Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta sekä direktiivin 67/548/ETY ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 muuttamisesta [SEK(2007) 853] [SEK(2007) 854] /* KOM/2007/0355 lopull. - COD 2007/0121 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 27.6.2007 KOM(2007) 355 lopullinen 2007/0121 (COD)I osa Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta sekä direktiivin 67/548/ETY ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 muuttamisesta (komission esittämä)[SEK(2007) 853][SEK(2007) 854] PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA Perustelut ja tavoitteet Tämä ehdotus pohjautuu voimassa olevaan kemikaalilainsäädäntöön, ja siinä vahvistetaan uusi vaarallisten aineiden ja seosten luokitus- ja merkintäjärjestelmä panemalla EU:ssa täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC:in) sopimat vaarallisten aineiden ja seosten luokitusta ja merkintöjä koskevat kriteerit, eli kemikaalien maailmanlaajuisesti yhdenmukaistettu luokitus- ja merkintäjärjestelmä GHS ( Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals ). Kemikaaleja valmistetaan ja pidetään kaupan kaikkialla maailmassa, ja niiden aiheuttamat vaarat ovat kaikkialla samat. Siksi vaarojen kuvausten ei pitäisi olla eri maissa erilaisia, jos tuote on sama. Yritykset säästävät kustannuksia, jos niiden ei tarvitse arvioida kemikaaliensa vaaroja vaihtelevien kriteerien mukaisesti. Kun kemikaalien vaarojen tunnistamisessa käytetään samoja kriteereitä ja niiden kuvaamisessa samoja merkintöjä, ihmisen terveyden ja ympäristön suoja on yhdenmukaisempi, selkeämpi ja vertailukelpoisempi koko maailmassa. Tällaisesta yhdenmukaistamisesta hyötyvät kemikaalien ammattikäyttäjät sekä kuluttajat kaikkialla. Yleinen tausta GHS-järjestelmästä sovittiin vaarallisten aineiden kuljetusta ja kemikaalien maailmanlaajuisesti yhdenmukaistettua luokitus- ja merkintäjärjestelmää käsittelevässä asiantuntijakomiteassa (CETDG/GHS)[1] joulukuussa 2002. YK:n talous- ja sosiaalineuvosto[2] hyväksyi järjestelmän virallisesti heinäkuussa 2003, ja sitä tarkistettiin[3] vuonna 2005. Kestävän kehityksen huippukokous kehotti Johannesburgissa 4. syyskuuta 2002 hyväksytyssä toimintasuunnitelmassaan valtioita panemaan GHS-järjestelmän täytäntöön mahdollisimman pian, jotta se olisi täysin toiminnassa vuonna 2008. EU:n tilanne Komissio on osallistunut GHS-järjestelmän kehitystyöhön YK:n puitteissa ja tuonut esille aikomuksensa ehdottaa järjestelmän sisällyttämistä yhteisön lainsäädäntöön monessa yhteydessä, esimerkiksi valkoisessa kirjassa ”Tulevaa kemikaalipolitiikkaa koskeva strategia”[4] sekä yhtä aikaa REACH-ehdotuksen kanssa hyväksyttyyn direktiivin 67/548/EY muutokseen[5] liittyvässä perusteluosassa. Tällä ehdotuksella täytetään mainittu sitoumus. EU:n nykyinen järjestelmä ja GHS EU:n nykyinen kemikaalien luokitusta ja merkintöjä koskeva järjestelmä on vahvistettu seuraavissa kolmessa keskeisessä säädöksessä: - vaarallisia aineita koskeva direktiivi (67/548/ETY)[6] - vaarallisia valmisteita koskeva direktiivi (1999/45/ETY)[7] - käyttöturvallisuustiedotteita koskeva direktiivi (91/155/ETY)[8]. Säädösten tarkoituksena on sisämarkkinatavoitteiden eli kemikaalien yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen. Direktiivien lähtökohtana on terveyden, turvallisuuden ja ympäristön suojelun sekä kuluttajansuojan korkea taso (EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan 3 kohta). Kahdessa ensin mainitussa direktiivissä vahvistetaan säännöt vaarallisten aineiden ja valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä varten. Käyttöturvallisuustiedotteita koskevalla direktiivillä varmistetaan, että aineiden ja valmisteiden toimittajat antavat ammattikäyttäjille tiedot kemikaaliensa vaaroista ja ohjeet niiden turvallista käyttöä varten. Nämä säännökset on sisällytetty REACH-asetukseen[9]. Nykyinen EU:n järjestelmä ja GHS ovat käsitteiltään samankaltaisia. Molempia sovelletaan luokitukseen ja pakkaamiseen sekä vaaraviestintään, johon kuuluvat päällysmerkinnät ja käyttöturvallisuustiedotteet. GHS on yleinen järjestelmä, jossa määritellään yhdenmukaisen luokituksen ja vaaraviestinnän kriteerit erilaisia kohdeyleisöjä, kuten kuluttajia, työntekijöitä ja pelastushenkilöstöä, sekä kuljetuksia varten. Siksi järjestelmä on laadittu moduuliperiaatteella, jotta valtiot voivat ottaa sen käyttöön niin, että otetaan huomioon eri kohdeyleisöt lainkäytön eri alueilla. GHS on yleinen luokitus- ja merkintäjärjestelmä aineiden kuljetusta, toimittamista ja käyttöä varten, ja tässä ehdotuksessa pyritään tarvittaessa varmistamaan johdonmukaisuus kuljetuksia koskevan EU:n lainsäädännön kanssa. Soveltuvat GHS-kriteerit sisällytetään kuljetuksia koskevaan EU:n lainsäädäntöön vuoteen 2007 ja 2009 mennessä UNECE:n mallisääntöjen hyväksymisaikataulun mukaisesti. Tämä ehdotus koskee kemikaalien toimittamista ja käyttöä, ja tärkein kohderyhmä ovat siten työntekijät ja kuluttajat samoin kuin EU:n nykyisessäkin järjestelmässä. Asiantuntijat ovat selvittäneet EU:n nykyisen kemikaalien toimittamista ja käyttöä koskevan järjestelmän ja GHS-järjestelmän eroja.[10] Komission ehdotus perustuu tähän työhön. Uuden järjestelmän käyttöönotosta johtuva luokiteltavien aineiden määrä on arviolta sama kuin nykyisen järjestelmän mukaan. Raja-arvojen ja laskentamenetelmien muutosten takia luokiteltavien valmisteiden, joita nyt kutsutaan seoksiksi, määrä on uudessa järjestelmässä todennäköisesti suurempi kuin vanhassa. Uusien kriteerien soveltaminen voi johtaa nykyjärjestelmään verrattuna toisenlaiseen luokitukseen. Koska käyttöturvallisuustiedotteet ovat tärkein REACH-asetuksen mukainen viestintäväline, niitä koskevat säännökset säilytetään kyseisessä asetuksessa. Tuleva kehitys Kaksi YK:n asiantuntijoiden alakomiteaa pitää terveyteen ja ympäristöön liittyviä sekä fysikaalisia vaaroja koskevia GHS-järjestelmän teknisiä tietoja ajan tasalla. Vaarallisten aineiden kuljetusta ja kemikaalien maailmanlaajuisesti yhdenmukaistettua luokitus- ja merkintäjärjestelmää käsittelevä asiantuntijakomitea vahvistaa alakomiteoiden suositukset ja välittää ne Yhdistyneiden Kansakuntien talous- ja sosiaalineuvostolle, joka hyväksyy GHS-järjestelmän tarkistukset kahden vuoden välein.[11] Johdonmukaisuus suhteessa muuhun politiikkaan Aineiden ja valmisteiden luokitus aiheuttaa velvoitteita myös muussa EU:n lainsäädännössä. Komission yksiköt ovat arvioineet GHS-kriteerien käyttöönoton vaikutuksia muuhun lainsäädäntöön. Päätelmänä on, että vaikutukset joko ovat erittäin vähäisiä tai niitä voidaan lieventää tekemällä muihin säädöksiin tarvittavia muutoksia. Tässä asetusehdotuksessa ehdotetaan sellaisia muutoksia asetukseen (EY) N:o 1907/2006. GHS-järjestelmän täytäntöönpanolla on huomattava vaikutus Seveso II -direktiivin[12] soveltamiseen, ja tarvittavista toimenpiteistä on säädettävä erillisellä muutoksella. Muut erilliset muutokset, joita tarvitaan EU:n säädöksiin GHS-järjestelmän täytäntöönpanoa varten, sisältyvät komission tulevaan ehdotukseen. Sidosryhmien kuulemisen yhteydessä eräät osapuolet mainitsivat, että kansallista lainsäädäntöä, jossa viitataan EU:n luokitukseen, ei ole analysoitu. Kansalliseen lainsäädäntöön kohdistuvien vaikutusten arviointi kuuluu kuitenkin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Niiden kannattaisi ehkä analysoida asiaan liittyviä kansallisia säädöksiä samaan tapaan kuin EU:n lainsäädäntöä on tutkittu. JULKISET KUULEMISET JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Sidosryhmien julkinen kuuleminen Internetissä järjestetty kuuleminen Komissio järjesti sidosryhmien kuulemisen Internetissä 21. elokuuta ja 21. lokakuuta 2006 välisenä aikana. Kaikki vastaukset julkaistiin verkossa. Niitä saatiin noin 370. Vastauksista 82 prosenttia saatiin yrityksiltä ja järjestöiltä. Yrityksiltä saaduista 254 vastauksesta 45 prosenttia tuli yrityksiltä, joiden palveluksessa on alle 250 työntekijää. Järjestöjä oli vastaajien joukossa kymmenen ja ammattiliittoja yksi. Jäsenvaltioiden hallituksia ja/tai viranomaisia oli vastaajien joukossa 18. Myös muiden kuin EU-maiden viranomaisilta (Islannista, Norjasta, Sveitsistä ja Romaniasta) saatiin vastauksia. Kansainvälisiltä organisaatioilta ei saatu kommentteja. GHS-järjestelmän käyttöönottoa EU:ssa puollettiin 97 prosentissa vastauksista, ja näistä 96 prosentissa kannatettiin asetuksen käyttöä sääntelykeinona. Kaiken kaikkiaan jäsenvaltioiden viranomaiset ja elinkeinoelämä ottivat komission yksiköiden ehdotusluonnokset myönteisesti vastaan. Esille tuodut seikat ja niiden ottaminen huomioon Soveltamisala: Vastaajista 59 prosenttia oli sitä mieltä, että suojelun tasoa ei pitäisi muuttaa verrattuna EU:n nykyiseen järjestelmään, paitsi milloin se on tarpeen, jotta järjestelmä olisi johdonmukainen kuljetuslainsäädännön tai GHS-järjestelmän kanssa. Vastaajista 5 prosenttia, joukossa useimmat kansalaisjärjestöt, ei ilmaissut mielipidettä tästä asiasta. Erilaista lähestymistapaa kannatti 36 prosenttia vastaajista. Näistä yksi ryhmä (Tanskan, Ruotsin, Norjan ja Islannin hallintoelimiä) halusi mennä nykyjärjestelmää pidemmälle. Toinen ryhmä (yhdistyksiä ja yhtiöitä) ehdotti, että mukaan otettaisiin kaikki GHS-kategoriat, mutta ei niitä EU:n järjestelmän osia, jotka eivät vielä ole mukana GHS-järjestelmässä. Suurin osa vastaajista kannatti suojelun nykyisen tason säilyttämistä, eikä komissio ole muuttanut ehdotustaan tältä osin. Mukaan otettiin kuitenkin syttyvien kaasujen kategoria 2, jota vaativat eräät jäsenvaltiot ja teollisuus. Siirtymäaika: Siirtymäajan kaksivaiheista rakennetta (ensin aineet, sitten seokset) ei kommentoitu. Selvä enemmistö vastaajista (noin 60 prosenttia) kannatti aineille kolmen vuoden siirtymäaikaa REACH-asetuksen voimaantulosta. Tämä edellyttäisi sitä, että kaikki yritykset rekisteröivät vaiheittain rekisteröitävien aineiden ensimmäisen aallon ja ilmoittavat aineidensa luokitukset ja merkinnät kemikaalivirastolle. Kun aineisiin sovellettava siirtymäkausi vahvistetaan REACH-asetuksen siirtymäkautta vastaavaksi, vältytään kaksinkertaiselta työltä, kuten vaikutusten arvioinnissa todetaan. Jotkin sidosryhmät toivoivat pidempää siirtymäkautta, jotta työ voitaisiin siirtää REACH-asetuksen viimeisen rekisteröintimääräajan yli. Lähes kaikki vastaajat kannattivat 5 vuoden siirtymäaikaa seoksille. Muista vastaajista lähes yhtä moni kannatti joko pidempää tai lyhyempää siirtymäaikaa. Teollisuuden kannat vaihtelivat; 5 vuoden siirtymäaikaa kannatettiin laajasti, mutta joissakin vastauksissa toivottiin samalla pidempää siirtymäaikaa aineille. Jäsenvaltiot toivoivat lyhyempää siirtymäaikaa, yleisimmin kolmea vuotta. Komissio ehdottaa näin ollen, että aineita koskeva siirtymäaika on 3,5 vuotta REACH-asetuksen voimaantulon jälkeen. Koska seoksia varten tarvittavan siirtymäajan pituus ei ole yhtä yksiselitteinen eikä vaikutusten arviointi anna riittävän selkeitä tuloksia neljän tai viiden vuoden puolesta, ehdotetaan, että siirtymäaika seosten osalta on 4,5 vuotta. Yksittäiset huomautukset: Noin 15 prosenttia vastaajista esitti muita yksittäisiä huomautuksia. Selvästi suurin osa näistä teollisuuden ja jäsenvaltioiden esittämistä huomautuksista oli luonteeltaan teknisiä, ja niiden tarkoituksena oli tehdä tekstistä selkeämpi ja johdonmukaisempi. Usein mainittiin seuraavat asiat: - seosten määritelmän yhdenmukaistaminen REACH-asetuksen kanssa - 4 artiklassa säädettyjen luokitukseen, pakkaamiseen ja merkintöihin liittyvien yleisten velvoitteiden kuvaaminen selkeämmin - kansainvälisen kemiallisen nimen käytön salliminen IUPAC-nimikkeistön mukaisen nimen rinnalla, seosten merkinnöissä käytettävien nimien rajoittaminen nykyisen lainsäädännön vaatimusten mukaisesti, lyhyempien nimien käytön sallivan säännöksen ottaminen mukaan - sen selventäminen, että luokitusten ja merkintöjen luettelon julkisesti saatavilla oleva osa on johdonmukainen REACH-asetuksen 119 artiklan kanssa - nykyiseen lainsäädäntöön sisältyvän seosten mainontaa koskevan erityissäännön ottaminen mukaan - terveyteen liittyvien tietojen vastaanottamisesta vastaavan elimen määritteleminen tarkemmin nykyisen lainsäädännön mukaisesti - pieniä pakkauksia koskevien säännösten tarkasteleminen uudelleen GHS-merkintätietojen suuremman tilantarpeen vastapainoksi. Suurin osa jäsenvaltioista ja jatkokäyttäjistä vaati myös direktiivin 67/548/ETY liitteessä I olevan aineiden yhdenmukaista luokitusta ja merkintöjä koskevan luettelon ”muuntamista” uuteen liitteeseen VI, jotta kyseisen luettelon laatimiseen käytetyn työn tulokset säilyisivät. Kaikki nämä seikat otettiin huomioon tarkistetussa ehdotuksessa. Vaikutusten arvioinnit Vaikutusten arvioinnissa hyödynnettiin RPA:n ja London Economics -ryhmän konsulttiraportteja sekä Internetissä järjestetyn kuulemisen tuloksia. Yritysten esittämien kustannuksiin liittyvien vastausten johdosta merkittäviä kustannuseriä pyrittiin määrittämään entistä paremmin. Kokonaisanalyysi osoittaa, että toimeenpanokustannukset on pidettävä kurissa, jotta GHS-järjestelmä antaisi nettohyötyä lähitulevaisuudessa. Asiantuntijatiedon käyttö GHS-järjestelmän ovat laatineet kansainväliset organisaatiot, ja eri sidosryhmät ovat osallistuneet työhön. Myös EU:n piirissä on viime vuosina käyty jatkuvaa teknistä vuoropuhelua jäsenvaltioiden ja muiden sidosryhmien kanssa. Komissio kuuli laajasti asiantuntijoita sen jälkeen, kun valkoinen kirja tulevaa kemikaalipolitiikkaa koskevasta strategiasta oli julkaistu. Komission REACH-asetuksen valmistelua varten koolle kutsuman luokitusta ja merkintöjä käsitelleen teknisen työryhmän[13] työn tulokset on otettu huomioon tätä ehdotusta laadittaessa. Lisäksi suoritettiin muita tutkimuksia[14], ja 18. marraskuuta 2005 järjestettiin epävirallinen sidosryhmien keskustelutilaisuus GHS-järjestelmän käyttöönotosta EU:ssa. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT Oikeusperusta Asianmukainen oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen 95 artikla. Tarkoituksena on taata kaikille aineiden ja seosten toimittajille tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla sekä varmistaa korkeatasoinen terveyden, turvallisuuden, ympäristön ja kuluttajien suojelu. Tällä oikeusperustalla varmistetaan, että aineita ja seoksia koskevat vaatimukset yhdenmukaistetaan ja että näiden vaatimusten mukaiset aineet ja seokset voivat liikkua vapaasti sisämarkkinoilla. Tämä antaa vastineen sille työlle, jota talouden toimijoilta edellytetään aineiden ja seosten luokittelemiseksi uudelleen. Lisäksi perustamissopimuksen 95 artiklan 3 kohdassa edellytetään terveyden, turvallisuuden, ympäristön ja kuluttajien suojelun korkeaa tasoa. Käsillä oleva asetus täyttää tämän vaatimuksen. Toissijaisuus ja suhteellisuus Toissijaisuus Jo nykyisissä luokitusta ja merkintöjä koskevissa direktiiveissä vahvistetaan kattavuudeltaan laaja järjestelmä. Uusi asetus korvaa nykyiset direktiivit. Luokitus- ja merkintäsäännösten on oltava täsmälleen samat kaikissa jäsenvaltioissa, ja siksi niitä on tarpeen säännellä yhteisön tasolla. Suhteellisuus Kriteerit aineiden ja seosten luokittelemiseksi vaarallisiksi on määritetty kansainvälisellä tasolla; tämä koskee myös moduuliperiaatetta, jonka ansiosta lainsäätäjä voi valita sopivat vaaraluokat ja -kategoriat. Suhteellisuuden varmistamiseksi komissio on valinnut ne vaaraluokat ja -kategoriat, jotka ovat verrattavissa nykyiseen lainsäädäntöön. Siksi tämä ehdotus ei sisällä tiettyjä kategorioita, jotka eivät sisälly nykyiseen EU:n lainsäädäntöön. Ehdotukseen on otettu mukaan osioita, kuten otsonikato, jotka sisältyvät nykyiseen EU-lainsäädäntöön mutta jotka eivät vielä ole mukana GHS-järjestelmässä. Sellaiset EU:n järjestelmän aineet ja seokset, joita ovat koskeneet vain lisämerkintävaatimukset mutta jotka nyt kuuluvat GHS-järjestelmän piiriin, on nyt luokiteltava. Muussa lainsäädännössä, kuten REACH-asetuksessa, ei kuitenkaan pitäisi kohdistaa velvoitteita niihin lisättäviin vaaraluokkiin tai -kategorioihin, joita ei ole nykyisessä EU:n järjestelmässä. Jotta säännökset olisivat johdonmukaisia kuljetuksia koskevan lainsäädännön kanssa, ehdotukseen on sisällytetty joitakin vaaraluokkia tai -kategorioita, jotka eivät sisälly EU:n nykyiseen aineiden toimittamista ja käyttöä koskevaan lainsäädäntöön mutta kuuluvat EU:n nykyiseen kuljetuksia koskevaan järjestelmään tai ovat tulossa kuljetuslainsäädäntöön. Näin ollen tämä asetusehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Sääntelytavan valinta Asetus on perusteltu sääntelytapa, koska silloin säännöksiä sovelletaan sellaisenaan kaikkialla yhteisössä. Asetus korvaa kaksi vanhentunutta direktiiviä (joihin on tehty 10 muutosta ja 30 mukautusta tekniikan kehitykseen). Se sisältää myös sellaisia pääosin teknisiä yksityiskohtia, joista on sovittu YK:n tasolla ja joita ei ole asianmukaista muuttaa, sillä se olisi maailmanlaajuisen yhdenmukaistamisen tavoitteen vastaista. Asetusta käytetään laajalti teknisen lainsäädännön välineenä, ja sen käyttö on saanut laajaa tukea jäsenvaltioilta muilla aloilla.[15] Sääntelytapa on vieläkin perustellumpi 27 jäsenvaltion yhteisössä, jossa yhdenmukaisten ja sellaisenaan sovellettavien sääntöjen hyödyt tulevat entistä selvemmin esille. JOHDANTO EHDOTUKSEEN Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt aineiden ja seosten vaaralliseksi luokitusta sekä merkintöjä ja pakkaamista varten. 1. PERUSTELUT JA TAVOITTEET Tämän asetuksen tavoitteena on varmistaa ihmisen terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso sekä aineiden ja seosten vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla. Tavoitetta lähestytään asetuksessa viideltä suunnalta GHS-järjestelmän pohjalta. Ensinnäkin yhdenmukaistetaan aineiden ja seosten luokitusta sekä merkintöjä ja pakkaamista koskevat säännöt. Toiseksi ja kolmanneksi yritykset velvoitetaan luokittelemaan aineensa ja valmisteensa itse ja ilmoittamaan luokituksista. Neljänneksi asetuksen liitteessä VI vahvistetaan yhdenmukaistettu luettelo yhteisön tasolla luokitelluista aineista. Viidenneksi vahvistetaan luokitusten ja merkintöjen luettelo, joka sisältää kaikki edellä tarkoitetut ilmoitukset ja yhdenmukaistetut luokitukset. 2. YLEISET SEIKAT Tätä asetusta sovelletaan aineisiin ja seoksiin. Koska aineiden ja seosten aiheuttamiin fysikaalisiin vaaroihin vaikuttaa jossakin määrin se, millä tavalla ne vapautuvat, asetus kattaa myös vapautumisen aerosoleina, jota koskee erityinen vaaraluokka. Radioaktiiviset aineet eivät kuulu asetuksen soveltamisalaan, sillä niihin sovelletaan muita sääntöjä. Asetusta ei myöskään tietyin edellytyksin sovelleta aineisiin ja seoksiin, jotka ovat tullin valvonnassa ja joita ei toimiteta EU:ssa. Erottamattomat välituotteet eivät kuulu soveltamisalaan samasta syystä. Ulkopuolelle jätetään myös tieteellistä tutkimusta ja kehittämistä varten tarkoitetut aineet ja seokset, joita ei saateta markkinoille, jos niitä käytetään valvotuissa olosuhteissa, joissa altistuminen on mahdollisimman vähäistä. Keskeiset termit määritellään. GHS-järjestelmän mukaisesti termin ’valmiste’ sijasta käytetään termiä ’seos’. GHS-järjestelmän vaaraluokat sekä niihin liittyvät vaarakategoriat ja kriteerit luetellaan liitteessä I. Jos aine tai seos täyttää jonkin vaaraluokan kriteerit, sen katsotaan olevan vaarallinen. Komissiolla on valtuudet päivittää liitettä I ja lisätä uusia vaaraluokkia, joista on sovittu YK:n tasolla. Lisäksi vahvistetaan käsitteen ’vaarallinen’ merkitys, jotta vaikutukset muuhun lainsäädäntöön olisivat mahdollisimman vähäiset. Ennen aineen tai seoksen saattamista markkinoille toimittajan on luokiteltava se. Tämä tarkoittaa sitä, että toimittajan on tunnistettava ja kuvailtava aineeseen tai seokseen liittyvät vaarat, arvioitava nämä tiedot ja verrattava niitä asetuksessa vahvistettuihin kriteereihin. Toimittajat voivat määritellä muita, yleisistä rajoista poikkeavia pitoisuusrajoja perustelluissa tapauksissa, ellei liitteessä VI anneta erityisiä pitoisuusrajoja. Toimittajan on kuitenkin tehtävä luokitus tämän asetuksen mukaisesti silloin, kun aineelle on tässä asetuksessa annettu yhdenmukaistettu luokitus vaaraluokan tai vaaraluokan jaottelun mukaan, eikä luokituksesta saa poiketa käytettävissä olevien tietojen perusteella. Jakelijoiden on varmistettava asiaankuuluvien tietojen antaminen edelleen joko säilyttämällä saamiensa aineiden ja seosten merkinnät sellaisenaan tai soveltamalla itse tämän asetuksen säännöksiä. Menettely vaaraluokituksen kannalta merkityksellisten tietojen tunnistamiseksi kuvaillaan. Uusia testejä ei tarvitse tehdä pelkästään luokitusta varten. Näin ollen voidaan käyttää julkisista lähteistä saatavia tietoja tai muun EU-lainsäädännön, kuten REACH-asetuksen tai kuljetus-, biosidi- tai kasvinsuojelulainsäädännön, perusteella tuotettua tietoa. Toimittajan mahdollisesti tuottaman uuden tiedon on täytettävä tietyt laatuedellytykset, jotta luokitus perustuisi luotettavaan tietoon. Hyväksyttäviä ovat kansainväliset standardit sekä tiedot, jotka täyttävät REACH-asetuksen tai muun lainsäädännön vaatimukset. Eläinkokeita on vältettävä mahdollisuuksien mukaan ja aina on harkittava ensisijaisesti vaihtoehtoisia menetelmiä. Eläinkokeiden on oltava asiaa koskevan direktiivin[16] mukaisia. Ihmisillä tehtävät tutkimukset eivät ole sallittuja; vain jo saatavilla olevaa tietoa ihmisiin kohdistuvista vaikutuksista voidaan käyttää. Seoksia koskee yleinen velvoite käyttää itse seosta koskevaa saatavilla olevaa tutkimustietoa paitsi jos seos sisältää aineita, joilla on esimerkiksi CMR-ominaisuuksia. Jälkimmäisessä tapauksessa seoksen luokitus tehdään yleensä kyseistä ainetta koskevan tiedon perusteella. Jos seoksista itsestään ei ole saatavilla tutkimustietoa, voidaan käyttää liitteessä I määriteltyjä päättelysääntöjä, joiden avulla toimittajat voivat määrittää asianmukaisen luokituksen. Jos saatavilla olevat tiedot eivät riitä sääntöjen soveltamiseen, eri kappaleissa määritellään tarkemmin, mitä on tehtävä. Tunnistetut tiedot on arvioitava luokitusta varten vertaamalla niitä liitteessä I vahvistettuihin kriteereihin. Seosten luokituksessa on otettava huomioon kaikki käytettävissä olevat tiedot, jotka koskevat aineosien mahdollisia synergistisiä ja antagonistisia vaikutuksia. Raja-arvojen avulla varmistetaan, että järjestelmä on toimiva ja suhteellinen. Uusi vaaranarviointi on tehtävä, jos seoksen koostumusta muutetaan niin, että jonkin aineosan pitoisuus ylittää määritellyt raja-arvot, paitsi jos voidaan osoittaa, että muutos ei vaikuta luokitukseen. Sovittuja luokituksia on noudatettava, ellei toimittajalla ole riittävää näyttöä siitä, että muunlainen luokitus on perusteltu. 3. MERKINNÄT GHS-järjestelmän mukaisten merkintöjen osat ovat toimittajan nimi, osoite ja puhelinnumero, tuotetunnisteet, varoitusmerkit, huomiosanat, vaaralausekkeet ja turvalausekkeet. Nykyisen EU-lainsäädännön tarjoaman suojelun tason säilyttämiseksi on annettava myös sellaisia vaaroja koskevia täydentäviä tietoja, jotka eivät vielä sisälly GHS-järjestelmään. Lisäksi on, kuten nykyisinkin, ilmoitettava yleiseen kulutukseen tarkoitettujen pakkausten sisällön nimellismäärä. Liikesalaisuuden säilyttämiseksi on, kuten nykyisinkin, mahdollista anoa lupaa käyttää nimeä, josta ei ilmene aineen kemiallinen koostumus. Anomukset käsittelee REACH-asetuksella perustettu kemikaalivirasto. Merkintöihin sovellettavat ensisijaisuusperiaatteet määritellään. Toimittajan on päivitettävä merkinnät, kun luokitusta on muutettu, paitsi jos merkinnät kuuluvat biosidiä tai kasvinsuojelutuotetta koskevaan hyväksymispäätökseen. Jälkimmäisessä tapauksessa on noudatettava sovellettavaa erityislainsäädäntöä. Jotta kuluttajat huomaisivat pakkauksissa olevat vaaratiedot, säädetään merkintöjen väreistä ja muodosta sekä tietojen sijainnista merkinnöissä. Yrityksille aiheutuvien rasitteiden vähentämiseksi ja kuljetusmerkintöjen toistamisen välttämiseksi asetuksessa säädetään siitä, mitä merkintöjä käytetään sisä- ja ulkopakkauksissa. 4. Pakkaukset Asetuksessa vahvistetaan säiliöitä ja muita pakkauksia koskevat turvamääräykset. 5. AINEIDEN LUOKITUKSEN JA MERKINTÖJEN YHDENMUKAISTAMINEN; LUOKITUSTEN JA MERKINTÖJEN LUETTELO REACH-asetuksen XI osaston säännökset siirretään tähän asetukseen, ja niihin tehdään tiettyjä teknisiä muutoksia. 5.1. Yhdenmukaistetun aineiden luokitus- ja merkintäjärjestelmän vahvistaminen Tiettyjä vaaraluokkia koskevat yhdenmukaistetut luokitukset voidaan sisällyttää liitteeseen VI, ja muiden vaaraluokkien yhdenmukaistaminen on mahdollista, jos yhteisön tason toimet katsotaan tarpeellisiksi. Sovellettava menettely vahvistetaan niin, että varmistetaan asiantuntijalausuntojen ottaminen huomioon sekä se, että asianosaisilla on mahdollisuus esittää huomautuksia. 5.2. Ilmoittaminen kemikaalivirastolle ja luokitusten ja merkintöjen luettelon vahvistaminen Aineen luetteloon sisällyttämistä varten on toimitettava tietyt tiedot. Koska luokitus- ja merkintätiedot kuuluvat REACH-asetuksessa edellytettyä rekisteröintiä varten tarvittaviin tietoihin, niitä ei tarvitse ilmoittaa, jos rekisteröintiä on haettu. Ainetta koskevat tiedot on saatettava ajan tasalle, jos luokitusta muutetaan REACH-asetuksen takia tai muusta syystä. On odotettavissa, että joitakin aineita luokitellaan eri tavoin. Ilmoittajien ja rekisteröijien odotetaan ajan mittaan sopivan yhdestä yhteisestä nimikkeestä. Kun nimikkeet poikkeavat toisistaan, yritysten on pyrittävä kaikin tavoin sopimaan yhdestä nimikkeestä. Tämä heijastaa toimialan omaa vastuuta ja antaa viranomaisille mahdollisuuden keskittää voimavaroja sellaisiin aineisiin, joiden ominaisuudet aiheuttavat erittäin suurta huolta. Luetteloon sisällytettävät tiedot täsmennetään. Luettelo on laajalti saatavilla aineita koskevien tietojen lähteenä, ja se kannustaa toimialaa käyttämään yhteisiä nimikkeitä. 6. TOIMIVALTAISET VIRANOMAISET JA TÄYTÄNTÖÖNPANON VALVONTA Jäsenvaltioiden on nimettävä viranomaiset, jotka vastaavat tämän asetuksen soveltamisesta ja sen täytäntöönpanon valvonnasta. Toimiva yhteistyö toimivaltaisten viranomaisten välillä on olennaisen tärkeää. Jotta ihmisen terveyteen liittyvät tiedot pysyisivät yhdessä, kuten nykyisessäkin lainsäädännössä, terveyteen liittyvien tietojen vastaanottamisesta vastaa kussakin jäsenvaltiossa yksi elin. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tämän asetuksen asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Käytännön kokemusten vaihdon edistämiseksi tietoja tämän asetuksen täytäntöönpanon valvonnasta vaihdetaan myös REACH-asetuksella perustetulla kemikaaliviraston foorumilla. Jäsenvaltioiden on säädettävä säännösten noudattamatta jättämisen seuraamuksista, joiden on oltava oikeasuhteisia. 7. YHTEISET SÄÄNNÖKSET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET Asetukseen sisältyy mainontaa koskevia erityissäännöksiä, joiden tarkoituksena on välttää kuluttajan harhaanjohtaminen. Tämän asetuksen soveltamiseen liittyvien päätöstensä jäljitettävyyden vuoksi toimittajien on säilytettävä asiaankuuluvat tiedot samoin kuin REACH-asetuksessa säilytettäväksi vaaditut tiedot. Viranomaiset voivat vaatia antamaan nämä tiedot. Samoin kuin REACH-asetuksen nojalla, kemikaaliviraston sihteeristö antaa neuvontaa ja välineitä toimialalle ja neuvontaa viranomaisille. Asetuksen säännösten mukaisten aineiden ja seosten vapaa liikkuvuus taataan, mutta jäsenvaltiot voivat toteuttaa asianmukaisia väliaikaisia toimenpiteitä ihmisen terveydelle tai ympäristölle aiheutuviin vaaroihin liittyvistä syistä. Komissio voi komiteamenettelyä käyttäen mukauttaa tekniikan kehitykseen kaikkia sellaisia liitteitä ja monia artikloja, jotka liittyvät tieteellisiin ja teknisiin seikkoihin eivätkä vaikuta asetuksen perussääntöjen sisältöön. REACH-asetuksella perustettu komitea avustaa komissiota myös tähän asetukseen liittyvissä asioissa. Mukauttamisessa tekniikan kehitykseen on noudatettava valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä. Suojalausekkeeseen perustuvat ja palkkioita koskevat väliaikaiset toimenpiteet vahvistetaan tai evätään tavanomaista sääntelymenettelyä noudattaen, sillä nämä päätökset eivät aiheuta muutoksia asetukseen. Ehdotuksessa on otettu huomioon mahdolliset vaikutukset, joita GHS-asetuksella on muuhun EU:n lainsäädäntöön. Direktiivit 67/548/ETY ja 1999/45/EY korvataan tällä asetuksella vahvistetun viimeisen siirtymäajan jälkeen. Yhteisön lainsäädäntöön sisältyvät viittaukset mainittuihin direktiiveihin ja niiden säännöksiin ja luokituksiin korvataan viittauksilla tähän asetukseen erillisten säädösten avulla. Asetuksessa täsmennetään ne vaaraluokat ja -kategoriat, jotka aiheuttavat REACH-asetuksen mukaisia velvoitteita; näin asetuksessa ei puututa REACH-asetuksen nykyiseen soveltamisalaan. Tämän asetuksen mukaisia velvoitteita sovelletaan aineiden toimittamiseen. Kaikkia velvoitteita ei sovelleta heti, kun asetus tulee voimaan. Seosten luokitus on riippuvainen aineiden luokituksesta, joten uusia kriteereitä on sovellettava aineisiin aiemmin kuin seoksiin. Seoksille säädetty määräaika on määritelty siten, että vältettäisiin kahden järjestelmän käytöstä aiheutuvaa sekaannusta siirtymäaikana, mutta annettaisiin yrityksille tarpeeksi aikaa selviytyä lisätyöstä, joka aiheutuu uusien aineiden luokittelun lisäksi jo markkinoilla olevien aineiden ja seosten uudelleenluokittelusta. Siirtymäkauden ajaksi yrityksille annetaan mahdollisimman paljon joustovaraa: ne voivat vapaasti valita kumpaa kahdesta järjestelmästä ne käyttävät. Näin yrityksiä kannustetaan sopeutumaan uuteen järjestelmään tehokkaimmalla mahdollisella tavalla. Vastaavuustaulukko antaa siirtymäkautta varten eräiden vaaraluokkien ja -kategorioiden osalta kuvan siitä, mitkä ovat uusien kriteerien soveltamisen vaikutukset. Tämän asetuksen mukaisten velvoitteiden täyttämistä koskeviin käyttäjille annettaviin ohjeisiin kuuluu taulukko, josta ilmenee, miten direktiivin 67/548/ETY mukaiset viittaukset tiettyihin vaararyhmiin ja vaaralausekkeisiin olisi tulkittava viittauksiksi tämän asetuksen mukaisiin vaaraluokkiin ja niiden jaotteluihin sekä vaarakategorioihin. 8. LIITTEET Liite I Liitteessä I esitetään yleinen johdanto (1 osa) sekä fysikaalisten ja terveyteen ja ympäristöön liittyvien vaarojen vaaraluokat ja kriteerit (2, 3 ja 4 osa), jotka korvaavat direktiivin 67/548/ETY liitteen VI paitsi otsonikadon osalta, joka sisältyy 5 osaan. Liite II Liitteen 1 osassa esitetään direktiivin 67/548/ETY liitteeseen VI sisältyvät merkintöjä koskevat säännökset, jotka eivät vielä kuulu GHS-järjestelmään; 2 osa sisältää tiettyjen aineiden tai seosten lisämerkintöjä koskevia erityissääntöjä, jotka ovat pääosin peräisin direktiivistä 1999/45/EY; 3 osassa säädetään turvasulkimista ja näkövammaisille tarkoitetuista vaaratunnuksista, jotka otetaan mukaan nykyisestä EU:n järjestelmästä. Liitteen 4 osa sisältää kasvinsuojeluaineiden merkintää koskevan erityissäännön. Liite III Liitteessä esitetään direktiivin 67/548/ETY liitteen III kaltainen luettelo vaaralausekkeista. Nykyiseen GHS-järjestelmään kuulumattomia vaaroja varten tarvitaan lisävaaralausekkeita; siksi luetteloon on lisätty nykyisen EU-järjestelmän R-lausekkeita, jotka on nimetty EUH-lausekkeiksi. Liite IV Liitteessä esitetään säännöt turvalausekkeiden käytöstä. Luettelo turvalausekkeista vastaa direktiivin 67/548/ETY liitettä IV. Liite V Liitteessä esitetään GHS-järjestelmän varoitusmerkit, ja se vastaa direktiivin 67/548/ETY liitettä II. Liite VI Liitteen 3 osassa esitetään aineiden yhdenmukaistetut luokitukset vaaraluokkien ja niiden jaottelujen sekä vaarakategorioiden mukaan. Koska viranomaisten on keskityttävä kaikkein vaarallisimpiin aineisiin, lisätään pääasiassa aineita, jotka on luokiteltu syöpää aiheuttaviksi, sukusolujen perimää vaurioittaviksi tai lisääntymiselle vaarallisiksi luokkiin 1A tai 1B taikka hengitysteiden herkistymistä aiheuttaviksi, mutta myös muita vaikutuksia voidaan lisätä, kun se on perusteltua. Liitteen taulukko 3.1 sisältää direktiivin 67/548/ETY liitteen I nimikkeet tarvittaessa mukautettuna GHS-järjestelmän luokituskriteerien mukaan; taulukko 3.2 sisältää direktiivin 67/548/ETY liitteestä I saadut mukauttamattomat nimikkeet. Liite VII Liite sisältää muuntotaulukot sellaisten aineiden ja seosten toimittajia varten, jotka on jo arvioitu nykyisten kriteerien mukaisesti; kyse on niistä vaarakategorioista, joiden välillä on olemassa yksinkertainen vastaavuus. Näiden taulukoiden avulla toimittajat voivat täyttää velvoitteensa tarvitsematta luokitella alusta alkaen uudelleen itse luokittelemiaan aineita ja seoksia. Jos toimittaja ei käytä taulukoita, hänen on arvioitava aine tai seos uudelleen käyttämällä liitteessä I olevassa 2–5 osassa vahvistettuja kriteereitä. 2007/0121 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS aineiden ja seosten luokituksesta, merkinnöistä ja pakkaamisesta sekä direktiivin 67/548/ETY ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen[17], ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[18], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa[19] määrättyä menettelyä, sekä katsovat seuraavaa: 1. Tämän asetuksen tarkoituksena on varmistaa ihmisen terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso sekä kemiallisten aineiden ja seosten vapaa liikkuvuus ja samalla parantaa kilpailukykyä ja edistää innovaatioita. 2. Tehokkaasti toimivat aineiden ja seosten sisämarkkinat voidaan saada aikaan vain, jos aineita ja seoksia koskevat vaatimukset eivät ole merkittävästi erilaiset eri jäsenvaltioissa. 3. Aineiden ja seosten luokitusta ja merkintöjä koskevaa lainsäädäntöä lähennettäessä olisi varmistettava ihmisen terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso tavoitteena kestävä kehitys. 4. Aineiden ja seosten kauppa on merkittävä asia sisämarkkinoiden lisäksi myös maailmanmarkkinoilla. Yritykset hyötyvät aineiden ja seosten luokitusten ja merkintöjen maailmanlaajuisesta yhdenmukaistamisesta sekä toisaalta kaupan pitämiseen ja käyttöön ja toisaalta kuljetuksiin liittyvien luokitusten ja merkintöjen johdonmukaisuuden paranemisesta. 5. Luokitusten ja merkintöjen yhdenmukaistettuja kriteerejä on valmisteltu huolellisesti 12 vuoden ajan kansainvälisellä tasolla Yhdistyneiden Kansakuntien (YK:n) puitteissa maailmanlaajuisen kaupankäynnin helpottamiseksi ja ihmisen terveyden ja ympäristön suojelemiseksi. Työn tuloksena on syntynyt maailmanlaajuisesti yhdenmukaistettu luokitus- ja merkintäjärjestelmä ( Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals ), jäljempänä ’GHS’. 6. Ennen tämän asetuksen antamista on annettu useita julistuksia, joissa yhteisö on vahvistanut aikomuksensa osallistua aineiden ja seosten luokitusta ja merkintöjä koskevien kriteerien maailmanlaajuiseen yhdenmukaistamiseen sekä YK:n tasolla että sisällyttämällä kansainvälisesti sovitut GHS-kriteerit yhteisön lainsäädäntöön. 7. Yrityksille koituvat edut lisääntyvät, kun yhä useammat maailman maat ottavat GHS-kriteerit käyttöön lainsäädännössään; yhteisön olisi oltava tämän prosessin kärjessä muiden maiden kannustamiseksi seuraamaan esimerkkiä ja kilpailuedun luomiseksi yhteisön toimialalle. 8. Siksi on erittäin tärkeää, että aineiden ja seosten luokitusta ja merkintöjä koskevat säännökset yhdenmukaistetaan yhteisössä niin, että otetaan huomioon GHS-järjestelmän luokitus- ja merkintäsäännöt, mutta hyödynnetään myös 40 vuoden aikana saatu vankka kokemus yhteisön nykyisen kemikaalilainsäädännön soveltamisesta ja pidetään yllä sellainen suojelun taso, joka on saavutettu yhdenmukaistetun luokitus- ja merkintäjärjestelmän avulla, ottamalla mukaan toistaiseksi vielä GHS:ään kuulumattomia yhteisön vaaraluokkia sekä nykyisiä merkintä- ja pakkaussääntöjä. 9. Tämän asetuksen soveltaminen ei kuitenkaan rajoita yhteisön kilpailusääntöjen täysimääräistä soveltamista. 10. Tämän asetuksen tarkoituksena on määritellä, mitkä aineiden ja seosten ominaisuudet aiheuttavat vaaralliseksi luokituksen, jotta aineiden ja seosten toimittajat voivat asianmukaisesti tunnistaa aineidensa ja seostensa aiheuttamat vaarat ja tiedottaa niistä. Huomioon olisi otettava sekä fysikaaliset että ihmisen terveydelle ja ympäristölle aiheutuvat vaarat, mukaan luettuna vaarallisuus otsonikerrokselle. 11. Tätä asetusta olisi yleisesti ottaen sovellettava kaikkiin yhteisön alueella markkinoille saatettaviin aineisiin ja seoksiin, paitsi jos muussa yhteisön lainsäädännössä säädetään erityisistä luokitus- ja merkintäsäännöistä; tällaisia säädöksiä ovat kosmeettisia valmisteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annettu neuvoston direktiivi 76/768/ETY[20], tietyistä eläinten ruokinnassa käytettävistä tuotteista 30 päivänä kesäkuuta 1982 annettu neuvoston direktiivi 82/471/ETY[21], elintarvikkeissa sallittuja aromeja ja niiden valmistusaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 88/388/ETY[22], elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettu neuvoston direktiivi 89/107/ETY[23], aktiivisia implantoitavia lääkinnällisiä laitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/385/ETY[24], lääkinnällisistä laitteista 14 päivänä kesäkuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/42/ETY[25], in vitro -diagnostiikkaan tarkoitetuista lääkinnällisistä laitteista 27 päivänä lokakuuta 1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/79/EY[26], 28 päivänä lokakuuta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2232/96 mukaisesti laaditun, elintarvikkeissa käytettyjä aromiaineita koskevan luettelon hyväksymisestä 23 päivänä helmikuuta 1999 tehty komission päätös 1999/217/EY[27], eläinlääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6 päivänä marraskuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/82/EY[28], ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön säännöistä 6 päivänä marraskuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/83/EY[29], elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 178/2002[30] ja eläinten ruokinnassa käytettävistä lisäaineista 22 päivänä syyskuuta 2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1831/2003[31], tai kun on kyse aineiden ja seosten kuljetuksista, teknisten sääntöjen ja hallinnollisten menettelyjen yhdenmukaistamisesta siviili-ilmailun alalla 16 päivänä joulukuuta 1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 3922/91[32], vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä marraskuuta 1994 annettu neuvoston direktiivi 94/55/EY[33], vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä heinäkuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi 96/49/EY[34] ja alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta sekä neuvoston asetuksen 93/75/ETY kumoamisesta 27 päivänä kesäkuuta 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/59/EY[35]. 12. Tämä asetus ei koske ammuksia, mutta räjäytys- ja pyroteknisiin tarkoituksiin kaupan pidettävät räjähteet voivat kemiallisen koostumuksensa vuoksi olla terveydelle vaarallisia. Ne on sen vuoksi avoimen tiedotuksen nimissä luokiteltava asetuksen säännösten mukaisesti, koska tällöin ne voidaan myös merkitä vaarallisten tavaroiden kuljetuksissa sovellettavien kansainvälisten sääntöjen mukaisesti. 13. Tässä asetuksessa käytettävien termien olisi oltava yhdenmukaiset niiden termien kanssa, jotka on vahvistettu kemikaalien rekisteröinnistä, arvioinnista, lupamenettelyistä ja rajoituksista (REACH), Euroopan kemikaaliviraston perustamisesta, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/45/EY muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 793/93, komission asetuksen (EY) N:o 1488/94, neuvoston direktiivin 76/769/ETY ja komission direktiivien 91/155/ETY, 93/67/ETY, 93/105/EY ja 2000/21/EY kumoamisesta 18 päivänä joulukuuta 2006 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1907/2006[36], sekä niiden määritelmien kanssa, jotka on täsmennetty YK:n tasolla GHS-järjestelmässä, jotta voidaan varmistaa kemikaalilainsäädännön mahdollisimman johdonmukainen soveltaminen yhteisössä kansainvälisen kaupan yhteydessä. Tässä asetuksessa olisi samasta syystä vahvistettava GHS-järjestelmässä eritellyt vaaraluokat. 14. Etenkin on suotavaa sisällyttää asetukseen ne GHS-järjestelmässä määritetyt vaaraluokat, joissa otetaan erityisesti huomioon, että aineiden ja seosten aiheuttamiin fysikaalisiin vaaroihin vaikuttaa jossakin määrin se, millä tavalla ne vapautuvat. 15. Tällä asetuksella olisi korvattava vaarallisten aineiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä kesäkuuta 1967 annettu neuvoston direktiivi 67/548/ETY[37] sekä vaarallisten valmisteiden luokitusta, pakkaamista ja merkintöjä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 31 päivänä toukokuuta 1999 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 1999/45/EY[38]. Asetuksen avulla olisi säilytettävä mainituilla direktiiveillä taattu ihmisen terveyden ja ympäristön suojelun nykyinen yleinen taso. Siksi asetuksessa olisi säilytettävä joitain vaaraluokkia, jotka kuuluvat kyseisten direktiivien soveltamisalaan mutta eivät vielä GHS-järjestelmään. Lisäksi tässä asetuksessa on tarpeen säilyttää vaarallisuuden käsite mainittujen direktiivien mukaisena, eli niin, että se ei kata niitä GHS-järjestelmään kuuluvia vaaraluokkia, jotka eivät kuulu direktiivien 67/548/ETY ja 1999/45/EY soveltamisalaan, jotta vaikutukset muuhun yhteisön lainsäädäntöön, jossa viitataan kyseiseen käsitteeseen, olisivat mahdollisimman vähäiset. 16. Päävastuun aineiden ja seosten vaarallisuuden tunnistamisesta ja niiden luokitusta koskevista päätöksistä olisi oltava aineiden ja seosten toimittajilla riippumatta siitä, sovelletaanko heihin asetuksen (EY) N:o 1907/2006 vaatimuksia. Kaikkein vaarallisimpiin luokkiin kuuluvien aineiden yhdenmukaisesta luokituksesta olisi kuitenkin voitava säätää, ja sellaisten aineiden tai sellaisia aineita sisältävien seosten kaikkien toimittajien olisi sovellettava vahvistettua luokitusta. 17. Kun aineen luokitus on päätetty yhdenmukaistaa tämän asetuksen liitteessä VI olevassa 3 osassa tietyn vaaraluokan tai vaaraluokan jaottelun mukaan sisällyttämällä nimike järjestelmään tai tarkistamalla sitä, aineen toimittajan olisi käytettävä tätä yhdenmukaistettua luokitusta ja tehtävä luokitus itse vain sellaisten vaaraluokkien ja vaaraluokkien jaottelujen osalta, joita ei ole yhdenmukaistettu. 18. Jotta asiakkaat varmasti saisivat tiedon vaaroista, valmistajien, maahantuojien ja jatkokäyttäjien olisi pakattava ja merkittävä aineet ja seokset määritetyn luokituksen mukaisesti, ja jakelijoiden olisi varmistettava tiedon siirtyminen joko jättämällä merkinnät paikoilleen tai tekemällä merkinnät itse tämän asetuksen mukaisesti. Jos jakelijat muuttavat aineiden tai seosten merkintöjä tai pakkausta, jakelijat olisi velvoitettava luokittelemaan kyseinen aine tai seos tämän asetuksen säännösten mukaisesti. 19. Jotta varmistettaisiin tiedonsaanti seoksiin sisältyvistä vaarallisista aineista, myös seokset olisi tarvittaessa merkittävä, jos ne sisältävät vähintään yhtä vaaralliseksi luokiteltua ainetta, vaikka seoksia itseään ei luokiteltaisikaan vaarallisiksi. 20. Aineen tai seoksen toimittajaa ei pitäisi velvoittaa tuottamaan uutta tietoa luokitusta varten, mutta hänen olisi tunnistettava kaikki kyseisen aineen tai seoksen vaaroja koskevat saatavilla olevat tiedot ja arvioitava niiden laatu; tällöin toimittajan olisi otettava huomioon myös ihmistä koskevat aiemmat tiedot, kuten altistuneita väestöryhmiä koskevat epidemiologiset tutkimukset sekä vahingossa tapahtuneesta tai työperäisestä altistumisesta aiheutuneita vaikutuksia koskevat tiedot tai kliinisistä tutkimuksista saadut tiedot. Hänen olisi verrattava näitä tietoja vaaraluokkien ja niiden jaottelujen kriteereihin voidakseen päätellä, onko aine tai seos luokiteltava vaaralliseksi. 21. Aineen tai seoksen luokitus voidaan tehdä saatavilla olevien tietojen perusteella, mutta tämän asetuksen soveltamiseksi käytettävien tietojen olisi mieluiten oltava asetuksen (EY) N:o 1907/2006 vastaavien säännösten, kuljetuksia koskevien säännösten tai tietojen validointia koskevien kansainvälisten periaatteiden tai menettelyjen mukaisia, jotta voidaan varmistaa tulosten laatu ja vertailukelpoisuus sekä johdonmukaisuus muiden kansainvälisten tai yhteisön tason vaatimusten kanssa. Sama koskee tilannetta, jossa toimittaja tuottaa itse uutta tietoa. 22. Seosten vaarojen tunnistuksen helpottamiseksi toimittajien olisi käytettävä tunnistamisen perusteena itse seosta koskevia tietoja, kun niitä on saatavilla, lukuun ottamatta seoksia, jotka sisältävät syöpää aiheuttavia, perimää vaurioittavia tai lisääntymiselle vaarallisia aineita tai joilla on herkistäviä ominaisuuksia tai kun arvioidaan biohajoavuus- tai bioakkumulaatio-ominaisuuksia vaaraluokassa ”vesiympäristölle vaarallinen”. Koska seoksen aiheuttamia vaaroja ei voida riittävän hyvin arvioida pelkästään seoksen perusteella, näissä tapauksissa olisi vaaran tunnistamisen perusteena yleensä käytettävä seoksen sisältämiä yksittäisiä aineita koskevia tietoja. 23. Jos käytettävissä on riittävästi tietoa samankaltaisista testatuista seoksista ja merkityksellisistä seosten aineosista, voidaan testaamattoman seoksen vaaralliset ominaisuudet määrittää käyttämällä tiettyjä sääntöjä, joita kutsutaan ”päättelysäännöiksi”. Näiden sääntöjen avulla voidaan luonnehtia seoksen vaarat seosta testaamatta käyttämällä hyväksi samankaltaisista testatuista seoksista saatavilla olevia tietoja. Kun itse seoksesta ei ole käytettävissä tutkimustietoja, toimittajien olisi noudatettava päättelysääntöjä kyseisten seosten luokituksen tulosten riittävän vertailukelpoisuuden varmistamiseksi. 24. Eläinten suojelu, joka kuuluu kokeisiin ja muihin tieteellisiin tarkoituksiin käytettävien eläinten suojelua koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 24 päivänä marraskuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/609/ETY[39] soveltamisalaan, on ensisijaisen tärkeää. Siksi aineiden tai seosten toimittajan, joka päättää tuottaa tietoa tämän asetuksen soveltamista varten, olisi ensin harkittava muita keinoja kuin direktiivin 86/609/ETY soveltamisalaan kuuluvia eläinkokeita. 25. Fysikaalisia vaaroja koskevien uusien tietojen tuottaminen olisi aina suotavaa, paitsi jos tiedot ovat jo saatavilla tai jos 2 osassa säädetään poikkeuksesta. 26. Luokitusta varten ei pitäisi tuottaa tietoa suorittamalla tutkimuksia ihmisillä tai kädellisillä eläimillä. Saatavilla olevat luotettavat epidemiologiset tiedot ja kokemukset aineiden ja seosten vaikutuksista ihmisiin (esimerkiksi työterveystiedot ja onnettomuuksia koskevat tiedot) olisi otettava huomioon ja asetettava etusijalle eläinkokeista saatuihin tietoihin nähden, kun ne osoittavat vaaroja, joita eläinkokeissa ei ole todettu. Eläinkokeista saatuja tuloksia olisi verrattava ihmistä koskeviin tietoihin, ja asiantuntija-arvioita olisi käytettävä ihmisen terveyden parhaan mahdollisen suojan varmistamiseksi, kun arvioidaan sekä eläimiä että ihmisiä koskevia tietoja. 27. Tutkimus, joka tehdään pelkästään tämän asetuksen soveltamiseksi, olisi tehtävä aineella tai seoksella, joka on jossain niistä muodoista, jossa sitä käytetään tai jossa sitä voidaan kohtuudella olettaa käytettävän. Tämän asetuksen soveltamiseksi olisi kuitenkin voitava käyttää sellaisten tutkimusten tuloksia, jotka on tehty muiden säännösten vaatimusten noudattamiseksi, mukaan luettuna kolmansien maiden vahvistamat vaatimukset, vaikka näitä tutkimuksia ei olisikaan tehty aineella tai seoksella, joka on sellaisessa muodossa, jossa sitä käytetään tai voidaan kohtuudella olettaa käytettävän. 28. Eri vaaraluokkia ja niiden jaotteluja koskevat luokituskriteerit on vahvistettu liitteessä I, joka sisältää myös lisäsäännöksiä kriteerien täyttämisestä. 29. Tietojen soveltaminen vaaraluokkien kriteereihin ei aina ole yksinkertaista ja helppoa, ja toimittajien olisikin riittävän hyvien tulosten saavuttamiseksi arvioitava todistusnäyttö asiantuntijalausuntojen perusteella. 30. Toimittajan olisi määritettävä aineelle erityiset pitoisuusrajat tässä asetuksessa tarkoitettujen säädettyjen kriteerien mukaisesti edellyttäen, että hän kykenee perustelemaan raja-arvot ja tekee asianmukaisen ilmoituksen Euroopan kemikaalivirastolle, jäljempänä ’kemikaalivirasto’. Kemikaaliviraston olisi annettava erityisten pitoisuusrajojen asettamista koskevia ohjeita. Yhdenmukaisuuden varmistamiseksi tarvittaessa olisi kuitenkin sisällytettävä myös erityiset pitoisuusrajat, kun on kyse yhdenmukaistetuista luokituksista. Erityisten pitoisuusrajojen olisi oltava ensisijaisia kaikkiin muihin luokituksessa käytettäviin pitoisuusrajoihin nähden. 31. Suhteellisuuden ja toimivuuden vuoksi olisi sekä epäpuhtauksille, lisäaineille ja aineiden yksittäisille aineosille että seosten sisältämille aineille määriteltävä yleiset raja-arvot ja täsmennettävä, milloin niitä koskevat tiedot olisi otettava huomioon aineiden ja seosten vaaraluokitusta määritettäessä. 32. Seosten luokittelussa olisi otettava huomioon saatavilla olevat tiedot synergistisistä ja antagonistisista vaikutuksista. 33. Jos seosten koostumusta muutetaan, toimittajien olisi arvioitava luokituksensa uudelleen sen varmistamiseksi, että luokitus perustuu ajantasaisiin tietoihin, paitsi jos on olemassa riittävästi näyttöä siitä, että luokitus ei muuttuisi. Toimittajien olisi lisäksi päivitettävä merkinnät vastaavasti. 34. Vaarallisiksi luokitellut aineet ja seokset olisi merkittävä ja pakattava luokituksensa vaatimalla tavalla niin, että asianmukainen suojelu varmistetaan ja vastaanottajat saavat oleelliset tiedot aineen tai seoksen vaaroista ja kiinnittävät niihin huomiota. 35. Aineiden ja seosten vaaroista viestitetään kahdella tavalla: merkinnöillä sekä käyttöturvallisuustiedotteilla, joista säädetään asetuksessa (EY) N:o 1907/2006. Merkinnät ovat ainoa keino viestittää vaaroista kuluttajille, mutta lisäksi niillä voidaan kiinnittää työntekijöiden huomio käyttöturvallisuustiedotteissa annettuihin kattavampiin aineita ja seoksia koskeviin tietoihin. Koska käyttöturvallisuustiedotteita koskevat säännökset sisältyvät asetukseen (EY) N:o 1907/2006, jonka mukaan käyttöturvallisuustiedote on pääasiallinen viestintäväline aineiden toimitusketjun sisällä, kyseisiä säännöksiä ei ole tarpeen toistaa tässä asetuksessa. 36. Työntekijät ja kuluttajat kaikkialla maailmassa hyötyisivät vaaraviestintäjärjestelmään kuuluvien merkintöjen maailmanlaajuisesta yhdenmukaistamisesta. Merkintöihin sisällytettävät osat olisi sen vuoksi määriteltävä GHS-järjestelmään keskeisesti kuuluvien varoitusmerkkien, huomiosanojen, vaaralausekkeiden ja turvalausekkeiden mukaisesti. Merkintöihin saisi liittää mahdollisimman vähän muita tietoja, eivätkä ne saisi asettaa pääasiallisia merkintöjä kyseenalaiseksi. 37. On olennaisen tärkeää, että markkinoille saatetut aineet ja seokset ovat helposti tunnistettavissa, mutta kemikaaliviraston olisi kuitenkin tarvittaessa sallittava yritysten kuvailla aineiden ja seosten kemialliset ominaisuudet tavalla, joka ei vaaranna yritysten liikesalaisuuksia. 38. Kansainvälisen teoreettisen ja sovelletun kemian liitolla (IUPAC) on vakiintunut asema kemian alan nimikkeistöjen ja termistön maailmanlaajuisena asiantuntijana. Aineiden tunnistaminen niiden IUPAC-nimen perusteella on laajalti käytössä kaikkialla maailmassa, ja kyseinen nimikkeistö on perusstandardi aineiden tunnistamiselle kansainvälisissä ja monikielisissä yhteyksissä. Näistä syistä on aiheellista käyttää IUPAC-nimiä tätä asetusta sovellettaessa. 39. Chemical Abstracts Service (CAS) on kehittänyt järjestelmän, jolla aine lisätään CAS-rekisteriin ja sille annetaan ainutkertainen CAS-numero. CAS-numeroita käytetään lähdeteoksissa, tietokannoissa ja säännöstenmukaisuutta koskevissa asiakirjoissa kautta maailman aineiden tunnistamiseksi ja kemiallisten nimien moniselitteisyyden välttämiseksi. Näistä syistä on aiheellista käyttää CAS-numeroita tätä asetusta sovellettaessa. 40. Jotta merkinnät sisältäisivät vain kaikkein keskeisimmät tiedot, olennaisimmat merkintöjen osat olisi valittava ensisijaisuusperiaatteiden mukaisesti silloin, kun aineella tai seoksella on useita vaarallisia ominaisuuksia. 41. Tämän asetuksen merkintäsääntöjen ei pitäisi rajoittaa kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista koskevan neuvoston direktiivin 91/414/ETY[40] eikä biosidituotteiden markkinoille saattamista koskevan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/8/EY[41] täysimääräistä soveltamista. 42. Merkintöihin sisältyvien tietojen ymmärrettävyyden varmistamiseksi olisi annettava säännöt, jotka koskevat merkintöjen kiinnittämistä ja tietojen sijoittelua. Sellaiset ilmaukset kuin ”myrkytön”, ”vaaraton”, ”saastuttamaton”, ”ympäristöystävällinen” tai muut luokitukseen kuulumattomat lausumat eivät siten ole asianmukaisia, eikä niitä pidä esiintyä vaarallisten aineiden tai seosten merkinnöissä. 43. Vaarallisten aineiden ja seosten toimitusten turvallisuuden varmistamiseksi tässä asetuksessa olisi vahvistettava pakkauksia koskevat yleiset säännöt. 44. Viranomaisten resurssit olisi kohdistettava eniten huolta herättäviin aineisiin. Siksi olisi annettava säännökset, joiden nojalla toimivaltaiset viranomaiset tai toimittajat voivat esittää kemikaalivirastolle ehdotuksia sellaisten aineiden yhdenmukaistetusta luokituksesta, jotka on luokiteltu syöpää aiheuttaviksi, sukusolujen perimää vaurioittaviksi tai lisääntymiselle vaarallisiksi kategoriaan 1A tai 1B kuuluviksi aineiksi, hengitysteitä herkistäviksi aineiksi tai tapauskohtaisesti muiden vaikutusten vuoksi. Kemikaaliviraston olisi annettava ehdotuksesta lausuntonsa ja asianosaisilla olisi oltava mahdollisuus esittää siitä huomautuksia. Komission olisi sen jälkeen tehtävä päätös lopullisesta luokituksesta. 45. Jotta otettaisiin täysimääräisesti huomioon direktiivin 67/548/ETY yhteydessä tehty työ ja saadut kokemukset, myös direktiivin 67/548/ETY liitteessä I olevaan luetteloon sisältyvät tiettyjen aineiden luokitukset ja merkinnät, kaikki nykyiset yhdenmukaistetut luokitukset olisi uusia kriteerejä käyttämällä muunnettava uusiksi yhdenmukaistetuiksi luokituksiksi. Lisäksi koska tämän asetuksen soveltaminen lykkääntyy ja direktiivin 67/548/ETY kriteerien mukaiset yhdenmukaistetut luokitukset pätevät aineiden ja seosten luokitukseen siirtymäaikana, kaikki nykyiset yhdenmukaistetut luokitukset olisi myös sisällytettävä muuttamattomina tämän asetuksen liitteisiin. Kun luokitusten kaikkiin tuleviin yhdenmukaistuksiin sovelletaan tämän asetuksen säännöksiä, vältetään se, että saman aineen yhdenmukaistettu luokitus nykyisten ja uusien kriteerien mukaisesti olisi epäjohdonmukainen. 46. Aineiden ja seosten sisämarkkinoiden toimivuuden sekä ihmisen terveyden ja ympäristön suojelun korkean tason varmistamiseksi olisi vahvistettava luokitusten ja merkintöjen luetteloa koskevat säännöt. Kaikkien markkinoille saatettujen aineiden luokitus ja merkinnät olisi sen vuoksi ilmoitettava kemikaalivirastolle liitettäväksi luetteloon. 47. Saman aineen eri toimittajien olisi pyrittävä kaikin tavoin sopimaan yhdestä luokituksesta, paitsi niiden vaaraluokkien ja vaaraluokkien jaottelujen osalta, jotka ovat kyseisen aineen yhdenmukaistetun luokituksen mukaisia. 48. Yleisön ja erityisesti tiettyjen aineiden kanssa tekemisiin joutuvien henkilöiden yhdenmukaisen suojelun sekä luokitukseen ja merkintöihin perustuvan muun yhteisön lainsäädännön moitteettoman toiminnan varmistamiseksi olisi mahdollisuuksien mukaan kirjattava erityiseen luetteloon tietyn aineen useiden valmistajien ja tuojien sopima, tämän asetuksen mukainen luokitus sekä yhteisön tasolla tehdyt päätökset tiettyjen aineiden luokituksen ja merkintöjen yhdenmukaistamisesta. 49. Luokitusten ja merkintöjen luetteloon sisältyvien tietojen saatavuuden ja suojelun olisi vastattava tietojen saatavuudelle ja suojelulle asetuksella (EY) N:o 1907/2006 säädettyä tasoa etenkin silloin, kun on kyse tiedoista, joiden luovuttaminen vaarantaisi asianosaisten liiketaloudelliset edut. 50. Jäsenvaltioiden olisi nimettävä toimivaltainen viranomainen tai toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaavat yhdenmukaistettua luokitusta ja merkintöjä koskevista ehdotuksista ja tässä asetuksessa säädettyjen velvoitteiden täytäntöönpanon valvonnasta. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tehokkaita seuranta- ja valvontatoimenpiteitä tämän asetuksen noudattamisen varmistamiseksi. 51. Jotta tällä asetuksella perustettu järjestelmä toimisi tehokkaasti, täytäntöönpanon valvontaa koskevan yhteistyön ja koordinoinnin olisi oltava tiivistä jäsenvaltioiden, kemikaaliviraston ja komission välillä. 52. Vaarallisia aineita ja seoksia koskevia tietoja käsittelevien tietokeskusten perustamiseksi jäsenvaltioiden olisi tämän asetuksen soveltamisesta ja täytäntöönpanon valvonnasta vastaavien toimivaltaisten viranomaisten lisäksi nimettävä terveyteen liittyvien tietojen vastaanottamisesta vastaavat elimet. 53. Jäsenvaltioiden ja kemikaaliviraston säännölliset kertomukset tämän asetuksen toiminnasta auttavat olennaisesti kemikaalilainsäädännön täytäntöönpanon valvontaa ja alan suuntausten seuraamista. Kertomusten tuloksista tehtävät päätelmät ovat tärkeää aineistoa tarkasteltaessa tätä asetusta ja laadittaessa mahdollisia muutosehdotuksia. 54. Asetuksella (EY) N:o 1907/2006 perustetun kemikaaliviraston foorumissa, joka käsittelee asetuksen täytäntöönpanon valvontaa koskevia tietoja, olisi vaihdettava myös tämän asetuksen täytäntöönpanon valvontaa koskevia tietoja. 55. Jäsenvaltioiden toteuttamien täytäntöönpanon valvontatoimien avoimuuden, puolueettomuuden ja johdonmukaisuuden takaamiseksi jäsenvaltioiden olisi säädettävä asianmukaisesta järjestelmästä, jolla vahvistetaan vaatimusten rikkomiselle tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset, koska vaatimusten rikkominen saattaa johtaa ihmisen terveyden ja ympäristön vahingoittumiseen. 56. EU:ssa olisi vahvistettava tämän asetuksen mukaiset luokituskriteerit täyttävien aineiden mainontaa koskevat säännöt. Niissä olisi vaadittava, että aineeseen tai seokseen liittyvät vaarat mainitaan kuluttajien ja muiden aineita vastaanottavien henkilöiden suojelemiseksi. Vaarallisiksi luokiteltujen seosten mainoksissa olisi samasta syystä mainittava vaarojen tyyppi. 57. Olisi säädettävä suojamenettelystä sellaisia tilanteita varten, joissa aine tai seos aiheuttaa vaaran ihmisen terveydelle tai ympäristölle, vaikka sitä ei tämän asetuksen säännösten mukaisesti luokiteltaisikaan vaaralliseksi. Tällaisen tilanteen ilmetessä voi olla tarpeen ryhtyä toimenpiteisiin YK:n tasolla, koska aineiden ja seosten kauppa on maailmanlaajuista. 58. Vaikka monet asetuksella (EY) N:o 1907/2006 yrityksille säädetyt velvoitteet perustuvat luokitukseen, tämän asetuksen ei pitäisi vaikuttaa mainitun asetuksen soveltamisalaan eikä vaikutuksiin. Tämän varmistamiseksi tässä asetuksessa säilytetään vaarallisuuden käsite direktiivien 67/548/ETY ja 1999/45/EY mukaisena. 59. On aihetta säätää tämän asetuksen soveltamisen lykkäämisestä, jotta varmistetaan sujuva siirtyminen uuteen järjestelmään. Tämän pitäisi myös antaa kaikille osapuolille – viranomaisille, yrityksille ja sidosryhmille – mahdollisuus kohdistaa voimavaransa uusien velvoitteiden valmisteluun oikeaan aikaan. Tästä syystä ja lisäksi koska seosten luokitus riippuu aineiden luokituksesta, seosten luokitusta koskevia säännöksiä olisi sovellettava vasta kaikkien aineiden uudelleenluokituksen jälkeen. Jos toimijat haluavat soveltaa tämän asetuksen mukaisia luokituskriteerejä vapaaehtoisesti ennen kuin sitä edellytetään, se olisi sallittava, mutta siinä tapauksessa heidän olisi sekaannuksen välttämiseksi noudatettava tämän asetuksen säännöksiä eikä direktiivejä 67/548/ETY tai 1999/45/EY. 60. Jotta vältetään yrityksille koituvat tarpeettomat rasitteet, ei pitäisi vaatia uudelleenmerkittäviksi sellaisia aineita ja seoksia, jotka ovat jo toimitusketjussa, kun tämän asetuksen mukaiset kyseisiä aineita koskevat merkintäsäännökset tulevat voimaan. 61. Koska tämän asetuksen tavoitteita, jotka ovat aineiden ja seosten luokitusta, merkintöjä ja pakkaamista koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen, luokitusta koskevasta velvoitteesta säätäminen sekä yhteisön tasolla luokiteltujen aineiden yhdenmukaistetun luettelon ja luokitusten ja merkintöjen luettelon vahvistaminen GHS-järjestelmän pohjalta, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. 62. Tässä asetuksessa otetaan huomioon perusoikeudet ja periaatteet, jotka tunnustetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa[42] 63. Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[43] mukaisesti. 64. Komissiolle olisi erityisesti myönnettävä valtuudet mukauttaa tämän asetus tekniikan kehitykseen ja sisällyttää siihen YK:n tasolla GHS-järjestelmään tehdyt muutokset. Mukautuksissa tekniikan kehitykseen olisi otettava huomioon YK:n puolivuosittainen työskentelyrytmi. Lisäksi komissiolle olisi myönnettävä valtuudet päättää yksittäisten aineiden yhdenmukaistetusta luokituksesta ja merkinnöistä. Koska nämä toimenpiteet ovat yleisluonteisia ja tarkoitettu muuttamaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, ne olisi hyväksyttävä noudattaen valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä, josta säädetään päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa. 65. Jos valvonnan sisältävän sääntelymenettelyn tavanomaisia määräaikoja ei voida kiireellisyydestä johtuvista pakottavista syistä noudattaa, komission olisi voitava tekniikan kehitykseen mukautusten hyväksymiseksi soveltaa päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 6 kohdassa tarkoitettua kiireellisyysmenettelyä. 66. Asetuksella (EY) N:o 1907/2006 perustetun komitean olisi avustettava komissiota tämän asetuksen soveltamisessa, jotta varmistetaan kemikaalilainsäädännön johdonmukainen ajantasaistaminen, OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTO YLEISET SEIKAT 1 artikla Aihe ja soveltamisala 1. Tämän asetuksen tarkoituksena on taata ihmisen terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso sekä asetuksen (EY) N:o 1907/2006 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen aineiden ja seosten vapaa liikkuvuus seuraavilla keinoilla: a) yhdenmukaistamalla aineiden ja seosten luokitus sekä vaarallisten aineiden ja seosten merkintöjä ja pakkaamista koskevat säännöt; b) säätämällä toimittajien velvoitteesta luokitella aineet ja seokset; c) säätämällä toimittajien velvoitteesta ilmoittaa kyseisistä luokituksista ja rekisteröijien velvoitteesta toimittaa luokitukset osana rekisteröintiä Euroopan kemikaalivirastolle, jäljempänä ’kemikaalivirasto’; d) vahvistamalla yhteisön tasolla luettelo aineista ja niiden yhdenmukaistetuista luokituksista ja merkinnöistä liitteessä VI olevassa 3 osassa; e) vahvistamalla luokitusten ja merkintöjen luettelo, joka sisältää kaikki edellä c ja d alakohdassa tarkoitetut ilmoitukset, tiedot ja yhdenmukaistetut luokitukset. 2. Tätä asetusta ei sovelleta seuraaviin: a) radioaktiivisiin aineisiin ja seoksiin, jotka kuuluvat neuvoston direktiivin 96/29/Euratom[44] soveltamisalaan; b) aineisiin ja seoksiin, jotka ovat tullin valvonnassa, edellyttäen ettei niitä käsitellä eikä prosessoida, ja jotka ovat väliaikaisessa varastossa tai vapaa-alueella tai vapaavarastossa jälleenvientiä varten tai kauttakuljetettavana; c) asetuksen (EY) N:o 1907/2006 3 artiklan 15 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin erottamattomiin välituotteisiin; d) tieteellistä tutkimusta ja kehittämistä varten tarkoitettuihin aineisiin ja seoksiin, joita ei pidetä kaupan, edellyttäen, että niitä käytetään valvotuissa olosuhteissa, joissa altistuminen on mahdollisimman vähäistä samalla tavoin kuin jos aineet ja seokset olisi luokiteltu liitteen I mukaisesti syöpää aiheuttaviksi, sukusolujen perimää vaurioittaviksi tai lisääntymiselle vaarallisiksi (CMR) kategorioihin 1A ja 1B. 3. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2006/12/EY[45] määritelty jäte ei ole 1 kohdassa tarkoitettu aine, seos tai esine. 4. Tätä asetusta ei sovelleta seuraavissa muodoissa oleviin aineisiin ja seoksiin, jotka ovat lopullisessa muodossa ja jotka on tarkoitettu loppukäyttäjälle: a) direktiivissä 2001/83/EY määritellyt lääkkeet; b) direktiivissä 2001/82/EY määritellyt eläimille tarkoitetut lääkkeet; c) direktiivissä 76/768/EY määritellyt kosmeettiset valmisteet; d) direktiiveissä 90/385/ETY ja 93/42/ETY määritellyt lääkinnälliset laitteet, jotka ovat invasiivisia tai joita käytetään suorassa kosketuksessa ihmiskehon kanssa, sekä direktiivissä 98/79/EY määritellyt lääkinnälliset laitteet; e) asetuksessa (EY) N:o 178/2002 tarkoitetut elintarvikkeet ja rehut, myös kun niitä käytetään seuraaviin tarkoituksiin: (i) direktiivin 89/107/ETY soveltamisalaan kuuluvana elintarvikkeiden lisäaineena; ii) direktiivin 88/388/ETY ja päätöksen 1999/217/EY soveltamisalaan kuuluvana elintarvikkeiden aromiaineena; iii) asetuksen (EY) N:o 1831/2003 soveltamisalaan kuuluvana rehujen lisäaineena; iv) direktiivin 82/471/ETY soveltamisalaan kuuluvassa eläinten ruokinnassa. 5. Lukuun ottamatta tilanteita, joihin sovelletaan 19 artiklaa, tätä asetusta ei sovelleta tapauksissa, jotka kuuluvat asetuksen (ETY) N:o 3922/91, direktiivin 94/55/EY, direktiivin 96/49/EY tai direktiivin 2002/59/EY soveltamisalaan. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1907/2006 3 artiklan 1–14 kohdan määritelmiä, 15 kohdan johdantolausetta ja a alakohtaa sekä 23 ja 24 kohtaa. Lisäksi sovelletaan seuraavia määritelmiä: 1) vaaraluokalla tarkoitetaan fysikaalisen tai terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan vaaran luonnetta; 2) vaarakategorialla tarkoitetaan kriteerien eriyttämistä kussakin vaaraluokassa vaaran vakavuuden perusteella; 3) toimittajalla tarkoitetaan valmistajaa, maahantuojaa, jatkokäyttäjää tai jakelijaa, joka saattaa markkinoille aineen tai seoksen; 4) toimivaltaisella viranomaisella tarkoitetaan viranomaisia tai elimiä, jotka jäsenvaltiot ovat perustaneet huolehtimaan tästä asetuksesta aiheutuvien velvollisuuksien täyttämisestä. Asetuksen (EY) N:o 1907/2006 3 artiklan 41 kohdassa tarkoitettuja metalliseoksia (lejeerinkejä) pidetään tässä asetuksessa seoksina. 3 artikla Vaaralliset aineet ja seokset ja vaaraluokkien määrittely 1. Ainetta tai seosta, joka täyttää liitteessä I olevassa 2–5 osassa vahvistetut fysikaalisiin, terveydelle aiheutuviin tai ympäristövaaroihin liittyvät kriteerit, pidetään vaarallisena, ja se on luokiteltava mainitussa liitteessä säädettyjen vaaraluokkien mukaisesti. Jos liitteessä I olevassa 3.1, 3.4, 3.7, 3.8 ja 4.1 kohdassa tarkoitettu vaaraluokka on jaoteltu altistumisreitin tai vaikutusten luonteen perusteella, aine tai seos on luokiteltava kyseisen jaottelun mukaisesti. 2. Ainetta tai seosta, joka täyttää kriteerit, jotka liittyvät johonkin seuraavista liitteessä I vahvistetuista vaaraluokista tai -kategorioista, pidetään vaarallisena: a) vaaraluokat 2.1–2.4, 2.6 ja 2.7; vaaraluokka 2.8, tyypit A ja B; vaaraluokat 2.9, 2.10, 2.12; vaaraluokka 2.13, kategoriat 1 ja 2; vaaraluokka 2.14, kategoriat 1 ja 2; vaaraluokka 2.15, tyypit A–F; b) vaaraluokat 3.1–3.6; vaaraluokka 3.7, sukupuolitoiminnoille ja hedelmällisyydelle tai kehitykselle haitalliset vaikutukset; vaaraluokka 3.8, muut kuin narkoottiset vaikutukset; vaaraluokat 3.9 ja 3.10; c) vaaraluokka 4.1; d) vaaraluokka 5.1. 3. Komissio voi jaotella vaaraluokkia edelleen altistumisreitin tai vaikutusten luonteen perusteella ja muuttaa 1 kohdan toista alakohtaa vastaavasti. Nämä toimenpiteet, jotka on tarkoitettu muuttamaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, hyväksytään 54 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. 4 artikla Luokitus-, merkintä- ja pakkaamisvelvoite 1. Valmistajien, maahantuojien ja jatkokäyttäjien on luokiteltava aineet ja seokset II osaston mukaisesti ennen niiden saattamista markkinoille. Jos aine tai seos luokitellaan vaaralliseksi, se on merkittävä ja pakattava III ja IV osaston säännösten mukaisesti. 2. Tämän asetuksen soveltamiseksi liitteessä I olevassa 2.1 kohdassa tarkoitetut esineet luokitellaan, merkitään ja pakataan aineita ja seoksia koskevien sääntöjen mukaisesti. 3. Valmistajien, esineiden tuottajien ja maahantuojien on 1 kohdassa tarkoitetun luokituksen lisäksi luokiteltava aineet II osaston säännösten mukaisesti, jos a) asetuksen (EY) N:o 1907/2006 6 artiklassa, 7 artiklan 1 tai 5 kohdassa taikka 17 tai 18 artiklassa säädetään aineen rekisteröinnistä; b) asetuksen (EY) N:o 1907/2006 7 artiklan 2 kohdassa tai 9 artiklassa säädetään ilmoittamisesta. 4. Jos jakelija muuttaa jonkin 1 kohdassa tarkoitetun toimijan tekemää alkuperäistä merkintää tai pakkausta vaaralliseksi luokitellun aineen tai seoksen markkinoille saattamista varten, jakelijan on noudatettava II, III ja IV osaston vaatimuksia. Kaikissa muissa tapauksissa jakelijan on varmistettava, että mainittujen toimijoiden merkinnät ja pakkaus ovat asianmukaiset ja muuttamattomat. 5. Liitteessä II olevassa 2 osassa tarkoitettu seos, jota ei ole luokiteltu vaaralliseksi, mutta joka sisältää ainakin yhtä vaaralliseksi luokiteltua ainetta, voidaan saattaa markkinoille vain, jos se on merkitty III osaston säännösten mukaisesti. 6. Jos aineeseen sovelletaan yhdenmukaista luokitus- ja merkintäjärjestelmää V osaston mukaisesti siten, että siitä on nimike liitteessä VI olevassa 3 osassa, toimittajan on luokiteltava aine kyseisen nimikkeen mukaisesti, eikä II osaston mukaista aineen luokitusta tehdä kyseisten nimikkeiden piiriin kuuluvien vaaraluokkien tai niiden jaottelujen osalta. Kuitenkin jos aine kuuluu myös yhteen tai useampaan vaaraluokkaan tai sen jaotteluun, joilla ei ole nimikettä liitteessä VI olevassa 3 osassa, on II osaston mukainen luokitus tehtävä näiden vaaraluokkien ja niiden jaottelujen osalta. II OSASTO VAARALUOKITUS 1 luku Tietojen tunnistaminen ja tutkiminen 5 artikla Aineita koskevien saatavilla olevien tietojen tunnistaminen ja tutkiminen 1. Aineen toimittajan on tunnistettava saatavilla olevat asiaankuuluvat tiedot sen määrittämiseksi, muodostaako aine liitteessä I tarkoitetun fysikaalisen tai terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan vaaran, ja erityisesti on otettava huomioon seuraavat tiedot: a) jonkin 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menetelmän mukaisesti tuotetut tiedot; b) epidemiologiset tiedot ja ihmiseen kohdistuvista vaikutuksista saadut kokemukset; c) kaikki muut asetuksen (EY) N:o 1907/2006 liitteessä XI olevan 1 jakson mukaisesti tuotetut tiedot. Tietojen on liityttävä siihen muotoon tai fysikaaliseen olomuotoon, jossa ainetta käytetään tai voidaan kohtuudella olettaa käytettävän, kun se on saatettu markkinoille. 2. Toimittajan on tutkittava 1 kohdassa tarkoitetut tiedot sen varmistamiseksi, että ne ovat riittävät ja luotettavat 2 luvun mukaisen arvioinnin tekemistä varten. 6 artikla Seoksia koskevien saatavilla olevien tietojen tunnistaminen ja tutkiminen 1. Seoksen toimittajan on tunnistettava saatavilla olevat asiaankuuluvat tiedot sen määrittämiseksi, muodostaako seos liitteessä I tarkoitetun fysikaalisen tai terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan vaaran, ja erityisesti on otettava huomioon seuraavat tiedot: a) jonkin 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menetelmän mukaisesti tuotetut seosta itseään tai sen sisältämiä aineita koskevat tiedot; b) seosta itseään tai sen sisältämiä aineita koskevat epidemiologiset tiedot ja ihmiseen kohdistuvista vaikutuksista saadut kokemukset; c) kaikki muut asetuksen (EY) N:o 1907/2006 liitteessä XI olevan 1 jakson mukaisesti tuotetut seosta itseään tai sen sisältämiä aineita koskevat tiedot. Tietojen on liityttävä siihen muotoon tai fysikaaliseen olomuotoon, jossa seosta käytetään tai voidaan kohtuudella olettaa käytettävän, kun se on saatettu markkinoille. 2. Kun 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut seosta itseään koskevat tiedot ovat saatavilla ja toimittaja on varmistanut, että ne ovat riittävät ja luotettavat, toimittajan on käytettävä kyseisiä tietoja 2 luvussa tarkoitetun arvioinnin tekemiseksi, jollei 3 ja 4 kohdasta muuta johdu. 3. Kun on kyse seosten arvioinnista 2 luvun mukaisesti liitteessä I olevassa 3.5.3.1, 3.6.3.1 ja 3.7.3.1 kohdassa tarkoitettujen vaaraluokkien ”sukusolujen perimää vaurioittavat vaikutukset”, ”syöpää aiheuttavat vaikutukset” ja ”lisääntymiselle vaaralliset vaikutukset” osalta, toimittaja saa käyttää vain 1 kohdassa tarkoitettuja asiaankuuluvia saatavilla olevia tietoja, jotka koskevat seoksen sisältämiä aineita. Kun seosta itseään koskevat tutkimustiedot osoittavat sukusolujen perimää vaurioittavia, syöpää aiheuttavia tai lisääntymiselle vaarallisia vaikutuksia, jotka eivät käy ilmi yksittäisiä aineosia koskevista tiedoista, myös tällaiset tiedot on otettava huomioon. 4. Kun on kyse seosten arvioinnista 2 luvun mukaisesti biohajoavuuden ja bioakkumulaation osalta liitteessä I olevassa 4.1.2.8 kohdassa tarkoitetussa vaaraluokassa ”vaarallisuus vesiympäristölle”, toimittaja saa käyttää vain 1 kohdassa tarkoitettuja asiaankuuluvia saatavilla olevia tietoja, jotka koskevat seoksen sisältämiä aineita. 5. Jos seoksesta itsestään ei ole saatavilla 1 kohdassa tarkoitettuja tutkimustietoja, toimittajan on käytettävä yksittäisistä aineista ja samankaltaisista tutkituista seoksista saatavilla olevia muita tietoja, joita voidaan myös pitää asiaankuuluvina sen määrittämiseksi, onko seos vaarallinen; edellytyksenä on, että toimittaja on varmistanut tietojen olevan riittävät ja luotettavat 9 artiklan 4 kohdan mukaisen arvioinnin tekemiseksi. 7 artikla Eläimillä ja ihmisillä tehtävät kokeet 1. Kun tämän asetuksen soveltamiseksi tehdään uusia tutkimuksia, voidaan direktiivissä 86/609/ETY tarkoitettuja eläinkokeita tehdä vain silloin, kun muita vaihtoehtoja ei ole. 2. Tämän asetuksen soveltamiseksi ei saa tehdä kokeita ihmisillä eikä muilla kädellisillä. 8 artikla Aineita ja seoksia koskevien uusien tietojen tuottaminen 1. Sen määrittämiseksi, muodostaako aine tai seos liitteessä I tarkoitetun terveydelle tai ympäristölle aiheutuvan vaaran, toimittaja voi tehdä uusia tutkimuksia, jos kaikki muut keinot tiedon tuottamiseksi, myös soveltamalla asetuksen (EY) N:o 1907/2006 liitteessä XI olevan 1 jakson mukaisia sääntöjä, on käytetty. 2. Sen määrittämiseksi, aiheuttaako aine tai seos jonkin liitteessä I olevassa 2 osassa tarkoitetun fysikaalisen vaaran, toimittajan on tehtävä kyseisessä osassa vaaditut tutkimukset, paitsi jos kyseisistä tutkimuksista saatavat tulokset ovat jo käytettävissä. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tutkimukset on suoritettava jonkin seuraavassa mainitun menetelmän mukaisesti: a) menetelmät, jotka on mainittu vaarallisten aineiden kuljetusta koskeviin Yhdistyneiden Kansakuntien suosituksiin liittyvän käsikirjan neljännessä muutetussa painoksessa ( Manual of Tests and Criteria [Kokeet ja kriteerit] ST/SG/AC.10/11/Rev.4[46]); b) asetuksen (EY) N:o 1907/2006 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tutkimusmenetelmät; c) liitteessä I olevassa 3 ja 4 osassa vahvistettujen terveydelle ja ympäristölle aiheutuvien vaarojen osalta kansainvälisesti tunnustetut tieteelliset periaatteet tai menetelmät, jotka on validoitu kansainvälisten menettelyjen mukaisesti. Jos toimittaja tekee uusia ekotoksikologisia tai toksikologisia testejä ja analyysejä, ne on suoritettava asetuksen (EY) N:o 1907/2006 13 artiklan 4 kohdan säännösten mukaisesti. 4. Testit, jotka tehdään tämän asetuksen soveltamiseksi, on tehtävä aineella tai seoksella, joka on sellaisessa muodossa, jossa sitä käytetään tai jossa sitä voidaan kohtuudella olettaa käytettävän, kun se on saatettu markkinoille. 2 luku Vaaroja koskevien tietojen arviointi ja luokituksesta päättäminen 9 artikla Aineiden ja seosten vaaroja koskevien tietojen arviointi 1. Aineen tai seoksen toimittajan on arvioitava 1 luvun mukaisesti tunnistetut tiedot soveltamalla niihin liitteessä I olevassa 2–5 osassa vahvistettuja kutakin vaaraluokkaa tai sen jaottelua koskevia luokituskriteerejä saadakseen selville aineeseen tai seokseen liittyvät vaarat. 2. Arvioidessaan ainetta tai seosta koskevia saatavilla olevia tutkimustietoja, jotka on saatu muilla kuin 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla menetelmillä, toimittajan on verrattava käytettyjä tutkimusmenetelmiä kyseisessä artiklassa tarkoitettuihin voidakseen päätellä, vaikuttaako kyseisten tutkimusmenetelmien käyttö 1 kohdassa tarkoitettuun arviointiin. 3. Jos kriteerejä ei voida suoraan soveltaa käytettävissä oleviin tunnistettuihin tietoihin, toimittajan on tehtävä arviointi arvioimalla todistusnäyttö asiantuntijalausuntojen perusteella liitteessä I olevan 1.1.1 jakson mukaisesti ottamalla huomioon kaikki saatavilla olevat tiedot, jotka vaikuttavat aineen tai seoksen aiheuttamien vaarojen määrittämiseen, ja asetuksen (EY) N:o 1907/2006 liitteessä XI olevassa 1.2 jakson mukaisesti. 4. Jos saatavilla on vain 6 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut tiedot, toimittajan on sovellettava arvioinnin tekemiseksi liitteessä I olevassa 1.1.3 kohdassa ja 3 ja 4 osan kussakin jaksossa tarkoitettuja päättelysääntöjä. Jos päättelysääntöjä ei kuitenkaan voida kyseisten tietojen perusteella soveltaa, toimittajan on arvioitava tiedot käyttämällä liitteessä I olevan 3 ja 4 osan kussakin jaksossa kuvailtuja muita menetelmiä. 10 artikla Aineiden ja seosten luokituksessa käytettävät erityiset pitoisuusrajat ja kertoimet 1. Ellei 3 kohdan soveltamisesta muuta johdu, toimittaja voi seuraavassa mainituissa tilanteissa vahvistaa erityisiä pitoisuusrajoja eli kynnysarvoja niin, että jos ainetta sisältyy toiseen aineeseen tai seokseen epäpuhtautena, lisäaineena tai yksittäisenä aineosana kynnysarvon verran tai enemmän, seurauksena voi olla aineen tai seoksen luokitus vaaralliseksi: a) jos tiedot osoittavat, että aineen aiheuttama vaara on ilmeinen, vaikka sen pitoisuus on pienempi kuin millekään vaaraluokalle liitteessä I olevassa 2 osassa vahvistettu pitoisuus tai kuin millekään vaaraluokalle liitteessä I olevassa 3–5 osassa vahvistettu yleinen pitoisuusraja; b) poikkeustapauksissa, jos tiedot osoittavat, että vaaralliseksi luokitellun aineen pitoisuus on suurempi kuin millekään vaaraluokalle liitteessä I olevassa 2 osassa vahvistettu pitoisuus tai kuin millekään vaaraluokalle liitteessä I olevassa 3–5 osassa vahvistettu yleinen pitoisuusraja, mutta ratkaisevat tiedot osoittavat, että aineen aiheuttama vaara ei ole ilmeinen. 2. Ellei 3 kohdan soveltamisesta muuta johdu, toimittajan on seoksen luokituksen määrittämiseksi ympäristöön kohdistuvien vaarojen osalta vahvistettava m-kertoimet, jotka kuvaavat vesieliöille aiheutuvan välittömän myrkyllisyyden vakavuutta, kun aineen välitön myrkyllisyys vesieliöille on pienempi kuin 1 mg/l. 3. Erityisiä pitoisuusrajoja tai m-kertoimia ei voida vahvistaa 1 ja 2 kohdan mukaisesti vaaraluokille tai niiden jaotteluille, jotka sisältyvät liitteessä VI olevaan 3 osaan. 4. Määrittäessään erityistä pitoisuusrajaa tai m-kerrointa toimittajan on otettava huomioon kaikki kyseistä ainetta koskevat erityiset pitoisuusrajat tai m-kertoimet, jotka sisältyvät luokitusten ja merkintöjen luetteloon. 5. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti määritettyjen erityisten pitoisuusrajojen on oltava ensisijaisia liitteessä I olevan 2 osan asianomaisissa jaksoissa vahvistettuihin pitoisuusrajoihin nähden tai liitteessä I olevan 3–5 osan asianomaisissa jaksoissa luokitusta varten vahvistettuihin yleisiin pitoisuusrajoihin nähden. 6. Kemikaalivirasto antaa lisäohjeita 1 ja 2 kohdan soveltamisesta. 11 artikla Raja-arvot 1. Jos aine sisältää epäpuhtautena, lisäaineena tai yksittäisenä aineosana toista ainetta, joka itse on luokiteltu vaaralliseksi, tämä tieto on otettava huomioon luokituksessa, jos epäpuhtauden, lisäaineen tai yksittäisen aineosan pitoisuus on yhtä suuri tai suurempi kuin sen jäljempänä 3 kohdassa tarkoitettu raja-arvo. 2. Jos seos sisältää aineosana taikka epäpuhtautena tai lisäaineena ainetta, joka on luokiteltu vaaralliseksi, tämä tieto on otettava huomioon luokituksessa, jos kyseisen aineen pitoisuus on yhtä suuri tai suurempi kuin sen jäljempänä 3 kohdassa tarkoitettu raja-arvo. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu raja-arvo on pienin seuraavista: a) yleiset raja-arvot, jotka määritellään liitteessä I olevan 1 osan taulukossa 1.1; b) liitteessä VI olevassa 3 osassa tai 43 artiklassa tarkoitetussa luokitusten ja merkintöjen luettelossa vahvistetut erityiset pitoisuusrajat; c) liitteessä I olevan 2 osan asiaankuuluvissa jaksoissa esitetyt pitoisuusrajat tai liitteessä I olevassa 3–5 osassa luokitusta varten esitetyt yleiset pitoisuusrajat, jos b alakohdassa tarkoitettuja erityisiä pitoisuusrajoja ei ole saatavilla. 12 artikla Lisäarviointia edellyttävät erityistapaukset Jos 9 artiklassa tarkoitetun arvioinnin tuloksena havaitaan seuraavia ominaisuuksia tai vaikutuksia, toimittajan on otettava ne huomioon luokituksessa: a) kun riittävät ja luotettavat tiedot osoittavat, että muun aineen tai seoksen kuin orgaanisen peroksidin fysikaaliset ominaisuudet eroavat käytännössä testeissä ilmenneistä ominaisuuksista; b) kun kokeellisesti tuotetut ratkaisevat tiedot osoittavat, että aine tai seos ei ole biologisesti käytettävissä, ja kyseiset tiedot on todettu riittäviksi ja luotettaviksi; c) kun riittävät ja luotettavat tiedot osoittavat, että seoksessa olevien aineiden välillä voi esiintyä synergistisiä tai antagonistisia vaikutuksia, kun kyse on seoksesta, jonka arvioinnista on päätetty seoksen sisältämiä aineita koskevien tietojen perusteella. 13 artikla Aineiden ja seosten luokituksesta päättäminen Jos 9 ja 12 artiklan mukaisesti tehty arviointi osoittaa, että aineeseen tai seokseen liittyvät vaarat täyttävät kriteerit, jotka koskevat luokitusta yhteen tai useampaan liitteessä I olevassa 2–5 osassa esitettyyn vaaraluokkaan tai sen jaotteluun, toimittajan on luokiteltava aine tai seos soveltuvaan vaaraluokkaan tai soveltuviin vaaraluokkiin tai niiden jaotteluihin osoittamalla aineelle tai seokselle a) yksi tai useampi vaarakategoria kutakin kyseeseen tulevaa vaaraluokkaa tai sen jaottelua kohti; b) yksi tai useampi 21 artiklassa tarkoitettu vaaralauseke kunkin a alakohdan mukaisesti osoitetun vaarakategorian osalta. 14 artikla Seosten luokitusta koskevat erityissäännöt 1. Seoksen luokitukseen ei vaikuta se, että tietojen arvioinnissa ilmenee jotain seuraavista: a) että seoksen aineet reagoivat hitaasti ilmakehän kaasujen, varsinkin hapen, hiilidioksidin ja vesihöyryn kanssa, jolloin muodostuu eri aineita; b) että seoksen aineet reagoivat hyvin hitaasti seoksen muiden aineiden kanssa, jolloin muodostuu eri aineita; c) että seoksen aineet voivat polymeroitua itsestään oligomeereiksi tai polymeereiksi. 2. Seosta ei tarvitse luokitella liitteessä I olevassa 2 osassa tarkoitettujen räjähtävien, hapettavien tai syttymisominaisuuksien mukaan, jos jokin seuraavista vaatimuksista täyttyy: a) millään seoksen aineella ei ole tällaisia ominaisuuksia ja toimittajan käytettävissä olevien tietojen perusteella on epätodennäköistä, että seos on tällä tavoin vaarallinen; b) kun koostumukseltaan tunnetun seoksen koostumusta muutetaan, voidaan tieteellisen näytön nojalla päätellä, että seosta koskevien tietojen arviointi ei johda luokituksen muuttamiseen; c) seos, joka on saatettu markkinoille aerosolina, on neuvoston direktiivin 75/324/ETY[47] 9 a artiklan säännösten mukainen. 15 artikla Aineiden ja seosten luokituksen tarkistaminen 1. Kun aineen tai seoksen toimittajan voidaan kohtuudella olettaa saaneen uutta tieteellistä tai teknistä tietoa, jonka riittävyyden ja luotettavuuden tämän luvun mukaista arviointia varten toimittaja on varmistanut ja jonka perusteella aineen tai seoksen luokitusta on aiheellista muuttaa, toimittajan on suoritettava kyseisten tietojen uusi arviointi tämän luvun mukaisesti, ellei 3 kohdan säännöksistä muuta johdu. 2. Kun toimittaja muuttaa seosta, jonka koostumus tunnetaan ja joka on luokiteltu vaaralliseksi, toimittajan on suoritettava uusi arviointi tämän luvun mukaisesti, jos muutos on jompikumpi seuraavista: a) alkuperäisen koostumuksen muuttaminen niin, että yhden tai useamman vaarallisen aineosan pitoisuus ylittää liitteessä I olevan 1 osan taulukossa 1.2 esitetyt raja-arvot; b) koostumuksen muuttaminen niin, että yksi tai useampi aineosa korvataan toisella tai lisätään seokseen siten, että 11 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu pitoisuuden raja-arvo täyttyy. Jos kyseinen seos kuuluu direktiivin 91/414/ETY tai direktiivin 98/8/EY soveltamisalaan, ensimmäisen alakohdan säännöksiä ei sovelleta. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua uutta arviointia ei tarvitse tehdä, jos voidaan tieteellisin menetelmin pätevästi osoittaa, että se ei johtaisi luokituksen muuttamiseen. 4. Toimittajan on mukautettava aineen tai seoksen luokitusta uuden arvioinnin tulosten perusteella. 16 artikla Luokitusten ja merkintöjen luettelossa olevien aineiden luokitus 1. Toimittaja voi luokitella aineen luokitusten ja merkintöjen luettelossa olevasta luokituksesta poiketen edellyttäen, että kemikaalivirastolle toimitetaan luokituksen perusteet sekä 41 artiklassa tarkoitettu ilmoitus. 2. Edellä 1 kohdassa sanottua ei sovelleta, jos luokitusten ja merkintöjen luetteloon sisältyvä luokitus on liitteessä VI olevaan 3 osaan sisältyvä yhdenmukaistettu luokitus. III OSASTO VAARAVIESTINTÄMERKINNÄT 1 luku Merkintöjen sisältö 17 artikla Yleiset säännöt 1. Vaaralliseksi luokitellun aineen tai seoksen merkinnöissä on esitettävä seuraavat tiedot: a) toimittajan nimi, osoite ja puhelinnumero; b) yleiseen kulutukseen tarkoitettujen pakkausten sisältämän aineen tai seoksen nimellismäärä, ellei sitä ilmoiteta pakkauksen muissa osissa; c) tuotetunnisteet 18 artiklan mukaisesti; d) tarvittaessa varoitusmerkit 19 artiklan mukaisesti; e) tarvittaessa huomiosanat 20 artiklan mukaisesti; f) tarvittaessa vaaralausekkeet 21 artiklan mukaisesti; g) tarvittaessa turvalausekkeet 22 artiklan mukaisesti; h) tarvittaessa täydentävät tiedot 27 artiklan mukaisesti. 2. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien aineiden ja seosten merkinnöissä käytetään jäsenvaltion virallista kieltä tai virallisia kieliä, kun niitä asetetaan loppukäyttäjien saataville jäsenvaltion alueella. Toimittajat voivat käyttää merkinnöissään useampia kieliä kuin jäsenvaltio vaatii, jos kaikilla käytetyillä kielillä esitetään samat tiedot. 18 artikla Tuotetunnisteet 1. Merkintöihin on sisällyttävä tiedot, joiden perusteella aine tai seos voidaan tunnistaa, jäljempänä ’tuotetunnisteet’. Aineen tai seoksen tunnistamisessa käytettävän termin on oltava sama, jota käytetään asetuksen (EY) N:o 1907/2006 31 artiklan mukaisesti laaditussa käyttöturvallisuustiedotteessa. 2. Aineen tuotetunnisteen on sisällettävä ainakin seuraavat tiedot: a) jos aine sisältyy liitteessä VI olevaan 3 osaan, siinä annettu nimi ja tunnistenumero; b) jos aine ei sisälly liitteessä VI olevaan 3 osaan, mutta sisältyy luokitusten ja merkintöjen luetteloon, jälkimmäisessä annettu nimi ja tunnistenumero; c) jos aine ei sisälly liitteessä VI olevaan 3 osaan eikä luokitusten ja merkintöjen luetteloon, Chemical Abstracts Service -numero, jäljempänä ’CAS-numero’, sekä nimi, joka on vahvistettu Kansainvälisen teoreettisen ja sovelletun kemian liiton nimikkeistössä, jäljempänä ’IUPAC-nimikkeistö’, taikka CAS-numero ja jokin muu kansainvälinen kemiallinen nimi; d) jos CAS-numeroa ei ole saatavilla, IUPAC-nimikkeistössä vahvistettu nimi tai jokin muu kansainvälinen kemiallinen nimi. Jos IUPAC-nimikkeistön mukaisen nimen pituus on yli 100 merkkiä, voidaan käyttää yleisnimeä edellyttäen, että sekä IUPAC-nimikkeistön mukainen nimi että käytetty yleisnimi annetaan 41 artiklassa tarkoitetussa ilmoituksessa. 3. Seoksen tuotetunnisteen on sisällettävä molemmat seuraavat tiedot: a) seoksen kauppanimi tai nimitys; b) seoksen kaikkien sellaisten aineosien tunnistetiedot, jotka voivat aiheuttaa välitöntä myrkyllisyyttä, ihosyövyttävyyttä tai vakavia silmävaurioita, sukusolujen perimän vaurioitumista, syöpää, vaaraa lisääntymiselle, hengitysteiden tai ihon herkistymistä tai elinkohtaista myrkyllisyyttä. Jos b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa olisi tämän vaatimuksen vuoksi ilmoitettava useita kemiallisia nimiä, enintään neljä kemiallista nimeä riittää, ellei vaarojen vakavuus edellytä useampia. Valittujen kemiallisten nimien avulla on voitava tunnistaa aineet, jotka pääasiassa aiheuttavat ne merkittävät terveysvaarat, joiden perusteella aine on luokiteltu ja vastaavat vaaralausekkeet valittu. 19 artikla Varoitusmerkit 1. Merkinnöissä on oltava asianmukaiset varoitusmerkit, jotka koostuvat symbolista ja muista graafisista elementeistä, joiden tarkoituksena on välittää tietty tieto kyseisestä vaarasta. 2. Varoitusmerkkien on täytettävä liitteessä I olevassa 1.2.1 jaksossa ja liitteessä V vahvistetut vaatimukset. 3. Kutakin luokitusta vastaava varoitusmerkki vahvistetaan liitteessä I olevan 2, 3 ja 4 osan taulukoissa, joissa esitetään kutakin vaaraluokkaa varten vaadittavien merkintöjen osat. 4. Komissio voi vahvistaa varoitusmerkkejä muille kuin 3 kohdassa tarkoitetuille vaaraluokille. Nämä toimenpiteet, jotka on tarkoitettu muuttamaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, hyväksytään 54 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. 20 artikla Huomiosanat Merkinnöissä käytetään seuraavia huomiosanoja: a) ’vaara’, jolla tarkoitetaan vakavimpia vaarakategorioita; b) ’varoitus’, jolla tarkoitetaan vähemmän vakavia vaarakategorioita. Jos merkinnässä käytetään huomiosanaa ’vaara’, sanaa ’varoitus’ ei saa käyttää. Kutakin luokitusta vastaava huomiosana vahvistetaan liitteessä I olevan 2–5 osan taulukoissa, joissa esitetään kutakin vaaraluokkaa varten vaadittavien merkintöjen osat. 21 artikla Vaaralausekkeet 1. Merkinnässä on oltava asiaankuuluvat vaaralausekkeet, jotka kuvaavat vaarallisen aineen tai seoksen aiheuttaman vaaran luonnetta ja tarvittaessa vaaran vakavuutta. 2. Kutakin luokitusta vastaava vaaralauseke vahvistetaan liitteessä I olevan 2–5 osan taulukoissa, joissa esitetään kutakin vaaraluokkaa varten vaadittavien merkintöjen osat. Jos aine kuitenkin sisältyy liitteessä VI olevaan 3 osaan, merkinnässä on käytettävä vaaralausekkeita, jotka ovat relevantteja kunkin kyseisessä osassa olevan nimikkeen kattaman luokituksen kannalta, sekä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja vaaralausekkeita sellaisten mahdollisten luokitusten osalta, joita kyseinen nimike ei kata. 3. Vaaralausekkeissa käytetään liitteen III mukaista sanamuotoa. 22 artikla Turvalausekkeet 1. Merkinnässä on oltava asianmukaiset turvalausekkeet, jotka kuvaavat fraasin tai varoitusmerkin avulla suositeltavia toimia vaarallisen aineen tai seoksen käytöstä aiheutuneen altistumisen haitallisten vaikutusten vähentämiseksi tai estämiseksi. 2. Kutakin luokitusta vastaava turvalauseke vahvistetaan liitteessä I olevan 2–5 osan taulukoissa, joissa esitetään kutakin vaaraluokkaa varten vaadittavien merkintöjen osat. Jos aine kuitenkin sisältyy liitteessä VI olevaan 3 osaan, merkinnässä on käytettävä vaaralausekkeita, jotka ovat relevantteja kunkin kyseisessä osassa olevan nimikkeen kattaman luokituksen kannalta, sekä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja vaaralausekkeita sellaisten mahdollisten luokitusten osalta, joita kyseinen nimike ei kata. 3. Turvalausekkeet on valittava liitteessä IV olevassa 1 osassa vahvistettujen kriteerien mukaisesti ottaen huomioon vaaralausekkeet ja aineen tai seoksen aiotut tai tunnistetut käyttötarkoitukset. 4. Turvalausekkeissa käytetään liitteessä IV olevassa 2 osassa määrättyä sanamuotoa. 23 artikla Liitteessä I olevan 5 osan mukaiseen luokitukseen liittyvät erityissäännöt Kun aine tai seos luokitellaan liitteessä I olevan 5 osan mukaisesti, sovelletaan seuraavia sääntöjä: a) merkintään ei saa sisällyttää varoitusmerkkiä; b) huomiosanat, vaaralausekkeet ja turvalausekkeet on sijoitettava 27 artiklassa tarkoitettuun täydentävien tietojen osioon. 24 artikla Luokittelemattomiin seoksiin liittyvät erityissäännöt Seos, jota ei ole luokiteltu vaaralliseksi mutta joka sisältää ainakin yhtä vaaralliseksi luokiteltua ainetta, on merkittävä liitteessä II olevan 2 osan säännösten mukaisesti. Lausekkeissa käytetään liitteessä III olevan 3 osan mukaista sanamuotoa. Merkinnässä on oltava myös 18 artiklassa tarkoitettu tuotetunniste ja kyseisen seoksen valmistajan, tuojan tai jatkokäyttäjän nimi, osoite ja puhelinnumero. 25 artikla Tiettyihin pakkauksiin ja tiettyihin aineisiin ja seoksiin liittyvät erityssäännöt 1. Liitteessä I olevassa 1.3 jaksossa vahvistettuja erityssäännöksiä sovelletaan seuraaviin: a) liikuteltavat kaasupullot; b) propaanille, butaanille tai nestekaasulle tarkoitetut kaasusäiliöt; c) aerosolit ja säiliöt, joihin on asennettu sinetöity spraysuutin ja jotka sisältävät aspiraatiovaaran vuoksi luokiteltuja aineita; d) massiivisessa muodossa olevat metallit, metalliseokset, polymeerejä sisältävät seokset ja elastomeerejä sisältävät seokset; e) liitteessä I olevan 2.1 jakson c kohdassa tarkoitetut räjähteet, jotka on saatettu markkinoille räjäytys- tai pyroteknisiin tarkoituksiin. 2. Komissio voi lisätä 1 kohdan luetteloon muita pakkauksia, aineita tai seoksia, joihin on sovellettava merkintöjä koskevia erityisiä säännöksiä. Nämä toimenpiteet, jotka on tarkoitettu muuttamaan tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia, hyväksytään 54 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. 26 artikla Luottamuksellisuutta koskeva pyyntö 1. Jos aineen tai seoksen toimittaja voi osoittaa, että aineen kemiallisen koostumuksen ilmoittaminen merkinnöissä vaarantaa hänen liikesalaisuutensa ja erityisesti immateriaalioikeutensa, hän voi esittää kemikaalivirastolle pyynnön saada viitata kyseiseen aineeseen joko nimellä, josta käyvät ilmi tärkeimmät kemialliset ryhmät, tai yleisnimellä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut pyynnöt on tehtävä asetuksen (EY) N:o 1907/2006 111 artiklassa tarkoitetussa muodossa, ja niihin on liitettävä maksu. Komissio määrittää maksun suuruuden 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 3. Kemikaalivirasto voi vaatia pyynnön esittävältä toimittajalta lisätietoja, jos niitä tarvitaan päätöksen tekemiseksi. Kemikaalivirasto ilmoittaa päätöksestään pyynnön esittäjälle kuuden viikon kuluessa pyynnön esittämisestä tai pyydettyjen lisätietojen vastaanottamisesta. Jos kemikaalivirasto ei tee päätöstä säädetyssä ajassa, pyydetyn nimen käyttö katsotaan sallituksi. 4. Jos seoksen toimittaja on ennen 1 päivää kesäkuuta 2015 osoittanut direktiivin 1999/45/EY 15 artiklan mukaisesti, että aineen kemiallisen koostumuksen ilmoittaminen vaarantaa hänen liikesalaisuutensa, hän voi tämän asetuksen soveltamiseksi edelleen käyttää hyväksyttyä vaihtoehtoista nimeä. 27 artikla Merkinnöissä annettavat täydentävät tiedot 1. Täydentävien tietojen osiossa on esitettävä tietyt lausekkeet silloin, kun vaaralliseksi luokitellulla aineella tai seoksella on liitteessä II olevassa 1.1 ja 1.2 jaksossa tarkoitettuja fysikaalisia tai terveyteen vaikuttavia ominaisuuksia. Lausekkeissa on käytettävä liitteessä II olevassa 1.1 ja 1.2 kohdassa sekä liitteessä III olevassa 2 osassa esitettyä sanamuotoa. 2. Merkintöjen täydentävien tietojen osiossa on esitettävä asiaankuuluva lauseke silloin, kun vaaralliseksi luokiteltu aine tai seos kuuluu direktiivin 91/414/ETY soveltamisalaan. Lausekkeissa on käytettävä liitteessä II olevassa 4 osassa sekä liitteessä III olevassa 3 osassa esitettyä sanamuotoa. 3. Toimittaja voi liittää täydentävien tietojen osioon muita kuin 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja täydentäviä tietoja, jos ne eivät vaikeuta 17 artiklan 1 kohdan a–g alakohdassa tarkoitettujen tietojen tunnistamista, jos niissä annetaan tarkempia lisätietoja eivätkä ne ole ristiriidassa 17 artiklassa tarkoitettujen tietojen kanssa tai kyseenalaista niiden paikkansapitävyyttä. 28 artikla Varoitusmerkkejä koskevat ensisijaisuusperiaatteet 1. Jos aine tai seos on luokiteltu useaan vaaraluokkaan tai yhden tai useamman vaaraluokan useaan jaotteluun, sovelletaan merkinnöissä esitettävien varoitusmerkkien käyttöön seuraavia sääntöjä: a) jos on käytettävä varoitusmerkkiä ”GHS01”, varoitusmerkkien ”GHS02” ja ”GHS03” käyttö on vapaaehtoista; b) jos on käytettävä varoitusmerkkiä ”GHS06”, ei saa käyttää varoitusmerkkiä ”GHS07”; c) jos on käytettävä varoitusmerkkiä ”GHS05”, ei saa käyttää ihoärsytystä tai silmä-ärsytystä osoittavaa varoitusmerkkiä ”GHS07”; d) jos on käytettävä varoitusmerkkiä ”GHS08”, ei saa käyttää ihon herkistymistä tai iho- ja silmä-ärsytystä osoittavaa varoitusmerkkiä ”GHS07”. 2. Jos aine tai seos on luokiteltu yhden tai useamman vaaraluokan useaan jaotteluun, merkinnöissä on oltava kunkin kyseisen vaaraluokan vakavinta vaaraa osoittava varoitusmerkki. Kun liitteessä VI olevaan 3 osaan sisältyvä ainetta koskeva nimike vastaa lievempää vaarakategoriaa kuin mikä on tuloksena II osaston mukaisesta kyseisen aineen luokituksesta kyseisen vaarakategorian suhteen, on merkinnöissä esitettävä vakavinta vaarakategoriaa vastaava varoitusmerkki. 29 artikla Vaaralausekkeita koskevat ensisijaisuusperiaatteet Jos aine tai seos on luokiteltu sekä useaan vaaraluokkaan että vaaraluokan jaotteluun, merkinnöissä on esitettävä kaikki luokituksesta johtuvat vaaralausekkeet, ellei niistä aiheudu ilmeistä toistoa tai päällekkäisyyttä. 30 artikla Turvalausekkeita koskevat ensisijaisuusperiaatteet 1. Jos valituista turvalausekkeista aiheutuu päällekkäisyyttä tai epäselvyyttä tai ne ovat selvästi tarpeettomia kyseiselle aineelle, seokselle tai pakkaukselle, on tällaiset lausekkeet jätettävä pois merkinnöistä. 2. Yleiseen kulutukseen myytävien aineiden ja seosten merkinnöissä on tarvittaessa oltava yksi aineen tai seoksen hävittämistä koskeva turvalauseke. Muissa tapauksissa hävittämistä koskevaa turvalauseketta ei vaadita, jos aineen, seoksen tai pakkauksen hävittämisestä ei selvästi aiheudu vaaraa ihmisen terveydelle tai ympäristölle. 3. Aineen tai seoksen merkinnöissä saa olla enintään kuusi turvalauseketta, paitsi milloin vaaran vakavuuden takia on käytettävä useampia lausekkeita. 31 artikla Pieniä tai muuten merkittäväksi soveltumattomia pakkauksia koskevat poikkeukset 1. Enintään 125 millilitraa sisältävien pakkausten merkinnöissä ei tarvitse esittää vaara- tai turvalausekkeita, jos aineen tai seoksen luokitus on jokin seuraavista: a) syttyvä kaasu, kategoria 2; b) syttyvä neste, kategoria 2 tai 3; c) syttyvä kiinteä aine, kategoria 1 tai 2; d) aineet, jotka veden kanssa kosketuksiin joutuessaan kehittävät syttyviä kaasuja, kategoria 2 tai 3; e) hapettava neste, kategoria 2 tai 3; f) hapettava kiinteä aine, kategoria 2 tai 3; g) välittömästi myrkyllinen aine tai seos, kategoria 4, jos näitä aineita tai seoksia ei myydä yleisölle; h) ihoa ärsyttävä, kategoria 2; i) silmiä ärsyttävä, kategoria 2; j) vesiympäristölle vaarallinen, akuutti, kategoria 1; k) vesiympäristölle vaarallinen, krooninen, kategoriat 1, 2, 3 ja 4. 2. Komission pyynnöstä kemikaalivirasto valmistelee ja esittää komissiolle ehdotuksia poikkeuksiksi 17 ja 34 artiklassa säädetyistä merkintävelvoitteista; poikkeukset voivat koskea seuraavia asioita: a) kun pakkaus on liian pieni tai muutoin soveltumaton merkittäväksi, tietojen esittämiseen liittyv