Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto 'Taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä toinen väliraportti'"

(2003/C 256/02)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon "Taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä toinen väliraportti", KOM(2003) 34 lopullinen,

ottaa huomioon komission 30. tammikuuta 2003 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 11. helmikuuta 2003 tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa lausunnon valmistelu "alueellinen yhteenkuuluvuuspolitiikka" -valiokunnan tehtäväksi,

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta "Euroopan aluepolitiikan rakenne ja tavoitteet laajentumisen ja maailmanlaajuistumisen yhteydessä: keskustelun avaus", CdR 157/2000 fin(1),

ottaa huomioon lausuntonsa komission tiedonannosta "Toinen koheesiokertomus taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta", CdR 74/2001 fin(2),

ottaa huomioon lausuntonsa komission tiedonannosta "Taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä ensimmäinen väliraportti", CdR 101/2002 fin(3),

ottaa huomioon "alueellinen yhteenkuuluvuuspolitiikka" -valiokunnan huhtikuun 30. päivänä 2003 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 391/2002 rev., jonka esittelijä oli Michael Schneider (valtiosihteeri, D/PPE),

sekä katsoo, että

1) taloudellista ja sosiaalista koheesiota käsittelevä toinen väliraportti edistää niiden ehdotusten laatimista, jotka koskevat unionin koheesiopolitiikan muotoilua vuoden 2006 jälkeen EU:n laajentumisen yhteydessä,

2) raportilla saatetaan jäsenvaltioiden ja alueiden tilanne- ja kehitysanalyysi sekä koheesiopolitiikan tulevaisuudesta käytävän keskustelun tärkeimmät aiheet ajan tasalle,

3) toisen väliraportin tulosten valossa alueiden komitean on tarkistettava tähän mennessä annettujen lausuntojen sisältämät ehdotukset, kehitettävä niitä ja mukautettava ne asiasta käytävän keskustelun nykytilanteeseen,

4) komitean arviointien keskeinen lähtökohta on edelleen EY:n perustamissopimuksen 158 artiklan tavoite eli taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittaminen koko yhteisön sopusointuisen kehityksen edistämiseksi. Eri alueiden kehityserojen kaventaminen sekä heikoimmin kehittyneiden alueiden jälkeenjääneisyyden poistaminen on lisäksi merkittävin panos Euroopan unionin alue- ja paikallisyhteisöjen roolin vahvistamiseksi,

5) Euroopan komissio esittää toisessa väliraportissa ajanmukaistetut tiedot sekä nykyisten jäsenvaltioiden ja alueiden että hakijamaiden sosiaalis-taloudellisesta kehityksestä. Esitettyjen tietojen analyysistä ilmenee, että alue- ja rakennepolitiikan on oltava myös tulevaisuudessa jäsenvaltioiden, paikallis- ja alueyhteisöjen sekä Euroopan unionin yhteinen tehtävä. Sitä ei siis saa kansallistaa uudelleen, kuten Euroopan komission toisessa väliraportissa ehdotetaan. On siis edelleen harjoitettava muita heikommin kehittyneille alueille suunnattua unionin aluepolitiikkaa ja suunniteltava muille alueille uusia aluepoliittisia toimia,

hyväksyi 2. ja 3. heinäkuuta 2003 pitämässään 50. täysistunnossa (heinäkuun 2. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

Alueiden komitean kanta

1. Tilanne- ja kehitysanalyysi

1.1. Alueiden komitea huomauttaa, että laajentumisesta johtuva taloudellisten erojen huomattava kärjistyminen unionissa on unionin koheesiopolitiikan keskeinen haaste vuoden 2006 jälkeen. Tavoitteena on nivoa unionin kansalaiset, jotka asuvat yhä useammin alueilla, joilla tulot henkeä kohti ovat yhteisön keskiarvoa huomattavasti alhaisemmat, koko unionin kehitykseen riippumatta siitä, asuvatko he vanhoissa vai uusissa jäsenvaltioissa.

1.2. Komitea toteaa, että EU:n jäsenvaltioiden väliset erot ovat kaventuneet, kun taas alueelliset erot jäsenvaltioissa ovat edelleen kasvaneet. Alueiden komitean on näin ollen vaadittava alue- ja paikallisyhteisöjen laajamittaista osallistumista koheesiopolitiikan muotoiluun ja toteuttamiseen. Koheesiopolitiikassa tulee ottaa huomioon erityisesti Potsdamissa toukokuussa 1999 hyväksyttyyn Euroopan aluekehityssuunnitelmaan (ESDP) sisältyvät suositukset.

1.3. AK katsoo, että vuonna 2000 alkanut heikko talouskasvu vaikuttaa todennäköisesti keskimääräistä enemmän EU:n heikoimpiin alueisiin. Tämä korostaa unionin koheesiopolitiikan merkitystä vahvistettaessa kyseisten alueiden kilpailukykyä taloudellisesti vaikeina aikoina ja kehitettäessä yhteisöä entistä monikeskuksisemmaksi sekä lujitettaessa Euroopan unionin taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta.

1.4. Komitea katsoo unionin koheesiopolitiikan menestykseksi, että heikon talouskasvun työllisyyspoliittiset vaikutukset ovat rakennerahastotoimien ansiosta olleet odotettua vähäisemmät ja että työttömyysasteen alueelliset erot nykyisessä EU:ssa ovat kaventuneet edelleen. On kuitenkin muistettava, että työttömyysaste on EU:n alueilla ja kunnissa usein edelleen liian korkea ja että myös tulevissa jäsenvaltioissa on ryhdyttävä lisätoimiin työllisyyden parantamiseksi ja välttämättömän rakennemuutoksen vaikutusten lievittämiseksi.

1.5. AK katsoo näin ollen, että koheesiopolitiikan vaikutusta koskevan tutkimuksen tulokset vahvistavat komitean tähänastiset kannanotot unionin koheesiopolitiikasta. Tämä koskee etenkin sitä seikkaa, että rakennerahastotoimilla, ennen kaikkea tavoite 1 -tuella, on saatu aikaan huomattavaa kasvua. Vuodesta 1989 lähtien tavoitteen 1 piiriin kuuluvien alueiden ja EU:n keskiarvon väliset tuloerot ovat kaventuneet kolme prosenttiyksikköä.

1.6. Komitean mielestä on kuitenkin samalla selvää, että ongelmallisimmilla alueilla tekijät, jotka määräävät alueiden kilpailukyvyn, ovat erityisen heikkoja. Näin ollen tulevaa koheesiopolitiikkaa muotoiltaessa on otettava nykyistä enemmän huomioon koulutus, innovaatiokyky ja tuottavuus reaalipääomaan ja perusrakenteisiin pikaisesti tarvittavien sijoitusten ohella. Komitea pitää tärkeänä sitä, että kaikilla alueisiin voimakkaasti vaikuttavilla alakohtaisilla politiikoilla pyritään osaltaan edistämään koheesion tavoitteen saavuttamista.

1.7. AK vaatii, että kaikille tähänastisille rakenneongelmista kärsiville alueille, joita ei seuraavassa ohjelmavaiheessa enää sellaisiksi tunnusteta, laaditaan tukitavoitteiden tuleva muotoilu huomioon ottaen asianmukaiset siirtymäjärjestelyt.

1.8. Komitea toteaa, että uskottava alue- ja koheesiopolitiikka edellyttää riittäviä määrärahoja, ja katsoo, että ehdotus kohdentaa kyseiseen politiikkaan 0,45 prosenttia yhteisön BKT:sta on hyväksyttävä lähtökohta asiasta käytävälle keskustelulle.

2. Tulevan politiikan painopistealat

AK katsoo, että komission esittämästä keskustelujen tiivistelmästä voidaan erottaa neljä keskeistä toiminta-alaa:

- toimet heikosti kehittyneillä tai rakenneongelmista kärsivillä alueilla

- toimet kehityksessä jälkeen jääneiden alueiden ulkopuolella

- rajatylittävän, valtioiden välisen ja alueiden välisen yhteistyön edistäminen

- hallinnoinnin yksinkertaistaminen.

2.1. Heikosti kehittyneet alueet

2.1.1. Alueiden komitea muistuttaa, että komission mukaan heikosti kehittyneiden alueiden tukeminen saa lähes yksimielistä kannatusta. Tässä yhteydessä ehdotetaan useimmiten 75 %:n perusteen noudattamista tukialuetta määriteltäessä (75 % henkeä kohti lasketusta BKT:stä ostovoimapariteetilla korjattuna NUTS II -tasolla), mikäli ns. tilastollinen vaikutus neutraloidaan. Syrjäisimpien alueiden ja erittäin harvaan asuttujen alueiden rakenteelliset haitat on määrä ottaa edelleen huomioon riippumatta niiden BKT:stä. Tässä on otettava huomioon EU:n budjetin omien varojen enimmäismäärä.

2.1.2. AK katsoo, että tavoitteen 1 osalta sisältö on jo nyt muotoiltu riittävän joustavasti, jotta sen yhteydessä voidaan ottaa huomioon yhteisön painopistealat kuten työllisyyttä, talousuudistusta, sosiaalista koheesiota ja kestävää kehitystä koskeva Lissabonin ja Göteborgin prosessi. On kuitenkin varottava, ettei tuleva kilpailulainsäädäntö vaaranna tätä joustavuutta.

2.1.3. Komitea asettaa siksi tulevalle tavoitteelle 1 seuraavat keskeiset vaatimukset:

2.1.4. Tavoitteen on katettava alueet, joiden henkeä kohti laskettu BKT on enintään 75 % EU:n keskiarvosta, niin sanotusta tilastollisesta vaikutuksesta kärsivät alueet, erityishaitoista kärsivät alueet, erittäin harvaan asutut sekä syrjäisimmät alueet riippumatta niiden BKT:stä.

Tavoitteen tulisi sisältää siirtymäsäännökset (phasing out) alueille, jotka ovat ylittäneet myönteisen kehityksensä ansiosta 75 %:n rajan (15 jäsenvaltion unioni).

Lisäksi koheesiorahastosta olisi taattava tuntuva mutta lyhytaikainen ja vähenevä väliaikaistuki niille jäsenmaille, joiden BKT on yli 90 % EU:n keskiarvosta tilastollisen vaikutuksen vuoksi.

2.1.5. Komitea korostaa, että tässä näkökannassa otetaan huomioon EU:n laajentumisen asettamat haasteet. Sekä hakijamaita että nykyisen EU:n alueilla jatkuvia ongelmia varten on löydettävä asianmukaiset ratkaisut. Tulevaa koheesiopolitiikkaa muotoiltaessa ei kuitenkaan saa asettaa nykyisten jäsenvaltioiden ongelmallisimpia alueita huonompaan asemaan. Koheesiopolitiikkaa ei tule uusissa jäsenvaltioissa rahoittaa yksipuolisesti sellaisten nykyisten tukialueiden kustannuksella, jotka eivät selviä omin voimin rakenneuudistuksesta.

2.1.6. AK huomauttaa myös, että ns. tilastollinen vaikutus on erityinen ongelma heikosti kehittyneillä alueilla. Komission tuoreimpien tietojen mukaan nykyisistä tavoitteen 1 piiriin kuuluvista alueista 18 (21 miljoonaa asukasta) joutuisi tavoitteen 1 ulkopuolelle vain siksi, että EU:n keskimääräinen BKT laskee laajentumisen vuoksi. Kyseisiin 18 alueeseen kuuluu alueita Belgiasta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Suomesta, Italiasta, Itävallasta, Portugalista ja Espanjasta sekä lähes kaikki itäsaksalaiset tavoite 1 -alueet. Kyseisten alueiden asukkaat saattaisivat saada sen vaikutelman, että laajentuminen on tarkoitus rahoittaa heidän kustannuksellaan.

2.1.7. AK tukee komissiota, joka viittaa useaan otteeseen kyseiseen erityisongelmaan ja kannattaa oikeudenmukaista järjestelmää. Tukisäännöstöä sekä yhtäläistä kohtelua koskevista syistä ratkaisu tulisi löytää tulevan tavoitteen 1 ja siihen liittyvien tukioikeudellisten säännösten puitteissa. Voimassa olevassa rakennerahastoasetuksessa otetaan tavoitteen 1 yhteydessä myös kuluvana tukikautena nimenomaisesti huomioon alueet, joilla on erityisongelmia. Näin ollen myös vuodesta 2007 lähtien voimassa olevaan asetukseen on sisällytettävä säännös, jonka mukaan yksinomaan EU:n keskimääräisen BKT:n alenemisen vuoksi 75 %:n kynnyksen ylittävät alueet säilyttävät tavoite 1 -asemansa. Alueiden hyvinvointi olisi kuten tähänkin asti yksi tavoite 1 -varojen jakoperuste ja vaikuttaisi varojen eriytettyyn ja oikeudenmukaiseen jakamiseen asettamatta kyseenalaiseksi korkeimmalla poliittisella tasolla päätettyä ylärajaa. Lisäksi on varmistettava, että kyseiset alueet säilyttävät asemansa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisina tukialueina ja siis kuuluvat edelleen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisen tukijärjestelmän piiriin.

2.2. Toimet muilla kuin kehityksessä jälkeenjääneillä alueilla

2.2.1. Alueiden komitea tukee komission käsitystä toimien tarpeellisuudesta muilla kuin heikosti kehittyneillä alueilla. Tässä yhteydessä komitea suosittelee painokkaasti, että nykyisten välineiden toteutusta yksinkertaistetaan ja hajautetaan vielä entisestään etenkin hallintomenettelyjen ja rahoituksen valvonnan tehostamista silmällä pitäen. Komitea kehottaakin ottamaan vuodesta 2007 alkaen käyttöön uuden tavoitteen 2, joka kattaisi kaikki tavoitteen 1 piiriin kuulumattomat tukikelpoiset alueet.

2.2.2. Samalla tulisi ottaa huomioon niiden raja-alueiden erityistilanne, jotka rajoittuvat uusiin tavoitteen 1 piiriin kuuluviin alueisiin ja jotka mahdollisesti menettävät tuen tavoitteen 2 ja tavoitteen 3 piiriin kuuluvina alueina. Kyseiset raja-alueet tulisi ottaa erityisesti huomioon uusissa tavoitteissa tai Interreg-ohjelmassa ainakin vuoden 2006 jälkeisenä ensimmäisenä ohjelmakautena.

2.2.3. AK vahvistaa, että yhteisön toimenpiteiden keskeisenä pyrkimyksenä kyseisellä alalla on vahvistaa alueiden kilpailukykyä yhdenmukaisesti Lissabonissa ja Göteborgissa pidetyissä Eurooppa-neuvoston kokouksissa määriteltyjen unionin poliittisten tavoitteiden kanssa. Vain unionin tehokkaalla ja eurooppalaista lisäarvoa tavoittelevalla panoksella on mahdollista toteuttaa päättäväisesti tarvittavat rakenneuudistukset kilpailukyvyn, innovaation, joustavuuden ja kasvun parantamiseksi Lissabonin strategian mukaisesti.

2.2.4. Komitea muistuttaa selkeyden vuoksi, että EU:n rakennepolitiikan tulevaa suuntaa ajatellen keskusteltavana on kaksi periaatteellista vaihtoehtoa:

2.2.5. Toisaalta ollaan sitä mieltä, että toimenpiteitä on edelleen paras muotoilla ja hallinnoida aluetasolla. Tämän vaihtoehdon etuja ovat tuen jatkuvuus, alueellisten ulottuvuuksien huomioon ottaminen sekä yhteensopivuus unionin kilpailulainsäädännön ja jäsenvaltioiden rakennepoliittisten välineiden kanssa.

2.2.6. Toisaalta taas keskustellaan kilpailukyvyn osatekijöiden, kuten liikenneyhteyksien, tuotantorakenteen monipuolistamisen, osaamisyhteiskunnan, innovaation, tutkimus- ja kehittämistoiminnan, ympäristöasioiden, työllisyyden, sosiaalisen integroinnin ja elinikäisen oppimisen muodostamisesta itsenäisiksi, temaattisiksi ja unionin laajuisiksi tuen painopistealoiksi. Etuna olisi, että unioni voisi reagoida joustavasti sosiaalis-taloudellisiin ongelmiin muilla kuin heikosti kehittyneillä alueilla silloin, kun se on läheisyysperiaatteen mukaisesti välttämätöntä ja tuottaa suurinta mahdollista eurooppalaista lisäarvoa. Tätä varten tulisi kuitenkin etukäteen selvittää tukisäännöstöä koskevat ongelmat ja yhdenmukaisuus jäsenvaltioiden rakennepoliittisten toimien kanssa. EU:n laajuisten säännösten tulisi kuitenkin mahdollisuuksien mukaan rajoittua pelkästään tavoitemääritelmiin, jotta alueille jäisi riittävästi liikkumavaraa omien rakennepoliittisten painopisteiden asettamiselle.

2.2.7. Näin ollen komitea katsoo, että aluetasoon voidaan liittää vahvempi temaattinen lähestymistapa, jos sitä käytetään keskeisenä tekijänä painopistealoja määriteltäessä ja tavoitteen 2 mukaisia ohjelmia käynnistettäessä ja jos painopisteiden lähtökohdaksi otetaan yhteisön tasolla selkeästi määritellyt alueelliset ja temaattiset kriteerit. Tavoite 2 -tukeen oikeutettuja alueita ei tulisi valita tavoite 1 -tukeen oikeutettujen alueiden tapaan BKT:n perusteella, vaan olisi käytettävä muita valintaperusteita. Näitä voisivat olla esimerkiksi väestönkehitys, harva asutus, työttömyysaste, väestön koulutustaso, alueellinen kilpailukyky (esim. yritystoiminnan käynnistämiseen ja pk-yritysten perustamiseen vaikuttavat olosuhteet), innovatiivisuus, taloudellisen toiminnan monipuolisuus sekä teollistumisaste.

2.2.8. AK kehottaa Euroopan komissiota tutkimaan kolmannessa koheesiota käsittelevässä kertomuksessa yksityiskohtaisesti erilaisia tulevan koheesiopolitiikan muotoilua koskevia vaihtoehtoja muiden kuin heikosti kehittyneiden alueiden osalta. Myös tulevalle tavoitteelle 2 on varmistettava riittävä rahoitus. Tässä yhteydessä tulisi kiinnittää erikseen huomiota erityisistä haitoista kärsiviin alueisiin (vuoristoalueet, saaret, vaikeapääsyiset maaseutualueet, harvaan asutut alueet).

2.2.9. Komitea toteaa, että kaupungeilla on tässä yhteydessä huomattava merkitys Euroopan taloudelliselle ja sosiaaliselle koheesiolle, ja viittaa komission jo toisessa koheesiokertomuksessaan muotoilemaan toteamukseen, että kaupungeilla on keskeinen asema taloudellisessa, sosiaalisessa ja alueellisessa muutoksessa.

2.2.10. AK odottaa siksi, että myös kaupunkeja koskevat toimet ovat kelpoisia saamaan tukea rakennerahastoilta. Tukikelpoisiksi tulisi määritellä Lissabonin prosessin yhteyteen kuuluvat toimet, kaupunkialueiden sisäistä lähentymistä parantavat toimet sekä sosiaalisen koheesion lisäämiseen tähtäävät toimet.

2.2.11. Komitean mielestä vastaaviin toimiin on ryhdyttävä myös maaseudulla, etenkin erityisistä luonnonhaitoista kärsivillä alueilla, kuten vuoristoalueilla, sekä kaupunki- ja maaseutualueiden keskinäisten toimivien suhteiden säilyttämiseksi, jotta vältetään maaseutualueiden eristäytyminen ja syrjäytyminen kaupungistumisen ja infrastruktuurikehityksen aiheuttamien paineiden alla. Tämä edellyttää sitä, että yhtäältä EU:n rakennepolitiikan tulevat suuntaviivat ja toisaalta tiettyjen vahvasti aluevaikutteisten politiikkojen (kuten maa- ja metsätalouspolitiikan, liikennepolitiikan, taajamapolitiikan, tutkimus- ja innovaatiopolitiikan, työllisyys- ja koulutuspolitiikan, kilpailupolitiikan jne.) tulevat suuntaviivat yhdistetään kiinteästi toisiinsa.

2.3. Rajatylittävä, valtioiden välinen ja alueiden välinen yhteistyö

2.3.1. Alueiden komitea on jo korostanut lukuisissa lausunnoissaan rajatylittävän, valtioiden välisen ja alueiden välisen yhteistyön huomattavaa eurooppalaista lisäarvoa. Toisen väliraportin toteamukset vahvistavat komitean kannan. Alan ohjelmien ja hankkeiden hallinnointia on kuitenkin välttämättä yksinkertaistettava, jotta vältetään kuluvana tukikautena ilmenneet viivästykset.

2.3.2. Alueiden komitea tukee komissiota sellaisen strategisen lähestymistavan kehittämisessä, jossa otetaan huomioon alueiden, kuntien ja yritysten Euroopan laajuisen yhteistyön kaikki näkökohdat sekä mahdollisuus toteuttaa yhteisiä hankkeita ja oppia toisilta. Euroopan laajuista verkottumista tulisi edistää ensisijaisena seikkana.

2.3.3. Komitea odottaa, että yhteisön aloitteet ovat edelleen käytettävissä Euroopan tasolla erityisen merkityksellisten tavoiteasettelujen välineinä. Yhteisön aloitteita tulisi kuitenkin käyttää ainoastaan sellaisten kysymysten ratkaisemiseksi, joita ei voida kattaa tavoiteohjelmissa, joilla on korkea eurooppalainen lisäarvo ja jotka edellyttävät Euroopan laajuista lähestymistapaa, kuten Interreg. Interreg-ohjelman tehokkuus on todistettu, joten siihen tulisi osoittaa riittävästi varoja.

3. Hallinnoinnin yksinkertaistaminen

3.1. Alueiden komitea kehotti jo 10.10.02 antamassaan lausunnossa (CdR 101/2002 fin(4)) yksinkertaistamaan aluetukien myöntämismenettelyjä sekä selkeyttämään komission, jäsenvaltioiden ja alueiden kulloistakin roolia läheisyysperiaate huomioon ottaen. Komitea toteaa jälleen kerran, että nykyiset eri toimintavälineet (tavoite 2, tavoite 3 jne.) on integroitava, mutta alueellisin perustein. Lisäksi lausunnossa suositellaan yhteisön eri politiikkojen ja rahoitusvälineiden parempaa koordinointia taloudellista ja sosiaalista koheesiota edistävän politiikan kanssa. Tätä varten rakennerahastojen yksinkertaistamista vuoden 2006 jälkeen koskevassa selvityksessä esitetään konkreettisia ehdotuksia.

4. Jatkomenettely

4.1. Alueiden komitean tulisi edelleen osallistua aktiivisesti keskusteluun, joka käsittelee Euroopan koheesiopolitiikkaa vuoden 2006 jälkeen. Näin ollen tulisi kehittää alueiden komitean toimia komission, Euroopan parlamentin ja neuvoston suhteen, jotta tehtäisiin tunnetuksi hallinnoinnin yksinkertaistamista koskevan selvityksen ja toista väliraporttia koskevan pakollisen lausunnon kannanottoja ja saataisiin ajoissa lisää kumppaneita alueiden ja kuntien tavoitteiden taakse tällä keskeisellä politiikan alalla.

4.2. Alueiden komitea kehottaa komissiota jatkamaan laajaa keskustelua tulevasta koheesiopolitiikasta ja syventämään keskustelua vuoden 2003 loppuun mennessä annettavassa kolmannessa koheesiota käsittelevässä kertomuksessa sekä tekemään viimeistään vuoden 2004 loppuun mennessä koheesiopolitiikan tulevaa muotoilua koskevia konkreettisia asetusehdotuksia. Neuvostossa ja Euroopan parlamentissa käytävät neuvottelut on päätettävä ajoissa, jotta suunnitelmien ja ohjelmien laatimiselle ja hyväksymiselle jää riittävästi aikaa vuonna 2006 ja jottei uuden tukikauden alussa ilmenisi jälleen viivästyksiä.

Bryssel 2. heinäkuuta 2003.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Albert Bore

(1) EYVL C 148, 18.5.2001, s. 25.

(2) EYVL C 107, 3.5.2002, s. 27.

(3) EUVL C 66, 19.3.2003, s. 11.

(4) EUVL C 66, 19.3.2003, s. 11.