[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 16.8.2007

KOM(2007) 474 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO

EUROOPAN ALUEIDEN KILPAILUKYVYN PARANTAMINEN TUTKIMUS- JA INNOVAATIOTOIMINNAN AVULLA

Kasvun sekä työpaikkojen määrän ja laadun edistäminen {SEC(2007)1045}

KOMISSION TIEDONANTO

EUROOPAN ALUEIDEN KILPAILUKYVYN PARANTAMINEN TUTKIMUS- JA INNOVAATIOTOIMINNAN AVULLA

Kasvun sekä työpaikkojen määrän ja laadun edistäminen

1. JOHDANTO

Keskeistä uudistetulle kumppanuudelle kasvun ja työllisyyden lisäämiseksi on pyrkimys edistää osaamistaloutta erityisesti tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja innovoinnin avulla. Yhteisön tasolla Euroopan unionilla on kolme keskeistä tukivälinettä: koheesiopolitiikka, jota rahoitetaan rakennerahastoista ja koheesiorahastosta, tutkimuksen puiteohjelma sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma (CIP). Tässä tiedonannossa pyritään esittämään eurooppalaisten tutkimus-, innovaatio- ja koheesiopolitiikkojen rahoitusvälineiden rakenteista saatavat synergiat. Jotta näiden kolmen välineen vaikuttavuutta voitaisiin lisätä, nämä synergiat pitäisi nyt muuntaa kansallisten ja alueellisten viranomaisten sekä alueellisten toimijoiden toteuttamista toimista saataviksi synergioiksi. Tiedonannossa tarkastellaan vallitsevaa tilannetta ja kehotetaan jäsenvaltioita ja alueita hyödyntämään aikaisempaa tehokkaammin EU:n tutkimus-, innovaatio- ja koheesiopolitiikkoja ja niiden välineitä.

Tutkimus- ja innovaatiotoiminta on keskeisellä sijalla pyrittäessä ratkaisemaan tiettyjä Euroopan unionin keskeisiä kysymyksiä ja pidettäessä yllä talouskasvuun, sosiaaliseen vastuuseen ja kestävään kehitykseen perustuvaa EU:n mallia. Meidän on lisättävä tuottavuutta, parannettava työllisyyttä ja suuntauduttava korkeamman lisäarvon tarjoavaan taloudelliseen toimintaan. Työvoimalta edellytetään entistä parempia taitoja ja valmiutta sopeutua muutoksiin. Tämän vuoksi on erittäin tärkeää investoida inhimilliseen pääomaan tutkimus- ja innovaatiotoiminnan lisäämiseksi.

Tutkimus- ja innovaatiotoiminta tarjoaa myös ratkaisuja, joilla voidaan välttää resurssien kestävän kehityksen vastainen käyttö (ml. energiankulutus), torjua ilmastonmuutosta ja vastata väestörakenteen muuttumisen synnyttämiin haasteisiin. Avoimessa globaalissa taloudessa kilpailukyky edellyttää yritysten valmiutta kehittää korkean lisäarvon sisältäviä tavaroita ja palveluja. Tämän vuoksi siirtyminen kohti innovointiin perustuvaa kasvua on keskeisellä sijalla uudistetussa Lissabonin toimintasuunnitelmassa, joka on EU:n vastaus globalisaation haasteisiin.

Innovaatiotoimintaan löytyvät parhaimmat ratkaisut alueellisella tasolla, koska fyysinen läheisyys edistää julkisen ja yksityisen sektorin toimijoiden välistä yhteistä toimintaa. Tutkimusta, teknologian kehittämistä ja innovointia voidaan useissa tapauksissa edistää onnistuneesti alueellisten klustereiden avulla. Alueellisten päättäjien ja yrittäjien kyky muuntaa tieto, taidot ja valmiudet kestäväksi kilpailueduksi on olennaista alueiden talouskehityksen kannalta. Euroopan alueiden kyky hyödyntää ja kehittää osaamista ja teknologioita vaihtelee kuitenkin huomattavasti. Tämä haittaa alueiden kasvua ja mitä todennäköisimmin lisää EU:n eri alueiden välisiä varallisuuseroja, jotka ovat kasvaneet entisestään unionin viimeisimpien laajentumiskierrosten myötä.

EU:n kohtaamat uudet haasteet ovat entistä monisäikeisempiä. Ne edellyttävät entistä jäsennellympää ja strategisempaa yhteisön, kansallisten ja alueellisten politiikkojen yhteistoimintaa.

Osana Lissabonin toimintasuunnitelmaa toteuttavien yhteisön tutkimus-, innovaatio- ja koheesiopolitiikkojen yhteiset ja toisiaan täydentävät tavoitteet ovat seuraavat:

- luoda eurooppalainen tutkimusalue (ERA) parantamalla T&K-valmiuksia edistämällä eurooppalaista huippuosaamista sekä pienentämällä rakenteellisia eroja;

- tehostaa T&K- ja innovaatiotoimintaa, millä samalla edistetään talouden kasvua ja uusien työpaikkojen luomista, edistämällä terveen taloudellisen toimintaympäristön syntymistä, helpottamalla riskipääoman saantia, tukemalla innovaatioklustereiden kehittämistä, lisäämällä henkistä pääomaa, tukemalla teknologian siirtoa erityisesti yliopistoista ja tutkimuskeskuksista pk-yrityksiin sekä pk-yritysten välillä sekä auttamalla julkisen sektorin T&K- ja tiedelaitoksia luomaan yhteyksiä paikallisiin yrityksiin esimerkiksi verkottamistoimien avulla;

- parantaa Euroopan yritysten ja alueiden kilpailukykyä erityisesti edistämällä yrittäjyyttä ja tukemalla pk-yrityksiä muun muassa yritysten tukiverkon avulla;

- lisätä taloudellista ja sosiaalista koheesiota laajentuneessa Euroopan unionissa yhteisön sopusointuisen, tasapainoisen ja kestävän kehityksen edistämiseksi;

- edistää kansallisia, alueellisia ja alueidenvälisiä innovaatiostrategioita;

- edistää innovaatiotoimintaa ja innovaatioklustereita.

2. EROJEN KUNNIOITTAMINEN TAVOITELTAVISTA SYNERGIOISTA HUOLIMATTA

Tarkasteltaessa mahdollisuuksia tavoitella entistä suurempia politiikkojen välisiä synergioita on oltava käsitys lähtökohdista ja kunkin politiikan erityispiirteistä. EU:n tutkimus-, innovaatio- ja koheesiopolitiikat myötävaikuttavat eri tavoin yhteiseen tavoitteeseen luoda uusia työpaikkoja ja lisätä kasvua. EU:n tutkimuspolitiikassa keskitytään edistämään huippuosaamista kansainvälisellä tasolla, kun taas innovaatiopolitiikassa tavoitteena on tietämyksen muuntaminen liiketoimintamahdollisuuksiksi ja yhteiskunnan tarpeita tyydyttäviksi uusiksi ratkaisuiksi muun muassa prosessi- ja organisatorisin innovaatioin, jotka vaikuttavat organisaatioiden rakenteisiin, prosesseihin ja keskinäisiin yhteyksiin. Koheesiopolitiikassa keskitytään alueellisen huippuosaamisen edistämiseen. Siitä on käynnissä olevalla ohjelmakaudella tullut keskeinen rahoituslähde Lissabonin strategian tukemisessa mm. TTK- ja innovaatiotoiminnan aloilla sekä vähiten kehittyneillä alueilla, joilla on luotava tällaisen toiminnan edellyttämät valmiudet, että kehittyneemmillä alueilla, joissa kyseistä toimintaa on tehostettava kilpailukyvyn parantamiseksi. Jäsenvaltioita on vaadittu ”korvamerkitsemään” vuodet 2007–2013 kattavien koheesiopolitiikan ohjelmien varoista 60–75 prosenttia Lissabonin strategian mukaisiin investointeihin erityisesti TTK- ja innovaatioaloilla[1]. Tämän vuoksi mahdollisuudet synergioihin tutkimus- ja innovaatiopolitiikkojen kanssa ovat suuremmat kuin koskaan aikaisemmin.

Pyrittäessä parantamaan näiden kolmen politiikan välistä koordinointia on tarpeen ottaa huomioon seuraavat seikat:

1. Kullakin politiikalla on eri oikeusperusta EY:n perustamissopimuksessa. Vaikka yleinen tavoite – kasvua ja työtä – on sama, tavoitteet on määriteltävä perustamissopimuksen mukaisesti.

2. Koska politiikoilla on erilainen perustussopimuksellinen perusta, tutkimus- ja innovaatiopolitiikan välineillä keskitytään yksittäisiin aloihin, kun taas koheesiopolitiikan välineiden kohteena ovat tietyt maantieteelliset alueet. Niinpä tutkimus- ja innovaatiopolitiikan välineillä tuotetaan alakohtaista erityisosaamista, kun taas koheesiopolitiikan välineillä pyritään kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan.

3. Eroja on myös toteutustavoissa. Seitsemännessä puiteohjelmassa turvaudutaan pääsääntöisesti tarjouskilpailunomaisiin ehdotuspyyntöihin, jotka julkaistaan Euroopan tasolla. Ehdotusten arvioinnissa komissiota avustavat riippumattomat asiantuntijat, ja ne valitaan laadukkuuden perusteella. Myös kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma hyödyntää Euroopan tasolla julkaistavia ehdotuspyyntöjä tieto- ja viestintätekniikkaa ja älykästä energiahuoltoa koskevissa ohjelmakokonaisuuksissa, kun taas muut rahoitusvälineet käyttävät avoimia kiinnostuksenilmaisupyyntöjä, joiden käsittelystä vastaavat Euroopan investointirahasto (EIR) ja komissio. Koheesiopolitiikan ohjelmat toteutetaan jakamalla niiden hallinnointi EU:n ja jäsenvaltioiden välillä monitasoista hallinnointijärjestelmää soveltaen. Myös niissä hyödynnetään usein tarjouskilpailuja, mutta ohjelmat on yleensä rajattu koskemaan yksittäistä maantieteellistä aluetta (vaikkakin tietyt koheesiopolitiikan ohjelmat kattavat myös kokonaisen jäsenvaltion tai joukon alueita). Niinpä valintaprosessi perustuu pääsääntöisesti alueellisiin kumppanuussuhteisiin. Näiden erojen vuoksi myös suorissa edunsaajissa voi olla eroja.

Komissio otti edellä esitetyt seikat huomioon laatiessaan politiikkoja vuosiksi 2007–2013. Se tarkasteli tässä yhteydessä, kuinka nämä kolme yhteisön politiikkaa voisivat täydentää toisiaan parhaiten ja kuinka viiden keskeisen välineen eli seitsemännen tutkimuksen ja teknologian kehittämisen puiteohjelman, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman ja koheesiopolitiikan välineiden, joita ovat rakennerahastot, Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) ja Euroopan sosiaalirahasto (ESR)[2], sekä Euroopan maaseudun kehittämisrahaston yhteiskäyttö voitaisiin toteuttaa. Välineet tarjoavat nyt entistä paremmat mahdollisuudet niiden koordinoituun käyttöön, josta kerrotaan liitteessä I. Se, että nämä viisi välinettä kattavat nyt saman ajanjakson (2007–2013), helpottaa osaltaan niiden koordinoitua käyttöä

Seitsemännessä puiteohjelmassa otettiin käyttöön joukko erityisiä aloitteita, joilla parannetaan kehityksestä jälkeen jääneiden alueiden toimijoiden valmiuksia osallistua yhteistyöhankkeisiin. Tässä yhteydessä ei kuitenkaan pidetty aiheellisena ehdottaa valintakriteereitä, joissa huomioitaisiin hankkeen alueellinen ulottuvuus tai joiden perusteella tuen määrä riippuisi alueen kehitysasteesta. Vaikka koheesiopolitiikassa ei varata erityisiä vähimmäismäärärahoja TTKI-toimintaan tai ylipäätään yksittäistä alaa varten, sekä koheesiopolitiikkaa sääntelevissä asetuksissa että strategisissa suuntaviivoissa kannustetaan lisäämään tutkimus- ja innovaatiovalmiuksia alueilla rahoittamalla tuottavia investointeja ja tukemalla paikallisiin voimavaroihin perustuvien T&K- ja innovaatiostrategioiden laatimista. Alustavien lukujen perusteella jäsenvaltiot ovat ”korvamerkinneet” noin 45 miljardia euroa koheesiopolitiikan varoista käytettäviksi T&K- ja innovaatiotoimintaan kohdistuviin investointeihin, mukaan luettuina investoinnit henkiseen pääomaan. Tämä määrä ylittää yli kolminkertaisesti määrän, joka investointiin näille aloille vuosina 2000–2006.

Kuten yhteisön strategisissa suuntaviivoissa todetaan, jäsenvaltiot ja alueet ovat keskeisessä asemassa laadittaessa johdonmukaista tukistrategiaa TTKI-toiminnalle. Ne arvioivat investointitarpeita ja määrittävät hankkeiden toteuttamisjärjestyksen. Vaikkei moitteettoman julkisten varojen hoidon mukaisesti ole mahdollista yhdistää rahoitusta kahdesta saman toimen tukikelpoisten kustannusten kattamiseksi [neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 54 artiklan 5 kohta], on mahdollista käyttää rakennerahastoja, maaseuturahastoa ja muita EU-varoja esimerkiksi tutkimus- ja innovaatiohankkeen tai -ohjelman eri osa-alueiden tai vaiheiden rahoittamiseen edellyttäen, että kyseinen osa-alue tai vaihe täyttää asianomaisesta rahoituslähteestä myönnettävälle tuelle asetetut edellytykset.

Synergioissa ei kuitenkaan pitäisi rajoittua pelkkään hankerahoituslähteiden täydentävyyteen. Sillä on merkitystä myös tutkimus- ja innovaatiovalmiuksien luomisessa ja kehittämisessä. Yhteisön välineiden avulla edistettävä tietämyksen vaihto on myös tärkeä synergian muoto. Lisäksi kaikilla asiaan liittyvillä yhteisön välineillä voidaan tukea sosiaalisen alan innovaatioita. Kaikki kolme yhteisön välinettä tarjoavat huomattavia mahdollisuuksia (ml. kehitysennusteet) jakaa tutkimus- ja innovaatiotoimintaan liittyvää taitotietoa EU:n alueiden välillä. Hyvien käytäntöjen siirto alueidenvälisten kumppanuuksien avulla on erittäin tärkeää tutkimus- ja innovaatiotoiminnan tehostamiseksi kaikkialla EU:ssa. Koheesiopolitiikassa Alueet talouden muutosten edistäjinä -aloitteella ja ESR:n toimenpideohjelmiin sisältyvien innovaatiotoimien ja ylikansallisten ohjelmien valtavirtaistamisella ( mainstreaming ) on suuri merkitys tässä yhteydessä, ja seitsemänteen puiteohjelmaan sisältyy kohdennettuja toimia kuten Osaavat alueet , Tutkimuspotentiaalin vapauttaminen ja ERA-Net-verkosto . Lisäksi kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmalla helpotetaan tietämyksen ja hyvien käytäntöjen vaihtoa erityisesti innovoinnin alalla.

3. TAVOITTEENA PAREMPI SYNERGIA TUTKIMUS-, INNOVAATIO- JA KOHEESIOPOLITIIKAN VÄLILLÄ

Hiljattain pidetyissä neuvoston (kilpailukyky) kokouksissa[3] tuotiin toistuvasti esiin tarve lisätä tutkimus-, kilpailukyky- ja aluepolitiikkojen yhteensovittamisesta saatavia synergioita. Myös useat neuvoa-antavat ryhmät ja muut toimijat ovat tarkastelleet näitä kysymyksiä ja vaatineet eri osapuolten välisen yhteistyön ja koordinoinnin parantamista kansallisella tasolla[4]. Nämä ryhmät ovat antaneet suosituksia useista eri kysymyksistä:

4. Puiteohjelman ja koheesiopolitiikan ohjelmien koordinoitua käyttöä koskevan erityisen strategian laatimisen tärkeys kansallisille ja alueellisille viranomaisille osana niiden TTKI-strategiaa.

5. Koheesiopolitiikan ja puiteohjelman tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisen tärkeys TTKI-strategioiden hallinnoinnin lujittamisessa tietojenvaihdon ja verkottumisen avulla.

6. Avainalojen toimivia synergioita koskevat ehdotukset: TTKI-valmiuksien lujittaminen ja kehittäminen, huippuosaamisen kehittäminen, pk-yritysten asianmukainen huomioiminen, yhteistyön luominen eurooppalaisella ja kansainvälisellä tasolla ja T&K-tulosten taloudellisen hyödyntämisen tehostaminen.

7. Seitsemännen puiteohjelman, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman ja koheesiopolitiikan täytäntöönpanossa osallisina olevien kansallisten ja alueellisten toimijoiden välisen viestinnän ja yhteistyön sekä edunsaajille suunnattavan tiedonvälityksen parantaminen.

8. Seitsemänteen puiteohjelmaan sisältyvästä Valmiudet-erityisohjelmasta tuettavien toimien käyttö asianomaisia alueita koskevan koheesiopolitiikan ohjelman avulla toteutettavien toimien valmistelusta ja täytäntöönpanosta tiedottamisessa ja koheesiopolitiikan ohjelmien käyttö tulevaisuudessa tapahtuvan puiteohjelmiin osallistumisen valmistelussa.

9. Tarve luoda entistä suurempia tutkimusinfrastruktuureihin liittyviä synergioita koheesiopolitiikan ja seitsemännen puiteohjelman välillä sekä tarve saada ”uudemmat” jäsenvaltiot osallistumaan mielekkäällä tavalla yleiseurooppalaisia tutkimusinfrastruktuureja koskevaan eurooppalaiseen kehittämissuunnitelmaan (” roadmap ”).

4. PÄÄTELMÄT

EU:lla on toisiaan täydentäviä politiikkoja Euroopan alueiden ja jäsenvaltioiden tutkimus-, innovaatio- ja yritystoiminnan tukemiseksi. Perustan luominen laadukkaalle eurooppalaiselle tutkimus- ja innovaatiotoiminnalle on perusedellytys, jotta EU:n kestävää kehitystä koskevan mallin toteuttamista voidaan jatkaa. Koheesiopolitiikalla voidaan auttaa kaikkia alueita luomaan tutkimus- ja innovaatiovalmiuksia, synnyttämään ja tukemaan sosiaalisen alan innovaatioita ja vaihtamaan tietoja hyvistä käytännöistä ylikansallisen ja alueidenvälisen yhteistyön avulla. Kun alueelliset toimijat ovat saavuttaneet riittävät valmiudet kilpaillakseen menestyksekkäästi EU:n puiteohjelmista myönnettävästä rahoituksesta, näitä valmiuksia kehitetään edelleen TTK:n puiteohjelmien sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman avulla jatkamalla hyviä käytäntöjä koskevien tietojen vaihtoa, kannustamalla eri maiden yhteistoimintaan ja saattamalla toimijoita yhteen konkreettisten ongelmien ratkaisemisessa. Rakennerahastoista voitaisiin tukea puolestaan TTKI-toiminnan, seitsemännen puiteohjelman ja kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman välineitä käytettäessä aikaisemmin todettuja tarpeita.

Yhteisö on huolehtinut siitä, että kasvua ja työllisyyttä edistävien välineiden välillä esiintyy synergioita. Nämä välineiden rakenteista syntyvät synergiat pitäisi nyt muuntaa kansallisten ja alueellisten viranomaisten sekä muiden osapuolten toteuttamista toimista saataviksi synergioiksi. Vastuu EU:n tutkimus- ja innovaatiotoiminnan parantamiseen liittyvien kunnianhimoisten tavoitteiden saavuttamisesta on jäsenvaltioilla. Yhteisön merkittävä rahoituslähde näitä investointeja varten on koheesiopolitiikka. Jäsenvaltioiden edistyminen koheesiopolitiikan hyödyntämisessä EU:n tutkimus- ja innovaatiotoiminnan lisäämiseksi vuosina 2007–2013 on rohkaisevaa. Komissio uskoo kuitenkin, että vielä enemmän voitaisiin saada aikaan kansallisella ja alueellisella tasolla tiedottamista ja välineiden käyttöä tehostamalla.

10. Komissio kehottaa jäsenvaltioita parantamaan käytäntöjä yhteisön välineiden koordinoidun valmistelun ja käytön lisäämiseksi TTK- ja innovaatiotoiminnan sekä koheesion tukemisessa kansallisella ja alueellisella tasolla ja kuvaamaan kansallisten uudistusohjelmien täytäntöönpanoa koskevissa raporteissaan, kuinka näitä käytäntöjä hyödynnetään asianomaisten maiden suurimpien ongelmien ratkaisemisessa. Koordinoidun käytön tarjoamat mahdollisuudet olisi otettava huomioon strategioita ja toimintamekanismeja laadittaessa sekä tutkimus- ja innovaatiohankkeiden eri näkökohtia ja vaiheita tarkasteltaessa. Lisäksi olisi otettava käyttöön järjestelmiä, joilla lisätään seitsemännen puiteohjelman, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman ja koheesiopolitiikan ohjelmien täytäntöönpanosta kansallisella ja alueellisella tasolla huolehtivien osapuolten, kansalliset ja alueelliset tutkimus- ja innovaatiotoiminnasta vastaavat ministeriöt mukaan luettuina, tietämystä näiden kolmen yhteisön välineen tarjoamista mahdollisuuksista. Olisi myös lisättävä näiden välineiden käyttöä, vaihdettava tietoja parhaista käytännöistä näiden välineiden käytöstä syntyvien synergioiden hyödyntämiseksi ja tiedotettava näistä kolmesta välineestä potentiaalisille edunsaajille.

11. Komissio laatii vuoden 2007 loppuun mennessä käytännön oppaan, jossa käsitellään rahoitusmahdollisuuksia sellaisen tutkimuslaitoksen tai yrityksen näkökulmasta, joka haluaa käyttää EU:n rahoitusta tutkimus- tai innovaatiotoiminnan harjoittamiseksi. Oppaassa tarkastellaan myös, kuinka ottaa käyttöön kansallisen ja alueellisen tason mekanismeja, joilla edistetään eri välineiden koordinoitua käyttöä. Lisäksi siinä selvitetään neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 54 artiklan 5 kohtaa, joka koskee kahdesta eri yhteisön rahoituslähteestä tulevan rahoituksen yhdistämistä saman toimen tukikelpoisten kustannusten kattamiseen.

12. Komissio raportoi keväällä 2009 yhteisön välineiden koordinoidussa käytössä kansallisella ja alueellisella tasolla tapahtuneesta edistymisestä ja esittää samassa yhteydessä esimerkkejä kansallisen ja alueellisen tason hyvistä käytännöistä.

13. Jotta täydentävän lisärahoituksen hankkiminen yhteisön välineistä sekä kansallisista ja alueellisista välineistä olisi helpompaa, komissio ilmoittaa säännöllisesti kansallisille ja alueellisille viranomaisille niiden alueella toimivista organisaatioista, joille on myönnetty tukea seitsemännestä puiteohjelmasta tai kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta. Tiedot toimitetaan kunkin välineen omia, jo olemassa olevia hallintorakenteita hyödyntäen.

Jotta tässä tiedonannossa yksilöityjen toimien toteuttamista voitaisiin seurata, komissio kutsuu tutkimuksen, innovoinnin ja aluekehityksen alalla toimivaltaiset osapuolet ja Euroopan alueiden kilpailukyvystä vastaavat komission yksiköt säännöllisin väliajoin yhteiseen neuvonpitoon, jossa komissio antaa niille tukea ja neuvoja keskeisten toimenpiteiden toteuttamisessa.

[1] Rahoituksen 60 prosentin tavoite koskee vähiten kehittyneitä alueita (lähentyminen), kun taas 75 prosentin tavoitetta sovelletaan muihin alueisiin (kilpailukyky). Tavoitteet ovat pakollisia EU-15-maille ja vapaaehtoisia EU-12-maille. Komissio raportoi yksityiskohtaisesti jäsenvaltioiden ohjelmista syksyllä 2007 annettavassa tiedonannossa Lissabonin toimintasuunnitelman alueellinen toteuttaminen – vuosien 2007–2013 innovaatio- ja koheesiopolitiikat .

[2] Koska koheesiopolitiikan toinen väline, koheesiorahasto, ei liity suoraan tutkimukseen, teknologian kehittämiseen ja innovointiin (TTKI), sitä ei käsitellä tässä yhteydessä.

[3] Neuvosto (kilpailukyky) hyväksyi 25. kesäkuuta 2007 päätelmät, jotka koskivat tutkimus- ja innovaatiotoiminnalle annettavan tuen tehostamista tutkimuksen puiteohjelman ja rakennerahastojen käytön koordinoinnin avulla. Päätelmissä korostetaan muun muassa TTKI-strategioiden kehittämisen, hallinnoinnin lujittamisen ja TTKI-huippuosaamisen kehittämisen tärkeyttä.

[4] EU:n tieteen ja tekniikan tutkimuskomitea (CREST) vahvisti suuntaviivat sille, miten puiteohjelmaa ja rakennerahastoja voidaan käyttää koordinoidummin hyväksi T&K-toiminnan tukemisessa ( How to make better coordinated use of Framework Programme and Structural Funds to support R&D ); Eurooppalaisen tutkimuksen neuvoa-antava komitea (EURAB) antoi ohjeita siitä, kuinka antaa lisäpontta tutkimuksen, koulutuksen ja innovoinnin muodostamalle osaamisen kolmiolle rakennerahastojen avulla ( Energising Europe ’ s Knowledge Triangle of Research, Education and Innovation through the Structural Funds ); Euroopan tutkimusinfrastruktuurien strategiafoorumi (ESFRI) on vaatinut tutkimusinfrastruktuurien tuottamien synergioiden lisäämistä. ESFRI julkistaa yksityiskohtaisen arvioinnin yleiseurooppalaisiin tutkimusinfrastruktuureihin liittyvistä alueellisista näkökohdista vuoden 2008 alkupuolella. Euroopan parlamentin teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta (ITRE) on hiljattain tilannut selvityksen, joka käsittelee EU:n seitsemännen tutkimuksen puiteohjelman, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman ja rakennerahastojen välisiä synergioita ja jossa vaaditaan näiden välineiden välisten synergioiden lisäämistä poistamalla rahoitustyhjiöt ja päällekkäisyydet.