Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission yksiköiden laatimasta työasiakirjasta - Talous- ja rahaliiton ulkoiset näkökohdat"



Virallinen lehti nro C 157 , 25/05/1998 s. 0065



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission yksiköiden laatimasta työasiakirjasta Talous- ja rahaliiton ulkoiset näkökohdat" (98/C 157/16) Euroopan komissio päätti 13. toukokuuta 1997 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon komission yksiköiden laatimasta työasiakirjasta "Talous- ja rahaliiton ulkoiset näkökohdat". Asian valmistelusta vastannut talous-, raha- ja valuutta-asiain jaosto antoi lausuntonsa 10. maaliskuuta 1998. Esittelijä oli Robert Pelletier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. 26. maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa (maaliskuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 63 ääntä puolesta, 19 vastaan, ja 19 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Pitkän tutkimus- ja kuulemistyön tuloksena huhtikuussa 1997 julkaistu komission työasiakirja sisältää komission ensimmäiset pohdinnat euron tulevasta roolista ja asemasta kansainvälisessä valuuttajärjestelmässä. 1.2. On paikallaan kiittää komissiota tästä yhteenvedosta, jossa käsitellään talous- ja rahaliiton sekä muun maailman välisiä varsin monisyisiä suhteita. 1.3. Komissio arvioi euroon siirtymisen kansainvälisiä vaikutuksia nostaen esiin euroalueen taloudellisen painoarvon maailman taloudessa, siirtymästä aiheutuvat ongelmat, euron muuntokurssin ja talouspolitiikan väliset yhteydet sekä lopuksi Euroopan aseman kansainvälisenä kauppakumppanina. 1.4. Komissio ei juuri tee ehdotuksia, vaan esittelee ongelmat ottamatta niihin kantaa. Komissio avaa täten maailman valuuttamarkkinoiden tasapainon kannalta perustavanlaatuisen keskustelun, sillä eurolla on määrä olla ratkaiseva kansainvälinen rooli dollarin rinnalla. 1.5. Komission toteuttamia euron edistämistoimia pitäisi vahvistaa vielä perusteellisimmin teknisin selvityksin, jotta voitaisiin vastata mm. YK:n talouskomission (), kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) (), OECD:n tai Euroopan unionin lukuisten yleisesti tunnustettujen taloustutkimuslaitosten () esittämiin kysymyksiin. Komissio on unohtanut kyseiset elimet tai se sivuuttaa ne pintapuolisesti mainitsemalla, että "kansainvälisissä elimissä käydään entistä vilkkaampaa keskustelua". 2. Taustaa 2.1. Komitea on jo ottanut kantaa yhteiseen valuuttaan liittyviin talous- ja rahakysymyksiin mm. lokakuussa 1995 antamassaan lausunnossa aiheesta "Vihreä kirja käytännön järjestelyistä yhtenäisvaluutan käyttöön ottamiseksi" (). Komitea korostaa lausunnossaan, että komitean ja yhteisön viranomaisten tehtävä on tarkastella tilannetta realistisesti. Tämänkertaisen lausuntoluonnoksen taustalla on sama lähestymistapa. Lausuntoluonnoksen pääasiallinen tarkoitus on toimia talous- ja sosiaalikomitean panoksena keskusteluun mitenkään kyseenalaistamatta komitean tukea yhtenäisvaluutan käyttöönotolle. Tässä vaiheessa pyritään ratkaisujen tarjoamisen sijaan lähinnä asettamaan kysymyksiä ja esittelemään ongelmat. 3. Yleistä 3.1. Komission asiakirjan osassa A esitellään pääasialliset talouden indikaattorit, joita käytetään mittaamaan euroalueen painoa maailman taloudessa lähinnä Yhdysvaltoihin ja Japaniin nähden. Osasta A käy selvästi ilmi, että mikäli euroalue kattaa kaikki unionin jäsenvaltiot, sen merkitys tulee olemaan Yhdysvaltoihin verrattava niin talous- kuin kauppaelämässä. Talous- ja rahaliitto synnyttänee lisäksi hyvin nopeasti yhdet maailman suurimmista valtion jvk-markkinoista. 3.2. Tässä vaiheessa Euroopan unionin vertaaminen Yhdysvaltojen ja Japanin kaltaisiin maihin on kuitenkin varsin suhteellista, koska Euroopan unionin jäsenvaltiot poikkeavat suuresti toisistaan. Niillä on keskenään erilainen talousrakenne (BKT per capita vaihtelee yhdestä neljään), niiden talouksien perustoimintasäännöt (valtion sääntelytoimet, verotusjärjestelmä jne.) ja niiden yhteiskunnalliset suhteet poikkeavat suuresti Yhdysvaltojen ja Japanin tilanteesta. Yhdysvallat ja Japani ovat paljon Euroopan unionin valtioita homogeenisempia, vaikka niissäkin on havaittavissa merkittäviä alueellisia eroja. 3.3. Vertailtaessa euroalueen asemaa maailman taloudessa Yhdysvaltoihin ja Japaniin voidaan vertailujen ansioksi lukea, että ne luovat viitekehyksen yleiselle mielipiteelle. Vertailut ovat kuitenkin teknisesti hataria, sillä ne yksinkertaistavat kansainvälisissä raporteissa esitettyjä ja keskenään kilpailevien talouksien painoarvosta annettuja tietoja. 3.4. Vaikka komission valitsema lähestymistapa euroalueen määrittämiseen on ymmärrettävä (myös komitea tukee varauksetta komission pyrkimystä saada kaikki 15 jäsenvaltiota osallistumaan talous- ja rahaliittoon), on kiusallista ruokkia käsitystä, että euroalue kattaisi koko Euroopan unionin, vain siksi että "vältettäisiin talous- ja rahaliittoon ensimmäisessä aallossa osallistuvien jäsenvaltioiden lukumäärää koskeva spekulaatio" (). Eri vaihtoehdot huomioon ottava tutkimus olisi ollut ehdottomasti asiallisempi. 3.5. Tällä hetkellä näet tiedetään, että Euroopan unionin jäsenvaltioista neljä jää vuonna 1999 talous- ja rahaliiton ulkopuolelle joko siitä syystä, että ne eivät itse halua liittyä tai että ne eivät täytä Maastrichtin sopimuksessa taloudelle ja rahataloudelle asetettuja kriteereitä. Epävarmuus yhteisvaluutta-alueeseen kuuluvien maiden lukumäärästä heikentää komission työasiakirjan merkitystä. Voimme tosin todeta, että euroalueen ulkopuolelle jäävät maat tulevat olemaan alueesta hyvin riippuvaisia, sillä ne joutuvat alistumaan sääntöihin ja vaikutusvaltaan, jota euroalueella on ulkopuolelle jäävien maiden raha- ja valuuttapolitiikkaan, mutta on mahdotonta väittää, että kaikissa viidessätoista jäsenvaltiossa noudatettaisiin mainituissa kysymyksissä yhdenmukaista politiikkaa. 3.6. On mahdollista, että jännitteet häviävät eurooppalaisten valuuttojen väliltä, mutta mitään varmuutta asiasta ei ole. Jännitteiden ja arbitraasin syyt jäävät kuitenkin vähäisiksi, jos lähentymiskriteerit Tanskan tavoin täyttyvät, jos lähentymispyrkimykset jatkuvat vakaina kuten Kreikassa ja jos löytyy poliittista tahtoa liittyä nopeasti euroalueeseen kuuluvien maiden ryhmään, mistä nykyään on entistä selvempiä merkkejä myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Jakautuminen euroon kuuluviin ja siihen kuulumattomiin maihin antaa valuuttamarkkinoille lähestulkoon jatkuvan mahdollisuuden arbitraasin harjoittamiseen kyseisten valuuttojen välillä (). 3.7. Euroalueen rahoitusmarkkinat 3.7.1. Komissio korostaa aivan oikein rahoitusmarkkinoiden suuruusluokan muutosta ja etenkin sitä, että olemme luomassa maailman suurimpia valtion jvk-markkinoita, vaikka kunkin lainan kansalliset tunnusmerkit säilyvätkin. 3.7.2. Talous- ja sosiaalikomitea olisi toivonut komission asiakirjalta enemmän selkeyttä komitean oleellisiksi katsomissa kohdissa. Seuraavat seikat vaativat täsmentämistä: markkinoiden todellisen integraation esteet, joita aiheutuu verotusjärjestelmien eroavuuksista ja vaarasta, että säästöt ohjautuvat suuressa mitassa sellaisiin alueen maihin, joiden verotusjärjestelmä on edullisin; vaara, että euroalueeseen kuuluvien maiden vähimmäisvarantovelvoitteet suosivat sellaisia euroalueeseen kuulumattomia maita, jotka voivat liittyä talous- ja rahaliittoon myöhemmin, varmistettuaan ensin hallitsevan asemansa markkinaosuuksin; yhdistettyjen raha- ja rahoitusmarkkinoiden vaikutukset nykyisiin finanssikeskuksiin. Arvopaperipörssien ja muiden kauppapaikkojen lukumäärän välttämättömäksi katsottu vähentäminen asettaa tiettyjen finanssikeskusten tulevaisuuden vaakalaudalle (). Euroopan unionissa on 32 pörssiä. Yhdysvalloissa niitä on kahdeksan. 3.7.3. Komission työasiakirja, josta on pyydetty talous- ja sosiaalikomitean lausunto, käsittelee tosin euron ulkoisia näkökohtia, mutta myös rahoitusmarkkinoiden yhdistämisestä olisi toivottavaa saada erillinen tiedonanto. 3.8. Euron kansainvälistäminen 3.8.1. Komissio arvelee, että euron kansainvälinen käyttö lisääntyy ja siitä kehittyy euroalueella kauppaa käyvien EU:n ulkopuolisten yritysten käyttämä laskutusvaluutta jopa talous- ja rahaliiton ulkopuolisissa transaktioissa. 3.8.2. Komission mielestä talouselämän toimijoiden ja keskuspankkien pitäisi toisaalta suosia euron käyttöä reservivaluuttana noudatettaessa vakauteen tähtäävää finanssi- ja rahapolitiikkaa. 3.8.3. Julki tuomaton mutta käyttökelpoinen ajatus on, että euro voisi tietyn ajan kuluttua ainakin osaksi korvata dollarin kansainvälisten sijoitussaatavien valuuttana. 3.8.4. Tätä ajatusta, joka on tärkeällä sijalla kaikessa euron käyttöönottoa koskevassa kirjoittelussa, olisi syytä selvittää tarkemmin. 3.8.4.1. Dollarin asema keskuspankkien saatavissaan käyttämänä valuuttana ei niinkään ole ollut vapaan valinnan tulos kuin välttämättömyys, joka on johtunut toisaalta Yhdysvaltojen kauppataseen alijäämästä ja alhaisesta säästämisasteesta, toisaalta siitä, että dollarin alamäen jyrkkenemisen pelossa keskuspankkien on ollut mahdotonta laskea dollareitansa valuuttamarkkinoille. Oivallisena esimerkkinä ilmiöstä mainittakoon Japani, joka suorastaan "pursuilee" Yhdysvaltojen kanssa käymänsä kaupan ylijämäisyyden tasapainottamiseksi saatuja amerikkalaisia joukkovelkakirjoja. 3.8.4.2. Laajalle levinnyt käsitys, että reservivaluutan asemasta on pelkästään etua, kaipaa niin ikään selityksiä. Mikäli eurosta tulee sen luontaisten ominaisuuksien ansiosta tavoiteltu valuutta, välitön seuraus on, että sen arvo nousee etenkin kilpaileviin suuriin valuuttoihin, dollariin ja jeniin nähden. 3.8.4.3. Hyvin harvoin mainitaan haitat, joita euron mahdollinen yliarvostus valuuttamarkkinoilla voi aiheuttaa alueen yrityksille. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo, että asiasta tehtäisiin perusteellinen tutkimus (). Aliarvostus olisi kuitenkin aivan yhtä haitallista kuin yliarvostus. Itse asiassa kansainvälistä valuuttajärjestelmää olisi ehkä uudistettava perusteellisesti. Dollarin ja jenin kurssit ovat heilahdelleet huomattavasti ja on mahdollista, että eurolle käy samalla tavalla. Myönteistä rahaliitossa on kuitenkin se, että jäsenvaltioiden ulkoinen riippuvuus vähenee merkittävästi, koska pääosa euroina käytävästä kaupasta tapahtuu talous- ja rahaliittoon osallistuvien maiden välillä. Euron ulkoinen arvo on siten paljon vähäisempi ongelma kuin tähän asti on ollut esimerkiksi Ranskan frangin ulkoinen arvo Ranskalle tai Belgian frangin ulkoinen arvo Belgialle. 3.8.4.4. Komissio käsittelee asiakirjansa kohdassa 10 valitettavan suppeasti rahapolitiikan peruskysymystä rahan määrän säätelystä taloudessa, mihin ulkomaisten toimijoiden päätökset ilman muuta vaikuttavat. 3.8.4.5. Euron kansainvälisen roolin kehittymisestä seurannee johdonmukaisesti myös eurotalletusten yleistyminen euroalueen ulkopuolella aivan kuten eurodollareiden kohdalla on tapahtunut. Näitä talletuksia tultaneen käyttämään luotonannon pohjana ilman, että Euroopan keskuspankki tai muu valvontaviranomainen voi säännöstellä niiden volyymejä. 3.8.4.6. Olisi toivottavaa, että komissio ja Euroopan rahapoliittinen instituutti käynnistäisivät perusteellisen tutkimuksen siitä, mitä vaikutuksia on rahan määrän säätelymahdollisuuksien heikkenemisellä ja siitä seuraavalla eurovarantojen hallitsemisen menetyksellä (). 4. Siirtymän aiheuttamat ongelmat Osa B 4.1. Komissio korostaa, että vaikka euro vaikuttanee keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä myönteisesti kansainväliseen valuuttajärjestelmään, siirtymävaiheeseen liittyy vielä joukko ratkaisemattomia kysymyksiä. Kysymykset koskevat mahdollista epävakaata jaksoa euron ja muiden suurten valuuttojen välisissä vaihtokursseissa sekä mahdollisuutta, että euron arvo erkanee liikaa sopivaksi katsotusta tasosta. Tämä vaara on ilmeinen nykyisessä kansainvälisessä valuuttajärjestelmässä eikä liity yhtenäisvaluuttaan siirtymiseen Euroopassa. Euron ulkoinen arvo tulee kuitenkin olemaan paljon toissijaisempi asia Euroopan talouksille kuin niiden omien valuuttojen ulkoiset arvot ovat olleet, mitä voidaan pitää selkeänä edistysaskeleena. 4.2. Asiakirjassa täsmennetään, että tällaista epävakautta saattaa ilmetä ennen tammikuun 1. päivää 1999 tai siirtymäkauden aikana lähinnä neljästä syystä: Talouselämän toimijat havaitsevat, että Euroopan keskuspankki joutuu tulevaisuudessa noudattamaan erittäin ankaraa rahapolitiikkaa. Jäsenvaltiot harjoittavat väljempää finanssipolitiikkaa. Keskuspankkeihin kertyy liikaa dollareita. Euron synnyttämän arbitraasin arvaamattomuus sijoittajien keskuudessa. 4.3. Komissio antaa rauhoittavia selityksiä kolmeen ensiksi mainittuun kohtaan mutta myöntää sijoittajien käyttäytymiseen vaikuttavan epävakauden siirtymäkauden aikana. 4.3.1. Komission tekemien tutkimusten valossa voidaan ajatella myös sellaista hahmotelmaa, että euron lähtökurssi määritetään tasolle, joka poikkeaa huomattavasti Euroopan talouden monimuotoisista perustekijöistä. 4.3.2. Euroopan keskuspankki saattaa näet joutua ajamaan liian tiukkaa rahapolitiikkaa ja nostamaan korkotasoa vastatakseen rahoitusmarkkinoiden epäilyksiin, jotka kohdistuvat tiettyjen maiden hintavakauspolitiikkaan. Siirtymävaiheessa on siis vältettävä kaikkia Euroopan keskuspankin uskottavuutta heikentäviä tekijöitä. 4.4. Euroopan keskuspankkien nykyisinkin runsaat dollarivarannot saattavat osoittautua aivan liian suuriksi, koska dollarivarannon tarve vähenee euroon osallistuvien valuuttojen kiinteän pariteettiarvon vuoksi ja toisaalta muina kuin euroina merkityt kauppa- ja rahoitustransaktiot vähenevät hyvin voimakkaasti, koska kaksi kolmasosaa kaupasta on yhteisön sisäistä. 4.4.1. Euroa suosiva tuotto-riskisuhde, jota markkinoiden likvidiyden kasvaminen vahvistaa, saa investoijat lisäämään eurosaataviaan. 4.5. Euroopan keskuspankin rooli tulee siis olemaan ratkaiseva. Ei pidä myöskään aliarvioida euron liiallisen vahvistumisen vaaraa tai Euroopan keskuspankin mahdollisia pyrkimyksiä vahvistaa euroa korkokantaa korottamalla. 4.6. Muita keinottelua mahdollisesti synnyttäviä kysymyksiä ovat yhtenäisvaluutan tulevaan ulkoiseen arvoon liittyvät epävarmuustekijät suhteessa muihin valuuttoihin. Tämä arvo tulee riippumaan euroon osallistuvien maiden talouden kantokyvystä sekä sijoittajien luottamuksesta Euroopan keskuspankkiin. Kaikkiin uusiin valuuttaryhmittymiin liittyy tuntemattomia tekijöitä, jotka saattavat ilmetä korkeampina riskipreemioina. 4.7. Massiivinen keinotteluaalto häiriövaikutuksineen on varteenotettava vaara rahapolitiikasta vastaavien viranomaisten vakuutteluista ja tiettyjen arvovaltaisten finanssipiirien näkemyksistä huolimatta. Vaikka tilanne ei olekaan enää sama kuin syyskuussa 1992, rahatalousviranomaisten voi olla vaikeaa hillitä yhteen tai useampaan valuuttaan kohdistuva epänormaali paine. On arveluttavaa vertailla rahavirtoja ja -varantoja, mutta on myös muistettava, että valuuttamarkkinoiden päivittäiset liikkeet arvioidaan noin 1 300 miljardiksi dollariksi. Tämä summa riippuu kuitenkin merkittävästi päivän tilanteesta, ja siihen on sovellettava korjauskerrointa päivittäisten toimintojen huomioonottamiseksi. Summa on selvästi aliarvioitunakin huomattavasti suurempi kuin Euroopan keskuspankkien yhteenlaskettu valuuttavaranto, jonka kansainvälinen valuuttarahasto arvioi 350 miljardiksi dollariksi (). Tapahtumien lukumäärä valuuttamarkkinoilla tulee pienenemään jäsenvaltioiden omien valuuttojen hävitessä euroalueelta, mutta dollaritransaktiot hallitsevat ja tulevat hallitsemaan valuuttamarkkinoilla vastaisuudessakin. 4.8. Talouden tunnuslukujen lähentymisestä huolimatta euroalue ei voi säästyä kansainvälisten valuuttamarkkinoiden ajoittaisilta häiriöiltä. Dollarin heilahteluiden johdosta Euroopan valuuttajärjestelmään kohdistuneet jännitteet siirtynevät euroon. Euroopan keskuspankin kyky hallita häiriöitä paranee keskuspankkien nykyiseen kuulemis- ja keskinäisapujärjestelmään verrattuna, mutta valuuttakellutuksen häiriövaikutuksia voidaan tuskin kokonaan poistaa (). 4.9. Olisi varomatonta jättää huomiotta olettamus, jonka mukaan euron ja euroalueen ulkopuolelle jäävien Euroopan unionin valtioiden valuuttojen vaihtokurssit kehittyvät eri suuntiin. Lienee tarpeetonta muistuttaa kilpailuperusteisten devalvaatioiden vaarasta tässä yhteydessä. 4.10. Vaikka jo usean vuoden ajan on ollut havaittavissa, että keskuskurssit lähenevät toisiaan ja ovat entistä vakaampia, on otettava huomioon, että markkinoilla saattaa syntyä poikkeuksellisen voimakas paine, jota ei välttämättä kyetä hallitsemaan Euroopan keskuspankin ja jäsenvaltioiden keskuspankkien interventioin. Euroopan rahapoliittinen instituutti tietää tämän vaaran mutta uskoo pystyvänsä torjumaan sen korkokannan muutoksin ja valuuttamarkkinainterventioin. 4.11. Euroopan talous- ja rahaliiton yhtenäisyydelle tästä aiheutuvaa uhkaa ei pidä kuitenkaan aliarvioida. Liitto ei kestäisi sitä, että vaihtokurssien hallitsemattomat korjaukset aiheuttaisivat maiden väliseen kilpailukykyyn suuria eroavuuksia. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä asia vaatii lisätutkimusta. 4.12. Vastaava selvitys olisi tehtävä myös euroalueen vaikutuksista Euroopan unionin itälaajentumissuunnitelmiin. On nimittäin vaikea kuvitella, että kyseiset maat voisivat liittyä myös euroalueeseen laajentumiselle asetetussa aikataulussa. 4.12.1. Lisäksi oletetaan, että kyseisten maiden valuuttojen heikkous euroon nähden tulee olemaan kilpailun kannalta hyödyllistä. Myös tämä kysymys vaatii lisäselvityksiä. 4.13. Komitea toimii talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien, kansalaisten ja Euroopan unionin yritysmaailman tulkkina todetessaan, että rahatalousviranomaisten on ryhdyttävä konkreettisiin toimiin estääkseen esitettyjen pessimististen hahmotelmien toteutumisen. On selvää, ettei näitä toimia tule julkistaa yksityiskohtaisesti (valuuttakeinottelijat ryhtyvät nopeasti vastatoimiin). Riittää, kun markkinoilla tiedetään toimien olemassaolosta ja tehokkuudesta, mikäli niihin valitettavasti joudutaan turvautumaan. 4.14. On varmasti vaikeaa löytää sellaisia tehokkaita toimia, jotka eivät samalla rajoita pääoman vapaata liikkuvuutta tai (rahoitus)palveluiden vapaata tarjontaa. Näyttää myös mahdottomalta asettaa rajoituksia ainoastaan eurooppalaisille markkinoille, sillä se asettaisi ne heikompaan asemaan Euroopan ulkopuolisiin, kilpaileviin markkinoihin nähden. Ainoat toteutettavissa olevat konkreettiset toimet liittyvät puhdasoppisen raha- ja budjettipolitiikan soveltamisen jatkamiseen Euroopassa. Spekulointi pääsee yleensä valloilleen vain silloin, kun tiettyjen valtioiden raha-, budjetti- ja veropolitiikka on epätasapainoista, epäyhtenäistä tai ristiriitaista. Hyväksyttävillä toimilla pitäisi ennen kaikkea edistää jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten ja kansainvälisten keskuspankkien konkreettisia valvonta- ja yhteistyösitoumuksia, jotta välttämättömät toimet voidaan panna täytäntöön. 4.15. Komitea suhtautuu erittäin myönteisesti neuvoston päätöksiin, joiden mukaan euroon osallistuvien maiden valuuttojen pariteettiarvot lyödään peruuttamattomasti lukkoon toukokuussa 1998 ja toteaa, että vuoden 1997 lopun pariteetit eivät poikkea paljonkaan keskuskursseista. 4.15.1. Vaihtokurssien ilmoittaminen etukäteen vähentää epävarmuutta. Näin markkinoilla ja talouselämän toimijoilla on käytössään tärkeää tietoa unionin taloudellisesta toiminnasta. 4.15.2. Vaihtokurssien ilmoittamisella täsmennetään myös, millaista raha- ja valuuttapolitiikkaa siirtymävaiheessa (toukokuusta joulukuuhun 1998) noudatetaan. 5. Talouspolitiikkojen vaikutukset euron muuntokurssiin Osa C 5.1. Budjettipolitiikan tervehdyttämisen ja työllisyystavoitteiden kannalta näyttää tällä hetkellä toivottavalta, että euroalueella toteutetaan suhteellisen väljää rahapolitiikkaa hintojen vakaustavoitetta kuitenkaan vaarantamatta. 5.2. Komissio korostaa, että euron muuntokurssi tulee heijastamaan Emun toimivuutta pitkällä aikavälillä. Etenkin kilpailukyvyn vahvistamishaasteeseen on vastattava asianmukaisella rakennepolitiikalla. Nykyistä joustavammat työmarkkinat sekä verotuksen ja sosiaaliturvan uudistus (ottaen mallia tehokkaimmista järjestelmistä) auttavat Euroopan taloutta sopeutumaan maailmanlaajuisiin haasteisiin. Mikäli näitä uudistuksia jatketaan, Emu edistää osaltaan merkittävää rakennemuutosta, jolla on viime kädessä myönteinen vaikutus työllisyyteen (). 5.2.1. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo, että näistä seurauksiltaan tärkeistä toimista tehtäisiin perusteellinen jatkotutkimus (). 6. Osassa D määritetään puitteet Euroopan kansainväliselle kumppanuudelle 6.1. Talous- ja rahaliitto johtaa välittömästi yhtenäiseen vaihtokurssiin ja yhtenäiseen rahapolitiikkaan. 6.2. Kysymys yhteisön kansainvälisestä edustuksesta koskee lähinnä kansainvälistä valuuttarahastoa. Luxemburgissa joulukuussa 1997 pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmät ovat melko väljät, ja niissä korostetaan: "Komissio osallistuu ulkoiseen edustukseen siinä määrin kuin perustamissopimuksen määräysten mukaisesti sille kuuluvien tehtävien hoitaminen edellyttää." Asian täsmentäminen on välttämätöntä. 7. Päätelmät 7.1. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo saavansa osallistua täysipainoisesti keskusteluun, jota käydään talous- ja rahaliiton puitteissa käyttöönotettavan yhtenäisvaluutan ehdoista ja vaikutuksista. 7.2. Tässä lausuntoluonnoksessa esitetyillä huomioilla ja hahmotelmilla ei pyritä missään mielessä kyseenalaistamaan komitean talous- ja rahaliitolle antamaa tukea. Komitean tarkoituksena on osaltaan syventää yhtenäisvaluutan käytännön toteutusta. 7.3. Komission yksiköiden laatiman työasiakirjan "Talous- ja rahaliiton ulkoiset näkökohdat" sisältämä arviointi- ja pohdinta-aineisto, johon on paikallaan liittää tiedonanto aiheesta "Euron käyttöönottoon liittyvät käytännön kysymykset", on merkittävä lisä talous- ja rahaliitosta käytävään keskusteluun. Työasiakirjassa ei kuitenkaan anneta tyhjentäviä vastauksia problematiikkaan, jonka seurannaisvaikutukset ovat mittavat historiassa ennennäkemättömän kokeilun kitkattoman onnistumisen kannalta. 7.4. Komission, Euroopan rahapoliittisen instituutin ja alan ammattipiirien tekemien tutkimusten perusteellisuuden välillä on suuria eroja, jotka koskevat talous- ja rahaliiton toteutumisen teknisiä ehtoja ja toistaiseksi puutteellista selvitystä talous- ja rahaliiton talous- ja yhteiskuntavaikutuksista. 7.5. Euroopan unionin ulkopuoliset kansainväliset järjestöt ja elimet (Kansainvälinen valuuttarahasto, YK, Kansainvälinen järjestelypankki, OECD jne.) sekä jäsenvaltioiden omat taloustutkimuskeskukset ovat paradoksaalisesti tehneet tästä aiheesta kaikkein laajimmat tutkimukset, joista olisi tehtävä yhteenveto. On siis välttämätöntä, että komissio ilmaisee asiasta määrätietoisesti oman näkemyksensä. 7.6. Suurimmasta osasta mainittuja raportteja ja tutkimuksia heijastuu huolestuneisuus talous- ja rahaliiton vaikutuksista talouskasvuun ja siten Euroopan työllisyyden kohentamisesta. 7.7. Talous-, valuutta- ja finanssipolitiikan yhdenmukainen tiukentamisen, Maastrichtin kriteereiden painoarvon lisäämisen sekä "vakaus- ja kasvusopimuksen" hyväksymisen tarkoituksena on viime kädessä yhteisen kasvuväylän löytäminen, mutta seurauksena on kuitenkin myös huolestuneisuutta. 7.8. Talous- ja sosiaalikomitea ei katso tällä hetkellä kykenevänsä arvioimaan, kuinka paljon tällaiseen huoleen on aihetta. Komitean mielestä on kuitenkin toivottavaa, että komissio ottaisi ne huomioon tutkimuksissaan. Tällainen lähestymistapa ei missään mielessä kyseenalaistaisi talous- ja rahaliittoa, mutta vähentäisi huolestuneisuutta, jota saatetaan tuntea talous- ja rahaliiton sopivuudesta työttömyysasteen alentamiseen tähtäävässä määrätietoisessa toiminnassa ja pitkällä aikavälillä jopa talous- ja rahaliiton menestyksestä. 7.9. Talous- ja sosiaalikomitea pyrkii osallistumaan entistä enemmän ja syvällisemmin perustavaa laatua olevaan keskusteluun talous- ja rahaliiton taloudellisista panoksista ja kuulemaan asian käsittelyn yhteydessä kansainvälisesti tunnettuja taloustieteilijöitä. 7.10. Talous- ja sosiaalikomitea panee kiinnostuneena ja tyytyväisenä merkille, että komitean lausunnossaan ilmaisemat huolenaiheet ovat samansuuntaiset Euroopan parlamentin 13. tammikuuta 1998 komission työasiakirjasta antaman päätöslauselman kanssa. Bryssel, 26. maaliskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () Economic Survey of Europe in 1996 1997, United Nations, New York and Geneva, 1997. () Maailman talousnäkymät toukokuu 1997 IMF (Kansainvälisen valuuttarahaston henkilökunnan tekemä tutkimus). () Turhan polemiikin välttämiseksi jäsenvaltioiden omien elinten huomioita ei ole lainattu käsiteltävään asiakirjaan. Huomattakoon kuitenkin, että ne ovat pitkälle samansuuntaiset kansainvälisten laitosten tekemien havaintojen kanssa. () EYVL C 18, 22.1.1996. () Ks. komission asiakirjan johdanto-osan kohta 3. () Ks. myös Englannin pankin julkaisu "Practical issues arising from the introduction of the Euro". () Ks. Englannin pankin varapääjohtajan David Clementin esitys, jossa hän vakuuttaa, että Lontoosta tulee euron johtava finanssikeskus Euroopassa, vaikka Englanti jäisi euroalueen ulkopuolelle (Financial Times, 20. tammikuuta 1998). () Euroopan parlamentti varoittaa euron yliarvostuksen lamavaikutuksista (ks. Euroopan parlamentin päätöslauselma 13. tammikuuta 1998). () Wim Duisenberg myönsi ongelman keskustellessaan aiheesta talous- ja sosiaalikomitean talous-, raha- ja valuuttajaoston edustajien kanssa. Hän oli kuitenkin sitä mieltä, että eurotalletusten mahdollisten poikkeamien hallinta kuuluu euroalueen ulkopuolisten maiden rahapoliittisten viranomaisten tehtäviin. () Ks. komission asiakirjan liite I. () Euroopan parlamentti totesi 13. tammikuuta 1998 tämän lausunnon kohteena olevasta komission asiakirjasta antamassaan päätöslauselmassa, että "euro saattaa välittömästi sen käyttöönoton jälkeen joutua kärsimään valuuttakurssien epävakaudesta [ ], jolloin on se vaara, että epävakaa kausi kestää huomattavan pitkään, sillä Euroopan sisäisten valuuttakurssien epävakaisuuden poistuminen korvautuu todennäköisesti suuremmalla euron valuuttakurssin epävakaisuudella". () Ks. komission asiakirjan kohta 22. () Ks. Kielissä sijaitsevan maailman talouden instituutin johtajan, Saksan hallituksen erityisasiantuntijan Horst Siebertin tai taloustutkimusinstituutin (DIW) pääekonomistin Heiner Flassbeckin perusteelliset tutkimukset.