Kertomus varoitusmekanismista käynnistää makrotalouden epätasapainoa koskevan vuotuisen valvontamenettelyn. Menettelyn tavoitteena on havaita ja korjata epätasapainotilanteet, jotka haittaavat EU:n talouksien häiriötöntä toimintaa ja jotka saattavat vaarantaa talous- ja rahaliiton moitteettoman toiminnan. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa nimetään ne jäsenvaltiot, joiden tilannetta on analysoitava edelleen (laatimalla perusteellinen tarkastelu) sen selvittämiseksi, onko niissä sellaista epätasapainoa, jonka korjaamiseksi on toteutettava poliittisia toimia. Tässä suhteessa kertomus on alustava arviointi. Se perustuu tulostauluun, johon sisältyville indikaattoreille on asetettu ohjeelliset kynnysarvot, sekä useisiin lisäindikaattoreihin. Valvontamenettely ei kuitenkaan toimi mekaanisesti siten, että perusteellinen tarkastelu käynnistettäisiin heti, kun jäsenvaltio ylittää tai alittaa jonkin indikaattorin ohjeellisen kynnysarvon, vaan komissio ottaa aina huomioon talouden kokonaistilanteen.

Komissio toteaa vasta perusteellisten tarkastelujen perusteella, esiintyykö jäsenvaltioissa epätasapainoa tai liiallista epätasapainoa, ja antaa tarvittavat toimenpidesuositukset. Perusteelliset tarkastelut julkaistaan keväällä 2014 ja niitä hyödynnetään laadittaessa analyyseja, jotka ovat puolestaan vuoden 2014 talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa annettavien maakohtaisten suositusten perustana.

1. Tiivistelmä

Euroopan unionin talouksien ulkoisen ja sisäisen epätasapainon korjaamisessa on edelleen edistytty. Kriisiin vaikuttaneita epätasapainotekijöitä ovat muun muassa runsas luotonanto, suuret ja sitkeät vaihtotaseen ali- tai ylijäämät, kilpailukyvyn menetykset sekä velkojen kasautuminen. Viime vuosina on tapahtunut edistystä useilla aloilla. Erityisesti julkisen sektorin alijäämät ovat supistuneet ja hintakilpailukyky on parantunut joissakin jäsenvaltioissa merkittävästi rakenneuudistusten ja markkinoiden paineen vaikutuksesta.

Epätasapainon korjaaminen vaatii kuitenkin edelleen työtä. Epätasapainon kasautuminen noin kymmenen vuoden ajan pahensi kriisiä. Sen jälkien korjaamiseen tarvitaan aikaa. Talouden rakennemuutosta olisi joudutettava oikeansuuntaisen politiikan avulla. Toistaiseksi yksityisen ylivelkaantumisen vähentämisessä ei ole juurikaan edistytty, vaikka luottovirta on ollut varsin heikko tai jopa negatiivinen useissa maissa. Kaikkein velkaantuneimpien talouksien ulkomaisen nettovarallisuusaseman (net international investment position, NIIP) parantuminen on ollut hidasta. Niissä jäsenvaltioissa, joissa on suuri ylijäämä, on tehty paljon vähemmän talouden tasapainottamiseksi, mikä viittaa siihen, että säästämisen ja investointien taso on riittämätön. Vauhdittamalla kotimaisen kysynnän kasvua näissä maissa komission suosittamalla tavalla tasoitettaisiin euroalueen sopeutumista kokonaisuutena. Työllisyys- ja yhteiskunnallinen tilanne on taantunut huomattavasti useissa jäsenvaltioissa. Epätasapaino olisi korjattava kiireellisesti, koska muuten työttömyyden kasvu ja köyhyyden lisääntyminen uhkaavat syventää eroja jäsenvaltioiden välillä.

Tällä kertomuksella käynnistetään makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn (macroeconomic imbalance procedure, MIP) kolmas kierros.[1] Menettelyn tavoitteena on havaita ja korjata epätasapainotilanteet, jotka haittaavat jäsenvaltioiden talouksien, euroalueen tai koko EU:n häiriötöntä toimintaa. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely toteutetaan talouspolitiikan EU-ohjausjakson osana. Näin pyritään varmistamaan sen johdonmukaisuus suhteessa muihin talousvalvonnan välineisiin. Jäsenvaltioille annetaan asianmukaiset suositukset. Samaan aikaan tämän kertomuksen kanssa hyväksyttävässä vuotuisessa kasvuselvityksessä[2] tarkastellaan lähemmin makrotalouden epätasapainon korjaamistoimenpiteiden yhteyksiä niihin kiireellisiin tehtäviin, jotka liittyvät finanssipolitiikan kestävyyden varmistamiseen, luotottamisen palauttamiseen ja kilpailukyvyn edistämiseen, työttömyyden ja kriisin sosiaalisten seurausten torjumiseen sekä julkishallinnon nykyaikaistamiseen. Komissio antaa lähipäivinä lausunnot kaikkien niiden euroalueen jäsenvaltioiden alustavista talousarviosuunnitelmista, jotka eivät ole makrotalouden sopeutusohjelman kohteena, sekä euroalueen finanssipolitiikasta. Lisäksi se toimittaa neuvostolle lausuntoehdotuksensa talouskumppanuusohjelmista, jotka koskevat muutamaa jäsenvaltiota.

Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa määritetään jäsenvaltiot, jotka saattavat kärsiä epätasapainosta ja joiden tilannetta on syytä analysoida edelleen sen toteamiseksi, kärsivätkö ne epätasapainosta tai jatkuvasta epätasapainosta ja millainen se on luonteeltaan. Tältä osin kertomus varoitusmekanismista on talouspolitiikan vuotuisen valvontakierroksen alussa julkaistava alustava arviointiväline. Se perustuu tulostauluun, johon sisältyville indikaattoreille on asetettu ohjeelliset kynnysarvot, sekä useisiin lisäindikaattoreihin. Äskettäin annetussa tiedonannossa ”Talous- ja rahaliitolle vahvempi sosiaalinen ulottuvuus”[3] tehdyn linjauksen mukaisesti tähän kertomukseen sisältyy ensimmäistä kertaa joukko sosiaalisia indikaattoreita, joista on apua tulostaulun tulkitsemisessa. Tulostaulua analysoidaan tarkemmin myöhemmin laadittavissa perusteellisissa tarkasteluissa. Komissio toteaa vasta perusteellisten tarkastelujen perusteella, esiintyykö jäsenvaltioissa epätasapainoa tai liiallista epätasapainoa, ja antaa tarvittavat toimenpidesuositukset.

Tästä kertomuksesta käy ilmi, että epätasapainon kertymistä ja purkautumista ja näihin liittyviä riskejä on analysoitava tarkemmin 16 jäsenvaltiossa. Joitakin maita koskevissa perusteellisissa tarkasteluissa käsitellään tarkemmin edellisen makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelykierroksen[4] havaintoja. Muutamista muista maista komissio laatii perusteellisen tarkastelun nyt ensimmäistä kertaa. Jäsenvaltioilla, joista komissio aikoo laatia perusteellisen tarkastelun, on erilaisia haasteita, niihin kohdistuu erilaisia potentiaalisia riskejä ja riskeillä on myös heijastusvaikutuksia muihin maihin.

· Espanjan ja Slovenian osalta perusteellisissa tarkasteluissa arvioidaan, jatkuuko liiallinen epätasapaino vai onko se purkautumassa, ja tarkastellaan rakennepolitiikkaa, jota näissä jäsenvaltioissa on harjoitettu epätasapainon korjaamiseksi.

· Komissio on aiemmin huomauttanut Italialle, Ranskalle ja Unkarille, joissa vallitsi epätasapaino, että niiden on toteutettava määrätietoisia poliittisia toimia sen korjaamiseksi. Näitä maita koskevissa perusteellisissa tarkasteluissa arvioidaan epätasapainon jatkumista.

· Myös joissakin muissa jäsenvaltioissa (Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Malta, Ruotsi, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta) on todettu epätasapaino. Niitä koskevissa perusteellisissa tarkasteluissa on tarkoitus arvioida, jatkuuko epätasapaino vai onko se korjaantunut. Kun edellisen perusteellisen tarkastelun yhteydessä on todettu epätasapaino, se pitäisi komission mielestä todeta korjatuksi vasta sen jälkeen kun kaikkia asiaan vaikuttavia tekijöitä on käsitelty uudessa perusteellisessa tarkastelussa, joka saattaa johtaa makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn päättämiseen eräiden jäsenvaltioiden osalta.

· Myös Saksasta ja Luxemburgista laaditaan perusteelliset tarkastelut, joissa analysoidaan niiden ulkoista rahoitusasemaa ja sisäistä kehitystä, ja arvioidaan, vallitseeko näissä maissa epätasapaino.

· Samoin EU:n uudesta jäsenvaltiosta Kroatiasta on syytä laatia perusteellinen tarkastelu, jotta saadaan parempi käsitys sen ulkoisen rahoitusaseman, kaupan suorituskyvystä ja kilpailukyvystä ja näihin liittyvistä potentiaalisista riskeistä sekä maan sisäisestä kehityksestä.

Makrotalouden sopeutusohjelmien kohteena olevien ja rahoitustukea saavien jäsenvaltioiden epätasapainon ja korjaustoimenpiteiden seuranta jatkuu niitä koskevien ohjelmien yhteydessä. Nämä maat ovat Irlanti, Kreikka, Kypros, Portugali ja Romania. Irlannin asemaa makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä arvioidaan uudelleen, kun ohjelma on päättynyt.

Komissio kehottaa monenvälisen valvonnan puitteissa ja asetuksen (EU) N:o 1176/2011[5] 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti neuvostoa ja euroryhmää käymään keskusteluja tämän kertomuksen päätelmistä. Komissio toivoo saavansa palautetta myös Euroopan parlamentilta ja pitää yhteyttä asiaankuuluviin sidosryhmiin. Komissio laatii asianomaisia jäsenvaltioita koskevat perusteelliset tarkastelut ottaen huomioon neuvostossa ja euroryhmässä käydyt keskustelut. Perusteelliset tarkastelut on tarkoitus julkaista keväällä 2014 ennen kansallisten uudistusohjelmien ja talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa annettavien maakohtaisten suositusten laatimista.

2. Epätasapainon korjaamisessa tapahtunut edistys

Useimmat EU:n jäsenvaltiot ovat edistyneet epätasapainon korjaamisessa viimeksi kuluneen vuoden aikana. Edistyminen koskee paitsi vaihtotaseen alijäämiä ja keskeisiä kilpailukykyindikaattoreita myös julkisen talouden rahoitusasemaa, yksityisen sektorin taseita ja rahoitusmarkkinoita. Monien jäsenvaltioiden yksityiseen ja julkiseen sektoriin kohdistuu kuitenkin paineita velkaantumisen vähentämiseksi, mikä jarruttaa jatkuvasti talouden toimeliaisuutta. Kotimaista kysyntää hillitsee useissa talouksissa tarve lisätä kotitalouksien säästämistä, joissakin tapauksissa myös palkkakehitys sekä tarve vähentää yritysten velkaantumista. Lisäksi kriisistä johtuva talouden hidastuminen on lisännyt työttömyyttä ja heikentänyt useita muita sosiaalisia indikaattoreita.

Epätasapainon korjaaminen vahvistaa osaltaan talouden perustaa ja edistää vähittäistä elpymistä. Samaan aikaan taloustilanteen asteittainen normalisoituminen auttaa lievittämään epätasapainoon liittyviä makrotaloudellisia riskejä. Kasvunäkymät[6] ovat nyt paremmat kuin vuosi sitten, ja edistyminen makrotalouden ulkoisten ja sisäisten epätasapainotekijöiden korjaamisessa raivaa tietä kasvulle ja lähentymiselle. Viime kuukausina talousuutiset ovat olleet rohkaisevia. Talouden supistuttua usealla peräkkäisellä neljänneksellä BKT kasvoi vuoden 2013 toisella neljänneksellä 0,3 prosenttia sekä euroalueella että koko EU:ssa. Pääindikaattorit viittaavat siihen, että kasvu jatkuu vuoden loppupuolella, tosin hitaana. Kotimainen kysyntä elpyy vähitellen, ja kun vienti lisääntyy ja kilpailukykykin paranee, voidaan odottaa, että elpyminen pääsee vauhtiin ensi vuonna. Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn kattamista osa-alueista voidaan esittää seuraavat eri jäsenvaltioryhmiä koskevat huomiot:

· Vaihtotase on parantunut merkittävästi niissä jäsenvaltioissa, joissa sen alijäämä oli aiemmin suuri (kuvio 1). Tämä koskee erityisesti jäsenvaltioita, joissa toteutetaan makrotalouden sopeutusohjelmaa rahoitustuen avulla (Irlanti, Kreikka, Kypros, Portugali ja Romania). Tilanne on parantunut myös Bulgariassa, Espanjassa, Latviassa, Liettuassa, Slovakiassa, Sloveniassa ja Virossa. Näissä maissa oli vielä muutama vuosi sitten EU:n suurimmat vaihtotaseen alijäämät ja kestämätön talouskehitys. Vaikka näiden maiden vaihtotaseen parantuminen johtuu suurelta osin tuonnin supistumisesta, mihin puolestaan on syynä kotimaisen kysynnän väheneminen ja menojen uudelleenkohdentuminen, myös niiden vienti on kehittynyt suotuisasti. Aiemmin suurista alijäämistä kärsineiden jäsenvaltioiden ulkoisen rahoitusaseman parantumisen taustalla on sekä suhdanteisiin perustuvia että muita komponentteja. On merkkejä siitä, että vaihtotaseiden parantumiseen on merkittäviä suhdanteista riippumattomia syitä, jotka liittyvät toisaalta viennin kasvuun ja toisaalta tulonmenetyksiin ja siten tuonnin supistumiseen. Elpymisen vahvistumisen ei odoteta poistavan näitä syitä.[7] Tulostaulun edellisessä päivityksessä vaihtotaseen alijäämää koskeva indikaattori (kolmen vuoden keskiarvo 2010–12) ylittää edelleen kynnysarvon eli 4 prosenttia suhteessa BKT:hen Kreikan, Kyproksen, Portugalin ja Romanian ohella myös Puolassa. Sen sijaan vuonna 2013 Espanjan, Portugalin, Slovakian ja Slovenian vaihtotaseiden odotetaan olevan jopa ylijäämäisiä, ja vain Kyproksen ja Romanian alijäämän odotetaan ylittävän 4 prosentin rajan. Niistä maista, joiden ulkoinen rahoitusasema on heikentynyt viime vuosina, erityistä huomiota on syytä kiinnittää Ranskaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, joiden alijäämät kuuluvat nyt EU:n suurimpiin, vaikka jäävätkin alle kynnysarvon.

Kuvio 1: Vaihtotaseen alijäämät (-) ja ylijäämät (+) 2008, 2012 ja 2014 (ennuste) (% suhteessa BKT:hen)

Lähde: Eurostat, komissio.

· Kaikkein haavoittuvimpien talouksien ulkoinen kestävyys ei ole kuitenkaan vielä täysin palautunut (kuvio 2). Useimpien jäsenvaltioiden ulkomainen nettovarallisuusasema on erittäin negatiivinen. Euroalueella tämä koskee etenkin Espanjaa ja Viroa sekä neljää ohjelmamaata (Irlanti, Kreikka, Kypros ja Portugali); euroalueen ulkopuolella tällaisia maita ovat Bulgaria, Kroatia, Latvia ja Unkari. Kaikilla näillä mailla on negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema, joka on suuruudeltaan yli 50 prosenttia suhteessa BKT:hen. Muutamassa tapauksessa (Irlanti, Kreikka, Portugali ja Unkari) se on jopa suurempi kuin vuotuinen BKT. Varsinkin Kyproksen nettovarallisuusasema on heikentynyt erittäin nopeasti viime vuosina. Lisäksi Liettuan, Puolan, Slovakian, Slovenian ja Tšekin sekä myös Romanian nettovarallisuusasema on ohjeellista kynnysarvoa negatiivisempi, mutta kuitenkin vakaa. Kaikissa näissä jäsenvaltioissa (Kreikkaa ja Kyprosta lukuun ottamatta) vaihtotase vuonna 2013 on parempi kuin niissä maissa, jotka ovat vakauttaneet ulkomaanvelkansa keskipitkällä aikavälillä. Tästä huolimatta tarvitaan pitempiaikaista alijäämän pienentämistä tai jopa ylijäämää sekä dynaamisempaa talouskehitystä, jotta ulkomainen nettovarallisuusasema supistuisi turvallisemmalle tasolle.[8] Sitä paitsi nettovarallisuusasemaa osoittavien suhdelukujen paraneminen ei vielä näy kaikkien maiden varsinaisissa taloustilastoissa, koska nimelliskasvu on hyvin heikkoa. Näiden maiden erittäin negatiivisen ulkomaisen nettovarallisuusaseman vuoksi talousnäkymien muutokset ja markkinoiden hermostuneisuus vaikuttavat herkästi niiden mahdollisuuksiin saada rahoitusta. Negatiiviseen nettovarallisuusasemaan liittyvät riskit, kuten vaikutus taloudelliseen toimintaan ja rahoitusvakauteen, riippuvat suurelta osin velan koostumuksesta. Tässä mielessä maat, joihin on tehty paljon ulkomaisia suoria sijoituksia (erityisesti Bulgaria, Irlanti, Latvia, Liettua, Slovakia, Tšekki ja Viro), ovat paremmassa kunnossa kuin maat, joiden negatiivinen nettovarallisusasema perustuu pääasiassa ulkomaanvelkaan.[9]

Kuvio 2: Ulkomainen nettovarallisuusasema 2008, 2012 ja 2014 (projektio) (% suhteessa BKT:hen)

Huom. Vuoden 2014 projektiossa on oletuksena, ettei arvostusvoittoja tai ‑tappioita synny.

Lähde: Eurostat, komissio.

· Joidenkin jäsenvaltioiden vaihtotaseen ylijäämä on edelleen erittäin suuri eli selvästi yli ohjeellisen kynnysarvon, joka on 6 prosenttia suhteessa BKT:hen (kuvio 1 ja laatikko 1). Tämä koskee Alankomaita, Luxemburgia ja Saksaa sekä vähäisemmässä määrin Ruotsia. Käytettävissä olevat ennusteet viittaavat siihen, että nämä ylijäämät eivät tule supistumaan olennaisesti lähiaikoina. Vaikka kaikissa näissä maissa kohtuullisen kokoinen ylijäämä selittyisi rakennetekijöillä, ylijäämän taso on viime vuosina ollut ja ennusteen mukaan on myös koko vuoden 2014 ajan reilusti aiempaa suurempi ja myös suurempi kuin olisi useimpien arvioiden mukaan perusteltua näiden maiden talouden perustekijöihin nähden.[10] Koska Saksassa talouden toimeliaisuuden hiipuminen on ollut vähäisempää kuin useimmissa muissa maissa, voidaan epäillä, että sen suhdannekorjattu ylijäämä on tosiasiassa suurempi kuin mitä tilastot osoittavat. Sen sijaan tämä ei näytä pätevän Alankomaihin. Ylijäämän syntyminen on tulosta vahvasta kilpailukyvystä ja erikoistumisesta aloihin, joilla maailmanlaajuinen kysyntä on voimakkainta. Tämä on sinänsä toivottava kehityssuunta, mutta toisaalta ylijäämien osasyynä on kotimaisen kysynnän vähäisyys, mikä puolestaan johtuu kotoperäisen kasvun rakenteellisista esteistä.[11] Investointien kasvattaminen ja kokonaissäästämisen supistaminen parantaisi hyvinvointia näissä maissa ja edistäisi kasvun kestävyyttä, mutta ei kuitenkaan heikentäisi niiden kilpailukykyä, varsinkin kun investointien suhde BKT:hen on ylijäämämaissa usein EU:n keskiarvoa alempi. Toisaalta suuret ylijäämät saattavat liittyä myös rahoituksen välitystoiminnan tehottomuuteen. Suurten ylijäämien ja edellä kuvattujen alijäämien supistumisen yhdistelmä on johtanut siihen, että euroalueen ulkoinen rahoitusasema, joka oli aiemmin tasapainoinen, osoittaa nyt 2 prosentin ylijäämää suhteessa BKT:hen.[12] Tämä saattaa aiheuttaa eurolle vahvistumispainetta suhteessa muihin kansainvälisiin valuuttoihin ja vaatia haavoittuvilta mailta entistä enemmän työtä velkaantumisen purkamiseksi ja kilpailukyvyn palauttamiseksi sopeuttamalla kustannuksia.

· Hinta- ja muu kilpailukyky on parantunut useissa maissa, erityisesti kaikkein haavoittuvimmissa. Makrotalouden epätasapainoa koskevan tulostaulun tuoreimman päivityksen mukaan nimelliset yksikkötyökustannukset (unit labour costs, ULC) eivät ole nousseet ohjeellisen kynnysarvon yläpuolelle yhdessäkään jäsenvaltiossa paitsi Luxemburgissa.[13] Vain muutama vuosi sitten tilanne oli aivan toinen. Niistä maista, joissa työvoimakustannukset kasvoivat nopeimmin menneinä vuosina, ne supistuivat tuntuvasti Espanjassa, Latviassa ja Liettuassa samoin kuin Irlannissa ja Kreikassa.[14] Kilpailukyvyn palautuminen on ulkoiselta kestävyydeltään horjuvimpien talouksien sopeutusprosessin keskeinen tavoite. Jos se ei onnistu, näiden maiden alijäämien pieneneminen voisi toteutua lähinnä tuonnin supistumisen ja elintason heikkenemisen kautta. Sitä paitsi reaalinen efektiivinen valuuttakurssi (real effective exchange rate, REER) ei ole vahvistunut yhdessäkään maassa niin paljon, että se ylittäisi ohjeellisen kynnysarvon. Useissa jäsenvaltioissa tämä kurssi on itse asiassa heikentynyt ja alittaa ohjeellisen kynnysarvon euron (ja euroalueen ulkopuolella kansallisten valuuttojen) nimelliskurssin kehityksen tuloksena. Muuhun kuin hintoihin perustuvaa kilpailukykyä on vaikeampi arvioida. On kuitenkin nähtävissä merkkejä sen kohentumisesta useissa maissa, joiden vienti on laajentunut uusille markkinoille ja uusille aloille.

· Vaikka vienti on vahvistunut muutamissa maissa, useimpien jäsenvaltioiden osuudet maailmanmarkkinoista supistuvat jatkuvasti. Viiden viime vuoden aikana ainoastaan Bulgaria, Latvia, Liettua, Malta, Puola ja Viro sekä myös Romania, joiden yhteenlaskettu osuus EU:n viennistä on vain 5½ prosenttia, ovat lisänneet markkinaosuuttaan. Vuonna 2012 siihen pystyivät vain Latvia ja Liettua. Erityisen paljon markkinaosuuksiaan ovat menettäneet Italia, Kroatia, Kypros ja Suomi sekä myös Kreikka. EU-maiden vientitulosten erot ovat kuitenkin tasoittuneet aivan viime vuosina, kun esimerkiksi Espanjan ja Portugalin vientitulokset ovat parantuneet. Vientikehitystä arvioitaessa olisi otettava huomioon, että markkinaosuuksien suhteellinen supistuminen liittyy suurten nousevien talouksien, kuten Kiinan, Brasilian, Venäjän ja Intian, voimakkaaseen kasvuun. Vaikka tuloksia arvioitaisiin vain suhteessa muihin kehittyneisiin talouksiin, kuten OECD-maihin, useimpien jäsenvaltioiden vienti ei ole kehittynyt suotuisasti viimeksi kuluneiden viiden vuoden aikana.

· Monet jäsenvaltiot ovat jatkaneet taseiden sopeuttamista, mutta niiden yksityisen sektorin velkakanta on edelleen korkea (kuvio 3). Vaikka velkaantumista on jatkuvasti pyritty purkamaan, useimmissa jäsenvaltioissa yksityisen sektorin velat ylittävät edelleen ohjeellisen kynnysarvon.[15] Sopeuttamisen vauhdissa ja laajuudessa on kuitenkin eroja jäsenvaltioiden välillä. Espanjassa, Liettuassa, Sloveniassa ja Unkarissa toteutettiin rankkoja sopeuttamistoimia, samaan aikaan kuin Belgiassa, Ranskassa ja Suomessa sekä myös Irlannissa ja Kyproksessa yksityisen sektorin konsolidoitu velka kasvoi merkittävästi suhteessa BKT:hen. Valtaosa yksityisen sektorin sopeuttamisesta vuonna 2012 perustui kotitalouksien velkaantumisen purkamiseen (erityisesti Tanskassa, Virossa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä myös Portugalissa).[16]

· Velkaantumisen purkamisvauhtiin vaikuttavat luottomarkkinoiden tila ja rahoituksen saatavuus. Luotonannon kasvuvauhti vuonna 2012 alitti kynnysarvon useimmissa jäsenvaltioissa. Tämä johtui sekä tarjontaan että kysyntään liittyvistä tekijöistä, joita on vaikea erottaa toisistaan. Pankit ovat supistaneet taseitaan useissa maissa, kuten rahoitusalan velkoja koskevasta indikaattorista käy ilmi. Nettoluotonannon supistuminen vuonna 2012 ohjelmamaihin kuuluvissa Irlannissa, Kreikassa ja Portugalissa jarrutti talouden toimeliaisuutta entisestään, mikä nosti velkasuhdetta tilapäisesti nimittäjävaikutuksen seurauksena. Velanpurkupaineen ja talouden toimeliaisuuden välinen negatiivinen kierre aiheuttaa edelleen huolta joissakin maissa. Sen sijaan Bulgariassa, Itävallassa, Puolassa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sopeuttaminen toteutui tilanteessa, jossa luottomarkkinoiden paine oli laantunut ja nimellisen BKT:n kasvu kiihtynyt. Alakohtainen jaottelu osoittaa, että niistä maista, joissa yrityssektori purki velkaantumistaan, negatiivisella nettoluotonannolla oli merkittävä vaikutus Espanjassa, Sloveniassa ja Unkarissa sekä myös Kreikassa. Rahoitusvaikeudet voivat viime kädessä johtaa liian vähäisiin investointeihin haavoittuvissa jäsenvaltioissa, mikä hidastaa elpymistä ja talouden todellista tasapainottamista tuottavampien, vientivetoisten alojen suuntaan[17].

Kuvio 3: Finanssialan ulkopuolisten yritysten sekä kotitalouksien ja julkisyhteisöjen velka 2012 (% suhteessa BKT:hen)

Huom. EU28- ja EA17-maiden kokonaisvelka on saatu laskemalla konsolidoitujen maakohtaisten tietojen painotettu keskiarvo.

Lähde: Eurostat.

· Asuntohintojen laskusuuntaus levisi laajemmalle ja kiihtyi (kuvio 4). Asuntojen reaalihintojen[18] sopeutuminen jatkui vuonna 2012, mikä johti yhdessä luottoehtojen kiristymisen ja kotitalouksien velan purkamisen kanssa merkittävään negatiiviseen kasvuun Alankomaissa, Bulgariassa, Espanjassa, Italiassa, Slovakiassa, Sloveniassa, Tanskassa ja Unkarissa sekä myös Irlannissa, Portugalissa ja Romaniassa. Deflatoidut asuntohinnat nousivat ainoastaan Itävallassa, Luxemburgissa, Maltassa, Saksassa ja Virossa. Laskusuuntaus kiihtyi entisestään maissa, joissa hinnat olivat jo pudonneet selvästi huipputasostaan, kuten Alankomaissa, Bulgariassa, Espanjassa ja Sloveniassa sekä Kyproksessa. Kiinteistömarkkinoiden hiljentymiseen liittyy poliittisia uudistuksia, joilla on tasapainotettu yksipuolisia omistusasumisen ja asuntolainojen kannustimia. Uudistuksilla pyritään kehittämään vuokramarkkinoita, heikentämään kiinnelainojen verokannustimia ja vähentämään kotitalouksien alttiutta tuloihin ja korkoihin kohdistuville häiriöille. Uudistusten avulla voidaan mahdollisesti vähentää asuntomarkkinoiden epävakautta ja hillitä niiden heilahtelujen taloudellisia vaikutuksia.[19]

Kuvio 4: Asuntojen hinnat (deflatoitu) 2008, 2010 ja 2012 (indeksi 2000=100, ellei toisin mainita)

Huom. Tietojen puuttumisen vuoksi perusvuosia ovat 2004 (CZ), 2003 (EE ja SI), 2002 (CY), 2006 (SK), 2007 (HU) ja 2008 (PL, AT ja RO). Lisäksi tietojen puutteellisuuden vuoksi punainen vinoneliö viittaa Itävallan kohdalla vuoteen 2011; saatavilla olevat tiedot viittaavat kuitenkin voimakkaaseen kasvuun vuonna 2012. Lähteet: Eurostat, ECB, OECD ja BIS.

· Työllisyystilanne ja yhteiskunnallinen tilanne ovat heikentyneet useissa maissa tasapainottamisprosessin yhteydessä. Erityisesti työttömyys on kasvanut hyvin voimakkaasti useissa jäsenvaltioissa. Työttömyysaste on korkea tai erittäin korkea Espanjassa, Kroatiassa, Latviassa, Liettuassa ja Slovakiassa sekä myös Irlannissa, Kreikassa, Kyproksessa ja Portugalissa (kuvio 5). Ainoastaan Saksassa työttömyysaste oli alempi vuonna 2012 kuin vuonna 2008, ja vain muutamat muut jäsenvaltiot ovat onnistuneet pitämään työttömyyden kasvun kurissa viime vuosina. Myös muut työttömyysmittarit, kuten nuorisotyöttömyys ja pitkäaikaistyöttömyys, ovat nousseet voimakkaasti erityisesti Kreikassa ja Espanjassa, mikä on johtanut suuriin EU:n sisäisiin eroihin. Talouden toimeliaisuuden heikkous ja joissakin tapauksissa rakennusalan kaltaisten tärkeiden työvoimavaltaisten sektorien supistuminen (mm. Espanjassa, Irlannissa ja Sloveniassa) muodostavat osan sopeutusprosessia, joka siirtää resursseja suljetulta sektorilta avoimelle sektorille ja ohjaa menoja kotimaassa tuotettuihin hyödykkeisiin. Vaikka resurssien uudelleenkohdentaminen on väistämätöntä ja toivottavaakin, sen toteuttamisella on hintansa. Sitä paitsi korkea työttömyys viittaa talouden odotettua huonompaan kokonaiskehitykseen sekä inhimillisen pääoman ja kasvupotentiaalin heikkenemiseen. Vaikka erilaiset uudistuspyrkimykset sekä työ- että tuotemarkkinoilla tasoittavat muutosprosessia, työttömyyden kasvu on ollut erittäin huomattavaa, ja monissa jäsenvaltioissa on ylitetty aiemmat työttömyyshuiput. Jotta epätasapainon ja sopeuttamisen yhteiskunnalliset vaikutukset voitaisiin ottaa paremmin huomioon, on otettu käyttöön uusia lisäindikaattoreita talouspoliittisten päätelmien tekemiseksi tulostaulun pohjalta. Työttömyysaste osoittaa työmarkkinoiden kohtaannon heikentyneen. Pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyyden, työvoiman ulkopuolella olevan väestöosuuden, köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen lisääntyminen puolestaan viittaa resurssien vajaakäyttöön ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden heikkenemiseen.

Kuvio 5: Työttömyysaste 2008, 2012 ja 2014 (ennuste)

Lähde: Komissio.

· Työvoiman liikkuvuus EU:n sisällä kasvaa. Vuonna 2012 EU:n sisällä muutti työn perässä 6½ miljoonaa työntekijää, mikä oli 200 000 enemmän kuin vuonna 2011. Latviassa ja Liettuassa nettomuuttovirta oli vähemmän negatiivinen kuin edellisvuosina, mikä osoittaa, että niiden työmarkkinatilanne on parantunut jonkin verran. Sen sijaan Espanjassa ja Portugalissa työttömyysasteen kasvu on johtanut nettomaastamuuton kiihtymiseen, vaikka huomattava osa tästä johtuukin EU:n ulkopuolelta maahan muuttaneiden kotiinpaluusta. Samaan aikaan maissa, joissa työttömyysaste on verraten alhainen (esim. Itävalta, Ruotsi ja Saksa), nettomaahanmuutto on lisääntynyt jatkuvasti. Muuttoliikkeellä voi olla vaikutusta sopeuttamiseen, koska se helpottaa työvoiman siirtämistä työttömyyden vaivaamilta alueilta sellaisille alueille, joilla työvoiman kysyntä on vahvaa. Niiden maiden, joissa nettomuuttoluvut ovat negatiivisia, on kuitenkin jatkettava potentiaalista kasvua edistävän politiikan toteuttamista, jotta ne pystyisivät keskipitkällä aikavälillä saamaan takaisin ammattitaitoista työvoimaa, jota ne mahdollisesti menettävät nykyisen sopeuttamisvaiheen aikana.

· 3. Tulostauluun perustuvat maakohtaiset kommentit

· Jäljempänä esitettävät kommentit eivät koske Kreikkaa, Kyprosta, Portugalia ja Romaniaa eli jäsenvaltioita, joita jo valvotaan rahoitustukea saavassa makrotalouden sopeutusohjelmassa.[20] Irlantia sen sijaan käsitellään tässä kertomuksessa, mutta sen asemaa makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä arvioidaan, kun nykyinen rahoitustuki päättyy. Tämän odotetaan tapahtuvan helmikuussa 2014.

· Belgia: Komissio katsoi huhtikuussa 2013, että Belgia kärsi makrotalouden epätasapainosta, joka liittyi etenkin kilpailukykyyn ja velkaantuneisuuteen. Erityistä huolta aiheuttivat mittavan julkisen talouden velan vaikutukset reaalitalouteen. Päivitettyyn tulostauluun sisältyvistä indikaattoreista vientimarkkinaosuuksien menetykset sekä yksityisen ja julkisen sektorin velka ylittävät ohjeelliset kynnysarvot, kuten edellisvuonnakin. Pitkään jatkunut vientimarkkinaosuuksien supistuminen kiihtyi vuoden 2012 aikana, millä on ollut vaikutusta tavarakaupan taseen heikkenemisen jatkumiseen. Myös vaihtotase on edelleen heikentynyt, ja se on nyt lievästi alijäämäinen. Sen sijaan ulkomainen nettovarallisuusasema on pysynyt vakaasti positiivisena. Myös käytössä olevat hintakilpailukykyindikaattorit viittaavat jonkinasteiseen vakautumiseen. Yksikkötyökustannusten nousu kuitenkin kiihtyi jälleen vuonna 2012, joskin se on edelleen alle ohjeellisen kynnysarvon. Nousun odotetaan hidastuvan vuonna 2013. Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi heikkeni jonkin verran vuonna 2012 euron heikkenemisen myötä. Yksityisen sektorin velka kasvoi vuonna 2012, ja se ylittää edelleen selvästi kynnysarvon – jopa kotimaisten yritystenvälisten lainojen konsolidoinnin jälkeen. Myös julkisen talouden velan kasvu on jatkunut, ja velkasuhteen odotetaan ylittävän 100 prosenttia vuonna 2013. Julkisen velan kehityksen ennustetaan kuitenkin pitkälti vakautuvan lähivuosina. Lisäksi on seurattava ehdollista velkaa, sillä se voi vaikuttaa sekä julkisen talouden rahoitusasemaan että reaalitalouteen. Rahoitusalan velat supistuivat vuonna 2012, ja alan velkaantumisaste pieneni niin, että se oli alimmillaan viiteen vuoteen. Asuntohinnat laskivat hieman vuonna 2012 oltuaan sitä ennen vakaat vuodesta 2008, mikä viittaa siihen, että hinnat ovat vähitellen mukautumassa. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Bulgaria: Komissio arvioi huhtikuussa 2013, että Bulgarian makrotaloudessa on epätasapainoa, joka liittyy erityisesti yritysten velkaantumisen purkamiseen sekä ulkoisen rahoitusaseman, kilpailukyvyn ja työmarkkinoiden jatkuvaan sopeutukseen. Päivitetyssä tulostaulussa ulkomaista nettovarallisuusasemaa ja työttömyyttä koskevat indikaattorit ylittävät ohjeellisen kynnysarvon. Ulkoiseen rahoitusasemaan liittyvät riskit näyttävät pienentyneen muutaman vuoden takaiseen tilanteeseen verrattuna. Ulkomainen nettovarallisuusasema on edelleen erittäin negatiivinen, mutta ulkomainen nettovelka on pienentynyt huomattavasti suorien ulkomaisten sijoitusten ansiosta. Sitä paitsi sekä negatiivinen nettovarallisuusasema että nettovelka ovat supistumassa, sillä vaihtotase korjaantuu kohti tasapainoa ja pääomasiirtojen myönteinen vaikutus jatkuu. Vaihtotaseen korjaantuminen vaikuttaa pääosin suhdanteista riippumattomalta, ja sillä on ollut melko vähän vaikutusta talouskehitykseen. Hinta- ja kustannuskilpailukykyindikaattoreiden kehitys on pysynyt suotuisana, mikä näyttäisi edistävän viennin kasvua tulevaisuudessa. Nimellisiä yksikkötyökustannuksia koskeva indikaattori on pysytellyt kynnysarvon alapuolella vuodesta 2012 lähtien. Taustalla ovat palkkojen nousun hidastuminen ja tuottavuuden pitkään jatkunut kohentuminen sekä myös työvoiman karsiminen. Velkaantumisen purkaminen jatkuu yksityisellä sektorilla. Finanssialan ulkopuolisilla yrityksillä on Bulgariassa suhteellisen paljon velkaa muiden vastaavien maiden yrityksiin verrattuna, vaikka suuri osa velasta muodostuu yritysten sisäisistä rajat ylittävistä lainoista. Talouden elpyessä vain verkkaisesti luotonanto on edelleen vaimeaa. Työmarkkinat toimivat yhä heikosti, ja työttömyys (myös nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyys) on jatkanut kasvuaan, joka tosin näyttäisi pysähtyvän vuoden 2013 aikana. Köyhyys ja syrjäytyminen ovat niin ikään yleistyneet viime vuosina, ja vailla työ- tai koulutuspaikkaa (NEET)[21] olevien nuorten osuus on suurin koko EU:ssa. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Tšekki: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Tšekissä ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyssä tulostaulussa ulkomainen nettovarallisuusasema on negatiivinen ja alittaa edelleen ohjeellisen kynnysarvon. Indikaattori on edelleen heikentynyt, sillä vaihtotaseen alijäämä on ollut 2½–3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Alijäämän tosin odotetaan supistuvan lähivuosina. Ulkoiseen rahoitusasemaan liittyvät riskit ovat edelleen vähäisiä: suuri osa ulkomaanvelasta muodostuu suorista ulkomaisista sijoituksista, joten ulkomainen nettovelka on hyvin pieni. Suorat ulkomaiset sijoitukset paransivat vientitulosta 2000-luvun alkuvuosina, mutta sen jälkeen vientimarkkinaosuuksien kasvu on hidastunut huomattavasti ja vuosina 2010–2012 markkinaosuuksia jopa menetettiin jonkin verran. Koko taloutta koskevat kilpailukykyindikaattorit, kuten yksikkötyökustannukset ja reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, eivät ole vielä kohentuneet niin paljon, että viennin tulosnäkymät paranisivat lähivuosina. Kotimaassa ulkomaisen pääoman virtaaminen maahan edisti asuntojen reaalihintojen nopeaa nousua ennen kriisiä. Vaikka meneillään oleva hintojen korjausliike ei ole olennaisesti heikentänyt rahoitussektorin taloudellista vakautta, luotonannon kasvu on ollut vaimeaa jo useiden vuosien ajan. Yksityisen sektorin velkasuhde jää edelleen selvästi alle ohjeellisen kynnysarvon. Kaiken kaikkiaan työmarkkinat ovat selviytyneet suhteellisen hyvin talouskehityksen viimeaikaisesta heikkoudesta huolimatta. Työttömyysaste nousi 7 prosenttiin vuonna 2012. Vaikka nuorisotyöttömyyskin (19½ prosenttia vuonna 2012) on alle EU:n keskiarvon, se on kuitenkin yli kaksinkertaistunut vuodesta 2008, eikä parannusta ole luvassa ennen kuin talouskehitys pääsee uudelleen vauhtiin. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Tanska: Komissio katsoi huhtikuussa 2013, että Tanskan makrotaloudessa oli epätasapainoa kotitalouksien suuren velkaantuneisuuden ja asuntomarkkinoiden korjausliikkeen jatkumisen vuoksi. Päivitetyssä tulostaulussa yksityisen sektorin velka ja vientimarkkinaosuuksien menetykset ylittävät ohjeellisen kynnysarvon. Samat indikaattorit ylittivät kynnysarvon myös viime vuonna. Vientimarkkinaosuuksien menetykset liittyvät kilpailukyvyn heikentymiseen viimeisten kymmenen vuoden aikana. Palkkojen ja nimellisten yksikkötyökustannusten nousu on kuitenkin nykyään maltillista ja reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on heikentynyt, minkä odotetaan tukevan jo alkanutta kilpailukyvyn palautumista. Vaihtotase on ollut ylijäämäinen jo yli 20 vuoden ajan, ja ylijäämä on tällä hetkellä lähellä tulostaulun ylempää kynnysarvoa. Ulkomainen nettovarallisuusasema on vahvistunut entisestään. Asuntojen hinnannousu vuotta 2008 edeltävänä aikana sai kotitalouksien velan kasvamaan hyvin suureksi, joten yksityisen sektorin velkataakka ylittää kynnysarvon selvästi. Se on kuitenkin pienentynyt vuodesta 2009 lähtien. Lisäksi velka on keskittynyt hyvätuloisille kotitalouksille, mikä lievittää äkillisiin koronmuutoksiin liittyviä riskejä. Asuntomarkkinoiden kehitys on edelleen laimeaa, vaikka hinnat ovat nousseet jonkin verran viime vuodesta. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Saksa: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Saksassa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vaihtotaseen ylijäämä, reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen, vientimarkkinaosuuksien menetykset ja julkisen sektorin velka ylittävät ohjeellisen kynnysarvonsa. Ulkoisista tekijöistä vaihtotase on selvästi yli ohjeellisen kynnysarvon, sillä suurin osa euroalueen vaihtotaseen ylijäämästä on Saksan talouden koon vuoksi tosiasiassa Saksan ylijäämää. Tarkistettujen tilastojen perusteella indikaattori on ylittänyt kynnysarvon joka vuosi vuodesta 2007 lähtien. Tuoreimpien neljännesvuosittaisten tietojen sekä komission syksyn talousennusten mukaan ylijäämä on vuonna 2013 sama kuin edellisvuonna eli 7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission yksiköiden tuoreimpien ennusteiden mukaan ylijäämän odotetaan pysyvän kynnysarvoa suurempana koko ennustejakson ajan, minkä perusteella kyseessä ei ole pelkkä lyhytaikainen suhdanneilmiö. Suuren ylijäämän myötä ulkomainen nettovarallisuusasema on vahvasti positiivinen ja kasvaa edelleen. Kun tulotasekin on positiivinen, euroon saattaa kohdistua vahvistumispaineita suhteessa muihin valuuttoihin. Mikäli paineet toteutuisivat, äärimaiden olisi hankalampaa palauttaa kilpailukykyään sisäisen devalvaation kautta. Suuri ylijäämä on osoitus myös siitä, että Saksan taloudessa säästetään enemmän kuin investoidaan. Kotitalouksien säästämisaste on euroalueen korkeimpia, ja vaikka yksityisen sektorin (yritysten ja kotitalouksien) velka suhteessa BKT:hen on euroalueen toiseksi pienin ja korkoehdot ovat edulliset, yksityisen sektorin velkaantumisen purkaminen on jatkunut – tosin aiempaa hitaampana. Yksityistä kysyntää ei siis ole vauhditettu velanotolla. Luotonanto yksityiselle sektorille on pysynyt maltillisena, ja kiinteän pääoman bruttomuodostus jopa väheni vuonna 2012. Edellisissä suosituksissa painotettiin tarvetta vahvistaa potentiaalisen kasvun kotimaisia lähteitä, kun otetaan huomioon väestönkehityksen epäsuotuisat näkymät. Saksan ulkoisen rahoitusaseman kehitystä on syytä tutkia tarkemmin, jotta saataisiin parempi käsitys eräiden kotimaisten tekijöiden (muun muassa rahoitusvirtojen) merkityksestä säästämisen ja investointien alakohtaiselle suhteelle ja vaihtotaseen kehitykselle. Yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi heikkeni vuosina 2010–2012 euron nimellisen valuuttakurssin heikkenemisen seurauksena lähinnä suhteessa euroalueen ulkopuolisiin maihin mutta ei niinkään suhteessa muihin euroalueen maihin. Tämä on osaltaan parantanut saksalaisten yritysten kilpailukykyä suhteessa niiden euroalueen ulkopuolella toimiviin kilpailijoihin. Työmarkkinakehityksen ollessa vahvaa ja palkkojen noustessa yksikkötyökustannukset kasvavat edelleen voimakkaammin kuin euroalueella keskimäärin, kun tuottavuuden kasvukin on verraten vähäistä. Tähän liittyvä reaalisen efektiivisen valuuttakurssin vahvistuminen on kuitenkin paljon vähäisempää kuin kriisiä edeltäneinä kymmenenä vuotena. Julkisyhteisöjen sektorin velka ylittää ohjeellisen kynnysarvon, mutta sen odotetaan supistuvan vuoden 2013 tasosta. Asuntojen hinnat ovat nousseet pääosin maltillisesti, mutta joillakin kaupunkialueilla nousu on ollut jyrkempää. Komissio katsoo, että epätasapainon olemassaolon arvioimiseksi on hyödyllistä tehdä vielä perusteellinen analyysi.

· Viro: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Virossa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyssä tulostaulussa ulkomaista nettovarallisuusasemaa koskeva indikaattori on edelleen ohjeellista kynnysarvoa heikompi, ja myös työttömyyttä koskeva indikaattori ylittää yhä kynnysarvon. Vaikka nettovarallisuusasema on huomattavasti kynnysarvoa heikompi (-54 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2012), kehityksen suunta on parempaan siitä huolimatta, että vaihtotase on lievästi alijäämäinen. Vaihtotaseen alijäämäisyyttä selittää kauppataseen ylijäämän supistuminen, jonka taustalla ovat nimellisten yksikkötyökustannusten kasvusta johtuvat vientiosuuksien menetykset ja kotimaisen kysynnän elpyminen. Koska puolet ulkoisista vastuista muodostuu suorista ulkomaisista sijoituksista, riskit ovat kuitenkin rajalliset. Ulkoisen velan suhteen Virosta on tullut nettovelkoja. Vaikka työttömyysindikaattori ylittää vielä tulostaulun kynnysarvon, työttömyysaste on laskenut nopeasti ja painuu vuoden 2013 loppuun mennessä 9¼ prosenttiin. Pitkäaikaistyöttömyys on kuitenkin edelleen suhteellisen korkealla tasolla, ja myös köyhyyden, syrjäytymisen, vakavan aineellisen puutteen ja alhaisen työssäkäyntiasteen indikaattorit ovat heikot. Yksityisen sektorin velkaantumisaste on jatkanut laskuaan BKT:n vahvan nimelliskasvun myötä, ja vuoden 2012 lopussa se oli 129 prosenttia suhteessa BKT:hen. Yksityisen sektorin velkaantumisen purkaminen on kuitenkin sittemmin lähes pysähtynyt. Suhteellisen suuren velkakannan odotetaan rajoittavan luotonannon kasvua tulevaisuudessa ja jarruttavan tuotannon kasvua keskipitkällä aikavälillä. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Irlanti: Irlanti on toteuttanut makrotalouden sopeutusohjelmaa rahoitustuen avulla joulukuusta 2010 lähtien. Siksi epätasapainon valvonta ja korjaavien toimenpiteiden seuranta on toteutettu makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn sijasta sopeutusohjelman yhteydessä. Ohjelman myötä Irlanti on edistynyt huomattavasti liiallisen epätasapainon korjaamisessa. Päivitetyssä tulostaulussa useat indikaattorit ovat ohjeellisia kynnysarvoja heikompia: negatiivinen ulkoinen nettovarallisuusasema, reaalisen efektiivisen valuuttakurssin aleneminen, vientimarkkinaosuuksien menetykset, yksityisen ja julkisen sektorin velka sekä työttömyys. Ulkoisista epätasapainotekijöistä vaihtotase on ollut ylijäämäinen vuodesta 2010, mutta ulkoinen nettovarallisuusasema ei ole vielä parantunut. Syynä ovat lähinnä arvostusvaikutukset, vaikka ne ovatkin sinänsä merkki luottamuksesta talouteen. Lisäksi ulkoisiin vastuisiin liittyvien riskien tarkastelussa on syytä pitää mielessä yhteys mittaviin suoriin ulkomaisiin sijoituksiin. Yksikkötyökustannusten supistuminen ja reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen ovat korjanneet nopean kasvun kauden vääristymät ja johtaneet kilpailukyvyn paranemiseen. Tämän seurauksena markkinaosuuksien menettäminen hidastui vuonna 2012. Markkinaosuuksien menettäminen liittyi tavaraviennin koostumuksen voimakkaaseen muutokseen, kun keskeisten vientilääkkeiden patenttisuoja päättyi ja viennin painopiste alkoi siirtyä palveluihin. Sisäisistä epätasapainotekijöistä asuntojen hinnat, jotka laskivat viitenä peräkkäisenä vuotena ja ovat nyt useilla mittareilla arvioiden alihinnoiteltuja, ovat nyt vakiintuneet tai alkaneet nousta hiukan. Vaikka yksityisen sektorin velka ylittää edelleen kynnysarvon, velkaantumisen purkamisessa on edistytty hyvin huolimatta käytettävissä olevien tulojen huomattavasta supistumisesta. Samaan aikaan pankit ovat joutuneet lisäämään toimiaan järjestämättömien lainojensa vähentämiseksi muun muassa toteuttamalla kestäviä ratkaisuja asuntolainojen maksurästien hoitamiseen. Ohjelmassa myös arvioidaan kokonaisvaltaisesti pankkien taseiden vakautta. Mikäli sovittuja finanssipoliittisia tavoitteita noudatetaan tinkimättä, arvioiden mukaan julkisen sektorin velka suhteessa BKT:hen saavuttaa huippunsa vuonna 2013 mutta alkaa sen jälkeen supistua. Työttömyysaste oli korkeimmillaan 15 prosenttia vuoden 2012 alkupuolella. Vaikka se ylittää edelleen kynnysarvon, se on supistunut vuoden 2012 puolivälistä lähtien ja oli 13¼ prosenttia syyskuussa 2013. Pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyys on kuitenkin edelleen erityisen polttava ongelma, ja köyhyys ja syrjäytyminen ovat lisääntyneet selvästi viime vuosina. Meneillään oleva rahoitustuki- ja sopeutusohjelma on auttanut vähentämään makrotalouden epätasapainoa ja hallitsemaan siihen liittyviä riskejä. Irlannin asemaa makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä arvioidaan, kun ohjelma on päättynyt.

· Espanja: Komissio katsoi huhtikuussa 2013, että Espanjan makrotaloudessa oli epätasapainoa. Erityisesti hyvin suuri kotimainen ja ulkomainen velkataakka aiheutti edelleen riskejä talouskasvulle ja rahoitusvakaudelle.[22] Vaikka talouden tasapainottaminen jatkui, tarvittavien muutosten suuruus ja työttömyyden sekä julkisen velan kasvuun liittyvät lisäongelmat vaikeuttivat merkittävästi edistymistä ja edellyttivät poliittisten toimien jatkamista. Päivitetyssä tulostaulussa useat indikaattorit – negatiivinen ulkoinen nettovarallisuusasema, reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen, vientimarkkinaosuuksien menetykset, yksityisen ja julkisen sektorin velka sekä työttömyys – ovat ohjeellisia kynnysarvoja heikompia. Vaihtotasetta koskeva indikaattori on painunut alle kynnysarvon viennin vankan kasvun ja tuonnin supistumisen aiheuttaman merkittävän korjausliikkeen seurauksena. Vuonna 2013 vaihtotase muuttuu ylijäämäiseksi, ja ylijäämän odotetaan kasvavan ensi vuonna. Negatiivisen ulkoisen nettovarallisuusaseman kehitys ei kuitenkaan ole vielä vakautunut. Varallisuusaseman heikkeneminen vuonna 2012 johtui pääaisassa arvostusvaikutuksista, joita voidaan sinänsä pitää merkkinä luottamuksesta talouteen. Kilpailukyvyn palautuminen nopeutui vuonna 2012, kun yksikkötyökustannusten pieneneminen sai tukea paitsi tuottavuuden vahvasta kohenemista (tosin pitkälti irtisanomisten ansiosta) myös maltillisesta palkkakehityksestä. Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on kohentunut kumulatiivisesti ohjeellista kynnysarvoa enemmän, mikä kumoaa aiempina tarkastelujaksoina tapahtuneen vahvistumisen vaikutusta. Vientimarkkinaosuuksia on edelleen menetetty, mutta suhteellinen heikkeneminen on maltillisempaa kuin muissa kehittyneissä talouksissa. Julkisen velan määrä kasvaa nopeasti julkisen talouden alijäämien, pankkien pääomittamisen sekä tavaran- ja palveluntoimittajille suoritettujen maksurästien vuoksi. Velkaantumisen purkaminen on jatkunut yksityisellä sektorilla pääasiassa siten, että luottoja on maksettu takaisin. Kotitalouksien velkaantumisen purkaminen on sujunut hieman hitaammin kuin yritysten, sillä kotitalouksien velat ovat pääasiassa asuntolainoja, joiden juoksuajat ovat pidempiä kuin yrityslainojen. Kotitaloudet myös turvautuvat yrityksiä vähemmän maksukyvyttömyysmenettelyihin. Asuntomarkkinoiden korjausliike on nopeutunut, mikä johtuu myymättä olevien kiinteistöjen suuresta määrästä ja perustekijöiden heikkoudesta. Kriisin yhteiskunnalliset kustannukset näkyvät yhä selvemmin. Pitkäaikais- ja nuorisotyöttömien osuus on suuri, yhä useampien kotitalouksien työssäkäyntiaste on erittäin alhainen ja tulot supistuvat, mikä vaatii veronsa ja johtaa köyhyyden ja syrjäytymisen yleistymiseen. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu liiallinen epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, missä määrin makrotalouden riskit ovat jatkumassa, sekä seurata edistymistä epätasapainon purkamisessa.

· Ranska: Komissio katsoi huhtikuussa 2013, että Ranskan makrotaloudessa oli epätasapainoa, ja totesi määrätietoisten poliittisten toimien olevan tarpeen. Epätasapaino liittyi erityisesti vaihtotaseen ja kilpailukyvyn heikkenemiseen sekä suureen julkisyhteisöjen velkaan. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vientimarkkinaosuuksien menetykset sekä yksityisen ja julkisen sektorin velka ylittivät ohjeelliset kynnysarvot viimevuotiseen tapaan, ja nyt myös reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen oli kynnysarvoa voimakkaampaa. Tulostaulun perusteella maalla on edelleen sekä ulkoisia että sisäisiä haasteita. Ranskan vientimarkkinaosuudet taantuvat edelleen, joskin hieman vähemmän kuin koko EU:n (tai euroalueen) osuudet. Markkinaosuuksien menetykset näkyvät vaihtotaseen heikkenemisenä sekä negatiivisena ulkoisena nettovarallisuusasemana, joskin molemmat indikaattorit ovat pysyneet selvästi alle kynnysarvojensa. Tilanne on heikentynyt huolimatta reaalisten efektiivisen valuuttakurssin heikkenemisestä ja yksikkötyökustannusten suhteellisen maltillisesta kehityksestä, mikä korostaa entisestään kilpailukyvyn heikkoutta. Aiemmissa analyyseissa onkin kiinnitetty huomiota siihen, että ranskalaisyritysten heikko kannattavuus haittaa niiden investointi- ja innovointivalmiuksia ja siten myös kilpailukykyä. Yritysten huono kannattavuus heikentää myös niiden velanpurkumahdollisuuksia, mikä osaltaan lisää yksityisen sektorin velkaantuneisuutta. Kotitalouksien velkaantuneisuus on kuitenkin edelleen verrattain vähäistä, joskin käytettävissä olevien tulojen väheneminen työttömyyden lisääntyessä nakersi kotitalouksien luottokelpoisuutta. Yksityisen sektorin velan kasvua voidaan pitää huolestuttavana, sillä julkisen sektorin velkaantuneisuus kasvaa. Julkisen talouden velkasuhde on tällä hetkellä lähes 90 prosenttia. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia epätasapainon jatkumiseen liittyviä riskejä.

· Kroatia liittyi EU:hun 1. heinäkuuta 2013. Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun indikaattoreista ulkoinen nettovarallisuusasema, vientimarkkinaosuuksien menetykset ja työttömyysaste ovat ohjeellisia kynnysarvoja heikommat. Negatiivinen ulkoinen nettovarallisuusasema (lähes ‑90 prosenttia suhteessa BKT:hen) johtuu pääasiassa vaihtotaseen alijäämien kasautumisesta ennen maailmanlaajuista kriisiä. Kriisin aikana vaihtotase on vähitellen korjautunut, ja vuonna 2012 se oli lähes tasapainossa. Korjautumisen taustalla oli suurelta osin kotimaisen kysynnän vaimeus, sillä vientitulos on ollut heikko. Yksikkötyökustannusten kasvu sekä erikoistuminen epäsuotuisiin vientituotteisiin ja ‑kohteisiin ovat johtaneet vientimarkkinaosuuksien huomattavaan supistumiseen. Mittava pääomantuonti kriisiä edeltäneenä aikana kerrytti yksityisen sektorin velkakantaa, joskin yksityisen sektorin velkasuhteen kehitys on ollut taittumassa, ja vuoden 2012 lopussa velkasuhde alitti hienokseltaan ohjeellisen kynnysarvon. Järjestämättömien lainojen osuus on kasvanut merkittävästi vuodesta 2008 lähtien. Kyse on pääasiassa yrityslainoista, mutta kehitykseen on vaikuttanut myös Sveitsin frangin määräisiä lainoja ottaneiden kotitalouksien velanhoitokulujen kasvu. Tarve purkaa velkaantumista heikentää talouden elpymisnäkymiä. Samaan aikaan julkisen sektorin velka on kasvanut nopeasti talouden supistuessa ja merkittävien finanssipoliittisten vakauttamistoimien puuttuessa. Lisäksi valtionyritysten velkataakasta aiheutuu valtiolle ehdollisia vastuita. Sääntelytaakka sekä riittämätön kilpailu monilla talouden toimialoilla haittaavat edelleen vakavasti kasvua ja työpaikkojen luomista. Pitkittynyt taantuma sekä työmarkkinoiden jäykkyydet ja sosiaaliturvan pullonkaulat ovat johtaneet työllisyyden vähenemiseen (ensisijaisesti yksityisellä sektorilla). Työttömyysaste on noussut huomattavasti, ja vuonna 2012 se oli lähes 16 prosenttia. Erityisen suuri ongelma on nuorten työttömyysaste, joka on yli 40 prosenttia. Pitkäaikaistyöttömien suuri osuus kertoo rakenteellisista ongelmista. Köyhyysuhasta kärsivien osuus on suurimpia EU:ssa, ja se kasvaa edelleen. Komissio katsoo, että epätasapainon olemassaolon arvioimiseksi on hyödyllistä tehdä vielä perusteellinen analyysi.

· Italia: Komissio katsoi huhtikuussa 2013, että Italian makrotaloudessa oli epätasapainoa, ja totesi määrätietoisten poliittisten toimien olevan tarpeen. Epätasapaino liittyi erityisesti maan vientitulokseen ja kilpailukyvyn rapautumiseen sekä julkisen sektorin suureen velkaantuneisuuteen. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vientimarkkinaosuuksien menetykset, reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen sekä julkinen velka ovat ohjeellista kynnysarvoaan suuremmat. Markkinaosuuksien menetykset ylittävät kynnysarvon merkittävästi, eikä vientitulos pärjää vertailussa muiden kehittyneiden talouksien viennille. Vienti euroalueen ulkopuolelle hyötyi vuoden 2012 puoliväliin saakka reaalisen efektiivisen valuuttakurssin merkittävästä heikkenemisestä, joka johtui pääasiassa euron nimellisen valuuttakurssin heikkenemisestä. Tuottavuuden kehno kehitys kuitenkin nostaa jatkuvasti nimellisiä työvoimakustannuksia, jotka nousivat vuonna 2012 enemmän kuin valtaosassa kauppakumppanimaista. Vaihtotase on korjautunut pääasiassa kotimaisen kysynnän vähenemisen ja etenkin investointien rajun supistumisen myötä, ja vaihtotaseen ennustetaan kääntyvän ylijäämäiseksi vuonna 2013. Sisäisistä tekijöistä Italian merkittävänä heikkoutena on edelleen suuri julkisen sektorin velka, varsinkin kun otetaan huomioon kasvunäkymien heikkous. Julkisen talouden velkasuhde kasvoi 127 prosenttiin vuonna 2012 talouden supistumisen ja korkomenojen lisääntymisen vuoksi. Perusylijäämä (2½ suhteessa BKT:hen) kuitenkin lievensi velkasuhteen kasvua. Suuren perusylijäämän saavuttaminen ja ylläpitäminen on jatkossakin olennaisen tärkeää, jotta velkasuhde saadaan tasaisesti supistumaan. Yksityisen sektorin velkaantuneisuus jää alle kynnysarvon, ja velkaantuneisuus on keskittynyt yrityssektorille. Yrityslainat muodostavat valtaosan myös järjestämättömistä lainoista, jotka ovat lisääntyneet voimakkaasti pitkittyneen taantuman vuoksi. Työttömyysindikaattori (kolmen vuoden keskiarvo) jää yhä alle kynnysarvon, mutta vuonna 2012 työttömyys kasvoi huomattavasti (lähes 11 prosenttiin) ja kasvu on jatkunut myös vuonna 2013 (elokuussa työttömyysaste oli 12¼ prosenttia). Nuorison työttömyysaste on erittäin korkea ja vailla työ- tai opiskelupaikkaa olevien nuorten osuus hyvin suuri. Köyhyys ja syrjäytyminen (erityisesti vakava aineellinen puute) ovat yleistyneet selvästi. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia epätasapainon jatkumiseen liittyviä riskejä.

· Latvia: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Latviassa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista ulkomainen nettovarallisuusasema ja työttömyys ovat ohjeellista kynnysarvoa heikommat. Molemmat indikaattorit kehittyvät kuitenkin oikeaan suuntaan, ja kohentuminen on nopeaa. Ulkoinen rahoitusasema on vakaa, sillä kilpailukykyindikaattorien ja vientimarkkinaosuuksien paraneminen jatkuu ja vaihtotaseen alijäämä on pieni ja sen kehitys vakautunut. Negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema on yhä kynnysarvoa heikompi, mutta suuri osa ulkoisista vastuista muodostuu suorista ulkomaisista sijoituksista, joista aiheutuu makrotaloudelle pienempiä riskejä kuin varsinaisesta velasta. Ulkomainen velka supistuu ja ulkoinen nettovarallisuusasema kohenee verrattain nopeasti, ja myönteisen kehityksen odotetaan jatkuvan ennustejakson loppuun saakka. Sisäisistä indikaattoreista julkisyhteisöjen velka jää edelleen merkittävästi alle kynnysarvon, ja julkisen talouden velkasuhteen ennustetaan supistuvan alle 40 prosenttiin vuonna 2015, jolloin Latvian on määrä olla maksanut takaisin ¾ sille vuosina 2009–2011 maksetuista EU:n lainoista. Myös yksityisen sektorin velkataakka on kynnysarvoa pienempi. Asuntohintojen ja luotonannon kehitys elpyy vähitellen kriisin aikaisesta rajusta korjausliikkeestä. Keskipitkällä aikavälillä ei odoteta suuria heilahduksia, sillä velkaantumisen purkamisen arvioidaan jatkuvan kotitaloussektorilla. Työttömyysindikaattori (kolmen vuoden keskiarvo) on kohentunut vain aavistuksen, mutta aivan viimeaikainen kehitys työmarkkinoilla on ollut myönteisempää ja työttömyys vähenee nopeasti. Työttömyysasteen odotetaan painuvan alle EU:n keskiarvon vuonna 2014 ja alle 10 prosenttiin vuonna 2015. Köyhiä ja syrjäytyneitä on edelleen erittäin paljon, mutta myönteinen kehitys työmarkkinoilla on alkanut vauhdittaa heidän määränsä vähenemistä. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Liettua: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Liettuassa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista ulkomainen nettovarallisuusasema ja työttömyys ovat ohjeellista kynnysarvoa heikommat. Ulkomainen nettovarallisuusasema on selvästi negatiivinen, joskin se on vuodesta 2009 lähtien vähitellen kohentunut. Ulkomainen nettovelka on kuitenkin huomattavasti pienempi, sillä ulkoisista vastuista suuri osa muodostuu suorista ulkomaisista sijoituksista. Vaihtotase kääntyi hienokseltaan ylijäämäiseksi vuoden 2013 alkupuoliskolla, mutta sen ennakoidaan muuttuvan uudelleen hieman alijäämäiseksi kotimaisen kysynnän piristymisen myötä. Odotuksena on, että alijäämä rahoitetaan pääasiassa suoriin ulkomaisiin sijoituksiin ja arvopaperisijoituksiin liittyvällä pääomantuonnilla. Vientimarkkinaosuuksien kasvu on jatkunut reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkenemisen ja yksikkötyökustannusten laskun tuella. Yksikkötyökustannukset kuitenkin kääntyivät hiljattain kasvuun palkkojen alkaessa taas nousta. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velkataakka on suhteellisen pieni, samoin kuin julkisen talouden velka. Julkisen velan odotetaan lisäksi alkavan supistua lähivuosina. Yrityslainakanta kääntyi kasvuun, minkä vuoksi velkaantumisen purkaminen yksityisellä sektorilla hidastui. Asuntohinnat ovat pysyneet verrattain vakaina viime vuosina. Työttömyys on vähentynyt merkittävästi, ja työttömyysasteen odotetaan painuvan alle 11 prosenttiin vuonna 2014. Köyhiä ja syrjäytyneitä on edelleen erittäin paljon, mutta myönteinen kehitys työmarkkinoilla vauhdittaa heidän määränsä vähenemistä. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Luxemburg: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Luxemburgissa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vaihtotaseen ylijäämä, yksikkötyökustannukset, yksityisen sektorin velka ja vientimarkkinaosuuksien menetykset ylittävät ohjeellisen viitearvonsa. Vaihtotaseen erittäin suuresta ylijäämästä huolimatta kauppataseessa on jatkuva alijäämä, joka oli nyt ennätyksellisen suuri. Viime aikoina myös vientimarkkinaosuuksien menetykset ovat aiheuttaneet huolta, ja maa onkin menettänyt markkinaosuuksia palvelujen (pääasiassa rahoituspalvelujen) alalla vuodesta 2007. Lisäksi nimelliset yksikkötyökustannukset ovat vuodesta 2008 lähtien nousseet huomattavasti nopeammin kuin euroalueella yleensä, ja niiden nousu ylittää kynnysarvon huolimatta viimeaikaisista toimista palkkakehityksen hillitsemiseksi. Yksikkötyökustannusten nousu on heikentänyt kotimaisen elinkeinoelämän kilpailuasemaa. Yksityisen sektorin (pääasiassa finanssialan ulkopuolisten yritysten) suuri velkaantuneisuus lisää yritysten haavoittuvuutta. Se saattaa johtua osaksi siitä, että verolainsäädännössä suositaan velkarahoitusta oman pääoman ehtoisen rahoituksen kustannuksella. Rahoitusalan tilanne on edelleen yleisesti ottaen vakaa. Finanssikriisi on kuitenkin heikentänyt rahoitusalan kasvupotentiaalia, mikä nostaa esiin huolia alan kehityksen vaimenemisen vaikutuksista paitsi työllisyyteen myös julkisen talouden kestävyyteen, kun otetaan huomioon myös väestön ikääntyminen. Komissio katsoo, että epätasapainon olemassaolon arvioimiseksi on hyödyllistä tehdä vielä perusteellinen analyysi.

· Unkari: Komissio katsoi huhtikuussa 2013, että Unkarin makrotaloudessa oli epätasapainoa, ja totesi määrätietoisten poliittisten toimien olevan tarpeen. Erityisesti hyvin negatiivinen ulkoinen nettovarallisuusasema on huolestuttava, sillä se on suurempi kuin maan vuotuinen BKT. Päivitetyssä tulostaulussa indikaattori ylittääkin ohjeellisen kynnysarvon jatkuvasti erittäin selvästi. Muista indikaattoreista vientimarkkinaosuuksien menetykset, julkinen velka ja työttömyys ovat niin ikään edelleen kynnysarvoa suuremmat. Ulkoiseen epätasapainoon vaikuttavista tekijöistä jatkuva suuri vaihtotaseen ylijäämä on edistänyt ulkoisen nettovarallisuusaseman kohentumista vuodesta 2009. Ylijäämien taustalla on kuitenkin pitkään jatkunut kotimaisen kysynnän vaimeus, sillä vientitulokset ovat olleet heikkoja. Vientimarkkinaosuuksien rapautuminen on nopeutunut, vaikka kustannuskilpailukyvyn heikkenemisestä ei ole selviä merkkejä. Kehitys kyseenalaistaakin ulkoisen epätasapainon korjautumisen kestävyyden. Sisäisten epätasapainotekijöiden suhteen on jäljellä merkittäviä heikkouksia huolimatta ulkoisen rahoitusaseman voimakkaasta korjausliikkeestä, joka johtuu yksityisellä ja julkisella sektorilla meneillään olevasta velkaantumisen purkamisesta. Luotonanto yrityksille on supistunut nopeasti, ja kun politiikkaankin liittyy epävarmuutta, investointien määrä on supistunut historiallisen alhaiselle tasolle, mikä saattaa murentaa kasvupotentiaalia. Nimellisten asuntohintojen jatkuva lasku sekä rahoitusalan liialliset rasitteet haittaavat talouden lainansaannin normalisoitumista ja muodostavat uhan rahoitusvakaudelle. Julkisyhteisöjen velka on pienentynyt hienokseltaan, mutta se ylittää kynnysarvon edelleen merkittävästi. Kun talouden kasvupotentiaali on lisäksi heikko, Unkarin julkinen talous on haavoittuvainen, minkä vuoksi valtion rahoituskustannukset ovat verrattain suuret. Työttömyysaste ylittää kynnysarvon. Ongelmallista on, että nuorisotyöttömyys ja vakava aineellinen puute ovat lisääntyneet huomattavasti kriisin aikana. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia epätasapainon jatkumiseen liittyviä riskejä.

· Malta: Huhtikuussa 2013 komissio katso, että Maltan makrotaloudessa oli epätasapainoa, joka johtuu rahoitusalan merkittävästä altistumisesta kiinteistömarkkinoiden riskeille sekä julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä uhkaavista riskeistä. Päivitetty tulostaulu osoittaa tilanteen kohentuneen monessa suhteessa, mutta reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkenemistä sekä yksityisen ja julkisen sektorin velkaa koskevat indikaattorit ylittävät edelleen kynnysarvon. Talouden ulkoinen rahoitusasema on parantunut, vaihtotaseen alijäämä alittaa nyt kynnysarvon ja ulkoinen nettovarallisuusasema on aiempaa selvemmin positiivinen. Kehitystä tuki se, että reaalinen efektiivinen valuuttakurssi heikkeni alempaa kynnysarvoa enemmän suureksi osaksi euron nimellisen valuuttakurssin heikkenemisen vuoksi. Vientimarkkinaosuuksien menettäminen viime vuosina saattaisi kuitenkin olla merkki kilpailukyvyn heikkenemisestä, vaikka viiden vuoden muutosta mittaava kilpailukykyindikaattori onkin yhä kynnysarvon paremmalla puolella. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velka ylittää edelleen kynnysarvon, joskin yksityisen sektorin taseen saamispuoli vaikuttaa terveeltä. Myös julkisen talouden velka ylittää kynnysarvon, ja jatkuvien alijäämien vuoksi se on kasvussa. Toimia on kuitenkin jatkettava, jotta väestön ikääntymisestä aiheutuvat riskit julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydelle voidaan pitää hallinnassa. Asuntomarkkinoiden kehitys vaikuttaa vakautuneen, mutta sitä on edelleen syytä seurata, kun otetaan huomioon kytkökset kotimaiseen pankkialaan. Lainatappiovarauspolitiikan lujittamiseksi tarvitaan konkreettisia toimia, sillä järjestämättömien lainojen määrä on jatkanut kasvuaan vuoden 2013 alkupuoliskolla. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Alankomaat: Huhtikuussa 2013 komissio katsoi, että Alankomaiden makrotaloudessa oli epätasapainoa, joka liittyi varsinkin asuntomarkkinoiden korjausliikkeen jatkumiseen sekä kotitaloussektorin suureen velkaantuneisuuteen. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista yhä suureneva vaihtotaseen ylijäämä, reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen, vientimarkkinaosuuksien menetykset sekä yksityisen ja julkisyhteisöjen velka ylittävät ohjeellisen kynnysarvonsa. Ulkoisista tekijöistä jatkuva suuri vaihtotaseen ylijäämä johtuu pääasiassa kauppataseen – myös jälleenviennin ja kaasunviennin – ylijäämästä. Ylijäämä on tuntuvasti kynnysarvoa suurempi, sillä runsaita säästöjä ei saada kokonaisuudessaan kanavoitua kotimaisiin investointeihin. Ylijäämä saattaa jatkossa vielä kasvaa, sillä velkaantumisen purkaminen jatkuu kotitaloussektorilla (kotitalouksien suurta velkataakkaa on edelleen tarpeen keventää) ja investoinnit ovat suhdannekehityksen vuoksi vaimeita etenkin rakennusalalla. Kotimaassa tuotettujen tavaroiden ja palvelujen kilpailukyvyn jonkinasteista heikentymistä on suurelta osalta kompensoinut jälleenviennin vahva kehitys. Vientimarkkinaosuuksien menetykset ovat samaa luokkaa kuin muissa kehittyneissä talouksissa yleisesti. Talouskehitystä uhkaavat riskit liittyvät pääasiassa asuntomarkkinoihin sekä kotitalouksien suureen velkataakkaan. Kotitalouksien asuntolainat ovat suuria käytettävissä oleviin tuloihin nähden, mikä johtuu luotonsaannin helppoudesta sekä suuria asuntolainoja suosivista verokannustimista. Asuntohinnat ovat laskeneet kriisin alusta lähtien, mutta nyt on nähtävissä ensimmäisiä merkkejä laskun taittumisesta. Lisäksi viimeaikaiset politiikkamuutokset, kuten muutokset asuntolainojen verotuskohtelua koskevaan lainsäädäntöön, siirtyminen pelkkää koronmaksua edellyttävistä asuntolainoista annuiteettilainoihin ja luototusasteen asteittainen alentaminen, voivat auttaa vähitellen pienentämään kotitalouksien velkaa ja vähentää rahoitusalan haavoittuvuutta keskipitkällä aikavälillä. Meneillään oleva kotitalouksien velkaantumisen purkaminen (velan suhde BKT:hen onkin pienentynyt jo muutaman vuosineljänneksen ajan) sekä työttömyyden ja käytettävissä olevien tulojen kielteiset kehitysnäkymät jarruttavat yksityistä kulutusta. Kehityksen vaikutusta rahoitusalaan on tarpeen analysoida tarkemmin. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Itävalta: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Itävallassa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vientimarkkinaosuuksien menetykset sekä yksityisen ja julkisen sektorin velka ovat ohjeellista kynnysarvoaan suuremmat. On myös merkkejä siitä, että asuntohintojen voimakas nousu vuonna 2012 oli jo lähellä ohjeellista kynnysarvoa tai jopa ylitti sen. Markkinaosuuksien menetykset johtuvat pääasiassa euroalueelle suuntautuvan viennin supistumisesta vuosina 2007–2010. Tuoreemmat vientitulokset kuitenkin vastaavat kutakuinkin EU:hun kuuluvien kauppakumppanien tuloksia, ja pitkälle yhdentyneet toimitusketjut Saksassa ja Keski-Euroopassa ovat avuksi. Ulkoinen rahoitusasema ei juurikaan kärsinyt markkinaosuuksien menetyksestä, ja investointien piristyessä vaihtotaseen ylijäämä vakautui kohtuulliselle tasolle. Ulkoinen nettovarallisuusasema on lähes tasapainossa. Myöskään reaalista efektiivistä valuuttakurssia ja yksikkötyökustannuksia koskevat indikaattorit eivät viittaa kustannuskilpailukykyongelmiin. Markkinaosuuksien menetykset voivat kuitenkin olla merkki siitä, että talouden innovointikykyä on tarpeen hyödyntää nykyistä paremmin. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velan suhde BKT:hen on ylittänyt kynnysarvon vuodesta 2007, jolloin finanssialan ulkopuoliset yritykset siirtyivät heikon talouskasvun myötä rahoituksenhankinnassaan osaksi oman pääoman ehtoisesta rahoituksesta pitkäaikaiseen velkarahoitukseen. Nyt yksityisen sektorin velkasuhde on vähitellen pienenemässä. Yksityisen sektorin luottokanta kasvaa edelleen, joskin maltillisesti. Julkisen talouden velka ylittää yhä kynnysarvon, mutta se ei ole kasvanut merkittävästi kriisin aikana ja sen ennustetaan alkavan supistua vuonna 2014. Jatkossa julkiseen talouteen saattaa kohdistua riskejä, jotka liittyvät viiveisiin kansallistettujen pankkien uudelleenjärjestelyissä. Julkisyhteisöjen ja rahoitusalan välinen negatiivinen kierre vaikuttaa pysyvän aisoissa, joskin pankkien toimintaa keskieurooppalaisissa naapurimaissa on tarpeen seurata jatkossakin. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Puola: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Puolassa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vaihtotase ja negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema ovat ohjeellista viitearvoa heikommat. Vaihtotaseen alijäämä ylittää viitearvon hienokseltaan. Sitä on vuodesta 2004 lähtien rahoitettu pitkälti suoriin ulkomaisiin sijoituksiin liittyvällä pääomantuonnilla. Alijäämän ennustetaan supistuvan huomattavasti vuonna 2013 kauppataseen kohentuessa voimakkaasti. Kehitystä tukevat sekä suhdannetekijät (kotimaisen kysynnän heikkous jarruttaa vientiä) että muut kuin suhdannetekijät (EU:n ulkopuolelle suuntautuvan viennin monipuolistuminen kompensoi osittain viimeaikaisia vientimarkkinaosuuksien menetyksiä). Vaihtotaseen vahvistumiseen vaikuttavat todennäköisesti myös nimellisen valuuttakurssin heikkeneminen sekä työmarkkinatilanteen heikkoudesta johtuva nimellisten yksikkötyökustannusten hillitty kehitys. Vaikka negatiivinen ulkoinen nettovarallisuusasema on kynnysarvoa heikompi, ulkomaista nettovelkaa on vain vähän. Valtion kasvava riippuvuus ulkomaisista velkainstrumenttien haltijoista (mitä ilmoitetut eläkejärjestelmäuudistukset vielä kärjistävät) saattaa kuitenkin aiheuttaa riskejä. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velka suhteessa BKT:hen on edelleen maltillisissa rajoissa. Valuuttamääräisten asuntolainojen osuus, jonka suuruutta pidettiin keskeisenä taloutta uhkaavana riskinä, on supistumassa. Tämä johtuu siitä, että uusien valuuttamääräisten lainojen tarjonta pysäytettiin vuosina 2011–2012. Asuntohinnat ovat laskeneet jatkuvasti (joskin maltillisesti) vuodesta 2008 lähtien, ja vaikutukset rahoitusalaan ovat olleet rajallisia. Palkkakehityksen maltillisuus ja työmarkkinojen sääntelyn joustavuus lievensivät työttömyysasteen nousua vuonna 2012 ja vuoden 2013 alkupuoliskolla talouskehityksen hidastuessa tuntuvasti. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Slovenia: Huhtikuussa 2013 komissio katsoi, että Sloveniassa oli liiallinen makrotalouden epätasapaino[23]. Epätasapainon taustalla oli erityisesti yritysten taseiden heikkoudesta johtuvia rahoitusvakautta uhkaavia riskejä, ja sitä pahensivat työ- ja pääomamarkkinoiden jäykkyydet sekä valtion korkea omistusaste, joka rajoittaa talouden sopeutumiskykyä. Päivitetyssä tulostaulussa ulkomaista nettovarallisuusasemaa sekä vientimarkkinaosuuksien menetyksiä kuvaavat indikaattorit ovat ohjeellisia kynnysarvoja heikommat. Ulkoisista tekijöistä vaihtotase on korjautunut voimakkaasti, ja se on nyt lievästi ylijäämäinen. Syynä on pääasiassa kotimaisen kysynnän heikkous ja erityisesti investointien supistuminen. Ulkoinen nettovarallisuusasema kuitenkin heikkeni edelleen, mikä johtui ensisijaisesti arvostusvaikutuksista. Yksikkötyökustannukset ovat vakautuneet kasvettuaan vahvasti vuoteen 2009 saakka. Vientimarkkinaosuudet ovat taantuneet selvästi. Viennin kehitys on merkittävästi heikompaa kuin kehittyneissä talouksissa, ja tässä suhteessa Slovenia poikkeaa selvästi muista EU:n uudehkoista jäsenvaltioista. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velkataakka on keventynyt, kun sekä kotitalouksien että finanssialan ulkopuolisten yritysten luottokanta on supistunut. Erityisesti yritykset ovat silti hyvin velkaantuneita, vaikka yksityisen sektorin velka jääkin alle kynnysarvon. Kun kotimaiset tulot ja vientitulot ovat heikkoja ja työvoima- ja pääomakustannukset korkeita, yritykset eivät pysty kerryttämään riittävästi kassavirtaa voidakseen ylläpitää käyttöpääomaa ja maksaa pois velkojaan. Asuntomarkkinoilla on alkanut uusi korjausliike, mikä vähentää pankkien hallussa olevien vakuuksien arvoa. Rahoitusalan kokonaisvastuut ovat vähentyneet jo kolmena peräkkäisenä vuotena, sillä yrityssektorin ongelmat heikentävät edelleen pankkien luottosalkkujen laatua. Tämän vuoksi jo ennestään ohuisiin pääomapuskureihin kohdistuu entistä enemmän paineita. Julkinen sektori velkaantuu nopeasti, ja julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen ylittää 60 prosenttia vuoden 2013 loppuun mennessä. Lisäksi pankkeja saattaa yhä olla tarpeen pääomittaa. Työttömyys on jatkanut kasvuaan, mikä on lisännyt sopeutuksen yhteiskunnallisia kustannuksia. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu liiallinen epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, missä määrin makrotalouden riskit ovat jatkumassa, sekä seurata edistymistä epätasapainon purkamisessa.

· Slovakia: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisillä kierroksilla Slovakiassa ei todettu olevan epätasapainoa. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista ulkomainen nettovarallisuusasema ja työttömyysaste ovat ohjeellista kynnysarvoaan heikommat. Vaihtotaseen alijäämää kuvaava indikaattori (kolmen vuoden keskiarvo) on kohentunut, ja se osoittaa enää pientä alijäämää, sillä vaihtotase oli ylijäämäinen vuonna 2012. Tehdasteollisuuden vienti on kehittynyt vahvasti vuonna 2013 ja vuotta 2014 koskevat odotukset ovat hyvät, joten ulkoisen rahoitusaseman odotetaan paranevan entisestään. Ulkoinen nettovarallisuusasema koheni vuonna 2012 tuskin havaittavasti edellisvuodesta. Ulkomaista velkaa on kuitenkin edelleen vähän ja se on pysynyt verrattain vakaana, sillä valtaosa ulkomaisista vastuista on muussa muodossa kuin velkainstrumentteina. Hintakilpailukyvyn kehitys vaikuttaa suotuisalta, sillä reaalista efektiivistä valuuttakurssia kuvaava indikaattori laski, joskin vähemmän kuin useimmissa muissa euroalueen maissa. Indikaattori on pysynyt kynnysarvojen rajoissa. Nimelliset yksikkötyökustannukset ovat laskeneet hieman työn tuottavuuden parantumisen ansiosta. Vientimarkkinaosuuksien kasvu on hidastunut aiempiin vuosiin verrattuna. Yksityisen sektorin velkakehitys on pysynyt vakaana, ja luottokanta on kasvanut maltillisesti. Pankkialan tilanne on vakaa, ja kokonaisvastuut kasvoivat vain hienokseltaan. Julkisen sektorin velka on kasvanut merkittävästi, mutta sekin on edelleen alle kynnysarvon. Asuntohintojen korjausliike on jatkunut: hinnat laskivat jo neljäntenä peräkkäisenä vuotena. Työmarkkinakehityksessä näkyvät sitkeät alueelliset erot talouskasvussa ja työllisyydessä. Kotimaisen talouden ongelmista työttömyys on edelleen polttavin. Suurin osa työttömistä on pitkäaikaistyöttömiä, eli työttömyys vaikuttaisi olevan luonteeltaan rakenteellista eikä suhdanneluonteista, mikä on heikkoustekijä. Myös nuorisotyöttömyys on vakava ongelma, sillä nuorison työttömyysaste on EU-maiden joukossa kuudenneksi korkein. Komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä.

· Suomi: Komissio katsoi toukokuussa 2013, että Suomen makrotaloudessa oli epätasapainoa, joka liittyi erityisesti kilpailukyvyn kehitykseen. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista reaalisen efektiivisen valuuttakurssin heikkeneminen, vientimarkkinaosuuksien menetykset sekä yksityisen sektorin velka ylittävät ohjeellisen viitearvon. Ulkoiset tekijät muodostavat edelleen merkittävimmät ongelmat. Suomen markkinaosuudet ovat kutistuneet jatkuvasti, ja supistumisvauhti on koko EU:n nopein. Markkinaosuuksien menetykset ovat olleet suurempia kuin kehittyneissä talouksissa yleensä. Valtaosa menetyksistä ajoittui vuosille 2009–2010, mutta vientitappiot jatkuvat edelleen. Vaihtotase on perinteisesti ollut ylijäämäinen, mutta vuonna 2011 se muuttui alijäämäiseksi ja heikkeneminen jatkui vuonna 2012. Oma merkityksensä on myös kustannuskilpailukyvyllä, johon yksikkötyökustannusten pitkään jatkunut nopea kasvu on vaikuttanut, joskin indikaattori painui alle kynnysarvon vuonna 2012. Myös ulkomaankauppa on kärsinyt huomattavasti. Yhdenmukaistetulla kuluttajahintaindeksillä deflatoitu reaalinen efektiivinen valuuttakurssi heikkeni vuosina 2009–2012 suureksi osaksi euron nimellisen valuuttakurssin kehitystä seuraillen. Samalla ajanjaksolla reaalinen efektiivinen valuuttakurssi kuitenkin vahvistui hieman muihin euroalueen maihin nähden. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velka suhteessa BKT:hen ylittää edelleen kynnysarvon (velkataakka on suuri erityisesti yrityssektorilla), ja vuonna 2012 velkasuhde kasvoi entisestään osaksi BKT:n supistumisen vuoksi. Rahoitusalan vastuiden kasvu on normalisoitunut, mikä tukee makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisen kierroksen päätelmää, jonka mukaan taustalla olivat Pohjoismaiden rahoitusmarkkinoiden rakenteesta johtuvat ainutkertaiset olosuhteet. Reaalisten asuntohintojen lasku jatkui vuonna 2012, mikä pienentää asuntomarkkinoiden ylikuumenemisen riskiä. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Ruotsi: Huhtikuussa 2012 komissio katsoi, että Ruotsin makrotaloudessa oli epätasapainoa, joka liittyi erityisesti yksityisen sektorin velkaan ja velkaantumisen purkamiseen sekä asuntomarkkinoiden tehottomuustekijöihin. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vaihtotaseen ylijäämä, vientimarkkinaosuuksien menetykset ja yksityisen sektorin velka ovat ohjeellisia kynnysarvoja suuremmat. Ulkoiseen rahoitusasemaan liittyvät indikaattorit osoittavat Ruotsissa eri suuntiin. Vientimarkkinaosuuksien taantuminen hidastui hieman vuosina 2010–2011 mutta nopeutui jälleen vuonna 2012, ja ohjeellinen kynnysarvo ylittyy selvästi. Ruotsi on menettänyt markkinaosuuksia myös kehittyneisiin talouksiin verrattuna, joskin vähäisemmässä määrin. Kotimainen hinta- ja työvoimakustannuskehitys ei riitä täysin selittämään menetyksiä, ja yksikkötyökustannustenkin kasvu on ollut hitaampaa kuin pääasiallisissa kauppakumppanimaissa. Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on kuitenkin vahvistunut vuodesta 2010 lähtien kruunun vahvuuden vuoksi. Ruotsin vaihtotase taas on ollut tuntuvasti ylijäämäinen vuodesta 2011. Sisäisistä epätasapainotekijöistä yksityisen sektorin suureen velkataakkaan on edelleen syytä kiinnittää huomiota. Julkisen talouden velkaa sitä vastoin on verrattain vähän. Yritysten velkataakka on edelleen suuri, vaikka se korjautui jonkin verran vuosina 2009–2012. Myös kotitalouksilla on edelleen paljon velkaa, mutta velkaantuminen on tasaantunut sitten vuoden 2010, sillä asuntolainojen luototusasteelle asetettu 85 prosentin yläraja sai luotonannon kasvun hidastumaan. Asuntohinnat ovat korkeat, mutta ne vakautuivat vuosina 2011–2012. Eräistä viimeaikaisista toimista huolimatta asuntomarkkinat ovat edelleen alttiit epäsuotuisalle kehitykselle. Hankalat suunnitteluprosessit, rakennusalan vähäinen kilpailu sekä vuokramarkkinoiden sääntely haittaavat edelleen asuntotuotantoa. Yhdessä velkarahoitusta suosivan asuntoverotuksen kanssa näillä tehottomuustekijöillä on taipumus nostaa asuntohintoja ja lisätä kotitalouksien velkaantumista, mistä aiheutuu riskejä makrotalouden vakaudelle. Yritysten velkataakan odotetaan kevenevän lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä viimeaikaisten yhtiöverouudistusten vuoksi, mutta kotitalouksien velan odotetaan kasvavan ja nimellisten asuntohintojen nousevan maltillisesti. Ruotsin pankkien riskit vaikuttavat yleisesti ottaen olevan hallinnassa, mutta mikäli asuntohinnat laskevat tuntuvasti, luottamuksen katoamisen riski on suurempi kotitalouksien suuren velkataakan vuoksi. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· Yhdistynyt kuningaskunta: Huhtikuussa 2013 komissio katsoi, että Yhdistyneen kuningaskunnan makrotaloudessa on epätasapainoa, joka liittyy erityisesti kotitalouksien velkaan, asuntomarkkinoihin sekä ulkoiseen kilpailukykyyn. Päivitetyn tulostaulun indikaattoreista vientimarkkinaosuuksien menetykset sekä yksityisen ja julkisen sektorin velka ovat ohjeellisia kynnysarvoja suuremmat. Ulkoisista tekijöistä vaihtotasetta kuvaava indikaattori on entisestään heikentynyt (vuonna 2012 alijäämä oli lähes 4 prosenttia), mutta se on edelleen alle kynnysarvon. Alijäämän kasvun taustalla saattavat olla tilapäiset tekijät eli tulotaseen heikkous, öljyntuotannon keskeytyminen sekä kauppakumppanien epäsuotuisa tilanne. Ulkoinen nettovarallisuusasema on edelleen lievästi negatiivinen, joskin se kohentui vuosina 2011–2012. Vientimarkkinaosuuksien taantuminen hidastui vuonna 2012. Ulkomaankaupan kehitys koheni asteittain vuoden 2012 jälkipuoliskolla, mutta Yhdistyneellä kuningaskunnalla on tilanteen parantamisessa vielä merkittäviä haasteita. Esimerkiksi teollisuus- ja kaivostoiminnan tuottavuutta ja muihin tekijöihin kuin hintaan perustuvaa kilpailukykyä on tarpeen parantaa, ja palvelujen viennissä tulisi saavuttaa jälleen kriisiä edeltänyt vahva kehitys. Sisäisistä tekijöistä yksityisen sektorin velka ylittää edelleen huomattavasti kynnysarvon. Velkaantumisen purkaminen etenee erittäin hitaasti sekä kotitalous- että yrityssektorilla, ja luottokanta kasvaa hieman. Kotitalouksien velkaantumisen purkaminen saattaa hidastua, jos asuntojen hinnat nousevat jatkuvan niukan asuntotarjonnan sekä kysyntää todennäköisesti piristävän politiikan vauhdittamina. Tuoreiden tietojen mukaan myönnettyjen asuntolainojen määrä on kasvanut tasaisesti. Lisäksi on merkkejä siitä, että hinnat nousevat koko maassa. Julkisen talouden yhä suurempi velka aiheuttaa edelleen huolta: velka kasvoi tuntuvasti vuosina 2009–2012. Julkisen talouden velkasuhteen odotetaan kasvavan lyhyellä aikavälillä, mutta sen jälkeen sen pitäisi supistua talouskasvun piristyessä, mikäli alijäämät pienenevät. Meneillään oleva taseiden korjausliike rahoitusalalla sekä pienten yritysten jatkuvat luotonsaantivaikeudet voivat jatkossakin jarruttaa talouskasvua. Komissio katsoo, että kun otetaan huomioon myös huhtikuussa havaittu epätasapaino, on hyödyllistä vielä tutkia, onko epätasapaino jatkumassa vai purkautumassa.

· ______________________

Kehys 1: Vaihtotaseen ylijäämien valvonta makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä[24]

Makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä valvotaan paitsi vaihtotaseen alijäämiä myös sen ylijäämiä. Politiikkaa koskevien haasteiden luonne, merkitys ja kiireellisyys saattavat kuitenkin vaihdella merkittävästi sen mukaan, mistä jäsenvaltiosta on kyse. Kun otetaan huomioon maiden heikkoudet ja tarvittavan mukautuksen laajuus, poliittisten toimien tarve on erityisen pakottava niissä jäsenvaltioissa, joilla on ollut jatkuvasti suuri vaihtotaseen alijäämä ja merkittäviä puutteita kilpailukyvyssä. Jatkuvat vaihtotaseen ylijäämät saattavat selittyä talouden perustekijöillä. Jatkuvien suurten ylijäämien taustalla voivat kuitenkin olla myös markkinoiden häiriöt tai kotimaista kysyntää ja investointimahdollisuuksia rajoittavat politiikkalinjaukset. Vaihtotaseen ylijäämät eivät kuitenkaan ole huolestuttavia ulkomaisen velan tai rahoituskapasiteetin kestävyyden kannalta.

Vaihtotaseen ali- ja ylijäämät eivät välttämättä kerro makrotalouden epätasapainosta siinä mielessä, että kyse olisi kehityskuluista, jotka haittaavat tai saattaisivat haitata talouksien moitteetonta toimintaa rahaliitossa tai laajemminkin. Ali- ja ylijäämät ovat maiden välillä tehtävien taloustoimien luonnollinen seuraus. Ali- ja ylijäämät ovat maiden välillä tapahtuvan taloudellisen vuorovaikutuksen luonnollinen seuraus, ja ne osoittavat, missä määrin eri maat velkaantuvat ulkomaille tai lainaavat varojaan muualle maailmaan. Ulkomaisen luotonoton ja ‑annon avulla maat voivat tasoittaa kulutustaan pidemmällä aikavälillä: jos maalla on vaihtotaseen ylijäämä, se siirtää kulutusta nykyhetkestä tulevaisuuteen sijoittamalla varoja ulkomaille. Jos taas maalla on vaihtotaseen alijäämä, se voi lisätä kulutustaan tai investointejaan nykyhetkessä, mutta sen täytyy tulevaisuudessa siirtää tulojaan ulkomaille maksaakseen takaisin ulkomaisen velkansa. Ali- ja ylijäämien taustalla saattaa siis olla yksinkertaisesti se, että säästöjä kohdennetaan tarkoituksenmukaisesti ottaen huomioon maiden väliset erot sijoitusmahdollisuuksissa. Talousnäkymisen erot näkyvät eroina myös säästämiskäyttäytymisessä, sillä suotuisat näkymät vähentävät talouden toimijoiden taipumusta säästää ja edistävät siten alijäämien kertymistä. Erityisesti niissä maissa, joissa väestö ikääntyy nopeasti, voisi olla aiheellista säästää nykyhetkessä (eli ylläpitää ylijäämiä) kulutuksen tasaamiseksi pidemmällä aikavälillä.

Rahaliitossa vaihtotaseen ali- ja ylijäämät ovat osa mukautumisprosessia. Ne tasoittavat epäsymmetrisiä häiriöitä tilanteessa, jossa ei voida harjoittaa itsenäistä rahapolitiikkaa eikä mukauttaa nimellisiä valuuttakursseja. Markkinalähtöiset hinta- ja kustannuskilpailukyvyn muutokset helpottavat mukautumista. Kilpailukyky heikkenee ylikuumenevissa talouksissa, ja se kohenee talouksissa, jotka kärsivät laskusuhdanteesta ja suuresta työttömyydestä. Suhdannevaihteluiden ohella myös rakenteellisilla tekijöillä on vaikutusta. Kiinnikurojamailla, joiden kasvunäkymät ovat muita paremmat, vaihtotase on usein alijäämäinen, sillä maat lainaavat resursseja ulkomailta. Samalla maiden reaaliset valuuttakurssit vahvistuvat trendinomaisesti. Säästöille pyritään saamaan paras mahdollinen tuotto, joten on tavallista, että rahoitusta virtaa EU:n ydintalouksista ääritalouksiin. Ulkoinen epätasapaino voi kuitenkin muodostua ongelmaksi, jos se pääsee juurtumaan joko siksi, että talouden rakenteet muuttuvat, tai siksi, että riskit hinnoitellaan väärin ja odotetut tuotot yliarvioidaan.

Ylijäämiä saattaa aiheutua vääristymistä, jotka johtuvat virheellisistä odotuksista, riskien väärinhinnoittelusta tai markkinoiden vääristymisestä, tai niiden taustalla voivat olla erheelliset politiikkatoimet tai finanssivalvonnan puutteet. Tällaiset markkinoiden tai politiikan epäonnistumiset kertovat huonosta resurssien kohdentamisesta sekä epätasapainon ja heikkouksien kasautumisesta niin ylijäämä- kuin alijäämämaissakin. Resurssien huono kohdentaminen johtaa hyvinvoinnin menetyksiin myös ylijäämäisissä maissa. Tällöin olisi maiden oman edun mukaista pyrkiä supistamaan ylijäämiä poistamalla kotimaista kysyntää heikentäviä esteitä. Eräissä ylijäämäisissä maissa on finanssikriisin aikana kärsitty jatkuvasti suuria arvostustappioita ylimääräisten säästöjen tehottoman sijoittamisen vuoksi, mikä on osoitus siitä, että odotukset tulevista sijoitustuotoista olivat ylimitoitettuja. Se myös viittaa odotettujen kulutusmahdollisuuksien heikkenemiseen ja hyvinvoinnin menetyksiin. Tällaisen tehottomuuden välttämiseksi on tärkeää varmistaa, että rahoitusmarkkinoiden sijoituspäätösten perustana oleviin tuotto-oletuksiin on tehty asianmukaiset riskikorjaukset ja että makrovakausvalvonta on riittävää, jotta voidaan estää riskien liiallinen keskittyminen niin pääoman alkuperä- kuin kohdemaissakin. Yksi riskien keskittymistä kärjistäneistä erityistekijöistä oli se, että heikkouksista kärsivien maiden alijäämiä rahoitettiin pääasiassa velkainstrumentein.

Vaihtotaseen liiallisten ali- ja ylijäämien haittavaikutuksista kärsivät maat itse ja niiden kauppakumppanit. Näin on varsinkin rahaliitossa, jossa yhteistä rahapolitiikkaa ja valuuttakurssia ei voida mukauttaa yksittäisten talouksien sopeutustarpeisiin. Jos suuri osa rahaliiton talouksista lisää säästämistä tai vähentää investointeja, mikä kasvattaa niiden ylijäämiä ja johtaa pääomanvientiin, muualla rahaliitossa alijäämät todennäköisesti suurenevat joko kahdenvälisten rahoitusvirtojen tai yhteisen valuuttakurssin vaikutuksesta. Tällöin euron nimellinen valuuttakurssi yleensä vahvistuu, ellei ylijäämämaiden reaalinen efektiivinen valuuttakurssi samanaikaisesti vahvistu palkkojen ja hintojen suhteellisesti voimakkaamman nousun vuoksi. Tämä voi vaikuttaa kilpailukykyyn ja laskea hintoja muissa alueen talouksissa, erityisesti niissä maissa, joiden viennin kehitykseen hinnat vaikuttavat voimakkaasti. Vaihtotaseen kehitys paitsi koko euroalueella myös yksittäisissä euroalueen maissa on siis merkityksellinen kaikkien kannalta.

On mahdotonta todeta yhden maan alijäämän johtuvan suoraan toisen maan ylijäämästä, mutta ali- ja ylijäämät euroalueella (ja EU:ssa) ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa vilkkaan rajat ylittävän kaupan ja tiiviiden rahoituskytkösten vuoksi. Voidaan etenkin todeta, että ylijäämämaissa kertyneillä säästöillä on rahoitettu euroalueen ääritalouksien alijäämiä. Lisäksi eräiden ydintalouksien kautta on kulkenut suuria rahoitusvirtoja EU:n ulkopuolisilta sijoittajilta EU:n ääritalouksiin. Asianmukainen finanssivalvonta olisi auttanut havaitsemaan ja rajaamaan riskejä, mutta sen puuttuessa seurauksena ovat olleet luotonoton vauhdittama nopea kasvu, säästämisasteen aleneminen ja ylenmääräiset investoinnit tuottamattomaan toimintaan ääritalouksissa sekä riskien liiallinen keskittyminen ydinmaiden rahoitusjärjestelmiin. Maantieteellisten korrelaatioiden analyysi vahvistaa, että EU:ssa yksittäisen maan rahoitustase on todennäköisemmin alijäämäinen, jos sen pääasiallisten rahoituskumppaneiden rahoitustaseessa on ylijäämä, ja päinvastoin. Toisaalta kahdenvälisten kauppasuhteiden välityksellä leviävät parhaiten myönteiset keskinäisvaikutukset sellaisten maiden välillä, jotka ovat tiiviisti mukana toimitusketjuissa: maan ulkomaankauppa on todennäköisemmin ylijäämäinen, jos myös sen tärkeimpien kumppanien ulkomaankauppa on ylijäämäinen. Ei ole näyttöä siitä, että ylijäämämaiden vienti olisi vienyt merkittävässä määrin tilaa äärimaiden vienniltä.

Kysynnän kasvu euroalueen ylijäämämaissa kohentaisi euroalueen syrjäisten talouksien kauppatasetta. Tällaisen kehityksen vaikutusta yli- ja alijäämien tasoittumiseen ja alijäämätalouksien talouskehitykseen ei kuitenkaan pidä yliarvioida. Ensinnäkin on otettava huomioon maantieteelliset ja toimialakytkökset, joiden vuoksi kotimaisen kysynnän kasvu Saksan kaltaisessa merkittävässä ylijäämätaloudessa vaikuttaa selvästi voimakkaammin naapurimaiden (myös ulkomaankaupaltaan ylijäämäisten naapurimaiden) vientiin kuin EU:n ääritalouksien vientiin. Vaikutus voisi kuitenkin olla suurempi, jos kysyntä kasvaisi myös muissa ylijäämäisissä maissa. Toiseksi vaikutus olisi voimakkaampi, jos euron valuuttakurssi heikkenisi samalla kun kysyntä kasvaa (ja kauppatase heikkenee) ylijäämämaissa.

Kehys 2: Mitä epätasapainolla tarkoitetaan?

Makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1176/2011 määritelmän mukaan makrotalouden epätasapaino tarkoittaa ”mitä tahansa sellaiseen makrotalouden kehitykseen johtavaa suuntausta, joka vaikuttaa tai voi vaikuttaa kielteisesti jäsenvaltion talouden, talous- ja rahaliiton tai koko unionin moitteettomaan toimintaan” ja liiallinen epätasapaino ”vakavaa epätasapainoa, mukaan lukien epätasapaino, joka vaarantaa tai uhkaa vaarantaa talous- ja rahaliiton moitteettoman toiminnan”.

Yleisesti ottaen kaikenlaisia poikkeamia toivotusta tilanteesta voidaan pitää epätasapainona. Epätasapaino ei kuitenkaan aina aiheuta huolta eikä edellytä poliittisia toimia, sillä se saattaa olla osa maan talouden sopeutumisprosessia. Epätasapaino edellyttää tarkkaa seurantaa ja mahdollisesti myös toimenpiteitä silloin, kun se liittyy kehitykseen, joka voisi merkittävällä tavalla haitata yksittäisen jäsenvaltion, euroalueen tai EU:n talouden moitteetonta toimintaa. Käytännössä tarkka seuranta on tarpeen tapauksissa, joissa epätasapaino on vaarallisen suuri (esim. suuri velkaantuneisuus) tai se johtuu sellaisesta kestämättömästä kehityksestä (esim. erittäin nopeasta asuntohintojen noususta tai luotonannon kasvusta), joka on vaarassa johtaa äkilliseen voimakkaaseen – ja siksi haitalliseen – mukautukseen. Jatkuva suuri vaihtotaseen alijäämä katsotaan epätasapainoksi, jos on vaarana, että sen seurauksena on kehityksen äkkipysähdys ja sosiaalikustannusten nousu.

Epätasapainon suuruudella tarkoitetaan sitä, missä määrin se haittaa talouskehityksen sujuvuutta ja miten suuri on äkillisen mukautuksen riski (eli mukautuksen toteutumisen todennäköisyys tietyllä aikavälillä). Yleisesti ottaen minkä tahansa talouden muuttujan (tai niiden yhdistelmän) suhteen voidaan arvioida merkittävän muutoksen todennäköisyys tulevalla ajanjaksolla – esimerkiksi todennäköisyys, että vaihtotaseen alijäämä supistuu tai asuntohinnat laskevat prosenttiyksikköinä tietyn verran seuraavan vuoden aikana. Useimmissa tapauksissa huomiota kiinnitetään kuitenkin pääasiassa siihen, miten raju mukautus vaikuttaisi talouskehitykseen ja työllisyyteen.

Teoreettista ja empiiristä tutkimuskirjallisuutta voidaan hyödyntää kartoitettaessa muuttujia, jotka kertovat epätasapainosta. Teoreettisista malleista on ollut apua arvioitaessa, onko kehitys kestämätöntä eli onko siinä kyse epätasapainosta. Empiiristen tutkimusten avulla on voitu parantaa teoreettisia malleja ja nostaa esiin sellaisia muuttujien arvoja, jotka voivat olla osoitus tai viite kestämättömästä kehityksestä. Nämä muuttujat mittaavat epätasapainoa varsin hyvin laadulliselta kannalta, mutta haasteena on tuottaa enemmän määrällisiä arvioita. Laadullisen arvion pohjalta voidaan siis todeta, että jos maassa on jatkuva suuri vaihtotaseen alijäämä tai kehitys on muuten kestämätöntä, edessä on ennen pitkää todennäköisesti raju mukautus. Täsmällistä ajankohtaa tai vaikutusta on kuitenkin paljon vaikeampi määrittää.

Kartoittaessaan mahdollisen epätasapainon riskejä ja valikoidessaan jäsenvaltioita perusteelliseen tarkasteluun komissio on siis noudattanut seuraavia yleisperiaatteita tulostaulun ja sen lisäindikaattorien tulkitsemisessa.

Ulkoisen velan kestävyys: Keskeiset tulostaulun indikaattorit ovat ulkomainen nettovarallisuusasema (kantatiedot) ja vaihtotaseen ali-/ylijäämä (virtatiedot). Huoleen on syytä erityisesti, jos maan ulkomainen nettovarallisuusasema on selvästi negatiivinen ja vaihtotaseessa on suuri alijäämä. Mikäli ulkomainen nettovarallisuusasema on negatiivinen, siitä on eristettävä ulkoinen nettovelka maahan suuntautuvien suorien ulkomaisten sijoitusten huomioimiseksi, sillä kyseisiin vastuisiin liittyy pienempiä riskejä kuin varsinaiseen velkaan.[25] Ylijäämiin ei liity samanlaisia riskejä kuin alijäämiin, mutta nekin voivat merkitä epätasapainoa, jos ylijäämät ovat liiallisia ja aiheutuvat sellaisista markkinoiden tai politiikan vääristymistä, jotka johtavat resurssien huonoon kohdentamiseen ja hyvinvoinnin menetyksiin asianomaisessa maassa tai sen kumppanimaissa.

Ulkomaankaupan kehitys ja kilpailukyky: Tulostaulussa keskeisiä ovat vientimarkkinaosuuksia ja hintakilpailukykyä mittaavat indikaattorit sekä reaaliset efektiiviset valuuttakurssit ja yksikkötyökustannukset. Ulkomaankaupan heikkous ja kilpailukyvyn rapautuminen aiheuttavat huolta jo itsessään ja varsinkin silloin, jos niiden ohella esiintyy ulkoiseen kestävyyteen liittyviä ongelmia, tarvetta parantaa ulkoista suorituskykyä laajamittaisen velkaantumisen purkamisen tukemiseksi tai resurssien uudelleenkohdentamiseksi. Lisäindikaattoreista olennaisia ovat energiatuotekaupan nettotase[26], reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset ja vaihtoehtoiset yksikkötyökustannusindikaattorit. Myös viennin vahvuus suhteessa kehittyneisiin talouksiin on hyödyllinen indikaattori. Lisäksi tarkenteina voidaan ottaa huomioon muita kuin hintakilpailukykyyn liittyviä seikkoja kuten tietoja tuotteista ja maantieteellisestä erikoistumisesta, vaikka näitä seikkoja tulisikin periaatteessa tarkastella makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn myöhemmissä vaiheissa. Ulkomaankaupan ja kilpailukyvyn kehitystä tulkittaessa on otettava huomioon kestävyysnäkökohdat. Erittäin suuria ylijäämiä ei toki pohjimmiltaan voida odottaa supistettavan siten, että tingitään viennistä ja markkinaosuuksista. On kuitenkin huomattava, että markkinaosuuden pieneneminen sellaisessa alijäämämaassa, jonka ulkomainen nettovarallisuusasema on hyvin selvästi negatiivinen tai jonka vaihtotase on hiljattain heikentynyt rajusti, ei ole tulkittavissa samalla tavalla kuin markkinaosuuden pieneneminen ylijäämämaassa.

Yksityisen sektorin velkaantuneisuus, sen purkaminen ja luottokanta: Tulostaulu on laadittu niin, että sen avulla voitaisiin havaita liiallinen velkaantuneisuus ja luottokannan kasvu. Tämänhetkisessä taloustilanteessa huomio on keskittynyt paineisiin purkaa velkaantumista (siis pikemminkin suureen velkakantaan kuin liialliseen luotonantoon). Mittarina käytetään yksityisen sektorin velkakantaa. Sitä tarkastellaan myös eriteltynä eli yhtäältä kotitalouksien ja toisaalta yritysten velkakehityksen kannalta. Lisäksi tarkastellaan yhteyttä julkisyhteisöjen velkaan. Sektorikohtaisesta velkakannasta saadaan tarkempi käsitys tarkastelemalla sekä konsolidoituja että konsolidoimattomia lukuja (jälkimmäisissä näkyvät myös kotimaiset yritysten sisäiset lainat). Yksityisen sektorin velkaantumisen purkamispaineiden rajaamiseksi olisi otettava huomioon myös yhteys julkisyhteisöjen sektoriin[27] ja yhteisvaikutus taloudelliseen toimintaan.

Rahoitusalasta aiheutuvat reaalitalouden riskit: Tulostaulun indikaattorina on rahoitusalan velkojen kasvuvauhti ja lisäindikaattorina velkarahoitusaste. Indikaattoreita olisi arvioitava yhdessä, sillä niillä pyritään havaitsemaan rahoitusalaan liittyvien riskien lisääntyminen sekä kartoittamaan tapoja, miten ne saattaisivat voimistaa reaalitalouden häiriöitä. Erityisen olennaisia ovat altistuminen valtionvelkaan liittyville riskeille sekä ylenmääräisestä yksityisen sektorin luotottamisesta (asuntolainat ja niiden yhteys asuntohintoihin) aiheutuvat riskit. Sektorikohtainen suuri velkarahoitusaste voi kertoa pankkien taseiden liiallisesta kasvusta, joka ruokkii luottokuplia ja voimistaa haitallista talouskehitystä.

Työttömyys: Työttömyysaste näkyy tulostaulussa kontekstimuuttujana, mikä auttaa ymmärtämään paremmin vaikutussuhteita niiden lukuisien talouden osa-alueiden välillä, joilla on merkkejä resurssien huonosta kohdentamisesta (epäsuhdista) ja yleisesti heikosta mukautumiskyvystä.

Asuntomarkkinat ja asuntolainamarkkinat: Tärkeimpänä tavoitteena on tunnistaa asuntomarkkinoiden hintakuplien muodostuminen ja suurista korjausliikkeistä aiheutuvat riskit, kuten kotitalouksien omien varojen ja velkojen negatiivisen suhteen merkitys sekä varallisuusvaikutusten välityksellä tuntuvat vaikutukset kasvun edellytyksiin. Tärkein indikaattori on asuntojen reaalihintojen vuotuinen muutos suhteessa hintojen kumulatiiviseen muutokseen. Tukena voidaan käyttää erilaisia yli- ja aliarvostusindikaattoreita, joskaan ne eivät ole mukana tulostaulussa. Uusien mukautusten riskin rajaamiseksi on otettava huomioon kotitalouksien velkaantuneisuus ja kytkökset rahoitusjärjestelmään. Tässä yhteydessä on olennaista tarkastella luottojen tarjontaa. Joissakin tapauksissa voi myös olla hyödyllistä huomioida tarjontapuolelta kumpuavat sopeuttamispaineet. Tarkasteltavina olevien lukuisten jäsenvaltioiden rahoitustilanne huomioon ottaen tulisi pyrkiä havaitsemaan paitsi se, onko asuntomarkkinakupla muodostumassa, myös se, miten kuplien purkaminen etenee ja mitkä ovat hitaan tai liian nopean kehityksen riskit.

______________________

Taulukko A1. Tulostaulun indikaattorit ja niiden ohjeelliset kynnysarvot

|| Ulkoinen epätasapaino ja kilpailukyky || Sisäinen epätasapaino

Indikaat­tori || Vaihtotase, kolmen vuoden keskiarvo, % suhteessa BKT:hen || Ulkomainen netto­varallisuus, % suhteessa BKT:hen || Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi + YKHI-deflaattorit, %-muutos (3 vuoden aikana) suhteessa 41 teollisuus­maahan (a) || Vientimark­kinaosuudet, %-muutos (5 vuoden aikana) || Nimelliset yksikkötyö­kustannukset, %-muutos (5 vuoden aikana) (b) || Deflatoidut asuntohinnat, vuotuinen %-muutos (3 vuoden aikana) (c) || Luotot yksityiselle sektorille (konsolidoidut virtatiedot), % suhteessa BKT:hen (d), (e) || Työttömyys­aste, kolmen vuoden keskiarvo || Yksityisen sektorin velka (konsolidoitu), % suhteessa BKT:hen (d), (e) || Julkis–yhteisöjen velka, % suhteessa BKT:hen || Finanssialan kaikki vastuut, %-muutos vuositasolla, konsolidoi­mattomat tiedot

Tietolähde || EUROSTAT (maksutase­tilastot) || EUROSTAT (maksutas­etilastot) || DG ECFIN (hinta- ja kustannus­kilpailukykyä koskeva tietokanta) || EUROSTAT (maksutase­tilastot) || EUROSTAT (kansantalou­den tilinpito) || EUROSTAT || EUROSTAT (kansantalou­den tilinpito) || EUROSTAT (työnvoima­tutkimus) || , EUROSTAT (kansantalou­den tilinpito) || Eurostat (perus­sopimuksessa oleva liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn määritelmä) || , EUROSTAT (kansantalou­den tilinpito)

Ohjeelliset kynnys­arvot || -4 / +6 % Alakvartiili (käytetään myös viitteenä ylemmälle kynnysarvolle) || -35 % Alakvartiili || Euroalue: +/-5 % Euroalueen ulkop.: +/-11 % Euroalueen ala- ja yläkvartiilit -/+ euroalueen standardi­poikkeama || -6 % Alakvartiili || Euroalue: +9 % Euroalueen ulkop.: +12 % Euroalueen yläkvartiili +3 % || +6 % Yläkvartiili || +15 % Ylä- kvartiili || +10 % || 133 % Ylä- kvartiili || +60 % || 16,5 %

Talouspol. päätel­missä käytet­tävät lisä­indikaat­torit || Nettoluoton