Järjestelyä päivitetään säännöllisesti, jotta voidaan ottaa huomioon uusi tekninen ja poliittinen kehitys, joka vaikuttaa vientiluottoihin eri sektoreilla. Järjestelystä on tehty EU:ssa oikeudellisesti sitova Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1233/2011, ja se on saatettu osaksi EU:n lainsäädäntöä. Päivitykset otetaan osaksi EU:n lainsäädäntöä kyseisen asetuksen 2 artiklan mukaisilla delegoiduilla säädöksillä.

Järjestely on EU:n, Yhdysvaltojen, Kanadan, Japanin, Korean, Norjan, Sveitsin, Australian ja Uuden-Seelannin välinen herrasmiessopimus, jonka tavoite on luoda kehys julkisesti tuettujen vientiluottojen asianmukaiselle käytölle. Käytännössä järjestelyllä halutaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset (joissa kilpailu perustuu vientituotteiden hintaan ja laatuun eikä rahoitusehtoihin) ja torjua julkisesti tuettuihin vientiluottoihin liittyviä tukia ja kaupan vääristymiä. Järjestely tuli voimaan huhtikuussa 1978, ja se on voimassa toistaiseksi. Vaikka OECD:n sihteeristö osallistuu järjestelyn hallinnollisten asioiden hoitoon, se ei ole OECD:n sitova määräys.

Turkki soveltaa sellaisten maiden osalta, jotka eivät ole yhteisön jäsenvaltioita, säännöksiä ja täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka ovat olennaisilta osiltaan samanlaisia kuin seuraavissa asetuksissa säädetyt yhteisön kauppapolitiikkaan liittyvät toimenpiteet: [...] - neuvoston päätös 93/112/ETY (julkisesti tuetut vientiluotot).

Neuvoston päätös 93/112/ETY on korvattu asetuksella (EU) N:o 1233/2011, ja vaikka Turkki ei ole täysin mukautunut vientiluottoja koskevaan EU:n lainsäädäntöön (kuten vielä Turkkia koskevassa vuoden 2016 kertomuksessa todetaan), Turkin ottaminen OECD:n järjestelyn osallistujaksi lisää Turkin paineita noudattaa näitä sääntöjä. Koska julkisesti tuettuja vientiluottoja koskevat säännöt hyväksytään yksimielisesti järjestelyn osallistujakokouksessa, Turkki osallistuu täysimääräisesti päätöksentekoprosessiin sen jälkeen, kun siitä tulee osallistuja.

Lisäksi Turkki on jäsen vuonna 2012 perustetussa kansainvälisessä vientiluottotyöryhmässä, jonka tehtävänä on neuvotella vientiluottoja koskevista uusista säännöistä uusien OECD:n ulkopuolisten maiden kanssa. Turkki on osallistunut työryhmän toimintaan aktiivisesti ja tukenut EU:n kantaa.

Sen vuoksi Turkin pyyntöä liittyä järjestelyn osallistujaksi olisi tuettava.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ’säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia’ kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2.Soveltaminen tässä asiassa

Säädös, joka osallistujakokouksen on määrä antaa, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia. Suunnitellulla säädöksellä voi olla ratkaisevanlaatuisia vaikutuksia EU:n lainsäädännön sisältöön tiettyjen suuntaviivojen soveltamisesta julkisesti tuettuihin vientiluottoihin ja neuvoston päätösten 2001/76/EY ja 2001/77/EY kumoamisesta 16. marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1233/2011 2 artiklan nojalla. Mainitussa säännöksessä säädetään, että ”Komissio hyväksyy delegoituja säädöksiä 3 artiklan mukaisesti liitteen II muuttamiseksi järjestelyn osallistujien sopimien suuntaviivoja koskevien muutosten seurauksena.”

Tämän vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta, eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.

4.2.2.Soveltaminen tässä asiassa

Suunnitellun säädöksen tavoite ja sisältö liittyvät yhteiseen kauppapolitiikkaan. Sen vuoksi ehdotetun päätöksen aineellinen oikeusperusta on 207 artikla.

4.3.Päätelmä

Ehdotetun päätöksen oikeusperustana tulisi olla SEUT-sopimuksen 207 artikla yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa.

5.Suunnitellun säädöksen julkaiseminen