EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.7.2021 COM(2021) 417 final KOMISSION KERTOMUS







VUOSIKERTOMUS 2020

















TOISSIJAISUUS- JA SUHTEELLISUUSPERIAATTEIDEN SOVELTAMISESTA JA SUHTEISTA KANSALLISIIN PARLAMENTTEIHIN







VUOSIKERTOMUS 2020

TOISSIJAISUUS- JA SUHTEELLISUUSPERIAATTEIDEN SOVELTAMISESTA JA SUHTEISTA KANSALLISIIN PARLAMENTTEIHIN 1. Johdanto Tämä on 28. kertomus toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamisesta. Se annetaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen pöytäkirjassa N:o 2 olevan 9 artiklan mukaisesti. Kertomuksessa käsitellään 26. ja 27. kertomuksen tavoin myös komission suhteita kansallisiin parlamentteihin, joilla on suuri merkitys näiden periaatteiden soveltamisessa. Komissio jatkoi vuonna 2020 toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden sisällyttämistä päätöksenteon kaikkiin vaiheisiin ja hyväksyi useita uusia toimenpiteitä sekä auttoi edelleen kansallisia parlamentteja valvomaan toissijaisuusperiaatteen noudattamista covid-19-pandemian yhteydessä. Euroopan unionin tuomioistuin selvensi suhteellisuusperiaatteen soveltamista useissa tuomioissa, joista yhdessä vahvistettiin työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon annetun direktiivin pätevyys. Pandemian aiheuttamista häiriöistä huolimatta kansallisten parlamenttien kanssa tehtiin vuonna 2020 tiiviimpää yhteistyötä kuin institutionaalisen siirtymän vuonna 2019. Komissio sai kansallisilta parlamenteilta 255 lausuntoa, joista neljännes koski pandemian torjuntaa. Kansallisten parlamenttien eniten kommentoima yksittäinen aloite oli ehdotus eurooppalaisesta ilmastolaista. Komissio osallistui edelleen parlamenttien välisiin kokouksiin, jopa entistä useammin videoneuvottelujen tarjoamien mahdollisuuksien ansiosta, ja komission puheenjohtaja osallistui Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansallisten parlamenttien valiokuntien konferenssiin (COSAC) ensimmäistä kertaa vuoden 2013 jälkeen. 2. Kuinka toimielimet soveltavat toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita 2.1. Komissio Sääntelyn parantaminen Komission vuoden 2020 työohjelma, joka oli von der Leyenin komission ensimmäinen, hyväksyttiin tammikuussa 2020, ja sitä mukautettiin toukokuussa 2020 covid-19-pandemian huomioon ottamiseksi. Siinä toistettiin komission sitoutuminen näyttöön perustuviin ehdotuksiin, jotka on räätälöity vastaamaan kansalaisten ja yritysten tarpeita, joista ei aiheudu tarpeetonta lisätaakkaa ja jotka on helppo panna täytäntöön. Komissio sovelsi koko vuoden ajan edelleen paremman sääntelyn agendaansa ja jatkoi toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden sisällyttämistä koko toimintapoliittiseen sykliinsä. Se arvioi nykyistä lainsäädäntöä ja toimintapoliittisia kehyksiä ennen kuin se esitti ehdotuksia niiden tarkistamisesta. Näissä arvioinneissa arvioitiin muun muassa sitä, vastasivatko nykyiset politiikkatoimet yhä tarkoitustaan ja missä määrin ne olivat edelleen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisia. Kerro mielipiteesi -verkkoportaali on osoittautunut hyödylliseksi keskitetyksi asiointipisteeksi, jossa yleisö ja sidosryhmät voivat osallistua komission toimintapolitiikan valmisteluun. Kansalaisten, yritysten ja muiden sidosryhmien näkemysten huomioiminen on ratkaisevan tärkeää varmistettaessa komission ehdotusten laatua. Niiden käytännön vaikeuksien vuoksi, joita portaalissa mielipiteensä esittävät henkilöt pandemian vuoksi mahdollisesti kohtaavat, komissio laajensi julkisia kuulemisia. Se tarjosi myös enemmän palautemahdollisuuksia niiden aloitteiden kohdalla, jotka oli määrä toteuttaa vuonna 2020 tai vuoden 2021 alussa, ja pidensi mahdollisuuksien mukaan kuulemisaikaa jopa kuudella viikolla. Se myös uudisti portaalia helpottaakseen aloitteiden tunnistamista ja etsimistä. Portaalissa myös yksilöidään nyt selkeämmin kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten näkemykset, jotta niistä voidaan raportoida kattavasti vaikutustenarvioinneissa ja muissa arvioinneissa. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen toteutumista tarkasteleva työryhmä, jäljempänä ’työryhmä’, suositteli osana sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevaa ohjelmaa (REFIT) lisätoimia lainsäädännön, myös delegoitujen ja täytäntöönpanosäädösten, tosielämään liittyvien käytännön vaikutusten arvioimiseksi. Lisäksi se suositteli paikallis- ja alueviranomaisten edustajien määrän lisäämistä tätä työtä tukevassa asiantuntijaryhmässä. Tämä sai komission perustamaan toukokuussa 2020 ”Fit for Future” -foorumin, korkean tason asiantuntijaryhmän, joka neuvoo komissiota voimassa olevan lainsäädännön tarkoituksenmukaisuuden säilyttämisessä, rasitusten minimoimisessa ja sen varmistamisessa, että lainsäädännössä otetaan huomioon tulevaisuuden vaatimukset. Ryhmässä on entistä laajempi paikallis- ja alueviranomaisten edustus, sillä siihen osallistuu kolme alueiden komitean ja sen EU:n politiikan täytäntöönpanoa arvioivien alueellisten keskusten verkoston (RegHub) edustajaa. Ryhmän vuotuisessa työohjelmassa yksilöidään arvioitava lainsäädäntö ottaen huomioon myös työryhmän laatima luettelo. Siinä käsitellään myös lainsäädännön yksityiskohtaisuutta. Paremman sääntelyn suuntaviivoissa ja välineistössä edellytetään, että komissio tekee toissijaisuusanalyysin arvioidessaan nykyisten toimenpiteiden jatkuvaa merkityksellisyyttä ja eurooppalaista lisäarvoa sekä harkitessaan uusia aloitteita. Komissio tarkastelee toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden toteutumista sekä lainsäädännöllisissä että muissa aloitteissa. Kaikkien vaikutustenarviointien, arviointien ja toimivuustarkastusten olisi sisällettävä tällainen analyysi. Vaikutustenarvioinnit Komissio ottaa aina huomioon toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet arvioidessaan toimintapoliittisten ehdotustensa vaikutuksia. Paremman sääntelyn välineistön mukaan lainsäädäntöehdotuksista, myös sellaisista ehdotuksista delegoiduiksi säädöksiksi ja täytäntöönpanosäädöksiksi, jotka on määritelty poliittisesti arkaluonteisiksi/merkittäviksi aloitteiksi, olisi laadittava etenemissuunnitelma tai alustava vaikutustenarviointi. Vaikutustenarviointi tukee näitä säädöksiä vain silloin, kun EU:n toimien odotettavissa olevat taloudelliset, ympäristöön liittyvät tai sosiaaliset vaikutukset ovat todennäköisesti merkittäviä ja komissiolla on harkintavaltaa säädöksen sisällön suhteen. Jos vaikutustenarviointia ei tehdä, ehdotukseen liitetyt perustelut ja tarvittaessa komission yksiköiden analyyttinen valmisteluasiakirja kattavat toissijaisuuden ja suhteellisuuden. Sääntelyntarkastelulautakunta valvoo riippumattomasti kaikkia vaikutustenarviointeja. Vuonna 2020 se antoi 41 lausuntoa vaikutustenarvioinneista. Yksi näistä lausunnoista koski riittäviä vähimmäispalkkoja EU:ssa koskevan direktiiviehdotuksen vaikutustenarviointia. Lautakunta pyysi toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden perustelemista paremmin ehdotuksessa. Lautakunta totesi alustavassa lausunnossaan, että vaikutustenarviointi ei ollut riittävän selkeä sen osalta, miten ongelma-analyysissä arvioidaan vähimmäispalkkojen riittämättömyyttä eri jäsenvaltioissa, ja ettei siinä perusteltu riittävästi, miten lainsäädäntöaloite on valitun oikeusperustan sekä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukainen.

Vaikutustenarviointia tarkistettiin myöhemmin näiden näkökohtien huomioon ottamiseksi. Siinä todetaan, että EU:n tason toimet ovat tehokkaampia vähimmäispalkan määritysjärjestelmien vahvistamisessa kuin kansalliset toimet. EU:n tason toimilla autetaan varmistamaan tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla puuttumalla vähimmäispalkkojen kattavuudessa ja riittävyydessä havaittuihin suuriin eroihin, joita ei voida perustella taustalla olevilla taloudellisilla olosuhteilla. Tätä tavoitetta jäsenvaltioiden koordinoimattomilla toimilla ei voida riittävällä tavalla saavuttaa. Suhteellisuuden osalta vaikutustenarvioinnissa todetaan, että ehdotuksessa otetaan huomioon vakiintuneet kansalliset vähimmäispalkkojen määritysperinteet ja samalla kaikilta osin jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten toimivalta määrittää vähimmäispalkkojen taso ja jätetään näin ollen mahdollisimman paljon liikkumavaraa kansallisille päätöksille. Komissio toimitti sääntelyntarkastelulautakunnalle ”toissijaisuusperiaatteen toteutumisen arviointitaulukon” yhdessä tarkistetun vaikutustenarvioinnin kanssa. Arvioinnit ja toimivuustarkastukset Komissio sai vuonna 2020 päätökseen 33 arviointia, joihin sisältyi yksi toimivuustarkastus, ja sääntelyntarkastelulautakunta kävi läpi 13 keskeistä arviointia, muun muassa kaksi toimivuustarkastusta. Arvioinneissa käsiteltiin monia näkökohtia, joista osa oli erityisen merkityksellisiä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen kannalta. Esimerkiksi teollisuuspäästödirektiivin, EU:n tärkeimmän välineen, jolla valvotaan ja lievennetään EU:n teollisuuspäästöjen ympäristö- ja terveysvaikutuksia, arvioinnissa korostettiin EU:n tasolla toteutettavista toimista saatavia merkittäviä hyötyjä verrattuna ainoastaan kansallisella ja alueellisella tasolla toteutettaviin toimiin. EU:n toimilla on esimerkiksi varmistettu johdonmukaisempi lähestymistapa otettaessa käyttöön ympäristön kannalta vaikuttavia teollisuuden päästönormeja, joiden vaihtelu jäsenvaltiosta toiseen on suhteellisen vähäistä. Toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismi Komissio pani täytäntöön sitoumuksen, jonka se antoi työryhmän suosituksesta, jonka mukaan sen olisi jätettävä 20. päivän joulukuuta ja 10. päivän tammikuuta välinen ajanjakso huomiotta määritettäessä kahdeksan viikon määräaikaa, jonka kuluessa kansalliset parlamentit voivat toimittaa perusteltuja lausuntoja. Se teki tämän ensimmäisen kerran joulun/uudenvuoden loma-aikana 2019–2020 ja uudelleen samalla ajanjaksolla vuodenvaihteessa 2020–2021. Komissio oli sitoutunut antamaan koonnetun vastauksen tilanteissa, joissa toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismissa vähintään seitsemää ääntä edustavat kansalliset parlamentit esittävät perustellun lausunnon, mutta yksikään komission lainsäädäntöehdotuksista ei saanut aikaan tätä kynnysarvoa varten tarvittavien perusteltujen lausuntojen määrää. Kansallisille parlamenteille 8. huhtikuuta 2020 lähetetyssä kirjeessä varapuheenjohtaja Šefčovič totesi, että covid-19-kriisin vuoksi komission oli vaikea tarkistaa lainsäädäntöehdotusten toissijaisuusperiaatteen mukaisuus perussopimusten pöytäkirjassa N:o 2 asetetun kahdeksan viikon määräajan kuluessa. Hän sitoutui helpottamaan tätä kahdella tavalla. ·Vaikka kansallisten parlamenttien lausunnot, joissa ilmaistaan lainsäädäntöehdotusten herättämiä toissijaisuusperiaatetta koskevia huolenaiheita (perustellut lausunnot), saataisiin määräajan jälkeen, komissio ottaisi ne huomioon saattamalla ne asianomaisen komission jäsenen tietoon ja antamalla kattavan julkisen vastauksen. Kolme kansallista parlamenttia käytti mahdollisuutta hyväkseen, kaikki eurooppalaisen ilmastolain osalta. ·Komissio myös ilmoittaisi välittömästi kansallisille parlamenteille antaessaan lainsäädäntöehdotuksen covid-19-kriisin vaikutusten lieventämiseksi. Euroopan parlamentin ja neuvoston olisi mahdollisesti hyväksyttävä ehdotus kahdeksaa viikkoa lyhyemmässä ajassa perussopimusten pöytäkirjassa N:o 1 olevaan 4 artiklaan kirjatun kiireellisen menettelyn mukaisesti. Komissio lähetti vuonna 2020 kansallisille parlamenteille seitsemän tällaista ilmoitusta. 2.2. Euroopan parlamentti Euroopan parlamentti sai vuonna 2020 kansallisilta parlamenteilta toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen soveltamisesta tehdyn pöytäkirjan N:o 2 nojalla virallisesti 134 kannanottoa. Näistä 134 kannanotosta 13 oli perusteltuja lausuntoja ja 121 muita lausuntoja (kannanottoja, joissa ei ilmaistu toissijaisuuteen liittyviä huolenaiheita). Vertailun vuoksi voidaan todeta, että vuonna 2019 esitettiin 62 kannanottoa, joista yksikään ei ollut perusteltu lausunto. Euroopan parlamentin työjärjestyksen liitteen VI nojalla horisontaalinen vastuu toissijaisuusperiaatteen noudattamisesta on kokonaan oikeudellisten asioiden valiokunnalla (JURI). Kuuden kuukauden välein valiokunta nimittää yhden jäsenistään poliittisten ryhmien keskinäisen vuorottelun perusteella toissijaisuusperiaatteeseen liittyvistä asioista vastaavaksi pysyväksi esittelijäksi. Vuoden 2020 alkupuoliskolla pysyvä esittelijä oli Gilles Lebreton (identiteetti ja demokratia) ja vuoden jälkipuoliskolla Karen Melchior (Renew Europe). Perustellut lausunnot, jotka valiokunta on vastaanottanut ja vahvistanut sellaisiksi, esitetään tiedoksi valiokunnan seuraavan kokouksen esityslistalla. Oikeudellisten asioiden valiokunta laatii myös säännöllisesti mietinnön toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita koskevasta komission vuosikertomuksesta. Tuleva raportti, jonka esittelijäksi nimitettiin Mislav Kolakušić (sitoutumaton), kattaa vuodet 2017, 2018 ja 2019. Oikeudellisten asioiden valiokunta antaa panoksensa myös unionin asioita käsittelevien parlamentaaristen elinten konferenssin (COSAC) laatimiin, toissijaisuusperiaatteeseen liittyviä kysymyksiä koskeviin puolivuotiskertomuksiin. Euroopan parlamentin tutkimuspalvelu auttoi edelleen Euroopan parlamenttia ottamaan toimissaan huomioon toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet ·tarkastelemalla systemaattisesti komission toteuttamien vaikutustenarviointien toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteisiin liittyviä näkökohtia ja kiinnittämällä huomiota etenkin kansallisten parlamenttien ja alueiden komitean esiin tuomiin huolenaiheisiin ·varmistamalla, että näitä periaatteita noudatetaan kaikilta osin Euroopan parlamentin omissa toimissa, esimerkiksi kun se suorittaa vaikutustenarviointeja sen itsensä tekemistä merkittävistä tarkistuksista tai analysoi, mitä lisäarvoa on parlamentin SEUT-sopimuksen 225 artiklan nojalla tekemillä ehdotuksilla uudeksi lainsäädännöksi ja mitä kustannuksia aiheutuu Euroopan unionin toimien toteuttamatta jättämisestä ·tarkastelemalla toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteisiin liittyviä näkökohtia vaikutustenarvioinneissa painottaen eurooppalaista lisäarvoa. Tutkimuspalvelu laati vuonna 2020 viisi alustavaa arviointia komission vaikutustenarvioinneista, yhden vaikutustenarvioinnin, 13 Euroopan tason täytäntöönpanon jälkiarviointia, kolme käytännön täytäntöönpanoasiakirjaa, kaksi muuta jälkiarviointia, kaksi toiminnan tarkistuslistaa, kaksi mietintöä Euroopan yhdentymisen toteutumattomuuden kustannuksista, yhdeksän arviointia eurooppalaisesta lisäarvosta, viisi asiakirjaa EU:n nykyisten politiikkojen lisäarvosta, yhden analyysin eurooppalaisesta lisäarvosta ja kuusi täytäntöönpanoarviointia. Se käynnisti uuden kansallisia parlamentteja ja eurooppalaisia kysymyksiä koskevan julkaisusarjan, jossa esitetään yleiskatsaus siitä, miten kansalliset parlamentit rakentuvat ja miten ne käsittelevät ja tarkastelevat EU:n lainsäädäntöä ja osallistuvat siihen, ja julkaisi tämän sarjan kaksi ensimmäistä katsausta. 2.3 Neuvosto

Euroopan unionin neuvosto, jäljempänä ’neuvosto’, korosti 27. helmikuuta 2020 antamissaan päätelmissä paremmasta sääntelystä ”kilpailukyvyn ja kestävän, osallistavan kasvun varmistamiseksi” , ”että tehokkuuden lisäämiseksi komission uusiin ehdotuksiin sisältyvissä toimenpiteissä olisi aina noudatettava perusoikeuksia ja yhdenvertaisuutta lain edessä sekä toissijaisuuden, suhteellisuuden ja oikeusvarmuuden periaatteita ja erityisesti huomioitava pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset), myös mikroyritysten, tarpeet”. Suhteellisuusperiaatteen osalta se korosti ”pk-yritysten, myös mikroyritysten, merkitystä innovoinnin, vihreän siirtymän, digitalisaation, työllisyyden, kestävän ja osallistavan kasvun ja yhteiskuntiemme sosiaalisen yhteenkuuluvuuden keskeisinä tekijöinä”. Neuvosto lisäsi, että ”pk-yritysten, myös mikroyritysten, edut ja tarpeet olisi yksilöitävä paremmin EU:n tason päätöksentekoprosessin kaikissa vaiheissa sen varmistamiseksi, että lainsäädännöstä saadaan selkeää ja ennakoitavaa mahdollisimman pienin kustannuksin ja että se on oikeassa suhteessa yritysten kokoon nähden”. Marraskuun 16. päivänä 2020 neuvosto antoi päätelmät ”sääntelyn testiympäristöistä ja kokeilulausekkeista digitaalisen ajan hajottaviin haasteisiin vastaavan, innovointia suosivan, tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottavan ja sopeutumiskykyisen sääntelykehyksen välineinä” . Se huomautti, että on aina noudatettava toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita sekä ennalta varautumisen periaatetta ja edistettävä niiden soveltamista, ja viittasi aiempiin, toukokuussa 2016 näistä periaatteista antamiinsa päätelmiin . Perussopimusten mukaisten velvoitteidensa lisäksi neuvosto tiedottaa jäsenvaltioille kansallisten parlamenttien lausunnoista, jotka koskevat komission lainsäädäntöehdotuksia. Vuonna 2020 neuvoston pääsihteeristö jakoi valtuuskunnille 99 poliittisen vuoropuhelun yhteydessä annettua lausuntoa. Se sai yhdeksän perusteltua lausuntoa pöytäkirjan N:o 2 mukaisesti. 2.4 Alueiden komitea Alueiden komitea, jäljempänä ’komitea’, antoi 8. toukokuuta 2020 covid-19-kriisin torjumista koskevan julkilausuman , jossa kehotettiin lisäämään alue- ja paikallisviranomaisille annettavaa tukea ja tarkistamaan yhteistyössä terveysalan toimivaltaa toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Komitea korosti, että myös koronaviruspandemian tilanteessa poikkeustilatoimenpiteiden on oltava oikeasuhteisia ja ajallisesti rajattuja ja niitä on valvottava demokraattisesti noudattaen samalla toissijaisuusperiaatetta ja monitasoisen hallinnon periaatetta. Komitea määritteli 2. heinäkuuta 2020 painopisteensä vuosiksi 2020–2025 päätöslauselmassa aiheesta ”Unioni lähemmäs ihmisiä kylien, kuntien ja alueiden kautta” ja ilmaisi aikovansa jatkaa EU:n lainsäädännön laadun parantamista ja ennakoida paremmin sen alueellisia vaikutuksia sekä edistää toissijaisuusperiaatteen aktiivisen toteuttamisen periaatetta. Se myös korosti pandemian osoittavan, ”että on tärkeää soveltaa asianmukaisesti toissijaisuusperiaatteen aktiiviseen toteuttamiseen perustuvaa lähestymistapaa sekä ottaa huomioon yhtäältä paikallis- ja alueviranomaisten keskeinen rooli ja toisaalta Euroopan tason koordinoinnin ja tuen tarve”. Vuonna 2021 komitea ilmoitti tarkastelevansa EU:n uusia toimintapoliittisia aloitteita sen varmistamiseksi, että niissä on otettu huomioon alueellinen ulottuvuus ja että ne täyttävät vaatimuksen EU:n lisäarvosta toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden sekä ”tehdään vähemmän mutta tehokkaammin” -periaatteen toteutumista tarkastelevan työryhmän suositusten ja paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti. Komitea julkaisi 12. lokakuuta 2020 ensimmäisen EU:n vuotuisen kunta- ja aluebarometrin , jossa keskitytään pääasiassa covid-19-pandemian vaikutuksiin. Raportti osoittaa, että EU:n alue- ja paikallisviranomaiset ovat olleet eturintamassa terveyskriisin ratkaisemisessa ja että niillä on keskeinen rooli myös talouden menestyksekkäässä elpymisessä. Raportin keskeisissä havainnoissa kehotetaan lisäämään alue- ja paikallisviranomaisten osallistumista EU:n ja kansallisten elpymissuunnitelmien hallinnointiin ja suositellaan, että elpymis- ja palautumistukivälineen hallinnointimekanismina toimivaan talouspolitiikan eurooppalaiseen ohjausjaksoon sisällytetään alue- ja paikallisviranomaisten osallistumista koskevat käytännesäännöt toissijaisuusperiaatteen aktiivisen toteuttamisen periaatteen mukaisesti. Raportissa vaaditaan myös, että alueet ja kaupungit otetaan tiiviisti mukaan kansallisten suunnitelmien valmisteluun, jotta varmistetaan, että ne täydentävät alueellisia ja paikallisia elpymisstrategioita. Lopuksi siinä ehdotetaan toissijaisuusperiaatteen aktiivisen toteuttamisen periaatteen soveltamiseksi käytännössä, että komitea ja komissio järjestävät vuotuisen elpymis- ja palautumistukifoorumin sen toteamiseksi, toimiiko elpymissuunnitelma kaupunkien ja alueiden kannalta. Komitea hyväksyi 2. heinäkuuta 2020 päätöslauselman komission työohjelmasta vuodelle 2021. Se kehotti komissiota jatkamaan yhteistyötä toissijaisuusperiaatteen aktiivisen toteuttamisen konseptin edistämiseksi, muun muassa komitean EU:n politiikan täytäntöönpanon arviointia varten perustetun alueellisten keskusten verkoston (RegHub ) kautta, ja tukemalla komiteaa RegHub 2.0 -hankkeen kehittämisessä, jotta saataisiin palautetta, joka perustuu käyttäjien kokemuksiin EU:n politiikan täytäntöönpanosta paikallis- ja aluetasolla. Komitea hyväksyi lokakuussa 2020 hankkeen jatkamisen ja toivotti uusia jäseniä tervetulleiksi verkostoon . Komission uudessa Fit for Future -foorumissa RegHub otetaan suoraan mukaan sen rakenteeseen asiantuntijaverkostona, kun taas itse komiteaa edustaa kolme sen jäsentä foorumin hallintoryhmässä. Tämä laajentaa huomattavasti komitean roolia ja varmistaa paremmin, että toissijaisuusperiaatteen aktiivisen toteuttamisen periaatetta sovelletaan koko lainsäädäntökauden ajan. Alueiden komitea arvioi toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden noudattamista niissä kahdeksassa säädösehdotuksessa, joista se antoi lausunnot vuonna 2020. Näissä lausunnoissa joko arvioitiin suoraan toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden noudattamista tai annettiin konkreettisia suosituksia noudattamisen parantamiseksi. Komitean vuotuinen käytännön väline toissijaisuusperiaatteen valvonnassa on toissijaisuusperiaatetta koskeva työohjelma, jonka komitea pani täytäntöön vuonna 2020. Toissijaisuusperiaatetta käsittelevä ohjausryhmä, jonka puheenjohtajana toimii komitean entinen puheenjohtaja Karl-Heinz Lambertz, määritti toissijaisuusperiaatetta koskevaan vuoden 2020 työohjelmaan viisi ensisijaista aloitetta: digitaalipalvelut, Euroopan vihreän kehityksen ohjelma, ympäristönsuojelu, sosiaalinen Eurooppa ja uusi muuttoliike- ja turvapaikkasopimus. Komitea hyväksyi päätöslauselman aiheesta ”Vihreän kehityksen ohjelma yhteistyössä paikallis- ja alueviranomaisten kanssa”. Siinä kehotettiin konkreettisten tulosten saavuttamiseen käytännössä monitasoisen hallinnon ja toissijaisuusperiaatteen aktiivisen toteuttamisen avulla. Komitea antoi lausunnon ehdotuksesta asetukseksi, joka koskee puitteiden vahvistamista ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi (eurooppalainen ilmastolaki), ja korosti, että on tärkeää saavuttaa tavoite, jonka mukaan ”kaikissa EU:n toimenpiteissä sovelletaan haittavaikutusten välttämisen periaatetta ja kunnioitetaan unionin päätöksentekoprosessissa toissijaisuusperiaatteen aktivoinnin periaatteen mukaisesti täysimääräisesti kaikkia hallintotasoja kumppaneina eikä sidosryhminä”. Se hyväksyi myös lausunnon eurooppalaisesta ilmastosopimuksesta ja totesi sen tarjoavan erinomaisen tilaisuuden toissijaisuusperiaatteen aktiiviseen toteuttamiseen, sillä ilmastosopimuksen varsinaiset tavoitteet vastaavat suurelta osin toissijaisuusperiaatteen aktiiviseen toteuttamiseen liittyvän toimintatavan päätavoitetta eli sellaisen osallistavan ja rakentavan työskentelytavan kehittämistä, jossa hyödynnetään täysin unionin monitasoista demokratiaa ja monitasoista hallintokehystä. Vuonna 2020 lähetettiin 18 toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatetta koskevaa kannanottoa REGPEXille, joka on toissijaisuusperiaatteen toteutumisen seurantaverkoston alaverkosto ja tarkoitettu lainsäädäntävaltaa käyttäville alueparlamenteille ja ‑hallituksille ja jonka tavoitteena on tukea niiden osallistumista lainsäädäntöprosessin alkuvaiheeseen (toissijaisuustarkistus). Yksityiskohtaiset tiedot näistä kannanotoista ja linkit komission ehdotuksiin, joita ne koskevat, ovat saatavilla REGPEXin verkkosivustolla. 2.5 Euroopan unionin tuomioistuin Euroopan unionin tuomioistuimen, jäljempänä ’tuomioistuin’, ei vuonna 2020 tarvinnut ottaa kantaa toissijaisuusperiaatteen väitettyihin rikkomisiin. Useissa tapauksissa, joissa suhteellisuusperiaatteeseen vedottiin EU:n lainsäädännön kyseenalaistamiseksi, tuomioistuin muistutti, että unionin lainsäätäjällä on sille myönnetyn toimivallan käyttämisessä laaja harkintavalta aloilla, joilla sen toiminnalta edellytetään sekä poliittisten että taloudellisten tai sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Kyseisillä aloilla toteutettu toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos toimenpide on ilmeisen soveltumaton tavoiteltuun tavoitteeseen nähden. Näin ollen tuomioistuin vahvisti työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon koskevan direktiivin muuttamisesta annetun direktiivin 2018/957/EY pätevyyden suhteellisuusperiaatteen kannalta hylätessään kahden jäsenvaltion nostamat kumoamiskanteet. Se muistutti, että suhteellisuusperiaate edellyttää, että EU:n lainsäädännön legitiimit tavoitteet ovat toteutettavissa siinä säädettyjen keinojen avulla ja että näillä keinoilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Viitaten harkintavaltaan, joka EU:n lainsäätäjälle on sallittava säänneltäessä työntekijöiden lähettämistä palvelujen tarjoamista varten, tuomioistuin katsoi, että tarkoituksena ei siis ole selvittää, oliko tällaiseen alaan kuuluva toimenpide ainoa tai paras mahdollinen, koska kyseinen toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos se on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisten toimielinten tavoitteleman päämäärän saavuttamiseen. Tuomioistuin katsoi, että EU:n lainsäätäjällä oleva laaja harkintavalta ei koske ainoastaan annettavien säännösten luonnetta ja ulottuvuutta vaan tietyssä laajuudessa myös toimenpiteiden perustana olevien seikkojen toteamista. Vaikka unionin lainsäätäjällä on laaja harkintavalta, sen on perustettava valintansa objektiivisiin kriteereihin ja tutkittava, ovatko valitulla toimenpiteellä tavoiteltavat päämäärät omiaan oikeuttamaan tiettyjen toimijoiden osalta jopa huomattavatkin epäedulliset taloudelliset seuraukset. Esityksissä lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviksi toimiksi on otettava huomioon, että taloudellisille toimijoille aiheutuvan rasituksen olisi pysyttävä mahdollisimman pienenä ja sen olisi oltava suhteutettu saavutettavaan tavoitteeseen. Tuomioistuin katsoi, että ne kaksi jäsenvaltiota, jotka kiistivät direktiivin (EU) 2018/597 laillisuuden, eivät kyenneet osoittamaan, että sillä tehdyt muutokset ylittävät sen, mikä on tarpeen sen tavoitteiden saavuttamiseksi eli palvelujen tarjoamisen vapauden takaamiseksi oikeudenmukaisesti ja tarjoten työntekijöille paremman suojan.

Tuomioistuin ei ainoastaan ottanut huomioon oikeudellista asiayhteyttä, jossa riidanalainen direktiivi annettiin. Se huomautti myös, että EU:n lainsäätäjä ei ollut syyllistynyt ilmeiseen arviointivirheeseen, koska se oli ottanut huomioon kaikki sen tilanteen kannalta merkitykselliset seikat ja olosuhteet, jota direktiivillä aiottiin säännellä. 3. Kansalliset parlamentit ja toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismin soveltaminen Komissio sai vuonna 2020 yhdeksän perusteltua lausuntoa kansallisilta parlamenteilta. Tämä on enemmän kuin vuonna 2019, jolloin ensimmäistä kertaa toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismin käyttöönoton jälkeen ei saatu yhtään perusteltua lausuntoa. Tämä on kuitenkin myös vähemmän kuin aiempina vuosina, sekä absoluuttisesti että suhteessa kansallisten parlamenttien lähettämien lausuntojen kokonaismäärään tai toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismin soveltamisalaan kuuluvia komission ehdotuksia koskevien lausuntojen kokonaismäärään (ks. myös kaavio ”Lausuntotyypit” kohdassa 4). Vuonna 2020 saaduista yhdeksästä perustellusta lausunnosta kolme koski komission 4. maaliskuuta 2020 antamaa ehdotusta asetukseksi puitteiden vahvistamisesta ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi (eurooppalainen ilmastolaki). Niiden esittäjät olivat Itävallan Bundesrat, Ranskan Sénat ja Alankomaiden Eerste Kamer. Tällä ehdotuksella pyrittiin i) kirjaamaan Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa vuodelle 2050 asetettu ilmastoneutraaliustavoite lainsäädäntöön, ii) määrittämään pitkän aikavälin poliittinen suunta, iii) tarjoamaan ennakoitavuutta sijoittajille ja iv) varmistamaan avoimuus ja vastuuvelvollisuus. Se sisälsi toimenpiteitä, joilla seurataan edistymistä ja mukautetaan toimia sen mukaisesti, ja siinä käsiteltiin kehityskulkua, jonka avulla päästään vuoden 2050 tavoitteeseen, mukaan lukien vuoden 2030 välitavoite, joka asetetaan kattavan vaikutustenarvioinnin perusteella. Komissio sai tästä alkuperäisestä ehdotuksesta yhdeksän lausuntoa seitsemältä kamarilta, mukaan lukien mainitut kolme perusteltua lausuntoa, ja kolme lausuntoa kolmelta muulta kamarilta syyskuussa esitetystä tarkistetusta ehdotuksesta, jonka tarkoituksena oli asettaa unionin vuoden 2030 ilmastotavoitteeksi vähintään 55 prosentin vähennys kasvihuonekaasujen nettopäästöistä vuoden 1990 tasoon verrattuna. Vielä yksi kamari vastasi komission maalis–kesäkuussa järjestämään julkiseen kuulemiseen vuoden 2030 tavoitteen tasosta. Kaikki kolme perustellun lausunnon antanutta kamaria vastustivat ehdotusta delegoitujen säädösten käytöstä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevan vuoden 2030 tavoitteen ja ilmastoneutraaliutta koskevan vuoden 2050 tavoitteen välisen kehityspolun vahvistamiseksi. Lisäksi Eerste Kamer oli sitä mieltä, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 192 artiklan 1 kohdan (tavallinen lainsäätämisjärjestys) käyttäminen 192 artiklan 2 kohdan (yksimielisyys) sijasta ei ollut oikeassa suhteessa ehdotuksen merkitykseen ja soveltamisalaan. Useimmissa poliittisen vuoropuhelun puitteissa lähetetyissä lausunnoissa, joissa yleisesti ottaen tuettiin ehdotuksen tavoitteita, jaettiin perustelluissa lausunnoissa esitetyt huolet delegoitujen säädösten käyttämisestä vuosien 2030–2050 kehityspolun vahvistamisessa. Eräät kamarit pyysivät myös, että kunkin jäsenvaltion erityiset energiayhdistelmät ja sopeutumismahdollisuudet otettaisiin huomioon tai että vuoden 2050 tavoitteiden saavuttamisen tapa ja aikataulu jätettäisiin jäsenvaltioiden määritettäviksi. Toiset kehottivat perustamaan tavoitteiden saavuttamisen uusiutuvan energian käyttöön ydinenergian sijaan tai asettamaan toisen välitavoitteen vuodelle 2040. Toinen pyyntö oli mukauttaa EU:n rahoitustuki kunkin jäsenvaltion rahoitusvalmiuksiin. Vastauksissaan komissio selvensi, että se käyttäisi kehityspolkua välineenä arvioidessaan edistymistä ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisessa ja arvioidakseen nykyisten politiikkojen tehokkuutta. Lainsäädäntövallan käyttäjien oli määrä vahvistaa tämän kehityspolun alku- ja loppupisteet sekä kriteerit, jotka on otettava huomioon sitä vahvistettaessa, joten delegointiin ei sisältynyt mitään SEUT-sopimuksen 290 artiklassa tarkoitettua keskeistä osaa. Komissio totesi myös, että SEUT-sopimuksen 192 artiklan 1 kohta oli ehdotuksen tavoitteiden kannalta oikea oikeusperusta. Se muistutti, että lainsäädäntömenettelyn osalta 192 artiklan 2 kohdan oikeusperusta on poikkeus 192 artiklan 1 kohdassa määrätystä yleisestä tapauksesta, joten sitä olisi tulkittava suppeasti tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Komissio tarkensi myös, että suurelta osin uusiutuviin energialähteisiin perustuvan energia-alan kehittäminen oli tärkeä osa Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa mutta ehdotuksessa kunnioitettiin kaikilta osin jäsenvaltioiden oikeutta päättää omasta energiayhdistelmästään, koska siinä ei määritetty tiettyä kehityskulkua ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiseksi. Se korosti vahvaa tukea, jonka EU:n ilmastotavoitteet saisivat EU:n tulevasta pitkän aikavälin talousarviosta, jota vahvistettiin väliaikaisesti uudella Next Generation EU -elpymisvälineellä. Se painotti myös, että oikeudenmukaisen siirtymän mekanismi tarjoaisi kohdennettua tukea alueille ja aloille, joihin siirtyminen vihreään talouteen vaikuttaa eniten, jotta siirtyminen voisi tapahtua oikeudenmukaisesti ja osallistavasti eikä kukaan jäisi ulkopuolelle. Tanskan Folketingin ja Ruotsin Riksdagin antamat kaksi muuta perusteltua lausuntoa koskivat komission 28. lokakuuta 2020 antamaa ehdotusta direktiiviksi riittävistä vähimmäispalkoista Euroopan unionissa. Sekä Folketing että Riksdag katsoivat, että ehdotus ylitti EU:n toimivallan tällä alalla ja että palkanmääritystoimenpiteitä säännellään parhaiten jäsenvaltioiden tasolla. Niiden mielestä ehdotuksen tavoite eli sen varmistaminen, että työntekijät pääsevät sellaisen vähimmäispalkan piiriin, joka mahdollistaa kohtuullisen elintason riippumatta siitä, missä he työskentelevät EU:ssa, voitaisiin saavuttaa riittävällä tavalla kansallisella tasolla. Folketing katsoi, että ehdotuksessa ei kunnioitettu työmarkkinaosapuolten sopimusvapautta. Korkeampien palkkojen tai matalapalkkaisten työntekijöiden pienemmän osuuden osalta taas saavutetaan sen mukaan parempia tuloksia, jos kansalliset viranomaiset eivät osallistu työehtosopimusten perusteiden määrittämiseen ja niiden täytäntöönpanoon. Riksdag katsoi, ettei selvää rajat ylittävää ulottuvuutta ollut, koska palkanmäärityksen ehdot ja järjestelmät vaihtelevat huomattavasti maasta toiseen, ja ettei EU:n toimilla tällä alalla ollut lisäarvoa. Tšekin Senát ei lähettänyt perusteltua lausuntoa, mutta se yhtyi Folketingin ja Riksdagin huoliin EU:n toimivallasta ja kyseenalaisti ehdotuksen oikeasuhteisuuden katsoen, että neuvoston suositus olisi asianmukaisempi kuin direktiivi. Komissio vastasi, että ehdotuksella pyrittiin edistämään työehtosopimusneuvotteluja kaikissa jäsenvaltioissa kyseenalaistamatta kansallisten järjestelmien ja perinteiden erityispiirteitä. Siinä kunnioitettiin kaikilta osin kansallista toimivaltaa ja työmarkkinaosapuolten riippumattomuutta, eikä siinä pyritty yhdenmukaistamaan vähimmäispalkkojen tasoa kaikkialla EU:ssa tai luomaan yhdenmukaista mekanismia vähimmäispalkkojen määrittämiseksi kaikissa jäsenvaltioissa. Näin ollen ehdotuksessa noudatettiin sen oikeusperustassa, SEUT-sopimuksen 153 artiklassa, vahvistettuja rajoituksia. Komissio selitti myös, että direktiivi on tehokkaampi kuin suositus, koska se tarjoaa varmuuden niiden vaatimusten sitovuudesta, joita jäsenvaltioiden olisi sovellettava, samalla kun niille jätetään mahdollisuus päättää täytäntöönpanon muodoista ja menetelmistä ja muun muassa annetaan työmarkkinaosapuolille mahdollisuus hoitaa tämä täytäntöönpano niiden yhteisestä pyynnöstä. Neljä muuta perusteltua lausuntoa liittyivät Euroopan unionin omien varojen järjestelmästä annettavaa päätöstä koskevaan muutettuun ehdotukseen, jonka komissio esitti 28. toukokuuta 2020 (Ruotsin Riksdag lähetti perustellun lausunnon), komission 14. tammikuuta 2020 antamaan ehdotukseen asetukseksi oikeudenmukaisen siirtymän rahaston perustamisesta (Tšekin Poslanecká snemovna lähetti perustellun lausunnon), Euroopan komission 22. syyskuuta 2020 antamaan yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamisesta annetun asetuksen uudelleenlaadintaa koskevaan muutettuun ehdotukseen (Maltan Kamra tad-Deputati lähetti perustellun lausunnon) ja komission uuteen muuttoliike- ja turvapaikkasopimukseen, jonka komissio antoi 23. syyskuuta 2020 (Unkarin Országgyűlés lähetti perustellun lausunnon). Omien varojen osalta Riksdag katsoi, että vaikka Euroopan unionin taloudellisten toimenpiteiden covid-19-kriisin torjumiseksi olisi oltava väliaikaisia, hyvin kohdennettuja ja oikeasuhteisia, komission ehdotus merkitsi merkittävää lainanottoa markkinoilta EU:n ohjelmien kasvattamiseksi tekemättä selväksi, käytettäisiinkö nämä varat ensisijaisesti covid-19-kriisin vaikutusten lieventämiseen. Näin ollen Riksdag katsoi toimenpiteet aivan liian laajoiksi ehdotuksen tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä komissio ollut sen mielestä esittänyt selkeitä perusteluja sille, miksi lainanotto olisi tehtävä EU:n tasolla eikä jäsenvaltioiden tasolla. Komissio vastasi, että Next Generation EU -elpymissuunnitelma on kertaluonteinen hätäapuväline, joka otettiin tilapäiseen käyttöön ja jota käytetään yksinomaan kriisinhallinta- ja elpymistoimenpiteisiin. Kriisin luonteen vuoksi on lisäksi asianmukaista käyttää SEUT-sopimuksen 122 artiklaa, jossa määrätään mahdollisuudesta taloustilanteeseen soveltuviin ja jäsenvaltioiden välisen solidaarisuuden hengessä päätettyihin toimenpiteisiin. Jäsenvaltiot eivät voi yksinään riittävällä tavalla saavuttaa komission elpymissuunnitelmassa asetettuja tavoitteita tarvittavien toimenpiteiden laajuuden vuoksi. Komissio lisäsi, että suuri osa poikkeuksellisesta tuesta oli annettava jäsenvaltioille myönnettävien avustusten muodossa, koska pelkästään lainat eivät antaisi erittäin velkaantuneille maille mahdollisuutta toteuttaa uudistuksia ja tehdä investointeja, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä, jotta voidaan varmistaa nopea elpyminen kaikkialla EU:ssa ja häiriönsietokykyisempi talous. Oikeudenmukaisen siirtymän rahaston osalta Poslanecká snemovna katsoi, että jäsenvaltioiden velvoittaminen laatimaan perusteelliset alueelliset oikeudenmukaista siirtymää koskevat suunnitelmat, joissa eritellään suurille yrityksille suunniteltu tuki, oli mikrohallinnointia ja sekaantumista jäsenvaltioiden toimivaltaan yhteistyöhön perustuvassa hallinnoinnissa. Lisäksi investointien perustelua esimerkiksi ”merkittävän työpaikkojen määrän suojelemisella” tai ”kasvihuonekaasupäästöjen merkittävällä vähenemisellä” koskevia vaatimuksia ei määritelty selkeästi. Komissio vastasi, että jäsenvaltioille esitetty vaatimus sellaisten yksityiskohtaisten tietojen antamisesta suunnitelmista, joiden avulla se voi varmistaa, että sovellettavat tukikelpoisuuden edellytykset täyttyvät, eivät olleet uusia, vaan ne olivat osa aiempia ohjelmakehyksiä ja niissä noudatettiin toissijaisuusperiaatetta. Jäsenvaltiot voivat päättää tukea tuotannollisia investointeja muihin yrityksiin kuin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, jos ehdotetut investoinnit täyttävät tietyt, erityisesti työpaikkojen luomiseen liittyvät edellytykset. Kasvihuonekaasupäästöjen merkittävää vähenemistä ja työpaikkojen merkittävän määrän suojelemista koskevien vaatimusten täyttymistä olisi myös arvioitava tapauskohtaisesti, ottaen huomioon EU:n päästökauppajärjestelmässä sovellettavien vertailuarvojen suuri määrä ja tarve ottaa huomioon alueellisten työmarkkinoiden erityistilanne ja kyseisen teollisuudenalan suhteellinen merkitys. Yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan osalta Kamra tad-Deputati vastusti komission ja Euroopan unionin lentoturvallisuusviraston (EASA) tehtävien laajentamista. Koska Maltan lentoaseman lentoliikennepalvelut ovat täysin valtion valvonnassa, se katsoi, että rakenteelliset muutokset, kuten se, että EASA voisi suorituskyvyn tarkastuselimenä määrätä korjaavia toimenpiteitä, kuten näiden palvelujen antamisen toisen palveluntarjoajan tehtäväksi, olisivat ristiriidassa kansallisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan kanssa. Sen mielestä yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamisen nopeuttamiseksi olisi valittava vähemmän pitkälle meneviä välineitä, joiden yhteydessä kunnioitetaan kunkin jäsenvaltion alueellisia erityispiirteitä. Komissio korosti vastauksessaan, että eurooppalainen lentoliikenne toimii verkostona. Näin ollen yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan tavoitteet voidaan saavuttaa vain EU:n toimilla, joilla säännellään monenlaisten sidosryhmien, mukaan lukien eurooppalaisen ilmatilan käyttäjät, lennonvarmistuspalvelujen tarjoajat ja lentoasemat, asemaa, käyttäytymistä ja yhteistyötä kaikissa jäsenvaltioissa. Komissio selvensi, että jos jäsenvaltio on nimennyt lentoliikennepalvelujen tarjoajan yksinoikeudella, tarjontaan sisältyy jo nykyisessä suorituskyvyn kehittämisjärjestelmässä nimettyjen palveluntarjoajien taloudellista ja turvallisuuteen liittyvää suorituskykyä ja ympäristönsuojelun tasoa koskeva sääntely. Tältä osin komissiota tukee neuvoa-antava elin, eikä EASAlle ehdotettuihin tehtäviin liity poliittista harkintavaltaa. Komissio huomautti myös, että suorituskykytavoitteiden ja -suunnitelmien tosiasiallisen sitovuuden varmistamiseksi suorituskyvyn tarkastuselimen on voitava määrätä korjaavia toimenpiteitä siinä tapauksessa, että suunnitelmia ei ole pantu täytäntöön tai tavoitteita ei ole saavutettu.

Muuttoliike- ja turvapaikkasopimuksen osalta Országgyűlés kyseenalaisti neljän ehdotuksen oikeusperustan ja viidenteen ehdotukseen sisältyvän ihmisoikeuksien seurantamekanismin. Se varoitti, että jos ehdotukset hyväksyttäisiin, jäsenvaltioille asetettaisiin velvoitteita ottamatta riittävästi huomioon kansallisia erityispiirteitä ja päätöksentekovaltuuksia. Országgyűlés epäili näiden velvoitteiden yleistä tarpeellisuutta ja pelkäsi, että ehdotetut säännökset tekisivät muuttoliikkeen hallintaa edistävistä kansallisista rajamenettelyistä, kuten kauttakulkualueista, käytännössä mahdottomia. Se kyseenalaisti myös paketin oikeasuhteisuuden, koska se asettaisi jäsenvaltioille kohtuuttomia velvoitteita ja muuttaisi merkittävästi EU:n turvapaikkajärjestelmää. Vastauksessaan komissio perusteli ehdotustensa oikeusperustaa. Se selvensi, että EU:n toimia tarvitaan, jotta estettäisiin kohtuuttoman maahanmuuttopaineen kohdistuminen yksittäiseen jäsenvaltioon, ja että ehdotus turvapaikka-asioiden ja muuttoliikkeen hallinnasta oli hyvin joustava, koska jäsenvaltiot voisivat valita, miten ne osallistuvat siihen. Komissio korosti, että ehdotettu seurantamekanismi ei ole valitusmekanismi vaan sisäänrakennettu valvontamekanismi, jonka on tarkoitus tukea kansallisia viranomaisia. Jäsenvaltiot voisivat päättää antaa seurannan jo olemassa olevien riippumattomien seurantaelinten tehtäväksi. Se korosti myös, että nykyinen oikeudellinen kehys rajasi EU:n rajamenettelyn käytön joihinkin tarkasti määriteltyihin tapauksiin. Tätä menettelyä ei siis voitu pitää jäsenvaltion yleisenä turvapaikkamenettelynä. 4. Poliittinen vuoropuhelu kansallisten parlamenttien kanssa Yleisiä huomioita Kansalliset parlamentit lähettivät komissiolle vuonna 2020 yhteensä 255 lausuntoa. Tämä on enemmän kuin vuonna 2019 (159) mutta vähemmän kuin edellisinä vuosina (576 vuonna 2017 ja 569 vuonna 2018). Näistä 255 lausunnosta 99 (39 %), mukaan lukien yhdeksän perusteltua lausuntoa (3 %), koski komission lainsäädäntöehdotuksia, joihin sovelletaan toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismia. Loput 156 lausuntoa (61 %) koskivat muita kuin lainsäädäntöaloitteita, kuten tiedonantoja, tai ne olivat oma-aloitteisia lausuntoja, jotka eivät liittyneet suoraan mihinkään komission aloitteeseen. Tämä suhde sijoittuu vuoden 2019, jolloin useimmat lausunnot eivät koskeneet lainsäädäntöehdotuksia, ja aiempien vuosien, jolloin lausuntojen enemmistö koski toissijaisuusvalvonnan piiriin kuuluvia aloitteita, välille. Osallistuminen ja aihealat Aiempien vuosien tapaan komissiolle annettujen lausuntojen lukumäärä vaihteli huomattavasti kansallisten parlamenttien kesken. Kymmenen aktiivisinta kamaria antoi 217 lausuntoa. Tämä on 85 prosenttia kokonaismäärästä ja viime vuosien suurin keskittymä (2019: 73 %; 2018: 83 %; 2017: 74 %; 2016: 73 %). Sen sijaan 12 kamaria (17 vuonna 2019, 10 vuonna 2018) ei antanut lausuntoja. Vuonna 2020 kymmenen eniten lausuntoja antanutta kamaria olivat Portugalin Assembleia da República (40 lausuntoa), Espanjan Cortes Generales (28 lausuntoa), Romanian Senat (28 lausuntoa), Tšekin Senát (22 lausuntoa), Romanian Camera Deputaților (22 lausuntoa), Saksan Bundesrat (21 lausuntoa), Ranskan Sénat (19 lausuntoa), Tšekin Poslanecká sněmovna (17 lausuntoa), Italian Camera dei Deputati (10 lausuntoa) ja Ruotsin Riksdag (10 lausuntoa), jotka kuuluivat myös aiempina vuosina aktiivisimpiin kamareihin. Kunkin kamarin antamien lausuntojen määrä kerrotaan liitteessä 2. Poliittisen vuoropuhelun yhteydessä annettujen lausuntojen keskeiset aiheet Vuonna 2020 eniten huomiota kansallisilta parlamenteilta saivat EU:n toimet covid-19-kriisin torjumiseksi. Niistä annettiin 66 lausuntoa, 26 prosenttia kaikista saaduista lausunnoista. Näistä 44 koski suoraan Next Generation EU -elpymissuunnitelmaa tai osaa suunnitelmasta, mukaan lukien tarkistetut ehdotukset vuosien 2021–2027 monivuotiseksi rahoituskehykseksi ja neuvoston päätökseksi omista varoista. Lisäksi 11 lausuntoa koski kriisin alkuvaiheessa ennen Next Generation EU -välineen hyväksymistä tehtyjä aloitteita, seitsemän myöhemmin tehtyjä aloitteita ja neljä oli kansallisten parlamenttien oma-aloitteisia lausuntoja kriisin tietyistä näkökohdista. Eniten lausuntoja aikaan saanut komission ehdotus oli ehdotus eurooppalaisesta ilmastolaista. Se oli aiheena 12 lausunnossa, joihin sisältyi kolme perusteltua lausuntoa (ks. edellä kohta 3). Muita kansallisilta parlamenteilta eniten huomiota saaneita kysymyksiä olivat tekoäly, Euroopan tulevaisuutta käsittelevä konferenssi ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelma. Liitteessä 3 luetellaan komission yksittäiset aloitteet, joista annettiin vähintään viisi lausuntoa. ·Toimet covid-19-kriisin torjumiseksi

Komissio sai kuudelta parlamenttien kamarilta 11 lausuntoa aloitteista, joita se oli toteuttanut pandemian alkuvaiheessa toukokuun 2020 puoliväliin asti. Nämä lausunnot olivat yleisesti ottaen kannustavia. Eräät kamarit tekivät ehdotuksia, jotka koskivat esimerkiksi terveydenhuoltoinfrastruktuurin nykyaikaistamista jäsenvaltioissa, rahan lainaamista ennemmin EU:n kuin jäsenvaltioiden tasolla tai tehokkaan investointiohjelman käynnistämistä Länsi-Balkanin alueella. Vastauksissaan komissio suhtautui myönteisesti näihin ehdotuksiin ja totesi, että suurin osa niistä sisältyi komission tuleviin toimiin. Komissio esitti 27. toukokuuta merkittävän elpymissuunnitelman, jolla pyritään korjaamaan pandemian aiheuttamat taloudelliset ja sosiaaliset vahingot ja saattamaan EU kestävän ja vakaan elpymisen tielle hyödyntämällä talousarvion kaikkia mahdollisuuksia. Suunnitelma perustuu uuteen Next Generation EU -välineeseen, jota täydennetään vuosien 2021–2027 monivuotisen rahoituskehyksen kohdennetulla tarkistuksella ja omia varoja koskevan päätöksen muutoksella, jotta EU voi saada 750 miljardia euroa rahoitusmarkkinoilta. Koko pakettiin kuuluivat kaksi poliittista tiedonantoa: Euroopan h-hetki: korjaamalla ja kehittämällä parempaa seuraavalle sukupolvelle ja EU:n talousarvio Euroopan elpymissuunnitelman moottorina, komission vuoden 2020 vuotuisen työohjelman tarkistus, joka hyväksyttiin 27. toukokuuta, ja 21 lainsäädäntöehdotusta, jotka annettiin seuraavina päivinä. Komissio sai paketin eri osista 44 lausuntoa 13 kamarilta. Useimmissa näistä lausunnoista tuettiin komission aloitteita. Poikkeuksia oli kaksi: perusteltu lausunto muutetusta ehdotuksesta päätökseksi Euroopan unionin omien varojen järjestelmästä ja lausunto ehdotuksesta uudeksi unionin pelastuspalvelumekanismiksi. Eräät kansalliset parlamentit ehdottivat seuraavaa: i) ulotetaan uuden elpymis- ja palautumistukivälineen talousarviositoumuskausi koskemaan koko seitsemänvuotista ohjelmakautta, ii) tarkistetaan varojen jakamista jäsenvaltioiden kesken siten, että otetaan huomioon pandemian todellinen vaikutus niiden talouteen ja yhteiskuntaan, iii) luodaan uusia lisävaroja, jotka kattavat täysin Next Generation EU -välineen takaisinmaksun, ja iv) lisätään koheesioon, maatalouteen, muuttoliikkeeseen ja rajavalvontaan tai turvallisuuteen ja puolustukseen osoitettuja varoja. Useat kansalliset parlamentit ilmaisivat myös selvästi tukensa sille, että rahoituksen saamisen edellytyksenä olisi oikeusvaltioperiaatteen noudattaminen. Vastauksissaan komissio viittasi Eurooppa-neuvoston 21. heinäkuuta tekemään sopimukseen monivuotisesta rahoituskehyksestä 2021–2027 ja elpymispaketista. Se korosti elpymistuen nopean käyttöönoton merkitystä ja tarkensi, että vaikka avustuksia ja lainoja koskevat sitoumukset olisi tehtävä vuoden 2023 loppuun mennessä, maksut voisivat jatkua vuoden 2026 loppuun asti eli lähes monivuotisen rahoituskehyksen koko keston ajan. Se painotti, että BKT:n supistumista käytettäisiin laajasti määritettäessä varojen jakautumista jäsenvaltioiden kesken, ja vahvisti, että vuonna 2021 se ehdottaisi uusien omien varojen koria. Komissio totesi myös, että rahoituksen olisi oltava hyvin kohdennettua ja tasapainotettua EU:n eri painopisteiden välillä, jotta voidaan varmistaa tasapainoinen elpyminen pitkällä aikavälillä. Lisäksi se totesi, että Next Generation EU -ohjelmaan sisältyi välineitä, joilla lisättäisiin jäsenvaltioiden koheesiotukea, lisävaroja maaseudun kehittämiseen ja oikeudenmukaisen siirtymän rahasto, jonka avulla talouksista saataisiin häiriöiden ja ympäristön kannalta kestävämpiä kriisin aiheuttamien vahinkojen korjausvaiheessa. Komissio totesi, että vaikka muuttoliikkeeseen liittyvien kysymysten, rajavalvonnan, turvallisuuden ja puolustuksen rahoitus oli 21. heinäkuuta kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä pienempi kuin komission 27. toukokuuta tekemissä ehdotuksissa, se oli silti kasvanut edelliseen ohjelmakauteen verrattuna. Komissio suhtautui myönteisesti kansallisten parlamenttien oikeusvaltioperiaatteen ehdollisuusmekanismille osoittamaan tukeen. Lopuksi komissio korosti useimpien kansallisten parlamenttien välitöntä roolia omia varoja koskevan päätöksen hyväksymisessä kunkin jäsenvaltion perustuslaillisten vaatimusten mukaisesti sen jälkeen, kun neuvosto oli hyväksynyt päätöksen. Komissio sai myöhemmin vuoden aikana kahdelta kansalliselta parlamentilta seitsemän lausuntoa covid-19-kriisin torjumiseksi annetuista lainsäädäntöehdotuksista. Näissä lausunnoissa tuettiin yleisesti ottaen ehdotusten tavoitteita. Kriisistä kärsineiden yritysten pääomapohjan vahvistamista helpottavan EU:n elpymisesitteen luomista koskevasta ehdotuksesta annetussa lausunnossa kuitenkin ilmaistiin pelko siitä, että esitteen laatimisvelvollisuus voisi olla hallinnollinen taakka, joka vaikeuttaisi pienempiä liikkeeseenlaskuja. Vastauksessaan komissio selvensi, että sen ehdotuksessa otettiin käyttöön poikkeuksia pienimuotoisempaa arvopapereiden tarjoamista varten sekä yksinkertaistettu esite. Komissio sai myös kahdelta kamarilta neljä oma-aloitteista lausuntoa pandemian torjuntaan liittyvistä erityisnäkökohdista. Näillä lausunnoilla pyrittiin i) kannustamaan lääkkeiden tuotannon siirtämiseen takaisin EU:hun, ii) vahvistamaan poikkeuksellisia yhteisen maatalouspolitiikan toimenpiteitä pandemian seurausten käsittelemiseksi, iii) varmistamaan, että hallitukset noudattavat oikeusvaltioperiaatetta hyväksyessään poikkeuksellisia toimenpiteitä, kuten jäljityssovellusten käyttöä, ja iv) antamaan lentoyhtiöille tilapäisesti mahdollisuus tarjota matkustajille hyvitystä/etuseteli sen sijaan, että peruutetut lennot korvattaisiin välittömästi. ·Tekoäly Komissio hyväksyi 19. helmikuuta asiakirjan ”Valkoinen kirja tekoälystä – eurooppalainen lähestymistapa huippuosaamiseen ja luottamukseen”. Siinä esitettiin poliittisia vaihtoehtoja, jotka mahdollistaisivat tekoälyn luotettavan ja turvallisen kehittämisen Euroopassa kunnioittaen EU:n kansalaisten kaikkia arvoja ja oikeuksia. Se koostui kahdesta pilarista: poliittisesta kehyksestä resurssien mobilisoimiseksi koko arvoketjussa tekoälyn kehittämisen nopeuttamiseksi (”huippuosaamisen ekosysteemi”) ja tulevan sääntelykehyksen keskeisistä osista (”luottamuksen ekosysteemi”). Komissio sai tästä valkoisesta kirjasta kuusi lausuntoa kuudelta kamarilta. Mielipiteitä oli kahdentyyppisiä: yksi kamarien ryhmä keskittyi tarpeeseen luoda sääntelykehys, jolla luotaisiin oikeusvarmuus kehittäjille ja käyttäjille ja edistettäisiin innovointia Euroopassa, kun taas toinen ryhmä varoitti, että kaikki ennenaikaiset sääntelytoimet voisivat haitata innovointia. Yksi kamari ehdotti kolmannen pilarin lisäämistä ”ketteryyden ekosysteemin” muodossa sen varmistamiseksi, että järjestelmässä olisi tarvittava vapaus ja tilaa kokeiluille. Eräät kamarit pyysivät myös asianmukaista maantieteellistä tasapainoa osaamiskeskusten kehittämisessä EU:ssa, korostivat osaamisvajeen ja uudelleenkoulutuksen haasteita tai korostivat tarvetta kehittää uusia tietoturvamenettelyjä ja suojella yksilöiden oikeuksia. Vastauksissaan komissio vahvisti tavoitteensa luoda erillinen tekoälysovelluksia koskeva oikeudellinen kehys käyttämällä riskiperusteista lähestymistapaa. Se selvensi, ettei sen tavoitteena ollut säännellä teknologiaa sinänsä tai asettaa sitä epäilyksen alaiseksi vaan säännellä tiettyjä sovelluksia tai käyttötarkoituksia, jotka saattaisivat vaarantaa perusoikeudet ja turvallisuuden. Lisäksi se oli yhtä mieltä tarpeesta määritellä suuririskiset tekoälysovellukset. Se oli myös samaa mieltä siitä, että sääntöjen olisi mahdollistettava joustavat mukautukset tulevaa kehitystä ja teknologiaa silmällä pitäen. Komissio vahvisti noin 200 digitaali-innovaatiokeskittymän perustamisen Euroopassa digitaaliteknologian laajan käyttöönoton edistämiseksi myös mikroyrityksissä ja startup-yrityksissä. Tämä edistäisi alueiden lähentymistä, kun jaettaisiin kaikille keskuksille yhteisiä parhaita käytäntöjä ja tietämystä. Komissio oli samaa mieltä myös tarpeesta kehittää tekoälyyn liittyvää koulutusta kaikilla tasoilla ja tekoälyä koskevaa elinikäistä oppimista. ·Euroopan tulevaisuutta käsittelevä konferenssi Komissio antoi 22. tammikuuta tiedonannon Kohti Euroopan tulevaisuutta käsittelevää konferenssia, jossa se esitti näkemyksensä konferenssista. Se katsoi, että konferenssin olisi oltava avoin keskustelu, jossa keskitytään siihen, mikä on tärkeää kansalaisille, ja että kansalaisten kaikilta elämänaloilta ja unionin kaikilta alueilta olisi voitava osallistua siihen. Komissio ehdotti kahta rinnakkaista keskustelulinjaa, joista toisessa keskityttäisiin EU:n yleistavoitteisiin liittyvään politiikkaan ja toisessa demokraattisiin prosesseihin, joissa komission pitäisi toimia mahdollistajana ja rehellisenä välittäjänä. Se katsoi myös, että konferenssin konsepti, rakenne, laajuus ja ajoitus olisi määritettävä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhteisellä julkilausumalla ja että kansallisilla ja alueellisilla parlamenteilla ja muilla toimijoilla olisi oltava tärkeä rooli konferenssissa ja niitä olisi kannustettava järjestämään konferenssiin liittyviä tapahtumia. Komissio sai tästä tiedonannosta viisi lausuntoa viideltä kamarilta. Vielä yksi kamari lähetti oma-aloitteisen lausunnon (jossa ei viitattu tiedonantoon) ja toinen kirjeen samasta aiheesta. Kaikki kamarit pyysivät kansallisille parlamenteille samantasoista edustusta ja samoja oikeuksia kuin Euroopan parlamentilla on konferenssin täysistunnossa ja pyysivät kansallisten parlamenttien osallistumista konferenssin hallintorakenteisiin, koska ne katsoivat, että niiden suora osallistuminen oli välttämätöntä konferenssin organisaatiota ja tuloksia koskevan omistajuuden tunteen luomiseksi. Tämä näkemys toistettiin COSACin kokouksissa, kolmessa COSACin EU:n toimielimille lähettämässä kirjeessä ja COSACin 34. puolivuotiskertomuksessa. Konferenssin laajuuden ja mahdollisten tulosten osalta jotkut kamarit vastustivat kaikkia perussopimusten muuttamisesta käytäviä keskusteluja, kun taas toiset olivat avoimia tällaisille keskusteluille. Yksi kamari pyysi selventämään konferenssin oikeudellista luonnetta ja sen kykyä ehdottaa tällaisia muutoksia. Ehdotettuja aiheita olivat oikeusvaltioperiaate ja perusperiaatteet, ‑oikeudet ja -arvot, EU:n päätöksentekoprosessin avoimuus, kansallisten parlamenttien rooli tässä prosessissa sekä Eurooppa-neuvoston strategisen ohjelman pääaiheet. Kansalliset parlamentit korostivat myös konferenssissa saatavan palautteen ja tulosten mukaisten jatkotoimien merkitystä. Ne tekivät erilaisia ehdotuksia kansalaisten osallistamisesta, kuten tapahtumien järjestämisestä pääkaupunkien ulkopuolella, yleisen rajapinnan mukauttamisesta nuorten taitoihin ja odotuksiin sekä riittävän huomion kiinnittämisestä sukupuolten tasa-arvoon. Vastauksissaan komissio suhtautui myönteisesti kansallisten parlamenttien vahvaan sitoutumiseen konferenssin valmisteluun ja korosti, että ne voisivat edistää merkittävästi konferenssin onnistumista jakamalla kokemuksiaan, järjestämällä tapahtumia ja varmistamalla, että konferenssi tavoittaa mahdollisimman monia kansalaisia. Se oli samaa mieltä siitä, että EU:n yleistavoitteet, jotka on esitetty sen poliittisissa painopisteissä ja Eurooppa-neuvoston strategisessa ohjelmassa, muodostivat laajan kehyksen. Lisäksi kansalaiset saavat tuoda esiin kaiken tärkeänä pitämänsä. Komissio vahvisti olevansa myös valmis hoitamaan tehtävänsä tutkittaessa, miten EU voisi parantaa demokraattisia prosessejaan ja lisätä legitimiteettiään. ·Euroopan vihreän kehityksen ohjelma Komissio antoi 11. joulukuuta 2019 tiedonannon Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta. Siinä esitetään uusi kasvustrategia, jonka tavoitteena on tehdä unionista oikeudenmukainen ja vauras yhteiskunta, jonka talous on moderni, resurssitehokas ja kilpailukykyinen, jossa kasvihuonekaasujen nettopäästöistä pyritään eroon vuoteen 2050 mennessä ja jossa kasvuun pyritään lisäämättä resurssien käyttöä. Tämä tiedonanto sisälsi alustavan etenemissuunnitelman keskeisille politiikoille ja toimenpiteille, joita näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää. Komissio sai tästä tiedonannosta viisi lausuntoa viideltä kamarilta. Eräät niistä ilmaisivat huolensa siirtymän vaikutuksesta jäsenvaltioiden talouksiin ja pyysivät, että siirtymä olisi oikeudenmukainen, että sen yhteydessä säilytettäisiin teknologianeutraalius ja että kukin jäsenvaltio voisi valita oman polkunsa tai että komissio tarkistaisi EU:n tavoitetta saavuttaa hiilineutraalius vuoteen 2050 mennessä ja tapaa saavuttaa se. Toiset olivat tyytyväisiä siihen, että komissio asetti ympäristö- ja ilmastokysymykset etusijalle, ja kannattivat kunnianhimoisten tavoitteiden asettamista. Kansalliset parlamentit korostivat myös, että siirtyminen kestävään talouteen voidaan toteuttaa vain julkisella tuella, mikä tarkoittaa, että siirtymän aiheuttamia sosiaalisia vaikeuksia on lievennettävä asianmukaisesti. Lisäksi niiden mukaan olisi luotava kannustimia yksityisten toimijoiden taloudelliselle osallistumiselle Euroopan vihreän kehityksen ohjelman täytäntöönpanoon. Vastauksissaan komissio korosti sitoutuneensa panemaan täytäntöön YK:n Agenda 2030 ‑toimintaohjelman ja kestävän kehityksen tavoitteet, jotka ovat olennainen osa sen toimintaohjelmaa. Se totesi, että koska covid-19-kriisin kielteisten vaikutusten torjumiseksi tarvitaan ennennäkemättömiä tilapäisiä investointeja, tämän päivän poliittiset valinnat määrittäisivät seuraavien sukupolvien tulevaisuuden. Siksi komissio ei halua investoida vanhentuneeseen, fossiilisiin polttoaineisiin perustuvaan talouteen vaan rakentaa vihreän, digitaalisen, osallistavan ja joustavan talouden, joka soveltuu 2000-luvulle. Se oli samaa mieltä siitä, että tässä onnistumiseksi siirtymisen kohti ilmastoneutraalia tulevaisuutta olisi oltava oikeudenmukainen siten, ettei ketään jätetä jälkeen, ja viittasi oikeudenmukaisen siirtymän mekanismiin, jota se oli ehdottanut tuen tarjoamiseksi kaikille jäsenvaltioille keskittyen eniten hiilidioksidipäästöjä aiheuttaviin alueisiin. Komissio korosti myös, että se kunnioittaisi kaikilta osin jäsenvaltioiden oikeutta valita energiayhdistelmänsä ja että sen esittämät tai tulevat ehdotukset Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi perustuivat näyttöön ja perusteellisiin vaikutustenarviointeihin. 5. Yhteydenpito, vierailut, kokoukset, konferenssit ja muu toiminta

Komission vierailut kansallisiin parlamentteihin ja tapaamiset niiden kanssa Komission jäsenillä oli vuonna 2020 yhteensä 101 vierailua kansallisiin parlamentteihin tai (virtuaalista) kokousta kansallisten parlamenttien valtuuskuntien kanssa. Covid-19-kriisin aiheuttamasta häiriöstä huolimatta tämä oli enemmän kuin vuonna 2019 (55). Puheenjohtaja von der Leyen pyysi jokaista komission jäsentä vierailemaan kaikissa jäsenvaltioissa toimikautensa kahden ensimmäisen vuoden aikana ja tapaamaan säännöllisesti kansallisia parlamentteja, minkä jälkeen tammi- ja helmikuussa tehtiin runsaasti vierailuja (17 ja 15) kansallisiin parlamentteihin, mutta pandemian puhkeaminen keskeytti tämän suuntauksen. Huhtikuusta vuoden loppuun suurin osa kansallisten parlamenttien ja komission jäsenten välisistä kokouksista järjestettiin videoneuvotteluina. Myös EU:n pääneuvottelija Michel Barnier tapasi vuoden 2020 aikana 12 kansallista parlamenttia. Komission virkamiehet, jotka olivat enimmäkseen korkean tason virkamiehiä, osallistuivat yli 20:een kansallisten parlamenttien valiokuntien kokoukseen, joissa lainsäädäntöehdotuksia käsiteltiin teknisellä tasolla. Komission virkamiehet myös pitivät kansallisten parlamenttien edustajille Brysselissä 23 esitystä (niistä 17 videoneuvotteluna) eri aiheista, joita olivat muun muassa Next Generation EU, Euroopan tulevaisuutta käsittelevä konferenssi, Euroopan vihreän kehityksen ohjelma, uusi muuttoliike- ja turvapaikkasopimus ja oikeusvaltiota koskeva vuosikertomus. Videoneuvottelujen avulla esitysten yleisöä voitiin laajentaa siten, että niihin osallistui myös kansallisten parlamenttien virkamiehiä pääkaupungeissa, mikä lisäsi osallistujien määrää ja paransi komission tiedotusta kansallisille parlamenteille. Komission edustustot jäsenvaltioissa olivat edelleen usein yhteydessä kansallisiin parlamentteihin, erityisesti talouspolitiikan EU-ohjausjakson prosessin ja muiden taloudellisten kysymysten osalta. Vuonna 2020 ne järjestivät 254 vierailua tai tapahtumaa, joihin osallistui kansallisia parlamentteja. Parlamenttien väliset kokoukset ja konferenssit Parlamenttien välistä yhteistyötä kehitettiin edelleen vuonna 2020 pandemiasta huolimatta. Parlamenttien välisiä kokouksia ja konferensseja järjestettiin useita, suurin osa videoneuvotteluina ja yleensä komission jäsenten osallistuessa niihin. Esimerkkejä: Øunionin asioita käsittelevien parlamentaaristen elinten konferenssi (COSAC) ØEurooppalaisten parlamenttien viikko Øparlamenttien välinen konferenssi vakaudesta, talouden yhteensovittamisesta ja hallinnosta Øparlamenttien väliset konferenssit yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta sekä yhteisestä turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta ØEuropolin yhteinen parlamentaarinen valvontaryhmä Øensimmäinen parlamenttien valiokuntien välinen kokous Eurojustin toiminnan arvioinnista Øparlamenttien välinen korkean tason konferenssi muuttoliike- ja turvapaikka-asioista Øparlamenttien väliset konferenssit aiheista ”Euroopan vihreän kehityksen ohjelma ja YMP” ja ”sosiaalisen ja oikeudenmukaisen Euroopan puolesta”. Komission puheenjohtaja von der Leyen osallistui videoneuvotteluna pidettyyn COSACin 64. täysistuntoon 30. marraskuuta ja 1. joulukuuta 2020. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun komission puheenjohtaja osallistui COSACiin vuoden 2013 jälkeen. COSACin täysistunnon keskustelunaiheita olivat Saksan puheenjohtajakauden tarkastelu, covid-19-kriisistä saadut kokemukset pandemiaa ja terveydenhuoltoa koskevassa yhteistyössä, Euroopan tulevaisuus, transatlanttiset suhteet ja kumppanuus Afrikan kanssa. Puheenjohtaja von der Leyen piti pääpuheen yhteisistä eurooppalaisista toimista pandemian torjumiseksi, monivuotisesta rahoituskehyksestä, Next Generation EU -välineestä ja Euroopan tulevaisuutta käsittelevästä konferenssista. Hän kehotti suhtautumaan kriisiin tilaisuutena korjata vahinkoja ja ottaa samalla askel eteenpäin kestävämmän, palautumiskykyisemmän ja digitaalisemman Euroopan rakentamiseksi. Hän painotti tarvetta parempaan varautumiseen ja eurooppalaiseen yhteistyöhön vastaavissa tilanteissa tulevaisuudessa ja korosti kansallisten parlamenttien tärkeää roolia EU:n varojen muuttamisessa työpaikkoja ja kasvua luoviksi hankkeiksi. COSACin puheenjohtajien kaksi säännönmukaista kokousta pidettiin Zagrebissa 20. ja 21. tammikuuta 2020 ja videoneuvotteluna 14. syyskuuta 2020. Tammikuun kokouksessa, johon osallistui varapuheenjohtaja Šuica, keskityttiin puheenjohtajavaltio Kroatian painopisteisiin ja Euroopan tulevaisuutta käsittelevään konferenssiin. Syyskuun kokouksessa, johon osallistui johtava varapuheenjohtaja Timmermans, keskityttiin Saksan puheenjohtajakauden painopisteisiin, covid-19-pandemian seurauksiin ja siitä tähän mennessä saatuihin kokemuksiin. Pandemia aiheutti suunniteltujen fyysisten kokousten, kuten COSACin 63. täysistunnon ja Euroopan unionin parlamenttien puhemiesten konferenssin, perumisen. Videoneuvottelujen avulla voitiin kuitenkin järjestää useita ylimääräisiä puheenjohtajien kokouksia. Ensimmäinen kokous pidettiin 16. kesäkuuta 2020 peruutetun täysistunnon korvaamiseksi. Siihen osallistui varapuheenjohtaja Sefčovič, ja siinä keskityttiin yhteisiin eurooppalaisiin toimiin pandemian torjumiseksi ja sen vaikutuksiin vuosien 2021–2027 monivuotiseen rahoituskehykseen sekä Euroopan tulevaisuutta käsittelevään konferenssiin. Kahdessa ylimääräisessä puheenjohtajien kokouksessa keskityttiin ajankohtaisiin kysymyksiin: 29. lokakuuta 2020 varapuheenjohtaja Jourovan ja komission jäsen Reyndersin läsnä ollessa komission vuoden 2020 oikeusvaltiokertomukseen ja 23. marraskuuta 2020 pääjohtaja Vestagerin läsnä ollessa pandemian seurausten käsittelyyn ja siitä saatuihin kokemuksiin kilpailun näkökulmasta. Puheenjohtajien ja Michel Barnierin välillä järjestettiin myös kaksi kokousta EU:n ja Yhdistyneen kuningaskunnan suhteista (26. kesäkuuta 2020 ja 17. syyskuuta 2020). Ylimääräisen, 16. kesäkuuta 2020 pidetyn puheenjohtajakokouksen ja 30. marraskuuta ja 1. joulukuuta 2020 pidetyn täysistunnon jälkeen 32 kansallisten parlamenttien edustajaa allekirjoitti Euroopan parlamentin puhemiehille, Eurooppa-neuvostolle, neuvostolle ja komissiolle lähetetyt kirjeet. Kesäkuun kirjeessä suhtauduttiin myönteisesti yhteisiin eurooppalaisiin toimiin covid-19-kriisin torjumiseksi, korostettiin monivuotisen rahoituskehyksen oikea-aikaisen hyväksymisen merkitystä ja pyydettiin kansallisten parlamenttien asianmukaista edustusta Euroopan tulevaisuutta käsittelevässä konferenssissa. Joulukuun kirjeessä toistettiin jälkimmäinen pyyntö ja selvennettiin, että kansallisten parlamenttien olisi parhaassa tapauksessa osallistuttava yhdenvertaisessa asemassa Euroopan parlamentin kanssa konferenssin järjestämiseen, sen ohjauskomiteaan ja päätelmien laatimiseen. Kirjeessä puollettiin myös hajautettua lähestymistapaa, mikä tarkoittaisi useiden tapahtumien järjestämistä jäsenvaltioissa ja niiden alueilla. Omia varoja koskevan päätöksen ratifiointi