[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 7.12.2009

KOM(2009) 661 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS

Valtiontukien tulostaulu Kertomus EU:n jäsenvaltioiden myöntämästä valtiontuesta

– Syksyn 2009 päivitys – {SEC(2009) 1638 }

SISÄLLYSLUETTELO

Johdanto 3

Valtiontuki talouskriisin yhteydessä 3

1. Valtiontuki vuonna 2008 4

2. Valtiontukimenoissa havaittavia suuntauksia jäsenvaltioissa 5

2.1. Teollisuudelle ja palvelualalle myönnetyn valtiontuen määrän kehittyminen 6

2.2. Yhteisen edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin kohdennettu valtiontuki 7

3. Valtiontuki talous- ja finanssikriisin yhteydessä 8

3.1. Kriisitukea koskevat komission ohjeet 8

3.2. Komission puuttuminen kriisitukiin 9

3.3. Hyväksytyt toimenpiteet ja niiden käyttöaste 10

3.4. Vuonna 2008 myönnetty valtiontuki 11

4. Valtiontukisääntöjen yksinkertaistaminen 11

4.1. Valtiontukien valvonnan uusi rakenne 11

4.2. Yksittäisten toimenpiteiden arviointi keskittyi muutamaan suureen, mahdollisesti kilpailua vääristävään tukeen 12

4.3. Lähes 19 prosenttia teollisuuden ja palvelualan tuesta kuuluu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan 13

5. Valtiontukisääntöjen soveltamisen valvonta 13

Johdanto

Tässä valtiontukien tulostaulun, jäljempänä ’tulostaulu’, syksyn 2009 päivityksessä käsitellään valtiontukitilannetta 27 jäsenvaltiossa vuonna 2008. Siinä luodaan katsaus tukitasoihin ja jäsenvaltioiden myöntämän tuen tavoitteisiin. Kertomukseen sisältyy erityinen jakso, jossa käsitellään rahoituslaitoksille talous- ja finanssikriisin johdosta myönnettyä valtiontukea.

Lisäksi tulostaulussa esitellään edistystä valtiontukea koskevassa mittavassa ja johdonmukaisessa uudistuspaketissa, joka käynnistettiin valtiontuen toimintasuunnitelmalla vuonna 2005. Lopuksi siinä käsitellään saavutuksia valtiontukisääntöjen soveltamisen valvonnan alalla.

Tämän syksyn tulostaulu muodostuu kahdesta osasta: Tässä EU:n jäsenvaltioiden myöntämää valtiontukea koskevassa yhteenvetokertomuksessa käsitellään tärkeimpiä valtiontukiin liittyviä seikkoja, päätelmiä, suuntauksia ja malleja sekä valtiontukien valvontapolitiikan tärkeimpiä kehityssuuntauksia. Kertomuksen liitteessä ”Yksityiskohtaisia tietoja valtiontuesta EU:n jäsenvaltioissa” annetaan enemmän taustatietoja.

EFTAn valvontaviranomainen julkaisee vuotuisen tulostaulun[1] Islannissa, Liechtensteinissa ja Norjassa myönnetyn valtiontuen määrästä.

Valtiontuki talouskriisin yhteydessä

Viime vuosikymmenen aikana vuotuinen talouskasvu oli EU:ssa tasaista (keskimäärin 1,5 % suhteessa BKT:hen). Vuosien 2002 ja 2007 välillä valtiontuki teollisuudelle ja palveluille väheni vuosittain keskimäärin 2 prosenttia. Sen määrä vuonna 2007 oli 65 miljardia euroa eli alle 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Samanaikaisesti budjettialijäämät laskivat keskimäärin 0,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2007 – tämä on paras taso 30 vuoteen[2]. Työttömyys laski kauden aikana ja oli vuonna 2008 koko EU:ssa 7 prosenttia ja siten alhaisimmilla tasolla pitkään aikaan.

Finanssikriisi lopetti äkillisesti BKT:n kasvun, alhaiset valtiontukimäärät ja budjettialijäämien pienenemisen. Valtiontuen kokonaismäärä lähes viisinkertaistui vuonna 2008 vuoteen 2007 verrattuna ja nousi 2,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tämä oli lähes yksinomaan seurausta rahoitusalan kriisituesta. Jäsenvaltiot ryhtyivät myöntämään reaalitaloudelle kriisitukea tilapäisten puitteiden[3] kautta vasta vuonna 2009. Sen vuoksi tässä kertomuksessa ei käsitellä tätä tukea. Taloudellinen toiminta supistui, ja sen odotetaan tasaantuvan vasta vuonna 2010. Vaikka ensimmäisiä merkkejä talouden elpymisestä on näkyvissä, julkistalouden alijäämien ennustetaan olevan EU:ssa keskimäärin 6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2009 ja noin 7 prosenttia vuonna 2010. Budjettialijäämät ovat kasvaneet huomattavasti, ja ne ovat jälleen vuoden 2000 tasolla. Työttömyyden odotetaan nousevan 10 prosenttiin tai jopa sen yläpuolelle. Se onkin yksi tulevien vuosien tärkeimmistä haasteista.

Pankkien välisen luotonannon ehdyttyä syyskuussa 2008 jäsenvaltiot ryhtyivät myöntämään pankkialalle suuria määriä tukea rahoitusalan täydellisen romahtamisen välttämiseksi. Jäsenvaltiot ottivat käyttöön rahoituslaitoksia koskevia takausjärjestelyjä ja myöhemmin pääomapohjan vahvistamista koskevia toimenpiteitä ja riskisuojia. Näin ne pyrkivät varmistamaan, että luotonanto taloudelle voi jatkua. Seuraavassa vaiheessa jäsenvaltiot ryhtyivät luomaan tilapäisten puitteiden mukaisesti reaalitaloudelle uusia kannustimia investointien jatkamiseksi tai aloittamiseksi uudelleen. Euroopan komission valtiontukipolitiikka oli yksi tärkeimmistä tekijöistä sen varmistamiseksi, että tämä kaiken kaikkiaan menestyksekäs pelastamisprosessi on sujunut koordinoidusti. Se on mahdollistanut ennennäkemättömien tukitoimenpiteiden nopean täytäntöönpanon ja varmistanut samalla sisämarkkinoiden pysymisen vahingoittumattomina.

1. Valtiontuki vuonna 2008

Jäsenvaltioiden vuonna 2008 myöntämän valtiontuen kokonaismäärä[4] oli 279,6 miljardia euroa, eli 2,2 prosenttia suhteessa EU-27:n[5] BKT:hen. Jäsenvaltioiden vuonna 2008 ilmoittamien kriisitoimenpiteiden määrä oli 212,2 miljardia euroa eli 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuonna 2008 yhteensä 13 jäsenvaltiota myönsi kriisitukea rahoitusalalle (Belgia, Tanska, Saksa, Irlanti, Espanja, Ranska, Latvia, Luxemburg, Alankomaat, Portugali, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Lokakuun 2009 loppuun mennessä komissio oli hyväksynyt kaikkien EU-15:n[6] jäsenvaltioiden sekä Unkarin, Latvian ja Slovenian finanssikriisitoimenpiteitä.

Ilman kriisitoimenpiteitä valtiontuen kokonaismäärä oli vuonna 2008 noin 67,4 miljardia euroa eli 0,54 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen. Teollisuus- ja palvelualan tuki kattaa 78 prosenttia kaikesta valtiontuesta. Sen määrä oli 52,9 miljardia euroa eli 0,42 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen. Hiiliteollisuuden tuki jakautui teollisuudelle ja palveluille myönnettyihin tukiin. Sen määrä oli 2,7 miljardia euroa eli 4,1 prosenttia kokonaistuesta. Loppu tuesta jakautuu maatalouden (11,8 miljardia euroa eli 17,5 % kokonaistuesta), kalastuksen (0,2 miljardia euroa eli 0,4 % kokonaistuesta) ja liikenteen[7] (2,4 miljardia euroa eli 3,6 % kokonaistuesta) kesken.

Jäsenvaltioiden mukaan tuki rautateille – joka vertailukelpoisten tietojen puuttumisen vuoksi ei sisälly edellä mainittuihin kokonaismääriin – oli 46 miljardia euroa eli 0,4 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen[8].

Viiden suurimman tuenmyöntäjän osuus kokonaistuesta oli 40,5 miljardia euroa eli 60 prosenttia[9]. Saksa myönsi kokonaistuesta 15,7 miljardia euroa eli 23 prosenttia. Sen jälkeen tulivat Ranska (10,3 miljardia euroa; 15 %), Italia (5,5 miljardia euroa; 8 %), Espanja (5,2 miljardia euroa; 8 %) ja Yhdistynyt kuningaskunta (3,8 miljardia euroa; 6 %). Tilanne muuttuu täysin tarkasteltaessa tukea suhteessa BKT:hen. Unkari myönsi tukea 2,4 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja sen jälkeen tulivat Malta (2 %), Bulgaria (1,3 %), Suomi (1,1 %) ja Irlanti (1,1 %).

2. Valtiontukimenoissa havaittavia suuntauksia jäsenvaltioissa

Lissabonissa maaliskuussa 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita ” tehostamaan pyrkimyksiään … alentaa valtiontukien yleistasoa siirtäen painopisteen yksittäisten yritysten tai sektoreiden tukemisesta yhteisön edun mukaisten laaja-alaisten tavoitteiden, kuten työllisyyden, aluekehityksen, ympäristön ja koulutuksen tai tutkimuksen, tukemiseen ”. Myöhemmissä Eurooppa-neuvoston kokouksissa on tämän jälkeen toistettu kehotus ”valtiontuen vähentämiseen ja tarkempaan kohdentamiseen”. Näitä tavoitteita korostettiin komission suosituksessa talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi vuosille 2005–2008. Lisäksi valtiontuen vähentäminen ja tarkempi kohdentaminen nimettiin yhdeksi neljästä pääperiaatteesta, joihin vuonna 2005 käynnistetty komission valtiontukien uudistusohjelma perustuu.

Pitkän aikavälin suuntausta tarkasteltaessa voidaan todeta, että valtiontuen yleinen taso oli 1980-luvulla noin 2 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja se laski hieman alle 1 prosenttiin 1990-luvulla ja suunnilleen 0,5–0,6 prosenttiin vuosina 2003–2007. Poikkeuksellisten kriisitoimenpiteiden seurauksena tuen kokonaismäärä EU-27:ssä nousi vuonna 2008 yli 2 prosenttiin suhteessa BKT:hen.

Kuvio 1[10]: Kokonaistuki prosentteina suhteessa BKT:hen (EU-27; tiedot vuodesta 1992 alkaen)

[pic]

Valtiontukimenojen vähentyminen tämän vuosikymmenen aikana vuoteen 2007 asti on seurausta kolmesta päätekijästä: ensinnäkin jäsenvaltiot myönsivät vuonna 2000 alkaneen taloudellisen kasvun aikakaudella huomattavasti vähemmän pelastamis- ja rakenneuudistustukea vaikeuksissa oleville yrityksille. Toiseksi hiiliteollisuudelle myönnettävän valtiontuen määrä jatkoi vähentymistä; tämä suuntaus oli havaittavissa erityisesti Puolassa, Ranskassa, Saksassa ja Espanjassa. Kolmanneksi ennen liittymistä annetut sitoumukset ja liittymisen jälkeen jatketut ponnistelut edistivät laskevaa suuntausta, sillä EU-12:n[11] jäsenvaltiot jatkoivat valtiontukipolitiikkansa ja -käytäntöjensä sopeuttamista EU:n valtiontukilainsäädännön ja -politiikan vaatimuksiin.

Näiden ponnistelujen voidaan katsoa olevan seurausta sen seikan yleisestä myöntämisestä, että suuret valtiontukimäärät eivät pelkästään haittaa resurssien tehokasta käyttöä vaan myös tekevät taloudesta kokonaisuudessaan vähemmän kilpailukykyisen. Jo 1980-luvun puolivälissä aloitettiin toimenpiteitä, joiden tarkoituksena oli sisällyttää valtiontukien tehokas valvonta osaksi yhtenäismarkkinaohjelmaa. Sen jälkeen valtiontukien valvontaa laajennettiin ja tiukennettiin 1990-luvulla EMU:n yhteydessä. Lissabonissa vuonna 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto ja vuonna 2005 hyväksytty valtiontuen toimintasuunnitelma antoivat uutta pontta valtiontukien valvontaan. Tuloksena olevassa valtiontukien uudistuspaketissa keskitytään suurelta osin kohdentamaan tukea paremmin samalla kun varmistetaan, että kilpailun vääristyminen pysyy mahdollisimman pienenä, jotta taataan yhtenäismarkkinoiden toiminta.

Kun poikkeuksellisia kriisitoimenpiteitä ei oteta huomioon, kokonaistuki on 0,54 prosenttia suhteessa BKT:hen (67,4 miljardia euroa), mikä vastaa edelleen viime vuosien keskiarvoa. Tämä näyttää osoittavan ensinnäkin, että jäsenvaltiot ovat jatkaneet yleisen valtiontukikurin noudattamista, kun huomioon ei oteta vuonna 2008 puhjennutta talous- ja finanssikriisiä. Toiseksi tiukkaa valtiontukikuria kriisiä edeltäneinä vuosina voidaan pitää merkittävänä tekijänä, joka mahdollisti nopean, tuntuvan ja kohdennetun vastauksen kriisiin heikentämättä yleistä yhteisymmärrystä siitä, että valtiontukea olisi käytettävä varovaisesti ja harkitusti, kun se on välttämätöntä yhteisesti sovitun tavoitteen saavuttamiseksi ja oikeassa suhteessa ratkaistavaan ongelmaan.

Maatalous-, kalastus- ja liikennealan tukeen liittyvien erityispiirteiden vuoksi seuraavissa tuen määrää ja tavoitteita käsittelevissä 2.1 ja 2.2 jaksoissa tarkastellaan ainoastaan teollisuuden ja palvelualan tukea.

2.1. Teollisuudelle ja palvelualalle myönnetyn valtiontuen määrän kehittyminen

Teollisuudelle ja palvelualalle myönnetyn valtiontuen puolivälin kehityksen arvioimiseksi kriisitoimenpiteitä ei oteta tässä huomioon vaan niitä käsitellään erikseen 3 luvussa.

Koko EU:n tasolla teollisuudelle ja palvelualalle myönnetyn tuen määrä on laskenut hieman verrattuna kahteen edelliseen kolmen vuoden jaksoon (2006–2008 ja 2003–2005). Tukimenot olivat keskimäärin 52 miljardia euroa eli 0,42 prosenttia suhteessa BKT:hen vuosina 2006–2008, kun ne vuosina 2003–2005 olivat keskimäärin 54 miljardia euroa eli 0,46 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä osoittaa, että kun talous- ja finanssikriisin johdosta toteutettuja erityistoimenpiteitä ei oteta huomioon, suurin osa jäsenvaltioista on neuvoston kehotuksen mukaisesti pienentänyt valtiontuen kokonaistasoa.

Suurin osa jäsenvaltioista (15) pystyi pitämään tukitasonsa samana tai jopa laskemaan sitä jaksolla 2006–2008 verrattuna jaksoon 2003–2005. Monet EU-12:n maat onnistuivat laskemaan tukitasoaan merkittävästi, 1 prosenttia suhteessa BKT:hen tai jopa enemmän. Tämän seurauksena EU-12:n keskimääräiset tukimenot laskivat lähes puoleen, toisin sanoen yli 1 prosentista suhteessa BKT:hen jaksolla 2003–2005 hieman yli 0,5 prosenttiin jaksolla 2006–2008. Jotkin EU-15:n maat pystyivät myös laskemaan tukitasojaan, niin että tukimenot olivat noin 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen jaksolla 2006–2008[12], eli lähes samalla tasolla kuin EU-27:n keskiarvo.

Myönteisestä laskevasta suuntauksesta huolimatta jotkin jäsenvaltiot lisäsivät tukimenojaan kaudella 2006–2008[13] verrattuna kauteen 2003–2005. Lisäys on suurelta osin seurausta horisontaalisiin tavoitteisiin, pääasiassa aluekehitykseen, ympäristönsuojeluun, tutkimus- ja kehitystyöhön ja työllisyyteen, myönnetystä tuesta. Lisäys ei kuitenkaan ole vielä johtanut koko EU:n pitkän aikavälin laskevan suuntauksen kääntymiseen.

Lyhyen aikavälin kehitys vuodesta 2007 vuoteen 2008 osoittaa hienoista nousua vuonna 2008. Teollisuuden ja palvelualan valtiontukimenot nousivat noin 0,04 prosenttia suhteessa BKT:hen. Esimerkiksi Saksa lisäsi alueellista investointitukea erityisesti uusille osavaltioille[14], ja Espanja myönsi jonkin verran enemmän tukea ympäristönsuojeluun[15]. Puola lisäsi merkittävästi työllisyystukea ja otti käyttöön uusia toimenpiteitä, joihin sovelletaan ryhmäpoikkeusta. Kyseisistä toimenpiteistä aiheutuu satojen miljoonien eurojen menot[16]. Tämä lyhyen aikavälin nouseva kehitys osoittaa, että nykyisen valtiontuen valvontajärjestelmän ansiosta jäsenvaltiot pystyvät reagoimaan nopeasti muuttuviin taloudellisiin tarpeisiin ilman komission lisämenettelyjä. Jäsenvaltioiden käytettävissä tältä osin olevat tärkeimmät välineet ovat ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat toimenpiteet ja hyväksytyt ilmoitetut tukiohjelmat, joiden nojalla yksittäistä tukea voidaan myöntää useille yrityksille (tarkempia tietoja 4 luvussa).

2.2. Yhteisen edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin kohdennettu valtiontuki

Horisontaalisiin tavoitteisiin myönnettävän valtiontuen, jota ei ole kohdistettu tietyille toimialoille, katsotaan yleensä soveltuvan paremmin markkinoiden toiminnan riittämättömyyden korjaamiseen ja vääristävän siten kilpailua vähemmän kuin ala- ja tapauskohtainen tuki. Tutkimus, kehitys ja innovointi (jäljempänä ’T&K&I’), ympäristönsuojelu, energian säästäminen, pienten ja keskisuurten yritysten (jäljempänä ’pk-yritykset’) tukeminen, työpaikkojen luominen, koulutuksen edistäminen ja alueellisen talouskehityksen tukeminen ovat tärkeimpiä valtiontuella edistettäviä horisontaalisia tavoitteita.

Jotta voidaan tarkastella jäsenvaltioiden pyrkimyksiä suunnata muuta kuin kriisitukea yhteisen edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin, kriisitukea ei oteta huomioon tässä analyysissa[17].

Tämän perusteella horisontaalisiin tavoitteisiin kohdennettu tuki oli 46,3 miljardia euroa vuonna 2008, ja sen osuus teollisuuden ja palvelualan kokonaistuesta oli noin 88 prosenttia. Vertailun vuoksi voidaan mainita, että vastaava osuus oli 80 prosenttia vuonna 2007, 74 prosenttia vuonna 2004 ja noin 50 prosenttia 1990-luvun puolivälissä. Jäsenvaltioiden painopisteitä vuonna 2008 olivat aluetuki (26 %), ympäristönsuojelusuuntaviivojen nojalla arvioitu tuki (24 %)[18] ja T&K&I-tuki (16 %). Tämä suuntaus vahvistaa, että horisontaalisiin tavoitteisiin myönnetään enemmän tukea. Kaudella 2003–2005 keskimäärin 74 prosenttia tuesta kohdennettiin horisontaalisiin tavoitteisiin, mutta kaudella 2006–2008 osuus nousi 85 prosenttiin. Samanlainen kuva tulee esiin tarkasteltaessa niiden jäsenvaltioiden lukumäärää, jotka suuntaavat vähintään 90 prosenttia teollisuudelle ja palvelualalle myöntämästään tuesta yhteisen edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin. Vuonna 2008 tällaisia jäsenvaltioita oli 17 kuten myös vuonna 2007[19], kun taas vuonna 2006[20] määrä oli 16. Tähän kehitykseen ei ole vain yhtä syytä eikä se ole aina noudattanut samaa mallia.

Koko EU:n tasolla alakohtaiseen kehitykseen myönnetyn tuen määrä pelastamis- ja rakenneuudistustuki mukaan luettuna laski vuodesta 2007 ja oli 6,5 miljardia euroa tai 12 prosenttia teollisuuden ja palvelualan kokonaistuesta[21]. Talous- ja finanssikriisin ulkopuolinen pelastamis- ja rakenneuudistustuki oli vuonna 2008 ainoastaan 557 miljoonaa euroa verrattuna keskimäärin 3,5 miljardiin euroon vuodessa kaudella 2003–2005 ja keskimäärin 872 miljoonaan euroon vuodessa kaudella 2006–2008.

Kaiken kaikkiaan pitkän aikavälin suuntaus osoittaa, että jäsenvaltiot myöntävät edelleen suuria määriä tukea horisontaalisiin tavoitteisiin. Erityisesti kaikki EU-12:n jäsenvaltiot suuntaavat vähitellen tukea horisontaalisiin tavoitteisiin.

3. Valtiontuki talous- ja finanssikriisin yhteydessä

3.1. Kriisitukea koskevat komission ohjeet

Finanssikriisin syvennyttyä syksyllä 2008 komissio antoi tiedonantojen muodossa ohjeita siitä, kuinka pankeille myönnettävä valtiontuki on suunniteltava ja pantava täytäntöön[22]. Näissä tiedonannoissa komissio totesi, että kriisin vakavuuden vuoksi oli oikeutettua myöntää tukea EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla, ja se loi johdonmukaiset puitteet, joiden perusteella jäsenvaltiot voivat myöntää julkisia takauksia, toteuttaa toimenpiteitä pääomapohjan vahvistamiseksi ja toteuttaa ongelmallisten omaisuuserien hoitotoimenpiteitä joko yksittäisten pankkien hyväksi tai osana kansallista ohjelmaa. Näissä tiedonannoissa annetuilla ohjeilla pyritään ennen kaikkea varmistamaan, että taloudellisen vakauden pelastamiseksi toteutetut hätätoimenpiteet takaavat samanlaiset toimintaedellytykset eri jäsenvaltioissa sijaitseville pankeille sekä pankeille, jotka saavat julkista tukea ja jotka eivät saa julkista tukea. Komission harjoittaman valtiontukien valvonnan tavoitteena on pitää julkisten interventioiden kielteiset heijastusvaikutukset mahdollisimman pieninä jäsenvaltioiden välillä, riskiprofiililtaan erilaisten tuensaajien välillä sekä tuensaajien ja niiden pankkien välillä, jotka eivät saa valtiontukea. Samalla helpotetaan ohjelmien tavoitteiden saavuttamista.

Eurooppa-neuvosto[23] on vahvistanut uudelleen olevansa sitoutunut palauttamaan luottamuksen rahoitusmarkkinoihin ja niiden asianmukaisen toiminnan ja korostanut sitä, että EU:n tason poliittisten toimien on oltava sisämarkkinaperiaatteiden mukaisia, ja niissä on varmistettava tasavertaiset toimintaedellytykset ja otettava huomioon uskottava irtautumisstrategia. Tämä merkitsee yhtäältä vaikeuksissa olevien pankkien rakenteiden tuntuvaa uudistamista ja toisaalta pohjimmiltaan terveiden pankkien paluuta tavanomaisiin markkinaolosuhteisiin. Näitä periaatteita sovelletaan myös reaalitaloudessa toimiviin yrityksiin, joilla on rakenteellisia ongelmia ja joiden on toteutettava rakenneuudistustoimenpiteitä pitkän aikavälin elinkelpoisuutensa palauttamiseksi.

Komissio loi keväällä julkaistussa tulostaulun erityislaitoksessa perusteellisen katsauksen toimiinsa talous- ja finanssikriisiin liittyvän valtiontuen alalla[24]. Tässä yhteydessä se julkaisi yksityiskohtaiset tiivistelmät pankkitiedonannosta, pääomapohjan vahvistamista koskevasta tiedonannosta, reaalitalouden tilapäisistä puitteista ja arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevasta tiedonannosta[25] ja niiden soveltamisesta tähän asti. Komissio antoi 23. heinäkuuta 2009 tiedonannon elinkelpoisuuden palauttamisesta ja rahoitusalalla tämänhetkisessä kriisissä toteutettujen rakenneuudistustoimenpiteiden arvioinnista valtiontukisääntöjen perusteella[26]. Kyseisessä tiedonannossa selitetään perusteet, joita komissio soveltaa tällä hetkellä pankeille myönnettävään rakenneuudistustukeen.

3.2. Komission puuttuminen kriisitukiin

Komissiolla on ollut ja tulee jatkossakin olemaan merkittävä rooli jäsenvaltioiden toimenpiteiden koordinoinnissa, jonka tarkoituksena on säilyttää tasapuoliset toimintaedellytykset ja yhteismarkkinoiden toimintaedellytykset sekä estää haitallista protektionismia. Komissio seuraa jatkossakin tiiviisti tilannetta markkinoilla ja arvioi jäsenvaltioiden tukitoimenpiteitä sen varmistamiseksi, että mahdollinen kilpailun vääristyminen rajoitetaan minimiin ja sisämarkkinat pysyvät toimivina. Lisäksi komissio on korostanut sitä, että tukitoimenpiteet on suunniteltava keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä, ja erityisesti sitä, että niillä on pyrittävä palauttamaan nopeasti kilpailuedellytykset. Lisäksi komissio tukee rakenneuudistusprosessia valtiontuen valvonnan yhteydessä.

Esimerkiksi Irlannin ilmoitus, että valtion takausjärjestelmä kattaa ainoastaan kuusi irlantilaista pankkia, johti suureen riskiin, että pääomaa virtaisi ulos takauksen ulkopuolelle jäävistä kilpailijapankeista. Komission vaatimuksesta Irlannin hallitus vahvisti muutamassa päivässä, että takausjärjestelmä olisi avoin kaikille pankeille, joilla on tytäryhtiöitä tai konttoreita Irlannissa ja joiden toiminnalla on merkitystä Irlannin taloudelle[27].

Samoin Ranskan ilmoittaessa autoalalle suunnittelemastaan tuesta, jonka yhdenmukaisuudesta valtiontuki- ja sisämarkkinasääntöjen kanssa oli alun perin epäilyjä, komissio totesi yksiselitteisesti, että mitään tukea, jolle asetetaan muita investointipaikkakuntaa (ja/tai toisessa asiassa rakenneuudistustoimenpiteiden maantieteellistä jakautumista) koskevia ei-kaupallisia ehtoja, ei voida katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi. Komissio ja Ranskan viranomaiset kävivät asiasta tiiviitä neuvotteluja, joiden jälkeen Ranska sitoutui välttämään sisämarkkinasääntöjen vastaisia ehtoja[28]. Komissio on noudattanut tätä linjaa kaikissa muissakin asioissa, erityisesti Opelia koskevien Saksan suunnitelmien tapauksessa[29].

Asiassa Bradford&Bingley[30] komissio varmisti, että pankin vähittäistallettajat hyötyvät tuesta. Valtion väliintulo mahdollisti pankin vähittäisliiketoiminnan jatkamisen, kun kyseinen liiketoimintasegmentti myytiin, kun taas pankin vaikeuksissa olevan osan lopettaminen sallittiin.

Neuvosto[31] on hiljattain arvioinut pankkitukijärjestelmien tehokkuutta sekä rahoitusmarkkinoiden yleistilanteen vakautta ja niiden toimintaa. Se päätteli, että vuoden 2008 kolmannesta vuosineljänneksestä alkaen toteutetut toimenpiteet ovat auttaneet vakauttamaan erittäin kireää rahoitusmarkkinatilannetta. Pankkien liiketoimintaympäristö pysyy kuitenkin todennäköisesti haastavana, erityisesti pankkien lainasalkkuihin liittyvien luottotappioiden osalta.

3.3. Hyväksytyt toimenpiteet ja niiden käyttöaste

Ajanjaksolla lokakuusta 2008 lokakuun 2009 loppuun komissio hyväksyi 73 kriisitoimenpidettä. Toimenpidetyypin mukaan jaoteltuna niistä 32 oli ohjelmia (takausohjelmat, pääomapohjan vahvistamisohjelmat, likviditeettitoimenpiteet ja ongelmallisten omaisuuserien hoitotoimenpiteet) ja 41 yksittäisiä toimenpiteitä.

Komission lokakuun 2008 ja lokakuun 2009 välisenä aikana hyväksymien kriisitoimenpiteiden yhteenlaskettu enimmäismäärä oli noin 3 632 miljardia euroa, mikä on 29 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen[32]. Takausohjelmien osalta enimmäismäärä oli 2 738 miljardia euroa, mikä on 22 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen. Pääomapohjan vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrä oli 231 miljardia euroa[33] eli 2 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen. Yleiset likviditeettitoimenpiteet ja ongelmallisten omaisuuserien hoitotoimenpiteet olivat 76 miljardia euroa eli 0,6 prosenttia suhteessa EU:n BKT:hen. Lisäksi komissio teki päätöksiä yksittäisten rahoituslaitosten hyväksi toteutetuista tapauskohtaisista toimenpiteistä, joiden yhteenlaskettu arvo oli 587 miljardia euroa.

Komissio hyväksyi useimmat yleisistä ohjelmista syksyllä 2008 sen jälkeen, kun pankkeja ja pääomapohjan vahvistamista koskevat tiedonannot oli julkaistu[34]. Vuonna 2008 hyväksyttyjen tukiohjelmien ja tapauskohtaisten tukien yhteenlaskettu määrä oli 3 361 miljardia euroa. Vuonna 2009 jäsenvaltiot eivät nähneet paljon tarvetta luoda uusia tukitoimenpiteitä. Tammikuusta maaliskuuhun 2009 komissio hyväksyi 96 miljardin euron arvosta uusia pelastamis- ja rakenneuudistustoimenpiteitä. Huhtikuun 2009 jälkeen jäsenvaltiot ovat hyväksyneet ainoastaan lisätoimenpiteitä, joiden yhteenlaskettu enimmäismäärä on 175 miljardia euroa[35].

Pankkien käyttöasteella tarkoitetaan toimenpiteen todellista käyttöä suhteessa ilmoitettuihin hyväksyttyihin määriin. Se antaa alustavan kuvan ohjelmien toiminnasta[36]. Edellä ilmoitettu tuen yhteenlaskettu enimmäismäärä ei käytännössä ole toteutunut. Komission ilmoittamien tietojen mukaan[37] kriisitoimenpiteiden käyttöaste on noin 33 prosenttia takausten osalta ja noin 55 prosenttia pääomapohjan vahvistustoimenpiteiden osalta.

3.4. Vuonna 2008 myönnetty valtiontuki

Jäsenvaltioiden kriisitoimenpiteisiin[38] myöntämän valtiontuen kokonaismäärä oli vuonna 2008 noin 212,2 miljardia euroa eli 1,7 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen

Jäsenvaltioiden rahoitusmarkkinoiden vakauttamiseksi vuonna 2008 perustamien ja komission hyväksymien toimenpiteiden enimmäismäärä oli 3 361 miljardia euroa. Toimittamiensa vuosikertomusten mukaan jäsenvaltiot toteuttivat toimenpiteitä 958 miljardin euron nimellisarvosta. Tämä merkitsee 29 prosentin käyttöastetta. Ensimmäisten arvioiden mukaan vuonna 2008 käyttöön otettujen tukitoimenpiteiden tukiosuus – osoituksena valtiolta tuensaajina oleville rahoituslaitoksille siirtyvistä eduista – oli 212,2 miljardia euroa eli 1,7 prosenttia suhteessa EU-27:n BKT:hen. Komissio hyväksyi 17 jäsenvaltion ilmoittamia kriisitoimenpiteitä vuonna 2008. Ainoastaan 13 jäsenvaltiota on ilmoittanut, että nämä toimenpiteet toteutettiin jo vuonna 2008.

Vuonna 2008 kriisituesta 37 prosenttia oli tapauskohtaisia kriisitoimenpiteitä[39] ja 63 prosenttia ohjelmien nojalla myönnettyä tukea.

Liitteen ”Yksityiskohtaisia tietoja valtiontuesta EU:n jäsenvaltioissa” 3 luku sisältää katsauksen hyväksyttyihin kriisitoimenpiteisiin.

4. Valtiontukisääntöjen yksinkertaistaminen

4.1. Valtiontukien valvonnan uusi rakenne

Komissio ilmoitti valtiontuen toimintasuunnitelmassa kesäkuussa 2005, että se aikoo käyttää valtiontukipolitiikkaa tehokkaana poliittisena välineenä kasvun ja työpaikkojen luomiseksi. Suunnitelmalla käynnistettiin lähes kaikkien valtiontukisääntöjen ja -menettelyjen tarkistus[40]. Uudistusohjelma perustui neljään pääperiaatteeseen:

- valtiontuen määrän vähentäminen ja tuen kohdistaminen aiempaa tarkemmin;

- tarkistettu taloudellinen lähestymistapa;

- tehokkaammat menettelyt, parempi täytäntöönpano ja ennustettavuus ja avoimuuden lisääminen;

- komission ja jäsenvaltioiden välinen vastuunjako.

Komissiolla on yksinomainen toimivalta arvioida valtiontukitoimenpiteiden yhdenmukaisuutta EY:n perustamissopimuksen kanssa. Näin ollen jäsenvaltioiden velvollisuutena on ilmoittaa komissiolle kaikista toimenpiteistä ennen niiden täytäntöönpanoa[41], jolleivät ne kuulu ”de minimis” -asetuksen[42] tai ryhmäpoikkeusasetuksen, erityisesti yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen[43], soveltamisalaan. Syy tähän muutokseen on se, ettei tällaisilla toimenpiteillä todennäköisesti ole merkittäviä kielteisiä vaikutuksia kilpailuun yhteisön tasolla, mutta ne edistävät yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamista ja voidaan sen vuoksi myöntää ilman ennakkoilmoitusta komissiolle, jos ne täyttävät vastaavien säädösten edellytykset. Sellaisten valtiontukitoimenpiteiden osalta, jotka kuuluvat edelleen komission ennakkotutkinnan piiriin, jäsenvaltiot voivat ilmoittaa tukiohjelmia. Kun ohjelma on hyväksytty, jäsenvaltio voi yleensä myöntää yksittäisiä tukia ilman muuta ilmoitusta komissiolle. Ainoastaan tukiohjelmista myönnettävistä suurista, tietyt raja-arvot ylittävistä tuista ja yksittäisistä tuista (niin sanotuista tapauskohtaisista eli ’ad hoc’ -tuista) on ilmoitettava erikseen.

Kolmitasoinen järjestelmä: ryhmäpoikkeus, vakioarviointi ja yksityiskohtainen arviointi

Nopeuttaakseen ja tehostaakseen menettelyjä ja päätöksentekoa komissio teki merkittäviä muutoksia valtiontukien valvonnan rakenteeseen. Se jakoi eri valtiontukitoimenpiteille valvontatason, joka heijastaa toimenpiteiden mahdollisia vaikutuksia kilpailuun ja kauppaan. Uusi kolmitasoinen rakenne perustuu ryhmäpoikkeukseen (ja de minimis -poikkeukseen), vakioarviointiin ja yksityiskohtaiseen arviointiin. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvien toimenpiteiden määrä kasvaa, kun taas suurin osa yksittäisistä toimenpiteistä tai ohjelmista, joista on vielä tehtävä ilmoitus, arvioidaan sujuvan arvioinnin varmistavassa vakiomenettelyssä. Vuoden 2007 ja vuoden 2009 puolivälin välisenä aikana yksityiskohtainen arviointi suoritettiin ainoastaan 25 T&K&I-toimenpiteestä, kun niitä oli yhteensä 177, ja 10 riskipääomatoimenpiteestä, kun niitä oli yhteensä 49. Muihin horisontaalisiin tavoitteisiin kohdennetuista toimenpiteistä ei suoritettu yksityiskohtaista arviointia.

Uusi yksinkertaistettu menettely

Tehdäkseen ilmoitusmenettelystä vieläkin sujuvamman sellaisten toimenpiteiden osalta, jotka ennalta katsoen soveltuvat yhteismarkkinoille, komissio otti syyskuussa 2009 käyttöön yksinkertaistetun menettelyn[44]. Komissio pyrkii tällä uudella menettelyllä varmistamaan, että selvästi yhteismarkkinoille soveltuva tuki hyväksytään jäsenvaltion täydellisen ilmoituksen perusteella nopeasti kuukauden kuluessa.

4.2. Yksittäisten toimenpiteiden arviointi keskittyi muutamaan suureen, mahdollisesti kilpailua vääristävään tukeen

Jäsenvaltiot myöntävät yhä enemmän tukea ryhmäpoikkeuksen nojalla ja käyttävät ohjelmia, joiden perusteella tukea voidaan myöntää yksittäisille yrityksille ilmoittamatta siitä komissiolle. Vuonna 2008 uusista toimenpiteistä 648 eli 66 prosenttia kuului ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, 25 prosenttia kuului niiden 248 ohjelman soveltamisalaan, joista komissio teki vuonna 2008 päätöksen, ja 92 yksittäisen tukitoimenpiteen osuus oli 9 prosenttia. Ilmoitettujen tukimäärien (ilman kriisitoimenpiteitä) osalta voidaan todeta, että teollisuudelle ja palveluille myönnetystä kokonaistuesta ainoastaan 5 prosenttia (2,5 miljardia euroa) oli yksittäisiä tukia, kun taas ohjelmien nojalla myönnetyn tuen osuus oli 76 prosenttia (40 miljardia euroa) ja ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvan tuen osuus 19 prosenttia (10 miljardia euroa). Tämä merkitsee sitä, että 95 prosenttia jäsenvaltioiden teollisuudelle ja palveluille myöntämästä tuesta kuului valtiontukien valvonnan piiriin, mutta komission ei tarvinnut arvioida tukea erikseen tuensaajatasolla.

4.3. Lähes 19 prosenttia teollisuuden ja palvelualan tuesta kuuluu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan

Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvasta tuesta aiheutuvat menot nousivat merkittävästi: kun ne vuonna 2006 olivat 3 miljardia euroa eli 6 prosenttia ja vuonna 2007 6,3 miljardia euroa eli 13 prosenttia, vuonna 2008 ne olivat 10 miljardia euroa eli 19 prosenttia teollisuuden ja palvelualan kokonaistuesta. Nousu johtuu pääasiassa vuonna 2007 käyttöön otetusta mahdollisuudesta myöntää aluetukea ryhmäpoikkeuksen nojalla. Myös muita ryhmäpoikkeuksen nojalla hyväksytyn tuen tavoitteita käytetään yhä enemmän, toisin sanoen tukea pk-yrityksille, koulutukseen ja työllisyyteen. Yleisellä ryhmäpoikkeusasetuksella käyttöön otettujen uusien tavoitteiden mahdollisuuksia on tarkasteltava tulevaisuudessa, sillä uusi asetus tuli voimaan vasta elokuun 2008 lopussa.

5. Valtiontukisääntöjen soveltamisen valvonta

Sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki

EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot ensinnäkin ilmoittamaan valtiontukitoimenpiteistä komissiolle ennen niiden toteuttamista ja toiseksi odottamaan komission tutkimuksen tuloksia ennen ilmoitettujen toimenpiteiden toteuttamista. Jos jompaakumpaa näistä velvoitteista ei noudateta, valtiontukitoimenpiteen katsotaan olevan sääntöjenvastainen.

Kaudella 2000–2008 komissio teki 811 päätöstä sääntöjenvastaisesta tuesta. Noin 23 prosentissa tapauksista, joissa kyse oli sääntöjenvastaisesta tuesta (187 tapausta), komissio teki kielteisen päätöksen yhteismarkkinoille soveltumattomasta tukitoimenpiteestä. Kielteisessä päätöksessä vaaditaan yleensä kyseistä jäsenvaltiota perimään takaisin sääntöjenvastaisesti myönnetty tuki. Komissio teki ehdollisen päätöksen 2 prosentissa sääntöjenvastaisen tuen tapauksista (15 tapausta). Noin 25 prosentin väliintuloaste sääntöjenvastaisen tuen tapauksessa on noin kymmenen kertaa suurempi kuin kielteisten ja ehdollisten päätösten osuus asianmukaisesti ilmoitetuissa tapauksissa. Yli puolet tuista, joihin komissio puuttui, myönnettiin teollisuus- ja palvelualalla, noin neljännes maatalousalalla ja loput liikenteen, hiiliteollisuuden ja kalastuksen aloilla.

Tuen takaisinperiminen

Vuoden 2009 alkupuoliskolla edistyttiin avointen takaisinperintäpäätösten täytäntöönpanossa. Avoinna olevien takaisinperintäasioiden kokonaismäärä on laskenut 43:een (määrä oli vuoden 2007 puolivälissä 50 ja vuoden 2004 lopussa 94). Vuodesta 2000 takaisinperityn sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen määrä on noussut 2,3 miljardista eurosta (joulukuu 2004) 9,4 miljardiin euroon (30. kesäkuuta 2009). Tämä merkitsee sitä, että vielä takaisinperimättä olevan sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen osuus on laskenut vuoden 2004 lopun 75 prosentista noin 9 prosenttiin 30. kesäkuuta 2009.

Lisäksi komissio on tehnyt joitakin takaisinperintäpäätöksiä maatalouden, kalastuksen ja liikenteen aloilla.

Valtiontukioikeuden soveltamisen valvonta: yhteistyö kansallisten tuomioistuinten kanssa

Komissio on hiljattain antanut uuden tiedonannon valtiontukisääntöjen soveltamisesta kansallisissa tuomioistuimissa[45]. Tiedonannolla on kaksi päätavoitetta:

- Uudella tiedonannolla pyritään antamaan kansallisille tuomioistuimille ja mahdollisille kantajille selviä ohjeita eri seikoista, jotka voivat nousta esille valtiontukea koskevissa kansallisissa oikeudenkäynneissä.

- Lisäksi komissio pyrkii uudella tiedonannolla lisäämään yhteistyötään kansallisten tuomioistuinten kanssa yksittäisissä tapauksissa.

Uuden tiedonannon antamisen jälkeen komissio tehostaa ponnistelujaan siviilikanteisiin perustuvan valtiontukioikeuden täytäntöönpanon alalla.

Tuen valvonta jälkikäteen

Yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen voimaantulon jälkeen yhä suuremmasta määrästä tukitoimenpiteitä ei tarvitse ilmoittaa. Asetuksen 10 artiklan nojalla komissio voi suorittaa jälkikäteen otokseen perustuvaa valvontaa. Kolmesta ensimmäisestä valvonnasta saatujen tulosten perusteella valtiontukien valvontarakenteen se osa, jonka nojalla voidaan hyväksyä tukiohjelmia ja jäsenvaltiot voivat toteuttaa valtiontukitoimenpiteitä yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen tai muiden ryhmäpoikkeusasetusten nojalla, toimii tyydyttävällä tavalla.

LIITE

Komission yksiköiden valmisteluasiakirja ”Yksityiskohtaisia tietoja valtiontuesta EU:n jäsenvaltioissa”

[1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/.

[2] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle - Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys elpyvässä taloudessa, KOM (2009) 545, 14.10.2009 (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm).

[3] Tilapäiset yhteisön puitteet valtiontukitoimenpiteille rahoituksen saatavuuden turvaamiseksi tämänhetkisessä finanssi- ja talouskriisissä, konsolidoitu toisinto EUVL C 83, 7.4.2009, sellaisena kuin ne ovat muutettuina EUVL:ssä C 261, 31.10.2009, s. 2.

[4] Kokonaismäärä kattaa tuen tehdasteollisuudelle, palvelualalle, hiiliteollisuudelle, maataloudelle, kalastukselle ja osalle liikennealasta. Siihen ei sisälly tuki rautatiealalle eikä tuki korvauksena yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista vertailukelpoisten tietojen puuttumisen vuoksi. Tukimäärät tarkoittavat valtiontukitoimenpiteisiin sisältyvää tukiosuutta, jollei toisin mainita (ks. menetelmiä koskevat huomautukset liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa).

[5] EU-27 tarkoittaa kaikkia EU:n jäsenvaltioita.

[6] EU-15 käsittää jäsenvaltiot, jotka liittyivät EU:hun ennen vuotta 2004.

[7] Ilman rautateitä.

[8] Ks. komission yksiköiden valmisteluasiakirjan ”Yksityiskohtaisia tietoja valtiontuesta EU:n jäsenvaltioissa” 2.3.5 kohta.

[9] Ilman kriisitoimenpiteitä.

[10] Lähde: Kilpailun pääosasto; BKT-luvut: Eurostat.

[11] EU-12 käsittää jäsenvaltiot, jotka liittyivät EU:hun vuonna 2004 tai sen jälkeen.

[12] Yhdistynyt kuningaskunta 0,2 miljardilla eurolla, Saksa 0,9 miljardilla eurolla ja Italia 0,4 miljardilla eurolla.

[13] Ruotsi 0,6 miljardilla eurolla, Belgia 0,4 miljardilla eurolla ja Ranska 0,3 miljardilla eurolla.

[14] Erityisesti Investitionszulagengesetz 2007 –lain kautta (N357a/2006 ja XR 6/2007).

[15] Suuri osa liittyy asiaan NN 61/2004 Tax exemption on bio fuels .

[16] Esimerkiksi XE 11/2004 Compensation des coûts liés à l'insertion des personnes handicapées dans les PME , N 575/2007 Secteur du charbon 2008-2015.

[17] Jos kriisitoimenpiteet otettaisiin huomioon, horisontaalisen tuen osuus laskisi 17,5 prosenttiin.

[18] Ympäristönsuojelutuen ja energiansäästötuen luokkaan kuuluu kahdenlaisia toimenpiteitä. Ensimmäisen ryhmän toimenpiteistä on suoraan hyötyä ympäristölle. Toiseen ryhmään kuuluvat ympäristöverojen alennukset tai vapautukset veroista. Toisen ryhmän osalta tukimenojen perusteella ei voida mitata ympäristöhyötyä, sillä hyöty pyritään saavuttamaan kyseisen veron avulla eikä vapautuksella verosta. Tarkempia tietoja asiasta kevään 2008 tulostaulussa, KOM(2008) 304, 21.5.2008.

[19] Ks. syksyn 2008 tulostaulu, KOM(2008) 751, 17.11.2008, s. 30.

[20] Ks. syksyn 2007 tulostaulu, KOM(2007) 791, 13.12.2007, s. 22.

[21] Näihin lukuihin eivät sisälly ne toimenpiteet, joilla on horisontaalinen tavoite mutta jotka on kuitenkin osoitettu tehdasteollisuuden ja palvelujen aloille.

[22] Ks. komission tiedonanto – Valtiontukisääntöjen soveltaminen maailmanlaajuisen finanssikriisin seurauksena rahoituslaitosten suhteen toteutettuihin toimenpiteisiin, EUVL C 270, 25.10.2008, s. 8 (”pankkitiedonanto”); komission tiedonanto – Rahoituslaitosten pääomapohjan vahvistaminen tämänhetkisessä finanssikriisissä: tuen rajaaminen välttämättömään vähimmäismäärään ja suojatoimet kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estämiseksi, EUVL C 10, 15.1.2009, s. 2 (”pääomapohjan vahvistamista koskeva tiedonanto”); komission tiedonanto arvoltaan alentuneiden omaisuuserien käsittelystä yhteisön pankkisektorilla, EUVL C 72, 26.3.2009, s. 1 (”arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskeva tiedonanto”); komission tiedonanto elinkelpoisuuden palauttamisesta ja rahoitusalalla tämänhetkisessä kriisissä toteutettujen rakenneuudistustoimenpiteiden arvioinnista valtiontukisääntöjen perusteella, EUVL C 195, 19.8.2009. s. 9.

[23] Ks. Brysselissä 18.-19. kesäkuuta 2009 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien II luku.

[24] Kevään 2009 tulostaulu. (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.html).

[25] Liitteen ”Yksityiskohtaisia tietoja valtiontuesta EU:n jäsenvaltioissa” 3 luvussa käsitellään myös lyhyesti näitä tiedonantoja.

[26] Komission tiedonanto elinkelpoisuuden palauttamisesta ja rahoitusalalla tämänhetkisessä kriisissä toteutettujen rakenneuudistustoimenpiteiden arvioinnista valtiontukisääntöjen perusteella, EUVL C 195, 19.8.2009.

[27] Ks. NN 48/2008 Guarantee scheme for banks in Ireland .

[28] Ks. lehdistötiedote (Memo/09/90).

[29] Ks. lehdistötiedotteet (Memo/09/460 ja Memo/09/411).

[30] NN 41/2008 Rescue aid to Bradford & Bingley .

[31] Liite neuvoston (Ecofin) selvitykseen 18. ja 19.6. kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle rahoitustukijärjestelmien vaikuttavuudesta: Työryhmän raportti rahoitustukitoimien vaikuttavuuden tarkastelusta.

[32] Tämä luku vastaa takausjärjestelyjen, pelastamis- ja rakenneuudistuspakettien sekä jäsenvaltioiden muiden toimenpiteiden yhteenlaskettua enimmäismäärää.

[33] Tähän sisältyy pääomapohjan vahvistamisohjelmia ja ohjelmia, joissa yhdistetään pääomapohjan vahvistaminen muihin toimenpiteisiin. Erot kevään 2009 tulostaulussa julkaistuihin lukuihin johtuvat ohjelmien erilaisesta luokittelusta. Tässä laitoksessa likviditeettitoimenpiteet katsotaan erilliseksi luokaksi.

[34] Kevään 2009 tulostaulussa keskityttiin valtiontukitoimenpiteisiin vallitsevan talous- ja finanssikriisin aikana ja luotiin katsaus komission 31. maaliskuuta 2009 mennessä arvioimiin toimenpiteisiin.

[35] Muun muassa kuusi pankkitiedonantoon perustuvaa ohjelmaa, yksi arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskevaan tiedonantoon perustuva ohjelma ja yksi muu erityisohjelma.

[36] Suuri käyttöaste tietyssä jäsenvaltiossa ei välttämättä ole merkki siitä, onko toimenpide riittävä vai ei. Takausten alhaiset käyttöasteet tietyissä jäsenvaltiossa johtuvat osittain siitä, että ohjelmissa ilmoitetut määrät ovat todellisia tarpeita suuremmat. Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa pankkien saatavilla oli helposti varoja markkinoilla, usein alhaisempaan hintaan.

[37] Tarkempia tietoja asiasta kilpailun pääosaston katsauksessa, joka koskee rahoitusalan takaus- ja pääomapohjan vahvistamisohjelmia vallitsevan kriisin aikana, 7. elokuuta 2009. (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/review_of_schemes_en.pdf).

[38] Sisältää joitakin yksittäisiä varhaisia tukia, jotka hyväksyttiin kriisin ensimmäisen vaiheen aikana pelastamis- ja rakenneuudistustukea koskevien suuntaviivojen nojalla, ja toimenpiteitä, jotka hyväksyttiin pankkeja ja pääomapohjan vahvistamista koskevien tiedonantojen nojalla ja pantiin täytäntöön vuonna 2008. Tilapäisten puitteiden nojalla hyväksytyt reaalitalouden kriisiin liittyvät toimenpiteet eivät kuulu tähän lukuun, sillä ne hyväksyttiin ja pantiin täytäntöön vuonna 2009.

[39] Ilmoitetut tai arvioidut tukimäärät.

[40] Ks. liitteen ’Yksityiskohtaisia tietoja valtiontuesta EU:n jäsenvaltioissa’ taulukko 2.

[41] EY:n perustamissopimuksen 88 artikla; yksityiskohtaiset säännöt 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 659/1999, EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1–9.

[42] Komission asetus (EY) N:o 1998/2006, annettu 15 päivänä joulukuuta 2006, perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen, EUVL L 379, 28.12.2006, s. 5.

[43] Komission asetus (EY) N:o 800/2008, annettu 6 päivänä elokuuta 2008, tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti (yleinen ryhmäpoikkeusasetus); EUVL L 214, 9.8.2008, s. 3.

[44] Komission tiedonanto yksinkertaistetusta menettelystä tietyntyyppisten valtiontukien käsittelemiseksi, EUVL C 136, 16.6.2009, s. 3–12.

[45] Komission tiedonanto valtiontukisääntöjen soveltamisesta kansallisissa tuomioistuimissa, EUVL C 85, 9.4.2009, s. 1.