EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 23.07.1996 
KOM(96) 364 lopull. 
KERTOMUS 
JÄSENVALTIOIDEN ITSENÄISIÄ KAUPPAEDUSTAJIA KOSKEVAN 
LAINSÄÄDÄNNÖN YHTEENSOVITTAMISESTA ANNETUN NEUVOSTON 
DIREKTIIVIN (86/653/ETY) 17 ARTIKLAN SOVELTAMISESTA 
(Komission esittämä) 

KERTOMUS 
JÄSENVALTIOIDEN ITSENÄISIÄ KAUPPAEDUSTAJIA KOSKEVAN 
LAINSÄÄDÄNNÖN YHTEENSOVITTAMISESTA ANNETUN NEUVOSTON 
DIREKTIIVIN (86/653/ETY) 17 ARTIKLAN SOVELTAMISESTA 
Tämä kertomus on laadittu jäsenvaltioiden itsenäisiä kauppaedustajia koskevan 
lainsäädännön yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin 86/653/ETY1 17 
artiklan 6 kohdan mukaisesti. Direktiivin 17 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on 
toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla varmistetaan, että kauppaedustajalle 
suoritetaan edustussopimuksen lakattua hyvitys tai korvaus. 
Kyseinen 17 artikla on jäsenvaltioiden välinen sovitteluratkaisu. Sen vuoksi sovittiin, että 
jäsenvaltiot voivat valita joko hyvitys- tai korvausjärjestelmän ja että komissio laatii 
neuvostolle kertomuksen eri ratkaisujen käytännön seurauksista. 
Tämä kertomus perustuu kyselylomakkeen avulla saatuihin vastauksiin; lomake 
lähetettiin muun muassa kauppaedustajien ja päämiesten etujärjestöille, kauppakamareille 
ja teollisuuden keskusliitoille sekä edustusta koskevaan lainsäädäntöön erikoistuneille 
lakimiehille. Jäsenvaltioiden viranomaisia pyydettiin myös kertomaan näkemyksistään ja 
kokemuksistaan. 
KAKSI JÄRJESTELMÄÄ 
1. Hyvitysjariestelmä 
Hyvitysjärjestelmän mukaan kauppaedustajalla on sopimuksen lakattua oikeus 
hyvitykseen, jos ja siinä laajuudessa kuin hän on hankkinut päämiehelle uusia asiakkaita 
tai merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa ja päämiehelle 
koituu jatkuvasti merkittävää etua liikesuhteista tällaisten asiakkaitten kanssa. 
Hyvityksen maksamisen on oltava kaikki asiaan vaikuttavat seikat ja erityisesti 
kauppaedustajan näiden asiakkaiden kanssa päätettävistä liiketoimista menettämät 
provisiot huomioon ottaen kohtuullista. Lisäksi direktiivin mukaan hyvityksenä 
maksetaan korkeintaan määrä, joka vastaa kauppaedustajan yhden vuoden palkkioita 
viiden viimeksi kuluneen vuoden keskimäärän mukaan laskettuna tai, jos edustussopimus 
on ollut voimassa viittä vuotta lyhyemmän ajan, hyvitys lasketaan sopimuksen koko 
voimassaoloaikana maksettujen palkkioiden keskimäärän mukaan. 
EYVLN:oL 382, 31.12.1986, s. 17 
Hyvitys vastaa kauppaedustajan toiminnasta päämiehelle koituvaa jatkuvaa etua. 
Kauppaedustaja on kuitenkin saanut sopimuksen voimassaoloaikana ainoastaan 
provision, joka ei tavallisesti vastaa päämiehelle koituvaa goodwill-arvoa. Tästä syystä 
goodwill-hyvityksen suorittaminen on kaupallisesti perusteltua. Hyvitys maksetaan 
ainoastaan, jos kauppaedustaja on hankkinut päämiehelle uusia asiakkaita tai laajentanut 
liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa. Jos goodwillia ei ole koitunut tai jos 
kyseessä on asiakasryhmä, josta päämies ei voi hyötyä, hyvitystä ei tarvitse* suorittaa. 
Näin ollen päämiestä ei tule pakottaa suorittamaan kohtuutonta hyvitystä. 
Hyvitysjärjestelmä kehitettiin käyttäen mallina Saksan kauppaoikeudellisten säädösten 
kokoelman (Handelsgesetzbuch) 89 b artiklaa, jossa on säädetty vuodesta 1953 alkaen 
goodwill-hyvityksen suorittamisesta. Hyvityksen laskemisesta on Saksassa muodostunut 
runsaasti oikeuskäytäntöä. Tästä oikeuskäytännöstä on erittäin suuri apu muiden 
jäsenvaltioiden tuomioistuimille näiden tulkitessa direktiivin 17 artiklan 2 kohdan 
säännöksiä. 
Ensiksi on tarpeen varmistaa, onko kauppaedustajalla oikeus hyvitykseen ottaen 
huomioon ne olosuhteet, joissa edustussopimuksen voimassaolo päättyi. Hyvitys 
suoritetaan sopimuksen voimassaolon päätyttyä lukuun ottamatta tilanteita, joita 
tarkoitetaan direktiivin 18 artiklassa. On selvää, että hyvitys on suoritettava 
määräaikaisen sopimuksen lakattua ja että periaatteessa hyvitys tai rajoitettu hyvitys on 
suoritettava päämiehen tehdessä vararikon. 
Toiseksi on täytettävä direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa mainitut 
edellytykset, joiden mukaan kauppaedustaja oh joko hankkinut uusia asiakkaita tai 
merkittävästi laajentanut liikesuhteita aikaisempien asiakkaiden kanssa. Vanhojen 
asiakkaiden kanssa olevia liikesuhteita tarkastellessaan Saksan tuomioistuimet pyrkivät 
selvittämään, onko suhteiden laajeneminen niin merkittävää, että sen voidaan katsoa 
taloudellisesti vastaavan uuden asiakkaan hankkimista. Uusien asiakkaiden osalta yhden 
uuden asiakkaan lisäys on riittävä. Huomioon ei kuitenkaan oteta uusia asiakkaita 
kauppaedustajan toiminta-alueen ulkopuolelta, joiden osalta hänellä ei ole oikeutta 
provisioon, koska kauppaedustaja ei tässä tapauksessa menetä provisiota, joka olisi 
korvattava. Kauppaedustajan on täytynyt hankkia uusi asiakas, ja tässä suhteessa 
kauppaedustajan rooli välittäjänä on ratkaiseva. Vähäinen asiaan vaikuttaminen on 
riittävä; riittää, että kauppaedustaja on pelkästään edistänyt uuden asiakkaan saamista. 
Kauppaedustajan on kuitenkin täytynyt toimia aktiivisesti ja sen vuoksi se, että 
yksinomaisessa edustussopimuksessa mainitulla alueella on uusi asiakas, ei ole 
automaattisesti riittävää. 
Kolmanneksi päämiehelle on koiduttava jatkuvasti merkittävää etua kyseisistä asiakkaista 
sopimuksen lakattua. Näin oletetaan olevan silloinkin, kun päämies myy liiketoimintansa 
tai asiakasluettelonsa, jos voidaan osoittaa, että ostaja käyttää samaa asiakaspohjaa2. Jos 
kauppaedustaja jatkaa samojen asiakkaiden tarpeiden tyydyttämistä samoilla tuotteilla 
mutta eri päämiehen hyväksi, hänellä ei ole oikeutta hyvitykseen3. Tuomioistuin voi 
myös ottaa huomioon päämiehen liikevaihdon pienenemisen. Neljänneksi suoritettavan 
hyvityksen on oltava kohtuullinen. 
Asia 18 U 162/76 Oberlandesgericht Hamm, 14.3.1977 
Asia BB 605/60 Bundesgerichtshof, 25.4.1960 
Hyvitys lasketaan seuraavalla tavalla: 
Lmh& 
a) Ensimmäisen vaiheen tarkoituksena on, 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen 
luetelmakohdan mukaisesti, uusien asiakkaiden määrän ja aikaisempien 
asiakkaiden kanssa olevien liikesuhteiden laajentumisen varmistaminen. 
Kyseisten asiakkaiden selvittämisen jälkeen lasketaan heidän perusteellaan 
maksettava bruttoprovisio edustussopimuksen viimeisten 12 kuukauden aikana. 
Mukaan voidaan sisällyttää kiinteä palkkio, jos sitä voidaan pitää palkkiona 
uusista asiakkaista4. Tästä voidaan poiketa erityisin edellytyksin, esimerkiksi jos 
toiminnan käynnistäminen on kestänyt kauan. 
b) Seuraavaksi laaditaan arvio uusien asiakkaiden kanssa ja merkittävästi 
liikesuhteita laajentaneiden aikaisempien asiakkaiden (intensified customers) 
kanssa olevista liikesuhteista koituvien etujen todennäköisestä kestosta vuosina. 
Tavoitteena on ennustaa liiketoiminnan todennäköinen kesto uusien asiakkaiden 
ja liikesuhteita laajentaneiden aikaisempien asiakkaiden kanssa. Tähän sisältyy 
markkinatilanteen arviointi sopimuksen lakkaamisajankohtana ja kyseisellä alalla. 
Myynnin vähenemisestä sopimuksen lakattua ei automaattisesti seuraa hyvityksen 
vähentäminen, koska myynnin väheneminen voi johtua tuotteiden laadun 
huononemisesta tai kilpailusta5. Tavanomainen kesto on kahdesta kolmeen vuotta, 
mutta se voi olla viisikin vuotta. 
c) Seuraava huomioon otettava tekijä on muuttoaste. Yleisesti tunnustetaan, että ajan 
mittaan asiakkaita menetetään heidän siirtyessään muualle. Muuttoaste lasketaan 
vuosikohtaisesti tiettynä prosenttiosuutena provisiosta ja kyseisen edustuksen 
erityiskokemuksen perusteella. Tämä selvästikin vaihtelee, mutta erään asian 
yhteydessä Bundesgerichtshof (Saksan liittotasavallan korkein oikeus) katsoi 
muuttoasteen olevan 38 prosenttia6. 
(d) Kyseistä määrää pienennetään käypää arvoa laskettaessa ottaen huomioon, että 
tuloja saadaan nopeammin. Tällainen keskimääräisiin korkokantoihin perustuva 
laskentatapa esiintyy myös muilla oikeuden aloilla. 
2^aih£ 
Tämän vaiheen aikana tarkastellaan direktiivin 17 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisessa 
luetelmakohdassa tarkoitettua kohtuullisuutta. Käytännössä määrää mukautetaan harvoin 
kohtuullisuusnäkökohtien vuoksi. Seuraavat tekijät otetaan huomioon: 
jatkaako kauppaedustaja toimintaansa muiden päämiesten hyväksi, 
kauppaedustajan tekemät virheet, 
Asia VH ZR 194/63 Bundesgerichtshof, 15.2.1965 
Asia BB 227/70 Celle, 13.11.1969 
Asia Vm ZR 94/93 Bundesgerichtshof 23.2.1994 
kauppaedustajan palkkion suuruus. Esimerkiksi, vähensikö päämies viime aikoina 
provision osuutta katsottuaan että kauppaedustajan ansiot olivat liian suuret tai 
maksoiko hän kauppaedustajalle korkeat provisiot sellaisten asiakkaiden kanssa 
tehdyistä sopimuksista, joita kauppaedustaja ei ollut hankkinut tai joiden kanssa 
tämä ei ollut juurikaan ollut tekemisissä? Saiko kauppaedustaja lisäksi 
erityiskorvauksen kaupintaluettelon pitämisestä, lisäpalkkioita uusista asiakkaista, 
del credere-provision, erityisen kulukorvauksen messuista tai lisämaksuja 
alaisuudessaan työskentelevistä kauppaedustajista? Aiheutuiko kauppaedustajalle 
kuluja alaisuudessaan työskentelevien kauppaedustajien menettämisestä? 
päämiehen liikevaihdon vähentyminen, 
päämiehelle koituvan edun suuruus, 
päämiehen suorittamat eläkevakuutusmaksut, ja 
kilpailunrajoitusehtojen olemassaolo. On selvää, että päämiehen on tällöin 
suoritettava suurempi hyvitys. 
3 vaihe 
Edellä 1 ja 2 vaiheiden mukaisesti laskettua määrää verrataan direktiivin 17 artiklan 2 
kohdan b alakohdassa tarkoitettuun enimmäismäärään. Säännöksen mukaan "hyvityksenä 
suoritetaan korkeintaan määrä, joka vastaa kauppaedustajan yhden vuoden palkkioita 
viiden viimeksi kuluneen vuoden palkkioiden keskimäärän mukaan «laskettuna tai, jos 
edustussopimus on ollut voimassa viittä vuotta lyhyemmän ajan, hyvitys lasketaan 
sopimuksen koko voimassaoloaikana maksettujen palkkioiden keskimäärän mukaan." 
Enimmäismäärä on siis pikemminkin lopullinen korjauskeino kuin tapa laskea hyvitys7. 
Enimmäismäärää laskettaessa palkkioon sisältyvät kaikki suoritetut maksut, ei ainoastaan 
provisio, ja se kattaa kaikki asiakkaat, ei ainoastaan uusia asiakaita tai niitä aikaisempia 
asiakkaita, joiden kanssa liikesuhteet ovat laajentuneet8. Jos 1 ja 2 vaiheiden mukaisesti 
laskettu määrä on pienempi kuin enimmäismäärä, myönnetään kyseinen määrä. Jos 
määrä kuitenkin on suurempi kuin enimmäismäärä, myönnetään enimmäismäärä. 
Tavallisesti enimmäismäärään ei ylletä, ellei kauppaedustaja sitten ole hankkinut kaikkia 
tai suurinta osaa asiakkaista. 
Esimerkki 1,2 ja 3 vaiheesta: 
Provisio uusista asiakkaista 50 000 ecua 
ja/tai asiakkaista, joiden kanssa laajennettiin liikesuhteita 
sopimuksen viimeisten 12 kuukauden aikana 
Asia ZR 47/69 Bundesgerichtshof, 19.11.1970 
Asia ZR 23/70 Bundesgerichtshof, 3.6.1971 
Liikesuhteista koituvien etujen odotettu kesto on 
kolme vuotta, muuttoaste 20 prosenttia 
1. vuosi 50 000-10 000 = 40 000 ecua 
2. vuosi 40 000 - 8 000 = 32 000 ecua 
3.vuosi 32000- 6400 = 25600ecua 
Menetetyt provisiot yhteensä 97 600 ecua' 
Käypään arvoon korjaaminen, noin 10 prosenttia 
Tämä määrä vastaa tosiasiallista hyvitystä. 87 840 ecua 
Määrää voidaan mukauttaa kohtuullisuusnäkökohtien 
vuoksi (katso 2 jakso). 
Lopullinen korjaus on tehtävä, jos määrä on 
suurempi kuin direktiivin 17 artiklan 2 kohdan 
b alakohdassa tarkoitettu enimmäismäärä. 
Hyvityksen saaminen ei 17 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaan vähennä 
kauppaedustajan oikeutta vaatia vahingonkorvausta. Tämä säännös koskee tilannetta, 
jossa kauppaedustajalla on kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus vaatia 
vahingonkorvausta sopimusrikkomuksen tai direktiivissä säädetyn irtisanomisajan 
laiminlyömisen takia. Liitteessä B pyritään selvittämään näitä säännöksiä. 
Edellä esitetyn perusteella voidaan todeta, että hyvityksen laskentamenetelmä on erittäin 
täsmällinen ja lopputuloksen olisi oltava ennakoitavissa. Sen vuoksi päämiesten olisi 
pystyttävä selvittämään riskinsä etukäteen ja tekemään edustussopimuksia suhteellisen 
varmalta pohjalta. Kauppaedustajan kannalta oikeuksien entistä selkeämpi 
määritteleminen helpottaa vaatimusten esittämistä ja niiden perusteiden toteen 
näyttämistä. 
2. Korvausjärjestelmä 
Direktiivin 17 artiklan 3 kohdan mukaan kauppaedustajalla on oikeus korvaukseen 
vahingosta, jonka hänen ja päämiehen välisen suhteen lakkaaminen hänelle aiheuttaa. 
Tällaista vahinkoa katsotaan syntyvän erityisesti, jos sopimus lakkaa olosuhteissa, joissa: 
kauppaedustaja menettää provision, jonka hän olisi saanut, jos edustussopimus 
olisi täytetty asianmukaisesti, ja kun päämies saa merkittävää etua 
kauppaedustajan toiminnasta, ja/tai 
kauppaedustaja ei ole voinut kattaa kustannuksia ja menoja toimenpiteistä, joihin 
hän on ryhtynyt edustussopimuksen täyttämiseksi päämiehen neuvojen 
mukaisesti. 
Direktiivissä korvaukselle ei ole asetettu enimmäismäärää. 
Korvausjärjestelmä perustuu Ranskan vuodelta 1958 peräisin olevaan lakiin, jonka 
tarkoituksena oli korvata kauppaedustajalle menetys, jonka edustussopimuksen 
lakkaaminen hänelle aiheuttaa. Saksan hyvitysjärjestelmän tavoin Ranskassa on 
kehittynyt runsaasti korvausoikeuteen ja korvauksen määrään liittyvää oikeuskäytäntöä. 
Useissa Ranskan tuomioistuinten tuomioissa korvauksen maksamista on perusteltu sillä, 
että se vastaa joko kustannuksia, jotka aiheutuvat edustuksen hankkimisesta 
kauppaedustajan seuraajalle, tai aikaa, joka kauppaedustajalta kuluu häneltä viedyn 
asiakaskunnan uudelleen luomiseen. 
Tavanmukaisesti, ja yhdenmukaisesti liiketavan kanssa, korvauksen määrä on vahvistettu 
vastaamaan kahden viimeksi kuluneen vuoden provisioiden kokonaismäärää tai kolmen 
viimeksi kuluneen edustussopimusvuoden aikana maksettujen palkkioiden keskimäärää 
kerrottuna kahdella. Tuomioistuimet voivat kuitenkin harkintansa mukaan myöntää 
korvauksen erisuuruisena, jos päämies näyttää kauppaedustajan menetyksen olleen itse 
asiassa pienemmän, esimerkiksi sopimuksen lyhytaikaisen keston vuoksi, tai jos vahinko 
on ollut suurempi, esimerkiksi kauppaedustajan iän tai toiminnan keston vuoksi. 
Korvaus lasketaan kaikkien palkkioiden, ei ainoastaan provisioiden perusteella. Se 
perustuu bruttomääriin. Aikaisempia ja uusia asiakkaita ei erotella, ja erikoisprovisio 
otetaan huomioon korvauksen laskemisessa. Ammatinharjoittamisesta aiheutuneita 
kustannuksia ei vähennetä. Lisäksi suorittamattomat provisiot on myös sisällytettävä 
laskelmaan. ( 
Hyvitys vastaa kauppaedustajan menettämää liiketoimintaa, ja menetys määritellään 
kyseisen ajankohdan perusteella. Tulevia tapahtumia, kuten sitä, että päämies lopettaa 
toimintansa tai että kauppaedustaja jatkaa työtään samojen asiakkaiden kanssa sen 
enempää kuin markkinakehitystä ei oteta huomioon. Vastaavasti kauppaedustajan ei 
edellytetä toimivan siten, että hänen tappionsa ovat mahdollisimman vähäiset. 
Direktiivi on saanut aikaan kasvavan kiinnostuksen vahingonkorvausvaatimusten 
esittämiseen siiloin, kun asianmukaista irtisanomisaikaa ei ole noudatettu. Myönnetty 
määrä vastaa laiminlyödyn ajanjakson korkeinta provisiota, ja se lasketaan kahden 
viimeksi kuluneen vuoden aikana saatujen provisioiden tai vastaavana aikana edellisenä 
vuonna saatujen provisioiden perusteella. 
Tarkempia tietoja Ranskassa käytettävästä järjestelmästä esitetään liitteessä B. 
TILANNE JÄSENVALTIOISSA 
Kaikki jäsenvaltiot ovat panneet direktiivin täytäntöön; lainsäädäntöluettelo on tämän 
kertomuksen liitteessä A. Lukuun ottamatta Ranskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja 
Irlantia jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet hyvitysvaihtoehdon kansalliseen lainsäädäntöön. 
Yhdistynyt kuningaskunta on tarjonnut osapuolille mahdollisuuden valita 
hyvitysvaihtoehdon; jolleivät nän# tee sitä, kauppaedustajalla on oikeus korvaukseen. 
Irlanti ei ole tehnyt valintaa omassa lainsäädännössään, ja komissio on tämän vuoksi 
aloittanut 169 artiklan mukaisen menettelyn. Komissio on aloittanut rikkomisesta 
johtuvan menettelyn myös Italiaa vastaan direktiivin 17 artiklan puutteellisen 
täytäntöönpanon vuoksi. Lisätietoja Irlannin ja Italian lainsäädännöstä esitetään 
liitteessä B. 
Useimmissa jäsenvaltioissa ei ole tiettävästi vielä julkaistu yhtään tuomioistuimen 
ratkaisua, ja muissakin jäsenvaltioissa tapauksia on vain vähän. Tämä selittyy sillä, että 
useimpien jäsenvaltioiden lainsäädäntö ovat vielä hyvin uutta ja sitä on sovellettu 
kaikkiin voimassa olleisiin sopimuksiin ainoastaan 1 päivästä tammikuuta 1994 alkaen. 
Lisäksi Ranskassa ja Saksassa, joissa tiedetaan olleen tapauksia, monet edustukset eivät 
ole luonteeltaan kansainvälisiä ja soveltuvassa lainsäädännössä noudatetaan 
vakiintuneita perinteitä. 
Toinen syy julkaistujen tapausten puuttumiseen on osapuolten taipumus yrittää sopia 
asia ennen tuomioistuinkäsittelyä. Kauppaedustajilla ei aina ole taloudellisia 
mahdollisuuksia esittää vaatimuksiaan oikeusteitse ja siksi heidän on pakko hyväksyä 
sovitteluratkaisu. Lisäksi tuomioistuinkäsittelyyn liittyvä epävarmuus eri 
tuomioistuimissa saa kauppaedustajat olemaan esittämättä vaatimuksia oikeusteitse. 
Saksan ja Ranskan tapaukset ovat osoituksena kyseisten maiden oikeuskäytännön 
jatkuvuudesta. Portugalissa, missä direktiivi merkitsee muutosta aikaisempaan 
tilanteeseen verrattuna, pyrkimystä kohtuullisuusperiaatteen suoraan soveltamiseen 
kuvastava oikeuskäytäntö eroaa Saksan tuomioistuinten oikeuskäytännöstä. Italiassa on 
toistaiseksi tehty ainoastaan yksi ratkaisu siviilioikeudellisen säädöskokoelman 1751 
artiklan nojalla, Viterbon ensimmäisen asteen tuomioistuin on päättänyt, että koska 
siviilioikeudellisen säädöskokoelman 1751 artiklassa ei mainita hyvityksen 
laskentaperusteita, laskemiseen sovellettiin työehtosopimusta. Työehtosopimuksessa 
noudatetaan edustuksen kestoon perustuvaa laskentatapaa eikä oteta huomioon 
hankittujen uusien asiakkaiden määrää. Näin ollen myös sen lähestymistapa eroaa 
saksalaisesta. Tämä on kuitenkin ainoa Italiassa annettu asiaa koskeva ratkaisu, joten 
lähestymistapaa ei ole vielä vahvistettu. Tanskassa on tiettävästi julkaistu ainoastaan 
kolme ratkaisua; neljänteen haetaan parhaillaan muutosta. Julkaistut tapaukset 
osoittavat, että saksalaista oikeuskäytäntöä pyritään omaksumaan ja soveltamaan. 
Oikeuskäytännön puuttumisen ja asian luonteen vuoksi komissio pyrki tätä kertomusta 
laatiessaan selvittämään sekä käytännöllisen että oikeudellisen tilanteen. Liitteessä B 
esitetään yleiskatsaus oikeudelliseen ja käytännölliseen tilanteeseen. 
Tilastoja ei ole saatavilla yhdestäkään jäsenvaltiosta. Kauppaedustajien ja 
kaupanvälittäjien kansainvälinen liitto (International Union of Commercial Agents and 
Brokers, IUCAB) on nyt aloittanut tietojen keruun. Tämä on myönteinen 
kehityssuunta, koska IUCAB:n pitäisi pystyä keräämään riittävästi tietoa jäsenvaltioissa 
sijaitsevien jäsenjärjestöjensä avulla; IUCAB on ehdottanut esittävänsä kyseiset tilastot 
säännöllisesti komissiolle. Myös Portugalin viranomaiset ovat luoneet keskitetyn 
menetelmän, jolla kerätään kaikista tuomioistuimista tietoja Euroopan yhteisön 
lainsäädäntöön tai Luganon yleissopimukseen liittyvien tapausten luonteesta ja 
ratkaisuista, kauppaedustajia koskeva direktiivi tietenkin mukaan lukien. 
LIIKETOIMINTA 
Komissio pyrki selvittämään onko direktiivi ja erityisesti oikeus hyvitykseen tai 
korvaukseen aiheuttanut muutoksia Uiketoiminnassa. Komissio halusi myös selvittää, 
ovatko eri vaihtoehdot johtaneet kilpailun vääristymiseen. Tilastotietojen puuttuminen 
vaikeuttaa tätä koskevien päätelmien tekemistä. 
Kaiken kaikkiaan komissio totesi, että liiketoiminnassa ei ole tapahtunut muutoksia. 
Eräät seikat viittasivat siihen, että Ranskassa, Saksassa, Luxemburgissa ja Belgiassa 
päämiehet olivat alkaneet suosia jakelusopimuksia. Tämä voidaan osittain selittää sillä, 
että jakelusopimuksen lakatessa laillisesti ei tarvitse suorittaa hyvitystä tai korvausta 
tai jos sellainen suoritetaan, se suoritetaan alennettuna. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, Irlannissa ja Ruotsissa todettiin päämiesten harkitsevan paljon 
entistä tarkemmin, ovatko edustussopimukset kaikkein tarkoitusmukaisin tapa järjestää 
liiketoiminta, minkä vuoksi he toimivat huomattavasti varovaisemmin. Kuitenkaan 
päämiehet eivät aina luopuneet edustussopimusten tekemisestä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa havaittiin erityinen reaktio. Ennen direktiivin 
täytäntöönpanoa koskevien säännösten voimaan tuloa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
päämiehet irtisanoivat edustussopimuksensa ja neuvottelivat tilalle uudet sopimukset. 
Joissakin tapauksissa ei kuitenkaan tehty uusia sopimuksia tai kauppaedustajat otettiin 
palvelukseen työntekijöinä. Tämä heijastaa direktiivin aiheuttamaa perustavaa 
muutosta Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä sekä päämiesten pelkoa 
tuntematonta kohtaan. On vielä liian aikaista päätellä, onko edustussopimuksista 
luopuminen pysyvä ilmiö Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
Ranskan lain ja oikeuskäytännön mukaan useimmissa tapauksissa myönnetään kahden 
vuoden provisioita vastaava korvaus, joka on kaksinkertainen verrattuna säädettyyn 
hyvitysvaihtoehdon mukaiseen enimmäismäärään. Tämän vuoksi Ranskassa 
kauppaedustajan nimittäminen Ranskan lain mukaan on selvästi kalliimpaa. Tämä on 
johtanut siihen, että kauppaedustajaa nimittäessään jotkut päämiehet pyrkivät 
soveltamaan mieluummin muuta kuin Ranskan lakia tai haluavat välttää 
edustussopimusten tekemistä kokonaan. Laajalle levinneistä ongelmista tai kilpailun 
vääristymisestä ei ole havaittavissa merkkejä niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka ovat 
valinneet hyvitysjärjestelmän eikä niiden osalta, jotka ovat valinneet 
korvausjärjestelmän. 
PÄÄMIESTEN JA KAUPPAEDUSTAJIEN REAKTIOT 
Yleisesti voidaan todeta, että kauppaedustajat ovat suhtautuneet myönteisesti 
direktiiviin, koska sen katsotaan lisänneen heidän oikeuksiaan. Näin on asian laita 
Itävallassa, Tanskassa, Suomessa, Irlannissa, Luxemburgissa, Ruotsissa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ranskalaiset kauppaedustajat ovat edelleen 
tyytyväisiä Ranskan korvausjärjestelmään eivätkä toivo muutoksia. 
Päämiesten reaktiot ovat vaihtelevia. Jossain määrin päämiehet suhtautuvat muutokseen 
pakostakin kielteisesti, koska heidän on nyt annettava kauppaedustajille enemmän 
oikeuksia. Jotkut päämiehet eivät sinänsä vastusta hyvityksen suorittamista sopimuksen 
lakattua mutta ovat pikemminkin tyytymättömiä sen vuoksi, että järjestelmä ei ole 
selkeä. Ranskalaiset päämiehet näyttävät kannattavan korvausjärjestelmää eivätkä ole 
esittäneet sitä koskevia vastalauseita. 
Niissä jäsenvaltioissa, joissa hyvitysjärjestelmä on pantu täytäntöön, kauppaedustajat ja 
päämiehet näyttävät suosivan yksinomaan hyvitysjärjestelmää. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, jossa osapuolet voivat valita hyvityksen, sille ei ole havaittavasti 
annettu selvää etusijaa, vaikka useimpiin sopimuksiin ei sisällykään määräystä 
suoritettavasta hyvityksestä. Päämiehet eivät ole vieläkään selvillä näiden kahden 
järjestelmän välisistä eroista. Eräät päämiehet ovat melko kiinnostuneita hyvityksestä 
enimmäismäärän vuoksi, mutta toiset päämiehet suosivat korvausvaihtoehtoa, koska 
tällöin kauppaedustajien on näytettävä toteen tosiasialliset menetykset. 
ONGELMAT 
On ilmennyt joitakin direktiivin 17 artiklaan liittyviä ongelmia. 
(1) Tulkintaongelmat 
Useat kommentaattorit ja lakimiehet ovat viitanneet 17 artiklan epätarkkuuteen ja 
epämääräisyyteen, mikä aiheuttaa vaikeuksia yritettäessä antaa asiakkaille neuvoja 
kauppaedustajan oikeuksista irtisanomistapauksessa. Tämän toivat esille erityisesti 
Tanska, Irlanti, Italia, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. 
a. Hyvitys 
Hyvitysvaihtoehdon osalta joissakin jasinvaltioissa on ollut nähtävissä suuntaus 
turvautua enimmäismäärään, kun taas direktiiviin vaikuttaneessa saksalaisessa 
järjestelmässä enimmäismäärällä ei ole merkitystä varsinaisen hyvityksen 
laskentamenetelmän yhteydessä. Sitä käytetään ainoastaan menettelyn lopuksi 
suoritettavassa lopullisessa tarkistuksessa. Joissakin jäsenvaltioissa yritetään 
vakiinnuttaa käyttöön kohtuullinen määrä, jonka yhteydessä otetaan huomioon monet 
eri tekijät, mikä 'puolestaan ei vastaa Saksan tuomioistuinten omaksumaa 
menettelytapaa. Tanska ja Itävalta näyttävät noudattavan Saksan mallia, mutta Itävallan 
tapauksessa enimmäismäärään ylletään usein, Saksassa taasen hyvin harvoin, paitsi 
silloin kun kauppaedustaja on hankkinut kaikki asiakkaat. 
Tätä nykyä näyttää, että entistä järjestelmää sovelletaan Italiassa edelleen, vaikka uusi 
laki on säädetty. Tästä on osoituksena myös Pretura Viterbon tapaus, jossa 
tuomioistuin katsoi, että koska direktiivin 17 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanoa 
koskeva siviilioikeudellisen säädöskokoelman 1751 artikla oli niin epämääräinen 
hyvityksen laskentamenetelmän osalta, oli parempi soveltaa työehtosopimusta. 
Työehtosopimuksen mukainen laskentamenetelmä ei vastaa saksalaista mallia vaan 
perustuu sopimuksen kestoon, provision määrään ja työehtosopimuksessa määrättyihin 
prosenttiosuuksiin. 
Lähestymistavat näyttävät siis poikkeavan toisistaan. Saksaa lukuun ottamatta 
jäsenvaltioiden tuornioistiiimilla on kuitenkin hyvin rajallisesti 17 artiklaan liittyvää 
oikeuskäytäntöä. 
b. Komus 
Korvausvaihtoehto ei ole aiheuttanut tulkintaongelmia Ranskassa, jossa edelleen on 
sovellettu aikaisempaa oikeuskäytäntöä. Verrattuna Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, 
jossa sovelletaan korvausvaihtoehtoa osapuolten jättäessä valinnan tekemättä, 
lähestymistapojen ero on olennainen. Tässä vaiheessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
ei ole ennakkoratkaisuja, mutta käytännössä osapuolet pyrkivät Common Law -
periaatteiden soveltamiseen. Kyseiset Common Law -periaatteet ovat suoranaisessa 
ristiriidassa Ranskassa vakiintuneen korvauksen laskentamenetelmän kanssa. 
Esimerkiksi englantilaisessa järjestelmässä otetaan huomioon sopimuksen lakkaamisen 
jälkeiset tapahtumat, minkä seurauksena vahingon kärsineen on toimittava siten, että 
hänen tappionsa ovat mahdollisimman vähäiset. Sen sijaan ranskalaisessa järjestelmässä 
edustussopimuksen lakkaamisen jälkeiset tapahtumat eivät vaikuta millään tavalla 
myönnettävään korvaukseen. Ranskan lain mukaan tavallinen korvaus on kahden 
vuoden provisioita vastaava määrä, joka vastaa edustuksen ostoarvoa tai aikaa, joka 
kauppaedustajalta kuluu asiakaskunnan uudelleen luomiseen. On vaikea kuvitella, miten 
Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimet pystyvät yltämään samaan määrään. Tämä 
on epäilemättä seurausta Yhdistyneessä kuningaskunnassa aikaisemmin vallinneesta 
oikeudellisesta tilanteesta, jonka mukaan edustussopimukset voitiin irtisanoa ilman 
maksuvelvollisuutta. Tällä oli tietenkin seurauksensa liiketoiminnassa. Edustukseen 
liittyvää todellista goodwill-käsitettä, josta myös kauppaedustajan olisi ollut saatava 
etua, ei ollut olemassa. Ei ole mahdollista ennustaa, kuinka Yhdistyneen 
kuningaskunnan tuomioistuimet tulkitsevat direktiiviä, mutta todennäköisesti ne ottavat 
huomioon olemassa olevat Common Law -periaatteet. 
Samat ongelmat tulevat todennäköisesti esiin Irlannissa, jos se valitsee 
korvausvaihtoehdon. 
c. Epävarmuuden seuraukset 
Tulkintavaikeudet ovat vaikuttaneet kauppaedustajien ja päämiesten direktiiviä 
koskeviin reaktioihin. Molempien osalta ne ovat saaneet aikaan sen, että neuvotteluihin 
kuluu enemmän aikaa, koska oikeuksia ja oikeuksien laajuutta ei ole määritelty selvästi. 
Tämä ei hyödytä kumpaakaan osapuolta. Se on johtanut myös siihen, että on myönnetty 
10 
toisistaan poikkeavia määriä. Epävarmuus ja epäyhtenäisyys ovat myös saaneet aikaan 
sen, että edustussopimuksia ei tehdä mielellään, ja päämiesten on hankalampi valtuuttaa 
muissa jäsenvaltioissa toimivia kauppaedustajia toimimaan puolestaan. On tärkeää, että 
direktiiviä sovelletaan yhtenäisesti ja että se johtaa ennakoitaviin ja selkeisiin tuloksiin. 
(2) Kauppaedustajien asema 
Direktiivi on parantanut kauppaedustajien asemaa heidän paamiehiinsä nähden. Näyttää 
kuitenkin siltä, että kauppaedustajat eivät voi aina toteuttaa kaikkia oikeuksiaan, koska 
heillä ei ole varaa ajaa asiaansa oikeusteitse. Tämä on yleinen ongelma, joka ei johdu 
nimenomaan kyseisestä direktiivistä. Mahdolliset parannuskeinot eivät kuulu tämän 
kertomuksen alaan. Komission mukaan direktiivin säännösten ja laskentamenetelmien 
selventäminen auttaa kuitenkin kauppaedustajia toteuttamaan oikeuksiaan paremmin. 
(3) Sovellettava lainsäädäntö 
Lopuksi ilmeni tiettyjä sopimuksiin sisällytettyihin lainvalintalausekkeisiin liittyviä 
ongelmia; tietyn maan lain soveltamista on pyritty välttämään lisäämällä sopimuksiin 
sovellettavan lain tai toimivaltaisen tuomioistuimen valintaa koskevia lausekkeita. 
Direktiivissä ei säädetä kansainvälisestä yksityisoikeudesta. Osapuolet voivat sen 
vuoksi vapaasti valita, minkä maan lakia edustussopimukseen sovelletaan, jollei 
sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta lainsäädännöstä vuonna 1980 tehdyn Rooman 
yleissopimuksen määräyksistä muuta johdu. Komission mukaan direktiivin 17 ja 18 
artikla ovat sitovia säännöksiä, ja näin ollen jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat 
soveltaa oikeuspaikan lainsäädäntöä vuonna 1980 tehdyn Rooman yleissopimuksen 
mukaisesti ja siten varmistaa direktiivin soveltamisen. Tuomioistuimen toimivallasta 
sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla Brysselissä vuonna 1968 
tehdystä yleissopimuksesta on myös apua varmistettaessa, että - silloin kun kyseessä 
ovat yhteisön asiat ja kun kauppaedustaja harjoittaa toimintaansa yhteisön alueella -
jäsenvaltion tuomioistuin on toimivaltainen tuomioistuin9. Tämän vuoksi ei näytä 
olevan tarvetta muuttaa direktiiviä tältä osin. 
PÄÄTELMÄ 
Komissio toteaa, että jäsenvaltioiden selkeä enemmistö on valinnut hyvitysvaihtoehdon 
ja että kyseisissä jäsenvaltioissa toimivat kauppaedustajat ja päämiehet ovat 
kannattaneet tätä. Direktiivissä säädetään hyvityksen enimmäismäärästä mutta ei anneta 
täsmällisiä ohjeita sen laskentamenetelmästä. Selkeä ja täsmällinen laskentamenetelmä 
lisäisi oikeusvarmuutta, mikä olisi molempien osapuolten edun mukaista. Ranskan 
ylläpitämä korvausvaihtoehto ei puolestaan näytä aiheuttaneen ongelmia Ranskassa 
toimiville 
Asiassa 9/87, Arcado Sprl v. Haviland SA (Kok. 1988, s. 1539) tuomioistuin 
katsoi, että oikeus korvaukseen perustui sopimussuhteeseen ja sen vuoksi 
sovellettiin vuonna 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohtaa, 
joka antaa tuomioistuimen toimivallalle lisäperusteen. 
11 
kauppaedustajille ja päämiehille. Korvauksen määrä Ranskassa on yleensä ottaen paljon 
suurempi kuin hyvityksen määrä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa osapuolet 
voivat valita jommankumman vaihtoehdon, direktiivin täytäntöönpano on johtanut 
epävarmuuteen erityisesti siksi, että kumpaakaan vaihtoehtoa ei tunneta brittiläisessä 
oikeusjärjestelmässä. 
Tässä vaiheessa on kovin vähän direktiiviin liittyvää oikeuskäytäntöä. Saatujen tietojen 
perusteella 17 artiklan selventäminen näyttää tarpeelliselta. On ennenaikaista' tehdä sen 
kauaskantoisempia päätelmiä. Komissio katsoo, että tässä kertomuksessa, jossa 
annetaan yksityiskohtaista tietoa erityisesti Saksassa käytettävästä hyvityksen 
laskentamenetelmästä, selvitetään direktiivin 17 artiklaa ja helpotetaan siten direktiivin 
17 artiklan yhtenäisempää tulkintaa. 
12 
LIITE A 
LUETTELO ITSENÄISIÄ KAUPPAEDUSTAJIA KOSKEVAN DTRFKTITVTN 
(86/653/ETYÏ TÄYTÄNTÖÖNPANOA VARTEN ANNETUSTA JÄSENMAIDEN 
LAINSÄÄDÄNNÖSTÄ 
Määräaika täytäntöönpanolle päättyi: 31.12.1989 
(Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti: 31.12.1993) 
(Italia, 17 artiklan osalta: 31.12.1992) 
1. Belgia Laki annettu 13.4.1995 
Julkaiseminen: Moniteur Beige, 2.6.1995, s. 15621 
Voimaantulo: 12.6.1995 
2. Tanska 
3. Saksa 
4. Kreikka 
5. Espanja 
6. Ranska Laki n:o 272, 2.5.1990 
Julkaiseminen: Lovtidende A 1990, s. 922 
Voimaantulo: 4.5.1990 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1992 
Laki annettu 23.10.1989 
Julkaiseminen: Bundesgesetzblatt 198911910 
Voimaantulo: 1.1.1990 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Asetus n:o 219, 18.5.1991 
Julkaiseminen: Kreikan hallituksen virallisessa lehdessä n: o 81, 
30.5.1991 ja N:o 136, 11.9.1991, sellaisena kuin se on viimeksi 
muutettuna asetuksilla n:o 249/93, 88/94 ja 312/95 
Voimaantulo: 30.5.1991 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Laki 12/1992, 27.5.1992 
Julkaiseminen: BOE n:o 129:ssä, 29.5.1992 
Voimaantulo: 19.6.1992 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Laki n:o 91-593, 25.6.1991 
Julkaiseminen: Ranskan tasavallan virallisessa lehdessä 
17.6.1991, s. 8271 
Voimaantulo: 28.6.1992 
Asetus 92-506, 10.6.1992 
Julkaiseminen: Ranskan tasavallan virallisessa lehdessä 
12.6.1992, s. 7720 
Voimaantulo: 1.1.1994 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
13 
7. Irlanti 
8. Halia 
9. Luxemburg 
10. Alankomaat 
* A • JL&&kJLSmmjaak 
12. Eoröigali 
13. Suomi 
14. Ruotsi Statutory Instrument: SI n:o 33,1994, 21.2.1994 
Voimaantulo: 1.1.1994 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Asetus n:o 303, 10.9.1991 
Julkaiseminen: Gazetta ufficiale nro 57,20.9.1991 
Voimaantulo: 1.1.1993 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Laki annettu 3.6.1994 
Jullaiseminen: Memorial A-n:o 58, 6.7.1994, s. 1088 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Laki annettu 5.7.1989 
Julkaiseminen: Staatsblad 1989 n:o 312 
Voimaantulo: 1.11.1989 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Voimassaoloa jatkettu lailla n:o 374, 1993 siviilioikeuden 
lakikokoelman (Burgerlijk Wetboek) 7 osan 400-445 artiklana 
Liittovaltionlaki, 11.2.1993 
Julkaiseminen: Federal Gazette 88 
Voimaantulo: 1.3.1993 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Asetus n:o 178/86, 3.7.1986 
Julkaiseminen: Diârio da Repûblica, I série, 1986, s. 1575 
Voimaantulo: 2.8.1986 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 2.8.1986 
Muutettu lailla n:o 118/93, 13.4.1993, julkaistu lehdessä 
Diârio da Repûblica n:o 86, s. 1818, 13.4.1993 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Laki 8.5.1992/417 
Julkaiseminen: Säädöskokoelmassa 14.5.1992 
Voimaantulo: 1.11.1992 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
Laki n:o 351, 2.5.1991 
Voimaantulo: 1.1.1992 , 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 1.1.1994 
14 
15. Yhdistynyt Statutory Instrument SI 1993 n:o 3053, 7.12.1993 ja 
Kuningaskunta SI 1993 n:o 3173,16.12.1993 
Voimaantulo: 1.1.1994 
Soveltaminen voimassa olevim sopimuksiin: 1.1.1994 
Pohjois-Irlanti: 
Statutory Rules of Northern Ireland 1993 n:o 483, 17.12.1993 
Voimaantulo: 13.1.1994 
Soveltaminen voimassa oleviin sopimuksiin: 13.1.1994 
15 
LIITE B 
BELGIA 
Kauppaedustajien edustussopimuksia koskeva laki tuli voimaan vasta 12 päivänä 
kesäkuuta 1995. Siten uuteen lakiin perustuvia momioistuinratkaisuja ei vielä ole. 
Lain 20 artiklassa säädetään oikeudesta goodwill-hyvitykseen. Ennen uutta lakia 
oikeus goodwill-hyvitykseen oli evätty Belgian tuomioistuinten ratkaisuilla, sillä 
goodwillin katsottiin liittyvän enemmän päämieheen kuin edustajaan. Uusi laki on näin 
tuonut mukanaan tärkeän lainsäädännöllisen muutoksen. 
Laki ei sisällä ohjeita hyvityksen laskemiseksi, mutta useimmissa lain kommentaareissa 
on oltu sitä mieltä, että hyvityksen suuruuden määrittäminen kuuluu tuomarille ja 
huomioon on otettava monia seikkoja, kuten provision suuruus sopimuksen viimeisinä 
voimassaolovuosina, asiakaskunnan kehittyminen, päämiehen jatkossa saama hyöty, 
sopimussuhteen kesto, päämiehen osallistumisen määrä tai se, rahoittaako päämies 
eläkkeen ja onko edustajan sopimus päämiehen kanssa hänen ainoa edustussuhteensa. 
Yhdessä kommentaarissa on nimenomaisesti tuotu esiin Saksan laskentatapa. 
Belgian asianajajien mielestä on otettava huomioon kauppaedustajia koskeva laki ja 
saksalaisten kokemukset. Kauppaedustajia koskevassa, 3 päivänä heinäkuuta 1978 
annetussa laissa saman päämiehen palveluksessa 1-5 vuotta työskennelleen 
kauppaedustajan saama hyvitys kuitenkin lasketaan kolmen kuukauden aikana ansaitun 
palkan perusteella. Tämän jakson pituutta lisätään kuukaudella jokaista seuraavaa 
viiden vuoden työjaksoa kohti. 
Belgian lain 18 artiklan 3 kohdan mukaan laiminlyödyn irtisanomisajan johdosta on 
mahdollista esittää vahingonkorvausvaatimus, joka vastaa menetettyjä provisioita 
kyseisessä artiklassa esitetyllä tavalla laskettuna. 
Belgian lain 21 artiklan mukaan edustaja, joka on oikeutettu hyvitykseen, voi lisäksi 
vaatia tosiasiallisesti karsimastaan vahingosta korvausta. Ei ole selvää, missä 
olosuhteissa korvaus maksetaan ja antaako oikeus hyvitykseen automaattisesti oikeuden 
hakea vahingonkorvausta. Komission mukaan jälkimmäinen tulkinta olisi ristiriitainen 
direktiivin 17 artiklan 1 kohdan kanssa, sillä tulkinnasta seuraisi se, että kumpaakin 
vaihtoehtoa sovellettaisiin kasautuvasti. 
TANSKA 
Tanskassa direktiivin täytäntöönpano ja hyvitystä koskevan oikeuden käyttöön 
ottaminen 2 päivänä toukokuuta 1990 annetun lain N:o 272 25 pykälän nojalla toivat 
mukanaan uuden oikeuden, jota aikaisemmassa laissa ei tunnettu. 
16 
Tällä hetkellä tiedossa on vain kolme tuomiota10. Asiassa Lope Handel päämies 
määrättiin maksamaan tappiot, jotka aiheutuivat sopimuksen mukaisen irtisanomisajan 
noudattamatta jättämisestä, ja maksamaan yhden vuoden provision suuruinen hyvitys 
edustajan päämiehelle hankkimista uusista asiakkaista. Uudet asiakkaat oli todistetusti 
menetetty vuoden kuluttua edustussopimuksen lakkaamisesta. Asiassa S&L päämies 
määrättiin maksamaan enimmäismääräinen hyvitys. Käytännössä kaikki asiakkaat olivat 
todistettavasti edustajan hankkimia. Asiassa Cramer tuomioistuin totesi, että 
huomattava osa asiakassuhteista oli kertaluonteisia, jolloin päämies ei voinut odottaa 
liikesuhteiden jatkuvan kyseisten asiakkaiden kanssa. Päämies määrättiin maksamaan 
150 000 Tanskan kruunun suuruinen hyvitys. Suurin mahdollinen hyvitys olisi ollut 
400 000 Tanskan kruunua. 
Käytännössä vaikuttaa siltä, että edustajat vaativat suurinta mahdollista hyvitystä, ja 
päämiehet yrittävät saada määrän pienenemään. Vaikka tällä hetkellä ei käytössä 
olekaan vakiintunutta menettelyä, suuntauksena ei ole enimmäishyvityksen 
maksaminen. Laskentatapa vaikuttaa noudattavan Saksan mallia. 
Sen enempää kuin muissakaan jäsenvaltioissa, käyttökelpoisia tilastotietoja ei ole 
saatavilla. 
Lain 6 osassa pannaan täytäntöön direktiivin 17 artiklan 2 kohdan c alakohta ja 
säädetään, että jos edustaja tai päämies on laiminlyönyt velvollisuuksiaan toista 
osapuolta kohtaan, jälkimmäinen osapuoli on oikeutettu saamaan korvausta kaikesta 
hänelle tämän vuoksi aiheutuneesta vahingosta. 
SAKSA 
Handelsgetzbuchin 89 b artiklassa säädetään edustajan oikeudesta hyvitykseen. 
Laskentatapa on esitetty varsinaisessa kertomuksessa. 
Käytännössä vaikuttaa siltä, että direktiivin täytäntöönpano ei ole aiheuttanut muutoksia 
hyvityksen laskentatapaan Saksassa, sillä direktiivin hyvitystä koskeva määräys ei 
edellyttänyt Saksan lain muuttamista. Ammattiyhteyksissä todettu muutos liittyi 
sopimuksiin, jotka oli tehty muiden EU-jäsenvaltioiden kanssa, joissa ei ennen 
direktiivin täytäntöönpanoa tunnettu oikeutta hyvitykseen. 
10 Lope Handel v GE Lightning (S0- og Handelsretten i Kabenhavn, 25.9.1995); 
S&L v EsJdtûû (Vestre Landsret, 14.11.1995); Cramer v B&B (S0- og 
Handelsretten i K0benhavn, 15.12.1995) 
17 
KREIKKA 
Direktiivin 17 artiklan täytäntöönpano 18 päivänä toukokuuta 1991 annetun asetuksen 
n:o 219 9 artiklalla ei ollut direktiivin mukainen, etenkin koska 17 artiklan 2 kohdan a 
alakohdan toista luetelmakohtaa, jossa edellytetään, että hyvityksen on oltava 
kohtuullinen, ei ollut pantu täytäntöön. Kreikka on komission kanssa käymänsä 
kirjeenvaihdon seurauksena säätänyt vuonna 1995 uuden lain, jolla pannaan täytäntöön 
17 artiklan 2 kohdan a alakohta. 
Asetuksen 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että oikeus hyvityksen 
hakemiseen ei estä edustajaa hakemasta Kreikan yksityisoikeudellisten säädösten 
kokoelman mukaista vahingonkorvausta. Vahingonkorvausta maksetaan ja myönnetään 
sen mukaan, oliko kyseessä määräaikainen vai toistaiseksi tehty sopimus. 
Edustaja voi myös hakea vahingonkorvausta asianmukaisen irtisanomisajan puuttuessa. 
ESPANJA 
Kesäkuun 27 päivänä 1995 annetun lain n:o 12/1992 28 artiklassa säädetään hyvityksen 
maksamisesta. Lain 29 artiklassa säädetään vahingonkorvauksen myöntämisestä, jos 
päämies rikkoo yksipuolisesti toistaiseksi tehdyn edustussopimuksen. Direktiivi on 
täyttänyt Espanjan lainsäädännössä vallinneen aukon. Ennen direktiivin 
täytäntöönpanemiseksi annettua lakia ei ollut erityistä, kauppaedustajat tai 
edustussopimukset käsittävää lakia. Kuitenkaan 29 artikla ei rajoitu ainoastaan 
sopimusrikkomuksiin, ja tämän vuoksi Espanja on nähtävästi toteuttanut molemmat 
direktiivin 17 artiklan vaihtoehdot, ellei sitten tuomioistuin tulkitse 29 artiklan 
soveltamisalaa suppeasti. 
Lain äskettäisen voimaantulon vuoksi alalla ei ole vielä muodostunut oikeuskäytäntöä. 
Uutta lakia edeltänyt oikeuskäytäntö voi olla merkityksellinen tulevaisuuden kannalta, 
sillä jotkin periaatteet voivat toimia apuna Espanjan tuomioistuimissa tulevaisuudessa 
tehtävissä päätöksissä. 
Vanhan lainsäädännön mukaan oli myös mahdollista vaatia sekä vahingonkorvausta että 
goodwill-hyvitysta, ja edustajilla oli tapana vaatia molempia samanaikaisesti. Näiden 
korvausmuotojen välinen ero hämärtyi joskus käytännössä. Korkein oikeus on 
toistuvasti myöntänyt mahdollisuuden saada goodwill-hyvitysta. Tuomarilla on suuri 
harkintavalta hyvityksen määrän vahvistamisessa, ja yleensä se määräytyy edustajan 
tulojen11 mukaan. Vahingonkorvausten myöntämisen suhteen tuomioistuimet ottivat 
huomioon monia eri asioita, mm. viimeksi saadun provision suuruuden, toiminnan 
luonteen, kärsityn maineen menetyksen vaikutuksia ja sitä, oliko kyseessä 
yksinomainen vai muu edustussopimus12. 
11 Sentencias del Tribunal Supremo del 22 de marzo de 1988 y 19 de septiembre de 
1989 
12 Sentencia del Tribunal de Apelaciôn de Lugo de 4.6.1994; Tribunal de Apelaciôn 
de Valencia de 14.7.1993 y Tribunal de Apelaciôn de Barcelona de 30.1.1995 
18 
Vahingonkorvausta maksetaan myös, mikäli asianmukaista irtisanomisaikaa ei ole 
noudatettu. Vahingonkorvaus on suuruudeltaan sama kuin provisio, jonka edustaja 
olisi saanut, mikäli irtisanomisaikaa olisi noudatettu13. 
Näistä ratkaisuista huolimatta on yhä vaikea tehdä asiasta yleistä yhteenvetoa etenkin, 
kun hyvityksen suuruus Espanjassa määrätään pääkäsittelyn jälkeen ja ratkaisua ei 
julkaista. 
RANSKA 
Ranskassa, toisin kuin monissa muissa jäsenvaltioissa, direktiivi ei ole aiheuttanut 
merkittäviä muutoksia jo voimassa olleeseen lainsäädäntöön. Kesäkuun 25 päivänä 
1991 annetun lain n:o 91/593 12 artiklan mukaan oikeus korvaukseen 
edustussopimuksen lakatessa on edelleen olemassa. Muutos liittyy olosuhteisiin, joissa 
korvausta voidaan maksaa, ei laskentatapaan. Oikeus korvaukseen on nyt olemassa, jos 
edustaja ei uusi sopimusta tai päättää sopimuksen korkean iän, sairauden tai 
heikentyneen terveydentilan vuoksi tai kuolemantapauksessa. 
o 
Korvauksen laskentaperusteena käytetään kuten ennenkin oikeuskäytäntöä, sillä 
vanhassa ja uudessa laissa ei kummassakaan määritellä laskentatapaa. Suurimmassa 
osassa tapauksia korvauksen suuruus on kahden vuoden bruttoprovisio, joka lasketaan 
edustajan kolmen viimeksi kuluneen vuoden aikana hankkimasta keskimääräisestä 
palkasta tai kahden viimeksi kuluneen vuoden provisioiden kokonaismäärästä. Tästä 
summasta on tullut korvauksen tavanomainen määrä, minkä tuomioistuinten uutta lakia 
sovelletaessa annetut ratkaisut ovat vahvistaneet14. 
Hyvitys lasketaan palkkion kokonaismäärästä, ei ainoastaan provisiosta. Se perustuu 
bruttomääriin. Vanhojen ja uusien asiakkaiden välillä ei tehdä eroa ja laskelmaan 
sisällytetään myös erityisprovisiot. Ammatista aiheutuvia kuluja ei yleensä vähennetä. 
Myös saamatta jääneet provisiot on sisällytettävä laskelmaan. 
Hyvitys vastaa edustajan menettämää liiketoimintaa ja tappio vahvistetaan kyseisen 
ajankohdan mukaisena. Tulevia tapahtumia ei siten oteta huomioon. Näitä ovat 
esimerkiksi päämiehen kaupankäynnin lakkaaminen tai se, että edustaja jatkaa toimintaa 
saman asiakaskunnan kanssa, tai markkinakehitys. Edustajan ei myöskään edellytetä 
toimivan siten, että hänen tappionsa jäävät mahdollisimman vähäisiksi. 
Ranskan tuomioistuimet eivät määrää kahden vuoden bruttoprovisiota maksettavaksi 
korvauksena, jos voidaan osoittaa, että edustajan kärsimät; tappiot ovat pienemmät 
esimerkiksi sopimuksen lyhyen keston vuoksi. Korvauksen suuruutta voidaan 
vastaavasti nostaa silloin, kun edustajan tappiot ovat suuremmat esimerkiksi hänen 
ikänsä tai edustussopimuksen pitkäaikaisen keston vuoksi. 
13 Sentencia del Tribunal Supremo de 19.9.1989 « 
Katso esim. Cour d'appel de Toulouse 20.12.1994 Les Annonces de la Seine, n:o 
39, 1.6.1995, s. 28; Cour d'appel de Dijon, 16.6.1994 Les Annonces de la Seine, 
N:o 39, s. 26; Cour d'appel de Paris, 17.1.1995, Les Annonces de la Seine 
1.6.1995, N:o 39, s. 8 
19 
Direktiivi on saanut aikaan kasvavan kiinnostuksen esittää vahingonkorvausvaatimuksia 
asianmukaisen irtisanomisajan noudattamatta jättämisen perusteella. Myönnetty määrä 
vastaa laiminlyödyn ajanjakson korkeinta provisiota, ja se lasketaan kahden viimeksi 
kuluneen vuoden aikana saatujen provisioiden tai vastaavana aikana edellisenä vuonna 
saatujen provisioiden perusteella. 
IRLANTI 
Irlanti ei ole pannut kyseistä säännöstä täytäntöön ja sen vuoksi edustajilla ei ole 
oikeutta korvaukseen tai hyvitykseen. Common Law -periaatteen mukaan edustaja voi 
vaatia vahingonkorvauksia sopimusrikkomuksen perusteella. Kun kyseessä on 
määräaikainen sopimus, edustajalla on oikeus vaatia provisiota, jonka hän olisi saanut 
sopimuksen loppuun kulumiseen saakka, ottaen kuitenkin huomioon, että hänellä on 
velvollisuus toimia siten, että hänen tappionsa jäävät mahdollisimman pieniksi. Edellä 
mainittu ei kuitenkaan riitä direktiivin täytäntöönpanemiseksi. Toistaiseksi tehtyjen 
sopimusten kohdalla vaaditaan yleensä tuloja noudatettavalta irtisanomisajalta. Sen 
lisäksi kummassakin tapauksessa voidaan vaatia korvausta sopimuksen rikkomisesta 
aiheutuneiden taloudellisten tappioiden korvaamiseksi. Tähän päivään mennessä ei ole 
julkaistu yhtään tapausta. 
ITALIA 
Italia muutti 10 päivänä syyskuuta 1991 annetun lainsäädännöllisen asetuksen n:o 303 4 
artiklalla yksityisoikeudellisen säädöskokoelman 1751 artiklan direktiivissä säädetyn 
hyvitysjärjestelmän käyttöön ottamiseksi. Komission mukaan Italia ei kuitenkaan ole 
pannut direktiiviä täytäntöön oikein, sillä Italia on käsitellyt direktiivin 17 artiklan 2 
kohdan a alakohdan kahta luetelmakohtaa vaihtoehtoisina edellytyksinä, vaikka ne ovat 
itse asiassa samanaikaisesti vaadittavia. Komissio on tämän vuoksi aloittanut 
rikkomisesta johtuvan menettelyn. 
Vaikuttaa siltä, että vanha työehtosopimusjärjestelmä on edelleen voimassa. Ensarc-
sopimuksen, joka tehtiin 30 päivänä lokakuuta 1992, hyväksyivät sekä päämiehet että 
edustajien etujärjestöt. Näin ne ovat itse asiassa ottaneet uudelleen käyttöön perusteet, 
joita sovellettiin 1751 artiklan edellisen version ollessa voimassa. 
Tuomiossaan 1 päivältä joulukuuta 1994 Viterbon ensimmäisen asteen tuomioistuin 
sovelsi työehtosopimusta. Tuomioistuin katsoi, että Italian yksityisoikeudellisen 
säädöskokoelman 1751 artiklaa ei voitu soveltaa käytännössä, koska siinä ei määritetä 
perusteita hyvityksen laskemiselle, ainoastaan hyvityksen enimmäismäärä. Tämän 
vuoksi tuomioistuin piti aiheellisena työehtosopimuksen soveltamista. Tuomioistuin 
totesi myös, että 1751 artiklassa määritettyjä olosuhteita ei ollut tarkoitettu hyvityksen 
suuruuden laskemiseksi vaan sen määrittämiseksi, oliko hyvitykseen oikeutta, kun 
ainakin yksi olosuhteista oli voimassa. Tuomioistuin katsoi myös, että 
työmarkkinaosapuolet olivat, välttääkseen käytännöllisesti katsottuna ratkaisemattomia 
ongelmia, viisaasti korvanneet vanhan työehtosopimuksen saattamalla Italian 
yksityisoikeudellisen säädöskokoelman 1751 artiklan sovellettavaksi käytännössä. Tässä 
vaiheessa ei ole selvää, tullaanko tuomion tulkintalinjaa noudattamaan jatkossa. 
20 
Työehtosopimusjärjestelmä perustuu provisioiden tasoon ja edustussopimuksen kestoon 
sekä työehtosopimuksessa määrättyihin prosenttiosuuksiin. 
Työehtosopimuksen nojalla edustaja useimmissa tapauksissa saa korvauksen, joka on 
paljon pienempi kuin direktiivissä tarkoitettu enimmäismäärä. 
LUXEMBURG 
Luxemburgin 3 päivänä kesäkuuta 1994 direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettua 
lakia sovelletaan kaikkiin 1 päivänä tammikuuta 1994 voimassa olleisiin sekä sen 
jälkeen tehtyihin sopimuksiin. Sopimuksen lakkaamisen yhteydessä maksettavasta 
hyvityksestä säädetään 19 artiklassa. Uusi laki toi mukanaan oikeuden, jeta ei ollut 
damassa aikaisamman lainsäädännän ollessa voimassa. Siten ei ole hämmästyttävää, 
että tuomioistuinten ratkaisuja ei ole olemassa. Myös asiantuntijat olivat sitä mieltä, 
että on liian aikaista kehittää teoriaa lain tulkitsemisesta. 
Lain 23 artiklan 1 kohdassa säädetään oikeudesta korvaukseen, kun ilman pätevää syytä 
on jätetty noudattamatta asianmukaista irtisanomisaikaa, ja 23 artiklan 2 kohdassa 
säädetään vahingonkorvausten maksamisesta vakavassa 
sopimuksenrikkomustapauksessa. Lain 24 artiklassa säädetään, että korvattava summa 
on samansuuruinen kuin tulot, jotka olisi ansaittu sopimuksen rikkomisajankohdan ja 
sopimuksen normaalin päättymisajankohdan välisenä aikana. Summan määrittämisessä 
on otettava huomioon aikaisemmat provisiot sekä muut merkitykselliset tekijät. Tätä 
summaa voidaan pienentää, jos tuomari pitää sitä käsillä olevassa tapauksessa 
vallinneisiin olosuhteisiin nähden liian suurena. 
ALANKOMAAT 
Alankomaiden yksityisoikeudellisen säädöskokoelman 7 luvun 442 artiklassa säädetään 
hyvityksen maksamisesta edustussopimuksen lakkaamisen yhteydessä. 
Vahingonkorvausten maksamisesta, kun ilman pätevää syytä on jätetty noudattamatta 
asianmukaista irtisanomisaikaa, säädetään 7 luvun 439 artiklassa ja 
vahingonkorvauksista sopimuksenrikkomistapauksissa säädetään 7 luvun 440 sekä 7 
luvun 441 artiklassa. Korvaus käsittää ajanjakson sopimuksen päättymisen todellisesta 
ajankohdasta siihen päivämäärään asti, kun edustussopimus olisi lakannut, jos 
irtisanominen olisi tehty asianmukaisella tavalla. Määrältään tämä on niiden tulojen 
suuruinen, jotka olisi ansaittu, ja perustuu ennen sopimuksen lakkaamista ansaittuun 
provisioon sekä muihin merkityksellisiin olosuhteisiin. Tuomari voi alentaa summaa, 
jos hän pitää sitä liian suurena kyseisen tapauksen yksityiskohdat huomioon ottaen. 
Osapuoli voi 7:441 artiklan 3 kohdan nojalla vaatia korvausta kärsimistään todellisista 
vahingoista 7 luvun 441 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun määrän asemesta mutta 
hänellä on todistustaakka karsimansa menetyksen osoittamiseksi. 
Tällä hetkellä ei ole vielä julkaistu tapausta, johon uutta lakia olisi sovellettu. 
Myöskään tilastotietoja ei ole käytettävissä. 
21 
ITÄVALTA 
Itävallan 11 päivänä helmikuuta 1993 annettu laki tuli voimaan 1 päivänä maaliskuuta 
1993. Kauppaedustajalla on oikeus hyvitykseen 24 artiklan nojalla. Tähän mennessä ei 
ole julkaistu vuoden 1993 lakiin perustuvia tapauksia, joissa kyse olisi ollut hyvityksen 
suuruudesta tai edustussopimuksen lakkaamisen yhteydessä maksettavasta 
vahingonkorvauksesta. Direktiivi on aikaansaanut muutoksen aikaisempaan lakiin ja 
etenkin enimmäiskorvauksen kaksinkertaistumisen. Aikaisemmasta oikeuskäytännöstä 
ei sen vuoksi ole apua. Vanhan lainsäädännön mukaan korvauksen ylärajaa alennettiin 
asteittain vuoden provisioiden kokonaismäärästä, joka laskettiin vuoden keskiarvosta 
kolmen viimeksi kuluneen vuoden ajalta työsuhteen pituuden mukaan. 
Käytännössä vaikuttaa siltä, että kauppaedustajat laskevat hyvityksen viiden viimeksi 
kuluneen vuoden tulojen keskiarvon perusteella ja ottavat huomioon asiakkaiden 
määrän vaihtelun viiden vuoden aikana saadun tulon määrää vähentämällä. 
Suurimmassa osassa tapauksia lain sallima enimmäismäärä ylittyy. Tämän vuoksi 
osapuolet neuvottelevat löytääkseen järkevän sovitteluratkaisun. Laskentatavassa 
hyödynnetään Saksassa saatuja kokemuksia. 
Itävallassa on katsottu, että on liian varhaista sanoa, mikä on ollut maksettujen 
hyvitysten keskitaso. Vahingonkorvauksia tai sopimuksen täyttämistä voidaan vaatia 23 
artiklan nojalla, jos toinen osapuoli purkaa sopimuksen ennenaikaisesti ilman pätevää 
syytä. Tätä artiklaa sovelletaan myös irtisanomisaikoja koskevan 21 artiklan vastaisissa 
tapauksissa. Kaikki muut vahingonkorvausvaatimukset käsitellään Itävallan 
siviilioikeudellisen säädöskokoelman ja kauppaoikeudellisen säädöskokoelman 
säännösten mukaisesti. 
PORTUGALI 
Portugalissa annettiin vuonna 1986 laki, joka noudatti suurelta osin direktiiviehdotusta 
ja jonka 33 artikla sisälsi oikeuden hyvitykseen. Laki tuli voimaan 2 päivänä elokuuta 
1986. Sitä on muutettu asetuksen n:o 118/93 33 ja 34 artiklalla Portugalin lain 
saattamiseksi yhdenmukaiseksi direktiivin 17 artiklan kanssa. 
Portugalissa on muutamia tuomioistuinratkaisuja15. Tuomioistuimet ovat laskeneet 
hyvityksen tason ottaen huomioon uusien asiakkaiden merkityksen, nykyisen 
asiakaspiirin laajentumisen, sopimuksen lakkaamisen jälkeen päämiehelle aiheutuvan 
15 Accördäo da Relacäo de Coimbra, 14.12.1993 muutoksenhakutuomioistuin 
Colectänea de Jurisprudéncia, Vuosi XVIII, 1993, osa V, s. 46; Accördäo do 
Supremo Tribunal de Justiça, 4.5.1993 colectänea de Jurisprudéncia - Accordäos 
do Supremo Tribunal de Justiça, Vuosi I, Osa II, 1993, s. 78 ja saman 
tuomioistuimen tuomio 27.10.1994, vuosi II, osa III, 1994, s. 101; Acördäo da 
Relacäo do Porto, 18.10.1994 Colectänea de Jurisprudéncia, vuosi XIX, osa IV, 
1994, s. 212 
22 
hyödyn sekä edustajan provisiotappiot. Tuomioistuimet pitävät hyvitystä korvauksena 
edustajalle siitä hyödystä, jonka hän on hankkinut päamiehelleen ja joka oli olemassa 
sopimuksen lakatessa kauppaedustajan laajentaman asiakaspiirin muodossa. 
Lain 32 artiklassa sekä Portugalin siviilioikeudellisen säädöskokoelman 562-572 
artiklassa säädetään myös oikeudesta hyvitykseen vahingosta, jonka sopimuksen 
rikkominen on aiheuttanut. Vahingonkorvauksista, jos irtisanomisaikaa ei ole 
noudatettu tai jos asianmukaista irtisanomista ei ole tehty, säädetään erikseen 29 
artiklassa. Vaihtoehtona vahingonkorvaukselle kauppaedustaja voi vaatia rahamääri, 
joka on laskettu edellisen vuoden kuukausitulojen keskiarvosta ja kerrottu sen 
ajanjakson pituudella, jonka sopimus olisi vielä ollut voimassa. Jos sopimuksen 
voimassaoloaika on alle vuoden, otetaan huomioon koko sopimuskausi. 
SUOMI 
Toukokuun 8 päivänä 1992 annetun lain n:o 417 28 pykälässä säädetään oikeudesta 
hyvitykseen edustussopimuksen lakkaamisen yhteydessä. Direktiivi aiheutti muutoksen 
aikaisempaan lakiin nähden. Laki tuli voimaan 1 päivänä marraskuuta 1992 eikä tähän 
mennessä ole annettu siihen perustuvaa tuomioistuimen ratkaisua. 
Käytännössä vaikuttaa siltä, että kauppaedustajat hakevat enimmäismääräistä hyvitystä 
ja päämies tekee vastatarjouksen. Neuvotteluissa päädytään määrään, joka ei perusm 
erityiseen laskelmaan, pikemminkin kyseessä on neuvottelemalla saatu tulos. Yleensä 
hyvityksen suuruus vastaa 3-6 kuukauden keskimääräistä provisiota. Edustajien liiton 
mukaan hyvitettävän jakson pituus on uudessa laissa hieman pidempi kuin vanhassa, 
mutta asiasta ei ole olemassa tilastotietoja. 
Lain 9 pykälässä säädetään oikeudesta vahingonkorvaukseen kun edustussopimusta on 
rikottu tai silloin, kun toinen osapuoli on laiminlyönyt velvollisuuksiaan. Lisäksi lain 
26 ja 27 pykälässä säädetään vahingonkorvauksista silloin, kun irtisanomisaikoja ei ole 
noudatettu. 
RUOTSI 
Toukokuun 2 päivänä 1991 annetun lain N:o 351 28 pykälässä luodaan oikeus 
hyvitykseen, jota ei ollut aikaisemmassa laissa. Aikaisemmassa laissa vain pyrittiin 
varmistamaan, että kauppaedustaja sai provision tilauksista, jotka tehtiin sen jälkeen 
kun kauppaedustajan valtuutus oli otettu pois. Edellytyksenä oli, että tilaukset oli 
aikaansaatu kauppaedustajan toiminnalla sopimuksen voimassaoloaikana. 
Muiden jäsenvaltioiden tavoin tuomioistuimen ratkaisuja ei ole annettu. Käytännössä 
kauppaedustajat hakevat lain sallimaa enimmäismääräistä hyvitystä ja osapuolet 
neuvottelevat tältä pohjalta kohtuullisesta määrästä. Neuvotteluissa osapuolet ottavat 
huomioon muun muassa sopimuksen keston, kauppaedustajan myyntiä edistäneet 
toimet, uusien asiakkaiden määrän, sopimuksen lakkaamisen jälkeen tehdyt tilaukset, 
kauppaedustajan mahdollisuudet saada uusi sopimus sekä kauppaedustajalle aiheutuneet 
kustannukset ja hänen tekemänsä investoinnit. 
23 
Käytettävissä ei ole tilastotietoja, mutta Ruotsin viranomaiset arvioivat, että yleensä on 
myönnetty määrä, joka vastaa viimeisten sopimusvuosien keskiarvon perusteella 
laskettua provisiota vähintään kuuden kuukauden ja enintään vuoden ajalta. Tämä 
tarkoittaisi korvausten suuruuden kasvua. Lain 34 pykälässä säädetään 
vahingonkorvauksista sopimusrikkomustapauksissa. 
YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA 
Yhdistynyt kuningaskunta on ottanut käyttöön oman erityisen järjestelmän. Vuodelta 
1993 olevan Statutory Instnimentin n:o 3053, säädöksen 17 nojalla osapuolet voivat 
valita, onko kauppaedustajalla oikeus hyvitykseen vai korvaukseen16. Ainoastaan 
silloin, kun asiasta ei ole tehty sopimusta, laissa vaaditaan korvauksen maksamista. 
Kyseinen täytäntöönpanotapa on aiheuttanut epävarmuutta etenkin, koska 
Yhdistyneiden kuningaskuntien oikeudellinen järjestelmä ei tunne entuudestaan 
kumpaakaan käytäntöä. 
Laki on tullut vasta äskettäin voimaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja se on 
aiheuttanut jonkin verran hämmennystä osapuolien ja lakimiesten yrittäessä soveltaa 
käsitteitä, jotka ovat heille ja jossain määrin myös Yhdistyneen loinmgaskunnan 
perinteille vieraita. Monia erilaisia tulkintatapoja on kehitetty. 
Korvauksen suhteen lakimiehet yrittävät soveltaa perinteisiä Common Law-
periaatteita.Tämä ei toimi hyvin, sillä Common Law -periaatteiden mukaan sopimuksen 
lakkaaminen sopimusehtojen mukaisesti tai määräaikaisen sopimuksen päättyminen 
sopimuksen mukaisesti ei oikeuta vahingonkorvausvaatimuksen esittämiseen. Common 
Law -periaatteiden mukaisesti tuomioistuin pyrkii saattamaan kauppaedustajan 
asemaan, jossa hän olisi ollut, jos sopimusta olisi noudatettu. Vahinkoa kärsineen 
osapuolen on kuitenkin toimittava siten, että hänen tappionsa jäävät mahdollisimman 
vähäisiksi, ja tuomioistuin ottaa huomioon myös tulevaisuuden tapahtumat. Kun 
kyseessä on määräaikainen sopimus, kauppaedustajalla olisi oikeus vaatia provisiota 
sopimuksen voimassaoloajalta. Kun kyseessä on toistaiseksi tehty sopimus, 
kauppaedustaja voisi myös hakea irtisanomisajalta vahingonkorvausta, joka voi olla 
enintään niiden tulojen suuruinen, jotka hän olisi tuona ajanjaksona ansainnut. 
Kauppaedustaja voi hakea korvausta myös kustannuksista, jotka ovat aiheutuneet 
edustussopimusta sovellettaessa. Sen vuoksi lakimiesten on vaikea päättää korvauksen 
määrästä, kun kauppaedustaja on kuollut, sairastunut tai jäänyt eläkkeelle. Tavallisesti 
korvaukset vastaavat 3-6 kuukauden aikaa vaikka jotkin korvaukset voivatkin olla 15 
kuukauden ajalta suorituksen tasosta riippuen. 
Tämän vuoksi jotkin asianajajat ovat yrittäneet soveltaa analogisesti 
epäoikeudenmukaista irtisanomista koskevaa lakia, jossa määräävinä tekijöinä ovat ikä, 
palveluksessaoloajan pituus ja viikoittainen palkka. 
16 Regulation 17 of S.I. No. 483 of 1993 for Northern Ireland 
24 
Hyvitystä kauppaedustajat vaativat enimmäismääräisenä, ja neuvottelujen jälkeen 
päädytään pienempään määrään. Tyypillinen hyvitys vastaa 3-6 kuukauden provisiota 
ja se lasketaan siitä määrästä, joka olisi ansaittu, eikä minkään viimeisten viiden 
vuoden keskiarvon perusteella. 
Useimmat sopimukset eivät sisällä hyvitystä koskevaa määräystä, mutta tämä ei 
vältämättä tarkoita sitä, että korvausten maksamista suosittaisiin hyvityksen 
maksamisen asemesta. 
Tähän päivään mennessä ei ole ollut tapauksia ja osapuolet ovat vastahakoisia 
turvautumaan tuomioistuimiin, sillä asianajajat ovat epävarmoja asiakkaidensa 
oikeuksista ja siitä, millaisiin ratkaisuihin tuomioismimissa päädytään. Tapauksia on 
kuitenkin todennäköisesti tulossa lähitulevaisuudessa. 
25 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 364 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 06 04 05 08 
Luettelonumero : CB-CO-96-365-FI-C 
ISBN 92-78-07187-0 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
&