Virallinen lehti nro C 167 , 01/06/1998 s. 0190



A4-0171/98 Päätöslauselma Euroopan unionin yhteisen puolustuspolitiikan asteittaisesta luomisesta Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan, - ottaa huomioon 24. maaliskuuta 1994 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehittämisestä sekä sen tavoitteista, välineistä ja menettelytavoista ((EYVL C 114, 25.4.1994, s. 20.)), - ottaa huomioon 24. helmikuuta 1994 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin, Länsi-Euroopan unionin ja Atlantin liiton välisten suhteiden tulevaisuudesta ((EYVL C 77, 14.3.1994, s. 17.)), - ottaa huomioon 18. toukokuuta 1995 antamansa päätöslauselman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimeenpanon edistymisestä (marraskuu 1993 - joulukuu 1994 ((EYVL C 151, 19.6.1995, s. 223.)), - ottaa huomioon 18. heinäkuuta 1996 antamansa päätöslauselman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimeenpanon edistymisestä (tammikuu - joulukuu 1995) ((EYVL C 261, 9.9.1996, s. 154.)), - ottaa huomioon 12. kesäkuuta 1997 antamansa päätöslauselman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämisen edistymisestä (tammikuu - joulukuu 1996) ((EYVL C 200, 30.6.1997, s. 148.)), - ottaa huomioon 14. kesäkuuta 1995 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin analyysi- ja suunnitteluyksikön perustamisesta kriisien aktiiviseksi estämiseksi ((EYVL C 166, 3.7.1995, s. 59.)), - ottaa huomioon 14. toukokuuta 1997 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin yhteisen turvallisuuspolitiikan tulevien suuntaviivojen kehittämisestä ((EYVL C 167, 2.6.1997, s. 99.)), - ottaa huomioon 15. toukokuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta «Euroopan puolustukseen liittyvän teollisuuden haasteet, toimet Euroopan tasolla» (KOM(96)0010 - C4-0093/96) ((EYVL C 167, 2.6.1997, s. 137.)), - ottaa huomioon 19. marraskuuta 1997 antamansa päätöslauselman Amsterdamin sopimuksesta (CONF 4007/97 - C4-0538/97) ((EYVL C 371, 8.12.1997, s. 99.)), - ottaa huomioon kuuden jäsenvaltion edellisessä hallitusten välisessä konferenssissa esittämän ehdotuksen WEU:n asteittaisesta sulauttamisesta Euroopan unioniin ((Ilmoitus jäsenille PE 222.244.)), - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Amsterdamissa, sekä WEU:n neuvoston 22. heinäkuuta 1997 antaman julistuksen, joka sisältyy hallitusten välisen konferenssin päätösasiakirjaan, joka on vahvistettu Amsterdamin sopimuksen allekirjoituksella 2. lokakuuta 1997, - ottaa huomioon WEU:n neuvoston Erfurtissa 18. marraskuuta 1997 antaman julistuksen, - ottaa huomioon Naton huippukokousten 3. kesäkuuta 1996 Berliinissä ja 9. heinäkuuta 1997 Madridissa tekemät päätökset, - ottaa huomioon kaikki Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) asiaa koskevat asiakirjat ja erityisesti päätöksen nro 5 ETYJ:n ministerineuvoston 19. joulukuuta 1997 Kööpenhaminassa sopimista suuntaviivoista, jotka koskevat poliittisesti sitovaa ETYJ:n asiakirjaa Euroopan turvallisuusmalliksi, - ottaa huomioon WEU:n parlamentaarisen edustajakokouksen suosituksen nro 618 WEU:n paikasta Euroopan turvallisuusorganisaatiossa Euroopan unionin ja Naton Amsterdamissa ja Madridissa tekemien päätösten jälkeen ((Ilmoitus jäsenille PE 223.515.)), - ottaa huomioon WEU:n parlamentaarisen edustajakokouksen suosituksen nro 620 WEU:sta Amsterdamin jälkeen: Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetti ja muutetun Brysselin sopimuksen V artiklan soveltaminen - vastaus WEU:n neuvoston vuosittaiseen kertomukseen ((Ilmoitus jäsenille PE 224.934.)), - ottaa huomioon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön ja budjettivaliokunnan lausunnon (A4-0171/98), A. katsoo, että Amsterdamin sopimus lisää yhteisen puolustuspolitiikan uskottavuutta, koska se vahvistaa Maastrichtin sopimuksen Euroopan unionin ja WEU:n välille luomaa erottamatonta yhteyttä ja ennakoi WEU:n mahdollista sulauttamista Euroopan unioniin, jos Eurooppa-neuvosto niin päättää, B. katsoo, että yhteisen puolustuspolitiikan asteittainen luominen on järkevää vain, jos puolustuspolitiikka on Euroopan unionin yhteisen ulkopolitiikan tukena - yhteisen ulkopolitiikan, jonka täytäntöönpano on edelleen riittämätöntä, C. katsoo, että yhteisen puolustuspolitiikan asteittaisen luomisen ei pitäisi olla sellaisen yhteisen ulkopolitiikan esteenä, jonka avulla unioni voisi harjoittaa entistä tehokkaampaa politiikkaa konfliktien estämiseksi ja hoitamiseksi maailmanlaajuisesti, D. ottaa huomioon, että Amsterdamin sopimuksen J.7 artiklaa koskevan pöytäkirjan mukaisesti Euroopan unioni laatii yhdessä WEU:n kanssa järjestelyjä keskinäisen yhteistyön vahvistamiseksi vuoden kuluessa kyseisen sopimuksen voimaantulosta tarkoituksena antaa Euroopan unionin kehitykseen erottamattomana osana kuuluvalle WEU:lle organisatoriset puitteet, E. katsoo, että uusissa rahoitusnäkymissä on otettava huomioon Amsterdamin sopimuksen määräykset (J.18 artikla), joissa todetaan, että toisen pilarin alaan kuuluvat toimintamenot maksetaan yhteisön talousarviosta, lukuun ottamatta menoja, jotka liittyvät sotilaallisiin toimiin tai puolustustoimiin, F. katsoo, että Brysselin sopimuksen voimaantulon 50. vuosipäivä, joka antaa jokaiselle jäsenvaltiolle mahdollisuuden irtisanoutua WEU:sta vuoden ennakkovaroituksella, tarjoaa tilaisuuden miettiä järjestön tulevaisuutta ja samalla Euroopan unionin ja WEU:n suhteiden syventämistä WEU:n tulevan Euroopan unioniin sulauttamisen valossa sekä mahdollisuutta muuttaa sopimusta siten, että siinä määritetyt sitoumukset saatetaan johdonmukaisiksi nykyisten poliittisten ja strategisten suunnitelmien kanssa kuten myös sen kanssa, että WEU kykenee niitä noudattamaan, G. katsoo, että WEU:n olisi Euroopan unionin kehityksen erottamattomana osana muodostettava myös Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetin merkittävä osatekijä Atlantin liitossa, H. katsoo, että yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka perustuu eri tekijöille: perinteinen diplomaattinen ulkopolitiikka, kehitysapu, kauppa, rauha, konflikteihin liittyvät ratkaisut, aseidenriisuntapolitiikka ja sotilaallinen puolustuspolitiikka; korostaa näin ollen, että yhteinen puolustuspolitiikka on yksi keino auttaa varmistamaan EU:n jäsenvaltioiden ja niiden kansalaisten turvallisuus ja toteuttamaan tehokkaampaa ulkopolitiikkaa, I. tiedostaa, että kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole tällä hetkellä valmiita harjoittamaan yhteistä puolustuspolitiikkaa, johon sisältyy samanlainen keskinäistä avunantoa koskeva lauseke kuin WEU- ja Nato-sopimuksissa on, ja että sisällyttämällä Amsterdamin sopimukseen Petersberg-tyyppiset tehtävät, joihin kaikilla jäsenvaltioilla on oikeus osallistua, Euroopan unioni on luonut edellytykset rauhanturvaamiselle ja kriisitilanteisiin puuttumiselle, J. pitää näin ollen tarpeellisena, että Euroopan unioni perustaa eurooppalaiset siviilijoukot, joiden tehtävänä on rauhan säilyttäminen ja palauttaminen, K. katsoo, että tarkistetun Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.7 artiklassa ja sen pöytäkirjassa määrätään, että unionin puolustuspolitiikka «ei vaikuta tiettyjen jäsenvaltioiden turvallisuus- ja puolustuspolitiikan erityisluonteeseen» ja että «unioni laatii yhdessä Länsi-Euroopan unionin kanssa niiden välistä lujitettua yhteistyötä koskevat järjestelyt», L. tähdentää, että jos WEU-sopimus mahdollisesti sulautetaan Euroopan unioniin, ei pidä vähentää tämän sopimuksen tarjoamia turvallisuustakeita Euroopan unionin WEU:n jäseninä oleville jäsenmaille, M. korostaa, että Euroopan unioni vaikuttaa mitä merkittävimmin turvallisuuden ja rauhan kehitykseen Euroopassa, kun jäsenyyttä hakevien maiden on otettava huomioon, että ihmisoikeuksien kunnioittaminen omien rajojen sisällä ja sopusointuiset suhteet naapurimaihin ovat ennakkoedellytys Euroopan unionin jäsenyydelle, N. katsoo, että Euroopan unionin turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehityksen olisi perustuttava periaatteeseen, että Euroopan unionilla tulee erityisoloissa olla tarvittaessa oikeus toimia itsenäisesti suojellakseen etujaan ja arvojaan, kun otetaan huomioon tiettyjen jäsenvaltioiden Nato-jäsenyydestä aiheutuvat seikat ja velvoitteet Amsterdamin sopimuksen J.7 artiklan 1 kohdan mukaisesti, 1. Vahvistaa, että yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan päämääränä on - turvata unionin yhteiset arvot, perustavat edut, riippumattomuus ja koskemattomuus YK:n peruskirjan periaatteiden mukaisesti, - vahvistaa kaikin tavoin unionin turvallisuutta, - säilyttää rauha ja vahvistaa kansainvälistä turvallisuutta YK:n peruskirjan, Helsingin päätösasiakirjan periaatteiden sekä Pariisin peruskirjan tavoitteiden mukaisesti, ulkorajoja koskevat periaatteet ja tavoitteet mukaan lukien; 2. Vahvistaa, että kriisinehkäisy on erottamaton osa yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kehitystä ja luomista; 3. Vahvistaa myös, että yhteisen puolustuspolitiikan tavoitteena on varmistaa unionin etujen suojelu kaikessa suhteessa, mukaan lukien tärkeimpien tarvikkeiden huoltovarmuus, kun diplomaattiset keinot on käytetty loppuun; 4. Arvioi, että yhteinen puolustuspolitiikka antaa Euroopan unionille mahdollisuuden edistää maailmanlaajuista rauhaa ja vakautta alueensa maa- tai vesirajoja lähellä sijaitsevista vyöhykkeistä alkaen YK:n tai ETYJ:n antaman toimivallan rajoissa; 5. Muistuttaa, että Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51 ja 52 artiklan nojalla Euroopan unionin kaltaisella organisaatiolla on oikeus lailliseen ja yhteiseen puolustukseen ja että se on siltä pohjalta oikeutettu luomaan asteittain yhteisen puolustuspolitiikan; 6. Vahvistaa, että rauhanomaisten yhteyksien ja yhteistyösuhteiden luominen ja säilyttäminen naapurivaltioiden lisäksi maailmanlaajuisella tasolla on eräs puolustuspolitiikan perusta; 7. Katsoo tarpeelliseksi tehdä selkeä ero turvallisuuden ja puolustuksen välille - turvallisuuden käsite sisältää Petersberg-tyyppiset tehtävät ja puolustuksen käsite sisältää jäsenvaltioiden alueen ja keskeisten etujen suojaamisen; rohkaisee kiinteää yhteistyötä CJTF-järjestelyn (Combined Joint Task Forces) puitteissa Atlantin liiton infrastruktuurin ja välineiden pohjalta; 8. Vahvistaa, että jäsenvaltioiden alueellista koskemattomuutta turvaavat ennen WEU:n Euroopan unioniin sulauttamista liitot, joihin osa jäsenmaista kuuluu, mutta muistuttaa samalla, että Amsterdamin sopimukseen sisältyy «unionin koskemattomuuden» ja «keskinäisen poliittisen yhteisvastuullisuuden» käsite sekä viittaus unionin «ulkorajoihin»; näitä käsitteitä tulee kehittää Euroopan rakenteen syventämisen, Euroopan unionin laajentumisen sekä Euroopan unionin ja WEU:n lähentymisen yhteydessä; 9. Toteaa, että tällä hetkellä useimpien unionin jäsenmaiden turvallisuus on varmistettu Nato-jäsenyyden ansiosta; huomauttaa kuitenkin, ettei Euroopan unionin tuleva laajentuminen, jonka yhteydessä unioniin tulee jäseniksi Keski- ja Itä-Euroopan maita sekä Kypros, tarkoita välttämättä Naton vastaavaa laajentumista, kuten Madridin huippukokouksen päätökset ovat osoittaneet, ja että paineet Euroopan unionin yhteisen puolustuspolitiikan kehittämiseksi voivat kasvaa Euroopan unionin laajentumisen myötä; 10. Vahvistaa, että Euroopan unionin laajentuminen myötävaikuttaa olennaisella tavalla maanosamme kokonaisturvallisuuteen ja korostaa tältä osin Euroopan vakaussopimuksen ja Eurooppa-konferenssin merkitystä; 11. Panee merkille päätökset, jotka Pohjois-Atlantin neuvosto teki Berliinissä 3. kesäkuuta 1996 Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetin tunnustamisesta Atlantin liitossa, sekä sopimuksen, johon päästiin CJTF-järjestelystä, joiden ansiosta eurooppalaiset valtiot voivat toimia yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan piirissä tai kahden- tai monenvälisen yhteistoiminnan piirissä käyttämällä Atlantin liiton infrastruktuuria tai resursseja, jos Yhdysvallat ei halua osallistua johonkin operaatioon; 12. Pyytää niitä EU:n jäsenvaltioita, jotka kuuluvat myös Natoon, varmistamaan CJTF:n hallintoa koskevien periaatteiden selvittämisen, jotta näihin toimiin liittyviä käytännön valmisteluja voidaan tehdä; 13. Tähdentää, että jäsenvaltioilla on oltava mahdollisuus, tarpeen mukaan Natoa kuultuaan, lisätä Euroopan resursseja ilmateitse kuljetettavien joukkojen strategisten valmiuksien, avaruustietämyksen ja satelliittiviestinnän alalla siltä varalta, että Euroopan elintärkeät edut vaativat itsenäistä toimintaa; 14. Tähdentää euro-atlanttisen yhteistyöneuvoston ja tehostetun rauhankumppanuusohjelman merkitystä, koska ne antavat kaikille Euroopan unionin nykyisille ja tuleville jäsenvaltiolle mahdollisuuden osallistua Naton käynnistämiin operaatioihin samalta pohjalta Naton jäsenten kanssa, kuten Bosniassa ja Hertsegovinassa; 15. Katsoo, että varustelualan yhteistyötä on lisättävä ja että Euroopan puolustustoimialojen rakenteenmuutos, avointen sisämarkkinoiden luominen aseistuksen alalla, yhteisten sotilaslaitteiden tuotanto, joilla on paras mahdollinen kustannus-hyötysuhde, sekä yhtenäisen asevientipolitiikan kehittäminen ovat yhteisen puolustuspolitiikan olennaisia osia; pitää myönteisinä WEU:n neuvoston Erfurtissa tekemiä, tätä alaa koskevia päätöksiä, joilla pyritään Euroopan asehankintaviraston luomiseen - kuten Maastrichtin sopimuksessa määrätään - ja toivoo, että nykyiset elimet (WEAO ja OCCAR) yhdistetään jonkin ajan kuluttua tällaisessa virastossa; 16. Toteaa, että sellaisen yhteisen puolustuspolitiikan luominen, jota tuetaan yhteisellä varustelupolitiikalla, ei ole ristiriidassa maailmanlaajuisen aseidenriisunnan tavoitteen kanssa; 17. On iloinen EU:n jäsenvaltioiden saavuttamasta edistyksestä, mitä tulee aseidenvientiä koskevien käytännesääntöjen laatimiseen, etenkin kieltäytymistä koskevaan ilmoitusmenettelyyn ja vientiä koskeviin yhteisiin periaatteisiin liittyen, ja toivoo, että sopimukseen päästään pikaisesti; korostaa, että tämä vientipolitiikkojen yhteensovittaminen tulee lisäämään jäsenvaltioiden välistä avoimuutta siten, että laaditaan tiukat yhteiset säännöt niiden aseviennistä, ja se tulee myötävaikuttamaan voimakkaan eurooppalaisen puolustusteollisuuden säilyttämiseen ja kehittämiseen helpottamalla Euroopan teollisuudenalojen lisääntyvää yhteistyötä; 18. Toteaa, että nykyisin WEU:lle alistetut joukot (FAWEU) ovat yhteisen puolustuspolitiikan välineitä; 19. Pitää valitettavana, ettei Euroopan unioni Maastrichtin sopimuksen J.4 artiklan 2 kohdan mukaisesti eikä WEU itse ole päässeet sopimukseen siitä, että EUROFOR ja EUROMARFOR puuttuisivat Albanian tilanteeseen, mutta on kuitenkin tyytyväinen, että operaatioon «Alba» osallistui Italian johdolla WEU:n jäseniä neljästä luokasta, mikä osoittaa, että eurooppalaisilla on kyky itsenäiseen, rajoitettuun sotilaalliseen toimintaan; 20. Ehdottaa Euroopan unionin yhteisen puolustuspolitiikan asteittaista kehittämistä varten konkreettisia toimenpiteitä, jotka helpottavat aikanaan WEU:n sulauttamista Euroopan unioniin ja mahdollistavat sen, että jokainen valtio osallistuu siihen; 21. Edellyttää, että Euroopan unioni soveltaa yksiselitteisesti Amsterdamin sopimuksen määräyksiä, joiden mukaan se on suuntaviivoja antaessaan poliittisessa vastuussa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan piirissä toteutetuista päätöksistä ja toimista, joiden sotilaallinen täytäntöönpano taas annetaan nimenomaisesti WEU:n tehtäväksi; 22. Pyytää, että tarkkailijavaltiot voisivat osallistua muihinkin kuin Petersbergin tehtävien kaltaisiin sotilaallisiin tehtäviin (puolustus mukaan lukien) samoin ehdoin, joita sovelletaan näihin tehtäviin; 23. Suosittelee Euroopan unionin ja WEU:n suhteiden syventämistä seuraavilla keinoilla: - tietojen ja asiakirjojen vaihto organisaatioiden välillä, - Euroopan parlamenttiin perustetaan parlamenttien välinen valtuuskunta, jonka vastuualueena ovat suhteet WEU:n parlamentaariseen edustajakokoukseen, mikä i) mahdollistaa näiden toimielinten työsuhteiden kehittämisen siinä mielessä, että ne voivat tarkastella yhdessä Amsterdamin sopimuksen J.7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisen puolustuspolitiikan toteuttamisen edellytyksiä, ii) edistää näiden toimielinten välistä tietojenvaihtoa, iii) ja antaa niille paremmat mahdollisuudet käyttää sitä demokraattista valvontavaltaa, jonka näiden organisaatioiden perustana olevat sopimukset ovat niille suoneet siihen asti, kun WEU on itsenäinen; 24. Suosittelee, että komission pääosaston I A:n turvallisuuspalveluyksikköä, joka käsittelee turvallisuus- ja puolustusasioita, vahvistetaan huomattavasti, mikä kuvastaa näiden asioiden tärkeyttä Amsterdamin sopimuksessa, ja että kyseinen yksikkö asetetaan yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta vastaavan komission jäsenen alaisuuteen; pyytää jälkimmäistä sekä komission virkamiehiä osallistumaan Euroopan unionin neuvoston ja WEU:n edustajien rinnalla toimintapolitiikan suunnittelu- ja varhaisvaroitusyksikköön, jotta yksikkö tuottaisi yhteisöllistä lisäarvoa; 25. Pyytää toimintapolitiikan suunnittelu- ja varhaisvaroitusyksikköä laatimaan Eurooppa-neuvoston hyväksyttäväksi tarkoitetun valkoisen kirjan EU:n puolustuksesta ja rauhanturvaamisoperaatioista; 26. Katsoo, että tällainen valkoinen kirja, jossa yksilöitäisiin erityisesti yhteiset turvallisuusintressit, mahdollistaisi jäsenvaltioiden puolustusoppien asteittaisen yhdenmukaistamisen ja helpottaisi samalla yhteisten varusteluohjelmien kehittämistä ja vahvistaisi siten osaltaan Euroopan unionin sisäistä yhtenäisyyttä ja sen näkyvyyttä kansainvälisellä näyttämöllä; 27. Pyytää, että puolustusministerit tarkastelevat Euroopan unionin neuvoston tasolla erityisesti toiseen ja tarvittaessa ensimmäiseen pilariin liittyviä erityiskysymyksiä, kuten Euroopan varusteluteollisuuden rakenteenmuutosta ja asevientiä; 28. Pyytää myös ulko- ja puolustusministereitä kokoontumaan yhdessä Euroopan unionin neuvoston tasolla vähintään kaksi kertaa vuodessa sekä silloin, kun Euroopan unionin toimissa saatetaan tarvita aseistettujen joukkojen apua, kuten Petersberg-tyyppisissä tehtävissä, mikä auttaa varmistamaan johdonmukaisuuden Euroopan unionin poliittisten suuntaviivojen tasolla tekemien päätösten ja WEU:n niiden toimeenpanemiseksi suorittamien toimien välillä; 29. Ehdottaa, että ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnassa järjestetään säännöllisesti tapaamisia Naton ja WEU:n pääsihteerien sekä WEU:n ja tarvittaessa ETYJ:n puheenjohtajan kanssa, jotta Euroopan parlamentti saa paremmin tietoja Euroopan turvallisuudesta vastaavien organisaatioiden toiminnasta; 30. Suosittelee lisäksi, että 1. tammikuusta 1999 alkaen, jolloin Euroopan unionin ja WEU:n puheenjohtajuudet yhdenmukaistetaan, Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltio antaa täysistunnossa selvityksen sekä Euroopan unionin että WEU:n toiminnasta helpottaakseen näiden organisaatioiden lähentymistä; 31. Huomauttaa, että suunnitteilla olevan toimintapolitiikan suunnittelu- ja varhaisvaroitusyksikön, johon WEU osallistuu, pitäisi helpottaa WEU:n ja EU:n välistä täysimääräistä yhteistyötä; pyytää, että WEU antaa tämän yksikön käyttöön omat resurssinsa (suunnitteluyksikkö, kriisientarkkailukeskus ja satelliittikeskus); 32. Huomauttaa, että Euroopassa tähän mennessä kehittyneet kriisit (Bosnia, Albania) ovat edellyttäneet poliisijoukkojen puuttumista asiaan; ehdottaa tämän vuoksi, että jäsenvaltioilla olisi oltava asianmukaisesti koulutettua henkilöstöä valmiusasemissa; ehdottaa, että tällaiset operaatiot voitaisiin koordinoida ja järjestää WEU:n avustuksella; 33. Ehdottaa lisäksi, että tämä pieni pysyvä poliisin suunnitteluyksikkö noudattaisi seuraavia periaatteita: a) tämä yksikkö otettaisiin käyttöön Euroopan unionin päätöksestä niiden yhteyksien vuoksi, joita niillä on jäsenvaltioiden oikeus- ja poliisiviranomaisiin, b) unioni antaa tarvittaessa WEU:lle tehtäväksi yksikön käyttöön liittyvien operationaalisten yksityiskohtien määrittelyn, c) jäsenvaltiot lähettävät tarvittaessa lisähenkilöstöä yksikön vahvistamiseksi, d) yksikkö pitää yllä jatkuvia yhteyksiä jäsenvaltioiden poliisivoimien kanssa (ja santarmiston kanssa siellä, missä on tällaisia elimiä) yksikön käyttöä koskevien yhdenmukaistettujen menettelyjen kehittämiseksi; se kouluttaa ja valvoo paikallisia poliisivoimia, kun sitä käytetään operatiivisiin tehtäviin; 34. Vahvistaa, ettei tulevaa yhteistä puolustuspolitiikkaa harjoiteta mitään nimenomaista tahoa vastaan ja että sitä voidaan käyttää yhteistyön välineenä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan hyväksi; 35. Pyytää, että Euroopan unionin ja Venäjän välisessä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksessa mainitussa korkean tason poliittisessa vuoropuhelussa keskustellaan turvallisuuskysymyksistä ja että samoin tehdään muiden IVY-maiden kanssa, jotka ovat solmineet Euroopan unionin kanssa kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen; 36. Ehdottaa, että Euroopan unioni neuvottelee tai antaa tarvittaessa WEU:lle valtuudet neuvotella yhteisön ulkopuolisten asiasta kiinnostuneiden maiden kanssa sopimuksista Petersbergin tehtävien tyyppisen toiminnan helpottamiseksi tai jopa niiden osallistumisen mahdollistamiseksi; 37. Muistuttaa, että jos tällä on vaikutuksia Euroopan unionin talousarvioon, komission on ennen yhteistyösopimusten tekemistä ilmoitettava siitä ennakolta budjettivallan käyttäjälle; 38. Pitää valitettavana, että ajatus pitää WEU:n huippukokous kyseisen organisaation 50. vuosipäivän yhteydessä ei saanut tämän organisaation jäsenten hyväksyntää; 39. Katsoo, että WEU tarvitsee ajan tasalle saattamista sen ja Euroopan unionin välisten institutionaalisten siteiden vahvistamiseksi ennen sen mahdollista sulauttamista Euroopan unioniin ja että tältä kannalta on välttämätöntä pohdiskella kysymyksiä, jotka liittyvät tämän tavoitteen saavuttamisen edellyttämiin WEU-sopimuksen mukautuksiin, kuten - WEU:n 22. heinäkuuta 1997 antaman julkilausuman vaikutuksia Amsterdamin sopimuksen toteuttamiseen, Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetin kehittämiseen sekä WEU:n operatiivisen roolin vahvistamiseen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa asettamatta kuitenkaan kyseenalaiseksi WEU-sopimuksen V artiklaa, - liitännäiskumppanien aseman selventämistä ja liitännäisjäsenten aseman uudelleenmäärittämistä siinä valossa, että Euroopan unioni laajentuu Keski- ja Itä-Eurooppaan sekä Kyprokseen, - WEU:n rakenteenmuutoksen vaikutuksia - sotilaallinen komitea, WEU:lle alisteiset joukot (FAWEU) - WEU-sopimukseen ja mahdollisesti sen suhteisiin Euroopan unionin kanssa; 40. Päättää muuttaa yhteisen puolustuspolitiikan asteittaisen luomisen valossa alivaliokuntansa nimen «turvallisuusasiain ja aseidenriisuntapolitiikan alivaliokunnaksi»; 41. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle, WEU:n, Naton ja ETYJ:n elimille sekä Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerille samoin kuin jäsenvaltioiden ja jäsenyyttä hakeneiden valtioiden ja kaikkien muiden Euroopan valtioiden parlamenteille.