Erityiskertomus Itämeren rehevöitymisen 
torjunta: toimia on 
lisättävä ja tehostettavaFI 2016  nro 03
EUROOPAN 
TILINTARKASTUS
TUOMIOISTUIN

EUROOPAN TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIN  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxemburg  
LUXEMBURG
P . +352 4398-1
Sähköposti: eca-info@eca.europa.eu  
Internet: http://eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA  
YouTube: EUAuditorsECA
Suuri määrä muuta tietoa Euroopan unionista on käytettävissä internetissä Europa-palvelimen kautta (http://europa.eu).
Luxemburg: Euroopan unionin julkaisutoimisto, 2016
Print ISBN 978-92-872-4409-3 ISSN 1831-0958 doi:10.2865/69320 QJ-AB-16-005-FI-C
PDF ISBN 978-92-872-4385-0 ISSN 1977-5792 doi:10.2865/146066 QJ-AB-16-005-FI-N
EPUB ISBN 978-92-872-4387-4 ISSN 1977-5792 doi:10.2865/844868 QJ-AB-16-005-FI-E
© Euroopan unioni, 2016
Tekstin jäljentäminen on sallittua, kunhan lähde mainitaan.
Itämeren rehevöitymisen 
torjunta: toimia on 
lisättävä ja tehostettava
(annettu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 
287 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla)ErityiskertomusFI 2016  nro 03
02
 Tarkastustiimi
Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksissa käsitellään eri talousarvioaloilla tai hallinnon aloilla toimitettujen 
tuloksellisuuden ja säännönmukaisuuden tarkastusten tuloksia. Tilintarkastustuomioistuin valitsee ja suunnittelee nämä 
tarkastustehtävät niin, että niillä saadaan aikaan mahdollisimman suuri vaikutus. Se ottaa valinta- ja suunnitteluvaiheessa 
huomioon tuloksellisuuteen tai säännönmukaisuuteen kohdistuvat riskit, asianomaisten tulojen tai menojen määrän, 
tulevat kehityssuunnat sekä poliittiset näkökohdat ja yleisen edun.
Tämän tuloksellisuuden tarkastuksen toimitti II tarkastusjaosto, jonka puheenjohtaja on tilintarkastustuomioistuimen jä -
sen Henri Grethen. Jaosto on erikoistunut rakennepolitiikkojen, liikenteen ja energian menoaloihin. Tarkastus toimitettiin 
tilintarkastustuomioistuimen jäsenen Ville Itälän johdolla, ja siihen osallistuivat kabinettipäällikkö Turo Hentilä, kabinet -
tiavustaja Outi Grönlund, toimialapäällikkö Alain Vansilliette, tehtävävastaava Maria del Carmen Jimenez sekä tarkastajat 
Krzysztof Zalega, Nils Odins, Zuzana Gullova, Tomasz Plebanowicz, Jean-François Hynderick ja Vivi Niemenmaa.
Vasemmalta oikealle:  T. Hentilä, V. Niemenmaa, A. Vansilliette, V. Itälä, M. d. C. Jimenez, T. Plebanowicz,  
K. Zalega ja J.-F. Hynderick.

03
 Sisällys
Kohta
 Sanasto ja lyhenteet
I–IX  Tiivistelmä
1–14  Johdanto
1–5 Itämeri ja rehevöityminen
6 –11  Ravinteiden aiheuttamaa vesien pilaantumista koskevat EU:n oikeudelliset välineet
12–14  Ravinteiden aiheuttaman vesien pilaantumisen vähentämiseen käytettävissä olevat EU:n 
budjettivälineet
15–17  Tarkastuksen laajuus ja tarkastustapa
18 –112  Huomautukset
18–41  Itämeren ravinnepäästöjen vähentämiseen tarkoitetut jäsenvaltioiden toimet
23–25  Edistyminen Itämeren ravinnepäästöjen vähentämisessä on jäänyt vaatimattomaksi
26–31  Jäsenvaltioiden ravinteiden vähennyssuunnitelmat eivät ole riittävän kunnianhimoisia ja niistä puuttuvat 
tarkoituksenmukaiset indikaattorit
32–36  Tarkastuskäynnin kohteena olleet jäsenvaltiot ottavat suunnitelmissaan ja säädöskehyksessään Itämeren 
suojelukomission suositukset huomioon vain osittain
37–41  Itämeren ravinnepäästöjen seurantatietojen luotettavuutta ei ole varmistettu
42–69  Yhdyskuntajätevesien ravinnekuormituksen vähentämistoimien tehokkuus
46–54 Useimmat jäsenvaltiot eivät vielä noudata yhdyskuntajätevesidirektiiviä
55–57  EU:n osarahoittamat jätevedenpuhdistamot ovat tehokkaita, mutta niiden taloudellinen kestävyys ei aina 
ole taattu.
58–64  Komissio ei ole kohdistanut oikea-aikaista seurantaa direktiivin täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa
65–69  EU:n tuki Venäjälle ja Valko-Venäjälle saattaa olla kustannustehokasta, mutta tuki on tarpeisiin nähden 
vaatimatonta ja hankkeiden toteuttaminen on hidasta
04 Sisällys 
70–102  Maataloudesta vesiin kulkeutuvan ravinnekuormituksen vähentämistoimien tehokkuus
75–83  Nitraattidirektiivin täytäntöönpano ei ole tehokasta, vaikka komissio on onnistunut seurannassa 
suhteellisen hyvin
84–90 Täydentävien ehtojen järjestelmä auttaa nitraattidirektiivin ja muiden lannoitteita koskevien vaatimusten 
täytäntöönpanossa, mutta se ei ole riittävän tehokas
91–102  EU:n kaudella 2007–2013 osarahoittamilla maaseudun kehittämistoimenpiteillä on vain hyvin vähän 
vähennetty ravinteiden aiheuttamaa vesistöjen pilaantumista tarkastetuissa jäsenvaltioissa
103 –112  EU:n Itämeri-strategialla aikaansaatu lisäarvo Itämeren ravinnepäästöjen vähentämisen 
näkökulmasta
105 Monimutkainen hallintoverkosto ja vaikeasti arvioitava lisäarvo
106–108  Lippulaivahankkeet auttavat levittämään hyviä käytäntöjä, mutta hankkeiden vaikutusta ravinteiden 
vähenemiseen ei ole osoitettu
109 –112  EU:n Itämeri-strategia olisi otettava paremmin huomioon toimenpideohjelmissa
113 –128  Johtopäätökset ja suositukset
 Liite I  — Ravinnepäästöjen vähennystavoitteet
 Liite II  — Itämeren typpi- ja fosforipäästöjen kehityssuunta maittain
 Liite III  — Päästöjen ylärajan saavuttaminen meren osan mukaan
 Liite IV  —  Suurten kaupunkien jätevedenpuhdistamojen purkuvesissä todettu 
ravinnepitoisuus Itämeren ympärillä sijaitsevissa EU:n jäsenvaltioissa (2013)
 Liite V  —  Lippulaivahankkeet ja muut EU:n Itämeri-strategian täytäntöönpanon kannalta 
tärkeät hankkeet
 Komission vastaukset
05
 Sanasto ja lyhenteet
BSAP : Itämeren suojelun toimintaohjelma; Baltic Sea Action Plan (ks. kohta 8)
EU:n Itämeri-strategia : Euroopan unionin Itämeren alueen strategia (ks. kohta 11)
HELCOM : Itämeren suojelukomissio, Helsinki Commission (ks. kohta 8)
Kuormituslähde : Vesien mukana kulkeutuvat saasteet ovat peräisin pääasiassa kahdenlaisista lähteistä.
Hajakuormituslähteiden tapauksessa erityistä purkupaikkaa ei ole. Suurimpia hajakuormituslähteitä ovat maa- ja 
metsätalous sekä kotitaloudet, joita ei ole kytketty viemäriverkkoon.
Pistekuormituslähteiden tapauksessa on olemassa erityinen purkupaikka. Päästöt ovat peräisin 
yhdyskuntajätevesien puhdistamoista, teollisuudesta ja kalanviljelylaitoksilta.
Saastuttaja maksaa -periaate : Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa (191 artiklan 
2 kohta) vahvistettu periaate. Jäteveden osalta tämä tarkoittaa, että päästöjen aiheuttajien on maksettava 
pilaantumisesta (esimerkiksi kotitalouksien olisi maksettava jäteveden käsittelystä jätevesimaksun muodossa ja 
jätevedenpuhdistamot maksavat päästömaksun).
Toimenpideohjelma : Vesienhoitosuunnitelman osa, jossa esitetään toimenpiteet, joita vesistöjen ennallistaminen 
hyvään tilaan edellyttää; toimenpiteissä otetaan huomioon vesipiirin ominaispiirteet. Vastaavanlaiset 
toimenpideohjelmat on laadittava merivesien laadun ennallistamiseksi.
Vesistö : Erillinen ja merkittävä pintavesimuodostuma. Vesistöjä ovat muun muassa järvet, tekoaltaat, purot, joet ja 
kanavat, jokisuun vaihettumisalueet ja rannikkovesien osat.
Vesistöalue : Alue, josta kaikki pintavalunta virtaa purojen, jokien ja mahdollisesti järvien kautta mereen yksittäisen 
jokisuun, joen suualueen tai suistoalueen kautta. Vesipiiri on tietyn jäsenvaltion alueella sijaitseva vesistöalueen 
osa.
Vesien tila : Yleisilmaus, joka kuvastaa sisämaassa sijaitsevan pintavesistön tilaa vesien ekologisen ja kemiallisen 
tilan perusteella. Merivesien osalta vesien tila perustuu ympäristön tilaan, joka määritetään eri perustein kuin 
sisämaassa sijaitsevan pintavesistön tila.
06
 Tiivistelmä
I
Itämerta ympäröi kahdeksan EU:n jäsenvaltiota (Latvia, Liettua, Puola, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja Viro) sekä 
Venäjä. Itämeri on yksi maailman saastuneimmista meristä, ja rehevöitymisen torjunta on suuri haaste. Vuonna 2008 
voimaan tulleessa meristrategiapuitedirektiivissä asetetaan EU:n merivesien osalta tavoitteeksi ympäristön hyvä 
tila vuoteen 2020 mennessä. Direktiivin mukaan jäsenvaltioiden on tehtävä merialueella tai sen osa-alueella yhteis -
työtä direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi ja käytettävä, jos se on mahdollista ja tarkoituksenmukaista, olemassa 
olevia rakenteita, meriä koskevat alueelliset yleissopimukset mukaan luettuina. Itämereen sovelletaan (Itämeren 
suojelukomission eli HELCOMin hallinnoimaa) Helsingin sopimusta ja sen yhteydessä Itämeren suojelun toimintaoh -
jelmaa, jonka allekirjoittajamaiden edellytetään vähentävän ravinnekuormitusta.
II
Eurooppa-neuvosto vahvisti vuonna 2009 makroaluestrategian (Euroopan unionin Itämeren alueen strategia), jonka 
tarkoituksena on erityisesti edistää ympäristön suojelua vähentämällä ravinnekuormitusta. Tähän pyritään lisää -
mällä naapurimaiden välistä yhteistyötä ja toteuttamalla innovatiivisia ratkaisuja.
III
Rehevöitymistä aiheuttava ravinnekuormitus johtuu pääasiassa maataloudesta ja yhdyskuntajätevesistä. Vuosina 
2007–2013 EU myönsi viidelle Itämeren rannikolla sijaitsevalle jäsenvaltiolle 4,6  miljardin  euron arvosta tukea jäte -
vesien keruu- ja käsittelyhankkeisiin. Maaseudun kehittämistoimenpiteisiin, jotka koskevat myös vesiensuojelua, 
myönnettiin kaikille kahdeksalle Itämeren rannikolla sijaitsevalle jäsenvaltiolle yhteensä 9,9  miljardia  euroa.
IV
Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa vastataan kysymykseen siitä, ovatko EU:n toimet tehokkaasti auttaneet 
jäsenvaltioita vähentämään Itämeren ravinnekuormitusta. Yleisesti ottaen voidaan todeta, että toimilla on edistetty 
ravinteiden vähentämistä Itämeressä vain vähän.
V
Jäsenvaltioiden suunnitelmat Itämeren suojelukomission ravinteiden vähentämistavoitteiden saavuttamiseksi 
perustuvat maiden vesienhoitosuunnitelmiin, jotka on laadittu vesipolitiikan puitedirektiivin pohjalta. Nämä suun -
nitelmat eivät ole kyllin kunnianhimoisia. Niissä keskitytään perustoimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on panna 
täytäntöön EU:n direktiivejä, jotka koskevat tiettyjä ravinteiden aiheuttaman pilaantumisen lähteitä eli pääasiassa 
yhdyskuntajätevesiä ja maataloutta. Vähemmän käytetään toimenpiteitä, joilla hallitaan hajakuormituslähteitä, ja 
vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisia täydentäviä toimenpiteitä. Toimenpiteet on määritelty puutteellisin tiedoin. 
Niitä varten ei myöskään ole määritetty riittäviä tavoitearvoja eikä tarkoituksenmukaisia indikaattoreita, joiden 
avulla vesien ravinnekuormituksen vähentämistä voitaisiin arvioida.
Tiivistelmä 07
VI
Kaupunkitaajamien ravinnekuormituksen vähentämistoimilla on onnistuttu vähentämään ravinteiden määrää. 
Monissa taajamissa yhdyskuntajätevesien käsittelyyn sovelletaan yhdyskuntajätevesidirektiiviä tiukempia standar -
deja. Merkittävästä EU-rahoituksesta huolimatta direktiivin täytäntöönpano on viivästynyt jäsenvaltioissa, jotka 
liittyivät EU:hun vuonna 2004. Lisäksi voidaan todeta, että sitä eivät vielä noudata kaikki ne Itämeren ympärillä 
sijaitsevat jäsenvaltiot, joiden piti panna direktiivi täytäntöön vuoteen 2012 mennessä. Komissio ei ole kohdistanut 
direktiivin täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa oikea-aikaista seurantaa. Yhdyskuntajätevesiin liittyvät EU:n toimet 
Venäjällä ja Valko-Venäjällä saattavat olla kustannustehokkaita, mutta ne ovat tarpeisiin nähden hyvin vaatimatto -
mia, ja hankkeiden toteuttaminen on hidasta.
VII
Nitraattidirektiivin täytäntöönpano Itämeren ympärillä sijaitsevissa jäsenvaltioissa ei ole tarpeeksi tehokasta. 
Asianomaisia alueita ei ole määritelty kunnolla, eivätkä jäsenvaltioiden toimenpideohjelmien vaatimukset ole 
riittävän tiukkoja. Lannoitteiden osalta täydentävien ehtojen mekanismi pelotevaikutuksineen ei ole riittävä, sillä 
monesti vaatimuksia ei edelleenkään noudateta. Kaikkiin vesienhoitosuunnitelmiin sisältyy täydentäviä toimenpi -
teitä, joiden tarkoituksena on vähentää maataloudesta peräisin olevaa ravinnekuormitusta. Toimenpiteitä ei kuiten -
kaan ole riittävällä tavalla kohdennettu niitä eniten tarvitseville alueille. Yksikään jäsenvaltio ei myöskään ole hyö -
dyntänyt EU:n säännöksissä annettua mahdollisuutta tehdä täydentävistä toimenpiteistä pakollisia näillä alueilla.
VIII
Euroopan unionin Itämeren alueen strategia antaa Itämeren ympäristön tilalle ja alueelliselle yhteistyölle entistä 
enemmän poliittista painoarvoa, mutta strategian lisäarvoa ravinnepäästöjen vähentämisen kannalta on toistaiseksi 
vaikea arvioida.
IX
Esitämme useita suosituksia, joiden tarkoituksena on lisätä Itämeren rehevöitymistä torjuvien toimien tehokkuutta.
08
 Johdanto
Itämeri ja rehevöityminen
01 
Itämeri on yksi maailman saastuneimmista meristä, ja rehevöitymistä pidetään 
sen suurimpana haasteena1. Itämerta ympäröi yhdeksän maata: kahdeksan EU:n 
jäsenvaltiota (Latvia, Liettua, Puola, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja Viro) sekä 
Venäjä. Myös Valko-Venäjä kuuluu Itämeren valuma-alueen suuriin maihin.
02 
Rehevöitymistä syntyy, kun vesistöön pääsee lähinnä ihmisen toiminnasta joh -
tuen liikaa ravinteita, etenkin typpeä ja fosforia. Suuret ravinnepitoisuudet ai -
heuttavat voimakkaita leväkukintoja, jotka saattavat olla myrkyllisiä (ks. kuva 1 ).1 Euroopan ympäristökeskus, 
Nutrients in transitional, 
coastal and marine waters (CSI 
021). Maaliskuussa 2013 
julkaistu arvio.
Kuva 1 — Rehevöitynyt merialue
Lähde:  HELCOM, valokuva Samuli Korpinen.
09 Johdanto 
03 
Rehevöityminen voi vähentää meren käyttökelpoisuutta merkittävästi, sillä se 
köyhdyttää luonnon monimuotoisuutta, pilaa rannikon ulkomuodon ja vähentää 
kalakantoja. Vaikeimmin rehevöityneitä meren osia ovat Suomenlahti, Riianlahti 
ja Itämeren syvin vyöhyke eli Itämeren keskiosa (ks. kaavio 1 ).Kaavio 1Itämeren rehevöityminen
Lähde:  HELCOM. What was the eutrophication status of the Baltic Sea in 2003–2007?  Pyhälä Minna, 
Frias Vega Manuel, Laamanen Maria, Fleming-Lehtinen Vivi, Nausch Günther ja Norkko Alt (2010).
Swed enFinland
Russia
Norway
PolandBelarusLatvia
Lithuani a
GermanyEstonia
Denmark
HELCOM 2 010Eutrophication status
GOOD
BADGulf of Finland
Gulf of RigaGulf of Riga
Baltic Proper
10 Johdanto 
04 
Eniten mereen tulee ravinteita jokivesien mukana sisämaasta ja suorina päästöinä 
rannikkoalueilta. Typen kokonaiskuormituksesta 78 prosenttia ja fosforin koko -
naiskuormituksesta 95 prosenttia kulkeutuu Itämereen vesitse2. Vesien mukana 
kulkeutuvan ravinnekuormituksen kaksi suurinta lähdettä ovat hajakuormitus eli 
lähinnä maatalous (45 prosenttia typen ja 45 prosenttia fosforin kokonaiskuor -
mituksesta) sekä pistekuormitus eli lähinnä yhdyskuntajätevedet (12 prosenttia 
typen ja 20 prosenttia fosforin kokonaismäärästä)3.
05 
Ilmastonmuutos tuo vielä mukanaan kaksi lisähaastetta. Ensinnäkin on ennus -
tettu, että lyhyemmät ja kosteammat talvet vähentävät lumi- ja jääpeitettä ja 
lisäävät siten valuntaa jokien valuma-alueilta. Tämä lisää entisestään meren ravin -
nekuormitusta, mikä puolestaan pahentaa rehevöitymistä4. Toiseksi merivesien 
lämpötilan nousu tarjoaa leväkukinnoille paremmat kasvuolosuhteet ja pidentää 
niiden kasvukautta.
Ravinteiden aiheuttamaa vesien pilaantumista 
koskevat EU:n oikeudelliset välineet
06 
EU:n merivesien laatua säännellään vuonna 2008 voimaan tulleessa meristrate -
giapuitedirektiivissä5, jonka tavoitteena on, että EU:ssa saavutetaan merivesien 
osalta ympäristön hyvä tila vuoteen 2020 mennessä. Direktiivin täytäntöönpano 
on vasta alkuvaiheessa. Jäsenvaltioiden piti raportoida määrittämästään merive -
siin sovellettavasta ympäristön hyvästä tilasta komissiolle lokakuuhun 2012 men -
nessä. Raportoinnin oli perustuttava direktiivissä ehdotettuihin kuvaajiin (joista 
yksi on rehevöityminen). Jäsenvaltioiden oli lähetettävä myös alustava arvio me -
rivesiensä tilasta sekä ympäristötavoitteistaan ja niihin liittyvistä indikaattoreista.
07 
Direktiivin täytäntöönpano on jäsenvaltioiden vastuulla. Niiden täytyi laatia 
vuoden 2015 loppuun mennessä toimenpideohjelma, jonka avulla saavutetaan 
ympäristön hyvä tila. Ohjelmat täytyy toimittaa komissiolle maaliskuuhun 2016 
mennessä. Yleisperiaate on, että jäsenvaltioiden olisi mahdollisuuksien mukaan 
käytettävä lähtökohtana tavoitteita ja toimia, jotka perustuvat jo olemassa ole -
viin, meriä koskeviin alueellisiin yleissopimuksiin.2 HELCOM, päivitetty asiakirja 
Fifth Baltic Sea Pollution Load 
Compilation (PLC-5.5)  – 2015 
(vuoden 2010 tiedot).
3 HELCOM, Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation 
(PLC-5)  – 2011 (vuoden 2006 
tiedot).
4 Second Assessment of Climate 
Change for the Baltic Sea 
Basin, BACC 
II -kirjoittajaryhmä, Regional 
Climatic Studies, Springer 
International Publishing, 2015.
5 Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiivi 2008/56/
EY, annettu 17 päivänä 
kesäkuuta 2008, yhteisön 
meriympäristöpolitiikan 
puitteista (EUVL L 164, 
25.6.2008, s. 19).
11 Johdanto 
08 
Itämerta koskeva alueellinen yleissopimus tehtiin vuonna 1974 (Itämeren me -
rellisen ympäristön suojelua koskeva Helsingin yleissopimus). Sopimuksen ovat 
toistaiseksi allekirjoittaneet Euroopan unioni, Latvia, Liettua, Puola, Ruotsi, Saksa, 
Suomi, Tanska, Venäjä ja Viro. Yleissopimuksen soveltamista tarkkaileva Itämeren 
suojelukomissio (HELCOM) ehdotti vuonna 2007 Itämeren suojelun toiminta -
ohjelmaa, jotta Itämeren tila ennallistettaisiin hyväksi vuoteen 2021 mennessä. 
Allekirjoittajamaat hyväksyivät suunnitelman.
09 
Ympäristön hyvän tilan saavuttaminen merivesien osalta edellyttää, että mereen 
laskevien jokien vedenlaatu on hyvä. Vuonna 2000 hyväksytyssä vesipolitiikan 
puitedirektiivissä6 säädetään sisävesien, vaihettumisalueiden vesien ja rannikko -
vesien suojelun puitteista. Sen tarkoituksena on varmistaa pinta- ja pohjavesien 
hyvä tila vuoteen 2015 mennessä tai, tietyissä poikkeustapauksissa, vuoteen 2021 
tai vuoteen 2027 mennessä. Jäsenvaltioiden oli ensin laadittava vesienhoitosuun -
nitelmat joulukuuhun 2009 mennessä. Niiden oli yksilöitävä vesistöt, jotka eivät 
mahdollisesti saavuta tätä tavoitetta vuoteen 2015 mennessä, ja eriteltävä niihin 
kohdistuvat suurimmat paineet. Meristrategiapuitedirektiivin tapaan vesienhoi -
tosuunnitelmiin sisältyy toimenpideohjelmia. Näiden tarkoituksena on edistää 
vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteiden saavuttamista.
10 
Ohjelmiin täytyy sisällyttää ainakin ne toimenpiteet, joita jo olemassa olevien, 
vesien laatua suojelevien direktiivien täysimääräinen täytäntöönpano vaatii, sekä 
muut vesipolitiikan puitedirektiivillä pakollisiksi tehdyt toimenpiteet (ja etenkin 
toimenpiteet, joilla hallitaan hajakuormituslähteitä)7. Jo olemassa olevia direktii -
vejä ovat muun muassa seuraavat:
– yhdyskuntajätevesidirektiivi8 vuodelta  1991 (koskee taajamien jätevesien 
keruuta ja käsittelyä)
– nitraattidirektiivi9 vuodelta 1991 (koskee toimenpiteitä, joilla varmiste -
taan, että vesiin nitraattikuormitusta aiheuttavilla maatalousalueilla tai 
maatalousalueilla, joilla nitraattien pääsy vesiin on vaarana (nitraattiher -
killä alueilla), toimivat viljelijät noudattavat typpilannoitteiden käytössä 
vähimmäisvaatimuksia).
11 
Lisäksi Eurooppa-neuvosto hyväksyi vuonna 2009 EU:n Itämeri-strategian. 
Strategia käsittelee useita tavoitteita, jotka on jaettu seuraaviin kolmeen aihe -
alueeseen: meren pelastaminen, alueen yhdistäminen ja hyvinvoinnin lisäämi -
nen. Aihealueeseen ”meren pelastaminen” kuuluvassa osatavoitteessa ”merive -
den puhtaus” hyväksyttiin ravinnepäästöjen vähentämiseen tarkoitetut Itämeren 
suojelun toimintaohjelman tavoitearvot. EU pyrkii edistämään naapurimaiden 
välistä yhteistyötä niin jäsenvaltioidensa kuin EU:hun kuulumattomien maiden 
kesken.6 Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiivi 2000/60/
EY, annettu 23 päivänä 
lokakuuta 2000, yhteisön 
vesipolitiikan puitteista 
(EYVL L 327, 22.12.2000, s. 1).
7 Vesipolitiikan puitedirektiivi, 
11 artiklan 3 kohdan 
h alakohta.
8 Neuvoston direktiivi 91/271/
ETY, annettu 21 päivänä 
toukokuuta 1991, 
yhdyskuntajätevesien 
käsittelystä (EYVL L 135, 
30.5.1991, s. 40).
9 Neuvoston direktiivi 91/676/
ETY, annettu 12 päivänä 
joulukuuta 1991, vesien 
suojelemisesta maataloudesta 
peräisin olevien nitraattien 
aiheuttamalta pilaantumiselta 
(EYVL L 375, 31.12.1991, s. 1).
12 Johdanto 
Ravinteiden aiheuttaman vesien pilaantumisen 
vähentämiseen käytettävissä olevat EU:n 
budjettivälineet
12 
Euroopan aluekehitysrahastoa ja koheesiorahastoa voidaan käyttää koheesio -
politiikan10 yhteydessä jätevesialan infrastruktuurihankkeiden yhteisrahoittami -
seen osana jäsenvaltioiden toimenpideohjelmia. EU myönsi kaudella 2007–2013 
jätevesien keruu- ja käsittelyhankkeisiin kaikkiaan 4,6  miljardia  euroa Itämeren 
rannikolla sijaitseville jäsenvaltioille11 (Puolalle 3,4 miljardia, Latvialle 0,6 miljardia, 
Liettualle 0,4 miljardia, Virolle 0,2 miljardia ja Saksalle 0,04  miljardia  euroa).
13 
Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa12 voidaan hyödyntää 
monien maaseudun kehittämisohjelmien toimenpiteiden rahoittamiseen. Nämä 
voivat vaikuttaa vesien laatuun suoraan tai epäsuorasti (lähinnä ympäristön ja 
maaseudun parantamiseen liittyvät toimenpiteet13). Tämäntyyppisiin toimenpi -
teisiin myönnettiin kaikille kahdeksalle Itämeren rannikolla sijaitsevalle jäsenval -
tiolle 9,9  miljardia  euroa kaudella 2007–201314. Nimenomaisesti vesiensuojeluun 
osoitetusta määrästä ei ole saatavissa tietoja.
14 
EU:n ulkopuolisten maiden osalta Euroopan naapuruuspolitiikka antaa Venäjälle 
ja Valko-Venäjälle useita mahdollisuuksia yhteistyöhön ympäristöalalla. Näitä 
mahdollisuuksia tarjoaa muun muassa pohjoisen ulottuvuuden ympäristökump -
panuuden tukirahaston muu kuin ydinturvaikkunaan liittyvä toiminta, johon EU 
on toistaiseksi kohdentanut 44 miljoonaa euroa. Muita yhteistyömuotoja ovat 
kahdenvälinen/alueellinen tuki ja rajat ylittävä yhteistyö, joista ensimmäiseen 
EU on vuosina 2003–2013 kohdentanut 14,5  miljoonaa  euroa ja jälkimmäiseen 
3,5 miljoonaa  euroa15.10 Neuvoston asetus 
(EY) N:o 1083/2006, annettu 
11 päivänä heinäkuuta 2006, 
Euroopan 
aluekehitysrahastoa, 
Euroopan sosiaalirahastoa ja 
koheesiorahastoa koskevista 
yleisistä säännöksistä sekä 
asetuksen (EY) N:o 1260/1999 
kumoamisesta (EYVL 210, 
31.7.2006, p. 25) sekä 
Euroopan parlamentin ja 
neuvoston asetus 
(EU) N:o 1303/2013, annettu 
17 päivänä joulukuuta 2013, 
Euroopan 
aluekehitysrahastoa, 
Euroopan sosiaalirahastoa, 
koheesiorahastoa, Euroopan 
maaseudun kehittämisen 
maatalousrahastoa ja 
Euroopan meri- ja 
kalatalousrahastoa koskevista 
yhteisistä säännöksistä sekä 
Euroopan 
aluekehitysrahastoa, 
Euroopan sosiaalirahastoa, 
koheesiorahastoa ja Euroopan 
meri- ja kalatalousrahastoa 
koskevista yleisistä 
säännöksistä sekä neuvoston 
asetuksen (EY) N:o 1083/2006 
kumoamisesta (EUVL L 347, 
20.12.2013, s. 320).
11 Neljä jäsenvaltiota, jotka 
liittyivät EU:hun vuonna 2004, 
ja Itämeren valuma-alueella 
sijaitsevat Saksan osavaltiot. 
Kolme muuta Itämeren 
rannikolla sijaitsevaa 
jäsenvaltiota (Ruotsi, Suomi ja 
Tanska) eivät saaneet 
EU-varoja jätevesialan 
hankkeisiin.
12 Neuvoston asetus (EY) N:o 1698/2005, annettu 20 päivänä syyskuuta 2005, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston 
(maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen (EUVL L 277, 21.10.2005, s. 1) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus 
(EU) N:o 1305/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta 
maaseudun kehittämiseen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 487).
13 Kauden 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmien toimintalinja 2. Tämän toimintalinjan yhteydessä on otettava huomioon etenkin luonnon 
monimuotoisuus, Natura 2000 -alueiden hallinnointi sekä vesipolitiikan puitedirektiiviin, vesien ja maaperänsuojeluun ja ilmastonmuutoksen 
lieventämiseen liittyvät toimet.
14 Puola (4,4  miljardia  euroa), Suomi (1,5  miljardia  euroa), Ruotsi (1,3  miljardia  euroa), Saksa (1,1  miljardia  euroa), Liettua (0,6  miljardia  euroa), Latvia 
(0,4 miljardia  euroa), Tanska (0,3  miljardia  euroa) ja Viro (0,3  miljardia  euroa).
15 Lähde : Euroopan tilintarkastustuomioistuin. EU:n Venäjälle ja Valko-Venäjälle vuoden 2013 loppuun mennessä Tacis-ohjelman ja ENPI-välineen 
kautta osoittamat varat.
13
 Tarkastuksen laajuus ja 
tarkastustapa
15 
Tilintarkastustuomioistuin tutki tässä tarkastuksessa, missä määrin Itämeren 
ravinnekuormitusta on vähennetty. Se myös arvioi, kuinka tehokkaita ovat olleet 
jäsenvaltioiden toteuttamat EU:n toimet ravinteiden vähentämiseksi. Esitimme 
tarkastuksessa seuraavat kysymykset:
a) Ovatko jäsenvaltiot yleisesti ottaen onnistuneet vähentämään ravinnepäästö -
jä Itämereen?
b) Onko yhdyskuntajätevesiin liittyvillä EU:n toimilla vähennetty tehokkaasti 
ravinteiden aiheuttamaa Itämeren pilaantumista?
c) Onko maatalousalaan liittyvillä EU:n toimilla vähennetty tehokkaasti ravintei -
den aiheuttamaa Itämeren pilaantumista?
d) Onko EU:n Itämeri-strategia tuonut lisäarvoa olemassa oleviin, Itämeren 
ravinnepäästöjä vähentäviin toimiin?
16 
Saimme vastauksen kysymyksiimme seuraavilla tavoilla kerätyn evidenssin avulla:
– Maataloudesta johtuvaa pilaantumista vähentäviä EU:n toimia tutkittiin 
Latviassa, Puolassa ja Suomessa. Yhdyskuntajätevesien aiheuttamaa pilaan -
tumista vähentäviä EU:n toimia sen sijaan tutkittiin vain Latviassa (kolme 
käsittelylaitosta) ja Puolassa (seitsemän käsittelylaitosta), sillä Suomi ei ole 
saanut EU-varoja tähän tarkoitukseen (ks. alaviite 11 ). EU:n Venäjällä ja Val -
ko-Venäjällä tukemia jätevesihankkeita tutkittiin komission hallussa olevien 
asiakirjojen perusteella.
– Itämeren valuma-alueen keskeisissä kaupungeissa arvioitiin lisäksi 18 muun 
yhdyskuntajätevesien käsittelylaitoksen tuloksellisuutta koskevia tietoja.
– Viiteen Itämeren rannikolla sijaitsevaan jäsenvaltioon lähetettiin kysely tar -
kastuskäynnin tekemisen sijaan (Liettua, Ruotsi, Saksa, Tanska ja Viro). Kysely 
koski näiden maiden suunnitelmia Itämeren suojelukomission ravinteiden 
vähennystavoitteiden saavuttamiseksi.
– Analysoitiin asiakirjoja ja haastateltiin komission, Itämeren suojelukomission 
sihteeristön ja Baltic Nest Institute -laitoksen henkilöstöä16.
– Haastateltiin edustajia Viron ylimmästä tarkastuselimestä, joka oli toimittanut 
vastaavanlaisen tarkastuksen Virossa.
17 
Kysymyksiin vastaamiseen sovelletut kriteerit perustuvat lainsäädäntöön, komis -
sion suuntaviivoihin ja HELCOM-sopimuksiin sekä vesiensuojelun alalla aiemmin 
tehtyihin tarkastuksiin17. Niitä kuvataan tarkemmin tämän kertomuksen eri osissa.16 Baltic Nest Institute on 
kansainvälinen tutkimusalan 
yhteenliittymä, jossa ovat 
mukana Tukholman yliopiston 
Östersjöcentrum, Ruotsin 
meri- ja vesihuoltovirasto, 
Århusin yliopisto ja Suomen 
ympäristökeskus. Instituutti 
kokoaa yhteen 
asiantuntemusta kaikilta 
meren ekosysteemien hoitoon 
liittyviltä aloilta. Se kehittää 
tuotteitaan yhteistyössä 
etenkin Itämeren 
suojelukomission kanssa.
17 Muun muassa erityiskertomus 
nro 3/2009 jätevesien 
käsittelyyn liittyvien 
rakennetoimimenojen 
vaikuttavuudesta 
ohjelmakausilla 1994–
1999 ja 2000–2006; 
erityiskertomus nro 4/2014 
”EU:n vesipolitiikan tavoitteet 
on onnistuttu sisällyttämään 
yhteiseen 
maatalouspolitiikkaan vain 
osittain”; erityiskertomus 
nro 2/2015 ”EU:n rahoitus 
Tonavan jokivesistöalueen 
yhdyskuntajätevesien 
puhdistamoille: jäsenvaltioita 
on vielä avustettava jätevesiä 
koskevien EU:n 
toimintapoliittisten 
tavoitteiden saavuttamisessa”, 
sekä erityiskertomus 
nro 23/2015 ”Veden laatu 
Tonavan jokivesistöalueella: 
vesipolitiikan puitedirektiivin 
täytäntöönpano etenee, 
mutta vielä on jonkin verran 
tekemistä” ( http://eca.europa.
eu).
14
 Huomautukset
18 Komission yksiköiden 
valmisteluasiakirja SWD(2014) 
49 final, 20. helmikuuta 2014, 
Annex accompanying the 
Commission Report to the 
Council and the European 
Parliament entitled ”The first 
phase of implementation of 
the Marine Strategy 
Framework Directive 
(2008/56/EC) – The European 
Commission’s assessment and 
guidance”.
19 SANBALT-malli kehitettiin 
MARE tutkimusohjelmassa 
Ruotsissa (professori Wulff ja 
muut, Baltic Nest Institute, 
2007)
20 Itämeren suojelukomission 
ministerikokouksen 
julkilausuma, Kööpenhamina, 
lokakuu 2013.
21 Maat, jotka eivät ole 
allekirjoittaneet sopimusta ja 
joiden ravinnepäästöt 
Itämereen ovat huomattavia, 
ovat Valko-Venäjä, Tšekin 
tasavalta ja Ukraina. Näistä 
maista aiheutuvien päästöjen 
odotetaan vähenevän 
Göteborgin pöytäkirjan 
perusteella.Jäsenvaltioiden toteuttamat toimet Itämeren 
ravinnepäästöjen vähentämiseksi
18 
Meristrategiapuitedirektiivin mukaan jäsenvaltioiden on laadittava toimenpide -
ohjelma joulukuuhun 2015 mennessä. Komissio arvioi Itämeren rannikolla sijaitse -
vien jäsenvaltioiden raportointia ja18 totesi, että vain yksi jäsenvaltio (Suomi) on 
kvantifioinut rehevöitymisen pääaiheuttajalle eli ravinnekuormitukselle tavoi -
tearvot (ks. kohta 6). Tällaisten tavoitearvojen puuttuessa komissio pitää Itämeren 
suojelukomission Itämeren suojelun toimintaohjelmassa asetettuja tavoitearvoja 
hyvän käytännön mukaisina (ks. kohdat 7 ja 8). Selvitimme, mikä on yleissopi -
muksen tämänhetkinen tilanne, koska siitä voidaan jatkossa hyödyntää toimenpi -
deohjelmien perustana.
19 
HELCOMin allekirjoittajamaat sopivat vuonna 2007 kahdesta keskeisestä välinees -
tä, joilla torjutaan rehevöitymistä.
– Itämeren suojelun toimintaohjelma. Ohjelmaan sisältyy ravinteiden vähen -
nysjärjestelmä, jossa määritetään kunkin maan vähennystavoitteet. Ne on 
määritelty vesistöalueiden osien tasolla viitekauden 1997–2003 keskimää -
räisten päästöjen mukaan. Edellytyksenä oli, että jokainen maa laatii oma 
ravinteiden vähennyssuunnitelmansa vuoden 2009 loppuun mennessä, jotta 
tavoitearvot voitaisiin saavuttaa ennen vuotta 2021. Väliaikaisina pidetyt 
luvut määritettiin tieteellisen mallin19 avulla.
– Itämeren suojelukomission suosittelemat täytäntöönpanokäytännöt. Käytän -
töjen avulla suojellaan vesiä eri toimintojen aiheuttamalta pilaantumiselta 
ottamalla huomioon muun muassa jätevesien keruu ja käsittely, fosfaattien 
käyttö pesuaineissa ja lannoitteiden käyttö maataloudessa.
20 
Itämeren suojelun toimintaohjelmaan sisältyvää ravinteiden vähennysjärjestel -
mää tarkistettiin vuonna 2013 uusien ja kattavampien tietojen sekä paremman 
mallintamistavan pohjalta20. Allekirjoittajamaat sopivat, että vuotuisia typpipääs -
töjä mereen vähennetään 13 prosenttia (118 134 tonnia/vuosi) ja fosforipäästöjä 
41 prosenttia (15 178 tonnia vuosi) viitekauden päästöistä (typpi 910 344 tonnia/
vuosi ja fosfori 36 894 tonnia vuosi). Allekirjoittajamaat sopivat, että ne pyrkivät 
näihin tavoitearvoihin vähentämällä omia vuotuisia typpipäästöjään 89 260 ton -
nia/vuosi ja fosforipäästöjään 14 374 tonnia/vuosi. Nämä luvut eriteltiin meren 
osien mukaan. Tämän lisäksi tarvittavat vähennykset koskisivat merenkulun ja 
muiden kuin allekirjoittajamaiden päästöjä21.
15 Huomautukset 
22 Itämeren suojelukomission 
ministerikokouksen 
julkilausuma vuodelta 2013 
Summary report on the 
development of revised 
Maximum Allowable Inputs 
and updated Country 
Allocated Reduction Targets of 
BSAP.
23 Itämeren suojelukomissioon 
osallistuvien valtuuskuntien 
johtajien 48. kokouksessa (10. 
ja 11.6.2015, Tallinna) esitetyt 
tiedot. Tietojen hallinnoija 
pitää vuoden 2012 
ravinnepäästötietoja 
epävarmoina (testiarvo).21 
Kultakin maalta edellytetyt ponnistukset riippuvat suuresti maan sijainnista (eli 
kyseisen Itämeren osan rannikon rehevöitymisasteesta) ja aiemmin toteutetuista 
vähennyksistä22. Toisin sanoen Ruotsilta, Suomelta ja Tanskalta vaadittiin vähäi -
sempiä vähennyksiä, jotka keskittyivät suurelta osin niihin meren osiin, joissa 
vähennystarve oli suurin. Sen sijaan Liettualta, Puolalta ja Venäjältä edellytettiin 
merkittäviä vähennyksiä (ks. liite I ).
22 
Tarkastimme, olivatko jäsenvaltiot
– edistyneet Itämeren ravinnepäästöjen vähentämisessä
– hyväksyneet tarkoituksenmukaiset ravinteiden vähennyssuunnitelmat, joihin 
on sisällytetty edistymisen seurantaan tarvittavat indikaattorit
– soveltaneet ravinteiden vähentämisestä annettuja Itämeren suojelukomission 
suosituksia
– koonneet luotettavat seurantatiedot.
Edistyminen Itämeren ravinnepäästöjen vähentämisessä on 
jäänyt vaatimattomaksi
23 
Viimeaikaiset tiedot Itämeren vuotuisista kokonaispäästöistä jaksolla 1995–201223 
osoittavat, että suuntaus on laskeva typen (9 prosenttia) ja fosforin (14 prosenttia) 
osalta. Kaavioissa 2 ja 3  verrataan vuoden 2012 typpi- ja fosforipäästöjä viitekau -
den päästöihin maittain. Kolmessa maassa (Puola, Ruotsi ja Tanska) kummankin 
ravinteen määrä on vähentynyt, kun taas kahdessa maassa (Latvia ja Venäjä) mo -
lempien ravinteiden määrä on lisääntynyt. Muissa maissa vain jommankumman 
ravinteen määrä on laskenut. Yksityiskohtaiset tiedot esitetään kaaviossa II .
16 Huomautukset Kaavio 2 Kaavio 3Typpipäästöt vuonna 2012 verrattuna viitekauteen
Fosforipäästöt vuonna 2012 verrattuna viitekauteen
Lähde:  Tilintarkastustuomioistuin Itämeren suojelukomissioon osallistuvien valtuuskuntien johtajien 
48. kokouksessa (10. ja 11.6.2015, Tallinna) esitettyjen tietojen perusteella.050100150200250
DE DK EE FI LT LV PL RU SEtuhatta tonnia
Päästöt vuonna 2012 Päästöt vuosina 1997–2003 (viitekausi)
02468101214
DE DK EE FI LT LV PL RU SEtuhatta tonnia
Päästöt vuonna 2012 Päästöt vuosina 1997–2003 (viitekausi)
17 Huomautukset 
24 HELCOM, Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation 
(PLC-5)  – 2011.
25 COM(2013) 683 final, 
4. lokakuuta 2013, Komission 
kertomus neuvostolle ja 
Euroopan parlamentille vesien 
suojelemisesta maataloudesta 
peräisin olevien nitraattien 
aiheuttamalta pilaantumiselta 
annetun neuvoston direktiivin 
91/676/ETY 
täytäntöönpanosta, laadittuna 
jäsenvaltioiden vuosia 
2008–2011 koskevien 
kertomusten perusteella.
26 Maatalousmaan 
ravinnepitoisuus on 
vähentynyt kaikissa Itämeren 
rannikolla sijaitsevissa 
jäsenvaltioissa Saksaa ja 
Puolaa lukuun ottamatta. 
Nitraattien pitoisuus 
pintavesissä on laskenut tai 
pysynyt samana kaikissa 
Itämeren rannikolla 
sijaitsevissa jäsenvaltioissa 
Latviaa lukuun ottamatta, 
joskin uudemmat tiedot 
viittaavat pitoisuuden 
alenemiseen myös siellä.
27 Ympäristönsuojelun ylin 
tarkastusosasto laati Itämeren 
suojelun toimintaohjelman 
kansallisen täytäntöönpano-
ohjelman vuonna 2010 ja 
tarkisti sitä vuonna 2013, 
mutta Puolan hallitus ei ole 
vielä hyväksynyt ohjelmaa.24 
Itämeren suojelukomission tiedot vuodelta 2012 osoittavat kuitenkin, että ainut -
kaan allekirjoittajamaista ei toistaiseksi ole toteuttanut vaadittuja vähennyksiä 
kaikissa niissä meren osissa, joissa rehevöityminen on erityisen suurta (Itämeren 
keskiosa, Suomenlahti ja Riianlahti). Sen sijaan osa niiden ravinnepäästöjen vä -
hennyksistä kohdistuu meren osiin, joiden osalta vähennyksiä ei vaadittu (Tans -
kan salmet ja Selkämeri) (ks. liite III ).
25 
Itämeren suojelukomission viimeisimpien analyysien mukaan typpi- ja fosfo -
rikuormitukset pistekuormituslähteistä näyttävät olevan laskusuunnassa. Sitä 
vastoin maataloustoiminnan aiheuttamat typpi- ja fosforipäästöt joko pysyivät 
entisellään tai kasvoivat vuosina 1994–200824. Tuoreemmat tiedot Euroopan 
parlamentille ja neuvostolle esitetyssä viimeisimmässä kertomuksessa nitraatti -
direktiivin täytäntöönpanosta (vuosina 2008–2011)25 osoittavat, että maatalous -
maan ravinteet ovat vähentyneet ja että pintavesien ravinnepitoisuus on hieman 
laskenut26. Tilanteen paraneminen ei kuitenkaan näytä vielä vaikuttaneen ran -
nikkovesien rehevöitymiseen, eikä se ole toistaiseksi vähentänyt ravinnepäästöjä 
Itämereen. On syytä pitää mielessä, että ravinteiden vähäisempi käyttö maa-alu -
eilla saattaa näkyä vähäisimpinä ravinnepäästöinä mereen vasta useiden vuosien 
kuluttua.
Jäsenvaltioiden ravinteiden vähennyssuunnitelmat 
eivät ole riittävän kunnianhimoisia ja niistä puuttuvat 
tarkoituksenmukaiset indikaattorit
26 
Kaikissa kolmessa tarkastuskäynnin kohteena olleessa jäsenvaltiossa ravinteiden 
vähennyssuunnitelma oli korkean tason toimintapoliittinen asiakirja, jossa ei 
kvantifioitu vähennystavoitteita kuormituslähteen, toiminnan ja maantieteellisen 
alueen mukaan. Muut viisi jäsenvaltiota ovat hyväksyneet samankaltaiset ravin -
teiden vähennyssuunnitelmat. Puola on suhtautunut varauksellisesti maakoh -
taisiin ravinteiden vähennystavoitteisiin, eikä ole virallisesti hyväksynyt erityistä 
suunnitelmaa27.
27 
Kaikki Itämeren ympärillä sijaitsevat jäsenvaltiot käyttävät vesienhoitosuunni -
telmiin sisältyviä toimenpideohjelmia suunnittelunsa pääasiallisena välinee -
nä pyrkiessään Itämeren suojelukomission ravinteiden vähennystavoitteisiin. 
Toimenpideohjelmista säädetään vesipolitiikan puitedirektiivissä. Vesipolitiikan 
puitedirektiivin mukaisen sisävesien hyvän tilan saavuttaminen edellyttää, että 
Itämereen virtaavien jokien ravinnekuormitus vähenee merkittävästi. Tämä edis -
täisi Itämeren suojelukomission ravinteiden vähennystavoitteiden saavuttamista.
18 Huomautukset 
28 
Joissakin jäsenvaltioissa vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisen vesien hyvän 
tilan saavuttaminen ei yksistään riitä Itämeren suojelukomission fosforitavoittei -
den toteutumiseen. Puolan osalta niin asiantuntijat kuin maan ympäristöviran -
omaiset28 katsovat, että Itämeren suojelukomission tavoitearvojen saavuttaminen 
edellyttäisi, että Oder- ja Veiksel-jokien fosforipitoisuus olisi alenemisen jälkeen 
0,07–0,08 mg/l, mikä suurin piirtein vastaa niiden luonnollista fosforipitoisuutta. 
Tämä tarkoittaa, ettei näihin jokiin voitaisi päästää lainkaan fosforia. Kansallisten 
viranomaisten mukaan tämä analyysi koskee myös Saksaa ja Liettuaa. Siksi meren 
fosforikuormituksen vähentämiseksi tarvitaan lisäponnisteluja, jotta Itämeren 
suojelukomission tavoitteet voidaan saavuttaa.
29 
Tilintarkastustuomioistuimen tarkastamiin vuoden 2009 vesienhoitosuunnitel -
miin ja vastaaviin toimenpideohjelmiin29 sisältyy ravinnekuormituksen osalta 
lähinnä perustoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on panna täytäntöön EU:n 
direktiivejä, joita ei ole vielä toteutettu kaikilta osin. Vesienhoitosuunnitelmien -
sa hyväksymisajankohtana Latvia, Puola ja Viro eivät vieläkään olleet panneet 
kokonaan täytäntöön yhdyskuntajätevesidirektiiviä (niille sallittiin siirtymäkausi, 
ks. kohta 44). Vesienhoitosuunnitelmiin sisältyy myös toimenpiteitä, joilla halli -
taan hajakuormitusta (ks. kohta 10). Näitä toimenpiteitä toteutettiin kuitenkin jo 
ennen suunnitelmien hyväksymistä. Lisäksi vesienhoitosuunnitelmiin sisältyy täy -
dentäviä toimenpiteitä, jotka on useimmiten tarkoitus osarahoittaa EU:n talous -
arviosta ja jotka menevät näitä direktiivejä pidemmälle. Ne koskevat kuitenkin 
lähes yksinomaan maataloutta.
30 
Näissä vesienhoitosuunnitelmissa on useita puutteita.
– Kuormituslähteitä ei ole yksilöity eikä vesien tilaa luokiteltu riittävällä tavalla. 
Etenkään vesistöjen tai vesistöalueen osien ravinnepäästöjä ei ole kvantifioi -
tu asianmukaisesti. Tämä merkitsee, että suunnitelmat muodostavat heikon 
perustan tavoitteiden määrittämiselle ja toimenpiteiden kohdentamiselle.
– Korjaavia toimenpiteitä ei ole määritelty järjestelmällisesti vesistöjen tai 
vesistöalueiden osien osalta, eri toimenpiteille ei ole määritetty erityisiä tuo -
tostavoitteita (hehtaarimäärä, jota toimenpide koskee) ja arvioituja kokonais -
kustannuksia ei ole eritelty toimenpiteittäin. Tietoja tarvitaan, jotta voidaan 
varmistaa, että toimenpiteillä vähennetään ravinnepäästöjä Itämereen ja 
hallinnoidaan (etenkin EU:n) varoja kustannustehokkaasti.
– Eri toimenpiteistä odotettujen ravinteiden vähennysten osalta ei ole määri -
tetty tavoitearvoja ja indikaattoreita, jotka olisi eritelty kuormituslähdetyy -
pin, toiminta-alan ja maantieteellisen alueen (vesistöalueen, vesistöalueen 
osan ja vesistön) mukaan30.
Komissio31 ja tilintarkastustuomioistuin32 ovat jo aiemmin tuoneet esiin samankaltai -
sia puutteita muissa vesienhoitosuunnitelmissa.28 Oder ja Veiksel-joet kuuluvat 
Itämeren valuma-alueeseen, ja 
niiden vesistöalueet kattavat 
noin 93 prosenttia Puolan 
alueesta. Asiantuntijalausunto 
perustuu ympäristönsuojelun 
ylimmän tarkastusosaston 
pyynnöstä vuonna 2012 
tehtyyn selvitykseen: 
Verification of thresholds for 
assessing the ecological 
condition of rivers and lakes as 
regards physical-chemical 
elements taking into account 
characteristic conditions for 
particular types of water, s. 180 
(Garcia ja muut, 2012).
29 Kymijoki-Suomenlahti, 
läntinen vesienhoitoalue 
(Suomi), Väinäjoki, Lielupe, 
Venta ja Gauja (Latvia) sekä 
Veiksel ja Oder (Puola) 
virtaavat Suomenlahteen, 
Riianlahteen ja Itämeren 
keskiosaan.
30 Ravinteiden vähentämistä 
varten oli määritetty 
tavoitearvot ja indikaattorit 
Tanskassa, yhdessä Itämeren 
rannikolla sijaitsevassa Saksan 
osavaltiossa ja yhdessä 
vesienhoitosuunnitelmassa 
Suomessa. Latvian kaikissa 
vesienhoitosuunnitelmissa 
ilmoitetaan 
yhdyskuntajätevesien osalta 
odotettu ravinteiden 
vähennys.
31 SWD(2012) 379 final, 
14. marraskuuta 2012,  
Accompanying the document 
Report from the Commission 
to the European Parliament 
and the Council on the 
Implementation of Water 
Framework Directive 
(2000/60/EC) River Basin 
Management Plans.
32 Tilintarkastustuomioistuimen 
erityiskertomus nro 4/2014 ja 
erityiskertomus nro 23/2015.
19 Huomautukset 
31 
Panimme merkille myös, että jäsenvaltioiden on arvioitava edistymistään vesipo -
litiikan puitedirektiivin noudattamisessa sen perusteella, kuinka suuressa osassa 
kunkin vesistöalueen vesistöistä vesien tila on hyvä; jäsenvaltioiden ei kuitenkaan 
edellytetä määrittävän tätä varten tavoitteita esimerkiksi ravinteiden vähene -
misen osalta (tai muita tämän tarkastuksen kannalta relevantteja tavoitteita, 
esimerkiksi tiettyjen pilaavien aineiden kuormituksen vähenemisen osalta). Siksi 
on mahdotonta arvioida, missä määrin vesienhoitosuunnitelmiin sisältyvät toi -
menpiteet auttavat vähentämään ravinteita Itämeressä.
Tarkastuskäynnin kohteena olleet jäsenvaltiot ottavat 
suunnitelmissaan ja säädöskehyksessään Itämeren 
suojelukomission suositukset huomioon vain osittain
32 
Yhdyskuntajätevesien käsittelyn osalta Itämeren suojelukomissio on esittänyt 
allekirjoittajamaille suosituksia, jotka ulottuvat EU:n direktiivien vaatimuksia 
pidemmälle. Merkittävimmät suositukset esitetään laatikossa 1 .
Yhdyskuntajätevesien käsittelyä koskevat Itämeren suojelukomission suositukset, 
jotka menevät EU:n direktiivien vaatimuksia pidemmälle
28E/5  (vuodelta 2007) koskee hyviä käytäntöjä, joissa on kyse
 οviemärijärjestelmien kehittämisestä ja kunnossapidosta
 οyhdyskuntajätevesien fosforin käsittelystä puhdistamon koosta riippuen; siinä esimerkiksi suositellaan 
enimmäismääräksi 0,5 mg/l purkuvedessä, joka on peräisin yli 10 000 alv:n jätevedenpuhdistamosta, kun 
taas yhdyskuntajätevesidirektiivin standardi on 1 mg/l.
28E/7  (vuodelta 2007) koskee polyfosfaattien käytöstä pesuaineissa annettuja standardeja, jotka allekirjoitta -
jamaiden pitäisi vähitellen ottaa käyttöön kansallisen aikataulunsa mukaisesti. Allekirjoittajamaiden olisi
 οrajoitettava fosforin kokonaismäärää pyykinpesuaineissa
 οselvitettävä, voidaanko konetiskiaineiden polyfosfaatit korvata.Laatikko 1
20 Huomautukset 
33 
Yksikään kolmesta tarkastuskäynnin kohteena olleesta jäsenvaltiosta ei ollut 
sisällyttänyt näitä Itämeren suojelukomission suosituksia säädöskehykseensä. 
Merkillepantavaa on, että ainoakaan niistä ei ollut alkanut soveltaa pyykinpesuai -
neisiin pakollisia fosforin pitoisuusrajoja ennen kaikille jäsenvaltioille asetettua 
määräaikaa (30. kesäkuuta 2013)33. Yksikään niistä ei ole vielä ottanut käyttöön 
konetiskiaineisiin sovellettavia raja-arvoja (suositus 28E/7).
34 
Suomessa fosforin enimmäismääriä sovelletaan puhdistamoihin lähinnä ympä -
ristölupajärjestelmän kautta. Vastaanottavan vesistön ekologisesta tilasta riip -
puen luvat voivat sekä puhdistamon purkuveden typpi- että fosforipitoisuuden 
kohdalla olla tiukemmat kuin yhdyskuntajätevesidirektiivissä edellytetään. Luvat 
saattavat olla jopa Itämeren suojelukomission suositusta34 vaativampia. Latviassa 
ja Puolassa Itämeren suojelukomission suositusta ei ole otettu huomioon jäte -
vedenpuhdistamoiden toiminnanharjoittajien ympäristöluvissa. Kummassakin 
maassa havaittiin siitä huolimatta tarkastuksen aikana puhdistamoja, jotka nou -
dattavat Itämeren suojelukomission suosituksia (yksi kolmesta puhdistamosta 
Latviassa ja neljä seitsemästä puhdistamosta Puolassa).
35 
Maatalouden osalta Itämeren suojelukomissio on suositellut, että maatalous -
maahan sovelletaan lannasta peräisin olevan fosforin raja-arvoa 25 kg/ha/vuosi 
(Itämeren suojelukomission suositus 28E/4  vuodelta  2007). Tällaisesta fosforin 
käyttöön lannoitteissa sovellettavasta raja-arvosta ei kuitenkaan ole määrätty 
ainoankaan tarkastuskäynnin kohteena olleen maan lainsäädännössä, tiettyjen 
maaseudun kehittämistoimien lannoitteita ja torjunta-aineita koskevissa vähim -
mäisvaatimuksissa35 tai hajakuormituksen hallintaa koskevissa vesienhoitosuun -
nitelmien toimenpiteissä (ks. kohta 29). Muista Itämerta ympäröivistä maista 
vain Ruotsi, Saksa ja Viro ovat säätäneet lakeja, joissa rajoitetaan fosforin käyttöä 
lannoitteissa. Lait eivät kuitenkaan ole yhtä tiukat kuin Itämeren suojelukomis -
sion suositus36.33 Asetus (EY) N:o 648/2004, 
sellaisena kuin se on 
muutettuna 14 päivänä 
maaliskuuta 2012 annetulla 
Euroopan parlamentin ja 
neuvoston asetuksella 
(EU) N:o 259/2012 asetuksen 
(EY) N:o 648/2004 
muuttamisesta siltä osin kuin 
kyse on fosfaattien ja muiden 
fosforiyhdisteiden käytöstä 
kuluttajille tarkoitetuissa 
pyykinpesuaineissa ja 
kuluttajille tarkoitetuissa 
konetiskiaineissa (EUVL L 94, 
30.3.2012, s. 16).
34 Kaikissa ympäristöluvissa, 
jotka vuonna 2014 
myönnettiin 160–16 900 avl:n 
puhdistamoille Etelä- ja 
Lounais-Suomessa, asetettiin 
fosforille raja-arvot, jotka ovat 
vähintään yhtä tiukat kuin 
Itämeren suojelukomission 
suosituksessa 28E/5.
35 Maaseudun 
kehittämisohjelmissa 
yksilöidyt vaatimukset, joita 
maatalouden ympäristötukia 
saavien viljelijöiden täytyy 
noudattaa (pakollisten 
täydentävien ehtojen 
standardien lisäksi)-.
36 F. Amery (ILVO) ja O.F. 
Schoumans (Alterra 
Wageningen UR) Agricultural 
Phosphorus legislation in 
Europe, huhtikuu 2014.
21 Huomautukset 
36 
Tarkastuskäynnin kohteena olleet kolme jäsenvaltiota perustelevat suosituksen 
noudattamatta jättämistä joko sillä, että niiden maaperässä on niukasti fosforia, 
tai sillä, että fosforin käyttö maatalousmaalla on keskimäärin melko vähäistä. 
Havaitsimme kuitenkin, että fosforia koskevat tiedot osoittavat käytettyjen mää -
rien toisin paikoin ylittävän Itämeren suojelukomission suositteleman määrän, 
maaperässä olevan paikoitellen runsaasti fosforia ja fosforin valunnan olevan 
huomattavaa37. Itämeren suojelukomission suosituksessa 28E/4 viitataan myös 
ympäristölupiin, jotka koskevat tiloja, joilla on yli 40 000 yksikköä siipikarjaa, 
2 000 sikaa, 750 emakkoa tai 400 nautaa. Kaikissa Itämerta ympäröivissä jäsen -
valtioissa sika- ja siipikarjatiloilla täytyy olla ympäristölupa, jollaista edellytetään 
myös ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 
annetussa EU:n direktiivissä38. Tosin Puola ei vaadi ympäristölupaa yli 400 eläinyk -
sikön kotieläintiloilta. Suomessa ja Latviassa ympäristölupa vaaditaan kuitenkin 
kaikilta kotieläintiloilta, vaikka niillä olisi huomattavasti vähemmän eläimiä kuin 
Itämeren suojelukomission suosituksen raja-arvo edellyttää.
Itämeren ravinnepäästöjen seurantatietojen luotettavuutta 
ei ole varmistettu
37 
Kunkin allekirjoittajamaan viranomaiset seuraavat jokien, purojen ja suorien 
päästöjen kautta Itämereen kulkeutuvaa ravinnekuormitusta ja toimittavat tiedot 
vuosittain Itämeren suojelukomissiolle. Mittaukset tehdään Itämereen virtaavien 
jokien suilla Itämeren suojelukomission suosittelemia vakiomenetelmiä käyttäen. 
Nämä vuosittaiset tiedot osoittavat vesiteitse tapahtuvan meren pilaantumisen 
kokonaistason kuormituslähteen tyypistä ja kuormituksen alkuperämaasta riip -
pumatta. Kustakin maasta rajojen yli kulkeutuvat typpi- ja fosforipäästöt rapor -
toidaan kuuden vuoden välein.
38 
Kuormituslähteen tyypin ja toiminta-alan perusteella eritellyt ravinnepäästöt 
raportoidaan myös kuuden vuoden välein39. Nämä tiedot ovat erityisen hyödyl -
lisiä, kun arvioidaan eri toiminta-alojen tuottamien ravinnepäästöjen kehitystä. 
Tiedot ovat lisäksi olennaisia määritettäessä kullekin alalle kustannustehokkaita 
toimenpiteitä.
39 
Tarkastuksessa ilmeni, että Itämeren suojelukomission tavoitteita ajatellen haja -
kuormitus arvioidaan yhteisin menetelmin kunkin maan osalta, mutta ei alemmil -
la tasoilla, esimerkiksi vesistöalueiden tai niiden osien taikka vesistöjen tasolla. 
Lisäksi havaitsimme, että Itämeren suojelukomission luvut eivät vastaa arvioita, 
joita kukin jäsenvaltio tekee laatiessaan eri menetelmillä vesipolitiikan puitedi -
rektiivin mukaiset vesienhoitosuunnitelmansa.37 Suomessa käytetään fosforia 
keskimäärin noin 10 kg/ha/
vuosi, mutta joillakin alueilla 
määrä on suurempi kuin 
25 kg/ha/vuosi ( Lähde:  Report 
on the implementation of 
HELCOM Recommendations 
within the competence of 
HELCOM LAND adopted since 
HELCOM BSAP (2007), sivu 10). 
Puolassa fosforipitoisten 
kivennäislannoitteiden käyttö 
on ollut kasvusuunnassa, 
mutta on nyt vakiintunut 
suurin piirtein tasolle 25 kg/
ha/vuosi ( Lähde:  Report on the 
state of the environment in 
Poland in 2008, GIOS 2010). 
Ainakin 20 prosentilla 
käytetystä maatalousmaasta 
maaperän fosforipitoisuus oli 
korkea tai hyvin korkea ( Lähde : 
Monitoring of the chemistry of 
Polish arable soils, Lublinin 
alueellinen 
maatalouskemikaalien 
seuranta-asema, 2005).
38 Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiivi 2008/1/
EY, annettu 15 päivänä 
tammikuuta 2008,ympäristön 
pilaantumisen ehkäisemisen ja 
vähentämisen 
yhtenäistämiseksi (EUVL L 24, 
29.1.2008, s. 8). Direktiivi 
korvattiin teollisuuden 
päästöistä (yhtenäistetty 
ympäristön pilaantumisen 
ehkäiseminen ja 
vähentäminen) 24 päivänä 
marraskuuta 2010 annetulla 
Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiivillä 
2010/75/EU (EUVL L 334, 
17.12.2010, s. 17).
39 Tätä kuormituslähteiden 
yksityiskohtaista arviointia 
kutsutaan 
päästölähdekohtaiseksi 
lähestymistavaksi 
(Comprehensive Waterborne 
Pollution Load Compilations, 
PLC). Sen avulla kvantifioidaan 
pistekuormituslähteistä 
(taajamat, teollisuus ja 
kalanviljelylaitokset) vesitse 
kantautuvat päästöt, 
hajakuormituslähteistä 
(maatalous, hoidetut metsät, 
ilmansaastelaskeuma, 
haja-asutus ja sadevesi) 
kantautuvat päästöt sekä 
luonnollinen taustakuormitus 
sisämaan pintavesiin.
22 Huomautukset 
40 
Esimerkiksi Latvian vesienhoitosuunnitelmien hajakuormitusluvut ovat alhaisem -
mat kuin Itämeren suojelukomission tietokannassa olevat luvut samalta vuodelta. 
Tämä epäjohdonmukaisuus vaikuttaa myös rajojen yli kulkeutuvaa kuormitusta 
kuvaaviin lukuihin. Lisäksi vesienhoitosuunnitelmien seurantatiedot viittaavat 
pintavesien ravinnepitoisuuksien parantumiseen vuosina 2006–2013, kun taas 
Itämeren suojelukomission tiedot näyttävät Latviasta Itämereen kulkeutuvan 
ravinnekuormituksen lisääntyneen. Puolassa vesienhoitosuunnitelmia varten 
tehdyissä arvioissa rannikkovesien ja jokisuiden vaihettumisalueiden tila ei näytä 
vuosina 2010–2013 parantuneen ravinnepitoisuuksien osalta. Itämeren suojeluko -
missiolle toimitettujen tietojen mukaan ravinnekuormitus näyttää silti jatkuvasti 
pienentyneen.
41 
Nämä ilmeiset epäjohdonmukaisuudet kyseenalaistavat seurantatietojen luotet -
tavuuden etenkin rajojen yli kulkeutuvaa kuormitusta ja hajakuormitusta kos -
kevien lukujen kohdalla. Tämän on havainnut myös Itämeren suojelukomission 
asiantuntijaryhmä, joka on pyytänyt jäsenvaltioita toimittamaan tiedot siitä, 
minkä verran ne olettavat ravinnekuormituksen vähenevän vesipolitiikan puitedi -
rektiivin täytäntöönpanon ansiosta40.
Yhdyskuntajätevesien ravinnekuormituksen 
vähentämistoimien tehokkuus
42 
Yhdyskuntajätevedet muodostavat noin 90 prosenttia kaikista pistekuormitusläh -
teistä. Osa tästä kuormituksesta on peräisin Venäjältä ja Valko-Venäjältä, joissa ei 
sovelleta EU:n lainsäädäntöä.
43 
Yhdyskuntajätevesidirektiivin mukaan kaikissa EU:n jäsenvaltioiden taajamissa41, 
joiden avl on yli 200042, on oltava jätevesien viemäröintijärjestelmä. Jos viemä -
röintijärjestelmän rakentaminen ei ole perusteltua, on käytettävä erillisjärjestel -
miä tai muita asianmukaisia järjestelmiä, joilla saavutetaan yhtä hyvä ympäris -
tönsuojelun taso (3 artikla). Yhdyskuntajätevedet on ennen vesistöön johtamista 
käsiteltävä biologisesti niin, että orgaanisen saasteen43 pitoisuus alittaa tietyn 
raja-arvon (4 artikla). Haavoittumiselle alttiilla alueilla on lisäksi tarpeen vaatia 
tehokkaampaa käsittelyä. Jos alue on altis haavoittumiselle rehevöitymisen tai 
rehevöitymisvaaran vuoksi, jäsenvaltiot voivat valita kahdesta vaihtoehdosta. En -
sinnäkin ne voivat pyrkiä direktiivin typpi- ja/tai fosforirajat alittaviin pitoisuuk -
siin yli 10 000 avl:n taajamissa olevien puhdistamojen jätevesissä (5 artiklan 2 ja 
3 kohta). Toinen vaihtoehto on, että jäsenvaltiot poistavat tietyn prosenttiosuu -
den haavoittumiselle alttiilla alueilla oleville puhdistamoille tulevasta fosforin ja 
typen kokonaiskuormituksesta (5 artiklan 4 kohta).40 LOAD 7-2014, 3-2. 
Asiantuntijaryhmän 
kokouspöytäkirja. Kokouksen 
aiheena oli seuranta, jolla 
mitataan, miten eri maat ovat 
edistyneet Itämeren suojelun 
toimintaohjelman ravinteiden 
vähennystavoitteiden 
saavuttamisessa (Riika, Latvia, 
12.–14. maaliskuuta 2014). 
Kokouksessa pidettiin tärkeinä 
tietoja oletetusta ravinteiden 
vähenemisestä niin Itämeren 
suojelun toimintaohjelman 
seurannan kuin vesipolitiikan 
puitedirektiivin ja 
meristrategiapuitedirektiivin 
välisen paremman synergian 
varmistamisen kannalta.
41 Alue, jossa on niin tiheä asutus 
ja/tai niin runsaasti 
yritystoimintaa, että jätevedet 
on viemäröitävä ja johdettava 
jätevedenpuhdistamoon tai 
purkupaikkaan.
42 Asukasvastineluku: 
Kvantitatiivinen ilmaus, joka 
kuvaa jäteveden aiheuttamaa 
saastekuormitusta. Avl kuvaa 
”vastaavaa” ihmismäärää, joka 
tuottaa vaikutukseltaan 
samansuuruisen jätemäärän. 
Yksi avl vastaa yhden 
asukkaan tuottamaa 
jätevesikuormitusta.
43 Biokemiallinen hapenkulutus 
(BOD5), kemiallinen hapen 
kulutus (COD) ja kiintoaineen 
kokonaispitoisuus.
23 Huomautukset 
44 
Itämeren ympärillä sijaitseville jäsenvaltioille, jotka liittyivät EU:hun vuonna 2004 
(Latvia, Liettua, Puola ja Viro) myönnettiin direktiivin täytäntöönpanoa varten 
siirtymäaika. Liettuan ja Viron siirtymäaika päättyi vuoden 2012 lopussa (viimei -
simpien direktiivin toteuttamista koskevien tietojen raportointivuosi). Sen sijaan 
Latvian ja Puolan ei vielä edellytetty noudattavan direktiiviä kaikilta osin, koska 
niiden siirtymäaika päättyy 31. joulukuuta 2015.
45 
Tarkastimme
– noudattavatko jäsenvaltiot yhdyskuntajätevesidirektiiviä
– ovatko EU:n osarahoittamat jätevedenpuhdistamot tehokkaita ja taloudelli -
sesti kestäviä
– onko komissio toteuttanut tarvittavat toimet varmistaakseen, että jäsenval -
tiot noudattavat direktiiviä
– onko EU:n tuki Venäjälle ja Valko-Venäjälle johtanut ravinteiden merkittävään 
vähentämiseen jätevesissä.
Useimmat jäsenvaltiot eivät vielä noudata 
yhdyskuntajätevesidirektiiviä
Jäsenvaltiot, joiden oli noudatettava direktiiviä ennen vuotta 2012
46 
Taulukossa 1  kuvataan direktiivin noudattamisen tasoa vuonna 2012 jäsenvalti -
oissa, jotka olivat saavuttaneet biologisen käsittelyn ja tehokkaamman käsittelyn 
osalta asetetun lopullisen määräajan. Saksa ja Suomi olivat toteuttaneet direktii -
vin 4 (biologinen käsittely) ja 5 (tehokkaampi käsittely) artiklan lähes kokonaan.
24 Huomautukset 
47 
Jätevesien keruun osalta komissio katsoo kaikki jäsenvaltiot vaatimuksenmu -
kaisiksi riippumatta siitä, kuinka suuri osuus jätevedestä käsitellään erillisillä tai 
muilla asianmukaisilla järjestelmillä. Tämä osuus on suurin Liettuassa ja Virossa 
(ensimmäisen kohdalla 10,2 prosenttia ja jälkimmäisen kohdalla 3,6 prosenttia yli 
2 000 avl:n taajamien jätevesikuormituksesta).
48 
Direktiivissä ei aseteta tällaisille järjestelmille tarkkoja ehtoja: niillä on saavutetta -
va yhtä hyvä ympäristönsuojelun taso kuin keskitetyillä viemäröintijärjestelmillä. 
Komissio on vasta äskettäin pyytänyt jäsenvaltioita kuvaamaan erillisjärjestel -
miään. Tilintarkastustuomioistuin on tuonut tämän esiin jo aiemmin44.Taulukko 1Keskeiset tiedot yhdyskuntajätevesidirektiivin noudattamisesta jätevesien 
käsittelyn osalta
DK DE EE LT FI SE
Jäsenvaltion kokonaiskuormitus (avl) 11 607 945 112 878 422 1 642 766 2 757 900 5 239 700 12 672 633
Biologinen käsittely1
Kokonaiskuormitus, jonka käsittelyn on vastattava säännöksiä 
(avl)11 232 613 112 672 240 1 579 138 2 757 900 5 070 800 12 404 389
Kokonaiskuormitus, jonka käsittely vastaa säännöksiä (avl) 11 153 597 112 561 974 1 510 498 2 757 900 5 054 100 12 095 484
Kokonaiskuormituksen osuus (%), jonka käsittely vastaa 
säännöksiä (avl)99,3 % 99,9 % 95,7 % 100,0 % 99,7 % 97, 5  %
Tehokkaampi käsittely2
Kokonaiskuormitus, jonka käsittelyn on vastattava säännöksiä 
(avl)10 358 176
Vastaa 5 
artiklan 4 
kohtaa31 466 475 2 582 700 4 583 900 11 657 155
Kokonaiskuormitus, jonka käsittely vastaa säännöksiä (avl) 10 235 632 1 310 525 2 497  700 4 567 200 10 366 880
Kokonaiskuormituksen osuus (%), jonka käsittely vastaa 
säännöksiä (avl)98,8 % 89,4 % 96,7 % 99,6 % 88,9 %
1 Biologinen käsittely ei sovellu < 10 000 avl:n taajamiin, joista jätevedet puretaan suoraan rannikolle.
2  Kaikki jäsenvaltiot Saksaa lukuun ottamatta soveltavat tehokkaampaa käsittelyä taajamissa 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tällöin tehok -
kaampaa käsittelyä ei voida soveltaa < 10 000 avl:n taajamiin eikä taajamiin, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden ulkopuolella.
3  Saksa soveltaa tehokkaampaa käsittelyä 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Toisin sanoen Saksassa jätevedenpuhdistamoille tulevasta ravintei -
den kokonaiskuormituksesta on poistettava 75 prosenttia. Saksassa poistettiin jätevedenpuhdistamoille tulevasta typen kokonaiskuormituk -
sesta 82 prosenttia ja fosforin kokonaiskuormituksesta 90 prosenttia vuonna 2012.
Lähde:  Komission tiedot joulukuulta 2012.
44 Tilintarkastustuomioistuimen 
erityiskertomus nro 2/2015.
25 Huomautukset 
49 
Komissio pitää keruuta vaatimuksenmukaisena, kun jokaisen taajaman aiheut -
tamasta kuormituksesta 98 prosenttia kerätään keskitettyihin viemäriverkkoihin 
tai käsitellään erillisissä tai muissa asianmukaisissa järjestelmissä ja loppuja kahta 
prosenttia vastaava avl on alle 2 000. Kauden 2014–2020 toimenpideohjelmia 
hyväksyessään komissio edisti käytännössä näiden prosentuaalisten tavoitteiden 
saavuttamista investoimalla keskitettyihin viemäröintijärjestelmiin.
Jäsenvaltiot, joiden on saatava direktiivin täytäntöönpano 
päätökseen vuoden 2015 loppuun mennessä
50 
Niistä kahdesta tarkastuskäynnin kohteena olleesta jäsenvaltiosta, joiden siirty -
mäkausi oli vielä voimassa, yksi ei ollut saavuttanut välitavoitteitaan (Latvia) ja 
yksi ei ollut toimittanut täydellisiä ja luotettavia tietoja (Puola).
51 
Puolassa toiminta ei tule olemaan direktiivin mukaista vuonna 2015. Tehokkaam -
paa käsittelyä suunniteltiin vain kapasiteetiltaan yli 15 000 avl:n jätevedenpuh -
distamoihin. Puola oli nimittäin päättänyt soveltaa direktiivin tarjoamaa toista 
vaihtoehtoa poistamalla haavoittumiselle alttiilla alueilla oleville yhdyskuntajä -
tevesien käsittelylaitoksille tulevasta fosforin ja typen kokonaiskuormituksesta 
keskimäärin 75 prosenttia (ks. kohta 43). Tämä päätös ei kuitenkaan ole asianmu -
kainen, sillä Puolan liittymissopimuksessa myönnetään siirtymäaika ainoastaan 
ensimmäisen vaihtoehdon toteuttamiselle (ravinteiden vähentäminen standardin 
mukaiseksi kaikissa yli 10 000 avl:n taajamissa), ei toiselle vaihtoehdolle. Komissio 
reagoi asiaan vasta vuonna 2010 (ks. kohdat 59 ja 60).
52 
Puolan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan Puola ylittää vuoden 2015 
loppuun mennessä 95 prosentilla jätevesien keruuseen osoitetut määrärahansa 
ja 79 prosentilla puhdistamoille osoitetut määrärahansa (kummatkin pääosin 
EU:n osarahoittamia). Merkittävistä investoinneista huolimatta direktiivin nou -
dattamiseen on Puolassa vielä pitkä matka. Puolan viranomaiset ennakoivat, että 
1 559 taajamasta 1 029:ssa (63 prosenttia maan jätevesien aiheuttamasta kuormi -
tuksesta) direktiiviä ei noudateta kaikilta osin vuoden 2015 loppuun mennessä. 
Liittymissopimuksen virheellinen soveltaminen sekä taajamien epätäsmällinen ja 
vaihteleva määritteleminen45 ovat osaltaan johtaneet merkittäviin viiveisiin.45 2002: 1 378 taajamaa ja avl 
41 miljoonaa. 2006: taajamien 
lukumäärä lisääntyi 
26 prosenttia ja kuormitus 
12 prosenttia. 2013: nämä 
luvut alenivat 10 prosenttia ja 
16 prosenttia verrattuna 
vuoteen 2006.
26 Huomautukset 
53 
Latviassa vaatimustenmukaisuus voitaisiin saavuttaa vuoden 2015 loppuun 
mennessä. Viranomaiset olettavat kuitenkin, että vuonna 2020 (viiden vuoden 
kuluttua verkon laajentamisesta) väestöstä on tarkoitus kattaa 93 prosenttia, 
mutta vain 85 prosenttia on kytketty verkkoon. Latvian hallitus teki vuonna 2014 
lakiehdotuksen, joka edistäisi kotitalouksien kytkemistä viemäriverkkoon. Lakieh -
dotuksen mukaan kunnat voisivat myöntää avustuksia henkilöille, jotka haluavat 
kytkennän.
54 
EU osarahoitti eräissä Puolan ja Latvian suurissa kaupungeissa investointeja jäte -
vesien käsittelyteknologiaan, joka poistaa fosforia tehokkaammin kuin direktii -
vissä vaaditaan (ks. kohta 34). Latvian vesienhoitosuunnitelmissa ehdotettiin täl -
laisia investointeja myös pienempiin kaupunkeihin46 alueilla, joiden vesistöissä ei 
ole onnistuttu saavuttamaan vesien hyvää tilaa. Näitä investointeja ei kuitenkaan 
ollut tehty tarkastuksen ajankohtaan mennessä. Puolan vesienhoitosuunnitelmiin 
ei sisältynyt tällaisia investointeja.
EU:n osarahoittamat jätevedenpuhdistamot ovat tehokkaita, 
mutta niiden taloudellinen kestävyys ei aina ole taattu
55 
Vuoden 2013 lopussa kaikissa kymmenessä tarkastetussa jätevedenpuhdistamos -
sa (kolme Latviassa ja seitsemän Puolassa) purkuvesi vastasi EU:n standardeja lu -
kuun ottamatta yhtä puhdistamoa Latviassa. Kyseisen puhdistamon oli tarkoitus 
olla vaatimustenmukainen ennen Latvialle asetettua lopullista määräaikaa, joka 
oli joulukuussa 2015. Lisäksi yksi puhdistamo Latviassa ja neljä puhdistamoa Puo -
lassa noudattivat fosforin osalta Itämeren suojelukomission tiukempia suosituksia 
(ks. suositus 28E/5 laatikossa 1 ).
56 
Tarkastuskäynnin kohteena olleiden puhdistamojen käsittelykapasiteetista 
havaittiin, että yksi Latviassa (Ogre) toimivista puhdistamoista oli tarpeettoman 
suuri. Orgaanisen aineksen käsittely vei vain 29 prosenttia sen kapasiteetis -
ta. Havaitsimme lisäksi, että neljän puolalaisen puhdistamon (Varsova, Łódź, 
Szczecin ja Gdynia) kapasiteetti olisi voinut olla pienempi. Laitokset käsittelivät 
myös pohjaveden imeytymisestä peräisin olevaa puhdasta vettä, joka muo -
dosti 21–26 prosenttia kokonaismäärästä. Samankaltaisia aiheita tuodaan esiin 
tilintarkastustuomioistuimen äskettäin julkaisemassa kertomuksessa Tonavan 
jokivesistöalueesta47.46 Investointeja jätevesien 
käsittelyyn 15 kaupungissa, 
joissa on enemmän kuin 
10 000 asukasta (Väinäjoen ja 
Gauja-joen vesistöalueet), 
sekä useissa alle 2 000 
asukkaan taajamissa.
47 Ks. erityiskertomus nro 2/2015, 
kohdat 65–67.
27 Huomautukset 
57 
Kunnat määrittävät taajamien vesihuollon hinnat kansallisten sääntöjen mukai -
sesti ja hakevat hinnoille kansallisen sääntelyviranomaisen hyväksynnän. Tote -
simme tarkastuksessamme, että Latviassa hinnat eivät kata omaisuuserien arvon 
alenemisesta aiheutuneita kustannuksia. Sama puute ilmeni yhdessä seitsemästä 
tarkastuskäynnin kohteena olleesta puhdistamosta Puolassa. Tuotetut tulot eivät 
näissä tapauksissa riitä kattamaan elinkaarensa päähän tulleiden omaisuuserien 
korvaamista uusilla. Puutteen syynä voi olla myös puhdistamojen vajaakäyttö. 
Kaikissa tarkastuksen kohteena olleissa taajamissa veden hinta oli alhaisempi 
kuin yleisesti hyväksytty kohtuullinen taso (neljä prosenttia kotitalouksien tu -
loista, johon komissio viittaa suuntaviivoissaan48). Tilintarkastustuomioistuin on 
esittänyt vastaavia huomioita aiemminkin49.
Komissio ei ole kohdistanut oikea-aikaista seurantaa 
direktiivin täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa
58 
Komissio tarkastaa ensimmäisenä seurantatoimenaan, että yhdyskuntajätevesi -
direktiivin säännökset on sisällytetty jäsenvaltioiden säädöskehykseen oikein. 
Tarkastus perustuu sääntöjenmukaisuustutkimuksiin. Tarkastaminen aloitettiin 
heti direktiivin tultua voimaan ja johti oikeudenkäyntiin Ruotsia, Saksaa ja Tans -
kaa vastaan. Unioniin vuonna 2004 liittyneiden Itämeren rannikolla sijaitsevien 
jäsenvaltioiden osalta tarkastaminen ei ole johtanut oikeudenkäynteihin.
59 
Puolan osalta vuonna 2005 tehdyssä sääntöjenmukaisuustutkimuksessa ei 
ilmennyt oikeudellisia ongelmia, mutta siinä todettiin selvästi, että Puola on 
soveltanut direktiivin 91/271 5 artiklan 4 kohdan vaihtoehtoista menettelyä. Tut -
kimuksessa katsottiin, että liittymissopimuksen siirtymämääräykset koskevat niin 
ollen vaatimusta vähentää typen ja fosforin kokonaismääriä 75 prosenttia. Kuten 
kohdassa 51 tuodaan esiin, liittymissopimuksessa kuitenkin myönnetään Puolalle 
siirtymäaika 5 artiklan 2 ja 3 kohdan soveltamiseen (tehokkaampaa käsittelyä 
koskeva ensimmäinen vaihtoehto) eikä 5 artiklan 4 kohdan (toinen vaihtoehto) 
soveltamiseen.
60 
Komissio reagoi asiaan vasta vuonna 2010, kun sen piti hyväksyä jätevesi-infra -
struktuureita koskevat hankehakemukset, jotka eivät vastanneet Puolan liittymis -
sopimusta. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että komission toimet eivät olleet 
oikea-aikaisia.48 Uusi ohjelmakausi 2007–2013, 
Suuntaviivat kustannus-hyöty -
analyysien tekemistä varten, 
valmisteluasiakirja 4, 8/2006.-
49 Tilintarkastustuomioistuimen 
erityiskertomus nro 2/2015.
28 Huomautukset 
61 
Tammikuussa 2012 komissio pyysi EU:n osarahoituksen ehtona Puolaa osoitta -
maan, että kaikki yli 10 000 avl:n taajamia koskevat hankkeet olivat direktiivin 
5 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisia. Puolan on siis muutettava yhdyskuntajätevesiä 
koskeva täytäntöönpanosuunnitelmansa siten, että siihen sisältyy lisäinvestointe -
ja sääntöjen noudattamiseksi, vaikka maa siksi jää liittymissopimuksessa vahvis -
tetusta määräajasta.
62 
Seurantansa toisessa vaiheessa komissio kohdistaa jatkuvaa seurantaa yhdyskun -
tajätevesidirektiivin kansallisten täytäntöönpanosuunnitelmien etenemiseen. 
Seuranta perustuu jäsenvaltioiden kahden vuoden välein toimittamiin tietoihin 
(17 artikla). Komission mukaan tiedot eivät olleet vaikuttavan seurannan kannal -
ta riittäviä. Tämän vuoksi komissio otti vuonna 2014 käyttöön uuden raportti -
mallin50. Komission toimet eivät kuitenkaan tältä osin riitä korjaamaan nykyisiä 
puutteita. Se ei esimerkiksi pyydä tietoja ehdotettujen investointien oletetuista 
tuotoksista tai tuloksista (viemäriputkiston pituus kilometreinä tai taajamasta 
kerättävien jätevesipäästöjen prosenttisosuus).
63 
Lisäksi komissio pyytää jäsenvaltioilta tietoja siitä, missä määrin ne ovat noudat -
taneet jäteveden keruuta ja käsittelyä koskevia säännöksiä (15 artiklan 4 kohta). 
Tästä saattaa seurata EU Pilot – yhteydenpitoa51 ja myöhemmin oikeustoimia, jos 
rikkomistapauksia vahvistetaan ilmenneen. Komission toimet eivät kuitenkaan 
tässä kohdin olleet oikea-aikaisia. Komissio on käynnistänyt EU Pilot -yhteyden -
pidon Itämeren rannikolla sijaitsevien jäsenvaltioiden kanssa vasta kauan liitty -
missopimuksissa asetettujen määräaikojen umpeuduttua (Liettua: vuoden 2014 
lopussa niiden taajamien osalta, joiden määräaika oli vuonna 2008; Latvia: 
vuoden 2014 lopussa niiden taajamien osalta, joiden määräaika oli vuonna 2010). 
Lisäksi komissio käynnisti rikkomismenettelyn Ruotsia ja Suomea vastaan vuon -
na 2002, koska ne päättivät vähentää vain fosforin (eivät typen) määrää tietyillä 
rannikon ja sisämaan alueilla. Euroopan unionin tuomioistuin päätyi Suomen 
kannalle, mutta Ruotsi velvoitettiin vähentämään jätevesien typpipäästöjä 36 taa -
jamassa52. Komissiossa saatavilla olevien tietojen mukaan tilanne ei vuonna 2015 
vieläkään vastannut vaatimuksia kahdeksassa taajamassa.50 Komission 
täytäntöönpanopäätös 
2014/431/EU, annettu 
26 päivänä kesäkuuta 2014, 
neuvoston direktiivin 91/271/
ETY täytäntöönpanemiseksi 
laadittujen kansallisten 
ohjelmien raportointimalleista 
(EUVL L 197, 4.7.2014, s. 77).
51 EU Pilot -menettely on 
ensimmäinen askel kohti 
ongelmien ratkaisemista. 
Tarkoituksena on välttää 
virallinen rikkomismenettely, 
mikäli se on mahdollista.
52 Asia C-438/07 – Euroopan 
unionin tuomioistuimelle 
esitettyjen Ruotsin 
puolustusasiakirjojen liitteet 2 
ja 3.
29 Huomautukset 
64 
Panimme merkille myös, että tehokkaampaa käsittelyä koskeva valinnanvara 
johtaa tilanteeseen, jossa jäsenvaltiot voivat noudattaa direktiiviä ja sallia eri 
taajamissa eritasoisen ravinteiden vähentämisen. Havaitsimme, että eri puolilla 
Itämeren rannikkoa tarkastetun 28 puhdistamon purkuvesien ravinnepitoisuu -
det vaihtelivat merkittävästi (ks. liite IV ). Vuonna 2013 direktiiviä noudattaneista 
puhdistamoista voidaan todeta, että typpipitoisuus vaihtelee välillä 16,4 mg/l 
(Espoo) ja 3,7 mg/l (Helsinki); fosforipitoisuus puolestaan vaihtelee välillä 0,9 mg/l 
(Riika) ja 0,1 mg/l (Tukholma).
EU:n tuki Venäjälle ja Valko-Venäjälle saattaa olla 
kustannustehokasta, mutta tuki on tarpeisiin nähden 
vaatimatonta ja hankkeiden toteuttaminen on hidasta
65 
EU on myöntänyt vain vähän varoja Venäjän ja Valko-Venäjän jätevesihankkeisiin. 
Pohjoisen ulottuvuuden ympäristökumppanuuden (NDEP) tukirahasto on kan -
sainvälinen aloite, jolla pyritään ratkaisemaan vaikutuksiltaan rajat ylittäviä ym -
päristöongelmia Pohjois-Euroopassa. Vuosina 2001–2014 sen kautta myönnettiin 
177 miljoonaa  euroa muihin kuin ydinvoimaikkunaan liittyviin ympäristöhank -
keisiin Venäjällä ja Valko-Venäjällä. EU:n rahoitusosuus oli 44  miljoonaa  euroa. 
Tarkastusajankohtaan mennessä NDEP-kumppanuuden yhteydessä oli hyväk -
sytty 18 hanketta, jotka liittyivät jätevesien keruuseen ja käsittelyyn ja vesihuol -
toon. Hankkeista 15 toteutettiin Venäjällä ja kolme Valko-Venäjällä. Niiden osuus 
NDEP-avustuksista oli 71 prosenttia.
66 
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki (EBRD), joka hallinnoi kumppanuus -
rahastoa, esitti joulukuussa 2013 rahoittajien kokoukselle arvion, jonka mukaan 
NDEP-kumppanuuden yhteydessä hyväksyttyjen hankkeiden ansiosta typpeä 
voitaisiin vähentää yli 7 600 t/vuosi ja fosforia 2 300 t/vuosi. Määrät vastaavat 
noin 7:ää prosenttia ja 27:ää prosenttia Venäjän päästöistä ja 9:ää prosenttia 
ja 21:tä prosenttia Valko-Venäjän päästöistä. Tämä edesauttaisi huomattavas -
sa määrin Itämeren ravinteiden vähennysvaatimuksen toteuttamista. Rahoit -
tajien kokoukselle ei kuitenkaan ole esitetty seurantatietoja aikaansaaduista 
vähennyksistä.
30 Huomautukset 
67 
EU:n osuus rahastossa on suhteellisen pieni ja vastaanottajamaiden viranomais -
ten osarahoittama osuus merkittävä, joten EU:n rahoituksella on suuri vipuvai -
kutus: jokaista EU:n myöntämää kahta euroa kohden muista lähteistä on saatu 
98 euroa. EBRD:n arvioinnin mukaan fosforikuormituksen vähentäminen yhdellä 
tonnilla kumppanuuden ansiosta Venäjällä ja Valko-Venäjällä toteutettavien 
jätevedenkäsittelyhankkeiden avulla maksaa 462 000  euroa eli noin viidenneksen 
siitä, mitä se maksaa Ruotsissa, Saksassa ja Suomessa.
68 
Venäjältä peräisin olevien ravinteiden vähennys on saatu aikaan pääasiassa 
laajentamalla ja parantamalla Pietarin jätevesien keruu- ja käsittelyjärjestelmää. 
Järjestelmän toiminnanharjoittajalta saadut viimeaikaiset tiedot osoittavat, että 
fosforipitoisuus vastaa Itämeren suojelukomission standardia (ks. laatikko 1 ) yh -
dessätoista puhdistamossa kahdestatoista ja että typpipitoisuus vastaa Itämeren 
suojelukomission standardeja kahdeksassa puhdistamossa.
69 
Hankkeiden toteuttaminen on kuitenkin hidasta. Pitkälliset lainaneuvottelut, 
ympäristölainsäädännön muutokset ja urakkasopimusten tekemiseen kuluva aika 
johtavat siihen, että hankkeet päätetään useita vuosia hyväksymisen jälkeen. 
Vasta neljä jätevesiä koskevaa infrastruktuurihanketta kahdeksastatoista oli saatu 
päätökseen 31. lokakuuta 2014 mennessä, mikä vastaa puolta tuloksista, joita 
Venäjällä odotettiin saatavan aikaan. Vuonna 2002 hyväksytty hanke, joka koskee 
kunnallista ympäristöinvestointiohjelmaa Leningradin alueella, ja vuonna 2005 
hyväksytty hanke, joka koskee Kaliningradin vesi- ja ympäristöpalveluja, ovat 
viivästyneet merkittävästi, eikä niitä ole vielä saatu päätökseen. Näistä hank -
keista viimeksi mainittu on Itämeren kannalta hyvin tärkeä, koska Kaliningradin 
aiheuttama kuormitus on toiseksi suurin Pietarin jälkeen. Valko-Venäjällä ei ole 
toistaiseksi viety hankkeita päätökseen. Paljon on siis vielä tehtävä ennen kuin 
näistä maista peräisin olevat ravinteet vähenevät tarpeeksi.
Maataloudesta vesiin kulkeutuvan 
ravinnekuormituksen vähentämistoimien tehokkuus
70 
Maatalous on vesien pääasiallinen hajakuormituslähde (ks. kohta 4). Se on myös 
nykyisin vesien pääsiallinen ravinnekuormituksen lähde ylipäätään, etenkin 
maissa, joissa yhdyskuntajätevesistä johtuvaa pilaantumista on jo merkittävästi 
vähennetty. Esimerkiksi Suomessa kaksi kolmasosaa vesien mukana kulkeutuvas -
ta typpikuormituksesta on peräisin maataloudesta, kun taas Puolassa maatalous 
aiheuttaa yhden kolmasosan typpikuormituksesta.
31 Huomautukset 
71 
EU hyväksyi vuonna 1991 nitraattidirektiivin, jolla pyritään suojelemaan vesiä 
maatalouden nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta alueilla, joilta vesi valuu 
pilaantuneisiin tai pilaantumisvaarassa oleviin vesistöihin. Näillä ”nitraattiherkillä 
alueilla” on sovellettava nitraatteja koskevia toimenpideohjelmia. Jäsenvaltio voi 
myös päättää soveltaa direktiivin vaatimuksia koko alueellaan.
72 
Vuonna 2005 otettiin käyttöön täydentävien ehtojen järjestelmä, jossa viljelijöi -
den saamat tukimaksut kytkettiin muun muassa siihen, ovatko he noudattaneet 
ympäristövaatimuksia. Täydentävien ehtojen noudattaminen on tarkastettava 
systemaattisesti, kuten EU:n säännöksissä vaaditaan.
73 
Vesipolitiikan puitedirektiivissä säädetään, että jos perustoimenpiteet (nitraattidi -
rektiivin ja muiden hajakuormituksen hallintaa koskevien toimenpiteiden täytän -
töönpano, ks. kohta 29) eivät riitä saavuttamaan vesien hyvää tilaa (kuten Itäme -
ren tapauksessa), täydentäviä toimenpiteitä olisi toteutettava niillä vesistöjen 
valuma-alueilla, joilla vesien hyvää tilaa ei ole onnistuttu saavuttamaan. Nämä 
täydentävät toimenpiteet on sisällytettävä vesienhoitosuunnitelmiin. Tarkastus -
käynnin kohteena olleissa jäsenvaltioissa nämä toimenpiteet vastaavat lähinnä 
maaseudun kehittämisohjelmien toimenpiteitä, joita osarahoitetaan Euroopan 
maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta.
74 
Tarkastimme
– ovatko jäsenvaltiot panneet nitraattidirektiivin vaatimukset tehokkaasti täy -
täntöön ja onko komission toteuttama seuranta tarkoituksenmukaista
– onko täydentävien ehtojen järjestelmä tehokas vesiensuojelun näkökulmasta
– ovatko EU:n osarahoittamat maaseudun kehittämistoimenpiteet, joiden tar -
koituksena on vesiensuojelu, tehokkaita ravinteiden vähentämisen kannalta.
32 Huomautukset 
Nitraattidirektiivin täytäntöönpano ei ole tehokasta, vaikka 
komissio on onnistunut seurannassa suhteellisen hyvin
Puutteet pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeiden määrittämisessä
75 
Nitraattiherkkinä olisi pidettävä kaikkia maa-alueita, joilta vesi valuu pilaantu -
neisiin (rehevöityneet vedet ja vedet, joiden nitraattipitoisuus on yli 50 mg/l) tai 
pilaantumisvaarassa oleviin vesistöihin ja jotka edistävät nitraattien aiheuttamaa 
pilaantumista. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpideohjelma näillä vyöhyk -
keillä. Saksa, Tanska, Suomi ja Liettua eivät ole määrittäneet erityisiä vyöhykkeitä, 
vaan ovat päättäneet soveltaa toimenpideohjelmaa koko alueellaan. Muut neljä 
jäsenvaltiota – ja etenkin Puola – ovat määrittäneet nitraattiherkiksi alueiksi vain 
pienen osan alueestaan (Latvia 13 prosenttia, Puola 4,5 prosenttia, Ruotsi 22 pro -
senttia ja Viro 7 prosenttia), vaikka niiden vedet valuvat lähes kokonaisuudessaan 
Itämereen. Komissio on kyseenalaistanut nitraattiherkkien alueiden määrittelyn 
näissä maissa ja jopa vienyt Puolan Euroopan unionin tuomioistuimeen (ks. 
kohta 82).
76 
Toimenpideohjelman soveltaminen koko maassa, kuten Suomessa tehdään, 
helpottaa sääntöjen hyväksymistä, sillä säännöt ovat samat kaikille viljelijöille. 
Laajaperäisen maanviljelyn alueilla, joilla lannoitteita käytetään vähän, vastaan -
ottavien vesistöjen tila on hyvä ja niiden pilaantumisvaara on vähäinen, eräät toi -
menpideohjelman vaatimukset ovat tarpeettomia, mutta lisäävät hallinnollisia ja 
tarkastuskuluja. Toisaalta tehoviljelyn ja eläintenkasvatuksen alueilla vaatimukset 
eivät välttämättä riitä ravinteiden vähennykseen, joka on tarpeen sisävesien ja 
Itämeren hyvän tilan saavuttamiseksi. Esimerkiksi Etelä-Suomessa, missä nitraat -
tidirektiiviä on sovellettu 20 vuoden ajan, merkittävässä osassa vesistöjä vesien 
tila on välttävä. Suomi ei myöskään ole viime aikoina vähentänyt typpipäästöjään 
Itämereen (ks. kaavio 2 ).
77 
Fosforikuormituksen vähennystavoitteiden saavuttamiseen on vielä pitkä matka 
(ks. liite III ). Lisäksi nitraattidirektiivi keskittyy nitraatteihin, eikä siinä säädetä 
fosforin levityksen rajoituksista53. Jos rehevöitymisen syynä on fosfori, nitraatteja 
koskevan toimenpideohjelman soveltaminen ei välttämättä ratkaise ongelmaa, 
vaan jäsenvaltio saattaa joutua toteuttamaan lisätoimenpiteitä. Tarkastuskäynnin 
kohteena olleissa maissa ei ollut asetettu rajoituksia fosforin levittämiselle maa -
han (ks. kohta 35).53 Tätä ongelmaa käsitellään vain 
epäsuorasti direktiivin 
vaatimuksessa lannoitteiden 
maahan levittämisen 
rajoittamisesta. Lannoitteissa 
esiintyy yleensä sekä 
nitraatteja että fosforia (sekä 
muita ravinteita). Vaatimus ei 
silti takaa, että fosforin käyttö 
vähenee, sillä eri ravinteiden 
osuus kaupallisissa 
lannoitteissa vaihtelee.
33 Huomautukset 
Nitraatteja koskevien toimenpideohjelmien sisältö vaihtelee
78 
Direktiivissä säädetään viljelijöille pakollisista ja vapaaehtoisista vaatimuksista. 
Siinä kuitenkin määritetään tarkat raja-arvot vain muutamien pakollisten vaa -
timusten osalta. Näitä vaatimuksia sovelletaan siis yhdenmukaisesti kaikissa 
jäsenvaltioissa54. Jäsenvaltiot määrittävät muiden pakollisten vaatimusten osalta 
tarkat säännöt nitraatteja koskevissa toimenpideohjelmissaan. Kolmessa tar -
kastuskohteena olleessa jäsenvaltiossa näiden sääntöjen tiukkuus vaihteli, ja ne 
olivat löyhemmät kuin komission toimeksiannosta tehdyssä tutkimuksessa, kuten 
tuodaan esiin taulukossa 2 .
79 
Direktiivissä rajoitetaan lannasta peräisin olevan typen levitystä tarkasti, mutta 
ei kivennäislannoitteista peräisin olevan typen levitystä, joka on lisääntynyt55. 
Direktiivissä vaaditaan lisäksi yleisluontoisesti, että jäsenvaltioiden on rajoitet -
tava typen määrää levitettävissä lannoitteissa. Tällaisten vaatimusten tehokkuus 
varmistetaan parhaiten siten, että lannoitussuunnitelman tekeminen annetaan 
riippumattomien asiantuntijoiden tehtäväksi ja että suunnitelmille on haettava 
toimivaltaisten viranomaisten hyväksyntä. Nitraattidirektiivissä ei kuitenkaan 
edellytetä, että viljelijöillä on lannoitussuunnitelma ja että he pitävät lannoite -
rekisteriä. Suomen toimenpideohjelmassa viljelijöitä ei vaadita noudattamaan 
lannoitussuunnitelmia. Puolassa vaaditaan lannoiterekisteri, mutta myös lannoi -
tussuunnitelmat yli 100 hehtaarin tiloilta eli yhdeltä prosentilta Puolan maatilojen 
kokonaismäärästä. Kummassakaan maassa nämä vaatimukset eivät ole pakollisia, 
vaan viljelijät voivat soveltaa niitä vapaaehtoisesti maatalouden ympäristötuen 
ehtona56. Latviassa vaaditaan niin lannoitussuunnitelma kuin lannoiterekisterikin 
yli 20 hehtaarin tiloilta (ja yli 3 hehtaarin puutarhatiloilta). Tämä vastaa 85:tä pro -
senttia nitraattiherkillä alueilla olevasta maatalousmaasta.
80 
Joidenkin vaatimusten toteuttamista on lisäksi vaikea tarkastaa, koska niihin 
kuuluu pidättäytyminen lannoitteiden käytöstä tiettyinä ajankohtina tai tietyillä 
vyöhykkeillä (ks. kohdat III.1.1, II.A.2 ja II.A.4 taulukossa 2 ). Näiden vaatimusten 
noudattaminen olisi helpompi varmistaa, jos lannoiterekisteri olisi pakollinen. 
Rekisterin puuttuessa rikkomistapauksia on varsin vaikea todeta varmasti (ja 
soveltaa seuraamuksia), ellei viljelijä jää kiinni verekseltään.54 Liitteessä III olevassa 
2 kohdassa rajoitus 170 kg/ha/
vuosi, joka koskee lannasta 
peräisin olevan typen määrää, 
sekä liitteessä II olevan 
A kohdan 3 alakohdassa kielto, 
joka koskee lannoitteiden 
käyttöä maahan soisilla, 
tulvineilla, roudassa olevilla tai 
lumipeitteisillä mailla.
55 Eurostatin mukaan 
kivennäislannoitteista peräisin 
olevan typen määrä lisääntyi 
vuosittain keskimäärin yli 
4 prosenttia Latviassa, 
Liettuassa ja Virossa ja 
vähemmän Puolassa ja 
Ruotsissa vuosina 2004–2012. 
Se väheni vuosittain 
keskimäärin yhden prosentin 
Saksassa, Suomessa ja 
Tanskassa.
56 Suomessa tämä koskee noin 
90:tä prosenttia viljelijöistä ja 
97:ää prosenttia viljelymaasta. 
Myös Puolassa maatalouden 
ympäristötukea saavien 
viljelijöiden on pidettävä 
rekisteriä, mutta 
lannoitussuunnitelmaa 
edellytetään ainoastaan 
viljelijöiltä, jotka saavat 
luonnonmukaiseen viljelyyn ja 
kestävään maatalouteen 
liittyvien 
ympäristötukijärjestelmien 
mukaista tukea. Tämä kattaa 
12 prosenttia viljelymaasta.
34 Huomautukset 
Nitraatteja koskevien toimenpideohjelmien vaatimukset vuoden 2014 lopussa
 Viittaus nitraat­
tidirektiivin 
liitteisiinPakolliset vaatimukset
Lannoitteet Lanta
III 1.1
KieltojaksoIII 1.3
Maahan levittämistä 
koskeva rajoitus (kg/
ha/vuosi)II.A.2
Jyrkät rinteetII.A.4
Etäisyys vesistöönIII 1.2
Lietelantasäiliöiden 
tilavuus
LATVIA
(nitraattiherkät 
alueet)Lanta 4,5 kk
Kivennäislannoitteet 
5 kkPeruna < 150
Nurmi 50–190
Kevätviljat ja öljysieme -
net 110–200 Kaikki lannoitteet 
kielletty, jos kaltevuus 
> 17 ,6 % (10°) 50 m, jos kaltevuus 
> 10°
10 m vesistöstä suojel -
luilla alueillaKiintolannan tuotanto 
6 kk
Lietelannan tuotanto 
7 kk
PUOLA
(nitraattiherkät 
alueet)Kiintolanta 3,5–4,5 kk
Lietelanta ja kivennäis -
lannoitteet 6,5 kkPeruna 100–200
Nurmi ja säilörehu 
260–300
Kevätviljat ja öljysieme -
net 100–240Jotkin lannoitteet 
kielletty, jos kaltevuus 
> 10 %5–20 m Lannantuotanto 6 kk
SUOMI
(koko maa)6 kuukauttaPeruna < 130
Nurmi, säilörehu < 250
Kevätviljat ja öljysieme -
net < 170 Lanta kielletty, jos 
kaltevuus > 10 % 5 m
10 m, jos kaltevuus 
> 2 %Lannantuotanto 12 kk
Komission 
toimeksiannosta 
tehty tutkimusSuomi 8 kk
Latvia ja Puola 7 kk 
(kiintolanta 2 kk vä -
hemmän, jos ei erityisiä 
riskejä)Peruna < 130 Suomessa
< 90 Latviassa ja 
Puolassa
Kaikki lannoitteet 
kielletty, jos kaltevuus 
> 8 % ja pituus 100 m25 m rehevöitymiselle 
alttiiden vesimuodos -
tumien alueella olevien 
vesiuomien varrella
50 m jos maasto 
kaltevaa
3–10 m ojien ja purojen 
varrellaSuomi 9 kk 
lannantuotanto
Latvia ja Puola 8 kk Nurmi ja säilörehu -
maissi < 90 ja < 210 
Suomessa
< 100 ja < 250 Latvias -
sa ja Puolassa
Kevätviljat ja öljysieme -
net < 70 Suomessa
< 60-80 Latviassa ja 
Puolassa
Sama tai tiukempi kuin tutkimuksessa käytetty standardi 
Lähellä tutkimuksessa käytettyä standardia 
Paljon löyhempi kuin tutkimuksessa käytetty standardi 
Huomattavasti paljon löyhempi kuin tutkimuksessa käytetty standardi 
Lähde:  Euroopan tilintarkastustuomioistuin.
Komission toimeksiannosta tehty selonteko ”Recommendations for establishing Actions Programmes under Directive 91/676/EEC concerning 
the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources”, (DLO-Alterra Wageningen UR, DLO-Plant research 
International Wageningen UR, NEIKER Tecnalia, Derio, Espanja, Institute of Technology and Life Sciences (ITP), Varsova, Puola ja Institutet för 
jordbruks- och miljöteknik (JTI), Uppsala), joulukuu 2011.Taulukko 2
35 Huomautukset 
Komission toteuttama seuranta on ollut suhteellisen onnistunutta, 
mutta aikaavievää
81 
Komission olisi varmistettava, että jäsenvaltiot panevat nitraattidirektiivin täytän -
töön asianmukaisesti57. On kuitenkin jäsenvaltioiden tehtävä määrittää nitraatti -
herkät alueet ja laatia nitraatteja koskevat toimenpideohjelmat. Jäsenvaltioiden 
täytyy neljän vuoden välein esittää komissiolle (10 artiklan mukainen) kertomus, 
josta käyvät ilmi nitraattiherkkien alueiden määrittämisperusteet ja nitraattien 
aiheuttamaa vesien pilaantumista koskevan seurannan tulokset. Lisäksi ker -
tomuksessa on esitettävä yhteenveto jäsenvaltion toimenpideohjelmasta. Jos 
komissio katsoo, että direktiiviä ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön, sillä ei 
ole käytettävissä muita pakottavia välineitä kuin oikeudelliset toimet.
82 
Komissio on vuodesta 2010 alkaen käynyt Itämeren ympärillä sijaitsevien jäsen -
valtioiden kanssa vuoropuhelua, mikä on yleisesti ottaen auttanut muuttamaan 
lannoitelainsäädäntöä. Uusimmat toimenpideohjelmat otettiin käyttöön Suomes -
sa ja Latviassa vuoden 2014 lopussa. Toimenpideohjelmissa tiukennettiin joitakin 
vaatimuksia. Komissio pyysi vuonna 2008 Puolaa laajentamaan nitraattiherkkiä 
alueita ja parantamaan toimenpideohjelmia. Puola käynnisti Euroopan unionin 
tuomioistuimen tuomion (C-356/13) jälkeen vuonna 2014 lainsäädäntömenettely -
jä määrittääkseen nitraattiherkät alueet uudelleen ja muuttaakseen lannoitelain -
säädäntöään ja vuoden 2016 toimenpideohjelmiaan.
83 
Komission seurantamenettely on aikaavievä, mikä osittain selittyy sillä, että 
direktiivin vaatimukset on muotoiltu yleisluontoisesti ja niitä varten tarvitaan 
jäsenvaltioissa yksityiskohtaiset täytäntöönpanosäännöt. Komissio tarvitsee 
lisäksi tieteellistä asiantuntemusta arvioidessaan, ovatko jäsenvaltioiden säännöt 
tarpeeksi tiukat varmistamaan, että direktiivillä tavoiteltu vesiensuojelun taso 
saavutetaan. Taulukossa 2  mainitun selvityksen ja muun tieteellisen evidenssin 
perusteella komissio on alkanut toimia intensiivisemmin, mutta toisinaan jäsen -
valtiot kiistävät selvityksessä esitetyt suositukset. Tarkastuksen ajankohtana kes -
kustelut olivat käynnissä Ruotsin ja Viron kanssa ja Viroa vastaan oli käynnistetty 
rikkomismenettely. Komissio myöntyi siihen, että Latvia ei laajenna nitraattiherk -
kiä alueita vaan määrää tietyistä säännöistä, jotka koskevat nitraattien käyttöä 
kyseisten alueiden ulkopuolella. Nämä kaksi vaihtoehtoa eivät kuitenkaan vält -
tämättä ole yhtä tehokkaita: nitraattiherkillä alueilla sovellettavien vaatimusten 
toteuttamista valvotaan EU-mekanismin avulla, kun taas näiden vyöhykkeiden ul -
kopuolisiin vaatimuksiin ei kohdisteta vastaavanlaisia tarkastuksia (ks. kohta 85).57 Lissabonin sopimuksen 
258 artiklan mukaan komissio 
huolehtii siitä, että 
perussopimuksen määräyksiä 
sekä toimielinten sen nojalla 
toteuttamia toimenpiteitä 
noudatetaan.
36 Huomautukset 
58 Viljely ja laiduntaminen ovat 
sallittuja, jos niihin sovelletaan 
tiettyjä rajoituksia esimerkiksi 
lannoitteiden osalta.
59 Esimerkkejä kansallisista 
vaatimuksista, joissa on kyse 
lannoitteiden käytöstä 
nitraattiherkkien alueiden 
ulkopuolella: lannoitteiden 
levityskielto tietyn jakson 
aikana (Puola) sekä lannasta 
peräisin olevan typen määrän 
rajoittaminen 
170 kilogrammaan hehtaarilta, 
lannoitteiden levityskielto 
soisilla, tulvineilla, roudassa 
olevilla tai lumipeitteisillä 
mailla ja lannoitteiden 
levityskielto jyrkillä rinteillä 
(Puola ja Latvia).Täydentävien ehtojen järjestelmä auttaa nitraattidirektiivin 
ja muiden lannoitteita koskevien vaatimusten 
täytäntöönpanossa, mutta se ei ole riittävän tehokas
Kaikki lannoitteiden käyttöön liittyvät vaatimukset eivät kuulu 
täydentävien ehtojen piiriin
84 
Nitraattidirektiivissä ei ollut erityisiä säännöksiä vaatimusten täytäntöönpanon 
valvonnasta. Sen jälkeen, kun täydentävien ehtojen järjestelmä otettiin käyttöön, 
nitraattiherkkiin alueisiin sovellettavat vaatimukset on täytynyt tarkastaa täyden -
tävien ehtojen yhteydessä. Viljelijälle, joka ei noudata näitä vaatimuksia, voidaan 
siis määrätä seuraamuksia. Alakohtainen lainsäädäntö ja sen täytäntöönpanon 
valvontamekanismit koskevat kaikkia viljelijöitä, mutta vain YMP:n mukaista 
tukea saaville viljelijöille voidaan määrätä seuraamuksia täydentävien ehtojen 
perusteella.
85 
Lisäksi jäsenvaltioiden on asetettava EU:n lainsäädännössä määriteltyjen seikko -
jen osalta standardeja (hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimukset) niin, että 
maa säilytetään maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. Vesien 
laadun ja lannoitteisiin liittyvien vaatimusten määrittämisen kannalta relevantti 
hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimus koskee suojakaistojen perustamista 
vesistöjen varrelle58.
86 
Kaikki kansalliset vaatimukset, jotka koskevat lannoitteiden käyttöä nitraattiherk -
kien alueiden ulkopuolella, eivät kuitenkaan kuulu hyvän maatalouden ja ym -
päristön vaatimusten piiriin, eivätkä ne kaikki siis myöskään kuulu täydentävien 
ehtojen piiriin59. Kansalliset ympäristönsuojeluviranomaiset tarkastavat täydentä -
vien ehtojen ulkopuolelle jäävien vaatimusten toteutumisen, ja niiden osalta voi 
aiheutua kansallisen lainsäädännön mukaisia seuraamuksia. Tarkastuksissa ilmeni 
kuitenkin puutteita, jotka liittyvät valvottavan otoksen määrittämismenettelyihin 
(Puola) ja siihen, ettei kaikkiin sovellettaviin vaatimuksiin kohdistettu tarkastuksia 
(Latvia). Latviassa lisätarkastukset kattoivat ainoastaan vaatimukset, jotka koske -
vat lannan varastointia ja käsittelyä.
87 
Tarkastuksessa havaittiin myös, että suojakaistoja koskeva hyvän maatalouden ja 
ympäristön vaatimus oli varsin vaatimaton (ks. laatikko 2 ).
37 Huomautukset 
60 Erityiskertomus nro 8/2008 
Onko täydentävien ehtojen 
käyttö vaikuttava 
toimintatapa?, kohta 69, ja 
erityiskertomus 23/2015, 
kohta 136.Täydentäviä ehtoja koskevat tarkastukset osoittavat, että 
merkittävää osaa vesien ravinteilta suojelemista koskevista 
vaatimuksista ei noudateta
88 
Yhdessäkään kolmesta jäsenvaltiosta, joihin tehtiin tarkastuskäynti, ei otettu 
otannan yhteydessä huomioon nimenomaan ravinnekuormitukseen liittyviä 
riskejä (ks. taulukko 3 ).Laatikko 2 Taulukko 3Esimerkkejä hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksista, joissa määritellään 
suojakaistat vesistöjen varrelle
Kaikkiin viljelijöihin vuodesta 2013 lähtien sovelletun hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksen täytyi 
vastata ainakin niitä vaatimuksia, joita viljelijöiden on noudatettava nitraattiherkillä alueilla. Jo taulukosta 2  
(vaatimus II.A.4) käy ilmi, kuinka erilaisiksi vaatimukset on määritelty.
Suomessa tässä hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksessa täsmennettiin lisäksi, että viljely ei ole sal -
littua 0,60 metrin levyisellä pientareella vesistön reunasta laskien. Latvia ja Puola eivät käyttäneet tätä hyvän 
maatalouden ja ympäristön vaatimuksen tarjoamaa tilaisuutta hyväksi eivätkä täten edellyttäneet viljelemä -
töntä kaistaa.
Ravinnekuormitukseen liittyvät tekijät, jotka otettiin 
huomioon poimittaessa otoksia täydentävien ehtojen 
osalta tehtäviin tarkastuksiin
Tilat, joilla ravinteiden aiheuttaman vesien pilaan ­
tumisen riski on suuriLV PL FI
Lähellä vesistöä EI KYLLÄ EI
Rinteessä EI KYLLÄ EI
Suuri eläintiheys > 1.7 eläinyksikköä/ha EI EI EI
Lähde:  Euroopan tilintarkastustuomioistuin.
89 
Jäsenvaltioiden ohjeet paikalla toimitettavista tarkastuksista eivät aina ole riit -
tävän yksityiskohtaiset estämään joidenkin keskeisten tarkastusten virheellistä 
toteuttamista. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa havaittiin esimerkik -
si, että ohjeissa ei edellytetty lannoiterekisterin luotettavuuden vahvistamista 
täsmäyttämällä tiedot laskuihin (Puola) ja varastoitujen lannoitteiden määrään 
(Puola ja Latvia). Paikalla toimitettavien tarkastusten ajoitus (yleensä heinäkuusta 
lokakuuhun) ei ole tarkoituksenmukainen talvikuukausina sovellettavia vaati -
muksia ajatellen. Tilintarkastustuomioistuin on jo aiemmin tuonut esiin tämän 
ongelman60.
38 Huomautukset 
61 Erityiskertomukset nro 8/2008, 
4/2014 ja 23/2015.
62 Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 
36 artikla.
63 Vuonna 2009 hyväksytyt 
vesienhoitosuunnitelmat 
kattoivat jakson 2010–2015, 
kun taas vuonna 2006 
hyväksytyt maaseudun 
kehittämisohjelmat kattoivat 
vuodet 2007–2013.
64 Latvian 
vesienhoitosuunnitelmissa 
ehdotetaan kahta kansallisista 
varoista rahoitettavaa 
toimenpidettä, jotka koskevat 
nurmikasvillisuuden peittämiä 
suojakaistoja ja 
lannoitussuunnitelmien 
laatimista. Toimenpiteet olivat 
kuitenkin joko laajuudeltaan 
vähäisiä tai niitä ei toteutettu.90 
Kolmessa tarkastuskäynnin kohteena olleessa maassa esiintyi paljon tapauksia, 
joissa ei noudatettu nitraattiherkkiin alueisiin sovellettavia vaatimuksia. Tämä 
koski 17–32 prosenttia vuonna 2013 tarkastetuista viljelijöistä. Useimmissa niistä 
tapauksista, joissa sääntöjä ei ollut noudatettu, oli kyse puutteellisista tai epätar -
koituksenmukaisista lietelantasäiliöistä ja ongelmista lannan typpipitoisuuden 
määrittelyssä (Suomi), lannasta peräisin olevaa typpeä koskevan levitysrajoituk -
sen noudattamatta jättämisestä (Puola) tai puutteellisista lannoitussuunnitelmis -
ta ja lannoiterekisterin puuttumisesta (Latvia). Tämä osoittaa, että valvontajärjes -
telmän pelotevaikutus on vähäinen, kuten tilintarkastustuomioistuin on jo tuonut 
esiin aiemmissa kertomuksissaan61.
EU:n kaudella 2007–2013 osarahoittamilla maaseudun 
kehittämistoimenpiteillä on vain hyvin vähän vähennetty 
ravinteiden aiheuttamaa vesistöjen pilaantumista 
tarkastetuissa jäsenvaltioissa
91 
Vuoden 2009 vesienhoitosuunnitelmiin sisältyvien täydentävien toimenpiteiden 
tarkoituksena oli vähentää maataloudesta peräisin olevaa ravinteiden aiheut -
tamaa pilaantumista. Toimenpiteet olivat luonteeltaan pitkälti samanlaisia kuin 
kauden 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmiin sisältyvät toimenpiteet eli 
lannan varastointiin liittyviä investointeja tiloilla ja ympäristön ja maaseudun 
tilaan liittyviä parannustoimenpiteitä62. Maaseudun kehittämisohjelmissa toimen -
piteillä pyritään kuitenkin useisiin ympäristötavoitteisiin, ja yleensä kaikki vilje -
lijät voivat noudattaa niitä vapaaehtoisesti tilan sijainnista riippumatta. Vesien -
hoitosuunnitelmissa toimenpiteet sen sijaan esitetään tärkeänä keinona parantaa 
vesien tilaa, ja niitä on sovellettava tietyillä alueilla.
92 
Kun vesienhoitosuunnitelmat hyväksyttiin63, merkittävä osuus maaseudun ke -
hittämisohjelmien varoista oli jo sidottu (etenkin maatalouden ympäristötukijär -
jestelmän osalta). Varoja ei kuitenkaan ollut välttämättä kohdennettu vesienhoi -
tosuunnitelmissa täsmennetyille alueille. Jotta järjestelmiä olisi voitu toteuttaa 
täsmennetyillä alueilla, olisi tarvittu parempaa koordinointia maaseudun kehittä -
misestä vastaavien ja vesiviranomaisten välillä ja/tai lisävaroja. Näin ei kuitenkaan 
usein tapahtunut64.
39 Huomautukset 
65 Latviassa investoinnit 
lietelantasäiliöihin on 
toteutettu 50 prosentilla 
tiloista, joiden eläinyksiköistä 
80 prosenttia sijaitsee 
nitraattiherkillä alueilla. 
Puolassa lietelantasäiliöiden 
rakentamiseen tarkoitetulla 
tuella ei juuri ole ollut 
kysyntää.EU-varoista osarahoitetut investoinnit ovat auttaneet viljelijöitä 
käsittelemään lantaa paremmin, mutta investoinnit ovat vain 
osittain kohdistuneet kaikkein saastuttavimpiin tiloihin
93 
Tarkoitustenmukaisten lietelantasäiliöiden puute todettiin suureksi ongelmaksi 
lähes kaikilla tiloilla, jotka sijaitsevat nitraattiherkillä alueilla Puolassa. Sitä pidet -
tiin merkittävänä ongelmana myös Latviassa. Ongelmaa pyrittiin ratkaisemaan 
vaihtelevalla menestyksellä Puolan ja Latvian ensimmäisissä maaseudun kehit -
tämisohjelmissa (2004–2006)65. Myös vuoden 2009 vesienhoitosuunnitelmat laa -
dittiin siitä lähtökohdasta, että lietelantasäiliöiden parantaminen nitraattiherkillä 
alueilla ja tiettyjen vesistöjen valuma-alueilla oli yhä tarpeen. Tämä toimenpide 
sisältyy vesienhoitosuunnitelmiin myös Suomessa.
94 
Yksikään kolmesta tarkastuskäynnin kohteena olleesta maasta ei kuitenkaan 
kauden 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmia toteuttaessaan asettanut etu -
sijalle avustusten myöntämistä lietelantasäiliöiden parantamiseen tiloilla, jotka 
sijaitsevat nitraattiherkillä alueilla tai joista aiheutuu vesiensuojelulle suuremmat 
riskit (eläintiheys on suuri tai tila sijaitsee lähellä vesistöä, jonka vesien tila on 
välttävä).
Monet tekijät ovat vähentäneet vesiensuojeluun tarkoitettujen 
maaseudun kehittämistoimien tehokkuutta
95 
Vesien ravinnekuormituksen vähentämisen kannalta tärkeimpiä maatalouden 
ympäristötukijärjestelmiä ei kohdennettu maantieteellisesti ongelmallisimmille 
alueille, jotka oli yksilöity vesienhoitosuunnitelmissa. Kyse on usein alueista, joilla 
harjoitetaan tehoviljelyä ja/tai jotka sijaitsevat nitraattiherkillä alueilla. Ne saatta -
vat myös olla alueita, joilla ilmenee eroosiota ja joilta sen vuoksi valuu runsaasti 
ravinteita vesiin. Nekään muutamat maatalouden ympäristötukijärjestelmät ja 
metsitystoimenpiteet, jotka olivat hyvin kohdennettuja, eivät juuri kiinnostaneet 
viljelijöitä. Esimerkiksi Suomessa toimenpiteellä ”suojakaistojen perustaminen 
(rantavyöhykkeet)” saavutettiin 57 prosenttia ja toimenpiteellä ”ravinnekuormi -
tuksen tehostettu vähentäminen (fosfori)” 15 prosenttia hehtaaritavoitteesta. 
Talviaikaisia sänkipeltoja koskevalla toimenpiteellä saavutettiin Latviassa noin 
59 prosenttia tavoitteesta ja metsitystä koskevalla toimenpiteellä Puolassa 
50 prosenttia tavoitteesta. Kansallisten viranomaisten mukaan alhaiset luvut 
johtuvat toimenpiteiden monimutkaisuudesta ja tuen vähäisestä määrästä. Tämä 
koskee etenkin tehoviljeltyjä tiloja, jotka yleensä sijaitsevat näillä alueilla.
40 Huomautukset 
66 Jäsenvaltioiden on 
määriteltävä lannoitteisiin ja 
torjunta-aineisiin liittyvät 
vähimmäisvaatimukset, joita 
sovelletaan maaseudun 
kehittämisohjelmien tiettyjen 
toimenpiteiden yhteydessä. 
Kolmessa jäsenvaltiossa, joihin 
tehtiin tarkastuskäynti, nämä 
vaatimukset eivät ole 
lannoitteiden osalta 
täydentäviä ehtoja tiukemmat 
eikä niillä rajoiteta fosforin 
käyttöä (paitsi Suomessa, jossa 
rajoitus on kuitenkin varsin 
löyhä).96 
Tärkeimpiä maatalouden ympäristötukijärjestelmiä ei siis tarkastetuissa jäsenval -
tioissa sovelleta riittävästi alueilla, jotka ovat alttiita ravinteiden aiheuttamalle 
pilaantumiselle. Esimerkiksi Latviassa ja Puolassa suurin osa pinta-alasta, johon 
voidaan soveltaa luonnonmukaista viljelyä, maaperän ja vesien suojelua ja nur -
mikasvillisuuden peittämiä suojavyöhykkeitä koskevia toimenpiteitä, on nitraatti -
herkkien alueiden ulkopuolella sijaitsevaa maatalousmaata (ks. taulukko 4 ).Taulukko 4Vesiensuojelun kannalta tärkeiden maatalouden 
ympäristötukijärjestelmien soveltaminen nitraattiherkkiin 
alueisiin
Nitraattiherkällä alueella sijaitsevan 
tuetun alueen osuus (%)
Vesiensuojelun kannalta relevantit maatalouden 
ympäristötukijärjestelmät LV PL
Luonnonmukainen viljely 5,2 1,6
Integroitu/kestäväpohjainen maatalous 28,8 11,6
Maaperän ja vesien suojelu 10,9 7, 5
Nurmikasvillisuuden peittämät suojakaistat 0,0 2,4
Huom.:  Taulukossa ei mainita Suomea, koska koko maa on määritelty nitraattiherkäksi alueeksi.
Lähde:  Euroopan tilintarkastustuomioistuin.
97 
Osa maatalouden ympäristötukijärjestelmien vaatimuksista ei myöskään ollut 
riittävän vaativia, vaan ne olivat toisinaan vain hivenen tiukempia kuin perus -
vaatimukset eli täydentävät ehdot ja lannoitteisiin ja torjunta-aineisiin liittyvät 
vähimmäisvaatimukset66. Esimerkiksi Puolassa maatalouden ympäristötukijärjes -
telmässä, joka koski nurmea ja paikallista aluskasvillisuutta kasvavan viljelemät -
tömän kaistan perustamista vesistöjen varrelle, edellytetään 5 metrin levyistä 
kaistaa, kun taas muissa jäsenvaltioissa vähimmäisleveys on paljon suurempi 
(esimerkiksi 15 m). Suomessa lannoitussuunnitelmaa ja talviaikaista kasvipeit -
teisyyttä koskevat vaatimukset olisi voitu sisällyttää perusvaatimuksiin. Näin 
toimittiin Latviassa kummankin vaatimuksen kohdalla (ks. kohta 79) ja Puolassa 
talviaikaisen kasvipeitteisyyden kohdalla (ks. kohta 86 ja alaviite 59).
41 Huomautukset 
67 Euroopan parlamentin ja 
neuvoston asetus 
(EU) N:o 1305/2013, annettu 
17 päivänä joulukuuta 2013, 
Euroopan maaseudun 
kehittämisen 
maatalousrahaston 
(maaseuturahasto) tuesta 
maaseudun kehittämiseen ja 
neuvoston asetuksen (EY) 
N:o 1698/2005 kumoamisesta.
68 Komissio esimerkiksi pyysi, 
että Latvian maaseudun 
kehittämisohjelmassa 
määrätään 
vesienhoitosuunnitelmien 
mukaisia lieventäviä 
toimenpiteitä kaikkien maa- ja 
metsätalousmaan kuivatuksen 
yhteydessä osarahoitettujen 
investointien osalta.
69 Pinta-alaperusteiseen tukeen 
oikeutettujen viljelijöiden on 
sovellettava tiloillaan 
viherryttämiskäytäntöjä, joista 
on hyötyä ympäristö- ja 
ilmastotoimille. Käytäntöihin 
kuuluvat muun muassa 
viljelyn monipuolistaminen, 
pysyvän nurmen 
säilyttäminen ja se, että viisi 
prosenttia viljelymaasta 
osoitetaan ekologisesti 
hyödyllisiin tarkoituksiin. 
Euroopan parlamentin ja 
neuvoston asetus 
(EU) N:o 1307/2013, annettu 
17 päivänä joulukuuta 2013, 
yhteisen maatalouspolitiikan 
tukijärjestelmissä viljelijöille 
myönnettäviä suoria tukia 
koskevista säännöistä ja 
neuvoston asetuksen 
(EY) N:o 637/2008 ja 
neuvoston asetuksen 
(EY) N:o 73/2009 
kumoamisesta (EUVL L 347, 
20.12.2013, s. 608).
70 Suomen maaseudun 
kehittämisohjelmassa 
maantieteellistä 
kohdentamista on parannettu 
eri mekanismien avulla. 
Puolan maaseudun 
kehittämisohjelmassa 
lannoitussuunnitelmaa 
koskeva vaatimus on 
laajennettu kattamaan useita 
maatalouden 
ympäristötukijärjestelmiä-. 
Latvian maaseudun 
kehittämisohjelmassa 
tiukennettiin sänkipeltoa ja 
integroitua puutarhaviljelyä 
koskevia järjestelmiä 
edelliseen ohjelmaan 
verrattuna.98 
Tarkastuksessa ilmeni myös, että yksikään Itämeren ympärillä olevista jäsenvalti -
oista ei ole ottanut toimenpidettä ”vesipolitiikan puitedirektiiviin liittyvät tuet” 
kausien 2007–2013  ja 2014–2020 maaseudun kehittämisohjelmiinsa (paitsi Tanska 
kaudella 2007–2013). Tätä selitettiin sillä, että toimenpiteellä voidaan tukea vain 
toimia, jotka menevät perusvaatimuksia pidemmälle ja ovat viljelijöille pakollisia 
vesienhoitosuunnitelmissa yksilöidyillä alueilla. Tällaisia toimia ei sisältynyt en -
simmäisiin vesienhoitosuunnitelmiin useimmissa Itämeren ympärillä sijaitsevissa 
jäsenvaltioissa.
99 
Yhtäältä tilat, jotka saastuttavat eniten, eivät sovella maatalouden ympäristötuki -
järjestelmiä riittävästi, koska korvaukset ovat alhaiset. Toisaalta jäsenvaltiot eivät 
määrää näille tiloille seuraamuksia vesiensuojelun nimissä. Erityiskertomuksessa 
nro 23/2015 (kohdat 154–161) käsitellään tarkemmin sitä, kuinka hankalaa käytän -
nössä on soveltaa saastuttaja maksaa -periaatetta maatalouteen.
Ohjelmakaudella 2014–2020 tarjolla on välineitä, joilla maaseudun 
kehittämistoimista vesien suojelemiseksi voidaan tehdä 
tehokkaampia, mutta niitä ei ole vielä täysin hyödynnetty
100  
Asetuksessa 1305/201367 säädetään erityisestä vesiensuojelua koskevasta maa -
seudun kehittämisohjelmien prioriteetista sekä ennakkoehdoista, jotka on 
täytettävä pantaessa täytäntöön vesipolitiikan puitedirektiiviä ja maatalouteen 
sovellettavaa ympäristölainsäädäntöä.
101  
Kun komissio arvioi kauden 2014–2020 maaseudun kehittämisohjelmia ennen 
niiden hyväksymistä, se vaati, että jäsenvaltioiden on kohdennettava toimenpi -
teet tarkoituksenmukaisesti niille alueille, joilla tarve on suurin. Lisäksi komissio 
kehotti suurempaan yhdenmukaisuuteen vesienhoitosuunnitelmien (joiden luon -
nosten on oltava valmiina hyväksyntää varten vuoden 2015 lopussa) ja maaseu -
dun kehittämisohjelmien välillä etenkin maantieteellisen kohdentamisen osalta68. 
Komissio pyysi, että perusvaatimuksia ja maatalouden ympäristötukijärjestelmien 
vaatimuksia tiukennettaisiin. Lisäksi se pyysi välttämään maaseudun kehittämis -
toimenpiteiden ja äskettäin käyttöön otettujen viherryttämiskäytäntöjen päällek -
käisyyttä69. Komission kanssa käyty keskustelu johti käytännössä joihinkin vesien 
laadun suojelua koskeviin parannuksiin maaseudun kehittämisohjelmiin kuuluvis -
sa toimenpiteissä70.
42 Huomautukset 
71 Makroaluestrategia on 
Eurooppa-neuvoston 
hyväksymä yhtenäinen kehys, 
jolla pyritään vastaamaan 
tietyn maantieteellisen alueen 
yhteisiin haasteisiin, ja joka 
liittyy samalla 
maantieteellisellä alueella 
sijaitseviin jäsenvaltioihin ja 
kolmansiin maihin, jotka näin 
hyötyvät yhteistyön 
tehostumisesta; strategia 
auttaa näin vahvistamaan 
taloudellista, sosiaalista ja 
alueellista yhteenkuuluvuutta 
(Lähde : InfoRegio).-
72 Komission valmisteluasiakirja 
SWD(2013) 233 final, 
Accompanying the report 
from Commission concerning 
the added value of macro-
regional strategies, 
27. kesäkuuta 2013. Myös 
COM(2014) 284 final, 
20. kesäkuuta 2014, komission 
kertomus 
makroaluestrategioiden 
hallintotavasta.102  
Tästä kuitenkin seurasi, että osa kauden 2014–2020 maaseudun kehittämisoh -
jelmista hyväksyttiin vain osittain tai ehdollisesti, koska hyväksymisen aikaan 
jäsenvaltiot vielä laativat vuoden 2015 vesienhoitosuunnitelmiaan, muuttivat pe -
rusvaatimuksia koskevaa lainsäädäntöään tai määrittivät viherryttämiskäytäntöjä. 
Tiettyjen toimenpiteiden täytäntöönpano viivästyy tämän vuoksi huomattavasti.
EU:n Itämeri-strategialla aikaansaatu lisäarvo 
Itämeren ravinnepäästöjen vähentämisen 
näkökulmasta
103  
EU:n Itämeri-strategia käynnistettiin vuonna 2009 pilottihankkeena, jolla otettiin 
käyttöön aluekehityksen makroalueellinen lähestymistapa71 ja jolla muun muassa 
luotiin yhteydet ympäristö- ja maatalousviranomaisten välille. EU:n Itämeri-stra -
tegian osatavoitteessa ”meriveden puhtaus” hyväksyttiin Itämeren suojelukomis -
sion Itämeren suojelun toimintaohjelman mukaiset ravinnepäästöjen vähennys -
tavoitteet. Tämän strategian tulisi siis tuottaa lisäarvoa tällä alueella siten, että 
edistetään ja nopeutetaan Itämeren suojelukomission Itämeren suojelun toimin -
taohjelman toteutumista luomalla uusi hallinnointitapa, tuomalla yhteen eri alo -
jen toimintapolitiikat ja resurssit ja monenlaiset sidosryhmät (julkiset ja yksityiset 
sidosryhmät ja kansalaisyhteiskunta) sekä lisäämällä kansainvälistä yhteistyötä72.
104  
Tarkastimme
– onko EU:n Itämeri-strategialla näkyvää vaikutusta ravinnekuormituksen 
vähentämiseen
– luotiinko innovatiivisia hankkeita ja levitettiinkö niiden tuloksena laadittuja 
parhaita käytäntöjä
– onko komissio huolehtinut siitä, että toimenpideohjelmissa ja maaseudun 
kehitysohjelmissa on otettu huomioon ravinteiden vähennystavoite, joka on 
määritetty EU:n Itämeri-strategiassa.
43 Huomautukset 
Monimutkainen hallintoverkosto ja vaikeasti arvioitava 
lisäarvo
105  
EU:n Itämeri-strategia perustuu kolmen kiellon periaatteeseen: ei uusia sään -
nöksiä, ei uusia määrärahoja eikä uusia instituutioita. Vaikka tarkoituksena oli, 
ettei uusia instituutioita perusteta, käytännössä EU:n Itämeri-strategia koostuu 
eri ryhmien ja toimijoiden laajasta verkostosta. Näiden uusien toimijoiden lisäksi 
Itämeren alueella oli jo ennestään lukuisia aktiivisia toimijoita. Käytännössä on 
kuitenkin vaikea arvioida, missä määrin EU:n Itämeri-strategia tuo lisäarvoa jäsen -
valtioiden ravinnepäästöjen vähentämiseksi toteuttamiin toimiin, sillä käytössä ei 
ole seurantakehystä, jolla voitaisiin erottaa strategian tulokset muiden jo olemas -
sa olleiden toimien tuloksista.
Lippulaivahankkeet auttavat levittämään hyviä käytäntöjä, 
mutta hankkeiden vaikutusta ravinteiden vähenemiseen ei 
ole osoitettu
106  
Jäsenvaltioiden viranomaisten, liikekumppaneiden, yliopistojen ja valtioista 
riippumattomien järjestöjen kaltaisten sidosryhmien oletettiin käynnistävän 
innovatiivisia hankkeita parhaita käytäntöjä käyttäen ja edelleen kehittäen. EU:n 
Itämeri-strategiaan liittyvät merkittävimmät lippulaivahankkeet, niiden tavoit -
teet, kulut ja rahoituslähteet esitetään liitteessä V .
107  
Lippulaivahankkeet Baltic Manure ja Baltic Deal ovat auttaneet levittämään hyviä 
käytäntöjä maatalouden alalla. Osassa lippulaivahankkeista ei kuitenkaan ole juu -
ri lainkaan suoraan investoitu ravinnekuormituksen vähentämiseen. Eräät muut 
hankkeet, joita ei valittu lippulaivahankkeiksi, ovat ravinteiden vähentämisen 
kannalta yhtä tärkeitä. Tällaisia ovat Baltic Compass- ja Baltic Compact -hankkeet, 
jotka koskevat maataloudesta johtuvaa pilaantumista, ja PURE-hanke, joka koskee 
yhdyskuntajätevesien fosforin käsittelyä.
108  
Lippulaivahankkeiden ja muiden hankkeiden, joille on myönnetty rahoitusta 
Itämeren alueen ohjelmasta, vaikutusta ravinteiden vähentämiseen on vaikea yk -
silöidä. Useimmat lippulaivahankkeet eivät itsessään välittömästi tuota konkreet -
tisia tuloksia, sillä niitä käytetään monesti koehankkeina laajemmille toimille, 
joita halutaan toteuttaa tietyllä alalla. Joissakin tapauksissa lippulaivahankkeet 
ovat osin tarpeettomia, sillä tuloksia saadaan toisista EU:n rahoittamista tutki -
mushankkeista ja komission jo tekemistä arvioista.
44 Huomautukset 
73 Ks. asetus (EU) N:o 1303/2013, 
15 artikla 
(kumppanuussopimuksen 
sisältö), 96 artiklan 3 kohdan 
d alakohta (alueiden välisiä ja 
valtioiden välisiä toimia 
koskevien järjestelyjen täytyy 
sisältyä toimenpideohjelmiin) 
sekä 70 artikla 2 kohta 
(mahdollisuus osarahoittaa 
toimia ohjelma-alueen 
ulkopuolella).
74 Tilintarkastustuomioistuin 
tutki Ruotsin, Suomen, Latvian 
ja Puolan 
kumppanuussopimukset ja 
toimenpideohjelmat.
75 Tämä on mainittu 
yksiselitteisesti 
infrastruktuureja ja ympäristöä 
koskevassa Puolan 
kansallisessa 
toimenpideohjelmassa ja 
Ruotsin 
toimenpideohjelmassa. Lisäksi 
se tuodaan 
yleisluontoisemmin esiin 
Suomen kansallisessa 
toimenpideohjelmassa.EU:n Itämeri-strategia olisi otettava paremmin huomioon 
toimenpideohjelmissa
109  
Yksi EU:n Itämeri-strategian periaatteista kuuluu ”ei uusia määrärahoja”. Sen 
sijaan sekä EU:n koheesioalan rahoitus että kansallinen rahoitus pitäisi kohdentaa 
paremmin makroalueellisten tavoitteiden tueksi ja käyttää tehokkaammin. EU:n 
Itämeri-strategia luotiin vuonna 2009, keskellä ohjelmakautta 2007–2013, joten 
makroaluestrategialla on alun perinkin ollut vain vähäiset mahdollisuudet vaikut -
taa siihen, miten varat kohdennetaan toimenpideohjelmien prioriteettien kesken.
110  
Ohjelmakaudella 2014–2020 EU:n Itämeri-strategialla on ollut suuremmat mah -
dollisuudet vaikuttaa koheesiopolitiikan ja maaseudun kehittämisen suunnit -
teluun73. Tarkastuksessa ilmeni, että komissio arvioi kauden 2014–2020 ohjel -
ma-asiakirjat (kumppanuussopimukset ja toimenpideohjelmat) jäsennellyllä ja 
vakioidulla tavalla. Arvioinnissa kiinnitettiin paljon huomiota EU:n Itämeri-strate -
gian ja ohjelmien prioriteettien välisiin yhteyksiin sekä EU-varojen hallinnointira -
kenteiden ja EU:n Itämeri-strategian välisiin koordinointimekanismeihin.
111 
Havaitsimme kuitenkin myös, että EU:n Itämeri-strategialla on ollut vain vähän 
vaikutusta jäsenvaltioiden prioriteetteihin osatavoitteen ”meriveden puhtaus” 
osalta74. Esimerkiksi Ruotsin ja Suomen toimenpideohjelmissa viitataan tuskin 
lainkaan tähän nimenomaiseen EU:n Itämeri-strategian osatavoitteeseen. Latvian 
ja Puolan vastaavat toimenpiteet koskevat jätevesi-infrastruktuureita, joita EU:n 
direktiivien noudattaminen joka tapauksessa edellyttää EU:n Itämeri-strategias -
ta riippumatta. Jäsenvaltioilla ei juuri ole mahdollisuutta kohdentaa enemmän 
EU-varoja vesiensuojeluun ohjelmakaudella 2014–2020, sillä EAKR:n varoista 
lähentymisalueilla 50 prosenttia ja muilla alueilla 80 prosenttia on osoitettu käy -
tettäviksi vain kolmeen temaattiseen tavoitteeseen. Yksikään näistä kolmesta ei 
ole ympäristönsuojelu.
112  
Tutkituista neljästä kansallisesta toimenpideohjelmasta kolmessa priorisoitiin ko -
mission suositusten mukaisesti erityisesti EU:n Itämeri-strategiaan liittyviä hank -
keita75. Yhdessäkään näistä hankkeista ei kuitenkaan ehdoteta ravinnepäästöjen 
vähentämistä koskevia tavoitearvoja tai indikaattoreita, joten on vaikea arvioida, 
missä määrin ne edesauttavat EU:n Itämeri-strategian osatavoitteen ”meriveden 
puhtaus” saavuttamista. EU:n Itämeri-strategian kansalliset rakenteet on sisälly -
tetty kaikkien neljän toimenpideohjelman seurantakomiteoihin.
45
 Johtopäätökset ja 
suositukset
113  
Jäsenvaltioiden toteuttamat EU:n toimet ovat johtaneet vain vähäiseen edistymi -
seen Itämeren ravinnepäästöjen vähentämisessä. Investoinnit jätevesi-infrastruk -
tuureihin eivät ole olleet riittävän tehokkaita, maataloustoimenpiteet eivät ole 
oikeassa suhteessa paineen suuruuteen eivätkä riittävän kohdennettuja ja EU:n 
Itämeri-strategian lisäarvoa on vaikea arvioida.
Jäsenvaltioiden suunnitelmat eivät ole riittävän 
kunnianhimoisia eivätkä sisällä tarkoituksenmukaisia 
indikaattoreita, eikä ravinteiden vähentämisessä ole 
edistytty riittävästi
114  
Itämeren rehevöitymisen torjuminen edellyttää ravinnepäästöjen vähentämistä. 
Tässä ei ollut vuoden 2012 loppuun mennessä edistytty riittävästi. Kaupunkitaa -
jamien ravinnekuormitus on vähentynyt, kun taas maatalouden ravinnekuormi -
tus on pysynyt entisellään tai jopa lisääntynyt (ks. kohta 25).
115  
Jäsenvaltioiden ravinteiden vähennyssuunnitelmat, joilla pyritään Itämeren 
suojelukomission tavoitteisiin, ovat rajoittuneet vesipolitiikan puitedirektiivin 
mukaisten vesienhoitosuunnitelmien toteuttamiseen. Tämä ei aina riitä vähen -
tämään Itämeren ravinteita riittävästi. Vesienhoitosuunnitelmat eivät myöskään 
ole riittäviä, sillä useimmissa niihin kuuluvissa toimenpiteissä tyydytään lähinnä 
panemaan täytäntöön tiettyjä EU:n direktiivejä (ks. kohdat 26–30).
116  
Vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisissa vesienhoitosuunnitelmissa tavoitteet on 
ilmaistu vaikutusindikaattorin avulla (kuinka suuressa osassa vesistöjä vesien tila 
on hyvä). Tätä ei kuitenkaan ole muunnettu yksityiskohtaisemmiksi tavoitteiksi 
(esimerkiksi vuotuisen ravinnekuormituksen määrä). Sama ongelma havaittiin 
meristrategiapuitedirektiiviin perustuvien toimenpideohjelmien valmisteluasia -
kirjoissa. Itämeren suojelukomission suosituksia, jotka menevät pidemmälle kuin 
EU:n direktiiveissä tiettyjen toimintojen osalta säädetyt standardit, sovelletaan 
ainoastaan osittain (ks. kohdat 31–36).
117  
Itämeren ravinnepäästöistä saatavien seurantatietojen luotettavuutta ei ole 
varmistettu. Tämä koskee etenkin rajojen yli kulkeutuvaa kuormitusta ja haja -
kuormitusta. Ne ovat kuitenkin ratkaisevan tärkeitä kohdennettaessa vähennys -
tavoitteita oikeudenmukaisesti maittain ja määritettäessä tarkoituksenmukaisia 
toimenpiteitä (ks. kohdat 37–41).
46 Johtopäätökset ja suositukset 
Suositus 1
Komission olisi
a) vaadittava, että jäsenvaltiot laativat toimenpideohjelmat, joilla saavutetaan 
mitattavissa olevat ravinnekuormituksen vähennystavoitteet sekä meristrate -
giapuitedirektiivin ja vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteet
b) vaadittava, että jäsenvaltiot arvioivat ja seuraavat vesistöalueidensa ra -
vinnekuormitusta ja Itämereen päätyviä ravinnepäästöjä luotettavasti ja 
johdonmukaisesti.
Jäsenvaltioiden olisi
c) koottava tiedot ravinnekuormituksen vähentämistoimenpiteiden kustannus -
tehokkuudesta, jotta käytettävissä olisi pitävä analyysi tulevia toimenpideoh -
jelmia ajatellen.
Yhdyskuntajätevesien ravinnekuormituksen 
vähentämistoimet eivät ole riittävän tehokkaita
118  
Lisäksi voidaan todeta, että sitä eivät vielä noudata kaikki ne Itämeren ympärillä 
sijaitsevat jäsenvaltiot, joiden piti panna direktiivi täytäntöön vuoteen 2012 men -
nessä. Ainoastaan Saksa ja Suomi noudattivat direktiivin 4 (biologinen käsittely) 
ja 5 (tehokkaampi käsittely) artiklaa lähes kaikilta osin. Tiettyjen jäsenvaltioiden 
täytyy saada direktiivin täytäntöönpano päätökseen vuoden 2015 loppuun men -
nessä. Merkittävistä EU:n osarahoittamista investoinneista huolimatta Puolassa 
toiminta ei tule olemaan vaatimustenmukaista, ja suurta osaa kohteista ei edel -
leenkään ole liitetty viemäröintijärjestelmiin (ks. kohdat 46–54).
119  
Tarkastuskäynnin kohteena olleet jätevedenpuhdistamot toimivat tehokkaasti ja 
jätevesien käsittelystä annetun direktiivin mukaisesti. Vain osa niistä noudattaa 
kuitenkin Itämeren suojelukomission tiukempia fosforisuosituksia. Puhdistamo -
jen rahoituksellinen kestävyys ei aina ole taattu (ks. kohdat 55–57).
47 Johtopäätökset ja suositukset 
120  
Komissio ei kohdistanut oikea-aikaisesti seurantaa siihen, noudattivatko jäsenval -
tiot liittymissopimustensa määräyksiä. Komissio ei seuraa näiden suunnitelmien 
toteuttamista tarpeeksi tiiviisti, sillä sen työ perustuu riittämättömiin tietoihin. 
Komissio on havainnut rikkomistapaukset ja vienyt jäsenvaltiot oikeuteen sään -
nösten noudattamatta jättämisestä viiveellä (ks. kohdat 58–64).
121  
Venäjän ja Valko-Venäjän jätevesien keruu- ja käsittelyinfrastruktuureihin 
myönnetty EU:n tuki mahdollistaa jätevesien ravinteiden kustannustehokkaan 
vähentämisen. Toimien toteuttaminen on kuitenkin erittäin hidasta, ja ne ovat 
tarpeisiin nähden vaatimattomia. Erityisen ongelman muodostavat Venäjällä 
sijaitsevalta Kaliningradin alueelta peräisin olevat saasteet (ks. kohdat 65–69).
Suositus 2
Komission olisi
a) kannustettava jäsenvaltioita säätämään oikeudelliset velvoitteet, joissa 
vaaditaan kotitalouksia liittymään olemassa oleviin viemäriverkkoihin, sekä 
valvomaan säännösten täytäntöönpanoa
b) vaadittava, että jäsenvaltiot panevat täytäntöön kestävän jäteveden hinnoit -
telupolitiikan, joka mahdollistaa asianmukaisen kunnossapidon ja laitteiston 
uusimisen; hinnoittelupolitiikassa olisi otettava huomioon saastuttaja mak -
saa -periaate ja vesihuollon kohtuullinen hintataso
c) arvioitava nopeammin yhdyskuntajätevesidirektiivin noudattaminen
d) edelleen edistettävä hankkeita, joiden tarkoituksena on vähentää Venäjältä 
ja Valko-Venäjältä Itämereen päätyvää ravinnekuormitusta, keskittämällä toi -
met tiiviimmin Itämeren suojelukomission yksilöimiin keskeisiin saastuttajiin 
(kuten Kaliningradin alueeseen).
Jäsenvaltioiden olisi
e) suunniteltava ja rakennettava jätevesi-infrastruktuurinsa mahdollisimman 
tehokkaasti ja tarvittaessa harkittava taloudellisen tuen myöntämistä kotita -
louksille, joilla ei muutoin ole varaa liittyä viemäriverkkoon
f) määritettävä purkuvesille yhdyskuntajätevesidirektiiviä tiukemmat ravinne -
standardit alueilla, joilta vesi valuu vesistöihin, joilla ei ole kyetty saavutta -
maan vesipolitiikan puitedirektiivissä asetettuja ravinneoloja ja meristrategia -
puitedirektiivin mukaista vesien hyvää tilaa.
48 Johtopäätökset ja suositukset 
Jäsenvaltiot ovat haluttomia hyödyntämään 
toimintamahdollisuuksiaan täysimääräisesti 
maatalouden alalla, ja toimia ei kohdisteta riittävästi 
alueisiin, joilla tarve on suurin
122  
Nitraattidirektiivin mukaisten pakollisten toimenpiteiden soveltamisalue ei joissa -
kin jäsenvaltioissa ole riittävä. Toimenpideohjelmien vaativuus vaihtelee, ja ne 
eivät aina ole yhtä tiukkoja kuin komissio suosittelee. Direktiivissä ei erikseen 
velvoiteta tiloja laatimaan lannoitussuunnitelmia eikä pitämään rekisteriä käyt -
tämistään lannoitteista. Nämä välineet auttaisivat toteuttamaan ja valvomaan 
useita nitraattidirektiivin vaatimuksia. Komissio on antanut jäsenvaltioille ohjeita 
ja käynnistänyt nitraattidirektiivin täytäntöönpanon jatkuvan seurannan. Nitraat -
tiherkkien alueiden ja toimenpideohjelmien määrittäminen on tämän ansiosta 
parantunut, mutta prosessiin kuluu paljon aikaa (ks. kohdat 75–83).
123  
Täydentävien ehtojen järjestelmä auttaa nitraatteja ja muita lannoitteita kos -
kevien vaatimusten täytäntöönpanon valvonnassa, mutta se ei ole riittävän 
tehokas, koska osa vaatimuksista ei ole kovinkaan tiukkoja. Täydentävien ehto -
jen tarkastuksissa ja seuraamuksissa on otantaan ja ohjeisiin liittyviä puutteita. 
Nitraattiherkillä alueilla täydentävien ehtojen vaatimuksia jätetään usein sovel -
tamatta, mikä viittaa siihen, että valvontajärjestelmien pelotevaikutus on nykyi -
sin vähäinen. Täydentäviin ehtoihin kuulumattomien vaatimusten kansallisissa 
tarkastuksissa on puutteita (ks. kohdat 84–90).
124  
EU:n osarahoittamilla maaseudun kehittämistoimenpiteillä on ollut vähän vaiku -
tusta ravinteiden aiheuttaman vesistöjen pilaantumisen vähentämiseen. Inves -
toinnit, joiden tarkoituksena on auttaa viljelijöitä parantamaan lannan varastoin -
tia ja käsittelyä, ovat vain osassa tapauksista kohdistuneet relevantteihin tiloihin. 
Maatalouden ympäristötukijärjestelmiä ei ole kohdennettu niille maantieteellisil -
le alueille, joilla ei ole onnistuttu saavuttamaan vesien hyvää tilaa. Toimenpide, 
jonka tarkoituksena on vesipolitiikan puitedirektiiviin perustuvien toimien to -
teuttaminen, on pantu täytäntöön vain harvoin. Saastuttaja maksaa -periaatetta 
ei sovelleta riittävällä tavalla maataloustoimintaan (ks. kohdat 91–99).
49 Johtopäätökset ja suositukset 
125  
Komissio on hyödyntänyt ohjelmakauden 2014–2020 uusien välineiden tarjoa -
man tilaisuuden edellyttää tiukempia perusvaatimuksia ja maatalouden ym -
päristötoimenpiteitä. Lisäksi komissio on kehottanut parantamaan maaseudun 
kehittämistoimenpiteiden maantieteellistä kohdentamista ja lisäämään maaseu -
dun kehittämisohjelmien ja vesienhoitosuunnitelmien yhdenmukaisuutta. Jäsen -
valtioiden kanssa käyty keskustelu on johtanut parannuksiin. Monet toimenpiteet 
on kuitenkin vielä määriteltävä uudelleen, kun kaikki niihin liittyvät kansalliset 
säännökset ja suunnitelmat on hyväksytty. Tämä viivästyttää tiettyjen toimen -
piteiden toteuttamista ja lisää ohjelmista aiheutuvaa hallinnollista taakkaa (ks. 
kohdat 100–102).
Suositus 3
Komission olisi
a) vaadittava, että jäsenvaltiot määrittävät asianmukaiset nitraattiherkät alueet. 
Tällöin jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon maatalouden ravinnekuormi -
tuksen aiheuttamia paineita koskevat tiedot, jotka on kerätty vesipolitiikan 
puitedirektiivin mukaisiin vesienhoitosuunnitelmiin.
Jäsenvaltioiden olisi
b) asetettava tarkoituksenmukaiset raja-arvot fosforin käytölle maataloudessa, 
kun fosfori vaarantaa vesien hyvän tilan
c) määritettävä nitraatteja koskevien toimenpideohjelmiensa säännöt uusim -
man tieteellisen näytön perusteella
d) määrättävä olemassa olevia vaatimuksia pidemmälle menevistä pakollisista 
toimista saastuttavilla tiloilla, joilta vesi valuu rehevöityneisiin vesistöihin
e) sovellettava tehokkaimpia maatalouden ympäristötoimia ravinteista johtuvan 
vesien pilaantumisen vähentämiseksi. Nämä ympäristötoimet ja metsitystoi -
met on lisäksi kohdennettava alueille, joilla näillä toimilla on suurin vaikutus 
ravinnekuormituksen vähentämiseen.
50 Johtopäätökset ja suositukset 
Makroalueellisen EU:n Itämeri-strategian tuottamaa 
lisäarvoa ravinteiden vähentämisen kannalta on 
vaikea arvioida
126  
EU:n Itämeri-strategian hallintorakenne on monimutkainen, ja se on lisännyt uu -
sia hallintotasoja jo olemassa olevien alueellisten hallintoelinten lisäksi. On vaikea 
arvioida EU:n Itämeri-strategian vaikutusta toimiin, joilla jäsenvaltiot pyrkivät 
vähentämään Itämeren ravinnepäästöjä (ks. kohta 105).
127  
Lippulaivahankkeissa, jotka toteutetaan useiden EU:n jäsenvaltioiden ja EU:n 
ulkopuolisten maiden yhteistyönä, pyritään kehittämään parhaita käytäntöjä laa -
jasti käytettäväksi. Joskus lippulaivahankkeiden tulokset eivät kuitenkaan ulotu 
pidemmälle kuin aiemmat tulokset, ja hankkeiden käytännön vaikutukset jäävät 
melko vähäisiksi (ks. kohdat 106 ja 108).
128  
EU:n osarahoittamien ohjelmien prioriteettien oli määrä vastata osatavoi -
tetta ”meriveden puhtaus”. Tulokset jäivät kuitenkin hyvin laihoiksi (ks. 
kohdat 109–112).
Tilintarkastustuomioistuimen II jaosto on tilintarkastustuomioistuimen jäsenen 
Henri GRETHENIN johdolla hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 
27. tammikuuta 2016 pitämässään kokouksessa.
 Tilintarkastustuomioistuimen puolesta
 Vìtor Manuel da SILVA CALDEIRA
 presidentti
51
 Liitteet
Ravinnepäästöjen vähennystavoitteet
MaaKeskimääräi ­
set typpipääs ­
töt 1997–2003Keskimääräi ­
set fosfo ­
ripäästöt 
1997–2003Typen vähen ­
nystavoite 
vuodeksi 2021Fosforin vä ­
hennystavoite 
vuodeksi 2021Typpi: 
vähennys (%)Fosfori: 
vähennys (%)
tonnia/vuosi tonnia/vuosi tonnia/vuosi tonnia/vuosi
Tanska 70 490 1 928 2 890 38 4 2
Viro 27 684 804 1 800 320 7 40
Suomi 88 005 3 609 3 030 356 3 10
Saksa 65 672 627 7 670 170 12 27
Latvia 61 164 829 1 670 220 3 27
Liettua 48 689 2 463 8 970 1 470 18 60
Puola 212 412 11 787 43 610 7 480 21 63
Venäjä 87 122 7 142 10 380 3 790 12 53
Ruotsi 130 279 3 639 9 240 530 7 15
Ravinnepäästöt HELCOM ­maista 791  517 32 828 89 260 14 374 11 44
Ravinnepäästöt muista kuin 
allekirjoittajamaista1 21 421 1 979
Ravinnekuormitus Itämereen 
HELCOM ­maiden kautta812  938 34 807
Ravinnekuormitus muista lähteistä297 405 2 087
Itämeri yhteensä 910  343 36 894 118  134 15 178 13 41
1 Jokien mukana rajojen yli kulkeutuvat ravinnepäästöt Tšekin tasavallasta, Ukrainasta ja Valko-Venäjältä.
2 Päästöt merenkulusta ja ilmansaasteista, jotka ovat peräisin kaikista Itämeren valuma-alueeseen kuulumattomista EU-maista.
Lähde:  Tilintarkastustuomioistuin vuoden 2013 Itämeren suojelukomission ministerikokousta varten laaditun asiakirjan ”Summary report on 
the development of revised Maximum Allowable Inputs (MAI) and updated Country Allocated Reduction Targets (CART) of the Baltic Sea Action 
Plan” tietojen perusteella.Liite I
52 Liitteet 
Itämeren typpi- ja fosforipäästöjen kehityssuunta maittain
(tonnia/vuosi)
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
TyppiPäästöt 1997–2003 65 672 70 490 27 684 88 005 48 689 61 164 212 412 87 122 130 279
Päästöt 2012 
epävarmuustekijät huomioon 
ottaen (testiarvo)55 963 52 535 28 378 94 688 55 502 70 388 191 602 91 757 116 723
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
FosforiPäästöt 1997–2003 627 1 928 804 3 609 2 463 829 11 787 7 142 3 639
Päästöt 2012 
epävarmuustekijät huomioon 
ottaen (testiarvo)630 1 663 782 3 608 1 929 1 242 9 680 7 230 3 509
Lähde:  Kööpenhaminassa vuonna 2013 hyväksyttyyn Itämeren suojelukomission ministerikokouksen julkilausumaan liittyvä alustava arvio Preli -
minary assessment for following-up on progress towards the country-wise allocated reduction targets on nutrients (CART).
Svendsen, L.M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. 2015. Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Sche -
me. Sähköinen lähde: http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-messageLiite II
53 Liitteet 
Päästöjen ylärajan saavuttaminen vesistöalueen osan mukaan
(tonnia/vuosi)
Perämeri SelkämeriItämeren 
keskiosaSuomen ­
lahtiRiianlahtiTanskan 
salmetKattegat Yhteensä
Typpipäästöjen yläraja HELCOMin 
vähennystavoitteen perusteella57 622 79 372 325 000 101 800 88 418 65 998 74 001 792 211
Päästöt 2012 epävarmuustekijät 
huomioon ottaen (testiarvo)60 484 74 794 375 760 119 687 97 106 51 495 65 801 845 127
Ylimääräinen vähennys 4 578 14 503 8 200 27 281
Puuttuva vähennys HELCOMin vuoden 
2021 tavoitteisiin nähden2 862 50 760 17 887 8 688 80 197
Fosforipäästöjen yläraja HELCOMin 
vähennystavoitteen perusteella2 675 2 773 7 360 3 600 2 020 1 601 1 687 21 716
Päästöt 2012 epävarmuustekijät 
huomioon ottaen (testiarvo)2 787 2 490 15 145 7 536 2 775 1 418 1 591 33 742
Ylimääräinen vähennys 283 183 96 562
Puuttuva vähennys HELCOMin vuoden 
2021 tavoitteisiin nähden112 7 785 3 936 755 12 588
Lähde:  Kööpenhaminassa vuonna 2013 hyväksyttyyn Itämeren suojelukomission ministerikokouksen julkilausumaan liittyvä alustava arvio Preli -
minary assessment for following-up on progress towards the country-wise allocated reduction targets on nutrients (CART).
Svendsen, L.M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. 2015. Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Sche -
me . Sähköinen lähde: http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-messageLiite III
54 Liitteet 
Suurten kaupunkien jätevedenpuhdistamojen purkuvesissä todettu ravinnepitoi -
suus Itämeren ympärillä sijaitsevissa EU:n jäsenvaltioissa (2013)Liite IV
Uppsala
N: 10.52 (mg/l)
P: 0.13 (mg/l)Turku
N: 14.18 (mg/l)
P: 0.15 (mg/l)
Gdańsk
N: 8.30 (mg/l)
P: 0.38 (mg/l)Tukholma
N: 9.47 (mg/l)
P: 0.14 (mg/l)Espoo
N: 16.38 (mg/l)
P: 0.31 (mg/l)
Tallinna
N: 7.52 (mg/l)
P: 0.45 (mg/l)Helsinki
N: 3.69 (mg/l)
P: 0.22 (mg/l)
Gdynia
N: 8.40 (mg/l)
P: 0.64 (mg/l)Kööpenhamina
N: 543 (mg/l)
P: 1.81 (mg/l)Malmö
N: 9.30 (mg/l)
P: 0.27 (mg/l)
Kiel
N: 5.79 (mg/l)
P: 0.11 (mg/l)
Lyypekki
N: 7.38 (mg/l)
P: 0.18 (mg/l)Rostock
N: 11.62 (mg/l)
P: 0.18 (mg/l)
Szczecin
N: 6.64 (mg/l)
P: 0.43 (mg/l)
Poznań
N: 7.92 (mg/l)
P: 0.45 (mg/l)
Wrocław
N: 9.50 (mg/l)
P: 0.50 (mg/l)Varsova
N: 8.52 (mg/l)
P: 0.52 (mg/l) Łódź
N: 9.72 (mg/l)
P: 0.78 (mg/l)26 262500 0001 000 0001 500 0002 000 0002 666 000
Riika
N: 11.16 (mg/l)
P: 0.88 (mg/l)
Jelgava
N: 6.35 (mg/l)
P: 0.37 (mg/l)Ogre
N: 33.89 (mg/l)
P: 5.91 (mg/l)
Daugavpils
N: 5.55 (mg/l)
P: 0.61 (mg/l)
Vilna
N: 9.52 (mg/l)
P: 0.66 (mg/l)Klaipėda
N: 9.99 (mg/l)
P: 0.33 (mg/l)
Kaunas
N: 8.50 (mg/l)
P: 0.34 (mg/l)Jūrmala
N: 8.67 (mg/l)
P: 0.27 (mg/l)
Lähde:  Tilintarkastustuomioistuin jäsenvaltioiden toimittamien vuoden 2013 lopun tietojen perusteella. Sekä Kööpenhaminan että Tukholman 
tiedot on päätelty asianomaisissa kaupungeissa sijaitsevien kahden puhdistamon keskiarvojen perusteella.
55 Liitteet 
Lippulaivahankkeet ja muut EU:n Itämeri-strategian täytäntöönpanon kannalta 
tärkeät hankkeet
(miljoonaa euroa)
Rehevöitymistä käsittelevät EU:n Itämeri ­strategian lippulaivahankkeet
Painopisteala AGRI Rahoituksen lähde ja määrä
BALTIC MANUREHankkeen tarkoituksena on kehittää innovatiivisten lannankäsittelyrat -
kaisujen asiantuntemusta (esimerkiksi uusiutuvan energian tuotanto ja 
eloperäiset lannoitteet).Itämeren alueen toimenpideohjelma
Yhteensä: 3,7
EAKR: 2,8
Fosforin kierrätysHankkeen tarkoituksena on kierrättää Itämeren alueen pääasiallisista 
lähteistä (esimerkiksi lannasta, jätevesilietteestä ja ruhoista) peräisin 
olevaa fosforia ja tuottaa siten lannoitteita. Lisäksi hankkeessa pyritään 
kehittämään paikkakohtaisia lannoitusstrategioita, jotta Itämeren 
alueesta tulisi ensimmäinen fosforia sisältävien kivennäislannoitteiden 
käytön kannalta omavarainen alue.
Painopisteala NUTRI Rahoitus
Fosfaattien poistaminen 
pesuaineistaHankkeella pyrittiin tukemaan Itämeren alueen maita Itämeren 
suojelukomission suosituksen 28E/7 (kansalliset lainsäädäntötoimet 
fosfaattien käytön vähentämiseksi pyykinpesuaineissa ja konetiski -
aineissa) toteuttamisessa tuottamalla tiedotusmateriaalia päättäjiä 
varten. Fosfaattien käyttö pyykinpesuaineissa kiellettiin koko EU:ssa 
vuonna 2011.Hankkeen vähäiset määrärahat saatiin 
Ruotsin kemikaalivirastolta.
PRESTOHankkeen tavoitteena on vähentää Itämeren ravinnekuormitusta 
jätevesien käsittelyn parissa työskentelevälle käyttöhenkilöstölle, 
suunnittelijoille ja akateemisille kouluttajille tarkoitettujen koulutusoh -
jelmien avulla. Lisäksi hankkeen yhteydessä tehtiin teknisiä tutkimuksia 
ja investointeja tiettyihin Valko-Venäjän jätevedenpuhdistamoihin 
(Baranovichi, Grodno, Molodechno ja Vitebsk).Itämeren alueen toimenpideohjelma
Yhteensä: 4,6
EAKR: 1,1
ENPI: 2,8
BALTIC DEALHankkeella pyritään torjumaan ravinteiden valumista ja vuotoa tiloilta. 
Hanke käynnistettiin vapaaehtoispohjalta viiden maataloustuottajien 
liiton aloitteesta.Itämeren alueen toimenpideohjelma
Yhteensä: 3,8
EAKR: 3,0
Alueellisen 
ravinnekuormituksen arviointi 
ja prioriteettihankkeiden 
määrittely Valko ­Venäjältä 
Itämereen päätyvien 
ravinteiden vähentämiseksiHankkeessa yksilöidään ensisijaisia investointeja ja kehitetään pohjoi -
sen ulottuvuuden ympäristökumppanuuden yhteydessä paikallisia val -
miuksia vähentää ravinnepäästöjä Itämereen. Hankkeessa painotetaan 
erityisesti maataloutta, yhdyskuntajätevesiä ja teollisuutta sekä fosforia 
sisältävien pesuaineiden valmistusta ja käyttöä.Rahoittaja BSAP-rahasto, jota hallin -
noivat Pohjoismaiden ympäristöra -
hoitusyhtiö NEFCO ja Pohjoismaiden 
investointipankki NIB; investoijina Ruotsi 
ja Suomi: 0,25
Horisontaalinen toimi Neighbours
Taloudellisesti ja 
ympäristöllisesti kestävä 
Peipsi ­järven alueHankkeessa parannetaan Peipsi-järven alueen ympäristöllistä tilaa 
kunnostamalla Pskovin alueen olemassa olevia jätevedenpuhdistamoja 
ja rakentamalla uusia infrastruktuureja Viron puolella Peipsi-järveä 
oleviin pieniin satamiin.Viro–Latvia –Venäjä-toimenpideohjelmaLiite V
56 Liitteet 
Rehevöitymistä käsittelevät Itämeren toimenpideohjelman hankkeet (muut kuin 
lippulaivahankkeet)
(miljoonaa euroa)
Rehevöitymistä käsittelevät Itämeren toimenpideohjelman hankkeet (muut kuin lippulaivahankkeet)Rahoituksen lähde ja 
määrä (Itämeren alueen 
toimenpideohjelma)
Baltic CompassHankkeessa työskennellään yhdessä maatalous- ja ympäristösektoreiden kanssa, 
jotta saataisiin aikaan Itämeren rehevöitymisen vähentämisen edellyttämä 
kansainvälinen lähestymistapa.Yhteensä: 6,6
EAKR: 4,6
ENPI: 0,5
Baltic Compact Hanke koskee maatalouden ympäristötoimia.Yhteensä: 1,9
EAKR: 1,5
BERAS ( Baltic Ecological 
Recycling Agriculture and 
Society )Hankkeella pyritään torjumaan rehevöitymistä, lopettamaan torjunta-ai -
neiden käyttö ja vähentämään elintarvikesektorin vaikutusta maapallon 
lämpenemiseen.Yhteensä: 4,4
EAKR: 3,4
ENPI: 0,05
WaterpraxisHankkeella parannetaan Itämeren tilaa tukemalla alueen vesienhoitosuunnitel -
mien käytännön täytäntöönpanoa.Yhteensä: 2.0
EAKR: 1,5
PURE ( Project on urban reduction 
of eutrophication )Hankkeessa valmistellaan ja toteutetaan kuntatason investointeja kansainvälisen 
yhteistyön avulla.Yhteensä: 3,2
EAKR: 2,0
ENPI: 0,5Liite V
57 Komission  
vastaus
Tiivistelmä
V
Komissio pani merkille nämä seikat vesipiirien ensimmäisten hoitosuunnitelmien tarkastelussa1 ja ensimmäisten toi -
menpideohjelmien arvioinnissa2 ja katsoi, että kyseessä on merkittävä parannettava ala. Se on kehottanut jäsenval -
tioita toteuttamaan tätä koskevia toimia vesipiirien toisissa hoitosuunnitelmissa.
VI
Komissio katsoo, että sen toimet ovat olleet riittäviä. Perussopimuksessa ja unionin tuomioistuimen vakiintuneessa 
oikeuskäytännössä on selkeästi todettu, että komissiolla on laaja harkintavalta siinä, miten se toimii rikkomistapauk -
sissa tehtävässään perussopimusten vartijana. Joissain tapauksissa vaihtoehtoiset välineet tai poliittinen vuoropu -
helu voivat olla rikkomismenettelyä tehokkaampi lähestymistapa.
Komissiolla on kuitenkin merkittävää näyttöä yhdyskuntajätevesidirektiivin noudattamisen edistymisestä rikkomis -
menettelyn avulla.
VII
Jäsenvaltioiden nitraattidirektiivin täytäntöönpanossa on joissain tapauksissa kohdattu useita haasteita, ja joissain 
tapauksissa täytäntöönpano on ollut tehokasta. Keskimääräisten nitraattipitoisuuksien yleinen suuntaus on kuiten -
kin parantunut EU:ssa ja Itämeressä.
Täydentäviä ehtoja koskevan politiikan tarkoituksena ei ole toimia toimenpiteenä unionin lainsäädännön täytän -
töönpanon valvomiseksi jäsenvaltioissa. Noudattamatta jättämisen osalta rikkomismenettely on osoittautunut 
toimivaksi keinoksi.
Täydentävien ehtojen järjestelmän vuoksi noudattamatta jättämisten ja sovellettujen seuraamusten määrä on 
pikemminkin merkki menettelyn toiminnasta kuin sen riittämättömyydestä. Täydentäviä ehtoja sovelletaan vain 
suoria tukia saaviin tai joihinkin maaseudun kehittämistoimiin, esimerkiksi maatalouden ympäristötoimenpiteisiin, 
osallistuviin maanviljelijöihin.
VIII
Komissio katsoo, että Itämeri-strategialla on onnistuttu edistämään Itämeren ympäristön suojelua. Yleisesti ottaen 
makroalueellista lähestymistapaa voidaan pitää arvokkaana keinona tarkastella alueellisia ongelmia ja vahvistaa 
Itämeren rannikolla sijaitsevien valtioiden yhteistyötä.
1 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf
2 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN
Komission vastaus 58
Johdanto
09
Sekä vesipolitiikan puitedirektiivin että meristrategiapuitedirektiivin toimenpideohjelmat on virtaviivaistettu 
yhteistä raportointia varten maaliskuussa 2016. Jäsenvaltioiden raportoimissa vesipolitiikan puitedirektiivin ja 
meristrategiadirektiivin toimenpideohjelmissa on otettava huomioon HELCOMin suositukset ja kansainvälisistä 
sopimuksista seuraavat velvoitteet.
13
Maaseuturahaston osalta vesienhoito on määritetty yhdeksi maaseudun kehittämisen pääasiallisista tavoitteista 
sekä vuosien 2007–2013 että vuosien 2014–2020 ohjelmakausilla. Tavoitteet ovat saavutettavissa erilaisten toimenpi -
teiden avulla, joihin kuuluvat myös muut kuin aluekohtaiset toimenpiteet, kuten investoinnit ja koulutus.
Ajanjaksolta 2007–2013 tietoa rahoituksesta on saatavilla vain toimintalinjojen ja toimenpiteiden tasolla. Ajanjak -
solta 2014–2020 nämä tiedot ovat saatavilla toimenpiteiden ja painopistealueiden tasolla (tai prioriteettien, kuten 
vesienhoidon prioriteetin osalta), jolloin on mahdollista saada suoraan tavoitteisiin liittyvää tietoa.
Huomautukset
18
Komissio toteaa, että vaikka HELCOMin ravinteiden vähennystavoitteet katsotaan hyväksi käytännöksi, Itämeren 
rannikolla sijaitsevien jäsenvaltioiden ei voitu lain mukaan odottaa meristrategiapuitedirektiivin mukaisessa rapor -
toinnissaan lokakuussa 2012 raportoivan HELCOMin ravinteiden vähennystavoitteitaan, jotka hyväksyttiin HELCO -
Min ministerikokouksessa lokakuussa 2013. Käytännössä komissio olisi kuitenkin tyytyväinen, jos jäsenvaltioiden 
meristrategiapuitedirektiivin mukaiset toimenpideohjelmat, jotka on määrä esittää maaliskuussa 2016, edistäisivät 
myös niiden HELCOM-sitoumusten saavuttamista.
28
Vesipolitiikan puitedirektiivillä ja HELCOMilla on sama tavoite – Itämeren rehevöitymisen torjunta. Hyvän tilan 
saavuttaminen vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisesti riittäisi HELCOMin tavoitteiden saavuttamiseen. Puolalta 
edellytetään lisätoimenpiteitä, mutta nämä eivät ole tarpeen pelkästään HELCOMin tavoitteiden saavuttamiseksi 
vaan myös vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteiden saavuttamiseksi.
Puola ei asettanut vesipiirin ensimmäisen hoitosuunnitelman osalta riittävän tiukkoja vesipolitiikan puitedirektiivin 
mukaisia fosfaatteja koskevia normeja, jotka korreloisivat vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisen hyvän ekologisen 
tilan kanssa (Puolassa käytettiin olemassa olevia vanhoja normeja), ja tässä tapauksessa HELCOMin tavoitteet voivat 
vaikuttaa tiukemmilta. Puolan on korjattava tämä ilmeinen poikkeama asettamalla vesipolitiikan puitedirektiivin 
mukaiset fosfaattinormit ja käyttämällä näitä sellaisten vesipiirin toisen hoitosuunnitelman toimenpideohjelmien 
määrittämisessä, joilla vähennetään fosfaatteja sekä sisävesissä että meressä.
31
Jäsenvaltioiden on toteutettava vesipiirin toisen hoitosuunnitelman toimenpideohjelmien raportoinnissa ravintei -
den kuiluanalyysi, joten komission tiedot jäsenvaltioiden saavuttamasta ravinteiden vähennyksestä tulevat parane -
maan seuraavien kahden raportointiajanjakson aikana.
Jäsenvaltioiden on kirjattava vesipiirien toisiin hoitosuunnitelmiin, missä määrin nitraattidirektiivin täytäntöönpano 
riittää maatalouden ravinnekuormitukseen puuttumiseen, ja mitä vesipolitiikan puitedirektiivin perus- ja lisätoi -
menpiteitä otetaan käyttöön tämän osalta. Tämä auttaa jäsenvaltioita ja komissiota ymmärtämään, missä tarvitaan 
lisätoimia.
Komission vastaus 59
34
Komissio odottaa, että osana vesipiirien hoitosuunnitelmiin sisällytettyjä toimenpiteitä nykyisiä puhdistamojen 
ympäristölupia tarkastellaan ja tarkistetaan tarvittaessa sen varmistamiseksi, että kaupunkialueiden pilaantumista 
vähennetään tasolle, jolla hyvä tila voidaan saavuttaa kaikissa vesistöissä. Joissain vesistöissä tämä voi tarkoittaa 
1 mg/l fosforia, kun taas muilla alueilla tarpeen voi olla tiukempi, esimerkiksi 0,5 mg/l tai alempi enimmäismäärä, jos 
väestötiheys on suurempi tai laimentuminen on vähäistä.
41
Jäsenvaltioiden vesipiirien hoitosuunnitelmiin perustuvat suunnitelmat ravinnepäästöjen vähentämiseksi eivät ole 
kunnianhimoisia, sillä niistä suurimmassa osassa vain esitetään ”perustoimet”, jotka jo ovat käytössä EU:n direk -
tiivien täytäntöönpanemiseksi ravinnepäästöjen aiheuttajien, pääasiassa yhdyskuntajätevesien ja maatalouden, 
osalta, eikä niissä esitetä, miten näitä toimenpiteitä on määrä lujittaa, jotta saavutettaisiin hyvän tilan mukaiset 
ravinneolot. Käyttöön on otettu harvoja uusia vesipolitiikan puitedirektiivin 11 artiklan 3 kohdan h alakohdan 
mukaisia toimenpiteitä pilaantumista aiheuttavan hajakuormituksen hallitsemiseksi (erityisesti fosfaattien hajakuor -
mituksen hallinta puuttuu), ja ”täydentävien toimenpiteiden” yleinen odotettu osuus on epäselvä. Komissio pani 
merkille nämä seikat vesipiirien ensimmäisten hoitosuunnitelmien tarkastelussa3 ja ensimmäisten toimenpideohjel -
mien arvioinnissa4 ja katsoi, että kyseessä on merkittävä parannettava ala. Se on kehottanut jäsenvaltioita toteutta -
maan tätä koskevia toimia toisissa vesipiirien hoitosuunnitelmissa.
Ks. myös komission vastaus kohtaan 30.
46
Komissio katsoo, että Saksa ja Suomi noudattavat direktiiviä sen vaatimusten noudattamisen arvioimismenettelyn 
mukaan, koska niiden noudattamisaste on 99 prosenttia tai korkeampi. Neljän muun Itämeren rannikolla sijaitsevan 
jäsenvaltion, joiden piti noudattaa direktiiviä täysimääräisesti vuonna 2012, noudattamisaste on korkea, vähintään 
89 prosenttia.
47
Komissio ei tosiaan katso erillisten tai asianmukaisten järjestelmien käyttöä automaattisesti sääntöjen vastaiseksi, 
koska direktiivissä annetaan mahdollisuus niiden käyttöön. Erillisjärjestelmien suuri määrä voi kuitenkin viitata 
ongelmiin keruujärjestelmissä, ja komissio seuraa/tutkii näitä tilanteita (ks. yksityiskohtaisempi vastaus 48 kohtaan).
3 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf
4 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN
Komission vastaus 60
48
Komissio tutkii erillisten ja asianmukaisten järjestelmien käyttöä niin kutsutun pilottivälineen avulla (esimerkiksi 
jäsenvaltioissa käytössä olevat erillisjärjestelmät tai muut asianmukaiset järjestelmät, rekisteröinti, luvat sekä erillis -
järjestelmien ja muiden asianmukaisten järjestelmien tarkastukset). Komissio on myös tarkastellut erillisjärjestelmiä 
ja muita asianmukaisia järjestelmiä useita vuosia sisällyttämällä ne 15 artiklassa tarkoitettuun raportointitaulukkoon. 
Lisäksi vuodesta 2007 käytössä olleessa asiakirjassa ”Terms and Definitions of the Urban Waste Water Treatment 
Directive” on erillisjärjestelmiä tai muita asianmukaisia järjestelmiä koskeva luku.
49
Komissio päätti hyväksyä sen, että 100-prosenttinen noudattaminen ei ole todennäköistä tai realistista, joten 
se vähensi rikkomismenettelyjen käynnistämistä ottamalla käyttöön tilintarkastustuomioistuimen mainitsemat 
kaksi vaihtoehtoa. Unionin tuomioistuin on hyväksynyt tämän menetelmän (ks. komissio v. Belgia, asia C-395/13, 
33–38 kohta).
51
Komissio huomauttaa olleensa tietoinen Puolan päätöksestä jo ennen vuotta 2010, mutta sillä ei ollut laillista mah -
dollisuutta riitauttaa asiaa tai ennustaa noudattamatta jättämisen tasoa Puolassa ennen vuotta 2010. Direktiivissä 
jäsenvaltioille annetaan selvästi nämä kaksi vaihtoehtoa, ja Puolalla oli laillinen mahdollisuus soveltaa 5 artiklan 
4 kohtaa, vaikka se olikin epärealistista, koska se merkitsi, että Puolalla ei olisi käytettävissä liittymissopimuksen 
mahdollistamaa lisäaikaa tämän valinnan vuoksi.
52
Komissio on seurannut direktiivin täytäntöönpanoa Puolassa kasvavalla huolestuneisuudella ja kiinnittänyt siihen 
yhä enemmän huomiota, koska on käynyt ilmeiseksi, että täytäntöönpanolta puuttuu edelleen selkeä suunnitelma. 
Oikeusperustan valinta on komission huolenaiheista pienin tässä asiassa eikä se myöskään ole perusteltu syy kansal -
lisen tason koordinoitujen toimien puutteelle.
Komissio on vuodesta 2011 lähtien jatkuvasti painottanut, että suunnitelluilla investoinneilla ei päästä tyydyttävään 
noudattamiseen. Lisäksi Puola on esittänyt ainoastaan alustavat investointisuunnitelmat (yleissuunnitelma), eikä se 
ole työstänyt asiaa koskevaa vuoden 2010 KPOSK-asiakirjaa tähän mennessä. Komissio ei ole tähän mennessä hyväk -
synyt helmikuun 2014 yleissuunnitelmaa eikä toukokuun 2015 lopullista versiota.
56
Jätevedenpuhdistamot ovat pitkän elinkaaren infrastruktuureja, ja niiden asianmukaista kokoa on vaikea arvioida 
vain lyhyellä ajanjaksolla. Yleensä puhdistamon koon määräävät useat tekijät, kuten varmuusvara, valmiudet selviy -
tyä kausittaisesta toiminnasta ja vaihteluista, joiden syynä ovat esimerkiksi matkailu tai rankkasateiden aiheuttamat 
virtaamat, tai varautuminen mahdollisiin uusiin liitäntöihin väestönkasvun vuoksi.
Puhtaan veden vähimmäismäärä ei myöskään ole haitallinen, koska sillä vältetään jäteveden mädäntyminen ja ihmi -
sen terveydelle vaarallisen rikkivedyn muodostuminen.
Komission vastaus 61
58
Lainsäädännön arvioinnit toteutettiin ehdokasmaiden osalta ennen niiden liittymistä ja lainsäädäntö todettiin sel -
laiseksi kuin edellytettiin ennen liittymistä EU:n voimassa olevan säännöstön ja direktiivin 91/271/ETY osalta.
59
Jäsenvaltiot voivat valita 5 artiklan 2 kohdan tai 5 artiklan 4 kohdan soveltamisen eivätkä niitä tämän valinnan osalta 
sido liittymissopimuksen määräykset.
60
Puolan liityttyä komissio alkoi asteittain havaita ongelmia, joita Puolalla oli yhdyskuntajätevesidirektiivin täytän -
töönpanossa, ja se on vuodesta 2007 toteuttanut säännöllistä EU:n yhteisrahoitusta koskevien hankehakemus -
ten laajaa seulontaa. Virallinen viestintä Puolan viranomaisten kanssa alkoi vuonna 2010, kun komissio oli saanut 
kerättyä riittävästi tietoja, joista kävi ilmi, että täytäntöönpanossa oli vakavia ongelmia. On jälleen painotettava, 
että Puolan ongelmat olivat paljon laajempia ja perustavampaa laatua kuin pelkkä kysymys 5 artiklan 2 kohdan tai 
5 artiklan 4 kohdan soveltamista koskevasta valinnasta. Ongelmat koskivat taajamien virheellistä rajaamista, puuttu -
vaa tai epäjohdonmukaista noudattamista koskevien tietojen raportointia, selkeän ja johdonmukaisen suunnittelun 
puutetta sekä ainoastaan yli 15 000 avl:n kuormituksen käsittelylaitoksiin keskittyvien investointien mielivaltaista 
leikkausta.
61
Huolimatta komission lukuisista Puolalle osoittamista viesteistä, joissa pyydettiin yhdenmukaisten tietojen toimit -
tamista yhdyskuntajätevesidirektiivin täytäntöönpanon tilasta ja tulevan täytäntöönpanon suunnittelusta (myös 
tietoja, jotka osoittaisivat joko 5 artiklan 2 kohdan tai 5 artiklan 4 kohdan noudattamisen), Puola ei ole niitä toi -
mittanut. Komissio haluaa painottaa, että komission kanssa käydyn viestimisen jälkeen Puola valitsi itse 5 artiklan 
2 kohdan soveltamisen. Komissio pyysi vuonna 2012 ohjelmakautta 2014–2020 koskevien neuvottelujen aikana 
Puolaa laatimaan yhdyskuntajätevesidirektiivin täytäntöönpanosta yleissuunnitelman, jonka komissio tarkastaisi sen 
varmistamiseksi, että EU:n yhteisrahoitus ohjelmakaudella 2014–2020 myönnettäisiin yhdyskuntajätevesidirektiivin 
mukaisille hankkeille, joilla edistettäisiin eniten täytäntöönpanon puutteiden korjaamista.
62
Komissio on nyt ottanut uudelleen käyttöön 17 artiklan mukaiset raportit tavoitteenaan saada tietää, milloin tie -
tystä taajamasta tulee vaatimustenmukainen, jos näin ei vielä ole.
Uuden 17 artiklan mukaisen mallin myötä komissio pyrki saamaan tiedon jäsenvaltioiden tilanteesta lisäämättä hal -
linnollista rasitetta. Suurin osa jäsenvaltioista reagoi positiivisesti ja raportoi uuden mallin mukaisesti. Jäsenvaltiot 
voivat myös vapaasti kuvata kutakin hanketta raportointitaulukossa. Komissio tietää 15 artiklan mukaisen käsitte -
lemättä päästetyn kuormituksen prosentuaalisen osuuden ja näin myös sen, kuinka kaukana ollaan vaatimusten 
noudattamisesta. Tämän jälkeen jäsenvaltioiden tehtävä on määritellä, miten hanketta mukautetaan vaatimusten 
noudattamiseksi mahdollisimman pian. Komissio ei aio lisätä jäsenvaltioiden raportointitaakkaa, koska sillä ei ole 
tarvetta saada yksityiskohtaista tietoa viemärien pituudesta taajamaa kohti EU:n tasolla.
Komission vastaus 62
63
Komissiolla on näissä asioissa merkittävää harkintavaltaa, ja sen on valittava asianmukaisimmat välineet. Tässä 
tapauksessa komissio päätti valita yhdyskuntajätevesiä koskevat kokoukset jäsenvaltioiden kanssa. Se katsoi par -
haaksi odottaa virallisempien menettelyjen käynnistämistä kunnes merkittävä määrä määräaikoja on umpeutunut 
merkittävän jäsenvaltioryhmän osalta. Alkuperäisen määräajan (vuodesta 2004  vuoden  2006 loppuun) perusteella 
käynnistetty EU Pilot -yhteydenpito olisi koskenut vain kolmea jäsenvaltiota, myös Puolaa. Tehokkuussyistä päätet -
tiin odottaa seuraavan raportoinnin tuloksia, jolloin ne olisivat kattavampia niin jäsenvaltioiden kuin taajamienkin 
osalta.
Komissio katsoo näin ollen, että sen toimet ovat olleet riittäviä. Perussopimuksessa ja unionin tuomioistuimen 
vakiintuneessa oikeuskäytännössä on selkeästi todettu, että komissiolla on laaja harkintavalta siinä, miten se toimii 
rikkomistapauksissa tehtävässään perussopimusten vartijana. Joissain tapauksissa vaihtoehtoiset välineet tai poliit -
tinen vuoropuhelu voivat olla rikkomismenettelyä tehokkaampi lähestymistapa.
Lopuksi komissio on ottanut huomioon erilaiset täytäntöönpanokaudet (14 vuotta EU-15- jäsenvaltioissa ja 
3–11 vuotta vuonna 2004 liittyneissä EU-10-jäsenvaltioissa) käynnistäessään pilottitoimia ja rikkomismenettelyjä.
Komissiolla on kuitenkin merkittävää näyttöä yhdyskuntajätevesidirektiivin noudattamisen toteutumisesta rikko -
mismenettelyn avulla (esimerkiksi Ranskassa, Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa).
64
Yhdyskuntajätevesidirektiivin liitteen taulukossa 2 esitetään vähimmäisvaatimukset, jotka on saavutettava, mutta 
jäsenvaltiot voivat vapaasti soveltaa tiukempia vaatimuksia. Tiukemmat vaatimukset saattavat olla oikeudellisesti 
tarpeen vesipolitiikan puitedirektiivin noudattamisen varmistamiseksi.
69
Komissio haluaa täsmentää, että Kaliningradin vesi- ja ympäristöpalveluhankkeen on määrä olla täysin toiminnassa 
vuoden 2016 aikana vesipalvelujen osalta.
76
Laajaperäisen maanviljelyn alueilla, joilla lannoitteita käytetään vähän, vedet voivat edelleen saastua ravinteista. 
Nitraattidirektiivin mukaan erityistoimenpiteitä on sovellettava myös vesiin, jotka ovat vaarassa saastua.
Tietyillä alueilla tarvitaan sekä nitraattidirektiivin että vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisia toimenpiteitä ravintei -
den vähentämiseksi niin, että saavutetaan vesien hyvä tila.
79
Kivennäislannoitteista peräisin olevan nitraatin käyttöä ei sellaisenaan voida käyttää indikaattorina vaatimusten 
vaikutusten puutteesta ja sitä on tulkittava varoen. Nitraatin kokonaishävikki tai nitraatin kokonaisylijäämä (kaikista 
lähteistä) ovat asianmukaisempia indikaattoreita.
Komission vastaus 63
80
Komissio katsoo, että lannoitteiden käyttökiellon kaltaisia toimenpiteitä tiettyinä aikoina vuodesta voidaan valvoa 
tehokkaasti, kunhan tarkastukset toteutetaan oikeaan aikaan.
Moniin nitraattidirektiivin mukaisiin toimintaohjelmiin sisältyy lannoitussuunnitelmia tai lannoituskirjanpito ylei -
senä käytäntönä pyrittäessä tasapainottamaan lannoitusta ja helpottamaan valvontaa.
84
Komissio painottaa, että täydentävien ehtojen järjestelmä ei ole unionin ympäristölainsäädännön valvontameka -
nismi, vaan sen tarkoituksena on  muun muassa ”saada yhteinen maatalouspolitiikka vastaamaan nykyistä paremmin 
yhteiskunnan odotuksia”  (ks. asetuksen (EU) N:o 1306/2013 johdanto-osan 54 kappale). Täydentävien ehtojen järjes -
telmä yhdistää yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) maksut tiettyjen sääntöjen noudattamiseen, ja sääntöjen rik -
kominen johtaa YMP-maksujen vähentämiseen. Täydentävien ehtojen mekanismissa olisi periaatteessa käytettävä 
olemassa olevia valvontajärjestelmiä. Siinä olisi kuitenkin myös varmistettava valvonnan vähimmäistaso silloin, kun 
alakohtaisen lainsäädännön valvontajärjestelmä ei ole riittävän tehokas.
86
Jäsenvaltioiden tehtävä on määrittää hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimukset niin, että tavoitteet saavute -
taan. Tilintarkastustuomioistuimen mainitseman ”suojakaistojen perustamisen vesistöjen varrelle” tavoitteena on 
suojakaistojen perustaminen ja niiden hallinta mutta ei lannoitteiden käytön hallinta maatalousmaalla yleisesti. 
Mainitun suojakaistojen perustamisen ulottuvuus rajautuu siis suojakaistoihin nitraatin aiheuttamalle pilaantumi -
selle alttiilla vyöhykkeillä ja niiden ulkopuolella. Lisäksi tietyt nitraattidirektiivistä johtuvat vaatimukset kuuluvat 
täydentävien ehtojen piiriin lakisääteisten hoitovaatimusten 1 kautta (aiemmin lakisääteiset hoitovaatimukset 4).
87
Edellä mainituilla vesistöjen varrelle viimeistään 1. tammikuuta 2012 perustettavilla suojakaistoilla (ks. asetuksen 
(EY) N:o 73/2009 149 artikla) viitataan nitraattidirektiivistä johtuviin vaatimuksiin ja siirretään vaatimukset kos -
kemaan nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeiden ulkopuolella sijaitsevaa maatalousmaata 
ottaen huomioon paikalliset olot asetuksen (EU) N:o 1306/2013 94 artiklan mukaisesti. Näin myös tilintarkastustuo -
mioistuimen toteama määritettyjen vaatimusten moninaisuus johtuu nitraattidirektiivistä ja kuvastaa paikallisten 
olojen moninaisuutta sellaisena kuin jäsenvaltiot sen näkevät.
90
Täydentävien ehtojen järjestelmän vuoksi noudattamatta jättämisten ja sovellettujen seuraamusten määrä on 
pikemminkin merkki menettelyn toimivuudesta kuin sen riittämättömyydestä. Esimerkiksi lannoitevarastojen puut -
tuminen on edelleen ongelma nitraattien aiheuttamalle pilaantumiselle alttiilla vyöhykkeillä, ja tätä sääntöjenvas -
taisuutta seurataan täydentävien ehtojen järjestelmässä, mikä selittää myös niiden tapausten suuren määrän, joissa 
ei noudatettu sovellettavia vaatimuksia (ks. myös kohta 93).
Komission vastaus 64
91
Maaseudun kehittämisohjelmilla kaudella 2007–2013 oli määrä edistää maaseudun kehittämisen tavoitteita, joita 
pantiin täytäntöön monissa toimintalinjoissa. Joillain toteutetuilla toimenpiteillä ja toimilla, myös maatalouden 
ympäristötoimenpiteillä, voi olla yksi pääasiallinen tavoite, mutta monilla tähdättiin useisiin tavoitteisiin, mikä ei 
vähennä näiden toimenpiteiden tehokkuutta ja auttaa varmistamaan kustannustehokkuuden.
Maatalouden ympäristötoimenpiteet, joita toteuttaa suuri määrä maanviljelijöitä suurilla alueilla, voivat myös osal -
taan edistää vesistöjen tilan parantamista kaikilla tällaisilla alueilla.
Kauden 2014–2020 ohjelmia hyväksyttäessä komissio huomautti, että jäsenvaltioiden on hyödynnettävä enemmän 
kohdentamista, myös vesistöjä koskevissa asioissa.
92
Ohjelmakaudella 2007–2013 vesipiirien hoitosuunnitelmien ja maaseudun kehittämisohjelmien erilaiset aikataulut 
olivat yksi syy siihen, että maaseudun ympäristötoimenpiteet eivät aina vastanneet samoja alueita kuin vesipiirien 
hoitosuunnitelmat.
Lisäksi on muistettava, että pakollisten vaatimusten noudattamista, joihin vesipiirien hoitosuunnitelmat usein 
perustuvat, ei voida varmistaa maatalouden ympäristötoimenpiteillä, joilla voidaan tukea vain vapaaehtoisia toimia, 
jotka ylittävät pakolliset vaatimukset.
Jäsenvaltioilla oli lisäksi ohjelmakauden aikana mahdollisuus muuttaa ohjelmiensa sisältöä tai määrärahoitusta. 
Ehdotettujen muutosten on oltava ohjelman yleisten tavoitteiden ja strategian mukaisia. Ne olisivat tämän mekanis -
min avulla voineet koordinoida toimia mahdollisten vesipiirien hoitosuunnitelmien kanssa. Vesienhoidon tavoitetta 
vahvistettiin vuonna 2009 YMP:n terveystarkastuksen ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelman tuloksena yhtenä 
maaseudun kehittämisen haasteista.
93
Uusia Itämeren rannikolla sijaitsevia jäsenvaltioita (Viro, Latvia, Liettua ja Puola) kehotettiin vuosina 2004–2006 
ottamaan käyttöön erityisiä tukitoimia lietelantasäiliöille vesiensuojelun vaatimusten noudattamiseksi.
94
Kauden 2007–2013 maaseudun kehittämisohjelmiin sisältyi lietelantasäiliöitä koskevia investointitoimenpiteitä.
Jäsenvaltioiden oli erityisesti mahdollista tukea investointeja maatilojen lantasäiliöihin vain silloin, kun niillä pyrittiin 
noudattamaan jäsenvaltioissa sovellettuja nitraattidirektiivin mukaisia uusia yhteisön vaatimuksia rajallisen 36 kuu -
kauden lisäajan aikana päivästä, jona vaatimuksista tuli pakollisia.
Komission vastaus 65
95
Komissio katsoo, että maaseudun ympäristötoimenpiteiden moninaisuus merkitsee sitä, että toimenpiteisiin sisältyy 
sekä yksinkertaisia että monimutkaisempia toimia, joilla pyritään suojelemaan ja parantamaan ympäristöä. Näin 
edunsaajat voivat toteuttaa toimia, jotka vastaavat niiden erityistarpeita ja ympäristön paineita.
Tukitaso korreloi aina sitoumusten tason kanssa, ja tuella korvataan näihin sitoumuksiin liittyviä tulonmenetyksiä ja 
lisäkustannuksia.
Tukien vähäistä hyödyntämistä voidaan selittää myös muilla syillä kuin toimien monimutkaisuudella, kuten esimer -
kiksi riittämättömällä tiedotuksella tukimahdollisuudesta, puutteellisella tiedonsiirrolla tai vähäisellä neuvontapal -
velujen käytöllä.
Maatalouden ympäristötoimenpiteiden vähäinen hyödyntäminen voimaperäisen maatalouden aloilla oli yksi syy 
siihen, että komissio ehdotti vuonna 2011 YMP:n ensimmäisen pilarin viherryttämistä tavoitteena ulottaa näille 
alueille yksinkertaisia ja yleisiä sopimuksiin perustumattomia toimenpiteitä, joiden ympäristövaikutuksia olisi vah -
vistettava kohdennetummilla maatalouden ympäristötoimenpiteillä.
Kaudella 2014–2020 komissio tuki kohdentamista, jota toteutettiin Puolassa ja Suomessa.
Ks. myös komission vastaus kohtaan 92.
98
Suurin osa jäsenvaltioista on valinnut molemmilla ohjelmakausilla muiden toimenpiteiden käytön, kuten maata -
louden ympäristö- ja ilmastositoumuksia vesienhoidon prioriteetin tavoitteiden saavuttamiseksi. Veden laatuun 
ja vesienhoitoon liittyvät tavoitteet ja indikaattorit molemmilla kausilla osoittavat, että myös ilman vesipolitiikan 
puitedirektiiviin liittyvien korvausten täytäntöönpanoa jäsenvaltioiden ohjelmiin kuuluu toimia, joiden on määrä 
edistää näitä tavoitteita ja indikaattoreita.
Pakollisten toimenpiteiden puuttuminen vesipiirien hoitosuunnitelmista sekä niiden toimenpiteiden määrittämi -
seen liittyvät ongelmat olivat pääasiallisia esteitä kyseisen toimenpiteen käytölle kaudella 2007–2013.
99
Jäsenvaltioiden tehtävänä on seuraamusten määrääminen vesien suojelun alalla (täydentäviä ehtoja lukuun otta -
matta) tarvittaessa ja tapauksissa, joissa yksittäinen vastuu saastumisesta voidaan osoittaa.
Komissio katsoo, että saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamisessa maataloudessa ei ole ongelmia. Voidaan 
esimerkiksi kantaa lannoite- tai lantaveroa. Kunnianhimoisissa nitraatteihin liittyvissä toimintaohjelmissa ja vesipo -
litiikan puitedirektiivin perustoimenpiteissä voidaan määrätä selkeästä valvonnasta pilaantumisen vähentämiseksi 
sen lähteellä.
Komission vastaus 66
100
Asetuksessa (EU) N:o 1305/2013 säädetään maaseudun kehittämisen erityisistä ennakkoehdoista. Vesialaa koskevat 
ennakkoehdot (sovelletaan prioriteetin 5 mukaisiin investointeihin) liittyvät veden hinnoittelupolitiikan olemas -
saoloon ja siihen, että veden käytön eri sektorit osallistuvat riittävästi vesipalveluista aiheutuvien kustannusten 
kattamiseen osuudella, joka on määritetty hyväksytyssä, ohjelmien tukemia investointeja koskevassa vesipiirin 
hoitosuunnitelmassa.
Muut maaseudun kehittämiseen liittyvät ennakkoehdot ympäristöalalla koskevat maataloudelle ja ympäristölle suo -
tuisia olosuhteita, lannoitteisiin ja kasvinsuojeluaineisiin sovellettavia vähimmäisvaatimuksia, energiatehokkuutta ja 
uusiutuvaa energiaa.
102
Tiettyjä maaseudun kehittämistoimia ei voida käynnistää ilman asianmukaista oikeusperustaa. Tämä koskee vesipo -
litiikan puitedirektiivin tukien toimenpidettä, joka voidaan panna täytäntöön vasta vesipiirien hoitosuunnitelmien ja 
niiden toimenpideohjelmien vahvistamisen jälkeen. Jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus tarkistaa ohjelmiaan 
koko ohjelmakauden ajan.
Kun perusvaatimuksia koskevaan lainsäädäntöön tehdään muutoksia toimenpiteiden täytäntöönpanon aikana, 
jäsenvaltioiden on otettava muutokset huomioon toimenpiteiden sisällössä (esimerkiksi sitoumusten ja palkkioiden 
tasoissa, jos muutokset vaikuttavat näihin tekijöihin).
105
Itämeri-strategian osalta jäsenvaltiot valitsivat hyvin ”kevyen” hallinnollisen rakenteen. Työ perustuu toiminta-alo -
jen ja horisontaalisten toimien koordinoijien verkostoon. Koordinoijat pyrkivät varmistamaan johdonmukaisuuden 
kaikkien Itämeri-strategian prioriteettien kesken. Uusia instituutioita tai neuvoston kokoonpanoja ei perustettu. 
Valittu hallinnollinen rakenne ei ole liian monimutkainen ja raskas.
Makroalueellinen lähestymistapa voidaan yleisesti katsoa arvokkaaksi välineeksi alueellisten ongelmien tarkaste -
luun pienemmällä maantieteellisellä alueella koko EU:n tasoon verrattuna. Komissio katsoo, että Itämeri-strategialla 
on onnistuttu edistämään Itämeren ympäristön suojelua.
107
Kunkin hankkeen kehittäjä harkitsee itse lippulaiva-aseman hakemista. Itämeri-strategian toimintasuunnitelmassa 
kuvataan menettelyä ja esitetään hakemusmalli. Hakemuksessa on esitettävä toiminta-alan tai horisontaalisen toi -
men koordinoijan lyhyt arvio, jossa kriteerejä ovat muun muassa ”lippulaivahankkeen makroalueellinen vaikutus” ja 
”Itämeri-strategian tavoitteiden/indikaattoreiden edistäminen”. Komissio toteuttaa kustakin hakemuksesta sisäisen 
kuulemisen ja lopulta kansallisten koordinoijien ryhmä hyväksyy lippulaiva-aseman. Toiminta-alojen ja horisontaa -
listen toimien koordinoijat rohkaisevat hankkeen kehittäjää hakemaan lippulaiva-asemaa.
Komission vastaus 67
108
Komissio on todennut hankkeiden kehittäjien voimakkaan kiinnostuksen lippulaiva-asemaa kohtaan, oletettavasti 
koska se auttaa hankkimaan rahoitusta makroalueellisiin hankkeisiin ja lisää työn näkyvyyttä.
Komissio katsoo, että tietyn lippulaivahankkeen vaikutus ravinteiden vähentämiseen on yksilöitävissä. Lippulai -
vahankkeiden olisi edistettävä monia eri tavoitteita, kuten luotava uusia verkostoja, mahdollistettava kokemusten 
vaihtoa, edistettävä valmiuksien kehittämistä sekä helpotettava monitasoista hallinnointia ja kokeiluinvestointien 
tekemistä. Tuloksia ja vaikutuksia toimintapolitiikan tavoitteisiin voidaan todellakin havaita vasta pitkällä aikavälillä. 
Tältä kannalta myös pienimuotoiset hankkeet voivat merkittävästi vauhdittaa kehitystä. Esimerkiksi PRESTO-hank -
keessa sekä investoitiin jätevedenpuhdistukseen että kiinnitettiin huomiota jätevedenpuhdistamojen laitteita käyt -
tävän henkilöstön, laitosten suunnittelijoiden ja tulevien jätevedenpuhdistuksesta vastaavien insinöörien koulutuk -
sesta vastaavan korkeakouluhenkilöstön ammattitaitoon.
Komission yhteinen vastaus kohtiin 111 ja 112
Komissio olisi toivonut Itämeri-strategian laajempaa sisällyttämistä Euroopan rakenne- ja investointirahastojen 
Itämeren alueen ohjelmiin. Se panee merkille, että jäsenvaltiot ja alueet ovat sitoutuneet eritasoisesti strategiaan, 
mikä kuvastaa erilaisia kansallisia ja alueellisia prioriteetteja.
Ohjelmat kuitenkin tarjoavat mahdollisuuksia Itämeri-strategian täytäntöönpanon rahoitukselle. Esimerkiksi Liettua 
priorisoi valintamenettelyssä jonkin verran Itämeri-strategiaa edistäviä hankkeita (yhteistyönäkökohtien / kansain -
välisen kumppanuuden painottaminen) ja suunnittelee erityisten ehdotuspyyntöjen julkaisemista tarvittaessa. 
Myös Ruotsissa suunnitellaan Itämeri-strategian kannalta merkityksellisten hankkeiden valintakriteereitä ja varojen 
osoittamista strategian toimintasuunnitelman mukaisille aloitteille ja/tai hankkeille. Ohjelmien täytäntöönpano 
käytännössä osoittaa, missä määrin mahdollisuuksia hyödynnetään.
Johtopäätökset ja suositukset
115
Vesipolitiikan puitedirektiivillä ja HELCOMilla on samat tavoitteet – Itämeren rehevöitymisen torjunta. Hyvän tilan 
saavuttamisen vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisesti pitäisi riittää HELCOMin tavoitteiden saavuttamiseen.
Jäsenvaltioiden vesipiirien hoitosuunnitelmiin perustuvat suunnitelmat ravinnepäästöjen vähentämiseksi eivät ole 
kunnianhimoisia, sillä niistä suurimmassa osassa vain esitetään ”perustoimet”, jotka jo ovat käytössä EU:n direk -
tiivien täytäntöönpanemiseksi ravinnepäästöjen aiheuttajien, pääasiassa yhdyskuntajätevesien ja maatalouden, 
osalta, eikä niissä esitetä, miten näitä toimenpiteitä on määrä lujittaa, jotta saavutettaisiin hyvän tilan mukaiset 
ravinneolot. Käyttöön on otettu harvoja uusia vesipolitiikan puitedirektiivin 11 artiklan 3 kohdan h alakohdan 
mukaisia toimenpiteitä pilaantumista aiheuttavan hajakuormituksen hallitsemiseksi (erityisesti fosfaattien hajakuor -
mituksen hallinta puuttuu), ja ”täydentävien toimenpiteiden” yleinen odotettu osuus on epäselvä. Komissio pani 
merkille nämä seikat vesipiirien ensimmäisten hoitosuunnitelmien tarkastelussa5 ja ensimmäisten toimenpideohjel -
mien arvioinnissa6 ja katsoi, että kyseessä on merkittävä parannettava ala. Se on kehottanut jäsenvaltioita toteutta -
maan tätä koskevia toimia toisissa vesipiirien hoitosuunnitelmissa.
116
Jäsenvaltiot raportoivat lokakuussa 2012 meristrategiapuitedirektiivin mukaiset ympäristötavoitteensa komissiolle. 
Jotkut jäsenvaltiot asettivat muita kunnianhimoisempia tavoitteita paineiden vähentämiseksi ravinnepäästöjen 
kuormitustavoitteen muodossa (ks. myös kohta 17).
5 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_EN-Vol2.pdf
6 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=EN
Komission vastaus 68
Suositus 1 a)
Komissio hyväksyy suosituksen ja katsoo, että se on jo pantu täytäntöön vesipolitiikan puitedirektiivin osalta ja 
pannaan täytäntöön myös meristrategiapuitedirektiivin osalta.
Vesipolitiikan puitedirektiivin raportoinnissa vesipiirien toisen hoitosuunnitelman osalta jäsenvaltioiden on rapor -
toitava ravinnekuormituksen vähennyksestä, jolla voidaan saavuttaa vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisen hyvän 
tilan edellyttämät ravinneolot (tämä käsittää meristrategiapuitedirektiivin edellyttämän ravinnekuormituksen, jos 
jäsenvaltiossa sovelletaan asianmukaista lähestymistapaa).
Meristrategiapuitedirektiivin osalta komissio ottaa suosituksen huomioon toimenpideohjelmien nykyisen syklin 
analyysin kanssa määrittäessään seuraavan syklin raportointivaatimuksia.
Suositus 1 b)
Komissio hyväksyy suosituksen ja toteaa, että sen täytäntöönpano on käynnissä.
Vesipolitiikan puitedirektiivin osalta vesipiirien ensimmäisten hoitosuunnitelmien yhteydessä havaitut puutteet 
seurannassa ja arvioinnissa johtivat kahdenvälisiin keskusteluihin jäsenvaltioiden kanssa. Jäsenvaltioiden kanssa 
sovittiin toimista seuranta- ja arviointitilanteen parantamiseksi, ja komissio tarkastelee asiaa vesipiirien toisten hoi -
tosuunnitelmien arvioinnin yhteydessä, joka tapahtuu vuoden 2017 aikana.
Meristrategiapuitedirektiivin osalta jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön seurantaohjelmia, joissa arvioidaan, miten 
ympäristön hyvän tilan ja tavoitteiden saavuttamisessa on edistytty. Komission Itämeren ohjelmien seurantaa kos -
kevassa arviointiluonnoksessa todetaan useimpien jäsenvaltioiden ottaneen käyttöön ravinnepäästöjen seurannan 
(esimerkiksi maalta peräisin olevien ravinnepäästöjen tasot, ilmakehästä peräisin olevien ravinteiden päästötasot 
sekä muun muassa lannoitteista ja muista typpi- ja fosforipitoisista aineista aiheutuva kuormitus).
Lisäksi vuonna 2018 annettavien ohjeiden valmistelutyössä vertaillaan jäsenvaltioiden vesipolitiikan puitedirek -
tiivin ja meristrategiapuitedirektiivin osalta määrittämiä ravinnestandardeja sen varmistamiseksi, että nämä ovat 
biologisten standardien mukaisia, ja sen selvittämiseksi, miten jäsenvaltiot käyttävät niitä toimenpideohjelmien 
suunnittelussa.
Suositus 1 c)
Komissio toteaa, että suositus on osoitettu jäsenvaltioille.
118
Komissio katsoo vaatimusten noudattamisen arvioimismenettelynsä perusteella, että Saksa ja Suomi noudattavat 
direktiiviä, koska niiden noudattamisaste on 99 prosenttia tai korkeampi. Neljän muun Itämeren rannikolla sijaitse -
van jäsenvaltion, joiden piti noudattaa direktiiviä täysimääräisesti vuonna 2012, noudattamisaste on korkea, vähin -
tään 89 prosenttia.
Komissio on käynnistänyt EU Pilot -toimia ja rikkomismenettelyjä saatuaan näyttöä viivästyneestä täytäntöönpa -
nosta tai noudattamisesta, ja näissä sovelletaan tavanomaista menettelyä.
120
Komissio katsoo, että sen toimet ovat olleet riittäviä. Perussopimuksessa ja unionin tuomioistuimen vakiintuneessa 
oikeuskäytännössä on selkeästi todettu, että komissiolla on laaja harkintavalta siinä, miten se toimii rikkomistapauk -
sissa tehtävässään perussopimusten vartijana. Joissain tapauksissa vaihtoehtoiset välineet tai poliittinen vuoropu -
helu voivat olla rikkomismenettelyä tehokkaampi lähestymistapa.
Lisäksi komissio päätti tehokkuussyistä odottaa useiden siirtymäaikojen päättymistä ennen EU Pilot -toimien käyn -
nistämistä, jotta menettelyt olisivat kattavampia niin jäsenvaltioiden kuin taajamienkin osalta.
Komission vastaus 69
Lopuksi komissio on ottanut huomioon erilaiset täytäntöönpanokaudet (14 vuotta EU-15-jäsenvaltioissa ja 
3–11 vuotta vuonna 2004 liittyneissä EU-10-jäsenvaltioissa) käynnistäessään pilottitoimia ja rikkomismenettelyjä.
Suositus 2 a)
Komissio hyväksyy suosituksen ja katsoo, että se on jo pantu täytäntöön taajamissa, joiden asukasvastineluku on 
suurempi kuin 2 000. Yhdyskuntajätevesien käsittelyä koskevassa direktiivissä säädetään, että näissä taajamissa on 
oltava käytössä viemäröintijärjestelmiä, erillisjärjestelmiä tai muita asianmukaisia järjestelmiä, joten komissio katsoo, 
että oikeuskehys – EU:n tasolla – on olemassa. Komissio kuitenkin painottaa, ettei se voi pakottaa kotitalouksia liitty -
mään viemäriverkkoon, koska tämä on jäsenvaltioiden vastuulla ja kansallista politiikkaa koskeva päätös.
Suositus 2 b)
Komissio hyväksyy suosituksen, koska se perustuu vesipolitiikan puitedirektiivin 9 artiklan tekstiin. Komissio arvioi 
suosituksen täytäntöönpanoa vesipiirien toisten hoitosuunnitelmien, jotka jäsenvaltioiden oli määrä laatia 22. joulu -
kuuta 2015 mennessä, yleisen arvioinnin yhteydessä.
Suositus 2 c)
Komissio hyväksyy suosituksen ja pyrkii parhaillaan parantamaan yhdyskuntajätevesien käsittelyä koskevan direktii -
vin mukaista raportointimenettelyä, johon noudattamisen arviointi perustuu.
Suositus 2 d)
Komissio hyväksyy suosituksen.
Suositus 2 e)
Komissio toteaa, että suositus on osoitettu jäsenvaltioille.
Suositus 2 f)
Komissio toteaa, että suositus on osoitettu jäsenvaltioille.
123
Komissio painottaa, että täydentävien ehtojen järjestelmä ei ole unionin ympäristölainsäädännön valvontameka -
nismi, vaan sen tarkoituksena on muun muassa  ”saada yhteinen maatalouspolitiikka vastaamaan nykyistä paremmin 
yhteiskunnan odotuksia”  (ks. asetuksen (EU) N:o 1306/2013 johdanto-osan 54 kappale). Täydentävien ehtojen järjes -
telmä yhdistää yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) maksut tiettyjen sääntöjen noudattamiseen, ja sääntöjen rik -
kominen johtaa YMP-maksujen vähentämiseen. Täydentävien ehtojen mekanismissa olisi periaatteessa käytettävä 
olemassa olevia valvontajärjestelmiä. Siinä olisi kuitenkin myös varmistettava valvonnan vähimmäistaso silloin, kun 
alakohtaisen lainsäädännön valvontajärjestelmä ei ole riittävän tehokas.
124
Komissio muistuttaa, että vesipiirien hoitosuunnitelmien pakollisten vaatimusten noudattamista ei voida varmistaa 
maatalouden ympäristötoimenpiteillä, joilla voidaan tukea vain vapaaehtoisia toimia. Moniin maaseudun kehittä -
misohjelmiin sisältyi kuitenkin alusta alkaen tiettyjä toimenpiteitä (investoinnit, koulutus, maatalouden ympäristö -
toimenpiteet), joilla pyrittiin vesialan tavoitteisiin.
Kaudella 2007–2013 tuki pakolliselle lannanvarastoinnille oli rajattu nitraattidirektiivistä johtuvien yhteisön uusien 
standardien mukaiselle varastoinnille jäsenvaltioiden pannessa direktiiviä täytäntöön.
Komission vastaus 70
Kaudella 2014–2020 moniin ohjelmiin sisältyy erityinen toimenpide vesipolitiikan puitedirektiiviin liittyvien toimien 
täytäntöönpanemiseksi.
Lisäksi komissio huomautti kauden 2014–2020 ohjelmien hyväksymisen yhteydessä, että jäsenvaltioiden on hyödyn -
nettävä enemmän kohdentamista, myös vesialalla.
Jäsenvaltioiden tehtävänä on seuraamusten määrääminen vesien suojelun alalla (täydentäviä ehtoja lukuun otta -
matta) tarvittaessa ja tapauksissa, joissa yksilöllinen vastuu saastumisesta voidaan osoittaa.
Komissio katsoo, että saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamisessa maataloudessa ei ole ongelmia. Voidaan 
esimerkiksi kantaa lannoite- tai lantaveroa. Kunnianhimoisissa nitraatteihin liittyvissä toimintaohjelmissa ja vesipo -
litiikan puitedirektiivin perustoimenpiteissä voidaan määrätä selkeästä valvonnasta pilaantumisen vähentämiseksi 
sen lähteellä.
Ks. komission vastaukset kohtiin 91–99.
125
YMP:n uusi viherryttämisosio ensimmäisen pilarin viherryttämistä koskevine vaatimuksineen vaikuttaa maaseu -
dun kehittämiseen. Viherryttämistä koskevien vaatimusten vuoksi tuetuille toimille ei voida myöntää maatalouden 
ympäristö- ja ilmastotukia kaksinkertaisen rahoituksen välttämiseksi.
Tiettyjä maaseudun kehittämistoimia ei voida käynnistää ilman asianmukaista oikeusperustaa. Tämä koskee vesipo -
litiikan puitedirektiivin tukitoimenpidettä, joka voidaan panna täytäntöön vasta vesipiirien hoitosuunnitelmien ja 
niiden toimenpideohjelmien vahvistamisen jälkeen. Jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus tarkistaa ohjelmiaan 
koko ohjelmakauden ajan.
Vaikka tarkistukset voivat johtaa hallinnollisten toimien lisääntymiseen, niiden olisi nähtävä tuottavan lisäarvoa 
ohjelmien tavoitteiden ja prioriteettien saavuttamisessa.
Suositus 3 a)
Komissio hyväksyy suosituksen, ja sen täytäntöönpano on käynnissä. Komissio pyytää jäsenvaltioita ottamaan 
nitraattien aiheuttamalle pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeiden ja nitraatteihin liittyvien toimintaohjelmien tar -
kistuksen yhteydessä huomioon vesipolitiikan puitedirektiivin mukaiset tiedot maatalouden ravinnekuormituksen 
aiheuttamista paineista. Tämä on tärkeää pilaantumisen valvomiseksi sen lähteellä, erityisesti jäsenvaltioissa, joissa 
kansalliset säännökset nitraattidirektiivin täytäntöönpanemiseksi ovat ainoa maatalouden ravinnepäästöjä koskeva 
oikeudellinen väline.
Jäsenvaltioiden on raportoitava vesipiirien toisten hoitosuunnitelmien osalta, missä määrin nitraattidirektiivin täy -
täntöönpano riittää maatalouden ravinnekuormitukseen puuttumiseen ja mitä vesipolitiikan puitedirektiivin perus- 
ja lisätoimenpiteitä otetaan käyttöön tämän osalta. Tämä auttaa jäsenvaltioita ja komissiota ymmärtämään, missä 
tarvitaan lisätoimia.
Suositus 3 b)
Komissio toteaa, että nämä suositukset on osoitettu jäsenvaltioille.
126
Itämeri-strategian osalta jäsenvaltiot valitsivat hyvin ”kevyen” hallinnollisen rakenteen. Uusia instituutioita tai neu -
voston kokoonpanoja ei perustettu. Komissio katsoo, että Itämeri-strategialla on onnistuttu edistämään Itämeren 
ympäristön suojelua.
Komission vastaus 71
127
Komissio katsoo, että tietyn lippulaivahankkeen vaikutus ravinteiden vähentämiseen on yksilöitävissä. Lippulaiva -
hankkeilla pyritään moninaisiin tarkoituksiin, ja myös pienimuotoiset hankkeet voivat vauhdittaa kehitystä merkittä -
västi. Konkreettisia tuloksia ja vaikutuksia toimintapolitiikan tavoitteisiin voidaan havaita vasta pitkällä aikavälillä.
128
Komissio on samaa mieltä tilintarkastustuomioistuimen kanssa ja olisi toivonut Itämeri-strategian tiukempaa kyt -
kentää Euroopan rakenne- ja investointirahastojen Itämeren alueen ohjelmiin. Se panee merkille, että jäsenvaltioi -
den ja alueiden sitoutuminen strategiaan vaihtelee, mikä kuvastaa erilaisia kansallisia ja alueellisia prioriteetteja.

MISTÄ EU:N JULKAISUJA SAA?
Maksuttomat julkaisut:
  yksi kappale:  
EU Bookshopista (http://bookshop.europa.eu)
  enemmän kuin yksi kappale tai julisteet/kartat:  
Euroopan unionin edustustoista (http://ec.europa.eu/represent_/f_i.htm),
muissa kuin EU-maissa sijaitsevista lähetystöistä (http://eeas.europa.eu/delegations/index_/f_i.htm),  
ottamalla yhteyttä Europe Direct -palveluun (http://europa.eu/europedirect/index_/f_i.htm)  
tai soittamalla 00 800 6 7 8 9 10 11 (maksuton numero koko EU:n alueella) (*).
(*)  Saat pyytämäsi tiedot maksutta. Myös useimmat puhelut ovat maksuttomia, joskin jotkin operaattorit, puhelinkioskit  
tai hotellit voivat periä puheluista maksun.
Maksulliset julkaisut:
 EU Bookshopista (http://bookshop.europa.eu)
Itämeri on yksi maailman saastuneimmista meristä. 
Rehevöitymisen torjunta on suuri haaste. Rehevöityminen 
johtuu pääosin maataloudesta ja yhdyskuntajätevesistä 
peräisin olevasta ravinnekuormituksesta. Kaikki Itämeren 
ympärillä sijaitsevat EU:n jäsenvaltiot ja muut valtiot sekä 
EU ovat sitoutuneet ympäristönsuojeluun Itämerellä 
Helsingin sopimuksen mukaisesti. EU:n säädöskehyksessä 
edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteitä, 
joiden avulla torjutaan liian suurta ravinnekuormitusta ja 
saavutetaan merivesien hyvä tila. EU on mukana 
rahoittamassa osaa näistä toimenpiteistä. 
Tilintarkastustuomioistuin tutki, ovatko EU:n toimet 
tehokkaasti auttaneet jäsenvaltioita vähentämään 
Itämeren ravinnekuormitusta. Johtopäätöksemme on, että 
toimilla on edistetty ravinteiden vähentämistä Itämeressä 
vain vähän. Esitämme useita suosituksia, joiden 
tarkoituksena on lisätä Itämeren rehevöitymistä torjuvien 
toimien tehokkuutta.
EUROOPAN 
TILINTARKASTUS
TUOMIOISTUIN