FI    FI FI 
 
FI    FI  EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 10.5.2010 
SEK(2010) 411 lopullinen 
  
KOMISSION TIEDONANTO 
Suuntaviivat vertikaali sista rajoituksista 
 
FI 2   FI KOMISSION TIEDONANTO 
Suuntaviivat vertikaali sista rajoituksista 
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) 
SISÄLLYSLUETTELO Kohdat Sivu 
I. JOHDANTO 1–7  
1. Suuntaviivojen tarkoitus 1–4  
2. 101 artiklan soveltaminen ve rtikaalisiin sopimuksiin 5–7  
II. 101 ARTIKLAN 1 KOHDAN SOVELTAMISALAN ULKO-
PUOLELLE YLEENSÄ JÄÄVÄT VERTIKAALISET SOPIMUKSET 8–22  
1. Vähämerkityksiset sopimukset ja pk-yritykset 8–11  
2. Edustussopimukset 
2.1. Edustussopimusten määritelmä 
2.2. 101 artiklan 1 kohdan soveltaminen edustussopimuksiin 12–21 
12-17 18-21  
3. Alihankintasopimukset 22  
III. RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMINEN 23–73  
1. Ryhmäpoikkeusasetukseen pe rustuva oikeusvarmuus 23  
2. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala 
2.1. Vertikaalisten sopimusten määritelmä 
2.2. Kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset 
2.3. Vähittäiskauppiaiden yhteenliittymät 
2.4. Immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä sisältävät 
vertikaaliset sopimukset 
2.5. Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin 24–46 
24-26 27-28 29-30 31-45 
46  
3. Ryhmäpoikkeusasetuksessa vakavimmiksi katsottavat 
rajoitukset 47–59  
 
FI 3   FI 4. Yksittäiset vakavimpiin kuuluvat myyntirajoitukset, jotka 
saattavat jäädä 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulko-
puolelle tai täyttää 101 artik lan 3 kohdan edellytykset 60–64  
5. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät 
rajoitukset 65–69  
6. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään 70–71  
7. Erilaisten hyödykkeiden jakelu saman jakelujärjestelmän 
kautta 72–73  
IV. RYHMÄPOIKKEUKSEN PERUUTTAMINEN JA RYHMÄ-
POIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMATTA JÄTTÄMI-NEN 74–85  
1. Peruuttamismenettely 74–78  
2. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen 79–85  
V. MARKKINOIDEN MÄÄRITTELEMINEN JA MARKKINA-
OSUUKSIEN LASKEMINEN 86–95  
1. Merkityksellisten markkinoiden määritelmästä annettu 
komission tiedonanto 86  
2. Ryhmäpoikkeusasetuksessa sääd etyn 30 prosentin markkina-
osuuden kynnysarvon laskemisen kannalta merkitykselliset markkinat 87–92  
3. Markkinaosuuksien laskeminen  ryhmäpoikkeusasetuksen 
mukaisesti 93–95  
VI. TÄYTÄNTÖÖNPANOPOLITIIKKA 
YKSITTÄISTAPAUKSISSA 96–230  
1. Arviointipuitteet 96–127  
1.1. Vertikaalisten rajoitusten kielteiset vaikutukset 100–105  
1.2. Vertikaalisten rajoitusten myönteiset vaikutukset 106–109  
1.3. Arviointimenetelmät 110–127  
1.3.1.  101 artiklan 1 kohdan mukaisen arvioinnin kannalta 
merkitykselliset tekijät 111–121  
1.3.2.  101 artiklan 3 kohdan mukaisen arvioinnin kannalta 
merkitykselliset tekijät 122–127  
 
FI 4   FI 2. Erilaisten vertikaalisten ra joitusten arviointi 128–230  
2.1. Yhden tuotemerkin määräämistä koskevat rajoitukset 129–150  
2.2. Yksinmyynti 151–167  
2.3. Yksinomaisten asiakkaiden määrääminen 168–173  
2.4. Valikoiva jakelu 174–188  
2.5. Luvakesopimukset 189–191  
2.6. Yksinomainen toimitus 192–202  
2.7. Verkostoon pääsyä koskevat ennakkomaksut 203–208  
2.8. Tuoteryhmien hallintaa koskevat sopimukset 209–213  
2.9. Sitominen 214–222  
2.10.  Jälleenmyyntihintoihin k ohdistuvat rajoitukset 223–229  
 
FI 5   FI I. JOHDANTO 
1. Suuntaviivojen tarkoitus 
1) Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan periaatteet vertikaalisten sopimusten 
arvioimiseksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen* 101 artiklan mukaisesti, jäljempänä ’101 artikla’
1. Vertikaalisten sopimusten käsite määritellään 
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan 
soveltamisesta tiettyihin ve rtikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettely-
tapojen ryhmiin 20 päivänä huhtikuuta 2010  annetun komission asetuksen (EU) 
N:o 330/20102, jäljempänä ’ryhmäpoikkeusas etus’, 1 artiklan 1 kohdan 
a alakohdassa määriteltyjä sopimuksia (ks.  24–46 kohta). Suuntaviivat eivät rajoita 
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sop imuksen 102 artiklan, jäljempänä 
’102 artikla’, mahdollista samanaikaista s oveltamista vertikaalisiin sopimuksiin. 
Nämä suuntaviivat on jäsennelty seuraavasti: 
– II jaksossa (8–22 kohta) kuvaillaan 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan 
ulkopuolelle yleensä jääviä vertikaalisia sopimuksia; 
– III jaksossa (23–73 kohta) selvitetään edellytyksiä ryhmäpoikkeusasetuksen 
soveltamiselle; 
– IV jaksossa (74–85 kohta) kuvaillaan r yhmäpoikkeusasetuksen peruuttamista 
ja sen soveltamatta jättämistä koskevia periaatteita; 
– V jaksossa (86–95 kohta) opastetaan, miten merkitykselliset markkinat 
määritetään ja markkinaosuudet lasketaan; 
– VI jaksossa (96–229 kohta) käsitellään  arvioinnissa sove llettavia yleisiä 
puitteita sekä komission täytäntöönpanopolitiikkaa vertikaalisten sopimusten yksittäistapauksissa. 
2) Näissä suuntaviivoissa esitetty analyysi koskee aina sekä tavaroita että palveluita, 
vaikka tiettyjä vertikaalisia rajoituksia käytetään pääasiassa tavaroiden jakelussa. 
Vertikaalisia sopimuksia voidaan vastaavasti tehdä väli- ja lopputuotteiden ja väli- ja 
loppupalveluiden osalta. Jos ei toisin ma inita, näissä suuntaviivoissa esitetyt 
analyysit ja perustelut koskevat kaikkia ta vara- ja palvelulajeja sekä kaikkia kaupan 
portaita. Käsitteellä ’hyödykkeet’ tarkoiteta an sekä tavaroita että palveluita. 
Käsitteitä ’toimittaja’ ja ’ostaja’ käytet täessä viitataan kaikkiin kaupan portaisiin. 
Koska 101 artiklaa sovelletaan vain yrit ysten välisiin sopimuksiin, ryhmäpoikkeus-
                                                
 
* EY-perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklasta tulee Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 
(SEUT-sopimus) 101 ja 102 artikla 1 päivästä joulukuuta 2009. Kyseiset säännökset ovat olennaisesti 
yhdenmukaiset. Näissä suuntaviivoissa tarkoitetaan tarvittaessa viittauksella SEUT-sopimuksen 101 ja 
102 artiklaan viittausta EY-perustamissopimuksen 81  ja 82 artiklaan. SEUT-sopimuksella muutettiin 
myös tiettyjä käsitteitä. Yhteisö korvattiin unionilla ja yhteismarkkinat korvattiin sisämarkkinoilla. 
Näissä suuntaviivoissa käytetään SEUT-sopimuksen terminologiaa. 
1 Näillä suuntaviivoilla korvataan komission tiedonanto  – Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista, 
EYVL C 291, 13.10.2000, s. 1. 
2 EUVL L 102, 23.4.2010, s. 1. 
 
FI 6   FI asetusta ja näitä suuntavi ivoja ei sovellet a loppukuluttajien kanssa tehtyihin 
sopimuksiin, kun loppukuluttaja t eivät ole yrityksiä. 
3) Antamalla nämä suuntaviivat komissio pyrkii auttamaan yrityksiä tekemään oman 
arvionsa vertikaalisista sopi muksista EU:n kilpailusääntöjen mukaisesti. Suunta-
viivoissa esitettyjä vaatimuksia ei voi sove ltaa mekaanisesti, vaan niitä sovellettaessa 
on otettava asianmukaisesti huomioon kunkin tapauksen erityispiirteet. Jokainen 
tapaus on arvioitava sille ominai sten tosiseikkojen perusteella. 
4) Nämä suuntaviivat eivät rajoita unionin yleisen tuomioistuimen ja Euroopan unionin 
tuomioistuimen mahdollista oikeuskäytäntöä 101 artiklan soveltamisesta vertikaalisiin sopimuksiin. Komissio seur aa edelleen ryhmäpoikkeusasetuksen 
toimintaa ja suuntaviivoja sidosryhmiltä ja kansallisilta kilp ailuviranomaisilta 
saamiensa markkinatietojen peru steella ja saattaa tarkistaa ajoittain tätä tiedonantoa 
jatkokehityksen ja saamiensa lisätietojen perusteella. 
2. 101 artiklan soveltaminen vertikaalisiin sopimuksiin 
5) SEUT-sopimuksen 101 artiklaa sovelletaan  sellaisiin vertikaalisiin sopimuksiin, 
jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoit taa tai vääristää kilpailua,  jäljempänä ’vertikaaliset 
rajoitukset’
3. SEUT-sopimuksen 101 artikla tarj oaa vertikaalisten rajoitusten 
arvioinnille oikeudelliset puitte et, joissa otetaan huomioon  kilpailunvastaisten ja 
kilpailua edistävien vaikutusten välin en ero. SEUT-sopimuksen 101 artiklan 
1 kohdassa kielletään sopimukset, jotka tuntuva sti rajoittavat tai vä äristävät kilpailua, 
ja 101 artiklan 3 kohdassa myönnetään poikke us sopimuksille, jo iden tehokkuusedut 
ylittävät kilpailunva staiset vaikutukset4. 
6) Useimmat vertikaaliset rajoitukset voi vat aiheuttaa kilpa iluongelmia vain, jos 
kilpailu on riittämätöntä yhdellä tai useammalla kaupan por taalla, eli jos toimittajan 
tai ostajan portaalla taikka molemmilla on jonkin verran markkinavoimaa. Vertikaaliset rajoitukset ovat yleensä vä hemmän haitallisia kuin horisontaaliset ja 
saattavat tarjota olennaisia tehokkuusetuja. 
7) SEUT-sopimuksen 101 artiklan  tarkoituksena on varmistaa,  että yritykset eivät käytä 
sopimuksia – tässä yhteydessä vertikaalisia sopimuksia – rajoittaakseen kilpailua markkinoilla kuluttajien kannalta haitallisesti.  Vertikaalisten rajoitusten arviointi on 
tärkeää myös laajemman tavoitteen eli sisämarkkinoiden yhdentymisen kannalta. 
Markkinoiden yhdentyminen vahvistaa kilp ailua Euroopan unionissa . Yrityksiä olisi 
estettävä luomasta uudelleen yksityisiä este itä jäsenvaltioiden välille, kun valtioiden 
asettamat esteet on onnistuttu poistamaan. 
                                                
 
3 Ks. muun muassa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio yhdistetyissä asioissa 56/64 ja 58/64, 
Grundig-Consten  v. komissio , Kok. 1966, s. 229; asiassa 56/65, Technique Minière  v. Maschinenbau 
Ulm, Kok. 1966, s. 235; ja Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 
asiassa T-77/92, Parker Pen  v. komissio , Kok. 1994, s. II-549. 
4 Ks. komission tiedonanto – suuntaviivat perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, 
EUVL C 101, 27.4.2004, s. 97, jossa kuvaillaan komission yleisiä menetelmiä ja tulkintoja 
edellytyksistä, joita noudatetaan 101 artikla n 1 kohdan ja erityisesti 101 artiklan 3 kohdan 
soveltamisessa. 
 
FI 7   FI II. 101 ARTIKLAN  1 KOHDAN  SOVELTAMISALAN  ULKOPUOLELLE  
YLEENSÄ  JÄÄVÄT  VERTIKAALISET  SOPIMUKSET 
1. Vähämerkityksiset sopimukset ja pk-yritykset 
8) Sopimukset, jotka eivät voi  vaikuttaa tuntuvast i jäsenvaltioiden vä liseen kauppaan tai 
joiden tarkoitus tai seuraus ei voi olla kilpailun tuntuva rajoittaminen, eivät kuulu 
101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Ryhm äpoikkeusasetusta sovelletaan vain 
101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuul uviin sopimuksiin. Nämä suuntaviivat 
eivät rajoita vähämerkityksisistä sopi muksista, jotka eivät Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavall a rajoita tuntuvasti 
kilpailua ( de minimis  –sopimukset) annetun komission tiedonannon5 tai mahdollisen 
tulevan vähämerkityksisiä sopimuks ia koskevan tiedonannon soveltamista. 
9) Jollei vähämerkityksisistä sopimuksis ta annetussa tiedona nnossa vahvistetuista 
vakavimpia rajoituksia ja kumulatiivista va ikutusta koskevista ed ellytyksistä muuta 
johdu, 101 artiklan 1 kohtaa ei yleensä so velleta vertikaalisiin sopimuksiin, jos 
sopimukset tehneet yritykset eivät kilpaile keskenään ja niiden yksittäiset markkina-
osuudet merkityksellisillä markkinoilla ovat enintään 15 prosenttia6. Vaikka yritysten 
markkinaosuus on yli 15 prosenttia, niiden  välisten vertikaalisten sopimusten ei 
automaattisesti oleteta rikkovan 101 artiklan 1 kohtaa. Vaikka yritysten markkina-
osuus ylittää 15 prosentin kynnysarvon, ei niid en välisillä sopimuksilla välttämättä 
ole tuntuvaa vaikutusta jä senvaltioiden väliseen kauppaan  eivätkä ne välttämättä 
rajoita kilpailua tuntuvasti7. Kyseisenkaltaisia sopimuks ia on arvioitava niiden 
oikeudellisessa ja taloudellisessa yhteydessä. Yksittäisten sopimusten arviointi-perusteet vahvistetaan 96–229 kohdassa. 
10) Vähämerkityksisistä sopimuksista annetussa tiedonannossa tarkoitettujen 
vakavimpien kilpailunrajoitusten tapauks essa 101 artiklan 1 kohtaa sen sijaan 
voidaan soveltaa myös 15 prosentin kynnys arvon alittuessa, jos jäsenvaltioiden 
väliseen kauppaan ja kilpa iluun kohdistuu tuntuva vaik utus. Tässä yhteydessä on 
otettava huomioon unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntö
8. Lisäksi viitataan mahdollisuuteen, että vakavimpien kilpailun-
rajoitusten myönteisiä ja kielteisiä vaikutuks ia on tarpeen arvioida  erityisesti näiden 
suuntaviivojen 47 kohdassa kuvaillulla tavalla. 
11) Komissio katsoo lisäksi, että jollei kumulatiivisesta vaikutuksesta ja vakavimmista 
rajoituksista muuta johdu, mi kroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten 
määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetun komission suosituksen9 liitteessä 
määriteltyjen pienten ja keskisuurten yrityste n väliset vertikaaliset  sopimukset tuskin 
vaikuttavat tuntuvasti jäsenva ltioiden väliseen kauppaan tai rajoittavat tuntuvasti 
                                                 
5 EYVL C 368, 22.12.2001, s. 13. 
6 Kilpailevien yritysten väliset sopimukset katsotaan  vähämerkityksisiksi, jos yritysten yhteenlaskettu 
markkinaosuus kullakin sopimusten vaikutusalaan kuuluvilla merkityksellisillä markkinoilla on 
enintään 10 prosenttia. 
7 Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-7/93, Langnese-Iglo  v. komissio , 
Kok. 1995, s. II-1533, 98 kohta. 
8 Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot asiassa 5/69, Völk v. Vervaeke , Kok. 1969, s. 295; asiassa 1/71, 
Cadillon  v. Höss , Kok. 1971, s. 351; ja asiassa C-306/96, Javico  v. Yves Saint Laurent , Kok. 1998, 
s. I-1983, 16 ja 17 kohta. 
9 EUVL L 124, 20.5.2003, s. 36. 
 
FI 8   FI kilpailua 101 artiklan 1 kohdassa tarkoite tulla tavalla eivätkä sen vuoksi yleensä 
kuulu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaa n. Jos tällaiset sopimukset kuitenkin 
täyttävät 101 artiklan 1 kohdan soveltamise dellytykset, komissio ei yleensä aloita 
menettelyä, koska asiaan ei  liity riittävää Euroopan uni onin etua, ellei kyseisillä 
yrityksillä ole yhdessä tai erikseen määrääv ää markkina-asemaa olennaisella osalla 
sisämarkkinoita. 
2. Edustussopimukset 
2.1. Edustussopimusten määritelmä 12) Kauppaedustaja on oikeushenkilö tai luonno llinen henkilö, joll e annetaan valtuudet 
neuvotella sopimuksista ja/tai tehdä sopi muksia toisen henkilön (päämies) lukuun 
joko kauppaedustajan omissa nimissä tai päämiehen nimissä, kun tarkoituksena on: 
– tavaroiden tai palveluiden ostaminen päämiehen lukuun, tai 
– päämiehen toimittamien tavaroiden tai palveluiden myynti. 
13) Ratkaiseva tekijä arvioitaessa, so velletaanko 101 artiklan 1 kohtaa, on kauppa-
edustajan taloudellinen tai kaupallinen ri ski niiden toimintojen osalta, joita 
hoitamaan päämies on kauppaedustajan nimittänyt
10. Arvioinnin kannalta ei ole 
merkitystä sillä, onko kauppaedustajalla yksi vai useampi päämies. Myöskään sillä, 
kuinka sopimuspuolet määrittävät sopi muksensa tai kuinka se määritetään 
kansallisessa lainsäädännössä, ei ole merkitystä arvioinnin kannalta. 
14) On kolme taloudellisen ja kaupallisen riskin lajia, joilla on merkitystä edustus-
sopimuksen määrittelyssä sovellettaessa  101 artiklan 1 kohtaa. Ensimmäisen lajin 
muodostavat sopimuskohtaiset riskit, jotk a liittyvät suoraan sopimuksiin, jotka 
kauppaedustaja on tehnyt ja/tai neuvotellu t päämiehen lukuun, esimerkiksi varaston 
rahoittamiseen liittyvät riskit. Toisen lajin muodostavat riskit, jotka liittyvät 
markkinakohtaisiin investointeihin. Tällaisia ovat investoinnit, jo tka ovat tarpeen sen 
toiminnan hoitamiseksi, jota varten päämies on kauppaedustajan nimittänyt, eli ne ovat tarpeen, jotta kauppaedustaja voi tehd ä ja/tai neuvotella kyseisen sopimuksen. 
Tällaiset investoinnit katsotaan yleensä uponneiksi, millä tarkoitetaan sitä, että toiminnan loputtua investoin tia ei voida käyttää muuhun  toimintaan eikä myydä 
ilman suuria tappioita. Kolmannen lajin m uodostavat riskit, jotka liittyvät muihin 
samoilla tuotemarkkinoilla harjoitettaviin toimintoihin, siltä osin kuin päämies edellyttää kauppaedustajan harjoittavan kysei stä toimintaa, ei kuitenkaan päämiehen 
lukuun toimivana kauppaedustajana vaan omalla riskillään. 
15) Sovellettaessa 101 artiklan 1 kohtaa s opimus katsotaan edustussopimukseksi, jos 
kauppaedustajan riski on olematon tai merkityksetön päämiehen lukuun tehtyjen 
ja/tai neuvoteltujen sopimusten osalta , kyseisen toiminnan lajin edellyttämien 
markkinakohtaisten investointien osalta ja  muiden sellaisten toimintojen osalta, 
joiden toteuttamista päämies edellyttää samoilla tuotemarkkinoilla. Riskeillä, jotka 
                                                
 
10 Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-325/01, Daimler Chrysler  v. komissio , 
Kok. 2005, s. II-3319; yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot asiassa C-217/05, Confederación Espanola 
de Empresarios de Estaciones de Servicio  v. CEPSA , Kok. 2006, s. I-11987; ja asiassa C-279/06, 
CEPSA Estaciones de Servicio SA  v. LV Tobar e Hijos SL , Kok. 2008, s. I-6681. 
 
FI 9   FI liittyvät kauppaedustajan palvel uiden tarjoamiseen yleisesti,  kuten riski, että kauppa-
edustajan tulot riippuvat edustustoiminna n onnistumisesta tai esimerkiksi toimi-
tiloihin tai henkilöstöön tehdyistä investoinneista, ei ole kuitenkaan arvioinnin kannalta merkitystä. 
16) Sovellettaessa 101 artiklan 1 kohtaa sopi mus katsotaan sen vuoksi yleensä edustus-
sopimukseksi, jos ostettujen tai myytyjen sopimustavaroiden omistusoikeus ei siirry kauppaedustajalle tai kauppaedustaja ei its e tarjoa sopimuspalveluita eikä kauppa-
edustaja: 
a) osallistu sopimustavaroiden tai -pal veluiden toimittamiseen/ostoon liittyviin 
kustannuksiin, mukaan lukien tavaroiden kuljetuskustannukset. Tämä ei estä 
kauppaedustajaa suorittamasta kuljetuspal veluita, jos päämies vastaa niiden 
kustannuksista; 
b) pidä sopimustavaroita varastossa omalla kustannuksellaan tai riskillään, 
mukaan lukien varaston rahoituksesta  ja varaston menetyksestä aiheutuvat 
kustannukset, ja voi palauttaa myymättä  jääneen tavaran päämiehelle ilman 
veloitusta, ellei kauppaedustaja ole vastuu ssa vahingosta (jos se esimerkiksi ei 
ole ryhtynyt riittäviin turvatoimiin  estääkseen varaston menetyksen); 
c) vastaa myydyn hyödykkeen kolmansille aiheuttamasta vahingosta 
(tuotevastuu), ellei se ole kauppae dustajana vastuussa vahingosta; 
d) ota vastuuta tapauksissa, joissa asia kas ei täytä sopimusta, lukuun ottamatta 
kauppaedustajan provision menetystä, ellei kauppaedustaja ole vastuussa 
vahingosta (jos se esimerki ksi ei ole noudattanut riittä viä turva- tai varkauden 
estotoimia taikka ei ole ryhtynyt riit täviin toimenpiteisiin ilmoittaakseen 
varkaudesta päämiehelle tai poliisille ta ikka ei ole välittänyt päämiehelleen 
kaikkea saatavissaan olevaa tarpeelli sta tietoa asiakkaan  taloudellisesta 
luotettavuudesta); 
e) ole velvollinen osallistumaan suoraan tai välillisesti myynninedistämiseen, 
kuten päämiehen mainosbudjetteihin; 
f) tee investointeja kyseisille markkinoill e tyypillisiin laitteisiin, tiloihin tai 
henkilöstön koulutukseen (esimerkiksi polttoainetankkeihin polttoaineen vähittäismyyntiä varten tai erityisiin  tietokoneohjelmiin vakuutusten myyntiä 
varten, jos kyseessä on vakuutusasia mies), ellei kauppaedustaja saa 
päämieheltä näistä kustannuksista täyttä korvausta; 
g) harjoita muita päämiehen edellyttämiä toimintoja samoilla tuotemarkkinoilla, 
ellei se saa päämieheltä näistä  toiminnoista täyttä korvausta. 
17) Luettelo ei ole tyhj entävä. Jos kauppaedustajaan  kuitenkin kohdistuu yksi tai 
useampi 14, 15 ja 16 kohdassa luetelluis ta riskeistä tai kustannuksista, kauppa-
edustajan ja päämiehen välistä sopimusta ei katsota edustussopi mukseksi. Riski on 
arvioitava tapauskohtaisesti ta loudellisten realiteettien ei kä niinkään oikeudellisten 
seikkojen perusteella.  Käytännön syistä riskianalyys i voidaan aloittaa sopimus-
kohtaisten riskien arvioinnista.  Jos kauppaedustajaan kohdistuu sopimuskohtaisia 
riskejä, se on riittävä peruste edustaja n toteamiselle riippumattomaksi jakelijaksi.  Jos 
 
FI 10   FI kauppaedustajaan ei sitä vastoin kohdist u sopimuskohtaisia riskejä, analyysia on 
jatkettava arvioimalla markkinakohtai siin investointeihin liittyvät riskit.  Jollei 
kauppaedustajaan kohdistu lainkaan sopi muskohtaisia riskejä eikä markkina-
kohtaisiin investointeihin lii ttyviä riskejä, voi lisäksi olla tarpeen ottaa huomioon 
muihin samoilla tuotemarkkinoilla vaadit tuihin toimintoihin liittyvät riskit. 
2.2. 101 artiklan 1 kohdan soveltaminen edustussopimuksiin 
18) Edellä 2.1 jaksossa määriteltyjen edus tussopimusten tapauksessa kauppaedustajan 
harjoittama myynti- tai ostotoiminta on osa päämiehen toimintaa. Koska päämies 
vastaa sopimustavaroiden ja -palveluiden myyntiin ja ostamiseen liittyvistä kaupallisista ja taloudellisista riskeistä,  kaikki velvoitteet, joita kauppaedustajaan 
kohdistuu päämiehen lukuun tehtyjen ja/tai neuvoteltujen sopimusten perusteella, 
jäävät 101 artiklan 1 kohdan soveltami salan ulkopuolelle. Seuraavat kauppa-
edustajaan kohdistuvat velvoitteet voidaan katsoa edustussopimuksen 
erottamattomaksi osaksi, koska jokainen velvoite liittyy päämiehen mahdollisuuteen päättää kauppaedustajan toiminnan laajuude sta sopimustavaroiden tai -palveluiden 
osalta, mikä on olennaista, jos päämies joutuu vastaamaan riskeistä ja voi sen vuoksi päättää kaupallisesta strategiasta: 
a) sen alueen rajoittaminen, jolla kauppae dustaja saa myydä kys eisiä tavaroita tai 
palveluita; 
b) niiden asiakkaiden rajoittaminen, jo ille kauppaedustaja voi  myydä kyseisiä 
tavaroita tai palveluita; 
c) hinnat ja ehdot, joilla kauppaedustajan on myytävä tai ostettava kyseiset tavarat 
tai palvelut. 
19) Sen lisäksi, että edustussopimuksissa m äärätään ehdot, joilla kauppaedustaja myy tai 
ostaa sopimustavaroita tai -palveluita p äämiehen lukuun, sopimukset sisältävät usein 
kauppaedustajan ja päämiehen välistä suhdetta koskevia määräyksiä. Edustus-
sopimukset voivat erityisesti sisältää määr äyksen, joka estää päämiestä nimittämästä 
muita kauppaedustajia hoitamaan tiettyä liiketoimintaa, asiakasta tai maantieteellistä aluetta (yksinoikeudellista edustusta koskevat määräykset ), ja/tai määräyksen, joka 
estää kauppaedustajaa toimimasta päämiehe n kanssa kilpailevien yritysten kauppa-
edustajana tai jakelijana (yhden tuotemer kin määrääminen). Koska kauppaedustaja 
on päämiehestä erillinen yritys, edustajan ja päämiehen välistä suhdetta koskevat 
määräykset saattavat rikkoa 101 artiklan 1 kohtaa. Yksinoikeudellista edustusta 
koskevilla määräyksillä ei yleensä ole ki lpailunvastaisia vaikutuksia. Yhden tuote-
merkin määrääminen ja sopimuksen  voimassaoloajan päätyttyä jatkuvat 
kilpailukieltomääräykset, jotka koskevat t uotemerkkien välistä kilpailua, saattavat 
kuitenkin rikkoa 101 artiklan 1 kohtaa, jos niillä on (kumulat iivinen) markkinat 
sulkeva vaikutus tai ne edistävät kyseisenkaltaista vaikutusta niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla sopimustavaroita tai -palveluita myydään tai ostetaan 
(ks. erityisesti VI.2.1 jakso). Kyseiset määr äykset saattavat kuulua ryhmäpoikkeus-
asetuksen soveltamisalaan erityisesti sillo in, kun mainitun aset uksen 5 artiklassa 
säädetyt edellytykset täyttyvät. Yksittäi siä määräyksiä voidaan perustella myös 
tehokkuuseduilla 101 artiklan 3 kohdan nojalla, esimerkiksi 144–148 kohdassa 
kuvailluissa tilanteissa. 
 
FI 11   FI 20) Jos edustussopimus hel pottaa kilpailunvastaista yh teistyötä, se voi kuulua 
101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, va ikka päämies vastaisi kaikista 
merkityksellisistä taloudellisista ja kaupallisista riskeistä. Tilanne voi olla tämä esimerkiksi silloin, kun useampi päämies käyttää samoja kauppaedustajia ja samalla yhdessä estää muita käyttämästä niitä ta i käyttää kauppaedus tajia markkinointi-
strategiaa tai arkaluonteiste n markkinatietojen vaihtoa koskevaan kilpailunvastaiseen 
yhteistyöhön. 
21) Jos kauppaedustaja kantaa vastuun yhde stä tai useammasta 16 kohdassa kuvaillusta 
riskistä kauppaedustajan ja päämiehen välistä sopimusta ei katsota edustus-
sopimukseksi sovellettaessa 101 artiklan  1 kohtaa. Kyseisessä tilanteessa kauppa-
edustajaa kohdellaan riippumattomana yrit yksenä ja kauppaedustajan ja päämiehen 
välinen sopimus kuuluu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan muiden vertikaalisten 
sopimusten tavoin. 
3. Alihankintasopimukset 
22) Alihankinnassa on kyse siitä, että toimek siantaja toimittaa teknologiaa tai laitteita 
alihankkijalle, joka sitoutuu tuottamaan  tiettyjä hyödykkeitä (yksinomaan) toimeksi-
antajaa varten. Alihankint aan sovelletaan perustami ssopimuksen 85 artiklan 
1 kohtaan liittyvien tiettyjen alihankintasopi musten arvioinnista 18 päivänä joulukuuta 
1978 annettua komission tiedonantoa
11, jäljempänä ’alihankintaa koskeva tiedon-
anto’. Tämän edelleen voimassa olevan tiedonannon mukaan alihankintasopimukset, joissa alihankkija sitout uu tuottamaan tiettyjä hyödykke itä yksinomaan toimeksi-
antajaa varten, eivät yleensä kuulu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan 
edellyttäen, että kyse on teknologiasta tai la itteista, jotka ovat välttämättömiä, jotta 
alihankkija voi tuo ttaa kyseiset hyödykkeet. Alihankk ijaa koskevat muut rajoitukset, 
kuten velvollisuus olla harjoittamatta tai hyödyntämättä omaa tutkimus- ja kehitystyötä tai olla tuottamatta hyödykkeitä kolmansille, voivat yleensä kuulua 101 artiklan soveltamisalaan
12. 
III. RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN  SOVELTAMINEN 
1. Ryhmäpoikkeusasetukseen perustuva oikeusvarmuus 
23) Useimmat vertikaaliset rajoitukset voi vat aiheuttaa kilpa iluongelmia vain, jos 
kilpailu on riittämätöntä yhdellä tai useammalla kaupan por taalla, eli jos toimittajan 
tai ostajan portaalla taikka molemmill a on jonkin verran markkinavoimaa. Ryhmä-
poikkeusasetuksen mukaan vertikaaliset so pimukset oletetaan lainmukaisiksi, jos 
toimittajalla ja ostajalla on tietynsuurui nen markkinaosuus, edellyttäen, että 
sopimukset eivät sisällä vakavimpia kilp ailunrajoituksia, joid en tarkoituksena on 
kilpailun rajoittaminen. Ryhmäpoikkeus asetuksen 3 artiklan mukaisesti ryhmä-
poikkeuksen sovellettavuuden ratkaisee toimittajan mar kkinaosuus markkinoilla, 
joilla se myy sopimustavarat tai -palvelu t, ja ostajan markkinaosuus markkinoilla, 
joilla se ostaa sopimustavarat tai -palvelu t. Jotta ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa, 
sekä toimittajan että ostajan markkinaosuus saa olla enintään 30 prosenttia. Näiden suuntaviivojen V jaksossa selostetaan, mite n merkitykselliset markkinat määritellään 
                                                
 
11 EYVL C 1, 3.1.1979, s. 2. 
12 Ks. alihankintaa koskevan tiedonannon 3 kohta. 
 
FI 12   FI ja markkinaosuudet lasketaan. Kun markki naosuudelle asetettu 30 prosentin kynnys-
arvo ylittyy, ei voida  olettaa, että ver tikaaliset sopimukset kuuluvat 101 artiklan 
1 kohdan soveltamisalaan tai eivät täyt ä 101 artiklan 3 kohdan edellytyksiä. 
Automaattisesti ei voida myöskään olett aa, että 101 artiklan 1 kohdan soveltamis-
alaan kuuluvat sopimukset täyttävät yleen sä 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. 
2. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala 
2.1. Vertikaalisten sopimusten määritelmä 24) Ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa vertikaalinen sopimus 
määritellään ”sopimukseksi tai yhdenmukais tetuiksi menettelytavoiksi, joita 
sovelletaan sopimuksen tai yhdenmukais tettujen menettelytapojen kannalta eri 
tuotanto- tai jakeluportailla toimivien kahden tai useamman yrityksen välillä ja jotka 
liittyvät edellytyksiin, joiden täyttyessä osapuolet voi vat ostaa, myydä tai jälleen-
myydä tiettyjä tavaroita tai palveluita”. 
25) Edellä 24 kohdassa tarkoitettu vertikaal isen sopimuksen määritelmä sisältää 
neljä keskeistä osaa: 
a) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin 
menettelytapoihin. Ryhmäpoikkeusasetus ta ei sovelleta kyseessä olevien 
yritysten yksipuolisiin toimiin. Yksipuolis et toimet voivat kuulua 102 artiklan 
soveltamisalaan. Kyseisessä artiklassa kielletään määräävän aseman väärin-
käyttö. Jotta osapuolten katsottaisiin  tehneen 101 artikl assa tarkoitetun 
sopimuksen, riittää, että ne ovat ilmaisseet yhteisen aikomuksensa toimia 
markkinoilla tietyllä tavalla . Ei ole merkitystä, milla isessa muodossa tällainen 
aikomus ilmaistaan, jos se ilmentää os apuolten aikomusta totuudenmukaisesti. 
Jos osapuolet eivät ole tehneet vars inaista yhteisymmärryksen ilmaisevaa 
sopimusta, komission on osoitettava, e ttä yksi osapuoli on saanut toisen 
osapuolen suostumuksen yksipuoliselle  menettelytavalleen. Vertikaalisten 
sopimusten osalta suostumuksen anta minen tietylle yksipuoliselle menettely-
tavalle voidaan vahvistaa kahdella tava lla. Ensiksi suostumuksen voidaan 
katsoa perustuvan valtuuksiin, jotka osapuolille on annettu ennakkoon laaditulla yleisellä sopimuksella . Jos ennakkoon laaditun sopimuksen 
lausekkeissa määrätään tai sallitaan se, että osapuoli voi noudattaa myöhemmin 
tiettyä yksipuolista menettelytapaa, joka sitoo jatkossa toista osapuolta, toisen osapuolen voidaan tämän perusteella katsoa antaneen suostumuksensa 
kyseiselle menettelytavalle
13. Toiseksi jos nimenomaista suostumusta ei ole 
annettu, komissio voi osoittaa hiljaise n suostumuksen olemassaolon. Tämä 
edellyttää ensiksi sen osoittamista, että yksi osapuoli vaatii suoraan tai välillisesti toista osapuolta tekemään  sen kanssa yhteistyötä yksipuolisen 
menettelytavan noudattamiseksi, ja toisek si sen osoittamist a, että toinen 
osapuoli toimi kyseisen vaatimuksen mukaisesti noudattamalla kyseistä 
yksipuolista menettelytapaa käytännössä
14. Esimerkiksi jos toimittaja ilmoittaa 
supistavansa toimituksia yksipuolisesti es tääkseen rinnakkaiskaupan ja jakelijat 
                                                 
13 Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-74/04 P, komissio  v. Volkswagen AG , Kok. 2006, 
s. I-6585. 
14 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-41/96, Bayer AG  v. komissio , Kok. 2000, 
s. II-3383. 
 
FI 13   FI supistavat välittömästi sen jälkeen tila uksiaan ja lopettava t rinnakkaiskaupan, 
kyseiset jakelijat antavat hiljaisen suostumuksensa toimittajan yksipuoliselle menettelytavalle. Tällaista päätelmää ei  kuitenkaan voida tehdä, jos jakelijat 
jatkavat rinnakkaiskaupan harjoittamista tai yrittävät löytää uusia tapoja rinnakkaiskaupan harjoittamiseen. Vastaavas ti vertikaalisten sopimusten osalta 
hiljainen suostumus voidaan osoittaa sen perusteella, että os apuoli on käyttänyt 
pakottamista saadakseen toisen sopimuspuolen tai muut sopimuspuolet noudattamaan yksipuolista menettelytapaansa yhdessä niiden jakelijoiden kanssa, jotka noudattavat käytännössä toimittajan yksipuolista menettelytapaa. Esimerkiksi valvonta- ja seuraamusjärjestelmä, jonka toimittaja on ottanut käyttöön rangaistakseen jakelijoita, jotka eivät noudata sen yksipuolista 
menettelytapaa, on osoitus hiljaisesta s uostumuksesta toimittajan yksipuoliselle 
menettelytavalle, jos järjestelmä antaa toimittajalle mahdollisuuden panna menettelytapaansa täytäntöön käytä nnössä. Näitä kahta tässä kohdassa 
kuvailtua suostumuksen määritystap aa voidaan käyttää rinnakkain. 
b) Sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu kahden tai 
useamman yrityksen välillä. Ryhmäpoikke usasetus ei kata sellaisten loppu-
kuluttajien kanssa tehtyjä vertikaalisia sopimuksia, jotka eivät ole yrityksiä. 
Loppukuluttajien kanssa tehdyt sopimukset  eivät yleensä kuulu 101 artiklan 
1 kohdan soveltamisalaan, koska kyseinen ar tikla koskee vain yritysten välisiä 
sopimuksia, yritysten yhteenliittymien päätöks iä ja yritysten yhden-
mukaistettuja menettelytapoja. Tämä  ei vaikuta 102 artiklan mahdolliseen 
soveltamiseen. 
c) Sopimuksesta tai yhdenmukaistetusta menettelytavasta on sovittu sopimuksen 
kannalta eri tuotanto- tai jakeluportailla toimivien yritysten välillä. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että toinen yritys tuottaa raaka-ainetta, jota toinen 
yritys käyttää tuotannossaan, tai että yksi yritys on valmistaja, toinen tukkukauppias ja kolmas vähittäiskauppias. Tämä ei estä yritystä toimimasta useammalla tuotanto- tai jakeluportaalla. 
d) Sopimukset tai yhdenmukaistetut menette lytavat koskevat edellytyksiä, joiden 
mukaisesti sopimuspuolet eli toimittaja ja ostaja ”voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palv eluita”. Tämä perustuu siihen, että 
ryhmäpoikkeusasetuksen tarkoituksena on kattaa osto- ja jakelusopimukset. 
Kyseiset sopimukset koskevat toimittajan toimittamien tavaroiden tai palveluiden osto-, myynti- tai jälleenmyyn tiehtoja ja/tai ehtoja, joilla ostaja 
myy kyseiset tavarat tai palvelut sisältäviä tavaroita tai palveluita. Ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan sekä toimittajan toimittamat tavarat tai 
palvelut että tuloksena olevat tavarat tai palvelut katsotaan sopimustavaroiksi 
tai -palveluiksi. Ryhmäpoikkeusasetus ka ttaa kaikkia loppu- ja välituotteita ja 
-palveluita koskevat ver tikaaliset sopimukset.  Ainoa poikkeus on moottori-
ajoneuvoala niin kauan kuin alaan s ovelletaan perustamissopimuksen 
81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin moottoriajoneuvoalalla 
31 päivänä heinäkuuta 2002 annetull a komission asetuksella (EY) 
N:o 1400/2002
15 myönnettyä tai sen jälkeen  annettavalla asetuksella 
                                                 
15 EYVL L 203, 1.8.2002, s. 30. 
 
FI 14   FI myönnettävää erityistä ryhmäpoikkeusta. Ostaja voi jälleenmyydä toimittajan 
tarjoamat tavarat tai palvelut taikka käyttää niitä tuotannontekijänä omien 
tavaroidensa tai palveluidensa tuottamiseen. 
26) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan myös tavaroihin, jotka on hankittu niiden 
vuokraamiseksi kolmansille. Asetus ei  kuitenkaan koske vuokra- ja leasing-
sopimuksia sellaisenaan, koska niissä toimittaja ei myy tavaraa tai palvelua ostajalle. Ryhmäpoikkeusasetus ei myöskään kata sella isia rajoituksia tai velvoitteita, jotka 
eivät liity osto-, myynti- tai jälleenmyyn tiehtoihin, esimerkiksi osapuolten itsenäisen 
tutkimus- ja kehitystoiminnan estävät velvoitteet, jotka osapuolet ovat sisällyttäneet sopimukseen, joka on muilta osin vertikaalinen. Lisäksi ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 2–5 kohdassa jätet ään tietyt vertikaaliset s opimukset joko suoraan tai 
välillisesti mainitun asetuksen  soveltamisalan ulkopuolelle. 
2.2. Kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopimukset 
27) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 4 kohdassa jätetään ”kilpailevien yritysten 
väliset vertikaaliset sopimukset” soveltami salan ulkopuolelle. Kilpailevien yritysten 
välisiä vertikaalisia sopimuksia ja niih in liittyvää mahdollista  kilpailunvastaista 
yhteistyötä käsitellään komi ssion suuntaviivoissa perustam issopimuksen 81 artiklan 
soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä kosk eviin sopimuksiin
16. Kyseisten 
sopimusten vertikaalisia näkökohtia on kuite nkin arvioitava näiden suuntaviivojen 
perusteella. Ryhmäpoikkeusasetuksen 1 ar tiklan 1 kohdan c alakohdassa määritellään 
kilpaileva yritys ”todelliseksi tai mahdolliseksi kilpailijaksi”. Kaksi yritystä katsotaan todellisiksi kilp ailijoiksi, jos ne toimivat samoilla merkityksellisillä 
markkinoilla. Yritys katsotaan toisen yrityks en mahdolliseksi kilpailijaksi, jos on 
todennäköistä, että suhteellisten hintojen  pieni mutta pysyvä korotus aiheuttaisi 
ilman sopimusta sen, että ensin mainittu yritys toteuttaisi lyhyen, yleensä enintään vuoden pituisen jakson kuluessa tarvi ttavat lisäinvestoinnit tai muut 
siirtymiskustannukset päästäkseen merkityksellis ille markkinoille, joilla toinen yritys 
toimii. Arvioinnin on perustuttava real istisiin odotuksiin. Pelkkä teoreettinen 
mahdollisuus tulla markkinoille ei riitä
17. Jos jakelija antaa valmistajalle eritelmät 
tiettyjen tavaroiden valmistamiseksi jakelijan tuotenimellä, jakelijaa ei pidetä kyseisten omalla tuotenimellä valmistettujen tavaroiden valmistajana. 
28) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artikla 4 kohta sisältää kaksi poikkeusta yleissäännöstä, 
jonka mukaan kilpailijoiden väliset vertikaaliset sopim ukset jäävät ryhmäpoikkeus-
asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Nämä poikkeukset koskevat muita kuin 
vastavuoroisia sopimuksia. Ryhmäpoikkeus asetus kattaa kilpailijoiden väliset 
sopimukset, jotka eivät ole vastavuoroisia, kun a) toimittaja on tavaroiden valmistaja ja jakelija, kun taas ostaja on vain jakelija eikä tuotan totasolla toimiva kilpaileva 
yritys, tai b) toimittaja on palveluiden tarj oaja usealla eri kaupan portaalla, kun taas 
ostaja tarjoaa tavaroitaan tai palveluitaan vähittäiskaupassa eikä ole kilpaileva yritys samalla kaupan portaalla, jolla se ostaa so pimuksessa tarkoitetut palvelut. Ensiksi 
mainittu poikkeus kattaa kaksoisjakelun eli tilanteet, joissa tiettyjen tavaroiden 
                                                
 
16 EYVL C 3, 6.1.2001. Kyseisiä suuntaviivoja on tarkoitus tarkistaa jatkossa. 
17 Ks. merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta annettu 
komission tiedonanto, EYVL C 372, 9.12.1997, s. 5, 20–24 kohta, komission XIII kilpailukertomus, 
55 kohta, ja komission päätös 90/410/ETY asiassa IV/32.009 Elopak /Metal Box-Odin , EYVL L 209, 
8.8.1990, s. 15. 
 
FI 15   FI valmistaja toimii myös niiden jakelijana ja kilpailee siten kyseisten tavaroiden 
riippumattomien jakelijoiden kanssa. Kaks oisjakelun tapauksessa katsotaan, että 
valmistajan ja vähittäiskauppiaan väliseen kilpailusuhteeseen vä hittäiskaupan tasolla 
mahdollisesti kohdistuvilla vaikutuksilla ei  yleensä ole yhtä suurta merkitystä kuin 
vertikaalisen toimitussopimuksen mahdollis illa vaikutuksilla ki lpailuun yleisesti 
valmistuksen tai vähittäiskaupan tasoll a. Toinen poikkeus kattaa samanlaiset 
kaksoisjakelutilanteet palveluiden osalta , jolloin toimittaja on myös palveluiden 
tarjoaja sillä vähittäiskaupan tasolla, jolla ostaja toimii. 
2.3. Vähittäiskauppiaiden yhteenliittymät 
29) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvat tietyt 
edellytykset täyttävien yrity sten yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimukset, ja 
kaikkien muiden yhteenliittymien tekemät vertikaaliset sopimuks et jäävät sen vuoksi 
ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle. Vertik aaliset sopimukset yhteenliittymän ja 
sen jäsenten välillä tai yhteenliittymä n ja sen toimittajien välillä kuuluvat 
ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain, jos yhteenliittymän kaikki jäsenet 
ovat tavaroiden (ei palveluiden) vähittäi skauppiaita ja kunkin yksittäisen jäsenen 
liikevaihto on enintään 50 miljoonaa euroa. Vähittäiskauppiaat ovat jakelijoita, jotka 
jälleenmyyvät tavaroita loppukuluttajille. Jo s yhteenliittymän jäsenistä vain 
muutaman liikevaihto ylittää 50 miljoonan euron kynnysarvon ja jos kyseisten jäsenten osuus kaikkien jäsenten yhteenlasketusta liikevaihdosta on yhteensä alle 15 prosenttia, tämä ei yleensä va ikuta 101 artiklan m ukaisesti tehtävään 
arviointiin. 
30) Yritysten yhteenliittymään voi sisältyä sekä horisontaalisia että vertikaalisia 
sopimuksia. Horisontaaliset sopimukset on arvioitava noudattaen periaatteita, jotka 
vahvistetaan EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta horisontaalista 
yhteistyötä koskeviin sopimuksiin a nnetuissa komission suuntaviivoissa
18. Jos 
kyseinen arviointi johtaa päätelmään, että yritysten välinen yhteistyö ostojen tai 
myynnin alalla on hyväksyttäv ää, tarvitaan lisäarvioint i, jossa tutkitaan yhteen-
liittymän toimittajiensa tai yksittäisten jä sentensä kanssa tekemät vertikaaliset 
sopimukset. Jälkimmäisessä arvioinnissa  noudatetaan ryhmäpoikkeusasetuksen ja 
näiden suuntaviivojen sääntöjä. Esimer kiksi yritysten yhteen liittymän jäsenten 
väliset horisontaaliset sopimukset tai yhteenliittymän tekemät päätökset, kuten päätös, jolla jäsenet velvoitetaan osta maan yhteenliittymältä, tai päätös jakaa 
jäsenille yksinoikeuteen perustuvat alueet, on ensiksi arvioitava horisontaalisena 
sopimuksena. Vain jos kysei nen arviointi johtaa päätel mään, että horisontaalinen 
sopimus on hyväksyttävä, on tarpeen arvi oida yhteenliittymän ja sen yksittäisten 
jäsenten tai yhteenliittymän ja sen toimitta jien väliset vertikaaliset sopimukset. 
2.4. Immateriaalioikeuksia koskevia määräyksiä  sisältävät vertikaaliset sopimukset 
31) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvat vertikaaliset 
sopimukset, jotka sisältävät määräyks iä immateriaalioike uksien luovutuksesta 
ostajalle tai siitä, kuinka ostaja voi niitä käyttää. Kaikki muut immateriaalioikeuksia 
koskevia määräyksiä sisältävät vertikaalis et sopimukset jäävät tämän vuoksi ryhmä-
poikkeusasetuksen ulkopuolelle. Ryhmäpoi kkeusasetusta sove lletaan immateriaali-
                                                
 
18 Ks. 27 kohta. 
 
FI 16   FI oikeuksia koskevia määräyksiä sisältävii n vertikaalisiin sopim uksiin, kun seuraavat 
viisi edellytystä täyttyvät: 
a) Immateriaalioikeuksia koskevat määräyks et ovat osa vertikaa lista sopimusta eli 
sopimusta, joka koskee edellytyksiä, jo iden mukaisesti sopimuspuolet voivat 
ostaa, myydä tai jälleenmyydä tie ttyjä tavaroita tai palveluita. 
b) Immateriaalioikeudet luovutetaan ostaja lle tai ne lisensoid aan ostajan omaa 
käyttöä varten. 
c) Immateriaalioikeuksia koskevat määräykset eivät muodosta sopimuksen 
päätarkoitusta. 
d) Immateriaalioikeuksia koskevat määr äykset liittyvät suor aan ostajan tai sen 
asiakkaiden suorittamaan tavaroiden tai palveluiden käyttöön, myyntiin tai jälleenmyyntiin. Luvaketoiminnassa, jossa immateriaalioikeuksien käytön 
tarkoituksena on markkinoint i, tavaroiden tai palveluiden jakelusta huolehtii 
pääluvakkeensaaja tai luvakkeensaajat. 
e) Immateriaalioikeuksia koskevat määr äykset eivät saa sisältää sellaisia 
kilpailunrajoituksia suhteessa sopimustav aroihin tai -palveluihin, joilla on sama 
tarkoitus kuin vertikaalis illa rajoituksilla, joill e ei myönnetä poikkeusta 
ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti. 
32) Näillä edellytyksillä varmistetaan, että ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan 
vertikaalisiin sopimuksiin, jos tavaroiden tai palveluiden käyttö, myynti tai jälleen-myynti voidaan hoitaa tehokkaa mmin luovuttamalla immateri aalioikeudet ostajalle 
tai lisensoimalla ne ostajan omaa käyttöä varten. Toisin sanoen immateriaali-oikeuksien luovuttamista tai käyttöä koske vat rajoitukset voivat kuulua ryhmä-
poikkeuksen piiriin, kun sopimuksen päätarko itus on tavaroiden tai palveluiden osto 
tai jakelu. 
33) Ensimmäisellä edellytyksellä varmistetaan, että immateriaalioikeuksia tarjotaan 
osana sopimusta, joka koskee tavaroiden os toa tai jakelua taikka  palveluiden ostoa 
tai tarjontaa, eikä osana sopimusta, joka koskee immateriaalioikeuksien luovuttamista tai lisensointia tavaroiden valmistamista varten, tai osana puhdasta 
käyttölupasopimusta. Ryhmäpoikke usasetus ei esimerkiksi kata: 
a) sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle valmistusohjeen ja 
käyttöluvan virvoitusjuoman valmistami seen kyseisen valmistusohjeen avulla; 
b) sopimuksia, joilla toinen sopimuspuoli antaa toiselle matriisin tai ensikopion ja 
antaa tälle käyttöluvan kopioide n valmistamiseen ja jakeluun; 
c) tavaramerkin tai tunnuskuvan lisensoin tia puhtaasti myynninedistämistä varten; 
d) sponsorointisopimuksia, jotka koskeva t oikeutta mainos taa itseään jonkin 
tapahtuman virallisena tukijana; 
e) tekijänoikeuksien lisensointia, kuten  tietyn tapahtuman nauhoitus- ja/tai 
lähetysoikeuksia koskevia sopimuksia. 
 
FI 17   FI 34) Toinen edellytys merkitsee, että ryhmäpoi kkeusasetusta ei sovelle ta, kun ostaja antaa 
immateriaalioikeudet toimittajalle, vaikka immateriaalioikeudet koskisivat valmistus- tai jakelutapaa. Sopimus, joka koskee immateriaalioikeuksien siirtoa toimittajalle ja sisältää mahdollisesti toimittajan myyntiä koskevia rajoituksia, ei kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Tämä merkitsee erityisesti sitä, että 
alihankinta, johon liittyy taitot iedon luovuttamista alihankkijalle
19, ei kuulu 
ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan  (ks. myös 22 kohta). Ryhmäpoikkeus-
asetusta sovelletaan kuitenkin vertikaalisiin  sopimuksiin, joiden perusteella ostaja 
antaa toimittajalle vain eritelmät, joissa  kuvaillaan toimitettavia tavaroita tai 
palveluita. 
35) Kuten kolmannesta edellytyksestä ilmen ee, jotta sopimukseen voitaisiin soveltaa 
ryhmäpoikkeusasetusta, immateriaalioikeuks ien luovuttaminen tai lisensointi ei saa 
olla sen päätarkoitus. Sopimuksen päät arkoituksena on oltava tavaroiden tai 
palveluiden osto, myynti tai jälleenmyynti, ja immateriaalioikeuksia koskevien määräysten on liityttävä ainoastaan vert ikaalisen sopimuksen täytäntöönpanoon. 
36) Neljäs edellytys merkitsee, että immateriaalioikeuksia koskevilla määräyksillä on 
helpotettava ostajan tai sen asiakkaide n suorittamaa tavaroiden tai palveluiden 
käyttöä, myyntiä tai jälleenmyyntiä. Käytt öön tai jälleenmyyntiin tarkoitetut tavarat 
tai palvelut toimittaa yleensä käyttöluvan an taja, mutta käyttöluva n saaja voi ostaa ne 
myös kolmannelta toimittajalta. Immateriaalio ikeuksia koskevat määräykset liittyvät 
yleensä tavaroiden tai palveluiden markki nointiin. Tästä on kyse esimerkiksi luvake-
sopimuksessa, jossa luvakkeenantaja myy l uvakkeensaajalle tavaroita jälleenmyyntiä 
varten ja antaa tälle käyttöluvan, jonka pe rusteella tämä voi käyttää luvakkeenantajan 
tavaramerkkiä ja taitotietoa tavaroiden markkinoimiseen tai juomatiivisteen toimittaja antaa ostajalle käyttöluvan tiivisteen laimentamiseen ja pullottamiseen ennen juoman myyntiä. 
37) Viides edellytys tuo esiin sen seika n, että immateriaalioikeuksia koskevilla 
määräyksillä ei saa olla samaa tarkoitusta kuin ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa luetelluilla vakavimmilla kilpailunrajoit uksilla tai mainitun asetuksen 5 artiklalla 
asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätety illä rajoituksilla (ks. näiden suunta-
viivojen 47–69 kohta). 
38) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen vertikaalisten 
sopimusten täytäntöönpanon kannalta me rkitykselliset immateriaalioikeudet 
koskevat yleensä pääasiassa tavaramer kkejä, tekijänoikeuksia ja taitotietoa. 
Tavaramerkit 
39) Jakelijalle myönnetty tavaramerkin kä yttölupa voi liittyä käyttöluvan antajan 
hyödykkeiden jakeluun tietyllä alueella. Jos kyseessä on yksinoikeuden antava 
käyttölupa, sopimuksesta on tuloksena yksinmyynti. 
Tekijänoikeudet 
40) Tekijänoikeuden haltija voi velvoittaa tekijänoikeuksien alaisien tavaroiden (kirjojen, 
tietokoneohjelmien jne.) jälleenmyyjää aset tamaan jälleenmyynnin edellytykseksi, 
                                                
 
19 Ks. alihankintaa koskeva tiedonanto (kyseiseen tiedonantoon viitataan 22 kohdassa). 
 
FI 18   FI että jälleenmyynti toteutetaan ainoastaan, jos ostaja – joko toinen jälleenmyyjä tai 
loppukäyttäjä – ei loukkaa tekijänoikeutta . Jos tällaiset jälleenmyyjiä koskevat 
velvoitteet kuuluvat 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin sovelletaan 
ryhmäpoikkeusasetusta. 
41) Sopimukset, joiden muka isesti tietokoneohjelman kirjoi tteet toimitetaan jälleen-
myyntiä varten ja joissa jälleenmyyjä ei saa käyttölupaa ohjelmistoon liittyviin oikeuksiin vaan ainoastaan  oikeuden jälleenmyydä kirjoitetta, katsotaan 
ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa sopimuksiksi tavaroiden toimittamisesta jälleenmyyntiä varten. Tämäntyyppisessä jake lussa ohjelmistoa koskevat käyttölupa-
järjestely suoritetaan vain tekijänoikeuden haltijan ja ohjelmiston käyttäjän välillä. 
Käyttöluvan antaminen voidaan toteuttaa si ten, että ohjelmistopa ketti sisältää myös 
käyttöä koskevat ehdot ja loppukäyttä jä hyväksyy ehdot avaamalla paketin 
(nk. shrink wrap  -käyttölupa). 
42) Tekijänoikeuden haltija voi  velvoittaa ostajat, joiden  ostama tietokonelaitteisto 
sisältää tekijänoikeuksill a suojatun ohjelmiston, ol emaan loukkaamatta tekijän-
oikeutta ja sen vuoksi olemaan kopioimatta  ja jälleenmyymättä ohjelmistoa tai 
olemaan kopioimatta ja käyttämättä sitä mu issa tietokonelaitteistoi ssa. Jos tällaiset 
käyttöä koskevat rajoitukset kuuluvat 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, niihin 
sovelletaan ryhmäpoikkeusasetusta. 
Taitotieto 
43) Luvakesopimukset (lukuun ottamatta te ollisia luvakesopim uksia) ovat selvin 
esimerkki tapauksesta, jossa ostajalle toimitetaan taitotietoa markkinointia varten
20. 
Luvakesopimukset sisältävät tavaramerkkeihin tai tunnuskuviin ja taitotietoon liittyviä immateriaalioikeuksien käyttölupi a tavaroiden käyttöä ja jakelua tai 
palveluiden tarjoamista varten. Immate riaalioikeuksien kä yttöluvan lisäksi 
luvakkeenantaja yleensä tarjoaa luvakkeen saajalle sopimuksen voimassaoloaikana 
kaupallista tai teknistä apua, kuten ha nkintapalveluja, koul utusta, kiinteistö-
neuvontaa, rahoitussuunnittelua jne. Käyttöl upa ja apu ovat erot tamaton osa luvake-
sopimuksen kohteena olevaa liiketoimintamallia. 
44) Luvakesopimuksiin sisältyvät käy ttöluvat kuuluvat ryhmäpoikkeusasetuksen 
soveltamisalaan, jos kaikki 31 kohdassa luetellut viisi edellytystä täyttyvät. Useimmat luvakesopimukset, myös pääluva kesopimukset, täyttävät yleensä kyseiset 
edellytykset, koska yleensä l uvakkeenantaja tarjo aa luvakkeensaajalle tavaroita ja/tai 
palveluita, erityisesti kaupallista tai teknistä apua. Immateriaalioikeudet auttavat luvakkeensaajaa jälleenmyymään luvakkeenan tajan tai sen nimittämien toimittajien 
toimittamat hyödykkeet taikka käyttämään kyseisiä hyödykkeitä ja myymään tästä 
seuraavat tavarat tai palvelut. Jos luvakesopimus kosk ee vain tai pääasiassa pelkkää 
immateriaalioikeuksien lisensointia, se ei  kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamis-
alaan, mutta komissio soveltaa siihen yleensä ryhmäpoikke usasetuksessa ja näissä 
suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita. 
                                                
 
20 43–45 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin muuntyyppis iin jakelusopimuksiin, jo ihin liittyy olennaisen 
taitotiedon siirtoa toimittajalta ostajalle. 
 
FI 19   FI 45) Seuraavia immateriaalioikeuksiin liittyviä velvoitteita pidetään yleensä 
välttämättöminä luvakkeenantajan immateriaalioikeuksien suojelemiseksi, ja jos ne kuuluvat 101 artiklan 1 kohdan soveltamisala an, ne kuuluvat myös ryhmäpoikkeus-
asetuksen soveltamisalaan: 
a) Luvakkeensaaja ei saa harjoittaa sa manlaista liiketoimintaa suoraan eikä 
välillisesti. 
b) Luvakkeensaaja ei saa hankkia kilp ailevasta yrityksestä pääomaosuuksia, 
joiden ansiosta se voisi vaikuttaa kyseisen yrityksen taloudelliseen käyttäytymiseen. 
c) Luvakkeensaaja ei saa paljastaa kolmansille luvakkeenantajalta saamaansa 
taitotietoa niin kauan kuin kyseinen ta itotieto ei ole yl eisesti tunnettua. 
d) Luvakkeensaajan on välitettävä luva kkeenantajalle kaikki luvaketoiminnan 
hoitamisessa hankkimansa kokemus ja m yönnettävä luvakkeenantajalle ja 
muille luvakkeensaajille yksinoikeudeton käyttölupa kokemuksesta seuraavaan taitotietoon. 
e) Luvakkeensaajan on ilmoitettav a luvakkeenantajalle lisensoitujen 
immateriaalioikeuksien loukkaamisesta, ryhdyttävä oikeustoimiin loukkaajia 
vastaan tai autettava luvakkeenantajaa l oukkaajia vastaan aloitetuissa oikeus-
toimissa. 
f) Luvakkeensaaja ei saa käyttää l uvakkeenantajan lisensoimaa taitotietoa 
muuhun kuin luvaketoiminnan harjoittamiseen. 
g) Luvakkeensaaja ei saa luovuttaa luva kesopimuksen mukaisia oikeuksia ja 
velvoitteita ilman luvakk eenantajan suostumusta. 
2.5. Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin 
46) Ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 5 kohda ssa todetaan, että ”tätä asetusta ei 
sovelleta vertikaalisiin sopimuksiin, joid en kohde kuuluu toisen ryhmäpoikkeus-
asetuksen soveltamisalaan, jollei tällaisessa asetuksessa ole toisin säädetty”. Ryhmä-poikkeusasetusta ei sen vuoksi sovelleta vertikaalisiin sopim uksiin, jotka kuuluvat 
perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta teknologiansiirto-
sopimusten ryhmiin 27 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 772/2004
21, perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta 
vertikaalisten sopimusten ja yhdenm ukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 
moottoriajoneuvoalalla annet un asetuksen (EY) N:o 1400/200222 tai perustamis-
sopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamis esta erikoistumissopimusten ryhmiin 
29 päivänä marraskuuta 2000 annetun kom ission asetuksen (EY) N:o 2658/200023 ja 
perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohda n soveltamisesta tutkimus- ja kehitys-
sopimusten ryhmiin 29 päivänä marraskuut a 2000 annetun komission asetuksen (EY) 
                                                 
21 EUVL L 123, 27.4.2004, s. 11. 
22 Ks. 25 kohta. 
23 EYVL L 304, 5.12.2000, s. 3. 
 
FI 20   FI N:o 2659/200024 taikka tulevaisuudessa mahdollisesti annettavien samankaltaisten 
asetusten soveltamisalaan, jollei näissä asetuksessa toisin säädetä. 
3. Ryhmäpoikkeusasetuksessa vakav immiksi katsottavat rajoitukset 
47) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artikla sisältä ä luettelon vakavimmista rajoituksista, 
jotka johtavat koko vertikaal isen sopimuksen sulkemis een ryhmäpoikkeusasetuksen 
ulkopuolelle25. Jos sopimukseen sisällytetään vakavimpiin kuuluvaksi katsottava 
rajoitus, on perusteltu a olettaa, että sopimus kuuluu 101 artiklan 1 kohdan 
soveltamisalaan. Lisäksi on perusteltua olett aa, että sopimus ei todennäköisesti täytä 
101 artiklan 3 kohdan edellytyksiä ja jää siitä syystä ryhmäpoikkeuksen soveltamis-
alan ulkopuolelle. Yrityksillä on kuitenkin yksittäistapauksessa mahdollisuus osoittaa kilpailua edistävät vaikutukset  101 artiklan 3 kohdan nojalla
26. Jos yritykset 
todistavat, että vakavimpien kilpailunrajoitusten sisällyttämisestä sopimukseen syntyy todennäköisiä tehokkuusetuja, ja osoittav at, että sopimukset täyttävät yleisesti 
ottaen kaikki 101 artiklan 3 kohdan edellyt ykset, komission on tosi asiassa arvioitava 
kilpailuun todennäköisesti kohdistuvat kielte iset vaikutukset ennen kuin se laatii 
lopullisen arvioinnin siitä , täyttyvätkö 101 artiklan 3 kohdan edellytykset
27. 
48) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan a al akohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva 
rajoitus koskee jälleenmyyn tihinnan määräämistä eli sopimuksia tai yhden-
mukaistettuja menettelytapoja, joiden s uorana tai välillisenä  tarkoituksena on 
määrätä kiinteä jälleenmyyntihinta tai vähimmäisjälleenmyyntihinta taikka kiinteä hinta- tai vähimmäishintataso, jota os tajan on noudatettava. Jos kyse on sopimus-
määräyksistä tai yhdenmukaistetuista mene ttelytavoista, joissa jälleenmyyntihinta 
määrätään suoraan, rajoitus on selvä. Jälleenmyyntihinnasta voidaan kuitenkin 
määrätä myös välillisesti. Esimerkkejä tästä ovat sopimukset, joissa määrätään jakelukate tai enimmäisalennus, jonka ja kelija voi myöntää et ukäteen määrätystä 
hintatasosta, taikka joissa  alennusten saaminen tai myynnin- edistämiskustannusten 
takaisinsaanti toimittajalta edellyttää määrätyn hintatason noudattamista, kuten myös etukäteen määrätyn jälleenmyyntihinnan si tominen kilpailijoiden jälleenmyynti-
hintoihin, uhkaukset, pelottel ut, varoitukset, sopimussakot, toimitusten viivyttäminen 
tai keskeyttäminen taikka sopimusten irtisanominen, ellei tiettyä hintatasoa 
noudateta. Suorat tai välilliset keinot  hinnan vahvistamiseksi voivat olla 
tehokkaampia, jos ne yhdistetään toimenpiteis iin, joilla pyritään  saamaan selville 
                                                
 
24 EYVL L 304, 5.12.2000, s. 7. 
25 Luetteloa vakavimmista rajoituksista sovelletaan vertikaalisiin sopimuksiin, jotka koskevat kauppaa 
yhteisössä. Kun vertikaaliset sopimukset koskevat vientiä unionin ulkopuolelle tai tuontia/jälleentuontia 
unionin ulkopuolelta, ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-306/96, Javico  v. Yves Saint 
Laurent , Kok. 1998, s. I-1983. Yhteisöjen tuomioistuimen tuomion 20 kohdassa todetaan, että 
”sopimuksella, jossa jälleenmyyjä antaa tuottajalle sitoumuksen siitä, että se myy sopimustuotteita 
yhteisön ulkopuolella sijaitsevilla markkinoilla, ei voi da katsoa olevan tarkoituksena rajoittaa tuntuvasti 
kilpailua yhteismarkkinoilla eikä sen voida katsoa sellaisenaan olevan omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”. 
26 Ks. erityisesti 106–109 kohta. Kyseisissä kohdissa  kuvaillaan yleisesti vertikaalisiin rajoituksiin 
mahdollisesti liittyviä tehokkuusetuja, ja VI.2.10 jakso, jossa käsitellään jälleenmyyntihintoihin 
kohdistuvia rajoituksia. Yleisohjeita aiheesta on saatavilla komission tiedonannossa – Suuntaviivat 
perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, EUVL C 101, 27.4.2004, s. 97. 
27 Vaikka nämä ovat oikeudellisesti katsottuna kaksi erillistä menettelyvaihetta, kyse voi käytännössä olla 
monivaiheisesta prosessista, jossa osapuolet ja viranomainen vahvistavat ja parantavat esittämiään 
väitteitä. 
 
FI 21   FI hintoja alentavat jakelijat, kuten hintaseurantajärjestel män luominen tai vähittäis-
kauppiaiden velvoittaminen ilmoittamaan, jos jakeluverkoston muut jäsenet 
poikkeavat annetusta hintatas osta. Suoraa tai välillistä hinnan vahvistamista voidaan 
tehostaa yhdistämällä se toimenpiteisiin, jotka vähentävät ostajan halua alentaa 
jälleenmyyntihintaa. Tällaisesta on kyse, jos toimittaja esimerkiksi painaa ohjevähittäishinnan valmiiksi hyödykkeeseen tai velvoittaa ostajan soveltamaan 
suosituimmuuslauseketta ( most-favoured-customer clause ). Samanlaisilla välillisillä 
keinoilla ja samoilla ”kannustavilla” toime npiteillä voidaan saada enimmäishinnat tai 
ohjehinnat toimimaan kuten jälleenmyyn tihinnan määrääminen. Jos toimittaja 
käyttää tiettyä kannustavaa toimenpidettä tai antaa os tajalle ohjehinnastot tai 
enimmäishinnastot, tämän ei kuitenkaan yksinään katsota johtavan jälleenmyynti-hinnan määräämiseen. 
49) Edustussopimusten tapauksessa päämies yleensä määrää myyntihinnan, koska 
kauppaedustajasta ei tule tavaroiden omis tajaa. Jos sopimusta ei kuitenkaan voida 
pitää edustussopimuksena 101 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi (ks. 12–21 kohta), 
velvoite, joka estää kaupp aedustajaa jakamasta provisi otaan tai rajoittaa sen 
jakamista asiakkaan kanssa, olipa provi sio sitten kiinteä tai muuttuva, kuuluu 
ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan a ala kohdassa tarkoitettuihin vakavimpiin 
kilpailurajoituksiin. Jotta voidaan välttää se , että sopimukseen si sällytetään tällainen 
vakavimpiin kuuluva rajoitus, kauppaedus tajan olisi saatav a vapaasti alentaa 
asiakkaan maksamaa todellista hintaa tämän alentamatta päämiehen tuloja
28. 
50) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b al akohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva 
rajoitus koskee sopimuksia tai yhdenmukaiste ttuja menettelytapoja, joiden suorana 
tai välillisenä tarkoituksena on rajoitt aa sopimuspuolena olevan ostajan tai sen 
asiakkaiden harjoittamaa myyntiä, kun rajoitu kset koskevat alue ita tai asiakkaita, 
joille ostaja tai sen asia kkaat voivat myydä sopimust avaroita tai -palveluita. 
Tällainen vakavimpiin kuuluva rajoitus liittyy markkinoiden jakamiseen alueittain tai 
asiakasryhmittäin. Rajoitus voi johtua suorista  velvoitteista, kuten velvoitteesta olla 
myymättä tietyille asiakkaille tai asiakkaille  tietyillä alueilla taikka velvoitteesta 
ohjata tällaisilta asiakkailta saadut tilaukset  muille jakelijoille. Se voi johtua myös 
välillisistä toimenpiteistä, joilla jakelij aa kannustetaan olemaan myymättä tällaisille 
asiakkaille ja joita ovat  esimerkiksi kieltäytymin en myöntämästä bonuksia tai 
alennuksia tai niiden vähentäminen, to imitusten lopettaminen, toimitusmäärien 
vähentäminen tai niiden rajo ittaminen alueelle tai asia kasryhmälle, johon jakelijalla 
on yksinoikeus, sopimuksen irtisanomis ella uhkaaminen, korkeamman hinnan 
veloittaminen vientiin tar koitetuista hyödykkeistä, rajoit usten asettaminen viennin 
osuudelle myynnistä tai velvoitteet siirtää osa voitosta toimittajalle. Se voi myös 
perustua siihen, että toimittaja ei ta rjoa unioninlaajuista takuuhuoltoa, jonka 
puitteissa kaikilla jakelijo illa on yleensä velvollisuu s tarjota takuuhuoltoa ja 
toimittaja maksaa niille korvauksen tästä palvelusta, myös suhteessa hyödykkeisiin, 
joita muut jakelijat ovat myyneet niiden alueelle29. Tällaisia käytäntöjä pidetään vielä 
                                                 
28 Ks. esimerkiksi komission päätös 91/562/ETY asiassa IV/32.737 Eirpage , EYVL L 306, 7.11.1991, 
s. 22, erityisesti johd anto-osan 6 kappale. 
29 Jos toimittaja päättää olla maksamatta jakelijoilleen korvausta unioninlaajuisen takuuhuollon puitteissa 
tarjotuista palveluista, kyseisten jakelijoiden kanssa saatetaan sopia siitä, että jakelija, joka myy 
osoitetun alueen ulkopuolella, joutuu maksamaan alueellisesti toimivaltaiselle jakelijalle tarjottavien 
palveluiden kustannuksiin ja kohtuulliseen voittoon perustuvan palkkion. Tämäntyyppistä järjestelyä ei 
 
FI 22   FI todennäköisemmin ostajan myynnin rajoittamisena, jos niihin yhdistetään toimittajan 
valvontajärjestelmä, jolla pyritään varmistam aan toimitettujen tava roiden todellinen 
kohde ja joka voidaan toteuttaa esimerki ksi erilaisten pakkausmerkintöjen tai 
sarjanumerojen käytön muodossa. Toim ittajan tuotenimen esillepanoon liittyviä 
jälleenmyyjän velvoitteita ei kuitenkaan pidetä vakavimpiin rajoituksiin kuuluvina. 
Koska 4 artiklan b alakohta koskee vain ostajan tai sen asiakkaiden harjoittamaan 
myyntiin kohdistuvia rajoituksia, tämä merkitsee, että toimittajan myyntiin 
kohdistuvien rajoitusten ei myöskään ka tsota kuuluvan vakavimpiin rajoituksiin. 
Tämä ei kuitenkaan vaikuta siihen, mitä  59 kohdassa todetaan varaosien myynnistä 
ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan e al akohdan kannalta. Ryhmäpoikkeusasetuksen 
4 artiklan b alakohdan soveltaminen ei vaikuta ostajan sijoittautumispaikkaa 
koskevaan rajoitukseen. Näin ollen ryhmäpoi kkeusasetuksen soveltamisesta saatavaa 
etua ei menetetä, jos sovitaan, että ostaja rajoittaa myyntipisteensä ja varastonsa tiettyyn osoitteeseen, pai kkaan tai alueeseen. 
51) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdan vakavimmista rajoituksista on 
neljä poikkeusta. Mainitun 4 artikla n b alakohdan i alakohdan mukaisen 
ensimmäisen poikkeuksen perusteella toimittaja voi rajoittaa sopimuspuoliin 
kuuluvan ostajan aktiivista myyntiä alueel le tai asiakasryhmälle, johon toisella 
ostajalla on yksinoikeus tai jonka toim ittaja on varannut itse lleen. Ostajalla on 
yksinoikeus alueeseen tai asiakasryhmään silloin kun toimittaja sopii myyvänsä hyödykettään vain yhdelle jakelijalle myytäv äksi tietyllä aluee lla tai tietylle 
asiakasryhmälle ja yksinmyyjä on suojattu toimittajan muiden ostajien aktiiviselta myynniltä alueelleen tai asiakasryhmälleen  unionissa, toimittajan harjoittamasta 
myynnistä riippumatta. Toimittaja voi yhdist ää yksinmyyntialueen ja yksinoikeuteen 
perustuvan asiakasryhmän esimerkiksi nimittämällä tietylle asiakasryhmälle tietyllä alueella yksinmyyjän. Yksinmyyntialueen tai yksinoikeuteen perustuvan asiakas-
ryhmän suojelun on kuitenkin mahdollistettava  passiivinen myynti kyseisille alueille 
tai asiakasryhmille. Ryhmäpoikkeusasetuksen  4 artiklan b alakohtaa soveltaessaan 
komissio tulkitsee aktiivisen ja passiivisen myynnin seuraavasti: 
a) ’Aktiivisella myynnillä’ tarkoitetaan aktiivista yhteydenottoa yksittäisiin 
asiakkaisiin esimerkiksi suoramainonnan, kuten pyytämättä lähetettyjen sähköpostiviestien, tai asiakaskäyntien kautta, aktiivista yhteydenottoa 
johonkin asiakasryhmään tai asiakkaisiin tietyllä alueella harjoittamalla 
mainontaa tiedotusvälineissä, internetissä tai muuta myynninedistämistä, joka 
on suunnattu nimenomaan kyseiselle asiaka sryhmälle tai asiakkaille kyseisellä 
alueella. Mainonta tai myynninedistäm inen, joka on ostajan kannalta 
houkuttelevaa vain siinä tapauksessa, et tä ostaja tavoittaa (myös) tietyn 
asiakasryhmän tai asiakkaat tietyllä alue ella, katsotaan aktiiviseksi myynniksi 
kyseiselle asiakasryhmälle tai as iakkaille kyseisellä alueella.  
b) ’Passiivisella myynnillä’ tarkoitetaan vastaamista yksittäisten asiakkaiden 
omasta aloitteestaan tekemiin tiedusteluihin, mukaan lukien tavaroiden tai palveluiden toimittaminen näille asiakka ille. Sellaista yl eistä mainontaa tai 
myynninedistämistä pidetään passiivise na myyntinä, joka tavoittaa asiakkaat 
muiden jakelijoiden (yksinmyynti)aluei lla tai niiden asiakasryhmissä mutta 
                                                                                                                                                        
 
välttämättä katsota jakelijoiden alueen ulkopuolisen myynnin rajoittamiseksi (ks. ensimmäisen 
oikeusasteen tuomio asiassa T-67/01, JCB Service  v. komissio , Kok. 2004, s. II-49, 136 – 145 kohta). 
 
FI 23   FI joka on kohtuullinen keino tavoittaa asiakkaat noiden myyntialueiden tai 
asiakasryhmien ulkopuolella, esimerkiksi om alla alueella. Yleinen mainonta tai 
myynninedistäminen katsotaan kohtuul liseksi keinoksi tavoittaa kyseiset 
asiakkaat, jos ostajan kannattaisi toteutta a investoinnit myös siinä tapauksessa, 
että mainonnalla tai myynninedistämisellä  ei tavoitettaisi asiakkaita muiden 
jakelijoiden (yksinmyynti)alueilla tai asiakasryhmissä. 
52) Internet on tehokas työkal u, jolla voidaan tavoittaa useam pia erilaisia asiakkaita kuin 
silloin, kun käytetään vain perinteisempiä myyntimenetelmiä. Tämän vuoksi internetin käyttöä koskevia rajoituksia käsitellään (jälleen)myyntiin kohdistuvina 
rajoituksina. Jokaisen jakelijan on periaatteessa voitava käyttää internetiä hyödykkeiden myynnissä. Verkkosivuston käy ttöä pidetään yleensä passiivisena 
myyntinä, koska se on asiakkaiden kannalta  kohtuullisena pidettävä tapa tavoittaa 
jakelija. Verkkosivuston käytön vaikutukset  voivat ulottua jakelijan oman myynti-
alueen tai asiakasryhmän ulkopuolelle; se j ohtuu kuitenkin teknologias ta eli siitä, että 
internetiin on kaikkialta helppo pääsy. Jo s asiakas käy jakelijan verkkosivuilla ja 
ottaa yhteyttä jakelijaan ja tämä yhte ydenotto johtaa myyntiin ja toimitukseen, 
katsotaan, että kyse on passiiv isesta myynnistä. Tilanne on  sama myös silloin, kun 
asiakas osoittaa haluavansa jakelijalta auto maattisesti tietoa ja tämä johtaa myyntiin. 
Verkkosivuilla tai yhteydenpidossa käytettyje n kielivaihtoehtojen katsotaan itsessään 
olevan osa passiivista myyntiä. Komissi o katsoo tämän vuoksi, että esimerkiksi 
seuraavat rajoitukset voivat rajoittaa jakelijan mahdollisuuksia tavoittaa useampia 
erilaisia asiakkaita ja ovat siitä syystä passiiviseen myyntiin kohdistuvia vakavimpia 
rajoituksia: 
a) sopimus (yksin)myyjän kanssa siitä , että tämän on estettävä toisella 
(yksinmyynti)alueella sijaitsevia asia kkaita katselemasta verkkosivujaan tai 
asennettava verkkosivuilleen autom aattinen uudelleenreititys asiakkaiden 
siirtämiseksi valmistajan tai muiden (yksin)myyjien verkkosivuille. Tämä ei estä sopimista siitä, että jakelijan verkkosivuille asetetaan myös linkkejä 
muiden jakelijoiden ja/tai toimittajan verkkosivuille; 
b) sopimus (yksin)myyjän kanssa siitä, että tämän on lopetettava kuluttajien 
maksutapahtumat internetissä, kun he idän luottokorttiti edoistaan paljastuu 
osoite, joka ei sijaitse kyseisen  jakelijan (yksinmyynti)alueella; 
c) sopimus jakelijan kanssa siitä, et tä tämän on rajoitetta va internet-myynnin 
osuutta kokonaismyynnistään. Tämä ei estä  toimittajaa vaatimas ta, että ostaja 
myy fyysisen liikkeensä tehokkaan toimi nnan varmistamiseksi vähintään tietyn 
absoluuttisen määrän (arvon ta i volyymin mukaan) hyödykettä verkon 
ulkopuolella – asettamatta kuitenkaan ra joituksia jakelijan  verkkomyynnille – 
tai varmistamasta, että jakelijan verkkotoiminta noudattaa toimittajan jakelu-mallia (ks. 54 ja 56 kohta). Tämä vaadittu verkon ulkopuolisen myynnin absoluuttinen määrä voi olla sama kai kkien ostajien osal ta tai se voidaan 
määrittää erikseen kullekin ostajalle objektiivisten perusteiden mukaan, kuten ostajan koko verkostossa tai sen maantieteellinen sijaintipaikka; 
d) sopimus jakelijan kanssa siitä, että tämän on maksettava korkeampi hinta 
hyödykkeistä, jotka se aikoo jälleenmyydä  verkossa, kuin hyödykkeistä, jotka 
aiotaan jälleenmyydä verkon ulkopuolella. Tämä ei estä toimittajaa sopimasta ostajan kanssa kiinteästä maksusta (eli kyse ei ole vaihtuvamääräisestä 
 
FI 24   FI maksusta, jonka määrä kasvaa ver kon ulkopuolisesta myynnistä kertyneen 
liikevaihdon mukaan, sillä tämä katsottais iin välilliseksi kaksoishinnoitteluksi) 
ostajan verkon ulkopuolisen myynnin tai verkkomyynnin tukemiseksi. 
53) Sopimuspuolina olevien jakelijoiden internetin käyttöön kohdistuva rajoitus on 
ryhmäpoikkeusasetuksen mukainen siltä osin kuin internetissä tapahtuva myynninedistäminen tai internetin käyttö johtaisi aktiiviseen myyntiin esimerkiksi 
muiden jakelijoiden yksinmyyntialueille  tai asiakasryhmille. Komissio katsoo 
pääasiassa tietyille asiakkaille suunnatun verkkomainonnan aktiiviseksi myynniksi kyseisille asiakkaille. Esimerkiksi al uekohtaiset mainospalkit kolmansien 
verkkosivuilla ovat aktiivista myyntiä alue elle, joilla kyseiset mainospalkit näkyvät. 
Pyrkimykset tulla nähdyksi nimenomaan tietyllä alueella tai tietyssä asiakasryhmässä ovat aktiivista myyntiä kyseiselle alueelle  tai asiakasryhmälle. Esimerkiksi maksun 
suorittaminen hakuohjelmalle tai verkkomainont apalveluiden tarjoa jalle siitä, että 
mainos on nimenomaan tietyllä alueella  sijaitsevien käyttäjien nähtävissä, on 
aktiivista myyntiä kyseiselle alueelle. 
54) Toimittaja voi kuitenkin asettaa ryhmäpoikkeuksen perusteella tavaroidensa 
jälleenmyynnille internetissä tietyt laatuvaa timukset, aivan kuten toimittaja voi vaatia 
laatuvaatimusten noudattamista kaupassa  tai postimyynnissä ta i mainonnassa ja 
myynninedistämisessä yleensä. Tällä voi ol la merkitystä erityisesti valikoivassa 
jakelussa. Ryhmäpoikkeuksen perusteella to imittaja voi esimerkiksi vaatia, että 
jakelijoilla on käytettävissään yhdet tai useam mat fyysiset liike- ta i esittelytilat ennen 
kuin kyseisistä jakelijoista voi tulla sen jakelujärjestelmän jäseniä. Tällaiseen edellytykseen voidaan myös tehdä myöhemmin muutoksia ryhmäpoikkeuksen 
perusteella, paitsi jos muutosten tarkoit uksena on rajoittaa suoraan tai välillisesti 
jakelijoiden harjoittamaa verkkomyyntiä. To imittaja voi lisäksi vaatia, että sen 
jakelijat käyttävät kolmansien järj estelmiä sopimushyödykkeiden jakeluun 
ainoastaan niiden jakelijoiden internet in käyttöä koskevien vaatimusten ja 
edellytysten mukaisesti, joista on toimittajan ja jakelijoiden kesken sovittu. Esimerkiksi jos kolmannen järjestelmää käytetään jakelijan verkkosivujen 
ylläpitämiseen, toimittaja voisi vaatia, että asiakkaat eivät saa tulla jakelijan verkkosivuille sellaisen sivuston kautta, jo lle on merkitty kyseisen järjestelmän nimi 
tai logo. 
55) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan b alakohdassa vahvistetusta vakavimpiin 
kuuluvasta rajoituksesta on kolme muuta poikkeusta. Kaikki kolme poikkeusta 
mahdollistavat sekä aktiivisen että pass iivisen myynnin rajoittamisen. Ensimmäisen 
poikkeuksen perusteella on sallittua ra joittaa tukkukauppiaan  myyntiä loppu-
käyttäjille, jotta toimittaja voi pitää tukkukaupan ja vähi ttäiskaupan tasot erillään 
toisistaan. Tämä poikkeus ei kuitenkaan su lje pois sitä mahdollisuutta, että tukku-
kauppias voi myydä tietyille loppukäyttäji lle, kuten suuremmille loppukäyttäjille, 
muttei myyntiä (millekään) muulle loppukäyttä jälle. Toisen poikkeuksen perusteella 
toimittaja voi rajoittaa valikoivassa jakelujärjestelmässä toimivan valtuutetun jakelijan myyntiä kaupan portaasta riippuma tta valtuuttamattomille jakelijoille millä 
tahansa alueella, jolla järjestelmää tällä hetk ellä käytetään tai jolla  toimittaja ei vielä 
myy sopimushyödykkeitä (4 artiklan b alakohd an iii alakohdassa tarkoitettu alue, 
jolla toimittaja on päättänyt soveltaa kyseistä järjestelmää). Kolmannen poikkeuksen perusteella toimittaja voi rajoittaa sella isen komponenttien ostajan jälleenmyyntiä 
toimittajan kilpailijoille, jolle toim itettavat komponentit on tarkoitettu 
sisällytettäviksi hyödykkeisiin. ’Komponentilla’ tarkoitetaan kaikkia välituotteita ja 
 
FI 25   FI ’hyödykkeisiin sisällyttämisellä’ tarkoite taan minkä tahansa tuotantopanoksen 
käyttöä tavaroiden tuottamiseen. 
56) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan c al akohdassa tarkoitettu vakavimpiin kuuluva 
rajoitus sulkee pois rajoituksen, jolla rajoit etaan valikoivan jakeluverkoston jäsenten 
aktiivista tai passiivista myyntiä loppukäyttäji lle, riippumatta siitä, ovatko kyseiset 
loppukäyttäjät elinkeinonharjo ittajia vai kuluttajia. Tä mä ei kuitenkaan rajoita 
mahdollisuutta kieltää jakeluverkoston jäsentä toimimasta valtuuttamattomassa sijoittautumispaikassa. Ryhmäpoikkeusas etuksen 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan 
määritelmän mukaisessa valikoivassa jakelujärjestelmässä toimiville jälleenmyyjille ei voida asettaa rajoituksia sen suhtee n, millaisille käyttäjille tai käyttäjien 
hankinnoista vastaaville kauppaedustajille ne  myyvät, lukuun ottamatta tilanteita, 
joissa on kyse toisaalla käytettävän yksinmyyntijärjestelmän suojaamisesta (ks. 51 kohta). Valikoivassa jakelujärjeste lmässä toimivilla jälleenmyyjillä olisi 
oltava vapaus harjoittaa sekä  aktiivista että passiivista myyntiä – myös internetin 
kautta – kaikille loppukä yttäjille. Sen vuoksi komissio pitää vakavimpina 
rajoituksina velvoitteita , jotka saavat valtuutetut jäll eenmyyjät luopumaan internetin 
käytöstä useampien erilaisten asiakkaiden  tavoittamiseksi, asettamalla verkko-
myynnille perusteita, jotka eivät yleisest i ottaen vastaa liiketiloissa myynnille 
asetettuja perusteita. Tämä ei tarkoita sitä, että verkkomyynnille ja verkon ulkopuolella tapahtuvalle myynnille  asetettujen perusteiden olisi oltava täysin samat, 
vaan että niillä olisi pyrittävä samoihin  tavoitteisiin ja saavutettava toisiinsa 
verrattavissa olevia tuloksia ja perustei den välisen eron on perustuttava näiden 
kahden jakelutavan erilaiseen luontees een. Esimerkiksi estääkseen myynnin 
valtuuttamattomille jälleenmyyjille toimittaja voi vaatia valtuutettuja jälleenmyyjiään myymään yksittäiselle loppukäyttäjälle va in enintään tiet yn määrän sopimus-
hyödykkeitä. Tämän vaatimuksen on mahdollisesti oltava tiukempi verkkomyynnin tapauksessa sen mukaan, onko valtuuttamatto man jälleenmyyjän helpompi hankkia 
kyseiset hyödykkeet inte rnetin kautta. Sen on vastaavas ti ehkä oltava tiukempi myös 
verkon ulkopuolella tapahtuvan myynnin tapauksessa, jos hyödykkeet on helpompi 
hankkia fyysisestä liikkees tä. Varmistaakseen, että sopimushyödykkeet toimitetaan 
ajoissa, toimittaja voi määrätä, että  verkon ulkopuolella myytävät hyödykkeet on 
toimitettava välittömästi. Jos verkkom yynnille ei voida asettaa samanlaista 
vaatimusta, toimittaja voi määrittää sille ti etyt noudatettavissa olevat toimitusajat. 
Verkkomyynnin osalta voidaan joutua asettamaan myynnin jä lkeisiin tukipalveluihin 
liittyviä erityisvaatimuksia, jotka koskeva t asiakkaiden palauttamista hyödykkeistä 
aiheutuvien kustannusten katta mista ja turvallisten maks ujärjestelmien käyttöä. 
57) Alueella, jolla toimittaja käyttää valikoivaa jakelua, tätä järjestelmää ei voida 
yhdistää yksinmyyntiin, sillä se johtaisi jälleenmyyjien harjoittaman aktiivisen tai passiivisen myynnin rajoittamiseen el i ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 
c alakohdan mukaiseen vakavimpaan rajoitukseen. Myyjän mahdollisuutta päättää liiketilojensa sijainnista voidaan tästä poiketen kuitenkin rajoittaa. Valtuutettuja jälleenmyyjiä voidaan estää harjoittamasta liiketoimintaansa muista tiloista käsin tai avaamasta uutta liikettä muualle. Jakelija n oman verkkosivuston käyttöä ei tässä 
yhteydessä voida rinnastaa uuden liikkeen avaamiseen muualle. Jos jälleenmyyjän 
myyntipiste on liikkuva, voidaan määritellä  alue, jonka ulkopuolella kyseistä myynti-
pistettä ei saa käyttää. Toimittaja voi lisäksi sitoutua toimittamaan vain yhdelle 
jälleenmyyjälle tai rajalliselle määrälle jä lleenmyyjiä tietyllä osalla aluetta, jolla 
valikoiva jakelujärjestelmä on käytössä. 
 
FI 26   FI 58) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan d al akohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva 
rajoitus koskee ristikkäisten toimitusten rajoittamista valikoivaan jakelujärjestelmään kuuluvien valtuutettujen jake lijoiden välillä. Sopim uksen tai yhdenmukaistetun 
menettelytavan suorana tai vä lillisenä tarkoituksena ei saa olla sopimushyödykkeiden 
aktiivisen tai passiiv isen myynnin estäminen tai rajoitt aminen valtuutettujen jälleen-
myyjien välillä. Valtuutettujen jakelijo iden on voitava ostaa sopimushyödykkeitä 
vapaasti muilta jakeluverkostoon kuuluvilta va ltuutetuilta jakelijoil ta, jotka toimivat 
joko samalla tai eri kaupan portaalla. Vali koivaa jakelua ei siten voida yhdistää 
vertikaalisiin rajoituksiin, joilla pyritään pakottamaan jakelijat hankkimaan sopimus-
hyödykkeet yksinomaan tietystä lähteestä. Se merkitsee myös sitä, että valikoivassa 
jakeluverkostossa ei voida asettaa ra joituksia valtuutettujen tukkukauppiaiden 
oikeudelle myydä hyödykkeitä valtuutet uille vähittäi skauppiaille. 
59) Ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan e al akohdassa vahvistettu vakavimpiin kuuluva 
rajoitus koskee sopimuksia , joilla estetään loppukä yttäjiä, riippumattomia 
korjausliikkeitä ja huoltopalveluiden tarj oajia hankkimasta tai rajoitetaan niiden 
mahdollisuuksiaan hankkia varaosia suoraan osien valmistajalta. Varaosien valmistajan ja kyseiset varaosat om aan hyödykkeeseensä sisällyttävän ostajan 
(OEM-valmistaja eli original equipment ma nufacturer) väliset sopimukset eivät saa 
suoraan tai välillisesti estää tai rajoittaa valmistajan oike utta myydä kyseisiä varaosia 
loppukäyttäjille, riippumattomille korjausliik keille tai huoltopalvel uiden tarjoajille. 
Välillisistä rajoituksista voi olla kyse erityisesti silloin, kun rajoitukset kohdistuvat varaosien toimittajan mahdollisuuteen tarjota sellaista teknistä ti etoa tai sellaisia 
erityislaitteita, jotka ovat välttämättö miä, jotta käyttäjät, riippumattomat 
korjausliikkeet tai huoltopalveluiden tarj oajat voivat käyttää kyseisiä varaosia. 
Sopimuksessa voidaan kuitenkin asettaa rajoituksia varaosien toimittamiselle korjausliikkeille tai huoltopalveluiden tarjoajille, jotka OEM-valmistaja on 
valtuuttanut hoitamaan omien tavaroidensa korjaukset tai huollon. Toisin sanoen 
OEM-valmistaja voi vaatia, että sen oma korjaus- ja huoltoverkosto ostaa varaosat 
siltä. 
4. Yksittäiset vakavimpiin k uuluvat myyntirajoitukset,  jotka saattavat jäädä 
101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle tai täyttää 101 artiklan 
3 kohdan edellytykset 
60) Vakavimmat rajoitukset saattavat poi kkeustapauksissa olla objektiivisesti 
tarkasteltuna tarpeellisia kyseisenlaisen ta i kyseisenlaatuisen sopimuksen kannalta
30 
ja jäädä sen vuoksi 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Esimerkiksi 
vakavampi rajoitus voi olla objektiiv isesti tarkasteltuna tarpeellinen sen 
varmistamiseksi, että yleistä kieltoa olla  myymättä vaarallisia aineita tietyille 
asiakkaille turvallisuussyis tä tai terveydelli sistä syistä noudatetaan. Yksittäis-
tapauksissa yritykset voiva t lisäksi puolustautua ve toamalla tehokkuusetuihin 
101 artiklan 3 kohdan nojalla. Tässä jaksossa  esitetään esimerkkejä (jälleen)myynti-
rajoituksista. Jälleenmyyntihinnan määräämi sen osalta tätä kysymystä käsitellään 
VI.2.10 jaksossa. 
                                                 
30 Ks. komission tiedonanto – Suuntaviivat perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, 
18 kohta, EUVL C 101, 27.4.2004, s. 97. 
 
FI 27   FI 61) Jakelija, joka on ensimmäinen uutta tu otemerkkiä myyvä jakelija tai ensimmäinen 
olemassa olevaa tuotemerkkiä uusilla markkinoilla myyvä jakelija ja joka varmistaa siten todellisen pääsyn merkityksellisille  markkinoille, saattaa joutua tekemään 
huomattavia investointeja, jos niillä ei ollut aiemmin kysyntää kyseisenkaltaiselle hyödykkeelle yleisesti ottaen tai kyseisenka ltaiselle hyödykkeelle kyseisen tuottajan 
valmistamana. Kyseiset kulut saatta vat usein olla uponneita. Tällöin on 
todennäköistä, että jakelija ei tekisi jakeluso pimusta, jollei sitä suojata tietyksi ajaksi 
muiden jakelijoiden harjoittam alta (aktiiviselta ja) passiiviselta myynniltä alueelleen 
tai asiakasryhmälleen. Näin on esimerki ksi silloin, kun tiet yille kansallisille 
markkinoille sijoittautunut valmistaja siirt yy toisille kansallisille markkinoille ja tuo 
hyödykkeensä markkinoille yksinmyyjän avus tuksella ja kyseisen jakelijan on 
investoitava tuotemerkin saattamiseen nä ille uusille markkinoi lle ja sen aseman 
vakiinnuttamiseen kyseisillä markkinoill a. Jos jakelijan on tehtävä huomattavia 
investointeja käynnistääkseen toimintansa ja/tai kehittääkseen uusia markkinoita, 
muiden jakelijoiden kyseiselle alueelle tai asiakasryhmälle suuntaamaan passiiviseen myyntiin kohdistuvat rajoitukset, jotka ovat tarpeen, jotta kyseinen jakelija voi saada investointinsa takaisin, jäävät yleen sä 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan 
ulkopuolelle kahden ensimmäisen vuoden aikana  jaksolla, jolla kyseinen jakelija 
myy sopimustavaroita tai -palveluita kyseisellä alueella tai kyseiselle asiakas-ryhmälle, vaikka tällaisten vakavimpie n rajoitusten oletetaan yleensä kuuluvan 
101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. 
62) Jos kyseessä on uuden hyödykkeen kokeilu rajo itetulla alueella  tai rajoitetussa 
asiakasryhmässä tai uuden hyödykkeen asteittainen saattaminen markkinoille, jakelijoille, jotka on nimetty my ymään hyödykettä kokeilumarkkinoilla tai 
osallistumaan asteittaisen markkinoilles aattamisen ensimmäiseen vaiheeseen tai 
ensimmäisiin vaiheisiin, voidaan asettaa aktiivista myyntiä koskevia rajoituksia, kun on kyse myynnistä kokeilumarkkinoiden ulk opuolelle tai markkinoille, joista 
hyödykkeen markkinoillesaattaminen aloi tetaan. Tämä ei kuulu 101 artiklan 
1 kohdan soveltamisalaan hyödykkeen kokeil uun tai markkinoille saattamiseen 
tarvittavan jakson aikana. 
63) Valikoivien jakelujärjestelmien tapauksessa valtuutettujen jakelijoiden välisiä 
ristikkäisiä toimituksia ei  yleensä saa rajoittaa (ks. 58 kohta). Jos eri alueille 
sijoittautuneet valtuutetut tukkukauppiaat ovat kuitenkin velvollisia investoimaan 
myynninedistämistoimintoihin omilla alueillaan tukeakseen valtuutettujen jälleen-
myyjien myyntitoimintaa ja vaadittujen my ynninedistämistoimintojen yksilöinti 
sopimuksessa on käytännössä vaikeaa, ra joitukset, jotka koske vat tukkukauppiaiden 
aktiivista myyntiä valtuutet uille jälleenmyyjille muiden tukkukauppiaiden alueilla ja 
joiden tarkoituksena on mahdollisen va paamatkustajuuden estäminen, saattavat 
yksittäistapauksissa täyttää 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. 
64) Sopimus jakelijan kanssa siitä, että  tämän on maksettava korkeampi hinta 
hyödykkeistä, jotka se aikoo jälleenmyydä  verkossa, kuin hyödykkeistä, jotka 
aiotaan jälleenmyydä verkon ulkopuolella  (kaksoishinnoittelu) on yleensä 
vakavimpiin kuuluva rajoitus (ks. 52 kohta) . Tällainen sopimus saattaa kuitenkin 
joissakin erityistapauksissa täyttää 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. Sellaisesta 
tapauksesta saattaa olla kyse, kun valmistaja  sopii tällaisesta ka ksoishinnoittelusta 
jakelijoidensa kanssa, koska verkkomyynti aiheuttaa valmistajalle huomattavasti korkeammat kustannukset kuin verkon ulkopuole lla tapahtuva myynti. Esimerkiksi, 
kun verkon ulkopuolella tapahtuvaan myyntiin  sisältyy yleensä jakelijan tarjoamat 
 
FI 28   FI asennuspalvelut toisin kuin verkkomyyntiin, ja jälkimmäisistä saatetaan esittää 
valmistajalle enemmän asiakasvalituks ia ja takuukorvaushakemuksia. Komissio 
harkitsee tässä yhteydessä myös, kuinka todennäköistä on, että kyseinen rajoitus 
rajoittaa myyntiä internetissä ja estää jakelijaa tavoittamasta useampia erilaisia asiakkaita. 
5. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisal an ulkopuolelle jäävät rajoitukset 
65) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan muka isesti tietyt velvoitteet jäävät ryhmä-
poikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuol elle, vaikka markkinaosuuden kynnys-
arvo ei ylittyisikään. Ryhmäpoikkeusaset usta sovelletaan ku itenkin muuhun osaan 
vertikaalista sopimusta, jos tämä osa voida an irrottaa velvoitteista, joille poikkeusta 
ei voida myöntää. 
66) Ensimmäisestä ulkopuolelle jäävästä velvoitteesta säädetään ryhmäpoikkeus-
asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja se koskee kilpa ilukieltovelvoitteita. 
Kilpailukieltovelvoitteet ovat järjestely itä, joiden seurauksena ostaja ostaa 
toimittajalta tai toimittajan osoittamalta muu lta yritykseltä yli 80 prosenttia sopimus-
tavaroiden tai -palveluiden  tai niiden kanssa korvat tavissa olevien hyödykkeiden 
ostojen kokonaismäärästä edellisen kalenterivuoden aikana (määritellään 
ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa), minkä vuoksi ostaja ei 
voi ostaa kilpailevia tavaroita tai palvel uita tai tällaiset ostot rajoittuvat alle 
20 prosenttiin kokonaisostoista. Jos sopimuksen tekoa edeltävältä vuodelta ei ole sen tekemisen jälkeisen ensimmäisen vuoden aika na käytettävissä l uotettavia tietoja 
ostajan ostomääristä, on käytettävä os tajan perusteltua arviota vuotuisista 
kokonaistarpeistaan. Tällaiset kilpailukieltovelv oitteet eivät kuulu ryhmäpoikkeus-
asetuksen soveltamisalaan, jo s niiden kesto on määrittämätön tai ylittää viisi vuotta. 
Ryhmäpoikkeusasetus ei myöskään kata k ilpailukieltovelvoitteita, jotka voidaan 
uusia viiden vuoden jälkeen hiljaisella sopimuksella (ks. 5 artiklan 1 kohdan 
toinen alakohta). Kilpailukieltovelvo itteille myönnetään yleensä poikkeusryhmä-
asetuksen mukaisesti, jos niiden kesto on enintään viisi vuotta eikä mikään estä ostajaa käytännössä luopumasta kilpail ukieltovelvoitteen nouda ttamisesta viiden 
vuoden jälkeen. Jos sopimuksessa esimerkiksi määrätään viiden vuoden kilpailukieltovelvoitteesta ja toimittaja  antaa ostajalle lainan, kyseisen lainan 
takaisinmaksu ei saisi estää ostajaa luopumasta käytännössä kilpailukielto-
velvoitteesta viiden vuoden jälkeen. Samoin jos toimittaja antaa ostajan käyttöön laitteita, jotka eivät liity suoraan toimittaja n ja ostajan väliseen suhteeseen, ostajalla 
olisi oltava mahdollisuus ostaa laitteet niiden käypään hintaan kilpailukielto-
velvoitteen päättyessä. 
67) Viiden vuoden kestorajoitust a ei sovelleta, jos ostaja jä lleenmyy tavarat tai palvelut 
”toimittajan omistamista tiloista ja omistamalta maa-alueelta tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole osta jaan sidoksissa, vuokraam ista tiloista ja 
vuokraamalta maa-alueelta käsin”. Tällaisissa  tapauksissa kilpailukieltovelvoite voi 
olla voimassa yhtä kauan kuin kyseine n myyntipiste on ostajan käytössä 
(ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 2 kohta). Tämä poikkeus perustuu siihen, että on 
tavallisesti kohtuutonta odottaa toimittaja n sallivan kilpailevien hyödykkeiden 
myynnin sen omistamista tiloista ja omistama lta maa-alueelta käsin ilman sen lupaa. 
Samoja periaatteita sovelle taan soveltuvin osin myös  silloin, kun ostaja toimii 
toimittajan omistamasta tai toimittajan sellaiselta kolmannelta, joka ei ole ostajaan sidoksissa, vuokraamasta liikkuvasta myyntipis teestä käsin. Tätä poikkeusta ei voida 
 
FI 29   FI myöntää sellaisille keinotekoisille omistusr atkaisuille, kuten maa-alueita ja tiloja 
koskevien omistusoikeuksien siirrolle jakeli jalta toimittajalle vain rajoitetun jakson 
ajaksi, joilla pyritään välttä mään viiden vuoden rajoitus. 
68) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään toisesta 
ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävästä ve lvoitteesta, joka koskee ostajaa koskevia 
kilpailukieltovelvoitteita s opimussuhteen päätyttyä. Tällaiset velvoitteet eivät 
tavallisesti kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen  soveltamisalaan, ellei velvoite ole 
välttämätön toimittajan ostajalle luovutta man taitotiedon suojaamiseksi, rajoitu 
myyntipisteeseen, jossa myyjä on toiminut sopimuskaudella, ja ole rajattu kestoltaan 
yhteen vuoteen (ks. ryhmäpoikkeusasetuksen  5 artiklan 3 kohta). Ryhmäpoikkeus-
asetuksen 1 artiklan 1 kohdan g alakohdan m ääritelmän mukaan taitotiedon on oltava 
”olennaista”, mikä tarkoittaa, että ”ta itotieto on merkittävää ja hyödyllistä ostajalle 
sopimuksessa tarkoitettujen tavaroiden ta i palveluiden käyttöä, myyntiä tai jälleen-
myyntiä varten”. 
69) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään kolmannesta 
ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävästä ve lvoitteesta, joka kos kee kilpailevien 
hyödykkeiden myyntiä valikoivassa jakelujä rjestelmässä. Ryhmäpoikkeusasetus 
kattaa valikoivan jakelujärjestelmän yhdistäm isen kilpailukieltove lvoitteeseen, millä 
estetään myyjiä jälleenmyymästä kilpailevi lla tuotemerkeillä varustettuja tuotteita 
yleensä. Jos toimittaja kuitenkin suoraan ta i välillisesti estää valtuutettuja jälleen-
myyjiään ostamasta tiettyjen kilpailevi en toimittajien hyödykkeitä jälleenmyyntiä 
varten, velvoite ei voi kuulua ryhmäpoi kkeusasetuksen soveltamisalaan. Tällaisen 
velvoitteen jättämisellä ryhmäpoikkeus asetuksen ulkopuolelle pyritään välttämään 
tilanne, jossa joukko toimittajia, jotka käyttävät samoja valikoivan jakelujärjestelmän myyntipisteitä, estää tiettyä kilpailijaa tai tiettyjä kilpai lijoita käyttämästä kyseisiä 
myyntipisteitä hyödykkeidensä jakelua varten (kilpailevan toimittajan sulkeminen markkinoilla, mikä on yksi kollektiivisen boikotin muodoista)
31. 
6. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään 
70) Ryhmäpoikkeusasetuksella myönnetään poikkeus vertikaalisille sopimuksille sillä 
ehdolla, että vertikaaliseen sopimukseen tai sopimuskäytäntöön ei sisälly mainitun asetuksen 4 artiklassa vahvistettuja va kavimmiksi katsottavia rajoituksia. Jos 
vertikaaliseen sopimukseen sisältyy yksi ta i useampi vakavimmista rajoituksista, 
koko sopimus menettää ryhmäpoikkeuksesta jo htuvan edun. Vakavimpia rajoituksia 
ei voi irrottaa muusta sopimuksesta. 
71) Sopimusyhteydestä irrottamista kosk evaa sääntöä sovellet aan kuitenkin ryhmä-
poikkeusasetuksen 5 artiklassa vahvistettu ihin ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle 
jääviin rajoituksiin. Sen vuoksi vertikaal inen sopimus jää ryhmäpoikkeuksen 
soveltamisalan ulkopuolelle ai noastaan niiltä osiltaan, jo tka eivät täyt ä 5 artiklassa 
vahvistettuja edellytyksiä. 
                                                
 
31 Välillisiä toimenpiteitä, joilla on tällainen poissulkeva vaikutus, käsitellään esimerkiksi komission 
päätöksessä 92/428/ETY asiassa IV/33.542 Parfum Givenchy , EYVL L 236, 19.8.1992, s. 11. 
 
FI 30   FI 7. Erilaisten hyödykkeiden jakelu saman jakelujärjestelmän kautta 
72) Jos toimittaja käyttää samaa jakelusopimusta useiden tavaroiden/palveluiden 
jakeluun, osa näistä voi kuulua markki naosuuden kynnysarvon perusteella ryhmä-
poikkeusasetuksen soveltamisalaan, osa ei. Tällaisessa tapauksessa ryhmäpoikkeus-
asetusta sovelletaan niihin tavaroihin ja palveluihin, jotka täyttävät soveltamista koskevat edellytykset. 
73) Ryhmäpoikkeusasetuksen ulkopuolelle jääviin  tavaroihin ja palveluihin sovelletaan 
tavanomaisia kilpailusääntöjä, mikä merkitsee seuraavaa: 
a) ryhmäpoikkeusta ei myönnetä mutta  sopimusta ei myöskään oleteta 
lainvastaiseksi; 
b) jos 101 artiklan 1 kohtaa rikotaan tavall a, jolle ei voida myöntää poikkeusta, 
harkitaan, voidaanko kilpailuongelm a ratkaista asianmukaisin korjaus-
toimenpitein nykyisen jakelujärjestelmän puitteissa; 
c) jos tällaisia korjaustoimenpiteitä ei ole, toimittajan on tehtävä muita jakelu-
järjestelyitä. 
Tällainen tilanne voi syntyä myös , jos osa hyödykkeistä kuuluu 102 artiklan 
soveltamisalaan ja osa ei. 
IV. RYHMÄPOIKKEUKSEN
 PERUUTTAMINEN  JA RYHMÄPOIKKEUS-
ASETUKSEN  SOVELTAMATTA  JÄTTÄMINEN 
1. Peruuttamismenettely 
74) Ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuva lainm ukaisuuden olettama voidaan peruuttaa, jos 
vertikaalinen sopimus tarkasteltuna joko erikseen tai yhdessä kilpailevien toimittajien tai ostajien noudattamien samanlaisten sopimusten kanssa kuuluu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ei kä täytä kaikkia 101 artiklan 3 kohdan 
edellytyksiä. 
75) Edellytykset 101 artiklan 3 kohdan soveltami selle voivat jäädä täyttymättä erityisesti 
silloin, jos pääsy merkityksellisille markki noille tai kilpailu niillä rajoittuu 
merkittävästi kilpailevien toimittajien tai ostajien samankaltaisten vertikaalisten sopimusten rinnakkaisten verkostojen kumulatiivisen vaikutuksen vuoksi. Vertikaalisten sopimusten rinnakkaisia verkostoja pidetään samankaltaisina, jos niiden sisältämien rajoitusten vaikutukset  markkinoilla ovat sama nlaiset. Tällainen 
tilanne voi syntyä esimerkiksi, jos tietyt toimittajat käyttävät tietyillä markkinoilla 
puhtaasti laadullista valikoivaa jakelua ja muut toimittajat käyttävät määrällistä 
valikoivaa jakelua. Tällainen tilanne voi  syntyä myös silloin, kun laadullisten 
perusteiden kumulatiivinen käyttö tie tyillä markkinoilla sulkee tehokkaammat 
jakelijat markkinoiden ulkopuolel le. Tällaisessa tapauksessa  arvioinnissa on otettava 
erikseen huomioon kummankin sopimusver koston kilpailunvastaiset vaikutukset. 
Tarvittaessa peruuttaminen voi kohdistua vain tiettyyn laadulliseen perusteeseen tai 
vain valtuutettujen jakelijoiden lukum äärää koskeviin määrällisiin rajoituksiin. 
 
FI 31   FI 76) Vastuun kilpailunvastaisest a kumulatiivisesta vaikutukses ta voidaan katsoa kuuluvan 
vain niille yrityksille, jotka osallistuvat siihen tuntuvalla osuude lla. Jos yritysten 
osuus kumulatiivisesta vaikutuksesta on me rkityksetön, niiden tekemät sopimukset 
eivät kuulu 101 artiklan 1 kohdassa m äärätyn kiellon soveltamisalaan32 eikä niihin 
sen vuoksi sovelleta peruuttamismenettelyä. Yritysten osuus arvioidaan 128-229 kohdassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti. 
77) Kun peruuttamismenettelyä sovelletaa n, komission tehtävänä on todistaa, että 
sopimus kuuluu 101 artiklan 1 kohdan sovelta misalaan eikä täytä yhtä tai useampaa 
101 artiklan 3 kohdan edellytyksistä. Pe ruuttamispäätöksellä voi olla vain ex nunc 
-vaikutus, mikä tarkoittaa sitä, että sopimuksille myönnetty poikkeus on voimassa 
siihen asti kunnes peruuttaminen tulee voimaan. 
78) Kuten ryhmäpoikkeusasetuksen johdanto-o san 14 kappaleessa t odetaan, jäsenvaltion 
kilpailuviranomainen voi peruuttaa ryhm äpoikkeusasetuksesta johtuvan edun, jos se 
katsoo, että vertikaalis ella sopimuksella on sen alue ella tai osalla sen aluetta 
kilpailunvastaisia vaikutuksia, ja kysei sellä alueella on kaikki erillisten 
maantieteellisten markkinoiden piirteet . Komissiolla on yksinomainen valta 
peruuttaa ryhmäpoikkeusasetuksesta johtuva etu sellaisten vertikaalisten rajoitusten 
suhteen, jotka rajoittavat kilpailua merkit yksellisillä maantieteellisillä markkinoilla, 
jotka ovat laajemmat kuin yhden jäsenv altion alue. Jos merkitykselliset 
maantieteelliset markkinat muodostuvat yhden jäsenvaltion alueesta tai sen osasta, 
sekä komissiolla että kyseis ellä jäsenvaltiolla on rinnakkainen toimivalta peruuttaa 
ryhmäpoikkeus. 
2. Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen 
79) Ryhmäpoikkeusasetuksen 6 artiklassa annetaan komissiolle mahdollisuus jättää 
asetuksella ryhmäpoikkeusasetuksen ul kopuolelle samankaltaisten vertikaalisten 
rajoitusten rinnakkaiset verkos tot, jos ne kattavat yli 50 prosenttia merkityksellisistä 
markkinoista. Tällainen toimenpide ei kohdistu yksittäisiin yrityksiin vaan koskee 
kaikkia yrityksiä, joiden sopimukset määritellään ryhmäpoikkeusasetuksen 
soveltamatta jättämisestä annetussa asetuksessa. 
80) Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen merkitsee päät östä siitä, että yks ittäinen yritys on 
rikkonut 101 artiklaa, mutta 6 artiklan noj alla annettavan asetuksen seuraus on 
ainoastaan se, että ryhmäpoikkeusasetuksen  soveltamisesta johtuva etu poistetaan 
kyseisten rajoitusten ja markkinoiden osal ta ja 101 artiklan 1 ja 3 kohdan täysi-
määräinen soveltaminen palautetaan. Se n jälkeen kun on annettu asetus, jossa 
todetaan, että ryhmäpoikkeusasetusta ei s ovelleta tiettyihin vertikaalisiin rajoituksiin 
tietyillä markkinoilla, 101 ar tiklan soveltamista yksittäi siin sopimuksiin ohjataan 
unionin tuomioistuimen ja unionin yleise n tuomioistuimen oikeuskäytännössä 
kehitetyillä perusteilla sekä komission tie donannoilla ja aikaisemmilla päätöksillä. 
Komissio tekee tarvittaessa yksittäistapa usta koskevan päätöksen, jossa voidaan 
antaa ohjeistusta kaikille kyseisill ä markkinoilla toimiville yrityksille. 
                                                
 
32 Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-234/89, Stergios Delimitis  v. Henninger Bräu AG , 
Kok. 1991, s. I-935. 
 
FI 32   FI 81) Kun lasketaan markkinoiden 50 prosentin  kattavuusastetta, on otettava huomioon 
jokainen rajoituksia – tai rajoitusten yhdist elmiä – sisältävä vertikaalisten sopimusten 
verkosto, jolla on markkinoilla samanlai sia vaikutuksia. Ryhmäpoikkeusasetuksen 
6 artiklassa komissiota ei velvoiteta to imimaan aina, kun 50 prosentin kattavuusaste 
ylittyy. Yleensä soveltamatta jättäminen  on tarkoituksenmukaista, jos pääsy 
merkityksellisille markkinoille tai niillä käytävä kilpailu tode nnäköisesti rajoittuu 
tuntuvasti. Näin voi käydä erityisesti sill oin, jos yli 50 pros enttia markkinoista 
kattavat valikoivan jakelun rinnakkaiset  verkostot todennä köisesti sulkevat 
markkinat käyttämällä valintaperusteita, joit a kyseisten tavaroiden luonne ei edellytä 
tai jotka syrjivät tiettyjä jakelumuotoja, joiden avulla kyseisiä tavaroita voitaisiin myydä. 
82) Arvioidessaan tarvetta  soveltaa ryhmäpoikkeusas etuksen 6 artiklaa komissio 
harkitsee, olisiko ryhmäpoikkeuksen yks ittäinen peruuttaminen tarkoituksen-
mukaisempi keino korjata tilanne. Tämä voi riippua erityisesti kumulatiivisia 
vaikutuksia markkinoilla aiheuttavien kilpaile vien yritysten määrästä tai siitä, kuinka 
moniin maantieteellisiin  markkinoihin vaikut us kohdistuu unionissa. 
83) Jokaisessa ryhmäpoikkeusasetuksen 6 artiklassa tarkoitetussa asetuksessa on 
vahvistettava selkeästi sen soveltamisal a. Sen vuoksi komission on määriteltävä 
asian kannalta merkitykselliset tuotemarkkinat ja maantieteelliset markkinat ja lisäksi 
sen on ilmoitettava, millaiseen vertikaaliseen rajoitukseen ryhmäpoikkeusasetusta ei enää sovelleta. Viimeksi mainitun tekijän osalta komissio voi mukauttaa asetuksensa 
soveltamisalaa sen mukaan, mihin kilpa iluongelmaan se haluaa puuttua. Vaikka 
yhden tuotemerkin määräämistä koskevien jä rjestelyiden arvioinnissa esimerkiksi 
otetaan huomioon kaikki rinnakkaiset verkot sen selvittämiseksi, kohdistuuko 
vaikutus 50 prosenttiin markkinoista, komissio voi rajoittaa ryhmäpoikkeuksen 
soveltamatta jättämisestä annettavan asetuksen soveltamisalan vain tietyn keston ylittäviin kilpailuki eltovelvoitteisiin. Lyhyt kestoisiin tai vähe mmän rajoittaviin 
sopimuksiin ei sen vuoksi välttämättä puutut a, koska niistä ai heutuva markkinoiden 
sulkeminen on vähäisempää. Vastaavasti kun markkinoilla harjoitetaan valikoivaa 
jakelua yhdistettynä lisärajoit uksiin, kuten kilpailukieltoihin  tai ostajalle asetettuihin 
määrällisiin velvoitteisiin, ryhmäpoikkeusaset uksen soveltamatta jättämisestä annettu 
asetus voidaan kohdistaa pelkästään tä llaisiin lisärajoituksiin. Komissio voi 
tarvittaessa myös antaa ohjeistusta täsm entämällä tietyssä markkinatilanteessa 
sovellettavan markkinaosuustas on, jonka alittuessa  yksittäisen yrityksen ei katsota 
edistävän merkittävästi kumulatiivista vaikutusta. 
84) Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta sopimusten ja 
yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 2 päivänä maaliskuuta 1965 annetun neuvoston asetuksen N:o 19/65/ETY
33 nojalla komission on vahvistettava vähintään 
kuuden kuukauden siirtymäaika ennen kuin ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta 
jättämisestä annettua asetusta aletaan soveltaa. Tämän pitäisi antaa yrityksille riittävästi aikaa mukauttaa sopimuksi aan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta 
jättämisestä annetun asetuksen mukaisesti. 
                                                
 
33 EYVL 36, 6.3.1965, s. 533/65. English special edition: Series I Chapter 1965-1966, p. 35. 
 
FI 33   FI 85) Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jä ttämisestä annettu asetus ei vaikuta 
kyseisille sopimuksille myönnettyyn poikkeukseen soveltamispäivää edeltävän jakson osalta. 
V. MARKKINOIDEN
 MÄÄRITTELEMINEN  JA MARKKINAOSUUKSIEN  
LASKEMINEN 
1. Merkityksellisten markkinoiden määritel mästä annettu komission tiedonanto 
86) Merkityksellisten markkinoiden määritel mästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta 
annetussa komission tiedonannossa34 selvennetään sääntöjä, perusteita ja todisteita, 
joita komissio käyttää tarkastellessaan markkinoiden määrittelemiseen liittyviä seikkoja. Tiedonantoa ei käs itellä näissä suuntaviivoissa tarkemmin, mutta  sitä olisi 
käytettävä perustana markkinoiden määritte lyssä. Näissä suuntaviivoissa käsitellään 
vain vertikaalisten rajoitusten yhteydessä ilmeneviä erityisiä seikkoja, joita ei 
käsitellä mainitussa tiedonannossa. 
2. Ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetyn  30 prosentin markkinaosuuden kynnys-
arvon laskemisen kannalta merkitykselliset markkinat 
87) Ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan kannalta sekä toimittajan että ostajan markkina-
osuudet ovat ratkaisevia määritettäessä , sovelletaanko ryhmäpoikkeusta. Jotta 
ryhmäpoikkeusasetusta voidaan soveltaa, toimittajan markkinaosuus markkinoilla, 
joilla se myy sopimushyödykkeitä ostajalle,  ja ostajan markkinaosuus markkinoilla, 
joilla se ostaa sopimushyödykkeitä, saavat ku mpikin olla enintään 30 prosenttia. 
Pienten ja keskisuurten yritysten välisten sopimusten tapauksessa ei yleensä ole 
tarpeen laskea markkinaosuuksia (ks. 11 kohta). 
88) Yrityksen markkinaosuuden laskeminen  edellyttää niiden merkityksellisten 
markkinoiden määritystä, joilla kyseinen yr itys myy ja vastaavasti ostaa sopimus-
hyödykkeitä. Tätä varten on määriteltävä merkit ykselliset maantietee lliset markkinat 
ja merkitykselliset tuotemarkkinat. Merkityks elliset tuotemarkkinat käsittävät kaikki 
tavarat tai palvelut, joita ostajat pitävät keskenään vaihdettavina niiden ominaisuuksien, hintojen ja käyttötar koituksen perusteella . Merkitykselliset 
maantieteelliset markkinat käsittävät aluee n, jolla kyseiset yrit ykset osallistuvat 
kyseisten tavaroiden tai palveluiden tarj ontaan ja kysyntään, jolla kilpailuolosuhteet 
ovat riittävän homogeeniset ja joka voidaan  erottaa ympäröivistä maantieteellisistä 
alueista erityisesti sen vuoksi,  että kilpailu edellytykset kyseisillä alueilla ovat selvästi 
erilaiset. 
89) Tuotemarkkinoiden määritelmä riippuu en sisijaisesti korvattavuudesta ostajien 
näkökulmasta. Kun toimitettavaa hyödyke ttä käytetään muiden hyödykkeiden 
tuotantopanoksena eikä se yleensä ole tunnistettavissa  lopputuotteessa, 
tuotemarkkinat määritellään tavallisesti välittömien ostajien mieltymysten mukaan. Ostajien asiakkailla ei yleensä ole voimakkaita mieltymyksiä ostajien käyttämien tuotantopanosten suhteen. Yleensä tuotant opanoksen toimittajan ja ostajan sopimat 
vertikaaliset rajoitukset koske vat vain välituotteen myyntiä ja ostoa eivätkä siitä 
saatavan hyödykkeen myyntiä. Jos kys eessä on lopputuotteiden jakelu, 
                                                
 
34 EYVL C 372, 9.12.1997, s. 5. 
 
FI 34   FI loppukuluttajien mieltymykset tavallisesti vai kuttavat siihen tai määräävät sen, mitkä 
ovat välittömän ostajan kannalta korv aavia hyödykkeitä. Toimiessaan jälleen-
myyjänä jakelija ei voi olla ottamatta huomioon loppu kuluttajien mieltymyksiä 
ostaessaan lopputuotteita. Jakelutasolla ve rtikaaliset rajoituks et koskevat lisäksi 
yleensä toimittajan ja ostajan välis en hyödykkeiden myynnin lisäksi myös 
hyödykkeiden jälleenmyyntiä. Koska erilaise t jakelumuodot yleensä kilpailevat 
keskenään, markkinoita ei yleensä määrite llä käytettävän jakelumuodon perusteella. 
Kun toimittajat myyvät yleensä kokonaista tuotelajitelmaa, koko tuotelajitelma voi määrittää tuotemarkkinat, jos ostaja  pitää korvaavina hyödykkeinä koko tuote-
lajitelmaa eikä yksittäisiä hyödykkeitä. Kosk a jakelijat ovat ammattimaisia ostajia, 
maantieteelliset tukkumarkkinat ovat yleen sä laajemmat kuin vähittäismarkkinat, 
joilla hyödykkeen jälleenm yynti loppukuluttajille tapaht uu. Tämä johtaa usein 
kansallisten markkinoiden tai laajempien  maantieteellisten tukkumarkkinoiden 
määrittelemiseen. Myös vähittäismarkkinat voivat kuitenkin olla laajemmat kuin alue, jolta loppukuluttajat etsivät tietty ä hyödykettä, jos markkinaolosuhteet ovat 
homogeeniset ja paikalliset tai alueelliset asiakaspiirit ovat päällekkäiset. 
90) Jos vertikaalisessa sopimuksessa on kol me osapuolta, joista jokainen toimii kaupan 
eri portaalla, kunkin osapuolen markkinaosuus  saa olla enintään 30 prosenttia, jotta 
ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa. Kute n ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 
2 kohdassa säädetään, kun yritys monenvälis en sopimuksen tapauksessa ostaa 
sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita tai pa lveluita joltakin sopimuksen osapuolena 
olevalta yritykseltä ja myy sopimuksessa tarkoitetut tavarat tai palvelut toiselle 
sopimuksen osapuolena olevalle yritykselle , ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain, jos 
kyseisen yrityksen markkinaosuus ei ylitä  30 prosentin kynnysarvoa ostajana eikä 
toimittajana. Jos esimerkiksi valmistajan,  tukkukauppiaan (tai vähittäiskauppiaiden 
yhteenliittymän) ja vähittäi skauppiaan välisessä sopim uksessa sovitaan kilpailu-
kieltovelvoitteesta, valmistajan ja tukkukauppiaan (tai vä hittäiskauppiaiden 
yhteenliittymän) markkinaosuus lähempänä loppukäyttäjää olevilla markkinoilla saa 
olla enintään 30 prosen ttia ja tukkukauppiaan (t ai vähittäiskauppiaiden 
yhteenliittymän) ja vähittäi skauppiaan markkinaosuus ha nkintamarkkinoilla saa olla 
enintään 30 prosenttia, jotta ryhm äpoikkeusta voitaisiin soveltaa. 
91) Jos toimittaja valmistaa sekä alkuperäistä la itetta että sen korjaus - tai varaosia, se on 
usein ainoa tai suurin toimittaja kyseiste n korjaus- tai varaosien jälkimarkkinoilla. 
Näin voi käydä myös, jos toimittaja (O EM-toimittaja) valmistuttaa korjaus- tai 
varaosat alihankkijalla. Ryhmäpoi kkeusasetuksen soveltamisen kannalta 
merkitykselliset markkinat voivat olla al kuperäisen laitteen markkinat (mukaan 
lukien varaosamarkkinat tai erilliset alkupe räisen laitteen markkinat) ja jälki-
markkinat riippuen olosuhteista,  kuten kyseisten rajoituste n vaikutuksista, laitteen 
elinkaaresta sekä korjaus- tai korvauskustannusten suuruudesta
35. Käytännössä 
kysymys siitä, tekeekö merkittävä osa os tajista valintansa hyödykkeen elinkaaren 
aikana aiheutuvien kustannusten perusteella.  Jos näin on, se on osoitus siitä, että 
alkuperäiset laitteet ja varaosat muodostavat yhdet yhteiset markkinat. 
                                                 
35 Ks. esimerkiksi komission päätös asiassa Pelican /Kyocera  (1995), KOM(96) 126 (ei julkaistu), 
87 kohta, sekä komission päätös 91/595/ETY asiassa IV/M.12 Varta /Bosch , EYVL L 320, 22.11.1991, 
s. 26, komission päätös asiassa IV/M.1094 Caterpillar /Perkins  Engines, EYVL C 94, 28.3.1998, s. 23, 
ja komission päätös asiassa IV/M.768 Lucas /Varity , EYVL C 266, 13.9.1996, s. 6. Ks. myös 
merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhte isön kilpailuoikeuden kannalta annetun tiedonannon 
56 kohta (ks. näiden suuntaviivojen 86 kohta). 
 
FI 35   FI 92) Jos vertikaalisiin sopimuks iin sisältyy sopimustavaran toimittamisen lisäksi myös 
immateriaalioikeuksia – kuten toimitta jan tavaramerkin käyttöä – koskevia 
määräyksiä, jotka auttavat ostajaa markki noimaan sopimustavaroita, ryhmäpoikkeus-
asetuksen soveltamisen kannalta merkit yksellistä on toimittajan markkinaosuus 
markkinoilla, joilla se myy sopimustavar oita. Kun luvakkeenantaja ei toimita 
tavaroita jälleenmyyntiä varten vaan ta rjoaa immateriaalioikeuksiin yhdistetyn 
palvelu- ja tavarapaketin, joka kokona isuudessaan muodostaa luvaketoiminnan 
kohteena olevan liiketoimintamallin, luvakkeenantajan on otettava huomioon 
markkinaosuutensa kyseisen liiketoimintamallin tarjoajana. Tätä varten luvakkeen-antajan on laskettava markkinaosuutensa markkinoilla, joilla liiketoimintamalli 
toteutetaan eli markkinoilla, joilla luvakkeensaaja käyttää kyseistä liiketoiminta-mallia tarjotakseen tavaroita tai palvelu ita loppukäyttäjille. Luvakkeenantajan on 
laskettava markkinaosuutensa luvakke ensaajiensa kyseisillä markkinoilla 
toimittamien tavaroiden tai palveluiden ar von perusteella. Tällaisilla markkinoilla 
kilpailijoita voivat olla m uut luvaketoiminnan kohteena olevien liiketoimintamallien 
tarjoajat mutta myös sellaisia korvaavia tavaroita tai palveluita tarjoavat toimijat, jotka eivät harjoita luvaketoimintaa. Markkinoiden määritelmästä riippumatta 
esimerkiksi pikaruokapalveluiden markkinoilla toimivan luvakkeenantajan on 
laskettava markkinaosuutensa  kyseisillä markkinoilla niillä toimivien luvakkeen-
saajiensa myyntilukujen perusteella.  
3. Markkinaosuuksien laskeminen ry hmäpoikkeusasetuksen mukaisesti 
93) Markkinaosuuksien laskemisen on p ääsääntöisesti perustuttava myynnin arvoa 
koskeviin lukuihin. Jos tätä koskevia tiet oja ei ole saatavilla, voidaan tehdä 
perusteltuja arvioita . Arviot voivat perustua muihin luotettaviin markkinatietoihin, 
kuten myyntimääriin (ks. ryhmäpoikkeus asetuksen 7 artiklan a alakohta). 
94) Yrityksen sisäisellä tuotannolla eli väli tuotteen valmistamisella omaan käyttöön voi 
olla suurta merkitystä kilpailuanalyys issä, koska se voi muodostaa kilpailun-
rajoituksen tai sitä void aan käyttää yrityksen markkina-aseman vahvistamiseen. 
Määriteltäessä välituotteiden ja -palveluid en markkinoita ja laskettaessa markkina-
osuutta kyseisillä markkinoilla yrityksen sisäistä tuotantoa ei kuitenkaan oteta 
huomioon. 
95) Lopputavaroiden kaksoisjakelussa eli kun lopputavaroiden valmistaja toimii myös 
jakelijana markkinoilla, markkinoiden määrittelyssä ja markkinaosuuden laskemisessa on kuitenkin otettava huomioon valmistajien omien tavaroiden myynti vertikaalisesti integroituneiden jakelijoidensa ja kauppaedustajiensa kautta (ks. ryhmäpoikkeusasetuksen 7 artiklan c alakohta). Integroituneet jakelijat ovat 
ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 2 kohdassa  tarkoitettuja sidossuhteessa olevia 
yrityksiä
36. 
                                                 
36 Sillä, myykö integroitunut jakelija lisäksi kilpailijoiden hyödykkeitä, ei ole merkitystä markkinoiden 
määrittelyn ja markkinaosuuden laskennan kannalta. 
 
FI 36   FI VI. TÄYTÄNTÖÖNPANOPOLITIIKKA  YKSITTÄISTAPAUKSISSA 
1. Arviointipuitteet 
96) Ryhmäpoikkeuksen soveltamisala n ulkopuolella on syytä tutkia, kuuluuko 
yksittäinen sopimus 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ja jos kuuluu, täyttyvätkö 101 artiklan 3 kohdan edellyt ykset. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan 
ulkopuolelle markkinaosuudelle asetetun kynnysarvon ylittymisen vuoksi jäävien 
vertikaalisten sopimusten ei oleteta automaattisesti kuuluvan 101 artiklan 1 kohdan 
soveltamisalaan eikä 101 artiklan 3 kohda n edellytysten oleteta automaattisesti 
jäävän täyttymättä niiden osalta edellytt äen, että sopimusten tarkoituksena ei ole 
kilpailun rajoittaminen eivätkä sopimukset sisällä varsinkaan vakavimpia kilpailun-
rajoituksia. Sopimuksen tode nnäköiset vaikutukset on arvi oitava erikseen. Yrityksiä 
kannustetaan tekemään arviointi itse. S opimukset, jotka eivä t rajoita kilpailua 
101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla ta valla tai täyttävät 101 artiklan 3 kohdan 
edellytykset, ovat päteviä ja toimee npanokelpoisia. Perustamissopimuksen 
81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 
16 päivänä joulukuuta 2002 annetun ne uvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003
37 
1 artiklan 2 kohdan mukaisesti yksittäise n poikkeuksen myöntäminen 101 artiklan 
3 kohdan nojalla ei edellytä ilmoituksen te kemistä. Jos komissio tutkii sopimuksen 
erikseen, komission velvollisuus on esittää todisteet siitä, että kyseinen sopimus rikkoo 101 artiklan 1 kohtaa. SEUT-sopim uksen 101 artiklan 3 kohdan edellytysten 
täyttymistä koskeva todistustaakka kuuluu sen sijaan yrityksille, jotka vetoavat 
mainitusta kohdasta johtuvaan etuun. Jos osoitetaan, että sopimuksella on todennäköisesti kilpailunvastaisia vaikutuks ia, yritykset voivat perustella niitä 
tehokkuuseduilla ja selittää, miksi tietty jakelujärjestelmä on välttämätön edellytys sille, että kuluttajat saavat todennäköisi ä etuja ilman kilpailun poistamista, ennen 
kuin komissio päättää, täyttääkö sopimu s 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. 
97) Arviointi siitä, rajoittaako vertikaalinen  sopimus kilpailua, laaditaan vertaamalla 
tosiasiallista tai todennäköistä tulevaa tilannetta merkityksel lisillä markkinoilla 
vertikaalisten rajoitusten käyttöönoton jälkeen tilanteeseen, joka vallitsisi, jos sopimus ei sisältäisi vertikaalisia rajo ituksia. Arvioidessaan yksittäistapauksia 
komissio ottaa tarpeen muk aan huomioon sekä tosiasia lliset että todennäköiset 
vaikutukset. Jotta vertikaalisia sopimuksia voitaisiin pitää vaikut ukseltaan kilpailua 
rajoittavina, niiden on vaikut ettava tosiasialliseen tai po tentiaaliseen k ilpailuun siinä 
määrin, että merkityksellisillä markkino illa vallitseviin hintoihin, tuotantoon, 
innovaatiotoimintaan tai tuotteiden ja pa lvelujen valikoimaan tai laatuun voidaan 
olettaa melko todennäköisesti kohdistuvan kielteisiä vaikutuks ia. Todennäköisten 
kielteisten kilpailuvaikut usten on oltava tuntuvia
38. Tuntuvia kilpailunvastaisia 
vaikutuksia esiintyy todennäköisesti, kun vä hintään yhdellä osapuolella on ennestään 
tai se saa jonkinasteista markkinavoimaa ja kun sopimuksella edistetään tämän 
markkinavoiman syntymistä, ylläpitämistä tai vahvistumista tai mahdollistetaan tilanne, jossa osapuolet voivat hyödyntää tällaista markkinavoimaa. Markkina-
voimalla tarkoitetaan kykyä pitää hinnat kilpailukykyisen tason yläpuolella tai 
tuotanto kilpailukykyisen tason alapuolella  tuotannon määrän, tuotteiden laadun tai 
valikoiman taikka innovaatiotoiminnan os alta kohtuullisen pituisen ajan. SEUT-
                                                
 
37 EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1. 
38 Ks. II.1 jakso. 
 
FI 37   FI sopimuksen 101 artiklan 1 kohtaan perustuvan rikkomisen toteamiseen riittää yleensä 
vähäisempi markkinavoima kuin 102 artiklan mukaisen määräävän aseman toteamiseen. 
98) Vertikaalisia rajoituksia pidetään yleensä vähemmän ha itallisina kuin horisontaalisia. 
Horisontaalisiin rajoituksiin  kiinnitetään enemmän huomiota pääasiassa sen vuoksi, 
että sellaiset rajoitukset voivat koskea samanlaisia tai korvaavia tavaroita tai palveluita tuottavien kilpailijoiden välisiä  sopimuksia. Tällaisten horisontaalisten 
suhteiden tapauksessa yhden yrityksen käyttämä markkinavoima (sen hyödykkeen 
korkeampi hinta) voi hyödyttää sen kilpai lijoita. Tämä puolestaan voi kannustaa 
kilpailijoita houkuttelemaan toisiaan kilpailunvastaiseen käyttäytymiseen. 
Vertikaalisissa suhteissa yhden yrityksen hyödyke on toisen yrit yksen tuotantopanos 
eli sopimuspuolten toiminnot täydentävät toisiaan. Sen vuoksi yrityksen hyödykkeen kysynnälle aiheutuu haittaa hankintaketju n eri vaiheessa toimivan yrityksen 
käyttämästä markkinavoimasta. Sopimus puolina olevilla yrityksillä on siten 
kannustin estää toisiaan käyttämästä markkinavoimaa. 
99) Itsehillitsevää vaikutusta ei kuitenkaan ol e syytä yliarvioida. Jos yrityksellä ei ole 
markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voi ttoaan vain optimoimalla valmistus- ja 
jakeluprosessinsa vertikaalisten rajoitusten av ulla tai ilman niitä. Koska vertikaalisen 
sopimuksen osapuolten tehtävät tuotteen  saattamisessa markkinoille täydentävät 
toisiaan, vertikaaliset rajoitukset saattava t yleisemmin ottaen tuottaa olennaisia 
tehokkuusetuja. Jos yrityksellä kuitenkin on ma rkkinavoimaa, se voi yrittää lisätä 
voittoaan sekä välittömien kilpailijoi ttensa kustannuksella nostamalla niiden 
kustannuksia että ostajiensa ja lopulta kulu ttajien kustannuksella yrittämällä saada 
itselleen osan niille m uodostuneesta lisäarvosta. Näin voi käydä, jos kaksi 
hankintaketjun eri vaiheessa toimivaa yritystä jakaa ylimääräisen voiton tai jos toinen niistä käyttä ä vertikaalista rajoitu sta saadakseen ylimääräisen voiton kokonaan 
itselleen. 
1.1. Vertikaalisten rajoitusten  kielteiset vaikutukset 
100) Vertikaalisista rajoituksista voi aihe utua markkinoilla se uraavat kielteiset 
vaikutukset, joita EU:n kilpailuoi keudella pyritään ehkäisemään: 
a) muut toimittajat tai ostajat suljetaa n pois markkinoilta kilpailunvastaisesti 
luomalla esteitä markkinoille pääsylle tai toiminnan laajentamiselle; 
b) toimittajan ja sen kilpailijoiden välistä  kilpailua heikennetään ja/tai toimittajien 
keskinäistä kilpail unvastaista yhteistyötä
39 helpotetaan; näihin käytäntöihin 
viitataan usein tuotemerkkien väli sen kilpailun vähentämisenä;  
c) ostajan ja sen kilpailijoiden välistä kilpailua heikennetään ja/tai kyseisten 
kilpailijoiden keskinäistä kilpailunvasta ista yhteistyötä helpotetaan; näihin 
käytäntöihin viitataan usein tuotemerkin sisäisen kilpailun vähentämisenä, jos 
kyse on saman toimittajan tuotemer kkiin tai hyödykkeeseen perustuvasta 
kilpailusta jakelijoiden välillä; 
                                                 
39 Kilpailunvastaisella yhteistyöllä tarkoitetaan se kä erikseen sovittua yhteistyötä että hiljaiseen 
hyväksyntään perustuvaa yhteistyötä (tietoisesti samanlainen käyttäytyminen). 
 
FI 38   FI d) luodaan markkinoiden yhdentymistä  haittaavia este itä, ennen kaikkea 
rajoituksia, jotka kohdistuvat kuluttajie n mahdollisuuksiin ostaa tavaroita tai 
palveluita haluamastaan jäsenvaltiosta. 
101) Markkinoiden sulkeminen, kilpailun heikentäminen ja kilpailunvastainen yhteistyö 
valmistajien tasolla saattaa haitata kulutt ajia erityisesti hyöd ykkeiden tukkuhintojen 
kohoamisen, hyödyketarjonnan rajallisuuden, laadun heikkenemisen tai tuote-
innovaatioiden vähenemisen tasolla. Markkinoiden sulkeminen, kilpailun 
heikentäminen ja kilpailunvastainen yhtei styötä jakelijatasolla saattaa haitata 
kuluttajia erityisesti hyödykkeiden vähittä ishintojen kohoamisen, hinta-laatu-
suhteiden heikkenemisen ja jakelumuotoj en rajallisuuden, vä hittäispalveluiden 
heikomman saatavuuden ja laadun sekä  jakelun innovatiivisuuden vähenemisen 
muodossa. 
102) Jos on kyse markkinoista, joilla yksittäiset  jakelijat jakelevat vain yhden toimittajan 
tuotemerkkiä/-merkkejä, saman tuotemer kin jakelijoiden välisen kilpailun 
väheneminen vähentää tuotemerkin sisäistä kilpailua kyseisten jakelijoiden välillä, 
muttei välttämättä vaikuta kielteisesti jakelijoiden väliseen kilpailuun yleensä. Jos tuotemerkkien välinen kilpailu on tällaisessa tilanteessa kireää, on epätodennäköistä, 
että tuotemerkin sisäisen k ilpailun vähentyminen vaikutta isi kielteisesti kuluttajiin. 
103) Yksinoikeudelliset järjestelyt ovat yleensä  kilpailunvastaisempia kuin järjestelyt, 
jotka eivät sisällä yksi noikeuksia. Sopimuksen sa namuodon tai sen käytännön 
vaikutusten vuoksi yksinoikeude lliset järjestelyt velvo ittavat yhden sopimuspuolen 
tekemään kaikki tai lähes kaikki ostons a toiselta sopimuspuolelta. Esimerkiksi 
kilpailukieltovelvoite aiheuttaa sen, että  ostaja ostaa vain yhtä tuotemerkkiä. 
Määrälliset velvoitteet jättävät toisaalta ostajalle jonkinasteise n mahdollisuuden ostaa 
myös kilpailevia tavaroita. Tämän vuoksi markkinoiden sulkemisaste voi olla 
alhaisempi määrällisten velvoitteiden kohdalla. 
104) Muita kuin merkkitavaroita ja -palvelu ita koskevat vertikaalis et rajoitukset ovat 
yleensä vähemmän haitallisia kuin merkkita varoiden ja -palveluiden jakeluun 
vaikuttavat rajoitukset. Merkin käyttö yleensä lisää hyödykkeiden eriyttämistä ja 
vähentää sen korvattavuutta, mikä puolestaan  vähentää kysynnän j oustoa ja parantaa 
mahdollisuuksia nostaa hintaa. Merkkitavaro iden tai -palveluiden ja muiden 
tavaroiden ja palveluiden välinen ero vast aa usein välituotteiden ja -palveluiden ja 
lopputuotteiden ja -palveluiden välistä eroa. 
105) Vertikaalisten rajoitusten yhdistäminen toisiinsa yleensä lisää niiden yksittäisiä 
kielteisiä vaikutuksia. Ti etynlainen vertikaalisten rajoitusten yhdistäminen on 
kuitenkin vähemmän kilpailunvastaista kui n niiden käyttö toisistaan erillään. 
Esimerkiksi yksinmyyntijärjestelmässä jakelija voi tuntea houkutusta nostaa 
hyödykkeiden hintaa, koska tuotemerkin sisäistä kilpailua on vähennetty. 
Määrällisten velvoitteiden tai enimmäisjälleenmyyntihintojen asettaminen voi rajoittaa tällaisia hinnankorotuksia. Vertikaa listen rajoitusten mahdolliset kielteiset 
vaikutukset vahvistuvat, jos useat toimittajat ja ostajat järjestävät kauppansa samalla tavalla, sillä tämä johtaa va ikutusten kumuloitumiseen.  
 
FI 39   FI 1.2. Vertikaalisten rajoitusten  myönteiset vaikutukset 
106) On tärkeää muistaa, että vertikaalisilla rajo ituksilla saattaa olla myös myönteisiä 
vaikutuksia. Ne saattavat esimerkiksi edistää muihin tekijöihin kuin hintaan perustuvaa kilpailua ja palv eluiden laadun paranemista.  Jos yrityksellä ei ole 
markkinavoimaa, se voi yrittää lisätä voitt ojaan vain optimoimalla valmistus- tai 
jakeluprosessinsa. Useissa tapauksissa vertik aalisista rajoituksist a saattaa olla hyötyä, 
koska tavanomaiset riippumattomien to imittajien ja ostajie n väliset puhtaasti 
kaupalliset järjestelyt, joissa sovitaan vain hinnoista ja määr istä, voivat johtaa 
investointien ja myynnin jäämiseen alle optimaalisen tason. 
107) Vaikka näissä suuntaviivoissa pyritään antamaan mahdollisimman tasapuolinen 
kuvaus vertikaalisten rajoitusten perusteluist a, sen ei väitetä olevan lopullinen tai 
tyhjentävä. Vertikaalisten rajoitusten käy ttöä voidaan perustella seuraavilla syillä: 
a) Nk. ”vapaamatkustajaongelman” ratk aiseminen. Jakelija voi joskus saada 
ilmaista hyötyä toisen jakelijan myynninedistämisponnisteluista. Tämä 
ongelma on yleisin tukku- ja vähittäiskaupan tasolla. Vapaamatkustajuutta 
voidaan yrittää estää yksinmyynnin ka ltaisten rajoitust en avulla. Vapaa-
matkustajuutta voi esiintyä myös toimittajien välillä, esimerkiksi silloin, kun 
toimittaja investoi – yleensä vähitt äiskaupan tasolla – ostajan tiloissa 
tapahtuvaan myynninedistämiseen, joka voi houkutella asiakkaita myös sen 
kilpailijoille. Kilpailukiellon kaltaisista  rajoituksista voi olla apua tällaisen 
vapaamatkustajuuden estämisessä
40. 
 Jollei ole todellista vap aamatkustajuutta, ei myösk ään ole ongelmaa. Ostajien 
välistä vapaamatkustajuutta voi esiintyä va in myyntiä edeltävien palveluiden ja 
muiden myynninedistämistoimintoje n kohdalla, ei myynnin jälkeisten 
palveluiden kohdalla, sillä jakelija voi veloittaa jälkimmäisistä palveluista 
erikseen kultakin asiakkaaltaan. Hyödykk een on yleensä oltava suhteellisen 
uusi tai teknisesti monimutkainen tai hyödykkeen maineella on oltava 
ratkaiseva vaikutus sen kysyntään, si llä muuten asiakas voi aiempien 
hankintojensa perusteella tietää hyvi nkin tarkkaan, mitä haluaa. Hyödykkeen 
on myös oltava kohtalaisen arvokas, koska  muuten asiakkaan ei kannata mennä 
yhteen liikkeeseen hankkimaan tietoja ja toiseen ostamaan hyödykettä. Lisäksi edellytetään, että toimittajan ei kannata tehdä jokaisen ostajan kanssa erikseen sopimusta tehokkaasta myynninedistämisestä tai palveluvaatimuksista. 
 Myös toimittajien välinen vapaamatkustaj uus rajoittuu tiettyihin tilanteisiin eli 
tapauksiin, joissa myynninedistäminen tapa htuu ostajan tiloi ssa ja on yleistä 
eikä merkkikohtaista. 
b) ”Uusien markkinoiden avaaminen tai ni ille pääsy.” Jos valmistaja haluaa 
päästä uusille maantieteellisille markkinoille esimerkiksi aloittamalla viennin toiseen maahan, tämä voi edellyttää jakelijalta erityisiä alkuinvestointeja tuotemerkin vakiinnuttamiseksi mar kkinoilla. Jotta paikallinen jakelija 
                                                
 
40 Se, hyötyvätkö kuluttajat kaiken kaikkiaan käytännössä ylimääräisestä myynninedistämistoiminnasta, 
riippuu siitä, informoidaanko, vakuutetaanko ja  hyödytetäänkö sillä monia uusia asiakkaita vai 
pääasiassa asiakkaita, jotka tietävät jo, mitä he haluavat ostaa, ja joille ylimääräinen myynnin-
edistäminen merkitsee vain tai pääasiassa hinnankorotusta. 
 
FI 40   FI suostuisi toteuttamaan tällaiset investoi nnit, sille voidaan joutua tarjoamaan 
alueellinen suoja, jotta se voi periä väliaikaisesti korkeampaa hintaa saadakseen sijoituksensa takaisin. Lisä ksi muille markkinoille sijoittautuneita 
jakelijoita olisi estettävä tietyn rajallisen ajan myymästä uusilla markkinoilla (ks. myös III.4 jakson 61 kohta). Tässä on kyse a alakohdassa kuvaillun 
vapaamatkustajaongelman erityistapauksesta. 
c) ”Vapaamatkustajuuden perustelu laatusyillä” ( certification free-rider issue ). 
Joillakin aloilla tietyt vähittäiskauppi aat tunnetaan siitä, että ne pitävät 
myytävänä vain laaduk kaita hyödykkeitä. Tällaisessa tapauksessa myynti 
kyseisten vähittäiskauppiaiden kautta  voi olla uuden hyödykkeen markkinoille 
saattamisen kannalta ratkaisevaa. Jo s valmistaja ei alkuvaiheessa pysty 
rajaamaan hyödykkeen myyntiä parhaisiin  liikkeisiin, on mahdollista, että 
hyödyke poistetaan valikoimasta ja sen ma rkkinoille saattaminen epäonnistuu. 
Sen vuoksi voi olla aiheellista sallia tiet yn rajallisen jakson ajan rajoitus, kuten 
yksinmyynti tai valikoiva jakelu. Ajan on oltava riittävän pitkä, jotta uuden 
hyödykkeen markkinoille saattaminen onnist uu, mutta ei niin pitkä, että 
estettäisiin sen laajamittainen leviämine n. Tällaiset edut ovat todennäköisempiä 
nk. kokemusperäisten tavaroiden ( experience goods ) tai monimutkaisten 
tavaroiden osalta, sillä niissä on kys e loppukuluttajan kannalta suhteellisen 
suuresta hankinnasta. 
d) ”Tietyistä investoinneista pidättyminen” ( hold-up problem ). Toisinaan 
toimittajan tai ostajan on tehtävä asiakaskohtaisia investointeja muun muassa erikoislaitteisiin tai koulutukseen. Es imerkiksi komponenttien valmistajan on 
rakennettava uusia koneita ja työkaluja vastatakseen asia kkaan erityistarpeisiin. 
Investoija ei ehkä suostu toteuttamaan tarvittavia investoint eja, ennen kuin on 
päästy sopimukseen erityisi stä toimitusjärjestelyistä. 
 Kuten muissa vapaamatkustajuutta koskevissa esimerkeissä, myös tässä 
tapauksessa on useita ehtoja, joid en on täytyttävä, ennen kuin riski 
investointien toteuttamatta jättämisestä on todellinen tai merkittävä. Ensiksi investoinnin on liityttävä määrättyyn sopimussuhteeseen. Toimittajan tekemää investointia pidetään määrättyyn sopimu ssuhteeseen liittyvänä, jos sopimuksen 
päättymisen jälkeen toimittaja ei voi kä yttää investointia toimittaakseen muille 
asiakkaille ja investoinnin myynnistä aiheutuu huomattavia tappioita. Ostajan 
tekemää investointia pidetään määrättyyn sopimussuhteeseen liittyvänä, jos sopimuksen päättymisen jälkeen ostaja ei voi käyttää investointia toisten 
toimittajien toimittamien hyödykkeiden hankintaan ja/tai käyttöön ja investoinnin myynnistä aiheutuu huomatta via tappioita. Inve stointi on siten 
sopimussuhdekohtainen, jos sitä voidaan  käyttää esimerkiksi vain merkki-
kohtaisen osan tuottamiseen tai tietyn tuot emerkin varastointiin, eikä sitä voida 
käyttää kannattavasti vaihtoehtois ten hyödykkeiden tuotan toon tai jälleen-
myyntiin. Toiseksi kyseessä on oltava pitk äaikainen investointi, joka ei maksa 
itseään takaisin lähitulevaisuudessa. Kolmanneksi investoinnin on oltava 
epäsymmetrinen, eli toinen sopimuspuoli investoi enemmän kuin toinen. Jos nämä ehdot täyttyvät, vert ikaaliset rajoitukset ovat yl eensä perusteltuja niin 
kauan kun investoinnista tehdään poisto ja. Jos investoinnin tekee toimittaja, 
sopiva rajoitus on kilpailukiellon tai m äärällisen velvoitteen tyyppinen; jos sen 
tekee ostaja, yksinmyynnin, yksinomaist en asiakkaiden määräämisen tai 
yksinomaisen toimituksen kaltainen rajoitus on sopiva. 
 
FI 41   FI e) ”Tietyistä investoinnei sta pidättymiseen liittyvä onge lma olennaisen taitotiedon 
siirron yhteydessä.” Sen jälkeen kun taitot ieto on siirretty, sitä ei voida ottaa 
takaisin eikä sen luovuttaja välttämättä halua, että taitotietoa käytetään sen 
kilpailijoiden hyväksi tai niid en toimesta. Jos taitotieto ei ollut yleisesti ostajan 
käytettävissä ja jos se on olennaista  ja sopimuksen toiminnan kannalta 
välttämätöntä, voi kilpailukiellon kaltainen rajoitus olla perusteltu taitotiedon siirron kannalta. Siirto jää yleens ä 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan 
ulkopuolelle. 
f) ”Vertikaaliset ulkoisvaikut ukset.” Vähittäiskauppias ei välttämättä saa kaikkea 
hyötyä myynnin edistämiseksi toteuttamastaan toiminnasta, vaan valmistaja saattaa saada osan hyödystä. Valmistaja  hyötyy kustakin lisäyksiköstä, jonka 
jälleenmyyjä myy alentamalla jälleenmyyntihintaansa tai panostamalla enemmän myyntiin, jos sen tukkuhinta ylitt ää tuotannosta aiheutuvat raja-
kustannukset. Valmistaja voi siten hyöt yä vähittäiskauppiaan toimista 
johtuvasta myönteisestä ulkoisvaikut uksesta. Valmistajan näkökulmasta 
vähittäiskauppias saattaa veloittaa liia n korkeita hintoja ja/tai panostaa liian 
vähän myyntiin. Kielteistä ulkoisvaikutus ta, joka johtuu siitä, että vähittäis-
kauppias veloittaa liian korkeita hintoja, kutsutaan toisinaan ” double 
marginalisation ” -ongelmaksi (voittomarginaal in kaksinkertainen sisällyttä-
minen tuotteen hintaan), joka voidaan vä lttää määräämällä vähittäiskauppiaalle 
enimmäisjälleenmyyntihinta. Vähittäiskauppiaan myyntipanostusta voidaan yrittää lisätä valikoivalla jakelulla, yksinmyynnillä tai muilla vastaavanlaisilla 
rajoituksilla
41. 
g) ”Mittakaavaedut jakelussa.” Hyödyntääkseen mittakaavaetuja ja alentaakseen 
niiden avulla hyödykkeensä vähittäishintaa valmistaja saattaa haluta keskittää 
hyödykkeidensä jälleenmyynnin muutamalle ja kelijalle. Tätä varten se voi 
sopia yksinmyynnistä tai määrätä osta jan ostamaan tietyn määrän hyödykettä 
asettamalla tälle vähimmäisostovelvoitteen  tai sopimalla tällaisen velvoitteen 
sisältävästä valikoivasta jakelusta tai hankintoja koskevista yksinoikeuksista. 
h) ”Epätäydellisesti toimivat pääomamarkkinat.” Tavanomaiset rahoittajat 
(pankit, osakemarkkinat) eivät ehkä myönnä pääomaa parhain mahdollisin ehdoin, jos niiden tiedot lainaajasta ovat puut teelliset tai lainalle ei ole riittävää 
vakuutta. Ostaja tai toimittaja voi olla paremmin perillä asioista ja voi saada yksinoikeuden ansiosta paremman va kuuden sijoitukselleen. Jos toimittaja 
antaa lainan ostajalle, se voi johtaa k ilpailukiellon tai määrällisen velvoitteen 
asettamiseen ostajalle. Jos ostaja an taa lainan toimittajalle, se voi johtaa 
yksinomaisen toimituksen tai määrä llisen velvoitteen asettamiseen 
toimittajalle. 
i) ”Yhdenmukaisuus ja laatuvaatimukset.” Vertikaalisella rajoituksella saatetaan 
edistää tuotekuvan luomista jakel ijoihin kohdistettavan yhdenmukaisuus-
vaatimuksen ja laatuvaatimusten kau tta. Näin voidaan myös parantaa 
hyödykkeen houkuttelevuutta l oppukuluttajien kannalta ja lisätä sen myyntiä. 
Tätä menettelyä käytetään esimerkiksi valikoivassa jakelussa ja luvake-toiminnassa. 
                                                
 
41 Ks. kuitenkin edellinen alaviite. 
 
FI 42   FI 108) Edellä 107 kohdassa luet ellut yhdeksän esimerkkiä osoittavat, että tietyin 
edellytyksin vertikaaliset sopimukset saat tavat helpottaa tehokkuusetujen saantia ja 
tukea uusien markkinoiden kehittämistä, mi kä voi tasoittaa niistä mahdollisesti 
aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia. Tämä pä tee parhaiten lyhytkestoisiin vertikaalisiin 
rajoituksiin, jotka helpotta vat uusien monimutkaisten hyödykkeiden käyttöönottoa tai 
turvaavat sopimussuhdekohtai set investoinnit. Vertikaa linen rajoitus on joskus 
välttämätön niin kauan kuin toimittaja myy hyödykettään ostajalle (ks. erityisesti 
107 kohdan a, e, f, g ja i al akohdassa kuvaillut tilanteet). 
109) Erilaiset vertikaaliset ra joitukset ovat laajalti korv attavissa keskenään. Sen vuoksi 
sama tehottomuusongelma voidaan ratkaista erilaisten vertikaalisten rajoitusten 
avulla. Esimerkiksi jakeluun liittyviä mittakaavaetuja voidaan saavuttaa yksin-myynnin, valikoivan jakelun, määrällisten velvoitteiden tai hankintoja koskevien 
yksinoikeuksien avulla. Kilpailuun kohdi stuvat kielteiset vaikutukset voivat 
kuitenkin vaihdella vertikaalisten rajoit usten mukaan. Tällä on merkitystä myös 
käsiteltäessä rajoituksen välttämättöm yyttä 101 artiklan 3 kohdan mukaisesti. 
1.3. Arviointimenetelmät 
110) Vertikaalisen rajoituksen arvioinni ssa on yleensä seuraavat neljä vaihetta
42: 
a) Kyseisten yritysten on ensiksi selvitettävä toimittajan ja ostajan markkina-
osuudet markkinoilla, joilla toimittaja myy ja ostaja ostaa sopimushyödykkeet. 
b) Jos toimittajan ja ostajan osuudet merkityksellisistä markkinoista eivät 
kummankaan kohdalla ylitä 30 prosentin  kynnysarvoa, vertik aalinen sopimus 
kuuluu ryhmäpoikkeusasetuksen sovelt amisalaan, jollei kyseessä ole 
ryhmäpoikkeusasetuksessa vahvistetut va kavimpiin kuuluvat rajoitukset eikä 
ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät rajoitukset. 
c) Jos toimittajan ja/tai ostajan osuus merkityksellisistä markkinoista ylittää 
30 prosentin kynnysarvon, on arvioitava , kuuluuko vertikaalinen sopimus 
101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. 
d) Jos vertikaalinen sopimus kuuluu 1 01 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, on 
tutkittava, täyttääkö se 101 artikla n 3 kohdan mukaiset poikkeuksen 
edellytykset. 
1.3.1. 101 artiklan 1 kohdan mukaisen arvioinni n kannalta merkitykselliset tekijät 
111) Arvioidessaan tapauksia, joissa markki naosuudelle asetettu 30 prosentin kynnysarvo 
ylittyy, komissio tekee täysimittaisen kilpailuanalyysin. Seuraavassa luetellut tekijät ovat erityisen merkityksellisiä arvioitaessa, johtaako vertikaalinen sopimus 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun tuntuvaan kilpailunrajoitukseen: 
a) sopimuksen luonne; b) osapuolten markkina-asema; 
                                                
 
42 Näillä vaiheilla ei pyritä esittämään oikeudellista päättelyketjua, jota komission olisi noudatettava 
päätöksenteossa tässä järjestyksessä. 
 
FI 43   FI c) kilpailijoiden markkina-asema; 
d) sopimushyödykkeiden ostajien markkina-asema; e) markkinoille pääsyn esteet; f) markkinoiden kypsyys; g) kaupan porras; h) hyödykkeen ominaisuudet; i) muut tekijät. 
112) Yksittäisten tekijöiden merkitys voi vaihdella tapauksittain ja riippuu kaikista muista 
osatekijöistä. Esimerkiksi sopimuspuolte n suuri markkinaosuus on usein selvä 
merkki markkinavoimasta, mutta jos markki noille pääsyn esteet ovat matalia, se ei 
ehkä viittaakaan markkinavoimaan. Yksittäisten tekijöiden merkityksestä ei tämän vuoksi voida antaa täsmällisiä sääntöjä. 
113) Vertikaalisia sopimuksia voidaan tehdä eri muodoissa. Sen vuoksi on tärkeää 
analysoida sopimuksen luonne tta sen sisältämien rajoit usten ja niiden keston 
kannalta sekä laskemalla niiden markkinoiden pros enttiosuus kokonaismyynnistä, 
joihin rajoitusten vaikutukset  kohdistuvat. Varsinaisten sopimusehtojen lisäksi voi 
olla tarpeen ottaa huomioon myös muita seik koja. Välillisiä rajo ituksia voi syntyä 
tavasta, jolla sopimuspuolet panevat sopi muksen täytäntöön, tai kannustimista, joita 
osapuolille tarjotaan. 
114) Sopimuspuolten markkina-asema antaa vi itteitä toimittajan, os tajan tai molempien 
mahdollisen markkinavoiman suuruudesta. Mi tä suurempi sopimuspuolten markkina-
osuus on, sitä enemmän markkinavoimaa ne  todennäköisesti saavat. Tämä pitää 
paikkansa erityisesti silloin, kun markkina osuus kuvastaa kustannusetuja tai muita 
kilpailuetuja suhteessa kilpailijoihin. Tällais et kilpailuedut voivat johtua esimerkiksi 
siitä, että osapuoli aloitti toiminnan ensimm äisenä (sai parhaan s ijainnin jne.), sillä 
on keskeisiä patentteja, kehittynyttä tekno logiaa, johtava tuotemerkki tai parempi 
tuotevalikoima. 
115) Kilpailijoiden markkina-aseman arvioinni ssa käytetään näitä indikaattoreita eli 
markkinaosuutta ja mahdollisia kilpailuetuja. Mitä vahvemmassa asemassa kilpailijat ovat ja mitä enemmän niitä on, sitä pienempi on riski, että sopimuspuolet pystyvät 
yksin käyttämään markkinavoimaa ja su lkemaan markkinat tai heikentämään 
kilpailua. On myös tärkeää pohtia, onko saat avilla tehokkaita ja oikea-aikaisia 
vastastrategioita, joita kilpailijat todennäköise sti käyttäisivät. Jos kilpailijoiden määrä 
kuitenkin laskee suhteellisen  pieneksi ja niiden mar kkina-asema (koko, kustannukset, 
T&K-valmiudet jne.) ovat melko samanlaise t, tällainen markkinarakenne voi lisätä 
kilpailunvastaisen yhteistyön vaaraa. Epäv akaat tai nopeasti muuttuvat markkina-
osuudet ovat yleensä osoitus kireästä kilpailusta. 
116) Osapuolten asiakkaiden markkina-asema  kertoo siitä, onko yhde llä tai useammalla 
asiakkaalla ostovoimaa. Asiakkaan mar kkinaosuus hankintamarkkinoilla on osto-
voiman ensimmäinen indikaattori. Osuus kertoo siitä, kuinka merkittävää ostajan 
kysyntä on mahdollisille toimittaji lle. Muut indikaattorit koskevat asiakkaan asemaa 
 
FI 44   FI sen omilla jälleenmyyntimarkkinoilla, muun muassa asiakkaan myyntipisteverkoston 
maantieteellistä laajuutta, omia tuotemerkkejä , mukaan lukien yksity iset tuotemerkit, 
ja tuotekuvaa loppukuluttajien keskuudessa. Jo issakin tilanteissa ostovoima voi estää 
osapuolia käyttämästä markkinavoimaa ja ra tkaista siten kilpail uongelman, joka olisi 
syntynyt ilman sitä. Näin tapahtuu erityisesti silloin, kun vahvoilla asiakkailla on valmiudet ja kannustin tuoda markkinoille uus ia toimituslähteitä, jos suhteellisissa 
hinnoissa tapahtuu pieni mutta pysyvä korot us. Jos vahvat asiakkaat pelkästään 
hankkivat suotuisat ehdot itselleen tai yks inkertaisesti siirtä vät mahdollisen hinnan-
korotuksen asiakkaidensa maksettavaksi, niiden asema ei estä sopimuspuolia 
käyttämästä markkinavoimaa. 
117) Markkinoille pääsyn esteitä mitataan arvioimalla, missä määrin vakiintuneet 
yritykset voivat nostaa hint ojaan kilpailukykyisen tas on yläpuolelle houkuttelematta 
markkinoille uusia tulijoita. Jos markkinoille pääsyn esteitä ei ole, uusien markkina-toimijoiden helppo ja nopea pääsy markkino ille aiheuttaisi sen, että hinnankorotukset 
ovat kannattamattomia. Jos uusia todellisia toimijoita, jotka estävät markkinavoiman käytön tai haittaavat sitä , todennäköisesti tulee mar kkinoille yhden tai kahden 
vuoden kuluessa, markkinoille pääsyn esteitä vo idaan yleisesti ott aen pitää matalina. 
Markkinoille pääsyn esteet voivat aihe utua monenlaisista tekijöistä, kuten 
mittakaavaeduista ja tuotevarioinnin eduista,  kansallisista säädöksistä – etenkin jos 
niissä säädetään yksinoike uksista – valtiontuista, t uontitulleista, immateriaali-
oikeuksista, resurssien omista juudesta, jos niiden tarjont aa rajoittavat esimerkiksi 
luonnolliset rajoitukset
43, välttämättömistä toiminteista, edelläkävijän saamista 
eduista ja pitkään jatkuneilla tehokka illa myynninedistämistoimilla luodusta 
kuluttajien merkkiuskollisuudesta. Vertik aaliset rajoitukset ja vertikaalinen 
integroituminen voivat toimia pääsyn esteinä myös vaikeuttamalla markkinoille tuloa ja sulkemalla (mahdolliset) kilpailijat mar kkinoilta. Pääsyn esteitä voi olla joko 
pelkästään toimittajien tai ostajien tasoll a tai molemmilla tasoilla. Kysymystä siitä, 
pitäisikö joitakin näistä tekijöistä käsi tellä markkinoille pääsyn esteinä, pitäisi 
tarkastella etenkin sen pe rusteella, liittyykö niihin uponneita kustannuksia. Uponneet 
kustannukset ovat kustannuksia, joita markkinoill e pääsy tai aktiivinen  toiminta niillä 
edellyttää, mutta joita ei saada takaisi n, jos toiminta markkinoilla lopetetaan. 
Asiakasuskollisuuden luomisesta aiheut uneet mainoskustannukset ovat yleensä 
uponneita kustannuksia, ellei markkinoilta poi stuva yritys voi myydä tuotemerkkiään 
tai käyttää sitä muualla ilman tappio ita. Mitä enemmän uponneita kustannuksia on, 
sitä tarkemmin mahdollisten uusien tulokkaiden on punnittava markkinoille tulon riskejä ja sitä uskottavampia ovat vak iintuneiden markkinatoimijoiden uhkaukset 
uuteen kilpailuun vastaamisesta, sillä va kiintuneiden yritysten poistuminen 
markkinoilta on uponneiden kustannusten vuoksi kallista. Jos esimerkiksi jakelijat on sidottu valmistajaan kilpailukieltovelvoitteen avulla, markkinat sulkeva vaikutus on merkittävämpi, jos oman jakeluverkoston luomisesta aiheutuu mahdolliselle tulokkaalle uponneita kustannuksia. Markki noille tulo edellyttää yleensä uponneita 
kustannuksia, jotka ovat joskus vähäisiä, joskus merkittäviä. Sen vuoksi todellinen kilpailu on yleensä potent iaalista kilpailua tehokkaampi  arviointikeino, ja sille 
annetaankin arvioinniss a enemmän painoarvoa. 
118) Kypsät markkinat ovat markkinat, jotka ova t olleet olemassa jo jonkin aikaa, joilla 
käytetty tekniikka tunnetaan hyvin, on la ajalle levinnyt eikä muutu kovin paljon, 
                                                
 
43 Ks. komission päätös 97/26/EY asiassa IV/M.619 Gencor /Lonrho , EYVL L 11, 14.1.1997, s. 30. 
 
FI 45   FI joilla ei harjoiteta laajaa tuotemerkkien innovointia ja jo illa kysyntä on suhteellisen 
vakaa tai laskeva. Tällaisilla markki noilla kielteiset vaikutukset ovat 
todennäköisempiä kuin dynaamisemmilla markkinoilla. 
119) Kaupan eri portaat liitt yvät välituotteiden/-palveluiden ja lopputuotteiden/ 
-palveluiden väliseen eroon. Välituotteita ja -palveluita myydään yrityksille 
käytettäviksi tuotantopanoksena muiden ta varoiden ja palveluiden tuotannossa 
eivätkä ne yleensä ole en ää tunnistettavissa lopputuotte issa tai -palveluissa. 
Välituotteiden ostajat ovat yleensä asioista  hyvin perillä olevia asiakkaita, jotka 
pystyvät arvioimaan tuotteiden laatua  eivätkä sen vuoksi ol e yhtä riippuvaisia 
tuotemerkistä ja tuotekuvasta. Lopputuott eet myydään suoraan tai välillisesti loppu-
kuluttajille, jotka usein luottavat ene mmän tuotemerkkiin ja tuotekuvaan. Koska 
jakelijoiden on vastattava loppukuluttajien kysyntään, kilpailu voi kärsiä enemmän, 
jos jakelijoita estetään myymästä yhtä tai useampaa tuotemerkkiä, kuin jos välituotteiden ostajia estetään hankkimas ta kilpailevia hyödykkeitä  tietyistä toimitus-
lähteistä. 
120) Hyödykkeen ominaisuuksill a on merkitystä erityise sti arvioitaessa sekä 
todennäköisiä kielteisiä että  todennäköisiä myönteisiä va ikutuksia lopputuotteiden 
kannalta. Arvioitaessa tode nnäköisiä kielteisiä vaikutuks ia tärkeää on se, ovatko 
markkinoilla saatavilla olevat hyödykkeet  homogeenisiä vai heterogeenisiä, onko 
hyödyke kallis ja vie siten suuren osan kuluttajan budjetista vai onko hyödyke halpa 
ja onko se kertaostos vai ostetaanko s itä toistuvasti. Yleensä jos hyödyke on 
pikemminkin heterogeeninen, vähemmän ka llis ja ennemminkin kertaostos, sitä 
todennäköisemmin vertikaalisilla rajoit uksilla on kielteisiä vaikutuksia. 
121) Yksittäisiä rajoituksia arvioitaessa voi olla tarpeen ottaa huomioon myös muita 
tekijöitä. Tällaisia tekijöitä voivat olla muiden vastaavanlaisten sopimusten kumulatiivinen vaikutus eli niiden piir iin kuuluvien markkinoiden kattavuus, onko 
sopimus pakotteenomainen (rajoitukset tai velvoitteet koskevat pääasiassa vain yhtä sopimuspuolta) vai onko siitä sovittu yhde ssä (molemmat sopimuspuolet hyväksyvät 
rajoitukset tai velvoitteet), sääntely-ympäristö ja käyttäytyminen, joka voi viitata kilpailunvastaiseen yhteistyöhön tai helpot taa sitä, kuten hi ntajohtajuus, hinta-
muutosten ilmoittaminen etukäteen ja keskus telut ”oikeasta” hi nnasta, hintajäykkyys 
ylikapasiteettitilanteessa, hintasyrjintä ja  aiempi kilpailunvastainen yhteistyö. 
1.3.2. 101 artiklan 3 kohdan mukaisen arvioinni n kannalta merkitykselliset tekijät 
122) Kilpailua rajoittavi lla vertikaalisilla sopimuksilla voi  olla myös kilpailua edistäviä 
vaikutuksia, kuten tehokkuusetuja, jotka s aattavat olla merkitt ävämpiä kuin niiden 
kilpailunvastaiset vaikutukset. Niiden arvi ointi perustuu 101 artiklan 3 kohtaan, jossa 
määrätään poikkeuksesta 101 artiklan 1 kohda n kieltoon. Jotta poikkeusta voidaan 
soveltaa, vertikaalisen sopim uksen on tuotettava objektiiv isia taloudellisia etuja, 
kilpailunrajoitusten on oltava välttämättömiä tehokkuus etujen saavuttamiseksi, 
kuluttajien on saatava kohtuul linen osuus tehokkuuseduista eikä sopimus saa antaa 
yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailu a olennaiselta osalta kyseessä olevia 
hyödykkeitä
44. 
                                                 
44 Ks. komission tiedonanto – suuntaviivat perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, 
EUVL C 101, 27.4.2004, s. 97. 
 
FI 46   FI 123) Kilpailua rajoittavien sopimusten arvi ointi 101 artiklan 3 kohdan nojalla tapahtuu 
siinä konkreettisessa tilanteessa45, jossa ne toteutetaan, ja tiettynä hetkenä 
vallitsevien tosiseikkojen perusteella. Tosise ikoissa tapahtuvat olennaiset muutokset 
vaikuttavat arviointiin. SEUT-sopimuks en 101 artiklan 3 kohdan poikkeussääntöä 
sovelletaan, kun kaikki neljä edellytystä tä yttyvät, ja sen soveltaminen päättyy, jos 
kaikki edellytykset eivät enää täyty46. Kun 101 artiklan 3 kohtaa sovelletaan näiden 
periaatteiden mukaisesti, on tarpeen o ttaa huomioon jonkin osapuolen tekemät 
investoinnit sekä aika ja rajoitukset , joita tarvitaan tehokkuutta lisäävään 
investointiin sitoutumiseen ja siihen, e ttä investointi maksaa itsensä takaisin. 
124) SEUT-sopimuksen 101 artiklan 3 kohda n edellytyksistä ensimmäinen koskee 
sopimuksen tuottamien objektiivisten te hokkuusetujen arviointia. Vertikaalisia 
sopimuksia voidaan usein käyttää apuna tehokkuusetujen saannissa, kuten 1.2 jaksossa todettiin, sillä niillä voidaan parantaa ta paa, jolla sopimuspuolet 
harjoittavat täydentäviä toimintojaan. 
125) Arvioidessaan 101 artiklan 3 kohdan m ukaisesti rajoituksen välttämättömyyttä 
komissio tutkii erityisesti, voidaanko sopi mushyödykkeiden tuotantoa, ostoa ja/tai 
(jälleen)myyntiä tehostaa yksittäisten rajoitusten ansiosta verrattuna tilanteeseen, 
joka olisi vallinnut ilman kyseistä rajoitu sta. Arviota laadittaessa on otettava 
huomioon markkinaolosuhteet ja sopimuspuo lten tosiasiallinen tilanne. Yritysten, 
jotka vetoavat 101 artiklan 3 kohdan muka iseen poikkeukseen, ei tarvitse pohtia 
hypoteettisia ja teoreettisia vaihtoehtoja. Niiden on ku itenkin selitettävä ja 
osoitettava, miksi realistisilta vaikutta vat ja kilpailua huomattavasti vähemmän 
rajoittavat vaihtoehdot olisivat huomattavasti tehottomampia. Jos kaupallisesta näkökulmasta realistiselta ja kilpailu a vähemmän rajoittavalta vaikuttavan 
vaihtoehdon soveltaminen heikentäisi merkittävästi tehokkuutta, rajoitusta pidetään välttämättömänä. 
126) Edellytys, jonka mukaan kuluttaji en on saatava kohtuullinen osuus hyödystä, 
merkitsee sitä, että vertikaalisen sopimuksen mukaisesti ostettujen ja/tai (jälleen)myytyjen hyödykkeiden  kuluttajille on vähintään korvattava sopimuksesta 
aiheutuvat kielteiset vaikutukset
47. Tehokkuusetujen on to isin sanoen täysi-
määräisesti korvattava sopimuksen todennä köiset kielteiset vaikutukset, jotka 
kohdistuvat hintoihin, tuotantoon ja muih in merkityksellisiin tekijöihin. 
127) SEUT-sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan viimeinen edellytys, jonka mukaan 
sopimus ei saa antaa osapuolille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseessä olevia hyödykkeitä, edellyttää mar kkinoille jäävien kilpailupaineiden ja 
sopimuksesta näihin kilpailulähteisiin  kohdistuvien vaikut usten arviointia. 
Sovellettaessa 101 artiklan 3 kohdan viimeistä edellyty stä on otettava huomioon 
101 artiklan 3 kohdan ja 102 artiklan väline n suhde. Vakiintuneen oikeuskäytännön 
                                                
 
45 Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio yhdistetyissä asioissa 25/84 ja 26/84, Ford , Kok. 1985, s. 2725. 
46 Ks. esim. komission päätös 1999/242/EY asiassa IV/36.237 – TPS, EYVL L 90, 2.4.1999, s. 6. SEUT-
sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan kieltoa sovelletaan vastaavasti vain niin kauan kuin sopimuksella on 
kilpailua rajoittava tavoite tai vaikutus. 
47 Ks. komission tiedonannon – suuntaviivat perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, 
85 kohta, EUVL C 101, 27.4.2004, s. 97. 
 
FI 47   FI mukaan 101 artiklan 3 kohdan soveltaminen ei voi estää 102 artiklan soveltamista48. 
Kun lisäksi otetaan huomioon, että sekä 101 että 102 artiklan  tavoitteena on 
tehokkaan kilpailun säilyttäminen mar kkinoilla, 101 artiklan 3 kohtaa on 
johdonmukaisuuden vuoksi tulkittava siten, että se sulkee pois tämän määräyksen soveltamisen sellaisiin k ilpailua rajoittaviin sopimuksiin, jotka muodostavat 
määräävän aseman väärinkäytön
49. Vertikaalinen sopimus ei välttämättä poista 
tehokasta kilpailua poistamalla kaikki olem assa olevat todellisen tai mahdollisen 
kilpailun lähteet tai suurimman osan niistä . Yritysten välinen k ilpailu on olennaista 
taloudellisen tehokkuuden motivoijana, m ukaan lukien innovointina ilmenevät 
dynaamiset tehokkuusedut. Ilman sitä määrääväs sä asemassa olevalla yrityksellä ei 
ole riittäviä kannustimia luoda tehokkuusetuja ja siirtää niitä etee npäin. Jos kilpailua 
ei enää ole eikä näköpiirissä ole uhkaa markkinoille tulosta, kilpailun ja 
kilpailuprosessin suojeleminen on tehokkuuset uja tärkeämpää. Kilp ailua rajoittavaa 
sopimusta, jolla säilytetään tai luodaan monopolia lähenevä markkina-asema tai 
vahvistetaan sitä, ei yleensä voida perustella sillä, että  sen avulla luodaan myös 
tehokkuusetuja. 
2. Erilaisten vertikaalisten rajoitusten arviointi 
128) Näiden suuntaviivojen loppuosassa tarkaste llaan yleisimpiä vertikaalisia rajoituksia 
ja niiden yhdistelmiä 96–127 kohdan mukaiste n arviointipuitteiden perusteella. On 
olemassa myös muita rajoituksia ja niiden  yhdistelmiä, joista  ei anneta suoraa 
ohjeistusta näissä suuntaviivoissa. Niitä käsitellään kuitenkin samojen periaatteiden mukaan, ja myös niiden ta pauksessa korostetaan rajoitu sten markkinavaikutuksia. 
2.1. Yhden tuotemerkin määräämistä koskevat rajoitukset 
129) Yhden tuotemerkin määräämistä kos kevien rajoitusten ryhmään kuuluvat 
sopimukset, joiden pääkohta on se, että os taja pakotetaan ta i sitä kannustetaan 
keskittämään tiettyä hyödykettä koskevat til auksensa yhdelle toimittajalle. Tällainen 
osatekijä voi sisältyä muun muassa kilpa ilukieltoon ja ostaja lle asetettuihin 
määrällisiin velvoitteisiin. Kilpailukiel tojärjestely perustuu velvoitteeseen tai 
kannustinjärjestelyyn, jonka vuoksi ostaja te kee yli 80 prosenttia hankinnoistaan 
tietyillä markkinoilla vain yhdeltä toimittajalta. Tämä ei tarkoita sitä, että ostaja voi 
ostaa suoraan vain tältä toimittajalta, vaan  että ostaja ei osta, jälleenmyy eikä 
sisällytä hyödykkeisiinsä kilpai levia tavaroita tai palvel uita. Ostajalle asetettu 
määrällinen velvoite on kilpailukiellon lievempi muoto, jossa ostajan on sen ja toimittajan sopimien kannustimien tai vel voitteiden vuoksi keskitettävä ostonsa 
suurelta osin yhdelle toimittajalle. Määrälli nen velvoite voidaan toteuttaa esimerkiksi 
vähimmäisostovaatimusten, varastointivaat imusten tai vaihtelevan hinnoittelun 
muodossa, kuten ehdollisina alennusjärjestelyinä tai kaksiosaisena hinnastona 
                                                
 
48 Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio yhdistetyissä asioissa C-395/96 P ja C-396/96 P, Compagnie 
Maritime Belge , Kok. 2000, s. I-1365, 130 kohta. SEUT-sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan 
soveltaminen ei vastaavasti myöskään estä tavaroiden, palveluiden, henkilöiden ja pääoman vapaata 
liikkuvuutta koskevien määräysten soveltamista. Näitä määräyksiä voidaan tietyissä olosuhteissa 
soveltaa 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin 
menettelytapoihin, ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-309/99, Wouters , Kok. 2002, 
s. I-1577, 120 kohta. 
49 Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-51/89 Tetra Pak  (I), Kok. 1990, s. II-309. Ks. myös 
komission tiedonanto – suuntaviivat perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta, 
106 kohta, EYVL C 101, 27.4.2004, s. 97. 
 
FI 48   FI (kiinteä maksu plus yksikkökohtainen hinta) . Nk. englantilaisella lausekkeella 
(English clause ), jonka mukaan ostajan on ilmoitettava kaikista paremmista 
tarjouksista ja se voi hyväksyä tällaisen tarjouksen vain, jos toimittaja ei tee yhtä 
hyvää tarjousta, voidaan olettaa olev an samanlainen va ikutus kuin yhden 
tuotemerkin määräämisellä, erityisesti jos ostajan on paljastettava paremman tarjouksen tekijä.  
130) Yhden tuotemerkin määräämisestä kilp ailuun mahdollisesti kohdistuvat riskit ovat 
kilpailevien ja mahdollisten toimittajien sulkeminen markkinoilta, kilpailun heikkeneminen ja toimittajie n välisen kilpailunvastaisen  yhteistyön helpottuminen, 
jos rajoituksia käytetään kumulatiivisesti, sekä liikkeiden sisä isen tuotemerkkien 
välisen kilpailun häviäminen, jos osta ja on loppukuluttajille myyvä vähittäis-
kauppias. Tällaisilla rajoit uksilla on suora vaikutus tuotemerkkien väliseen 
kilpailuun. 
131) Yhden tuotemerkin määräämiselle m yönnetään poikkeus ryhmäpoikkeusasetuksen 
mukaisesti, kun toimittajan ja ostajan markkinaosuudet ovat kumpikin enintään 
30 prosenttia ja kilpailukieltovelvoitteen  voimassaoloaika on rajattu viiteen vuoteen. 
Tämän jakson loppuosassa annetaan ohjeita yksittäisten tapausten arviointiin, jos 
markkinaosuuden kynnysarvo tai viiden vuoden voimassaoloaika ylittyy. 
132) Tietyn toimittajan asettamat yhden tuot emerkin määräämistä koskevat velvoitteet 
voivat johtaa kilpailunvastaiseen markkinoiden sulkemiseen erityisesti silloin, kun ilman kyseisiä velvoitteita kilpailijat, jotk a joko eivät vielä ol e markkinoilla, kun 
velvoitteista sovitaan, tai eivät pysty k ilpailemaan asiakkaiden kokonaistoimituksista, 
aiheuttavat huomattavaa kilpailupainetta. K ilpailijat eivät ehkä pysty kilpailemaan 
yksittäisen asiakkaan koko kysynnästä, kosk a kyseistä toimittajaa ei voida välttää 
kauppakumppanina ainakaan joltain osin ma rkkinoiden kysyntää, esimerkiksi siksi, 
että monet loppukuluttajat suosivat sen t uotemerkkiä ja sen vuoksi tuotetta on pakko 
pitää varastossa, tai koska muiden toimitta jien kapasiteettirajoitusten vuoksi vain 
kyseinen toimittaja voi vastata mainittuun osaan kysynnästä
50. Toimittajan markkina-
asema on tämän vuoksi yhden tuotemerkin määräämistä koskevien velvoitteiden mahdollisten kilpailunvastaisten vaikutusten arvioinnin kannalta tärkein tekijä. 
133) Jos kilpailijat voivat kilpailla tasapuolis esti kunkin yksittä isen asiakkaan koko 
kysynnästä, tietyn toimittajan asettamat yhden tuotemerkin määräämistä koskevat 
velvoitteet eivät yleensä todennäköisesti hait taa tehokasta kilpailua, ellei asiakkaiden 
ole vaikea vaihtaa toimittajaa yhden tuotemerkin määräämistä koskevien velvoitteiden keston ja katta vuusasteen vuoksi. Mitä suurem pi on toimittajan sidottu 
markkinaosuus (ts. yhden tuotemerkin m ääräämistä koskevan velvoitteen piiriin 
kuuluva osa toimittajan markkinaosuudesta), sitä laajempaa markkinoiden sulkeminen todennäköisesti on. Vastaav asti mitä pitempi yhden tuotemerkin 
määräämistä koskevien velvoitteiden ke sto on, sitä laajempaa markkinoiden 
sulkeminen todennäköisesti on. Muiden kuin määräävässä markkina-asemassa olevien yritysten asettamien, alle vuoden pituisten yhden tuotemerkin määräämistä 
koskevien velvoitteiden ei yleensä katsot a johtavan tuntuviin kilpailunvastaisiin 
vaikutuksiin eikä kielteisiin  nettovaikutuksiin. Muiden kuin määräävässä markkina-
                                                
 
50 Ks. ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-65/98, Van den Bergh Foods  v. komissio , Kok. 2003, 
s. II-4653, 104 ja 156 kohta. 
 
FI 49   FI asemassa olevien yritysten väliset 1–5 vuoden pituiset yhden tuotemerkin 
määräämistä koskevat velvoitteet edelly ttävät yleensä kilpailua edistävien 
vaikutusten ja kilpailunvastai sten vaikutusten huol ellista tasapainottamista, ja yli 
viisi vuotta kestäviä velvo itteita pidetään useimpien investointien tehokkuusetujen 
kannalta tarpeettoman pitkinä tai tehokku usedut eivät riitä kompensoimaan 
velvoitteista aiheutuvaa markkinoiden sulk emista. Yhden tuotemerkin määräämistä 
koskevat velvoitteet johtavat todennäköise mmin kilpailunvastaiseen markkinoiden 
sulkemiseen silloin, kun niiden asettajat ova t määräävässä asemassa olevia yrityksiä. 
134) Kilpailijoiden markkina-asema on tä rkeä tekijä toimittajan markkinavoiman 
arvioinnissa. Niin kauan kuin kilpailijoita on riittävän monta ja ne ovat riittävän 
vahvoja, tuntuvia kilpailunvastaisia vaikut uksia ei ole odotettavissa. Ei ole kovin 
todennäköistä, että kilpail ijat suljetaan markkinoilta, jos niillä on samanlaiset 
markkina-asemat ja jos ne  voivat tarjota yht ä houkuttelevia hyödykkeitä. Tällaisissa 
tapauksissa markkinoiden sulkeminen voi kuitenkin vaikuttaa mahdollisiin markkinoille tulijoihin, jos useampi is o toimittaja tekee merkityksellisillä 
markkinoilla yhden tuotemerkin määräämistä koskevia sopimuksia erittäin monien 
ostajien kanssa (vaikutu sten kumuloituminen). Täll aisessa tapauksessa yhden 
tuotemerkin määräämistä koskevat sopimuks et voivat myös helpottaa kilpailevien 
toimittajien välistä kilpailunvastaista yhteistyötä. Jos ryhmäpoikkeusasetus kattaa kyseiset toimittajat yksinään, ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen voi olla välttämätöntä tällaisten kumulatiivisten kielteisten vaikutusten heikentämiseksi. Alle viiden prosentin sidottu markkinaosuus ei yleensä edistä merkittävästi kumulatiivista 
markkinoita sulkevaa vaikutusta. 
135) Yksittäinen tai kumulatiivinen kilpailunva stainen vaikutus ei ole todennäköinen, jos 
suurimman toimittajan markkinaosuus on alle  30 prosenttia ja viiden suurimman 
toimittajan markkinaosuus on alle 50 prosentt ia. Jos mahdollinen markkinoille tulija 
ei pääse markkinoille kannattavasti, tämä johtuu todennäköisesti muista tekijöistä kuin yhden tuotemerkin määräämistä koskevist a velvoitteista, esim erkiksi kuluttajien 
mieltymyksistä. 
136) Markkinoille pääsyn este illä on tärkeä merkitys sen selvittämiseksi, onko kilpailun 
vastaista markkinoiden sulkemista tapahtunut. Jos kilpailevien toimittajien on suhteellisen helppo saada hyödykkeelleen uusia tai va ihtoehtoisia ostajia, 
markkinoiden sulkeminen ei todennäköi sesti ole todellinen ongelma. Usein 
markkinoille pääsyn esteitä on kuitenkin sekä valmistus- että jakeluportaalla. 
137) Tasapainottavalla voimalla on merkitystä,  koska vahvoja ostajia ei ole helppo estää 
käyttämästä kilpailevien tavaroiden tai palveluiden toimittajia. Jotta asiakkaat saataisiin suostumaan yhden tuotemerkin määräämiseen, toimittaja saattaa joutua korvaamaan niille kokonaan tai osittain  yksinoikeuksista johtuvan kilpailun 
menetyksen. Jos korvauksia annetaan, saatta a olla asiakkaan edun mukaista hyväksyä 
toimittajan tarjoama yhden tuotemerkin määräämistä koskeva velvoite. Olisi kuitenkin virhe päätellä au tomaattisesti tämän perust eella, että kaikki yhden 
tuotemerkin määräämistä koskevat vel voitteet ovat kokonaisuut ena tarkasteltuna 
hyödyllisiä kyseisillä markkinoilla toimiv ien asiakkaiden ja loppukuluttajien 
kannalta. Se, että velvoitteet hyödyttä vät kaikkia kuluttajia, on erityisen 
epätodennäköistä silloin, kun asiakkaita on paljon ja yhden tuotemerkin määräämistä 
koskevat velvoitteet estävät kaiken kaik kiaan kilpailevien yritysten pääsyn 
markkinoille tai niiden toiminnan laajentamisen. 
 
FI 50   FI 138) Kaupan portaalla on myös merkitystä. Kilp ailunvastainen markkinoiden sulkeminen 
on vähemmän todennäköistä, kun kyseessä on välituote. Kun väl ituotteen toimittaja 
ei ole määräävässä asemassa, kilpaileville toimittajille jää vielä huomattava osa ”vapaata” kysyntää. Vaikka toimittaja ei  ole määräävässä asemassa, kilpailun-
vastaista markkinoiden sulkemista voi ku itenkin ilmetä vaikutusten kumuloitumisen 
vuoksi. Kumulatiivinen kilpailunvastain en vaikutus on epätodennäköinen, kun 
alle 50 prosenttia markkinoista on sidottu. 
139) Jos sopimus koskee lopputuotteen toimittamista tukkukaupassa, kilpailuongelman 
syntymisen todennäköisyys riippuu suurelta  osin tukkukaupan lajista ja markkinoille 
pääsyn esteistä tukkukaupassa. Kilpailunvast aisesta markkinoiden sulkemisesta ei 
ole todellista vaaraa, jos kilpailevat va lmistajat voivat helposti aloittaa oman tukku-
myynnin. Se, ovatko markkinoille pääsyn es teet matalia, riippuu osittain tukku-
kaupan lajista, eli siitä, voivatko tukkuka uppiaat toimia tehokkaasti, jos ne käyvät 
kauppaa vain sopimushyödykkeellä (esimerkik si jäätelöllä) vai olisiko tehokkaampaa 
tarjota kokonaista tuotelajitelmaa (esime rkiksi pakasteita). Jälkimmäisessä 
tapauksessa vain yhtä hyödyke ttä myyvän valmistajan ei kannata perustaa omaa 
tukkumyymälää. Tällöin voi ilmetä kilpail unvastaisia vaikutuksia. Kumulatiivisiin 
vaikutuksiin liittyviä ongelmia voi ilmetä lisäksi silloin, kun useampi toimittaja sitoo 
valtaosan tukkukauppiaista. 
140) Lopputuotteiden osalta markkinoiden su lkeminen on yleensä todennäköisempää 
vähittäiskaupassa ottaen huomioon merkittä vät markkinoille pääsyn esteet, joiden 
vuoksi useammat valmistajat eivät voi peru staa vähittäismyymälöitä vain omille 
hyödykkeilleen. Lisäksi yhden t uotemerkin määräämistä koskevat sopimukset voivat 
vähentää tuotemerkkien välistä kilpailu a myymälöissä juuri vähittäiskaupan 
portaalla. Näistä syistä ja muiden merkit yksellisten tekijöiden vuoksi lopputuotteiden 
vähittäiskaupassa voi syntyä merkittäviä kilpailunvastaisia vaikutuksia, jos toimittaja sitoo 30 prosenttia tai enemmän merkityksel lisistä markkinoista, vaikka sillä ei 
olisikaan määräävää asemaa. Jos toimittaja on määräävässä asemassa, pienikin sidottu markkinaosuus voi johtaa merkittä viin kilpailunvastaisiin vaikutuksiin. 
141) Kumulatiivinen markkinat sulkeva vaikut us on mahdollinen myös vähittäiskaupassa. 
Kun kaikkien toimittajien markkinaosuudet jäävät alle 30 prosentin, kumulatiivinen 
markkinat sulkeva vaikutus on epätodennäköinen, jos koko sidottu markkinaosuus jää alle 40 prosentin. Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen on tämän vuoksi epätodennäköistä. Luku voi olla korkeampi kin, kun otetaan huomioon muut tekijät, 
kuten kilpailijoiden määrä, markkinoille pääs yn esteet jne. Jos kaikkien yritysten 
markkinaosuudet eivät alita ryhmäpoikkeus asetuksessa säädettyä kynnysarvoa, mutta 
yksikään yritys ei ole määräävässä markkina-asemassa, kumulatiivinen markkinat sulkeva vaikutus on epätodennäköinen, jos koko sidottu markkinaosuus jää alle 30 prosentin. 
142) Kun ostaja toimii toimittajan omistamissa  tiloissa ja omistamalla maa-alueella tai 
toimittajan kolmannelta, ostajasta riippumatto malta, taholta vuokraamissa tiloissa ja 
vuokraamalla maa-alueella, mahdollisuudet määrätä tehokkaita korjaustoimenpiteitä markkinat sulkevan vaikutuksen varalta ovat vähäiset. Tällaisessa tapauksessa on 
epätodennäköistä, että komissio puuttuu asiaan, jollei kyseessä ole määräävä 
markkina-asema. 
 
FI 51   FI 143) Tietyillä aloilla voi olla erittäin vaikeaa myydä useampaa kuin yhtä tuotemerkkiä 
yhdestä myyntipisteestä, jolloin markkino iden sulkemisongelma voidaan poistaa 
paremmin rajoittamalla sopimusten kestoa. 
144) Kun tuntuvien kilpailunvastaisten vai kutusten olemassaolo on todettu, on pohdittava 
kysymystä mahdollisuudesta myöntää poi kkeus 101 artiklan 3 kohdan nojalla. 
Kilpailukieltovelvoitteen ka nnalta merkitystä voi olla er ityisesti tehokkuuseduilla, 
joita kuvaillaan 107 kohdan a alakohdassa (toimittajien välinen vapaamatkustajuus), d ja e alakohdassa (investoinneista pidätty miseen liittyvät ongelmat) ja h alakohdassa 
(epätäydellisesti toimivat pääomamarkkinat). 
145) Ostajalle asetettu määr ällinen velvoite voi olla 107 kohdan a, d ja h alakohdassa 
kuvaillun kaltaisen tehokkuusedun kannalta vähemmän rajoitta va vaihtoehto. 
Kilpailukieltovelvoite voi olla aino a toimiva vaihtoehto saavuttaa 107 kohdan 
e alakohdassa kuvailtu tehokkuusetu (investoi nneista pidättymiseen liittyvä ongelma 
taitotiedon siirron yhteydessä). 
146) Toimittajan tekemän tiettyyn sopimussuhtees een liittyvän investoinnin tapauksessa 
(ks. 107 kohdan d alakohta) kilpailukieltoa tai määräl listä velvoitetta koskeva 
sopimus, joka on voimassa niin kauan kuin investoinnista tehdään poistoja, täyttää 
yleensä 101 artiklan 3 kohdan edellyt ykset. Jos kyse on suurista sopimussuhde-
kohtaisista investoinneista, yl i viiden vuoden pituinen kilpai lukieltovelvoite voi olla 
perusteltu. Sopimussuhdekohtaisesta inve stoinnista on kyse, jos toimittaja 
esimerkiksi asentaa laitteen tai tekee siihen  muutoksia, minkä jälkeen kyseistä laitetta 
voidaan käyttää vain tietyn ostajan kom ponenttien valmistamiseen. Yleiset tai 
markkinakohtaiset investoinnit (lisä)kapas iteettiin eivät tava llisesti ole sopimus-
suhdekohtaisia investointeja. Jos toimittaja kuitenkin luo uutta kapasiteettia, joka on 
sidottu tietyn ostajan toimintaan (esimerkiksi metallitölkkejä tuottava yritys perustaa uutta kapasiteettia valmistaakseen tölkkejä  elintarviketuottajan tölkitystiloissa tai 
niiden läheisyydessä), kyseinen uusi kapasite etti voi olla taloudell isesti elinkelpoista 
vain tuotettaessa kyseiselle asiakkaalle, jo lloin investointia pidetään sopimussuhde-
kohtaisena. 
147) Jos toimittaja antaa osta jalle lainan tai antaa tä män käyttöön muita kuin 
sopimussuhdekohtaisia laitteita, tämä ei tavallisesti yksinään  riitä perusteeksi 
poikkeuksen myöntämiselle kilp ailunvastaiselle markkinat sulkevalle vaikutukselle. 
Epätäydellisesti toimivien pääomamar kkinoiden tapauksessa saattaa olla 
tehokkaampaa, että lainan antaa hyödykkeen toimittaja kuin pankki (ks. 107 kohdan h alakohta). Laina olisi tällöin kuitenki n annettava tavalla, joka rajoittaa 
mahdollisimman vähän kilpailua, eikä os tajaa sen vuoksi pitäisi yleensä estää 
luopumasta velvoitteen noudattamisesta ja ma ksamasta jäljellä olevaa lainamäärää 
takaisin milloin tahansa ja ilman sopimussakkoja.  
148) Olennaisen taitotiedon siirto (107 kohdan e alakohta) oikeutta a yleensä kilpailu-
kieltovelvoitteen, joka on voimassa ni in kauan kuin toimitussopimus, kuten 
esimerkiksi luvaketoiminnassa tapahtuu. 
149) Esimerkki kilpail ukieltovelvoitteesta 
Heräteostoksiin houkuttelevan kulutushyödykkeen  kansallisella markkinajohtajalla 
on 40 prosentin markkinaosuus, ja se myy suurimman osan (90 prosenttia) 
 
FI 52   FI tuotteistaan sidottujen vähittäiskauppi aiden kautta (sidot tu markkinaosuus 
36 prosenttia). Sopimukset velvoittavat vähittäiskauppiaat tekemään hankintansa 
yksinomaan markkinajohtajalta vähintään neljän vuoden ajan. Ma rkkinajohtajalla on 
erityisen vahva edustus tiheään asutuilla alueilla, kuten pääkaupunkiseudulla. Sillä 
on kymmenen kilpailijaa, joista osa toimii vain paikallisesti ja joilla kaikilla on 
paljon pienemmät markkinaosuudet. Suur imman markkinaosuus on 12 prosenttia. 
Kyseiset kymmenen kilpailijaa myyvät sidottujen myymälöidensä kautta määrän, joka vastaa yhteensä 10 prosentin markki naosuutta. Tuotemerkit ja hyödykkeet ovat 
pitkälle eriytettyjä. Markki najohtajalla on vahvimmat tuotemerkit. Se on ainoa, joka 
järjestää säännöllisesti ka nsallisia mainoskampanjoita. Se toimittaa sidotuille 
vähittäiskauppiailleen  erityiset myymäläkaapit hyödykettään varten. 
Tästä seuraa, että yhteensä 46 prosenttia (36 prosenttia + 10 prosen ttia) markkinoista 
on suljettu mahdollisilta uusilta tu lijoilta ja vakiintuneilta k ilpailijoilta, joilla ei ole 
sidottuja myymälöitä. Markkinoille pääs y on uusien tulijoiden kannalta erityisen 
hankalaa tiheään asutuilla alueilla, joilla sulk emisaste on tätäkin korkeampi ja joilla 
ne nimenomaan haluaisivat päästä ma rkkinoille. Koska tuotemerkit ja hyödykkeet 
ovat pitkälle eriyte ttyjä ja etsintäkus tannukset ovat korkeat suhteessa hyödykkeen 
hintaan, tuotemerkkien välisen myymäläk ilpailun puuttuminen johtaa kuluttajien 
kannalta lisähyödyn menetykseen. My ymälöiden yksinoikeudellisuudesta 
mahdolliset koituvat tehokkuusedut, joita ma rkkinajohtajan mukaan saavutetaan 
kuljetuskustannusten alenemisen ja myymäläkaapeista mahdollisesti johtuvan investoinneista pidättymisen seurauksen a, ovat rajallisia eivätkä kompensoi 
kilpailuun kohdistuvia kielte isiä vaikutuksia. Tehokkuused ut ovat vähäisiä, koska 
kuljetuskustannukset on sidottu määrään  eikä yksinoikeudellisuuteen eivätkä 
myymäläkaapit sisällä erityistä taitotieto a eivätkä ole merkkikohtaisia. Tämän vuoksi 
on epätodennäköistä, että 101 artiklan 3 kohda ssa määrätyt edellytykset täyttyisivät. 
150) Esimerkki määrällisestä velvoitteesta 
Tuottaja X, jolla on 40 prosentin markki naosuus, myy 80 prosenttia hyödykkeistään 
sellaisten sopimusten perusteella, joissa  määrätään, että jälleenmyyjän on tehtävä 
vähintään 75 prosenttia kyseisen tuotteen hankinnoistaan X:ltä. X puolestaan tarjoaa 
rahoitusta ja laitteita edullisesti. Sopimusten kesto on viisi vuotta, ja laina on tarkoitus maksaa kyseisen jakson aikana ta kaisin tasaerinä. Ensimmäisen kahden 
vuoden jälkeen ostajilla on kuitenkin mahdollisuus irtisanoa sopimus kuuden kuukauden irtisanomisajalla, jos ne maksavat jälj ellä olevan lainan ja ostavat laitteet 
niiden käypään hintaan. Viiden vuoden jakson  päätteeksi laitteet siirtyvät ostajan 
omistukseen. Kilpailevista tuottajista, joita on yhteensä 12, valtaosa on pieniä. 
Suurimman markkinaosuus on 20 prosenttia. Useimmilla kilpailevilla tuottajilla on 
vastaavanlaisia sopimuksia, joiden kesto vaihtelee. Niillä tu ottajilla, joiden 
markkinaosuus on alle 10 prosenttia, on us ein pitempiaikaisia sopimuksia, joiden 
irtisanomisehdot eivät ole yhtä edullise t. Tuottajan X sopimukset jättävät 
25 prosenttia kysynnästä kilpailijoiden vapaasti toimitettavaksi. Kolmen viime 
vuoden aikana markkinoille on tullut kaksi uutta tuottajaa, jotka ovat saaneet 
yhteensä noin 8 prosentin markkinaosuude n osittain ottamalla  vastattavakseen 
jälleenmyyjien lainoja niiden kanssa tekemiensä sopimusten vastineeksi. 
Tuottajan X sidottu markkinaosuus on 24 prosenttia (0,75 × 0,80 × 40 prosenttia). 
Muiden tuottajien sidottu markkinaos uus on noin 25 prosenttia. Tämän vuoksi 
yhteensä noin 49 prosenttia markkinoista on suljettu mahdollisilta uusilta tulijoilta ja 
 
FI 53   FI vakiintuneilta kilpailijoilta, joilla ei  ole sidottuja myymälöitä, ainakin kahden 
ensimmäisen vuoden ajan toimitussopimusten kattamalla jaksolla. Markkinat osoittavat, että jälleenmyyjillä on usein vaik euksia saada lainoja pankeilta. Ne ovat 
yleensä liian pieniä saadakseen pääomaa muilla tavoin, kuten osakeannin kautta. Tuottaja X pystyy lisäksi osoittamaan, että myynnin keskittäminen muutamalle 
jälleenmyyjälle mahdollistaa sen paremman suunnittelun ja säästöt kuljetus-kustannuksissa. Tuottaja X:n asettama 75 prosentin määrällinen velvoite toden-
näköisesti täyttää 101 artiklan 3 kohda n edellytykset, mi kä johtuu yhtäältä 
tehokkuuseduista ja toisaalta siitä, että 25 prosenttia sen sopimuksista on jätetty 
sitomatta, sopimukset voidaan irtisanoa ennen niiden voimassaolon päättymistä, 
markkinoille on tullut hiljattain uusia tuotta jia ja noin puolta jälleenmyyjistä ei ole 
sidottu. 
2.2. Yksinmyynti 
151) Yksinmyyntisopimuksessa toimittaja suostuu myymään hyödykkeitään vain yhdelle 
jakelijalle, joka jälleenmyy n iitä tietyllä alueella. Samanaik aisesti jakelijan aktiivista 
myyntiä muille (yksinmyynti)al ueille tavallisesti rajoitetaan. Mahdollisia kilpailuun 
kohdistuvia riskejä ovat pääasiassa tuotemerki n sisäisen kilpailun vähentyminen ja 
markkinoiden jakaminen, mikä voi helpottaa er ityisesti hintasyrjintää. Kun kaikki tai 
useimmat toimittajat käyttävät yksinmyyntiä, se saattaa heikentää kilpailua ja helpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä sekä  toimittajien että jakelijoiden tasolla. 
Yksinmyynti voi lisäksi johtaa muiden ja kelijoiden sulkemiseen markkinoilta ja 
vähentää sitä kautta kilpa ilua jakelijoiden tasolla. 
152) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan yksinmyyntiin, kun toimittajan ja ostajan 
markkinaosuudet ovat kumpikin enintään  30 prosenttia, vaikka yksinmyyntiin 
yhdistyisi muita vertikaalisia  rajoituksia, joiden ei katsota kuuluvan vakavimpiin 
rajoituksiin, kuten enintään viiden vuoden kilpailukieltovelvoite, määrällisiä velvoitteita tai yksinostovelvoitteita. Ry hmäpoikkeusasetusta sovelletaan yksin-
myynnin ja valikoivan jakelun yhdistelmään  vain silloin, kun aktiivista myyntiä 
muilla alueilla ei rajoiteta. Tämän jaks on loppuosassa annetaan ohjeita yksinmyynnin 
arviointiin yksittäisissä tapauksissa, kun 30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvo 
ylittyy. 
153) Toimittajan ja sen kilpailijoiden markkina -asemalla on erittäin suuri merkitys, koska 
tuotemerkin sisäisen kilpailun häviäminen  voi olla ongelmallista vain silloin, kun 
tuotemerkkien välistä kilpailua on vähä n. Mitä vahvempi toimittajan asema on, sitä 
vakavampaa on tuotemerkin sisäisen ki lpailun häviäminen. Kun 30 prosentin 
markkinaosuuden kynnysarvo ylittyy, riskinä vo i olla tuotemerkin sisäisen kilpailun 
huomattava vähentyminen. Jotta 101 artikl an 3 kohdan edellytyks et täyttyisivät, 
tuotemerkin sisäisen kilpailun häviämistä  voidaan joutua vert aamaan todellisiin 
tehokkuusetuihin. 
154) Kilpailijoiden markkina-asemalla voi olla merkitystä kahdessa mielessä. Vahvat 
kilpailijat merkitsevät tavallisesti sitä, että tuotemerkin sisäisen kilpailun väheneminen voidaan tasoittaa riittävällä tuotemerkkien välisellä kilpailulla. Jos 
kilpailijoiden määrä kuitenkin laskee melko pieneksi ja niiden markkina-asema on 
markkinaosuuden, kapasiteetin ja jakeluve rkoston kannalta melko samankaltainen, 
on olemassa riski kilpailunvast aisesta yhteistyöstä ja/tai kilpailun heikkenemisestä. 
Tuotemerkin sisäisen kilpailun häviäminen voi  kasvattaa tätä riskiä erityisesti silloin, 
 
FI 54   FI kun useilla toimittajilla on samantapaise t jakelujärjestelmät. Moninkertaiset 
yksinmyyntioikeudet eli se, että useat toimittajat nimittävät saman yksinmyyjän tietylle alueelle, voi edelle en lisätä kilpailunvastaisen yhteistyön ja/tai kilpailun 
heikkenemisen riskiä. Jos jälleenmyyjälle myönnetään  yksinoikeus kahden tai 
useamman tärkeän kilpailevan hyödykkeen jakeluun samalla alueella, kyseisten 
tuotemerkkien välinen kilpailu todennäköise sti rajoittuu olennaisesti. Mitä suurempi 
niiden jälleenmyyjien jakelemien tuotemer kkien yhdistetty markkinaosuus on, joilla 
on moninkertaiset yksinmyyntioikeudet, sitä suurempi on kilpailunvastaisen 
yhteistyön ja/tai kilpailun heikkenemisen riski ja sitä enemmän tuotemerkkien 
välinen kilpailu vähenee. Jos vähittäi skauppias on useiden tuotemerkkien yksin-
myyjä, se voi aiheuttaa sen, että jos yksi tuottaja laskee tuot emerkkinsä tukkuhintaa, 
vähittäiskauppias, jolla on yks inoikeudet, ei ole halukas siirtämään hinnanalennusta 
loppukuluttajille, koska se laskisi sen muiden tuotem erkkien myyntiä ja voittoja. 
Tämä vähentää tuottajien ha lukkuutta hintakilpail uun verrattuna ti lanteeseen ilman 
moninkertaisia yksinmyyntioikeuksia. Tämänkaltaiset kumulatiiviset vaikutukset voivat johtaa ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen edun peruuttamiseen, kun 
toimittajien ja ostajien markkinaosuude t alittavat ryhmäpoikkeusasetuksessa 
säädetyn kynnysarvon. 
155) Markkinoille pääsyn esteet, jotka voivat estää toimittajia saamasta uusia tai 
vaihtoehtoisia jakelijoita, eivät ole yht ä tärkeitä arvioit aessa yksinmyynnistä 
mahdollisesti aiheutuvia kilpailunvastaisia vaikutuksia. Muita toimittajia ei suljeta markkinoilta niin kauan kuin yksinmyyntiin ei yhdistetä yhden tuotemerkin määräämistä. 
156) Muiden jakelijoiden sulkeminen pois ma rkkinoilta ei ole ongelma, jos yksinmyynti-
järjestelmää ylläpitävä toimittaja nimittää useita yksinmyyjiä samoille markkinoille 
eikä yksinmyyjiä estetä myymästä valtuuttamattomille jakelijoille. Muiden jakelijoiden sulkemisesta markkinoilta voi kuitenkin tulla ongelma silloin, kun 
hankintaketjun loppupään markkinoilla on ostovoimaa ja markkinavoimaa, erityisesti kun myyntialueet ovat erittäin suuret ja yksinmyyjästä tulee myös koko 
markkinoiden yksinostaja. Esimerkki tällai sesta on supermarketketju, josta tulee 
johtavan tuotemerkin ainoa jakelija elintarvikkeiden kansallisilla vähittäis-
markkinoilla. Muiden jakelijoiden sulkemin en markkinoilta voi olla vielä suurempi 
ongelma moninkertaisten yksinmyyntioikeuksien tapauksessa. 
157) Ostovoima voi lisätä ostajien kilpa ilunvastaisen yhteistyön riskiä, kun yksinmyynti-
järjestelyjä yhdeltä tai useam malta toimittajalta vaativat ostajat ovat suuria ja 
mahdollisesti sijoittautuneet eri alueille. 
158) Markkinoiden kypsyydellä on merkitystä, koska tuotemerkin si säisen kilpailun 
häviäminen ja hintasyrjintä voivat olla vakava ongelma kypsillä markkinoilla toisin 
kuin markkinoilla, joilla kysyntä kasvaa, tekniikka kehittyy ja markkina-asemat 
muuttuvat. 
159) Kaupan portaalla on merkitystä, koska mahdo lliset kielteiset vaikutukset voivat olla 
erilaisia tukkukaupan ja vä hittäiskaupan tasolla. Yk sinmyyntiä sovelletaan 
pääasiassa lopputuotteiden ja -palveluiden jakelussa. Tuotemerkin sisäisen kilpailun 
häviäminen on erityisen todennäköistä vä hittäiskaupassa, jos myyntialueet ovat 
lisäksi suuret, koska tällöin loppukuluttajille  voi olla tärkeän tuotemerkin jakelussa 
 
FI 55   FI vähän valinnanvaraa korkean hinta- ja palv elutason tarjoavan jakelijan ja alhaisen 
hinta- ja palvelutason tarj oavan jakelijan välillä. 
160) Kun valmistaja valitsee yksinmyyjäk seen tukkukauppiaan, myyntialue on yleensä 
suuri, esimerkiksi koko jäsenvaltio. Jo s tukkukauppias voi myydä hyödykkeitä ilman 
rajoituksia hankintaketjun loppupään markkinoilla toimiv ille vähittäiskauppiaille, 
tuntuvia kilpailuvaikutuksia ei todennä köisesti esiinny. Mahdol linen tuotemerkin 
sisäisen kilpailun vähentyminen tukkukaupa n tasolla voidaan helposti kompensoida 
esimerkiksi logistiikassa ja myynninedist ämisessä saavutetuilla tehokkuuseduilla, 
erityisesti silloin kun valmistaja sijaitsee eri maassa. Moninkertaisten yksinmyynti-oikeuksien tuotemerkkien väliselle kilpailulle mahdollisesti aiheuttamat riskit ovat kuitenkin suuremmat tukkukaupan tasolla kui n vähittäiskaupan tasolla. Jos yhdestä 
tukkukauppiaasta tulee erittäin monen toimittajan yksinmyyjä, niin on olemassa riski että se ei vain vähennä kilpailua kyseiste n tuotemerkkien välillä, vaan myös johtaa 
markkinoiden sulkemiseen tukkukaupan tasolla. 
161) Kuten 155 kohdassa todettiin, muita toimitta jia ei suljeta markkinoilta niin kauan 
kuin yksinmyyntiin ei yhdistetä yhden tuot emerkin määräämistä. Muiden toimittajien 
sulkeminen kilpailunvastaisesti ma rkkinoiden ulkopuolelle on kuitenkin 
epätodennäköistä myös silloin, kun yksinmyyntiin yhdistetään yhden tuotemerkin 
määrääminen. Tästä on poikkeuksena tilanne, jossa yhden tuotemerkin määräämistä koskeva velvoite asetetaan tiheälle verkostolle yksinm yyjiä, joiden alueet ovat 
pienet, tai vaikutukset kumuloituvat. Sellai sessa tapauksessa voi olla tarpeen soveltaa 
niitä periaatteita, jotka vahvistetaan 2.1. jaksossa yhden tuotemerkin määräämisen 
kohdalla. Jos yhdistelmä ei johda mar kkinoiden merkittävään sulkemiseen, 
yksinmyynnin yhdistäminen yhden tuotemerki n määräämiseen voi edistää kilpailua 
lisäämällä yksinmyyjän motivaatiota kesk ittää ponnistelunsa tiettyyn tuotemerkkiin. 
Kun yksinmyynnin ja kilpailukiellon yhdist elmällä ei ole markkinoita sulkevaa 
vaikutusta, se saattaa täy ttää 101 artiklan 3 kohdan ede llytykset sopimuksen koko 
keston ajan, erityisesti tukkukaupan tasolla. 
162) Yksinmyynnin yhdistäminen hankintoja kos keviin yksinoikeuksiin lisää tuotemerkin 
sisäisen kilpailun vähenemiseen ja markki noiden jakamiseen liittyviä kilpailuriskejä, 
mikä voi helpottaa erityisesti hintasyr jintää. Yksinmyynti ra joittaa asiakkaiden 
mahdollisuuksia arbitraasiin, koska se rajoit taa jakelijoiden määrää ja tavallisesti 
myös niiden mahdollisuuksia harjoittaa ak tiivista myyntiä. Hankintoja koskevat 
yksinoikeudet, joihin sovellettavien ehtoje n mukaan yksinmyyjien on ostettava tietty 
merkkituote suoraan valmistajalta, vievät lisäksi yksinmyyjiltä arbitraasi-mahdollisuudet estämällä niitä ostamasta järj estelmässä toimivilta muilta jakelijoilta. 
Tämä lisää toimittajan mahdollisuuksia rajoit taa tuotemerkin sisä istä kilpailua ja 
soveltaa erilaisia myyntiehtoja siten, että siitä aiheutuu haittaa kuluttajille, ellei yksinmyynnin yhdistäminen yksinoikeudellisiin hankintoihin mahdollista tehokkuus-etuja, jolloin kaikki loppukuluttajat hyötyvät al haisemmista hinnoista. 
163) Hyödykkeen ominaisuuksilla ei ole erityis tä merkitystä arvioitaessa yksinmyynnistä 
mahdollisesti aiheutuvia kilpailunvastaisia vaikutuksia. Niillä on kuitenkin merkitystä arvioitaessa mahdollisia te hokkuusetuja sen jälkeen kun tuntuva 
kilpailunvastainen vaikutus on todettu. 
164) Yksinmyynti voi johtaa tehokkuusetuihin erityisesti silloin, kun jakelijoiden on 
tehtävä investointeja tuot ekuvan suojelemiseksi tai luomiseksi. Yleensä tehokkuus-
 
FI 56   FI edut ovat suurimpia, kun on kyse uusis ta, monimutkaisista hyödykkeistä ja 
hyödykkeistä, joiden laatua on vaikea arvioi da ennen kulutusta (nk. kokemusperäiset 
hyödykkeet) tai hyödykkeistä, joiden laatua on  vaikea arvioida  vielä kulutuksen 
jälkeenkin (nk. luottamukseen perustuva t hyödykkeet). Yksinmyynti voi lisäksi 
johtaa säästöihin logistiikkakustannuksi ssa kuljetukseen ja jakeluun liittyvien 
mittakaavaetujen ansiosta. 
165) Esimerkki yksinmyynnistä tukkukaupan tasolla 
Yritys A on markkinajoht aja erään kestokulutushyödykkeen  markkinoilla. A myy 
hyödykettään yksinoikeudellisten tukkukau ppiaiden kautta. Tukkukauppiaiden 
vastuualueena on pienissä jäsenvaltioissa koko jäsenvaltio ja suur emmissa tietty alue. 
Yksinmyyjät hoitavat myynnin kaikille alu eensa vähittäiskauppiaille. Ne eivät myy 
loppukuluttajille. Tukkukauppiaa t vastaavat myynninedistäm isestä markkinoillaan. 
Tähän sisältyy paikallisten tapahtumien s ponsorointi ja lisäksi uusien hyödykkeiden 
esittely ja mainostaminen alueen vähitt äiskauppiaille. Tekniikka  ja tuoteinnovaatiot 
kehittyvät kyseisillä markkinoilla melko nopeasti, ja myyntiä edeltävän palvelun 
tarjoaminen vähittäiskauppiai lle ja loppukuluttajil le on tärkeää. Tukkukauppiaita ei 
vaadita ostamaan toimittaja A:n tuotemer killä varustettuja hyödykkeitä pelkästään 
valmistajalta itseltään. Tukkukauppiailla ta i vähittäiskauppiailla on mahdollisuus 
arbitraasiin, koska kuljetuskustannukset  ovat suhteellisen alhaiset verrattuna 
hyödykkeen arvoon. Tukkukauppiaisiin ei sovell eta kilpailukiel tovelvoitetta. 
Vähittäiskauppiaat myyvät myös useita kilp ailevien toimittajien tuotemerkkejä eikä 
vähittäiskaupan tasolla ole yksinmyyntisopi muksia tai valikoivaa jakelua koskevia 
sopimuksia. A:n osuus tukkukauppiaille suunnatun myynnin EU-markkinoista on 
noin 50 prosenttia. Sen osuus eri maiden  kansallisista vähittäismarkkinoista on 
40-60 prosenttia. A:lla on 6–10 kilpailij aa kyseisillä kansal lisilla markkinoilla. 
B, C ja D ovat sen suurimmat kilpailijat. Ne  toimivat kansallisilla markkinoilla, joilla 
niillä on 5–20 prosentin markkinaosuudet. L oput tuottajat ovat kansallisia tuottajia, 
joiden markkinaosuudet ovat pienemmät. B:llä, C:llä ja D:llä  on samankaltaiset 
jakeluverkostot, paikallise t tuottajat puolestaan  myyvät tuotteensa yleensä suoraan 
vähittäiskauppiaille. 
Esimerkissä kuvailluilla tukkumarkkinoill a tuotemerkin sisäisen kilpailun 
vähentymisen ja hintasyrjinnän riski on pien i. Arbitraasia ei estetä, ja tuotemerkin 
sisäisen kilpailun puuttumisella ei ol e paljon merkitystä tukkukaupan tasolla. 
Vähittäiskaupan tasolla ei estetä tuotemerkin sisäistä eikä tuotemerkkien välistä kilpailua. Yksinmyyntijärjes telyt eivät lisäksi vaikut a juurikaan tuotemerkkien 
väliseen kilpailuun tukkukaupan tasolla.  Sen vuoksi on todennäköistä, että 
101 artiklan 3 kohdan edellytykset täyttyvät,  vaikka kilpailunva staisia vaikutuksia 
ilmenisi. 
166) Esimerkki moninkertaisista yksinmyyntio ikeuksista oligopolis tisilla markkinoilla 
Erään lopputuotteen kansallisilla markkino illa on neljä markkinajohtajaa, joista 
kunkin markkinaosuus on noin 20 prosenttia. Nämä neljä markkinajohtajaa myyvät 
hyödykettään vähittäiskaupassa yksinmyyjien kautta. Vähittäiskauppiaat saavat yksinmyyntialueen, joka vastaa sitä ka upunkia tai suurten kaupunkien kohdalla sitä 
kaupunginosaa, jossa ne sijaitsevat. Useimmilla  alueilla neljä markkinajohtajaa ovat 
antaneet yksinmyyntioikeuden samalle vähittäiskauppiaalle (moninkertaiset yksinmyyntioikeudet), joka yleensä toimii keskeisellä paikalla ja on erikoistunut 
 
FI 57   FI kyseiseen hyödykkeeseen. Loput 20 prosent tia kansallisista ma rkkinoista muodostuu 
pienistä paikallisista tuottajista, joista s uurimpien osuus kansallisista markkinoista on 
5 prosenttia. Paikalliset tuottajat myyvä t hyödykkeitään yleensä muiden vähittäis-
kauppiaiden kautta, erityisesti siksi, että  neljän suurimman toimittajan yksinmyyjät 
eivät yleensä osoita suurta mielenkiin toa vähemmän tunnettujen ja halvempien 
tuotemerkkien myymiseen. Tuotemerkit ja hyödykkeet ovat pitkälle eriytettyjä 
kyseisillä markkinoilla. Neljä llä markkinajohtajalla on la ajat kansalliset mainos-
kampanjat ja vahvat tuotekuvat, kun taas pienemmät tuottajat eivät mainosta hyödykkeitään kansallisella tasolla. Markkinat ovat melko kypsät, kysyntä on 
vakaata eikä hyödykkeitä ja tekniikkaa kos kevia innovaatioita juurikaan esiinny. 
Hyödyke on melko yksinkertainen. 
Kyseisillä oligopolistisilla markkinoilla on riski neljän markkinajohtajan välisestä 
kilpailunvastaisesta yhteistyöstä. Moninke rtaiset yksinmyyntioikeudet lisäävät tätä 
riskiä. Alueelliset yksinoikeudet rajoittavat  tuotemerkin sisäistä kilpailua. Neljän 
johtavan tuotemerkin välistä kilpailua on vähennetty vähittäiskaupan tasolla, koska 
yksi vähittäiskauppias päättää kaikkien neljän tuotemerkin hinnoista kullakin 
alueella. Moninkertaiset yksinmyyntioikeudet aiheuttavat sen, että jos yksi tuottaja 
laskee tuotemerkkinsä hintaa, vähittäiskauppias ei ole halukas siirtämään hinnan-
alennusta loppukuluttajille, kos ka tämä laskisi sen muiden tuotemerkkien myyntiä ja 
voittoja. Tämä vähentää tuottajien ha lukkuutta hintakilpailuun. Tuotemerkkien 
välistä hintakilpailua on pääasiassa pienempien tuottajien tuotekuvaltaan 
vaatimattomien hyödykkeiden kesken. Mahdollisuus (yhteisten) yksinmyyjien käytön perustelemiseen tehokkuuseduilla on rajallinen, koska hyödyke on suhteellisen yksinkertainen, jä lleenmyynti ei edellytä er ityisiä investointeja tai 
koulutusta ja mainonta hoidetaan  pääasiassa tuottajatasolla. 
Vaikka kunkin markkinajohtajan markki naosuus jää alle kynnysarvon, 101 artiklan 
3 kohdan edellytykset saattavat jäädä täytty mättä ja ryhmäpoikkeus saatetaan joutua 
peruuttamaan sellaisten jakelijoiden kanssa tehdyiltä sopimuksilta, joiden osuus hankintamarkkinoista on alle 30 prosenttia. 
167) Esimerkki yksinmyynnin ja hankintoja koskevien yksinoikeuksien yhdistelmästä 
Valmistaja A on suurikokoisen kest okulutushyödykkeen markkinajohtaja 
Euroopassa. Sen markkinaosuus on 40–60 prosenttia useimmilla kansallisilla vähittäismarkkinoilla. Jäsenvaltioissa, joissa  sen osuus markkinoista on suuri, sillä on 
vähemmän kilpailijoita, joiden markkina osuudet ovat selvästi pien emmät. Kilpailijat 
toimivat vain yksillä tai kaksilla kans allisilla markkinoilla. A on noudattanut jo 
pitkään menettelytapaa, jonka mukaan  se myy hyödykettään omien kansallisten 
tytäryhtiöidensä kautta vähittäiskaupan tasolla toimiville yksinmyyjille, joiden ei 
sallita myyvän aktiiv isesti toistensa alueille. Jake lijoita kannustetaan tällä tavoin 
edistämään hyödykkeen myyntiä ja tarjoa maan myyntiä edel täviä palveluita. 
Sittemmin otettiin käyttöön käytäntö, jonka  mukaan vähittäiskauppiaiden on lisäksi 
ostettava kaikki A:n valmistamat hyödykkeet sen kansalliselta ty täryhtiöltä omassa 
maassaan. A:n valmistamaa tuotemerkkiä myyvät vähittäiskauppiaa t ovat alueillaan 
tämän hyödyketyypin pääasialliset jälle enmyyjät. Ne myyvät kilpailevia 
tuotemerkkejä, mutta vaihtelevalla mene styksellä ja innostuksella. Hankintoja 
koskevien yksinoikeuksien käyttöönotosta  lähtien A on soveltanut markkinoiden 
välillä 10–15 prosentin hintaeroja. Se ve loittaa korkeampia hintoja markkinoilla, 
 
FI 58   FI joilla sillä on vähemmän kilpailijoita. Markkinat ovat kysynnän ja tarjonnan osalta 
suhteellisen vakaat, eikä merkittäviä teknisiä muutoksia tapahdu. 
Markkinoilla, joilla veloite taan korkeampia hintoja, vä hittäiskauppiaille määrätty 
hankintoja koskeviin yksinoikeuksiin liitt yvä velvoite pahentaa entisestään 
alueellisista yksinoikeuksist a vähittäiskaupan tasolla joht uvaa tuotemerkin sisäisen 
kilpailun häviämistä. Hankintoja koskeviin yksinoikeuksiin liittyvä  velvoite auttaa 
lisäksi pitämään markkinat ja alueet eri llään tekemällä yksinm yyjien (jotka ovat 
tämäntyyppisen hyödykkeen tärkeimpiä jälleenmyyjiä) välisen arbitraasin mahdottomaksi. Yksinmyyjät eivät myöskään voi myydä aktiivisesti toistensa alueille ja käytännössä ne pyrkivät vä lttämään toimittamista oman alueensa 
ulkopuolelle. Tämä on mahdollist anut hintasyrjinnän, muttei ole lisännyt olennaisesti 
kokonaismyyntiä. Kuluttajien tai riippumattomi en kauppiaiden arbitraasi on vähäistä 
tuotteen suuren koon vuoksi. 
Vaikka yksinmyyjien käytön perustelemista mahdollisilla tehokkuuseduilla voidaan 
pitää vakuuttavana erityisesti vähitt äiskauppiaisiin kohdistuvan kannustavan 
vaikutuksen vuoksi, yksinmyynnin ja ha nkintoja koskevien yksinoikeuksien 
yhdistämisen ja erityisesti hankintoja koske vien yksinoikeuksien perusteeksi mainitut 
mahdolliset tehokkuusedut, jotka liittyvät pääasiassa kuljetuksista saataviin 
mittakaavasäästöihin, eivät todennäköisesti kompensoi hintasyrjinnän ja tuote-merkkien sisäisen kilpailun vähenemisen kielteistä vaikutusta. Tämän vuoksi on epätodennäköistä, että 101 artiklan 3 kohdan edellytykset täyttyisivät. 
2.3. Yksinomaisten asiakkaiden määrääminen 
168) Yksinomaisten asiakkaiden määräämisestä  tehdyssä sopimuksessa toimittaja suostuu 
myymään hyödykkeitään ainoastaan yhdelle jake lijalle, joka puolestaan jälleenmyy 
niitä tietylle asiakasryhmälle. Samalla rajoitetaan yleensä jakelijan mahdollisuuksia myydä hyödykettä aktiivisesti muille (yks inomaisille) asiakasryhmille. Ryhmä-
poikkeusasetuksessa ei aseteta rajoituksia tavalle, jolla yksinomainen asiakasryhmä 
voidaan määritellä. Kyse voisi olla esimer kiksi tietyntyyppisistä ammatin perusteella 
määritellyistä asiakkaista tai myös yhden tai useamman objektiivisen perusteen mukaan valittujen asiakkaiden luettelosta.  Mahdollisia kilpailuun kohdistuvia riskejä 
ovat pääasiassa tuotemerkin sisäisen ki lpailun vähentyminen ja markkinoiden 
jakaminen, mikä voi helpottaa erityisesti hintasyrjintää. Kun kaikki tai useimmat 
toimittajat määräävät yksinomaisia asiakkaita , kilpailu voi heikentyä ja kilpailun-
vastainen yhteistyö helpottua sekä toimittajien että jakelijoiden tasolla. Yksinomaisten asiakkaiden määrääminen voi lisäksi johtaa muiden jakelijoiden sulkemiseen markkinoilta ja vähentää sitä  kautta kilpailua jakelijoiden tasolla. 
169) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan yksi nomaisten asiakkaiden määräämiseen, jos 
sekä toimittajan että ostajan markkinaosuus  on enintään 30 prosenttia, myös silloin 
kun tähän yhdistyy muita vertikaalisia rajoit uksia, joita ei katsota vakavimmiksi 
rajoituksiksi. Tällaisia ovat kilpailukielt o, määrälliset velvo itteet tai hankintoja 
koskevat yksinoikeudet. Yksinomaisten as iakkaiden määräämisen ja valikoivan 
jakelun yhdistelmä kuuluu tavallisesti vakavimpiin rajoituksiin, koska siinä 
valtuutetut jakelijat eivät yleensä s aa myydä aktiivisesti loppukäyttäjille. Kun 
30 prosentin markkinaosuuden kynnysarvo ylittyy, yksinomaisten asiakkaiden 
määräämistä arvioidaan myös 151–167 kohda ssa annettujen ohjeiden mukaisesti. 
 
FI 59   FI Tämän jakson loppuosassa esitettyihin seikkoihin on kuitenkin kiinnitettävä 
huomiota. 
170) Yksinomaisten asiakkaiden määräämin en vaikeuttaa yl eensä asiakkaiden 
mahdollisuuksia arbitraasiin. Koska valtuutetui lla jakelijoilla on lisäksi oma asiakas-
ryhmänsä, valtuuttamattomien jakelijo iden voi olla vaikeaa saada kyseistä 
hyödykettä. Sen vuoksi valtuuttamattomien ja kelijoiden arbitr aasimahdollisuudet 
heikkenevät. 
171) Yksinomaisten asiakkaiden määräämistä s ovelletaan pääasiassa välituotteisiin ja 
lopputuotteiden osalta tukkukauppaan, kun vo idaan erottaa erilaisia vaatimuksia 
hyödykkeelle asettavat asiakasryhmät. 
172) Yksinomaisten asiakkaiden määrääminen  voi johtaa tehokkuus etuihin erityisesti 
silloin, kun jakelijoiden on asiakasryhmän sä vaatimuksiin mukautuakseen tehtävä 
investointeja esimerkiksi erikoislaitte isiin, -osaamiseen tai taitotietoon. 
Yksinomaisten asiakkaiden määrääminen on perusteltua niin kauan kuin näistä 
investoinneista tehdään poistoja. Yleensä yksinomaisten asiakkaiden määräämiseen on vahvimmat perusteet silloin, kun hyödykkeet  ovat uusia tai monimutkaisia tai kun 
ne on mukautettava yksittäisten asiakkaid en tarpeiden mukaan. Erilaisia tarpeita 
voidaan todennäköisemmin tunnistaa välituotte iden eli erilaisille  ammattiostajille 
myytävien hyödykkeiden tasolla. Loppukulutta jien määrääminen ei todennäköisesti 
tuota tehokkuusetuja. 
173) Esimerkki yksinomaisten asiakkaiden määräämisestä 
Yritys on kehittänyt uudenaikaisen sprinkl erilaitteiston. Yrityksen markkinaosuus 
sprinklerilaitteistojen markkinoilla on täll ä hetkellä 40 prosentt ia. Kun yritys alkoi 
myydä uudenaikaista sprinkler iä, sen vanhemman tuotteen osuus markkinoista oli 
20 prosenttia. Uudenlaisen sprinklerin asentaminen riippuu rakennuksesta, johon se 
asennetaan, ja rakennuksen käyttötarkoit uksesta (toimisto, kemiantehdas, sairaala 
jne.). Yritys valtuutti useita jakelijoita my ymään ja asentamaan sprinklerilaitteistoja. 
Jokaisen jakelijan oli järjes tettävä työntekijöill een koulutusta yleisi stä ja erityisistä 
vaatimuksista, joita sprinklerilaitteistojen asentamiseen eri asiakasryhmille liittyy. 
Varmistaakseen jakelijoiden erikoistumisen yritys nimesi kullekin jakelijalle yksinomaisen asiakasryhmän ja kielsi ak tiivisen myynnin toisten jakelijoiden 
yksinomaisille asiakasryhmille. Viiden vuoden kuluttua kaikki yksinmyyjät saavat myydä aktiivisesti kaikille asiakasryhmille , jolloin yksinomaisten asiakkaiden 
määrääminen päättyy. Sen jälkeen toimittaja  voi myös alkaa myydä laitteistojaan 
uusille jakelijoille. Markkinat ovat suhteellisen dynaamiset, n iille tuli hiljattain kaksi 
uutta yritystä ja tekniikka kehittyy. Myös  kilpailijat, joid en markkinaosuudet 
vaihtelevat 5 ja 25 pros entin välillä, tekevät pa rannuksia tuotteisiinsa. 
Koska yksinoikeuksien kesto on rajoitettu  ja ne auttavat varmistamaan, että 
jakelijoiden investoinnit maksavat itsensä takaisin ja jakelijat voivat keskittää 
myyntitoimintansa aluksi tiettyyn asiaka sryhmään oppiakseen tuntemaan alan, ja 
koska mahdolliset kilpailunvastaiset va ikutukset näyttävät olevan dynaamisilla 
markkinoilla vähäisiä, 101 artiklan 3 kohdan edellytykset todennäköisesti täyttyvät. 
 
FI 60   FI 2.4. Valikoiva jakelu 
174) Valikoivaa jakelua koskeva t sopimukset rajoittavat yksinmyyntisopimusten tavoin 
yhtäältä valtuutettujen jakelijoiden lukumäärää ja toisaalta jälleenmyynti-
mahdollisuuksia. Valikoiva jakelu eroaa yks inmyynnistä siten, että jälleenmyyjien 
lukumäärää ei rajoiteta alueiden lukumäär än perusteella, vaan siinä käytetään 
valintaperusteita, jotka liittyvät ensisija isesti hyödykkeen ominaisuuksiin. Toinen ero 
yksinmyyntiin verrattuna on se, että jä lleenmyynnin rajoittaminen ei merkitse 
aktiivisen myynnin rajoittamis ta tietylle alueelle, vaan  kaiken valtuuttamattomille 
jakelijoille suuntautuvan myynnin rajoittam ista, jolloin mahdollisia ostajia ovat 
ainoastaan valtuutetut jälleenmyyjät ja l oppuasiakkaat. Valikoivaa jakelua käytetään 
lähes aina, jos lopputuotteet  ovat merkkituotteita. 
175) Mahdollisia kilpailuriskejä ovat tuotemer kin sisäisen kilpailun väheneminen ja 
erityisesti kumulatiivisten vaikutusten tapauksessa tietynlaisten jakelijoiden sulkeminen markkinoilta ja kilpailun heikkeneminen sekä toimittajien tai ostajien välisen kilpailunvastaisen yhteistyön helpo ttuminen. Arvioitaessa  valikoivan jakelun 
mahdollisia kilpailunvastaisia vaikutuksia  101 artiklan 1 kohdan nojalla on tehtävä 
ero puhtaasti laadullisen valikoi van jakelun ja määrällisen valikoivan jakelun välillä. 
Puhtaasti laadullisessa valikoivassa jake lussa jälleenmyyjät valitaan ainoastaan 
hyödykkeen edellyttämien objektiivisten perusteiden perusteella kuten m yynti-
henkilöstön koulutus, myyntipis teessä tarjottava palvelu, myytävä tuotevalikoima jne
51. 
Tällaisten perusteiden soveltaminen ei s uoraan rajoita jälleenmyyjien lukumäärää. 
Koska puhtaasti laadullisella valikoivalla jakelulla ei ole kilpailunvastaisia 
vaikutuksia, sen katsotaan yleensä jääv än 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan 
ulkopuolelle, jos seuraavat kolme edelly tystä täyttyvät. Ensiksi hyödykkeen on 
edellytettävä valikoivaa jakelujärjestelm ää siten, että hyödykkeen ominaisuuksien 
vuoksi järjestelmä on oikeutettu hyödykkeen laadun turvaamiseksi ja sen oikean 
käytön varmistamiseksi. Toiseksi jälleenm yyjät on valittava käyttäen laadullisia 
objektiivisia perusteita, jotka koskevat samalla tavalla kaikkia mahdollisia jälleen-myyjiä, jotka asetetaan kaikkien mahdollisten jälleenmyyjien saataville ja joita ei sovelleta syrjivällä tavalla. Kolmanneksi pe rusteiden avulla ei saa asettaa ankarampia 
vaatimuksia kuin on välttämätöntä
52. Määrällinen valikoiva jakelu tuo valintaan 
lisäperusteita, jotka rajoittavat suorempaan jälleenmyyjien lukumäärää esimerkiksi 
edellyttämällä tiettyä vähimmäis- tai enimmäismyyntimäärää, määräämällä jälleen-myyjien lukumäärän jne. 
176) Ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan l aadulliseen ja määrä lliseen valikoivaan 
jakeluun, kun toimittajan ja ostajan markkinaosuudet ovat kumpikin enintään 30 prosenttia, vaikka siihen yhdistyisikin kilpailukiellon tai yksinmyynnin kaltaisia 
vertikaalisia rajoituksia, joiden ei ka tsota kuuluvan vakavi mpiin rajoituksiin, 
edellyttäen, että valtuutettujen jakelijoiden oikeutta aktiiviseen myyntiin toisilleen ja 
loppukäyttäjille ei rajoiteta. Ryhmäpoi kkeusasetuksella myönnetään poikkeus 
valikoivalle jakelulle hyödykkeen  ja valintaperusteiden om inaisuuksista riippumatta. 
                                                
 
51 Ks. esimerkiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-88/92, Groupement d’achat Édouard 
Leclerc  v. komissio , Kok. 1996, s. II-1961. 
52 Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot asiassa 31/80, L’Oréal  v. PVBA , Kok. 1980, s. 3775, 
15 ja 16 kohta; asiassa 26/76, Metro I , Kok. 1977, s. 1875, 20 ja 21 kohta; ja asiassa 107/82, AEG , 
Kok. 1983, s. 3151, 35 kohta; sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio asiassa T-19/91, 
Vichy  v. komissio , Kok. 1992, II-415, 65 kohta. 
 
FI 61   FI Jos hyödykkeen53 ominaisuudet eivät kuitenkaan ed ellytä valikoivaa jakelua tai 
sovellettuja perusteita, kuten vaatimusta , että jakelijoilla on oltava yhdet tai 
useammat fyysiset liiketilat tai tarjottava  erityisiä palveluita, tällaisella jakelu-
järjestelmällä ei yleensä ole riittäviä tehokkuutta lisääviä vaikutuksia, jotka 
kompensoisivat tuotemerkin sisäisen kilpailun merkittävän vähenemisen. Jos tuntuvia kilpailunvastaisia va ikutuksia esiintyy, ryhmä poikkeusasetuksesta johtuva 
etu todennäköisesti peruutetaan. Tämä n jakson loppuosassa annetaan ohjeita 
valikoivan jakelun arvioimiseksi yksitt äisissä tapauksissa, jotka eivät kuulu 
ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, tai tapauksissa, joissa vaikutukset 
kumuloituvat valikoivan jakelun ri nnakkaisten verkostojen vuoksi. 
177) Toimittajan ja sen kilpailijoiden markkina-asema on tärkeimmällä sijalla arvioitaessa 
mahdollisia kilpailunvastaisia vaikutuksia, koska tuotemerkin sisäisen kilpailun häviäminen voi olla ongelmallista ainoastaan silloin, kun tuotemerkkien välinen kilpailu on vähäistä. Mitä vahvempi on toimittajan asema, sitä ongelmallisempaa on tuotemerkin sisäisen kilpailun häviäminen. Toinen tärkeä tekijä on samoilla markkinoilla toimivien valikoivien jakeluverkostojen määrä. Kun valikoivaa jakelua käyttää markkinoilla vain yksi toimittaja, määr ällinen valikoiva jakelu ei tavallisesti 
johda kielteisiin nettovaikutuksiin, jos sopimustavarat ominaisuuksiensa vuoksi 
edellyttävät valikoivaa jakelua ja käytetyt valintaperusteet ovat välttämättömiä kyseisten tavaroiden tehokkaan jakelun va rmistamiseksi. Todellisuudessa vaikuttaa 
kuitenkin siltä, että tietyillä markkinoilla toimivista toimittajista monet käyttävät 
usein valikoivaa jakelua. 
178) Kilpailijoiden asemalla voi olla merkityst ä kahdessa mielessä ja varsinkin silloin, 
kun vaikutukset kumuloituvat. Vahvat kilpailij at merkitsevät tava llisesti sitä, että 
tuotemerkin sisäisen kilpailun vähene minen kompensoituu he lposti riittävällä 
tuotemerkkien välisellä kilpailulla. Kun suurin osa tärkeimmistä toimittajista soveltaa valikoivaa jakelua, tuotemerkin sisäistä kilpailua katoaa runsaasti, tietynlaiset jälleenmyyjät voidaan sulkea myöhemmän markkinavaiheen markkinoilta ja riski 
tärkeimpien toimittajien välisestä kilpailunvastaisesta yhteistyöstä kasvaa. Tehokkaampien toimittajien markkinoilta sulkemisen riski on aina ollut suurempi valikoivassa jakelussa kuin yksinmyynnissä, koska valikoivassa ja kelussa rajoitetaan 
myyntiä valtuuttamattomille jälleenmyyjille. Tämän rajoituksen tarkoituksena on tehdä valikoivasta jakelujärjestelmästä suljettu, mikä tekee toimitusten saannin valtuuttamattomien jälleenmyyjien kannalta mahdottomaksi. Tämän vuoksi valikoivan jakelun avulla voidaan erityi sen hyvin estää paineet, joita alennus-
myymälöistä (joko verkon ulkopuol ella tai vain verkossa toimivista ja kelijoista) 
aiheutuu valmistajan ja valtuutettujen jälleenmyyjien katteisiin. Tällaisten 
jakelumuotojen sulkeminen markkinoi den ulkopuolelle heikentää kuluttajien 
mahdollisuuksia hyödyntää niistä koituvia erityisetuja, kuten alhaisempia hintoja, suurempaa avoimuutta ja parempia käyttömahdollisuuksia, riippumatta siitä, johtuuko tämä valikoivan jakelun kumulatiivis esta soveltamisesta vai siitä, että 
yksittäinen toimittaja, jonka markkinaosuus on yli 30 prosenttia, soveltaa valikoivaa jakelua. 
                                                
 
53 Ks. esimerkiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomiot asiassa T-19/92, Groupement d’achat Edouard 
Leclerc  v. komissio , Kok. 1996, s. II-1851, 112-123 kohta; asiassa T-88/92 Groupement d’achat 
Edouard Leclerc  v. komissio , Kok. 1996, s. II-1961, 106-117 kohta; ja edellisessä alaviitteessä 
tarkoitettu oikeuskäytäntö. 
 
FI 62   FI 179) Kun ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan yks ittäisiin valikoiviin jakeluverkostoihin, 
kumulatiivisten vaikutusten tapauksessa voidaan harkita ryhmäpoikkeuksen peruuttamista tai soveltamatta jättämist ä. Kumulatiivisiin vaikutuksiin liittyvää 
ongelmaa ei kuitenkaan todennäköisesti es iinny, jos se osa markkinoista, jonka 
valikoiva jakelu kattaa, on alle 50 prosen ttia. Ongelma on epätodennäköinen myös 
siinä tapauksessa, että markki noiden kattavuusaste on yli 50  prosenttia, mutta viiden 
suurimman toimittajan yhteenlaskettu markki naosuus (CR5) on alle 50 prosenttia. 
Kun sekä CR5 että valikoivan jakelun katta vuusaste ylittävät 50 pr osenttia, arviointi 
saattaa vaihdella sen mukaan, käyttävä tkö kaikkia viisi suurinta toimittajaa 
valikoivaa jakelua. Mitä vahvempi on niiden  kilpailijoiden asema, jotka eivät käytä 
valikoivaa jakelua, sitä epätodennäköise mpää on, että muut jakelijat suljetaan 
markkinoilta. Jos viisi suurinta toimittajaa käyttää valikoivaa jakelua, kilpailu-ongelmia voi aiheutua erityisesti sellaisista sopimuksista, joissa käytetään määrällisiä 
valintaperusteita rajoittamalla suoraan valtu utettujen jälleenmyyjien määrää tai joissa 
käytetään laadullisia perusteita, kuten vaat imusta, jonka mukaan jakelijalla on oltava 
yhdet tai useammat fyysiset liiketilat tai ta rjottava erityisiä palveluita. Kyseinen 
vaatimus sulkee tietyt jakelumuodot  markkinoiden ulkopuolelle. Yleensä 
101 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät t odennäköisesti täyty, jos tarkasteltavat 
valikoivan jakelun järjestelmät estävät mar kkinoille tulon uusilta jakelijoilta, kuten 
alennusmyymälöiltä tai vain verkossa to imivilta jakelijoi lta, jotka tarjoavat 
kuluttajille alhaisempia hintoja ja jotk a pystyisivät riittä vän tehokkaasti myymään 
kyseisiä hyödykkeitä. Kyseiset  järjestelmät rajoitta vat tämän vuoksi myyntiä 
olemassa olevien myyntikanavien eduksi ja  loppukuluttajien haitaksi. Määrällisen 
valikoivan jakelun epäsuoremmat muodot, jotka johtuvat esimerkiksi puhtaasti 
laadullisten valintaperusteiden yhdistämisestä jälleenmyyjille asetettuun velvoitteeseen ostaa vuodessa tietty vä himmäismäärä, eivät yhtä todennäköisesti 
johda kielteisiin nettovaikut uksiin, jos kyseinen määrä ei muodosta merkittävää osaa 
jälleenmyyjän kyseisillä hyödykkeillä saavut tamasta vuotuisesta liikevaihdosta eikä 
ylitä määrää, joka on tarpeen, jotta toimittajan sopimussuhteeseen liittyvä investointi maksaa itsensä takaisin ja/tai toimittaja saavuttaisi jakelussa mittakaavaetuja. Toimittajan, jonka markkinaosuus on alle viisi prosenttia, ei yleensä katsota 
merkittävästi edistävän kumulatiivista vaikutusta. 
180) Markkinoille pääsyn esteillä on pääas iassa merkitystä silloin, kun markkinat 
suljetaan valtuuttamattomilta jälleenmyyjiltä. Yleensä markkinoille pääsyn esteet ovat huomattavia, koska valikoivaa jakelua so veltavat tavallisesti  merkkituotteiden 
valmistajat. Omien tuotemerkkien saanti markkinoille tai kilpailevien toimitusten saaminen muualta vaatii markkinoiden ul kopuolelle suljetuilta jälleenmyyjiltä 
yleensä paljon aikaa ja hu omattavia investointeja. 
181) Ostovoima voi lisätä jälleenmyyjien välisen  kilpailunvastaisen yht eistyön riskiä ja 
muuttaa sen vuoksi huomattavasti arviota va likoivan jakelun mahdollisista kilpailun-
vastaisista vaikutuksista . Markkinat voidaan sulk ea tehokkaammilta vähittäis-
kauppiailta, jos esimerkiksi vahva jälleen myyjäorganisaatio as ettaa toimittajalle 
valintaperusteet, joilla pyrit ään rajoittamaan jakelua or ganisaation jäsenten hyödyksi. 
182) Ryhmäpoikkeusasetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että 
toimittaja ei saa asettaa suoria tai välillisi ä velvoitteita, jotka aiheuttavat sen, että 
valtuutetut jälleenmyyjät eivät myy tiettyjen kilpailevien toimittajien tuotemerkkejä. Tällä ehdolla pyritään erityisesti estä mään horisontaalinen kilpailunvastainen 
yhteistyö, jonka ulkopuolelle jätetään tiet yt tuotemerkit perustamalla johtavien 
 
FI 63   FI toimittajien valikoitujen tuotemerkkien ke rho. Jos CR5 on vähintään 50 prosenttia, 
tällaiselle velvoitteelle ei todennäköi sesti myönnetä poikke usta, ellei yksikään 
velvoitteen asettavista toimittajista kuulu markkinoiden viiden suurimman toimittajan joukkoon. 
183) Muiden toimittajien sulkeminen markkinoi lta ei tavallisesti ole ongelma niin kauan 
kuin nämä voivat käyttää samoja jakelijoita,  eli niin kauan kuin  valikoivaan jakeluun 
ei yhdistetä yhden tuotemerkin määräämistä. Silloin kun valtuutettu jen jakelijoiden 
verkosto on tiheä tai kun vaikutukset kumuloituvat, valikoivan jakelun ja 
kilpailukieltovelvoitteen yhdistelmä voi aiheuttaa riskin, että muut toimittajat 
suljetaan markkinoilta. Tä llaisessa tapauksessa sovelletaan 2.1. jaksossa yhden 
tuotemerkin määräämisen kohdalla vahvistettu ja periaatteita. Vaikka valikoivaan 
jakeluun ei yhdistettäisi kilpailukiel tovelvoitetta, markkinoiden sulkeminen 
kilpailevilta toimittajilta voi edelleen olla  ongelma, jos johtavat toimittajat puhtaasti 
laadullisten valintaperusteiden lisäksi ase ttavat jälleenmyyjilleen lisävelvoitteita, 
kuten velvoitteen varata niid en hyödykkeille vähintään tietty  hyllytila tai varmistaa, 
että niiden hyödykkeiden myynti muodost aa vähintään tietyn prosenttiosuuden 
jälleenmyyjän vuotuisesta liikevaihdosta . Tällainen ongelma on epätodennäköinen, 
jos valikoiva jakelu kattaa a lle 50 prosenttia markkinoist a tai tämän kattavuusasteen 
ylittyessä viiden suurimman toimittajan markkinaosuus on alle 50 prosenttia. 
184) Markkinoiden kypsyydellä on merkitystä, koska tuotemerkin si säisen kilpailun 
häviäminen ja toimittajien tai jälleenm yyjien mahdollinen sulkeminen markkinoilta 
voivat olla vakava ongelma kypsillä markkino illa toisin kuin markkinoilla, joilla 
kysyntä kasvaa, tekniikka kehittyy ja markkina-asemat muuttuvat. 
185) Valikoiva jakelu voi olla tehokasta, kun se johtaa kuljetuksi ssa saavutettavien 
mittakaavaetujen ansiosta säästöihin logistiikkakustannuksissa, mikä voi olla mahdollista hyödykkeen ominaisuuksista riippumatta (107 kohdan g alakohta). Tämä on kuitenkin valikoivissa jakelujärjeste lmissä yleensä vain pieni tehokkuusetu. 
Jakelijoiden välis en vapaamatkustajaongelman ratkaisemisen (107 kohdan 
a alakohta) tai tuotekuvan luomisen (107 kohdan i alakohta kuvailtu tehokkuusetu) 
helpottamisen kannalta hyödykkeen ominaisu uksilla on suuri merkitys. Yleensä 
tehokkuusedut ovat suurimpia, kun on kyse uusista tai monimutkaisista hyödykkeistä, hyödykkeistä, joiden laatua on  vaikea arvioida ennen kulutusta 
(nk. kokemusperäiset hyödykkeet) tai hyödykkeistä, joiden laatua on vaikea arvioida 
vielä kulutuksen jälkeen (nk. luottam ukseen perustuvat hyödykkeet). Valikoivan 
jakelun yhdistäminen sijaintilausekkeeseen, jolla valtuutettu jälleenmyyjä voi estää 
muita valtuutettuja jälleenmyyjiä avaamas ta myymälää naapurus toonsa, voi täyttää 
101 artiklan 3 kohdan edellytykset erityis esti silloin, kun se  on välttämätön 
valtuutetun jälleenmyyjän tekemien huomattavien ja sopimussuhdekohtaisten 
investointien suojelemiseksi (107 kohdan d alakohta). 
186) Sen varmistamiseksi, että valinta kohdistuu vähiten kilpailunvastaiseen rajoitukseen, 
on tärkeää tutkia, voidaanko samat tehokkuused ut saavuttaa vastaavin kustannuksin 
esimerkiksi yksinomaan pa lveluvaatimusten avulla. 
187) Esimerkki määrällisestä valikoivasta jakelusta 
Kestokulutushyödykkeiden markkinoilla mar kkinajohtaja (tuotemerkki A), jonka 
markkinaosuus on 35 prosenttia, myy t uotettaan loppukuluttajille valikoivan 
 
FI 64   FI jakeluverkoston kautta. Jakeluverkostoon p ääsylle on useita perusteita: myymälän 
täytyy palkata koulutettua henkilökuntaa ja tarjota myyn tiä edeltäviä palveluita, 
myymälässä on oltava erityinen tila hyödykk een ja samanlaisten huipputekniikan 
hyödykkeiden myyntiä varten ja myymälän on myytävä laajaa valikoimaa toimittajan 
malleja ja asetettava ne näytteille houku ttelevalla tavalla. Lisäksi verkostoon 
otettavien vähittäismyyjien lukumäärää rajoit etaan suoraan asettamalla yläraja niiden 
enimmäismäärälle asukasta kohti kussakin maakunnassa tai kaupungissa. 
Valmistaja A:lla on kyseisillä markki noilla kuusi kilpailijaa. Suurimmista 
kilpailijoista B:n mar kkinaosuus on 25 prosenttia, C:n 15 prosenttia ja 
D:n kymmenen prosenttia, kun taas mu iden valmistajien markkinaosuudet ovat 
pienemmät. A on ainoa valikoivaa jakelu a käyttävä valmistaja. Tuotemerkin A 
jakelijat myyvät aina muutamia kilpailevi a tuotemerkkejä. Kilpailevia tuotemerkkejä 
on kuitenkin runsaasti saatavilla myös  myymälöissä, jotka eivät kuulu A:n 
valikoivaan jakeluverkostoon. Jakeluka navia on monenlaisia. Esimerkiksi 
tuotemerkkejä B ja C myydään lähes ka ikissa A:n jakeluve rkostoon kuuluvissa 
myymälöissä, mutta myös muissa korkealaat uista palvelua tarjoavissa myymälöissä 
ja hypermarketeissa. Tuotemerkkiä D myydään pääasiassa korkean palvelutason 
myymälöissä. Tekniikka markkinoilla ke hittyy melko nopeasti, ja tärkeimmät 
toimittajat ylläpitävät laadullisesti korkeaa tuotekuvaa mainonnan avulla. 
Valikoiva jakelu kattaa 35 prosenttia markki noista. A:n valikoiva jakelujärjestelmä ei 
vaikuta suoraan tuotemerkkien väliseen k ilpailuun. Tuotemerkin A sisäinen kilpailu 
voi vähentyä, mutta kuluttajien käytettävi ssä on laadultaan A:ta vastaavien tuote-
merkkien B ja C vähittäismyyjiä, joiden pa lvelu- ja hintataso on alhainen. Korkean 
palvelutason vähittäismyyjät ovat myös mu iden tuotemerkkien käytettävissä, koska 
valtuutettujen jälleenmyyjien mahdollisuuksi a myydä kilpailevia merkkejä ei ole 
rajoitettu vaan tuotemerkin A jälleenmyyjien lukumäärä on rajoitettu, jolloin muut korkean palvelutason vähitt äismyyjät voivat myydä kilp ailevia merkkituotteita. 
Palveluvaatimusten ja niiden ansiosta todennäköisesti saat avien tehokkuusetujen 
sekä tuotemerkin sisäis een kilpailuun kohdistuvan vä häisen vaikutuksen vuoksi 
101 artiklan 3 kohdan edellytysten  täyttyminen on todennäköistä. 
188) Esimerkki valikoivasta jakelusta, jolla on kumulatiivisia vaikutuksia 
Tietyn urheilutuotteen markkinoilla on seitsemän valmistajaa, joiden markkina-
osuudet ovat 25, 20, 15, 15, 10, 8 ja 7 prosenttia. Viisi suur inta valmistajaa jakelee 
tuotteitaan määrällistä valikoitua jakelua käyttäen, ja kaksi pienintä puolestaan 
käyttää erilaisia jakelujärjestelmiä. Valikoivan jakelun kattavuusaste on siten 
85 prosenttia. Valmistajien asettamat pe rusteet valikoivaan jakeluverkostoon 
pääsylle ovat hämmästyttävän samanlaiset. Jakelijoilla on oltavat yhdet tai useammat 
fyysiset liiketilat, myymälöillä on olta va koulutettua henkilökuntaa, niiden on 
tarjottava myyntiä edeltäviä palveluja ja  myymälässä on oltava tuotteen myyntiin 
varattu erityinen alue, jonka vähimmäis koko on määritetty. Tuotemerkin valikoiman 
myymälässä on oltava laaja ja tuote on asetettava es ille houkuttelevalla tavalla, 
myymälän on sijaittava kauppakadulla ja  tuotteen osuuden myymälän kokonaisliike-
vaihdosta on oltava vähintään 30 prosent tia. Yleensä sama jälleenmyyjä nimitetään 
kaikkien viiden tuotemerkin jakelijaksi. Niitä kahta tuotemerkkiä, joiden myynti ei 
perustu valikoivaan jakeluun, myydään taval lisesti sellaisten jä lleenmyyjien kautta, 
jotka eivät ole erikoistuneet  yhtä pitkälle ja joiden palvelutaso on alhaisempi. 
Markkinat ovat sekä tarjonnan että kysynnän osalta vakaat, tuotekuva on vahva ja 
hyödyke on pitkälle eriytetty. Viidellä markki najohtajalla on vahva t tuotekuvat, jotka 
 
FI 65   FI ne ovat luoneet mainonnan ja sponsoroi nnin avulla, kun taas kahden pienemmän 
valmistajan strategia perustuu halvempiin tuotteis iin, joilla ei ole vahvaa tuotekuvaa. 
Alennusmyymälöiltä ja vain verkossa to imivilta jakelijoilta on evätty kyseisillä 
markkinoilla mahdollisuus myydä viittä jo htavaa tuotemerkkiä. Vaatimus, että 
kyseisen tuotteen on muodostettava vä hintään 30 prosenttia jälleenmyyjien 
myynnistä, sekä tuotteen esille asettamist a ja myyntiä edeltävää palvelua koskevat 
vaatimukset sulkevat lähes kaikki ale nnusmyymälät valtuutettujen jälleenmyyjien 
verkoston ulkopuolelle. Vaatimus, jonka m ukaan jakelijoilla on oltava yhdet tai 
useammat fyysiset liiketilat, sulkee vain  verkossa toimivat jakelijat verkoston 
ulkopuolelle. Tämän vuoksi kuluttajilla ei ole muuta mahdollisuutta kuin ostaa viittä 
johtavaa tuotemerkkiä korkean palvelu- ja  hintatason myymälöistä. Tämä johtaa 
viiden johtavan tuotemerkin välisen kilpailun vähenemisee n. Se, että kahta pienintä 
tuotemerkkiä voidaan ostaa alhaisen palvelu-  ja hintatason kaupoi sta, ei kompensoi 
tätä, koska viiden markkinajohtajan t uotekuva on paljon vahvempi. Tuotemerkkien 
välistä kilpailua rajoittavat myös moninkertaiset yksinmyyntioikeudet. Vaikka tuotemerkin sisäistä kilpailua on jonkin verran eikä jälleenmyyjien lukumäärää 
rajoiteta suoraan, jakelujärjestelmään pääsyn perusteet ovat niin tiukat, että viiden 
johtavan tuotemerkin jälleenmyyjien l ukumäärä eri alueilla pysyy pienenä. 
Näihin määrällisiin valikoiviin jakelu järjestelmiin liittyvät tehokkuusedut ovat 
pieniä. Hyödyke ei ole kovin monimutkainen eikä edellytä erityisen korkeaa palvelu-
tasoa. Jos valmistajat eivät pysty todist amaan, että niiden valikoivaan jakelu-
verkostoon liittyy selkeitä tehokkuusetuja, on todennäköistä, että ryhmäpoikkeus on 
peruutettava kumulatiivisten vaikutus ten vuoksi, sillä kyseiset vaikutukset 
heikentävät kuluttajien valintamahdollisuuksia ja korottavat kuluttajahintoja. 
2.5. Luvakesopimukset 
189) Luvakesopimukset sisältävät käyttölupia, jotka koskevat erityisesti tavaramerkkeihin 
tai tunnuskuviin ja taitotietoon liittyviä immateriaal ioikeuksia tavaroiden ja 
palveluiden käyttöä ja jakelu a varten. Immateriaalioikeuks ia koskevien käyttölupien 
lisäksi luvakkeenantaja yleen sä tarjoaa luvakkeensaajalle sopimuksen voimassaolo-
aikana kaupallista tai teknistä apua. Käyttölupa ja siihen liittyvä apu ovat olennainen 
osa luvakesopimuksen kohteena olevaa liiketoimintamallia. Luvakkeensaaja maksaa yleensä luvakkeenantajalle luvakemaksun liiketoimintamallin käyttöoikeudesta. Luvakesopimusten avulla luvakkeenantaj a voi luoda vähäisillä investoinneilla 
yhtenäisen verkoston hyödykkeidensä jake lua varten. Liiketoimintamallin 
tarjoamisen lisäksi luvakesopimukset si sältävät yleensä er ilaisia hyödykkeiden 
jakelua koskevia vertikaalisia rajoituksia , jotka koskevat erityisesti valikoivaa 
jakelua ja/tai kilpailukieltoa ja/tai yksin myyntiä tai niiden lievempiä muotoja. 
190) Luvakesopimuksiin sisältyvien immate riaalioikeuksien lisensoinnin kuulumista 
ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisal aan käsitellään 24 –46 kohdassa. Ryhmä-
poikkeusasetus koskee luvakesopimusjär jestelyyn sisältyviä tavaroiden ja 
palveluiden ostoa, myyntiä ja jälleenmyyntiä  koskevia vertikaalisia  rajoituksia, kuten 
valikoivaa jakelua, kilpailukieltovelvo itetta tai yksinmyyntiä, kun sopimuspuolten 
markkinaosuus ei ylitä 30 prosentin kynnysarvoa
54. Ohjeita, jotka on annettu näiden 
                                                 
54 Ks. myös 86–95 kohta, erityisesti 92 kohta. 
 
FI 66   FI rajoitusten osalta, sovelletaan myös luva kesopimuksiin. Seuraavaan kahteen seikkaan 
on kuitenkin kiinnitettävä huomiota: 
a) Mitä tärkeämmästä taitotiedon siirrost a on kyse, sitä todennäköisempää on, että 
rajoitukset tuottavat tehokkuusetuja ja/t ai ovat välttämä ttömiä taitotiedon 
suojaamisen kannalta ja että vertikaal iset rajoitukset täyttävät 101 artiklan 
3 kohdan edellytykset. 
b) Luvakkeensaajan ostamia tavaroita tai pa lveluita koskeva kilpailukieltovelvoite 
jää 101 artiklan 1 kohdan soveltamis alan ulkopuolelle, kun velvoite on 
välttämätön luvakeverkoston yhteisen iden titeetin ja maineen säilyttämiseksi. 
Tällaisissa tapauksissa k ilpailukieltovelvoi tteen kesto on 101 artiklan 1 kohdan 
kannalta merkityksetön, edellyttäen että  se ei ylitä va rsinaisen luvake-
sopimuksen kestoa. 
191) Esimerkki luvakesopimuksesta: 
Valmistaja on kehittänyt uuden tavan myydä makeisia erikoisliikkeissä 
(nk. fun shops  -kaupoissa), joissa makeiset värjät ään asiakkaan toiveiden mukaisesti. 
Makeisten valmistaja on kehittänyt myös makeisten värjäyksessä käytettävät koneet ja valmistaa värjäysnesteet. Nesteen laatu ja tuoreus ovat erittä in tärkeitä hyvien 
makeisten valmistamiseksi. Valmistaja teki makeisistaan menestystuotteen omissa 
vähittäiskaupoissaan, jotka kai kki käyttävät samaa toiminimeä ja joilla on yhtenäinen 
imago (myymälöiden layout, yhteinen mainonta jne.). Myyntiä lisät äkseen valmistaja 
otti käyttöön luvakesopimusjärjestelmän.  Luvakkeensaajien on ostettava makeiset, 
nesteet ja värjäyskoneet va lmistajalta, myymälöiden imagon on oltava samanlainen 
ja luvakkeensaajien on lisäksi käytettävä  toiminimeä, maksettava luvakemaksua, 
osallistuttava yhteiseen mainontaan ja pide ttävä luvakkeenantajan laatimat käyttö- ja 
valmistusohjeet salaisina. Lisäksi l uvakkeensaajat saavat  myydä ainoastaan 
hyväksytyistä tiloista, ainoastaan loppukäyttäji lle tai muille luvakkeensaajille eivätkä 
ne saa myydä muita makeisia. Luvakkeenantaja ei saa nimittää toista luvakkeen-saajaa kyseisellä sopimusalueella tai pitää siellä itse vähittäismyymälää. Luvakkeen-
antajan on myös pidettävä hyödykkeensä , myyntinäkymät sekä käyttö- ja 
valmistusohjeet ajan tasalla ja kehitettävä niitä edelleen  sekä annettava parannukset 
kaikkien luvakkeensaajien käyttöön. Luvakesopimukset tehdään kymmeneksi 
vuodeksi. 
Makeisten vähittäiskauppiaat  ostavat makeiset kansallisilla markkinoilla joko 
kotimaisilta tuottajilta, jotka ottavat huomioon kansalliset makutottumukset, tai 
tukkukauppiailta, jotka tuovat maahan ulkomai sten tuottajien make isia sen lisäksi, 
että ne myyvät kotimaisten tuottajien make isia. Luvakkeenantajan tuotteet kilpailevat 
muiden makeistuotemerkkien kanssa kys eisillä markkinoilla. Luvakkeenantajan 
markkinaosuus on 30 prosenttia vähittäismyyjille myytävien makeisten markkinoilla. Kilpailijoina on useita kotimaisia ja kansainvälisiä tuotemerkkejä, joiden valmistajat ovat joissakin tapauksissa suuria elintarv ikealan monialayrityks iä. Makeisille on 
olemassa useita mahdollisia myyntipisteitä , kuten tupakkakaupat, sekatavarakaupat, 
kahvilat ja makeiskaupat. Värjäyskoneiden  markkinoilla luvakkeenantajan markkina-
osuus on alle kymmenen prosenttia. 
Useimpia luvakesopimusten sisältämiä velvoitteita voidaan pitää välttämättöminä 
immateriaalioikeuksien suojelemiseksi tai luvakeverkoston yhteisen identiteetin ja 
 
FI 67   FI maineen ylläpitämiseksi. Ne jäävät 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulko-
puolelle. Myyntitoimintaa koskevat rajoitukset (sopimusalue ja valikoiva jakelu) kannustavat luvakkeensaajia investoimaan vä rjäyskoneeseen ja liikeideaan, ja vaikka 
ne eivät ehkä ole yhtenäisen identiteetin ka nnalta välttämättömiä, ne ainakin auttavat 
säilyttämään sen ja kompensoivat siten t uotemerkin sisäisen kilpailun häviämistä. 
Kilpailukieltolauseke, jolla estetään mu iden makeistuotemerkkien ottaminen tuote-
valikoimaan sopimuksen aikana, mahdollistaa luvakkeenantajalle myymälöiden yhtenäisyyden säilyttämisen ja estää kilpailijoita hyötymästä sen toiminimestä. 
Lauseke ei johda vakavaan markkinoiden sulkemiseen, koska muiden makeis-valmistajien käytössä on lukuisia potentia alisia myymälöitä. Jos kyseisen luvakkeen-
antajan luvakesopimusten sisältämät velvoitteet kuuluvat 101 artiklan 1 kohdan 
soveltamisalaan, ne todennäköisesti täyt tävät edellytykset, jotka on asetettu 
poikkeuksen myöntämiselle 101 artiklan 3 kohdan nojalla. 
2.6. Yksinomainen toimitus 
192) Yksinomaisiin toimituksiin kuuluvat ne ra joitukset, joiden pääp eriaatteena on, että 
toimittaja velvoitetaan tai sitä kannus tetaan myymään sopimushyödykkeitä vain tai 
pääasiassa yhdelle ostajalle tai tiettyyn kä yttötarkoitukseen. Tällainen rajoitus 
voidaan toteuttaa yksinomaisen toimitusv elvoitteen muodossa, jolloin toimittajan on 
myytävä vain yhdelle ostajall e jälleenmyyntiä tai tiettyä käyttötarkoitusta varten, 
mutta lisäksi se saatetaan toteuttaa esimerkiksi toimittajalle asetetun määrällisen velvoitteen muodossa, jo lloin toimittaja ja ostaja s opivat kannustimista, jotka saavat 
toimittajan keskittämään myyntinsä pääasiassa  yhdelle ostajalle. Välituotteiden tai 
-palveluiden kohdalla yksinomaista toim itusta kutsutaan usein toimittamiseksi 
teolliseen tarkoitukseen. 
193) Yksinomaiselle toimitukselle myönne tään poikkeus ryhmäpoikkeusasetuksen 
mukaisesti, jos sekä toimittajan että ostaja n markkinaosuus on enintään 30 prosenttia, 
myös silloin kun tähän yhdistyy muita vertik aalisia rajoituksia, joita ei katsota 
vakavimmiksi rajoituksiksi, kuten kilpail ukielto. Tämän jakson loppuosassa annetaan 
ohjeita yksinomaisen toimituksen arvi oinnille yksittäisissä tapauksissa. 
194) Suurin yksinomaisesta toimituksesta aiheut uva kilpailuriski lii ttyy muiden ostajien 
sulkemiseen markkinoilta. Yksinomaisen toimituksen mahdolliset vaikutukset vastaavat yksinmyynnin vaikutuksia, erityisesti silloin, kun yksinmyyjästä tulee yksinostaja koko markkinoille (ks. 2.2 jakso, erityisesti 156 kohta). Ostajan 
markkinaosuus hankintaketjun alkupään markkinoilla on ilman muuta tärkeä, kun 
arvioidaan ostajan mahdollisuutta määrätä yksinomainen toimitus, joka estää toimitukset muille ostajille. Ostajan merk itys hankintaketjun loppupään markkinoilla 
on kuitenkin kilpailuongelman syntymisen kanna lta ratkaiseva tekijä. Jos ostajalla ei 
ole markkinavoimaa hankintaketjun loppupään  markkinoilla, kuluttajiin kohdistuvia 
tuntuvia kielteisiä vaikutuks ia ei ole odotettavissa. Ki elteisiä vaikutuksia voi 
kuitenkin ilmetä, kun ostajan markkinaosuus ylittää 30 prosenttia sekä toimitusketjun 
loppupään markkinoilla että hankintaketjun alkupään markkinoilla. Vaikka ostajan 
markkinaosuus hankintaketjun alkupään ma rkkinoilla on enint ään 30 prosenttia, 
merkittäviä sulkemisvaikutuksia voi silti syntyä, varsinkin jos ostajan markkinaosuus hankintaketjun loppupään markkinoilla on yli 30 prosenttia ja yksinomainen toimitus 
liittyy sopimushyödykkeiden tiettyyn käyttöta rkoitukseen. Silloin kun yritys on 
määräävässä asemassa hankintaketjun l oppupään markkinoilla, velvoite toimittaa 
 
FI 68   FI hyödykkeitä ainoastaan tai pääasiassa määräävä ssä asemassa olevalle ostajalle voi 
helposti aiheuttaa merkittäviä kilpailunvastaisia vaikutuksia. 
195) Merkitystä ei ole ainoas taan ostajan markkina-asema lla hankintaketjun alku- ja 
loppupään markkinoilla, vaan myös sillä, ku inka laajasti ja kauan ostaja soveltaa 
yksinomaista toimitusvelvoitetta. Mitä suurempi sidottujen toimitusten osuus on ja mitä kauemmin yksinomainen toimitus kestää, sitä merkittävämpää markkinoiden sulkeminen todennäköisesti on. Muiden kuin määräävässä markkina-asemassa 
olevien yritysten väliset alle viiden vuoden pituiset yksinomaisia toimituksia 
koskevat sopimukset edellyttävät yleensä kilpailua edistävien vaikutusten ja 
kilpailunvastaisten vaikutusten vertaamis ta toisiinsa. Yli v iisi vuotta kestäviä 
sopimuksia puolestaan ei pidetä us eimpien investointien tehokkuusetujen 
saavuttamisen kannalta välttämättöminä tai tehokkuusedut eivät riitä kompensoimaan tällaisista pitkäaikaisista, yksinomaisia toimituksia koskevista sopimuksista aiheutuvaa markkinoiden sulkemista. 
196) Kilpailevien ostajien ma rkkina-asemalla hankintaketj un alkupään markkinoilla on 
merkitystä, koska on todennäköistä, että ki lpailevat ostajat suljetaan markkinoilta 
kilpailunvastaisista syistä, toisin sanoen tarkoituksena on nostaa niiden kustannuksia, 
jos ne ovat merkittävästi pienempiä kuin ostaja, joka sulkee ne markkinoilta. 
Kilpailevien ostajien sulkem inen markkinoilta ei ole kovi n todennäköistä, jos niiden 
ostovoima on yhtä suuri ja ne voivat ta rjota toimittajille samankaltaiset myynti-
mahdollisuudet. Tällöin markkinoilta su lkeminen on mahdollista ainoastaan 
mahdollisten markkinoille tulijoiden osal ta, sillä ne eivät välttämättä pysty 
turvaamaan toimituksia, jos useat suuret ostajat tekevät yksinomaisia toimituksia koskevia sopimuksia useimpien toimittajien kanssa markkinoilla. Tällainen kumulatiivinen vaikutus voi johtaa r yhmäpoikkeusasetuksesta johtuvan edun 
peruuttamiseen. 
197) Markkinoille pääsyn esteet toimittajien ta solla ovat merkityksellisiä selvitettäessä, 
onko markkinoilta sulkeminen todellista. Jos kilpailevat ostajat pystyvät tarjoamaan 
tavarat tai palvelut tehokkaasti itse integroitumalla vertikaalisesti hankintaketjun alkupään markkinoilla, markkinoilta sulkeminen ei todennäköisesti ole todellinen ongelma. Usein markkinoille pääsylle on kuitenkin merkittäviä esteitä. 
198) Toimittajien tasapainottava voima on tärk eä tekijä, koska vahvoja toimittajia ei ole 
yhtä helppo estää toimittamasta vaihtoehtoisille ostajille. Markkinoilta sulkeminen on sen vuoksi riski pääasiassa silloin, kun toimittajat ovat heikkoja ja ostajat vahvoja. Kun toimittajat ovat vahvoja, yksinomaiset toimitukset saatetaan yhdistää kilpailukieltovelvoitteisiin. Yksinomaisten toimitusten yhdistäminen kilpailukielto-
velvoitteisiin johtaa yhden tuotemerki n määräämistä koskevien sääntöjen 
soveltamiseen. Kun molemmat osapuolet tekevät sopimussuhdekohtaisia investointeja (tietyis tä investoinneista pidättyminen) , yksinomaisten toimitusten ja 
kilpailukieltovelvoitte iden yhdistelmää (eli vastavuoroi sia yksinoikeuksia teollisissa 
toimitussopimuksissa) voidaan usein pitää oi keutettuna, erityisesti silloin, kun ei ole 
kyse määräävästä asemasta. 
199) Kaupan portaalla ja hyödykkeen ominaisuuksilla on myös merkitystä markkinoilta 
sulkemisen kannalta. Kilpailunvastainen markkinoilta sulkeminen ei ole yhtä 
todennäköistä silloin, kun kyseessä on välituote tai hyödykkeet ovat homogeenisiä. Ensiksi markkinoilta suljetulla, tiettyä tuotantotekijää käyttävällä valmistajalla on 
 
FI 69   FI tavallisesti enemmän joustovaraa vastate ssaan asiakkaidensa kysyntään verrattuna 
tukkukauppiaaseen tai vähittäiskauppiaaseen, jonka on vastattava tuotemerkkejä 
mahdollisesti hyvin tärkeinä pitävien loppukäyttäjien kysyntään. Toiseksi mahdollisen toimituslähteen menettämisellä on vähemmän merkitystä markkinoilta suljetuille ostajille, jos hyödykkeet ovat homogeenisiä, verrattuna  erityyppisiin ja 
-laatuisiin heterogeenisiin hyödykkeisiin. Jo s lopputuote on merkkituote tai välituote 
on eriytetty ja markkinoille pääsylle on esteitä, yksinomaisella toimituksella voi olla tuntuvia kilpailunvastaisia vaikutuksia silloin, kun kilpailevat ostajat ovat 
suhteellisen pieniä verrattuna  ostajaan, joka sulkee ne markkinoilta, vaikka tämä ei 
olisikaan määräävässä asemassa ha nkintaketjun loppupään markkinoilla. 
200) Tehokkuusetuja voidaan odottaa silloin, kun kyse on investoinneis ta pidättymiseen 
liittyvästä ongelmasta (107 kohdan d ja e alakohta). Tällaiset tehokkuusedut ovat 
todennäköisempiä välituotteiden kuin l opputuotteiden kohdalla. Muut tehokkuusedut 
eivät ole yhtä todennäköisiä. Mahdolli set jakeluun liittyvät mittakaavaedut 
(107 kohdan g alakohta) eivät todennäköisesti riitä perusteeksi yksinomaiselle toimitukselle. 
201) Kun on kyse investoinneista pidättymis een liittyvästä ongelmasta ja varsinkin 
mittakaavaeduista jakelussa, toimittajalle asetetut määrälliset velvoitteet, kuten 
vähimmäistoimitukset, voivat hyvin olla vä hemmän kilpailua rajoittava vaihtoehto. 
202) Esimerkki yksinomaisesta toimituksesta 
Tiettyjen komponenttien markkinoilla (välit uotteiden markkinat) toimittaja A sopii 
ostajan B kanssa, että A kehittää oman ta itotietonsa avulla ja B:n toimittamien 
eritelmien perusteella erilaisen versio n komponentista, mikä edellyttää A:lta 
huomattavia investointeja uusiin koneisiin. B:n on tehtävä huomattavia investointeja 
uuden komponentin integroimiseksi tuotan toonsa. Sopimuksen mukaan A toimittaa 
uutta komponenttia ainoastaan B:lle v iiden vuoden ajan siitä, kun komponentti 
tuodaan markkinoille ensimmäistä kertaa.  B:n on ostettava uutta komponenttia 
ainoastaan A:lta saman viiden vuoden jaks on ajan. A voi jatkaa komponentin muiden 
versioiden myyntiä muualle ja B niiden ostamista muualta. Ostaja B:n markkina-
osuus hankintaketjun alkupään komponenttim arkkinoilla ja hankintaketjun loppu-
pään lopputuotemarkkinoilla on 40 pros enttia. Komponenttitoimittajan markkina-
osuus on 35 prosenttia. Markkinoilla toimii kaksi muuta komponenttitoimittajaa, joiden markkinaosuudet ovat noin 20–25 prosen ttia, ja useita pieniä toimittajia. 
Huomattavien investointien vuoksi sopi mus todennäköisesti täyttää 101 artiklan 
3 kohdan edellytykset, koska se johtaa tehokkuu setuihin ja sen markkinoilta sulkeva 
vaikutus on vähäinen. Muiden ostajien sulkeminen toimittajan hyödykkeen tietyn 
version markkinoilta koskee ainoastaan 35 prosentin osuutta markkinoista. 
Markkinoilla on lisäksi mu ita komponenttituottajia, jotka pystyisivät kehittämään 
samankaltaisia uusia hyödykkeitä. Ostaja B:n kysynnän osittainen sulkeminen muilta toimittajilta koskee enintään 40 pr osentin osuutta markkinoista. 
2.7. Verkostoon pääsyä koskevat ennakkomaksut 
203) Verkostoon pääsyä koskevat ennakkomaksu t ovat kiinteitä maksuja, joita toimittajat 
suorittavat jakelijoille vertikaalisen suhteen puitteissa tietyn jakson alussa päästäkseen kyseisten jake lijoiden jakeluverkostoon ja maksaakseen korvauksen 
 
FI 70   FI palveluista, joita vähittäiskauppiaat tarj oavat toimittajille. Tämä ryhmä kattaa 
monenlaisia käytäntöjä, kuten hyllytilamaksut55, nk. pay-to-stay -maksut56, maksut, 
jotka suoritetaan jakelijan myynninedistämiskampanjoihin pääsemiseksi jne. Verkostoon pääsyä koskeville ennakkomaksuille myönnetään poikkeus ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti, kun sekä toimittajan että ostajan markkinaosuus on enintään 30 prosenttia. Tämän jakson loppuosassa annetaan ohjeita verkostoon pääsyä koskevien e nnakkomaksujen arviointiin yksittäisissä 
tapauksissa. 
204) Verkostoon pääsyä koskevat ennakkomaksut voivat toisinaan sulkea muut jakelijat 
kilpailunvastaisesti markkinoilta, jo s maksuilla kannustetaan toimittajaa 
keskittämään hyödykkeidensä jakelu vain yhd elle tai muutamalle jakelijalle. Jos 
maksu on suuri, se saattaa aiheuttaa sen, että toimittaja haluaa kanavoida 
huomattavan osan myynnistään kyseisen ja kelijan kautta kattaakseen maksusta 
aiheutuvat kustannukset. Ver kostoon pääsyä koskevilla ennakkomaksuilla voi tällöin 
olla hankintaketjun loppupään markkinoill a vastaavanlainen markkinoita sulkeva 
vaikutus kuin yksinomaisella toimitusvelvoitteella. Tätä kielteistä vaikutusta arvioidaan samalla tavalla kuin yksinomaisia toimitusvelvoitteita (ks. erityisesti 
194-199 kohta). 
205) Verkostoon pääsyä koskevat ennakkomaksu t saattavat poikkeuksel lisesti sulkea muut 
toimittajat kilpailunvastaisesti markkinoilta myös silloin, kun tällaisten ennakko-maksujen laaja käyttö lisää markkinoille pääsyn esteitä pienten markkinoille tulijoiden osalta. Tätä mahdollista kielteistä vaikutusta arvioidaan samalla tavalla kuin yhden tuotemerkin määräämistä koske via velvoitteita (ks. erityisesti 
132-141 kohta). 
206) Mahdollisten markkinoita sulkevien vai kutusten lisäksi verkostoon pääsyä koskevat 
ennakkomaksut saattavat heikentää kilpa ilua ja helpottaa jakelijoiden välistä 
kilpailunvastaista yhteistyötä. Kyseiset ennakkomaksut aiheu ttavat todennäköisesti 
sen, että toimittaja korottaa sopimushyödykkeistä veloittamaansa hintaa kattaakseen ennakkomaksuista aiheutuneet kulut. Korkeam mat toimitushinnat saattavat vähentää 
vähittäiskauppiaiden ha lukkuutta hintakilpailuun hankintaketjun loppupään 
markkinoilla. Jakelijoiden voitot taas kasvavat verkostoon pääsyä koskevien maksujen tuloksena. Tällainen verkos toon pääsyä koskevien ennakkomaksujen 
kumulatiiviseen käyttöön perustuva kilpailun vähentäminen jakelijoiden välillä edellyttää yleensä, että jakelumarkkinat ovat erittäin keskittyneet. 
207) Verkostoon pääsyä koskevien ennakkom aksujen käyttö voi kuitenkin monissa 
tapauksissa tehostaa hyllytilan saamista  uusille hyödykkeille. Jakelijoilla on usein 
toimittajia vähemmän tietoa markkinoille tuotavien uusien hyödykkeiden menestymismahdollisuuksista, ja sen vuoksi varastoitavien hyödykkeiden määrä ei välttämättä ole optimaalinen. Verkostoon p ääsyä koskevia ennakkomaksuja saatetaan 
käyttää toimittajien ja jakelijoiden saatavilla olevien tietojen epäsuhdan 
tasoittamiseen siten, että toimittajille a nnetaan nimenomainen tilaisuus kilpailla 
hyllytilasta. Jakelija t saattavat saada sitä kautta viitteitä siitä, mitkä hyödykkeet 
                                                
 
55 Kiinteät maksut, joita valmistajat suorittavat vähittäiskauppiaille saadakseen hyllytilaa niiden myynti-
pisteissä. 
56 Kertamaksut, joilla pyritään varmistamaan hyllytila olemassa olevalle tuotteelle sen pitämiseksi 
valikoimasssa vielä jonkin aikaa. 
 
FI 71   FI menestyvät todennäköisimmin, sillä toimittaja suostuu yleensä maksamaan 
verkostoon pääsyä koskevan ennakkoma ksun katsoessaan, että riski hyödykkeen 
markkinoille saattamisen epäonnistumisesta on pieni. 
208) Edellä 207 kohdassa mainittu saatavilla olev ien tietojen epäsuhta voi lisäksi aiheuttaa 
sen, että toimittajat pyrkivät hyötymään ilmaiseksi jakelijoiden myynninedistämis-toiminnasta tuodakseen markkinoille hyödykkeitä, joiden menestymismahdollisuudet eivät ole optimaaliset. Jos hyödyke ei mene sty, jakelijat joutuvat maksamaan osan 
epäonnistumisesta aiheutuvista kustannuks ista. Verkostoon pääsyä koskevien 
ennakkomaksujen käyttö saattaa ehkäistä tä llaista vapaamatkusta juutta siirtämällä 
hyödykkeen epäonnistumisen riskin takaisin toimittajille, mikä edistää markkinoille tuotavien hyödykkeiden määrien optimointia. 
2.8. Tuoteryhmän hallintaa koskevat sopimukset 
209) Tuoteryhmän hallintaa koskevat sopimukset  ovat sopimuksia, joil la jakelija antaa 
jakelusopimuksen puitteiss a tietyn toimittajan (tuoteryhmän johtajan eli 
nk. ” category captainin ”) vastuulle jonkin tuoteryhmän  markkinoinnin. Kyseinen 
tuoteryhmä kattaa yleensä toimittajan omien hyödykkeiden lisäksi myös sen kilpailijoiden hyödykkeet. Tuoter yhmän johtajalla voi sen v uoksi olla vaikutusvaltaa 
esimerkiksi tuotesijoitteluun ja tuotteen  myynninedistämiseen myymälässä sekä 
siihen, mitkä tuotteet myymälä valits ee valikoimaansa. Tuoteryhmän hallintaa 
koskeville sopimuksille myönnetään poikkeus ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti, kun sekä toimittajan että ostajan markkinaosuus on enintään 30 prosenttia. Tämän jakson loppuosassa annetaan ohjeita tuot eryhmän hallintaa koskevien sopimusten 
arviointiin yksittäisissä  tapauksissa, kun markkina osuuden kynnysarvo ylittyy. 
210) Vaikka tuoteryhmän hallintaa koskevat so pimukset eivät useimmissa tapauksissa 
aiheuta ongelmia, ne saattavat toisinaan vääristää toimittajien välistä kilpailua ja sulkea muut toimittajat kilpailunvastaisest i markkinoilta, jos tuoteryhmän johtaja 
kykenee rajoittamaan tai haittaamaan kilp ailevien toimittajien hyödykkeiden jakelua 
jakelijan markkinointipäätöksiin käyttämä nsä vaikutusvallan perusteella. Vaikka 
tuotevalikoiman rajoittaminen ei useimmissa tapauksessa välttämättä ole jakelijan etujen mukaista, kun jakelija myy lisäk si myös kilpailevia hyödykkeitä omalla 
tuotemerkillään (nk. yksityiset tuotemerkit), jakelijalla saattaa olla myös kannustimia 
sulkea tietyt toimittajat ja erityisesti väli tuotteet markkinoilta. Hankintaketjun 
alkupään markkinat sulkevaa vaikutusta arvioidaan sa malla tavalla kuin yhden 
tuotemerkin määräämistä koskevia vel voitteita (ks. erit yisesti 132–141 kohta) 
käsittelemällä muun muassa kyseisten sopi musten markkinakatta vuutta, kilpailevien 
toimittajien markkina-asemaa ja mahdollisuu tta käyttää kyseisenka ltaisia sopimuksia 
kumulatiivisesti.  
211) Tuoteryhmän hallintaa koskevat sopimukset voivat lisäksi helpottaa kilpailun-
vastaista yhteistyötä jakelijoiden väli llä, kun sama toimittaja toimii markkinoilla 
tuoteryhmän johtajana kaikkien  tai useimpien kilpailevien jakelijoiden osalta ja 
tarjoaa kyseisille jakelijoille yhteisen ve rtailukohdan markkinoi ntipäätösten tekoa 
varten. 
212) Tuoteryhmän hallinta voi helpottaa kilp ailunvastaista yhteistyötä toimittajien välillä 
myös lisäämällä niiden mahdollisuuksia vaihtaa vähittäiska uppiaiden kautta 
 
FI 72   FI arkaluonteisia markkinatietoja, kuten tulevaan hinnoitteluun, myynninedistämis-
suunnitelmiin tai mainoskampanjoihin liittyviä tietoja57. 
213) Tuoteryhmän hallintaa koskevien sopimust en käyttö voi kuitenkin tuottaa myös 
tehokkuusetuja. Kyseiset sopimukset saatta vat antaa jakelijoille tilaisuuden käyttää 
toimittajan asiantuntemusta tietyn tuoteryhm än markkinoinnin alalta ja mahdollistaa 
mittakaavasäästöt, sillä niillä voidaan varmis taa, että hyllyillä on saatavilla ajallaan 
ja suoraan optimaalinen määrä hyödykkeitä. Koska tuoteryhmän hallinta perustuu asiakastottumuksiin, tuoteryhm ien hallintaa koskevat sopimukset saattavat parantaa 
asiakastyytyväisyyttä, sill ä kysyntään voidaan niiden  avulla vastata aiempaa 
paremmin. Mitä tiukempaa tuotemerkkien vä linen kilpailu on ja mitä alhaisemmat 
kuluttajien vaihtokustannukset ovat, sitä  suurempi taloudellinen hyöty saavutetaan 
tuoteryhmän hallinnasta. 
2.9. Sitominen 
214) Sitomisella eli kytkykaupalla tarkoi tetaan tilanteita, joissa yhden hyödykkeen 
(nk. sitova hyödyke) ostavia asiakkaita vaad itaan ostamaan myös toinen erillinen 
hyödyke (nk. sidottu hyödyke) samalta toimitta jalta tai tämän nimeämältä taholta. 
Sitomisessa voi olla kyse 102 artikl assa tarkoitetusta väärinkäytöstä
58. Sitominen voi 
myös muodostaa 101 artiklan soveltamisalaan  kuuluvan vertikaalis en rajoituksen, jos 
se johtaa sidotun hyödykkeen osalta yhden tuotemerkin määräämisen kaltaiseen 
velvoitteeseen (ks. 129–150 kohta). Näissä suun taviivoissa käsitellään vain viimeksi 
mainittua tilannetta. 
215) Se, katsotaanko hyödykkeet erillisiksi, ri ippuu asiakaskysynnästä. Kaksi hyödykettä 
on erillisiä, jos sidonnan puuttuessa huomatta va määrä asiakkaita ostaisi tai olisi 
ostanut sitovan hyödykkeen ostamatta myös sidottua hyödykettä samalta toimittajalta, jolloin sekä sitovaa että sidottua hyödykettä voidaan tuottaa yksitellen
59. Kahden hyödykkeen erillisyydestä kert ovia todisteita voivat olla 
välittömät todisteet siitä, että saade ssaan valinnanmahdollisuuden asiakkaat 
hankkivat sitovan ja sidotun hyödykkeen erikse en eri toimituslähte istä. Erillisyydestä 
voivat kertoa myös välilliset todisteet, kut en se, että markkino illa on yrityksiä, jotka 
ovat erikoistuneet sidotun hyödykkeen valmistamiseen tai myyntiin ilman sitovaa hyödykettä
60, todisteet, jotka osoittavat, että  yritykset, joilla on vain vähän 
markkinavoimaa, erityisesti markkinoilla, jo illa on kilpailua, eivät yleensä sido tai 
niputa tällaisia hyödykkeitä. Koska asiakkaat haluavat esimerkiksi ostaa jalkineet 
nauhoineen eikä jakelijoiden kannata lait taa uusiin jalkineisiin itse valitsemiaan 
nauhoja, jalkinevalmistajien kaupallis eksi käytännöksi on muodostunut toimittaa 
jalkineet nauhoineen. Tämän vuoksi jalkin eiden myynnissä nauhoi neen ei ole kyse 
sitomisesta. 
                                                 
57 Kilpailijoiden välinen suora tiedonvaihto ei kuulu ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, 
ks. ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artiklan 4 kohta ja näiden suuntaviivojen 27 ja 28 kohta. 
58 Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-333/94 P, Tetrapak  v. komissio , Kok. 1996, s. I-5951, 
37 kohta. Ks. myös komission tiedonanto – ohjeita komission ensisijaisista täytäntöönpanotavoitteista 
sovellettaessa EY:n perustamissopimuksen 82 artik laa yritysten määräävän aseman väärinkäyttöön 
perustuvaan markkinoiden sulkemiseen, EUVL C 45, 24.2.2009, s. 7. 
59 Ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-201/04, Microsoft  v. komissio , Kok. 2007, s. II-3601, 
917, 921 ja 922 kohta. 
60 Ensimmäisen oikeusasteen tuomio asiassa T-30/89, Hilti v. komissio , Kok. 1991, s. II-1439, 67 kohta. 
 
FI 73   FI 216) Sitominen voi johtaa kilpailunvastaisiin  markkinat sulkeviin vaikutuksiin sidotun 
hyödykkeen markkinoilla, sitovan hyödykkeen  markkinoilla tai molemmilla 
markkinoilla samanaikaisesti. Sulkemisvai kutus riippuu siitä, kuinka suuri sidotun 
myynnin prosenttiosuus on kokonaismyynnistä sidotun hyödykkeen markkinoilla. Kysymykseen siitä, mikä voidaan ka tsoa 101 artiklan 1 kohdan mukaiseksi 
tuntuvaksi sulkemiseksi, voidaan sove ltaa yhden tuotemerkin määräämisessä 
käytettävää analyysia. Sitominen merkitsee sitä, että ostajaan kohdistuu sidotun 
hyödykkeen osalta ainakin jonkinlainen  määrällinen velvoite. Jos sidotun 
hyödykkeen osalta sovitaan lisäksi kilpail ukieltovelvoitteesta, tämä lisää mahdollisia 
sulkevia vaikutuksia sidotun hyödykkeen ma rkkinoilla. Sitomine n saattaa johtaa 
kilpailun vähenemiseen asiakkaista, jotk a ovat kiinnostuneita ostamaan sidotun 
hyödykkeen, mutta eivät sitovaa hyödykettä. Ellei pelkästään sidotun hyödykkeen 
ostavia asiakkaita ole riit tävästi, jotta toimittajan kilpailijat sidotun hyödykkeen 
markkinoilla tulisivat toimeen, sitominen voi johtaa siihen, että näiltä asiakkailta pyydetyt hinnat kohoavat. Jos sidottu hyödyke on sitovan hyödykkeen asiakkaille 
tärkeä täydentävä hyödyke, sidotun hyödykkeen vaihtoehtoisten toimittajien väheneminen ja sen myötä tämän hyödykk een saatavuuden supistuminen voi 
vaikeuttaa pelkästään sitovan hyödykkeen markkinoille tuloa. 
217) Sitominen voi myös johtaa kilpailukykyise t hinnat ylittäviin hi ntoihin erityisesti 
kolmessa tapauksessa. Jos sitovaa ja sidot tua hyödykettä voidaan käyttää tuotanto-
prosessin panoksena eri laajuudessa, asiakka at voivat reagoida sitovan hyödykkeen 
hinnannousuun lisäämällä sidotun hyödykkeen kysyntää ja vähentämällä sitovan 
hyödykkeen kysyntää. Sitomalla kaksi hyödykettä toisiinsa toimittaja voi pyrkiä välttämään tällaista korvaustilannetta ja se n tuloksena pystyä korot tamaan hintojaan. 
Sitominen voi lisäksi mahdollistaa hintasyr jinnän sen mukaan, miten asiakas käyttää 
sitovaa hyödykettä, esimerkiksi värikasett ien myynti voidaan sitoa kopiokoneiden 
myyntiin. Kun kyse on pitkäaikaisista sopim uksista tai pitkäikäisen alkuperäisen 
laitteen jälkimarkkinoista, asiakkaiden on hankala arvioida sitomisen seurauksia. 
218) Sitomiselle myönnetään poikkeus r yhmäpoikkeusasetuksen mukaisesti, kun 
toimittajan markkinaosuus sekä si dotun hyödykkeen että sitovan hyödykkeen 
markkinoilla ja ostajan markkinaosuus merkityksellisillä hankintaketjun alkupään markkinoilla on enintään 30 prosenttia. Sitominen voidaan yhdistää muihin vertikaalisiin rajoituksiin, joita ei katsota vakavimmiksi rajoituksiksi mainitussa asetuksessa, kuten kilpailukieltovelvoi tteisiin tai sitovaa hyödykettä koskeviin 
määrällisiin velvoitteisiin taikka hankintoja koskeviin yksinoikeuksiin. Tämän jakson loppuosassa annetaan ohjeita sitomisen ar vioinnille yksittäisissä tapauksissa, kun 
markkinaosuuden kynnysarvo ylittyy. 
219) Toimittajan markkina-asema sitovan hyödykkeen markkinoilla on luonnollisesti 
tärkein tekijä, kun arvioidaan mahdollisia  kilpailunvastaisia vaikutuksia. Yleensä 
toimittaja vaatii tämänkaltaisen sopimuksen tekemistä. Toimittajan asema sitovan hyödykkeen markkinoilla on pääsyy siihen, miks i ostajan voi olla vaikea kieltäytyä 
sitovasta velvoitteesta. 
220) Toimittajan markkinavoiman arvioinnissa on tärkeää ottaa huomioon sen 
kilpailijoiden markkina-asema sitova n hyödykkeen markkinoilla. Niin kauan kuin 
kilpailijoita on riittävän paljon ja ne ova t riittävän vahvoja,  kilpailunvastaisia 
vaikutuksia ei ole odotetta vissa, koska ostajilla on tarpeeksi vaihtoehtoisia 
mahdollisuuksia hankkia sitova hyödyke ilman sidottua hyödykettä, paitsi jos 
 
FI 74   FI muutkin toimittavat käyttävät samankaltaista sitomista. Sitovan hyödykkeen 
markkinoille pääsyn esteillä on myös merkity stä määritettäessä toimittajan markkina-
asemaa. Kun sitominen yhdistetään sitov aa hyödykettä koskevaan kilpailukielto-
velvoitteeseen, tämä vahvistaa huomattavasti toimittajan asemaa. 
221) Ostovoimalla on merkitystä, koska tä rkeitä ostajia ei ole helppo pakottaa 
hyväksymään sitominen, elleivät ne saa ai nakin osaa mahdollisista tehokkuuseduista. 
Sitominen, joka ei perustu tehokkuuteen, on sen vuoksi ongelma pääasiassa sellaisten 
ostajien osalta, joilla ei ole merkittävää ostovoimaa. 
222) Kun tuntuvien kilpailunvastaisten vai kutusten olemassaolo on todettu, on pohdittava 
kysymystä siitä, täyttyvätkö 101 artiklan 3 kohdan edellytykset . Sitomisvelvoitteet 
voivat auttaa saavuttamaan tehokkuusetuja yhteisen tuotannon ta i yhteisen jakelun 
ansiosta. Jos toimittaja ei valmista sidottua hyödykettä, tehokkuutta voidaan saavuttaa myös siten, että toimittaja ost aa suuren määrän sidottua hyödykettä. Jotta 
sitominen täyttäisi 101 artiklan 3 kohdan edel lytykset, on kuitenkin osoitettava, että 
ainakin osa kustannusten alenemisesta siirre tään edelleen kuluttajalle, mikä ei 
yleensä pidä paikkansa, jo s vähittäiskauppias pystyy saamaan saman tai vastaavan 
hyödykkeen säännöllisiä toimituksia samoin tai paremmin ehdoin kuin sitomista 
harjoittavan toimittajan ehdot. Tehokkuusedusta voi olla kyse myös, jos sitominen 
auttaa varmistamaan tietynlaisen yhtenäi syyden ja laatuvaatimukset (ks. 107 kohdan 
i alakohta). On kuitenkin oso itettava, että myönteisiä vaikutuksia ei saavuteta yhtä 
tehokkaasti, jos ostajaa vaad itaan käyttämään tai jä lleenmyymään laadulliset 
vähimmäisnormit täyttäviä hyödykkeitä vaatima tta sitä ostamaan näitä toimittajalta 
tai joltain tämän nimeämältä myyjältä . Laadullisia vähimmäisnormeja koskevat 
vaatimukset eivät tavallisesti kuulu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Jos 
sitovan hyödykkeen toimittaja määrää, m iltä toimittajilta ostajan on hankittava 
sidottu hyödyke, esimerkiksi kos ka laadullisten vähimmäisnor mien laatiminen ei ole 
mahdollista, tämä voi myös jäädä 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, varsinkin jos sitovan hyödykkeen toimittaja ei saa sidotun hyödykkeen toimittajien nimeämisestä suoraa (rahallista) hyötyä. 
2.10. Jälleenmyyntihin toihin kohdistuvat rajoitukset 
223) Kuten III.3 jaksossa todettiin, jälleenmyyntihinnan määrääminen eli sopimukset tai 
yhdenmukaistetut menettelytavat, joiden s uorana tai välillisen ä tarkoituksena on 
määrätä kiinteä jälleenmyyntihinta tai vähimmäisjälleenmyyntihinta taikka kiinteä hinta- tai vähimmäishintataso, jota osta jan on noudatettava, katsotaan vakavimpiin 
kuuluviksi rajoituksiksi. Jos sopimukseen  sisällytetään jä lleenmyyntihinnan 
määräämistä koskeva lauseke, on perusteltua olettaa, että sopimus rajoittaa kilpailua ja kuuluu sen vuoksi 101 artiklan 1 kohdan sove ltamisalaan. Lisäksi on perusteltua 
olettaa, että sopimus ei t odennäköisesti täytä 101 artikl an 3 kohdan ede llytyksiä ja 
jää siitä syystä ryhmäpoikkeuksen sovelta misalan ulkopuolelle. Yksittäistapauksissa 
yrityksillä on kuitenkin mahdollisuus puol ustautua vetoamalla tehokkuusetuihin 
101 artiklan 3 kohdan nojalla. Osapuolten te htävänä on todistaa, että jälleenmyynti-
hinnan määräämistä koskevan lausekkeen sisällyttämisestä sopimukseen syntyy todennäköisiä tehokkuusetuja, ja osoittaa, että kai kki 101 artiklan 3 kohdan 
edellytykset täyttyvät. Ko mission tehtävänä on sen jälkeen arvioida tosiasiassa 
kilpailuun ja kuluttajiin t odennäköisesti kohdistuvat kielte iset vaikutukset ennen kuin 
se tekee päätöksen siitä, täyttyvät kö 101 artiklan 3 kohdan edellytykset. 
 
FI 75   FI 224) Jälleenmyyntihinnan määrääminen voi rajoi ttaa kilpailua monella eri tavalla. Ensiksi 
se voi helpottaa toimittajien välistä kilpailunvastaista yhteistyötä lisäämällä hintojen avoimuutta markkinoilla, sillä tuolloin on helpompi havaita, jos toimittaja poikkeaa 
kilpailunvastaisesta yhteistyötä alenta malla hintaansa. Jälleenmyyntihinnan 
määrääminen vähentää myös toimittaja n halukkuutta alentaa jakelijoiltaan 
veloitettavaa hintaa, sillä kiinteä jälleenmyyntihinta estää sitä hyötymästä myynti-määrien kasvusta. Tällainen kielteinen vaikutus on erityisen todennäköinen silloin, 
kun markkinat ovat alttiina kilpailunvastai sille vaikutuksille, jos valmistajat 
esimerkiksi muodostavat kiinteän oligopol in ja merkittävä osa markkinoista on 
katettu jälleenmyyntihinnan määräämistä koskevilla sopimuksilla. Toiseksi jälleenmyyntihinnan määrääminen voi he lpottaa kilpailunvastaista yhteistyötä 
ostajien välillä, eli jakelupor taalla, poistamalla tuotemerki n sisäisen hintakilpailun. 
Vahvat tai hyvin organisoituneet jakeli jat saattavat kyetä pakottamaan tai 
suostuttelemaan yhden tai useampia toim ittajia vahvistamaan jälleenmyyntihintansa 
kilpailukykyisen tason yläpuolelle, mikä auttaa niitä saamaan aikaan kilpailun-
vastaista yhteistyötä tai va kiinnuttamaan sen. Hintakilpailun häviäminen vaikuttaa 
erityisen ongelmalliselta silloin, kun jälleenmyyntihinnan määrääminen tapahtuu 
ostajien aloitteesta ja ostajien horis ontaalisten etunäkökoh tien voidaan odottaa 
vaikuttavan kielteisesti kuluttajiin. Ko lmanneksi jälleenmyyntihinnan määrääminen 
voi yleisemmin ottaen heikentää valmista jien ja/tai vähittäiskauppiaiden välistä 
kilpailua, erityisesti silloin, kun valmistajat käyttävät samaa jakelijaa hyödykkeidensä jakeluun ja kaikki valmistaja t tai monet niistä käyttävät jälleen-
myyntihinnan määräämistä. Neljänneksi jälleenmyyntihinnan määräämisen välitön 
vaikutus on se, että kaikkia jakelijoita tai osaa niistä estetään alentamasta kyseisen tuotemerkin myyntihintaa. Toisin sanoen jälleenmyyntihinnan määräämisen suora vaikutus on hinnankorotus. Viidenneksi jälleenmyyntihinnan m äärääminen saattaa 
heikentää valmistajan voittomarginaaliin kohdistuvaa painetta, erityisesti silloin, kun 
valmistajalla on sitoutumisongelma, eli kun sen kannattaa alentaa myöhemmiltä jakelijoilta veloitettavaa hintaa. Tällaises sa tilanteessa valmistaja saattaa pitää 
parempana vaihtoehtona suostumist a jälleenmyyntihinnan määräämiseen 
helpottaakseen sitoutumistaan siihen, e ttei se alenna myöhemmiltä jakelijoilta 
veloitettavaa hintaa, ja heikentääkseen  voittomarginaaliins a kohdistuvaa painetta. 
Kuudenneksi valmistaja, jolla on markkina voimaa, saattaa turv autua jälleenmyynti-
hinnan määräämiseen sulkeakseen pienemmä t kilpailijat markkinoilta. Jälleen-
myyntihinnan määrääminen saattaa kasvatt aa jakelijoiden voittomarginaalia, mikä 
saattaa houkutella jakelijoita suosimaan tie ttyä tuotemerkkiä kilpailevien merkkien 
sijaan neuvoessaan asiakkait a, vaikka tällaiset neuvot eivät aina ole asiakkaiden 
etujen mukaisia, tai luopumaan kokonaan kilpailevien tuotemerkkien myynnistä. 
Lisäksi jälleenmyyntihinnan määrääminen saattaa vähentää dynaamisuutta ja innovointia jakelutasolla.  Koska jälleenmyyntihinnan määrääminen estää hinta-
kilpailun jakelijoiden vä lillä, se saattaa estää te hokkaampia vähittäiskauppiaita 
tulemasta markkinoille tai laajentamasta toimintaansa riittävästi alhaisemmilla 
hinnoilla. Se saattaa myös estää tai vaikeu ttaa mataliin hintoihin perustuvien jakelu-
muotojen, kuten alennusmyymälöiden, p ääsyn markkinoille ja laajenemisen. 
225) Jälleenmyyntihinnan määrääminen ei kuitenkaan pelkästään rajoita kilpailua vaan 
saattaa johtaa erityisesti toimittajan ha rjoittamana myös tehokkuusetuihin, joita 
arvioidaan 101 artiklan 3 kohdan perusteella.  Erityisesti silloin, kun valmistaja tuo 
markkinoille uuden hyödykkeen, jälleenmyyntihinnan määräämistä saatetaan käyttää apuna kysynnän kasvattamisen alkuvaiheessa jakelijoiden kannustamiseksi ottamaan 
 
FI 76   FI paremmin huomioon valmistajan etu eli hyödykkeen myynnin edistäminen. 
Jälleenmyyntihinnan määrääminen saattaa tarjota jakelijoille keinon lisätä myynti-
toimintaa, ja jos kyseisillä markkinoilla toimiviin jakelijoihin kohdistuu kilpailu-
painetta, se saattaa kannustaa niitä kasvattamaan hyödykkeen kokonaiskysyntää. 
Tällainen hyödykkeen onnistunut markkinoilletuonti hyödyttää myös kuluttajia61. 
Vastaavasti koordinoidun lyhytaikaisen  (useimmiten 2–6 viikkoa) alennushinta-
kampanjan järjestäminen luvakejärjestelmässä tai vastaavanlaisessa jakelu-järjestelmässä, jossa sovelletaan yhtenäis tä jakelumallia, saattaa edellyttää myös 
kiinteiden jälleenmyyntihintojen eikä pe lkästään enimmäisjä lleenmyyntihintojen 
määräämistä. Myös tällainen kampanja  hyödyttää kuluttajia. Jälleenmyyntihinnan 
määräämisen ansiosta saatava ylimääräinen voittomarginaali saattaa joissakin tilanteissa antaa vähitt äiskauppiaille mahdollisuude n myyntiä edeltävien 
(lisä)palveluiden tarjoamiseen. Tämä pitä ä paikkansa erityisesti kokemusperäisten tai 
monimutkaisten hyödykkeiden tapaukse ssa. Jos tarpeeksi monet asiakkaat 
hyödyntävät kyseisiä palveluja tehdäkseen  valintansa, mutta hankkivat hyödykkeen 
lopulta alhaisemmalla hinna lla vähittäiskauppiaalta, jo ka ei tarjoa vastaavia 
palveluita (ja joka välttyy sen vuoksi niis tä aiheutuvilta kustannuksilta), korkean 
palvelutason vähittäiskauppiaat saat tavat vähentää näitä toimittajan hyödykkeen 
kysyntää kasvattavia palveluita tai l uopua niistä kokonaan. Jälleenmyyntihinnan 
määrääminen saattaa olla apuna tällaisen vapaamatkus tajuuden ehkäisemisessä 
jakelutasolla. Osoittaes saan, että kaikki 101 artiklan 3 kohdan edellytykset täyttyvät, 
osapuolten on samalla osoitettava vaku uttavasti, että jälleenmyyntihinnan 
määräämistä koskevan sopimuksen voidaan odottaa tarjoavan paitsi keinot, myös 
kannustimen kyseisiin palveluihin mahdollisesti liittyvän vapaamatkustajuuden lopettamiseen vähittäiskauppiaiden välillä, ja että myyntiä edeltävät palvelut 
hyödyttävät kokonaisuutena tarkas teltuina kuluttajia. 
226) Jälleenmyyntihinnan suositteleminen jäll eenmyyjälle tai jälleen myyjän vaatiminen 
noudattamaan enimmäisjälleenmyyntihin taa kuuluu ryhmäpoikkeusasetuksen 
soveltamisalaan, jos yhdenkään sopimuspuol en markkinaosuus ei ylitä 30 prosentin 
kynnysarvoa, edellyttäen, että se ei johd a vähimmäishinnan tai kiinteän hinnan 
määrittämiseen jonkin osapuolen harjoittaman painostuksen tai tarjoamien kannustimien seurauksena. Tämän jakson loppuosassa annettavat ohjeet koskevat 
tapauksia, joissa arvioidaan markkina osuuden kynnysarvon ylittäviä enimmäishintoja 
tai ohjehintoja ja ryhmäp oikkeuksen peruuttamista. 
227) Enimmäis- ja ohjehintoihin  liittyy se mahdollinen kilpai luriski, että ne toimivat 
jälleenmyyjille vertailukohtana ja useimmat tai kaikki jälleenmyyjät saattavat alkaa noudattaa sitä ja/tai enimmä is- tai ohjehinnat saattava t heikentää kilpailua tai 
helpottaa kilpailunvastaista yht eistyötä toimittajien välillä. 
228) Toimittajan markkina-asema on enimmä is- tai ohjevähittäishintojen kilpailun-
vastaisten vaikutusten ar vioinnin kannalta tärkeä tekijä. Mitä vahvempi on 
toimittajan markkina-asema, sitä suurempi on riski, että enimmäisvähittäishinta tai ohjevähittäishinta johtaa siihen, että jäll eenmyyjät soveltavat kyseisestä hintatasoa 
enemmän tai vähemmän yhteneväisesti, koska  ne voivat käyttää s itä vertailukohtana. 
                                                
 
61 Tällöin oletetaan, että toimittajan ei kannata tehdä jokaisen ostajan kanssa erikseen sopimusta 
tehokkaasta myynninedistämisestä. Ks. myös 107 kohdan a alakohta. 
 
FI 77   FI Jälleenmyyjien voi olla vaikea poiketa hi nnoista, jotka ne tulkitsevat merkittävän 
toimittajan suosittamiksi vähittäishinnoiksi. 
229) Kun enimmäis- tai ohjevähittäishintojen  on todettu aiheuttavan tuntuvia kilpailun-
vastaisia vaikutuksia, on pohdittava kysymystä mahdollisuudesta myöntää niille poikkeus 101 artiklan 3 kohdan nojalla. Enimmäisvähittäishintojen osalta 
107 kohdan f alakohdassa kuvailtu tehokkuuset u (vältetään voittomarginaalin 
kaksinkertainen sisällyttämine n tuotteen hintaan) voi ol la erityisen tärkeä seikka. 
Enimmäisvähittäishinnan avulla saatetaan myös kyetä varmistamaan, että kyseinen 
tuotemerkki kilpailee vahvemmin saman ja kelijan jakelemien muiden tuotemerkkien 
ja myös omalla tuotemerkillä myytävien hyödykkeiden kanssa.