[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 13.11.2008

KOM(2008) 781 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Toinen strateginen energiakatsaus ENERGIAN TOIMITUSVARMUUTTA JA ENERGIA-ALAN SOLIDAARISUUTTA KOSKEVA EU:N TOIMINTASUUNNITELMA {SEC(2008) 2870}{SEC(2008) 2871}{SEC(2008) 2872}

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Toinen strateginen energiakatsausENERGIAN TOIMITUSVARMUUTTA JA ENERGIA-ALAN SOLIDAARISUUTTA KOSKEVA EU:N TOIMINTASUUNNITELMA

1. JOHDANTO

Maaliskuussa 2007 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston[1] hyväksymään EU:n uuteen energia- ja ympäristöpolitiikkaan sisältyy kauaskantoinen poliittinen suunnitelma, jonka avulla pyritään saavuttamaan kestävyyttä, kilpailukykyä ja toimitusvarmuutta koskevat yhteisön keskeiset energiatavoitteet. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi EU on sitoutunut 20-20-20-aloitteeseen eli vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä, lisäämään uusiutuvien energialähteiden osuuden 20 prosenttiin verrattuna nykyiseen 8,5 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä ja parantamaan energiatehokkuutta 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä.

Tämän toteuttamiseksi komissio esitti syyskuussa 2007 kolmannen energian sisämarkkinoita koskevan lainsäädäntöpaketin[2], jonka tavoitteena on varmistaa tehokkaampi kilpailu ja luoda investointeja, monipuolisuutta ja toimitusvarmuutta lisäävät edellytykset. Kilpailukykyiset energiamarkkinat ovat välttämättömät 20-20-20-tavoitteiden saavuttamiseksi. Tammikuussa 2008 komissio ehdotti päästökauppaa kaudella 2013–2020 koskevan direktiivin tarkistamista eli ns. taakanjakopäätöstä aloilla, jotka eivät kuulu päästökauppajärjestelmään, ja uusiutuvia energialähteitä koskevaa uutta direktiiviä, joka tarjoaa turvallisen ja ennustettavissa olevan investointiympäristön EU:n teollisuudelle[3]. Parlamentti ja neuvosto ovat ilmaisseet aikomuksensa hyväksyä ehdotukset pikaisesti.

Euroopan uusi energiapolitiikkaa muuttaa perinpohjaisesti EU:n energianäkymiä. Lainsäädäntöpaketti vähentää EU:n energiankulutusta jopa 15 prosentilla vuoteen 2020 mennessä ja odotettavissa olevaa energiantuontia 26 prosentilla verrattuna ennen 20-20-20-aloitetta tapahtuneeseen kehitykseen[4]. Toisin sanoen EU:n on jo toteuttanut ensimmäiset toimenpiteet katkaistakseen kierteen, johon liittyy energiankulutuksen kasvu, tuonnin kasvu ja EU:n varallisuuden yhä enenevä virtaaminen ulkomaille maksuina energiantuottajille. Eurooppa tuo tällä hetkellä 54 prosenttia[5] energiastaan. Tämänvuotisilla energian hinnoilla tuonnin arvo on noin 350 miljardia euroa eli noin 700 euroa vuodessa jokaista EU:n kansalaista kohden. Vaikka energiankaupalla on positiivinen rooli, energiajärjestelmässämme tarvitaan energiatehokkuutta, kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä, energialähteiden moninaisuutta ja energiatoimitusten monipuolistamista. 20-20-20-paketin hyväksymisen myötä EU on valmis toteuttamaan tärkeät jatkotoimet, joita tarvitaan vaurautta ja työpaikkoja EU:hun tuovan kestävämmän, turvallisemman ja teknologialähtöisemmän energiapolitiikan luomiseksi.

Täydentäviä toimia tarvitaan kuitenkin EU:n uuden energiapolitiikan kolmen tavoitteen saavuttamiseksi. Nämä tavoitteet ovat kestävyys, kilpailukyky ja ennen kaikkea toimitusvarmuus. EU:n ennakoidaan esimerkiksi olevan vielä monien vuosien ajan riippuvainen tuontienergiasta (öljy, kivihiili ja varsinkin maakaasu). Fossiilisten polttoaineiden tuotanto Euroopassa on vähenemässä. Tästä syystä fossiilisten polttoaineiden nettotuonnin odotetaan säilyvän vuonna 2020 suurin piirtein nykyisellä tasolla siitä huolimatta, että EU:n ilmasto- ja energiapolitiikat pannaan kaikilta osilta täytäntöön.

Maailman öljyn- ja kaasunkulutus näyttää kehittyvän keskipitkällä aikavälillä siten, että varsinkin kehitysmaissa kysyntä kasvaa edelleen huomattavalla ja pysyvällä tavalla. Samaan aikaan jäljellä olevat varannot ja käyttämätön tuotantokapasiteetti keskittyvät yhä harvempiin käsiin. Äskettäiset suuret hinnannousut ja öljy- ja kaasumarkkinoiden heilahtelut ovat osoitus tästä kehityksestä.

EU:ssa eniten huolta herättää maakaasu, sillä monet jäsenvaltiot ovat suurelta osin riippuvaisia yhdestä yksittäisestä kaasuntoimittajasta. Poliittiset myllerrykset toimittaja- tai kauttakulkumaissa, onnettomuudet tai luonnonkatastrofit ja ilmastonmuutoksen vaikutukset muistuttavat EU:ta sen välittömän energiahuollon haavoittuvuudesta.

Vaikka kukin jäsenvaltio vastaa omasta toimitusvarmuudestaan, jäsenvaltioiden välinen solidaarisuus on EU:n jäsenyyden perusominaisuus. Energian sisämarkkinoilla pelkästään kansalliset ratkaisut ovat usein riittämättömiä. Hajanaisia kansallisia toimia tehokkaampia voivat olla strategiat riskien jakamiseksi ja hajauttamiseksi sekä strategiat, joiden tavoitteena on saada täysi hyöty EU:n yhdistetystä painoarvosta kansainvälisellä näyttämöllä. Edellä mainituista syistä energiavarmuus on EU:n yhteinen huolenaihe.

Maailmanlaajuisen kehityksen vuoksi EU:n on toteutettava toimia energiatulevaisuutensa turvaamiseksi ja olennaisten energiaintressiensä suojaamiseksi. EU:n on pyrittävä entistä tarmokkaammin kehittämään tuloksellinen ulkoinen energiapolitiikka, puhumaan yhdellä äänellä, tunnistamaan energiavarmuutensa kannalta tärkeimmät infrastruktuurit ja tämän jälkeen varmistamaan niiden rakentaminen sekä toimimaan johdonmukaisesti kumppanuuden syventämiseksi tärkeimpien energiantoimittajien, kauttakulkumaiden ja kuluttajien kanssa.

Lisäksi EU:n on hyödynnettävä valtamerien ja merien tarjoamat kaikki energiantuotantomahdollisuudet, kehitettävä nopeasti liikennejärjestelmäänsä ja edistyttävä Euroopan energiamarkkinoiden yhteenliittämisessä. Ensimmäinen tavoite tässä suhteessa on varmistaa 20-20-20-paketin hyväksyminen ja nopea täytäntöönpano. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi komissio ehdottaa toisen strategisen energiakatsauksen keskeisenä osana energian toimitusvarmuutta ja energia-alan solidaarisuutta koskevaa EU:n toimintasuunnitelmaa , joka täydentää kaikkien kolmen EU:n keskeisen energiatavoitteen saavuttamisen varmistamiseksi tähän mennessä esitettyjä toimenpiteitä.

Lisäksi tässä strategisessa energiakatsauksessa käynnistetään Euroopan energiapolitiikan seuraavaa vaihetta koskevat valmistelut tarkastelemalla vuosien 2020–2050 todennäköisiä haasteita ja aloittamalla keskustelut siitä, kuinka EU vastaa pidemmän aikavälin haasteisiin.

2. ENERGIAN TOIMITUSVARMUUTTA JA ENERGIA-ALAN SOLIDAARISUUTTA KOSKEVA EU:N TOIMINTASUUNNITELMA

Komissio ehdottaa energian toimitusvarmuutta ja energia-alan solidaarisuutta koskevaa EU:n toimintasuunnitelmaa , jossa keskitytään viiteen aiheeseen:

- infrastruktuuritarpeet ja energiahuollon monipuolistaminen

- energia-alan ulkosuhteet

- öljy- ja kaasuvarastot sekä kriisinhallintamekanismit

- energiatehokkuus

- EU:n omien energiavarojen hyödyntäminen mahdollisimman hyvin.

2.1. EU:n energiatarpeiden kannalta olennaisen infrastruktuurin kehittäminen

Kaasutoimitukset riippuvat pääasiassa kiinteästä kaasuputki-infrastruktuurista päinvastoin kuin likvidit kansainväliset öljymarkkinat. Tällä hetkellä tuonti muodostaa 61 prosenttia EU:n kaasun kokonaiskulutuksesta. Tuonnista 42 prosenttia on peräisin Venäjältä, 24 prosenttia Norjasta, 18 prosenttia Algeriasta ja 16 prosenttia muista maista (viimeksi mainittu lähinnä nesteytettynä maakaasuna) [6]. Koska EU:n oma tuotanto vähentyy jatkuvasti, tuontikaasun osuuden odotetaan kasvavan nykyisestä 61 prosentista 73 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä[7].

Hankintalähteiden valikoima näyttää olevan EU:n tasolla suhteellisen laaja. Sen sijaan kansallisella tasolla monet jäsenvaltiot luottavat historiallisista syistä yhteen ainoaan kaasuntoimittajaan. Yhteenliittäminen ja solidaarisuus sisämarkkinoilla ei ole ainoastaan luonnollinen osa integroitua markkinalähtöistä järjestelmää vaan myös välttämätön edellytys yksittäisten riskien jakamiselle ja vähentämiselle. Tästä syystä EU:n on toteutettava käytännön toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kaasutoimitusten monipuolisuus näillä markkinoilla lisääntyy.

Lisäksi 20-20-20-tavoitteen saavuttaminen siten, että voidaan taata sähkö- ja kaasutoimitusten jatkuminen kaikille EU:n kansalaisille, edellyttää EU:n sisäisen energiainfrastruktuurin muuttamista huomattavasti tulevina vuosina ja vuosikymmeninä. Jotta yritykset voisivat käyttää hyväkseen uusia investointimahdollisuuksia, tarvitaan avoimia ja luotettavia perusedellytyksiä niin EU:ssa kuin suhteessa kolmansiin maihin. Kehityksen vauhdittamiseksi tarvitaan määrätietoista lähestymistapaa yhteisön tasolla.

Edellä mainituista syistä komissio ehdottaa, että seuraavat kuusi ensisijaista infrastruktuurihanketta hyväksytään yhteisön painopistealueiksi:

- Vielä erillään olevien energiamarkkinoiden yhteenliittäminen on keskeinen tehtävä. Komissio laatii vuonna 2009 yhdessä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa ja tiiviissä yhteistyössä energia-alan kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa Baltian yhteenliitäntäsuunnitelman , joka kattaa maakaasun, sähkön ja varastoinnin. Suunnitelmassa määritetään tärkeimmät puuttuvat infrastruktuurit, joita tarvitaan Baltian alueen liittämiseksi toimivasti yhteen muun EU:n kanssa sekä alueen varman ja monipuolisen energiahuollon varmistamiseksi, ja luetellaan yhteenliittämisen toteuttamiseksi tarvittavat toimet, niiden rahoitus mukaan luettuna. Suunnitelmaa laadittaessa on otettava asianmukaisesti huomioon markkinoiden tehokas kehittäminen sekä energiatehokkuuden ja uusiutuvien energialähteiden vaikutus energian toimitusvarmuuden paranemiseen. Työ käynnistyy viipymättä asianomaisten jäsenvaltioiden perustamassa korkean tason työryhmässä. Vuoden 2009 toisella puoliskolla alueella järjestetään huippukokous suunnitelman toteuttamisen käynnistämiseksi.

- Kaasun toimittamiseksi Kaspianmeren alueelta ja Lähi-idästä on rakennettava eteläinen kaasulinja , jonka ansiosta olisi mahdollista täyttää huomattava osa EU:n tulevista toimitustarpeista. Kaasulinja on yksi EU:n tärkeimmistä energiavarmuuden painopisteistä. Komission ja jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä asianomaisten maiden, erityisesti Azerbaidžanin ja Turkmenistanin, Irakin ja Mashrek-maiden kanssa, muun muassa jotta voidaan antaa yhdessä selkeät sitoumukset maakaasun toimittamisesta ja hankkeen kaikissa kehitysvaiheissa tarvittavien putkistojen rakentamisesta. Kun poliittiset olosuhteet sen sallivat, toimitukset, jotka ovat peräisin alueen muista maista, kuten Uzbekistanista ja Iranista, voivat muodostaa pidemmällä aikavälillä uuden huomattavan toimituslähteen EU:lle.Kaspianmeren kaasun osalta tarkastellaan yhteisostomekanismin (”Caspian Development Corporation”) toteutettavuutta siten, että EU:n kilpailu- ja muita sääntöjä noudatetaan kaikilta osin. Kauttakulkumaiden ja varsinkin Turkin kanssa on sovittava kaasuputkien kauttakulusta siten, että EU:n säännöstön perusperiaatteet ja maiden omaa energiavarmuutta koskeva perusteltu huoli saadaan sovitettua yhteen. Komissio kutsuu asianomaisten maiden edustajat ministeritason kokoukseen hankkeen käytännön edistymisen varmistamiseksi ja sopimusaikataulun määrittämiseksi. Komissio pyrkii määrittämään vuoden 2009 puoliväliin mennessä hankkeen toteuttamisen tiellä vielä olevat esteet ja antaa asiasta neuvostolle ja parlamentille eteläistä kaasulinjaa koskevan tiedonannon .

- Nesteytetty maakaasu (LNG) ja asianmukainen kaasun varastointi ovat tärkeitä EU:n kaasumarkkinoiden likviditeetin ja monipuolisuuden kannalta. Kaikilla jäsenvaltioilla olisi oltava käytettävissään riittävästi LNG-kapasiteettia (eli nesteytyslaitoksia tuottajamaissa ja LNG-terminaaleja ja aluksilla toimivia uudelleenkaasutuslaitoksia EU:ssa) joko suoraan tai muiden jäsenvaltioiden välityksellä solidaarisuusjärjestelyjen perusteella. Tämä on erityisen tärkeää jäsenvaltioille, jotka ovat tällä hetkellä suurelta osin riippuvaisia yhdestä yksittäisestä kaasuntoimittajasta. Komissio arvioi vuonna 2009 nesteytetyn maakaasun maailmanlaajuista tilannetta ja kartoittaa asiaa koskevat puutteet voidakseen ehdottaa nesteytettyä maakaasua koskevaa toimintasuunnitelmaa .

- Välimeren energiayhteistyötä koskeva hanke , joka liittää Euroopan eteläiseen Välimereen sähkö- ja kaasuverkkojen yhteenliitäntöjen kautta, on saatava valmiiksi . Yhteistyötä tarvitaan erityisesti alueen huomattavan aurinko- ja tuulienergiapotentiaalin kehittämiseksi. Energia-asioita käsittelevässä Euro–Välimeri-ministerikokouksessa joulukuussa 2007 hyväksytty tärkeiden infrastruktuurihankkeiden luettelo ja Pariisissa heinäkuussa 2008 vahvistettu Välimeren aurinkoenergiasuunnitelma[8] muodostavat perustan tälle kehitykselle, ja ne saavat EU:n taloudellista ja poliittista tukea. Komissio antaa viimeistään vuonna 2010 Välimeren energiayhteistyötä koskevan tiedonannon , jossa esitetään suunnitelma puuttuvien yhteyksien luomiseksi ja luetellaan EU:n energiatuonnin monipuolistamisen kannalta tärkeimmät hankkeet kaukaisimmilla alueilla (muun muassa tulevat yhteydet Irakin, Lähi-idän ja Saharan eteläpuolisen Afrikan kanssa).

- Keski- ja Kaakkois-Eurooppaan on kehitettävä kiireellisesti pohjois-eteläsuuntaisten kaasu- ja sähköverkkojen yhteenliitännät . Ne perustuvat erityisesti NETS-aloitteeseen (New European Transmission System), jonka tavoitteena on perustaa yhteinen kaasualan siirtoverkonhaltija[9], energiayhteisön kaasurenkaaseen (Energy Community Gas Ring), energiayhteisön ministerikokouksessa joulukuussa 2007 määritettyihin tärkeimpiin yhteenliitäntöihin[10] ja yleiseurooppalaiseen öljyputkeen (Pan-European Oil Pipeline)[11]. Uudessa energian sisämarkkinoita koskevassa paketissa pidetään tavoitteena laatia säännöllisesti 10-vuotinen verkon kehittämissuunnitelma, jossa esitetään puuttuvat yhteydet ja niiden luomiseksi tarvittavat toimet. Säännöllisesti päivitettävän suunnitelman laatii uusi siirtoverkonhaltijoiden eurooppalainen verkosto (ENTSO). Komissio toimii yhteistyössä energia-alan kansallisten sääntelyviranomaisten ja siirtoverkonhaltijoiden kanssa tukeakseen ensimmäisen suunnitelman valmisteluja vuonna 2010 ja tarvittaessa jo ennen sisämarkkinoita koskevan kolmannen paketin soveltamisen virallista käynnistymistä.

- Eurooppalaisen koordinaattorin työn perusteella ja komission tämän strategisen energiakatsauksen yhteydessä esittämän merituulivoimaa koskevan tiedonannon mukaisesti olisi laadittava Pohjanmeren offshore-verkkoa koskeva suunnitelma Luoteis-Euroopan sähköverkkojen liittämiseksi yhteen ja monien suunnitteilla olevien merituulivoimahankkeiden liittämiseksi verkkoon. Offshore-verkosta on tarkoitus tulla Välimeren energiayhteistyön ja Baltian yhteenliitäntähankkeen ohella yksi Euroopan superverkon kulmakivistä. Suunnitelmassa olisi määritettävä toteutettavat toimet ja niiden aikataulu sekä kaikki tarvittavat käytännön toimenpiteet. Suunnitelma olisi laadittava yhteistyössä jäsenvaltioiden ja alueellisten toimijoiden kanssa tarvittaessa yhteisön avustuksella.

Edellä esitetyn perusteella komissio aikoo käyttää olemassa olevia välineitä taatakseen, että nykyisen TEN-E-ohjelman mukaista yhteisön tukea ja toimintaa edellyttäviksi hankkeiksi jo määriteltyjen kaikkien ensisijaisten toimien toteuttaminen edistyy nopeasti. Komissio tekee aktiivista yhteistyötä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa hyödyntääkseen mahdollisimman tehokkaasti EU:n valmiutta puhua yhdellä äänellä kansainvälisissä energiakysymyksissä.

Kaikilta asianomaisilta osapuolilta tarvitaan huomattavia ponnistuksia edellä mainittujen hankkeiden rahoittamiseksi. Varsinkin rajat ylittävien hankkeiden toteuttamiseksi tarvittavan rahoituksen varmistamiseksi on tarpeen tiivistää ja tehostaa yhteistyötä yksityissektorin ja rahoituslaitosten – erityisesti Euroopan investointipankin ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin – kanssa. Tämä työ muodostaa tärkeän osan tämänhetkisen rahoituskriisin vuoksi toteutettavista EU:n toimista, minkä vuoksi sitä olisi tehostettava komission äskettäisessä tiedonannossa[12] ehdotetulla tavalla, jotta voidaan muun muassa tukea työllisyyttä ja lieventää kysynnän laskun vaikutuksia. Tämä on erityisen tärkeää tiettyjen tärkeimpien ulkoisten energiainfrastruktuurien kannalta, joihin liittyy kohonneita ei-kaupallisia riskejä. Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien kehittäminen voi myös olla tulevaisuudessa yhä tärkeämpää, sillä ne tarjoavat tarvittavaa poliittista määrätietoisuutta, toimituspuitteet, mahdollisesti jonkin verran julkista rahoitusta tai takuita sekä muunlaisia innovatiivisia rahoitusmuotoja. Tämä voi tuoda yhteen EU:n jäsenvaltioita, yrityksiä ja yhteisön rahoituslaitoksia samoin kuin julkisia ja yksityisiä kumppaneita yhteisön ulkopuolisista maista.

Komissio kuitenkin katsoo, että olemassa olevat välineet eivät ole riittäviä jatkuvan ja nopean edistymisen takaamiseksi. Ensinnäkin EU:n olisi päästävä yksimielisyyteen siitä, että edellä mainitut hankkeet ovat energiavarmuuden painopistealueita .

Toiseksi vuosina 2009 ja 2010 määritetään edellä mainittujen tiedonantojen perusteella painopistealueiden toteuttamisen edellyttämät yksityiskohtaiset toimet, joihin sisältyy erityisesti rahoitustarpeiden ja mahdollisten rahoituslähteiden tunnistaminen, tiiviissä yhteistyössä komission, jäsenvaltioiden, teollisuuden, siirtoverkonhaltijoiden, energia-alan kansallisten sääntelyviranomaisten ja Euroopan parlamentin kanssa. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että energiainfrastruktuurien käyttöikä on pitkä. Komissio varmistaa, että infrastruktuureja kehitettäessä, suunniteltaessa ja sijoitettaessa otetaan huomioon muuttuvien ilmasto-olojen vaikutukset koko vuosisadan ajan, sillä infrastruktuurien taloudellinen elinkelpoisuus määräytyy pitkälti sen perusteella. Kaikkien uusien EU:n energiainfrastruktuurien on oltava ilmastovaikutuksilta kestäviä.

Kolmanneksi määritettyjä toimia on toteutettava vuodesta 2010 alkaen niin yhteisön kuin jäsenvaltioiden tasolla. Koska nykyisen TEN-E-budjetin varat ovat 22 miljoonaa euroa vuodessa, ovat mahdollisuudet kehittää yhteisön etua olevia suurhankkeita hyvinkin rajalliset. Alkuperäinen TEN-E-väline suunniteltiin ja kehitettiin tilanteessa, jossa EU oli huomattavasti pienempi ja jolloin sen energiahaasteet olivat täysin eri kokoluokkaa kuin nykyään. Tästä syystä komissio esittää tämän strategisen energiakatsauksen yhteydessä vihreän kirjan, jossa käynnistetään keskustelu siitä, kuinka olemassa oleva TEN-E-väline voitaisiin korvata uudella välineellä, eli EU:n energiavarmuus- ja -infrastruktuurivälineellä , jonka tavoitteena voisi olla i) energian sisämarkkinoiden toteuttaminen, ii) sen varmistaminen, että kehitetään verkko, joka mahdollistaa uusiutuvaa energiaa koskevien EU:n tavoitteiden saavuttamisen ja iii) energian toimitusvarmuuden takaaminen tukemalla tärkeimpiä infrastruktuurihankkeita, joita toteutetaan EU:ssa ja sen ulkopuolella. Lisäksi vihreässä kirjassa käynnistetään keskustelu siitä, miten EU:n ulkopoliittisten ja taloudellisten välineiden käyttöä ja kehittämistä voitaisiin tehostaa edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi, rajoittamatta kuitenkaan kevääksi 2009 kaavailtua ulkoisen avun välineiden väliarviointia

Komissio harkitsee vihreän kirjan julkaisemisen jälkeen käynnistettävän kuulemisen tulosten perusteella edellä mainittua uutta EU:n energiavarmuus- ja -infrastruktuurivälinettä koskevan ehdotuksen tekemistä. Kuulemisessa muun muassa arvioidaan EU:n tulevia rahoitustarpeita, myös vuodesta 2014 sovellettavan tulevan rahoituskehyksen kannalta.

2.2. Energia-asioiden korostaminen EU:n kansainvälisissä suhteissa

Kaikki maailman maat tulevat entistä enemmän toisistaan riippuvaisiksi energia-asioissa. Keskinäinen energiariippuvuus vaikuttaa kehitykseen, kauppaan ja kilpailukykyyn, kansainvälisiin suhteisiin ja maailmanlaajuiseen ilmastonmuutosta koskevaan yhteistyöhön. Energia-asioille on annettava niiden ansaitsema poliittinen painoarvo EU:n kansainvälisissä suhteissa, muun muassa sen kauppapolitiikassa ja -sopimuksissa, sen kahdenvälisissä kumppanuus-, yhteistyö- ja assosiaatiosopimuksissa ja sen poliittisessa vuoropuhelussa. Keskinäisen energiariippuvuuden kasvaessa maiden toisistaan eroavat intressit energia-alalla edellyttävät vankempia kansainvälisiä oikeudellisia puitteita, jotka perustuvat sitoumusten ja hyötyjen tasapainoon energia-alalla ja talouden eri aloilla.

Aivan yhtä paljon kuin Euroopan unioni pyrkii varmistamaan toimitukset parantamalla ennakoitavuutta ja monipuolisuutta, mukaan luettuina eri yritykset tuotantoketjun alkupään markkinoilla, EU:n ulkopuoliset hallitukset ja ulkoiset toimittajat pyrkivät varmistamaan kysynnän, erityisesti silloin, kun kyseessä ovat suuret investoinnit uusiin tuotantoketjun alkupään toimittajiin, jotka jakelevat kaasua kaasuputkien kautta. Nämä toimijat vaativat selkeitä ja vakaita sisämarkkinoiden toimintasääntöjä sekä järjestelyjä, jotka koskevat pääsyä Euroopan markkinoille ja investointeja. Monissa tapauksissa tarvitaan luottamusta sekä lujempia ja oikeudellisesti velvoittavia siteitä EU:n sekä tuottaja- ja kauttakulkumaiden välillä, mikä puolestaan voi tuoda mukanaan huomattavia molemminpuolisia hyötyjä pitkällä aikavälillä pääomavaltaisempien hankkeiden rahoittamiseksi tulevaisuudessa. Tästä syystä EU:n olisi käytettävä kaikkia saatavillaan olevia sisä- ja ulkopoliittisia välineitä vahvistaakseen yhteistä painoarvoaan energiantoimittajamaiden keskuudessa ja kehittääkseen uudenlaisia laajapohjaisia kumppanuuksia. Monenvälisellä tasolla EU:n olisi jatkettava ponnistelujaan energia-alan kaupan ja investointien vapauttamisen jatkamiseksi.

Joissakin tapauksissa sääntelyn ja markkinoiden yhdentyminen on jo tosiasia. Norja on jo yhdentynyt energian sisämarkkinoihin, sillä se on Euroopan talousalueen jäsen. Sillä on huomattava rooli EU:n kaasun (24 % EU:n tuonnista) ja öljyn (16 % EU:n tuonnista)[13] toimitusvarmuuden parantamisessa. Tätä roolia olisi kehitettävä edelleen EU:n ja Norjan välisen energia-alan vuoropuhelun yhteydessä muun muassa toteuttamalla yhteisiä hankkeita, kuten Pohjanmeren merituulivoima ja Norjan huomattavina tunnettujen varantojen kehittäminen. Energian toimitusvarmuus EU:ssa edellyttää tuloksellista yhteistyötä Norjan kanssa. Norjan mannerjalustan pitkän aikavälin tuotoksen maksimointi kestävällä tavalla on yhtä kiinnostavaa Norjalle ja EU:lle.

Energiayhteisö[14] rakentaa parhaillaan EU:hun kytköksissä olevia yhdennettyjä markkinoita Kaakkois-Eurooppaan. Hanke kattaa sähkön ja kaasun sisämarkkinoita ja toimitusvarmuutta koskevan lainsäädännön. Keskusteluja hankkeen laajentamisesta öljyyn käydään parhaillaan. Jos marraskuussa virallisesti käynnistettävissä neuvotteluissa päästään onnistuneeseen tulokseen, Ukrainan, Moldovan tasavallan ja Turkin liittyminen energiayhteisöön vauhdittaa energia-alan uudistuksia näissä maissa ja johtaa yhteisiin sääntöihin perustuvien kaikkia osapuolia hyödyttävien laajentuneiden energiamarkkinoiden syntymiseen. Tämä auttaisi Ukrainaa, joka on merkittävä kauttakulkumaa, kehittämään infrastruktuuriaan. Tarvittaessa voitaisiin myös harkita tarkkailijan aseman laajentamista muihin maihin. Lisäksi on todettava, että laajentumisprosessi voi vaikuttaa huomattavasti siihen, että yhteisön säännöstöä energia-alalla sovelletaan laajemmin, mikä edistää EU:n energiavarmuustavoitteiden toteutumista ja laajentumismaiden energian toimitusvarmuutta.

Koska Valko-Venäjä on merkittävä naapuri- ja kauttakulkumaa, olisi harkittava tätä maata koskevan strategian kehittämistä.

EU on jo allekirjoittanut energia-alaa koskevat yhteisymmärryspöytäkirjat monien yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa. EU:n olisi kehitettävä uudenlaisia ” keskinäistä energiariippuvuutta” koskevia määräyksiä sisällytettäviksi Euroopan ulkopuolisten tuottajamaiden kanssa tehtäviin laajapohjaisiin sopimuksiin. Keskinäistä energiariippuvuutta koskevien määräysten tavoitteena tulisi olla kysynnän varmuuden ja toimitusvarmuuden välinen tasapaino. Erityisesti olisi kannustettava investointeja varhaisemman jalostusasteen teollisuuteen, helpotettava tarvittavien infrastruktuurien kehittämistä, vahvistettava selkeät markkinoille pääsyä koskevat edellytykset (energia-alalla ja talouden eri aloilla), käynnistettävä markkinoiden ja politiikan kehittämistä koskeva vuoropuhelu ja laadittava riitojen ratkaisua koskevat määräykset. Kauttakulkujärjestelyillä olisi taattava tavanomaiset toimitukset jopa poliittisesti herkkinä aikoina mahdollisesti käyttäen innovatiivisia lähestymistapoja, kuten yhteistä hallinnointia ja jopa putkien yhteisomistusta toimittaja-, kauttakulku- ja kuluttajamaiden yritysten kesken. Säännösten olisi perustuttava mahdollisimman pitkälti EU:n energia-alan säännöstöön ja Euroopan energiaperuskirjan[15] periaatteisiin ja edistettävä sellaisia pitkän aikavälin poliittisia puitteita, jotka vähentävät poliittisia riskejä ja kannustavat yksityisyrityksiä sitoutumaan toimituksiin ja kauttakulkuun. Eurooppalaiset pankit (kuten Euroopan investointipankki ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki) voisivat antaa rakenteeltaan tarkoituksenmukaista rahoitusta suurten infrastruktuurihankkeiden kehittämiseen yhteisön ulkopuolisissa maissa. Erityistä huomiota kiinnitetään tärkeimpiin ulkoisiin infrastruktuureihin, joihin liittyy kohonneita ei-kaupallisia riskejä.

Venäjää on tarkasteltava nykyisessä laajemmassa yhteydessä, johon liittyy myös aikomus neuvotella laaja uusi sopimus, joka korvaa vuoden 1997 kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen. EU:n ja Venäjän energia-alan suhteiden pysyvyyden kannalta on tärkeää, että vuoden 1997 sopimusta syvennetään ja sen perustusta lujitetaan ja laajennetaan. Venäjä on vielä pitkään EU:n tärkein energiakumppani, ja tulevaisuudessakin on varmistettava, että tämä suhde perustuu luottamukseen. Molemmille osapuolille olisi hyödyllistä, jos kumppanuuden pääperiaatteet vakiinnutettaisiin lainsäädännössä. Tätä koskevat neuvottelut voisivat helpottaa Venäjän kansallisten tavoitteiden mukaista energiamarkkinoiden uudistamista ja vapauttamista, parantaa venäläisen maakaasun kysynnän vakautta ja ennustettavuutta ja selkeyttää venäläisten yritysten investointiedellytyksiä EU:n energiantuotantoketjun loppupäässä. Lisäksi Venäjän kanssa tehtävän sopimuksen ansiosta voisi olla mahdollista laatia sitovat ja tehokkaat kauttakulkusäännöt, joita sovellettaisiin koko Euroopassa ja joita ei ole vielä tällä hetkellä olemassa. Kaikki nämä parannukset lisäisivät EU:n hankinnan ja Venäjän tarjonnan monipuolisuutta ja luotettavuutta.

Tästä syystä on tärkeää, että kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen korvaavaan uuteen sopimukseen sisällytetään oikeudellisesti sitovat keskinäistä energiariippuvuutta koskevat määräykset. Tämä kuitenkin edellyttää, että uutta sopimusta koskevia neuvotteluvaltuuksia täydennetään valtuudella, joka koskee vapaakauppasopimusneuvottelujen käynnistämistä. Tähän asti Venäjä ja EU ovat asettaneet vapaakauppasopimusneuvottelujen edellytykseksi Venäjän liittymisen Maailman kauppajärjestöön, mutta näiden neuvottelujen edistyminen näyttää viimeaikaisen kehityksen valossa epävarmalta. Lisäksi olisi jatkettava EU:n ja Venäjän välistä energia-alan vuoropuhelua ja kehitettävä vielä lisää käytännön yhteistyötoimia ja yhteisiä hankkeita. Mitä enemmän EU:n ja Venäjän energia-alan suhteet perustuvat vakaaseen, yhteisesti sovittuun ja tasapainoiseen oikeusperustaan, sitä enemmän luottamus kasvaa, mikä puolestaan luo etsintä- ja infrastruktuurihankeinvestointeja kannustavan ilmapiirin.

Vastaavaa lähestymistapaa olisi sovellettava Kaspianmeren alueen maihin. Eurooppa-neuvosto on pitänyt suhteiden syventämistä näihin maihin erityisen kiireellisenä. Ottaen huomioon niiden energiavarat ja, kuten edellisessä jaksossa mainitaan, niiden tärkeän roolin tärkeimpien energiatoimitusinfrastruktuurien edistymisessä, komissio aikoo keskittyä vankan yhteistyön kehittämiseen, mukaan luettuna Bakun prosessin[16] lujittaminen todellisen energiakumppanuuden edistämiseksi. Kaikkien asianomaisten maiden sitoutumisen lisääminen erityisesti kahdenvälisten suhteiden avulla on tärkeä painopistealue.

EU:n ja OPEC:in välinen energia-alan vuoropuhelu tarjoaa foorumin, jolla on mahdollista arvioida yhdessä hintoihin vaikuttavia tekijöitä, tuottaja- ja kuluttajamaissa energiantuotantoketjun alku- ja loppupäässä tarvittavia investointeja ja teknologian kehityksen vaikutusta. Vuoropuhelu on osoitus siitä, että säännöllisten ja kohtuuhintaisten toimitusten kannustaminen on tuottaja- ja kuluttajamaiden yhteisen edun mukaista. Energia-alan suhteita Irakiin ja Persianlahden yhteistyöneuvostoon olisi kehitettävä edelleen hiilivetyjen alalla ja puhtaiden energiateknologioiden kaltaisilla uusilla aloilla. Lisäksi olisi edistettävä kahdenvälisiä energia-alan suhteita Persianlahden yhteistyöneuvostoon kuuluvien yksittäisten maiden kanssa.

Yhteistyötä Australian , Kanadan , Japanin ja Yhdysvaltojen sekä nousevan talouden kuluttajamaiden kanssa olisi syvennettävä, jotta voitaisiin saada aikaan yhteinen näkemys maailmanlaajuisesta energiavarmuudesta, parantaa maailman energiamarkkinoiden avoimuutta ja saada aikaan keskustelua kestävyydestä. Kiinan ja Intian kaltaisten maiden sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian kaltaisten alueiden kanssa kehitetään parhaillaan kahdenvälisiä ja monenvälisiä yhteistyöpuitteita. Yhteistyötä kehitetään myös vaihtoehtoisten toimittajamaiden kanssa. Tällainen maa on muun muassa Brasilia , joka on yksi tärkeimmistä biopolttoaineiden viejistä.

Energia-alan suhteita Afrikan ja erityisesti Pohjois-Afrikan kanssa olisi parannettava, sillä alue tarjoaa runsaasti mahdollisuuksia hiilivedyistä aina uusiutuvien energialähteiden huomattavaan käyttämättömään potentiaaliin. Algerian , Egyptin, Libyan ja Nigerian kaltaiset maat ovat jo pitkään olleet huomattavia öljyn ja kaasun toimittajia, ja on tärkeää parantaa energia-alan suhteita näiden maiden kanssa. Saharan alueen kaasuputki tarjoaa EU:lle huomattavan tilaisuuden monipuolistaa reittejä ja energialähteitä. EU on valmis auttamaan sen rakentamista monin eri tavoin, muun muassa kahdenvälisen yhteistyön, eurooppalaisen naapuruuden ja kumppanuuden välineen, Euroopan kehitysrahaston ja Euroopan investointipankin välityksellä. Lisäksi energia-alan vuoropuhelun syventämisessä ja käytännön hankkeiden kehittämisessä voitaisiin käyttää hyväksi Afrikan ja EU:n energiakumppanuutta Afrikan unionin ja Afrikan alueellisten talousyhteisöjen kanssa. EU aikoo arvioida Afrikan yhä tärkeämpää roolia EU:n energian toimitusvarmuuden takaamisessa ja varmistaa, että käyttöön otetaan asianmukaisia resursseja ja politiikkoja. Sähkömarkkinoiden alueellinen yhdentyminen ja uusiutuvien energialähteiden käytön edistäminen tarjoaa erityisen merkittäviä kehittämismahdollisuuksia Afrikalle. Komissio aikoo lisätä tukeaan näillä aloilla.

Monet EU:n kumppanit harkitsevat parhaillaan ydinohjelman käynnistämistä tai nykyisen toimintansa laajentamista tällä teknologian alalla, jolla EU:n teollisuus on jo saavuttanut maailmanlaajuisen johtoaseman. Monilla kehitysmailla ei ole tällä hetkellä lainsäädäntö- ja sääntelyinfrastruktuuria, jota tarvitaan sen varmistamiseksi, että turvallisuusnäkökohdat otetaan huomioon suunnittelua, rakentamista ja toimintaa koskevissa päätöksissä. EU:ssa on vahvistettu hiljattain toimet ydinturvallisuuden ja ydinmateriaalivalvonnan kaikkein tinkimättömimpien normien edistämiseksi[17]. EU käyttää ydinturvallisuusalan yhteistyövälinettä tehdessään yhteistyötä yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa ja auttaessaan niitä parantamaan ydinturvallisuuskulttuuria ja toimivien ydinvoimaloiden turvallisuutta. EU auttaa nousevan talouden maita, jotka aikovat rakentaa ydinvoimaloita, kehittämään toimivaltaisia ja riippumattomia ydinalan sääntelyviranomaisia, jotka pystyvät varmistamaan, että uudet voimalat rakennetaan noudattaen kansainvälisiä ydinturvallisuusstandardeja ja että ne toimivat tinkimättömimpien normien mukaisesti.

EU:n tavoitteiden saavuttamiseksi on erittäin tärkeää, kuten Eurooppa-neuvosto on tunnustanut[18], että Eurooppa puhuu yhdellä äänellä ja toimii sen mukaisesti. Kansainvälisen energiajärjestön äskettäin laatimassa EU:n energiapolitiikkaa koskevassa katsauksessa[19] tunnistetaan ulkosuhteet ja energian toimitusvarmuus EU:n ensisijaisiksi toimiksi. Yhdellä äänellä puhuminen ei tarkoita sitä, että yhteisöllä on vain yksi edustaja ulkoisissa kysymyksissä, vaan sitä, että kysymykset valmistellaan ja koordinoidaan tehokkaasti sen varmistamiseksi, että toiminta ja viestit ovat yhteneviä niin yhteisön kuin jäsenvaltioiden tasolla. Tämän toteuttamiseksi käytännössä komissio aikoo vuonna 2009 määritellä käytännön mekanismit jäsenvaltioiden ja EU:n välisen avoimuuden varmistamiseksi . Tämän pitäisi parantaa kansainvälisiin energiakysymyksiin liittyvän kehityksen ja aikomusten koordinointia. Mekanismien täydentämiseksi komissio tarkastelee mahdollisuuksia tarkistaa asetusta (ETY) N:o 736/96, jossa jäsenvaltiot velvoitetaan ilmoittamaan komissiolle yhteisön etua koskevat raakaöljy-, maakaasu- ja sähköalan investointihankkeet hankkeen ajankohtaisuuden varmistamiseksi tämän päivän energiahaasteiden kannalta. Komissio tarkastelee myös mahdollisuuksia kehittää varhaisvaroitusjärjestelmiä tärkeimpien naapureina olevien energiayhteistyökumppaneiden kanssa.

2.3. Öljy- ja kaasuvarastojen sekä kriisinhallintamekanismien parantaminen

Energian toimitusvarmuutta koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi EU:n on myös varmistettava, että sen sisäiset kriisinhallintamekanismit ja turvavaatimukset ovat mahdollisimman tehokkaita. Energian toimitusvarmuutta ja energia-alan solidaarisuutta koskevan toimintasuunnitelman kolmantena tavoitteena on siten saattaa tällä alalla olemassa olevat yhteisön säännöt ajan tasalle ja parantaa niitä.

Öljyn varmuusvarastoja koskevaa pakollista järjestelmää on sovellettu vuodesta 1968 alkaen[20]. Jäsenvaltiot ovat kehittäneet erilaisia mekanismeja öljyvarastodirektiivin täytäntöönpanemiseksi: toiset jäsenvaltiot käyttävät samanlaisia valtion varastoja kuin Yhdysvaltojen ja Japanin järjestelmissä, kun taas toiset käyttävät teollisuuden ylläpitämiä varastoja. On käynyt ilmi, että järjestelmällä pystytään ratkaisemaan tehokkaasti rajalliset toimitushäiriöt pääasiassa kansainvälisen energiajärjestön koordinoimien yhteisten toimien ansiosta. Tästä huolimatta kokemus on osoittanut, että nykyistä järjestelmää on myös mahdollista parantaa.

Tästä syystä komissio ehdottaa tämän strategisen energiakatsauksen yhteydessä öljyn strategisia varmuusvarastoja koskevan EU:n lainsäädännön tarkistamista sen johdonmukaisuuden parantamiseksi kansainvälisen energiajärjestön järjestelmän kanssa, saatavilla olevien varastojen luotettavuuden ja avoimuuden lisäämiseksi, vaatimusten noudattamisen ja niiden noudattamisen varmentamisen yksinkertaistamiseksi ja hätätilannemenetelmien selkeyttämiseksi.

Tällä hetkellä EU julkaisee tiedot strategisten öljyvarastojen tasosta kussakin jäsenvaltiossa. Päinvastoin kuin Yhdysvallat se ei julkaise tietoja EU:ssa olevien kaupallisten öljyvarastojen määrästä. Markkinoiden avoimuuden parantamiseksi ja harkitsemattoman keinottelun rajoittamiseksi komissio ehdottaa, että EU päättää nyt julkaista EU:n öljy-yhtiöiden hallussa olevien kaupallisten öljyvarastojen tason koosteena viikoittain.

Komissio on myös tarkastellut maakaasun toimitusvarmuutta koskevan direktiivin täytäntöönpanoa ja tehokkuutta[21], ja todennut, että tämänhetkistä oikeudellista kehystä voitaisiin parantaa. Erityisesti on tarpeen parantaa toimitusvarmuusvaatimusten ja etukäteen määriteltyjen alueellisten ja EU:n tason hätätoimenpiteiden yhdenmukaisuutta. Tässä vaiheessa ei kuitenkaan ole vielä riittävää näyttöä, jonka perusteella EU voisi vaatia, että strategiset maakaasuvarastot ovat pakollisia. Strategiset maakaasuvarastot tulevat vähintään viisi kertaa öljyvarastoja kalliimmiksi. Tehokkaampaa onkin kannustaa kaupallisten varastojen kehittämistä ja niiden käyttöä tehokkaalla ja avoimella tavalla, luoda monipuolisia toimitusyhteyksiä, jotka mahdollistavat joustavan hankinnan nesteytetyn maakaasun toimittajilta tai naapurimaiden toimittajilta EU:n sisämarkkinoilla, ja vähentää kysyntää nopeasti käyttämällä keskeytettävissä olevia sopimuksia ja siirtymistä vaihtoehtoisiin polttoaineisiin erityisesti sähköntuotannossa.

Kuten öljyalalla, EU:n tason kriisinhallinnan koordinointia on parannettava niin jäsenvaltioissa kuin suhteessa toimittaja- ja kauttakulkumaihin. On tarkasteltava soveltuvampaa kynnystä, jonka ylittyessä EU:n toimet käynnistetään, ja selkeytettävä korvausjärjestelyjä. Kaasualan koordinointiryhmän olisi kehitettävä edelleen skenaarioita siitä, miten vastataan tulevaisuudessa mahdollisesti esiintyviin maakaasun toimituskriiseihin. Ottaen huomioon tämän ryhmän, kansainvälisen energiajärjestön sekä Euroopan sähkö- ja kaasualan sääntelyviranomaisten ryhmän työn komissio kuulee asianomaisia osapuolia ja tekee vuonna 2010 ehdotuksen maakaasun toimitusvarmuutta koskevan direktiivin tarkistamiseksi.

2.4. Energiatehokkuuden uudet tuulet

EU on sitoutunut parantamaan energiatehokkuutta 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä. Niin kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä kuin uusiutuvia energialähteitä koskevat tavoitteet, joihin EU on sitoutunut, edistävät tämän tavoitteen saavuttamista, ja energiatehokkuutta koskevat kunnianhimoiset toimet puolestaan auttavat suuresti EU:n ilmastonsuojelutavoitteen saavuttamista vuoteen 2020 mennessä erityisesti taakanjakopäätöksen mukaisesti. Energiatehokkuutta koskevat toimenpiteet ovat tästä syytä ratkaisevassa asemassa, kun halutaan varmistaa, että ilmastonsuojelu- ja energiatavoitteet saavutetaan mahdollisimman edullisesti erityisesti rakennusten ja liikenteen osalta.

On selvää, että 20 prosentin energiatehokkuustavoite edistää huomattavasti myös EU:n kestävyyttä ja kilpailukykyä koskevien tavoitteiden saavuttamista. Lisäksi kulutuksen väheneminen energiatehokkuuden ansiosta on kaikkein kestävin keino vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista ja tuonnista. Energiatehokkuutta parantavat toimenpiteet ja vihreät teknologiat voivat niin ikään tarjota uusia mahdollisuuksia taloudelle ja pk-yrityksille nykyisessä vaikeassa taloustilanteessa. Energian toimitusvarmuutta ja energia-alan solidaarisuutta koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa on kiinnitettävä erityistä huomiota energiatehokkuuteen.

20 prosentin energiatehokkuustavoitteen saavuttaminen on edistynyt huomattavasti. EU:n toimenpiteiden pitäisi parantaa energiatehokkuutta noin 13–15 prosentilla. Tästä syystä komissio ehdottaa tämän strategisen energiakatsauksen yhteydessä uutta vuoden 2008 energiatehokkuuspakettia , johon sisältyvien energiatehokkuusaloitteiden pitäisi edistää vielä huomattavasti 20 prosentin tavoitteen saavuttamista. Paketti sisältää seuraavat aloitteet:

- Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin tarkistaminen sen soveltamisalan laajentamiseksi, täytäntöönpanon yksinkertaistamiseksi ja rakennusten energiatehokkuustodistusten kehittämiseksi aidoksi markkinavälineeksi. Tarkistetun direktiivin ansiosta tavallinen perhe voi säästää satoja euroa vuodessa jopa sen jälkeen, kun energiatehokkaiden lämmitys-, jäähdytys- ja rakennusmateriaalien kustannukset on vähennetty.

- Energiankulutusmerkintöjä koskevan direktiivin tarkistaminen. Tarkoituksena on laajentaa direktiivin soveltamisalaa, joka nykyisellään rajoittuu kodinkoneisiin, jotta merkintöjä voitaisiin ryhtyä käyttämään useammanlaisissa energiaa käyttävissä kaupan ja teollisuuden tuotteissa, ja vahvistaa yhdenmukainen perusta jäsenvaltioiden julkisia hankintoja ja kannustimia varten. Komissio valmistelee myös monien tuoteryhmien luokittelun parantamista tai uudistamista. Uusi auton renkaiden energiamerkintä otetaan käyttöön erillisellä säädöksellä.

- Ekologista suunnittelua koskevan direktiivin täytäntöönpanon tehostaminen. Komissio vahvistaa tulevina kuukausina vähimmäisvaatimukset, joita sovelletaan hehkulamppuihin (paljon energiaa kuluttavien hehkulamppujen käytöstä luovutaan lopulta asteittain), valmiustilassa oleviin sähkölaitteisiin, katu- ja toimistovalaistuslaitteisiin, ulkoisiin virtalähteisiin ja televisioiden perusdigisovittimiin. Ensimmäistä toimenpidekokonaisuutta täydennetään pyykinpesukoneita, astianpesukoneita ja jääkaappeja, lämminvesivaraajia ja vedenlämmittimiä, moottoreita ja televisiovastaanottimia koskevilla toimenpiteillä. Ekologisen suunnittelun ja merkintöjen yhteisvaikutuksen ansiosta on mahdollista säästää 96 miljoonaa ekvivalenttiöljytonnia vuoteen 2020 mennessä[22].

- Sähkön ja lämmön yhteistuotanto on tärkeä painopistealue. Komissio antaa tämän strategisen energiakatsauksen yhteydessä asiaa koskevan tiedonannon ja vahvistaa yhteistuotantodirektiivin teknistä täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset ohjeet.

- Komissio aikoo kehittää esikuva-analyysi- ja verkottumismenetelmiä parhaiden käytäntöjen levittämiseksi. Kaupunginjohtajien yleiskokous[23] on tärkeä väline tämän kehitystyön helpottamiseksi. Yhteisön varoja (muun muassa älykäs energiahuolto Euroopassa -ohjelma”) myönnetään tulosten levittämiseksi koko EU:hun, ja tarvittaessa käytetään myös muita EU:n rahoitusvälineitä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi käynnistetään uusi kestävää energiaa koskeva rahoitusaloite yhdessä Euroopan investointipankin ja tarvittaessa Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin kanssa. Lisäksi on tärkeää suunnitella ja ottaa käyttöön asianmukaisia rahoitusvälineitä pienen mittakaavan investointeja varten, sillä tällaiset investoinnit ovat usein tarpeen energiatehokkuushankkeissa (esimerkiksi rakennusten omistajien ja käyttäjien alkuvaiheen kustannukset).

- Koheesiopolitiikan ohjelmista on myönnetty yli 9 miljardia euroa energiatehokkuuden ja uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseen vuosina 2007–2013. Koheesiopolitiikan varoista tuetaan monenlaisia toimia, kuten energiatehokkuuden parannuksia teollisuudessa, kaupassa, liikenteessä ja julkisissa rakennuksissa, yhteistuotantoa ja paikallisesta energian tuotantoa, kestävää energiaa koskevaa innovointia sekä koulutusta energiatehokkuuden seurantaa ja arviointia varten. Lisäksi koheesiopolitiikalla tuetaan uusissa jäsenvaltioissa tietyin edellytyksin investointeja asuntojen energiatehokkuuteen. Koska joitakin näistä toimista voidaan rahoittaa muista koheesiopolitiikan budjettikohdista, jotka liittyvät esimerkiksi T&K:hon, kaupunki- ja maaseutualueiden elvyttämiseen ja tekniseen apuun, EU:n energiapolitiikan tukemiseen osoitettujen varojen määrän odotetaan todellisuudessa olevan huomattavasti korkeampi. Lisäksi rahoitusvälineet, mukaan luettuina Euroopan investointipankki -ryhmän (esim. rakenneohjelmien lainojen kautta) ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin myöntämä velkarahoitus ja pääomarahastot, voisivat mahdollistaa lisärahoituksen myöntämisen toimintaohjelmien tukemiseksi.

- Energia- ja ilmastonmuutospakettia täydennetään ympäristöveropaketilla . Pakettiin sisältyy ehdotus energiaverodirektiivin tarkistamiseksi, jotta se vastaisi kaikilta osin energiaan ja ilmastonmuutokseen liittyviä tavoitteita, ja tutkimus siitä, kuinka alv:tä ja muita verotuksellisia välineitä voidaan käyttää energiatehokkuuden edistämisessä. Komissio jatkaa ponnisteluja edistääkseen energiatehokkaiden tavaroiden ja palvelujen vapauttamista myös kauppaneuvottelujen yhteydessä.

On vähintään yhtä tärkeää parantaa energiatehokkuutta muissa teollisuusmaissa ja nousevan talouden maissa kuin Euroopassa. Maailmanlaajuisen ilmastonmuutossopimuksen edistyminen toisi mukanaan huomattavia uusia kannustimia energiatehokkuusyhteistyötä varten. Energiatehokkuuden olisi oltava yksi energiayhteisön päätavoitteista tulevina vuosina. Komissio aikoo kehittää energiatehokkuusyhteistyötä koskevaa kansainvälistä kumppanuutta , josta G8-maat sopivat Kiinan, Intian ja Korean kanssa heinäkuussa 2008 ja jonka tavoitteena on edistää yhteisten tuotestandardien kehittämistä ja kunnianhimoisten toimien toteuttamista kaikkialla maailmassa. Komissio aikoo niin ikään osallistua vuonna 2009 kumppanuuden käynnistämiseen IEA:n täytäntöönpanosopimuksella. Tässä yhteydessä erityisen tärkeitä ovat IEA:n tiedotustoimet nousevan talouden maissa.

Energiatehokkuus on pidettävä jatkossakin etusijalla yhteisön energiapolitiikassa, Komissio arvioi vuonna 2009 energiatehokkuuden toimintasuunnitelmaa ja laatii tarkistetun toimintasuunnitelman Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 2008 antaman kehotuksen mukaisesti.

2.5. EU:n omien energiavarojen hyödyntäminen mahdollisimman hyvin

EU:ssa tuotetun energian osuus on 46 prosenttia kulutetusta kokonaisenergiasta[24]. Ennen 20-20-20-tavoitteen vahvistamista tämän osuuden odotettiin laskevan 36 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä[25]. Uuden energiapolitiikan toteuttamisen myötä se säilyy noin 44 prosentissa EU:n kulutuksesta[26].

Omien energiavarojen kehittämistä ja käyttöä edistävien kustannustehokkaiden toimenpiteiden olisi oltava keskeisellä sijalla energian toimitusvarmuutta ja energia-alan solidaarisuutta koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa.

Uusiutuvien energialähteiden (tuulivoiman, aurinkoenergian, vesivoiman, biomassan ja meren luonnonvarojen) kehittäminen on todennäköisesti merkittävin vaihtoehtoinen oma energialähde EU:ssa. Uusiutuvien energialähteiden osuus on tällä hetkellä noin 9 prosenttia energian loppukulutuksesta EU:ssa. Vuodeksi 2020 on vahvistettu 20 prosentin tavoite. Uusiutuvia energialähteitä koskevan uuden direktiivin voimaantulon jälkeen komissio aikoo keskittyä sen asianmukaisen ja oikea-aikaisen täytäntöönpanon seurantaan ja helpottamiseen sekä jäljellä oleviin käytännön kysymyksiin, jotka voivat viivästyttää uusiutuvien energialähteiden yleistymistä markkinoilla, kuten verkon rajoituksiin. Uusiutuvia energialähteitä koskevasta uudesta direktiivistä saatujen kokemusten perusteella komissio antaa tiedonannon uusiutuvia energialähteitä koskevien esteiden poistamisesta EU:ssa . Tiedonannossa tunnistetaan esteet ja ehdotetaan toimia niiden poistamiseksi.

Jotta saataisiin luotua asianmukaiset rahoitusmekanismit uusiutuvien energialähteiden mittavaa kehittämistä varten EU:ssa, komissio tekee yhteistyötä Euroopan investointipankin, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin sekä muiden rahoituslaitosten kanssa edellä mainitun EU:n kestävää energiaa koskeva rahoitusaloitteen perustamiseksi, jotta pääomamarkkinoilta voitaisiin saada laaja-alaista rahoitusta investointeihin, joilla edistetään energiatehokkuutta, uusiutuvia energialähteitä, fossiilisten polttoaineiden puhdasta käyttöä, lämmön ja sähkön yhteistuotantoa sekä uusiutuviin energialähteisiin perustuvaa sähköntuotantoa EU:n kaupungeissa.

Teknologialla on tärkeää rooli EU:n luonnonvarojen käytön maksimoinnissa. Uusiutuvien energialähteiden tarve vain kasvaa kasvihuonekaasupäästöjä koskevien tavoitteiden noustessa, minkä vuoksi on tärkeää edistyä nopeasti uusiutuvan energian tuotannon kilpailukyvyn, tehokkuuden ja kestävyyden aloilla. Tämä tarjoaa valtavia taloudellisia mahdollisuuksia EU:lle ja on samalla energian toimitusvarmuutta ja kestävyyttä koskeva painopistealue. Tavoite sisältyy tällä hetkellä Eurooppa-neuvoston vuonna 2008 hyväksymään strategiseen energiateknologiasuunnitelmaan[27]. Suunnitelman samoin kuin siihen sisältyvän kuuden eurooppalaisen teollisuusaloitteen (tuulivoima-aloite, aurinkoenergia-aloite, bioenergia-aloite (toisen sukupolven biopolttoaineet), hiilidioksidin talteenottoa, kuljetusta ja varastointia koskeva aloite, sähköverkkoaloite ja kestävää ydinfissiota koskeva aloite) toteuttaminen on jo edistynyt. Aloitteita kehitetään tiiviissä yhteistyössä jo toimivien teknologiayhteisöjen ja Euroopan teollisuuden kanssa. Seuraavaksi komissio antaa vuonna 2009 tiedonannon vähäpäästöisen teknologian rahoittamisesta tiiviissä yhteistyössä Euroopan investointipankin kanssa. Tiedonannossa arvioidaan tarvittavia resursseja ja mahdollisia rahoituslähteitä ja ehdotetaan keinoja tukea suuren mittakaavan esittelyhankkeita EU:n tasolla. Tukea myönnetään myös enintään 12 hiilidioksidin talteenoton ja varastoinnin esittelylaitokselle. Tiedonannossa otetaan huomioon päästökauppadirektiivin tarkistamisesta parhaillaan käytävien keskustelujen tulokset erityisesti siltä osin kuin ne koskevat mahdollisuutta käyttää huutokaupasta saatuja tuloja ja varattuja päästöoikeuksia keinona vauhdittaa paljon kaivattujen esittelytoimien täytäntöönpanoa.

Kivihiili on edelleen keskeisessä asemassa EU:n kotimaisessa energiansaannissa sekä öljyn ja kaasun varteenotettava vaihtoehto. Sitä on saatavissa suurina määrinä lukuisilta toimittajilta koko maailmassa, ja sen varastointi on suhteellisen helppoa. Hiilipohjaisen sähköntuotannon merkitys kasvaa kaikkialla maailmassa, ja ennusteiden mukaan hiiltä ja ruskohiiltä käytetään edelleen suuria määriä tähän tarkoitukseen Euroopassa. Suuret hiilidioksidipäästöt ovat hiilen suurin haittapuoli. Hiilen käyttö pidemmällä aikavälillä on ilmastonmuutosta koskevan haasteen mukaista vain silloin, kun suurin osa tehtaista on huipputehokkaita ja hiilidioksidin talteenotto- ja varastointitekniikat ovat yleisesti käytettävissä. Hiilidioksidin talteenoton ja varastoinnin kehittäminen Euroopassa ja sen ulkopuolella riippuu sääntelystä ja hiilidioksidipäästöjen hinnoittelusta samoin kuin uusien teknologioiden ja prosessien saatavuudesta. Hiilidioksidipäästöjä koskevia pakollisia normeja harkitaan vasta, kun teollista demonstrointia on arvioitu ja jos edellä mainitut päästökauppajärjestelmän kannustimet osoittautuvat riittämättömiksi. EU:n tavoite rakentaa enintään 12 kaupallista esittelylaitosta vuoteen 2015 mennessä ja G8-maiden sitoumus käynnistää 12 esittelylaitosta maailmanlaajuisesti vuoteen 2020 mennessä edellyttävät tämänhetkistä suurempia kannustimia.

Vaikka Euroopan kaasu- ja öljyvarat ovat vähenemässä, korkeat öljyn hinnat ja omista varoista toimitusvarmuudelle koituvat edut tekevät omien kaasu- ja öljyvarantojen etsinnästä kiinnostavaa, mukaan luettuina epätavanomaiset varannot, jos etsintä on mahdollista toteuttaa kestävällä tavalla. Lisäksi eräiden jäsenvaltioiden energian toimitusvarmuutta voivat lisätä joiltakin EU:n alueilta löytyvät muut kotimaiset polttoaineet, kuten öljyliuske ja turve.

Todellisuudessa epätavanomaiset varannot nelinkertaistavat ETA:n yhteenlasketut kaasuvarannot yli 60 000 miljoonaksi öljyekvivalenttitonniksi (Mtoe) huolimatta siitä, että niiden hyödyntäminen on joissakin tapauksissa teknologian ja ympäristön kannalta erittäin haastavaa. Komissio aikoo jatkaa Berliinin fossiilisten polttoaineiden foorumissa[28] keskusteluja siitä, millaisia lisätoimia voitaisiin toteuttaa yhteisössä ja kansallisella tasolla – erityisesti yhteistyössä Norjan kanssa – EU:n omien fossiilisten polttoaineiden saamiseksi käyttöön vieläkin kustannustehokkaammalla ja ympäristöä säästävällä tavalla.

Öljyjalostuskapasiteetti on toinen tärkeä EU:n energian toimitusvarmuutta lisäävä tekijä. On tärkeää lisätä EU:n tarpeita vastaavaa jalostuskapasiteettia koskevan kysynnän ja tarjonnan tasapainon avoimuutta ottaen huomioon kysyntää ohjaavat tekijät (varsinkin ympäristöystävällisempää liikennettä koskevat kannustimet) ja erityisesti huoli dieselpolttoaineiden saatavuudesta tulevaisuudessa. Komission energiamarkkinoiden seurantakeskus laatii vuonna 2010 tiedonannon jalostuskapasiteetista ja öljyn kysynnästä EU:ssa .

Myös ydinvoima lisää EU:n energian toimitusvarmuutta, sillä se on tärkeä perussähkön lähde, joka ei kasvata kasvihuonekaasupäästöjä, minkä vuoksi se auttaa torjumaan ilmastonmuutosta. EU hankkii uraaninsa monilta vakailta alueilta (Australia ja Kanada tyydyttävät lähes puolet EU:n tarpeista), ja uraanikustannukset vaikuttavat vain vähän sähkön hintaan. Kolmannes EU:n sähköntuotannosta on peräisin ydinvoimasta.

Kuten tämän katsauksen yhteydessä annettavassa ohjeellisen ydinalan ohjelman päivitystä koskevassa tiedonannossa todetaan, suurin osa EU:n ydinvoimaloista saavuttaa seuraavien 10–20 vuoden aikana niille alun perin ennakoidun käyttöiän. Vuoteen 2020 mennessä ydinvoiman osuus sähköntuotannossa pienenee huomattavasti, jollei päätöksiä uusista investoinneista tehdä. Käyttöiän pidentämistä, uusia investointeja tai korvaamista koskevat päätökset tulevat entistä ajankohtaisimmiksi varsinkin hiilidioksidipäästöjen vähentämistä koskevan EU:n tavoitteen perusteella.

Kukin jäsenvaltio päättää itse, haluaako se investoida ydinvoimaan. Sen sijaan kaikkialla EU:ssa sovellettava ydinturvallisuus ja ydinmateriaalivalvonta on yhteisen edun mukaista. On selvää, että EU noudattaa kaikkein tinkimättömimpiä turvallisuutta, valvontaa, ydinmateriaalin leviämisen estämistä ja ympäristönsuojelua koskevia normeja ydinvoimantuotannossa. EU:n on tästä syystä laadittava yhteinen oikeudellinen kehys, jota sovelletaan ydinlaitosten turvallisuuteen ja ydinjätehuoltoon.

Kansallisista sääntelyviranomaisista muodostuvan ydinturvallisuutta ja ydinjätehuoltoa käsittelevän korkean tason ryhmä perustamisen ja Euroopan ydinenergiafoorumissa käytyjen keskustelujen jälkeen komissio aikoo tehdä vuonna 2008 tarkistetun ehdotuksen direktiiviksi, jolla luodaan yhteisön kehys ydinturvallisuudelle .

3. KOHTI VUODEN 2050 VISIOTA

Koska öljyn kysyntä kasvaa edelleen koko maailmassa ja monien olemassa olevien öljykenttien tuotantokapasiteetti supistuu, kysynnän ja tarjonnan tasapaino kiristyy jatkuvasti ja voi muuttua jopa ratkaisevasti. Ilmastonmuutoksen hillitseminen edellyttää laajamittaista siirtymistä tehokkaisiin ja vähäpäästöisiin energiateknologioihin.

EU:n vuotta 2020 koskevassa suunnitelmassa määritetään tämän prosessin toteuttamisen edellyttämät ensimmäiset toimet. Perinpohjainen rakennemuutos (kuten hiilidioksidipäästötön sähköntuotanto) tai siirtyminen täysin erilaisiin teknologioihin (kuten liikenteen öljyriippuvuuden katkaiseminen) kestää paljon kauemmin ja edellyttää, että poliittiset päättäjät, investoijat, koulut ja tutkijat tekevät valintansa jo nyt. Tästä syystä komissio aikoo ehdottaa Euroopan energiapolitiikan uudistamista siten, että vuonna 2010 laaditaan vuotta 2030 koskeva poliittinen suunnitelma ja vuoden 2050 visio pitkän aikavälin tavoitteita koskevan laajan kuulemisen perusteella. Tällaisia pitkä aikavälin tavoitteita voivat olla:

- Hiilen vähentäminen EU:n sähköntuotannossa vuoteen 2050 mennessä . Tämä on mittava haaste, mutta ehdotetun tavoitteen saavuttaminen on välttämätöntä, jotta EU voisi ilmastonmuutoksen torjumiseksi pyrkiä täysipainoisesti vähentämään maailmanlaajuisia kasvihuonekaasupäästöjä vuoteen 2050 mennessä. Tavoitteen saavuttaminen edellyttää laajamittaisempaa siirtymistä uusiutuviin energialähteisiin, hiilidioksidin talteenottoon ja varastointiin sekä ydinvoimaan niissä maissa, jotka sitä haluavat. Päästökauppajärjestelmän toteuttaminen helpottaa siirtymistä vähäpäästöiseen sähköön, kun nykyinen sähköntuotantokapasiteetti korvataan. Nykyisestä kapasiteetista puolet saavuttaa käyttöikänsä vuoteen 2030 mennessä. Jos strategiset investointipäätökset tehdään nopeasti, lähes kaksi kolmasosa EU:n sähköntuotannosta voi olla vähäpäästöistä 2020-luvun alussa nykyiseen 44 prosenttiin verrattuna.

- Liikenteen öljyriippuvuuden katkaiseminen . Autojen korvaaminen sähköä, vetyä ja vaihtoehtoisia polttoaineita käyttävillä autoilla ei tapahdu käden käänteessä ja edellyttää huomattavia muutoksia EU:n liikenneinfrastruktuuriin. Komissio tarkastelee vuonna 2008 ympäristöystävällisemmästä liikenteestä antamansa tiedonannon perusteella, millaisia toimia tarvitaan EU:n nostamiseksi kehityksen kärkeen tällä alalla. Erityisesti komissio tarkastelee i) tarvetta ottaa käyttöön valtiotukilainsäädännön mukaisia verohelpotuksia ja muita kannustimia ympäristöystävällisempien sähkö-, biokaasu- ja vetykäyttöisten ajoneuvojen hankintaa ja saastuttavien vanhojen ajoneuvojen pikaista käytöstäpoistamista varten, ii) mahdollisuutta vaatia, että tietty vähimmäisprosenttiosuus kaikista uusista valtionhallinnon ja paikallisviranomaisten ajoneuvoista on sähkö-, biokaasu tai vetykäyttöisiä ja iii) mahdollisuutta vaatia, että huoltoasemat ottavat käyttöön tarvittavat infrastruktuurit, jotka mahdollistavat vaihtoehtoisten liikenneratkaisujen pikaisen kehittämisen koko Euroopassa. Lisäksi komissio tarkastelee, kuinka ajoneuvojen tehokkuutta voitaisiin vielä parantaa vuoden 2012 jälkeen.

- Matalaenergia- ja energiapositiiviset rakennukset . Rakennusten osuus energian loppukulutuksesta on 40 prosenttia. Rakennukset voidaan suunnitella ja niitä voidaan käyttää siten, etteivät ne kuluta enempää energiaa kuin ne pystyvät tuottamaan: niistä tulee silloin energian nettotuottajia. Komissio laatii yhteiset periaatteet määritelläkseen vähän tai ei lainkaan päästöjä aiheuttavat rakennukset ja matalaenergiarakennukset ja ehdottaa tarvittaessa toimenpiteitä niiden rakentamisen lisäämiseksi. On niin ikään tärkeää edistyä olemassa olevien rakennusten uudistustöissä. Jokainen olemassa oleviin rakennuksiin tänä päivänä tehtävä investointi voi vähentää energiatarpeitamme ja edistää EU:n päästövähennystavoitteiden saavuttamista tulevina vuosikymmeninä. Komissio ja jäsenvaltiot tarkastelevat yhdessä sisämarkkinoiden edellytyksiä ja kannustimia, joiden avulla on mahdollista moninkertaistaa asuntojen energiansäästöä edistävät investoinnit.

- Älykäs yhteenliitetty sähköverkko . Nykyinen verkko rakennettiin toimittamaan sähköä suurista voimaloista kansallisiin vähittäisjakeluverkkoihin. Huomispäivän verkon on otettava huomioon ilmastonmuutoksen vaikutukset ja palveltava yhdentyneitä Euroopan markkinoita. Niillä toimii useita pieniä uusiutuvan energian toimittajia tuulipuistoista kotitalouksien sähköntuotantoon. Nämä toimittajat takaavat suurempien voimaloiden ohella yhä enenevässä määrin EU:n taloudelle välttämättömän sähkön. EU:n sähköverkkoon on tehtävä huomattavia muutoksia, jotta se soveltuisi hajautettuun sähköntuotantoon. Lisäksi on tarkasteltava lähemmin uusia mahdollisuuksia, kuten Eurooppaa ympäröivää offshore-superverkkoa, joka yhdistäisi etelän aurinkoenergian, lännen aaltoenergian ja pohjoisen tuuli- ja vesivoiman tärkeimpiin kulutuskeskuksiin. Vähittäiskaupan tasolla älykkäät mittaus- ja valvontalaitteet voivat parantaa energiatehokkuutta huomattavasti ja kannustaa sähkökäyttöisten ajoneuvojen kehittämistä.

- Tehokkaan ja vähäpäästöisen energiajärjestelmän edistäminen koko maailmassa. Kunnianhimoisen, vuosia 2030/2050 koskevan EU:n energiapoliittisen suunnitelman myönteiset vaikutukset voidaan moninkertaistaa, jos muut maat saadaan uskomaan suunnitelmaan ja niitä autetaan noudattamaan sen tavoitteita. Maailmanlaajuisen ilmastosopimuksen aikaansaamisessa tapahtunut edistys on merkittävä muutokseen kannustava tekijä koko maailmassa. Varhaisessa vaiheessa laadittu ja kunnianhimoinen suunnitelma energiajärjestelmän muuttamiseksi auttaa tekemään EU:n auto-, rakennus- ja energiateollisuudesta teknologian suunnannäyttäjiä koko maailmassa.

Edellä ei luetella tyhjentävästi kaikkia tarkasteltavana olevia kysymyksiä vaan ainoastaan annetaan jotakin esimerkkejä teknologioista, joiden on jo osoitettu toimivan kokeiluvaiheessa. Ne edellyttävät perusteellisia teknologisia muutoksia, jotka eivät ole mahdollisia ilman tutkimusta ja teknologista kehittämistä koskevaa koordinoitua suunnitelmaa, sääntelyä, investointeja ja infrastruktuurien kehittämistä – usein koko Euroopan laajuisesti.

Edistyäkseen tällä tiellä komissio aikoo laatia osana strategista energiateknologiasuunnitelmaa etenemissuunnitelman vuoden 2050 energiapolitiikan toteuttamiseksi . Suunnitelmassa luetellaan toimet, jotka toteutetaan yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten, tutkijoiden ja teollisuuden asiantuntijoiden kanssa, jotta ne voitaisiin tarvittaessa panna täytäntöön laajemmassa mittakaavassa. Etenemissuunnitelmassa vahvistetaan erityisesti toimet, joita tarvitaan täysin päästöttömän sähkön tuottamiseksi vuoteen 2050 mennessä, ja käytettävissä olevat keinot sen toteuttamiseksi.

4. PÄÄTELMÄT

Kasvihuonekaasupäästöjä, uusiutuvia energiavaroja ja energian sisämarkkinoita koskevat komission ehdotukset tarjoavat Euroopan unionille puitteet Eurooppa-neuvoston vahvistamien vuoden 2020 tavoitteiden saavuttamiseksi. Niiden ansiosta EU on valmis ottamaan ensimmäisen merkittävän askeleen kohti kestäviä ja varmoja teknologiapohjaisia energiamarkkinoita, joiden hiilidioksidipäästöt ovat vähäiset ja jotka luovat vaurautta ja työpaikkoja koko Euroopan unioniin. Näiden ehdotusten nopea hyväksyminen ja täytäntöönpano on energian toimitusvarmuutta koskevan EU:n politiikan ensimmäinen ja tärkeä edellytys.

- 20-20-20-toimenpiteet eivät kuitenkaan yksinään riitä täyttämään energiavarmuutta koskevia EU:n tarpeita. Vastauksena 15. ja 16. lokakuuta 2008 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston pyyntöön nopeuttaa energiavarmuutta koskevaa työskentelyä komissio ehdottaa viisikohtaista energian toimitusvarmuutta ja energia-alan solidaarisuutta koskevaa toimintasuunnitelmaa ja pyytää neuvostoa ja parlamenttia antamaan tukensa sille, että EU pyrkii entistä tarmokkaammin kehittämään tuloksellisen ulkoisen energiapolitiikan, puhumaan yhdellä äänellä, tunnistamaan energiavarmuutensa kannalta tärkeimmät infrastruktuurit ja tämän jälkeen varmistamaan niiden rakentamisen sekä toimimaan johdonmukaisesti kumppanuuden syventämiseksi tärkeimpien energiantoimittajien, kauttakulkumaiden ja kuluttajien kanssa. Tämän vuoksi neuvostoa ja parlamenttia pyydetään hyväksymään:

- ensinnäkin komission olennaisiksi määrittämät kuusi painopistealuetta, jotka ovat eteläinen kaasulinja, nesteytetyn maakaasun (LNG) monipuoliset ja asianmukaiset toimitukset Eurooppaan, Baltian toimiva yhteenliittäminen, Välimeren energiayhteistyö, Keski- ja Kaakkois-Euroopassa sijaitsevien pohjois-eteläsuuntaisten kaasu- ja sähköverkkojen asianmukaiset yhteenliitännät ja Pohjanmeren offshore-verkko.

Lisäksi komissio pyytää neuvostoa ja parlamenttia antamaan tukensa seuraaville aloitteille:

- toiseksi komission aikomus määrittää ja antaa neuvostolle ja parlamentille tiedoksi vuoteen 2009/2010 mennessä näiden hankkeiden toteuttamiseksi käytännössä tarvittavat yksittäiset toimet;

- kolmanneksi komission aikomus harkita vihreän kirjan perusteella olemassa olevaan TEN-E-välineeseen perustuvan uuden EU:n energiavarmuus- ja -infrastruktuurivälineen ehdottamista vuonna 2010;

- komission pyrkimys varmistaa eteläisen kaasulinjan kehittäminen ja kannustaa komissiota ja yhteisön rahoituslaitoksia tekemään tiivistä yhteistyötä, kun yhteisostomekanismin (”Caspian Development Corporation”) toteutettavuutta tarkastellaan;

- komission aikomus hahmotella toimenpiteet, joita tarvitaan sen varmistamiseksi, että EU puhuu yhdellä äänellä energia-alan ulkosuhteisiin liittyvistä kysymyksistä ja 2.1 jaksossa esitetyistä toimista;

- komission aikomus lisätä energia-alan yhteistyötä Afrikan kanssa EU:n ja Afrikan infrastruktuurikumppanuuden puitteissa ja kiinnittää EU:n kehitysyhteistyöpolitiikassa enemmän huomiota uusiutuvien energialähteiden käytön edistämiseen Afrikassa;

- vuoden 2008 energiatehokkuuspaketti, joka kannustaa neuvostoa ja Euroopan parlamenttia vauhdittamaan työtä paketin kaikkien osien hyväksymiseksi mahdollisimman nopeasti;

- öljyvarastodirektiivin ehdotettu tarkistus ja komission aikomus ehdottaa maakaasun toimitusvarmuutta koskevan direktiivin tarkistamista vuonna 2010;

- komission aikomus edistää EU:n omien fossiilisten polttoaineiden varantojen kehittämistä ympäristön huomioon ottavalla tavalla ja kannustaa Berliinin fossiilisten polttoaineiden foorumia kehittämään käytännön suosituksia tässä tarkoituksessa tarvittavista toimista;

- komission aikomus antaa uusiutuvia energialähteitä koskevasta uudesta direktiivistä saatujen kokemusten perusteella uusiutuvia energialähteitä koskevien esteiden poistamista EU:ssa koskeva tiedonanto;

- tarkistettu ehdotus direktiiviksi, jolla luodaan yhteisön kehys ydinturvallisuudelle;

- aloite kestävää energiaa koskevan rahoitusaloitteen perustamiseksi komission ja Euroopan investointipankin yhteishankkeena, jotta pääomamarkkinoilta voitaisiin saada laaja-alaista rahoitusta investointeihin, joilla edistetään energiatehokkuutta, uusiutuvia energialähteitä, fossiilisten polttoaineiden puhdasta käyttöä.

Lisäksi EU:n on aloitettava valmistelut energiatulevaisuutensa turvaamiseksi pitkällä aikavälillä. Tästä syystä komissio aikoo ehdottaa Euroopan energiapolitiikan uudistamista siten, että vuonna 2010 laaditaan vuotta 2030 koskeva poliittinen suunnitelma ja vuoden 2050 visio, joiden toteuttamista uusi toimintasuunnitelma tukee.

LIITE

Liite 1 – Vuoden 2020 tärkeimmät skenaariot

Oheisessa taulukossa esitetään EU:n vuoden 2005 energiaprofiili ja ennakoitu vuoden 2020 profiili, jossa on otettu huomioon seuraavat neljä skenaariota: i) perusskenaario ilman Euroopan energiapolitiikkaa ja öljyn hintojen ollessa 61 $/barelli; ii) perusskenaario ilman Euroopan energiapolitiikkaa mutta öljyn hinnan ollessa 100 $/barelli; iii) skenaario, jossa Euroopan energiapolitiikkaa noudatetaan ja öljy hinta on alhainen ja iv) skenaario, jossa Euroopan energiapolitiikkaa noudatetaan ja öljy hinta on korkea.

EU-27 Mtoe | 2005 | Perusennuste[29], öljyn hinta 61 $/barelli | Perusennuste, öljyn hinta 100 $/barelli | Ennuste, kun uutta energiapolitiikkaa sovelletaan, öljyn hinta 61 $/barelli | Ennuste, kun uutta energiapolitiikkaa sovelletaan, öljyn hinta 100 $/barelli |

Primaarienergian kysyntä | 1 811 | 1 968 | 1 903 | 1 712 | 1 672 |

Öljy | 666 | 702 | 648 | 608 | 567 |

Kaasu | 445 | 505 | 443 | 399 | 345 |

Kiinteät aineet | 320 | 342 | 340 | 216 | 253 |

Uusiutuvat energialähteet | 123 | 197 | 221 | 270 | 274 |

Ydinvoima[30] | 257 | 221 | 249 | 218 | 233 |

EU:n energian tuotanto | 896 | 725 | 774 | 733 | 763 |

Öljy | 133 | 53 | 53 | 53 | 52 |

Kaasu | 188 | 115 | 113 | 107 | 100 |

Kiinteät aineet | 196 | 142 | 146 | 108 | 129 |

Uusiutuvat energialähteet | 122 | 193 | 213 | 247 | 250 |

Ydinvoima | 257 | 221 | 249 | 218 | 233 |

Nettotuonti | 975 | 1 301 | 1 184 | 1 033 | 962 |

Öljy | 590 | 707 | 651 | 610 | 569 |

Kaasu Mtoe (mrd. m3) | 257 (298) | 390 (452) | 330 (383) | 291 (337) | 245 (284) |

Kiinteät aineet | 127 | 200 | 194 | 108 | 124 |

Sähkön loppukysyntä | 238 | 303 | 302 | 257 | 260 |

Yksityiskohtaisemmat analyysit löytyvät tähän katsaukseen liitetystä komission yksiköiden valmisteluasiakirjasta: ”Europe's current and future energy position: demand – resources – investment”. Kahdessa viimeisessä sarakkeessa esitetään EU:n energiatoimitusennusteet tilanteessa, jossa 20-20-20-tavoitteet on saavutettu kaikilta osin Primes-mallin perusteella.

[1] Puheenjohtajan päätelmät, Eurooppa-neuvosto, maaliskuu 2007.

[2] KOM(2007) 0528-32.

[3] KOM(2008) 30.

[4] Perustuu uuden energiapolitiikan + korkeiden öljyn hintojen skenaarion vertaamiseen perusuraskenaarioon, jossa öljyn hinta on alhainen. Tässä katsauksessa käytettyjä kaikkia tilastoja, ennusteita ja skenaarioanalyysejä koskevat yksityiskohtaiset tiedot löytyvät tähän katsaukseen liitetystä komission yksiköiden valmisteluasiakirjasta: ”Europe's current and future energy position: demand – resources – investment”.

[5] Eurostat, vuosi 2006.

[6] Eurostat, vuosi 2006.

[7] Uuden energiapolitiikan + korkeiden öljyn hintojen skenaario; ks. alaviite 4.

[8] www.euromedinfo.eu

[9] www.molgroup.hu/en/press_centre/press_releases/european_energy_infrastructure__ndash__nets_project/

[10] www.energy-community.org/

[11] www.ens-newswire.com/ens/apr2007/2007-04-03-03.asp

[12] Komission tiedonanto ”Finanssikriisistä talouden elpymiseen: eurooppalainen toimintakehys”, KOM(2008) 706, 29.10.2008.

[13] Eurostat, vuosi 2006.

[14] www.energy-community.org

[15] www.encharter.org

[16] ec.europa.eu/dgs/energy_transport/international

[17] ”Addressing the international challenge of nuclear safety and security”, KOM(2008) 312.

[18] Esim. puheenjohtajan päätelmät, Eurooppa-neuvosto, maaliskuu 2007.

[19] IEA Energy Policies Review – The European Union, OECD/IEA, syyskuu 2008.

[20] http://ec.europa.eu/energy/oil/stocks/index_en.htm

[21] Tiedonanto maakaasun toimitusvarmuudesta annetun direktiivin 2004/67/EY arviointikertomuksesta, KOM(2008) 735.

[22] Laskelma perustuu direktiivin 2005/32/EY mukaisiin valmisteleviin tutkimuksiin: http://ec.europa.eu/energy/demand/legislation/eco_design_en.htm

[23] http://ec.europa.eu/energy/climate_actions/mayors/index_en.htm

[24] Eurostat, vuosi 2006; kulutus sisältää ajopolttoaineet.

[25] Perusennuste, jossa öljyn hinta on alhainen; ks. alaviite 4.

[26] Uuden energiapolitiikan + korkeiden öljyn hintojen skenaario; ks. alaviite 4.

[27] KOM(2007) 0723; ec.europa.eu/energy/res/setplan/communication_2007_en.htm

[28] http://ec.europa.eu/energy/oil/berlin/index_en.htm

[29] Perusskenaario on nykysuuntauksiin perustuva ennuste. Siinä on otettu huomioon ainoastaan vuoden 2006 loppuun mennessä toteutetut toimenpiteet.

[30] Jäsenvaltioiden vuoden 2006 lopussa päättämä ydinvoimaloiden vaiheittainen poistaminen on otettu huomioon.