Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus maatalouden taloustileistä yhteisössä /* KOM/2003/0050 lopull. - COD 2003/0023 */





Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS maatalouden taloustileistä yhteisössä (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Taustaa Eurostat on julkaissut maatalouden taloustilejä (Economic Accounts for Agriculture, EAA) vuodesta 1964. Ne perustuvat yhteisesti sovittuun käytäntöön, jossa jäsenvaltiot ovat sitoutuneet noudattamaan yhteisten menetelmien mukaisia käsitteitä ja sääntöjä sekä toimittamaan tiedot sovitussa aikataulussa. Maatalouden taloustilit ovat kansantalouden tilinpidon satelliittitilejä, joten Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT) kaikki peruskäsitteet ja luokitukset pysyvät voimassa maatalouden taloustileillä. EKT 1995:n voimaantulon yhteydessä oli tarpeen tarkistaa maatalouden taloustilien laadinnan menetelmiä. Tarkistetut menetelmät sisältyvät julkaisuun Maa- ja metsätalouden taloustilien laadinnan käsikirja 1997 (rev.1.1.). 2. Yhteys politiikanalaan - ehdotuksen asiasisältö Maatalouden taloustilejä käytetään pääasiassa yhteisen maatalouspolitiikan valvontaan ja arviointiin. Yleisemmin niitä käytetään kaikentyyppisissä maatalouden taloudellisen tilanteen tarkasteluissa. Ne muodostavat myös tärkeän osan kansantalouden tilinpidon laskennasta. Viime vuosina saadut kokemukset osoittavat, että talousarviovarojen leikkauksista johtuvat paineet kohdistuvat enenevässä määrin maatalouden taloustileihin, joilla ei ole muodollista oikeusperustaa. Tässä tilanteessa sen lisäksi, että laadullisten parannusten toteutuminen vaarantuu, myös jopa nykyisten vaatimusten noudattaminen on vakavasti uhattuna. Jäsenvaltioiden kanssa tiiviissä yhteistyössä laaditun, tietojen laadun säilyttämiseen ja parantamiseen tähtäävän menetelmäkehyksen yhdistämiseksi ja tietojen toimittamisen yleissääntöjen vahvistamiseksi komissio antaa ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maatalouden taloustileistä yhteisössä. Tämän ehdotuksen soveltamisala ei koske maatalouden aluetilejä eikä metsätalouden taloustilejä. Maatalouden taloustilien oikeusperustan vahvistamista voidaan pitää jatkona EKT 1995:n hyväksymiselle 25 päivänä kesäkuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2223/96. Euroopan unionin laajentumisen näkökulmasta maatalouden taloustilien oikeusperustan vahvistaminen on ehdokasmaille selkeä viesti kyseisten tilastojen tärkeydestä. 3. Vaikutus kansallisiin tilastolaitoksiin Ehdotuksen mukainen asetus ei miltään osin ylitä nykyisen yhteisesti sovitun käytännön mukaisia toimia tietojen toimittamisen edellytysten tai määräaikojen osalta. 4. Riskinarviointi Koska oikeusperustaa ei ole, ja kun otetaan huomioon, että talousarviovaroja ja henkilöstöresursseja pienennetään, maatalouden taloustilejä koskevien tietojen laatu on vaarassa heiketä. Jos maataloustilit jätettäisiin tilastolainsäädännön ulkopuolelle, tämä merkitsisi kielteistä viestiä ehdokasmaille. 2003/0023 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS maatalouden taloustileistä yhteisössä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 285 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [1], [1] EYVL C , , s. . noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [2], [2] EYVL C , , s. . sekä katsovat seuraavaa: (1) Yhteisen maatalouspolitiikan valvonta ja arviointi edellyttävät vertailukelpoisia, ajantasaisia ja luotettavia maatalouden taloudellista tilannetta ja erityisesti maataloustulon kehittymistä kuvaavia tietoja. (2) Maataloustilit ovat tietyn maan maatalouden taloudellisen tilanteen tarkastelun perusväline, edellyttäen että tilit laaditaan tiettyjä samoja periaatteita noudattaen. Maataloustilit muodostavat myös tärkeän osan kansantalouden tilinpidon laskennasta. (3) Maatalouden taloustilit laaditaan Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmästä yhteisössä (EKT 1995) 25 päivänä kesäkuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 [3] sisältämien perusperiaatteiden ja sääntöjen mukaisesti. [3] EYVL L 310, 30.11.1996, s. 1. (4) Yhteisön tilastoista 17 päivänä helmikuuta 1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 322/97 [4] on luotu viitekehys tämän asetuksen säännöksille. [4] EYVL L 52, 22.2.1997, s. 1. (5) Koska ehdotetun toimenpiteen tavoite eli yhdenmukaisten tietojen tuottamiseen tarvittavien yhteisten tilastostandardien luominen on toimintaa, jota jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa ja joka toiminnan laajuuden takia voidaan tämän vuoksi toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, yhteisö voi hyväksyä toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. (6) Tämän asetuksen täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet vahvistetaan menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [5] mukaisesti. [5] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (7) Tämä asetus on annettu tiedoksi pysyvälle maataloustilastokomitealle ja tilasto-ohjelmakomitealle, OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Sisältö 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan maatalouden taloustilit yhteisössä säätämällä: (a) menetelmistä (yhteisistä standardeista, määritelmistä, luokituksista ja tilinpitosäännöistä), joita on tarkoitus käyttää vertailukelpoisten tilinpitotietojen laadinnassa yhteisön tarkoituksiin, sekä 3 artiklan mukaisesti vaadittavista tiedoista; (b) maatalouden taloustilien menetelmien mukaisesti laadittujen maataloustilien toimittamisen määräajoista. 2. Tämän asetuksen ei katsota velvoittavan jäsenvaltioita käyttämään maatalouden taloustilejä koskevia yhteisiä menetelmiä silloin kun maataloustilejä laaditaan maiden omiin tarkoituksiin. 2 artikla Menetelmät 1. Edellä 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut maatalouden taloustilejä koskevat menetelmät vahvistetaan tämän asetuksen liitteessä I. 2. Maatalouden taloustilejä koskevat menetelmät saatetaan ajan tasalle 4 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 3 artikla Tietojen toimittaminen komissiolle 1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostatille) tämän asetuksen liitteen II mukaiset tiedot kutakin taulukkoa koskevassa määräajassa. 2. Tiedot toimitetaan ensimmäisen kerran marraskuussa 2003. 3. Tämän asetuksen liitteessä II oleva muuttujien luettelo ja kyseisen liitteen mukaiset tietojen toimittamisen määräajat saatetaan ajan tasalle 4 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 4 artikla Komiteamenettely 1. Komissiota avustaa pysyvä maataloustilastokomitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. 2. Viitattaessa tähän kohtaan sovelletaan päätöksen 1999/486/EY 4 ja 7 artiklaa ja otetaan huomioon mainitun päätöksen 8 artikla. Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa säädetty määräaika on kolme kuukautta. 3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä. 5 artikla Loppusäännökset Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä päivänä kuuta . Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE I Maatalouden taloustilit Sisällys Sivu ESIPUHE I TILIEN YLEISPIIRTEET A JOHDANTO B PERUSYKSIKKÖ JA MAATALOUSTOIMIALA 1. Perusyksikkö 2. Maataloustoimiala 3. Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot C TUOTOKSEN MITTAAMINEN D TILIKOKONAISUUS 1. EKT 1995:n mukainen tilikokonaisuus 2. Maatalouden tilinpidon tilikokonaisuus E MAATALOUDEN TALOUSTILIEN LAATIMISEN TIETOLÄHTEET JA LASKENTAMENETELMÄT F LUOKITUS 1. Yleistä 2. Maatalouden luonteenomaisten toimintojen määrittely 3. Maatalouden luonteenomaisten yksiköiden määrittely 4. Eriä koskevia huomautuksia 5. Maatalouden taloustilien ja kansantalouden tilinpidon maataloustoimialan väliset erot II TUOTETALOUSTOIMET A YLEISET SÄÄNNÖT 1. Viiteajanjakso 2. Yksiköt 3. Kirjausajankohta B TUOTOS 1. Yleisiä huomautuksia tuotoksen käsitteistä EKT 1995:ssä ja maatalouden taloustileillä 2. Maataloustoiminnan tuotos: määrät 3. Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen tuotos 4. Maataloustoimialan tuotos 5. Tuotoksen arvottaminen C VÄLITUOTEKÄYTTÖ 1. Määritelmä 2. Välituotekäytön osatekijät 3. Välituotekäytön arvottaminen D PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS 1. Kiinteän pääoman bruttomuodostus 2. Varastojen muutos 3. Eläinten kirjaaminen kiinteän pääoman bruttomuodostukseen tai varastojen muutoksiin III JAKOTALOUSTOIMET JA MUUT VIRRAT A MÄÄRITELMÄ B YLEISSÄÄNNÖT 1. Viiteajanjakso 2. Yksiköt 3. Jakotaloustoimien kirjausajankohta 4. Arvonlisäystä koskevia yleisiä huomioita C PALKANSAAJAKORVAUKSET D TUOTANNON JA TUONNIN VEROT 1. Tuoteverot 2. Arvonlisäveron (alv) käsittely 3. Muut tuotantoverot E TUKIPALKKIOT 1. Tuotetukipalkkiot 2. Muut tuotantotukipalkkiot F OMAISUUSTULOT 1. Määritelmä 2. Korot 3. Maanvuokrat (maan- ja maaperävarojen vuokrat) 4. Vakuutuksenottajien omaisuustulo (joka ei sisälly maatalouden taloustileille) G PÄÄOMANSIIRROT 1. Investointiavustukset 2. Muut pääomansiirrot H KIINTEÄN PÄÄOMAN KULUMINEN IV MAATALOUDEN TYÖPANOS V MAATALOUSTULON INDIKAATTORIT A TULON JA TASAPAINOERIEN MÄÄRITTELY B YHTIÖMUOTOISTEN YKSIKÖIDEN TULON TILINPITOKÄSITTELY C MAATALOUSTULON INDIKAATTOREIDEN MÄÄRITTELY D TULOINDIKAATTOREIDEN KOKOAMINEN EUROOPAN UNIONILLE E TULOINDIKAATTOREIDEN DEFLATOINTI VI MAATALOUDEN TALOUSTILIEN ARVOTTAMINEN KIINTEISIIN HINTOIHIN A HINTA- JA VOLYYMIMITTAIMET B MAATALOUDEN TALOUSTILIEN LAATIMINEN KIINTEISIIN HINTOIHIN: PERIAATTEET JA MENETELMÄT 1. Indeksikaavan valinta 2. Perusvuosi 3. Sarjojen esittäminen suhteessa tiettyyn viitevuoteen 4. Arvonlisäyksen laskeminen kiinteisiin hintoihin 5. Tuoteverojen ja tuotetukipalkkioiden jakaminen volyymi- ja hintakomponentteihin ESIPUHE 1. Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT 1995:n) tarkistaminen vuonna 1995[6] sekä tarve saattaa maatalouden taloustilit vastaamaan maataloudessa tapahtuneita taloudellisia ja rakenteellisia muutoksia johtivat uusien perusmenetelmien käyttöönottoon maatalouden taloustilien laadinnassa. Perusmenetelmiin tehdyillä muutoksilla pyrittiin täyttämään kaksi usein keskenään ristiriitaista vaatimusta. Yhtäältä tarvittiin menetelmiä, jotka olisivat yhtenäiset EKT 1995:n kanssa, jotta jäsenvaltiot laatisivat maatalouden taloustilejä yhdenmukaisesti ja jotta tämä tilinpito olisi yhdenmukaista kansantalouden tilinpidon kanssa. Toisaalta sääntelyssä oli varmistettava, että korjaukset ja muutokset voidaan käytännössä toteuttaa. Tämän käsikirjan laadinnassa on otettu nämä näkökohdat huomioon, sillä paitsi peruskäsitteitä ja -periaatteita sekä tilien laadinnan perussääntöjä, käsikirja sisältää maataloustoimialalle ominaisten erityispiirteiden huomioon ottamiseksi tehtyjä muokkauksia. [6] Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto, Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä - EKT 1995, Luxemburg, 1996. I TILIEN YLEISPIIRTEET A JOHDANTO 1.01. Yhtenäisen tilinpitojärjestelmän on annettava talouden toiminnoista yleiskuva, joka on järjestelmällinen, vertailukelpoinen ja mahdollisimman täydellinen, jotta sitä voitaisiin käyttää selvitysten, ennusteiden ja poliittisten päätösten perustana. Järjestelmän kattamat lukuisat erilaiset taloustoimet ja niitä suorittavat talousyksiköt on siksi luokiteltava yleisten perusteiden mukaisesti ja esitettävä selkeästi ja yksinkertaisesti yhtenäisessä tilien ja taulukoiden järjestelmässä. 1.02. Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä EKT on johdettu Yhdistyneiden kansakuntien tarkistetusta kansantalouden tilinpitojärjestelmästä (SNA 93)[7] ja se on tarkoitettu vastaamaan Euroopan unionin eritystarpeita. Siinä vahvistetaan käsitteet, määritelmät, tilinpitosäännöt ja yhtenäiset luokitukset Euroopan unionin jäsenvaltioiden käytettäviksi. [7] System of National Accounts, SNA, 1993. Joint publication by the United Nations, International Monetary Fund, Commission of the European Communities, OECD and World Bank. 1.03. Tietyn maan kansantalous muodostuu lukuisten talousyksiköiden toiminnoista. Toiminnoilla saadaan aikaan monia luonteeltaan erilaisia tuotantoon, rahoitukseen, vakuutustoimintaan, jakeluun ja kulutukseen liittyviä taloustoimia. Kansantalouden tilinpidon yhteydessä tarkasteltavat yksiköt ja niiden muodostamat luokat on määriteltävä tutkittavina olevien taloudellisten mallien suhteen. EKT 1995:lle on ominaista kolmenlaisten talousyksiköiden käyttö ja kaksi eri tapaa jakaa kansantalous osiin. 1.04. Jotta tuloihin, pääomaan, rahataloustoimiin ja varoihin liittyviä virtoja voitaisiin analysoida, on ensisijaisen tärkeää valita yksikköjä, jotka kuvaavat taloudellisten toimijoiden (institutionaalisten yksiköiden) välistä vuorovaikutusta. Sitä vastoin analysoitaessa tuotantoprosessia on ratkaisevan tärkeää valita yksiköitä, jotka antavat tietoa teknistaloudellisista suhteista (paikalliset toimialayksiköt ja homogeeniset tuotantoyksiköt). 1.05. Kansantalous voidaan siten jakaa osiin kahdella eri tavalla: (i) institutionaalisiin sektoreihin ja alasektoreihin, jotka edustavat institutionaalisten yksiköiden ryhmiä; (ii) toimialoihin, jotka muodostuvat paikallisten toimialayksiköiden (toimiala) tai homogeenisten tuotantoyksiköiden (homogeeninen tuotannonhaara) ryhmistä. 1.06. Maatalouden taloustilien laadinnan päätavoitteena on analysoida tuotantoprosessia ja prosessista saatavaa ensituloa. Tilien laadinta perustuu tämän vuoksi toimialan käsitteeseen. 1.07. Maatalouden taloustilit ovat täydentävää tietoa tarjoavia satelliittitilejä. Niissä käytetään maataloustoimialan erityisluonteeseen sovitettuja käsitteitä. Vaikka maatalouden taloustilien rakenne vastaa hyvin läheisesti kansantalouden tilinpidon tilien rakennetta, näiden tilien laadinta vaatii tarkoitukseen soveltuvien sääntöjen ja menetelmien täsmentämistä. 1.08. On tarpeen tehdä ero maatalouden tuotantoprosessista saatavan tulon ja maanviljelijäkotitalouksien käytettävissä olevan tulon välillä. Viimeksi mainittu sisältää maataloustoiminnasta saatavan tulon lisäksi myös muita tulonlähteitä (omaisuus, sosiaaliset tulonsiirrot jne.), joita maanviljelijäkotitalouksilla voi olla. Koska näitä kahta tulotyyppiä - maataloustuotannosta saatavaa tuloa ja viljelijäkotitalouksien käytettävissä olevaa tuloa - mitataan kahta erillistä tarkoitusta varten, niiden mittaaminen edellyttää kahta selkeästi erilaista kansantalouden jakotapaa: ensimmäinen jakotapa, jota maatalouden taloustilit käyttävät, perustuu tuotantoyksiköihin, jotka määritellään toimialan mukaan, ja toinen jako perustuu kotitalouksiin (toisin sanoen institutionaalisiin yksiköihin), joiden päätulonlähteen muodostaa maataloustoiminnan itsenäinen harjoittaminen [8]. [8] FAO on ottanut huomioon analyytikkojen erilaiset tarpeet ja päätynyt suosittelemaan kolmentyyppisten yksiköiden käyttöä perusyksikköinä elintarvikealan ja maatalouden tilinpidon kuvaamisessa. Nämä ovat institutionaaliset yksiköt (myös kotitaloudet), toimipaikat (establishments) (jotka vastaavat EKT:n mukaisia paikallisia TAY:itä) ja SNA 1993:n suosituksen mukaisesti tuotteet - (ks. FAO (1996) System of Economic Accounts for Food and Agriculture, United Nations, Rome). B PERUSYKSIKKÖ JA MAATALOUSTOIMIALA 1. Perusyksikkö 1.09. Tuotantoprosessin sekä tavaroiden ja palvelujen käytön aikaansaamien virtojen analysoimiseksi on välttämätöntä valita yksiköitä, jotka korostavat teknistaloudellisia riippuvuuksia. Tämä vaatimus edellyttää, että institutionaaliset yksiköt on yleensä jaettava pienempiin ja homogeenisempiin yksiköihin tuotannon lajin mukaan. Tämä edellytys pyritään täyttämään käyttämällä paikallisia toimialayksiköitä (paikallinen TAY), jotka tarjoavat lähtökohdaksi käytännönläheisen ja toiminnallisen lähestymistavan (ks. EKT 1995, kohta 2.105.)[9]. [9] On syytä korostaa, että vaikka EKT antaa etusijan paikallisille TAY:ille, homogeeninen tuotantoyksikkö soveltuu tuotantoprosessin analysointiin parhaiten. Yksikköä käytetään panos-tuotos -analyysissä, sillä se vastaa täsmälleen tiettyä toimintotyyppiä. Institutionaaliset yksiköt jaetaan siten niin moneen homogeeniseen tuotantoyksikköön kuin on toimintoja (muita kuin aputoimintoja). Homogeenisten tuotantoyksiköiden ryhmittelyn avulla kansantalous voidaan jakaa "puhtaisiin" (homogeenisiin) tuotannonhaaroihin. Homogeenista tuotantoyksikköä ei yleensä voida suoraan havainnoida. Tämän vuoksi homogeenisten tuotantohaarojen tilejä ei siis voida laatia homogeenisten tuotantoyksiköiden muodostamien ryhmien perusteella. EKT 1995:ssä kuvataan menetelmä näiden tilien laatimista varten. Menetelmässä toimialojen sivutoimintojen tuotos ja kustannukset kirjataan soveltuviin homogeenisiin tuotannonhaaroihin kuuluviksi (ks. EKT 1995, kohdat 9.53.-9.61.). 1.10. Paikallinen TAY määritellään toimialayksikön (TAY) osaksi, joka vastaa paikallista yksikköä. Toimialayksikön avulla ryhmitellään tuottajana toimivan institutionaalisen yksikön kaikki toiminnon harjoittamiseen osallistuvat osat NACE Rev 1:n (Euroopan yhteisön tilastollinen toimialaluokitus, ks. kohta 1.55.) nelinumerotason luokkiin. TAY vastaa yhtä tai useampaa institutionaalisen yksikön toiminnallista osaa. Institutionaalisen yksikön tietojärjestelmän on pystyttävä ilmoittamaan tai laskemaan jokaiselle paikalliselle toimialayksikölle ainakin tuotoksen arvo, välituotekäyttö, palkansaajakorvaukset, toimintaylijäämä, työlliset ja kiinteän pääoman bruttomuodostus (ks. EKT 1995, kohta 2.106.). 1.11. Vaikka paikallinen TAY voi tuottajana vastata institutionaalista yksikköä tai sen osaa, se ei voi koskaan kuulua kahteen erilliseen institutionaaliseen yksikköön. Koska suurimmalla osalla tavaroita ja palveluja tuottavista institutionaalisista yksiköistä on käytännössä samanaikaisesti erilaisia toimintoja (pääasiallinen toiminto ja yksi tai useampi sivutoiminto), yksiköt voidaan edelleen jakaa toimintojen määrää vastaavaksi määräksi paikallisia toimialayksiköitä. Aputoiminnoista (ostot, myynti, markkinointi, kirjanpito, kuljetus, varastointi ja huolto, ks. kohta 1.27.) ei sen sijaan voida muodostaa paikallista toimialayksikköä. 1.12. Paikallisia toimialayksiköitä on periaatteessa kirjattava sama määrä kuin sivutoimintoja, mutta joskus ei ole mahdollista tilastotietojen (tilinpitotietojen) perusteella erottaa paikallisen toimialayksikön sivutoimintoja tai niiden osia pääasiallisista toiminnoista. Näin ollen yksi toimialayksikkö voi pääasiallisen toimintonsa ohessa harjoittaa yhtä tai useampaa sivutoimintoa (ks. EKT 1995, kohta 2.107.). 1.13. Toiminnon voidaan sanoa esiintyvän silloin, kun yhdistetään resursseja, kuten laitteita, työvoimaa, valmistustekniikkaa, tietoverkkoja ja tuotteita, ja tämä johtaa tiettyjen tavaroiden tai palvelujen syntymiseen. Toiminnolle ovat ominaisia panoksena olevat tuotteet (tavarat ja palvelut), tuotantoprosessi ja tuotoksena olevat tuotteet (ks. EKT 1995, kohta 2.103.). Paikallisen toimialayksikön pääasiallinen toiminto on se toiminto, jonka arvonlisäys on suurempi kuin yhdenkään yksikön sisällä harjoitetun muun toiminnon arvonlisäys. Pääasiallinen toiminto määräytyy NACE Rev. 1:n mukaan ensin luokituksen ylimmällä tasolla ja sitten yksityiskohtaisemmilla tasoilla (ks. EKT 1995, kohta 3.10.). 2. Maataloustoimiala 1.14. Kaikki samantyyppistä toimintoa harjoittavat paikalliset toimialayksiköt muodostavat yhdessä toimialan. Kansantalous voidaan tällä tavoin jakaa toimialoihin. Toimialaluokittelu on riippuvainen tällä perusteella yhteen ryhmiteltyjen yksiköiden pääasiallisesta toiminnosta. Luokittelun yksityiskohtaisimmalla tasolla toimiala sisältää kaikki NACE Rev. 1:n samaan luokkaan (nelinumerotaso) kuuluvat paikalliset toimialayksiköt, jotka siis harjoittavat samaa NACE Rev. 1:n määritelmän mukaista toimintoa. 1.15. Aikaisemmin maataloustoimiala määriteltiin maatalouden homogeenisten tuotantoyksiköiden muodostamaksi ryhmäksi. Maatalouden taloustileille valittiin kuitenkin kuvauksen perusyksiköksi paikallinen toimialayksikkö, jotta (i) maatalouden taloustilien lähtökohdaksi voitaisiin ottaa maatalouden taloudellinen asema, jotta maatalousyksiköiden tuotantotoimintaa mitattaessa voitaisiin ottaa täysin huomioon tietyt muuta kuin maataloutta olevat (ja siitä erottamattomat) sivutoiminnot ja jotta (ii) säilytettäisiin yhdenmukaisuus muun kansantalouden tilinpidon kanssa. Näin ollen siirryttiin homogeenisen tuotantoyksikön ja homogeenisen tuotannonhaaran käsitteisiin perustuvasta analyyttisestä lähestymistavasta paikallisen toimialayksikön ja toimialan käsitteisiin perustuvaan tilastolliseen lähestymistapaan. 1.16. Muuta kuin maataloutta olevat ja siitä erottamattomat sivutoiminnot ovat toimintoja, joiden kustannuksia ei voida havaita erillään maataloustoiminnon kustannuksista. Esimerkkejä ovat maataloustuotteiden jalostus maatilalla, metsätalous, puunkorjuu, maatilamatkailu. Maataloustoimialan tuotos on siten seurausta kahdenlaisista toiminnoista: (i) maatalousyksiköiden harjoittamista maataloustoiminnoista (jotka voivat olla pää- tai sivutoimintoja); (ii) maatalousyksiköiden sivutoiminnoista, jotka eivät ole maataloutta. 1.17. Maatila on maataloutta koskevien tietojen keruussa (maatalouslaskennat, maatilojen rakennetutkimukset) nykyisin käytetty yksikkö, ja se on maataloustoimialalle parhaiten soveltuva paikallinen TAY (vaikka toimialaan on sisällytettävä myös tiettyjä muita yksiköitä, kuten viiniä tai oliiviöljyä valmistavat osuuskunnat ja palkkiota vastaan maataloustyötä tekevät yksiköt jne.). Kuitenkin on korostettava, että maatiloilla harjoitettavien maataloustoimintojen moninaisuuden vuoksi maatila on paikallisen TAY:n erityistyyppi. EKT 1995:n mukaisen, yksiköitä ja niiden alaluokkia koskevan säännön tiukan soveltamisen pitäisi itse asiassa johtaa maatilan jakamiseen useisiin erillisiin paikallisiin toimialayksiköihin, mikäli samalla maatilalla harjoitetaan usean NACE Rev. 1:n luokan nelinumerotason toimintoja. Maatilan käyttäminen maataloustoimialan paikallisena toimialayksikkönä kansantalouden tilinpidossa ja maatalouden taloustileillä on seurausta tilastollisesta lähestymistavasta. 1.18. Maataloustoimialan tilit ovat itse asiassa maatilojen tilejä vastaavia (tuotanto- ja tulonmuodostustilit). Väärinkäsitysten välttämiseksi on kuitenkin syytä korostaa, että maatalouden taloustilit eivät ole sellaisten yritysten tilejä, joiden pääasiallinen toiminto on maatalouden harjoittaminen. Ensinnäkään niihin eivät sisälly kaikki kyseisten tilojen muut toiminnot, jotka eivät ole maataloutta (maataloustoiminnoista eroteltavissa olevat toiminnot on jätetty tilien ulkopuolelle). Lisäksi niihin kuuluu sellaisten yritysten maataloustoimintoja, joiden pääasiallinen toiminto on muu kuin maatalouden harjoittaminen. Näin ollen maatilan käyttäminen maatalouden taloustilien perusyksikkönä ei muuta sitä tosiseikkaa, että maatalouden taloustilit ovat maataloustoimialan tilinpitoa. 1.19. Koska toimiala koostuu ryhmästä yksiköitä, jotka harjoittavat samaa tai vastaavaa toimintoa, maatalouden taloustileillä sovellettava maataloustoimialan määritelmä on riippuvainen toimialalle luonteenomaisten toimintojen ja yksiköiden määrittelystä. Tuloksena oleva maatalouden luonteenomaisten toimintojen ja yksiköiden valikoima saattaa johtaa joihinkin eroihin maatalouden taloustilien ja kansantalouden tilinpidon välillä (ks. kohta 1.93.). 1.20. Maataloustoimialana käsitellään sellaisten paikallisten toimialayksiköiden ryhmittymää, jotka harjoittavat seuraavia taloudellisia toimintoja (ks. kohdat 1.60.-1.66.: maataloustoimialan tarkka määritelmä): * kasvinviljely, puutarhatalous (myös viinin ja oliiviöljyn valmistus itse tuotetuista viinirypäleistä ja oliiveista); * kotieläintalous; * yhdistetty kasvinviljely ja kotieläintalous; * palkkiota vastaan tehtävät maataloustyöt; * metsästys, ansapyynti ja riistanhoito sekä niitä palveleva toiminta. 1.21. Maatilojen lisäksi maataloustoimiala sisältää yksiköt, jotka ovat tuottajien yhteenliittymiä (esimerkiksi osuuskunnat) ja jotka tuottavat viiniä ja oliiviöljyä, sekä erikoistuneet yksiköt, jotka toimittavat koneita, laitteita ja henkilöstöä palkkiota vastaan tehtävään maataloustyöhön. 1.22. Erikoistuneita yksiköitä, jotka toimittavat koneita, laitteita ja henkilöstöä palkkiota vastaan tehtävään työhön maataloustuotannon eri vaiheissa (kaupalliset yritykset, jotka tekevät sopimustyötä, tai urakoitsijoina toimivat maatilojen haltijat), käsitellään osana maataloustoimialaa. Suppeamman tulkinnan mukaan näiden maataloustoimialaan sisällytettävien yksiköiden on tehtävä työtä, joka a) on osa maatalouden tuotantoprosessia, joka b) liittyy maataloustuotteiden tuotantoon, joita c) tavallisesti tekevät maatilat ja joita d) tosiasiallisesti tekevät koneita, laitteita ja henkilöstöä toimittavat erikoisyksiköt. 1.23. Mikäli erikoistuneet yksiköt eivät kuitenkaan ole suorittaneet edellä määriteltyjä töitä kokonaisuudessaan (jos esimerkiksi maatilan haltija vuokraa koneet, mutta käyttää omaa työvoimaansa), kyseinen toiminto on kirjattava NACE Rev. 1:n 2-numerotasolle 71 (koneiden ja laitteiden vuokraus ilman käyttäjää). Tässä tapauksessa palkkiot, jotka maatilat maksavat sopimusosapuolena oleville yrityksille, on kirjattava välituotekäyttöön kohtaan "muut tavarat ja palvelut" (ks. kohta 2.108.). 1.24. Koska maatalouden taloustilien tarkoituksena on mitata, kuvata ja analysoida maataloustoiminnasta (joka on Euroopan unionin jäsenmaissa lähes yksinomaan kaupallista toimintaa) syntyvää tulonmuodostusta, on päätetty rajata pois yksiköt, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa. Sen sijaan luontoistaloutta harjoittavat yksiköt kuuluvat maatalouden tilinpidon piiriin. On huomattava, että maataloustuotos, joka menee maatilojen omaan loppukulutukseen, on kirjattava maatalouden taloustileille. 3. Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot 1.25. Paikallisen toimialayksikön käyttö maataloustoimialan perusyksikkönä mahdollistaa muuta kuin maataloutta olevan sivutoiminnon kirjaamisen silloin, kun sivutoimintoa ei voida erotella pääasiallisesta maataloustoiminnosta. 1.26. Maataloustoimialan paikallisten toimialayksiköiden muuta kuin maataloutta olevat ja siitä erottamattomat toiminnot määritellään toiminnoiksi, jotka liittyvät läheisesti maataloustuotantoon ja joiden osalta mitään tuotosta, välituotekäyttöä, palkansaajakorvauksia, työpanosta tai kiinteän pääoman bruttomuodostusta koskevia tietoja ei voida tilastollisesti erotella maatalouden päätoimintoa koskevista tilastotiedoista tarkasteluajanjaksolla. 1.27. Seuraavassa on lueteltu muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen tärkeimmät ominaispiirteet: * Toimintojen tuotos on tarkoitettu myyntiin tai vaihtokauppaan (tilinpitojakson aikana tai myöhemmin varastoinnin jälkeen), tuottajan omaan loppukäyttöön tai luontoissuorituksiin (myös luontoissuorituksina maksettuihin palkansaajakorvauksiin). * Ne eivät voi olla aputoimintoja. Aputoiminnot ovat yrityksen sisällä harjoitettuja tukitoimintoja (esimerkiksi myyntiä, markkinointia, varastointia tai kuljetusta; ks. EKT 1995:n kohdat 3.12. ja 3.13. sekä SNA 93:n kohdat 5.9.-5.16.) sellaisten olosuhteiden luomiseksi, joiden vallitessa paikallisen toimialayksikön pää- tai sivutoimintoa voidaan harjoittaa. Aputoimintojen tuotteet ovat yleensä panoksina erityyppisissä tuotantotoiminnoissa. * Omaan käyttöön tapahtuvaa kiinteän pääoman bruttomuodostusta muihin kuin maataloustuotteisiin (esimerkiksi rakennuksiin tai koneisiin) ei sopimuksen mukaan pidetä kyseisenä sivutoimintona. Omaan loppukäyttöön tarkoitettu tuotanto katsotaan eroteltavissa olevaksi toiminnoksi, ja se kirjataan tunnistettavissa olevan paikallisen toimialayksikön tuotokseksi. Luontoissuorituksina palkansaajille tarjottuja majoituspalveluja käsitellään samalla tavalla (eli ne kirjataan tulonmuodostustilille luontoissuorituksina). * Toimintojen on oltava maatiloille luonteenomaisia, toisin sanoen niillä on oltava huomattavaa taloudellista merkitystä suurelle joukolle maatiloja. * Palkkiota vastaan tehtyä maataloustyötä ei lueta muuta kuin maataloutta oleviin toimintoihin, sillä se on maataloustoimialalle luonteenomainen toiminto (maatalouspalvelut). 1.28. Taloustileille on otettava ainoastaan se osa muuta kuin maataloutta olevaa sivutoimintoa, joka ei ole eroteltavissa maataloudesta. Tästä on seurauksena, että tietty muuta kuin maataloutta oleva toiminto sisällytetään maataloustoimialaan vain, kun sitä ei pystytä erottelemaan paikallisen toimialayksikön maatalouden päätoiminnosta, mutta se jätetään pois, kun erottaminen on mahdollista. Tällöin kyseinen sivutoiminto luo muun kuin maatalouden paikallisen toimialayksikön. Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen valintaperusteena ei yleensä ole tuotteen vaan toiminnon luonne[10]. Esimerkiksi maatilan matkailupalvelut sisällytetään maatalouden taloustileille ainoastaan silloin, kun niitä ei voida erotella maataloustoiminnasta. Näin ei todennäköisesti olisi asian laita silloin, kun näistä toiminnoista on tullut tärkeitä. Näin ollen maataloustoimialan tuotokseen luettavat muut kuin maataloustuotteet voivat vaihdella ajallisesti ja paikallisesti. [10] On kuitenkin huomattava, että tiettyjen sivutoimintojen, kuten kiinteistöalan toiminnan, ajatellaan olevan aina eroteltavissa maataloustoiminnasta. 1.29. Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen kaksi päätyyppiä ovat: * Maataloustoiminnan jatkoa edustavat toiminnot, joissa käytetään maataloustuotteita. Tämän tyyppisiä toimintoja on useimmissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Maataloustuotteiden jalostus on tämän ryhmän tyypillinen toiminto: - Maataloustuotteiden jalostus - maidon jalostus voiksi, kermaksi, juustoiksi, jogurteiksi ja muiksi meijerituotteiksi; - hedelmien ja vihannesten jalostus mehuiksi, säilykkeiksi, hilloiksi, alkoholijuomiksi ja muiksi tuotteiksi; - rypäleiden, rypälemehun ja viinin jalostus alkoholijuomiksi (kuohuviiniksi, kuten samppanjaksi, väkeviksi alkoholijuomiksi, kuten konjakiksi jne.); - kasviaineiden punonta, tekstiilituotteiden valmistus, villan kehruu; - pasteijoiden, pateiden ja muiden lihajalosteiden valmistus; - muiden maataloustuotteiden jalostus. - Maataloustuotteiden, kuten kananmunien ja perunoiden lajittelu ja pakkaaminen. * Toiminnot, joissa käytetään maatilaa ja sen maataloustuotantovälineitä (laitteita, kalusteita, rakennuksia, työvoimaa). Näihin kuuluvat lähinnä seuraavat toiminnot: - Maatilamatkailu - leirintämatkailu, ravitsemispalvelut, hotellit, erilaiset majoituspalvelut jne. - Maatilamyymälät - muiden kuin maatilan omien tuotteiden vähittäismyynti; jalostettujen ja jalostamattomien maataloustuotteiden suoramyynti kirjataan kyseisten tuotteiden tuotokseen. - Urheilu- ja maaseudun virkistyspalvelut - maan käyttö esimerkiksi golfiin, ratsastukseen, metsästykseen, kalastukseen jne. - Palvelut ulkopuolisille - esimerkiksi maatalouskoneiden vuokraus ja korjaus, keinokasteluhankkeet, maatalousneuvonta, tuotteiden varastointi, maatalousrakennusten huolto, maataloustuotteisiin liittyvät kaupalliset palvelut, maataloustuotteiden kuljetus jne. Nämä palvelut kirjataan sivutoimintoina ainoastaan silloin, kun ne suoritetaan ulkopuolisille. Jos palvelut tuotetaan omaan käyttöön, ne käsitellään aputoimintoina, joita ei kirjata taloustileille (ks. kohta 1.27.). - Maisemanhoitopalvelut - ruohon ja pensaiden leikkaaminen, lumen auraus, viheralueiden ja vastaavien suunnittelu, perustaminen ja hoito jne. - Kalanviljely. - Muut toiminnot, joissa käytetään maatalousmaata ja maatalouden tuotantovälineitä. 1.30. Muuta kuin maataloutta olevien sivutoimintojen luettelo on kuitenkin viitteellinen eikä sovellu kaikkiin maihin. Kunkin maan on sitä vastoin laadittava oma, maatalouden ominaispiirteisiinsä soveltuva muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen luettelo. Luettelo on laadittava yhteistyössä kansantalouden tilinpidosta vastaavien viranomaisten kanssa sen varmistamiseksi, että maatalouden taloustilit ovat yhdenmukaiset kansantalouden tilinpitoa varten laadittujen maataloustoimialan ja muuta kuin maataloutta olevien toimintojen tilien kanssa (toisin sanoen sen takaamiseksi, että mitään toimintoa ei ole jätetty pois eikä kirjattu kahteen kertaan). 1.31. Muiden kuin maatalousyksiköiden maatalouden sivutoiminnot ovat merkitykseltään niin vähäiset, että ne kirjataan sopimuksesta nollaksi. Muun kuin maatalousyksikön harjoittaman maataloustuotannon katsotaan itse asiassa olevan aina eroteltavissa tilinpitotietojen muodossa maataloustuotteiden ja maatalouden tuotantovälineiden erityisluonteen sekä maatalouden taloustilien laadinnassa käytettyjen tietolähteiden ja menetelmien ansiosta (ks. luvun I osa E sekä luvun II osat B ja C). Jotta maatalouden taloustilien laadinta perustuisi toimialan käsitteeseen, kaikkien maataloustuotteiden tuotos on mitattava lukuun ottamatta tuotteita, jotka muut kuin maatalouden paikalliset toimialayksiköt ovat tuottaneet sivutoimintoina. Koska kyseisten tuotteiden tuotoksen arvon ajatellaan sopimuksen mukaan olevan nolla, koko maataloustuotos tulee kirjatuksi (lukuun ottamatta sellaisten yksiköiden tuotosta, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa, ks. kohta 1.24.). 1.32. Maatilojen tuottamat muut kuin maataloustavarat ja -palvelut sisältyvät maatalouden taloustileille ainoastaan silloin, kun ne ovat tulosta erottamattomista sivutoiminnoista. Jos esimerkiksi yksiköissä on useita vertikaalisesti integroituja tuotantoprosesseja (kuten yrityksissä, jotka teurastavat siipikarjaa ja pakkaavat tai tyhjiöpakkaavat siipikarjan lihaa tai lajittelevat, pesevät ja esipakkaavat perunoita tai muita vihanneksia tai joissa lajitellaan, esikäsitellään ja myydään siemeniä, tai osuuskunnissa, jotka tarjoavat varastointitilaa ja myyvät tuotteita jne.), maataloustoimialaan sisältyy ainoastaan se osa yrityksen toiminnosta, joka liittyy kohdissa 1.62. ja 1.63. määriteltyyn maataloustuotantoon tai muuhun kuin maataloutta oleviin ja siitä erottamattomiin sivutoimintoihin. C TUOTOKSEN MITTAAMINEN 1.33. EKT 1995:n mukaan toimialan tuotos edustaa toimialan kaikkien yksiköiden tietyn tilinpitojakson aikana tuottamia tuotteita lukuun ottamatta tavaroita ja palveluja, jotka sama yksikkö tuottaa ja kuluttaa saman tilinpitojakson aikana. Maatalouden tuotoksen mittaaminen perustuu tämän EKT 1995:n säännön sovellukseen[11], jonka mukaan maatalouden tuotokseen sisältyy osa maatalousyksikköjen itse tuottamasta ja käyttämästä tuotoksesta (ks. kohdat 2.032.-2.036.). Maatalouden taloustileillä maatalouden tuotos edustaa siten toimialan kaikkien yksiköiden tuotosten summaa (lukuun ottamatta tuotosta, jonka yksikkö tuottaa omaa välituotekäyttöään varten), johon lisätään yksikön tuottama ja sen omaan välituotekäyttöön mennyt tuotos sillä edellytyksellä, että kyseinen tuotos koskee kahta eri perustoimintoa (kuten viljelykasvit eläinten rehuksi) sekä täyttää tietyt vaatimukset (jotka määritellään kohdassa 2.055.). [11] Tuotannon mittaaminen perustui aiemmin "kansallisen maatilan" käsitteeseen. Kansallinen maatila oli yksi ainoa käsitteellinen maatila, joka tuotti kansantalouden koko maataloustuotoksen. Maataloustoimialan tuotos oli kansalliselta maatilalta poistuvien tuotteiden arvo. Kansallisen maatilan käsitteestä luopumista perusteltiin parannuksilla (i) maatalouden taloustilien taloudelliseen analyysiin (tekniset kertoimet ja arvonlisäyksen, tuotoksen ja välituotekäytön väliset kertoimet), (ii) tuotanto- ja tulonmuodostustilien yhdenmukaisuuteen, (iii) teknisten kertoimien-sekä arvonlisäyksen, tuotoksen ja välituotekäytön välisten kertoimien vertailukelpoisuuteen toimialojen ja jäsenvaltioiden välillä ja (iv) yhdenmukaisuuteen EKT 1995:een ja sen periaatteisiin nähden. 1.34. EKT 1995:n sääntöä on muokattu seuraavien maataloustoimialan erityispiirteiden vuoksi: * Maataloustuotoksen määrä, joka menee sen tuottaneen yksikön välituotekäyttöön, on suurempi maataloudessa kuin muilla kansantalouden toimialoilla. * Maatilalla harjoitetaan lukuisia erilaisia maataloustoimintoja, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa (yksi toiminto voi olla toisen toiminnon perusta tai sen jatke, kuten viljan ja rehukasvien tuotanto eläinten rehuksi; lisäksi tuotannontekijöiden, kuten välineiden ja koneiden, käyttötarkoitukset liittyvät läheisesti toisiinsa). Maatilan toimintojen vaihtelevuus ilman, että kyseenalaistetaan sen luonnehtimista paikalliseksi toimialayksiköksi, tekee siitä eritystapauksen kansantalouden muiden osa-alueiden paikallisiin toimialayksikköihin verrattuna (ks. kohta 1.17.). Kun tilinpidossa kansantalous jaetaan toimialoihin, tarkoituksena on osaltaan heijastaa tuotantoprosessissa esiintyviä virtoja: taloudellisen arvon syntymistä, muuttumista, vaihtamista ja siirtymistä. Maatilalla harjoitettuja toimintoja ei voitaisi ottaa kaikilta osin huomioon, jos maatilan tuotosta mitattaisiin vain maatilalta poistuvan tuotoksen avulla. 1.35. EKT 1995:n säännön muokkaaminen vaatii tiettyjen tuotteiden erityiskäsittelyä. Tällaisia ovat esimerkiksi maatilalla rehuna käytettäväksi tarkoitetut maataloustuotteet, viinin valmistukseen käytetyt rypäleet ja oliiviöljyn valmistukseen käytetyt oliivit sekä muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen välituotekäyttöön tarkoitetut maataloustuotteet. 1.36. Maatalousyksiköiden väliseen elävien eläinten kauppaan sekä elävien eläinten tuontiin sovelletaan erityiskäsittelyä, koska näitä eläimiä pidetään keskeneräisinä töinä. Aihetta käsitellään tarkemmin luvussa II. D TILIKOKONAISUUS 1. EKT 1995:n mukainen tilikokonaisuus 1.37. Maatalouden taloustilit rakentuvat toisiinsa liittyvien tilien kokonaisuudesta. EKT 1995:n mukainen täydellinen tilikokonaisuus sisältää juoksevat tilit, varallisuuden muodostustilit ja varallisuustaseet. Näiden tilien ansiosta on mahdollista kirjata talouden kiertokulun erityispiirteisiin (esimerkiksi tuotantoon) liittyviä taloustoimia ja muita virtoja täsmällisessä kehikossa. Taloustoimet ulottuvat tulonmuodostuksesta varojen muodossa tapahtuvan tulojen karttumisen kautta niiden jakoon ja uudelleenjakoon. Tasapainoeriä, jotka saadaan vähentämällä tilin yhden puolen kokonaisarvo toisen puolen kokonaisarvosta, käytetään kokonaissuureina talouden suorituskykyä arvioitaessa. 1.38. Juoksevat tilit koskevat tuotantoa, tulojen jakautumista ja uudelleenjakoa sekä tulojen käyttöä loppukulutukseen. Niiden avulla voidaan laskea säästö, joka on olennainen osa varallisuuden muodostusta. Varallisuuden muodostustilit analysoivat yksiköiden varojen ja velkojen muutosten eri osatekijöitä. Ne mahdollistavat nettovarallisuuden (varojen ja velkojen välinen erotus) muutosten kirjaamisen. Varallisuustaseet osoittavat eri yksiköiden kokonaisvarat ja -velat tilikauden alussa ja lopussa sekä yksiköiden nettovarallisuuden. Kuhunkin varojen ja velkojen erään liittyvät, varallisuuden muodostustilille kirjatut virrat käyvät ilmi varallisuustaseiden muutoksista (ks. EKT 1995, kohta 8.04.). 1.39. Edellä mainittu täydellinen tilikokonaisuus soveltuu ainoastaan institutionaalisiin yksikköihin, sektoreihin ja alasektoreihin. EKT 1995:n mukaan täydellisen tilikokonaisuuden laatiminen paikalliselle toimialayksikölle ja toimialalle ei ole tarkoituksenmukaista, koska kyseisillä yksiköillä on harvoin sellaista itsenäistä asemaa, jota ne tarvitsevat voidakseen pitää hallussaan tavaroita tai varoja tai saadakseen ja jakaakseen tuloja. 2. Maatalouden tilinpidon tilikokonaisuus 1.40. Koska maatalouden taloustilit perustuvat toimialan käsitteeseen, EKT 1995:n mukainen tilikokonaisuus on rajattava juoksevista tileistä ensimmäisiin: * tuotantotili * tulonmuodostustili. Tuotantotilin tasapainoeränä on arvonlisäys ja tulonmuodostustilin tasapainoeränä toimintaylijäämä (ks. jäljempänä olevat taulukot 1 ja 2). 1.41. Maataloustoimialan erityisluonteen vuoksi on kuitenkin katsottu, että myös muita tilejä on mahdollista laatia - ainakin osittain - silloin, kun kyseeseen tulevia virtoja voidaan selkeästi lukea kyseisille tileille kuuluviksi. Kyseessä ovat (ks. jäljempänä olevat taulukot 3 ja 4): * yrittäjätulon tili (eräs juoksevista tileistä) * pääomatili (eräs varallisuuden muodostuksen tileistä). 1.42. Tilikokonaisuuden laajentamista sisältämään tietyt erät (virrat) varallisuuden muodostustileihin kuuluvien "Varojen muiden muutosten" tileiltä (toisin sanoen "Varojen volyymin muiden muutosten" tilin ja uudelleenarvostustilin tietyt erät) selvitellään parhaillaan. Laajennusta varallisuustaseiden suuntaan harkittaneen tulevaisuudessa. 1.43. EKT 1995:ssä esitettyjen taulukoiden ja tilinpitorakenteiden perusteella maatalouden taloustilien tilikokonaisuus voidaan kuvata jäljempänä esitetyllä tavalla. A Juoksevat tilit Taulukko 1: Tuotantotili >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 2: Tulonmuodostustili >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 3: Yrittäjätulon tili >TAULUKON PAIKKA> B Varallisuuden muodostustilit Taulukko 4: Pääomatili >TAULUKON PAIKKA> 1.44. Taulukoissa 3 ja 4 kursiivilla merkityt taloustoimet ja varannot ovat eriä: * joilla ei ole merkitystä maatalouden taloustileillä, koska tilinpito perustuu toimialan käsitteeseen ja tilikokonaisuus on epätäydellinen. Kyseessä ovat taulukon 3 resurssit -sarakkeen kohdat D.42 Yritysten jakamat tulot, D.43 Suorien ulkomaisten sijoitusten uudelleensijoitetut voitot, D.44 Vakuutuksenottajien omaisuustulo ja D.45 Maanvuokrat sekä taulukon 4 kohdat B.8n Säästö, netto, B.10.1 Säästöstä ja pääomansiirroista johtuvat nettovarallisuuden muutokset ja B.9 Nettoluotonanto (+)/Nettoluotonotto (-); tai * joita ei kirjata, koska niistä ei ole saatavilla riittävästi tietoa tai koska niiden merkitys on vähäinen maatalouden taloustileillä tällä hetkellä. Tällaisia ovat taulukon 3 kohdat D.9 Pääomansiirrot, maksetut, D.91 Pääomaverot ja D99 Muut pääomansiirrot ja taulukon 4 kohdat P.53 Arvoesineiden hankinnat miinus vähennykset, K.2 Valmistamattomien muiden kuin rahoitusvarojen hankinnat miinus vähennykset, K.21 Maan ja muiden aineellisten valmistamattomien varojen hankinnat miinus vähennykset ja K.22 Aineettomien valmistamattomien varojen hankinnat miinus vähennykset. Jotkut näistä eristä (kuten D.91, K.2, K.21 ja K.22) saatetaan kuitenkin tulevaisuudessa kirjata maatalouden taloustileille. 1.45. Tuotantotilille kirjataan tuotantoprosessiin liittyvät taloustoimet. Sen resursseihin sisältyy tuotos ja käyttöön välituotekäyttö. Arvonlisäys, toisin sanoen tilin tasapainoerä, voidaan laskea ennen kiinteän pääoman kulumisen vähentämistä tai sen vähentämisen jälkeen (arvonlisäys, brutto tai netto). Koska tuotos arvotetaan perushintaan ja välituotekäyttö ostajan hintaan, arvonlisäys sisältää tuotetukipalkkiot mutta ei tuoteveroja. 1.46. Tulonmuodostustili kuvaa tuotantoprosessin synnyttämää tulonmuodostusta ja tulojen jakautumista tuotannontekijänä olevan "työn" ja julkisyhteisöjen (verojen ja tukipalkkioiden muodossa) kesken. Tasapainoerä toimintaylijäämä vastaa tuloa, jonka yksiköt saavat aikaan käyttämällä tuotantovälineitään. Kotitaloussektoriin sisältyvillä yhtiöimättömillä yrityksillä tämän tilin tasapainoerä sisältää välillisesti osuuden, joka vastaa sellaista korvausta omistajan tai hänen perheenjäsentensä työstä, jota ei voida erottaa omistajan yrittäjätulosta. Tällöin käytetään käsitettä "sekatulo" (ks. EKT 1995, kohta 8.19.). 1.47. Yrittäjätulon tilin ansiosta on mahdollista määrittää tulo, joka vastaa normaalin liikekirjanpidon mukaista voittoa ennen osingonjakoa ja veroja. 1.48. Pääomatilin avulla voidaan määrittää, missä määrin muiden kuin rahoitusvarojen hankinnat on rahoitettu säästöllä ja pääomansiirroilla, kun hankinnoista on vähennetty näiden varojen vähennykset. Pääomatili osoittaa nettoluotonannon tai -oton. Maataloustoimialan pääomatilejä ei ole mahdollista laatia täydellisinä, sillä vaikka tiettyjen virtojen voidaan selkeästi katsoa kuuluvan näihin toimialoihin, joitakin osatekijöitä (kuten säästö, netto, joka on juoksevien tilien tilikokonaisuuden tasapainoerä) ei voida laskea, koska tilit laaditaan toimialojen perusteella. Sitä vastoin kirjaamalla toimialan muiden kuin rahoitusvarojen arvon muutokset (jotka johtuvat varojen hankinnoista ja luovutuksista sekä kiinteän pääoman kulumisesta) mahdollisimman täydellisinä, sekä toimialan saamat pääomansiirrot, saadaan arvokasta tietoa toimialan taloudellisesta tilanteesta ja varallisuudesta (tuotantoprosessin tuottamia tuloja koskevien tietojen lisäksi). E MAATALOUDEN TALOUSTILIEN LAATIMISEN TIETOLÄHTEET JA LASKENTAMENETELMÄT 1.49. Yksi keskeisistä maatalouden taloustilien tunnusmerkeistä on lähes kaikkien tuotteiden tuotoksen mittaamisessa noudatettu kaava "määrä x hinta". Lähestymistapaan on päädytty pääosin siksi, että maatalouden taloustilejä on vaikea laatia edustavilla otoksilla kerättyjen kirjanpitotietojen perusteella. 1.50. Kasvinviljelyn tuotoksen arviointi voi yleensä perustua joko resursseihin eli viljelypinta-aloja ja satomääriä koskevien arvioiden perusteella muodostettuun arvioon tuotetuista määristä (korjatusta sadosta) tai käyttöön eli arvioon maataloustuotteiden käyttäjätoimialojen ostoista ja nettoviennistä (vienti miinus tuonti). Näiden käytön erien lisäksi on otettava huomioon maataloustoimialan itse välituotteina käyttämät määrät, tuottajien varastojen muutos sekä oma käyttö (suurimmaksi osaksi omaa loppukulutusta). Jälkimmäinen menetelmä voi osoittautua hyvin soveltuvaksi silloin, kun kyseisten maataloustuotteiden ostajat ovat helposti tunnistettavissa ja käytön kolmen muun osatekijän osuudet ovat rajalliset (esimerkiksi tuotteet, jotka vaativat esivalmistusta ennen käyttöä, kuten sokerijuurikkaat, tupakka jne.). Tietojen vastaavuuden ja luotettavuuden tarkistamiseksi on kuitenkin syytä laatia käytön ja resurssien määriä koskevia taseita. 1.51. Eläintuotoksen mittaamisessa pääasiallisina tietolähteinä ovat teurastuksia, elävien eläinten tuontia ja vientiä sekä kotieläinten lukumääriä koskevat tilastot. Eläintuotteiden (pääosin maidon) tuotos arvioidaan yleensä käyttäjätoimialojen (meijerit, munanpakkaamot) ostotietojen perusteella, koska tuotteiden käyttötarkoitus tiedetään tarkkaan. 1.52. Laskentamenetelmiä selostetaan tarkemmin luvussa II tuotetaloustoimien kuvauksessa. 1.53. Useimpia maatalouden välituotekäyttöön sisältyviä tavaroita voidaan yleensä käyttää vain maataloudessa (siemenet ja taimet, lannoitteet, torjunta-aineet jne.). Tässä tapauksessa maatalouden ostoja koskevat tiedot voidaan johtaa näitä tavaroita toimittavien toimialojen myyntitiedoista (ottamalla huomioon ulkomaankauppa). 1.54. Edellä esitetyn menetelmän soveltamiseen sisältyy kuitenkin riskejä. Pääasiassa maatalouden välituotekäyttöön menevien tavaroiden valmistajien myynnit eivät todellisuudessa välttämättä täysin vastaa maatalouden ostoja, koska esimerkiksi lannoitteita ja torjunta-aineita voidaan ostaa myös muihin tarkoituksiin (kaupan varastoihin tai muiden yksiköiden, kuten yleisten puistojen hoidosta vastaavien yksiköiden tai kotitalouksien, käyttöön jne.). F LUOKITUS 1. Yleistä 1.55. Maatalouden taloustilit ovat Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmään kiinteästi kuuluva osa. Siksi niiden laadinnassa käytetään Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston laatimaa tilastollista toimialaluokitusta, NACE Rev. 1:tä. NACE Rev. 1 on vuonna 1990 laadittu toimialojen 4-numerotason luokitus. Se on tarkistettu versio Euroopan yhteisöjen yleisestä toimialaluokituksesta, josta käytetään lyhennettä NACE ja jonka Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1970. 1.56. NACE Rev. 1 on kansainvälistä toimialaluokitusstandardia (ISIC Rev. 3)[12] yksityiskohtaisempi versio, joka on muokattu erityisesti Euroopan oloihin. NACE Rev. 1 liittyy suoraan myös Euroopan talousyhteisön tilastolliseen toimialoittaiseen tuoteluokitukseen (CPA), joka puolestaan perustuu Yhdistyneiden kansakuntien laatimaan tuoteluokitukseen (Central Product Classification, CPC). [12] ISIC Rev. 3: United Nations International Standard Industrial Classification of all Economic Activities. 1.57. NACE Rev. 1 on toimialaluokitus, jota käytetään kansantalouden tilinpidossa toimialojen määrittelyssä. Se perustuu nelitasoiseen koodijärjestelmään: * ensimmäinen taso, johon kuuluvat kirjainkoodilla merkittävien pääluokkien nimikkeet * välitaso, johon kuuluvat kaksikirjaimisilla koodeilla merkittävien alaluokkien nimikkeet * toinen taso, johon kuuluvat kaksinumeroisella koodilla merkittävät nimikkeet * kolmas taso, johon kuuluvat kolminumeroisella koodilla merkittävät nimikkeet * neljäs taso, johon kuuluvat nelinumeroisella koodilla merkittävät nimikkeet. 1.58. Toimialaluokituksen kukin taso voidaan yleensä määrittää toimialan luonteenomaisten tavaroiden tai palvelujen perusteella. Toimialoittaista tuoteluokitusta (CPA) käytetään näin ollen maataloustoimialalla kuvaamaan yksityiskohtaisesti erilaisia taloudellisia toimintoja, ja sen kaksinumeroisella lisäjaottelulla luokat voidaan määritellä entistä tarkemmin. 1.59. Toimiala vastaa ryhmää paikallisia toimialayksiköitä, jotka harjoittavat samaa tai saman tyyppistä taloudellista toimintoa. Luokituksen yksityiskohtaisimmalla tasolla toimiala koostuu kaikista paikallisista toimialayksiköistä (TAY), jotka kuuluvat samaan NACE Rev. 1:n luokkaan (4-numerotaso) ja jotka näin ollen harjoittavat samaa tässä luokituksessa määriteltyä toimintoa (ks. EKT 1995, kohta 2.108.). Maataloustoimialan toiminta-alan määritelmä vaatii siksi täsmällistä selvitystä: * luonteenomaisista toiminnoista * maatalouden taloustilien luonteenomaisista yksiköistä. 2. Maatalouden luonteenomaisten toimintojen määrittely 1.60. Maatalouden taloustilien mukainen maataloustoimiala vastaa NACE Rev. 1:n 2-numerotasoa 01. 1.61. Maatalouden taloustilit ovat kansantalouden tilinpidon puitteissa satelliittitilejä, joiden peruskäsitteet, -periaatteet ja -säännöt perustuvat EKT 1995:een. EKT 1995 antaa kuitenkin vain yleispuitteet kansantaloudelle kokonaisuutena, ja taloustilejä on muokattava maataloustoimialan erityistarpeiden mukaisiksi. Nämä erityistarpeet johtuvat pääosin itse tilinpidon erityistavoitteista, saatavilla olevista tietolähteistä sekä maatalousyksiköiden ja niiden harjoittamien toimintojen erityisluonteesta. Satelliittitilien erityisluonteen vuoksi on määriteltävä maataloudelle luonteenomaiset toiminnot sisältävä luettelo, jonka on luonnollisesti perustuttava NACE Rev. 1:een. 1.62. Kansantalouden tilinpidossa maataloustoimiala määritellään kaikiksi yksiköiksi, jotka harjoittavat joko yksinomaan tai sivutoimintoihin yhdistettynä NACE Rev. 1:n 2-numerotasoon 01 "Maatalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut" sisältyviä toimintoja. 2-numerotasoon 01 kuuluvat[13]: [13] Katso myös osa 4 "Selittävät huomautukset" julkaisussa: Eurostat: NACE Rev.1, Euroopan yhteisön tilastollinen toimialaluokitus, Aihe 2, Sarja E, Luxemburg, 1996. * Kolminumerotaso 01.1: kasvinviljely; puutarhatalous * Kolminumerotaso 01.2: kotieläintalous * Kolminumerotaso 01.3: yhdistetty kasvinviljely ja kotieläintalous (sekaviljely) * Kolminumerotaso 01.4: maanviljelyä ja eläintenhoitoa palveleva toiminta (lukuun ottamatta eläinlääkintää) * Kolminumerotaso 01.5: metsästys, ansapyynti ja riistanhoito sekä niitä palveleva toiminta. 1.63. Maatalouden taloustilien luonteenomaisten maataloustoimintojen luettelo vastaa näitä viittä ryhmää (01.1-01.5) seuraavin poikkeuksin: * Siihen sisältyvät myös viinin ja oliiviöljyn valmistus (ainoastaan samalla maatilalla tuotetuista rypäleistä valmistettu viini ja oliiveista puristettu öljy), punontaan käytettävien kasviaineiden viljely, joulupuiden, viiniköynnösten sekä hedelmä- ja koristepuiden taimitarhaviljely (jotka kuuluvat 2-numerotason luokkaan 02 Metsätalous). * Siihen eivät sisälly siementen tuotannossa siementen lisäämistä edeltävät tai sitä seuraavat toiminnot eivätkä tietyt toiminnot, jotka NACE Rev. 1:ssä katsotaan maatalouspalveluiksi (kuten kastelujärjestelmien käyttö, puutarhojen, puistojen sekä urheiluun ja vastaaviin tarkoituksiin käytettävien viheralueiden suunnittelu, istutus ja hoito sekä puiden ja pensasaitojen leikkaus; ainoastaan palkkiota vastaan tehdyt maataloustyöt otetaan huomioon). 3. Maatalouden luonteenomaisten yksiköiden määrittely 1.64. Kaikki yksiköt, jotka harjoittavat maatalouden taloustilien mukaisen maataloustoimialan luonteenomaisia toimintoja, on otettava mukaan. Kyseessä olevat yksiköt harjoittavat seuraavia NACE Rev. 1:n kolminumerotasoihin kuuluvia toimintoja: * Kolminumerotaso 01.1: Kasvinviljely; puutarhatalous; - siementuotanto: ainoastaan yksiköt, jotka harjoittavat siementen lisäämistä; - viinin (oliiviöljyn) valmistus: ainoastaan yksiköt, jotka valmistavat viiniä (oliiviöljyä) samassa yksikössä tuotetuista rypäleistä (oliiveista), sekä tuottajien yhteenliittymät (kuten osuuskunnat)[14]; [14] Kolmentyyppiset viinintuotantoyksiköt erotellaan toisistaan: elintarvikealan yritykset, maataloustuottajien yhteenliittymät ja maatilat. * Kolminumerotaso 01.2: Kotieläintalous; * Kolminumerotaso 01.3: Yhdistetty kasvinviljely ja kotieläintalous (sekaviljely); * Kolminumerotaso 01.4: Maanviljelyä ja eläintenhoitoa palveleva toiminta lukuun ottamatta eläinlääkintää; - tähän eivät kuulu yksiköt, jotka harjoittavat muita palvelutoimintoja kuin palkkiota vastaan tehtävää maataloustyötä (toisin sanoen yksiköt, jotka harjoittavat seuraavia toimintoja: kastelujärjestelmien käyttö; puutarhojen, puistojen sekä urheiluun ja vastaaviin tarkoituksiin käytettävien viheralueiden suunnittelu, istutus ja hoito; puiden ja pensaiden leikkaus); * Kolminumerotaso 01.5: Metsästys, ansapyynti ja riistanhoito sekä niitä palveleva toiminta. 1.65. Luetteloon on syytä lisätä joulu-, hedelmä- ja koristepuita sekä viiniköynnöksiä taimitarhoissa viljelevät yksiköt sekä punontaan käytettäviä kasviaineita tuottavat yksiköt. 1.66. Luettelosta voidaan päätellä, että maatilojen lisäksi maataloudelle luonteenomaisia yksiköitä ovat viinin ja oliiviöljyn tuottajien yhteenliittymät ja erikoistuneet yksiköt, jotka tekevät maataloustyötä palkkiota vastaan (ks. kohdat 1.20. ja 1.21.). On syytä muistaa, että yksiköt, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa (ks. kohta 1.24.), eivät kuulu maatalouden luonteenomaisiin yksiköihin. 4. Eriä koskevia huomautuksia a) Kolminumerotaso 01.1 "Kasvinviljely; puutarhatalous" 1.67. Kolminumerotaso 01.1 "Kasvinviljely; puutarhatalous" on järjestelmällinen erittely viljelykasvituotannon kaikista toiminnoista Euroopan unionin jäsenvaltioissa sekä poimintaan liittyvistä toiminnoista (luonnonvaraiset kasvit, marjat ja hedelmät). 1.68. Tuotokseksi kirjattavan rehukasvituotannon on oltava osa taloudellista toimintaa. 1.69. Toisin kuin NACE Rev. 1:ssä, jossa puiden taimien tuotanto luokitellaan metsätalouteen kuuluvaksi, kyseistä toimintoa pidetään maataloustoimintona silloin, kun kyseessä on puiden ja marjapensaiden, viiniköynnösten sekä koristepuiden ja -pensaiden taimien tuotanto. Sitä vastoin metsäpuiden taimien tuotantoa pidetään metsätalouden toimintona, jos kyseiset taimet on tarkoitettu käytettäviksi metsäpuiden tuotantoon[15]. Joulupuiden tuotantoa pidetään myös maataloustuotantona, jos puut viljellään taimitarhassa koristetarkoituksiin. Jos joulupuut sen sijaan saadaan esimerkiksi täysikasvuisten metsäpuiden latvonnan tai harvennushakkuun yhteydessä, joulupuiden tuotannon katsotaan kuuluvan metsätalouteen. [15] NACE:n sisältämät määritelmät poikkeavat joiltakin osin toisistaan eri kieliversioissa. NACE:n saksan- ja englanninkielisissä painoksissa NACE:n nelinumerotasolle 02.01 (Metsätalous) kuuluu vain metsäpuiden taimitarhatuotanto. Hedelmäpuita, viiniköynnöksiä ja koristepuita tuottavien taimitarhojen sisällyttäminen maatalouteen ei siis tässä tapauksessa muodosta poikkeusta NACE:sta. 1.70. Maatalouden taloustilien mukaisessa luokittelussa maataloudessa käytettävien siementen tuotanto on koottu luokkaan "Siemenet" lukuun ottamatta viljakasvien (riisi mukaan luettuna), öljykasvien ja valkuaiskasvien siemeniä sekä siemenperunaa, jotka kirjataan kukin asianmukaiseen viljan tai öljykasvien siementen, valkuaiskasvien tai perunan luokkaan[16]. Siementen tuotanto kattaa itse asiassa usean tyyppisiä tuotantotoimintoja: tutkimuksen (ensimmäisen sukupolven prototyyppisiementen tuotannon), lisäämisen (jonka maatilat toteuttavat sopimuspohjaisesti) ja sertifioinnin (toisin sanoen erikoistuneiden tuotantoyksiköiden suorittaman lajittelun ja pakkaamisen). Ainoastaan siementen lisääminen on maataloudelle luonteenomainen toiminto, koska tutkimus- ja sertifiointitoimintoja harjoittavat tutkimus- ja tuotantolaitokset, eikä näitä toimintoja pidetä perinteisenä maataloustoimintana (luonnonvarojen hyödyntäminen kasvien ja eläinten tuottamiseen). Näin ollen maatalouden taloustileillä siementuotanto koskee ainoastaan siementen tuotantoa lisäämällä. Siementen välituotekäyttönä pidetään (i) lisäämistä varten ostettuja ensimmäisen sukupolven siemeniä ja (ii) maataloustuottajien kasvinviljelyä varten ostamia sertifioituja siemeniä. [16] Tämä poikkeus yleissäännöstä tehdään siksi, että näissä erityistapauksissa suuri osa siemenistä saadaan vastaavien viljakasvien, öljykasvien, valkuaiskasvien tai perunan normaalin sadon tuotoksesta, kun muissa tapauksissa siemenet yleensä tuotetaan siihen erikoistuneilla maatiloilla. 1.71. Rypälemehun, viinin ja oliiviöljyn valmistus: Toimialoittainen tuoteluokitus (CPA) käsittelee viiniä ja oliiviöljyä elintarvikkeina. NACE Rev. 1 luokittelee viinin ja oliiviöljyn tuotannon välitasoon DA "Elintarvikkeiden, juomien ja tupakan valmistus" (nelinumerotasot 15.93 "Viinin valmistus" ja 15.41 "Raakaöljyjen ja -rasvojen valmistus"). Ainoastaan viinirypäleiden ja oliivien tuotantotoiminnot kuuluvat maatalouteen (nelinumerotaso 01.13 "Hedelmien, pähkinöiden, juoma- ja maustekasvien viljely"). NACE Rev. 1:n mukaisen sovitun käytännön mukaan kuitenkin silloin, kun viinin (oliiviöljyn) valmistaa sama tuotantoyksikkö, joka on tuottanut rypäleet (oliivit), se luokitellaan maatalouteen kuuluvaksi (nelinumerotaso 01.13). Tämä sopimus tekee tarpeettomaksi erottaa rypäleiden tuotantoyksikkö viinin tuotantoyksiköstä. Kaikki toiminta, jossa viiniä (oliiviöljyä) valmistetaan saman yksikön, toisin sanoen maatilan, tuottamista rypäleistä (oliiveista), on osa maatalouden luonteenomaisia toimintoja. 1.72. Maatiloihin kiinteästi liittyvien yksiköiden viininvalmistusta pidetään myös maatalouden luonteenomaisena toimintona maatalouden taloustileillä. Maatiloihin kiinteästi liittyvät yksiköt sisältävät tuottajien yhteenliittymät (kuten viininviljelijöiden osuuskunnat). Niiden sisällyttäminen maataloustoimialaan on perusteltua kyseisten organisaatioiden luonteen vuoksi. Ne ovat historiallisesti olleet maatilojen "jatkeita" (tuotantoon ja markkinointiin liittyvistä keskinäisistä syistä), ja ne ovat yleensä maatilojen omistamia. Sitä vastoin elintarviketeollisuusyritysten viinin (oliiviöljyn) valmistus ei sisälly maatalouden taloustileille (valmistus on selkeästi luonteeltaan teollista). 1.73. Rypälemehun valmistus sisältyy viinin valmistuksen rinnalla maatalouden luonteenomaisten toimintojen luetteloon, koska rypälemehua voidaan myydä tai viedä sellaisenaan tai se voidaan kirjata varastojen lisäykseksi ennen kuin se myöhemmällä viiteajanjaksolla myydään tai viedään käytettäväksi joko kulutukseen tai viinin valmistukseen. 1.74. Koska viini, oliiviöljy ja rypälemehu (rypälemehu ainoastaan siltä osin kuin se ei ole käynyt viiniksi viiteajanjakson aikana) ovat seurausta maataloustuotannosta, jossa yksikkö jalostaa tuottamiaan rypäleitä tai oliiveja, rypälemehun ja viinin valmistukseen tarkoitettuja rypäleitä tai oliiviöljyn valmistukseen tarkoitettuja oliiveja (toisin sanoen perustuotteita) ei saa sisällyttää tuotokseen. Niitä käsitellään yksikön sisäisenä välituotekäyttönä, jota ei mitata toimialan tuotokseksi (ks. kohta 2.052.). Rypälemehu, joka ei ole käynyt viiniksi viiteajanjakson aikana, on kirjattava ajanjakson tuotokseen. Viinikäymisen ajanjaksolla se kirjataan välituotekäyttöön (toimialan sisäinen käyttö), joka on vastakirjauksena vastaavalle varastojen vähennykselle. Rypälemehun jalostustuotteena saatu viini on kirjattava osaksi tuotosta. 1.75. Istutukset (viini- ja hedelmätarhat) ovat kiinteitä pääomatavaroita, ja niiden muodostus on kirjattava tuotokseen. Istutusten tekemisen omaan käyttöön katsotaan kuuluvan kohtaan "Omaan käyttöön tuotetut kiinteät pääomatavarat". Jos istutukset tekee erikoistunut yksikkö sopimustyönä, niiden arvo kirjataan kohtaan "Myynnit". b) Kolminumerotaso 01.2 "Kotieläintalous" 1.76. Kasvinviljelytoimintojen tapaan (ks. kohta 1.67.) myös tämä kolminumerotaso sisältää Euroopan unionin jäsenvaltioissa tuotettujen kotieläintaloustuotteiden järjestelmällisen erittelyn. 1.77. Siitosmunat luokitellaan CPA-luokituksessa samaan alaluokkaan munien kanssa. Sopimuksen mukaan niitä käsitellään maatalouden taloustileillä kuitenkin siipikarjatuotannon puolivalmiina tuotoksena[17]. [17] Tämä poikkeus tehdään siksi, että siitosmunien ja kulutukseen tarkoitettujen munien tuotantoprosessit poikkeavat käytännössä hyvin paljon toisistaan, eikä munien osalta voida erottaa yhtä tiettyä tuotosta "munat", jonka käyttötarkoituksesta voitaisiin päättää tuotantoprosessin päätyttyä. Siitosmunat on tuotantoprosessin alusta alkaen tarkoitettu siipikarjantuotantoa varten. Ne käsitellään maatalouden taloustileillä sen vuoksi samaan tapaan kuin porsaat, joita pidetään sianlihatuotannon puolivalmiina tuotoksena. 1.78. Hevosten kasvatus on maatalouden taloustileillä maataloustoimialalle luonteenomainen toiminto, olipa eläimen lopullinen käyttötarkoitus mikä tahansa (siitoseläin, lihantuotanto tai palvelujen tuottaminen). On kuitenkin syytä huomata, että ravihevostallien ja ratsastuskoulujen pito ei ole maataloudelle ominaista toimintaa (kyseessä on virkistys-, kulttuuri- ja urheilutoiminta, 2-numerotaso 92) (ks. kohta 2.210.). Siksi viljelijöiden kyseisistä toiminnoista saama tulo on jätettävä kirjaamatta maatalouden taloustileille. Myös kilpa- ja ratsastushevosten pito, joka ei ole osa maatalouden tuotantoprosessia, on jätettävä kirjaamatta. Vastaava käytäntö koskee myös härkätaisteluihin kasvatettuja härkiä. 1.79. Sivutuotteita[18], joita syntyy automaattisesti tiettyjen maataloustuotteiden valmistuksen yhteydessä, ei maatalouden taloustileillä kirjata samoihin nimikkeisiin kuin itse tuotteita. Ne esiintyvät erillään kunkin tuotantotoimintoryhmän lopussa lajeittain. Esimerkkeinä kasvinviljelyn sivutuotteista ovat oljet, juurikkaiden ja kaalien lehdet, herneiden ja papujen palot jne.; viinikäymisen sivutuotteista sakka ja viinikivi, oliiviöljyn valmistuksen sivutuotteista tähteet kuten oliiviöljykakut, sekä eläintuotannon osalta kuolleen riistan nahka, höyhenet ja turkis sekä vaha, lanta ja liete. Näistä tuotteista yksikään ei yleisesti ottaen ole tuotannon päätavoite, mikä selittää sen, miksi niitä koskevat tilastotiedot ovat vain hyvin harvoin luotettavia. Itse maataloudessa näitä tuotteita käytetään ensisijaisesti eläinten rehuna tai maanparannusaineina. Sivutuotteita saatetaan kuitenkin myydä silloin tällöin maatalouden ulkopuolisille taloussektoreille, jolloin tuotoksen arvo on kirjattava maatalouden taloustileille. [18] Sivutuote on muiden tuotteiden tuotantoon teknisesti liittyvä tuote. Se voi olla yksinomainen, kun se liittyy saman ryhmän muihin tuotteisiin, joita tuotetaan yksinomaan kyseisessä ryhmässä, tai tavanomainen, kun se liittyy muihin tuotteisiin, joiden tuotantoa harjoitetaan useammassa kuin yhdessä ryhmässä. c) Kolminumerotaso 01.4 "Maanviljelyä ja eläinten hoitoa palveleva toiminta, lukuun ottamatta eläinlääkintää" 1.80. Kolminumerotason 01.4 toiminnot voidaan jakaa kahteen luokkaan: * maatalouspalvelut tuotantovaiheessa palkkiota vastaan tehtynä työnä (toisin sanoen palkkiota vastaan tehdyt maataloustyöt); * "muut" maatalouspalvelut (kastelujärjestelmien käyttö; puutarhojen, puistojen sekä urheiluun ja vastaaviin tarkoituksiin käytettävien viheralueiden suunnittelu, istutus ja hoito; puiden ja pensaiden leikkaus jne.). 1.81. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvia maatalouden palvelutoimintoja ei käsitellä maatalouden taloustilien luonteenomaisina toimintoina (vaikka ne kansantalouden tilinpidossa kirjataan maatalouteen), sillä ne eivät ole perinteisiä eivätkä luonteenomaisia maataloustoimintoja. Ne voidaan kuitenkin kirjata (maatalouden taloustilien merkityksessä) muuta kuin maataloutta oleviksi ja siitä erottamattomiksi sivutoiminnoiksi. Perinteisessä lähestymistavassa maatalous käsitetään maanviljelyksi, joka laajemmassa merkityksessä sisältää kaiken luonnonvarojen käyttöön ja hyödyntämiseen tähtäävän työn ihmiselle hyödyllisten kasvien ja eläinten tuottamiseksi. Huolimatta ympäristöön liittyvien palvelujen taloudellisen merkityksen kasvusta on katsottu, että kyseisten palvelujen huomioon ottaminen laajentaisi liiaksi edellä mainittua perinteistä lähestymistapaa. Palkkiota vastaan tehty maataloustyö 1.82. Kansantalouden erikoistumisprosessin myötä maatilat ja viljelijäkotitaloudet ovat jo kauan sitten lakanneet harjoittamasta tiettyjä toimintoja, joita on ryhtynyt harjoittamaan kasvava joukko erikoistuneita ammattilaisia, joilla on omat tuotantoyksikkönsä. Tehtävien jako koski aluksi maataloustuotteiden jalostusta (uusien sektoreiden toteuttamaa eläinten teurastusta ja lihanjalostusta, viljojen jauhatusta, leivän, voin ja juuston valmistusta sekä siementen esikäsittelyä), ja myöhemmässä vaiheessa myös tiettyjä markkinointiin liittyviä toimintoja. Tämän tilanteen syntyyn ovat etenkin vaikuttaneet maatalouden huomattavat rakennemuutokset sekä suurten maatalouskoneiden käytön ja sellaisten maataloustoimintojen yleistyminen, jotka vaikuttavat suoraan kasvinviljelytuotantoon ja karjanhoitoon ja jotka on yhä useammin annettu tehtäväksi erikoistuneille yksiköille. 1.83. Tärkeimpiä näistä toiminnoista ovat lannoitus, kalkitus, kyntö, kylvö, rikkakasvien ja tuhoeläinten torjunta, kasvinsuojelu, heinän korjuu, puinti ja lampaiden kerintä. 1.84. Kaikille näille toiminnoille on ominaista se, että ne ovat yleensä välttämättömiä maataloustuotteiden tuotantoprosessissa, ja ne liittyvät kyseisten tuotteiden valmistukseen. 1.85. Toimintoja, jotka eivät suoraan liity maataloustuotteiden valmistukseen eli joita ei harjoiteta maataloustuotannon vaiheessa (kuljetukset kolmannen osapuolen lukuun ja maitotoimitukset meijereihin ovat esimerkkejä muuta kuin maataloutta olevasta toiminnosta, joka on eri toimialan osa), ei pitäisi sisällyttää maatalouden taloustileille (elleivät ne ole pääasiallisesta maataloustoiminnasta erottamattomia toimintoja, ks. kohta 1.12.). 1.86. On syytä muistaa, että kyseinen luokittelu soveltuu käytettäväksi vain silloin, kun erikoistuneet yksiköt vastaavat kokonaan asianomaisista toiminnoista. Jos viljelijä esimerkiksi vuokraa ainoastaan koneet (ilman koneenkäyttäjiä) tai koneet ja vain osan tarvittavasta työvoimasta, niin siitä huolimatta, että hän itse varsinaisesti hoitaa tehtävän vuokraamillaan koneilla, toiminta kuuluu NACE Rev. 1:n 2-numerotasolle 71. Tämä tilanne esiintyy erityisesti silloin, kun koneet ovat yksinkertaisia ja suhteellisen vähän huoltoa vaativia ja kun kausi on vilkkaimmillaan, jolloin myös koneiden kysyntä on suurinta (ks. kohta 1.23.). 1.87. Palkkiota vastaan maatalouden tuotantovaiheessa tehtävät työt ovat pääasiassa kalliiden koneiden ja laitteiden käyttöön liittyviä toimintoja. Töiden suorittajina voivat olla: (a) Erikoistuneet urakoitsijat, joille kyseiset toiminnot ovat pääasiallisia (urakoitsijat sanan varsinaisessa merkityksessä) (b) Maatilat Maatilojen tekemä palkkiotyö tehdään pääosin seuraavissa muodoissa: - Maatilan lisäansiona, jonka joustavin muoto on satunnainen naapuriapu. Tähän luokkaan kuuluvat myös eläinten hoito ja pääasiassa sikojen ja siipikarjan kasvatus palkkioperusteisesti (erityisesti lihotus). Maatila voi hoitaa toisen viljelijän omistamia eläimiä, tai eläimet voivat olla teollisuusyrityksen, tavallisesti tavarantoimittajan (kuten rehunvalmistajan tai -myyjän) tai ostajan (esimerkiksi teurastamon) omaisuutta. - Enemmän tai vähemmän itsenäisenä koneiden yhteisomistuksena, joka edustaa järjestäytynyttä keskinäisen naapuriavun muotoa. Koneiden suuret kustannukset ja niiden alhainen käyttöaste yksittäisellä maatilalla ovat saaneet koneita omistavat maatilat muodostamaan yhteenliittymiä, jotka asettavat koneet muiden maatilojen käyttöön tarvittavan työvoiman kanssa. Yhä useampi viljelijä saa pääosan maataloustulostaan tekemällä palkkiotyötä niiden laskuun, joille maatalous on vain sivutoiminto ja jotka ovat joissain tapauksissa enää vain maanomistajia. - Maatalouden koneosuuskunnat[19]. Nämä ovat suuria osuuskuntia, joilla on palkattuja työntekijöitä. Osuuskunnat muistuttavat erikoistuneita urakointiyrityksiä. [19] Koneet ja laitteet kuuluvat osuuskunnalle toisin kuin maatalouskonepooleissa, joissa ne ovat yleensä yksittäisten maatilojen omaisuutta. (c) Maataloustuotannon jälkeiseen tuotantovaiheeseen osallistuvat yritykset, jotka huolehtivat hedelmien tai vihannesten sadonkorjuusta ja sen jälkeisestä jalostuksesta (kuten sopimuspohjaisesti herneitä säilövät säilyketehtaat). (d) Maataloustuotantoa edeltävään tuotantovaiheeseen osallistuvat yritykset, joihin luetaan esimerkiksi maatalouskoneiden välittäjät, jotka tekevät palkkiotyötä. Vaikka muut tapaukset voivat maatalouden taloustilien kannalta näyttää erittäin harvinaisilta, on kuitenkin teoriassa mahdollista, että torjunta-aineen valmistaja huolehtii torjunta-aineen ruiskutuksesta itse. Jos ruiskutus kuitenkin tehdään nykyaikaisin menetelmin, kyseessä ei välttämättä ole maataloustuotannon vaiheen palkkiotyö, varsinkaan jos viljelijä ei tee sitä säännöllisesti (esimerkiksi torjunta-aineen lentolevitys). 1.88. Kun on päätettävä, pidetäänkö tiettyä toimintoa maatalouteen liittyvänä palkkiotyönä (toisin sanoen työnä, jonka maatalousyritys tekee tuotantoprosessin yhteydessä yleensä itse), toiminnon luonteen lisäksi on otettava huomioon myös se erityinen yhteys, jossa toimintoa harjoitetaan, toisin sanoen "maatalouden tuotantoprosessilla" on tässä yhteydessä erityistä merkitystä. 1.89. Eläinten hoito maatilalla palkkiotyönä (maan tarjoaminen eläinten käyttöön) on palkkiota vastaan tehtyä maataloustyötä, koska se on osa maatalouden tuotantoprosessia. Tähän luokkaan ei kuitenkaan kuulu yksityinen ratsastushevosten kasvatus ja hoito, koska nämä toiminnot eivät ole tavaroiden tuotantoa, vaan EKT 1995:n tarkoittamaa varsinaista palvelutoimintaa (NACE Rev. 1:n pääluokka O). Samoin puistojen, puutarhojen, golfkenttien ja tienvarsien istutustöihin ja hoitoon liittyviä töitä ei käsitellä maatalouden tuotantoprosessiin kuuluvina. 1.90. Palkkiotyön suorittajalle maksettavan korvauksen muodolla ei ole merkitystä. Korvauksen ei tarvitse välttämättä olla kiinteä (kuten palkka sen varsinaisessa merkityksessä). Korvaus voi erittäin hyvin olla osuus voitosta tai eri korvausmuotojen yhdistelmä (esimerkiksi viljelijä, joka lihottaa vasikoita, saa korvaukseksi yleensä vasikkakohtaisen kiinteän summan ja lisäksi osuuden voitosta). Korvaus on mahdollista saada myös erikseen sovittuna osuutena tuotoksesta. 1.91. Työn on kuitenkin aina oltava itsenäisten yritysten tekemää työtä. Maatilan palkansaajina olevien työntekijöiden hoitamat työt eivät kuulu tähän luokkaan. Korvaus näistä töistä (kuten palkatun karjanhoitajan työstä) on maatilan palkkakustannus, ja se sisältyy nimikkeeseen "Palkansaajakorvaukset". Sitä vastoin sellaisen yrityksen palvelut, joka hoitaa maatilojen lehmien lypsyn palkkiotyönä, kirjataan maatalouden taloustileille sekä tuotoksena (palvelujen myynti) urakoitsijan näkökulmasta että välituotekäyttönä (maatilan ostamat palvelut) maatilan näkökulmasta. d) Kolminumerotaso 01.5 "Metsästys, ansapyynti ja riistanhoito sekä niitä palveleva toiminta" 1.92. Tähän kolminumerotasoon kuuluvat seuraavat toiminnot: (i) eläinten metsästys ja ansapyynti ravinnoksi, vuodan tai nahan vuoksi, tutkimustarkoituksiin, eläintarhoihin tai lemmikkieläimiksi; (ii) metsästyksellä tai ansapyynnillä saatujen turkisten sekä matelijoiden tai lintujen nahkojen tuotanto; (iii) riistanhoito; (iv) kaupallista metsästystä ja ansapyyntiä edistävät palvelut. On syytä huomata, että teurastamoista peräisin olevien nahkojen ja vuotien tuotanto sekä urheilu- ja virkistystarkoituksessa harjoitettu metsästys eivät kuulu maataloustoimialan luonteenomaisiin toimintoihin. Myöskään maatiloilla harjoitettava riistankasvatus ei sisälly "metsästykseen", vaan luokkaan "Muu kotieläintalous". 5. Maatalouden taloustilien ja kansantalouden tilinpidon maataloustoimialan väliset erot 1.93. Maatalouden taloustilien mukainen maataloustoimiala, sellaisena kuin se on määritelty kohdissa 1.62.-1.66., eroaa joiltakin osin kansantalouden tilinpidon mukaisesta maataloustoimialasta. Erot liittyvät sekä luonteenomaisiin toimintoihin että yksiköihin, ja ne voidaan tiivistää seuraavasti: >TAULUKON PAIKKA> II TUOTETALOUSTOIMET 2.001. Tuotetaloustoimet osoittavat tuotteiden alkuperän ja käytön. Tuotteilla tarkoitetaan kaikkia tuotannon piiriin kuuluvia tavaroita ja palveluja. EKT 1995:ssä määritellyt tuotetaloustoimien pääryhmät ovat tuotos, välituotekäyttö, kulutusmenot, kulutus, pääoman bruttomuodostus sekä tavaroiden ja palvelujen vienti ja tuonti. 2.002. Kuten kohdissa 1.40. ja 1.41. on mainittu, maatalouden taloustileillä otetaan huomioon ainoastaan tuotos, välituotekäyttö ja pääoman bruttomuodostus. Tuotos kirjataan tuotantotilin resursseihin ja välituotekäyttö tuotantotilin käyttöön. Bruttopääoman muodostus kirjataan pääomatilin käyttöön (varojen muutokset). A YLEISET SÄÄNNÖT 1. Viiteajanjakso 2.003. Maatalouden taloustilien viiteajanjakso on kalenterivuosi. 2. Yksiköt a) Määrät 2.004. Määrät on pääsääntöisesti ilmoitettava 1 000 tonneina (rypälemehun ja viinin osalta 10 000 hehtolitroina) yhden desimaalin tarkkuudella. Eläimistä käytetään elopainoa. b) Hinnat 2.005. Maatalouden tilinpidossa hinnat on ilmoitettava tonnia kohti (viinin ja rypälemehun osalta kymmentä hehtolitraa kohti). 2.006. Hinnat on maatalouden taloustileillä kirjattava kokonaislukuina tai yhden tai kahden desimaalin tarkkuudella käytettävissä olevien hintatietojen tilastollisen luotettavuuden mukaan. c) Arvot 2.007. Arvot on esitettävä kansallisena rahayksikkönä miljoonina. 3. Kirjausajankohta 2.008. EKT 1995 (ks. kohta 1.57.) kirjaa virrat (erityisesti tuotetaloustoimet ja jakotaloustoimet) suoriteperusteisesti, toisin sanoen taloudellisen arvon, saamisen tai velan syntymisen, muuttamisen, häviämisen tai mitätöinnin ajankohtana eikä maksun varsinaisena suoritusajankohtana. a) Tuotos 2.009. Tuotos on arvotettava ja kirjattava silloin, kun tuotantoprosessi tuottaa sen. Se on siis kirjattava silloin, kun se on tuotettu, eikä silloin, kun ostaja on sen maksanut. 2.010. Tuotantoa pidetään EKT 1995:ssä jatkuvana prosessina, jossa tuotteet ja palvelut muutetaan muiksi tuotteiksi ja palveluiksi. Prosessi voi ajoittua eri ajanjaksoille kulloisenkin tuotteen mukaan. Jaksot voivat olla myös yhtä tilinpitojaksoa pidempiä. Tämä tuotannon luonnehdinta yhdessä suoriteperusteisen kirjausperiaatteen kanssa johtaa tuotoksen kirjaamiseen keskeneräisten töiden muodossa. Näin ollen maataloustuotteiden tuotokset on EKT 1995:n mukaan (ks. kohta 3.58.) kirjattava ikään kuin niitä tuotettaisiin jatkuvasti koko tuotantojakson ajan (eikä ainoastaan sadonkorjuun tai eläinten teurastuksen aikaan). Kasvamassa olevat viljelykasvit ja kalakannat sekä ihmisravinnoksi kasvatetut eläimet on käsiteltävä keskeneräisten töiden varastoina tuotantoprosessin aikana ja muutettava valmiiden tuotteiden varastoiksi prosessin päätyttyä. 2.011. Tuotoksen kirjaaminen keskeneräisiksi töiksi on sekä toivottavaa että välttämätöntä taloudellisen analyysin kannalta silloin, kun tuotantoprosessi ulottuu tilinpidon viiteajanjaksoa pidemmälle ajalle. Tällä tavoin voidaan varmistaa kustannusten ja tuotoksen yhdenmukainen kirjaamiskäytäntö, jolloin saadaan mielekkäitä arvonlisäystä koskevia tietoja. Koska maatalouden taloustileillä käytetään tilikautena kalenterivuotta, keskeneräisiin töihin kirjaamista oletetaan sovellettavan ainoastaan tuotteisiin, joiden tuotantoprosessi on vielä kesken kalenterivuoden lopussa (sekä tapauksissa, joissa yleinen hintataso muuttuu viiteajanjaksolla erittäin nopeasti )[20]. [20] Ks. SNA:n kohdat 6.72.-6.79. ja 6.94.-6.100. 2.012. Sen sijaan sellaisten maataloustuotteiden tuotosta, joiden tuotantokierto on tilinpidon viiteajanjaksoa lyhyempi, ei ole tarpeen kirjata keskeneräisiin töihin. Tuotoksen kirjaaminen vasta valmiiden tuotteiden vaiheessa, toisin sanoen (viljelykasvien tuotannossa) sadonkorjuuajankohtana, itse asiassa sallii riittävän yhdenmukaisuuden säilymisen tuotoksen ja tuotantokustannusten välillä. Tämä koskee useimpia maataloustuotteita, joiden tuotantoprosessi kestää vuotta lyhyemmän ajan. Keskeneräisiin töihin ei myöskään ole tarpeen kirjata sellaisten lyhyen tuotantokierron viljelykasvien tuotosta, joiden tuotantoprosessi ulottuu kahdelle kalenterivuodelle (ks. kohta 2.172.). Kasvussa olevia viljelykasveja ei näissä tapauksissa pidetä keskeneräisten töiden varastoina. 2.013. Käytännössä ainoastaan pitkän tuotantokierron tuotteita kirjataan keskeneräisiin töihin. Sellaisia ovat erityisesti eläimet, viinin (jonka kypsyminen kuuluu olennaisena osana tuotantoprosessiin) kaltaiset viljelykasvituotteet ja istutustyöt. Normaali hintakehitys on itse asiassa Euroopan unionin jäsenvaltioissa yleisesti melko tasaista, joten tiettyjä tuotteita ei pitäisi sen perusteella kirjata keskeneräisiin töihin (vaikka näin voidaan poikkeustapauksissa tehdä, ks. kohta 2.172.). 2.014. Kun pitkän tuotantokierron tuotteet, jotka on kirjattu keskeneräisiin töihin, korjataan (kasvinviljelytuotteet) tai teurastetaan (eläimet), tuotantoprosessi päättyy, ja keskeneräiset työt muutetaan valmiiden tuotteiden varastoiksi, jotka voidaan myydä tai käyttää muihin tarkoituksiin. Tuotantoprosessin aikana vuosittain keskeneräisiin töihin kirjattava tuotoksen arvo saadaan jakamalla valmiin tuotteen arvo suhteessa kunakin ajanjaksona aiheutuneisiin kustannuksiin (ks. SNA 93, kohta 6.96.). 2.015. Eläimet: Eläinten kasvattaminen vaatii yleensä ajanjakson, joka voi ulottua usealle viiteajanjaksolle ennen kuin prosessi saadaan päätökseen. Eläimen syntymästä lähtien on mahdollista ja tarkoituksenmukaista tehdä kirjaus jokaisessa tuotantovaiheessa, tosin sanoen jokaisessa yksittäisessä eläinten ikäryhmässä (syntymää edeltävää tuotantoprosessia ei kuitenkaan ole mahdollista kirjata, sillä sitä ei pystytä erottelemaan emon kasvattamiseen kulutetuista palveluista). 2.016. Työeläinten tuotantoprosessi päättyy teoriassa niiden syntymään. Siitä lähtien ne kirjataan kiinteiksi varoiksi. Eläimiä ei tietenkään vielä tällöin voida käyttää aiottuun tarkoitukseen, mutta eläinten ikä silloin, kun niitä aletaan käyttää työeläimenä, vaihtelee niin paljon, että tietyn kiinteän ikärajan soveltaminen kaikkiin tapauksiin olisi hyvin mielivaltaista. Syntymäaika on valittu käytännön syistä, ja etenkin, koska näiden eläinten käyttötarkoitus määräytyy jo tässä vaiheessa. 2.017. Käyttötarkoitus ei sen sijaan ole aina selvillä nautojen, sikojen, lampaiden ja muiden eläinten osalta, joita voidaan kasvattaa siitos- tai teuraseläimiksi. Kun nuoret eläimet on mahdollista erotella niiden tulevan käyttötarkoituksen mukaan, tuotannontekijöiksi tarkoitetut eläimet on kirjattava syntymästään lähtien kiinteän pääoman bruttomuodostukseen (kiinteän pääoman bruttomuodostus omaan käyttöön, toisin sanoen eläimiä pidetään keskeneräisinä töinä ja niiden kasvu kirjataan tuotokseksi, ks. EKT 1995 kohta 3.112.). Muussa tapauksessa eläimet sisällytetään varastoihin keskeneräisinä töinä siihen asti, kunnes ne ovat täysikasvuisia ja niitä aletaan käyttää tuotannontekijöinä (lypsykarjana tai jalostuseläiminä tai muussa tuottavassa tarkoituksessa, kuten villan tuotannossa). Tällöin ne kirjataan kiinteään pääomaan. Myös eläimet, jotka on poistettu siitoseläimistä teurastusta varten, on kirjattava varastoihin eikä kiinteiksi varoiksi. 2.018. Kananpoikasten tuotannon kirjaamisessa sovelletaan erityismenettelyä silloin, kun tuotanto ulottuu kahdelle viitejaksolle. Hautomakoneissa ajanjakson lopussa olevia munia pidetään poikasten tuotoksena, ja se kirjataan maatalouden taloustileillä siipikarjatuotannon tuotokseksi (keskeneräisenä työnä) (ks. kohta 2.048.). 2.019. Viini: Tuotos on kirjattava keskeneräisiksi töiksi, koska viinin kypsyminen on osa tuotantoprosessia, ja se voi kestää usean tilinpitojakson ajan. Vastaavasti käymässä oleva rypälemehu, joka ei ole enää raakaa rypälemehua eikä vielä viiniä, käsitellään viiteajanjakson lopussa samaan tapaan kuin hautomakoneissa olevat munat. Se kirjataan maatalouden taloustileillä viiniksi keskeneräisten töiden muodossa. 2.020. Kasvatettavat varat, istutukset: Tavarat, jotka on tarkoitettu kiinteän pääoman bruttomuodostukseen omaan käyttöön (muut kuin eläimet), kuten toistuvasti tuotteita tuottavat istutukset, on kirjattava kiinteän pääoman bruttomuodostukseen kyseisten varojen tuotantoajankohtana. b) Välituotekäyttö 2.021. Tavarat ja palvelut on kirjattava silloin, kun ne otetaan mukaan tuotantoprosessiin, toisin sanoen hetkellä, jolloin ne todellisesti kulutetaan, eikä ostopäivänä tai varastointipäivänä. 2.022. Tavaroiden käyttö tiettynä viiteajanjaksona vastaa käytännössä tavaroiden ostoja tai hankintoja, joihin lisätään alkuvarastot ja joista vähennetään jakson lopun loppuvarastot[21]. [21] Varastokirjausten ajankohdasta enemmän kohdissa 2.029.-2.031. 2.023. Palvelut kirjataan niiden ostohetkellä. Koska palveluja ei voida varastoida, ostohetki on myös käytön ajankohta. 2.024. Seuraavat palvelut muodostavat poikkeuksen tähän sääntöön: - tavaroiden ostoon liittyvät palvelut, kuten kaupan palvelut ja kuljetuspalvelut, kirjataan välituotekäytöksi kyseisten tavaroiden käyttöhetkellä (ks. kohta 2.111.); - luonteeltaan jatkuvat palvelut, kuten vakuutuspalvelut, kirjataan viiteajanjakson lopussa kyseiselle vuodelle tai osavuodelle kuuluvien maksuosuuksien mukaisessa suhteessa. Näin ollen kirjatut maksut eivät välttämättä vastaa kyseisenä ajanjaksona suoritettuja vakuutusmaksuja. c) Kiinteän pääoman bruttomuodostus 2.025. Kiinteän pääoman bruttomuodostus kirjataan ajankohtana, jolloin kiinteiden varojen omistusoikeus siirtyy yksikölle, joka aikoo käyttää varat tuotantotarkoituksiin. Tästä periaatteesta on kuitenkin kaksi poikkeusta. Ensiksi, rahoitusleasingillä hankitut varat kirjataan ikään kuin niiden käyttäjä tulisi omistajaksi hetkellä, jolloin tavarat ovat hänen käytettävissään (ks. kohta 2.122.). Toiseksi, kiinteän pääoman bruttomuodostus omaan käyttöön kirjataan kyseisten varojen tuotantoajankohtana (lukuun ottamatta nautoja, sikoja, lampaita ja muita eläimiä, joiden tulevaa käyttöä ei voi selkeästi määritellä, koska eläimet sisällytetään varastoihin keskeneräisinä töinä, ks. kohta 2.017.). 2.026. Vastaavasti hedelmä- tai viinitarhojen perustamisessa (omaan käyttöön tuotetut kiinteät pääomatavarat) viitevuoden aikana kulutettujen materiaalien ja palvelujen arvo kirjataan kiinteän pääoman bruttomuodostukseksi ajanjakson lopussa, mikäli kaikkia tarvittavia töitä ei vielä ole saatettu päätökseen tilinpitojakson loppuun mennessä. 2.027. Maan ostojen ja myyntien sekä niihin liittyvien kustannusten kirjausajankohtana käytetään omistusoikeuden siirtymisajankohtaa. Maan nettohankinta ei kuitenkaan sisälly kiinteän pääoman bruttomuodostukseen, sillä maa on valmistamaton vara. Maan (ja muiden aineellisten valmistamattomien varojen) nettohankinta kirjataan pääomatilille ("muiden kuin rahoitusvarojen hankintatili"). d) Varastojen muutokset 2.028. Varastojen muutokset vastaavat viiteajanjaksolla varastoon tulleiden ja sieltä poistuneiden erien välistä erotusta. 2.029. Varastoon tulevat tavarat ovat joko tavaroita, jotka aiotaan myöhemmin käyttää tuotantoprosessissa (tuotantopanosten varastot), jolloin niiden kirjausajankohtana käytetään omistusoikeuden siirtymisajankohtaa, tai toimialan itsensä tuottamia tavaroita, jotka on tarkoitettu myöhempää käyttöä, kuten myyntiä tai yksikön kiinteään pääomaan siirtämistä, varten (tuotevarastot), jolloin varastokirjaus tehdään tuotteen valmistumisajankohtana. 2.030. Milloin on kyse toimialan keskeneräisistä tuotteista (jotka siis kirjataan keskeneräisinä töinä), viiteajanjaksolla kulutettujen materiaalien ja palvelujen arvo kirjataan myös varastoiksi kyseisen ajanjakson lopussa (lukuun ottamatta lyhyen tuotantokierron viljelykasveja, jotka ovat vielä kasvamassa, ks. kohta 2.012.; näin ollen osa viiteajanjaksolla käytetyistä materiaaleista ja palveluista on saatettu kuluttaa ilman korvaavaa varastojen arvonnousua). 2.031. Varastosta poistuvat tavarat ovat joko sellaisia tavaroita, jotka otetaan mukaan tuotantoprosessiin (tuotantopanosten varastot), tai sellaisia tavaroita, jotka poistuvat toimialalta myyntiin tai muuhun käyttötarkoitukseen (tuotevarastot). Varastosta poistuvat tavarat vähennetään ensimmäisessä tapauksessa toimialan varastoista ajankohtana, jolloin ne tosiasiallisesti kulutetaan välituotteina tuotantoprosessissa. Jälkimmäisessä tapauksessa ne vähennetään varastoista myynnin tai muun käytön ajankohtana. B TUOTOS (Ks. EKT 1995, kohdat 3.07.-3.58.) 1. Yleisiä huomautuksia tuotoksen käsitteistä EKT 1995:ssä ja maatalouden taloustileillä 2.032. EKT 1995:n termi "tuotanto" tarkoittaa prosessia ja "tuotos" prosessin tuloksena saatavia tavaroita ja palveluja. On tärkeää pitää tämä ero selkeästi mielessä. EKT 1995:n mukaan (ks. kohta 3.14.) tuotos koostuu kaikista tilinpitojakson aikana tuotetuista tuotteista. 2.033. EKT 1995:ssä tuotokseen kuuluvat myös (i) yhden paikallisen TAY:n samaan institutionaaliseen yksikköön kuuluvalle toiselle paikalliselle TAY:lle toimittamat tavarat ja palvelut, (ii) paikallisen TAY:n tuottamat tavarat, jotka jäävät varastoon sen ajanjakson lopussa, jona ne on tuotettu, olipa niiden myöhempi käyttö mikä tahansa. Kuitenkaan saman paikallisen TAY:n saman tilinpitojakson aikana tuottamia ja kuluttamia tavaroita ja palveluja ei kirjata erikseen, joten niitä ei kirjata kyseisen yksikön tuotokseksi eikä välituotekäytöksi. 2.034. Maatalouden taloustileillä käytetty tuotoksen käsite on lähellä "kokonaistuotoksen" käsitettä. Se on muokattu EKT 1995:n tuotoksen käsitteestä, koska tietyt maataloustuotteet ja -palvelut, jotka tuotetaan ja kulutetaan saman tilinpitojakson aikana samassa maatalousyksikössä, kirjataan maataloustoiminnan kokonaistuotokseen. Kriteerit, joiden perusteella nämä tavarat ja palvelut sisällytetään maataloustoimialan tuotokseen, selostetaan kohdassa 2.055. EKT 1995:n mukaisen menetelmän ja maatalouden taloustilejä varten käyttöönotetun menetelmän välistä eroa edustavat nämä yksikön sisäiseen välituotekäyttöön kuuluvat osatekijät, joiden arvo sisältyy sekä tuotokseen että välituotekäyttöön. Arvonlisäys säilyy siis samana käytetystä menetelmästä riippumatta. 2.035. Kuten kohdassa 1.34. todettiin, tämä EKT 1995:n säännön sovellus perustuu maataloustoiminnan ja maatilan (paikallisena TAY:nä) erityisluonteeseen. Lisäksi sen ansiosta voidaan: * parantaa maatalouden taloustilien taloudellista analyysiä, erityisesti teknisten kertoimien sekä arvonlisäyksen, tuotoksen ja välituotekäytön välisten kertoimien määritelmiä; * parantaa teknisten kertoimien sekä arvonlisäyksen, tuotoksen ja välituotekäytön välisten kertoimien vertailtavuutta kansantalouden alatoimialojen sekä eri maiden välillä. Samassa yksikössä kulutettu tuotos itse asiassa rajoittuu pääosin tiettyihin erikoistuotteisiin (kuten viljakasvit, valkuais- ja öljykasvit, rehukasvit ja eläinten ravinnoksi tarkoitettu maito), ja yksikön sisäistä välituotekäyttöä mittaavat luvut vaihtelevat suuresti toimialoittain ja maittain; * lisätä tuotanto-, tulonmuodostus- ja yrittäjätulon tilien välistä yhdenmukaisuutta: välttämätön yhdenmukaisuus tuotetaloustoimien (tuotos, välituotekäyttö jne.) ja jakotaloustoimien (palkansaajakorvaukset, tukipalkkiot, verot, maanvuokrat, korot jne.) välillä on lisääntynyt vuonna 1992 toteutetun yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen myötä, sillä tukipalkkiot (jotka koskevat osittain toimialan sisäiseen välituotekäyttöön kuuluvia tuotteita) vaikuttavat tällä hetkellä merkittävästi maataloustulon muodostukseen ja sen kehitykseen. 2.036. Vaikka maatalouden taloustilien laadinnassa käyttöönotettua sääntöä ei ehdotetakaan EKT 1995:ssä, se vahvistetaan maatalouden erityisluonteen vuoksi SNA 93:ssa (ks. SNA 93, liite I., kohta 15.) ja FAO:n menetelmäkäsikirjassa[22]. Säännön avulla voidaan lisäksi huomattavasti pienentää tuotoksen mittaamisen yhteydessä esiintyviä eroja, jotka johtuvat perusyksikön valinnasta (paikallinen TAY tai homogeeninen tuotantoyksikkö). [22] FAO (1996) System of Economic Accounts for Food and Agriculture, United Nations, Rome. 2. Maataloustoiminnan tuotos: määrät 2.037. Maatalouden taloustilien laadinnassa tuotos jaetaan asteittain. Kaavioesitys maataloustuotteiden resursseista ja käytöstä >TAULUKON PAIKKA> 2.038. Toiminnosta toimintoon tai toimintojen muodostamasta ryhmästä toiseen etenevän laskennan lähtökohtana on joko: - bruttotuotos (1q), tai - käytettävissä oleva tuotos (3q) sen mukaan, sisältyvätkö kasvukauden, sadonkorjuun ja varastoinnin aikaiset hävikit sadonkorjuun perustietoihin vai eivät. a) Bruttotuotos Bruttotuotos: (1q) 2.039. Tätä käytetään lähtökohtana niissä maissa, joissa sadonkorjuutilastot sisältävät myös hävikit. Toimialan käsitteen mukaisesti on mitattava kaikki ne tuotteet, jotka ovat tulosta maataloustoimialan (kuten esitetty kohdissa 1.62. ja 1.63.) maatalousyksiköiden harjoittamista maataloustoiminnoista. Kohdan 1.31. käytännön mukaisesti (jonka mukaan muiden kuin maatalousyksiköiden maataloussivutoimintojen tuotos on nolla, koska maataloustoimintojen oletetaan aina olevan eroteltavissa ja näin muodostavan oman maatalouden paikallisen TAY:n pääasiallisen toiminnon) koko maatalouden tuotos on kirjattava lukuun ottamatta niiden yksiköiden tuotosta, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa (ks. kohta 1.24.). b) Hävikit Hävikit (2q) 2.040. Tämä nimike viittaa tavaroiden toistuviin hävikkeihin varastoissa (ks. seuraavat kohdat). Se sisältää kasvukauden ja sadonkorjuun aikaiset hävikit sekä muut hävikit ja menetykset maatiloilla (jotka johtuvat tuotteiden pilaantuvuudesta, sääolojen, kuten hallan tai kuivuuden, vaikutuksista jne.). Jakeluketjun eri vaiheissa syntyneitä hävikkejä ja menetyksiä, kuten maatilalta lähtevien kuljetusten, tukkukaupan välivarastoinnin sekä jalostusteollisuudessa jalostuksen aikana syntyneitä hävikkejä, ei kirjata tähän kohtaan. Tähän nimikkeeseen kuuluvaksi on sitä vastoin katsottava ne tuottajien myyntiin tarjoamat tuotteet, joita ei ole saatu myydyksi ja jotka ovat tämän vuoksi pilaantuneet (erityisesti hedelmät ja vihannekset). Hävikkien tyypit 2.041. EKT 1995:n mukaisesti tuottajien hävikit voivat olla kolmea tyyppiä: toistuvat hävikit varastoissa (EKT 1995, kohdat 3.117. ja 3.118.), poikkeukselliset varastotappiot (EKT 1995, kohta 6.25.e) ja katastrofien aiheuttamat menetykset (EKT 1995, kohdat 6.22. ja 6.23.b). Erityyppisten hävikkien kirjaaminen 2.042. Varastossa olevien tavaroiden hävikkien kirjaamisessa on tehtävä ero toisaalta toistuvien hävikkien, toisaalta poikkeuksellisten ja katastrofien aiheuttamien menetysten välillä. Hävikkien kirjaaminen on kuitenkin sidoksissa myös tuotoksen laskentamenetelmään sekä kunkin maan tilastollisen perusaineiston tyyppiin. 2.043. Siinä tapauksessa, että tuotos lasketaan alku- ja loppuvarastoja, myyntiä ja mahdollisesti muuta käyttöä (esim. omaan käyttöön tuotettuja kiinteitä pääomatavaroita) koskevien tietojen perusteella, toistuvat hävikit on jo vähennetty varastojen muutoksista, joten niiden kirjaaminen uudelleen "hävikkeihin" johtaisi kaksinkertaiseen kirjaamiseen. Sitä vastoin jos tuotoksen laskenta ei perustu varastotietoihin, vaan hyvin perusteltuihin laskelmiin, kuten todellisiin syntyvyyslukuihin, kyseisen viiteajanjakson tuotannon aikaiset toistuvat hävikit sekä kasvatettaviksi tai lihotettaviksi maahantuotujen tai aiempien ajanjaksojen aikana syntyneiden eläinten hävikit on kirjattava. 2.044. Poikkeukselliset ja katastrofien aiheuttamat menetykset varastoissa on kirjattava varallisuuden muodostustileille kohtaan "Varojen volyymin muut muutokset". Tuotos sisältää siis näiden menetysten arvon kokonaan. 2.045. Hävikit ja menetykset (toistuvat, poikkeukselliset tai katastrofien aiheuttamat) on kirjattava kohtaan "Varojen volyymin muut muutokset". Niillä ei ole vaikutusta tuotoksen arvoon. On korostettava, että hävikit, jotka vaikuttavat jo tuotannossa oleviin istutuksiin, on kirjattava hävikin tyypin mukaan joko kiinteän pääoman kulumisena tai kohtaan "Varojen volyymin muut muutokset". c) Käytettävissä oleva tuotos Käytettävissä oleva tuotos (3q) = (1q) miinus (2q) = bruttotuotos miinus hävikit (tuotantovaiheessa) 2.046. Tämä on ensimmäinen kirjattava erä niissä maissa, joissa sadonkorjuun perustilastot eivät sisällä hävikkejä. Se muodostaa viiteajanjaksolla käytettävissä olevan tuotoksen, joka myydään tai käytetään tuotantovälineenä, jonka tuottaja itse jalostaa tai käyttää kotitaloutensa kulutukseen tai joka varastoidaan tai kulutetaan omaan käyttöön tuotettuina kiinteinä pääomatavaroina. d) Alkuvarasto Alkuvarasto: (4q) 2.047. Alkuvarasto muodostuu valmiiden tai puolivalmiiden omien tuotteiden varastoista, jotka toimialan tiloilla (toisin sanoen tuottajilla) on viitevuoden alussa. Tähän ei siksi kirjata markkinoinnin eri vaiheissa olevia varastoja eikä interventiovarastoja (ks. kohta 2.201. alkaen, eläinten kirjaaminen). 2.048. "Siipikarjan" alkuvaraston on sisällettävä myös hautomakoneissa haudottavina olevat munat viiteajanjakson alussa, sillä niitä pidetään siipikarjatuotannon puolivalmiina tuotteina (ks. kohta 2.018.). e) Käytettävissä olevat kokonaisresurssit Käytettävissä olevat kokonaisresurssit: (5q) = (3q) plus (4q) = käytettävissä oleva tuotos plus alkuvarasto f) Yksikön sisäinen välituotekäyttö Yksikön sisäinen välituotekäyttö: (6q) 2.049. Yksikön sisäiseen välituotekäyttöön on kirjattava maatalousyksikössä (paikallisessa TAY:ssä) tuotetut maataloustuotteet, jotka maatila itse käyttää tuotantoprosessissa tuotantopanoksina samalla tilinpitojaksolla. 2.050. Kaikki maataloustuotteet (lukuun ottamatta eläimiä, ks. kohdat 2.067. ja 2.208.), jotka maatalousyksikkö myy muille tuotantoa harjoittaville maatalousyksiköille, on kirjattava myynteinä ja sen jälkeen välituotekäyttönä. Nämä sisältävät myös tavaroita, joita muokataan ja jalostetaan, sekä näiden tavaroiden sivutuotteita (kuten kuoritun maidon palautukset, leseet, öljykakut, sokerijuurikasleike ja -naatit sekä esikäsittelyn jälkeiset siementen palautukset). Yksikön sisäisen välituotekäytön luokittelu 2.051. Maatilan tuottamien tuotteiden sisäinen välituotekäyttö voidaan jakaa kyseisten tuotteiden käytön mukaan. 2.052. Tuotteet, jotka käyttää toimialan sisällä sama maataloustoiminto (toisin sanoen sama toimialaluokka NACE Rev. 1:n nelinumerotasolla): - siemenet (viljakasvien, vihannesten, kukkien jne.), jotka käytetään uudelleen saman kasvin viljelyyn; - viinirypäleet ja rypälemehu, jotka käytetään viinin valmistukseen; - oliivit, jotka käytetään oliiviöljyn valmistukseen; - maito, joka käytetään eläinten ravinnoksi. 2.053. Tuotteet, jotka käyttää toimialan sisällä eri maataloustoiminto (toisin sanoen eri toimialaluokka NACE Rev. 1:n nelinumerotasolla): Kyseessä ovat pääosin eläinten rehuna käytetyt viljelyskasvituotteet, mutta niihin kuuluvat myös kotieläintalouden sivutuotteet, joita toinen toiminto käyttää tuotantoprosessissa (kuten kasvinviljelyssä lannoitusaineena käytetty liete ja lanta). Eläinten rehuna käytetyt viljelyskasvituotteet voidaan luokitella sen mukaan, missä määrin niitä normaalisti pidetään kaupan (mikä arvioidaan tavallisesti seuraavaan tapaan:) * normaalisti markkinoitavat eläinten rehuksi käytetyt tuotteet: viljakasvit (vehnä, ruis, ohra, kaura, maissi, durra, riisi ja muut viljanjyvät), valkuaiskasvit, perunat, öljykasvien siemenet (rapsin, auringonkukan, soijan ja muiden öljykasvien siemenet); * normaalisti markkinoimattomat eläinten rehuksi käytetyt tuotteet: - yksivuotiset rehukasvit: juurikasvit (sokerijuurikas, rehujuurikas, lanttu, rehunauris, rehuporkkana, rehukaali, savoijinkaali ja muut juurikasvit), rehumaissi ja muut viherrehut (vihantarehu, kuivarehu tai säilörehu); - monivuotiset rehukasvit: pysyvät ja tilapäiset rehukasvit, jotka ovat seurausta taloudellisesta toiminnasta (vihantarehu, kuivarehu tai säilörehu); - rehuna käytettävät sivutuotteet (oljet, akanat, lehdet ja latvat ja muut rehuna käytettävät sivutuotteet). Toimialan tuotokseen sisällytettävän yksikön sisäisen välituotekäytön määritelmä 2.054. Maataloustuotteet, jotka ne tuottanut yksikkö käyttää sisäisenä välituotekäyttönä, sisällytetään toimialan maataloustuotoksen mittaamiseen ainoastaan silloin, kun ne täyttävät tietyt kriteerit. Asettamalla rajoittavia kriteereitä yksikön sisäisen välituotekäytön kirjaamiselle täytetään kaksi vaatimusta: ensinnäkin menetelmällinen vaatimus, koska poikettaessa EKT 1995:n säännöksen "kirjaimesta" on syytä noudattaa sen "henkeä" (edellyttämällä kahta eri toimintoa), ja toiseksi käytännön vaatimus, koska käyttöön otettavien kriteerien on toimittava täsmällisenä ja vertailukelpoisena kehikkona määriteltäessä, mitä on kirjattava yksikön sisäiseksi välituotekäytöksi, jotta tämä tuotoksen mittaamismenetelmä olisi mahdollista toteuttaa. 2.055. Kriteerit ovat seuraavat: (1) Kahden harjoitettavan toiminnon on kuuluttava NACE Rev. 1:n kahteen eri nelinumerotasoon (2-numerotaso 01: Maatalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut). Tätä kriteeriä soveltamalla rajataan pois esimerkiksi eläinten ravinnoksi käytetyn maidon sekä kasvinviljelyyn samalla maatilalla (saman tilinpitojakson aikana) tuotettujen ja käytettyjen siementen tuotoksen arvo. (2) Maataloustuotteella on oltava huomattava taloudellinen arvo merkittävälle maanviljelijäjoukolle. (3) Hintoja ja määriä koskevien tietojen on oltava helposti saatavilla. Tätä vaatimusta on vaikea täyttää joidenkin markkinoimattomien tuotteiden osalta. 2.056. Tuotoksen mittaamiseen sisällytettävien, yksikön sisäiseen välituotekäyttöön kuuluvien tuotteiden valintakriteerien määritelmän mukaisesti (ks. kohta 2.055.) ainoastaan eläinten rehuksi käytetyt (markkinoitavat ja markkinoimattomat) kasvinviljelytuotteet on kirjattava toimialan maataloustuotokseen: 2.057. Kun nämä tuotteet kirjataan toimialan tuotokseen, ne on samalla kirjattava välituotekäyttöön, sillä tällöin noudatetaan periaatetta, jonka mukaan huomioon on otettava tuotetut kokonaismäärät, jotka käytetään myöhemmin toiseen tuotantotoimintoon saman viitevuoden aikana (ks. kohta 2.055.). Jos muutos tuotoksesta välituotekäyttöön kestää kauemmin kuin kyseinen viitevuosi, tuotoksen määrä on kirjattava viitevuonna kyseistä tuotetta koskevaan kohtaan "loppuvarasto". 2.058. Kotieläintalouden sivutuotteita ei sisällytetä yksikön sisäiseen välituotekäyttöön, koska niiden määristä ja etenkin niiden hinnoista on käytännössä vaikea saada tietoja. g) Maataloustuotteiden jalostus maatilalla Maataloustuotteiden jalostus maatilalla: (7q) 2.059. Kohtaan "Maataloustuotteiden jalostus maatilalla" on kirjattava määrät, jotka maataloustuottajat tuottavat harjoittamaansa jalostusta varten (kuten voiksi tai juustoksi jalostettu maito tai omenamehuksi tai siideriksi jalostetut omenat), mutta vain, kun kyseessä ovat maatalouden pääasiallisesta toiminnosta (kirjanpitotositteiden perusteella, ks. kohta 1.26.) eroteltavissa olevat jalostustoiminnot. Ainoastaan raakatuotteet kirjataan (kuten raakamaito, omenat), ei raakatuotteista saatuja jalosteita (kuten voi, omenamehu ja siideri). Toisin sanoen maataloustuott