EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 13.7.2011 
SEK(2011) 884 lopullinen 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
oheisasiakirja 
ehdotukseen 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI 
kalastus- ja vesiviljelytuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä 
{KOM(2011) 416 lopullinen} 
{SEK(2011) 883 lopullinen}  
 
 1TIIVISTELMÄ   
EU muodostaa maailman suurimmat kalastus- ja  vesiviljelytuotteiden markkinat, joiden 
arvo on 55 miljardia euroa (eli 12 miljoonaa tonnia). EU:n kansalaiset syövät vuodessa keskimäärin 22 kg kalastus- ja  vesiviljelytuotteita, mikä  on 15 prosenttia heidän 
valkuaisaineiden saannistaan. Kulutus vaihte lee suuresti eri jäsenvaltioissa. Joissakin 
(lähinnä itäisissä jäsenvalti oissa) se on tuskin 10 kg mutta  toisissa yli 30 kg. Kulutus on 
kuitenkin kaikissa EU -maissa kasvussa. EU:n tuotanto on supistunut viime vuosikymmenen 
aikana, joten myös sen omavaraisuusaste on pienentynyt voimakka asti: 57 prosentista 
35 prosenttiin.  
Kalastus- ja vesiviljelytuoteal an yhteinen markkinajärjestely  (YMJ) perustettiin jo vuonna 
1970. Se on yksi yhteisen kalastuspolitiikan  (YKP) tukipylväistä. Sen nykyinen 
oikeusperusta on vuonna 1999 annettu asetus  (EY) N:o 104/2000. Meneillään oleva 
yhteisen kalastuspolitiikan uudistus tarjoa a erinomaisen tilaisuuden arvioida ja 
mahdollisesti tarkistaa kalastus- ja vesiviljelyt uotteiden markkinapolitiikan tavoitteita ja 
välineitä. 
Ongelmat 
 
Komissio on vuodesta 2008 lähtien s uorittanut laajoja ar viointeja ja järjestänyt kuulemisia 
arvioidakseen yhtäältä nykyise n säädöskehyksen toimivuutta  ja selvittääkseen EU:n 
markkinoiden kehityssuuntia 10 viime vuoden aikana ja toisaalta kuullakseen eri 
osapuolten näkemyksiä. Tässä kertomuksessa es itetään ja analysoida an viisi keskeistä 
ongelma-aluetta, jotka voidaan kiteyttää seuraavasti:  
• markkinapolitiikallamme ei ole riitt ävästi tuettu kestävää tuotantoa  
• EU:n tuotannon markkina-asema on heikentynyt  
• markkinoiden vaihteluja ei ole kye tty ennakoimaan tai hallitsemaan  
• markkinapotentiaaliamme hyödynnetään heikosti 
• markkinapolitiikan täytäntöönpanoa hidast aa hankala ja turhan monimutkainen 
säädöskehys.  
 Monia EU:n kalavesiä ei ole tähän saakka hyödynnetty kestävästi. Kestävistä käytännöistä 
maksetaan vain vähäisiä palkkioita, eivätkä kestämättömät tai mahdollisesti kestämättömät käytännöt ole johtaneet markkinaseuraamuks iin. Markkinapolitiikka mme ei ole onnistunut 
saamaan lisää arvoa paikallaan polkevista tai vähenevistä tuotantomä äristä, eikä se ole 
myöskään edistänyt hyviä käytäntöjä.  
EU:n tarjonta on sekä kirjav aa että hajanaista. Tuotann on jatkuvasti supistuessa ja 
markkinoiden globalisoituessa EU ei ole tarpeek si kilpailukykyinen, ja  se on osoittautunut 
kykenemättömäksi ennakoimaan ja hallitsemaan markkinoiden vaihteluja tai mukautumaan 
kysyntään määrien tai laadun ennustettavuude n ja tuotteiden esillepanon osalta. 
Edellä mainittuihin viiteen pääasiallisee n ongelma-alueeseen sisältyy myös muita, 
pienempiä ongelmia. 
Kalastus- ja vesiviljelyalan tuottajajärjestöi llä, joilla voisi olla keskeinen rooli yhteisen 
kalastuspolitiikan päivittäisessä toteuttamisessa (mikäli niiden tehtävä, resurssit ja oikeudet 
sekä vastuualueet on asetettu oikein), ei ol e yleensä riittävästi re sursseja ja kannustimia, 
 
 2joita muun muassa tuotannon tehokas organi sointi, kalastustoiminnan ohjaaminen ja 
tuotannon saattaminen markkinoille edellyttäv ät. Kalastuselinkeino on lisäksi pääosin 
hajanaista, kun taas jalostajat ja jake lijat ovat yleensä keskittyneet varsinkin 
vähittäismyynnissä. EU:n kalastajien taloud ellista asemaa voitaisiin todennäköisesti 
parantaa kehittämällä tai ed istämällä tarjontapuolen kesk ittymistä. Tuotannon parempi 
organisointi vaikuttaa olevan e nnakkoedellytys sille, että ka ikkia markkinointiketjun osia 
saadaan koordinoitua tehokkaasti. 
Tiedot markkinoiden kysynnästä, asiakkaiden mi eltymyksistä, kehityssuunnista ja hinnoista 
eivät ole laajasti kaikkien toimijoiden saatavil la. Jos kuitenkin EU:n tuottajat ymmärtäisivät 
paremmin toimintansa markkinaulottuvuudet, n iillä olisi paremmat edellytykset ohjata 
kalastajia siirtymään tuotantoon, joka tarj oaa paremmat mahdollisuudet myydä tuotteita 
kohtuulliseen hintaan (kultaisena sääntönä tässä on se, että ka la, jota ei t odennäköisesti 
myydä, pitäisi jättää veteen).  Tämä edellyttää tarjonnan ja myynnin parempaa suunnittelua 
– eli on tehtävä aktiivisia päätöksiä siitä, m illaisia tuotteita myydään missä ja milloin.  
Päätöksentekijät ta rvitsevat politiikan suunnittelua vart en myös taustatietoa – sekä 
ennakkovaroituksen mahdollisista markkinakriiseistä.  
Nykytilanteessa, jossa kalakantoja hyödynnetään liikaa, julkisen rahan käyttäminen kalojen 
tuhoamiseen ei ole enää perust eltua; kalastustuotteiden niin  sanottu vetäminen markkinoilta 
olisi lopetettava. Interventiomekanismien vai kutus markkinoiden vakauteen on ollut joka 
tapauksessa heikkoa ja rajoitt unut vain muutamaan satamaan ja  joihinkin pieniin pelagisiin 
lajeihin.  
Tämä johtuu siitä, että vaikka markkinainte rventiot saattavat auttaa lieventämään äkillistä 
hinnanlaskua, ne eivät koskaan poista ongelman  syytä. Kalastus on kuitenkin kiistatta 
edelleen epävarmaa ja riskialtista elinkei notoimintaa; saaliiden aj oituksen ja määrän 
mukauttaminen markkinoiden erityistarpeisiin  kaikkina ajankohtina on aina haastavaa. 
Järkevässä markkinapolitiikassa tämä ole nnainen ongelma on tiedostettava ja ainakin 
hillittävä niitä riskejä, joita se tuo mukanaan kalastajille.  
EU:n kaupan pitämistä koskevat vaatimukset, joilla vahvistetaan tuotteiden yhdenmukaiset 
kaupalliset ominaisuudet, ova t tärkeitä EU:n sisäisten kalamarkkinoiden sujuvalle 
toiminnalle. Sekä suoritetussa arvioinnissa että tässä kertom uksessa tarkastellaan, missä 
määrin nykyisiä kaupan pitämistä koskevia yh teisiä vaatimuksia olisi tarkistettava. 
Kuluttajatieto on keskeinen osa markkinajärjestelyä ensinnäkin siksi, että hyllyillä on 
nykyisin laaja valikoima erilaisia ka loja ja äyriäisiä, ja toiseksi  siksi, että ihmiset ovat yhä 
tietoisempia ympäristökysymyksistä  ja haluavat tehdä valistuneita ostopäätöksiä. Onko kala 
tuore vai sulatettu? Missä se  on tarkalleen p yydetty? Pyydettiinkö ta i tuotettiinko se 
kestävästi tai noudatettiinko se n hankinnassa hyvää kauppatap aa? Kuluttajilla on oikeus 
saada tuotteen merkinnästä luotettavaa tietoa ostoksistaan.  
Lisääntynyt kulutus kaikkialla EU:ssa tarjo aa konkreettisia ansiomahdollisuuksia niin EU:n 
kuin sen ulkopuolistenkin maiden tuottajille.  
 
EU:n oikeus toimia  
 
 3Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen  (SEUT) 3 artiklan 1 kohdan d alakohdan 
mukaan Euroopan unionilla on yksinomainen toimivalta meren elollisten luonnonvarojen 
säilyttämisessä osana YKP:tä. SEUT:n 4 ar tiklan 2 kohdan d alakohdan mukaan EU:lla on 
jaettu toimivalta YKP:n muilla osa-alueilla. Nämä määräykset määrittävät, kuinka laajoin 
toimin ongelmiin on tartuttava EU:n tasolla ja kuinka palj on tilaa jää jäsenvaltioiden 
toimille. Ne vaikuttavat myös siihen, minkälaisen välineen EU valitsee. YMJ:n mukaiset markkinatoimenpiteet kuuluvat SEUT:n 4 arti klan 2 kohdan d alakohdan soveltamisalaan, 
joten toimenpiteet on perusteltava toissijaisuusperiaatteen kannalta. 
Kalastus- ja vesiviljelytuotteiden sisämar kkinoiden toteutuminen ja oikeudenmukaisen 
kilpailun varmistaminen edellyttävät EU:n tasoista markkinapolitiikkaa. 
Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenval tioiden ja talouden toimijoiden olisi voitava 
soveltaa markkinapolitiikkaan  liittyviä eri mekanismeja melko itsenäisesti.  
 
Vuorovaikutus YKP:n uudistuksen kanssa
 
Yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksen tä rkeimpänä tavoitteena on edistää kalavarojen 
kestävää hoitoa taloudellisesti kannattavalla kalastusalalla, jo lle puolestaan annetaan lisää 
vastuuta kalastuksenhoidosta. Tämän tavoitteen  saavuttamiseksi on ensinnäkin autettava 
kalastusalaa järjestäytymään tehokkaammin.  
YKP:n vaikutusten arvioinnissa tultiin siihen tulokseen, että YKP:n uusien tavoitteiden ja 
välineiden vuoksi markkinapolitiikkaa on uudist ettava voimakkaasti: YKP:n tärkeimmät 
tavoitteet olisi pyrittävä saavutta maan suoraan tai välillisesti ma rkkinalähtöisillä välineillä.  
Jotta päästäisiin eroon liikakalastuksesta, kestämättömistä käytännöistä ja yksinomaan 
määrään perustuvista tuotantostrategioista, uudella markkinapolitiikalla edistetään  
• tuottajajärjestöjen vaikutusvallan lisäämistä ja niiden osallistumista 
kalastusoikeuksien ja tuotanto- ja kaupanpitämistoiminnan hallintaan; 
• markkinatoimenpiteitä, joilla lisätään (kalastus- ja vesiviljelyalan) tuottajien 
neuvotteluvoimaa, parannetaan markkinakriis ien ennakointia, ehkäisyä ja hallintaa 
ja lisätään markkinoiden avoimuutta ja tehokkuutta; 
• markkinalähtöisiä kannustimia ja palkkio ita kestävistä käyt ännöistä, kestävään 
tuotantoon, hankintaan ja kulutukseen tähtääv iä kumppanuuksia sekä sertifiointia 
(ympäristömerkit), myynninedistämistä ja kuluttajille tiedottamista; 
• saaliiden poisheittämiseen liittyviä uusia markkinatoimenpiteitä. 
 
Tavoitteet  
Vaikutusten arvioinnissa määrite llään jokaista edellä luetel tua keskeistä ongelma-aluetta 
kohden kalastus- ja vesiviljelyt uotteita koskevan uuden markkina politiikan erityistavoitteet: 
• markkinalähtöisten kannustimien parant aminen kestävien tuotantokäytäntöjen 
tukemiseksi  
 
 4• EU:n tuotannon markkina-aseman parantaminen  
• EU:n tuotannon parempi yhteys EU:n markkinoihin  
• EU:n tuotteiden markkinapotentiaalin parantaminen 
• hyvän hallinnan tukeminen ja säänte lypuitteiden yksinkertaistaminen. 
 
Vaihtoehdot  
Arviointien, sidosryhmien näkemysten, erityi stavoitteiden ja polii ttisten ohjauskeinojen 
perusteella on tarkasteltu neljää vaihtoehtoa: 
• Vaihtoehto 1: kalast us- ja vesiviljelytuot ealan nykyisen yhteisen 
markkinajärjestelyn säilyttäminen  
• Vaihtoehto 2: kalast us- ja vesiviljelytuot ealan nykyisen yhteisen 
markkinajärjestelyn tarkistaminen  
• Vaihtoehto 3: kalastus- ja vesiviljelytuotealan markkina politiikan vahvistaminen  
• Vaihtoehto 4: kalastus- ja vesiviljelytuot ealan nykyistä yhteistä markkinajärjestelyä 
koskevan sääntelyn purkaminen. 
 
Vaihtoehto 1 tarkoittaisi, että nykyinen yhtei nen markkinajärjestely säilyy ennallaan, ja 
siinä keskitytään ennen kaikkea hintavak autta tukeviin markkinainterventioihin 
(markkinoilta vetäminen, siirto, yksityinen varastointi, tonnikalan tasaushyvitys), 
yksipuolisiin tullijärjestelyihin (suspensio t ja kiintiöt), kaupan pitämistä koskeviin 
vaatimuksiin (tuoreus ja koko), kul uttajille ilmoitettaviin pakolli siin tietoihin (kauppanimi, 
tuotantomenetelmä – merestä pyydetty, makeasta ve destä pyydetty tai vilj elty – ja alkuperä 
– pyyntialue tai makean veden tai vi ljeltyjen tuotteiden alkuperämaa). 
Vaihtoehdossa 2 interventiomekanismit supist ettaisiin yhdeksi vara stointitueksi, jota 
maksettaisiin ihmisravinnoksi tark oitetuille kalastus tuotteille. Siinä puut uttaisiin aluksesta 
purettaessa noudatettavan vähimmäiskoon ja kaupallisen vähimmäiskoon välisiin 
epäjohdonmukaisuuksiin ja tehtäisiin  tariffikiintiöiden ja tulli en yksipuolisen suspension 
tarkistamisesta joustava mpaa (joka kolmas vuosi). 
Vaihtoehto 3 on sama kuin vaihtoehto 2, mutta siinä tuottajajärjestöille ja 
toimialakohtaisille järjestöille  annettaisiin uusia tehtäviä  ja myönnettäisiin  taloudellista 
tukea kestävien tuotanto- ja kaupanpitämissuunn itelmien laatimiseksi ja toteuttamiseksi. 
Tässä vaihtoehdossa myös yks inkertaistettaisiin ja muutettaisiin kaupan pitämistä 
koskevien vaatimusten soveltamisalaa, ja sillä tuettaisiin kalastuksen hallintaa koskevien kansainvälisten yleissopimusten noudattamista yksipuolisissa tullietuusjärjestelyissä. 
Tavoitteena olisi toimittaa talous- ja markki na-analyyseja sidosryhmien ja poliittisten 
päätöksentekijöiden käyttöön. Pakollista kuluttaj ille tiedottamista laajennettaisiin, ja se 
ulotettaisiin koskemaan kaikkia (t uoreet, jäädytetyt, sä ilötyt ja jalostetut) tuotteita. Tämä 
 
 5vaihtoehto tarjoaisi puitteet vapaaehtoisten merkintö jen oikeellisuuden ja valvonnan 
varmistamiseksi. 
Vaihtoehdossa 4 YMJ:stä luovut taisiin kokonaan. Tässä vaihtoe hdossa kaikki kalastus- ja 
vesiviljelytuotteiden taloudelliset tuet (interven tiot ja tuki kollektiivisille toimille) ja kaikki 
niitä koskevat erityiset säädökset poistettaisiin. Tuoduille kalastus- ja vesiviljelytuotteille ei 
asetettaisi mitään ennakkoedellytyksiä. 
 
 
 6Vaihtoehtojen arviointi  
 
Kestävä kehitys  
Vaihtoehdossa 1 keskityttäisiin edell een interventiomekanismien käyttöön. 
Tuottajajärjestöille ei annetta isi valtuuksia hoitaa kalastusto imintaansa kestävästi, eikä 
varmistettaisi, että vesiviljelyä harjoitetaan kestävällä tavalla. 
Markkinoilta vetämisestä maksettavan tuen poistamisella vaihtoehdon 2 mukaisesti olisi 
varsin vähän suoria vaikutuksia, sillä markki noilta on viime vuosina ve detty vain vähäisiä 
määriä. Tuen poistaminen välittäisi kuitenkin  voimakkaan poliittisen viestin siitä, että 
markkinoiden kysyntää ja menekki ä on ennakoitava paremmin.  
Vaihtoehto 3, jossa tuottajajä rjestöt valtuutetaan hallinnoim aan, seuraamaan ja valvomaan 
yhteisesti jäsenvaltioiden jakamia kalast usmahdollisuuksia (myös järjestöjen omien 
jäsenten yksittäisiä kalastusoike uksia ja pyyntiponnist uksia), parantaisi merkittävästi EU:n 
kalastusalan kestävyyttä. Kuluttajien mahdo llisuudet saada tarkempi a tietoja kaikista 
tuotteista niiden esill epanotavasta riippumatta lisäisi huom attavasti tietoutta kalastus- ja 
vesiviljelytuotteista. Tämä auttaisi kuluttajia tekemään parempia ja valistuneempia valintoja ja tukisi kaiken kaikkiaa n vastuullista kulutusta.  
Jos tuottajajärjestöiltä  poistettaisiin tuet vaihtoehdon 4 mukaisesti, ne eivät kykenisi yhtä 
tehokkaasti koordinoimaan kestävien kalastuskäytäntöjen käyttöönot toa. Se rajoittaisi myös 
tuottajajärjestöjen nykyisin toteuttamia hallintatoimia. Vaikka kestävää hankintaa ja kulutusta edistävät yksityiset aloitteet ovatkin EU:ssa lisääntymässä, tämän uuden 
markkinakehityksen on yhä voimistuttava ja saatava lisää uskottavuutta ja luottamusta. 
Taloudellinen kestävyys
 
Vaihtoehdossa 1 tuottajajärjestöjen tuoma lis äarvo rajoittuisi väis tämättä mahdollisuuteen 
hyötyä interventiomekanismeista. Tuottajajä rjestöt eivät todenn äköisesti tarjoaisi 
lisäpalveluja jäsenilleen eivätkä varsinkaan pa lveluja, jotka auttaisivat jäseniä kytkemään 
tuotantonsa paremmin markkinoiden vaatim uksiin ja saamaan lisäarvoa tuotteilleen. 
Vaihtoehto 2 vaikuttaisi ensimyyntihintoihin siten, että tuottajat jäisivät todennäköisesti 
hinnanottajiksi, kunnes oppivat ryhmittämään tarjontansa tehokkaasti ja mainostamaan paremmin tuotteitaan. 
Kun vaihtoehtoa 3 verrataan hedelmä- ja vihannesalaan, havaitaan  selvä korrelaatio 
tuotannon organisoinnin, hintav akauden ja lisäarvon osalta . Tarjonnan suunnittelu ja 
keskittäminen johtaisi siis todennäköises ti vakaampiin ensimyyntihintoihin. Riittävä 
markkinatuntemus vahvistaisi markkina-ase maa ja markkinoiden trendien tai kriisien 
ennakointikykyä. Tuottajien suurempi neuvottel uvoima johtaisi tode nnäköisesti lisäarvon 
tasapuolisempaan jakautumiseen. Tarjoamalla kuluttajille tarkempia tietoja tuotteiden alkuperästä (esimerkiksi kalaka nnoista, FAO-suuralueesta, Biskajanlahdesta, Englannin 
kanaalista tai muista erikseen määritellyistä merialueista) tuettaisiin paikallisia hankintoja ja keskittymistä kestävään kulutukseen. Pienim uotoista kalastusta harjoittavat laivastot 
voisivat markkinoida tuotantoaan paremmin, ja kuluttajien luo ttamus palautuisi tai säilyisi 
ennallaan. Tietovaatimusten ulottaminen jalostettu ihin tuotteisiin vastaisi myös kuluttajien 
odotuksia ja auttaisi estämään petoksia. 
 
 7Markkinapoliittisten ohjausväl ineiden poistaminen vaihtoeh don 4 mukaisesti karsisi pois 
kaikki alan organisoitumista tukevat ka nnustimet. Tuottajien neuvotteluvoima ja kyky 
mukauttaa tarjonta kysyntään heikkenisi (h ajanainen tarjonta, tuottajien välisen 
koordinoinnin puuttuminen). Kuluttajille suunnattu vapaaehtoinen tiedotus on käyttökelpoinen vaihtoehto, kos ka toimijat ovat s itoutuneet kestävään  tuotantoon. Sen 
avulla ei kuitenkaan saavutettaisi tavoitetta, jonka mukaan EU:n kuluttajia on informoitava 
paremmin ja heidän tietojaan kalastus- ja ve siviljelytuotteista on lis ättävä. On havaittu 
tapauksia, joissa perättömät väitteet ympäristöystävällisyydestä ovat johtaneet kuluttajia harhaan tai hämmentäneet heitä. Tämä vesittää kaikki yritykset kohentaa alan 
julkisuuskuvaa.  
Sosiaalinen kestävyys
 
Vaihtoehdoissa 1 ja 2 vaikutukset tuloihin jäisiv ät hyvin vähäisiksi yht äältä siksi, että ne 
koskevat vain tapauksia, joissa hinnanlaskut on estettävä, ja toisaalta siksi, että tuki-intensiteetti on hyvin alhainen (0,2 pr osenttia EU:n tuotannon arvosta).  
Vaihtoehdossa 3 tuotantopuolen paremman or ganisoinnin odotetaan helpottavan kriisien 
ennakointia ja kasvattavan lisäarvoa ka upan pitämistä koskevien strategioiden 
monipuolistuessa. Näin työllisyys ja tulotasot pysyisivät ennallaan. 
Markkinavälineiden poistamista koskeva vaihto ehto 4 vaikuttaisi tode nnäköisesti joihinkin 
sektoreihin (avovesikalasäilykkeitä  valmistavat pienet tehtaat),  jotka saattaisivat siirtyä 
EU:n ulkopuolelle. Paikallisesti tämä voisi va ikuttaa tuntuvasti työp aikkoihin ja tuloihin. 
Vaihtoehtojen vertailu
 
Vaihtoehtoja verrattiin arvioitujen vaikutusten ja havaittujen riskien perusteella 
perusskenaarioon (nykyinen järjes tely) siltä kannalta, miten vaikuttavia ja tehokkaita ne 
ovat suhteessa tavoitteisiin ja miten hyvin ne  sopivat yhteen EU:n yleisten tavoitteiden 
kanssa (etenkin YKP:n tavoitteiden mutta myös  muiden monialaisten kysymysten kanssa). 
Tämä voidaan kiteyttää seuraavasti: 
Vaihtoehto 1 eli nykyisen järjestelyn säilyttämin en arvioitiin yksityiskohtaisesti, ja sitä 
pidettiin osittain tehottomana  ja liian mutkikkaana täyttämään uudet tavoitteet. Yhteisessä 
markkinajärjestelyssä on toistaiseksi keskitytty hintavakauteen, jota pidetään yllä markkinainterventioilla. Vaihtoehdolla 1 osoitettiin olevan vain vähän vaikutusta. Se osoittautui myös tehottomaksi, sillä siinä puututtaisii n todellisten syiden sijaan oireisiin, 
lähetettäisiin vääriä poliittisia viestejä ja  jätettäisiin toimijat lähes tai kokonaan ilman 
vastuuta. Nykyinen YMJ ei en ää tänään, 12 vuotta perustamis ensa jälkeen, vastaa EU:n 
markkinoiden haasteisiin. YKP:n uudistuksen jälk een se olisi entistäkin tehottomampi eikä 
ehkä vastaisi uudistetun YKP:n  perimmäisiä tavoitteita. 
Vaihtoehdon 2 tavoitteena on nykyisen YMJ: n suurimpien puutteiden korjaaminen 
järjestelyn toimivuutta parantavilla mukautuksil la ja yksinkertaistuksi lla. Vaikutus YKP:n 
uudistuksen tärkeimpiin tavoitteisiin jäisi kuitenkin kyseenalaiseksi.  
Vaihtoehdossa 4 EU:n markkinapolitiikka la kkautettaisiin kokonaan. Markkinalähtöinen 
kehitys ja kestävyyttä edistävät kannustimet ovat todellakin lisääntyn eet; jalostajien ja 
vähittäiskauppiaiden antamat sitoumukset  sekä kestäviä tuotteita koskevat 
kansalaisjärjestöjen ja kansalaisyhteis kunnan kasvavat vaatimukset voivat auttaa 
 
 8saavuttamaan ympäristötavoitteet. Suur immat ongelmat eli EU :n tarjontapuolen 
monimutkaisuus ja hajanaisuus ja riski siitä, että kuluttajille annett aan harhaanjohtavia tai 
hämmentäviä tietoja, voitaisiin kuitenkin ratkaista vain osittai n. Alalle annettaisiin toki 
enemmän vastuuta toimintojensa hallinnoinnist a, mutta jos sitä ei tueta tuotantonsa 
järjestämisessä eikä toteuteta markkinatuk itoimenpiteitä, toimitaan vastoin uudistuksen 
päämäärää, joka on tukea markkinapohjaisia oh jauskeinoja (kalliiden rakennepoliittisten 
toimenpiteiden sijaan) ja auttaa tuottajajärjestöjä parantamaan tuotteidensa kaupan pitämistä.  
Vaihtoehdossa 3 ehdotetaan markkinapolitiikan  tehostamista siten, että kalastus- ja 
vesiviljelyalaa tuetaan sen siir tyessä kestäviin tuotantokäytäntöihin. Organisointia ja 
kaupan pitämistä voidaan tehostaa huomattavas ti tarjonnan ennakoinnin parantamiseksi ja 
liiketoimintakulujen pienentämiseksi. Tässä vaihtoehdossa korostuu jokaisen pääsidosryhmän vastuu kestävie n käytäntöjen suosimisesta. 
Tässä vaihtoehdossa uusi markkinapolitiikka olisi rakenteeltaan ja tavoitteiltaan paljon 
laajempi ja voimallisempi: 
• Useista ohjauskeinoista ja varsinkin markkinainterven tioista luovuttaisiin. Tämä 
merkitsisi voimakasta poliittista viestiä  ja suunnatonta yksinkertaistamista.  
• Jotkin asiat, kuten kaupan pitämistä koskevat vaatimukset ja yksipuoliset 
tariffitoimenpiteet säilyisivät  ennallaan, mutta niistä tulis i joustavampia, ja käyttöön 
otettaisiin uusia tavoitte ita (joilla edistetään muun muassa etämyynnin tai 
verkkokaupan kehittämistä ja tasa puolisia toimintaedellytyksiä). 
• Korostettaisiin muita seikkoja: ala jä rjestettäisiin uudelleen keskittymällä 
voimakkaammin tuottajien kykyyn hallita tuot antoaan ja pitää kaupan tuotteitaan, 
siirryttäisiin yhteen, yksinkertaistett uun varastointitukeen (tuotteet, jotka 
varastoidaan, jalostetaan ja tuodaan uudelleen ma rkkinoille), tuettaisiin markkina- ja 
taloustietoutta, ja kulu ttajille annettaisiin laajempia ja yksityis kohtaisempia tietoja.  
• Uusi elementti olisi markkinaseurantaan keskittyvä EU:n elin. 
YKP:n uudistuksesta laaditussa vaikutustenarv ioinnissa tultiin siihen tulokseen, että 
markkinapolitiikkaa on uudistettava kauaskantois esti vahvistamalla tuottajajärjestöjen ja 
toimialakohtaisten järjestöjen r oolia ja yleensäkin kaupan pitämistä koskevia toimenpiteitä. 
Tämä edistää uudistuksen tavoit teita taloudellisesta kestävyyde stä ja vie eteenpäin myös 
kestävää kehitystä. Markkinapol itiikan olisi suunnattava tuotantotoiminta alueille, joilla on 
hyvät markkinaolosuhteet ja joilla kalast us- ja vesiviljelytuotteille on menekkiä.  
Markkinapolitiikalla toivotaan lisättävän kalastus- ja vesiviljelytuotteiden lisäarvoa 
siirtymällä kalastus- ja vesi viljelyalalla laivastoon kohdis tuvasta tuesta (erityisesti 
romutuspalkkiot ja palkkiot toiminnan tilapäisestä lopettamisesta) älykkäiden, 
ympäristöystävällisten, innovati ivisten ja markkinakeskeist en ratkaisujen tukemiseen. 
Uuden YKP:n toteuttamista olisi täydennett ävä ja tuettava varsinkin seuraavasti: 
• Tuottajajärjestöt valtuutetaan huoleh timaan jäsentensä harjoittaman 
kalastustoiminnan hallinnasta, täytäntöönpanosta ja valvonnasta. 
•
 Markkinapohjaiset ns. siirrettävät kalast usosuudet (transfera ble fishing shares) 
auttavat kalastusalaa mukauttamaan laivastokapasiteetin saatavilla oleviin 
meriluonnonvaroihin ilman tarvetta t ukeutua julkisiin interventioihin; 
 
 9tuottajajärjestöt voisivat vastata tällaisten kalastusosuuksien yhteisestä 
hallinnoinnista.  
• Olisi määriteltävä tarkasti markkinatoimenp iteet, joilla tuetaan aktiivista politiikkaa 
kaikkien saaliiksi saatujen, pyyntirajoitusten  alaisten kantojen pakollisesta aluksesta 
purkamisesta. Tällaisia toimenpiteitä voisivat toteuttaa tuottajajärjestöt. 
• Annetaan arvoa selektiivisemmälle ja kest ävämmälle tuotantotoiminnalle, siirrytään 
pois määrään perustuvasta strategiasta, pa rannetaan tuotantoa ja kaupan pitämistä 
koskevaa suunnittelua tuottajajärjestöissä ja  annetaan EU:n kuluttajille aktiivisempi 
rooli tarjoamalla heille mahdollisuus tehdä valistuneita valintoja. 
 
Vaikutusten vaihtelut eri aluei lla olisivat hyvin vähäisiä kaik kien sääntöjen vuoksi ja koska 
tuottajajärjestöillä olis i yhtäläiset mahdollisuudet hyöt yä rahoitusvälineistä.  
Monet eri sidosryhmät hyötyisivä t laajasti vaihtoehdosta 3. Tuo ttajajärjestöjen tehtävien ja 
resurssien lisääminen tarjoaisi uusia li iketoimintamahdollisuuksia kalastus- ja 
vesiviljelytuotteiden valmista jille, jotka tuntisivat suurempaa houkutusta liittyä kyseisten 
järjestöjen jäseniksi. Uusi tullipolitii kka parantaisi raaka-aineiden tarjonnan 
ennustettavuutta, mikä auttaisi jalostaj ia ennakoimaan paremmin toimintaansa. 
Koordinointi paranisi koko alalla, jota myös  kannustettaisiin käynni stämään yhteisen edun 
mukaisia aloitteita varsinkin kestävän kalastuksen edistämise ksi. Kuluttajat voisivat tehdä 
valistuneempia valintoja, koska kalastus- ja  vesiviljelytuotteiden merkinnät olisivat 
parempia ja tarkempia. Hallinnollisen taakan yksinkertaistaminen ja väheneminen vaikuttaisi lisäksi myönteis esti komissioon, jäsenvaltioiden  viranomaisiin ja talouden 
toimijoihin. 
 Meri- ja kalastusasioiden pääosasto ka nnattaa vaikutusten arvioinnin perusteella 
vaihtoehtoa 3, jolla tehostetaan kalastus- ja  vesiviljelytuotteiden  markkinapolitiikkaa.