Virallinen lehti nro C 200 , 30/06/1997 s. 0148



A4-0193/97 Päätöslauselma yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä (tammikuu - joulukuu 1996) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.7 artiklan, - ottaa huomioon työjärjestyksensä 92 artiklan 4 kohdan ja 148 artiklan, - ottaa huomioon 18. toukokuuta 1995 ((EYVL C 151, 19.6.1995, s. 223)), 18. heinäkuuta 1996 ((EYVL C 261, 9.9.1996, s. 154)) ja 16. tammikuuta 1997 ((EYVL C 33, 3.2.1997, s. 66)) antamansa päätöslauselmat, - ottaa huomioon päätöslauselmansa, joissa se on esittänyt kantansa meneillään olevasta hallitusten välisestä konferenssista, - ottaa huomioon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön (A4-0193/97), A. ottaa huomioon, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.7 artiklan toisen kohdan mukaisesti Euroopan parlamentissa käydään vuosittain keskustelu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa tapahtuneesta kehityksestä, B. ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.1 artiklan mukaiset tavoitteet tälle politiikalle sekä C artiklan määräykset unionin kaiken ulkoisen toiminnan johdonmukaisuudesta ja neuvoston ja komission vastuusta siinä, C. ottaa huomioon sen, miten Eurooppa-neuvosto ja neuvosto ovat käyttäneet sopimuksen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tarjoamia välineitä ja erityisesti yhteistä toimintaa ja yhteisiä kantoja, ja ottaa myös huomioon J.4 artiklan 1 kohdan määräykset yhteisen turvallisuuspolitiikan määrittelystä, D. katsoo, että esille on tullut huomattavia haasteita ja on puhjennut uusi kriisi, jotka edellyttävät voimakkaampia ja tehokkaampia toimia Euroopan unionin taholta konfliktien estämisen ja konfliktien rauhanomaisen ratkaisemisen alalla, E. ottaa huomioon, että yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ei ole toimielinten välistä sopimusta ja että neuvosto on kiinnittänyt vain vähän huomiota Euroopan parlamentin arvioihin ja suosituksiin, F. katsoo, että Euroopan parlamentin on jatkuvasti tarkistettava omaa rooliaan ja menettelyään suhteessa YUTP:aan, sen vaikuttavuuden maksimoimiseksi ja YUTP:n demokraattisen valvonnan lisäämiseksi, G. muistuttaa, että yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ei ole päämäärä sinänsä vaan keino, jolla EU myötävaikuttaa rauhaan ja kansainväliseen turvallisuuteen, suvaitsevaisuuteen ja ihmisoikeuksien ja kansalaisvapauksien, sosiaalisten- ja taloudellisten vapauksien kunnioittamiseen sekä eurooppalaisten demokratian, vapauden ja solidaarisuuden arvojen edistämiseen ja kehittämiseen, H. katsoo, että rauhaa ja turvallisuutta edistävälle politiikalle ei ole annettu tarvittavaa painoarvoa ja että konfliktien estämiseen, rajoittamiseen ja ratkaisemiseen tarkoitettujen muiden kuin sotilaallisten keinojen suunnitteleminen ja kehittäminen on ensisijaisen tärkeää tulevina vuosina, I. korostaa tässä yhteydessä, että ihmisoikeus- ja demokratialausekkeet, jotka olisi sisällytettävä kaikkiin kolmansien maiden kanssa tehtäviin taloudellisiin sopimuksiin, muodostavat huomattavan välineen tällaisten arvojen suojelemiseksi ja edistämiseksi, J. ottaa huomioon, että vuoden 1996 tapahtumien analyysin lisäksi ja seuraavaa sopimuksen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen uudistamista silmällä pitäen olisi arvioitava yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yleisiä kehityssuuntia marraskuusta 1993 alkaen, jolloin sitä alettiin soveltaa; Arvio yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimintaan vaikuttavista yleisistä kehityssuunnista 1. Katsoo, että edistyminen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa sen voimassaoloaikana on tuottanut pettymyksen unionin paremman järjestämisen, sen toiminnan näkyvyyden ja toimintakyvyn laajentamisen kannalta; toteaa, että kansalaisten keskuudessa vallitsee yleinen mielipide, jonka mukaan tämä politiikka ei ole alkuvaiheessaan ollut lainkaan vakuuttavaa; 2. Katsoo, että vaikka erikoislähettiläiden nimittäminen erityistapauksissa tehostaa EU:n läsnäoloa suurilla konfliktialueilla, erikoislähettiläät yksin eivät riitä takaamaan, että EU voi täyttää tehtävänsä täysin; 3. Pahoittelee, että joitakin harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta yhteisten toimintojen ja yhteisten kantojen käyttö on rajoittunut yksittäisiin kysymyksiin, eikä unioni ole rohjennut käyttää niitä pitkän aikavälin laajojen strategioiden luomiseen suurissa maailman laajuisissa kysymyksissä; pahoittelee, että kolme vuotta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantulon jälkeen yhteiseen toimintaan ja yhteisiin kantoihin on turvauduttu todella harvoin julistuksiin verrattuna, vaikka ne ovat YUTP:n todellisia välineitä; 4. Valittaa sitä, ettei EU:lla monissa tapauksissa ole ollut mahdollisuuksia panna täytäntöön kolmansien maiden kanssa tehtyihin taloudellisiin sopimuksiin sisällytettyjä ihmisoikeus- ja demokratialausekkeita ja että se sulki silmänsä eräissä niistä tapahtuneilta selviltä väärinkäytöksiltä ja kansainvälisten sopimusten loukkauksilta; 5. Toteaa, että unionin puheenjohtajavaltion ja nykyisen troikan voimakasta poliittista ja diplomaattista työtä ei ohjata lujissa ja yhtenäisissä institutionaalisissa puitteissa, mikä vähentää unionin ulkoisen toiminnan määrätietoisuutta ja tehokkuutta; pitää välttämättömänä korvata troikan nykyinen rakenne vakaammalla troikalla, joka koostuu neuvoston puheenjohtajasta, ulkopolitiikasta vastaavasta komission jäsenestä sekä neuvoston pääsihteeristä; 6. Toteaa, että vaikka yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on ollut voimassa useita vuosia, sen taustalla olevat edut muotoillaan hallitusten välisellä tasolla; korostaa erityisesti sitä, että komissio on selvästi jättänyt käyttämättä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.8 artiklan mukaista oikeuttaan tehdä aloitteita; 7. Muistuttaa, että kokemus on osoittanut unionin yhteisten aloitteiden tehostuneen poliittisen painoarvon verrattuna kunkin yksittäisen valtion painoarvoon; 8. Pahoittelee, että useat jäsenvaltiot loukkaavat säännönmukaisesti Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.1 artiklan 4 kohtaa ja heikentävät näin YUTP:n vaikuttavuutta; 9. Korostaa, että on tarpeen perustaa tutkimus- ja analyysiyksikkö, joka koostuu komission virkamiehistä, neuvoston virkamiehistä ja kansallisista virkamiehistä, arvioimaan vaaroja ja uhkia Euroopan näkökulmasta ja mukauttamaan kansalliset diplomaattikunnat ja tiedustelupalvelut yhteisen ulkopolitiikan pyrkimyksiin; 10. Pyytää, että unionin jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus käyttää niissä kolmansissa maissa, joissa niillä ei ole omaa diplomaattista edustusta, komission ulkomaisia edustustoja omien etujensa ajamiseen unionin etujen lisäksi; 11. Pahoittelee, että yhteisen ulkopolitiikan toteuttaminen, puolustuspolitiikan yhteensovittaminen ja EU:n ja WEU:n suhteiden lujittaminen on ollut liian hidasta; 12. Pyytää, että unionin määritellessä turvallisuuteen liittyviä etujaan korostettaisiin ensisijaisesti sotilaalliselta kannalta ymmärretyn turvallisuuden lisäksi käsitettä, joka liittyy ennen kaikkea taloudelliseen ja sosiaaliseen vakauteen, etnisten ryhmien välisten jännitteiden purkamiseen ja jatkuvan yhdentymisen edistämiseen; 13. Esittää uudelleen ehdotuksensa, jonka mukaan humanitaarisen toiminnan vahvistamiseksi otettaisiin yhteisen turvallisuuspolitiikan puitteissa huomioon mahdollisuus Euroopan rauhanturvajoukkojen perustamisesta konfliktien ratkaisemiseksi rauhanomaisesti, uusien konfliktien syntymisen estämiseksi ja tarvittavien luottamusta lisäävien toimenpiteiden toteuttamiseksi esimerkiksi entisessä Jugoslaviassa Euroopan yhteisön tarkkailutehtävän yhteydessä (ECMM) saatujen kokemusten perusteella; 14. Pahoittelee, että neuvosto ei ole vieläkään saavuttanut yhteisymmärrystä Luxemburgin (kesäkuu 1991) ja Lissabonin (kesäkuu 1992) Eurooppa-neuvostoissa määriteltyjen aseiden siirtoon liittyvien kahdeksan vaatimuksen yhteisestä ja tiukasta tulkinnasta; 15. Toteaa, että yhteinen ulko- ja puolustuspolitiikka ei ole kehittynyt perustamissopimuksessa esitetyllä tavalla, ja pyytää jäsenvaltioita tekemään tarvittavat institutionaaliset muutokset, jotta YUTP:sta tulee tehokas ja johdonmukainen; 16. On tyytyväinen siitä, että tiettyjen maiden ehdottama ajatus Länsi-Euroopan unionin liittämisestä Euroopan unioniin on edennyt; 17. Valittaa sitä, että neuvosto on laiminlyönyt J.3 artiklan 2 kohdan tehokkaan soveltamisen, ja pyytää neuvostoa ottamaan tällä alalla edistymisen ensisijaiseksi tavoitteeksi; 18. Pahoittelee, että ei ole saatu aikaan toimielinten välistä sopimusta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J.7 artiklan soveltamisesta ja että neuvosto ei vieläkään tiedota säännöllisesti ja kirjallisesti Euroopan parlamentille yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehityksestä; 19. Uskoo, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tehokkuus ja avoimuus lisääntyisi huomattavasti, jos toimintamenot katettaisiin tavanomaisesti yhteisön talousarviosta; 20. Korostaa sitä, että sen roolia YUTP:ssa ei voida rajoittaa vain tiedon vastaanottamiseen; on huolehdittava siitä, että se osallistuu asiaankuuluvalla tavalla YUTP:aan kuuluvien toimien puitteiden määrittelyyn ja niiden toteuttamisen poliittiseen valvontaan; 21. Toivoo, että hallitusten välinen konferenssi onnistuu kehittämään YUTP:aa rakenteellisesti, Euroopan parlamentin aiempien päätöslauselmien mukaisesti, ottamalla käyttöön enemmistöpäätökset, kohentamalla Euroopan unionin toiminnan näkyvyyttä ja käynnistämällä puolustusalan yhteistyön; 22. Pahoittelee myös, että neuvosto jättää yhä kuulematta parlamenttia ennen yhteisten kantojen ja yhteisen toiminnan hyväksymistä eikä ota neuvostolle annettuja suosituksia huomioon politiikassa; kehottaa siten muodollisesti kirjaamaan suositukset neuvoston esityslistaan; 23. Pyytää neuvostoa hyväksymään Euroopan parlamentin jäsenten osallistumisen EU:n valtuuskuntiin ministeritasoisissa kansainvälisissä neuvotteluissa; 24. Odottaa kiinnostuneena jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten ulkoasiainvaliokuntien puheenjohtajien komitean tiiviimpää yhteistyötä ja keskinäistä tiedonvaihtoa, jonka tavoitteena on saada yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittäminen demokraattisen valvonnan alaiseksi; 25. Panee merkille parlamentin puhemiehen, ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan, parlamentin muiden ulkosuhteita käsittelevien valiokuntien, parlamentaaristen sekavaliokuntien ja parlamenttien välisistä suhteista vastaavien valtuuskuntien merkittävän aseman yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan seurannassa, mutta korostaa taas sen välttämättömyyttä, että sitä kuullaan ja että sille ilmoitetaan asianmukaisesti kirjallisesti tämän politiikan kehityksestä, mukaan lukien yhteisten toimien ja yhteisten kantojen hyväksyminen ja soveltaminen; korostaa, että Euroopan parlamentin asemaa yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa ei voi rajoittaa siten, että sille ainoastaan annetaan tietoa; katsoo, että on toteutettava toimenpiteitä, joilla varmistetaan Euroopan parlamentin asianmukainen osallistuminen suuntaviivojen määrittelemiseen ja yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toimenpiteiden täytäntöönpanon poliittiseen valvontaan; 26. Valittaa sitä, ettei se ole käyttänyt täysin hyväksi parlamentille annettua oikeutta antaa neuvostolle suosituksia yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla; ilmaisee tyytyväisyytensä ihmisoikeuksia ja yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevista 113 päätöslauselmista, jotka hyväksyttiin vuoden 1996 aikana tärkeistä, ajankohtaisista ja kiireellisistä aiheista käytyjen keskustelujen puitteissa, ja korostaa samalla tarvetta varmistaa tämän menettelyn ja ulkosuhteita käsittelevien parlamentin valiokuntien työskentelyn välinen yhteensopivuus; katsoo, että Euroopan parlamentin ja sen asiasta vastaavan valiokunnan tulisi etsiä keinoja, joilla voitaisiin parantaa parlamentin YUTP:aan liittyvien välineiden tehokkuutta ja seurantaa; tällä tarkoitetaan edellä mainittuja päätöslauselmia, suosituksia sekä keskusteluja komission ja neuvoston kanssa neuvoston kokousten yhteydessä; 27. Vaatii, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan rahoitus on jatkossakin ei-pakollinen meno asianmukaisen parlamentaarisen seurannan mahdollistamiseksi; 28. Toistaa olevansa sitoutunut pitämään kiinni hyväksyntämenettelyyn liittyvistä nykyisistä etuoikeuksistaan ulkopolitiikan alalla, koska ne ovat demokraattisen valvonnan merkittävä väline; Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehitys vuonna 1996 29. Toteaa, että entistä Jugoslaviaa koskilla yhteisillä toimilla ei niinkään pyritty uusiin aloitteisiin vaan pikemminkin jatkamaan jo vuonna 1995 hyväksyttyjä toimenpiteitä; pahoittelee Bosnia-Hertsegovinaa koskevan yhteisen kannan puuttumista ja sitä, että ei ole onnistuttu määrittelemään yhteistä kantaa, jolla luotaisiin edellytykset poliittisten ja taloudellisten suhteiden parantamiselle Jugoslavian liittotasavallan kanssa; 30. Pyytää neuvostoa tehostamaan kaikkia Daytonin rauhansopimuksen osapuolia vastaan suunnattua diplomaattista ja taloudellista painostusta tarkoituksena varmistaa rauhansopimuksen täydellinen noudattaminen erityisesti siltä osin, joka koskee sotarikoksista syytettyjen luovuttamista Haagin sotarikostuomioistuimelle sekä joukkohautojen sijaintia ja kadonneiden olinpaikkaa; 31. Valittaa EU:n toimien tehottomuutta Albanian kriisin alkuvaiheessa ja toistaa, että todellisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tarkoituksena ei voi olla yksittäisten geopoliittisten etujen yhdistäminen; 32. Toteaa, että Kosovo on yhä yksi niistä Euroopan ongelma-alueista, jotka vaativat kestävää ratkaisua, ja pahoittelee, ettei vuonna 1996, kuten ei aiemminkaan, ryhdytty tehokkaisiin aloitteisiin kattavien neuvottelujen järjestämiseksi kaikkien asianosaisten välillä ilman ennakkoehtoja; 33. Pitää myönteisenä yhteistä toimintaa, joka koskee Moratinosin nimittämistä EU:n erikoislähettilääksi Lähi-itään ja hänen toimivaltaansa, mutta pahoittelee, ettei ole määritelty kunnianhimoisempaa yhteistä kantaa, jolla hahmotellaan unionin pitkän aikavälin politiikkaa ja jolla tarjotaan puitteet mahdollisille toimille alueella; 34. Pahoittelee yhteisön diplomatian tehottomuutta Kyproksen tapahtumissa ja suhteissa Turkkiin; katsoo näin ollen, että olisi määriteltävä yhteinen kanta, jolla annetaan puitteet Turkin suhteille, ja katsoo, että äskettäin Roomassa pidetyn viiden jäsenvaltion ja Turkin kokouksen kaltaisiin tapahtumiin on kutsuttava mahdollisimman monta jäsenvaltiota yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittymisen ja nykyisten ongelmien ratkaisemisen edistämiseksi; 35. Pahoittelee eteläisen Välimeren maita koskevan yhteisen toiminnan ja yhteisten kantojen täydellistä puuttumista kahden viimeisen vuoden aikana ja pahoittelee erityisesti lamaannusta Algerian tilanteen suhteen; 36. Pahoittelee, että EU ei ole kyennyt määrittelemään yhteistä kantaa Natoon laajentumisesta, suhteista Venäjään ja niiden vaikutuksista yhteisön laajentumisprosessiin; 37. Pitää tarkoituksenmukaisena, että Afrikan manner on ollut yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ensisijaisena kohteena julkilausumien, yhteisten kantojen ja yhteisten toimien kautta, mutta huolimatta kiistämättömistä ponnistuksista kaikkia EU:n yhteisen toiminnan mahdollisuuksia ei liene käytetty hyväksi; 38. Pitää myönteisenä yhteisiä toimintoja, jotka koskevat erityislähettilästä Suurten järvien alueella ja tukea Kongon demokraattisen tasavallan siirtymäprosessille, mutta valittaa, että ei ole yhteistä selkeästi määriteltyä ja määrätietoista Afrikka-politiikkaa; 39. Katsoo näin ollen, että olisi määriteltävä yhteinen kanta, jolla kiirehditään seuraavia asioita: Suurten järvien alueellisen konferenssin järjestäminen pakolaisongelman ratkaisemiseksi, tuki Kongon demokraattisen tasavallan, Burundin ja Ruandan demokratisoimiselle, vallan tasapainoinen jako Burundissa ja Ruandassa, aseita koskeva tiukka valvonta ja EU:n yhteistyön kehitys pitkällä aikavälillä kyseisellä alueella; 40. Pahoittelee, että viime joulukuussa allekirjoitetulla transatlanttisella julistuksella ei ole ollut käytännön seurauksia, joilla EU ja Yhdysvallat voivat sovittaa yhteen politiikkaansa sellaisissa tärkeissä asioissa kuten Lähi-idän rauhanprosessi; 41. Katsoo, että EU:n ja Keski-Amerikan välisen San Josén vuoropuhelun tiivistäminen on YUTP:n ensisijainen tavoite, ja vaatii Latinalaisen Amerikan suhteisiin liittyen YUTP:aan maailmanlaajuista toimintaohjelmaa, joka luo todellisen «transatlanttisen vuoropuhelun» molempien alueiden välille; 42. Pitää myönteisenä unionin yhteisen toiminnan tehostamista jalkaväkimiinojen kiellon varmistamiseksi, mutta toivoo, että neuvosto osoittaa suurempaa sitoutumista yhteisen toiminnan täytäntöönpanoon; 43. Pahoittelee syvästi unionin ja Kiinan kansantasavallan välisiin suhteisiin liittyvien unionin sisäisten erimielisyyksien kärjistymistä, mikä ilmenee erityisesti Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomission työskentelyssä; 44. Korostaa sitä tosiseikkaa, että nämä erimielisyydet tukevat niitä, jotka kannattavat «kehitystä ilman demokratiaa», ja varoittaa tällaisen mallin mahdollisista vakavista seurauksista niin Kiinan kansantasavallalle ja alueen muille maille kuin kehitysmaille yleensä, samoin kuin maailmanrauhan säilyttämiselle; 45. Onnittelee komissiota sen tekemistä ponnistuksista ja aloitteista unionin ja Intian välisten suhteiden kehittämiseksi ja kehottaa neuvostoa seuraamaan sen esimerkkiä; 46. Katsoo, että Burmaa (Myanmar) ja Kuubaa koskevat yhteiset kannat ovat hyvä esimerkki siitä, miten tätä politiikan välinettä käytetään tehokkaasti ja kehottaa neuvostoa jatkamaan samaan tapaan, koska siten autetaan selventämään ja tehostamaan unionin ulkoista toimintaa; 47. Pitää turvallisuuspolitiikan tulosta aika hyvänä sen suhteen, että kansainvälisissä konferensseissa on määritelty yhteensovitettuja kantoja tällä alalla sekä saatu aikaan paremmat EU:n ja WEU:n työskentelysuhteet ja sihteeristöjen väliset suhteet, etenkin EU:n kansalaisten evakuoimisessa ja WEU:n mahdollisessa osallistumisessa toimintaan Suurten järvien alueella; 48. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle, jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille ja Länsi- Euroopan unionin pääsihteerille.