut saattaa sen osaksi kansallista lainsäädäntöään perustuslakinsa mukaisesti. Sen sijaan tuomioistuin ilmoitti sivuhuomautuksessaan ( obiter dictum ) epäilevänsä liikennetietojen säilyttämisen tarpeellisuutta, toimivuutta ja asianmukaisuutta, koska rikolliset ovat kehittäneet uusia toimintatapoja, kuten nimettömien SIM-korttien käyttö. Nämä kolme jäsenvaltiota pohtivat parhaillaan, miten ne voisivat saattaa direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tietojen säilyttämistä on käsitelty myös Bulgarian perustuslakituomioistuimessa, minkä johdosta kansallisia säännöksiä tarkistettiin, sekä Kyproksen perustuslakituomioistuimessa, joka totesi kansallisiin säännöksiin pohjautuvat tuomioistuinten määräykset perustuslain vastaisiksi. Unkarin perustuslakituomioistuimessa on parhaillaan käsiteltävänä tapaus, joka koskee tietojen käsittelyn oikeudellisten tarkoitusten jättämistä pois kansallisista säännöksistä.[101] Komissio aikoo tarkastella kansallisessa oikeuskäytännössä esiin tulleita kysymyksiä tulevassa ehdotuksessaan tietojen säilyttämistä koskevan oikeudellisen kehyksen tarkistamiseksi. Direktiivin täytäntöönpanon jatkaminen Komissio odottaa, että ne jäsenvaltiot, jotka eivät ole vielä saattaneet direktiiviä kokonaisuudessaan osaksi kansallista lanasäädäntöään tai jotka eivät ole vielä antaneet kansallisten tuomioistuinten kumoamien säännösten tilalle uusia säännöksiä, tekevät niin mahdollisimman pian. Muutoin komissio voi käyttää sille EU:n perussopimuksissa annettuja valtuuksia. Euroopan unionin tuomioistuin on todennut, että kaksi jäsenvaltiota, jotka eivät ole saattaneet direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään (Itävalta ja Ruotsi), ovat rikkoneet EU:n oikeuteen perustuvia velvoitteitaan.[102] Komissio päätti huhtikuussa 2011 viedä Ruotsin toista kertaa unionin tuomioistuimeen, koska se ei ollut noudattanut asiassa C-185/09 annettua tuomiota. Kyseisessä tuomiossa Ruotsi määrättiin maksamaan sakkoja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 260 artiklan nojalla sen vuoksi, että Ruotsin parlamentti oli päättänyt lykätä vuodella säännöksiä, joilla direktiivi oli tarkoitus saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komissio seuraa jatkossa tarkasti tilannetta Itävallassa, joka on esittänyt aikataulun kansallisten täytäntöönpanosäännösten hyväksymiseksi piakkoin. SÄILYTETTYJEN TIETOJEN MERKITYS RIKOSOIKEUDELLE JA LAINVALVONNALLE Tässä jaksossa tarkastellaan lyhyesti säilytettyjen tietojen merkitystä jäsenvaltioiden toimittamien vastausten pohjalta. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten saamien säilytettyjen tietojen määrä Sekä puhelinliikenne että liikennetietoja koskevat pyynnöt lisääntyvät jatkuvasti. Yhdeksäntoista jäsenvaltion toimittamat tilastot, jotka koskevat vuotta 2008 ja/tai vuotta 2009, osoittavat, että EU:ssa esitettiin vuosittain yhteensä yli kaksi miljoonaa tietopyyntöä ja että pyyntöjen määrissä oli suuria eroja jäsenvaltioiden välillä: esimerkiksi Kyproksessa esitettiin alle sata pyyntöä vuodessa ja Puolassa yli miljoona pyyntöä. Kahdentoista jäsenvaltion joko vuodelta 2008 tai vuodelta 2009 toimittamien, pyydettyjen tietojen tyyppiä koskevien tietojen mukaan useimmiten pyydettiin matkaviestintäverkoissa tapahtuvaan puhelintoimintaan liittyviä tietoja (ks. taulukot 5, 8 ja 12). Tilastoista ei selviä, mitä tarkoitusta varten kukin pyyntö esitettiin. Tšekki, Latvia ja Puola ilmoittivat, että toimivaltaisten viranomaisten oli esitettävä matkaviestintäverkoissa tapahtuvaan puhelintoimintaan liittyvien tietojen osalta sama pyyntö kaikille suurille matkaviestinoperaattoreille, minkä vuoksi todellinen pyyntöjen määrä oli kussakin tapauksessa huomattavasti tilastoitua pienempi. Vaihteluun ei ole selvää selitystä, vaikka väestömäärä, rikollisuuden suuntaukset, tarkoituksen rajoittaminen, tietojen saannin edellytykset ja tietojenhankinnan kustannukset vaikuttavat osaltaan lukuihin. Viranomaisten saamien säilytettyjen tietojen ikä Yhdeksän jäsenvaltiota[103] esitti vuodelta 2008 yksityiskohtaisia tilastoja (ks. yhteenveto taulukossa 5 sekä liitteenä olevat tarkemmat tiedot), joiden perusteella noin 90 prosenttia toimivaltaisten viranomaisten saamista tiedoista oli kyseisenä vuonna enintään kuusi kuukautta vanhoja ja noin 70 prosenttia enintään kolme kuukautta vanhoja siinä vaiheessa, kun (alkuperäinen) tietopyyntö esitettiin. Taulukko 5: Yhteenveto viranomaisten saamien säilytettyjen tietojen iästä vuonna 2008 niissä 9 jäsenvaltiossa, jotka erittelivät tiedot niiden tyypin mukaan | Ikä | Kiinteitä puheluja koskevat tiedot | Matkapuheluja koskevat tiedot | Internetiin liittyvät tiedot | Useita tietotyyppejä | Alle 3 kuukautta | 61 % | 70 % | 56 % | 67 % | 3–6 kuukautta | 28 % | 18 % | 19 % | 19 % | 6–12 kuukautta | 8 % | 11 % | 18 % | 12 % | Yli vuosi | 3 % | 1 % | 7 % | 2 % | Useimpien jäsenvaltioiden mukaan yli kolme kuukautta ja jopa kuusi kuukautta säilytettyjen tietojen käyttö on harvinaisempaa, mutta sillä voi olla hyvin suuri merkitys. Käyttö voidaan jakaa kolmeen ryhmään. Ensiksi internetiin liittyviä tietoja pyydetään yleensä myöhemmässä vaiheessa rikostutkintaa kuin muuntyyppisiä todisteita. Kiinteissä verkoissa ja matkaviestintäverkoissa tapahtuvaan puhelintoimintaan liittyviä tietoja analysoimalla voidaan usein löytää johtolankoja, joiden perusteella pyydetään lisää vanhempia tietoja. Esimerkiksi jos tutkinnassa on saatu selville kiinteissä verkoissa tai matkaviestintäverkoissa tapahtuvaan puhelintoimintaan liittyvien tietoja nojalla jokin nimi, tutkijat saattavat haluta tunnistaa henkilön käyttämän IP-osoitteen sekä ne ihmiset, joiden kanssa henkilö on ollut tiettynä ajanjaksona yhteydessä kyseisestä IP-osoitteesta käsin. Siinä tapauksessa tutkijat todennäköisesti pyytävät tietoja, joiden avulla voidaan jäljittää myös viestintä muiden IP-osoitteiden kanssa sekä niiden ihmisten henkilöllisyys, jotka ovat käyttäneet kyseisiä osoitteita. Toiseksi erittäin vakavien rikosten, rikossarjojen, järjestäytyneen rikollisuuden ja terroritekojen tutkinnan yhteydessä käytetään usein vanhempia säilytettyjä tietoja. Tämä kuvastaa sitä, että näiden rikosten suunnittelu ja toisaalta rikollisen käyttäytymisen mallien ja rikoskumppaneiden välisten suhteiden selvittäminen sekä rikollisten aikeiden paljastaminen vievät paljon aikaa. Esimerkiksi monimutkaisiin talousrikoksiin liittyvät toimet saadaan usein selvitettyä vasta useita kuukausia myöhemmin. Kolmanneksi jäsenvaltiot ovat pyytäneet toisessa jäsenvaltiossa säilytettyjä liikennetietoja, jotka voidaan yleensä antaa vasta tuomioistuimen luvalla, sen jälkeen kun tietoja pyytävässä jäsenvaltiossa toimiva tuomari on esittänyt oikeusapupyynnön. Nämä ovat kuitenkin poikkeustapauksia. Tällainen keskinäinen oikeusapu voi olla pitkä prosessi, mistä johtuen näissä tapauksissa on toisinaan pyydetty yli kuusi kuukautta vanhoja tietoja. Säilytettyjä tietoja koskevat pyynnöt valtioiden rajojen yli Rikostutkinnan tai rikosoikeudenkäyntien yhteydessä voidaan tarvita todisteita tai todistajia useammasta kuin yhdestä jäsenvaltiosta tai niihin voi liittyä useampaa jäsenvaltiota koskettavia tapahtumia. Jäsenvaltioiden toimittamien tilastojen perusteella vähemmän kuin yksi prosentti kaikista säilytettyjä tietoja koskevista pyynnöistä liittyi toisessa jäsenvaltiossa oleviin tietoihin. Lainvalvontaviranomaiset ovat ilmoittaneet pyytävänsä mieluummin tietoja oman maansa operaattoreilta, jotka ovat saattaneet tallentaa tarvittavat tiedot, kuin käynnistävät keskinäisen oikeusapumenettelyn, joka voi viedä kauan aikaa, mutta ei välttämättä takaa, että viranomaiset lopulta saavat tarvitsemansa tiedot. Tältä osin ei voida soveltaa puitepäätöstä 2006/960/YOS jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten välisen tietojen ja tiedustelutietojen vaihdon yksinkertaistamisesta[104], jossa asetetaan määräajat tietojen toimittamiselle toisen jäsenvaltion pyynnöstä, sillä säilytetyt tiedot katsotaan pakkokeinoin hankituiksi tiedoiksi, ja ne on jätetty puitepäätöksen ulkopuolelle. Yksikään jäsenvaltio tai lainvalvontaviranomainen ei kuitenkaan ole esittänyt, että valtioiden välistä tietojenvaihtoa olisi edelleen helpotettava. Säilytettyjen tietojen merkitys rikostutkinnassa ja -oikeudenkäynneissä Vaikka tietopyyntöjen ilmoitettu lukumäärä ei sinänsä välttämättä kuvasta tietojen merkitystä yksittäisten rikosten tutkinnassa, jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet yleisesti, että tietojen säilyttäminen on tärkeää ja eräissä tapauksissa jopa välttämätöntä[105] rikosten ehkäisemiselle ja torjumiselle sekä uhrien suojelulle ja viattomien vapauttamiselle rikosoikeudenkäynneissä. Jotta rikoksesta voidaan langettaa tuomio, tarvitaan joko tunnustus, todistajanlausuntoja tai rikosteknisiä todisteita. Jäsenvaltiot ilmoittavat, että säilytettyjen liikennetietojen avulla on löydetty todistajia, joiden olemassaoloa ei muuten olisi saatu selville, ja saatu todisteita tai löydetty johtolankoja rikokseen osallistumisesta. Eräiden jäsenvaltioiden[106] mukaan säilytettyjen tietojen avulla on voitu vapauttaa rikoksesta epäiltyjä ilman että olisi täytynyt käyttää tunkeilevampia keinoja, kuten salakuuntelua tai kotietsintöjä. Vakavaa rikollisuutta ei ole määritelty yleisesti EU:ssa, eikä unionin tasolla ole myöskään käytettävissä tilastoja vakavan rikollisuuden yleisyydestä tai sitä koskevista tutkimuksista tai oikeudenkäynneistä. Sen sijaan rikollisuutta ja oikeudellisia menettelyjä koskevia tietoja julkaistaan säännöllisesti. Vuodelta 2009 ja/tai 2008 tietoja toimittaneen 19 jäsenvaltion mukaan säilytettyjä tietoja koskevia pyyntöjä esitettiin yhteensä noin 2,6 miljoonaa. Kun lukua verrataan kyseisten 19 jäsenvaltion käytettävissä oleviin tuoreimpiin rikos- ja rikosoikeudellisiin tilastoihin, jotka koskevat kaikkia ilmoitettuja rikoksia eivätkä pelkästään vakavia rikoksia, voidaan todeta, että jokaista poliisia kohden esitettiin vain hieman yli kaksi pyyntöä vuodessa tai noin yksitoista pyyntöä kutakin sataa ilmoitettua rikosta kohden.[107] Kun tarkastellaan komissiolle toimitettuja tilastoja ja havainnollisia esimerkkejä, joissa säilytettyjen vanhojen viestintätietojen käyttö on yhdistetty annettujen tuomioiden, vapauttavien tuomioiden, keskeytettyjen tutkimusten ja ehkäistyjen rikosten määrään, voidaan tehdä päätelmiä säilytettyjen tietojen merkityksestä ja tärkeydestä rikostutkinnassa. Todistusketjujen luominen Ensiksi säilytettyjen tietojen avulla voidaan luoda todistusketjuja, jotka johtavat rikoksen selvittämiseen. Niiden avulla voidaan löytää tai vahvistaa muita todisteita, selvittää epäiltyjen toimia tai epäiltyjen välisiä yhteyksiä. Lainvalvontaviranomaiset ja vastaajat ovat erityisesti hyödyntäneet paikkatietoja, joiden avulla on suljettu pois epäiltyjä ja vahvistettu alibeja. Todisteiden avulla voidaan sulkea henkilöitä rikostutkinnan ulkopuolelle ja siten välttää tarkemmat tutkimukset tai saada tuomioistuimessa vapauttava päätös. Belgia mainitsi esimerkkinä vuonna 2008 tapahtuneen Antwerpenin rikostuomioistuimen työntekijän kidnappauksen, jonka tekijät saatiin tuomittua paikkatietojen avulla. Tietojen pohjalta voitiin yhdistää rikollisten toimet kolmessa eri kaupungissa, ja tiedoilla oli ratkaiseva merkitys valamiehistön tuomioon. Toisessa tapauksessa moottoripyöräjengiin liittyvä murha vuonna 2007 ratkesi rikoksentekijöiden matkapuhelimista saatujen paikkatietojen avulla. Tiedot todistivat, että rikolliset olivat tapahtumapaikalla murhan tekohetkellä, ja tietojen avulla saatiin osittainen tunnustus.[108] Belgian, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan eräät rikokset, joihin liittyy viestintää internetissä, voidaan selvittää pelkästään tietojen säilyttämisen avulla, sillä esimerkiksi internetin keskusteluryhmissä esitetyistä väkivaltaisista uhkauksista ei usein jää muita todisteita kuin kyberavaruuden liikennetiedot. Vastaava tilanne koskee myös puhelimitse toteutettuja rikoksia. Unkari ja Puola mainitsivat esimerkkinä vanhuksiin vuoden 2009 lopussa ja vuoden 2010 alussa kohdistuneen petoksen, joka toteutettiin puhelinsoittojen avulla: rikolliset teeskentelivät olevansa perheenjäseniä, jotka tarvitsivat lainaa. Rikoksentekijät voitiin tunnistaa pelkästään säilytettyjen liikennetietojen avulla. Rikostutkinnan käynnistäminen Toiseksi eräissä tapauksissa rikosteknisten todisteiden tai silminnäkijälausuntojen puuttuessa rikostutkinta on voitu käynnistää pelkästään säilytettyjen tietojen pohjalta. Saksa mainitsi esimerkkinä poliisin murhan, jonka tekijä oli paennut uhrin autolla ja sittemmin hylännyt sen. Epäillyn todettiin sen jälkeen järjestäneen itselleen puhelimitse uuden kulkuneuvon. Murhaajan henkilöllisyydestä ei löytynyt rikosteknisiä todisteita eikä teolle ollut silminnäkijöitä. Viranomaiset joutuivat turvautumaan liikennetietoihin voidakseen jatkaa tutkintaa. Myös internetin kautta tapahtuvaa lasten seksuaalista hyväksikäyttöä koskevissa tapauksissa tietojen säilyttäminen on ollut olennainen tutkintakeino. Säilytettyjen tietojen avulla voidaan muiden tutkintakeinojen ohella tunnistaa lasten hyväksikäyttöä esittävän sisällön kuluttajia[109] sekä tukea lapsiuhrien tunnistamista ja pelastamista. Tšekki ilmoitti, että ilman internetiin liittyvien tietojen säilyttämistä olisi ollut mahdotonta käynnistää operaatio Vilmaan liittyvä tutkinta, joka kohdistui lapsipornografian käyttäjien ja levittäjien verkostoon. Sen sijaan EU:n tasolla Europolin tuella toteutettu operaatio lasten suojelemiseksi hyväksikäytöltä ei ole ollut kovin tuloksekas, koska eräät jäsenvaltiot eivät ole voineet tutkia laajan kansainvälisen pedofiiliverkoston jäseniä jopa vuoden vanhojen IP-osoitteiden avulla, sillä ne eivät ole antaneet tietojen säilyttämistä koskevaa lainsäädäntöä. Tietoverkkorikollisuuden tutkinnassa IP-osoite on usein ensimmäinen johtolanka. Lainvalvontaviranomaiset voivat liikennetietojen avulla tunnistaa IP-osoitteen taakse kätkeytyvän tilaajan, ennen kuin ne tekevät päätöksen rikostutkinnan käynnistämisestä. Lisäksi poliisi voi IP-osoitteen avulla varoittaa ennalta tietoverkkorikollisuuden mahdollisia uhreja. Jos poliisi onnistuu saamaan haltuunsa bottiverkkojen haltijoiden käyttämän komentopalvelimen, se näkee vain palvelimeen liittyvät IP-osoitteet. Sen sijaan säilytettyjen tietojen avulla poliisi voi tunnistaa kyseisten IP-osoitteiden omistajat eli mahdolliset uhrit ja varoittaa heitä. Säilytetyt tiedot ovat olennainen osa rikostutkintaa Kolmanneksi vaikka lainvalvontaviranomaiset ja tuomioistuimet eivät useimmissa jäsenvaltioissa laadi tilastoja siitä, minkä tyyppiset todisteet ovat olleet tärkeitä tuomioiden tai vapauttavien tuomioiden kannalta, säilytetyt tiedot ovat olennainen osa rikostutkintaa ja syyteharkintaa EU:ssa. Eräät jäsenvaltiot totesivat, etteivät ne pysty aina erottamaan, mikä vaikutus säilytetyillä tiedoilla on ollut rikostutkinnan ja syyteharkinnan onnistumisen kannalta, sillä tuomioistuimet tarkastelevat kaikkia esitettyjä todisteita kokonaisuutena ja pitävät harvoin yhtä ainoaa todistetta ratkaisevana.[110] Alankomaat ilmoitti, että tammikuun ja heinäkuun välisenä aikana vuonna 2010 vanhoilla liikennetiedoilla oli ratkaiseva merkitys kahdessakymmenessäneljässä tuomioistuimen päätöksessä. Suomi raportoi, että 56 prosentissa yhteensä 3 405 tietopyynnöstä säilytetyt tiedot olivat joko ”tärkeitä” tai ”välttämättömiä” rikosten selvittämisen ja/tai syyteharkinnan kannalta. Yhdistynyt kuningaskunta toimitti tietoja, joilla pyrittiin kuvaamaan määrällisesti tietojen säilyttämisen vaikutusta rikosoikeudenkäynteihin. Se ilmoitti, että kolme lainvalvontavirastoa tarvitsi säilytettyjä tietoja useimmissa tai jopa kaikissa tutkimuksissaan, jotka johtivat syytteeseenpanoon tai tuomion antamiseen. Teknologian kehitys ja ennalta maksettujen SIM-korttien käyttö Lainvalvontaviranomaisten on kyettävä seuraamaan rikosten teossa tai edistämisessä käytetyn teknologian kehitystä. Tietojen säilyttäminen on eräs niistä tarpeellisista rikostutkinnan välineistä, joiden avulla lainvalvontaviranomaiset voivat ratkaista rikollisuuden nyky-yhteiskunnassa aiheuttamia monenlaisia, mittavia ja nopeita haasteita helposti ja kustannustehokkaasti. Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle on jätetty useita viestintämuotoja, jotka ovat yleistymässä. Esimerkiksi yliopistoissa tai suuryrityksissä käytettävät virtuaaliset yksityisverkot (VPN) mahdollistavat useiden käyttäjien pääsyn internetiin yhden yhdyskäytävän ja IP-osoitteen kautta. Lisäksi käyttöön on tulossa uutta teknologiaa, joka mahdollistaa osoitteiden jakamisen yksittäisille virtuaalisen yksityisverkon käyttäjille. Ennalta maksettuja palveluja hyödyntävien matkapuhelinkäyttäjien osuus vaihtelee eri puolilla EU:ta. Eräät jäsenvaltiot toteavat, että nimettömiä ennalta maksettuja SIM-kortteja voidaan käyttää myös rikolliseen toimintaan estämällä henkilön tunnistaminen rikostutkinnan yhteydessä varsinkin, jos kortti on hankittu toisesta jäsenvaltiosta.[111] Kuusi jäsenvaltiota (Tanska, Espanja, Italia, Kreikka, Slovakia ja Bulgaria) edellyttää ennalta maksettujen SIM-korttien rekisteröintiä. Nämä maat sekä eräät muut jäsenvaltiot (Puola, Kypros ja Liettua) kannattavat EU:n tasolla toteutettavaa toimenpidettä, jolla velvoitettaisiin kaikki ennalta maksettujen palvelujen käyttäjät rekisteröitymään. Näiden kansallisten toimien tehosta ei kuitenkaan ole esitetty todisteita. Lisäksi on todettu, että tällaisten toimien tehokkuus saattaa olla rajallinen esimerkiksi silloin, kun on kyse henkilöllisyysvarkaudesta tai kun SIM-kortin on ostanut kolmas henkilö tai kun käyttäjällä on jossakin EU:n ulkopuolisessa maassa hankittu kortti. Komissio ei kaiken kaikkiaan ole vakuuttunut siitä, että tässä vaiheessa tarvittaisiin EU:n tason toimia tällä alalla. TIETOJEN SÄILYTTÄMISEN VAIKUTUS OPERAATTOREIHIN JA KULUTTAJIIN Operaattorit ja kuluttajat Viisi suurta toimialajärjestöä ilmoitti yhteisessä lausunnossaan komissiolle, että direktiivillä on ”huomattava” tai ”valtava” taloudellinen vaikutus ”pieniin palveluntarjoajiin”, sillä direktiivi jättää ”runsaasti liikkumavaraa”.[112] Kahdeksan operaattoria esitti hyvin erilaiset arviot direktiivin noudattamisesta aiheutuvista pääoma- ja toimintamenoista. Näille väitteille saattaa löytyä tukea niistä rahamääristä, joita neljä jäsenvaltiota on ilmoittanut maksaneensa operaattoreille korvauksena näille aiheutuneista kustannuksista (ks. taulukko 6). Ennen kuin direktiivi saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä useimmissa jäsenvaltioissa, toteutettiin tutkimus, jonka mukaan tietojen säilyttämistä koskevan järjestelmän perustamisesta aiheutuvat kustannukset internet-palvelujen tarjoajalle, jolla on puoli miljoonaa asiakasta, ovat arviolta noin 375 240 euroa ensimmäisenä vuonna, minkä jälkeen toimintakustannukset ovat 9 870 euroa kuukaudessa.[113] Tiedonhakujärjestelmän perustamiskustannuksiksi arvioitiin 131 190 euroa ja toimintakustannuksiksi 28 960 euroa kuukaudessa. Saksan perustuslakituomioistuin sen sijaan katsoi 2. maaliskuuta 2010 antamassaan tuomiossa, että tietojen varastointivelvollisuus ei aiheuttanut erityisen kohtuutonta rasitusta palveluntarjoajille eikä myöskään ollut kohtuutonta suhteessa varastointivelvollisuudesta yrityksille aiheutuviin taloudellisiin kustannuksiin.[114] Tietojen säilyttämisen kustannukset yksikköä kohden ovat käänteisesti verrannolliset operaattorin kokoon ja siihen standardoinnin tasoon, jota kukin jäsenvaltio soveltaa suhteissaan operaattoreihin.[115] Useimmat operaattorit eivät kyenneet komission kyselylomakkeeseen antamassaan vastauksessa arvioimaan määrällisesti direktiivin vaikutusta kilpailuun, kuluttajahintoihin tai uuteen infrastruktuuriin ja palveluihin tehtäviin investointeihin. Direktiivin määrällisistä tai huomattavista vaikutuksista sähköisten viestintäpalvelujen kuluttajahintoihin ei ole olemassa minkäänlaisia todisteita. Kuluttajien edustajat eivät osallistuneet vuonna 2009 järjestettyyn julkiseen kuulemiseen. Erään kansalaisjärjestön Saksassa teettämän tutkimuksen mukaan kuluttajat olivat valmiita muuttamaan viestintäkäyttäytymistään ja välttämään sähköisten viestintäpalvelujen käyttöä tietyissä tilanteissa. Minkäänlaisesta toimintatapojen muutoksesta kyseisessä jäsenvaltiossa tai EU:ssa yleensä ei kuitenkaan ole saatu todisteita.[116] Komissio aikoo arvioida direktiiviin tehtävien muutosten vaikutusta toimialaan ja kuluttajiin muun muassa erityisellä Eurobarometrillä, jolla kartoitetaan suuren yleisön näkemyksiä. Kustannusten korvaaminen Direktiivissä ei säädetä niiden kustannusten korvaamisesta, joita operaattoreille aiheutuu tietojen säilyttämistä koskevasta velvoitteesta. Kustannukset voidaan ryhmitellä seuraavasti: 11. toimintamenot eli toimintakulut tai toistuvat menot, jotka liittyvät itse liiketoimintaan tai tietyn laitteen, komponentin, laitteiston osan tai laitoksen toimintaan, sekä 12. pääomamenot eli kulut, joilla pohjustetaan tulevia etuja, tai kustannukset, jotka aiheutuvat muiden kuin kulutustavaroiden kehittämisestä tai tarjoamisesta itse tuotetta tai järjestelmää varten; tähän voivat kuulua työntekijäkustannukset sekä laitoksesta aiheutuvat kulut, kuten vuokra sekä lämmitys- ja vesikustannukset. Kaikki jäsenvaltiot korvaavat jossain määrin kustannuksia, jos tietoja pyydetään rikosoikeudenkäynnin yhteydessä. Kaksi jäsenvaltiota on ilmoittanut korvaavansa sekä toiminta- että pääomamenoja. Kuusi jäsenvaltiota korvaa vain toimintamenoja. Komissiolle ei ole ilmoitettu muista korvausjärjestelmistä. Tiedot esitetään taulukossa 6. Taulukko 6: Jäsenvaltiot, jotka korvaavat kustannuksia | Jäsenvaltio | Toimintamenot | Pääomamenot | Korvauksista aiheutuvat vuotuiset kustannukset (milj. euroa) | Belgia | Kyllä | Ei | 22 (2008) | Bulgaria | Ei | Ei | - | Tšekki | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä.[117] | Tanska | Kyllä | Ei | - | Saksa | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Viro | Kyllä | Ei | - | Irlanti | Ei | Ei | - | Kreikka | Ei | Ei | - | Espanja | Ei | Ei | - | Ranska | Kyllä | Ei | - | Italia | - | - | - | Kypros | Ei | Ei | - | Latvia | Ei | Ei | - | Liettua | Kyllä, jos korvausta pyydetään ja pyyntö on perusteltu. | Ei | - | Luxemburg | Ei | Ei | - | Unkari | Ei | Ei | - | Malta | Ei | Ei | - | Alankomaat | Kyllä | Ei | - | Itävalta | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Puola | Ei | Ei | - | Portugali | Ei | Ei | - | Romania | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Slovenia | Ei | Ei | - | Slovakia | Ei | Ei | - | Suomi | Kyllä | Kyllä | 1 | Ruotsi | Direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. | Yhdistynyt kuningaskunta | Kyllä | Kyllä | 55 (korvaukset kolmelta vuodelta) | Edellä esitetyn pohjalta voidaan todeta, ettei direktiivin tavoitetta tasavertaisten toimintaedellytysten luomisesta operaattoreille EU:ssa ole täysin saavutettu. Komissio aikoo harkita keinoja minimoida sisämarkkinoiden toimintaa haittaavat esteet huolehtimalla siitä, että operaattoreille korvataan johdonmukaisesti ne kustannukset, joita tietojen säilyttämistä koskevan velvoitteen noudattamisesta aiheutuu. Erityisesti on tarkoitus ottaa huomioon pienet ja keskisuuret operaattorit. TIETOJEN SÄILYTTÄMISEN VAIKUTUS PERUSOIKEUKSIIN Perusoikeudet: oikeus yksityisyyteen ja henkilötietojen suoja Tietojen säilyttäminen rajoittaa yksityisyyden suojaa sekä henkilötietojen suojaa, jotka ovat EU:ssa perusoikeuksia.[118] Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan niitä voidaan rajoittaa ”ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen” ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti, jos rajoitukset ovat välttämättömiä ja vastaavat EU:n tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia. Käytännössä tämä tarkoittaa, että rajoitusten on oltava[119] 13. täsmällisesti ja ennakoitavasti muotoiltu, 14. välttämättömiä yleistä etua koskevan tavoitteen saavuttamiseksi tai muiden oikeuksien ja vapauksien suojelemiseksi, 15. oikeasuhteisia tavoitteeseen nähden, sekä 16. perusoikeuksien keskeistä sisältöä kunnioittavia. Myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan 2 kohdassa todetaan, että viranomaiset saavat puuttua yksityisyyden suojaan, jos se on välttämätöntä kansallisen ja yleisen turvallisuuden vuoksi tai rikollisuuden estämiseksi.[120] Sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 15 artiklan 1 kohdassa ja tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin johdanto-osan kappaleissa vahvistetaan nämä periaatteet, jotka luovat perustan EU:n lähestymistavalle tietojen säilyttämiseen. Euroopan unionin tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ovat oikeuskäytännössään määritelleet ne edellytykset, jotka on täytettävä, ennen kuin yksityisyyden suojaa voidaan rajoittaa. Kyseiset tuomiot on otettava huomioon harkittaessa direktiivin muuttamista erityisesti säilytettyjen tietojen saantia ja käyttöä koskevien edellytysten osalta. Yksityisyyden suojaa koskevat rajoitukset on muotoiltava täsmällisesti ja ennakoitavasti Euroopan yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Österreichischer Rundfunk, että yksityisyyden suojaa rajoittavan säännöksen on oltava ”sanamuodoltaan riittävän täsmällinen, jotta lain adressaatit voivat toimia sen mukaisesti …. [ja oltava] ennakoitavuusedellytyksen mukainen”. Yksityisyyden suojaa koskevien rajoitusten on oltava välttämättömiä, ja niiden ohella on annettava vähimmäistakeet Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi asiassa Copland v. Yhdistynyt kuningaskunta, joka käsitteli valtion harjoittamaa henkilön puhelujen, sähköpostin ja internetin käytön seurantaa, että yksityisyyden suojan rajoittamista voidaan pitää välttämättömänä vain, jos se perustuu kansalliseen lainsäädäntöön.[121] Asiassa S. ja Marper v. Yhdistynyt kuningaskunta, joka käsitteli DNA-profiilien tai sormenjälkien säilyttämistä tapauksessa, jossa henkilölle on rikosasiassa annettu vapauttava tuomio tai jota koskeva oikeudenkäynti on keskeytetty ennen tuomion antamista, ihmisoikeustuomioistuin katsoi, että yksityisyyden suojan rajoittaminen on perusteltua vain, jos sillä vastataan pakottavaan sosiaaliseen tarpeeseen, jos se on oikeassa suhteessa tavoitteeseen ja jos viranomaisen esittämät perustelut ovat merkittäviä ja riittäviä.[122] Keskeisten tietosuojaperiaatteiden mukaan tietojen säilyttämisen olisi oltava oikeassa suhteessa keräämisen tarkoitukseen nähden, ja lisäksi säilytysaikaa olisi rajoitettava.[123] Puhelinkuuntelun, salaisen tarkkailun ja tiedustelutietojen salassa tapahtuvan keräämisen osalta olisi tärkeä määritellä selkeästi ja tarkasti säännökset, jotka kattavat toimien laajuuden ja soveltamisalan, sekä vähimmäistakeet, jotka koskevat muun muassa toimien kestoa, tietojen varastointia ja käyttöä, kolmansien osapuolten oikeutta saada tietoja, tietojen koskemattomuuden ja luottamuksellisuuden säilyttämiseksi toteutettavia menettelyjä sekä tietojen tuhoamista. Vain näin voidaan riittävässä määrin ehkäistä väärinkäytön ja mielivaltaisen käytön riskit. Yksityisyyden suojaa koskevien rajoitusten on oltava oikeasuhteisia yleiseen etuun nähden Euroopan unionin tuomioistuin totesi asiassa Schecke & Eifert (kaikkien maataloustukien saajien julkaiseminen internetissä) antamassaan tuomiossa[124], etteivät EU:n lainsäätäjät näyttäneet toteuttaneen asianmukaisia toimia löytääkseen sopivan tasapainon yksityisyyden suojan keskeisen sisällön sekä EU:n määrittelemän yleisen edun (avoimuuden) välille. Tuomioistuin katsoi erityisesti, että lainsäätäjät eivät olleet harkinneet muita keinoja, jotka olisivat olleet tavoitteen mukaisia ja rajoittaneet vähemmän tuensaajien oikeutta yksityisyyden ja henkilötietojen suojaan. Sen vuoksi unionin tuomioistuin katsoi, että lainsäätäjät olivat ylittäneet oikeasuhteisuuden rajat, sillä ”henkilötietojen suojaa koskevat poikkeukset ja rajoitukset on toteutettava täysin välttämättömän rajoissa”. Tietojen säilyttämisen periaatteeseen kohdistuva kritiikki Useat kansalaisjärjestöt ovat esittäneet komissiolle kirjallisesti, että tietojen säilyttäminen rajoittaa tarpeettomasti ja perusteetta yksilöiden oikeutta yksityiselämän suojaan. Ne katsovat, että henkilöiden televiestintää koskevien liikenne-, paikka- ja tilaajatietojen säilyttämisessä ilman yksilön suostumusta, salassa ja valikoimattomasti on kyse laittomasta perusoikeuksien rajoittamisesta. Eräs kansalaisoikeuksia puolustava ryhmittymä on vienyt asian oikeuteen yhdessä jäsenvaltiossa (Irlanti). On siis odotettavissa, että kysymys direktiivin laillisuudesta tulee jossain vaiheessa Euroopan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.[125] Myös Euroopan tietosuojavaltuutettu on esittänyt epäilyksiä tietojen säilyttämisen tarpeellisuudesta. Vaatimus tietoturva- ja tietosuojasääntöjen vahvistamisesta Tietosuojatyöryhmän toista täytäntöönpanotoimea koskevassa raportissa esitettiin, että kaikkeen liikennetietojen säilyttämiseen liittyy olennaisesti viestinnän luottamuksellisuuden ja ilmaisunvapauden loukkausten riski. Raportissa kritisoitiin eräiltä osin kansallista täytäntöönpanoa ja erityisesti tietojen kirjaamista, säilytysaikoja, säilytettävien tietojen tyyppejä ja tietoturvatoimia. Tietosuojatyöryhmä raportoi tapauksista, joissa oli säilytetty internetiin liittyvän viestinnän sisältöä , vaikka tämä ei kuulu direktiivin soveltamisalaan. Säilytettävien tietojen joukossa oli esimerkiksi kohteena olevia IP-osoitteita ja verkkosivustojen URL-osoitteita, sähköpostien otsikoita ja cc:nä merkittyjä vastaanottajia. Tietosuojatyöryhmä vaati sen vuoksi selventämään, että direktiivissä luetellut tietoluokat ovat kattavat eikä operaattoreille saa asettaa ylimääräisiä tietojensäilytysvelvoitteita. Euroopan tietosuojavaltuutettu on esittänyt, että direktiivillä ei ole onnistuttu yhtenäistämään kansallisia säännöksiä ja että säilytettyjen tietojen käyttö ei rajoitu pelkästään vakavan rikollisuuden torjuntaan.[126] Hänen mukaansa sellaisessa EU:n säädöksessä, jossa vahvistetaan pakollista tietojen säilyttämistä koskevat säännöt, olisi myös säädettävä lainvalvontaviranomaisten tiedonsaantia ja tietojen käyttöä koskevista säännöistä, jos tietojen säilyttämisen voidaan osoittaa olevan välttämätöntä. Tietosuojavaltuutettu on kehottanut EU:ta laatimaan kattavan oikeudellisen kehyksen, jossa paitsi asetetaan operaattoreille tietojen säilyttämistä koskevia velvollisuuksia, myös säännellään sitä, miten jäsenvaltiot käyttävät tietoja lainvalvontatarkoituksiin. Tarkoituksena on siis lisätä oikeusvarmuutta kansalaisten kannalta. Tietosuojaviranomaiset ovat yleisesti katsoneet, että tietojen säilyttämiseen liittyy mahdollinen riski yksityisyyden suojan rikkoutumisesta eikä direktiivillä ole pyritty poistamaan tätä ongelmaa EU:n tasolla. Sen sijaan direktiivissä vaaditaan jäsenvaltioita huolehtimaan kansallisten tietosuojasääntöjen noudattamisesta. Vaikka vakavasta yksityisyyden suojan rikkoutumisesta ei ole käytännön esimerkkejä, tietoturvaloukkausten riski on olemassa ja saattaa jopa kasvaa teknologian kehittyessä ja uusien viestintämuotojen yleistyessä, ellei käyttöön oteta riittäviä turvatakeita. Riski ei myöskään riipu siitä, tallennetaanko tietoja liiketaloudellisia vai turvallisuuteen liittyviä tarkoituksia varten ja EU:n sisäpuolella vai ulkopuolella. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET Tässä kertomuksessa on kuvattu EU:n nykyisen tietojensäilytysjärjestelmän lukuisia etuja sekä niitä seikkoja, joita voitaisiin vielä parantaa. EU hyväksyi direktiivin aikana, jolloin oli olemassa korostunut uhkaavan terrori-iskun vaara. Komission suunnittelemassa vaikutustenarvioinnissa voidaan pohtia, onko tietojen säilyttäminen EU:ssa välttämätöntä ja oikeasuhteista ottaen huomioon sisäinen turvallisuus, sisämarkkinoiden sujuva toiminta sekä yksityisyyden suojan ja perusoikeuksiin kuuluvan henkilötietojen suojan vahvistaminen. Komission ehdotuksessa tietojen säilyttämistä koskevan direktiivin tarkistamiseksi olisi otettava huomioon seuraavat päätelmät ja suositukset. EU:n olisi tuettava ja säänneltävä tietojen säilyttämistä turvatoimena Useimmat jäsenvaltiot katsovat, että tietojen säilyttämistä koskevat EU:n säännöt ovat tarpeellinen väline lainvalvonnalle, uhrien suojelulle ja rikosoikeusjärjestelmille. Todisteet eli jäsenvaltioiden toimittamat tilastot ja esimerkit ovat joiltakin osin rajalliset, mutta ne tukevat kuitenkin säilytettyjen tietojen suurta merkitystä rikostutkinnassa. Säilytettyjen tietojen avulla löydetään arvokkaita johtolankoja ja todisteita rikosten ehkäisyä ja syytteeseenpanoa sekä rikosoikeuden täytäntöönpanoa varten. Tietojen pohjalta on annettu tuomioita rikoksista, joita ei ehkä koskaan olisi saatu selvitettyä ilman tietojen säilyttämistä. Lisäksi säilytettyjen tietojen avulla on voitu antaa vapauttavia tuomioita syyttömille henkilöille. Tätä alaa koskevilla yhtenäisillä säännöillä olisi varmistettava, että tietojen säilyttämisen avulla voidaan tehokkaasti ehkäistä rikollisuutta, että toimialalla on oikeusvarmuus sujuvasti toimivilla sisämarkkinoilla ja että yksityisyyden ja henkilötietojen suojaa kunnioitetaan johdonmukaisesti kaikkialla EU:ssa. Direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä epätasaisesti Yhteensä 22 jäsenvaltiossa on voimassa säännöksiä, joilla direktiivi on saatettu kansalliseen lainsäädäntöön. Koska jäsenvaltioille on annettu huomattavasti harkinnanvaraa toteuttaa sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tietojen säilyttämistä koskevia toimenpiteitä, tietojen säilyttämistä koskevaa direktiiviä on vaikea arvioida. Kansallisissa säännöksissä on huomattavia eroja tarkoituksen rajoittamisen, tietojen saannin, säilytysaikojen, tietosuojan ja tietoturvan sekä tilastojen osalta. Kolme jäsenvaltiota on rikkonut direktiiviä, koska niiden perustuslakituomioistuimet kumosivat säännökset, joilla direktiivi oli tarkoitus saattaa kansalliseen lainsäädäntöön. Kaksi muuta jäsenvaltiota ei ole vielä saattanut direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään. Komissio pyrkii jatkossakin tukemaan kaikkia jäsenvaltioita varmistaakseen direktiivin tehokkaan täytäntöönpanon. Lisäksi se aikoo valvoa EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoa, tarvittaessa rikkomismenettelyjen avulla. Direktiivillä ei ole yhdenmukaistettu lähestymistapaa tietojen säilyttämiseen eikä luotu operaattoreille tasapuolisia toimintaedellytyksiä Direktiivin avulla on varmistettu, että tietoja säilytetään useimmissa jäsenvaltioissa. Direktiivi ei sinänsä takaa, että säilytettävien tietojen varastoinnissa, haussa ja käytössä kunnioitetaan täysimääräisesti yksityisyyden ja henkilötietojen suojaa. Vastuu näiden oikeuksien kunnioittamisesta on jäsenvaltioilla. Direktiivillä on lähinnä pyritty yhdenmukaistamaan osittain lähestymistapoja tietojen säilyttämiseen. Ei ole siis yllättävää huomata, etteivät jäsenvaltiot sovella tietojen säilyttämiseen yhteistä lähestymistapaa. Tämä koskee direktiivin tiettyjä säännöksiä, kuten tarkoituksen rajoittamista tai säilytysaikoja, sekä direktiivin ulkopuolelle jääviä seikkoja, esimerkiksi operaattoreille aiheutuvien kustannusten korvaamista. Vaikka tietynasteinen vaihtelu on nimenomaan sallittua direktiivin puitteissa, kansalliset erot tietojen säilyttämisessä ovat aiheuttaneet melkoisia ongelmia operaattoreille. Operaattoreille aiheutuvat kustannukset olisi korvattava systemaattisesti Toimiala kärsii edelleen oikeusvarmuuden puutteesta. Velvollisuus säilyttää ja hakea tietoja aiheuttaa melkoisia kustannuksia kaikille ja erityisesti pienille operaattoreille, ja operaattoreihin kohdistuu eri jäsenvaltioissa erilaisia vaatimuksia ja niille maksetaan erisuuruisia korvauksia. Ei ole kuitenkaan osoitettu, että direktiivi olisi vaikuttanut haitallisesti koko televiestintäalaan. Komissio aikoo pohtia, miten voitaisiin varmistaa, että operaattoreille aiheutuneet kustannukset korvataan systemaattisesti. Oikeasuhteisuuden varmistaminen tietojen varastoinnin, hakemisen ja käytön aikana Komissio aikoo varmistaa, että mahdollisesti esitettävässä tietojen säilyttämistä koskevassa ehdotuksessa otetaan huomioon oikeasuhteisuuden periaate, että ehdotus vastaa vakavan rikollisuuden ja terrorismin ehkäisemistä koskevaa tavoitetta, eikä ehdotuksessa ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Komissio ottaa huomioon, että henkilötietojen suojaa koskevia poikkeuksia ja rajoituksia olisi sovellettava vain täysin välttämättömän rajoissa. Lisäksi komissio aikoo arvioida perusteellisesti, millaisia vaikutuksia liikennetietojen varastointia, saantia ja käyttöä koskevien sääntöjen tiukentaminen aiheuttaisi rikosoikeusjärjestelmän ja lainvalvonnan tehokkuudelle ja tuloksellisuudelle, yksityisyyden suojalle sekä julkishallinnon ja operaattoreiden maksettaviksi tuleville kustannuksille. Vaikutustenarvioinnissa olisi tarkasteltava erityisesti seuraavia seikkoja: - johdonmukaisuus tietojen säilyttämisen tarkoitusta koskevan rajoittamisen sekä niiden rikostyyppien osalta, joiden yhteydessä on mahdollista saada ja käyttää säilytettyjä tietoja - pakolliseen tietojen säilyttämiseen sovellettavien määräaikojen yhdenmukaistaminen ja mahdollisesti lyhentäminen - kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavalle yleiselle tietojensäilytys- ja hakujärjestelmälle osoitettujen tietopyyntöjen riippumaton valvonta - niiden viranomaisten määrän rajoittaminen, joilla on valtuudet saada tietoja - säilytettävien tietoluokkien vähentäminen - ohjeiden laatiminen tietojen saantia ja tietojen luovutusmenettelyjä koskevia teknisiä ja organisatorisia turvatoimia varten - ohjeiden laatiminen tietojen käyttöä ja tietojen louhinnan ehkäisemistä varten sekä - käyttökelpoisten mittaus- ja raportointikeinojen kehittäminen helpottamaan tulevan säädöksen soveltamisen vertailua ja arviointia. Komissio aikoo myös harkita, voitaisiinko tietojen säilyttämistä jollakin tavoin täydentää tietojen tallentamiseen sovellettavalla EU:n laajuisella lähestymistavalla. Komissio aikoo tarkastella sekä perusoikeuksien tarkistuslistaa että lähestymistapaa tiedonhallintaan vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella[127] arvioidakseen, vastaavatko ne suhteellisuusperiaatetta ja ennakoitavuuden vaatimusta. Lisäksi komissio aikoo varmistaa, että ehdotus on johdonmukainen EU:n tietosuojalainsäädännön käynnissä olevan tarkistuksen kanssa.[128] Seuraavat vaiheet Komissio aikoo ehdottaa tämän arvioinnin pohjalta nykyisen tietojen säilyttämistä koskevan säädöksen tarkistamista. Se aikoo laatia useita vaihtoehtoja yhteistyössä lainvalvontaviranomaisten, oikeuslaitoksen, toimialan, kuluttajaryhmien, tietosuojaviranomaisten sekä kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa. Lisäksi komissio aikoo hankkia lisää tietoa kansalaisten käsityksistä, jotka koskevat tietojen säilyttämistä ja sen vaikutuksia kuluttajien käyttäytymiseen. Näiden tietojen pohjalta laaditaan vaikutustenarviointi, jossa analysoidaan eri toimintavaihtoehtoja ja joka muodostaa perustan komission ehdotukselle. Liite: liikennetietojen säilyttämistä koskevia tilastoja Liitettä koskeva huomautus 1. Tietojen ikä viittaa ajanjaksoon, joka kului tietojen tallentamispäivästä päivään, jona toimivaltainen viranomainen pyysi tietojen toimittamista. 2. Internetiin liittyvillä tiedoilla tarkoitetaan tietoja, jotka koskevat internet-yhteyttä, internet-sähköpostia ja internet-puhelinta. 3. Tšekin, Latvian ja Puolan osalta tilastoja koskee lisähuomautus (ks. 5.1 kohta). Jäsenvaltioiden toimittamat tilastot vuodelta 2008 Taulukko 7: Säilytettyjä liikennetietoja koskevat pyynnöt vuonna 2008 tietojen iän mukaan eriteltynä | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Italia | Tietoja ei ole toimitettu | Unkari | Tietoja ei ole toimitettu | Itävalta | Tietoja ei ole eritelty iän mukaan | 3093 | Puola | Tietoja ei ole toimitettu | Portugali | Tietoja ei ole toimitettu | Romania | Tietoja ei ole toimitettu | Slovenia | Tietoja ei ole eritelty iän mukaan | 2821 | Slovakia | Tietoja ei ole toimitettu | Suomi | 9134 | 1144 | 448 | 214 | 268 | 4008 | Ruotsi | Tietoja ei ole toimitettu | Tietotyyppi / jäsenvaltio | Kiinteitä puheluja koskevat tiedot | Matkapuheluja koskevat tiedot | Internetiin liittyvät tiedot | Yhteensä | Belgia | Tietoja ei ole toimitettu | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Tšekki | 4983 (131) | 125040 (2276) | 1537 (83) | 131560 (2490) | Tanska | 192 (0) | 3273 (5) | 134 (0) | 3599 (5) | Saksa | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 12684 (931) | Viro | 4114 (1519) | 376 (7) | Tietoja ei ole toimitettu | 4490 (1526) | Irlanti | 5317 (16) | 5873 (48) | 2905 (33) | 14095 (97) | Kreikka | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 584 | Espanja | 4448 (0) | 40013 (0) | 9117 (0) | 53578 (0) | Ranska | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 503437 | Italia | Tietoja ei ole toimitettu | Kypros | 3 (0) | 31 (5) | 0 (0) | 34 (5) | Latvia | 1602 (90) | 14238 (530) | 1052 (76) | 16892 (696) | Liettua | 765 (72) | 84550 (5657) | Tietoja ei ole toimitettu | 85315 (5729) | Luxemburg | Tietoja ei ole toimitettu | Unkari | Tietoja ei ole toimitettu | Malta | 29 (0) | 748 (120) | 92 (13) | 869 (133) | Alankomaat | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 85000 | Itävalta | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 3093 | Puola | Tietoja ei ole toimitettu | Portugali | Tietoja ei ole toimitettu | Romania | Tietoja ei ole toimitettu | Slovenia | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 2821 | Slovakia | Tietoja ei ole toimitettu | Suomi | Tietoja ei ole eritelty tietotyypin mukaan | 4008 | Ruotsi | Tietoja ei ole toimitettu | Yhdistynyt kuningaskunta | 90747 (0) | 329421 (0) | 50054 (0) | 470222 (0) | Yhteensä | 1392281 | Taulukko 9: Kiinteissä verkoissa tapahtuvaan puhelintoimintaan liittyviä, säilytettyjä liikennetietoja koskevat pyynnöt, joiden pohjalta lähetettiin tietoja vuonna 2008, tietojen iän mukaan eriteltynä | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Italia | Tietoja ei ole toimitettu | Unkari | Tietoja ei ole toimitettu | Itävalta | Tietoja ei ole toimitettu | Puola | Tietoja ei ole toimitettu | Portugali | Tietoja ei ole toimitettu | Romania | Tietoja ei ole toimitettu | Slovenia | Tietoja ei ole toimitettu | Slovakia | Tietoja ei ole toimitettu | Suomi | Tietoja ei ole toimitettu | Ruotsi | Tietoja ei ole toimitettu | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Italia | Tietoja ei ole toimitettu | Unkari | Tietoja ei ole toimitettu | Itävalta | Tietoja ei ole toimitettu | Puola | Tietoja ei ole toimitettu | Portugali | Tietoja ei ole toimitettu | Romania | Tietoja ei ole toimitettu | Slovenia | Tietoja ei ole toimitettu | Slovakia | Tietoja ei ole toimitettu | Suomi | Tietoja ei ole toimitettu | Ruotsi | Tietoja ei ole toimitettu | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Viro | Tietoja ei ole toimitettu | Italia | Tietoja ei ole toimitettu | Luxemburg | Tietoja ei ole toimitettu | Unkari | Tietoja ei ole toimitettu | Itävalta | Tietoja ei ole toimitettu | Puola | Tietoja ei ole toimitettu | Portugali | Tietoja ei ole toimitettu | Romania | Tietoja ei ole toimitettu | Slovenia | Tietoja ei ole toimitettu | Slovakia | Tietoja ei ole toimitettu | Suomi | Tietoja ei ole toimitettu | Ruotsi | Tietoja ei ole toimitettu | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Italia | Tietoja ei ole toimitettu | Unkari | Tietoja ei ole toimitettu | Itävalta | Tietoja ei ole toimitettu | Portugali | Tietoja ei ole toimitettu | Romania | Tietoja ei ole toimitettu | Slovakia | Tietoja ei ole eritelty iän mukaan | 5214 | Yhdistynyt kuningaskunta | Tietoja ei ole toimitettu | Tietotyyppi / jäsenvaltio | Kiinteitä puheluja koskevat tiedot | Matkapuheluja koskevat tiedot | Internetiin liittyvät tiedot | Yhteensä | Belgia | Tietoja ei ole toimitettu | Bulgaria | Tietoja ei ole toimitettu | Tšekki | 13843 (934) | 256074 (9141) | 10354 (371) | 280271 (10446) | Tanska | 133 (0) | 3771 (10) | 162 (1) | 4066 (11) | Saksa | Tietoja ei ole toimitettu | Viro | 6422 (2279) | 902 (21) | 1086 (468) | 8410 (2768) | Irlanti | 4542 (16) | 5239 (20) | 1502 (56) | 11283 (92) | Kreikka | Tietoja ei ole toi