Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin ja Kuuban väliset suhteet"

(97/C 56/17)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 23. marraskuuta 1995 antaa työjärjestyksensä 23 artiklan mukaisesti lausunnon aiheesta "Euroopan unionin ja Kuuban väliset suhteet".

Aihepiiristä vastaava ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto antoi lausuntonsa 15. heinäkuuta 1996. Esittelijänä oli Ramón Baeza Sanjuán.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 339. täysistunnossaan 31. lokakuuta 1996 seuraavan lausunnon yksimielisesti.

1. Johdanto

1.1. Kuuba itsenäistyi Latinalaisen Amerikan suurten eurooppalaisten siirtomaiden joukossa viimeisenä (1898). Samaan aikaan se siirtyi Yhdysvaltain hallintaan, jota kesti vuoteen 1909 asti ja jonka yhteydessä USA:n hallitus pakotti liittämään Kuuban valtiosääntöön maininnan kyseisen hallituksen oikeudesta puuttua saaren asioihin (ns. Plattin muutos, 1902). Vuonna 1959 tapahtuneeseen vallankumouksen voittoon asti Kuuban talous ja politiikka oli Yhdysvaltain voimakkaan vaikutuksen alaisena.

1.2. Vuoden 1959 jälkeen Kuuba pyrki itsenäisiin ulkosuhteisiin ja lähti omaehtoisen talouskehityksen tielle, mikä oli alkuna sittemmin suunnattomiin mittoihin kasvaneelle yhteenotolle Yhdysvaltain kanssa. Siitä hetkestä lähtien muovautuivat Kuuban etuoikeutetut suhteet Neuvostoliittoon ja nk. reaalisosialismin maihin. Vuodesta 1960 lähtien alkoi kehittyä eräitä muita ainutlaatuiselle kuubalaiselle kehitysmallille luonteenomaisia piirteitä: poliittisen demokratian puute, talouden keskittäminen ja geopoliittiseen ympäristöön nähden korkea sosiaalisen suojelun taso.

2. Kuuban talousmallin kriisi

2.1. Kuuban läheinen kiinnittyminen "reaalisosialismin" maaryhmään antoi paljolti suunnan sen talouden kansainväliselle erikoistumiselle ja kasvudynamiikalle. Liittyminen mainittuun maaryhmään teki mahdolliseksi, että Kuuba pystyi tärkeältä osin väistämään kansainvälisten markkinoiden muutoin aiheuttamat reunaehdot. Niinpä vuoteen 1989 saakka Kuuba hyötyi sokerintuotannon varmasta kysynnästä ja korkeista hinnoista, kaupallisista takuista, etuoikeutetusta rahoituksesta sekä SEV-maiden sille suuntaamasta kansainvälisestä avusta.

2.2. Toisaalta maan ulkomaankaupan keskittyminen (n. 85 % vaihdon arvosta oli lähtöisin SEV-maista ja yli 50 % Neuvostoliitosta), riippuvuus ulkopuolisista teollisuuden ja energiatalouden panostuksista ja SEV:in painostuksesta tapahtunut voimakas erikoistuminen vientituotteisiin (pääasiassa sokeriin, tupakkaan ja nikkeliin, vähäisemmässä määrin sitrushedelmiin ja kalaan) teki Kuuban talouden äärimmäisen haavoittuvaksi. Irvokasta kyllä, Itä-Euroopasta lähtöisin olevat avustukset auttoivat osaltaan myös peittämään joidenkin talousalojen tehottomuuden ja sekasorron.

2.3. Kuuban nykyinen kriisi on suurelta osin seurausta maan talouselämän 1960-luvun alusta alkaen omaksumasta kansainvälisen suuntautumisen mallista. Itäblokin nopea mureneminen oli vakava isku Kuuban taloudelle; maa menetti nopeasti ja peräjälkeen totunnaiset kansainväliset rahoituslähteensä, markkinat johon se oli suunnannut vientinsä sekä tarvitsemiensa perushyödykkeiden toimittajat (tavaranvaihto entisten eurooppalaisten sosialistimaiden kanssa oli vuonna 1992 enää 7 % perinteisestä arvostaan).

2.4. Energiapula yhdessä varaosien puutteen kanssa vahingoitti vakavasti liikennettä ja vaikutti osaltaan siihen, että kiinteä teollisuuskapasiteetti laski 85 %. Vientitulot laskivat 5 324 miljoonasta dollarista (1989) 1 800 milj. dollariin (1993), tuontikyky 8 000 milj. dollarista (1989) 2 200 milj. dollariin (1992), ja bruttokansantuotteen lasku oli yli 35 % vuosina 1989 1992. Sokerisadon huomattava väheneminen (7,1 milj. tonnista markkinointivuonna 1991/1992 määrään 4 milj. tonnia markkinointivuonna 1993/1994) vei niin ikään Kuubalta vientituloja 500 milj. dollarin arvosta ja kärjisti maksuvalmiuskriisiä entisestään.

2.5. Vuodesta 1990 alkaen tapahtunut viennin väheneminen supisti voimakkaasti tarjontaa, mitä seurannut välittävien tuotannontekijöiden puute johti hyödykkeiden ja palvelujen kotimaisen tuotannon laskuun. Koska koko aktiiviväestö oli valtionsektorin palveluksessa, työn tuottavuus väheni huimaavasti, ja hallituksen oli säännösteltävä kulutustavaroiden markkinoita tukeakseen nimellispalkkoja. Kuubalaiset eivät voineet kuluttaa laillisesti kaikkia tulojaan, joten syntyi liikkumatilaa tavaroitten ja palveluiden (laittomille) rinnakkaismarkkinoille, jonne ajautui rikollista tietä myös osa valtionsektorin tuotannosta. Koska viralliset hinnat oli jäädytetty, mustan pörssin (rinnakkaismarkkinoiden) hinnat nousivat pilviin, ja kaksivuotiskauden 1990/1991 yleiskehitys oli selvästi inflatorinen.

2.6. Matkailuteollisuus toi kuitenkin elinvoimaisen lisän tähän prosessiin. Vuonna 1982 säädetyn, ulkomaisia investointeja koskevan lain turvin tapahtunut matkailuelinkeinon laajeneminen mahdollisti tuottavien työpaikkojen luomisen pienelle osalle työvoimaa ja tuotti hallitukselle ulkomaanvaluuttaa. Kuuban lainsäädännön mukaan tällaisia työsuhteita ei voitu solmia suoraan ulkomaisen sijoittajan kanssa, vaan tämän oli tilattava tarvitsemansa toimihenkilöt viranomaisilta eräänlaisena vuokratyövoimana. Koska matkailuyritykset eivät voineet kannustaa työntekijöitään rahalla, niiden oli tehtävä se tavarana lahjoittamalla erilaista toiminnassaan yleisesti käytettäviä hyödykkeitä (keittiövälineitä, puhdistusaineita jne.); tähän on lisättävä matkailijoiden mukanaan tuomat tavarat kuten vaatteet ja kosmetiikka. Niin alkoi näkymättömien tuontitavaroiden kasvava virta, joka päätyi rinnakkaismarkkinoille.

2.7. Koska viranomaiset olivat huolissaan inflaatiokehityksestä, ja käytössä olevat talouspoliittiset keinot olivat jähmeitä, hallitus rajoitti edelleen tiukasti rahan tarjontaa. Matkailuelinkeinon myötä syntyneen näkymättömän tuonnin aiheuttama kaupankäynnin lisääntyminen johti vähitellen deflatoriseen yleistilanteeseen, joka saavutti hälyttävät mitat alkuvuodesta 1993, jolloin rahalla tapahtuva kaupankäynti tyrehtyi lähes kokonaan ja sen sijaan yleistyi vaihtokauppa, jossa kaupankäynnin kustannukset muodostuivat huimaaviksi kuubalaisten käyttäessä tähän toimintaan suurimman osan ajastaan.

3. Sosiaaliolot ja työelämä

3.1. Huomattava osa politiikantutkijoista ennusti, että epätoivoinen taloustilanne johtaisi pian yhteiskunnalliseen räjähdykseen, joka tekisi lopun Kuuban nykyhallinnosta. Aliarvioimatta 1991 tapahtuneiden lähetystövaltausten tai vuoden 1994 "lauttapakolaisten" kriisin merkitystä on todettava, etteivät nämä ennusteet toteutuneet, osaksi varmaan korkeatasoisen sosiaalisen suojelun tason menettämisen pelosta; tämä koskee etenkin koulutusta ja terveydenhuoltoa, jotka ovat olleet Kuuban vallankumouksen tärkeimpiä saavutuksia.

3.2. Terveydenhoito on ilmaista (viime vuoteen asti tämä koski jopa kauneusleikkauksia). Maassa on yksi lääkäri 240 asukasta kohti, ja terveyspalvelut kattavat myös maaseudun. Imeväiskuolleisuus on 9,4 promillea, eliniänodote 76 vuotta, ja 95 % lapsista on rokotettu. Nämä luvut asettavat Kuuban erityisasemaan kehitysmaiden joukossa. Talouskriisi on kuitenkin vähentänyt huomattavasti lääkkeiden saatavuutta ja vaikeuttanut näin sairaalapalveluja.

3.3. Koulutuksen alalta voi mainita, että kuubalaisista 94 % on luku- ja kirjoitustaitoisia, 50 % on opiskellut keskiasteella, 20 % on saanut järjestettyä ammattikoulutusta, ja 10 %:lla on korkeakoulututkinto. Voidaan siten väittää, että Kuuban yhteiskunta kuuluu kehitysmaiden parhaiten koulutettuihin.

3.4. Kuuban voimassaolevan lainsäädännön sekä varhain alkavan laajan koulutuksen ansiosta saarivaltion naiset osallistuvat laajasti maansa yhteiskunta-, talous- ja kulttuurielämään. Työvoimasta 41 % on naisia, jotka muodostavat myös enemmistön opetus- ja terveydenhoitoalan työntekijöistä. Myös 23 % Kansanvallan kansalliskokouksen (parlamentin) jäsenistä on naisia. Kuuban naisliitto FMC on kuitenkin vastikään arvostellut tilannetta ja esittänyt, että naiset ovat edelleen voittopuolisesti kodinhoitotehtävissä ja että miehet ovat vastuunalaisimmilla paikoilla yrityksissä, myös aloilla joissa he muutoin ovat vähemmistönä. Huolestuttavaa on myös matkailun kasvun tahdissa lisääntynyt prostituutio, ja komitea kehottaakin jäsenvaltioita hyväksymään säännökset, joiden nojalla ne voivat asettaa syytteeseen sellaiset kansalaisensa, jotka harjoittavat alaikäisiin kohdistuvaa seksiturismia. Samassa yhteydessä komitea antaa tukensa 28. elokuuta 1996 järjestetyn "seksikauppaa ja lasten riistoa vastustavan maailmankongressin" julkilausumalle, jonka 125:tä maata edustavat kongressin 1 301 osanottajaa hyväksyivät yksimielisesti.

3.5. Toinen poliittiseen vakauteen olennaisesti liittyvä tekijä on voimakas kansallismielisyys; vaikka merkittävä osa Kuuban väestöä suhtautuukin kriittisesti poliittiseen hallintoonsa, samat ihmiset torjuvat minkä tahansa ratkaisun, jonka voidaan katsoa heikentävän kansallista itsemääräämisoikeutta. Tässä mielessä ei tule myöskään vähätellä hallituksen järjestelmällisiä toimia sen politiikkaa avoimesti vastustavan toiminnan tukahduttamiseksi.

3.6. Toisin kuin on taloutta koskevien tietojen laita, Kuuban nykyistä työelämää koskevien täsmällisten tietojen saanti on sangen työlästä. Voidaan kuitenkin päätellä, että työvoiman määrä on kasvanut 2,5 miljoonasta (1975) 4,5 miljoonaan (1994). Virallinen työttömyysaste on 3 % aktiiviväestöstä, joskin piilotyöttömyys on varsin paljon laajempaa.

3.7. Työmarkkinat ovat voimakkaasti jakautuneet eri lohkoihin.

3.7.1. Valtionyritysten (näihin luetaan myös maakunnalliset ja paikalliset yritykset) palveluksessa olevat työntekijät ovat enimmäkseen menettäneet motivaationsa seurauksena pitkään jatkuneesta kriisistä, joka vaikeuttaa tuotannon jatkamista eri aloilla. Kuuban peson vähäinen merkitys kulutushyödykkeiden hankinnassa johtaa myös osaltaan työmoraalin laskemiseen ja saa aikaan sen, että ammattitaitoisimmat jättävät työpaikkansa ja etsiytyvät ammatteihin, joissa he voivat hankkia ulkomaanvaluuttaa.

3.7.2. Ulkomaiset työnantajat eivät voi palkata kuubalaisia työntekijöitä suoraan, vaan niiden on turvauduttava tätä varten perustetun valtiollisen välitystoimiston palveluihin. Eurooppalaiset sijoittajat ovat toistuvasti arvostelleet tätä tilannetta ja olleet myös vastahakoisia maksamaan dollareina kyseiselle toimistolle, joka puolestaan maksaa työntekijöilleen pesoina. Ulkomaisen pääoman turvin toimivien yritysten palkkaamilla kuubalaisilla on tiettyjä etuja (osa palkanmaksusta tapahtuu valuuttana tai tavarana), mutta heillä ei ole sopimuksen tehneeseen työnantajaan tai toimistoon nähden minkäänlaista neuvotteluoikeutta. Tämä asiaintila saattaa muuttua entistä vakavammaksi, mikäli maahan perustetaan ns. vapaita talousvyöhykkeitä.

3.7.3. Vuonna 1993 annettiin itsenäisiä ammatinharjoittajia koskevat määräykset ja vapautettiin melkein kaksisataa eri toimialaa. Tulokset ovat olleet merkittävät, ja itsenäisten ammatinharjoittajien määrä on noussut 210 000:sta (1988) melkein 1 000 000:aan (1995). Tämä tavattoman elinvoimainen ammatinharjoittajien joukko on imenyt huomattavan määrän siihen asti työttömänä olleita tai vajaatyöllisiä ja vaikuttanut osaltaan myös valtiontalouden alijäämäisyyden vähenemiseen. Itsenäiset ammatinharjoittajat voivat olla alkiona tuleville pk-yrityksille, sikäli kuin sellaisten yritysten toimintaa nykyisin rajoittavat säännökset kumotaan.

3.8. Kuuban työntekijäin keskusliitto (CTC) on ainoa Kuubassa sallittu ammattiliittojen keskusjärjestö. Se on lujasti valtiokoneistoon kiinnittynyt, ja sen asenne nykyiseen uudistusprosessiin on ollut vähemmän merkittävä kuin armeijan tai kommunistipuolueen. Työehtosopimusneuvotteluja ei ole, ja palkat määrää työn ja sosiaaliturvan valtionkomitea. Kuuban valtiosäännössä kielletään lakot.

4. Talousuudistusten nykyvaihe

4.1. "Reaalisosialismin" maaryhmän hajoaminen pakotti Kuuban hallituksen käynnistämään joukon talousuudistuksia. Ensimmäiset niistä kuuluivat "Rauhanajan erityiskausi" -nimellä tunnettuun kansalliseen hätätilaohjelmaan (1990), jossa hahmoteltiin jopa mahdollisuus ulkomaailman kanssa ylläpidettävien taloussiteiden täydelliseen katkaisemiseen. Tämän ohjelman toimenpiteet voidaan ryhmittää kolmen suuren akselin ympärille:

Väestön kulutuksen vähentäminen ja uudelleen suuntaaminen siten, että jokaiselle yksilölle jaetaan vain vähimmäismäärä tuotteita ja palveluja. Energiankulutuksen jyrkkä vähentäminen.

Voimavarojen keskittäminen perinteisille vientialoille (etenkin nikkelin ja sokerin tuotantoon) sekä kolmeen työohjelmaan, joiden päämääränä oli taata väestön elintarvikehuolto ja lisätä vaihdettavina valuuttoina saatavia vientituloja: elintarvikeohjelma, biotekniikka- ja lääketeollisuusohjelma sekä matkailuohjelma.

Ulkoisten taloussuhteiden järkiperäistys, missä yhteydessä suosittiin tuonti- ja vientikoneiston päätöksentekojärjestelmän hajauttamista, uusien markkinoiden etsintää, vaihtoehtoisten sopimusjärjestelmien luomista ja ulkomaisten investointien hyödyntämistä.

Näiden toimien vähäinen tuloksellisuus johti siihen, että Kuuban hallitus käynnisti joukon uusia ja aiempaa syvällisempiä reformeja, joiden tarkoituksena oli poistaa talouden sisäiset ja ulkoiset esteet ja joita eritellään seuraavassa.

4.2. Sisäinen vaihdettavuus

4.2.1. Hallitus teki elokuussa 1993 ensimmäisen ja ratkaisevan päätöksensä talouden vapauttamiseksi. Sillä poistettiin ulkomaanvaluutan hallussapidon rangaistavuus (asetus 140/93). Toimenpidettä perusteltiin virallisesti sanomalla, että tarkoituksena oli vain laillistaa jo käytännössä vallitseva olotila ja hankkia hallitukselle lisää valuuttatuloja suosimalla ulkokuubalaisten rahalähetyksiä saarivaltiossa asuville sukulaisilleen, jotka puolestaan saattoivat kuluttaa valuutan hallituksen perustamissa turistimyymälöissä. Mutta toimenpiteen vaikutus ulottui kauas yli näiden vaatimattomien tavoitteiden.

4.2.2. Valuutanvaihdon vähin äänin tapahtunut laillistaminen teki mahdolliseksi rahamarkkinoiden tarjonnan vähittäisen laajenemisen, mikä näkyi ensi alkuun "kaksoistarjontana", ts. sekä pesoina että dollareina. Rinnakkaismarkkinat saivat ruiskeen käteisrahaa, joka vilkastutti niiden toimintaa: syntyi epäviralliset (joskin lailliset) valuuttamarkkinat, joilla käytettiin virallisesta kurssista poikkeavaa Yhdysvaltain dollarin (USD) vaihtokurssia Kuuban pesoon (CUP) nähden. Virallinen kurssi oli ollut vallankumouksen alusta alkaen 1USD=1CUP. Nämä rinnakkaismarkkinat osoittautuivat olennaiseksi tekijäksi taloudellisen toiminnan uudelleen suuntaamisessa. Vaihtotalouden vaatimista uuvuttavista ponnisteluista vapautettu yleisö saattoi suunnata huomionsa tuottavaan toimintaan ja päästä vähitellen lamaantuneisuudestaan.

4.2.3. Kuuban talouden "dollarointi" on sitä paitsi lisännyt kuubalaisten yhtäläisiä mahdollisuuksia, koska jokainen voi nyt vapaasti vaihtaa valuuttaa ulkomaisten matkailijoiden kanssa. Myös hallitus on hyötynyt epävirallisen dollarikurssin kaltaisesta talouden osoittimesta, jonka avulla se voi jossain määrin tarkkailla omaa toimintaansa. Niinpä peson epävirallisen dollariarvon jyrkkä heikkeneminen (dollari maksoi elokuussa 1994 enimmillään 120 pesoa) oli hallitukselle pontimena, kun se ryhtyi peson arvoa dollariin nähden vahvistaviin toimenpiteisiin.

4.2.4. Lyhyesti sanoen: ulkomaanvaluutan hallussapidon rangaistavuuden poisto johti selvästi havaittavaan käänteeseen Kuuban taloudessa. Tämän toimenpiteen jälkeen hallitus ei enää voinut astua taaksepäin taloutta vapauttavien uudistusten tiellä aiheuttamatta peson arvon kiihtyvää heikkenemistä dollariin nähden eikä myöskään poistaa kaksoisvaluutta-asetelmaa aiheuttamatta vuonna 1993 uhanneen deflaatioromahduksen kaltaista tilannetta. Joskin on oikein varottaa Kuuban hallitusta painokkaasti taantumasta, joka seuraisi, jos hallitus lankeaisi kiusaukseen poistaa kaksoisvaluutta ennen talouselämän liberalisointiprosessin loppuun saattamista, ei tule myöskään aliarvioida uudistusta, joka johti siihen, että Kuuban talous on harvoja maailman talouksia, joissa vallitsee teknisesti rahayksikön "sisäiseksi vaihdettavuudeksi" kutsuttu tilanne. Tulevaisuuteen katsottaessa juuri peson ja dollarin rinnakkainen liikkeelläolo näyttää olevan talousuudistuksen jatkuvuuden vankin tae.

4.3. Talouselämän osittainen yksityistäminen

4.3.1. Tämän uuden talouspolitiikan kantava ajatus ja samalla koko liberalisoinnin ydin on se, että koska maassa on (lyhyellä aikavälillä suhteellisen joustamatonta) dollaritarjontaa, kotimarkkinoiden kaikkien liiketointen lisäys edellyttää lisää käteisrahaa, jota on saatavissa vain pesoina (joiden tarjonta on huomattavien pankkisäästöjen ansiosta joustavampaa). Tämän periaatteen mukaisesti peson arvo dollariin verrattuna vahvistuu, ainakin mikäli hallitus valvoo riittävästi talouselämää. Valtionsektorin tuotannon puutteellisuuden johdosta hallituksen on ollut pakko suosia yksityisiä liiketoimia mainitun makrotaloudellisen tavoitteen saavuttamiseksi.

4.3.2. Niinpä Kuuban hallitus on sallinut yksityisen yritteliäisyyden tietyissä teollisuus- ja palveluammateissa (asetus 141/93) samalla kun se on toiminut maatalouden hajauttamisen suuntaan luomalla "maataloustuotannon perusyksiköitä" eli maaseudun osuuskuntia.

4.3.3. Hallitus on lisäksi korottanut tiettyjen yhteiskunnallisessa jakelussa olevien hyödykkeiden hintoja (toukokuussa 1994), tehnyt kaikki julkiset palvelut koulutusta ja terveydenhoitoa lukuun ottamatta maksullisiksi (heinäkuussa 1994) ja käynnistänyt työvoiman vähittäisen mukauttamisen valtionsektorilla (elokuussa 1994). Tämä ennakoi tulevaa työttömien joukkoa jolle tullaan tosin pitkään maksamaan korvauksia ja kannustaa entisestään ihmisiä luopumaan valtionsektorin töistä ja työllistämään sen sijaan itsensä yksityissektorilla.

4.3.4. Lisäksi hallitus on asetuksella 191/94 ottanut uudelleen käyttöön "vapaat talonpoikaismarkkinat" (kuubalaisten ilmiölle antama nimitys), jotka oli jo ehditty lakkauttaa 1989.

4.3.5. "Vapaat talonpoikaismarkkinat" ovat olleet keskeisesti vaikuttamassa "maataloustuotannon perusyksiköiden" kehitykseen. Uudistuksen tarkoituksena oli muuttaa maatalousosuuskunnat itsehallinnollisiksi ja luovuttaa niille viljelysmaiden nautintaoikeus toistaiseksi maiden säilyessä kuitenkin valtion omistuksessa. Aluksi osuuskuntien oli pakko myydä koko tuotantonsa valtiolle. Mutta vapaiden talonpoikaismarkkinoiden perustamisesta lähtien perusyksiköt ovat tehneet valtion kanssa hankintasopimuksen tietystä tuotannon osasta ja voineet myydä ylimenevän osan vapailla markkinoilla. Tämä kannustin on auttanut Kuuban maanviljelyä lisäämään huomattavasti tehokkuuttaan, minkä seurauksena sen tuotteet ovat yhä helpommin kansalaisten ulottuvilla.

4.3.6. Seurauksena näistä uudistuksista, jotka tähtäsivät Kuuban talouselämän vaatimattomaan ja vajavaiseen yksityistämiseen, peso on tullut jälleen mukaan yksityisten liiketoimien maksuvälineeksi ja on liikkeessä yhtäläisesti dollarin rinnalla, johon nähden se on lisännyt arvoaan huomattavasti (epävirallinen kurssi oli vuoden 1996 alkupuolella 1 USD = 25 CUP, ja saman vuoden heinäkuussa 1 USD = 22 CUP).

4.4. Valtionhallinnon uudistus

4.4.1. Valtiokoneistoa on järjestetty uudelleen, yksinkertaistettu sen toimintaa (asetus 147/94) sekä supistettu ja yhdistetty sen eri elimiä.

4.4.2. Tiettyjä valtion toimialoja on hajautettu ja valtionyhtiöiden itsehallintoa lisätty.

4.5. Muita toimenpiteitä

4.5.1. Erityisen merkittäväksi ovat osoittautuneet Kuuban viranomaisten ponnistelut ulkomaisen pääoman houkuttelemiseksi maahan. Vuodesta 1990 alkaen on suosittu sekayhtiöiden perustamista ja tehty ulkomaisille sijoittajille mahdolliseksi voittojen rajoittamaton kotiuttaminen, tullittomuus ja voittojen verottomuus. Kuuba on hyötynyt uudesta teknologiasta ja uusista markkinoista sekä saanut itselleen noin puolet yritysten bruttovoitoista.

4.5.2. Syyskuussa 1995 hyväksyttiin investointeja säätelevä uusi laki (77/95), jossa on otettu huomioon eräät ulkomaisten sijoittajien tärkeimmistä toivomuksista, muun muassa omaisuuden takavarikoinnilta suojaava takuu. Sijoittaja voi merkitä Kuubassa toimivan yrityksen koko osakepääoman ja harjoittaa toimintaansa kaikilla aloilla puolustusta, terveydenhuoltoa ja koulutusta lukuun ottamatta.

4.5.3. Kuten aiemmin mainittiin, Kuuban hallitus on valinnut matkailuelinkeinon yhdeksi saarivaltion taloudellisen muutoksen tärkeimmistä moottoreista. Tämän alan hiljattain tapahtunut uudelleenjärjestely ja erikoistuminen on auttamassa sitä nopeaan kasvuun. Ala tuottaa nykyisin huomattavan määrän ulkomaanvaluuttaa (600 milj. dollaria vuonna 1994) ja työllistää suoraan 70 000 kuubalaista. Vuotuinen matkailijavirta ylitti 750 000:n rajan 1995, ja vuonna 1994 oli perustettu 145 sekayhtiötä eurooppalaisten, kanadalaisten ja latinalaisamerikkalaisten yritysten kanssa. Kanadan nikkeliteollisuuteen ja Espanjan tupakkateollisuuteen tekemät investoinnit ovat niin ikään merkittäviä. Kummassakin tapauksessa ulkomaisten liikekumppaneiden osallistuminen on johtanut kuubalaisten tuotteiden jakelun ja markkinoinnin kohentumiseen.

4.5.4. Neljän peräkkäisen vuoden jälkeen, joina bruttokansantuotteen lasku ylitti 10 prosenttiyksikköä vuodessa, suunta on sittemmin kääntynyt. Tulokset ovat olleet myönteisiä vuodesta 1994 alkaen, jolloin bkt:n kasvu oli 0,7 %. Vuonna 1995 kasvu oli 2,5 %, ja arvio vuodeksi 1996 on + 5 %.

5. Poliittinen ja ihmisoikeustilanne

5.1. Siitä lähtien kun Fulgencio Batista syöstiin vallasta, komentaja Fidel Castro on pitänyt hallussaan ylintä valtaa saarivaltiossa. Hän on samanaikaisesti sekä valtioneuvoston että ministerineuvoston puheenjohtaja, Kuuban kommunistisen puolueen (PCC) pääsihteeri ja Vallankumouksellisten asevoimien (FAR) ylipäällikkö. Tämä virkojen kasaantuminen johon ei liity todellisia valvontamekanismeja niveltyy toisaalta aktiiviseen poliittiseen toimeliaisuuteen ja jatkuvaan julkiseen esilläoloon, jonka ansiosta Castrolla on edelleen merkittävää karismaa kuubalaisten silmissä.

5.2. Kuubassa vallitsee yksipuoluejärjestelmä, jossa PCC on ainoa tunnustettu poliittinen järjestö. Tärkeimmät poliittis-hallinnolliset valtioelimet ovat:

Kansanvallan kansalliskokous (ANPP). Kansan tahdon ylin ilmaisuelin, jolla on perustuslain- ja lainsäädäntövalta. Kokoontuu virallisesti kaksi kertaa vuodessa.

Valtioneuvosto. Kansakunnan ylin kollegiaalinen edustuselin maan sisällä ja kansainvälisesti. Sen valitsee kansalliskokous jäsentensä keskuudesta, ja se myös edustaa kansalliskokousta istuntojen välisenä aikana.

Ministerineuvosto. Sen jäsenet nimittää kansalliskokous valtioneuvoston puheenjohtajan esityksestä.

5.3. Poliittiset uudistukset ovat toistaiseksi olleet huomattavasti vaatimattomampia kuin talouselämässä toteutetut. Valtaosa tarkkailijoista on sitä mieltä, että Kuuban hallitus joutuu vielä kohtaamaan kireän yhteiskunnallisen tilanteen seuraukset ja piilevät vaarat, joita esiintyy kaikissa muutosta kokevissa yhteiskunnissa. Kriisi murentaa nopeasti hallituksen kotimaista uskottavuutta. Kaikesta huolimatta on poliittisessa ja valtiojärjestelmässä toteutettu vuoden 1991 jälkeen joitakin mainitsemisen arvoisia muutoksia.

5.4. Vuonna 1991 lakkautettiin uskonnollisin perustein harjoitettu syrjintä, ja uskovaiset saattoivat liittyä kommunistipuolueeseen. Seuraavana vuonna uudistettiin liki puolet voimassa olevan valtiosäännön artikloista, mikä teki mahdolliseksi järjestää vastaisuudessa välittömään ja salaiseen äänestykseen perustuvat kansalliskokouksen vaalit.

Vuonna 1995 pidettiin kunnallisvaalit. Niiden ehdokkaat asetettiin kaupunginosittain järjestetyissä yleiskokouksissa, joihin rajoituksetta kaikki asukkaat saivat osallistua. Euroopan parlamentti on kuitenkin todennut, että "Tämä edustuksellinen demokratia, joksi kuubalaiset kutsuvat poliittista järjestelmäänsä, ei takaa ainoan puolueen ulkopuolisille suuntauksille täyttä kokoontumis-, sanan-, mielipiteen- ja mielenosoitusoikeutta" (). Talous- ja sosiaalikomitea yhtyy tähän arvioon.

5.5. On syytä mainita myös, että kansalliskokouksen puhemieheksi tuli entinen ulkoasiainministeri sekä Kuubassa että ulkomailla suurta arvonantoa nauttiva Ricardo Alarcón Quesada. Hänen nimityksensä, samoin kuin nuorten poliitikkojen tulo ulkoasiainministeriön johtopaikoille sekä ministerineuvoston varapuheenjohtajaksi, vahvistaa käsitystä, että maltilliset uudistajat ovat saavuttamassa hallitsevan aseman valtio- ja puoluekoneistossa. Ei voi kuitenkaan kieltää myöskään sitä, että valtion piirissä on vaikutusvaltaisia ryhmiä, jotka pyrkivät vaikeuttamaan tai hidastamaan aloitettua uudistusprosessia. Kuuban poliittiselle tilanteelle on siten luonteenomaista dynaamisuus, johon liittyy kuitenkin myös uudistajien ja pysähdysvoimien välisen pinnanalaisen taistelun aiheuttamia epävarmuustekijöitä.

5.6. Toinen huomioon otettava tekijä on Kuuban (Latinalaisen Amerikan mahtavimpiin kuuluvan) armeijan sisäinen yhtenäisyys. Siinä ei ole tähän mennessä näkynyt minkäänlaista rakoilua, vaan asevoimat ovat hyväksyneet sekä sotilasbudjetin huomattavat leikkaukset että talouselämän uudistukset, jotka koskettavat myös armeijan hallitsemia yrityksiä.

5.7. Poliittiseen uudistukseen liittyy tietenkin myös voimakkaan ja yhtenäisen kotimaisen opposition puuttuminen. Useimmat hallituksen vastustajat toivovat asteittaista siirtymistä demokratiaan eivätkä kannata väkivaltaa.

5.8. Enemmistö hallituksen vastaisesta oppositiosta oleskelee Kuuban ulkopuolella, etenkin USA:n Floridan osavaltiossa, jossa toimii useita Castron vastaisia ryhmittymiä. Ne voidaan jakaa yhtäältä sellaisiin, jotka kannattavat poliittisista uudistuksista sopimista saarivaltion viranomaisten kanssa, ja toisaalta sellaisiin, jotka ajavat jyrkkää välirikkoa aseellista väliintuloakaan kaihtamatta. On huomattava, että Kuuban hallituksen ja maltillisten pakolaisten välille on viime vuosina auennut merkittäviä yhteydenpitokanavia. Kuuban ulkoasiainministeri keskusteli 1993 New Yorkissa 150 amerikankuubalaisen kanssa, ja tilaisuus sai seuraavana vuonna jatkokseen Havannassa järjestetyn Kansakunta ja maastamuutto -konferenssin, johon osallistui 225 ulkokuubalaista. Vuonna 1994 ministeri niin ikään tapasi Madridissa Kuuban muutos -järjestön, Kuuban ihmisoikeuskomission ja Kuuban demokratiakomitean jäseniä. Nämä tapaamiset ovat merkinneet Kuuban hallituksen taholta sellaisten oppositioryhmien tosiasiallista tunnustamista, jotka kannattavat neuvottelujen tuloksena toteutettavia poliittisia uudistuksia ja vastustavat Yhdysvaltain ylläpitämää kauppasaartoa. On kuitenkin tähdennettävä, että joskin Kuuban hallitus on pyrkinyt raivaamaan tilaa vuoropuhelulle ulkomailla asuvien vastustajiensa kanssa, se ei ole ryhtynyt vastaaviin ponnistuksiin sisäisen oppositionsa suhteen, vaan vainoaa sitä järjestelmällisesti.

5.9. Ihmisoikeuksien alalta on todettava, ettei Kuuba ole vielä ratifioinut tämän alan tärkeimpiä kansainvälisiä sopimuksia. Kokoontumis- ja ilmaisunvapaus ovat vielä kaukana demokraattisten valtioiden vapauksista, mitä TSK valittaa syvästi. Lisäksi maassa on satoja poliittisia vankeja, joita pidetään samanlaisissa oloissa kuin rikosvankeja. Pidätettyjen fyysisestä pahoinpitelystä ei ole näyttöä, mutta on esitetty henkistä painostusta ja puolueellisia oikeudenkäyntejä koskevia valituksia.

6. Kuuban ja Naftan väliset suhteet

6.1. Kuuba ja Yhdysvallat

6.1.1. Vallankumouksen alusta lähtien on suureen osaan Kuuban johtajien tärkeimmistä päätöksistä vaikuttanut maan USA:n-suhteita leimannut jatkuva jännite. Yhdysvaltain yli kolmenkymmenen vuoden ajan ylläpitämä saarto on vahingoittanut vakavasti Kuuban talouselämää. Saarivaltion viranomaiset ovat vedonneet Washingtonin jatkuviin yrityksiin eristää tai horjuttaa Kuuban hallitusta tai syöstä se vallasta tärkeimpänä perusteena nykyistä määrätietoisemman poliittisen kehityksen ja etenkin monipuoluejärjestelmän torjumiselle.

6.1.2. Yhdysvaltain asenne Kuubaa kohtaan on säilynyt sisällöltään ja tavoitteiltaan lähes muuttumattomana siitä lähtien, kun USA vuonna 1960 katkaisi suhteensa saarivaltioon, asetti sen kauppasaartoon, keskeytti apunsa ja peruutti omalta osaltaan kuubalaisen sokerin tuontikiintiön. Toinen merkittävä poliittinen jännityspesäke on ollut sotilastukikohta, jota USA saarivaltion viranomaisten tahdon vastaisesti edelleen pitää hallussaan Kuuban Guantánamossa. Vain Jimmy Carterin presidenttikaudella maiden suhteissa vallitsi lievä ja ohimenevä suojasää.

6.1.3. Yhdysvaltain rankaisutoimet ovat pohjautuneet vuoden 1992 lakiin Kuuban demokratian puolustamisesta, joka tunnetaan paremmin Torricelli-lakina. Siinä annetaan Yhdysvaltain presidentille valtuudet rangaista maita, jotka antavat apua Kuuballe, kielletään yhdysvaltalaisten yritysten ulkomailla toimivia tytäryhtiöitä käymästä kauppaa Kuuban kanssa (näiden liiketointen arvo laski 718 milj. dollarista lähes nollaan vuonna 1991) sekä kielletään Kuubassa käyneiltä aluksilta kuudeksi kuukaudeksi pääsy USA:n satamiin. Viimeksi mainittu toimi koskettaa erityisesti Kreikan kauppalaivastoa, joka hoitaa 85 % kuubalaistuotteiden merikuljetuksista.

6.1.4. Bill Clintonin noustua Valkoiseen taloon Kuuban ja USA:n suhteisiin tuli uusia vivahteita. Yhdysvaltain alueella asuvien pakolaisten valmistelut aseellisten hyökkäysten toteuttamiseksi kuubalaiskohteisiin muuttuivat rangaistaviksi. Humanitaariselle avulle asetettiin vähemmän esteitä kuin edellisten presidenttien aikana. Pakolaisten saarivaltioon suuntaamia lähetyksiä toteuttavat radioasemat saivat aiempaa vähemmän määrärahoja. Presidentti ei kuitenkaan pitänyt Kuubassa meneillään olevia talousuudistuksia riittävinä lieventääkseen kauppasaartoa.

6.1.5. Suurilukuinen, pääasiassa Castron vastainen ja konservatiivinen amerikankuubalainen siirtokunta sanelee vaikutuksellaan paljolti Yhdysvaltain asenteen Kuubaa kohtaan. Tämän siirtokunnan voimakas keskittyminen tiettyihin osavaltioihin (etenkin Floridaan ja New Jerseyyn) ja siitä johtuva painoarvo äänestäjäkuntana yhdessä joidenkin siirtokuntaa edustavien liikkeiden, varsinkin Amerikankuubalaisten valtakunnallisen yhdistyksen ("Asociación Nacional Cubano Americana") järjestäytyneisyyden ja vankan taloudellisen aseman kanssa, tekevät amerikankuubalaisista merkittävän poliittisen painostusryhmän. Tällainen asetelma aiheuttaa sen, että Kuuban kysymystä pidetään Washingtonissa pikemmin sisä- kuin ulkopoliittisena. Vain siten voidaan ymmärtää se, että Yhdysvallat ainoana Nafta-sopimuksen allekirjoittajamaana harjoittaa rankaisutoimia Kuubaa vastaan, että se on ajautunut Torricelli- ja Helms-Burton-lakien soveltamisen johdosta yhteentörmäykseen Euroopan kanssa tai että se jatkaa Kuuban vastaista kauppasaartoaan, vaikka Vietnamia vastaan suunnattu samankaltainen saarto purettiin 1994. Monet tarkkailijat pitävät saartoa nyt kylmän sodan päätyttyä aikansa eläneenä ja alkuperäistä tarkoitustaan vastaan toimivana, koska sen seurauksista joutuvat kärsimään nimenomaan Kuuban kansalaiset, ja maan johtajat saavat siitä oikeutuksen pysähtyneisyyteen tähtääville pyrkimyksilleen.

6.1.6. Ei tule kuitenkaan aliarvioida pakolaisvirtoja sääntelevää sopimusta, johon Kuuba ja Yhdysvallat pääsivät 1994. Sopimuksen konkreettisen sisällön lisäksi se merkittävä tosiseikka, että maiden välillä käytiin suoria keskusteluja ensi kertaa kymmeneen vuoteen, ennakoi mahdollisuutta vuoropuhelun laajentamiseen vastaisuudessa.

6.1.7. Yhdysvaltain asenne Kuubaa kohtaan on viime aikoina kehittynyt kahdensuuntaisesti. Samaan aikaan kun ulkoministeriö teki kainoja eleitä, joiden tarkoituksena oli viestiä pyrkimyksestä suhteiden lisäämiseen (), kongressi näytti pyrkivän päinvastaiseen suuntaan. Kahden yhdysvaltalaisen pienkoneen alasampuminen, jota Kuuban hallitus perusteli väitetyllä saarivaltion ilmatilan loukkaamisella, muutti äkkiä tilanteen. Presidentti Clinton allekirjoitti lopulta siihen mennessä veto-oikeudella jäädyttämänsä, paremmin Helms-Burton-lakina tunnetun säädösesityksen "Cuban Liberty and Democracy Solidarity Act of 1995".

6.1.8. Helms-Burton-laki kansainvälistää kauppasaarron ekstraterritoriaalisäännöksin, joiden tarkoituksena on taivuttaa kolmansien maiden yritykset luopumaan kaupankäynnistä Kuuban kanssa. Niin ikään se kärjistää Kuubassa toteutetusta, yhdysvaltalaisen omaisuuden takavarikoinnista syntynyttä kiistaa. Euroopan parlamentti on maaliskuun 1996 täysistunnossaan tuominnut yhtä lailla pienkoneiden alasampumisen kuin Yhdysvaltain hallituksen käynnistämät toimenpiteetkin. Euroopan unionin neuvosto on samoin lausunut kantanaan Helms-Burton-laista ilmaisevansa " vakavan pettymyksensä tähän lakiin, joka on kansainvälisen oikeuden vastainen sekä vahingoittaa EU:n etuja kaupan ja investointien alalla." Myös puheenjohtaja Santer arvosteli lakia päättävästi kesäkuussa 1996 järjestetyn eurooppalais-yhdysvaltalaisen kokouksen yhteydessä ja julisti: "Mielestämme ei ole perusteltua eikä tehokasta, että yksi maa yrittää pakottaa muita yhtymään omaan taktiikkaansa ja että se, suunnatessaan toimia vastustajaansa, samalla uhkailee ystäviään." Euroopan komissio on jo havainnut lain täytäntöönpanosta eurooppalaisille yrityksille koituneita kielteisiä seurauksia, ja Yhdysvaltain viranomaiset ovat vastikään julkaisseet ensimmäisen "mustan listan" eurooppalaisista yrityksistä, joilla on etuja Kuubassa.

6.1.9. Heinäkuun 15. päivänä kokoontunut Euroopan unionin ulkoministerineuvosto tuomitsi yksimielisesti Helms-Burton-lain (saman vuoden syyskuun 8. päivänä Irlannin Traleessa pidetty neuvoston epävirallinen kokous uudisti tuomion) ja antoi komission tehtäväksi valmistella joukon vastatoimia. Tämä Euroopan unionin päättäväinen vastaus vaikutti epäilemättä osaltaan siihen, että presidentti Clinton lykkäsi lain vahingollisimpien säännösten voimaantuloa tammikuuhun 1997.

6.1.10. EU:n yleisten asioiden neuvosto sopi 29. lokakuuta 1996 yksimielisesti Helms-Burton- ja D'Amato-lakeihin liittyvien asetuksen ja "yhteisen toimen" toimeenpanosta. Asetus, jota lingvisti-juristit parhaillaan tarkastivat tätä lausuntoa hyväksyttäessä, sisältää joukon vastatoimia, joilla on tarkoitus suojella eurooppalaisia yrityksiä Yhdysvaltain mahdollisia ekstraterritoriaalisäännöksiä vastaan.

6.1.11. Talous- ja sosiaalikomitea yhtyy Helms-Burton-lain kaikissa EU:n toimielimissä kohtaamaan yksimieliseen tuomioon ja pyytää, että mainittua tai mitä tahansa muuta samanluonteista lakia (esim. D'Amato-lakia) vastaan pysytään lujana. Komitea ei usko, että Helms-Burton-lailla pystytään tehokkaasti saavuttamaan sille asetetut tavoitteet ja katsoo, että se on vain tarpeeton rasite Atlantin ylittäville suhteille.

6.2. Kuuban suhteet Kanadaan ja Meksikoon

6.2.1. Huolimatta Yhdysvaltain ja Kuuban välisissä suhteissa esiintyvästä molemminpuolisesta vihamielisyydestä muut Nafta-sopimuksen allekirjoittajamaat ovat kasvattaneet tuntuvasti kauppavaihtoaan saarivaltion kanssa vastoin periaatteita, joita yhteinen sopimuskumppani yrittää painostaa niitäkin omaksumaan. Kanada ja Meksiko ovat lisäksi tehostaneet poliittista vuoropuhelua Havannan kanssa ja ilmaisseet vastustavansa Helms-Burton-lakia.6.2.2. Latinalaisen Amerikan maista ainoana Meksiko ei missään vaiheessa katkaissut diplomaattisuhteitaan Kuubaan. Meksikon tuonti saarivaltiosta on kymmenkertaistunut 1988 1993 välisenä aikana. Meksikon osallistuminen öljy- ja televiestintäalalle on niin laajaa, että maa on ensi sijalla näillä sektoreilla toimivien ulkomaisten sijoittajien joukossa.

6.2.3. Kanada on Kuuban tärkeimpiä kauppakumppaneita, matkailutulojen lähteenä ykkössijalla (saarella vierailee vuosittain 100 000 kanadalaista eli 20 % turistien kokonaismäärästä), ja suurin ulkomainen sijoittajamaa kaivostoiminnan, kaasuntuotannon ja öljynetsinnän alalla.

7. Kuuba Latinalaisessa Amerikassa

7.1. Kuuban suhteet läntisen pallonpuoliskon muihin valtioihin ovat 1990-luvun alusta lähtien laajentuneet nopeasti, ja erityisen tärkeää on ollut kauppavaihdon (erityisesti rokotteiden ja muiden lääkevalmisteiden viennin) lisääntyminen Venezuelaan, Brasiliaan, Kolumbiaan, Karibian yhteisön (Caricom-)maihin sekä Dominikaaniseen tasavaltaan.

7.2. Kauppavaihdon kasvamiseen on liittynyt poliittisten suhteiden lujittuminen. Kaikki mainitut valtiot ovat esittäneet erilaisia aloitteita suosiakseen Kuuban nopeaa liittymistä maanosan rakenteisiin ja auttaakseen maata selviytymään sen paraikaa kokemista vakavista talousvaikeuksista sekä vaikuttaakseen osaltaan siihen, että maassa tapahtuisi rauhanomainen poliittinen vallansiirto. Samat maat ovat yrittäneet edistää Kuuban ja USA:n välisten suhteiden paranemista ja esittäneet kauppasaarron purkua. Ei tule unohtaa myöskään kesäkuun 1995 kokousta, jossa kaikki Amerikan valtioiden järjestön OAS:n jäsenvaltiot Yhdysvaltoja luonnollisesti lukuun ottamatta ilmaisivat vastustavansa Helms-Burton-lakia. Kuuba on hiljan tullut täysjäseneksi Karibian valtioiden liittoon, joka 200 miljoonine asukkaineen ja 500 000 milj. dollarin bruttokansantuotteineen on maailman kolmanneksi tärkein, Mercosuriakin merkittävämpi talousryhmittymä.

7.3. Läntisen pallonpuoliskon ulkopuolisia, mutta mainitsemisen arvoisia ovat sopimukset, jotka Kuuba on solminut Kiinan, Iranin ja Vietnamin kanssa tuotteiden vaihtokaupan helpottamiseksi.

8. Kuuba ja Euroopan unioni

8.1. Euroopan unioni osoittaa kasvavaa huolta Kuuban kokeman vaikean yhteiskunnallisen ja taloudellisen tilanteen johdosta ja pelkää poliittisen väkivallan mahdollisen puhkeamisen aiheuttamia heijastusvaikutuksia. Tämän asenteen taustalla ovat historialliset, kulttuuriset ja humanitaariset syyt sen lisäksi, että on erityisesti joidenkin jäsenvaltioiden (Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Alankomaiden) edun mukaista säilyttää vakaus Karibian alueella, jossa niiden hallussa on edelleen alueita. Kuuba on kuitenkin ainoa Latinalaisen Amerikan maa, joka ei ole toistaiseksi allekirjoittanut yhteistyösopimusta Euroopan unionin kanssa siitä huolimatta, että sen kaupalliset ja poliittiset suhteet suureen osaan unionin jäsenvaltioita ovat viime vuosina huomattavasti vilkastuneet.

8.2. Euroopan unioni on Kuuban tärkein kauppakumppani. Unioni vie maahan etenkin elintarvikkeita. Kuuban vienti (pääasiassa tupakkaa, nikkeliä ja kalaa) hyödyntää yleisiä tullietuusjärjestelmiä (GSP) lähes 80 %:sti, mikä on Latinalaisen Amerikan korkeimpia käyttöasteita.

8.3. Kuuban ja EU:n suhteita säätelevän institutionaalisen kehyksen puuttuessa valtioiden välisten yhteyksien merkitys on vastaavasti kasvanut. Espanja (joka ylläpitää historiallisten ja perhesuhteiden johdosta hyvin läheisiä siteitä saarivaltioon) on Kuuban suurin kauppakumppani ja tärkein investointien lähde. Ranska, Italia ja Alankomaat ovat kolme muuta tärkeää eurooppalaista kauppakumppania, joiden kunkin osuus kaupasta liikkuu 10 %:n ja 20 %:n välillä maasta riippuen. Erityismaininnan ansaitsee Yhdistynyt kuningaskunta, joka on vuodesta 1994 alkaen huomattavasti lisännyt poliittisia kosketuksiaan Kuuban hallituksen kanssa (). Brittiläiset investoinnit keskittyvät matkailualalle, biotekniikkaan, öljynetsintään ja -poraukseen sekä maataloustuotteiden markkinointiin.

8.4. Aina 1990-luvun alkupuolelle asti eurooppalaisten kansalaisjärjestöjen toiminta Kuuban suuntaan oli varsin niukkaa, koska vallalla oli yleinen usko, ettei Kuuba tarjonnut paljonkaan toimintamahdollisuuksia kansalaisjärjestöille ja että Latinalaisessa Amerikassa oli maita, joihin kehitysapu kannatti mieluummin suunnata. Viime vuosina eurooppalaisten kansalaisjärjestöjen osallistuminen Kuubassa toteutettaviin kehitysyhteistyöprojekteihin on kasvanut räjähdysmäisesti. Suurin osa hankkeista liittyy maatalouteen ja elintarviketeollisuuteen, paikallisyhteisöjen kehittämiseen, terveydenhoitoon, koulutukseen, ympäristöön ja naisryhmiin. Eurooppalaisten kansalaisjärjestöjen toiminta on edistänyt vastaavanlaisten järjestöjen perustamista Kuubaan, antanut sysäyksen kansalaisyhteiskunnan uudentyyppisille ilmenemismuodoille ja vahvistanut Euroopan esilläoloa saarivaltiossa. Vuodesta 1993 lähtien on järjestetty tärkeitä eurooppalaisten ja kuubalaisten kansalaisjärjestöjen tapaamisia, joista muutamaan ovat myös eräät kanadalaiset ja yhdysvaltalaiset kansalaisjärjestöt päättäneet tulla mukaan.

8.5. EU on ollut Kuuballe tärkein (ja käytännössä ainoa) virallisen kehitysavun sekä humanitaarisen avun antaja. Vuosina 1980 1992 EU ja sen jäsenvaltiot vastasivat 75 %:sta Kuubaan suuntautuvasta kehitysyhteistyöstä, jonka arvo on ollut keskimäärin 10 milj. dollaria (). On muistettava, että koska Kuuba ei kuulu Amerikan valtioiden järjestöön OAS:ään, se ei voi päästä osalliseksi Yhteisamerikkalaisen kehityspankin (IDB) varoista.

8.6. Euroopan komissio on vuodesta 1993 lähtien ylläpitänyt ECHOn käytännössä toteuttamaa humanitaarisen avun ohjelmaa, joka tähtää haavoittuvimpien väestönosien (sairaiden, lasten ja vanhusten) tilanteen lievittämiseen. Apu kanavoidaan eurooppalaisten kansalaisjärjestöjen välityksellä. Sekä Euroopan parlamentti että komissio ovat korostaneet, kuinka esimerkillisesti Kuuba on täyttänyt oman osansa tästä ohjelmasta, jonka kokonaisarvo ylti 14 miljoonaan ecuun vuonna 1994 ja 15 miljoonaan ecuun 1995.

8.7. Euroopan komission tuella on niin ikään käynnistetty muutamia huomattavia taloudellisia yhteistyöhankkeita, joiden tavoitteena on meneillään olevien uudistusten tukeminen. Esimerkiksi yrittäjien koulutusohjelma on tehnyt 120 kuubalaiselle mahdolliseksi opiskella markkinatalouden periaatteita. Lisäksi Kuuba on voinut hyötyä yrittäjien yhteistyöohjelmasta ja investointituesta (Al-Invest) sekä akateemisesta koulutusohjelmasta (Alfa), järkiperäisen energiankäytön ohjelmasta (Alure) ja Ecip-investointitukiohjelmasta. Monessa yhteydessä on korostettu, kuinka merkittävä oli viime joulukuussa Havannassa järjestetty konferenssi, joka kokosi yhteen Kuuban poliittisen ja talouselämän johtohahmoja sekä Euroopan komission ja parlamentin edustajia. Tilaisuudessa käsiteltiin talousuudistusten nopeutta ja syvyyttä, sitä, miten eurooppalaisten ja kuubalaisten yrittäjien välistä yhteistyötä voitaisiin kehittää sekä miten tunnistaa talousyhteistyön otollisimmat osa-alueet.

8.8. Euroopan komissio laati kesäkuussa 1995 asiakirjan (), jonka lähtökohtana on, että jotta taloudellinen ja poliittinen siirtymä tapahtuisi rauhanomaisesti, Kuuban tulee solmia uusia kansainvälisiä yhteyksiä. Asiakirjassa ennakoidaan myös, millainen rooli Euroopan unionilla voi olla kyseisessä kehityksessä. Saman vuoden lokakuussa neuvosto vakuutti Euroopan unionin tavoitteena olevan "edistää Kuuban rauhanomaista siirtymistä demokratiaan ja talouden avautumista sekä unionin Kuuban-suhteiden vahvistamista ja syventämistä".

8.9. Madridissa joulukuulla 1995 järjestetty eurooppalainen huippukokous antoi komission tehtäväksi "esittää vuoden 1996 alkupuoliskon kuluessa ehdotuksen taloudellisen ja kaupallisen yhteistyösopimuksen solmimiseen tähtäävien neuvottelujen toimeksiannoksi, jota neuvosto sitten tarkastelee Kuuban poliittisen ja taloudellisen kehityksen valossa".

8.10. Euroopan parlamentti hyväksyi tammikuussa 1996 päätöslauselman, jossa korostetaan, kuinka tärkeää osaa Euroopan unioni voi esittää Kuuban poliittisessa kehityksessä ja kannatetaan aiemmin mainittua komission asiakirjaa.

8.11. Euroopan komission ja Kuuban hallituksen välinen vuoropuhelu on käynnissä kaiken aikaa, kuten komission jäsenen Manuel Marínin viime maaliskuussa Havannaan tekemä matka samoin kuin Kuuban varaulkoministeri Isabel Allenden toukokuinen Brysselin-matka osoittavat. Euroopan komissio on kuitenkin kieltäytynyt esittämästä neuvottelutoimeksiantoa Italian puheenjohtajuuskaudella antaen ymmärtää, että Kuuban uudistusprosessin jatkuvuuden osalta on vielä tiettyä epävarmuutta. Sekä komissio että Kuuban viranomaiset painottavat yhteistyön ja vuoropuhelun jatkuvan, ja kumpikin osapuoli haluaa päästä sopimukseen mahdollisimman pian asettamatta kuitenkaan nykysuhteita hankaloittavia määräaikoja.

9. Päätelmät

9.1. Itäblokin lakattua olemasta Kuuba on pyrkinyt tarkistamaan kansainvälistä suuntautumistaan. Euroopan unioni on todennäköisesti kauppakumppaneista se, jolla on parhaat taloudelliset, poliittiset ja kulttuuriset edellytykset saada Kuuba jälleen täysipainoisesti ja monimuotoisesti mukaan kansainväliseen elämään, mikä on välttämätöntä maan kehitysprosessin helpottamiseksi. On riittävän selvästi osoitettu, että yritykset eristää Kuuba kansainvälisesti eivät ole myötävaikuttaneet sen rakenteiden uudistamiseen, vaan päinvastoin vahvistaneet uudistusten suhteen vastahakoisimpia asenteita. Kuuban ja Euroopan unionin suhteiden lähentäminen saattaisi lisäksi osaltaan vaikuttaa saarivaltion ja Yhdysvaltain välisten suhteiden paranemiseen ja edelleen jatkuvan poliittisen jännityksen lientymiseen.

9.2. Kuuban vahvuuksia on sen etuoikeutettu sijainti lähellä Yhdysvaltoja ja tärkeimpiä Karibian valtioita. Maalla on lisäksi huomattavaa (etenkin liikenne)infrastruktuuria, ja sen työvoima kuuluu Latinalaisen Amerikan parhaiten koulutettuihin. Kaikki nämä tekijät sekä se, että maassa on toistaiseksi vähänpuoleisesti eurooppalaisia sijoituksia ja sitä pidetään siis nousevana markkina-alueena lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, tekevät Kuubasta sangen otollisen kohteen taloussuhteiden tiivistämiselle.

9.3. Joskin aloitettujen uudistusten kantavuus on kiistämätön, monet Kuuban talouselämän alat kärsivät edelleen vakavista rakenneongelmista. Euroopan unioni voisi vaikuttaa osaltaan tehokkaasti maan tuotantokoneiston nykyaikaistamiseen, koska sillä on maailman taloudellisista toimijoista eniten kokemusta avun ja tuen antamisesta voimakkaasti keskitettyjen talousjärjestelmien uudistamiselle.

9.4. Komissio helpottaa eurooppalaisten yrittäjien ja sijoittajien toimintaa Kuubassa ja pyrkii osaltaan avaamaan kanssakäymisen kanavia näiden ja Kuuban viranomaisten välille. Komissio suosii niin ikään eurooppalaisten kansalaisjärjestöjen toimintaa saarella, mistä on ollut jo aiemmin mainittuja myönteisiä tuloksia niin humanitaarisen avun kuin kehitysyhteistyönkin alalla. Talous- ja sosiaalikomitea suhtautuu myönteisesti kumpaankin hankkeeseen ja kehottaa laajentamaan niitä vastaisuudessa. TSK haluaisi, että myös pienten ja keskisuurten yrittäjien osuustoimintaväki mukaan luettuna sekä työntekijöiden ja maataloustuottajien osallistumista tuettaisiin yhtenä keinona myötävaikuttaa meneillään olevaan muutoskehitykseen kohti markkinataloutta; komitea on myös vakuuttunut, että tämänkaltaiset yhteydet auttavat apua saavia yhteisöjä parhaiten ja edistävät myös palautteen saamista Eurooppaan.

9.5. Euroopan unionilla saattaisi siis olla Kuubassa hiljan käynnistetyssä uudistusprosessissa ensiarvoinen osa, joka vahvistaisi lisäksi unionin esilläoloa koko Latinalaisessa Amerikassa. Taloudellista ja kaupallista yhteistyötä koskevan sopimuksen solmiminen, jossa lähtökohtana olisivat vastavuoroiset tullinalennukset ja niiden täydennyksenä määräyksiä kehitysyhteistyöstä (joka suunnattaisiin pääasiallisesti vaikeimmassa asemassa elävän väestönosan perustarpeiden täyttämiseen) näyttäisi olevan suositeltavin askel kohti Euroopan unionin ja Kuuban välisten nykysuhteiden saamista entistä järjestelmällisemmälle pohjalle, laajentamista ja tehostamista. Kuuban yhtymistä Lomén sopimukseen eivät kannata saarivaltion viranomaiset eivätkä ATK-maat liioin. Myöskään Euroopan komissio ei usko tämän olevan Kuuban ja EU:n välisten suhteiden sopivin muoto.

9.6. Euroopan unionin perustamissopimuksen mukaisesti ja samansuuntaisesti viimeisimpien yhteistyösopimusten kanssa, joita neuvosto on solminut kolmansien maiden kanssa, tulisi Euroopan unionin ja Kuuban välisen yhteistyösopimuksen perustua ihmisoikeuksien ja demokraattisten periaatteiden kunnioittamiseen, mitä koskeva lauseke tulisi sisällyttää molempien sopimuspuolten velvoitteisiin.

9.7. Yhteistyösopimuksen tavoitteena tulisi olla myötävaikuttaa saarivaltion talouden nykyaikaistamiseen ilman että samalla alennetaan sosiaalisen suojelun nykytasoa ja tukea valtion uudistumista Kuuban kansan tahdon mukaisesti niiden yleisten puuttumisperiaatteiden rajoissa, jotka on määritetty komission asiakirjassa "Euroopan unioni ja ihmisoikeuspolitiikan ulkoiset näkökulmat: Roomasta Maastrichtiin ja siitä eteenpäin" (). Riippuen siitä, kuinka pitkälle uudistuksissa päästään, mukaan voitaisiin ottaa myös poliittiseen vuoropuheluun viittaavia lausekkeita.

9.8. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä yhteistyösopimuksen tulisi myös osaltaan vaikuttaa siihen, että ryhdytään vapaan ammatillisen järjestäytymis- ja neuvotteluoikeuden takaaviin toimiin ILO:n yleissopimusten N:o 87 ja 98 mukaisesti.

9.9. Komitea pitää toivottavana neuvottelutoimeksiannon esittämistä mahdollisimman pian, sillä komitea on vakuuttunut siitä, että kyseinen teko vahvistaisi Kuuban hallituksen uudistusmielisimpien piirien asemaa, ja neuvottelujen päätökseen saattaminen lisäisi maan väestön hyvinvointia. Ei pidä väheksyä myöskään yhteistyösopimuksen solmimisen kauaskantoisuutta sellaisten taloudellisten ja yhteiskunnallisten muutosten lujittamisessa, jotka mahdollistaisivat sen, että vallansiirto, jonka useimmat tarkkailijat uskovat väistämättä piakkoin tapahtuvan Kuubassa, olisi rauhanomainen. Lopuksi komitea katsoo, että yhteistyösopimuksen solmiminen voisi olla sopivin vastaus pyrkimyksille tyrkyttää Euroopan unionille kolmansien maiden lainsäädäntöä.

9.10. Yhteistyösopimukseen voisi sisältyä muiden muassa seuraavaa:

Kauppavaihdon lisääminen helpottamalla molemminpuolista markkinoille pääsyä. Maataloustuotannon osalta tulisi pitää huoli siitä, että tullipoliittiset toimet ovat YMP:n sekä WTO:n määräysten kanssa sopusoinnussa. Sopimukseen tulisi sisällyttää ainakin raakatupakka, käsintehdyt sikarit, kalatuotteet, rommi ja trooppiset tuotteet. Näin ei olisi kuitenkaan sokeriruo'on Kuuban tärkeimmän vientituotteen laita, koska EU on jo aiemmin tehnyt tätä tuotetta koskevia kansainvälisiä ostositoumuksia.

Sijoitusten edistäminen ja suojelu, tavoitteena luoda houkutteleva ja vakaa ilmapiiri molemminpuolisesti hyödyllisten investointien lisäämiselle. Tämä tapahtuu etsimällä sopivia sijoituskohteita, takaamalla suoja omaisuuden takavarikoinnilta, antamalla voittojen kotiuttamista sekä reklamaatioita ja mahdollisia korvauksia koskevat säännökset ja luomalla ulkomaisten liikekumppanien osallistumista koskeva, avoimuuteen perustuva järjestelmä.

Talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden välisten yhteyksien ja yhteistyön edistäminen, tavoitteena kehittää talous- ja yhteiskuntaelämän rakenteita. Tässä mielessä tulisi kannustaa etenkin pienten ja keskisuurten yrittäjien koulutusta ja auttaa näitä sopeutumaan meneillään oleviin teknisiin innovaatioihin ja yhteiskunnallis-taloudellisiin muutoksiin. Samoin tulisi auttaa talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoita omaksumaan markkinataloudessa vallitsevien työmarkkinasuhteiden periaatteet.

Tieteellis-tekninen yhteistyö, jonka yhteydessä kehitetään yhteisiä toimia teknologian siirron, asianomaisten teollisuudenalojen yhteistyön ja tutkijavaihdon helpottamiseksi. Tällainen yhteistyö voisi olla erityisen hedelmällistä biotekniikan ja lääketeollisuuden, ja yleensäkin kansanterveyteen liittyvillä aloilla.

Yhteistyö koulutuksen, etenkin ammattikoulutuksen alalla, missä yhteydessä erityishuomio kiinnitettäisiin uusiin ja nouseviin talouden aloihin. Tähän kohtaan sisällytettäisiin myös oppilaitosten ja koulutuksesta vastaavien tahojen välinen yhteistyö.

Koulutuselinten ja toisaalta kansalaisyhteiskunnan välisen yhteistyön edistäminen, tavoitteena lujittaa jatkuvaa ammattikoulutusta, jonka tarkoituksena on ottaa vastaan yhteiskunnallisten ja taloudellisten muutosten haaste; erityishuomiota tulisi kiinnittää teknologisiin sekä työn uudenlaisen organisoinnin ja johtamisen näkökohtiin.

Ympäristöalan yhteistyö, jossa erityishuomiota kiinnitettäisiin kaupunkiympäristön sekä meriympäristön ja sen ekosysteemien suojeluun, teollisuussaasteiden ehkäisyyn ja taisteluun matkailuelinkeinon aiheuttamaa saastumista vastaan. Sopimuksen tulisi sisältää tahdonilmaus kestävän kehityksen komponentin liittämisestä kaikkeen EU:n tukemaan tuotantotoimintaan.

Energia-alan yhteistyö, johon tulisi liittyä ennen kaikkea energia-alan uuden säädöskehyksen luominen, uudistuvat energianlähteet (sokeriruokojäte) sekä maaseutualueiden energiahuolto. Tulisi myös edistää teknologian siirtoa sekä kummankin sopimuspuolen talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden yhteistyötä energiantuotannon tai sen jakeluun tarkoitettujen perusrakenteiden alalla.

Merikuljetusten alalla toimivien yhteisyritysten edistäminen.

Yhteistyö Kuuban maatalouden rakenteiden muuttamiseksi, missä yhteydessä tarjottaisiin asiantuntija-apua, koulutusta ja aineellista tukea tuotannon monipuolistamiseksi ja maatalouden tuottavuuden parantamiseksi, tarkoituksena elintarvikehuollon varmistaminen.

Kalastukseen ja vesiviljelyyn liittyvien yhteisten toimien ja ohjelmien edistäminen; tähän kuuluisi tutkimus, uudet tekniikat ja markkinointi, ja tarkoituksena olisi sekä Kuuban elintarvikehuollon takaaminen että viennin edistäminen.

Matkailualan kehittäminen ja kokemusten vaihdon vahvistaminen.

Yhteistyö tulliasioissa, etenkin huumeiden salakuljetuksen vastaisessa taistelussa.

Kuuban liittäminen elintarviketurvaohjelmaan ja ryhtyminen antamaan elintarvikeapua vastavuoroisuusrahastoja käyttäen.

9.11. Mikäli poliittinen kehitys on suotuisa, Euroopan eturyhmien ja toisaalta Kuuban kehittymässä olevien talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden väliset suhteet tulevat epäilemättä voimistumaan. Talous- ja sosiaalikomitealla voi olla tärkeä osa tässä kehityksessä; se voi oman kokemuksensa nojalla auttaa vahvistamaan saarivaltion kansalaisyhteiskunnan muotoutumista ja solmia yhteyksiä, joiden avulla Euroopan näkyvyys lisääntyy vyöhykkeellä, jolla on aivan ilmeiset kehitysmahdollisuudet.

Bryssel, 31. lokakuuta 1996.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Euroopan parlamentin päätöslauselma Euroopan unionin ja Kuuban välisistä suhteista (perusteluosa), tammikuu 1996.

() New York Timesin laajasti kommentoidussa artikkelissa (17.5.1995) esitetään, että tämä asenne pohjautuisi Pentagonin laatimaan raporttiin, jonka mukaan Kuubassa olisi aloitettu vallansiirto, jossa Fidel Castrolla olisi ensiarvoisen tärkeä osuus. Edelleen saman raportin mukaan USA:n strategiset edut edellyttäisivät pikemminkin taloudellisten ja poliittisten uudistusten tukemista kuin rankaisutoimia.

() Yhdistynyt kuningaskunta hyväksyi 12. lokakuuta 1992 lain, jolla estettiin Torricelli-lain noudattaminen Britannian maaperällä sijaitsevissa yhdysvaltalaisten yritysten tytäryhtiöissä.

() Tämä vuotta 1995 edeltänyt luku koskee kahdentoista jäsenen unionia. Jos lisäämme tähän Itävallan, Ruotsin ja Suomen harjoittaman yhteistyön, kokonaisosuus on jo yli 90 %.

() Euroopan komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan unionin ja Kuuban väliset suhteet, 28.6.1995, KOM(95) 306.

() Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille, KOM(95) 597 lopull. 22.11.1995.