Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta annetun direktiivin 89/647/ETY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 030 , 30/01/1997 s. 0099



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta annetun direktiivin 89/647/ETY muuttamisesta" (97/C 30/24) Neuvosto päätti 11. huhtikuuta 1996 Euroopan unionin perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 17. heinäkuuta 1996. Esittelijänä oli Charles Pelletier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. ja 26. syyskuuta 1996 pitämässään 338. täysistunnossa (syyskuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 87 ääntä puolesta, 13 vastaan, ja 19 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta annetun direktiivin muuttaminen. Muutosehdotuksen kohteena on kaksi artiklaa. 1.1. 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan 1 alakohta 1.1.1. Tavoitteena on, että arvopaperit, joiden vakuutena on kiinnitys, rinnastetaan riskipainotuksen osalta 6 ja 11 artiklassa tarkoitettuihin kiinnityslainoihin. 1.1.2. Vakavaraisuussuhteen nykyinen sääntö määrittää kyseisille arvopapereille 100 prosentin painotuksen. Muutosehdotuksen tarkoituksena on antaa toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus alentaa painotusta 50 prosenttiin mikäli ne katsovat, että vakuutena oleviin kiinnityslainoihin liittyvä luottoriski pysyy muuttumattomana. 1.2. 11 artiklan 4 kohta 1.2.1. Tämän muutoksen tarkoituksena on ulottaa neljässä jäsenvaltiossa (Tanska, Saksa, Kreikka ja Itävalta) voimassa ollut ja 1. tammikuuta 1996 päättynyt menettely (tietyissä kiinnityslainoissa 50 %:n painotus 100 %:n sijaan) koskemaan kaikkia jäsenvaltioita 1. tammikuuta 2001 saakka. 1.2.2. Kyseisten lainojen täysimääräisenä vakuutena tulee olla kiinnityksiä jäsenvaltioiden alueella sijaitseviin toimistohuoneistoihin ja monitoimiliiketiloihin. Luoton määrä voi olla enintään 60 % kyseisen kiinteistön arvosta laskettuna laissa tai asetuksissa säädettyjen yksityiskohtaisten ja tiukkojen arviointiperusteiden mukaisesti. 1.2.3. Kyseinen kiinteistö tulee lisäksi olla omistajansa omassa käytössä tai hänen vuokralle antamansa. Viimeksi mainitussa tapauksessa vuokran tulee taata vähintään kiinteistön arvoa arvioitaessa määritelty tuotto. 2. Yleistä 2.1. Ammatinharjoittamista tukeva kiinnitysluototus näyttelee tärkeää osaa Euroopan talouselämässä. Ammatinharjoittamiseen tarkoitettujen kiinnityslainojen myöntäminen, luotonsaajille aiheutuvien kustannusten vähentäminen ja nykyistä joustavampien jälleenrahoitusehtojen myöntäminen luottolaitoksille ovat oleellisia tekijöitä pyrittäessä varmistamaan Euroopan talouden kohentuminen. Luottokustannukset siirtyvät viime kädessä kuluttajahintoihin, joten kaikkiin mahdollisuuksiin kyseisten kustannusten alentamiseksi on suhtauduttava myönteisesti. 2.2. Sitä paitsi tutkimukset osoittavat, että ammatinharjoittamiseen tarkoitettuihin kiinnityslainoihin liittyvä riski ei ole epätavallisen suuri ja että niiden aiheuttamat tappiot eivät ole merkittävästi isommat kuin kiinnitystä edellyttävien asuntolainojen tappiot, joten niiden tulisi kuulua samaan riskiryhmään. 2.3. Tämä huomio ei ole ristiriidassa toteamuksen kanssa, jota etenkin BIS ("Bank for International Settlements") on korostanut vuosikatsauksessaan, että niin kiinteistöjen hinnat kuin vastaavien pankkivakuuksien arvo on viime vuosina jyrkästi laskenut. Mutta kiinteistömarkkinoita ei pidä tarkastella yhtenä kokonaisuutena, sillä tiettyjen pankkien uhkarohkeaa luotonantoa ei tule sekoittaa direktiiviehdotuksen tarkoittamiin lainoihin, joiden poikkeuksellinen turvallisuus tuli selvästi ilmi edellä 1.2 kohdassa. 2.3.1. Esimerkkinä mainittakoon, että direktiiviehdotuksen 1 artiklassa estetään kevennetyn riskipainotuksen soveltaminen myymättä ja käyttämättä jääneisiin toimistokiinteistöihin, joiden syytä Euroopan pankkien tämänhetkiset vaikeudet suurelta osin ovat. 2.3.2. Asianmukainen liikkeenjohto edellyttää, että pankkien, joiden taseeseen sisältyy riskilainoja, tulee kattaa riskit oman pääoman avulla vähintään 100-prosenttisesti. 2.4. Kokemus osoittaa, että konkurssitapauksissa realisoitavista vakuuksista juuri kiinteistöt menettävät arvoaan vähiten, sillä toisin kuin kalusto ne ovat helposti käytettävissä uudestaan. 2.5. Direktiiviehdotuksessa uudistetaan 18. joulukuuta 1989 annetun direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa esitetty vakavaraisuussuhteen yleisperiaate, joka koskee kaikkia painotuksia ja jonka mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä korkeampiakin painotuksia, mikäli katsovat tähän olevan aihetta. 2.6. Tähän määräysvaltaan liittyy jäsenvaltioiden välisen käänteisen kilpailuvääristymän ("reverse distortion") vaara, mikäli toimivaltaisille viranomaisille annetaan vuoden 2001 tammikuun 1. päivään saakka mahdollisuus määrätä korkeampi riskipainotus kuin direktiivin sallimat 50 % jäsenvaltioiden alueella myönnetyissä luotoissa. 2.7. Euroopan unionin luotonannon yhtenäismarkkinoiden perusperiaatteen vastaisesti kehitys saattaa johtaa eritasoisten kiinnitysriskijärjestelmien syntyyn tiettyjen valtioiden hyväksyessä 50 %:n riskipainotuksen ja toisten, ankarampien, määrätessä jopa 100 %:n painotuksen. Tämä johtaisi eriarvoiseen kohteluun, joka osoittautuisi keskipitkällä aikavälillä sitäkin tyrmistyttävämmäksi, kun kiinteistömarkkinat ovat tulevan yhteisen rahayksikön ansiosta vakaasti yhdentymässä. 2.8. Vaarasta tietoisena komissio koettaa rajoittaa sen kantavuutta toteamalla 1 artiklan viimeisessä kohdassa, että "ensimmäinen lause ei estä sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia, joka soveltaa alueellaan korkeampaa riskipainotusta, sallimasta 50 prosentin painotuksen soveltamista tämän tyyppiseen lainaukseen niiden jäsenvaltioiden alueella, jotka hyväksyvät 50 prosentin painotuksen." 2.9. Näin ollen on selvä, että 50 %:n painotusta soveltavan maan pankkilaitos ei voi kilpailla korkeampaa riskipainotusta soveltavan maan pankkilaitosten kanssa niiden omalla maaperällä. Kansallisen kiinnitysluototustoimintansa ansiosta suosituimmuusehdoista nauttiva pankkilaitos tulee sitä vastoin Euroopan unionissa toimivia kilpailijoitaan edullisemmin asemaan ja saavuttaa paremman kilpailukyvyn. 2.10. Kilpailuvääristymän vaara on todellinen, sillä kiinteistömarkkinoiden kriisi, jonka useat yhteisömaat ovat joutuneet kokemaan joskus pankkiriskien rajun laukeamisen muodossa, on saanut useimpien jäsenvaltioiden valvontaviranomaiset määräämään suurimman mahdollisen, toisin sanoen 100-prosenttisen riskikatteen. 2.11. Voidaan toivoa, että direktiiviehdotus auttaa yhdenmukaistamaan valvontaviranomaisten noudattaman käytännön ja välttämään käänteisen kilpailuvääristymän, mutta tämä on vain olettamus, ei varma asia. 2.12. Näistä arveluista huolimatta komitean on kiinnitysluoton satunnaista erityistapausta selvittäessään pakko todeta, että 18. joulukuuta 1989 annettu vakavaraisuussuhdetta koskeva perusdirektiivi myöntää kansallisille valvontaviranomaisille mahdollisuuden soveltaa eri linjaa pankkien kannattavuuteen hyvin voimakkaasti vaikuttavalla alalla ja että tuomioistuimen oikeuskäytäntö noudattaa samaa linjaa. 2.13. Komitea kannattaa komission ehdotusta kaupallisen kiinnitysriskipainotuksen alentamiseksi 50 %:iin. Komitea kiinnittää kuitenkin komission ja neuvoston huomiota siihen, että pankkiriskien kattamismenetelmät on tarpeen yhdenmukaistaa tulevaisuudessa kilpailuvääristymien välttämiseksi myös siinä tapauksessa, että kyseiset vääristymät johtuvat valtioiden omasta toiminnasta. 2.14. Ehdotettu direktiivi on nähtävä askeleena tähän suuntaan. Komitea toivoo komission jatkavan toimintaansa riskikatteen yhdenmukaistamiseksi markkinamuutoksiin ja -häilyvyyteen samalla erityishuomiota kiinnittäen. 3. Erityistä 3.1. Ehdotuksen 1 artiklaan, jonka tarkoituksena on direktiivin 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan 1 alakohdan muuttaminen, tulee ii alakohdassa sanojen "heidän puolestaan valtuutetulla" (ransk. kieliversiossa "fiduciaire", fidusiaari, luottamusmies) lisätä sanat "tai vastaavalla", sillä eräissä Euroopan maissa ei tunneta fidusiaarin käsitettä. Bryssel, 26. syyskuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Kohta 1.1.2 Muutetaan kohdan ensimmäinen virke kuulumaan seuraavasti: "Vakavaraisuussuhteen nykyinen sääntö määrittää kyseisille arvopapereille 100 prosentin painotuksen Baselin sopimuksen mukaisen suojauksen varmistamiseksi." Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 29, ei-ääniä: 60, tyhjiä: 17.