Yhteisön Lissabon-ohjelman toteuttaminen - Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi maksupalveluista sisämarkkinoilla ja direktiivien 97/7/EY, 2000/12/EY ja 2002/65/EY muuttamisesta {SEK(2005) 1535} /* KOM/2005/0603 lopull. - COD 2005/0245 */





EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 1.12.2005 KOM(2005) 603 lopullinen 2005/0245 (COD) Yhteisön Lissabon-ohjelman toteuttaminen:Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maksupalveluista sisämarkkinoilla ja direktiivien 97/7/EY, 2000/12/EY ja 2002/ 65/EY muuttamisesta (komission esittämä){SEK(2005) 1535} PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA | Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Tehokkaat ja turvalliset maksujärjestelmät ovat nykyaikaisten talouksien perusta. Maksujärjestelmät helpottavat tavaroiden ja palveluiden ostamista. Niiden välityksellä hoidetaan yhteisössä vuosittain 231 miljardia maksutapahtumaa (käteisenä ja muilla maksuvälineillä), joiden kokonaisarvo on 52 biljoonaa euroa. Nykyinen maksujärjestelmä on kuitenkin kallis. Komission tavoitteena on luoda yhtenäiset maksumarkkinat, joilla maksujärjestelmän kustannuksia pystytään vähentämään mittakaavaetuja ja kilpailua parantamalla. Komission ehdotus perustuu EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohtaan ja 95 artiklan 1 kohtaan. Tarkoituksena on säätää yhteinen kehys yhteisön maksumarkkinoille luomalla edellytykset kansallisten maksujärjestelmien yhdentymiselle ja järkeistämiselle. Tätä täydentää yhtenäistä euromaksualuetta (SEPA) koskeva alan toimijoiden aloite, jolla pyritään yhdentämään euroalueen kansalliset maksuinfrastruktuurit ja maksutuotteet. Nykyaikainen tekniikkaan perustuva talous tarvitsee tehokkaan ja nykyaikaisen maksujärjestelmän, jolla on välittömiä myönteisiä vaikutuksia rahoitusalan kilpailukykyyn ja joka parantaa koko talouden kilpailukykyä. Komission aloitteen keskiössä ovat sähköiset maksut vaihtoehtona kalliille käteiselle. Nykyaikaisten sähköisten maksujen on osoitettu lisäävän kulutusta ja talouskasvua[1]. Parhaat käytänteet osoittavat, että maksujärjestelmien nykyaikaistaminen ja kaikkein kustannustehokkaimpien palvelujen käytön lisääntyminen voi puolittaa maksutapahtumien keskimääräiset kustannukset alle 10 vuodessa. Jos esimerkiksi käteisen käyttö vähenisi niiden maiden tasolle, joissa käteistä käytetään kaikkein vähiten, siitä syntyisi 5,3 miljardin euron ylijäämä[2]. Kaikkialla Euroopassa on mahdollista viedä maksupalvelujen tuotestandardointia ja yhdentämistä vielä eteenpäin. Yhdenmukaistettu oikeudellinen kehys antaisi maksupalveluntarjoajille mahdollisuuden järkeistää maksuinfrastruktuureja ja -palveluja ja maksupalvelunkäyttäjille lisää vaihtoehtoja ja korkean turvallisuustason. Lopputuloksena on mittakaavaetujen parempi hyödyntäminen ja Euroopan yhteisön maksujärjestelmien tehokkuuden koheneminen. Jos esimerkiksi yksikkökustannukset alenisivat niin, että ne ylittäisivät 20 prosentilla EU:n parhaiden käytänteiden tason, syntyisi tästä yhteensä 10 miljardin euron lisäsäästöt. Maksujen teknisten ja oikeudellisten vaatimusten standardointi antaa pankeille mahdollisuuden tarjota nopeampia ja taloudellisempia alusta loppuun automaattisia maksuja ja helpottaa yritysten laskutusta. Yrityksille tämä merkitsisi nopeampaa ja luotettavampaa maksujen selvitystä ja kassavirran kohenemista. Tämä on erittäin tärkeää ulkomaankaupassa ja keskeistä, kun haetaan säästöjä automaation avulla. Yritysten mukaan vuosisäästöt olisivat jopa 50–100 miljardia euroa. Kansallisten maksumarkkinoiden avaaminen uusille palveluntarjoajille ja tasapuolisten kilpailuolosuhteiden luominen lisäävät kilpailua ja edistävät palvelujen tarjoamista valtioiden rajojen yli. Rahoituspalvelujen käyttäjät hyötyvät siitä, että kilpailu, läpinäkyvyys ja valinnanmahdollisuudet lisääntyvät maksupalvelujen markkinoilla. Tällainen kehitys edistää myös hintaerojen kaventumista jäsenvaltioiden välillä ja kaventaa hintahaarukkaa suhteessa 1:8[3]. Jos hintataso esimerkiksi kaikkein kalleimmissa maissa laskisi nykyiseen keskiarvoon, syntyisi huomattavia säästöjä ja maksuliikenne sujuisi kuluttajien ja yrittäjien kannalta saumattomasti. Esim. italialaisille käyttäjille tämä merkitsisi 5,4 miljardin euron ja espanjalaisille 1,3 miljardin euron säästöjä. Kauppiaiden mukaan he maksaisivat joissakin tapauksissa korttimaksuista jopa 20 kertaa vähemmän, jos he voisivat ostaa palveluja EU:n kilpailukykyisimmiltä palveluntarjoajilta. Jotta yhtenäisten maksumarkkinoiden tarjoamat mahdollisuudet saataisiin koko laajuudessaan toteutettua, alan toimijoiden on oltava avainasemassa. Maksupalveluntarjoajien on vastattava haasteeseen ja löydettävä paras tapa yhdistää epäyhtenäiset kansalliset maksuinfrastruktuurit, jotta ne voisivat hyötyä syntyvistä säästöistä ja tarjota uusia teknisesti pitkälle kehitettyjä ja tehokkaita maksupalveluja. Samoin yritysten on valmistauduttava näihin uusiin maksujärjestelmiin. Tämä edellyttää sekä maksupalveluntarjoajilta että muilta yrityksiltä huomattavia investointeja. Maksuala on kuitenkin SEPA-ohjelmassa sitoutunut tekemään nämä investoinnit ja toteuttamaan yhtenäisen euromaksualueen vuoteen 2010 mennessä. Syntyviä etuja pidetään niin huomattavina, että alkuinvestointikustannuksiin ollaan valmiita. Komission ehdotuksella helpotetaan näitä investointeja ja alan toimijoiden työtä yhtenäisen euromaksualueen luomiseksi. | Edeltävät vaiheet Maksujärjestelmän nykytila on epätyydyttävä, eikä sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia hyödynnetä koko laajuudessaan. Maksuinfrastruktuureja koskevat säännöt ovat yhteisössä kansallisia, eikä niitä ole vielä sovitettu yhtenäismarkkinoille. Ne eivät pysty käsittelemään ulkomaanmaksuja yhtä tehokkaasti kuin kotimaanmaksuja, eikä maksujärjestelmien välillä ole kilpailua. Ylikansallisesti toimivia maksujärjestelmiä on muutama, mutta niillä ei ole kriittistä massaa (vain 3 % maksuista) ja niiden toiminnan yksikkökustannukset ovat paljon suuremmat kuin kansallisissa järjestelmissä. Tästä seuraa, että: Nykyinen maksujärjestelmä on liian kallis. Selvitykset[4] osoittavat, että nykyisten epäyhtenäisten kansallisten maksujärjestelmien kustannukset ovat noin 2–3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Pankit vastaavat itse suuresta osasta näitä kustannuksia. Tällä hetkellä pankkien liiketoiminnan kuluista kolmannes aiheutuu maksuista. Lopulta kuitenkin koko talous ja kaikki rahoituspalvelujen käyttäjät vastaavat tehottoman ja kilpailukyvyttömän maksujärjestelmän kustannuksista. Kuluttajat valittavat epäyhtenäisyyden vaikutuksista. EU:n laajuisesti toimivia tuotteita ei juurikaan ole saatavilla (esim. toimivaa suoraveloitusta ei ole saatavilla maasta toiseen). Vielä ikävämpää on, että kuluttajat eivät voi käyttää muiden EY-maiden palveluntarjoajien halvempia ja nopeampia palveluja. Kilpailun puute markkinoilla vahingoittaa vähittäiskauppaa. Sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa maksupalveluntarjoajilla on tosiasiallinen monopoliasema, vähittäiskauppiailta veloitetaan jopa 5 prosenttia korttimyynnistä. Komission kilpailun pääosasto ja kansalliset viranomaiset ovat aloittaneet tutkimukset EU:n pankki- ja luottokorttimarkkinoilla. Myös yritykset kärsivät epäyhtenäisyydestä. Ne eivät voi yhdentää laskutustaan ja maksuliikennettään. | Voimassa olevat säännökset Maksuja koskevan oikeudellisen kehyksen yhdenmukaistamisessa on edistytty varsin vähän. Euroopan yhteisö on antanut seuraavat kolme säädöstä: o suositus (97/489/EY), jolla on tarkoitus suojata elektronisia maksuvälineitä kuten maksukortteja käyttäviä asiakkaita. o direktiivi (97/5/EY), jolla helpotetaan ulkomaan tilisiirtoja säätämällä yhteisistä vaatimuksista, joilla suojellaan asiakkaita; o rajat ylittävistä maksuista annettu asetus (2560/2001/EY), jolla poistettiin ulkomaan- ja kotimaanmaksujen hintaero. Vaikka yhteisön lainsäädäntö, erityisesti rajat ylittävistä maksuista annettu asetus, on tehnyt monenlaiset euromääräiset maksut sisämarkkinoilla asiakkaille helpommiksi ja halvemmiksi ja polkaissut käyntiin alan hankkeen yhtenäisen euromaksualueen (SEPA) luomiseksi, todellisia yhtenäismarkkinoita ei ole vielä saatu aikaan. | Yhdenmukaisuus yhteisön muiden politiikan alojen ja tavoitteiden kanssa Yhtenäismarkkinoiden perustaminen vuonna 1992 ja euron käyttöönotto vuonna 1999 loivat perustan EY:n rahoitusmarkkinoiden yhdentymiselle. Yhdennettyjen ja tehokkaiden EY:n maksumarkkinoiden luominen kuuluu yhteisön Lissabon-ohjelman[5] keskeisiin toimiin ja vaikuttaa oleellisesti kasvua ja työllisyyttä edistävään Lissabonin kumppanuuteen[6] sekä vastaa rahoitusmarkkinoita koskevia EY:n viimeaikaisia tavoitteita (esim. rahoituspalvelujen toimintasuunnitelma). Komission pyrkimykset lisätä kilpailua kilpailupolitiikkaa soveltamalla ovat hyödyksi myös EY:n maksumarkkinoita koskevalle uudelle säädösehdotukselle. | SIDOSRYHMIEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI | Sidosryhmien kuuleminen | Kuulemismenettelyt, tärkeimmät kohdealat ja yleiskuvaus osallistujista Komissio on kuullut sidosryhmiä kahdessa pysyvässä asiantuntijaryhmässä[7], lukuisissa kahdenvälisissä kokouksissa ja useilla lausuntokierroksilla direktiivin monimutkaisista teknisistä seikoista. Sidosryhmien panoksesta on ollut komissiolle valtavasti hyötyä. Seuraavien alojen edustajia EU:n 25 jäsenvaltiosta on kuultu: maksuala (pankit, sähköisen rahan ja langattoman maksamisen tarjoajat, rahansiirtopalveluinfrastruktuurin tarjoajat, maksukorttiorganisaatiot jne.), vähittäiskaupan järjestöt (Eurocommerce), teollisuus, yritysten talousjohtajat (EACT, TWIST), pk-yritysten järjestöt, kansalliset ja eurooppalaiset kuluttajajärjestöt (BEUC, FIN-USE), maksuasiantuntijat, konsulttiyritykset jne. Vuosina 2000-2002 komissio laati[8] tiedonannon, kaksi valmisteluasiakirjaa[9] ja seitsemän selvitystä mahdollista maksusäädöstä koskevaa julkista kuulemista varten ja jäsenvaltioiden markkinoiden nykytilanteen arvioimiseksi. Vuonna 2003 komissio laati tiedonannon[10] , jonka perusteella järjestettiin laaja kuuleminen uuden säädöksen mahdollisesta soveltamisalasta ja sisällöstä. Vuosina 2004–2005 laadittu lopullinen ehdotus perustuu kuuteen valmisteluasiakirjaan, jotka sisälsivät säännösluonnokset ja vaikutusarvion. Ehdotuksen valmistelussa on kuultu sidosryhmiä, ja se on laadittu tiiviissä yhteistyössä mainittujen kahden pysyvän asiantuntijaryhmän kanssa. | Yhteenveto vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Komission kuulemisten lopputulos oli, että kaikki vastaajat pitivät lainsäädäntötoimenpiteitä tarpeellisina yhtenäisten maksumarkkinoiden aikaansaamiseksi. Tarvittavien lainsäädäntötoimenpiteiden soveltamisalasta ja yksityiskohtaisuudesta oli kuitenkin erilaisia näkemyksiä. Kaikki vastaajat pitivät voimassa olevien yhteisön säädösten järkeistämistä ja koontamista toivottavana. Tulevassa säädöksessä olisi päivitettävä ja koottava yhteen lukuisat yhteisön säädökset sekä yhdenmukaistettava asiaa koskeva kansallinen lainsäädäntö yhdellä johdonmukaisella säädöksellä. | Internetin välityksellä on järjestetty kolme avointa kuulemista[11] 31.1.2000, 14.5.2002 ja 2.12.2003–15.2.2004. Tulokset ovat osoitteessa http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/framework/index_en.htm. | Asiantuntijalausunnot | Komissio on hyödyntänyt laajasti ulkopuolisia asiantuntijoita ehdotuksen valmistelussa. Julkinen kuuleminen ja kahden asiantuntijaryhmän panos on ollut hyödyllinen. | Vaikutusten arviointi Vaikutusarviossa mietittiin tarkasti, olisiko paras vaihtoehto markkinoiden sääntely, säädösten ja markkinoiden itsesääntelyn yhdistelmä vai kokonaan sääntelemättömät markkinat ja mikä säädöslaji olisi paras (asetus vai direktiivi), jotta maksuja koskevalle uudelle oikeudelliselle kehykselle annetut tavoitteet voitaisiin saavuttaa. Komissio punnitsi tämän direktiivin soveltamisalalla seuraavia vaihtoehtoja: Tavoite 1: Kilpailun lisääminen kansallisilla markkinoilla ja tasapuolisten kilpailuolosuhteiden varmistaminen Vaihtoehto 1. Säilytetään nykytilanne, jossa markkinoillepääsyn edellytykset ovat eri maissa erilaiset Vaihtoehto 2. Yhdenmukaistetaan sellaisia maksupalveluntarjoajia koskevat markkinoillepääsyn edellytykset, jotka eivät ole luottolaitoksia, ja otetaan käyttöön erityinen maksulaitostoimilupa Eri jäsenvaltioissa erilaisten markkinoillepääsyn ehtojen mahdolliset yhteiskunnalliset ja taloudelliset vaikutukset arvioitiin, ja arviointi vahvisti, että nykytilanne haittaa yhtenäismarkkinoiden toimintaa ja luo huomattavia markkinoillepääsyn esteitä. Erilaiset markkinoillepääsyn edellytykset vääristävät kilpailua ja johtavat siihen, että käyttäjiltä veloitetaan korkeampia hintoja, kansallisia markkinoita hallitsevat palveluntarjoajat saavat suuremmat voitot ja innovointi jää vähäisemmäksi. Arvioituaan sellaisten maksupalveluntarjoajien liiketoiminnan riskejä, jotka eivät ole luottolaitoksia, komissio totesi, että niiden riskit ovat aivan erilaiset kuin luottolaitosten. Alan ongelmista tai konkurssitapauksista ei saatu empiiristä näyttöä, jonka perusteella olisi perusteltua asettaa samanlaisia vaatimuksia kuin luottolaitosten liiketoiminnalle. Erityisiä suojatarpeita ei ole: ei ole tarvetta tallettajan suojaan, kyseisillä järjestelmillä ei ole systeemistä merkitystä eikä rahoitusjärjestelmän vakauteen ja eheyteen kohdistu uhkaa. Tasapainoiset toiminnan vakautta koskevat kvalitatiiviset vaatimukset vaikuttavat olevan paras toimenpide niitä operatiivisia ja vähäisiä taloudellisia riskejä vastaan, joita maksulaitoksien liiketoimintaan liittyy. Kvantitatiivisia vaatimuksia (kuten pääomavaatimuksia) pidetään riskiin verrattuna kohtuuttomina, ja ne voivat olla pienemmille palveluntarjoajille ja uusille markkinoilletulijoille liian suuri rasitus. Tavoite 2: Markkinoiden läpinäkyvyyden lisääminen sekä palveluntarjoajien että käyttäjien kannalta Vaihtoehto 1. Markkinoiden itsesääntely Vaihtoehto 2. Säilytetään erilaiset kansalliset järjestelmät Vaihtoehto 3. Yhdenmukaistetaan läpinäkyvyys- ja tiedonantovaatimukset EU:n tasolla Markkinoiden itsesääntelyn vaihtoehto on hylätty, koska kuluttajille annettavia tietoja koskevia vaatimuksia noudatetaan nykyisin heikosti eikä läpinäkyvyyttä ole tarpeeksi. Kansallisten sääntöjen etuna on, että niissä otetaan maakohtaiset maksupalvelut huomioon, mutta ne rajoittavat tehokkuutta, markkinoiden läpinäkyvyyttä ja kuluttajien valinnanmahdollisuuksia laajemmilla eurooppalaisilla markkinoilla. Maksualan ja käyttäjäjärjestöjen enemmistö piti yhdenmukaistamista parhaana vaihtoehtona. Suurinta taloudellista etua odotetaan yksinkertaisuuden ja oikeusvarmuuden vuoksi EY:n lainsäädännöltä, jossa kaikki yhteisön ja kansallisen tason tiedonantovaatimukset kodifioidaan yhteen säädökseen. Tavoite 3: Käyttäjien ja palveluntarjoajien oikeudet ja velvollisuudet Vaihtoehto 1. Säilytetään erilaiset kansalliset säännöt Vaihtoehto 2. Luodaan oikeusvarmuus käyttäjien ja palveluntarjoajien keskeisistä oikeuksista ja velvollisuuksista, jotta kuluttajansuoja olisi korkealla tasolla ja tehokkuus lisääntyisi Maksumarkkinoilla on nykyisin 25 erilaista kansallista säännöstöä. Ne palvelivat hyvin niin kauan kuin ulkomaanmaksujen ja yhtenäismarkkinoiden rooli ei vielä ollut merkittävä. Yhtenäismarkkinoiden ja euron käyttöönoton vuoksi yhdenmukaistaminen on välttämätöntä. Näin on etenkin, jos kansalliset säännöt ylläpitävät kansallisia eroavuuksia, ovat ulkomaanmaksujen esteenä ja estävät tehokkaampien yleiseurooppalaisten maksupalvelujen syntymisen. Palveluntarjoajien ja käyttäjien yhdenmukaiset oikeudet ja velvollisuudet eri jäsenvaltioissa antavat mahdollisuuden lisätä tehokkuutta ja automaation tasoa sekä järjestää yleiseurooppalainen täysin automaattinen maksujenkäsittely (straight-through processing). | Komissio on tehnyt työohjelmassa mainitun kokonaisvaltaisen vaikutusarvion, joka on nähtävillä osoitteessa http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/docs/SEC_2005_1535_1_en.pdf | EHDOTUKSEN OIKEUDELLISEN NÄKÖKOHDAT | Tiivistelmä ehdotuksesta Ehdotuksen kolme tärkeintä elementtiä ovat: Oikeus tarjota maksupalveluja yleisölle (II osasto) Yhdenmukaistamalla sellaisten maksupalveluntarjoajien markkinoillepääsyä koskevat vaatimukset, jotka eivät ole luottolaitoksia, pyritään luomaan tasapuoliset kilpailuolosuhteet, lisäämään kilpailua kansallisilla markkinoilla ja ottamaan huomioon viime vuosien markkinakehitys sekä tällä tavoin kannustamaan uuden sukupolven palveluntarjoajia tulemaan markkinoille. Uusi maksulaitostoimilupa merkitsisi myös sitä, että OECD:n rahanpesunvastaisen toimintaryhmän erityissuositus VI pantaisiin täytäntöön kaikkialla yhdenmukaisesti. Tiettyjä rahansiirtopalvelujen tarjoajaryhmiä koskevan poikkeuksen käyttöönotto helpottaa niiden asteittaista siirtymistä epävirallisen talouden puolelta viralliselle sektorille. Läpinäkyvyys ja tiedonantovaatimukset (III osasto) Komissio katsoo, että selvät ja johdonmukaiset maksupalvelujen läpinäkyvyyttä koskevat säännöt lisäisivät kilpailua ja kuluttajien valinnanmahdollisuuksia ja parantaisivat kuluttajansuojaa. Direktiivillä otetaan käyttöön selkeät ja tiiviit maksupalveluja koskevat tiedonantovaatimukset, jotka korvaavat 25 kansallista säännöstöä. Maksupalvelujen käyttäjien ja tarjoajien oikeudet ja velvollisuudet (IV osasto) Maksupalvelujen käyttäjien ja tarjoajien keskeisten oikeuksien ja velvollisuuksien on oltava selviä ja niistä on oltava varmuus, jotta voidaan kehittää nykyaikaisia ja tehokkaita sähköisiä maksujärjestelmiä ja jotta käyttäjät luottavat palveluihin ja liiketoiminta on tehokasta nykyaikaisilla maksumarkkinoilla. | Oikeusperusta Ehdotuksen oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohta ja 95 artiklan 1 kohta. | Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta noudatetaan, koska ehdotus ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. | Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa ehdotuksen tavoitteita seuraavista syistä: | Maksuja koskevat säännöt on kirjattu useisiin kansallisiin säädöksiin, jotka usein estävät eurooppalaisten maksunormien, -käytäntöjen ja -perusrakenteiden luomisen. Kun maksupalvelujen tarjoajilta ja käyttäjiltä puuttuu oikeusvarmuus eikä palveluntarjoajien ja käyttäjien keskeisiä oikeuksia ole yhdenmukaistettu, yleiseurooppalaisten maksujärjestelmien syntyminen, palvelujen tarjoamisen vapaus ja kilpailu kansallisilla maksumarkkinoilla estyy. | Ehdotuksen tavoitteet voidaan paremmin saavuttaa yhteisön toimilla seuraavista syistä: | Sähköisten vähittäismaksujen markkinoiden yhdentyminen on yhtä mittava ja monimutkainen prosessi kuin euron käyttöönotto, eivätkä jäsenvaltiot voi yksinään poistaa nykyisiä esteitä ja koordinoida kaikkia toimijoita. | Epäyhtenäinen ja toisinaan päällekkäinen sääntelykehys muodostuu kolmesta yhteisön säädöksestä ja 25 jäsenvaltion erilaisista kansallisista säännöistä, mistä on tullut este maksumarkkinoiden yhdentämiselle. | Ehdotuksella yhdenmukaistetaan kaikilta osin ne asiat, jotka on yhdenmukaistettava, jotta voidaan poistaa yhtenäisten maksumarkkinoiden kehittämisen tiellä olevat esteet, jotka tulivat esiin sidosryhmien avoimen kuulemisen yhteydessä. | Näin ollen ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. | Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: | Direktiiviehdotuksessa jätetään mahdollisimman paljon tilaa alan itsesääntelylle. Sillä yhdenmukaistetaan sen verran kuin on välttämätöntä yhtenäismarkkinoiden esteiden purkamiseksi ja vältetään sellaisten asioiden sääntelyä, joissa on kyse jostakin muusta. Ehdotetut toimet ovat oikeassa suhteessa myös, kun otetaan huomioon alan voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö, mm. siviilioikeuden ja rikosoikeuden alalla. Joillakin alueilla kansalliset poikkeukset ovat mahdollisia ja niihin sovelletaan vastavuoroista tunnustamista. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa mahdollista ottaa käyttöön kansallisia vaihtoehtoja tai pitää voimassa käytäntöjä, jotka ovat nykymuodossaan tehokkaampia kuin direktiivissä säädettävät. | Kaikkien ehdotettujen sääntöjen oikeasuhteisuus on testattu, ja niistä on järjestetty laaja kuuleminen, jotta sääntely olisi tarkoituksenmukaista ja oikeasuhteista. Tämä näkyy maksulaitoksia koskevissa säännöissä ja poikkeuslausekkeessa sekä siinä, että tiedonantovaatimukset on asetettu palvelujen mukaan ja käyttäjäryhmät on eriytetty. | Säädöslajin valinta | Ehdotettu välineet: Yhtenäisten maksumarkkinoiden perustaminen edellyttää alan itsesääntelyä, jotta epäyhtenäiset kansalliset maksuinfrastruktuurit ja -palvelut voidaan yhdentää. Lisäksi se edellyttää säädöksen antamista, jotta markkinoiden luomisella on tarvittava oikeudellinen perusta. Siksi komissio ehdottaa direktiiviä, joka tukee ja helpottaa alan itsesääntelyä. | Keinot ovat sopivat seuraavista syistä: Komissio ehdottaa direktiiviä eikä asetusta, koska direktiivissä otetaan huomioon toissijaisuus- ja oikeasuhteisuustarpeet. Direktiivillä ja yhdenmukaistamisella saavutetaan tarvittava oikeusvarmuuden taso, mutta jätetään tilaa kohdennetulle kansalliselle täytäntöönpanolle. | TALOUSARVIOVAIKUTUKSET | Ehdotuksella ei ole vaikutusta yhteisön talousarvioon. | LISÄTIEDOT | Simulaatio, kokeiluvaihe ja siirtymäaika | Tietyille jo toimiville maksupalveluntarjoajille annetaan mahdollisuus alkaa noudattaa direktiivin II osaston säännöksiä vasta siirtymäajan jälkeen. | Yksinkertaistaminen | Ehdotuksella yksinkertaistetaan lainsäädäntöä sekä viranomaisten (EY:n tai kansallisten) ja yksityisten tahojen hallinnollisia menettelyjä. | Direktiiviehdotuksella luodaan yksinkertaistettu ja täysin yhdenmukaistettu kehys, jolla korvataan direktiivi 97/5/EY, suositukset 87/598/ETY, 88/590/ETY ja 97/489/EY, direktiivin 97/7/EY 8 artikla ja direktiivin 2002/65/EY 8 artikla. | Maksupalveluntarjoajia valvotaan samoilla yhdenmukaistetuilla säännöillä kaikissa jäsenvaltioissa, mikä auttaa yksinkertaistamaan hallinnollisia menettelyjä. | Ehdotuksella yksinkertaistetaan yksityisten tahojen menettelyjä, kun 25 kansallista säännöstöä korvataan yhdellä koko markkinoita koskevalla säännöstöllä. | Voimassa olevan lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksymisen seurauksena kumotaan voimassa olevaa lainsäädäntöä. | 1. 2005/0245 (COD) Yhteisön Lissabon-ohjelman toteuttaminen:Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maksupalveluista sisämarkkinoilla ja direktiivien 97/7/EY, 2000/12/EY ja 2002/65/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN UNIONIN PARLAMENTTI JA NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen sekä 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen[12], ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[13], ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon[14], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä[15], sekä katsovat seuraavaa: (1) Sisämarkkinoiden toteuttamiseksi on tärkeää, että kaikki yhteisön sisäiset rajat poistetaan, jotta tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman on mahdollista liikkua vapaasti. Maksupalvelujen yhtenäismarkkinoiden asianmukainen toiminta on sen vuoksi keskeistä. Alan yhdenmukaisuuden puute kuitenkin estää tällä hetkellä kyseisten markkinoiden toiminnan. (2) Jäsenvaltioiden maksupalvelumarkkinat on nykyisin organisoitu erikseen kansallisesti ja maksupalvelujen sääntelykehys on hajallaan 25 kansallisessa oikeusjärjestyksessä. (3) Tilanne ei ole korjaantunut riittävästi jo annetuilla yhteisön säädöksillä, jotka ovat rajojen yli suoritettavista tilisiirroista 27 päivänä tammikuuta 1997 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/5/ETY[16], rajat ylittävistä euromääräisistä maksuista 19 päivänä joulukuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 2560/2001[17], elektronisia maksuja koskevista käytännesäännöistä (rahoituslaitosten, tavara- ja palvelukauppaa harjoittavien yritysten ja kuluttajien suhteet) 8 päivänä joulukuuta 1987 annettu komission suositus 87/598/ETY[18], maksujärjestelmistä ja erityisesti kortin haltijan ja kortin myöntäjän välisestä suhteesta 17 päivänä marraskuuta 1988 annettu komission suositus 88/590/ETY[19] ja elektronisen maksuvälineen avulla toteutetuista maksutapahtumista ja erityisesti liikkeeseenlaskijan ja haltijan välisestä suhteesta 30 päivänä heinäkuuta 1997 annettu komission suositus 97/489/EY[20]. Rinnakkaiset kansalliset säännökset ja vaillinainen yhteisön kehys ovat päällekkäisen sääntelyn vuoksi aiheuttaneet hämmennystä ja johtaneet oikeusvarmuuden puutteeseen. (4) Siksi on tärkeää luoda maksupalveluille yhteisön tasolla ajanmukainen ja yhtenäinen oikeudellinen kehys. (5) Kehyksessä olisi varmistettava toiminnan vakautta koskevista vaatimuksista annettujen kansallisten säännösten yhteensovittaminen, uusien maksupalveluntarjoajien pääsy markkinoille, tiedonantovaatimukset ja maksupalvelunkäyttäjien oikeudet ja velvollisuudet. Asetuksen (EY) N:o 2560/2001 säännökset, joilla luotiin euromääräisten maksujen yhtenäismarkkinat hintojen osalta, olisi säilytettävä tässä kehyksessä. Direktiivin 97/5/EY säännökset sekä suosituksissa 87/598/ETY, 88/590/ETY ja 97/489/EY annetut suositukset olisi yhdistettävä yhteen sitovaan säädökseen. (6) Oikeudellisen kehyksen ei kuitenkaan tarvitse olla kaiken kattava. Sen soveltaminen olisi rajoitettava palveluntarjoajiin, joiden pääasiallinen toiminta on maksupalvelujen tarjoaminen maksupalvelunkäyttäjille. Sitä ei ole myöskään tarpeen soveltaa palveluihin, joissa varoja siirretään maksajalta maksunsaajalle tai niitä kuljetetaan yksinomaan seteleinä ja kolikkoina tai joissa varojen siirto perustuu sekkiin, vekseliin, velkakirjaan tai muihin instrumentteihin, maksukuponkeihin tai kortteihin, jotka on asetettu maksupalveluntarjoajan tai muun osapuolen maksettavaksi tarkoituksena asettaa varoja maksunsaajan käyttöön. Vaikka oikeudellista kehystä olisikin sovellettava maksupalvelunkäyttäjien ja maksupalveluntarjoajien välisiin suhteisiin, eräitä säännöksiä ei tulisi soveltaa tietyn summan ylittäviin maksutapahtumiin, koska on todennäköistä, että maksupalvelunkäyttäjä on sellaisessa asemassa, että se voi neuvotella maksupalveluntarjoajan kanssa täsmällisemmät ja sopivammat ehdot. (7) On tarpeen määrittää ne maksupalveluntarjoajien ryhmät, joilla on oikeus tarjota kyseisiä palveluja kaikkialla yhteisössä. Näitä ovat luottolaitokset, jotka vastaanottavat käyttäjiltä talletuksia maksutapahtumien rahoittamiseksi ja joihin olisi edelleen sovellettava luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/12/EY[21] säädettyjä toiminnan vakautta koskevia vaatimuksia, sähköisen rahan liikkeeseenlaskijat, jotka laskevat sähköistä rahaa liikkeeseen maksutapahtumien rahoittamiseksi ja joihin olisi edelleen sovellettava sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakauden valvonnasta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/46/EY[22] säädettyjä toiminnan vakautta koskevia vaatimuksia, sekä postisiirtoa hoitavat laitokset, joilla on kansallisen tai yhteisön lainsäädännön nojalla oikeus tarjota kyseisiä palveluja. (8) Jotta markkinoille tulon oikeudellisia esteitä voidaan poistaa, olisi kuitenkin tarpeen ottaa käyttöön yhtenäinen toimilupa kaikille niille maksupalveluntarjoajille, jotka eivät ota vastaan talletuksia eivätkä laske liikkeeseen sähköistä rahaa. Siksi on tarkoituksenmukaista ottaa käyttöön neljäs palveluntarjoajien ryhmä, jäljempänä ’maksulaitokset’, säätämällä, että sellaisille luonnollisille tai oikeushenkilöille, jotka eivät kuulu mihinkään olemassa olevaan palveluntarjoajien ryhmään, voidaan tiukkojen ja laaja-alaisten ehtojen täyttyessä myöntää toimilupa maksupalvelujen tarjoamiseen kaikkialla yhteisössä. Tämän ansiosta näihin palveluihin sovellettaisiin kaikkialla yhteisössä samoja ehtoja. (9) Maksulaitostoimiluvan myöntämis- ja voimassaoloehtoihin olisi sisällytettävä toiminnan vakautta koskevia vaatimuksia, jotka olisi suhteutettava niihin operatiivisiin ja taloudellisiin riskeihin, joita tällaisten laitosten liiketoimintaan liittyy. Vaatimuksissa olisi otettava huomioon, että maksulaitosten toiminta on erikoistuneempaa ja rajoitetumpaa, joten siitä aiheutuu paljon pienempiä ja helpommin seurattavia ja hallittavia riskejä kuin luottolaitosten toiminnassa esiin tulevat. Maksulaitoksilta olisi erityisesti kiellettävä talletusten vastaanottaminen käyttäjiltä, ja niiden olisi sallittava käyttää ainoastaan varoja, jotka on vastaanotettu käyttäjiltä maksupalvelujen suorittamista varten. Olisi säädettävä asiakkaiden varojen pitämisestä erillään maksulaitoksen muun liiketoiminnan varoista. Maksulaitoksiin olisi sovellettava myös tehokkaita rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen torjuntaa koskevia vaatimuksia. (10) Jäsenvaltioiden olisi tarpeen nimetä viranomaiset, joiden tehtävänä on myöntää maksulaitosten toimiluvat, suorittaa jatkuvaa valvontaa ja päättää toimilupien peruuttamisesta. Jotta voitaisiin varmistaa tasapuolinen kohtelu, jäsenvaltioiden ei tulisi soveltaa maksulaitoksiin mitään muita kuin tässä direktiivissä esitettyjä vaatimuksia. Kaikkiin toimivaltaisten viranomaisten tekemiin päätöksiin olisi kuitenkin voitava hakea muutosta tuomioistuimissa. Toimivaltaisten viranomaisten tehtävät eivät myöskään saisi vaikuttaa maksujärjestelmien valvontaan, joka EY:n perustamissopimuksen 105 artiklan 2 kohdan neljännen luetelmakohdan mukaan on Euroopan keskuspankkijärjestelmän tehtävä. (11) Olisi tarkoituksenmukaista säätää mekanismista, jolla sellaisia maksupalveluntarjoajia, jotka eivät pysty täyttämään kaikkia maksulaitostoimiluvan myöntämisehtoja, voitaisiin kuitenkin kohdella maksulaitoksina, koska on toivottavaa, että kaikkien maksupalvelua tarjoavien henkilöiden henkilöllisyys ja olinpaikka rekisteröidään ja, jotta ne eivät joutuisi harmaan talouden puolelle, niille kaikille myönnetään jonkinlainen hyväksyntä, vaikka ne eivät täyttäisi kaikkia ehtoja. Tätä varten olisi tarkoituksenmukaista antaa jäsenvaltioiden kirjata tällaiset henkilöt maksulaitosrekisteriin, vaikka kaikki toimiluvan myöntämisehdot eivät täyttyisi. Olisi kuitenkin tärkeää, että poikkeusmahdollisuuden ehtona on kaikissa tapauksissa tiukat vaatimukset, jotka koskevat maksutapahtumien määrää ja merkittävyyttä yleisen edun kannalta. Olisi myös tärkeää säätää, että niissä tapauksissa, joissa on sovellettu poikkeusta, yhteisössä tarjottavia maksupalveluja voidaan tarjota ainoastaan rekisteröintijäsenvaltiossa. (12) Maksupalveluntarjoajan toiminnan kannalta on olennaista, että se voi toimia maksujärjestelmissä tai osallistua tällaisiin järjestelmiin. Jotta voitaisiin varmistaa erilaisten maksupalveluntarjoajaryhmien tasapuolinen kohtelu kaikkialla yhteisössä niiden toimilupaehdot huomioon ottaen, on tarpeen selventää sääntöjä, jotka koskevat pääsyä maksupalvelumarkkinoille ja osallistumista maksujärjestelmiin. Olisi huolehdittava, että maksulaitoksia ja luottolaitoksia kohdellaan kumpiakaan syrjimättä, kun on kyse niiden toiminnasta maksujärjestelmissä ja niiden pääsystä maksujärjestelmiin. (13) Olisi laadittava säännöstö maksupalveluehtojen läpinäkyvyyden varmistamiseksi. (14) Tätä direktiiviä ei tulisi soveltaa maksutapahtumiin, jotka toteutetaan käteisenä tai paperisekkeinä, sillä niiden luonteen vuoksi niitä ei voida käsitellä yhtä tehokkaasti kuin muita maksuvälineitä, erityisesti sähköisesti toteutettavia maksuja. (15) Jos maksutapahtuma koskee yli 50 000 euron summaa, tähän direktiiviin sisältyviä maksupalvelujen ehtojen läpinäkyvyyttä koskevia sääntöjä ja maksupalvelujen tarjoamiseen ja käyttämiseen liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia koskevia sääntöjä ei tulisi soveltaa siitä syystä, että tämän summan ylittäviä maksuja ei yleensä käsitellä samalla tavalla kuin muita, ne kulkevat usein eri verkkojen välityksellä ja niihin sovelletaan poikkeavia teknisiä ja oikeudellisia menettelyjä, jotka olisi säilytettävä. (16) Tässä direktiivissä olisi määritettävä maksupalveluntarjoajien velvollisuudet antaa tietoja maksupalvelunkäyttäjille, jotta nämä saisivat maksupalveluista kaikkialla yhtä korkeatasoista ja selkeää tietoa voidakseen tehdä perusteltuja valintoja ja voidakseen vertailla palvelutarjontaa EU:ssa. Läpinäkyvyyden nimissä tässä direktiivissä säädetään vaatimuksista, joita tarvitaan sen varmistamiseksi, että maksupalvelunkäyttäjälle annetaan tarvittavat ja riittävät tiedot sekä maksupalvelusopimuksesta että maksutapahtumasta. (17) Maksupalveluja koskevien ehtojen läpinäkyvyyden yhdenmukaistaminen olisi tärkeää, sillä maksupalvelunkäyttäjä tarvitsee selkeää tietoa maksupalveluista voidakseen tietojen perusteella päättää, mitä palvelua käyttää. Olisi säädettävä vaatimuksista, joilla varmistetaan, että maksupalvelusopimuksesta sekä maksutapahtuman hyväksymisestä ja suorittamisesta annetaan tarvittavat ja riittävät tiedot, rasittamatta kuitenkaan maksupalvelunkäyttäjää liikaa yksityiskohdilla. (18) Vaadittavat tiedot olisi suhteutettava käyttäjien tarpeisiin ja ne olisi välitettävä vakioidulla tavalla. Yksittäistä maksutapahtumaa koskevien tiedonantovaatimusten olisi kuitenkin oltava erilaiset kuin vaatimukset, jotka koskevat useista maksutapahtumista muodostuvaan kokonaisuuteen sovellettavaa puitesopimusta. (19) Jotta asiakkaiden liikkuvuus olisi helpompaa, maksupalvelunkäyttäjien olisi voitava irtisanoa pidemmäksi ajaksi tehty tai toistaiseksi voimassa oleva puitesopimus ilman kuluja. Tämän oikeuden käytössä olisi kuitenkin soveltuvissa tapauksissa noudatettava sopimuksessa määrättyä irtisanomisaikaa. (20) Mikromaksujen olisi oltava halpa ja helppokäyttöinen vaihtoehto hinnaltaan edullisten tavaroiden ja palvelujen maksamiseen, eikä niihin pitäisi kohdistaa liiallisia vaatimuksia. Mikromaksuja koskevia tiedonantovaatimuksia ja niiden toteuttamista koskevia sääntöjä olisi sen vuoksi yksinkertaistettava. Olisi säädettävä selvät säännöt siitä, miten maksupalvelunkäyttäjän on hyväksyttävä maksutapahtumat. Se on tärkeää käyttäjien luottamuksen saavuttamiseksi ja maksutapahtumaan osallisten oikeusvarmuuden takaamiseksi, sillä ilman asianmukaista hyväksyntää maksutapahtumat ovat pätemättömiä ja maksaja on oikeutettu välittömään maksun palautukseen. On tärkeää mainita sekä maksupalveluntarjoajan että maksupalvelunkäyttäjän velvollisuudet, jotta voidaan varmistaa, että maksunvarmentamisvälineen turvallisuus ei vaarannu, ja määrittää kansallisen lainsäädännön mukaisesti, onko sopimusta rikottu, sekä arvioida rikkomisesta aiheutuvia seurauksia. (21) Jotta maksupalvelunkäyttäjää voitaisiin kannustaa ilmoittamaan palveluntarjoajalleen maksunvarmentamisvälineen varastamisesta tai katoamisesta viipymättä ja sillä tavoin vähentää luvattomien maksutapahtumien riskiä, maksupalvelunkäyttäjällä olisi siihen asti, kunnes hän ilmoittaa maksupalveluntarjoajalle katoamisesta tai varkaudesta, oltava vastuu ainoastaan rajallisesta määrästä, ellei maksupalvelunkäyttäjä ole toiminut petollisesti tai syyllistynyt vakavaan laiminlyöntiin. Sen jälkeen, kun käyttäjä on ilmoittanut maksupalveluntarjoajalle maksunvarmentamisvälineensä mahdollisesta väärinkäytöstä, käyttäjää ei enää pitäisi vaatia vastaamaan kyseisen välineen luvattomasta käytöstä johtuvista tappioista. Jos käyttäjän maksunvarmentamisväline ei ole kadonnut eikä sitä ole varastettu, hänen ei pitäisi joutua vastaamaan luvattoman käytön taloudellisista seurauksista. (22) Luvattomista maksutapahtumista seuraavien tappioiden jakamista olisi säänneltävä. Säännöksiä ei tulisi kuitenkaan soveltaa sellaisiin maksupalvelunkäyttäjiin, jotka ovat kooltaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä 20 päivänä toukokuuta 2003 julkaistussa, mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY[23] määriteltyjä mikroyrityksiä suurempia yrityksiä, sillä kyseiset yritykset ovat yleensä sellaisessa asemassa, että ne voivat arvioida petosriskin ja toteuttaa vastatoimia. (23) Jos käyttäjä tekee palautuspyynnön maksutapahtumasta, jonka summaa ei ollut täsmennetty, palautusoikeuden ei tulisi vaikuttaa maksajan velvollisuuteen maksaa maksunsaajalle tilatuista, kulutetuista tai laillisesti veloitetuista tavaroista tai palveluista eikä käyttäjän oikeuteen peruuttaa maksutoimeksianto. (24) Kun otetaan huomioon, millä nopeudella maksutapahtumia ajanmukaisissa täysin automaattisissa maksujärjestelmissä käsitellään, ja että maksutoimeksiantoja ei tietyn vaiheen jälkeen voida peruuttaa ilman, että manuaalisesta käsittelystä aiheutuu suuret kustannukset, on tarpeen asettaa selkeä määräaika peruutuksille, jotta käsittely olisi tehokasta ja varmistettaisiin kaikille osapuolille oikeusvarmuus. On tarkoituksenmukaista asettaa määräajaksi ajankohta, jolloin maksupalveluntarjoaja hyväksyy maksutoimeksiannon toteutettavaksi, ja säätää, että ajankohta olisi ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle joko suoraan tai epäsuorasti. (25) Täysin yhdennetty automaattinen maksujenkäsittely (straight-through processing) ja oikeusvarmuus maksupalvelunkäyttäjien välisten velvoitteiden suhteen edellyttää, että maksajan siirtämä summa olisi hyvitettävä maksunsaajan tilille kokonaisuudessaan. Näin ollen maksutapahtuman toteuttamiseen osallistuvilla välittäjillä ei pitäisi olla mahdollisuutta vähentää siirrettävästä summasta mitään kuluja. Maksunsaajan olisi kuitenkin oltava mahdollista tehdä maksupalveluntarjoajansa kanssa nimenomainen sopimus, jonka nojalla viimeksi mainittu voi vähentää omat kulunsa. Tätä olisi sovellettava ainoastaan sellaisiin maksuihin, joissa molemmat maksupalveluntarjoajat ovat sijoittautuneet yhteisöön ja jotka suoritetaan yksinomaan jäsenvaltion valuuttana ilman valuutanvaihtoa. (26) Kokemusten mukaan kulujen jakaminen maksajan ja maksunsaajan kesken on tehokkain järjestelmä, sillä se helpottaa automaattista maksujenkäsittelyä. Sen vuoksi olisi säädettävä, että maksupalveluntarjoajien on veloitettava kulut suoraan maksajalta ja maksunsaajalta. Tätä olisi kuitenkin sovellettava ainoastaan, jos sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sijoittautunut yhteisöön ja jos maksutapahtuma ei edellytä valuutanvaihtoa. (27) Jotta maksuja voitaisiin tehostaa kaikkialla yhteisössä, olisi säädettävä sellaisten maksajan käynnistämien maksujen, jotka eivät edellytä valuuttayksikön muuntamista, toteuttamisajaksi enintään yksi päivä, tilisiirrot ja rahansiirrot mukaan luettuina. Kaikkiin muihin maksuihin, kuten maksunsaajan käynnistämiin tai maksunsaajan välityksellä käynnistettyihin maksuihin, esimerkiksi suoraveloituksiin ja korttimaksuihin, olisi sovellettava yhden päivän toteuttamisaikaa, elleivät maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä ole nimenomaisesti sopineet pidemmästä toteuttamisajasta. Koska kansalliset maksuinfrastruktuurit kuitenkin ovat usein hyvin tehokkaita, jäsenvaltioiden olisi sallittava pitää puhtaasti kotimaisten maksujen osalta voimassa yhtä päivää lyhyempi toteuttamisaika, jotta palvelutaso ei heikentyisi nykyisestä. (28) Koska yhteisön maksujärjestelmien toimintaa koskevat säännöt poikkeavat kolmansien maiden maksujärjestelmiä koskevista säännöistä, on tarkoituksenmukaista, että säännökset, jotka koskevat maksun toteuttamista täysimääräisenä ja maksun toteuttamisaikaa, rajoitetaan tapauksiin, joissa sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoajat ovat sijoittautuneet yhteisöön. (29) Voidakseen tehdä asianmukaisia valintoja maksupalvelunkäyttäjän on tärkeää tietää, mitä kuluja maksupalveluista todella aiheutuu. Läpinäkymättömien hinnoittelumenetelmien käyttöä ei sen vuoksi tulisi sallia, sillä yleisesti tunnustetaan, että käyttäjien on tällaisten menetelmien vuoksi erittäin vaikea selvittää maksupalvelun todellista hintaa. Erityisesti käyttäjälle epäedullista arvopäivän määritystä ei tulisi sallia. (30) Maksujärjestelmän kitkattoman ja tehokkaan toiminnan edellytyksenä on, että käyttäjä voi luottaa siihen, että maksupalveluntarjoaja toteuttaa maksutapahtuman oikein ja sovitussa ajassa. Ulkonaisesti tälle ei ole juurikaan esteitä. Ensiksikin palveluntarjoaja voi arvioida riskit, joita toteutettavaksi hyväksyttyyn maksutapahtumaan sisältyy. Toiseksi juuri palveluntarjoaja on se, joka tarjoaa maksujärjestelmän, tekee järjestelyjä väärin kohdistettujen varojen palauttamiseksi ja päättää useimmissa tapauksissa maksutapahtumassa mukana olevista välittäjistä. Kolmanneksi palveluntarjoajan on toteutettavien maksutapahtumien suuren määrän vuoksi helpompi jakaa virhe- tai toimintahäiriöriski maksujärjestelmässä tasaisesti ja siirtää riski veloittamiinsa kuluihin. Näiden näkökohtien perusteella on täysin asianmukaista soveltaa maksupalveluntarjoajaan ankaraa vastuuta käyttäjältä maksettavaksi hyväksymänsä maksutapahtuman toteuttamisessa. Ankaraa vastuuta koskevia säännöksiä ei tulisi kuitenkaan soveltaa täysimääräisesti, jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sijoittautunut yhteisön ulkopuolelle. (31) Maksupalveluntarjoajan olisi voitava määrittää yksiselitteisesti tiedot, jotka se vaatii voidakseen toteuttaa maksutoimeksiannon. Jotta voitaisiin välttää epäyhtenäisyyttä eikä vaarannettaisi yhdennettyjen maksujärjestelmien perustamista yhteisöön, jäsenvaltiot eivät toisaalta saisi kuitenkaan edellyttää, että maksutapahtumissa käytetään juuri tiettyä tunnistetta. Maksupalveluntarjoajan ankara vastuu olisi rajoitettava maksutapahtuman toteuttamiseen oikein maksupalvelunkäyttäjän maksutoimeksiannon mukaisesti. (32) Jotta olisi mahdollista ehkäistä petoksia tehokkaasti ja torjua maksupetoksia kaikkialla yhteisössä, olisi säädettävä tehokkaasta tietojenvaihdosta maksupalveluntarjoajien välillä. Palveluntarjoajien olisi saatava kerätä, käsitellä ja vaihtaa maksupetoksiin osallisten henkilöiden henkilötietoja. Tässä toiminnassa olisi noudatettava yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[24]. (33) Tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisen lainsäädännön säännösten tehokas täytäntöönpano on välttämätöntä. Sen vuoksi olisi luotava asianmukaiset menettelyt, joilla olisi mahdollista valittaa maksupalveluntarjoajista, jotka eivät noudata kyseisiä säännöksiä, ja varmistaa, että asianmukaisia, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia määrätään tarvittaessa. (34) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava helppokäyttöinen ja edullinen menettely, jolla voidaan ratkaista maksupalveluntarjoajien ja maksupalvelunkäyttäjien välisiä riitoja, jotka ovat seurausta tästä direktiivistä johtuvista oikeuksista ja velvollisuuksista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asiakkaiden oikeutta viedä asiaansa tuomioistuimeen. (35) Tällä direktiivillä ei rajoiteta seurauksiin liittyvien kansallisen lainsäädännön säännösten soveltamista tietojen ilmaisemisessa tai lähettämisessä ilmeneviä puutteita koskevan vastuun osalta. (36) Koska tämän direktiivin toimivuutta on välttämätöntä tarkastella uudelleen ja seurata edistymistä yhtenäisten maksumarkkinoiden perustamisessa, komission olisi laadittava kertomus kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanoajan päättymisestä. (37) Koska direktiivin 97/5/EY säännökset on täydellisesti muutettu, kyseinen direktiivi olisi kumottava. (38) On tarpeen antaa yksityiskohtaisempia säännöksiä maksukorttien petollisesta käytöstä, johon tällä hetkellä sovelletaan kuluttajansuojasta etäsopimuksissa 20 päivänä toukokuuta 1997 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 97/7/EY[25] ja kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä ja neuvoston direktiivin 90/619/ETY sekä direktiivien 97/7/EY ja 98/27/EY muuttamisesta 23 päivänä syyskuuta 2002 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/65/EY[26]. Kyseisiä direktiivejä olisi tämän vuoksi muutettava vastaavasti. (39) Koska direktiivin 2000/12/EY mukaisesti rahoituslaitoksiin ei sovelleta luottolaitoksiin sovellettavia sääntöjä, niihin olisi sovellettava samoja vaatimuksia kuin maksulaitoksiin, jotta ne voivat tarjota maksupalveluja kaikkialla yhteisössä. Direktiiviä 2000/12/EY olisi sen vuoksi muutettava vastaavasti. (40) Oikeusvarmuuden nimissä on tarkoituksenmukaista tehdä siirtymäjärjestelyjä, joiden mukaisesti ennen tämän direktiivin voimaantuloa kansallisen lainsäädännön mukaisesti maksulaitostoiminnan aloittaneet henkilöt voivat jatkaa toimintaa kyseisessä jäsenvaltiossa määrätyn ajan. (41) Koska ehdotetun toiminnan tavoitetta eli maksupalvelujen yhtenäismarkkinoiden perustamista, joka edellyttää useiden jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiin tällä hetkellä sisältyvien lukuisten erilaisten sääntöjen yhdenmukaistamista, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan se voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. (42) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[27] mukaisesti. OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I OSASTO Kohde, soveltamisala ja määritelmät 1 artiklaKohde Tässä direktiivissä asetetaan säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltioiden on jaettava maksupalveluntarjoajat seuraaviin neljään ryhmään: (a) direktiivissä 2000/12/EY tarkoitetut luottolaitokset; (b) direktiivissä 2000/46/EY tarkoitetut sähköisen rahan liikkeeseenlaskijat; (c) direktiivin 2000/12/EY 2 artiklan 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa mainitut postisiirtoa hoitavat laitokset, joilla on kansallisen tai yhteisön lainsäädännön nojalla oikeus tarjota maksupalveluja; (d) muut luonnolliset tai oikeushenkilöt, joille on tämän direktiivin 6 artiklan mukaisesti myönnetty toimilupa maksupalvelujen tarjoamiseen ja toteuttamiseen kaikkialla yhteisössä, jäljempänä ’maksulaitokset’. Tässä direktiivissä asetetaan myös läpinäkyvyysehtoja koskevat säännöt sekä palvelunkäyttäjien ja palveluntarjoajien oikeudet ja velvollisuudet, kun maksupalveluja tarjotaan tavanomaisena ammatti- tai liiketoimintana. Rahaviranomaisina toimivia keskuspankkeja ja maksupalveluja tarjoavia viranomaisia ei pidetä maksupalveluntarjoajina. 2 artiklaSoveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan liitteessä lueteltuun liiketoimintaan, jossa on kyse maksutapahtumien toteuttamisesta luonnollisen tai oikeushenkilön puolesta, jäljempänä 'maksupalvelut', kun ainakin yksi maksupalveluntarjoajista on sijoittautunut yhteisöön. Maksupalveluihin, joissa maksutapahtuman summa on suurempi kuin 50 000 euroa, ei kuitenkaan sovelleta III ja IV osastoa. Tässä direktiivissä maksutapahtumalla tarkoitetaan maksajan tai maksunsaajan käynnistämää toimenpidettä, jossa on kyse varojen tallettamisesta, nostamisesta tai siirtämisestä maksajan ja maksunsaajan välillä riippumatta muista maksupalvelunkäyttäjien välisistä velvoitteista. 2. Tätä direktiiviä sovelletaan minkä tahansa valuutan määräisiin maksupalveluihin, ellei ole toisin säädetty. 3 artiklaSoveltamisalan ulkopuolelle jäävä toiminta Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin: (a) tapahtumat, joissa on kyse pelkästään käteisen rahan siirrosta maksajalta maksunsaajalle; (b) ammattimainen käteisrahan vastaanottaminen ja luovuttaminen, kuljetus mukaan luettuna, muuttamatta käteistä tilirahaksi tai direktiivissä 2000/46/EY tarkoitetuksi sähköiseksi rahaksi; (c) maksutapahtumat, joissa on kyse ei-ammattimaisesta käteisrahan vastaanottamisesta ja luovuttamisesta voittoa tavoittelemattoman toiminnan tai hyväntekeväisyyden yhteydessä; (d) ostettujen tavaroiden tai palvelujen hinnasta täysin riippumattomat maksunsaajan käteispalautukset maksajalle maksutapahtuman jälkeen maksupalvelunkäyttäjän pyydettyä palautusta juuri ennen maksutapahtuman toteuttamista maksukortilla; (e) ulkomaan valuutan vaihtaminen paikalliseen valuuttaan ja päinvastoin eli käteisoperaatiot, joissa varoja ei pidetä käteistalletuksena maksutilillä; (f) maksutapahtumat, joiden perustana on jokin seuraavista dokumenteista, jotka on asetettu maksupalveluntarjoajan maksettavaksi tarkoituksena asettaa varoja maksunsaajan käytettäväksi: (i) yhtäläisestä sekkilaista 19 päivänä maaliskuuta 1931 tehdyn Geneven yleissopimuksen mukaiset paperisekit; (ii) edellä i alakohdassa tarkoitettujen paperisekkien kaltaiset paperisekit, joihin sovelletaan sellaisen jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka ei ole vuonna 1931 tehdyn Geneven yleissopimuksen osapuoli; (iii) paperiset maksukupongit; (iv) paperiset matkasekit; (v) paperiset velkakirjat; (g) maksutapahtumat, jotka toteutetaan maksujen tai arvopaperien selvitys- ja katteensiirtojärjestelmän sisällä tai selvitys- tai katteensiirtokeskuksen, keskusvastapuolen ja/tai keskuspankkien ja maksupalveluntarjoajien sekä niiden edustajien tai tytäryhtiöiden välillä, 23 artiklaa lukuun ottamatta; (h) maksupalvelujen tarjoamista tukevat palvelut, joista tekniset palveluntarjoajat huolehtivat saamatta siirrettäviä varoja missään vaiheessa haltuunsa, kuten tietojen käsittely ja tallentaminen, yksityisyyttä suojaavat palvelut, tietojen ja lähettäjätahon todentaminen, tieto- ja viestintätekniikan tarjoaminen, maksupalveluissa käytettävien päätteiden ja laitteiden tarjoaminen ja ylläpitäminen; (i) palvelut, joita voidaan käyttää tavaroiden tai palveluiden hankkimiseen ainoastaan yhteenliittyneiden palveluntarjoajien rajatussa verkossa ja jotka perustuvat erityisesti kuponkien ja korttien kaltaisiin instrumentteihin, joita ei voida muuttaa rahaksi; (j) matkapuhelimella tai jollakin muulla digitaalisella tai tietoteknisellä laitteella toteutettavat maksutapahtumat, jos kaikki seuraavat ehdot täyttyvät: (i) televiestintäjärjestelmää tai tietoteknistä järjestelmää taikka verkkoa hoitava palveluntarjoaja osallistuu tiiviisti tarjottavien digitaalisten hyödykkeiden tai sähköisten viestintäpalvelujen kehittämiseen; (ii) tavaroita ja palveluja ei voida toimittaa ilman kyseistä palveluntarjoajaa; (iii) mitään muuta maksuvaihtoehtoa ei ole. (k) maksupalveluntarjoajien sekä niiden edustajien tai tytäryhtiöiden välillä toteutettavat maksupalvelut, kuitenkin niin, että 23 artiklaa sovelletaan kaikissa tapauksissa. 4 artiklaMääritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: (1) ’ kotijäsenvaltiolla ’ jotakin seuraavista: (i) jäsenvaltiota, jossa maksupalveluntarjoajan pääkonttori sijaitsee, jos maksulaitos on luonnollinen henkilö; (ii) jäsenvaltiota, jossa maksupalveluntarjoajalla on sääntömääräinen kotipaikka, jos maksulaitos on oikeushenkilö; (iii) jäsenvaltiota, jossa maksupalveluntarjoajan pääkonttori sijaitsee, jos sillä ei sen oman kansallisen lainsäädännön mukaan ole sääntömääräistä kotipaikkaa; (2) ’ vastaanottavalla jäsenvaltiolla ’ jäsenvaltiota, joka ei ole kotijäsenvaltio ja jossa maksupalveluntarjoajalla on sivukonttori tai edustaja taikka jossa maksupalveluntarjoaja tarjoaa maksupalveluja; (3) ’ maksujärjestelmällä ’ varojensiirtojärjestelmää, jossa on viralliset ja vakioidut järjestelyt ja yhteiset säännöt maksutapahtumien käsittelylle, selvitykselle ja/tai katteensiirrolle; (4) ’ maksajalla ’ luonnollista tai oikeushenkilöä, jolla on oikeus hallita varoja ja joka antaa luvan niiden siirtämiseen maksunsaajalle; (5) ’ maksunsaajalla ’ luonnollista tai oikeushenkilöä, joka on tarkoitettu maksutapahtuman kohteena olevien varojen lopulliseksi vastaanottajaksi; (6) ’ maksupalvelunkäyttäjällä ’ luonnollista tai oikeushenkilöä, joka käyttää maksupalvelua joko maksajan tai maksunsaajan tai molempien ominaisuudessa; (7) ’ maksutilillä ’ maksupalvelunkäyttäjän nimissä olevaa tiliä, jota käytetään yksinomaan maksutapahtumiin; (8) ’ varoilla ’ käteisrahaa, tilirahaa ja direktiivissä 2000/46/EY tarkoitettua sähköistä rahaa; (9) ’ varojen olemisella käytettävissä ’ sitä, että maksutilillä olevat varat ovat maksupalvelunkäyttäjän käytettävissä veloituksetta; (10) ’ maksutoimeksiannolla ’ maksajan tai maksunsaajan maksupalveluntarjoajalleen antamaa ohjetta toteuttaa maksutapahtuma; (11) ’ arvopäivällä ’ viiteajankohtaa, jota maksupalveluntarjoaja käyttää laskiessaan korkoa varoille, jotka siirretään maksutililtä tai maksutilille; (12) ’ viitekurssilla ’ valuutanvaihdon yhteydessä laskennan perustana käytettävää vaihtokurssia, joka on peräisin lähteestä, jonka molemmat maksupalvelusopimuksen osapuolet voivat tarkistaa; (13) ’ todentamisella ’ menettelyä, jolla maksupalveluntarjoajan on mahdollista varmistaa, että maksutoimeksiannon antavalla käyttäjällä on lupa antaa maksutoimeksianto; (14) ’ viitekorolla ’ sovellettavan koron laskennan perustana käytettävää korkoa, joka on peräisin lähteestä, jonka molemmat maksupalvelusopimuksen osapuolet voivat tarkistaa; (15) ’ yksilöllisellä tunnisteella ’ maksupalveluntarjoajan määrittämää tietoa, joka maksupalvelunkäyttäjän on esitettävä, jotta toinen maksutapahtumaan osallinen maksupalvelunkäyttäjä voidaan yksiselitteisesti määrittää, ja joka muodostuu kansainvälisestä tilinumerosta (IBAN), pankkitunnuksesta (BIC), pankkitilin numerosta, kortin numerosta tai nimestä; (16) ’ edustajalla ’ luonnollista tai oikeushenkilöä, joka suorittaa maksupalveluja maksulaitoksen puolesta; (17) ’ maksunvarmentamisvälineellä ’ yksilöllistettyä apuneuvoa ja/tai menettelyjä, joita maksupalvelunkäyttäjä käyttää, jotta maksupalveluntarjoaja voi todentaa maksutoimeksiannon. Jos maksupalveluntarjoaja ei anna tällaista välinettä käyttöön, maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä voivat sopia, että maksutoimeksiantojen todentamiseen käytetään jotakin muuta välinettä, jolla voi olla myös muita käyttötarkoituksia; (18) ’ etäviestintävälineellä ’ välinettä, jota voidaan käyttää maksupalvelusopimuksen tekemiseen ilman, että maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä ovat samaan aikaan paikalla; (19) ’ pysyvällä välineellä ’ välinettä, jonka avulla maksupalvelunkäyttäjälle henkilökohtaisesti osoitettuja tietoja voidaan säilyttää siten, että tiedot ovat helposti saatavilla myöhempää käyttöä varten tietojen käyttötarkoituksen kannalta asianmukaisen ajan, ja joka mahdollistaa tallennettujen tietojen jäljentämisen muuttumattomina; pysyviin välineisiin luetaan muun muassa tiliotetulostimien tulosteet, levykkeet, CD-ROM-levyt, DVD-levyt ja tietokoneiden kovalevyt, joille tallennetaan sähköpostia, mutta niihin ei lueta Internet-sivustoja, elleivät ne täytä tämän kohdan ensimmäisessä virkkeessä esitettyjä kriteerejä; II OSASTOMaksupalveluntarjoajat 1 lukuMaksulaitokset 1 jaksoYleiset säännöt 5 ARTIKLA TOIMILUPAHAKEMUKSET Maksulaitostoimiluvan saamiseksi on kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille esitettävä kirjallinen hakemus ja seuraavat asiakirjat: (a) toimintasuunnitelma, josta ilmenee erityisesti minkä tyyppistä maksupalvelua on tarkoitus tarjota; (b) liiketoimintasuunnitelma, jossa on mukana kolmea ensimmäistä tilikautta koskeva alustava talousarvio, jonka perusteella voidaan olettaa, että hakijan on mahdollista käyttää tarkoituksenmukaisia ja oikeasuhteisia järjestelmiä, resursseja ja menettelyjä toimiakseen asianmukaisesti; (c) kuvaus hakijan hallinto- ja kirjanpitomenetelmistä, joiden perusteella voidaan olettaa, että hakijan menetelmät ja valvontajärjestelyt ovat asianmukaiset ja riittävät; (d) kuvaus sisäisen tarkastuksen menetelmistä, jotka hakija on ottanut käyttöön täyttääkseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY[28] mukaiset rahanpesun torjuntaan liittyvät velvollisuutensa; (e) kuvaus hakijan riskinhallintamenetelmistä; (f) kuvaus hakijan organisaatiorakenteesta ja mahdollisesta yhteistyöstä kansallisen tai kansainvälisen maksujärjestelmän kanssa; (g) niiden henkilöiden nimet, jotka omistavat hakijasta suoraan tai välillisesti direktiivin 2000/12/EY 1 artiklan 10 kohdassa tarkoitetun määräosuuden, ja näiden osuuksien koko; (h) jos hakija on oikeushenkilö, niiden luonnollisten henkilöiden nimet, joilla on oikeus edustaa sitä, jotka ovat sen enemmistöosakkaita ja jotka toimivat sen johtajina sekä todisteet siitä, että he ovat hyvämaineisia ja että heillä on asianmukaiset tiedot ja taidot maksupalvelujen hoitamiseksi; (i) toimitusjohtajan nimi ja osoitus siitä, että hakijan toimintaa tosiasiallisesti johtava henkilö on hyvämaineinen ja että hänellä on asianmukaiset tiedot ja taidot maksupalvelujen hoitamiseksi; (j) hakijan oikeudellinen muoto; (k) osoite, josta asiakirjat ovat saatavissa. Hakijan on annettava c alakohtaa sovellettaessa kuvaus niistä organisatorisista järjestelyistä, joita se on toteuttanut tehdäkseen kaiken kohtuullisen maksupalvelunkäyttäjien etujen suojaamiseksi ja varmistaakseen maksupalvelujen hoitamisen jatkuvuuden ja luotettavuuden. 6 artiklaToimiluvan myöntäminen Toimilupa on myönnettävä, jos hakemukseen liittyvät tiedot ja todisteet täyttävät kaikki 5 artiklassa säädetyt vaatimukset. Toimilupahakemusta käsiteltäessä ei saa edellyttää muiden kuin 5 artiklassa säädettyjen vaatimusten täyttämistä. Toimiluvan on oltava voimassa kaikissa jäsenvaltioissa, ja sen on annettava kyseiselle maksulaitokselle mahdollisuus tarjota maksupalveluja kaikkialla yhteisössä joko palvelujentarjoamisen vapauden tai sijoittautumisvapauden perusteella. 7 artiklaPäätöksen tiedoksiantaminen Toimivaltaisen viranomaisen on annettava hakijalle tieto hakemuksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä kolmen kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta tai, jos hakemus on puutteellinen, kolmen kuukauden kuluessa siitä kun se on saanut päätöstä varten tarvittavat tiedot. Toimiluvan epääminen on aina perusteltava. 8 artiklaRekisteröinti Jäsenvaltioiden on perustettava maksulaitosrekisteri. Rekisteriä on päivitettävä säännöllisesti. Rekisterin on oltava julkinen ja siihen on oltava suora online-pääsy. 9 artiklaToimiluvan säilyttäminen voimassa Maksulaitoksen on viipymättä ilmoitettava kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille muutoksista, jotka vaikuttavat 5 artiklan nojalla annettujen tietojen ja todisteiden paikkansapitävyyteen. 10 artiklaToiminta 1. Maksulaitoksilla on oltava oikeus: (a) tarjota maksupalveluja; (b) tarjota operatiivisia ja oheispalveluja, kuten maksutapahtumien toteutumisen takaaminen, valuutanvaihtopalvelut, säilytyspalvelut ja tietojen tallentaminen ja käsittely; (c) päästä maksujärjestelmiin ja käyttää maksujärjestelmiä sekä niihin liittyviä välineitä ja menetelmiä varojen siirtämiseen, selvittämiseen ja katteensiirtoon. Varat, joita maksulaitokset vastaanottavat maksupalvelunkäyttäjiltä a alakohtaa soveltaen, eivät ole direktiivin 2000/12/EY 3 artiklassa tarkoitettuja talletuksia tai muita takaisin maksettavia varoja eivätkä direktiivissä 2000/46/EY tarkoitettua sähköistä rahaa. 2. Maksulaitokset eivät saa käyttää maksupalvelunkäyttäjiltä maksupalvelun yhteydessä vastaanottamiaan varoja muussa liiketoiminnassaan kuin maksupalveluissa. Maksulaitoksen on pidettävä maksutapahtuman toteuttamista varten hyväksytyt maksupalvelunkäyttäjien varat kirjanpidossaan erillään muista varoista, jotka on vastaanotettu muita toimintoja kuin maksupalveluja varten. 3. Sovellettavan kansallisen ja yhteisön lainsäädännön huomioon ottaen toimiluvan saaneiden maksulaitosten liiketoiminta ei ole niiden yksinoikeus eikä sitä ole rajoitettu maksupalveluihin. 2 jaksoMuut vaatimukset 11 ARTIKLA EDUSTAJIEN, ULKOISTAMISEN TAI TYTÄRYHTIÖIDEN KÄYTTÖ 1. Jos maksulaitos aikoo tarjota maksupalveluja edustajan tai tytäryhtiön välityksellä, sen on ilmoitettava edustajan tai tytäryhtiön nimi ja osoite kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille. 2. Jos maksulaitos aikoo ulkoistaa joitakin toimintojaan tai kaikki toimintonsa, sen on ilmoitettava asiasta toimivaltaiselle viranomaiselle. 3. Maksulaitoksen on varmistettava, että edustajat tai tytäryhtiöt ilmoittavat maksupalvelunkäyttäjille toimivansa maksulaitoksen puolesta. 12 artiklaVastuu 1. Jos maksulaitokset tukeutuvat kolmansiin osapuoliin operatiivisia toimintoja suorittaessaan, jäsenvaltioiden on varmistettava, että kyseiset maksulaitokset toteuttavat kohtuulliset toimet liiallisen operatiivisen riskin välttämiseksi. 2. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksulaitoksilla on tämän direktiivin mukaisesti täysi vastuu johtajiensa, työntekijöidensä, edustajiensa ja tytäryhtiöidensä toimista. 13 artiklaTietojen säilyttäminen Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksulaitokset säilyttävät tiedot kaikista palveluistaan ja maksutapahtumistaan kohtuullisen ajan, kuitenkin enintään viisi vuotta. 14 artiklaPääkonttorin sijainti Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksulaitoksen, joka on oikeushenkilö ja jolla kotivaltionsa kansallisen lainsäädännön mukaisesti on sääntömääräinen kotipaikka, pääkonttori on samassa jäsenvaltiossa kuin sen sääntömääräinen kotipaikka. Maksulaitokselta, johon ei sovelleta ensimmäistä kohtaa, on edellytettävä, että sen pääkonttori on siinä jäsenvaltiossa, jossa se tosiasiallisesti harjoittaa liiketoimintaansa. 3 JAKSO TOIMIVALTAISET VIRANOMAISET JA VALVONTA 15 ARTIKLA TOIMIVALTAISTEN VIRANOMAISTEN NIMEÄMINEN 1. Jäsenvaltioiden on nimettävä tämän osaston täytäntöönpanosta vastaaviksi toimivaltaisiksi viranomaisiksi joko viranomaisia tai kansallisen lainsäädännön mukaisia tai kansallisessa lainsäädännössä nimenomaisesti tätä varten valtuutettujen viranomaisten hyväksymiä elimiä. Toimivaltaisten viranomaisten on oltava sellaisia, että voidaan taata riippumattomuus talouden toimijoista ja välttää eturistiriitoja. Ne eivät saa olla maksulaitoksia, luottolaitoksia, sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoita eivätkä postisiirtoa hoitavia laitoksia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava asiasta komissiolle. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdan nojalla nimetyillä toimivaltaisilla viranomaisilla on kaikki tehtäviensä hoitamiseksi tarvittavat valtuudet. 3. Jos useampi kuin yksi viranomainen on jäsenvaltion alueella toimivaltainen asioissa, joita tämä osasto koskee, jäsenvaltion on varmistettava, että kyseiset viranomaiset tekevät läheistä yhteistyötä, jotta ne voivat kukin suorittaa tehtävänsä tehokkaasti. 16 artiklaValvonta Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimet, joita toimivaltaiset viranomaiset toteuttavat valvoessaan, että tämän osaston säännöksiä aina noudatetaan, ovat oikeasuhteisia, riittäviä ja maksulaitokseen kohdistuvat riskit huomioon ottavia. Toimivaltaiset viranomaiset voivat tämän osaston säännöksien noudattamista valvoessaan ainoastaan: (a) vaatia maksulaitosta toimittamaan tiedot, joita tarvitaan, jotta noudattamista voidaan valvoa; (b) suorittaa tutkimuksia paikan päällä maksulaitoksessa, ulkoistetussa yksikössä, edustajan luona tai maksulaitoksen vastuulla olevassa tytäryhtiössä; (c) antaa suosituksia ja ohjeita; (d) antaa varoituksia ja määrätä oikeasuhteisia seuraamuksia säännösten rikkojille; (e) peruuttaa toimiluvan tilapäisesti tai lopullisesti, jos 5 artiklan mukaiset toimilupaehdot eivät enää täyty. 17 artiklaSalassapitovelvollisuus 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että salassapitovelvollisia ovat kaikki, jotka ovat tai ovat olleet toimivaltaisten viranomaisten palveluksessa tai asiantuntijoina toimivaltaisten viranomaisten lukuun, rajoittamatta kuitenkaan rikoslainsäädännön soveltamista. 2. Tämän direktiivin 19 artiklan mukaisessa tietojenvaihdossa on noudatettava tiukasti salassapitovelvollisuutta yksilöiden ja yritysten oikeuksien suojaamiseksi. 18 artiklaOikeus hakea muutosta tuomioistuimissa Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että maksulaitoksia koskeviin päätöksiin, jotka viranomaiset ovat tehneet tämän direktiivin mukaisesti annettuja lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä noudattaen, voidaan hakea muutosta tuomioistuimissa. Ensimmäistä kohtaa sovelletaan myös silloin, kun viranomaiset laiminlyövät päätöksenteon. 19 artiklaTietojenvaihto Eri jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä yhteistyötä ja erityisesti vaihdettava tietoja tämän direktiivin asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Lisäksi jäsenvaltioiden on sallittava, että toimivaltaiset viranomaiset vaihtavat tietoja seuraavien tahojen kanssa: (a) vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat vastuussa maksulaitosten toimilupien myöntämisestä ja valvonnasta; (b) keskuspankit, Euroopan keskuspankkijärjestelmä ja Euroopan keskuspankki, jotka toimivat rahaviranomaisina, ja tilanteen mukaan muut viranomaiset, jotka vastaavat maksu- ja katteensiirtojärjestelmien valvonnasta; (c) muut viranomaiset, jotka on nimetty tämän direktiivin ja muun maksupalveluntarjoajiin sovellettavan yhteisön lainsäädännön nojalla. 20 artiklaSijoittautumisoikeus ja palvelujen tarjoamisen vapaus 1. Toimiluvan saaneen maksulaitoksen, joka haluaa ensimmäistä kertaa aloittaa toiminnan jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan sijoittautumisoikeuden tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, on ilmoitettava asiasta kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille. Saatuaan ilmoituksen kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille kuukauden kuluessa maksulaitoksen nimi ja osoite sekä minkälaisia maksupalveluja maksulaitos aikoo vastaanottavan jäsenvaltion alueella tarjota. 2. Jotta kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat suorittaa toisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan, maksulaitoksen vastuulla olevan sivuliikkeen, edustajan tai tytäryhtiön valvontaa ja toteuttaa tarvittavat toimet, joista säädetään 16 artiklassa, niiden on tehtävä yhteistyötä vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kanssa. 3. Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun yhteistyön puitteissa ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle haluavansa suorittaa tutkimuksia paikan päällä viimeksi mainitun alueella. Kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi delegoida kyseisessä laitoksessa paikan päällä suoritettavien tutkimusten tekemisen vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille kummankin viranomaisen niin halutessa. 4. Toimivaltaisten viranomaisten on annettava toisilleen kaikki asiaan kuuluva tieto erityisesti, jos kyseessä on säännösten rikkominen tai epäilty rikkominen, johon sivuliike, edustaja tai tytäryhtiö on syyllistynyt. 4 jaksoPoikkeus 21 ARTIKLA EHDOT 1. Jäsenvaltiot voivat 1 artiklan ensimmäisen kohdan d alakohdasta poiketen tapauskohtaisesti sallia luonnollisten tai oikeushenkilöiden merkitsemisen 8 artiklan nojalla perustettuun rekisteriin soveltamatta 1 jaksossa esitettyä menettelyä, jos kummatkin seuraavista ehdoista täyttyvät: (a) kyseisen henkilön liiketoimintaan sekä sen edustajan tai tytäryhtiön, josta se ottaa täyden vastuun, liiketoimintaan sisältyvän maksupalvelujen tarjoamisen yhteydessä vastaanotettujen, suorittamatta olevien varojen kokonaismäärä on keskimäärin enintään 5 miljoonaa euroa kuukaudessa eikä koskaan enempää kuin 6 miljoonaa euroa; (b) rekisteröintiä pidetään yleisen edun mukaisena jommastakummasta seuraavista syistä: (i) kyseisellä henkilöllä on tärkeä tehtävä rahaliikenteen välittäjänä, joka tarjoaa maksupalveluja yhteiskunnan vähäosaisille, erityisesti silloin, kun on epätodennäköistä, että muut palveluntarjoajat tarjoaisivat kyseistä palvelua tai se kestäisi niiden tarjoamana kauan; (ii) se on välttämätöntä, jotta rahanpesun torjuntasäännöt tai terrorismin rahoittamista ehkäisevät mekanismit voidaan panna tehokkaasti täytäntöön. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja henkilöitä on kohdeltava maksulaitoksina. Ne voivat kuitenkin tarjota maksupalveluja yhteisössä ainoastaan rekisteröintijäsenvaltiossa. Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että ne voivat harjoittaa vain joitakin 10 artiklassa mainituista toiminnoista. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille 1 kohdan a alakohdassa esitettyyn ehtoon vaikuttavista muutoksista tilanteessaan. 22 artiklaIlmoittaminen Jos jäsenvaltio käyttää hyväkseen 21 artiklassa säädettyä poikkeusta, sen on annettava komissiolle tieto asiasta 85 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyyn ajankohtaan mennessä ja myöhemmistä muutoksista välittömästi. Lisäksi sen on ilmoitettava komissiolle kyseisten maksupalveluntarjoajien määrä ja ilmoitettava vuosittain komissiolle 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu suorittamatta olevien varojen kokonaismäärä. 2 lukuYhteiset säännökset 23 artiklaPääsy maksujärjestelmiin ja niiden käyttö 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että säännöt, jotka koskevat pääsyä maksujärjestelmiin ja niiden käyttöä, ovat puolueettomia ja oikeasuhteisia eivätkä estä pääsyä enempää kuin on tarpeen määrätyiltä riskeiltä suojautumiseksi ja maksujärjestelmässä siirrettävin varojen suojaamiseksi. Maksujärjestelmät eivät saa asettaa: (a) kieltoa osallistua muihin maksujärjestelmiin; (b) sääntöä, jolla asetetaan toimiluvan saaneet maksupalveluntarjoajat eriarvoiseen asemaan oikeuksien, velvollisuuksien ja osallistujien valtuuksien suhteen; (c) institutionaaliseen asemaan perustuvia rajoituksia. 2. Edellä 1 kohta ei kuitenkaan vaikuta vaatimuksiin, joita maksujärjestelmiin ja arvopaperien selvitysjärjestelmiin osallistuville asetetaan yhteisön lainsäädännössä ja erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 98/26/EY[29]. III OSASTOMaksupalveluehtojen läpinäkyvyys 1 lukuYksittäiset maksutapahtumat 24 artiklaSoveltamisala Tätä lukua sovelletaan yksittäisiin maksutapahtumiin, jotka eivät kuulu 29 artiklassa tarkoitettujen puitesopimusten piiriin. 25 artiklaEnnakolta annettavat yleiset tiedot 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksupalveluntarjoaja ilmoittaa maksupalvelunkäyttäjälle 26 artiklan mukaiset ehdot paperilla tai muulla maksupalvelunkäyttäjän saatavilla ja käytettävissä olevalla pysyvällä välineellä. Maksupalveluntarjoaja toimii näin hyvissä ajoin ennen kuin yksittäistä maksutapahtumaa koskeva maksupalvelusopimus tai tarjous sitoo maksupalvelunkäyttäjää. 2. Jos maksutapahtuma on toteutettu maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä sellaisen etäviestintävälineen avulla, joka ei anna maksupalveluntarjoajalle mahdollisuutta noudattaa 1 kohtaa, maksupalveluntarjoajan on täytettävä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen velvollisuutensa niin pian sopimuksen tekemisen jälkeen kuin on kohtuudella mahdollista. 26 artiklaEhtojen ilmoittaminen 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitettaviin ehtoihin sisältyvät seuraavat tiedot: (a) maksupalvelun tarjoamiseen ja käyttämiseen liittyviä maksupalveluntarjoajan ja maksupalvelunkäyttäjän velvoitteita ja vastuuta koskeva kuvaus, joka sisältää erityisesti seuraavat: (i) niiden tietojen tai yksilöllisen tunnisteen määrittäminen, jotka maksupalvelunkäyttäjän on annettava, jotta maksutoimeksianto voidaan asianmukaisesti toteuttaa; (ii) tarjottavan maksupalvelun toteuttamisaika; (iii) tarvittaessa maksupalvelun tarjoamista ja käyttöä koskevat ehdot, erityisesti maksunvarmentamisvälineiden turvavaatimukset sekä riskit, joita niiden noudattamatta jättäminen aiheuttaa, sekä miten 46 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu ilmoitus maksupalveluntarjoajalle tehdään; (iv) vastuu maksutapahtuman toteuttamisesta; (v) direktiivin 2005/…/EY nojalla toimitettavat tiedot; (vi) varojen oleminen käytettävissä; (b) selkeä maininta 54 artiklan 1 kohdassa määritellystä maksutoimeksiannon hyväksymisajankohdasta; (c) kaikki kulut, jotka maksupalvelunkäyttäjän on maksettava maksupalveluntarjoajalle, ja tarvittaessa vaihtokurssi, jota maksutapahtumaan sovelletaan; (d) maininta sopimukseen sovellettavasta laista ja toimivaltaisesta tuomioistuimesta; (e) tieto muutoksenhaku- ja valitusmenetelmistä, jotka maksupalvelunkäyttäjällä on IV osaston 4 luvun mukaisesti käytettävissään, ja siitä, miten toimitaan, jos näitä menetelmiä halutaan käyttää; (f) tieto siitä, missä mahdolliset muut tiedot ovat saatavilla ja missä niihin voi tutustua. Jos on kyse 58 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvasta maksutapahtumasta, maksupalveluntarjoajan on annettava c alakohtaa varten luotettava arvio vähennyksistä, joita maksun summasta mahdollisesti tehdään; 2. Edellä 1 kohdassa määritetyt ehdot on laadittava helposti ymmärrettävin termein selkeässä ja luettavassa muodossa sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa maksupalvelua tarjotaan, tai millä tahansa muulla osapuolten sopimalla kielellä. 27 artiklaMaksajalle maksutoimeksiannon hyväksymisen jälkeen annettavat tiedot Hyväksyttyään maksutoimeksiannon toteutettavakseen maksupalveluntarjoajan on annettava maksajalle samalla tavoin kuin on säädetty 25 artiklan 1 kohdassa ja 26 artiklan 2 kohdassa vähintään seuraavat tiedot: (a) viite, jonka avulla maksupalvelunkäyttäjän on mahdollista yksilöidä maksutapahtuma, ja tarvittaessa maksunsaajaa koskevat tiedot; (b) maksun summa ja maksutapahtumaan sovelletut toimitusmaksut ja kulut, jotka maksajan on suoritettava maksupalveluntarjoajalleen; (c) tarvittaessa maksutapahtumassa käytettävä vaihtokurssi, jos maksajan maksupalveluntarjoaja sellaista soveltaa. 28 artiklaMaksunsaajalle varojen vastaanottamisen jälkeen annettavat tiedot Asetettuaan maksunsaajaa varten vastaanotetut varat tämän käyttöön maksupalveluntarjoajan on annettava maksunsaajalle samalla tavoin kuin on säädetty 25 artiklan 1 kohdassa ja 26 artiklan 2 kohdassa vähintään seuraavat tiedot: (a) maksajan viite ja maksutapahtuman yhteydessä välitetyt tiedot, joiden avulla maksunsaaja voi yksilöidä maksutapahtuman; (b) koko summa, jonka maksaja on siirtänyt maksutapahtuman yhteydessä; (c) maksutapahtumaan sovellettavat toimitusmaksut ja kulut, jotka maksunsaajan on suoritettava maksupalveluntarjoajalleen tai mahdolliselle välittäjälle maksun vastaanottamisesta; (d) tarvittaessa maksutapahtumassa käytetty täsmällinen vaihtokurssi, jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sellaista soveltanut. 2 lukuPuitesopimukset 29 artiklaSoveltamisala Tätä lukua sovelletaan maksutapahtumiin, joita säännellään maksupalvelusopimuksella, jonka nojalla maksupalveluntarjoaja sitoutuu maksajan toimeksiannosta sovittujen ehtojen täyttyessä toteuttamaan tulevaisuudessa useita toistuvia maksutapahtumia tai yksittäisiä maksutapahtumia. Tällainen sopimus, jäljempänä ’puitesopimus’, voi sisältää maksutilin perustamista koskevat velvollisuudet ja ehdot. 30 artiklaEnnakolta annettavat yleiset tiedot 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksupalveluntarjoaja ilmoittaa maksupalvelunkäyttäjälle 31 artiklan mukaiset ehdot paperilla tai muulla maksupalvelunkäyttäjän saatavilla ja käytettävissä olevalla pysyvällä välineellä hyvissä ajoin ennen kuin puitesopimus tai tarjous sitoo maksupalvelunkäyttäjää. 2. Jos sopimus on tehty maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä sellaisen etäviestintävälineen avulla, joka ei anna maksupalveluntarjoajalle mahdollisuutta noudattaa 1 kohtaa, maksupalveluntarjoajan on täytettävä kyseisen kohdan mukaiset velvollisuutensa niin pian sopimuksen tekemisen jälkeen kuin on kohtuudella mahdollista. 31 artiklaEhtojen ilmoittaminen 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitettaviin ehtoihin sisältyvät seuraavat tiedot: (a) palvelun käyttämiseen hyväksyttyjä maksupalvelunkäyttäjän viestintälaitteita koskevat tekniset vaatimukset ja tapa, jolla niitä voidaan käyttää, sekä osapuolten tämän direktiivin nojalla sopimat tietojen välittämiseen käytettävät viestintävälineet; (b) maksupalvelun tarjoamiseen ja käyttämiseen liittyviä maksupalveluntarjoajan ja maksupalvelunkäyttäjän velvoitteita ja vastuita koskeva kuvaus, joka sisältää erityisesti seuraavat: (i) niiden tietojen tai yksilöllisen tunnisteen määrittäminen, jotka maksupalvelunkäyttäjän on annettava, jotta maksutoimeksianto voidaan asianmukaisesti toteuttaa; (ii) tarjottavien maksupalvelujen toteuttamiseen kuluva aika ja enimmäistoteuttamisaika; (iii) maininta maksupalvelunkäyttäjän oikeudesta 34 artiklan mukaisesti irtisanoa alkuperäinen maksupalvelusopimus ja mitkä tahansa muut tähän oikeuteen liittyvät sopimukset; (iv) tarvittaessa kuvaus toimista, jotka maksupalvelunkäyttäjän on toteutettava pitääkseen maksunvarmentamisvälineen turvassa, sekä riskeistä, joita niiden toteuttamatta jättäminen aiheuttaa, sekä selvitys siitä, miten 46 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu ilmoitus maksupalveluntarjoajalle tehdään; (v) tarvittaessa nimenomainen maininta siitä, että maksupalveluntarjoaja pitää 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti itsellään oikeuden sulkea maksunvarmentamisväline, jos kulutusmalli antaa aihetta epäillä petollista käyttöä, sekä tarvittaessa henkilö, johon maksupalveluntarjoajan on tällaisissa tapauksissa otettava yhteyttä; (c) 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut maksupalvelujen käyttökatot; (d) maksutoimeksiannon hyväksymisajankohdan määritys 54 artiklan 1 kohdan mukaisesti; (e) kaikki kulut ja korot, jotka maksupalvelunkäyttäjän on maksettava maksupalveluntarjoajalle. (f) tarvittaessa korko ja vaihtokurssi, joita maksutapahtumaan sovelletaan, sekä tarvittaessa viitekorko tai -vaihtokurssi, koron- tai kurssinmäärityspäivä sekä tapa, jolla viitekorkoon tai -kurssiin perustuvat korot tai kurssit lasketaan; (g) sopimukseen sovellettava laki ja toimivaltainen tuomioistuin; (h) tieto muutoksenhaku- ja valitusmenetelmistä, jotka maksupalvelunkäyttäjällä on IV osaston 4 luvun mukaisesti käytettävissään, ja siitä, miten toimitaan, jos näitä menetelmiä halutaan käyttää; (i) tieto siitä, miten maksupalvelunkäyttäjä saa 32 artiklassa määritetyt tiedot. Jos on käytössä palvelupakettimaksu, kuten kauppiaalta veloitettava palvelumaksu tai tilinhoitomaksu, e alakohtaa koskevista tiedoista on käytävä ilmi, mitä palvelupakettiin kuuluvat erilaiset palvelut maksavat. 2. Ehdot on laadittava helposti ymmärrettävin termein selkeässä ja luettavassa muodossa jonkin jäsenvaltion virallisella kielellä tai millä tahansa muulla osapuolten sopimalla kielellä. 32 artiklaVoimaantulon jälkeen annettavat tiedot Puitesopimuksen tultua voimaan maksupalveluntarjoajan on asetettava kaikki 31 artiklan 1 kohdassa määritetyt ehdot helposti maksupalvelunkäyttäjän saataville. Lisäksi maksupalveluntarjoajan on tarvittaessa asetettava samalla tavoin saataville myös tieto yhteisön ja kansallisen lainsäädännön mukaisista velvollisuuksista ja oikeuksista, jotka liittyvät suoraan maksutapahtumien toteuttamiseen, kuten raportointi- ja ilmoitusvelvoitteista sekä verokysymyksistä. Tätä sovelletaan ainoastaan, jos maksupalveluntarjoaja on saanut tiedon tai voidaan kohtuudella odottaa sen saaneen tiedon kyseisistä velvollisuuksista ja oikeuksista. 33 artiklaSopimusehtojen muutokset 1. Jos maksupalvelunkäyttäjälle ilmoitettuja 31 artiklan 1 kohdan mukaisia sopimusehtoja halutaan muuttaa, maksupalveluntarjoajan on ehdotettava muutoksia vähintään kuukautta ennen niiden ehdotettua voimaantuloajankohtaa samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa. Maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä voivat sopia, että käyttäjän on katsottava hyväksyneen ehtojen muutokset, jos hän ei ilmoita maksupalveluntarjoajalle ehtojen voimaantulopäivään mennessä, että ei niitä hyväksy. 2. Koron muutoksiin ei sovelleta 1 kohtaa, jos ne johtuvat puitesopimuksessa määrätyn korkojen laskemisessa käytettävän viitekoron vaihtelusta ja maksupalveluntarjoaja on asianmukaisesti ilmoittanut maksupalvelunkäyttäjälle sopimuksen mukaisesta oikeudestaan muuttaa korkoa sovitun kaavan mukaisesti. Korkoihin tehtyjä muutoksia voidaan tällaisissa tapauksissa soveltaa välittömästi, kunhan maksupalvelunkäyttäjälle tiedotetaan muutoksesta heti kun mahdollista samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa. 34 artiklaIrtisanominen 1. Vähintään kahdeksitoista kuukaudeksi tehdyn tai toistaiseksi voimassa olevan puitesopimuksen irtisanomisesta ei saa aiheutua kuluja maksupalvelunkäyttäjälle. Maksupalveluista säännöllisesti veloitettavat toimitusmaksut suhteutetaan ainoastaan sopimuksen irtisanomista edeltävään aikaan. Jos tällaisia toimitusmaksuja maksetaan ennakolta, ne on maksettava takaisin suhteellisesti sopimuksen irtisanomisen jälkeiseltä ajalta. 2. Elleivät maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä ole nimenomaan sopineet puitesopimuksen irtisanomisajasta, puitesopimukset voidaan irtisanoa välittömästi. Irtisanomisaika voi olla enintään kuukausi. 35 artiklaEnnen yksittäisen maksutapahtuman toteuttamista annettavat tiedot Jos on kyseessä puitesopimukseen perustuva maksutapahtuma, maksupalveluntarjoajan on maksupalvelunkäyttäjän pyynnöstä annettava kyseisen maksutapahtuman osalta täsmällinen tieto toteuttamisajasta sekä maksupalveluntarjoajalle suoritettavista toimitusmaksuista ja kuluista. Jos on kyse 58 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvista tapauksista, maksupalveluntarjoajan on annettava ennakolta luotettava arvio maksun summasta mahdollisesti tehtävistä vähennyksistä. 36 artiklaYksittäisen maksutapahtuman toteuttamisen jälkeen maksajalle annettavat tiedot 1. Maksupalveluntarjoajan on maksutapahtuman toteuttamisen jälkeen annettava maksajalle ainakin seuraavat tiedot: (a) viite, jonka avulla maksupalvelunkäyttäjän on mahdollista yksilöidä kukin maksutapahtuma, ja tarvittaessa maksunsaajaa koskevat tiedot; (b) koko summa, jonka maksaja on siirtänyt maksutapahtuman yhteydessä; (c) maksutapahtumaan sovelletut toimitusmaksut tai kulut, jotka maksaja on suorittanut maksupalveluntarjoajalleen. Tapauksissa, joissa veloitetaan palvelupakettimaksu, kuten kauppiaalta veloitettava palvelumaksu tai tilinhoitomaksu, tiedoista on käytävä ilmi palvelupakettimaksuun kuuluvien erilaisten palvelujen toimitusmaksut ja kulut; (d) tarvittaessa maksutapahtumassa käytettävä vaihtokurssi, jos maksajan maksupalveluntarjoaja sellaista soveltaa. 2. Puitesopimuksessa voi olla ehto, jonka mukaan 1 kohdassa mainitut tiedot on annettava säännöllisesti tietyin välein. Tiedot on kaikissa tapauksissa annettava samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa. 37 artiklaMaksunsaajalle varojen vastaanottamisen jälkeen annettavat tiedot 1. Asetettuaan maksunsaajaa varten vastaanotetut varat tämän käyttöön maksupalveluntarjoajan on annettava maksunsaajalle samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa vähintään seuraavat tiedot: (a) maksajan viite; (b) asiaankuuluvat tiedot, jotka maksaja on maksun yhteydessä välittänyt ja joiden avulla maksunsaaja voi yksilöidä maksun; (c) koko summa, jonka maksaja on siirtänyt maksutapahtuman yhteydessä; (d) maksutapahtumaan sovellettavat toimitusmaksut ja kulut, jotka maksunsaaajan on suoritettava maksupalveluntarjoajalleen maksun vastaanottamisesta; (e) tarvittaessa maksutapahtumassa käytettävä vaihtokurssi, jos maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sellaista soveltanut. Jos on käytössä palvelupakettimaksu, kuten kauppiaalta veloitettava palvelumaksu tai tilinhoitomaksu, d alakohtaa koskevista tiedoista on käytävä ilmi palvelupakettiin kuuluvien erilaisten palvelujen toimitusmaksut ja kulut. 2. Puitesopimuksessa voi olla ehto, jonka mukaan 1 kohdassa mainitut tiedot on annettava säännöllisesti tietyin välein. Tiedot on kaikissa tapauksissa annettava samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa. 38 artiklaMikromaksut 1. Jos sopimus koskee maksuja, joista yksikään ei ole suurempi kuin 50 euroa, maksupalveluntarjoajan on 29–33 artiklasta poiketen ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa ainoastaan tarjottavan maksupalvelun tärkeimmät ominaisuudet, sen käyttötapa ja veloitettavat kulut. 2. Maksupalveluntarjoajan on asetettava kaikki muut 29–33 artiklan nojalla vaadittavat ja tarjottuun maksupalveluun sovellettavat tiedot helposti maksupalvelunkäyttäjän saataville. 3. Maksupalveluntarjoajan on mikromaksun toteuttamisen jälkeen annettava 36 ja 37 artiklasta poiketen kyseisille maksupalvelunkäyttäjille samalla tavoin kuin on säädetty 30 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklan 2 kohdassa ainakin viite, jonka avulla maksupalvelunkäyttäjä voi yksilöidä maksutapahtuman, maksun summan ja veloitetut toimitusmaksut. 3 lukuYhteiset säännökset 39 artiklaMaksutapahtuman valuutta ja valuuttayksikön muuntaminen 1. Maksut on toteutettava valuuttana, josta osapuolet ovat suoraan tai epäsuorasti sopineet. 2. Jos valuutan muuntamispalvelua tarjotaan ennen maksutapahtuman käynnistämistä ja jos kyseistä palvelua tarjotaan myyntipaikassa tai tarjoaja on maksunsaaja, osapuolen, joka tarjoaa kyseistä palvelua maksajalle on ilmoitettava tälle kaikki toimitusmaksut ja kulut sekä maksun muuntamisessa käytettävä viitekurssi. Maksajalta on saatava nimenomainen suostumus siihen, että palvelu suoritetaan tällä tavoin. 40 artiklaLisäkulut 1. Jos maksunsaaja pyytää lisämaksua tai tarjoaa alennusta tietyn maksunvarmentamisvälineen käytöstä, maksunsaajan ja maksajan on sovittava asiasta ennen maksutapahtuman käynnistämistä. 2. Jos maksupalveluntarjoaja tai kolmas osapuoli pyytää lisämaksua tai tarjoaa alennusta tietyn maksunvarmentamisvälineen käytöstä, maksupalvelunkäyttäjän ja maksupalveluntarjoajan on sovittava asiasta ennen maksutapahtuman käynnistämistä. IV OSASTOOikeudet ja velvollisuudetjotka liittyvät maksupalvelujen tarjoamiseen ja käyttöön 1 lukuMaksutapahtumien hyväksyminen 41 artiklaSuostumus Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksutapahtumaa pidetään luvallisena ainoastaan, jos maksaja on antanut suostumuksensa maksupalveluntarjoajalle osoitettuun maksutoimeksiantoon. Suostumuksen on oltava maksupalveluntarjoajalle annettu nimenomainen lupa toteuttaa maksutapahtuma tai joukko maksutapahtumia. Jos tällaista suostumusta ei ole annettu, maksutapahtumaa on pidettävä luvattomana. Maksaja voi hyväksyä maksutapahtuman ennen maksutapahtuman toteuttamista tai sen jälkeen. 42 artiklaSuostumuksen välittäminen 1. Maksaja voi antaa 41 artiklassa tarkoitetun suostumuksensa maksunvarmentamisvälinettä käyttäen. Suostumus voidaan välittää suoraan maksupalveluntarjoajalle tai epäsuorasti maksunsaajan kautta. 2. Maksupalveluntarjoajan ja maksajan on 31 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti sovittava menetelmästä, jolla suostumus välitetään. 43 artiklaMaksunvarmentamisvälineen käyttö 1. Jos suostumuksen välittämiseen käytetään erityisiä maksunvarmentamisvälineitä, maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä voivat sopia ylärajoista maksupalvelujen tavanomaiselle käytölle. 2. Jos puitesopimuksessa on niin sovittu, maksupalveluntarjoaja voi pitää itsellään oikeuden estää maksunvarmentamisvälineen käyttö, vaikka sovittu käytön yläraja ei olisi tullut vastaan, jos kulutusmalli antaa sen mielestä aihetta epäillä petollista käyttöä. Maksupalveluntarjoaja voi kuitenkin estää maksunvarmentamisvälineen käytön ainoastaan yritettyään ensin parhaan kykynsä mukaan ottaa yhteyttä maksunvarmentamisvälineen haltijaan todetakseen, onko tapahtunut petos. 44 artiklaTietojen säilyttäminen Maksupalveluntarjoajan on säilytettävä sisäiset tiedostonsa vähintään yhden vuoden ajan maksutapahtumien jäljittämiseksi ja virheiden korjaamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 2005/…/EY tai muun asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön soveltamista. 45 artiklaLuvattomat maksutapahtumatja suostumuksen peruuttaminen 1. Saadessaan tietää luvattomasta maksutapahtumasta, virheistä tai muusta poikkeavuudesta tililtään veloitetuissa maksuissa, jotka sisältyvät 36 artiklan mukaisesti saatuihin tietoihin, maksajan on ilmoitettava maksupalveluntarjoajalle siitä viipymättä. 2. Jos on kyse toistuvista maksutapahtumista, hyväksyntä voidaan peruuttaa, jolloin tulevia maksutapahtumia pidetään luvattomina, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 56 artiklan soveltamista. 46 artiklaMaksunvarmentamisvälineitä koskevat maksupalvelunkäyttäjän velvollisuudet Maksupalvelunkäyttäjän velvollisuus on: (a) käyttää maksunvarmentamisvälinettä sen myöntämistä ja käyttöä koskevia ehtoja noudattaen; (b) saatuaan tietää maksunvarmentamisvälineen katoamisesta, varkaudesta tai joutumisesta vääriin käsiin taikka sen luvattomasta käytöstä ilmoittaa maksupalveluntarjoajalle tai tämän ilmoittamalle taholle asiasta viipymättä. Maksupalvelunkäyttäjän on a alakohtaa sovellettaessa heti maksunvarmentamisvälineen saatuaan erityisesti toteutettava kaikki kohtuulliset toimet huolehtiakseen maksunvarmentamisvälineen turvatekijöiden säilymisestä. 47 artiklaMaksunvarmentamisvälineitä koskevat maksupalveluntarjoajan velvollisuudet Maksupalveluntarjoajan velvollisuus on: (a) varmistaa, että muut kuin maksunvarmentamisvälineen haltija eivät pääse maksunvarmentamisvälineen yksilöllistettyihin turvatekijöihin käsiksi; (b) oltava lähettämättä sellaista maksunvarmentamisvälinettä, jota ei ole tilattu, ellei ole kyse siitä, että on korvattava jo maksupalvelunkäyttäjän hallussa oleva maksunvarmentamisväline, koska se ei ole enää voimassa tai koska turvatekijöitä on tarpeen lisätä tai muuttaa; (c) varmistaa, että maksupalvelunkäyttäjällä on aina käytettävissään keinot 46 kohdan b alakohdan mukaisen ilmoituksen tekemisen. Maksupalveluntarjoajan on annettava c alakohdan osalta maksupalvelunkäyttäjälle keinot osoittaa tehneensä kyseisen ilmoituksen. 48 artiklaHyväksynnän kiistäminen 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksupalvelunkäyttäjän kiistäessä hyväksyneensä toteutuneen maksutapahtuman, maksupalveluntarjoajan on todistettava ainakin, että maksutapahtuma oli todennettu, oikein tallennettu ja tilitetty eikä siihen vaikuttanut tekninen vika tai muu häiriö. 2. Jos maksupalvelunkäyttäjä 1 kohdassa edellytettyjen todisteiden esittämisen jälkeen edelleen kiistää hyväksyneensä maksutapahtuman, hänen on esitettävä tosiseikkoja, joiden perusteella voidaan olettaa, että hän ei ole voinut hyväksyä maksutapahtumaa eikä toimia petollisesti tai laiminlyödä vakavasti 46 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaan perustuvia velvollisuuksiaan. 3. Se, että maksupalveluntarjoaja on kirjannut maksunvarmentamisvälineen käytön, ei 2 kohdassa tarkoitetun oletuksen kiistämiseksi sinänsä riitä osoittamaan, että maksupalvelunkäyttäjä olisi hyväksynyt maksun tai että maksupalvelunkäyttäjä olisi toiminut petollisesti tai lyönyt vakavasti laimin 46 artiklassa tarkoitettuja velvollisuuksiaan. 4. Edellä 2 ja 3 kohta eivät rajoita niiden säännösten soveltamista, jotka koskevat Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 1999/93/EY[30] määriteltyjen kehittyneiden sähköisten allekirjoitusten todistusarvoa. 49 artiklaPalveluntarjoajan vastuu tappioista, jotka aiheutuvat luvattomista maksutapahtumista Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos maksutapahtuma on toteutettu luvattomasti, maksupalveluntarjoaja palauttaa maksupalvelunkäyttäjälle kyseisen maksutapahtuman summan välittömästi tai tarvittaessa palauttaa maksutilille, jolta kyseinen summa oli veloitettu, määrän, joka tilillä olisi ollut, ellei kyseinen maksutapahtuma olisi toteutunut. Mahdollinen muu rahallinen korvaus voidaan määrittää maksupalveluntarjoajan ja maksupalvelunkäyttäjän väliseen sopimukseen sovellettavan lain mukaisesti. 50 artiklaPalvelunkäyttäjän vastuu tappioista, jotka aiheutuvat luvattomista maksutapahtumista 1. Maksupalvelunkäyttäjä on enintään 150 euroon asti vastuussa tappioista, jotka aiheutuvat kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksunvarmentamisvälineen käytöstä ennen kuin maksupalvelunkäyttäjä on täyttänyt velvollisuutensa tehdä maksupalveluntarjoajalle 46 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu ilmoitus. Jäsenvaltiot voivat alentaa kyseistä enimmäissummaa, kunhan alentamista ei sovelleta muissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneisiin maksupalveluntarjoajiin. 2. Maksupalvelunkäyttäjän on vastattava kaikista tappioista, jotka aiheutuvat luvattomista maksutapahtumista, jos hän on ne aiheuttanut toimimalla petollisesti tai laiminlyömällä vakavasti 46 artiklassa tarkoitettuja velvollisuuksiaan. Tällaisissa tapauksissa ei sovelleta 1 kohdassa mainittua enimmäissummaa. 3. Maksaja ei ole vastuussa rahallisista tappioista, joita kadonneen, varastetun tai vääriin käsiin joutuneen maksunvarmentamisvälineen käytöstä aiheutuu sen jälkeen, kun maksupalveluntarjoajalle on ilmoitettu kyseisen maksunvarmentamisvälineen katoamisesta, varastamisesta tai vääriin käsiin joutumisesta, ellei maksaja ole toiminut petollisesti. 4. Jos maksupalveluntarjoaja ei anna käytettäväksi asianmukaisia keinoja tehdä milloin tahansa ilmoitus kadonneesta, varastetusta tai vääriin käsiin joutuneesta maksunvarmentamisvälineestä, kuten 47 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohdassa edellytetään, maksupalvelunkäyttäjä ei ole vastuussa rahallisista tappioista, jotka aiheutuvat kyseisen maksunvarmentamisvälineen käytöstä, ellei hän ole toiminut petollisesti. 51 artiklaMikroyrityksetja sähköinen raha 1. Tämän direktiivin 49 ja 50 artiklaa ei sovelleta, jos maksupalvelunkäyttäjä on suosituksen 2003/361/EY liitteessä olevan I osaston 1 artiklassa ja 2 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitettua mikroyritystä suurempi yritys. 2. Tämän direktiivin 48 artiklaa, 49 artiklaa ja 50 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta direktiivin 2000/46/EY 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun sähköiseen rahaan. Edellä 50 artiklan 3 kohtaa sovelletaan sähköiseen rahaan, jos maksupalveluntarjoajan on teknisesti mahdollista keskeyttää tai estää sähköiseen välineeseen tallennetun sähköisen rahan käyttö. 52 artiklaPalautukset Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vilpittömästi toimivalla maksajalla on oikeus saada hyväksymänsä, jo toteutuneen maksutapahtuman summa takaisin, jos seuraavat ehdot täyttyvät: (a) hyväksynnässä ei ilmoitettu maksutapahtuman täsmällistä summaa tai maksunsaajan tunnistetietoja; (b) kyseisen maksajan asemassa oleva huolellinen maksaja ei pitäisi toteutuneen maksutapahtuman summaa todenmukaisena. Maksaja ei kuitenkaan voi b alakohdan osalta vedota valuuttakurssisyihin, jos on sovellettu maksajan maksupalveluntarjoajan kanssa 26 artiklan 1 kohdan c alakohdan tai 31 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti sovittua viitekurssia. 53 artiklaPalautuspyynnöt 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksajan on pyydettävä palautusta neljän viikon kuluessa siitä, kun maksupalveluntarjoaja on antanut maksajalle tiedon kyseisestä maksutapahtumasta. Pyynnössä on esitettävä 52 artiklassa säädettyihin ehtoihin liittyvät tosiseikat. 2. Maksupalveluntarjoajan on palautuspyynnön saatuaan kymmenen pankkipäivän kuluessa joko palautettava maksutapahtuman summa kokonaisuudessaan tai esitettävä perustelut palautuksen epäämiselle sekä mainittava elin, jonka puoleen maksaja voi 72–75 artiklan mukaisesti asiassa kääntyä, jos se ei hyväksy esitettyjä perusteluja. Maksajalta ei saa periä palautuspyynnöstä kuluja. 3. Jos maksupalvelunkäyttäjä on suosituksen 2003/361/EY liitteessä olevan I osaston 1 artiklassa tarkoitettu yritys, maksupalveluntarjoaja voi sopia aikarajoista, jotka poikkeavat 1 ja 2 kohdassa säädetyistä. 2 lukuMaksutapahtuman toteuttaminen 1 jaksoMaksutoimeksiannot, toimitusmaksut ja siirrettävät summat 54 ARTIKLA MAKSUTOIMEKSIANTOJEN HYVÄKSYMINEN 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksajan tai maksunsaajan käynnistämä tai maksunsaajan välityksellä käynnistetty maksutoimeksianto, jonka maksaja on hyväksynyt, katsotaan hyväksytyn maksettavaksi sillä hetkellä, kun seuraavat kolme ehtoa täyttyvät: (i) maksupalveluntarjoaja on vastaanottanut maksutoimeksiannon; (ii) maksupalveluntarjoaja on saattanut päätökseen maksutoimeksiannon todentamisen ja mahdollisesti tarkistanut varojen olemisen käytettävissä; (iii) maksupalveluntarjoaja on joko suoraan tai epäsuorasti hyväksynyt velvollisuuden toteuttaa toimeksiannettu maksutapahtuma. Toimeksiannon hyväksymisen on tapahduttava ennen kuin maksupalveluntarjoaja alkaa toteuttaa maksutapahtumaa. 2. Kun on kyse sähköisesti käynnistetyistä maksutapahtumista, maksupalveluntarjoajan on ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle, että maksutoimeksianto on hyväksytty toteutettavaksi. Maksupalveluntarjoajan on ilmoitettava asiasta viipymättä ja kaikissa tapauksissa ennen 1 kohdassa tarkoitettua hyväksymisajankohtaa seuraavan työpäivän päättymistä. 55 artiklaMaksutoimeksiantojen hylkääminen 1. Jos maksutoimeksianto hylätään, hylkäämisen syyt sekä, jos mahdollista, menettely, jolla korjataan hylkäämiseen johtaneet virheet, on ilmoitettava maksupalvelunkäyttäjälle viestintävälineellä, jota osapuolet ovat sopineet tässä tarkoituksessa käytettävän. Maksupalveluntarjoajan on ilmoitettava asiasta viipymättä ja kaikissa tapauksissa kolmen työpäivän kuluessa 54 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta hyväksymisajankohdasta. 2. Jos kaikki 31 artiklan mukaiset maksupalvelusopimuksen ehdot täyttyvät, maksajan maksupalveluntarjoaja ei voi kieltäytyä toteuttamasta maksutoimeksiantoa, joka on käynnistetty jonkin muun maksupalveluntarjoajan välityksellä kuin maksajan maksutilin ylläpitäjän, jos maksaja on sen hyväksynyt. 56 artiklaMaksutoimeksiannon peruuttamattomuus 1. Rajoittamatta 46 artiklan soveltamista jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksupalvelunkäyttäjä ei voi peruuttaa maksutoimeksiantoa sen jälkeen, kun maksajan maksupalveluntarjoaja on hyväksynyt sen, jos on kyse maksajan käynnistämistä maksuista, tai maksunsaajan maksupalveluntarjoaja, jos on kyse maksunsaajan käynnistämistä tai sen välityksellä käynnistetyistä maksuista. 2. Jos kyseessä on maksutoimeksianto, joka on määrä toteuttaa tiettynä tulevana ajankohtana, maksupalveluntarjoaja ja maksupalvelunkäyttäjä voivat sopia ajankohdasta joka sijoittuu maksutoimeksiannon hyväksymisajankohtaa edeltäviin kolmeen työpäivään ja jonka jälkeen maksutapahtumaa ei voida peruuttaa. 57 artiklaToimitusmaksut Jos maksutapahtuma toteutetaan yksinomaan jäsenvaltion valuutassa eikä siihen sisälly valuutanvaihtoa ja jos sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sijoittautunut yhteisöön, jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksupalveluntarjoajat veloittavat mahdolliset toimitusmaksut suoraan maksajalta ja maksunsaajalta, joista kumpikin vastaa omista toimitusmaksuistaan. Muiden maksutapahtumien yhteydessä maksaja ja maksunsaaja voivat yhteisellä sopimuksella muuttaa näitä vaatimuksia. 58 artiklaSiirrettävät ja vastaanotettavat summat 1. Jos sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sijoittautunut yhteisöön ja maksutapahtuma toteutetaan yksinomaan jäsenvaltion valuutassa, jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksajan maksupalveluntarjoaja varmistaa, että maksunsaaja saa maksun täysimääräisenä. Välittäjät eivät saa vähentää siirretystä summasta toimitusmaksuja. Maksunsaaja ja hänen maksupalveluntarjoajansa voivat kuitenkin nimenomaisesti sopia, että viimeksi mainittu voi vähentää siirrettävästä summasta omat toimitusmaksunsa ennen kuin se hyvitetään maksunsaajalle. 2. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksupalveluntarjoaja antaa luotettavan arvion vähennyksistä, joita maksun summasta mahdollisesti tehdään: (a) jos sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sijoittautunut yhteisöön, mutta maksutapahtuma on kokonaan tai osittain muun kuin jäsenvaltion valuutan määräinen; (b) jos joko maksajan tai maksunsaajan maksupalveluntarjoaja ei ole sijoittautunut yhteisöön. 2 jaksoToteuttamisaika 59 ARTIKLA SOVELTAMISALA Tätä jaksoa sovelletaan ainoastaan, jos sekä maksajan että maksunsaajan maksupalveluntarjoaja on sijoittautunut yhteisöön. Sitä ei sovelleta mikromaksuina pidettäviin maksutapahtumiin. 60 artiklaMaksajan käynnistämät maksutapahtumat 1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että maksajan maksupalveluntarjoaja varmistaa, että maksutoimeksiannon mukainen summa hyvitetään maksutoimeksiannon hyväksymisen jälkeen maksunsaajan maksutilille viimeistään hyväksymisajankohtaa seuraavan työpäivän päättymiseen mennessä. Maksaja ja maksajan maksupalveluntarjoaja voivat kuitenkin tammikuun 1 päivään 2010 asti sopia enintään kolmen päivän ajasta. 2. Jos maksutapahtuma on maksajan käynnistämä ja se edellyttää valuuttayksikön muuntamista, maksaja ja hänen maksupalveluntarjoajansa voivat nimenomaisella sopimuksella toimia toisin. 61 artiklaMaksunsaajan käynnistämät tai maksunsaajan välityksellä käynnistetyt maksutapahtumat 1. Jos maksunsaaja on käynnistänyt maksutapahtuman tai maksutapahtuma on käynnistetty maksunsaa