Kuluttajien luottamus finanssialaan ja sen vähittäispalveluihin on heikentynyt talouskriisin ja finanssialan maineen vahingoittumisen vuoksi. Kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi ja sisämarkkinoiden laajentumisen tukemiseksi EU on toteuttanut hiljattain useita lainsäädäntötoimia finanssialan vähittäispalvelumarkkinoilla. Joidenkin aloitteiden toteutus on jäsenvaltioissa yhä kesken. Toimia tarkastellaan tarkemmin jäljempänä tässä vihreässä kirjassa, mutta niillä muun muassa

Luottamuksen rakentaminen on ensisijaisen tärkeää tämän alan sisämarkkinoiden laajentamiseksi. Yritysten on voitava luottaa siihen, että ne voivat käydä kauppaa rajojen yli, ja kuluttajien siihen, että jos he käyttävät rajatylittäviä palveluja, heidän etujaan suojellaan. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi palvelujen ja tuotteiden on oltava kattavia: toisin sanoen niiden toimintaa, hintoja ja vertailukelpoisuutta koskevien tietojen olisi oltava kuluttajien saatavilla heidän ymmärtämässään muodossa.

Finanssialan vähittäismarkkinat tarjoavat useita kansalaisille välttämättömiä palveluja. Ne tarjoavat ratkaisuja siihen, missä säilytämme varojamme, miten säästämme vanhuuden varalta, miten maksamme asunnon tai muut hankinnat, miten vakuutamme itsemme tai omaisuutemme terveysongelmien tai onnettomuuksien varalta. Luomalla tehokkaat Euroopan laajuiset markkinat tällaisille palveluille parannetaan kuluttajien valinnanvaraa, sallitaan toimiluvan saaneiden palveluntarjoajien tarjota palvelujaan kaikkialla EU:ssa ja tuetaan uusia toimijoita ja innovaatiota. Finanssipalvelujen alalla ei tällä hetkellä kuitenkaan ole aitoja Euroopan laajuisia markkinoita. Vain pieni osa finanssialan vähittäispalveluista ostetaan rajojen yli. Kansallisilla markkinoilla on useita hyviä tuotteita, mutta kuluttajien on vaikea ostaa toisessa jäsenvaltiossa tarjottavia tuotteita. Sen lisäksi, että tämä rajoittaa valinnanvaraa, on todisteita siitä, että hinnat vaihtelevat laajasti eri puolilla EU:ta. Esimerkiksi saman asiakkaan moottoriajoneuvovakuutus voi olla kaksi kertaa kalliimpi toisissa jäsenvaltioissa.

Pankkialalla finanssipalvelujen käyttäjäryhmä on todennut, että jäsenvaltioiden väliset erot – joita ei voida perustella objektiivisilla eroilla ostovoimassa ja kansallisissa hintatasoissa – voivat olla merkittäviä useiden tuotteiden alalla. Luottokortista veloitettavat vuosimaksut voivat vaihdella Romanian 9,10 eurosta Slovakian lähes 114 euroon. Perinteiset tilisiirrot ovat ilmaisia joissakin jäsenvaltioissa, kun taas Ranskassa ne maksavat keskimäärin 3,58 euroa. Myös kotitalouksien kiinnitysluotoista maksamissa koroissa ilmenee suurta hintahajontaa eri maissa (ks. kaavio 1). Hajonta on suurempaa kuluttajaluottojen kuin kiinnitysluottojen alalla.

On todisteita markkinoiden pirstoutumisesta kotimarkkinoilla saatavilla olevien samojen tai samankaltaisten tuotteiden erilaisten hintojen mukaan, silloinkin kun palveluntarjoaja on sama. Esimerkiksi, kun yritykset perustavat sivutoimipaikkoja muille markkinoille, ne pyrkivät mukauttamaan hintojaan paikallisten olosuhteiden mukaan eivätkä yleensä hinnoittele tuotteitaan kilpailukykyisemmin muilla markkinoilla. Joissakin jäsenvaltioissa kuluttajien saatavilla on vain vähän vaihtoehtoja, ja sekin on osoitus markkinoiden pirstoutumisesta. Joillakin markkinoilla kuluttajat voivat esimerkiksi saada vain kiinteäkorkoisia kiinnitysluottoja, kun taas toisilla markkinoilla saatavilla on vain vaihtuvakorkoisia luottoja.

Finanssialan vähittäispalveluihin liittyvät suorat rajatylittävät toiminnot ovat tällä hetkellä vähäisiä, sillä kuluttajat ostavat yleensä tällaiset tuotteet kotimaan markkinoilta ja yritykset palvelevat valtaosin markkinoita, joille ne ovat sijoittautuneet fyysisesti. Hiljattain tehtyjen tutkimusten mukaan kuluttajista, jotka ovat jo ostaneet pankkipalveluja toisesta jäsenvaltiosta, alle kolme prosenttia on hankkinut luottokortin, käyttötilin tai kiinnitysluoton. Kuluttajaluotoista vain viisi prosenttia oli hankittu rajojen yli. Euroalueella rajatylittävien lainojen osuus on alle yksi prosenttia alueen kaikista kotitalouslainoista. Vakuutusalalla palvelujen rajatylittävä tarjonta oli vain noin kolme prosenttia bruttovakuutusmaksujen kokonaismäärästä vuosina 2011 ja 2012.

Hinnat ja valinnanvara vaihtelevat suuresti EU:n jäsenvaltioittain. Joillakin markkinoilla vain harvat kuluttajat vaihtavat tuotteita, mikä saattaa vähentää yritysten kannustimia kilpailla. Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa palveluntarjoajien markkinat ovat keskittyneet voimakkaasti. Myös EU:n finanssialan vähittäispalvelumarkkinoilla on vain vähän rajatylittävää toimintaa. Tämä ilmentää jossain määrin kulttuurisia ja kansallisia mieltymyksiä ja asiakkaiden valintoja. Kaikki kuluttajat eivät halua ostaa finanssipalvelutuotteitaan rajojen yli. On kuitenkin syytä pohtia, voidaanko pirstoutumisen vähentämiseksi tehdä enemmän.

Sisämarkkinastrategia. Sisämarkkinastrategia koostuu kohdennetuista toimista kolmella keskeisellä alalla. Sillä luodaan mahdollisuuksia kuluttajille, ammattihenkilöille ja yrityksille, kannustetaan nykyaikaistamiseen ja innovointiin sekä varmistetaan sellainen käytännön toteutus, että siitä on hyötyä kuluttajille ja yrityksille jokapäiväisessä elämässä. Sen tavoitteena on helpottaa palvelujen rajatylittävää tarjontaa ja puuttua liike-elämän ja rakennusalan palvelujen suurimpiin esteisiin. Komissio aikoo tarkastella markkinoiden kehitystä ja toteuttaa tarvittaessa toimia, jotka liittyvät liike-elämän ja rakennuspalvelujen tarjoajien vakuutusvaatimuksiin.

Digitaaliset sisämarkkinat. Digitaalisten sisämarkkinoiden strategialla on tarkoitus muun muassa helpottaa kuluttajien ja yritysten mahdollisuuksia hankkia verkosta tavaroita ja palveluja eri puolilta Eurooppaa poistamalla perusteettomien maarajoitusten (toimittajan asettamat rajoitteet hankinnoille) muodostama ongelma. Strategiassa tarkastellaan myös eri palveluntarjoajien tasapuolisia toimintaedellytyksiä ja hahmotellaan verkkoalustojen kattavaa arviointia, jonka painopiste on tietojen käsittelyssä. Lisäksi digitaalisten sisämarkkinoiden strategialla pyritään parantamaan teknistä yhteentoimivuutta tukemalla standardointia. Nämä ovat kaikki tärkeitä toimia finanssialan digitalisoimiseksi, mutta ne eivät koske yksinomaan sitä.

Finanssialan vähittäispalveluihin sovelletaan myös lukuisia EU:n ja kansallisia vaatimuksia ja säännöksiä, joilla pyritään suojelemaan kuluttajia ja edistämään tällaisten palvelujen sisämarkkinoita EU:ssa. Näihin sisältyvät muun muassa monialaiset vaatimukset, jotka liittyvät esimerkiksi kuluttajasopimusten kohtuuttomiin ehtoihin ja sopimattomiin elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiin kaupallisiin menettelyihin, sekä monia finanssituotteita ja maksupalveluja koskeva alakohtainen lainsäädäntö. Komissio seuraa tiiviisti nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanoa ja valvontaa jäsenvaltioissa ja aikoo edistää jatkossakin kansallisten toimivaltaisten viranomaisen välistä yhteistyötä, jotta varmistetaan tehokas yhteistyö kaikkialla EU:ssa. Euroopan valvontaviranomaisten työ on myös tärkeä osa tätä prosessia. Näiden toimien ohella komissio on säännöllisesti tarkastellut uudelleen finanssialan vähittäispalvelujen sääntelykehystä edistääkseen yhteensovitettuja, kilpailukykyisiä ja oikeudenmukaisia finanssipalvelumarkkinoita.

Vaikka innovatiivisilla teknologioilla voidaan parantaa asiakaspalvelua ja alentaa hintoja, ne voivat myös tuoda sääntelyyn liittyviä haasteita, etenkin verkkoturvallisuuden ja tietosuojan alalla. Kyberuhat aiheuttavat suurta huolta kuluttajille ja yrityksille. Niiden merkitys todennäköisesti kasvaa edelleen digitalisoinnin edetessä, joten niihin on löydettävä tarkoituksenmukainen ratkaisu. Sovellettavilla sääntely- ja valvontajärjestelmillä ei aina säännellä samassa määrin uusia ja vakiintuneita toimijoita myöskään kuluttajansuojan näkökulmasta. Tekninen kehitys ja uusien jakelukanavien laajentuminen voivat hankaloittaa ennen sopimuksen tekoa annettavien asianmukaisten tietojen toimittamista asiakkaille – esimerkiksi kun toimitetaan pakollisia tietoja käyttämällä matkaviestimiä, joissa on pieni näyttö. On tarkasteltava huolellisesti, miten näihin haasteisiin (riittävä turvallisuus ja kuluttajansuoja mukaan luettuina) ja mahdollisuuksiin vastataan asianmukaisesti.

Sähköisten jakelukanavien kehittämisellä on erityinen merkitys EU:ssa. Digitalisointi sallii palveluntarjoajien ja kuluttajien tehdä etäkauppoja helpommin ja edullisemmin ja mahdollistaa siten pääsyn sisämarkkinoiden laajaan asiakaskuntaan, joka voi hyötyä parhaista saatavilla olevista vaihtoehdoista. Digitalisoinnin pitäisi lähtökohtaisesti vauhdittaa rajatylittävää toimintaa ilman, että yritysten on sijoittauduttava toisiin jäsenvaltioihin.

Näillä muutoksilla on erityinen vaikutus olemassa oleviin palveluntarjoajiin, kuten vakiintuneisiin pankkeihin, sillä ne ovat riippuvaisia tärkeistä – ja kalliista – sivutoimipaikoista ja maksutileistä perinteisenä asiakasväylänä, ja rahoitusteknologiat ja digitaaliset lompakot haastavat ne. Uudet toimijat ovat myös keskittyneet kannattaviin oheistoimintoihin, kuten valuutanvaihtoon. Pankit ja vakuutusyhtiöt panostavat voimakkaasti myyntinsä ja asiakaspalvelunsa digitalisointiin tavoitellessaan kustannussäästöjä ja tiiviimpää vuorovaikutusta nykyisten asiakkaidensa kanssa. Uusilla toimijoilla (joilla ei ole vielä vakaata asiakaskuntaa) on mahdollisuuksia vauhdittaa rajatylittäviä ratkaisuja ja saada uusia markkinaosuuksia vakiintuneilta toimijoilta.

Tuotteiden sitominen muihin tuotteisiin ja tuotepakettiin voi myös muodostaa esteen kuluttajien valinnoille. Finanssialan vähittäistuotteiden sitomiseen toisiin tuotteisiin tai tuotepaketteihin sovelletaan tällä hetkellä kilpailusääntöjen ohella myös alakohtaisia sääntöjä, jotka on esitetty kiinnitysluottodirektiivissä (jolla varmistetaan, että lainanottajat voivat valita vakuutuksensa toiselta palveluntarjoajalta), maksutilidirektiivissä ja tulevassa vakuutusedustusdirektiivissä . Tarkistetussa direktiivissä rahoitusvälineiden markkinoista (toinen rahoitusmarkkinadirektiivi) EAMV:lle annetaan valtuudet laatia ristiinmyyntiä koskevat ohjeet (yhteistyössä EPV:n ja EVLEV:n kanssa). Asiakkaita pitäisi informoida siitä, voivatko he ostaa jokaisen pakettiin kuuluvan tuotteen erikseen (kuten vakuutus toiselta palveluntarjoajalta) ja saada selkeää tietoa kustannuksista. Komissio aikoo seurata jatkossakin, noudatetaanko tätä käytäntöä ja tarvitaanko alalla lisätoimia.

Kuluttajien siirtyminen käyttämään toista palveluntarjoajaa voi edistää yritysten välistä kilpailua ja kannustaa uusia toimijoita tulemaan kypsille markkinoille. Ilman rajatylittävän kaupankäynnin esteitä palveluntarjoajan vaihtaminen voisi myös kannustaa yrityksiä tarjoamaan palveluja muista jäsenvaltioista. EU on tehnyt viime vuosina aloitteita, jotka koskevat markkinoita, joilla palveluntarjoajan vaihtaminen voi olla vaikeinta – eli maksutilimarkkinoita ja kiinnitysluottomarkkinoita – mutta aloitteiden täytäntöönpano on edelleen kesken jäsenvaltioissa. Kiinnitysluottodirektiivillä poistetaan esteet tuotteista irtautumiselle, ja maksutilidirektiivissä säädetään erillisestä kansallisesta maksutilien siirtopalvelusta. On kuitenkin muitakin keinoja kannustaa palveluntarjoajan vaihtamiseen EU:ssa – joissakin jäsenvaltioissa selvitetään esimerkiksi pankkitilinumeroiden täysimääräistä siirrettävyyttä.

EU:ssa tuotteiden tarjoajia vaihdetaan vain harvoin. Eurobarometrin tietojen mukaan vuonna 2012 yli 85 prosenttia vastaajista, joilla oli henkilökohtainen laina tai luottokortti, ei ollut vaihtanut tai yrittänyt vaihtaa palveluntarjoajaa. Lisäksi jäsenvaltioiden käteissäästömarkkinat eivät vaikuta toimineen hyvin, sillä kuluttajat ovat pitäytyneet samassa palveluntarjoajassa ja tuotteessa, vaikka saatavilla on parempituottoisia tuotteita. Kuluttajien tulostaulujen mukaan finanssialan vähittäispalvelut ovat yksi niistä aloista, joihin kuluttajat ovat tyytymättömimpiä. Suuri tyytymättömyys, hintaerot ja palveluntarjoajia vaihtavien kuluttajien vähäinen määrä voisivat yhdessä viitata siihen, että kyseisillä markkinoilla kilpailu on riittämätöntä kuluttajien kannalta tai että markkinoille pääsyn ja tuotteista irtautumisen esteillä lisätään kuluttajien muutoshaluttomuutta ja estetään heitä löytämästä parhaita ratkaisuja.

Valtaosa jäsenvaltioiden vähittäispankki- ja vakuutusmarkkinoista on hyvin keskittynyttä, ja on merkkejä siitä, etteivät markkinat ole täysin kilpailtuja, mikä heikentää kuluttajien valinnanvaraa ja heidän saamiensa tuotteiden arvoa ja laatua. Esimerkiksi vuoden 2013 lopulla pankkialan viiden suurimman palveluntarjoajan markkinaosuus vaihteli Kreikan lähes 95 prosentista yli 30 prosenttiin Saksassa ja Luxembourgissa. Vakuutusalan ryhmäpoikkeusasetuksen uudelleentarkastelua koskevassa julkisessa kuulemisessa valtaosa vakuutuksenantajista ja toimialajärjestöistä väitti, että vakuutusmarkkinoilla on kilpailua. Siitä huolimatta henki- ja vahinkovakuutusten alalla keskittyminen on voimakasta. Esimerkiksi henkivakuutusalalla keskittymisaste vaihtelee Viron ja Maltan 100 prosentista alle 40 prosenttiin Saksassa ja Kroatiassa, kun otetaan huomion viiden suurimman henkivakuutusyhtiön markkinaosuus vuodesta 2013 lähtien. Näyttää siltä, ettei näin suuria vaihteluita voida perustella näiden markkinoiden kokoeroilla.

Reaaliaikaiset maksut (tai pikamaksut) ovat tällä hetkellä käytössä joissakin jäsenvaltioissa, ja ne ovat herättäneet merkittävästi kiinnostusta myös muissa jäsenvaltioissa, sillä nopeutensa ansiosta ne voivat vauhdittaa innovointia ja johtaa uusien maksusovellusten ilmaantumiseen. Ne ovat seuraava looginen kehitysvaihe sisämarkkinoiden vähittäismaksuliikenteessä yhtenäisen euromaksualueen (SEPA) toteutumisen jälkeen: EU:n maksupalvelutarjoajat ovat alkaneet kehittää reaaliaikaista SEPA-tilisiirtojärjestelmää. Euromaksualueen vähittäismaksuneuvosto ja Euroopan maksuneuvosto laativat parhaillaan pikamaksuja ja matkaviestimillä tehtäviä vertaismaksuja koskevaa yleiseurooppalaista standardia, jonka avulla voitaisiin luoda yhteentoimivia järjestelmiä. Komissio tukee molempia elimiä näissä toimissa.

3 jakso Parempia tuotteita sekä enemmän valinnanvaraa ja mahdollisuuksia kuluttajille ja yrityksille

Euroopan finanssialan vähittäispalvelujen sisämarkkinoista saatavaa etua ei ole vielä hyödynnetty täysimääräisesti. Yksi välittömimmistä keinoista parantaa kilpailua ja edistää kuluttajien hyvinvointia olisi vähentää mahdollisuuksien mukaan tällaisten palvelujen rajatylittävän kaupan esteitä. Tällaiset esteet johtuvat kahdesta merkittävästä perussyystä, jotka vaikuttavat sekä palveluntarjoajiin että kuluttajiin ja jotka yhdessä heikentävät valinnanvaraa ja kilpailua ja pitävät eurooppalaiset markkinat pirstoutuneina:

kuluttajilla ei ole riittävästi tietoa muiden jäsenvaltioiden tarjouksista, tai he eivät luota niihin riittävästi; tai jos tietoa ja luottamusta on, heidän on vaikea hyödyntää tarjouksia (3.1 kohta)

palveluntarjoajat eivät tarjoa tuotteitaan muiden jäsenvaltioiden kuluttajille, sillä pirstaloituneet markkinat aiheuttavat kohtuuttomia toimintakustannuksia ja lainsäädännön noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia myös digitalisaation aikakaudella (3.2 kohta).

Komissiota kiinnostaa erityisesti se, voidaanko innovatiivisen digitaaliteknologian käytöllä auttaa poistamaan jokin näistä esteistä. Kuluttajien luottamuksen puute ja elinkeinonharjoittajien oikeusvarmuuden puute rajatylittävässä kaupankäynnissä voivat johtua myös EU:n lainsäädännön epäjohdonmukaisesta voimaansaattamisesta eri puolilla EU:ta. Muutamat keskeiset finanssipalveluihin liittyvät kuluttajansuojasäädökset kuuluvat kuluttajansuoja-asioiden yhteistyöverkoston alaan. Jos EU:n lainsäädännön täytäntöönpano osoittautuu ongelmaksi, tällaisten verkostojen avulla voidaan toteuttaa lisätoimia.

Yleisiä kysymyksiä 1.Minkä finanssituotteiden alalla parannetulla rajatylittävällä tarjonnalla voitaisiin lisätä kansallisten markkinoiden kilpailua valikoimasta ja hinnoista? 2.Mikä estää yrityksiä tarjoamasta suoraan finanssipalveluja rajojen yli ja kuluttajia tekemästä suoria rajatylittäviä hankintoja? 3.Voidaanko jokin näistä esteitä poistaa tulevaisuudessa digitalisoinnin ja rahoitusteknologia-alan innovoinnin avulla? 4.Mitä voidaan tehdä sen varmistamiseksi, ettei finanssipalvelujen digitalisointi johda etenkään digitaalisesti lukutaidottomien taloudellisen syrjäytymisen lisääntymiseen? 5.Mikä lähestymistapa olisi omaksuttava, jos digitaalisten teknologioiden kasvun ja yleistymisen tuomat mahdollisuudet johtavat uusiin riskeihin kuluttajansuojan alalla? 6.Onko kuluttajien mahdollista käyttää turvallisia, yksinkertaisia ja ymmärrettäviä finanssituotteita kaikkialla Euroopan unionissa? Jos ei, mitä voitaisiin tehdä tällaisen käytön mahdollistamiseksi? 7.Aiheuttaako EU:n finanssialan vähittäispalveluja koskevan lainsäädännön voimaansaattamisen laatu eri puolilla EU:ta ongelmia kuluttajien luottamuksen ja markkinoiden yhdentymisen kannalta? 8.Onko tarkasteltava muita todisteita tai onko otettava huomioon muita kehityskulkuja, jotka liittyvät rajatylittävään kilpailuun ja valikoimaan finanssialan vähittäispalvelumarkkinoilla?

3.1 Autetaan kuluttajia ostamaan finanssituotteita jäsenvaltioiden rajojen yli

Kuluttajien on tehtävä elämänsä aikana muutamia isoja taloudellisia päätöksiä, joilla on pitkän aikavälin vaikutuksia. Kun kuluttajat ostavat henkivakuutuksen, hankkivat asuntolainan, muuttavat ulkomaille tai säästävät tulevaisuuden varalle, heidän pitäisi voida i) tietää, mitä on saatavilla muualla EU:ssa ii) saada kilpailukykyisesti hinnoiteltuja tuotteita, jotka vastaavat heidän tarpeitaan ja iii) luottaa siihen, että tuotteet ovat turvallisia ja sopivia ja että ne toimivat tarkoitetulla tavalla.

3.1.1 Tieto saatavilla olevista tuotteista

Etsin parasta tarjousta kotijäsenvaltiostani. Minulla ei ole tietoa muissa jäsenvaltioissa mahdollisesti saatavilla olevista edullisemmista ja paremmista tuotteista.

Kuluttajilla ei ole usein tietoa finanssituotteiden rajatylittävistä tarjouksista. Siksi heidän on vaikea tehdä hankintoja muualla kuin kotimaassaan. Vain harvat finanssipalvelujen tarjoajat tarjoavat palveluja sellaisten jäsenvaltioiden kuluttajille, joihin ne eivät ole fyysisesti sijoittautuneet. Lisäksi kuluttajat kohtaavat useita esteitä, myös kieliesteitä, jos he haluavat tietoa toisten jäsenvaltioiden tuotteista.

Parannetaan kuluttajille annettavaa tietoa ja autetaan heitä vaihtamaan palveluntarjoajaa

Kuluttajien tietoisuutta voidaan parantaa ja heitä voidaan rohkaista vaihtamaan sopivampiin tuotteisiin varmistamalla, että heillä on käytettävissään kanavat, joiden avulla he saavat tietoa muissa jäsenvaltioissa saatavilla olevista tuotteista, ja että he ymmärtävät niiden erityispiirteet. Tällaisia kanavia voivat olla esimerkiksi rahoitusvälittäjät, riippumattomat vertailusivustot tai internetpohjaiset riippumattomat finanssineuvontapalvelut.

Riippumattomat vertailusivustot voivat olla hyödyllisiä sen varmistamisessa, että asiakkaat tietävät tuotteiden olemassaolosta, mutta niiden suurin etu on se, että ne tukevat kuluttajia palveluntarjoajan vaihtamisessa auttamalla kuluttajia heidän tarpeitaan vastaavien tuotteiden arvioinnissa ja valinnassa. Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on todennut, että vertailusivustot edistävät vakuutuslaitosten ja vakuutusvälittäjien välistä kilpailua ja auttavat parantamaan kuluttajien saatavilla olevien tietojen avoimuutta ja vertailtavuutta. Tätä käytäntöä voitaisiin soveltaa myös muihin tuotesegmentteihin ja jäsenvaltioihin, joissa ei tällä hetkellä ole tällaisia toimintoja, mutta kaikissa toimissa on otettava huomioon, että monilla vertailusivustoilla mittausmenetelmien ja vertailtavien näkökohtien esittämisessä on toisinaan puutteita ja että ne painottavat usein liikaa hintaa. Vertailusivustot ovat hyvin yleisiä vakuutusalalla, ja maksutilidirektiivissä on säädetty velvoitteesta, jonka mukaan kansallisella tasolla on otettava käyttöön vähintään yksi verkkosivusto, johon sovelletaan vahvistettuja laatukriteereitä ja jolla vertaillaan eri rahoituslaitosten pankkitilipalveluja koskevia tarjouksia, veloitettavat maksut mukaan luettuina.

Muita menetelmiä lisätä palveluntarjoajia vaihtavien kuluttajien määrää ovat toimet, joilla varmistetaan, että kuluttajat voivat irtautua tuotteistaan ilman kohtuuttomia seuraamuksia, kuten kiinnitysluottodirektiivissä ja kulutusluottodirektiivissä säädetään, tai toimet, joilla vähennetään kuluttajien muutoshaluttomuutta vähentämällä tuotteiden vaihtamiseen liittyviä esteitä ja hankaluuksia. Myös tietojen kohdennetulla julkistamisella ratkaisevalla hetkellä, kun kuluttaja saattaa hyötyä tuotteiden vaihtamisesta, voidaan varmistaa, että kuluttajat syventyvät aktiivisemmin taloudellisiin päätöksiinsä eivätkä lukkiudu ostamiinsa tuotteisiin.

Kysymykset 9.Mikä olisi asianmukaisin kanava kuluttajien tietoisuuden lisäämiseksi unionissa saatavilla olevista finanssialan vähittäispalveluista ja vakuutustuotteista? 10.Mitä lisätoimia voitaisiin toteuttaa, jotta helpotetaan välittäjien harjoittamaa finanssituotteiden rajatylittävää jakelua? 11.Tarvitaanko lisätoimia vertailtavuuden tukemiseksi ja/tai joko samassa tai toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevien palveluntarjoajien finanssialan vähittäispalveluihin vaihtamisen helpottamiseksi? Jos vastaus on myönteinen, mitä toimia ja millä tuotesegmenteillä?

Ulkomaisten liiketoimintojen monimutkaisiin ja kohtuuttoman suuriin maksuihin puuttuminen

Asun euroalueella. Pankkini veloittaa suuria palkkioita joka kerta, kun siirrän rahaa euroalueen ulkopuoliseen jäsenvaltioon. Käytin luottokorttiani ulkomailla ja sain hintavan laskun, sillä pankin vaihtokurssi oli huonompi kuin markkinakurssit, eikä minulle etukäteen ilmoitettu asianmukaisesti sovellettavasta valuuttakurssista.

Rajatylittävistä maksuista annetussa asetuksessa 924/2009 poistetaan rajatylittävien ja jäsenvaltion sisäisten euromääräisten palvelumaksujen erot, mikä hyödyttää suuresti kuluttajia, kun he maksavat ostoksensa euroina. Kansalaiset, jotka haluavat siirtää rahaa toisiin EU:n jäsenvaltioihin muuna valuuttana kuin eurona, maksavat usein suuria siirtohintoja verrattuna jäsenvaltion sisäisistä siirroista perittäviin hintoihin. Hintoihin sisältyvät sekä tapahtumamaksut että valuutanvaihtopalkkiot, ja ne voivat olla merkittävä osa tapahtuman arvosta. Tavalliselta kuluttajalta muista kuin euromääräisistä rajatylittävistä maksuista ja siirroista perittävät tapahtumamaksut ovat usein hyvin korkeita kaikissa jäsenvaltioissa, eikä niitä esitetä aina selkeästi asiakkaille. Vertaisvaihtoa varten on saatavilla yhä useampia verkkosivustoja, jotka tarjoavat kuluttajille paljon parempia vaihtokursseja, ja niiden vaikutukset alkavat tuntua markkinoilla. Vaikka yritysten valuutanvaihdosta perimien maksujen ja vaihtokurssien on oltava avoimia, maksuihin ja kursseihin ei sovelleta mitään erityisiä unionin sääntöjä.