Komission kertomus perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan toimeenpanoon tähtäävistä toimista: Euroopan Unionin syrjäisimmät alueet /* KOM/2000/0147 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS PERUSTAMISSOPIMUKSEN 299 ARTIKLAN 2 KOHDAN TOIMEENPANOON TÄHTÄÄVISTÄ TOIMISTA EUROOPAN UNIONIN SYRJÄISIMMÄT ALUEET SISÄLTÖ JOHDANTO I Yhteenveto A. Rahoitusvälinein toteutettavat toimet 1. Rakennerahastot Ohjelmien täytäntöönpano Arviointi 2 Euroopan investointipankin lainat B. Toteutettavat politiikat 1. maatalous Yhteiset markkinajärjestelyt Posei-puiteohjelman maataloutta käsittelevä ohjelmalohko Erityinen hankintajärjestelmä Paikallisen maataloustuotannon erityistuki 2. Kalastus 3. Verotus 4. Tulli 5. Valtiontuet Muu kuin maatalousalan valtiontuki Maatalousalan valtiontuki 6. Pk-yritysten, käsiteollisuuden ja matkailun tuki 7. Energia Yleiset toimenpiteet Erityistoimenpiteet 8. Liikenne Lentoliikenne Merikuljetus 9. Tutkimus ja kehitys 10 Tietoyhteiskunta 11 Ympäristö 12 Alueellinen yhteistyö C. Kokonaisyhteenveto II Tulevaisuus Perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohta Kestävän kehityksen strategia A Perinteinen tuotanto kivijalkana 1. Maatalous 2. Kalastus B Syrjäisimpien alueiden taloudellinen elvyttäminen 1. Välineet a. Rakennerahastot b. Euroopan investointipankin lainat c. Valtiontuki Muu kuin maatalouden, kalastuksen ja liikenteen alojen valtiontuki Maatalousalan valtiontuki Kalastusalan valtiontuki Liikennealan valtiontuki d. Verotus Välillinen verotus Välitön verotus e. Tulli 2. Strategiset alat a. Pk-yritysten, käsiteollisuuden ja matkailun tuki b. Liikenne c. Energia d. Ympäristö e. Tietoyhteiskunta f. Tutkimus ja kehittäminen C Kansainvälinen ympäristö ja alueellinen yhteistyö Päätelmät Liitteet Johdanto Kölnin Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota esittämään neuvostolle kertomuksen toimenpiteistä, joilla syrjäisimpiä alueita koskeva EY:n perustamissopimuksen uuden 299 artiklan 2 kohta pannaan täytäntöön. Komissio vastaanotti lisäksi seitsemän alueen yhteisen muistion aiheesta maaliskuussa 1999 ja kunkin asianosaisen jäsenvaltion muistiot marras-joulukuussa 1999. Lisäksi komissio järjesti samasta aiheesta 23. marraskuuta 1999 yhteistyökumppaneiden kokouksen, johon osallistuivat asianomaisten valtioiden ja alueiden edustajat. Komissio tutustui muistioihin perusteellisesti ja pani merkille yhteistyökumppaneiden kokouksessa esitetyt puheenvuorot. Komissio piti muistioissa ja keskusteluissa esitettyjä seikkoja erittäin hyödyllisinä arvioidessaan kyseisiä alueita, Euroopan unionin toteuttamien alueita koskevien toimenpiteiden tuloksia ja alueiden tulevaisuudennäkymiä. Tämä kertomus on vastaus Eurooppa-neuvoston kehotukseen. Syrjäisimmät alueet Euroopan unioniin kuuluu seitsemän erityisen syrjäistä aluetta: - Espanjan autonominen alue Kanariansaaret - neljä Ranskan merentakaista departementtia: Guadeloupe, Martinique, Guyana ja Réunion - Portugalin autonomiset alueet Azorit ja Madeira. Näiden syrjäisimpien alueiden asema Euroopan unionissa on ainutlaatuinen ja monimutkainen. Ne ovat voimakkaasti vuoristoisia, tuliperäisiä ja saaristoluonteisia (syrjäisimmistä alueista kuusi on saaria, Guyana puolestaan sijaitsee Amazonin alueella), ja niiden ilmasto on subtrooppinen tai trooppinen. Ne sijaitsevat hyvin kaukana Manner-Euroopasta, ja useimmat niistä vähemmän kehittyneiden yhteisön ulkopuolisten maiden läheisyydessä. Niiden väestötiheys on yhtä poikkeusta lukuun ottamatta melko korkea. Se on yli 210 asukasta neliökilometriä kohden Kanariansaarilla, 320 asukasta neliökilometriä kohden Madeirassa ja 240-360 asukasta neliökilometriä kohden Ranskan merentakaisissa departementeissa. Poikkeuksena on Guyana, jossa on alle 2 asukasta neliökilometriä kohden. Syrjäisimpien alueiden väestöllinen, taloudellinen ja alueellinen painoarvo on pieni verrattuna koko Euroopan unioniin. Niiden väkiluku on 3,7 miljoonaa eli tasan 1 prosentti EU:n väestömäärästä, ja niiden pinta-ala on alle 0,5 % EU:n pinta-alasta Guyana pois luettuna tai yli 3 % Guyana mukaan luettuna. Niiden BKT on 59 % yhteisön BKT:sta (lähes 75 % Kanariansaarilla, mutta vain 40-50 % muilla alueilla), useimmilla alueilla työttömyysaste on hyvin korkea ja erityisesti nuorisotyöttömyyttä on paljon. Alueiden syrjäinen sijainti ja niiden sisäinen hajanaisuus (esimerkiksi Azorien tapauksessa) jarruttavat selvästi niiden kehitystä, eikä niiden pieni koko anna mahdollisuutta huomattaviin tuottaviin investointeihin tai mittakaavaetujen toteutumiseen. Niiden tuonnin määrä - kun mukaan luetaan toimitukset emämaasta, jotka muodostavat olennaisen osan tuonnista, esimerkiksi Ranskan merentakaisissa departementeissa 80 % - on monikertainen niiden viennin määrään verrattuna. Kuusi näistä alueista (poikkeuksena Kanariansaaret) sijaitsee seitsemällä köyhimmällä alueella Euroopan unionissa, kun perusteena käytetään bruttokansantuotetta asukasta kohden. Viidellä näistä alueista on kirjattu korkeimmat työttömyysasteet, joiden taso on kaksinkertainen ja jopa kolminkertainen unionin tasoon verrattuna, jos pois luetaan Madeira ja Azorit, joissa kyseiset asteet ovat noin puolet yhteisön keskiarvosta. Syrjäisimpiä alueita koskeva Euroopan unionin politiikka Euroopan unioni on tunnustanut syrjäisimmän sijainnin käsitteen ja ottaa huomioon näiden alueiden erityispiirteet, jotta ne voisivat olla täysipainoisesti osa eurooppalaista aluetta ja osallistua yhteisön ohjelmiin sekä tehdä samanaikaisesti yhteistyötä läheisyydessään sijaitsevien valtioiden ja alueiden kanssa. Tämän lähestymistavan suuntaviivat on vahvistettu Ranskan merentakaisten departementtien (Poseidom vuonna 1989), Kanariansaarten (Poseican vuonna 1991) sekä Azorien ja Madeiran (Poseima vuonna 1991) syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta johtuvia valinnaisia toimenpiteitä koskevissa erityisohjelmissa. Kanariansaarten osalta on syytä mainita myös yhteisön lainsäädännön soveltamisesta Kanariansaariin annettu asetus (ETY) N:o 1911/91. Ajatuksena oli edistää kehitystä ja työpaikkojen luomista näillä alueilla rakennerahastojen ja yhteisten politiikkojen mukauttamisen avulla yhdessä kyseisten alueiden ja valtioiden omien toimien kanssa. Kyseisen kehityksen tuli olla ekologisesti kestävää ja yhteiskunnallisesti tasapainoista, ja sen tuli perustua pitkän aikavälin strategiaan. Näiden ohjelmien täytäntöönpanossa on turvauduttu komission, jäsenvaltion ja kyseisten alueiden välisen kumppanuuden periaatteeseen. Posei-ohjelmat ovat syrjäisimpien alueiden tukipolitiikan peruspilari. Perimmäisenä tarkoituksena on tunnistaa kaikki kyseisten alueiden syrjäisyyteen liittyvät rakenteelliset ja pysyvät erityispiirteet ja -ongelmat, jotka siis eroavat lähempänä olevien saaristoalueiden ja muiden tavoitteessa 1 tarkoitettujen alueiden erityispiirteistä ja -ongelmista, jotta kyseiset seikat voidaan ottaa huomioon laaja-alaisesti kaikissa yhteisön toimissa. Viime vuosien aikana Euroopan unionin kokemien muutosten myötä on kuitenkin huomattu, että syrjäisimpien alueiden käsite vaatii vahvemman oikeusperustan. Oikeusperusta toteutettiin Amsterdamin sopimuksessa. Siinä olevassa uudessa artiklassa - 299 artiklan 2 kohdassa - ajanmukaistetaan ja vahvistetaan entisen 227 artiklan 2 kohdassa annetut määräykset (jotka rajoittuivat vain Ranskan merentakaisiin departementteihin), ja ne laajennetaan koskemaan kaikkia syrjäisimpiä alueita. Uuden oikeusperustan pitäisi helpottaa Posei-ohjelmien saavutusten vahvistamista ja antaa mahdollisuus valmistautua entistä paremmin Euroopan integraation tulevaisuuden näkymiin. Tämä kertomus on esimerkki kyseisestä lähestymistavasta. Kertomuksen ensimmäisessä osassa (yhteenveto) kuvataan yhteisössä tähän asti toteutettua toimintaa ja sen vaikutuksia alueiden kehitykseen: kyse on tehokkaasta toiminnasta, jota on jatkettava, koska syrjäisimpiä alueita koskevat haitat ovat edelleen olemassa. Kertomuksen toisessa osassa (tulevaisuus) luonnostellaan toimia, joilla 299 artiklan 2 kohdan nojalla on tarkoitus jatkaa ja voimistaa yritystoimintaa. I Yhteenveto Syrjäisimpien alueiden politiikka, jota on harjoitettu samansuuntaisesti Posei-ohjelmien kanssa, on kehittynyt kahden toimintatyypin myötä. Toisaalta rakennerahastojen puitteissa on toteutettu merkittävää toimintaa. Toisaalta yhteisö on osannut mukauttaa eri politiikkojaan ja saanut näin aikaan ratkaisuja alueiden erityisongelmiin. Liitteen I taulukossa esitellään keskeiset toimenpiteet. A. Rahoitusvälinein toteutettavat toimet 1. Rakennerahastojen määrärahat Seitsemän syrjäisintä aluetta voivat saada tukea rakennerahastoista, ja ne ovat tässä yhteydessä - aluepolitiikan tavoite 1 - saaneet tukea Euroopan unionin osarahoittamista tavoite 1 -ohjelmista vuosina 1989-1993 ja 1994-1999. Poseidom-ohjelman mukaisesti rakennerahastotoimissa otetaan huomioon syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta johtuvat lisähaitat. Syrjäisimmille alueille on myönnetty erittäin paljon varoja tavoitteen 1 yhteydessä. Jäljempänä olevissa taulukoissa 1 ja 2 esitetään rakennerahastojen kokonaismäärärahat alueittain ja ohjelmakausittain sekä vertailu unionin tuen intensiteetistä suhteessa muihin tavoite 1 -alueisiin ja kaikkiin tukikelpoisiin alueisiin. Taulukoista käy ilmi, että tuki on käytännössä kaksinkertaistunut viimeisen kauden aikana ja että sen määrä asukkaiden määrään suhteutettuna on Kanariansaarilla ja Ranskan merentakaisissa departementeissa noin 20 % muiden tavoite 1 -tukea saavien alueiden saamasta tuesta ja yli 100 % Azoreilla ja Madeirassa. Vuoden 1989 uudistuksesta aiheutuvien uusien periaatteiden kannustamana syrjäisimmille alueille määriteltiin keskipitkän aikavälin kehityssuunnitelmia, joissa otettiin huomioon näiden alueiden erityishaitat. Alueellisten kehittämissuunnitelmien valmistelun ja täytäntöönpanon yhteydessä on voitu kehittää kumppanuutta alueellisten hallintoelimien kanssa. On syytä korostaa, että kullekin alueelle kummallakin ohjelmakaudella laadituissa ohjelma-asiakirjoissa on otettu huomioon alueellisella ja paikallisella tasolla esitetyt huolenaiheet. Taulukko 1 Rakennerahastojen määrärahat (EAKR, ESR, KOR, EMOTR-ohjausosasto) (miljoonaa euroa) >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 2 EU:n tuen intensiteetti (ohjelmakausi 1994-1999) >TAULUKON PAIKKA> Ohjelmien täytäntöönpano Syrjäisimpien alueiden rakenteelliset haitat ja kehityksen jälkeenjääneisyys huomioon ottaen Euroopan unionin kahtena ohjelmakautena, 1989-1993 ja 1994-1999, kullakin alueella osarahoittamissa ohjelmissa on ensisijaisena tavoitteena ollut infrastruktuuri-investointien vahvistaminen sekä työpaikkoja luovien tuotantoalojen ja henkilöresurssien kehittäminen. Komissio käynnisti vuonna 1989 myös erityisen syrjäisimpien alueiden Regis-yhteisöaloitteen, jota jatkettiin vuonna 1994. Ohjelmakaudella 1989-1993 määrärahat olivat 200 miljoonaa ja kaudella 1994-1999 jo 600 miljoonaa. Ohjelmien toimintalinjoissa on otettu huomioon aluetasolla tehdyt kehittämiskohteiden valinnat. Ulospäin suuntautuvien liikenneyhteyksien parantamiseen tähtäävän infrastruktuurin luominen tai kunnostaminen on Euroopan unionin osarahoittamien toimien näkyvin ja symbolisin osa kaikilla alueilla. Näillä toimilla vähennetään suoraan saaristoasemasta ja etäisyydestä johtuvia haittoja parantamalla lento- ja laivayhteyksiä kullakin alueella. Lisäksi on toteutettu toimia edistyneen viestintätekniikan alalla (teleneuvottelut, etädiagnoosit, telematiikka ja kaapeliverkot). Kaikilla alueilla on tehty merkittäviä tiejärjestelyjä ja joissakin tapauksissa on kehitetty julkista liikennettä. Elinkeinotoimintaa tukevia infrastruktuureja on vahvistettu useilla aloilla muuttuvien tarpeiden täyttämiseksi. Ympäristönsuojeluun on kiinnitetty erityistä huomiota saasteiden vähentämiseksi teollisuuden ja kotitalouksien kiinteiden ja nestemäisten jätteiden hoidolla ja käsittelyllä. Merkittävä osa yhteisön varoista on käytetty tuotantosektorin nykyaikaistamiseen ja tehostamiseen työpaikkojen luomiseksi tai säilyttämiseksi. Tukea on käytetty monenlaisiin toimiin: perinteisten suorien investointitukien rinnalle on viime vuosina otettu - joskin vielä rajoitetusti - uusia rahoitusjärjestelyjä (takausjärjestelmät, oman pääoman lisääminen, korkotuet jne.), joilla on kerrannaisvaikutuksia pääomamarkkinoilla olevien varojen käyttöönottoon. Julkisia tukia on käytetty myös muihin kuin yritystoiminnan ensisijaisiin kohteisiin: yrityskiinteistöihin, elinkeinoalueiden elinkelpoisuuteen, yhteispalvelujen tarjoamiseen, soveltavien tutkimushankkeiden kehittämiseen ja teknologian siirtoon sekä uuden viestintätekniikan käyttöön. Maatalouden alalla perinteisten tuotantoalojen (banaani, sokeriruoko/sokeri/rommi) vahvistamista ja monipuolistamista sekä soveltavaa tutkimusta ja kokeilutoimintaa on pyritty tukemaan erityistoimin. Kalastuksen ja vesiviljelyn alalla kaikilla syrjäisimmillä alueilla on myönnetty rahoitusta alusten rakentamista ja nykyaikaistamista, vesiviljelyä, kalastussatamien kunnostusta sekä jalostusta ja kauppaa koskeviin hankkeisiin. Korkea työttömyysaste useilla syrjäisimmistä alueista ja tuotantoalojen kehityksestä johtuva ammattitaitoisen työvoiman tarve edellyttävät ammatillisen koulutuksen nopeaa nykyaikaistamista ja mukauttamista. Kaikilla alueilla on järjestetty koulutusta ja rakennettu oppilaitoksia koulutuspaikkojen lisäämiseksi ja alojen erityistarpeiden tyydyttämiseksi. Arviointi Euroopan unionin kausina 1989-1993 ja 1994-1999 osarahoittamat ohjelmat toteutettiin kaikilla alueilla kokonaisuudessaan, vaikka niitä osittain jouduttiin muuttamaan merkittävästikin. Kullakin alueella tehtyjen arviointien mukaan seuranta- ja hallintomenettelyt olivat asianmukaisia, ja niiden avulla voitiin kehittää kumppanuutta paikallisviranomaisten kanssa. Millaisia vaikutuksia Euroopan unionin osarahoittamilla ohjelmilla on ollut syrjäisimpien alueiden talouteen ja työllisyystilanteeseen- Infrastruktuuri-investointien myötä kulkuyhteydet kaikille alueille ovat parantuneet selvästi, mistä hyötyvät sekä paikalliset asukkaat että matkailuelinkeino. Satamien infrastruktuurien vahvistaminen ja nykyaikaistaminen on osaltaan vähentänyt rahdin käsittelystä saarten talouksille aiheutuvia kustannuksia. Vesivarojen huollossa ja energiantuotannossa kehitys on ollut samansuuntaista. Suurten infrastruktuurihankkeiden toteuttaminen on auttanut merkittävästi kehittämään rakennusalaa ja julkisten töiden alaa tai ainakin ylläpitämään näiden alojen toimintaa. Henkilöresurssien osalta koulutuksen tarjonnan lisäämisestä saatuja tuloksia voidaan usein tarkastella vasta keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Työllisyystilanne on edelleen huolestuttava Kanariansaarilla ja Ranskan merentakaisissa departementeissa, joista joidenkin työttömyysaste on Euroopan unionin korkeimpia. Ranskan alueilla tilanteeseen vaikuttaa myös siirtolaisvirta emämaan ja merentakaisten alueiden välillä. Tuotantoalojen osalta puolestaan voidaan todeta, että toimilla on lisätty yritysten tuottavuutta ja mukautettu tarjontaa paikallismarkkinoihin ja vientiin erityisesti maatalouden ja maataloustuotteita jalostavan teollisuuden aloilla. Perinteisten tuotantoalojen (banaani, sokeriruoko, sokeri ja rommi) säilymisen varmistamiseksi niiden nykyaikaistamiseen samoin kuin paikallismarkkinoiden omavaraisuuden parantamiseen tähtäävään tuotannon monipuolistamiseen on myönnetty merkittäviä varoja. Houkuteltaessa yrityksiä tuotantoprosessien kehittämiseen tai nykyaikaistamiseen julkisella tuella on kuitenkin välttämättä otettava huomioon syrjäisimpien alueiden talouksien erityisrajoitteet. Tässä yhteydessä on otettava huomioon kaikki investointipäätöksiin vaikuttavat tekijät, kuten kilpailusääntöjen noudattaminen, verotus, sosiaalimaksut tai tekniset standardit. Rakennerahastojen tukitoimet on suunniteltava Euroopan unionin muiden politiikkojen kokonaisuuden puitteissa. 2. Euroopan investointipankin lainat EIP myönsi vuosina 1994-1998 yksittäisiä lainoja useimmissa tapauksissa syrjäisimpien alueiden julkisille laitoksille. Lainojen kokonaismäärä oli 553 miljoonaa euroa, joista vuonna 1998 myönnettiin 195 miljoonaa euroa. Taulukko 3 Yksittäiset lainat alueittain vuonna 1998 sekä vuosina 1994-1998 (miljoonaa euroa) >TAULUKON PAIKKA> Suuri osa rahoituksesta myönnettiin infrastruktuurihankkeisiin, esimerkiksi teiden ja lentokenttien rakentamiseen ja kunnostamiseen. Mikä on ollut EIP:n lainojen käyttöintensiteetti syrjäisimmillä alueilla- Jäljempänä olevassa taulukossa 4 esitetään yksittäisten lainojen määrät asukasta kohden suhteutettuna lainojen määriin, jotka pankki on myöntänyt aluekehitykseen kaikilla unionin alueilla. Taulukko 4 Yksittäisten lainojen määrä asukasta kohden suhteutettuna (ohjelmakausi 1994-1998) >TAULUKON PAIKKA> Esitetyt luvut osoittavat, että Portugalille kuuluvia alueita lukuun ottamatta syrjäisimpien alueiden lainojen määrä asukasta kohden suhteutettuna on ollut huomattavasti unionin alueiden keskiarvoa alhaisempi. Lisäksi syrjäisimpien alueiden ja vastaavien manneralueiden lainojen intensiteettien vertailu osoittaa, että syrjäisimmät alueet käyttävät lainoja huomattavasti vähemmän. On syytä huomata, että EIP:n lainoja on haettava ja rahoituksen kohteena olevien hankkeiden on täytettävä pankkitoiminnan kriteerit. Se, että syrjäisimpien alueiden infrastruktuureja rahoitetaan voimakkaammin rakennerahastojen kautta - jolloin tukia ei tarvitse palauttaa -, voi (syrjäyttämisvaikutuksen vuoksi) olla este lainojen laajemmalle käytölle. B. Toteutettavat politiikat Posei-ohjelmat perustuvat kahteen periaatteeseen: siihen, että syrjäisimmät alueet kuuluvat yhteisöön, ja siihen, että tunnustetaan alueelliset realiteetit, toisin sanoen kyseisten alueiden erityispiirteet ja -rajoitteet koko Euroopan unioniin verrattuna. Tällä periaatteella on hyväksytty yli 700 säädöstä (ks. liitteen I taulukko, jossa esitetään keskeisimmät yhteisön toimenpiteet). Kutakin komission aloitetta on lisäksi valmisteltu yhteistyössä kyseisten valtioiden ja alueiden kanssa. Asiaa koskevat politiikan alat on mainittu Posei-ohjelmissa (esimerkiksi maatalous, kalastus, verotus, valtionapujen kurinalainen käyttö ja liikenne). Lisäksi ohjelmissa esitettyjen periaatteiden mukaisesti sitä mukaa kuin yhteisön toimia on kehitetty uusilla aloilla, yhteisö on kiinnittänyt erityistä huomiota niiden soveltamiseen syrjäisimpiin alueisiin. Näin on tehty esimerkiksi pk-yritysten hyväksi tehtävien toimien ja niiden toimien yhteydessä, joilla pyritään parantamaan tietoyhteiskunnan palvelujen saatavuutta. On syytä huomata, että näihin alueisiin sovelletaan tietyissä tapauksissa poikkeustoimia, jotka voivat aiheuttaa tulotappion yhteisön talousarvioon. 1. Maatalous Maatalous on oleellinen toimiala, koska sen vaikutus alueelliseen BKT:hen sekä sosiaaliseen tasapainoon ja työllisyyden vakauteen, aluesuunnitteluun ja ympäristöön on merkittävä. Syrjäisimpien alueiden maataloustuotantoon sovelletaan yhteistä maatalouspolitiikkaa (YMP) yhteisten markkinajärjestelyjen kautta, ja Posei-ohjelmissa, joiden tavoitteena on yhteisten politiikkojen mukauttaminen näiden alueiden erityispiirteiden huomioon ottamiseksi, on merkittävä maataloutta käsittelevä ohjelmalohko. Yhteiset markkinajärjestelyt Paikallinen maataloustuotanto (naudanliha, maito, vilja jne.) sekä tavallisimmat tuotteet, kuten banaani, sokeri, riisi ja ananas, kuuluvat muun yhteisön tuotannon tapaan yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) yhteisten markkinajärjestelyjen piiriin. Erityisesti voidaan mainita banaanin yhteinen markkinajärjestely, jossa on pyritty ottamaan huomioon yhteisön tuotannon edut yhteisön tuottajien tulotason säilymisen takaavalla tasaustukijärjestelmällä. Näiden toimenpiteiden talousarviot ovat merkittäviä (esimerkiksi banaanin yhteisen markkinajärjestelyn menot vuonna 1999 olivat 178 miljoonaa euroa, ja vuoden 2000 alustavassa talousarvioesityksessä ne ovat 252 miljoonaa euroa). POSEI-puiteohjelman maataloutta käsittelevä ohjelmalohko Posei-puiteohjelman maataloutta käsittelevä ohjelmalohko on pysyvä ja merkittävä. Siinä otetaan huomioon rakenteelliset haitat (esimerkiksi vuoristoisuus ja erityiset ilmasto-olosuhteet, erityisen syrjäinen sijainti sekä pienet tilakoot) ja erityiset rajoitteet (esimerkiksi suurtuotannon puuttuminen, riippuvuus ja erittäin korkeat tuotantokustannukset). Se rahoitetaan EMOTR:n tukiosastosta (noin 200 miljoonaa euroa vuodessa), ja siihen kuuluu pääasiassa kahdenlaisia toimenpiteitä [1]. Näitä toimenpiteitä käytetään ja painotetaan eri tavoin eri alueilla talouskehitykseen liittyvien valintojen ja paikallisen tilanteen mukaan (ks. liitteen II taulukko). [1] Sääntelyssä on otettu käyttöön poikkeuksia eläinlääkintää, kasvinsuojelua ja rakennepolitiikkaa koskevista toimenpiteistä sekä graafinen tunnus. Erityinen hankintajärjestelmä Keskeisille ihmisravinnoksi ja paikallisesti jalostettaviksi tarkoitetuille maataloustuotteille (paikallinen maataloustuotanto ja/tai maatalouden raaka-aineita jalostava teollisuus) vahvistetaan markkinointivuosittain alustava hankintatase, jota voidaan tarkistaa. Näihin määriin ei sovelleta tullia tuotaessa tuotteita kolmansista maista, ja yhteisöstä tuleviin toimituksiin myönnetään tullittomuudesta saatavaa etua vastaava tuki. Tavoitteena on vähentää syrjäisyydestä ja saaristoasemasta johtuvia lisäkustannuksia ja alentaa lopullisten käyttäjien maksamia hintoja kilpailuttamalla hankintalähteitä. Myönnettyjen etujen on ehdottomasti päädyttävä lopullisen käyttäjän eduksi. Toimenpiteessä on vältettävä perinteisten kauppavirtojen häiriytymistä ja säilytettävä yhteisöstä tulevien hankintojen osuus. Erityiseen hankintajärjestelmään kuuluvia tuotteita ei saa viedä edelleen eikä lähettää edelleen muualle yhteisöön. Jos tuotteet jalostetaan kyseisellä alueella, tätä kieltoa ei kuitenkaan määrätyissä rajoissa sovelleta perinteisiin lähetyksiin eikä perinteiseen vientiin. Erityisestä hankintajärjestelmästä saatuja tuloksia tarkasteltaessa voidaan todeta, että järjestelmän hallinnointiedellytykset ovat parantuneet taseiden vakiinnuttua jossain määrin paikallisten tarpeiden tasolle. Alueiden hankinnat ja hintojen aleneminen voidaan taata kilpailuttamalla hankintalähteitä. Toimenpiteellä on ollut näiden alueiden talouskehitykselle myönteisiä vaikutuksia. YMP:n uudistuksesta johtuneiden muutosten ja viimeisten GATT-sopimusten (Uruguayn kierroksen) osana tehtyjen yhteisön sitoumusten sekä yhteisön ja maailmanmarkkinahintojen asteittaisen lähenemisen myötä joidenkin yhteisöstä tulevien tuotteiden, erityisesti viljan, hankintojen yksikkötuet, jotka perustuvat pääasiassa vientihintoihin, ovat laskeneet. Komissio on pyrkinyt hoitamaan näitä kansainvälisistä muutoksista johtuvia vaikutuksia nykyisen sääntelyn rajoituksien puitteissa. Se käynnisti SEM 2000 -aloitteen osana myös ulkopuolisia arviointeja, joiden avulla selvitetään erityisen hankintajärjestelmän soveltamiseen liittyvät todelliset ongelmat ja laaditaan näiden järjestelmien täytäntöönpanosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille annettavat komission kertomukset. Paikallisen maataloustuotannon erityistuki Posei-ohjelmissa yleisperiaatteena on yhteisen maatalouspolitiikan täysimääräinen soveltaminen ja näiden alueiden erityisrajoitteiden huomioon ottaminen. Tästä syystä yhteisiin markkinajärjestelyihin sisältyviä yleistoimenpiteitä on täydennetty sellaisilla toimenpiteillä kuin nauta- tai emolehmäpalkkioita täydentävät tuet ja juurikastuotannon kiinteämääräinen tuki. Myös yhteisten markkinajärjestelyjen ja niitä täydentävien toimenpiteiden täytäntöönpanoa on mukautettu. Tällaisia mukautuksia ovat esimerkiksi kotieläintuotannon eläintiheyttä koskeva poikkeus, maitoalan yhteisrahoitusrahaston soveltamatta jättäminen ja raivauspalkkion soveltamatta jättäminen viinialalla. Tämän lisäksi on otettu käyttöön tilapäisiä tukia, joita ovat esimerkiksi kulutusperunoiden, vaniljan ja vetiverian tuotantotuki, tuki sokeriruo'on viljelyyn tai uudelleenjärjestelyihin ja kotieläintuotantoalan yleisohjelmiin. Tuotannon säilyttämistä tai kehittämistä, monipuolistamista tai järjestelyä, laadun tai kaupan pitämisen parantamista koskevien tavoitteiden saavuttamista samoin kuin tukien vaikutusta tuotantokustannuksiin tuotannon kilpailukyvyn parantamiseksi voidaan arvioida ainoastaan toimenpidekohtaisella tutkimuksella. Posei-ohjelmien maataloutta käsittelevä ohjelmalohko on erittäin merkittävä, innovoiva ja paikallisiin erityispiirteisiin mukautettu. Yleisesti voidaan todeta, että toimenpiteillä on voitu kompensoida joitakin tuotantokustannusten aiheuttamia haittoja. Yhteisen maatalouspolitiikan osana annettavaa tukea täydentävien toimenpiteiden avulla on parannettu paikallista tuotantoa laadullisesti tai määrällisesti. 2. Kalastus Yhteisö on vuodesta 1992 alkaen toteuttanut pitkäaikaisia kalastusalan toimia. Posei-ohjelmien perusteella hyväksytyt yhteisön toimenpiteet ovat auttaneet kalastusalan erilaisten ongelmien ratkaisemisessa. Kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset (kansallisella ja alueellisella tasolla) ovat tuoneet esiin näitä ongelmia, ja komissio on tutkinut niitä asianmukaisesti. On syytä todeta, että kaikki täytäntöönpannut toimenpiteet perustuvat alueiden esittämiin toiveisiin ja aktiiviseen kumppanuuteen. Toimenpiteiden toteutus on ollut täysin tyydyttävää, sillä toimilla on saavutettu toivotut tulokset, jotka voidaan tiivistää seuraavasti: - parempi integroituminen kalastustuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn mekanismeihin, - näiden alueiden lähialueiden yksinomaisilla talousalueilla olevien kalavarojen säilyttämisen ja hoidon kannalta keskeisten tieteellisten tietojen saaminen, - rakenteellisia seikkoja (toimintaedellytysten ja kuljetusten parantaminen) ja markkinanäkökohtia (tuotteiden suuntaaminen ja paikallisten lajien menekin edistäminen) koskevien tietojen saaminen, - kotimarkkinoiden kulutukseen tarkoitettujen tuotteiden hankintaedellytysten (tullimaksujen väliaikainen suspendointi), tuotteiden menekin ja hintojen mukautuksen parantaminen, - joissakin tapauksissa alueellisten laivastojen erityispiirteiden huomioon ottaminen alan rakennepolitiikassa monivuotista ohjausohjelmaa laadittaessa, - teknologiansiirto vesiviljelyalalla, - vuonna 1992 perustettu yhteisön tukijärjestelmä edustavimpien lajien kaupan pitämiseen kaikilla alueilla. Järjestelmä on luonut kestävää vakautta, jonka avulla taloudelliset toimijat ovat saaneet erittäin tyydyttäviä tuottomarginaaleja ja Manner-Euroopassa toimivia kumppaneitansa vastaavat toimintaedellytykset. Järjestelmä on merkittävästi auttanut työpaikkojen säilyttämisessä näillä alueilla, joilla vaihtoehdot ovat erittäin rajallisia. Se on vastannut täysin kyseisten toimijoiden toivomuksia niin järjestelmään kuuluvien tuotteiden kuin itse järjestelmän toiminnankin kannalta. Toimijoiden tämän sääntelyn soveltamisesta saamien etujen ansiosta eri sektorit ovat voineet säilyttää riittävän tuotanto- ja kehitystason. Tuotannon todettujen lisäkustannusten syyt eivät muutu, sillä ne johtuvat alueiden syrjäisestä sijainnista. Lisäkustannukset siis säilyvät, ja korvausjärjestelmänkin säilyttäminen on perusteltua. Järjestelmään kuuluvien lajien viennin merkitys, jota painotetaan vuodesta 1998 jatketussa asetuksessa, on järjestelmään varattujen varojen osalta selvä (17,3 miljoonaa euroa). Niiden osuus on nykyisin yli puolet yhteisön kalastustuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn toimintaan liittyvistä menoista. 3. Verotus Posei-ohjelmissa on otettu huomioon yhteisön syrjäisimpien alueiden erityisluonne verotuksen alalla. Ohjelmat on toteutettu erilaisilla välilliseen verotukseen kuuluvilla toimilla, jotka on sopeutettu kutakin aluetta varten. Yleinen tavoite on alueiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen edistäminen kompensoimalla syrjäisestä sijainnista johtuvia haittoja. Näillä alueilla on yleensä oma välillinen verotuksensa, joka on historialliseen perintöön pohjautuva sovellus. Ranskan merentakaisten departementtien välillinen verotus pohjautui perustamissopimuksen entisen 227 artiklan 2 kohtaan, kun taas Kanariansaarten sekä Madeiran ja Azorien osalta oikeusperustana ovat Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjat. Tällä tavoin Kanariansaaret ja Ranskan merentakaiset departementit eivät kuulu kuudennen arvonlisäverodirektiivin soveltamisalaan. Merentakaisissa departementeissa (paitsi Guyanassa) käytetään yhteisön alv-järjestelmää lähellä olevaa järjestelmää tietyin mukautuksin (alennetut verokannat). Sen sijaan Madeiran ja Azorien saaristoissa sovelletaan suoraan yhteisön alv-järjestelmää eräin muutoksin (etenkin alennetut verokannat). Lisäksi näillä alueilla sovelletaan erityisiä välillisiä veroja, joita ovat "Impuesto General Indirecto Canario" (IGIC), "Arbitrio insular especial" ja "Arbitrio a la producción e importación" (APIM) Kanariansaarilla ja merivero Ranskan merentakaisissa departementeissa. Neuvoston päätökseen 89/688/ETY perustuva uusi merivero on saanut vahvistuksen yhteisöjen tuomioistuimelta, joka totesi päätöksen perustamissopimuksen mukaiseksi. Lisäksi komissio on antanut Ranskalle tilapäisen luvan soveltaa erityisiä valmisteverokantoja perinteiseen rommiin sekä alennettuja verokantoja vuotuisten kiintiöiden tuomiseen Manner-Ranskaan. Nämä verotukselliset poikkeusmenettelyt mahdollistavat komission valvonnassa täyden tai osittaisen verovapauden soveltamisen paikalliseen tuotantoon. Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin meriveroa koskevissa päätöksissään todennut, että näiden verovapauksien on oltava välttämättömiä, suhteellisia ja tarkoin määriteltyjä. Tällaisilla normaalista lainsäädännöstä poikkeavilla järjestelyillä voidaan rajoittaa tiettyjä syrjäiseen sijaintiin ja saaristoasemaan liittyviä lisäkustannuksia. Mutta Kanariansaarten ja Ranskan merentakaisten departementtien poissulkeminen yhteisön alv-järjestelmästä aiheuttaa sen, että nämä alueet jäävät yhteisön verotusjärjestelmän yhdenmukaistamisen ulkopuolelle ja joutuvat kärsimään verorajojen säilymisestä johtuvista kustannuksista. Lisäksi Espanja ja Ranska ovat saaneet luvan olla soveltamatta valmisteveron alaisten tuotteiden hallussapitoa, liikkumista ja valvontaa koskevaa yleistä järjestelmää Kanariansaarilla ja Ranskan merentakaisissa departementeissa. Jäsenvaltiot voivat siis mukauttaa veroja koskevaa lainsäädäntöä kyseisillä kahdella alueella paikallisten tarpeiden kannalta asianmukaiseksi katsomallaan tavalla. Madeirassa ja Azoreilla sovelletaan valmisteverodirektiivejä, kuitenkin siten että yleistä järjestelmää voidaan mukauttaa (alennetut verokannat). 4. Tulli Kaikki syrjäisimmät alueet ovat kuuluneet olennaisina osina yhteisön tullialueeseen siitä päivästä alkaen, jona maat, joissa ne sijaitsevat, liittyivät yhteisöön. Poikkeuksen muodostavat Kanarian saaret, jotka tulivat mukaan tullialueeseen vasta vuonna 1991 ja joka ottaa asteittain käyttöön yhteisen tullitariffin 31. joulukuuta 2000 mennessä. Posei-ohjelmien perusteella yleiseen tullilainsäädäntöön tehtiin (maataloustuotteiden erityisen hankintajärjestelmän ja kalastustuotteiden poikkeuksien lisäksi) poikkeuksia näiden alueiden osalta. Nämä poikkeukset ovat pääasiassa seuraavat: - tavallisesti vaadittavia taloudellisia edellytyksiä ei tarvitse noudattaa, kun on kyse syrjäisimmillä alueilla sijaitsevilla vapaa-alueilla tehtävästä sisäisestä jalostuksesta, jonka tarkoituksena on pk-yritysten ja koko tuotannonalan kehittäminen; tällä toimenpiteellä ei tähän mennessä ole ollut paljon vaikutusta, koska ainoastaan yhdellä syrjäisellä alueella (Madeiralla) on tällä hetkellä toiminnassa vapaa-alue; Kanariansaarille ollaan parhaillaan perustamassa vapaa-aluetta, - eräisiin Kanariansaarille tuotaviin arkoihin teollisuustuotteisiin sovelletaan erityisiä tariffitoimenpiteitä, joilla yhteisen tullitariffin autonomiset tullit suspendoidaan väliaikaisesti; näillä toimenpiteillä on voitu mukauttaa yhteisen tullitariffin asteittaista käyttöönottoa, joka saatetaan loppuun 31. joulukuuta 2000 päättyvän siirtymäkauden aikana, ja lieventää sen vaikutuksia syrjäisimpien alueiden taloudellisten erityisongelmien huomioon ottamiseksi, - Azorien ja Madeiran vapaa-alueiden varustamista varten tarkoitettuihin tuotteisiin ja kyseisillä vapaa-alueilla jalostettaviksi tarkoitettuihin tiettyihin tuotteisiin sovellettavien yhteisen tullitariffin tullien väliaikainen suspendointi; tämä tietyin edellytyksin myönnettävä edullinen tullikohtelu on edistänyt ainoan näillä alueilla toiminnassa olevan vapaa-alueen (Madeiran satama-alueen) elinkeinoelämää, ja sen avulla alueelle on voitu perustaa pysyvästi kolmansista maista peräisin olevien, yhteisön markkinoille tarkoitettujen, tulleitta tuotujen tuotteiden (maataloustuotteita ja maataloustuotteita jalostamalla saatuja tuotteita lukuun ottamatta) jalostusteollisuutta; toiminnasta saadaan ensimmäinen yhteenveto tänä vuonna, - kauppapolitiikasta poikkeavat toimenpiteet Kanariansaarilla, esimerkiksi se, että määrällisiä rajoituksia ei sovelleta eräiden tekstiilituotteiden tai vaatteiden tuontiin, kun ne on tarkoitettu yksinomaan Kanariansaarten markkinoille. 5. Valtiontuki Muu kuin maatalousalan valtiontuki Valtiontukea koskevassa yhteisön valvonnassa komissio on aina kiinnittänyt huomiota syrjäisimpien alueiden erityistilanteeseen. Jo vuoden 1989 Poseidom-ohjelman yhteydessä sovittiin, että komissio ottaa huomioon asianomaisten alueiden erityistilanteen tutkiessaan niille myönnettyjä tukia. Yritysten tukijärjestelmät Komission määrittelemät perusteet, joita noudatetaan tarkasteltaessa alueellisten valtiontukien yhteensopivuutta perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan [2] kanssa, ovat antaneet jäsenvaltioille ja alueille mahdollisuuden ottaa käyttöön yritysten tukijärjestelmiä. Järjestelmiä on paljon, ja niiden muoto vaihtelee. Komission käytössä olevien viimeisimpien lukujen mukaan niihin käytetyt vuotuiset budjettimäärärahat ovat yli 1 600 miljoonaa euroa. [2] Tässä alakohdassa sallitaan tuen myöntäminen taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma. Saman kohdan c alakohdassa sallitaan tuen myöntäminen tiettyjen talousalueiden kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Kanariansaarilla on käytössä erityinen talous- ja verotusjärjestelmä. Järjestelmään sisältyy investointeja edistäviä verotukia ja toimintatukia, jotka ovat kestoltaan rajoitettuja ja joiden määrä alenee. Tällainen tuki on esimerkiksi voiton veroperusteen alennus silloin, kun varat investoidaan uudelleen saaristoalueeseen. Kanariansaarten erityisalueella voidaan myöntää kestoltaan rajoitettuja ja alenevia verotustukia alennetun verotuksen muodossa: alueelle sijoittuneiden yritysten voittojen veroprosentti on alussa 1, ja se kasvaa vähitellen 5:een, joka on lopullinen veroprosentti. Madeirassa käytössä olevista tukitoimista merkittävin on vapaa-alue. Komissio on hyväksynyt alueen vapauttamisen kokonaan välittömästä verotuksesta vuoden 2011 loppuun, josta alkaen vapautus muuttuu osittaiseksi. Vapautus myönnetään uusille yrityksille, jotka sijoittautuvat vapaa-alueelle. Ranskan merentakaisissa departementeissa on käytössä erilaisia verovapautuksia. Tällainen on esimerkiksi verovapautusta koskeva "Pons-laki", jonka mukaan merentakaisiin departementteihin tehdyt investoinnit voi vähentää verotettavasta tulosta. Muut toimenpiteet Komission määrittelemien sääntöjen nojalla jäsenvaltiot ja alueet ovat voineet ottaa käyttöön myös muunlaisia toimia. Azoreilla on voimassa esimerkiksi alueellisia tuotteita suosiva tukijärjestelmä (johon liittyvät lähinnä tuontituotteiden ylimääräiset kuljetuskustannukset). Ranskan merentakaisten departementtien toimista voidaan mainita komission äskettäin hyväksymä takuurahasto, jonka tarkoituksena on tasoittaa luototuksen korkeampia kustannuksia kyseisillä alueilla. Käytössä on myös muita, hyvin vaihtelevia toimia, esimerkiksi osakkuusrahastoja ja lainatukia. Komissio on äskettäin muuttanut perusteita, joita noudatetaan tarkasteltaessa alueellisten valtiontukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan mukaan. Joitakin tukijärjestelmiä oli siksi tarkasteltava uudelleen 1. tammikuuta 2000 mennessä. Alueellisia valtiontukia koskevissa uusissa suuntaviivoissa (1998) kuitenkin määrätään, että syrjäisimmät alueet ovat yhä oikeutettuja unionin etuuskohteluun. Kaikkiin seitsemään syrjäisimpään alueeseen sovelletaan nykyisin perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa määrättyyn poikkeukseen liittyviä ehtoja, ja sama käytäntö jatkuu niiden osalta myös kaudella 2000-2006, koska niiden kaikkien bruttokansantuote asukasta kohden on alle 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohta takaa, että alueilla on - unionin korkein tuki-intensiteetin enimmäismäärä, - mahdollisuus myöntää poikkeuksellisesti toimintatukea, jonka on oltava alenevaa ja kestoltaan rajoitettua. Lisäksi valtion aluetukea koskevissa uusissa suuntaviivoissa syrjäisimpiin alueisiin sovelletaan seuraavia erityisjärjestelyjä: - kyseisille alueille myönnetyt poikkeukselliset tuki-intensiteetin enimmäismäärät sen perusteella, että ne luokitellaan syrjäisimmiksi alueiksi: perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan soveltamisalaan kuuluvilla alueilla 65 prosentin nettoavustusekvivalentti 50 prosentin (yhteisön oikeuden mukainen intensiteetti näillä alueilla) asemesta, - mahdollisuus myöntää toimintatukia kuljetuskustannusten osittaiseen korvaamiseen ilman ajallisia rajoituksia ja vaatimusta tuen alenevasta luonteesta, kun alue kuuluu EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan poikkeusten soveltamisalaan. Maatalousalan valtiontuki Perustamissopimuksen 36 artiklan mukaisesti sen 87-89 artiklan määräyksiä sovelletaan maatalouteen vain siltä osin kuin asiasta säädetään neuvoston asetuksissa. Lähes kaikkiin neuvoston säädöksiin sisältyy tämänsuuntaisia säännöksiä. Viimeisten kymmenen vuoden aikana syrjäisimpien alueiden maataloudelle myönnettyjen valtiontukien valvonnassa ei ole ilmennyt erityisiä vaikeuksia. Kaikki kyseiset alueet rinnastetaan täysin epäsuotuisiin maatalousalueisiin, mikä mahdollistaa korkeampien tukien myöntämisen useimpiin maatalousalan investointeihin sekä maatiloille (enimmäismäärä 35-75 prosenttia) että maataloustuotteiden jalostajille ja kaupan pitäjille (enimmäismäärä 55-75 prosenttia). Toisaalta komissio soveltaa muihin toimenpiteisiin kuin investointeihin (tutkimukseen ja kehittämiseen, menekinedistämiseen ja mainontaan, tekniseen apuun, luonnonkatastrofeihin jne.) myönnettävään valtiontukeen riittävän joustavaa politiikkaa, mikä mahdollistaa korkean tukitason (tietyissä tapauksissa jopa 100 prosenttia). Vaikka komissio yleensä vastustaakin edelleen maatalousalan toimintatukia, se on päättänyt olla vastustamatta kolmea syrjäisimmillä alueilla myönnettävää tukea. Ranskan merentakaisissa departementeissa ja Azoreilla kyseessä on paikallisten tuotteiden merikuljetuskustannusten osittaiseksi rahoittamiseksi myönnetty kuljetustuki, ja Kanariansaarilla ilmoitettu tukiohjelma liittyy myös maatalousalalla sovellettavaan talous- ja verotusjärjestelmään ja sisältää erityyppisiä toimintatukia. Komissio on katsonut, että tuet olivat perusteltuja, koska niillä pyrittiin kompensoimaan kyseisten alueiden syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta niille aiheutuvat ilmeiset kielteiset taloudelliset vaikutukset, ilman että toimenpiteet vaikuttaisivat sisämarkkinoihin. 6. Pk-yritysten, käsiteollisuuden ja matkailun tuki Koska ala on olennaisen tärkeä työllisyyden ja siten myös sosiaalisen kehittymisen kannalta, suurin osa toimista on toteutettu rakennerahastojen tuella (vrt. edellä, erityisesti tuotantoalojen ja henkilöresurssien osalta). Myös syrjäisimpiin alueisiin sovelletaan kolmea pk-yrityksille suunnattua monivuotista ohjelmaa (1990-1993, 1993-1996, 1997-2000), mutta kyseiset alueet ovat hyödyntäneet näissä ohjelmissa pk- ja käsiteollisuusyritysten käyttöön osoitettuja välineitä kaiken kaikkiaan suhteellisen rajoitetusti. Käytettyjä välineitä ovat muun muassa euroneuvontakeskukset, jotka ovat kyseisillä alueilla osallistuneet merkittävällä tavalla uusista teknologioista, euroon siirtymisestä sekä rakennerahastojen antamasta rahoituksesta tiedottamiseen yrityksille ja yritysten kouluttamiseen näiltä osin. On myös mainittava Interprise-ohjelma, joka on syrjäisimmillä alueilla antanut mahdollisuuden yhdistää yhteistyöhaluiset pk-yritykset eri maista, matkailu- ja käsiteollisuusalojen pilottitoimet sekä seminaarit ja konferenssit. Matkailulla on olennainen ja kasvava merkitys lähes kaikilla syrjäisimmillä alueilla. Matkailua edistää erityisesti tehokkaampien kuljetusmuotojen käyttö, mutta se aiheuttaa myös ongelmia varsinkin ympäristölle. Käyttöaste vaihtelee myös hyvin paljon monivuotisesta ohjelmasta toiseen. Lisäksi pk-yritysten on edelleen vaikea saada pankkiluottoja. EIP myöntää yrityksille (tavallisesti syrjäisimpien alueiden pk-yrityksille) lainoja globaalilainoina alueilla sijaitsevien rahoituksen välittäjien kautta. Lainoja käytetään hyvin vähän: vuosina 1994-1998 käytettiin 105, 4 miljoonaa euroa, josta 57,8 miljoonaa euroa vuonna 1998. Mainittakoon, että lainojen myöntämiseen tarvitaan tukea alueella toimivilta pankeilta, jotka ovat valmiit ottamaan toimintariskin. Taulukko 5 Globaalilainojen jakautuminen alueittain (miljoonaa euroa) >TAULUKON PAIKKA> 7. Energia Energian osalta syrjäisimmille alueille on ominaista huomattava riippuvuus öljynsaannista, etäinen sijainti suuriin energiaverkkoihin nähden sekä tavanomaista suuremmat sähköntuotantokustannukset, mikä johtuu sähköverkkojen keskisuuresta tai usein hyvinkin pienestä koosta. Azoreilla ja Madeirassa on lisäksi se ongelma, että öljynsaannin kustannukset ovat tavallista suuremmat, koska jalostamot ovat kaukana. Näistä vaikeuksista huolimatta syrjäisimmillä alueilla on runsaasti mahdollisuuksia hyödyntää uusiutuvia energialähteitä, kuten biomassaa, tuulienergiaa, geotermistä energiaa sekä vesi- ja aurinkoenergiaa. Näillä alueilla on myös merkittäviä mahdollisuuksia energiansäästöön. Uusiutuvien energialähteiden hyödyntämisestä ja energiansäästön varmistamisesta on mahdollista saada todellista hyötyä syrjäisimmillä alueilla, missä tavanomaisiin energialähteisiin pohjautuvan energiantuotannon kustannukset ovat hyvin suuret. Yleiset toimenpiteet Euroopan yhteisö on energiapolitiikkansa yhteydessä tukenut näillä alueilla pääasiallisesti alueellisten energiaohjelmien käyttöönottoa ja/tai alueellisten energianhallintatoimistojen perustamista (Azoreilla ja Madeirassa, Kanariansaarilla, Guadeloupella ja Guyanassa). Tukea on myönnetty Save-ohjelmasta. Tutkimusta ja teknologista kehittämistä (TTK) koskevan politiikan yhteydessä on tuettu innovatiivisiin energiatekniikoihin liittyviä konkreettisia teknisiä ja taloudellisia demonstraatiohankkeita Thermie-ohjelman kautta. Aluepolitiikassa on Euroopan aluekehitysrahaston peräkkäisten ohjelmien kautta jo yli kymmenen vuoden ajan myönnetty näille alueille jatkuvaa tukea tutkimuksiin ja erityishankkeisiin, joilla pyritään vahvistamaan energiansaantia ja sähköntuotantoa sekä hyödyntämään paikallisia mahdollisuuksia parantaa energiatehokkuutta ja käyttää uusiutuvia energialähteitä. Erityistoimenpide Erityisesti syrjäisimpiä alueita koskevasta yhteisön toimenpiteestä päätettiin samalla, kun Poseima-ohjelma vahvistettiin Azoreita ja Madeiraa varten. Kyseessä on ohjelman "energiatoimenpide", jonka tarkoituksena on korvata näille kahdelle alueelle öljytuotteiden saannista aiheutuvat lisäkustannukset. Toimenpiteen puitteissa myönnettävä erityistuki laskettiin niiden kustannusten pohjalta, jotka aiheutuivat öljytuotteiden kuljetuksesta Manner-Portugalin sekä Azorien ja Madeiran saarten tärkeimpien varastojen välillä vuosina 1991, 1992 ja 1993. Tuki myönnettiin sillä ehdolla, että vähintään 50 % sen määrästä käytetään edistämistoimiin sekä hankkeisiin, jotka liittyvät energiansäästöön ja uusiutuvien energialähteiden käyttöön näillä alueilla. Erityistukena myönnetty rahoitus oli koko tämän jakson aikana yhteensä 25 miljoonaa ecua, josta Azorien alueen osuus oli 15 miljoonaa ecua ja Madeiran alueen osuus 10 miljoonaa ecua. Rahoitus maksettiin vuosittaisina erinä seuraavista budjettikohdista: Thermie (1992), Poseima energia (1993) ja EAKR:n siirtymämääräykset (1994). Poseima-ohjelman energiatoimenpiteen arvioinnissa todettiin, että rahoituksen käyttö oli vastannut tavoitteita eli osaltaan jarruttanut energiankulutuksen kasvua ja mahdollistanut sarjan uusiutuvien energialähteiden käyttöön liittyviä toimia ja hankkeita. Vuoden 1994 jälkeen toimenpidettä ei ole kuitenkaan toistaiseksi uudistettu, koska käytettävissä ei ole ollut erillistä rahoitusta (Poseima-budjettikohtien poistamisesta johtuen) ja koska rakennerahastojen tukikelpoisuussäännöt eivät salli kyseistä tukea (näissä säännöissä se katsotaan toimintatueksi, eikä sitä siis voida hyväksyä). Energiansäästöön ja uusiutuvien energialähteiden käyttöön liittyville investointihankkeille Azoreilla ja Madeirassa on vuosina 1994-1999 myönnetty yhteisön rinnakkaisrahoitusta rakennerahastojen ohjelmista (YTK II ja Regis II -aloite). 8. Liikenne Liikenne on strategisesti tärkeää syrjäisimmille alueille niiden maantieteellisen sijainnin vuoksi. Poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten suhteiden ylläpito Manner-Euroopan kanssa on voimakkaasti riippuvainen ilma- ja meriliikenteestä. Lisäksi eräiden alueiden saariston koko lisää niiden riippuvuutta liikenteestä. Syrjäisimpien alueiden on varmistettava liikenneyhteyksiensä säännöllisyys, mutta pitkät välimatkat aiheuttavat lisäkustannuksia, jotka haittaavat alueiden talouden kehittymistä. Ilmaliikenne on matkailun kehittämisen avaintekijä. Lentoliikenne Syrjäisimmät alueet ovat hyötyneet paljon ilmaliikenteen vapauttamisesta yhteisössä. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2409/92 säädetty yhteisön sisäisillä reiteillä toimivien yhteisön ilmaliikenteen harjoittajien vapaus päättää maksuista on alentanut huomattavasti syrjäisimpien alueiden välisten lentojen sekä syrjäisempien alueiden ja Manner-Euroopan välisten lentojen hintoja. Esimerkiksi Ranskan ja Antillien välisten lentojen hinnat ovat tällä hetkellä edullisimpia mannertenvälisiä lentoja maailmassa. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2408/92 säädetty periaate, jonka mukaan yhteisön sisäisten lentojen harjoittaminen on vapaata, on edistänyt lentoyhtiöiden välistä kilpailua ja edesauttanut uusien liikenneyhteyksien perustamista erityisesti Espanjan ja Kanariansaarten välillä. Azorien lentokenttiin ei väliaikaisesti sovellettu kyseistä periaatetta. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2408/92 1 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen voimassaolo päättyi 30. kesäkuuta 1998. Ilmaliikenteen maksuja ja markkinoille pääsyä koskevassa sääntelyssä tarjotaan lisäksi jäsenvaltioille mahdollisuus soveltaa julkisen palvelun velvoitteita "syrjäisimpien alueiden lentokenttien säännölliseen ilmaliikenteeseen". Tällaisia velvoitteita sovelletaan Ranskan ja sen merentakaisten departementtien sekä Portugalin, Madeiran ja Azorien välisiin lentoihin ja Guyanan departementin, Azorien ja Madeiran sisäisiin lentoihin. Meriliikenne Meriliikennettä koskevassa sääntelyssä otetaan myöskin huomioon syrjäisimpien alueiden erityistilanne. Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3577/92 4 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta tehdä julkisen palvelun sopimuksia sellaisten laivanvarustamojen kanssa, jotka harjoittavat säännöllistä liikennettä syrjäisille alueille tai syrjäisille alueille ja näiden alueiden välillä, taikka määrätä tällaisille varustamoille julkisen palvelun velvoitteita edellytyksenä kabotaasiliikenteen harjoittamiselle. Nykyisiä julkisen palvelun sopimuksia voidaan soveltaa niiden voimassaolon päättymispäivään saakka. Meriliikenteen valtiontukia koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti julkisen palvelun velvoitteita toteuttaville laivanvarustamoille myönnetyt rahoitusavustukset eivät periaatteessa ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tukia eikä niihin näin ollen sovelleta ilmoittamisvelvollisuutta. Jäsenvaltioissa harjoitettavia meriliikennepalveluja on voitu tarjota vapaasti 1. tammikuuta 1993 alkaen. Tästä mahdollisesti aiheutuvien häiriöiden välttämiseksi asetuksen (ETY) N:o 3577/92 6 artiklassa säädetään poikkeus kyseisen asetuksen soveltamisesta Kanariansaarten, Azorien, Madeiran ja Ranskan merentakaisten departementtien kabotaasiliikenteeseen 1. tammikuuta 1999 asti. 9. Tutkimus ja kehittäminen Syrjäisimpiin alueisiin ei kohdisteta erityistoimenpiteitä tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelmassa, vaan niitä kohdellaan samalla tavoin kuin muita rakennerahastojen tavoite 1 -alueita. Toisin sanoen syrjäisimpiin alueisiin on tähän saakka sovellettu samaa yleistä logiikkaa, jolla koordinoidaan TTK- ja innovaatiopolitiikkaa sekä taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon liittyvää politiikkaa. Syrjäisimmät alueet ovat osallistuneet TTK-puiteohjelman eri erityisohjelmiin yhteensä 204 hankkeessa vuosina 1988-1999. Kanariansaaret on osallistunut hankkeisiin useimmin, ja seuraavina tulevat Azorit ja Madeira. Alhaisin osallistumisprosentti oli Ranskan merentakaisilla departementeilla, mikä ilmentää näiden alueiden suhteellisen vähäisiä TTK-investointeja. Rakennerahastoista on vuodesta 1989 lähtien rahoitettu lukuisia tiede- ja teknologiainfrastruktuureja sekä useita TTK-työhön ja innovaatioihin liittyviä toimia. Kanariansaarille, joka kuuluu rahoituksesta hyötyneisiin syrjäisimpiin alueisiin, on vuosina 1994-1999 myönnetty 15,6 miljoonaa ecua kahden teknologiansiirrosta vastaavan keskuksen ja Kanariansaarten teknologiainstituutin rahoittamiseen sekä 33,12 miljoonaa ecua astrofysiikan tutkimuskeskusta varten. Ranskan merentakaisille departementeille on myönnetty rahoitusta erityisesti soveltavan tutkimuksen, genetiikan tutkimusinfrastruktuurin sekä yritysten suoran tukemisen aloilla (yhteensä 9,5 miljoonaa ecua). Guyana on saanut rakennerahastoista tukea perustaakseen trooppisten sademetsien tutkimuskeskuksen (5,4 miljoonaa ecua). Martinique on saanut rahoitusta banaanintuotantoa koskevaan soveltavaan tutkimukseen (5,4 miljoonaa ecua). Madeiralle on puolestaan myönnetty tukea teknologisiin infrastruktuureihin ja innovaatiohankkeisiin. Mainittakoon lopuksi viidennestä puiteohjelmasta tehdyssä päätöksessä (päätös N:o 182/1999/EY, 22.12.1998) oleva johdanto-osan perustelukappale, jossa sanotaan, että "on tarpeen edistää ja helpottaa kaikkein syrjäisimpien alueiden osallistumista yhteisön TTK-toimiin tarkoituksenmukaisten järjestelyjen avulla, jotka soveltuvat niiden erityistilanteeseen". 10. Tietoyhteiskunta Euroopan unioni on tukenut alueiden ja sekä julkisten että yksityisten toimijoiden työtä, jonka tavoitteena on nykyaikaistaa teleliikenteen infrastruktuureja sekä kehittää tietoyhteiskunnan toteuttamiseen tarvittavia palveluja ja liittää ne parhaalla mahdollisella tavalla osaksi alueellista kokonaisuutta. Viimeksi mainittu tavoite on joskus hyvin vaikea saavuttaa, mutta se on ehdoton edellytys talouden kehitykselle paikallisella tasolla. Vaikka syrjäisimpien alueiden erot ovat edelleen merkittäviä Manner-Euroopan alueisiin verrattuina, niiden teleinfrastruktuurit ovat tällä hetkellä huomattavasti aiempaa kehittyneempiä sekä liittymien laadun että määrän osalta. Tämä koskee sekä alueellisia, kansallisia että kansainvälisiä yhteyksiä. Myös telematiikkapalveluja on kehitetty, jotta julkisten ja yksityisten palvelujen käyttäjiä voitaisiin informoida paremmin. Lisäksi markkinoiden avaamista seurannut hintojen yleinen lasku sekä Internetin käytön kehitys ovat merkittävästi muuttamassa infrastruktuurien ja palvelujen käyttöä. Rakennerahastot ovat osallistuneet merkittävällä tavalla tähän kehitykseen, joka on toisinaan keskittynyt vain joihinkin kohteisiin eikä ole mitenkään voinut tarjota ratkaisua kaikkiin ongelmiin. Teknologian kehitys antaa kuitenkin toivoa myönteisistä muutoksista tulevina vuosina, jos vain tarvittavat investoinnit toteutetaan. Yhteistyöverkkoon liitetyt syrjäisimmät alueet ovat kuitenkin jo saaneet hyötyä kokemusten ja taitotiedon vaihdoista. Esimerkiksi Guadeloupe kuuluu Maris-hankkeen alueelliseen verkkoon. Maris-hanke on uusien tietotekniikoiden ja telemaattisten sovellusten esittelyä ja käytön edistämistä merenkulkualalla koskeva hanke (kalastus, satamalogistiikka, alusten rakentaminen ja huolto, laivaliikenne ja liikenteen hallinta). Jotkin syrjäisimmät alueet ovat myös osallistuneet tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelmaan kuuluviin eurooppalaisiin tietoyhteiskuntaohjelmiin. Ne ovat osallistuneet neljään telematiikan soveltamishankkeeseen hallinnon, tutkimuksen ja lääketieteen alalla sekä Esprit-hankkeisiin (Euroopan strateginen tietotekniikan tutkimus- ja kehitysohjelma). Hankkeiden keskeisiin toiminta-aloihin kuuluivat yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, tutkimus, innovaatiotoiminta, tuotantotekniikoiden nykyaikaistaminen ja ympäristö. Kehittyneistä infrastruktuureista ja aloitteista huolimatta on kuitenkin todettava, että tieto- ja televiestintäteknologian mahdollisuuksia ei aina hyödynnetä johdonmukaisesti ja optimaalisesti. Tämä selittyy sillä, että taloudellisista mahdollisuuksista ei tiedetä tai niistä ei ole riittävää käsitystä, tarjolla olevat palvelut eivät sovellu tarkoitukseensa riittävän hyvin, mahdolliset käyttäjät eivät saa tarvittavaa koulutusta tai käyttäjien pätevyys ei vastaa alueiden tarpeita. 11. Ympäristö Syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta johtuvia erityisiä valinnaisia toimenpiteitä koskevissa Posei-ohjelmissa ei mainita nimenomaisesti ympäristöön liittyviä kysymyksiä. Tämän alan konkreettisia toimia on rahoitettu rakennerahastojen tai muiden rahoitusinstrumenttien kautta. Seuraavat kolme tekijää ovat johtaneet siihen, että ympäristön hyväksi myönnettävää rahoitusta on lisätty: - erityisongelmat, jotka johtuvat syrjäisimpien alueiden ekosysteemien haavoittuvuudesta sekä geologisista ja ilmasto-olosuhteista, jotka lisäävät luonnonkatastrofien riskejä - yhteisön ympäristönormien täyttämisen edellyttämät toimet sekä tästä aiheutuvat lisäkustannukset - ympäristön sekä sosiaalis-taloudellisen kehityksen eri näkökohtien myönteinen vuorovaikutus. Euroopan parlamentin aloitteesta on luotu budjettikohta B2-245 (Ympäristö), josta rahoitetaan ympäristön- ja luonnonsuojeluun liittyviä toimia osana Poseidom-, Poseican- ja Poseima-ohjelmia. Budjettikohdasta on rahoitettu neljää eri ohjelmaa yhteensä 10 000 eurolla. 12. Alueellinen yhteistyö Poseidom-ohjelman IV osastossa korostettiin tarvetta parantaa alueellista yhteistyötä Ranskan merentakaisten departementtien sekä naapurimaiden ja -alueiden välillä. Alueellisella yhteistyöllä nopeutetaan merentakaisten departementtien integroitumista niiden maantieteelliseen ympäristöön ylittämällä perinteisiä esteitä (kilpailevat taloudet, kauppasuhteiden puuttuminen jne.), synnytetään vuoropuhelua ja edistetään sellaisten yhteisten hankkeiden toteuttamista, joissa otetaan huomioon täydentävyys ja eri kumppaneiden kehitystarpeet niiden asemasta riippumatta. Vuodesta 1989 tässä yhteistyössä on keskitytty merentakaisten departementtien, merentakaisten maiden ja alueiden sekä AKT-valtioiden suhteisiin. Tässä suhteessa Poseidom-ohjelman IV osaston säännökset täydentävät ja lujittavat neljännen Lomén yleissopimuksen XII osaston puitteissa ennen 29. helmikuuta 2000 annettuja määräyksiä ja tämän päivämäärän jälkeen AKT-EY-kumppanuussopimuksen määräyksiä sekä merentakaisten maiden ja alueiden assosioitumista koskevan päätöksen XII osaston säännöksiä. Kuten neljännessä Lomén yleissopimuksessa, AKT-EY-kumppanuussopimuksessa määrätään, että kyseeseen tulevat määrärahat lisätään AKT-valtioille sopimuksen puitteissa osoitettuihin määrärahoihin ja että erityistä huomiota kiinnitetään talouden monipuolistamisen nopeuttamiseen tuotannon täydentävyyden edistämiseksi sekä yhteistyön ja kehityksen tehostamiseksi AKT-valtioiden alueilla ja niiden välillä, samoin kuin näiden alueiden ja merentakaisten alueiden ja departementtien välillä. Kanariansaarten, Madeiran ja Azorien maantieteellisen sijainnin vuoksi Poseican ja Poseima eivät sisällä säännöksiä alueellisesta yhteistyöstä. Poseidom-ohjelman "Alueellinen yhteistyö" -osaston kolmesta lohkosta kehittynein koskee toisaalta merentakaisten departementtien ja toisaalta AKT-valtioiden, merentakaisten maiden ja alueiden ja erityisesti komission välisiä kuulemisia. Sen sijaan toinen osio, joka koskee alueellisia kauppasopimuksia, puuttuu toistaiseksi lähestulkoon kokonaan. Kolmanteen osioon kuuluvia yhteisiä hankkeita ja alueellisia ohjelmia on pantu täytäntöön Réunionissa (Intian valtameren komissio, COI), mutta niitä ei joistakin aloitteista huolimatta ole vielä otettu käyttöön Amerikassa sijaitsevilla Ranskan merentakaisilla alueilla. Merentakaisten departementtien tukemiseksi toteutetun toiminnan sekä Karibian ja Intian valtameren alueella saatujen tulosten perusteella voidaan todeta, että alueellisen yhteistyön vaihteleva menestys johtuu osittain poliittisesta tahdosta. Vaikka asianomaiset toimivaltaiset viranomaiset vakuuttavat jatkuvasti toivettaan alueellisesta yhteistyöstä, ne suhtautuvat edelleen kriittisesti toisiinsa tai ottavat käyttöön suojatoimenpiteitä. Luonnollisesti epäröinnin taustalla ovat rakenteelliset syyt, sillä kyseiset alueelliset taloudet pikemminkin kilpailevat keskenään kuin täydentävät toisiaan. Tämä kilpailu koskee samalla sekä kauppavirtoja että käytettävissä olevia yhteisön varoja. C. Kokonaisyhteenveto Aluksi on esitettävä kaksi toisiinsa liittyvää keskeistä kysymystä: - Ovatko yhteisön toimenpiteet - rakennerahastojen soveltaminen ja politiikkojen mukauttaminen - toteutuneet tyydyttävällä tavalla- - Millaista syrjäisimpien alueiden taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys on ollut Posei-ohjelmien täytäntöönpanosta lähtien ottaen huomioon, että ohjelmat luotiin nopeuttamaan tätä kehitystä- Edellä esitetty analyysi antaa pitkälti vastauksen ensimmäiseen kysymykseen. Euroopan unionin toiminta on ollut yleisesti tehokasta monista paikallisista vaikeuksista huolimatta. Kokonaisuudessaan yhteistyökumppanuus on toiminut hyvin. Kahden ohjelmakauden aikana vuosina 1989-1993 ja 1994-1999 kaikki seitsemän syrjäisintä aluetta ovat saaneet rakennerahastoista alueidensa taloudelliseen kehittämiseen noin 7,2 miljardin euron rahoitustuen (eli 2,5 % kaikille alueille myönnetyistä varoista). Alueiden väestömäärä on 3,5 miljoonaa. Alueiden erityishaittojensa vuoksi saama yhteisön rakennerahastotuki asukasta kohden oli noin kolmanneksen tavoitteeseen 1 luokiteltujen alueiden keskiarvoa suurempi (ks. taulukko 2, EU:n tuen intensiteetti). Yhteisön politiikkojen mukauttamisella on myös saatu aikaan konkreettisia tuloksia yhteisön oikeuden ja sisämarkkinoiden johdonmukaisuutta ja yhtenäisyyttä vaarantamatta. On totta, että Posei-ohjelmien kaikkia tavoitteita ei ole saavutettu (esim. alueellista yhteistyötä koskevat tavoitteet, mutta tämä ei pääosin johdu yhteisöstä) tai niissä ei ole edetty (esim. energian lisäkustannusten korvaaminen Azoreilla ja Madeirassa). Kokonaiskuva on kuitenkin hyvin myönteinen. Tässä yhteydessä on syytä ottaa huomioon, että Euroopassa ja maailmassa tapahtui 90-luvulla merkittäviä muutoksia. Näitä olivat muun muassa sisämarkkinoiden loppuun saattaminen ja ankarammat verotusmääräykset, yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen uudistus sekä Agenda 2000:ssa määritellyt uudet säännöt lähinnä rahoitusnäkymien osalta. Lisäksi muutoksia toivat mukanaan GATT-sopimusten ja Maailman kauppajärjestön merkittävämpi asema sekä kansainvälisten sopimusten allekirjoittaminen (Lomé, Meksiko, merentakaisten maiden ja alueiden assosioitumissopimukset sekä Etelä-Afrikka). Nämä muutokset vaikuttavat luonnollisesti myös syrjäisimpiin alueisiin. Toiseen kysymykseen saadaan vastauksia komission maaliskuussa 1999 julkaisemasta alueiden taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä koskevasta kuudennesta kertomuksesta, jossa arvioitiin kaikkien alueiden tilanne BKT:hen liittyvien tietojen perusteella. Kautta 1986-1988 ja vuotta 1996 koskevien tietojen vertailu osoittaa, että BKT:n voimakas alueellinen kasvu kaikilla seitsemällä alueella on ollut Euroopan keskiarvoa suurempi (yli 2,7 % vuodessa, kun Euroopan keskiarvo on 2,1 %). Koska väestönkasvu on voimakasta useimmilla alueilla, vertailut on syytä tehdä asukasta kohden laskettavan BKT:n perusteella. Viimeisten kymmenen vuoden aikana syrjäisimpien alueiden BKT asukasta kohden on kasvanut merkittävästi Euroopan unionin muiden alueiden keskimääräiseen kasvuun verrattuna. Tämä käy ilmi taulukosta 6: kasvu on voimakkainta Madeirassa, Azoreilla ja Guyanassa ja pienintä Kanariansaarilla, jossa BKT sitä vastoin jo ennestään oli näiden seitsemän alueen korkein. Taulukko 6 BKT asukasta kohden - vuosien 1986 ja 1996 vertailu Euroopan keskiarvo = 100 Lähde: Eurostat >TAULUKON PAIKKA> Asukasta kohden lasketun BKT:n kasvu kaikilla syrjäisimmillä alueilla kuvastaa sitä, että alueiden paikalliset taloudet lähentyvät Euroopan unionin alueiden keskimääräistä tasoa. Niiden suhteellinen kehitys muihin eurooppalaisiin alueisiin verrattuna heijastaa myös alueilla toteutetun kehittämispolitiikan vaikutuksia. Toimintaan käytetyn rahoituksen runsaus asukasta kohden johtuu pitkälti rakennerahastojen yhteisrahoituksesta. Vaikka suhteellinen kasvu onkin rohkaisevaa, se ei kuitenkaan peitä alueiden erityishaittoja: niiden tuotantosektorien riippuvuutta epävarmoista markkinoista ja niiden yhteiskunnallisen verkon heikkoutta. Asukkaiden elintaso on edelleen puolet EU:n keskitasoa alhaisempi, ja alueet ovat (Kanariansaaria lukuun ottamatta) yhä unionin kymmenen köyhimmän alueen joukossa. Tämä on peruste alueille myönnetyn kansallisen ja yhteisön rahoitustuen jatkamiseen. On pulmallisempaa arvioida eurooppalaisten ohjelmien kokonaisvaikutusta työllisyystilanteeseen. Kaikilla alueilla maahanmuutto rasittaa työmarkkinoita, kun taas neljällä Ranskalle kuuluvalla alueella väestönkasvu on syynä korkeisiin työttömyystasoihin. On kuitenkin syytä huomata, että työttömyysprosentti on vuosina 1987-1997 laskenut niillä viidellä alueella, joilla se oli korkein, ja noussut niillä kahdella alueella, joiden työttömyysprosentit olivat ja ovat edelleen matalia suhteessa muihin Euroopan alueisiin. Taulukko 7 Työttömyys prosentteina aktiiviväestöstä (Lähde: Eurostat) >TAULUKON PAIKKA> Kaikki nämä seikat osoittavat, että suurimmassa osassa syrjäisimpiä alueita talouskasvu on ollut merkittävää, vaikka väestönkasvu onkin heikentänyt sitä osittain joillakin alueilla: vuosina 1990-1999 väestön määrä on lisääntynyt 37 % Guyanassa, 18 % Réunionissa, 9 % Guadeloupessa ja 6 % Martiniquessa, vaikka Manner-Ranskassa se on lisääntynyt vain 3,18 %. Mikä sitten on ollut rakennerahastojen ja yhteisön politiikkojen merkitys alueiden yleiseen suorituskykyyn- Vaikuttaa selkeästi siltä, että niiden vaikutukset ovat olleet hyvin tärkeitä ja jopa ratkaisevia useilla aloilla. Näitä aloja ovat esimerkiksi liikenteen infrastruktuurit, jotka muodostavat yhden alueen olennaisista ongelmista, kalastus ja maatalous, jotka ovat olennaisia tuotantosektoreita. Tämä on edesauttanut lähentymistä muun EU:n kanssa. On kuitenkin vaikea löytää tarkkaa vastausta edellä esitettyyn kysymykseen, koska yhteisön toimilla on täydennetty kansallisia ja alueellisia toimia. Vaikka tulokset yleisesti ottaen ovat olleet erittäin hyviä, on harkittava erilaisia muutoksia ja käytännön järjestelyjä. Kaikkia toimia on edelleen tehostettava ja kohdennettava, ja ne on sopeutettava uuteen eurooppalaiseen ja maailmanlaajuiseen taustaan. Kokonaisuudessaan nykyistä politiikkaa on jatkettava ja kehitettävä edelleen. Erityishuomiota on edelleen kiinnitettävä korkeaan työttömyyteen, vaikka on totta, että ongelmaan liittyy yleisiä tekijöitä - esimerkiksi tekniikan voimakas muuttuminen, maailmanlaajuistuminen ja väestönkasvu Ranskan merentakaisissa departementeissa. Työttömyysongelma on erityisen vaikea Azoreita ja Madeiraa lukuun ottamatta, sillä työttömyysprosentit ovat kaksin- ja kolminkertaisia yhteisön keskiarvoon verrattuna, vaikka ovatkin hieman laskussa (ks. taulukko 7). On kuitenkin varmaa, että ongelma olisi selvästi suurempi ilman yhteisön toimia. Huomioon on otettava myös syrjäisimpien alueiden ongelmien historiallinen ulottuvuus: kyse ei ole pelkästään siitä, että alueita autetaan taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa kehityksessä, vaan kyse on merkittävästä poliittisesta haasteesta. Esimerkiksi Kanariansaaret päätti yhdentyä täysin Euroopan unioniin vasta harkittuaan asiaa jonkin aikaa, ja unionin on pidettävä lupaukset, jotka alueelle annettiin päätösvaiheessa. Azorit ja Madeira hyväksyivät kaikki yhteisöön yhdentymisestä johtuvat velvoitteet, kun Portugali liittyi Euroopan unioniin, ja niiden on voitava hyötyä EU:n eduista ja solidaarisuudesta. Ranskan merentakaiset alueet ovat Euroopan etuvartioasemia muilla mantereilla. On siis syytä ottaa huomioon, että nämä alueet tuovat Euroopan unionille maailmanlaajuisen ulottuvuuden ja ovat unionin kauimmaisia raja-alueita. Jotkin niiden rajoituksista - kuten etäisyys Manner-Euroopasta ja konkreettinen ja henkinen läheisyys AKT-maiden, Mercosurin (eteläisten yhteismarkkinoiden) ja muiden alueellisten maantieteellisten keskusten kanssa - eivät ole pelkästään rajoittavia vaan tarjoavat myös mahdollisuuksia. Maailmanlaajuistumisen puitteissa Euroopan unioni on ainoa yksikkö, joka on syrjäisimpien alueidensa välityksellä läsnä Intian valtameren ja Karibian sydämessä sekä Etelä-Amerikassa. Alueilla on laajoja merialueita ja arvokas maantieteellis-taloudellinen asema, ja niiden sijainti on erinomainen tärkeiden ja lupaavien alojen ja joidenkin planeettamme tulevaisuudelle olennaisten tutkimustoimien kannalta. Alueiden unionille tarjoamat mahdollisuudet ovat siis tältä kannalta katsoen huomattavat, vaikka niitä niiden luonteen vuoksi onkin mahdoton laskea määrällisesti. II Tulevaisuus Perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohta Euroopan yhteisön perustamissopimuksen uuden 299 artiklan 2 kohdalla pyritään mahdollistamaan syrjäisimpien alueiden täysimääräinen integraatio Euroopan yhteisöön, jonka osa ne ovat. Integraatiossa otetaan huomioon alueiden erityisominaisuudet. Tämä artikla muodostaa yhteisen oikeusperustan toimenpiteille näiden alueiden hyväksi. Uuden artiklan soveltamisala on laajempi kuin entisen 227 artiklan 2 kohdan. Vastedes siihen kuuluvat Ranskan merentakaisten departementtien lisäksi Azorit, Madeira ja Kanariansaaret. Toimenpiteitä näiden alueiden hyväksi voidaan toteuttaa erittäin laaja-alaisesti ja siten, että ne kattavat useita yhteisön politiikkoja. Tämä luettelo ei ole kuitenkaan tyhjentävä. Uutuutena on lisäksi myös se, että neuvosto hyväksyy määräenemmistöllä 299 artiklan 2 kohtaan perustuvat erityistoimenpiteet syrjäisimpien alueiden hyväksi. Tämä artikla ei ole ainoastaan toteava eikä myöskään yleinen "opt-out" -järjestely, vaan se johtaa sellaisen erityisjärjestelyn käyttöönottoon, jossa otetaan huomioon kaikki syrjäisen sijainnin näille alueille aiheuttamat haitat heikentämättä kuitenkaan yhteisön oikeusjärjestyksen ja sisämarkkinoiden yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta. Sillä vahvistetaan Euroopan unionin vuodesta 1989 kehittämiä Posei-ohjelmia. Käytännön tasolla 299 artiklan 2 kohta antaa Euroopan unionille mahdollisuuden jatkaa ja vahvistaa näitä toimia. Entä mihin suuntaan toimia ohjataan- Kestävän kehityksen strategia syrjäisimmille alueille Komissio on tarkastellut tähän asti toteutetuista toimista tehtyä yhteenvetoa, saavutettuja tuloksia, joista osa erinomaisia, ja Posei-ohjelmien saavuttamatta jääneitä tavoitteita. Kaiken kaikkiaan on osoittautunut, että lähestymistapa on ollut oikea. Puutteita on yhä, ja ne täytyy korjata. Syrjäisimpien alueiden hyväksi tehtävä toiminta perustuu 299 artiklan 2 kohdassa ilmaistuun poliittiseen tahtoon, ja sille on luotava kokonaisvaltainen strategia. Juuri tämä on mullistava uudistus, jonka uusi säännös toi mukanaan. Strategiassa on oltava tavoitteena alueiden kestävä kehitys.Siihen on komission mielestä sisällyttävä kolme pääosaa: - Perinteisten elinkeinotoimintojen osalta, jotka kuuluvat yleensä primäärituotantoon tai maatalouden raaka-aineita jalostavaan teollisuuteen, toteutetaan maatalouteen ja kalastukseen liittyviä toimenpiteitä. Nämä ovat toimineet kokonaisuudessaan tyydyttävällä tavalla. Toimenpiteitä on tarvittavin muutoksin jatkettava. Maatalouden osalta toimenpiteitä on - arvioitava uudelleen, jotta nykyisten toimenpiteiden edut säilyvät, vaikka niiden vaikutus heikkenee yhteisön sisäisten syiden vuoksi (yhteisen maatalouspolitiikan muutokset) ja ulkoisten syiden vuoksi (maailmankaupan kehitys, kansainväliset tai kahdenväliset sopimukset) - muutettava tai vahvistettava kokemusten perusteella tietyillä osa-alueilla. - On pyrittävä elvyttämään taloutta monipuolistamalla taloudellista toimintaa eri aloille. Tässä on käytettävä erilaista lähestymistapaa. Tavoitteena on lisätä muuta toimintaa ja houkutella alueille pääomaa ja innovaatiotoimintaa: - käytetään tätä tarkoitusta varten olevia välineitä koordinoidusti (mm. rakennerahastot, lainausmahdollisuudet sekä valtiontukien, verotuksen ja tullien kurinalaisuus) - vahvistetaan edellä mainittujen välineiden koordinoidulla käytöllä uusille tuotantoaloille ja pk-yrityksille annettavaa tukea. Pääpainon on oltava nimenomaan maailmankaupan kilpailustrategioissa, mutta ei pelkästään kuljetus-, energia- ja ympäristöasioissa, vaan myös tietoyhteiskuntaan, tutkimukseen ja kehitykseen liittyvissä seikoissa. - Syrjäisimpien alueiden suhteet maantieteelliseen ympäristöönsä vaikuttavat suurelta osin niiden kehitykseen. Kehitysmaiden (joista useimpien kanssa yhteisö on tehnyt edullisia sopimuksia) maantieteellinen läheisyys ja tuotannon samanluonteisuus asettavat alueet vaikeaan kilpailutilanteeseen. Samalla alueet ovat Euroopan unionin sillanpääasemia muotoutumassa oleviin alueellisiin ja sitä pienempiin yhteenliittymiin nähden. Alueet ovat maantieteellisesti osa näitä yhteenliittymiä tai niillä on historiallisia yhteyksiä niihin. Sillanpääasemasta voi olla hyötyä, jos se käytetään oikein. Euroopan unionin on otettava huomioon molemmat näkökulmat, jotka vaikuttavat kaikkeen syrjäisimpiä alueita koskevaan toimintaan. Strategian toteuttaminen Komissio on tarkastellut jäsenvaltioiden [3] ja kyseisten alueiden [4] toimittamiin muistioihin sisältyviä ajatuksia ja pyyntöjä. Se on myös kuullut tarkasti kaikkia osapuolia 23. marraskuuta 1999 pidetyssä yhteistyökumppanuuskokouksessa, johon osallistuivat Espanjan, Ranskan ja Portugalin hallitusten toimivaltaiset edustajat sekä seitsemän syrjäisimmän alueen edustajat. [3] Espanjan hallituksen muistio marraskuulta 1999, Portugalin hallituksen muistio marraskuulta 1999 ja Ranskan hallituksen muistio 10. joulukuuta 1999. [4] Syrjäisimpien alueiden yhteinen muistio 5. maaliskuuta 1999. Komissio on ottanut kaikki nämä seikat huomioon arvioidessaan, mitä toimia strategian toteuttamiseksi tarvitaan. A. PERINTEINEN TUOTANTO KIVIJALKANA 1. Maatalous Komissio on sen käytettävissä olevien oikeusperustojen pohjalta antanut maataloutta koskevia merkittäviä säännöksiä, joita sovelletaan yhteiseen maatalouspolitiikkaan syrjäisimmillä alueilla. Erityisesti toimia toteutetaan Posei-ohjelmien merkittävän, kunnianhimoisen ja innovatiivisen maatalouslohkon kautta. Nämä säännökset tarjoavat jo ratkaisun, joka soveltuu syrjäisimpien alueiden rajoitteisiin. Perustamissopimuksen uuden 299 artiklan 2 kohdan hengen mukaisesti komissio aikoo jatkossakin soveltaa lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon alueiden ominaispiirteet, kuten alueen luonne ja erityiset rajoitukset. Jäsenvaltioiden pyynnöt Esitämme tässä yhteenvedon jäsenvaltioiden komissiolle toimittamiin muistioihin sisältymistä pyynnöistä. Yleisesti ottaen pyyntöjen tavoitteena on yhtenäistää ja vahvistaa Posei-ohjelmien maatalouslohkoa sekä parantaa nykyistä järjestelmää. Lisäksi jäsenvaltiot ovat pyytäneet varmistamaan riittävät budjettivarat Posei-ohjelmien maatalouslohkojen uudistamiseen. Yhteisten markkinajärjestelyjen osalta jäsenvaltiot ovat pyytäneet, että varmistetaan alueiden erityispiirteiden huomioon ottaminen erityisesti banaaninviljelyn alalla. Erityisen hankintajärjestelmän parantamista koskevat pyynnöt koskevat kolmea seikkaa: - tukikelpoisten tuotteiden luettelo olisi päivitettävä ja tarkasteltava, otetaanko muut kuin maataloustuotteet luetteloon (esimerkiksi lannoitteet, pakkaukset jne.) - laskentamenetelmä olisi päivitettävä, erityisesti tuen tasapainottamiseksi ja lisäkustannusten korvaamisen varmistamiseksi sekä syrjäisen sijainnin ja saaristoaseman huomioon ottamiseksi - erityisestä hankintajärjestelmästä hyötyneistä raaka-aineista valmistettujen tuotteiden jälleenvientiä ja uudelleenlastausta koskevia edellytyksiä olisi parannettava. Lisäksi jäsenvaltiot ovat pyytäneet paikallisen tuotannon erityistukien parantamista kahden seikan osalta: - yhteisen maatalouspolitiikan mukauttaminen (tukikelpoisuusedellytysten muuttaminen, lisätukien määrän uudelleenarviointi, määrällisten rajoitusten muuttaminen jne.) - tuotteiden kaupanpitämisen varmistaminen (paikallisten tuotteiden kilpailukyvyn parantaminen, paikallisen tai laajemman kaupan pitämisen avustaminen jne.) On huomattava, että jokainen jäsenvaltio on toimittanut tarkan luettelon konkreettisista, kunkin alueen tuotteita koskevista pyynnöistä. Tämän lisäksi pyynnöissä käsitellään rakenteellisia poikkeuksia. Posei-ohjelmien maatalouslohkojen rakenteelliset poikkeukset on poistettu rahastojen uudistuksen yhteydessä uuden asetuksen (1257/1999) joustavuuden vuoksi. Ainoastaan asetuksen johdanto-osan 53 kappaleessa, jossa käsitellään maaseudun kehittämistä, viitataan näiden alueiden erityistarpeisiin. Sen sijaan varsinaisessa asetustekstissä sitä ei mainita. Jäsenvaltiot ovat esittäneet pyyntöjä joustavuudesta, muutoksista ja poikkeuksista. Komission vastaus Jokaiseen yksittäiseen pyyntöön ei voida vastata yksityiskohtaisesti, mutta komissio voi jo nyt ilmoittaa pyyntöjen tarkastelua ja huomioon ottamista koskevat suuntaviivat ja aikataulun. Vastauksena näihin pyyntöihin komissio julkaisee vuonna 2000 Posei-ohjelmien maatalouslohkojen raportit näiltä alueilta vuodesta 1992 lähtien sekä ehdotukset tarpeellisiksi katsotuista muutoksista neuvoston asetuksiin. Pyyntöjä arvioidaan raporttien tarkastelun yhteydessä, ja ne käsitellään yhteistyössä kunkin jäsenvaltion kanssa. Vastauksissaan komissio pyrkii vahvistamaan ja mukauttamaan yhteisön nykyistä lainsäädäntöä ja tutkimaan nykyisen maatalousjärjestelmän muuttamista näille alueille edullisemmaksi siten, ettei kuitenkaan ylitetä rahoitusnäkymissä osoitettuja määrärahoja. Erityiseen hankintajärjestelmään kuuluvien tuotteiden luetteloa on tarkasteltava uudelleen kunkin alueen osalta ottaen huomioon todettujen tarpeiden muutokset. Samoin on tarkasteltava uudelleen asianmukaisia tuotteiden määriä paikallisen tarpeen kasvun huomioon ottamiseksi sekä järjestelmän asettamia edellytyksiä tuotteiden jalostukselle. Tutkitaan, mitä keinoja käytetään, jotta voitaisiin saavuttaa erityisen hankintajärjestelmän tavoitteet: kyseisten alueiden hankintakustannuksiin liittyvien lisäkustannusten vähentäminen ja hintojen alentaminen hankintalähteitä kilpailuttamalla. Maataloustuotantoon liittyvät toimenpiteet voivat onnistua täysin ainoastaan, jos ne mukautetaan paikallisiin oloihin ja jos ne ovat yhteensopivia erityisen hankintajärjestelmän kanssa. Toimenpiteitä ei pidä toteuttaa hajanaisesti, vaan niiden on noudateltava yhtenäistä kehityslinjaa. On tarkasteltava, ovatko jotkin tukitoimenpiteet osoittautuneet paikallisiin olosuhteisiin soveltumattomiksi, ja tehtävä niistä kannustavampia ja tehokkaampia. On syytä tarkastella toimenpiteiden tukikelpoisuudelle asetettuja erityisiä edellytyksiä, tukitasoa ja määrällisiä rajoituksia hankinta-asteeltaan alhaisempien tuotteiden osalta. On syytä myös tarkastella avoimin silmin yhteisen maatalouspolitiikan soveltamisedellytyksiä eri aloilla, jotta nähdään, missä määrin poikkeuksia tarvitaan. Tarvittaessa on tutkittava uusien toimenpiteiden täytäntöönpanoa, jotta paikalliset erityispiirteet ja tarpeet otetaan huomioon samalla kuitenkin noudattaen Posei-ohjelman tavoitteita. Näiden alueiden maanviljelijöiden taloudellinen ympäristö on globalisoitunut. Heidän päätuotantonsa kilpailee muun muassa sosiaalikuluiltaan ja muilta tuotantoedellytyksiltään suotuisammilta lähialueilta (Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtiot, merentakaiset maa ja alueet sekä kehitysmaat) peräisin olevan vastaavanlaisen tuotannon kanssa. Kilpailu vaikuttaa itse alueiden sisämarkkinoilla tai unionin muiden osien markkinoilla, joissa kolmansista maista tuleville tuotteille on myönnetty etuustullikohtelu. Tästä syystä tilannetta on seurattava tavallista tarkemmin. Toimenpiteiden säännöllinen seuranta ja tarvittaessa nopea muuttaminen voi olla tarpeen tähän maataloustuotantoon vaikuttavan yhteisen maatalouspolitiikan kehityksen tai kansainvälisen tilanteen muutosten vuoksi. On tärkeää yksinkertaistaa näiden järjestelmien hallintoa ja lisätä niiden avoimuutta vähentämättä kuitenkaan niiden seurantaa ja valvontaa. Posei-ohjelmien maataloutta käsittelevien ohjelmalohkojen ulkopuolella näiden alueiden paikalliseen tuotantoon yhteisön tuotantona vaikuttavat erityisesti riisin, sokerin ja banaanin yhteisten markkinajärjestelyjen tulevat uudistukset. Näiden uudistusten vaikutukset alueiden maatalouteen on otettava huomioon. Rakenteelliset poikkeukset käsitellään yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen tai toimenpideohjelmien tasolla, jotta voidaan tarkastella ongelmien todellisuutta, huomioon otettavia erityispiirteitä ja mahdollisia ratkaisuja. 2. Kalastus Paikallisessa tuotantorakenteessa merkittävä kalastusala on ensisijaisen tärkeässä asemassa syrjäisimpien alueiden sosioekonomisessa kehityksessä. Näiden alueiden elinkeinoelämässä tällä alalla onkin monipuolista toimintaa, joka työllistää merkittävän osan väestöä etenkin perheyrityksissä. Toiminta perustuu alalta saatuun kokemukseen, eikä työllisyyden lisäämiseen tähtääviä keinoja monipuolistaa tätä toimintaa ole kovin paljon. Kalastukseen kuuluu useita aloja: pyydystys, jalostus, kauppa ja jakelu sekä kulutus. Vaikuttaa aiheelliselta korostaa keinoja, joilla alan tarpeisiin on mahdollista asianmukaisesti vastata. Komissio on jo ryhtynyt vuoden 2002 määräajan edellyttämään pohdintatyöhön, jossa selvitetään yhteiseen kalastuspolitiikkaan tarvittavia mukautuksia. Komissio aikoo hyödyntää tätä määräaikaa aloittaakseen laajat keskustelut niistä parannuksista, joita yhteisen kalastuspolitiikan eri osa-alueisiin olisi tehtävä sen kohtaamiin haasteisiin vastaamiseksi. Perustamissopimukseen sisältyvän syrjäisimpiä alueita koskevan uuden määräyksen perusteella komissio tarkastelee yhteisen kalastuspolitiikan eri osa-alueita ja ottaa huomioon jo toteutetut erityistoimenpiteet. Komissio ehdottaa jo vuonna 2001 asianmukaisia mukautuksia nykyisiin toimenpiteisiin, ja mahdollisesti ehdottaa uusia erityisiä toimenpiteitä syrjäisimpien alueiden hyväksi. Jäsenvaltioiden muistioiden sisältämien pyyntöjen osalta mainittakoon erityisesti seuraavat seikat: - Eräiden kalatuotteiden menekkiin liittyvien todennettujen lisäkustannusten korvausjärjestelmä toimii erittäin tyydyttävästi. Järjestelmän arvioinnin jälkeen komissio tekee vuoden 2000 aikana aiheellisiksi katsomansa ehdotukset järjestelmän jatkamiseksi. - Ehdotuksilla kalastuslaivaston erityiskäsittelystä voi olla vaikutuksia resurssien kestävään käyttötasoon, joten niitä on tarkasteltava huolellisesti. - Tullien väliaikaisesta suspendoinnista hyötyneiden tuotteiden jälleenlastauksen mahdollistamista koskevaa ehdotusta on tutkittava tarkoin ja otettava huomioon kyseisten vesien (Kanariansaaret) laaja kalastustoiminta, aluksista puretut saalismäärät ja nykyisen järjestelmän mukaisten tuotteiden kattama kalalajien suuri määrä. - kalavarojen säilyttämisen ja hoidon kannalta erittäin tärkeän tutkimustoiminnan rahoittaminen yhteisön varoista riippuu neuvoston tälle alalle osoittaman kokonaisbudjetin määrästä. B. Syrjäisimpien alueiden taloudellinen elvyttäminen 1. Välineet a. Rakennerahastot On syytä muistaa, että Euroopan unionin alue- ja rakennepolitiikka kokonaisuudessaan pyrkii syrjäisimpien alueiden erityishaittojen ratkaisemiseen. Tämä perustuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 158 ja 159 artiklaan, joissa asetetaan tavoitteeksi "taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" ja aluepolitiikan tehtäväksi vähentää unionin vähiten kehittyneiden alueiden ja muiden alueiden välisiä kehityseroja. Unionin rahoitustuella onkin merkittävä osuus alueiden kehitysstrategioiden toteuttamisessa. Kaudella 2000-2006 syrjäisimmät alueet ovat oikeutettuja tavoitteen 1 tukeen kuten kahdella aikaisemmallakin kaudella (1989-1993 ja 1994-1999). Luokittelemalla nämä alueet tavoite 1 -alueiksi varmistetaan, että ne saavat runsaasti yhteisön tukea, sillä uudella ohjelmakaudella lähes 70 prosenttia rakennerahastovaroista myönnetään tavoite 1 -alueille. Varainjako perustuu siihen, että yhteisön tuki halutaan suunnata vähiten kehittyneille alueille. Tavoite 1 -luokitus tarkoittaa myös sitä, että kyseiset alueet hyötyvät kunkin rahaston osalta laajimmasta soveltamisalasta, jolloin siihen kuuluvat esimerkiksi Euroopan aluekehitysrahaston osalta koulutus ja terveydenhuolto, sekä korkeammista yhteisrahoitusosuuksista. Jatkoa varten komissio ehdottaa tarkasteltavaksi sitä, miten 299 artiklan 2 kohdassa näiden alueiden tunnustettu erikoistilanne voitaisiin ottaa paremmin huomioon rakennerahastojen tukikelpoisuussäännösten osalta. Komission vahvistamat alue- ja rakennepolitiikan uudet suuntaviivat ohjelmakaudeksi 2000-2006 sopivat erityisen hyvin syrjäisimmille alueille varsinkin seuraavilta osin: - Lisätään kilpailukykyä, jotka ovat kasvun ja kehityksen edellytys: tämä tarkoittaa sitä, että on pyrittävä löytämään tasapaino merkittävimpien infrastruktuuri-investointien ja tuotantoalojen kehittämiseen annettavien suorien tukien välillä. - Pyritään maatalouden ja maaseudun kestävään kehitykseen, jossa otetaan huomioon näiden alueiden maantieteellisestä sijainnista johtuvat tarpeet ja niiden erityisrajoitteet. - Asioita tarkastellaan kestävän kehityksen näkökulmasta ja ympäristönsuojelu asetetaan ensisijaksi saaristoaseman, alueen pienuuden ja yhden alueen osalta sademetsän ekosysteemin herkkyyden vuoksi. Työpaikkoja luovien elinkeinotoimintojen kehittäminen ja paikallisten ympäristörajoitteiden huomioon ottaminen on pyrittävä yhdistämään vielä järjestelmällisemmin kuin muilla alueilla. - Asetetaan työllisyyttä ja henkilöresursseja koskevan politiikan strategiset painopisteet alueille, joille on usein ominaista voimakas väestönkasvu, korkea työttömyysaste (EU:n korkeimpia) ja tarve mukauttaa ammatillisia pätevyyksiä kunkin alueen elinkeinoalojen mukaan. - Otetaan huomioon pk-yritysten keskeinen asema eristyneissä saaristotalouksissa, joissa tuotannon rajoitteet ja paikallismarkkinoiden pienuus vaikuttavat toiminnan tuottavuuteen. Tältä osin vaikuttaa suotavalta hyödyntää kaikkia rakennerahastoasetusten mahdollistamia rahoitusjärjestelyjä, jotka on myös eritelty SEM 2000 -tietolomakkeissa. Näiden avulla voitaneen täyttää näillä alueilla kymmenen viime vuoden aikana syntyneet kiireelliset rahoitustarpeet. Näihin suuntaviivoihin olisi syrjäisimpien alueiden osalta lisättävä alueellisen (tai alueiden välisen) yhteistyön avulla saavutettava maantieteellinen yhdentyminen paikallistasolla. Syrjäisimpien alueiden taloudellisen kentän laajentuminen vaikuttaa yhdeltä niiden tulevan kehityksen avaintekijöistä. Ratkaisuja ongelmiin on etsittävä Interreg III -aloitteen B-ohjelmalohkosta, jonka avulla voidaan kehittää monikansallisia strategioita. Tavoitteen 1 yhtenäisissä ohjelma-asiakirjoissa ja ohjelmissa voidaan käynnistää alueyhteistyön toimia naapurivaltioiden kanssa kullakin maantieteellisellä alueella. Toimissa on otettava talouskehitys merkittävästi enemmän huomioon kuin aiemmin. B-ohjelmalohkoon sisältyy erityisiä yhteistyöosia, joissa otetaan huomioon syrjäisimpien alueiden erityispiirteet. Rakennerahastojen toiminnan toteutuksen tarkastelussa keskitytään jäsenvaltioiden muistioissaan esittämät pyynnöt huomioon ottaen seuraaviin näkökohtiin: - Kasvatetaan rakennerahastojen osallistumista seitsemän alueen pk-yritysten investointeihin 35 prosentista 50 prosenttiin. - Koheesioalueilla sijaitsevilla syrjäisimmillä alueilla sovellettavien rakennerahastojen yhteisrahoitusosuuksien enimmäismäärien soveltamista laajennetaan Ranskan neljään alueeseen, jotta seitsemää syrjäisintä aluetta koskevat säännökset vastaavat toisiaan: kaikilla tavoite 1 -alueilla 85 prosenttia 75 prosentin sijaan. Kyseisten jäsenvaltioiden kanssa käytävien valmistelukeskustelujen ja neuvottelujen, yhteisön tukikehysten ja seitsemän syrjäisimmän alueen yhtenäisen ohjelma-asiakirjan yhteydessä komissio valvoo yrityksille suunnattujen rahoitusvälineiden käyttöön asettamista ja vahvistamista kaudelle 2000-2006 hyväksymiensä suuntaviivojen mukaisesti. Tällaisia välineitä ovat erityisesti uudet rahoitusvälineet kuten riskipääomarahoitus. Lisäksi komissio valvoo käsiteollisuuden edistämistä ja tukemista, energiansäästöhankkeiden ja uusiutuvien energiamuotojen tuotantohankkeiden kehittämistä, ympäristöhankkeiden käynnistämistä ja liikenne- ja energiaverkkojen kehittämistä. Tässä yhteydessä voidaan myös ottaa käyttöön rahoitusvälineitä, joilla kannustetaan ehkäisemään luonnonmullistuksia ennalta (esimerkiksi asettamalla välineistölle pyörremyrskynkestävyyttä koskevia määräyksiä), jotta taataan infrastruktuurin ja tuotantoinvestointien tulosten kestävyys. Lisäksi kannustetaan luonnonmullistuksen jälkeiseen korjaustoimintaan osallistumista. b. Euroopan investointipankin lainat Olisi suotavaa käyttää julkisen ja yksityisen sektorin tuotantoinvestointien rahoitukseen nykyistä enemmän Euroopan investointipankin tarjoamia yksittäisiä lainoja (pk-yrityksille suunnattuja globaalilainoja käsitellään 2 kohdan a alakohdassa). On syytä korostaa, että Euroopan investointipankki osoittaa yli kaksi kolmasosaa rahoituksestaan heikossa asemassa olevien alueiden hankkeisiin. Perinteisten rahoituskohteiden lisäksi (infrastruktuuri, kuljetus jne.) pankki on viime vuosina rahoittanut myös muita kohteita. Muun muassa koulutus, terveys, luonnonympäristö ja kaupunkiympäristö (jäte- ja vesihuolto) ovat aloja, joille investointipankki voi myöntää lainoja. Juuri näille aloille syrjäisimmät alueet tarvitsevatkin rahoitusta. Lisäksi pankki rahoittaa hankkeita, jotka edistävät energian järkevää käyttöä. Pankin tavoitteena on auttaa vähentämään syrjäisten alueiden energiapulaa rahoittamalla uudistuvia energiamuotoja (aurinko- ja tuulivoima, maalämpö jne.) Pitkä takaisinmaksuaika (5-12 vuotta teolliseen ja kaupalliseen toimintaan annetuille lainoille ja 15 tai 20 vuotta infrastruktuuri-investoinneille) ja lyhennyksetön aika (3-6 vuotta) ovat merkittäviä etuja. Viime vuosina voimakkaasti laskenut korkotaso vaikuttanee osaltaan lainojen käytön kasvuun. Lainoja myönnetään ainoastaan hakemuksesta. Vertailun vuoksi voidaan todeta, että Euroopan investointipankki myönsi Karibialla sijaitseville AKT-maille lainoja 34 miljoonalla eurolla vuonna 1998, kun taas alueella sijaitseville Ranskan merentakaisille departementeille ei myönnetty yhtään lainaa. c. Valtiontuki Muu kuin maatalouden, kalastuksen ja liikenteen alojen valtiontuki Komissio aikoo ottaa tarkasti huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 artiklan perusteella uuden 299 artiklan 2 kohdan sisällön. Nykyinen yhteisön tukikehys, jonka sisältö on täysin Amsterdamin sopimuksen mukainen, on jo nyt osoittautunut joustavaksi ja syrjäisimpien alueiden erityisolosuhteisiin soveltuvaksi. Se ilmenee hyvin Euroopan unionin, jäsenvaltioiden ja alueiden itsensä yritystoiminnan hyväksi toteuttamista mittavista kehittämistoimista. Komissio muuttaa lähiviikkoina alueille myönnettävien valtiontukien ohjeita kahdelta osalta. Aluetukeen oikeutetut syrjäisimmät alueet voivat saada toimintatukea, jonka määrä ei alene ja jonka kestoa ei ole rajoitettu. Tuen tavoitteena on tällöin vähentää perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa mainituista haitoista taloudelliselle toiminnalle aiheutuvia lisäkustannuksia. Tukiehdotuksien tarkastelussa otetaan huomioon alueen nykyinen kehitystaso ja tuen vaikutus alueen tulevaan kehitykseen. Haitan arviointi, josta vastaa kukin jäsenvaltio, ja suunnitellun tuen tarkastelu voidaan tehdä siten, että siinä otetaan huomioon tiettyjen toimialojen erityispiirteet. Jotta kaikkein syrjäisimmät alueet voisivat käyttää tätä uutta mahdollisuutta, niihin sovelletaan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua poikkeusta. Tällöin ainoana edellytyksenä on, että kyse on syrjäisimmästä alueista. Huomioon otetaan myös maan väestömäärälle asetettu enimmäismäärä. Komissio on myös tutkinut tarkasti jäsenvaltioiden ja alueiden muistioissa esitetyt muut pyynnöt. Eräät pyynnöt ovat ristiriidassa yhteisön tasolla suoritetun valtiontuen nykyisen valvonnan kanssa. Nykyinen järjestelmähän perustuu siihen, että tukien hyväksyminen on suhteessa alueen kehitykseen (ehdotus automaattisesta 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan poikkeuksen soveltamisesta syrjäisimpiin alueisiin) tai yrityksen kokoon (pk-yrityksen määritelmän laajentaminen saattaisi johtaa tilanteeseen, jossa suositaan suurten yhtymien tytäryhtiöitä). Tämän vuoksi näitä pyyntöjä ei ole otettu huomioon. Eräiden muiden pyyntöjen osalta komissio ei ole vakuuttunut siitä, että niiden suhde 299 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin syrjäisimpien alueiden ominaispiirteisiin on riittävä oikeuttaakseen näiden alueiden erityiskohtelun (pyyntö ottaa syrjäisimpien alueiden erikoisluonne huomioon kaikissa valtiontukea käsittelevissä yhteisön teksteissä, erityiset ilmoittamisedellytykset jne.). Eräitä pyyntöjä (mm. Agence française de Développement -elimen toiminnan jatkamista tai Azoreille myönnettävästä kuljetusten lisäkustannusten korvausjärjestelmästä) komission on tutkittava tarkemmin, ennen kuin se ottaa niihin lopullisesti kantaa. Maatalousalan valtiontuki Komissio vahvisti marraskuussa 1999 uudet maatalousalan valtiontukea koskevat suuntaviivat. Ne tulivat voimaan 1. tammikuuta 2000, ja niihin sisältyy syrjäisimmillä alueilla myönnettäviä valtiontukia koskevia erityissääntöjä. Tietynlaisten toimintatukien myöntäminen syrjäisimmille alueille on uusi piirre valtion antamia maataloustukia koskevassa politiikassa. On suunniteltava heti ehdotusta nykyisten Posei-säännösten muuttamiseksi, jotta voidaan ottaa huomioon kyseisiä alueita rasittavat erityishaitat. Kalastusalan valtiontuki Syrjäisimpien alueiden erityisluonne on jo otettu huomioon rakennerahastosäännöksissä, joissa annetaan mahdollisuus myöntää niille korkeampaa valtiontukea. Komissio tarkastelee kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontuen arvioimista koskevien suuntaviivojen tarkistamisen yhteydessä, tarvitaanko vielä mahdollisesti muita erityissäännöksiä. Liikennealan valtiontuki Liikenteen infrastruktuurin rahoittaminen Komissio on yleensä katsonut, että kaikkien nykyisten ja mahdollisten käyttäjien saatavilla olevan infrastruktuurin julkinen rahoitus ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Tässä on kuitenkin otettava huomioon liikennealan markkinoiden viimeaikainen kehitys, jossa on ollut erityisesti nähtävissä yksityisten toimijoiden määrän jatkuva kasvu. Näin ollen ei ole mahdotonta, että liikenteen infrastruktuuriin myönnetty julkinen rahoitus antaa suoraa tai epäsuoraa kilpailuetua yhdelle tai useammalle yritykselle, jolloin rahoitus on katsottava yrityksille annetuksi valtiontueksi.Tarkastellessaan syrjäisimmillä alueilla sijaitsevia infrastruktuurihankkeita komissio ottaa erittäin tarkoin huomioon, onko toimenpide valtiontuesta annettujen säännösten mukainen ja onko sillä myönteisiä vaikutuksia alueen kehitykseen. Yhtenäinen ja kattava lähestymistapa liikennealan tukiin Valtiontuesta annettujen säännösten perusteella on jo nyt mahdollista ottaa syrjäisimpien alueiden tarpeet huomioon. Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan komissio voi hyväksyä toimenpiteitä, joiden tavoitteena on syrjäisimpien alueiden asukkaiden hyväksi vähentää meri- ja ilmakuljetusten kustannuksia sekä alueiden ja pääkaupungin välillä että saaristoalueiden saarten välillä. Kuten edellä todettiin, aluetukijärjestelmällä voidaan kattaa paikallisten yritysten kehitystä haittaavia lisäkustannuksia. Näiden säännösten soveltaminen on kuitenkin rajallista. Esimerkiksi näillä alueilla ei ole mahdollista käyttää liikennevälineisiin investointitukia aluetuen nimellä. Lisäksi kaikesta liikennealan tuesta on ilmoitettava, koska alalle ei ole annettu sääntöä vähämerkityksestä tuesta. Syrjäisimpien alueiden rakenteelliset haitat edellyttävät, että käytetään yhtenäistä ja kattavaa lähestymistapaa tarkasteltaessa tukea, joka on myönnetty näiltä alueilta lähtevään tai näiden alueiden sisällä tapahtuvaan ilma-, meri- tai maantieliikenteeseen. Komissio tarkastelee mahdollisuutta ottaa syrjäisimmillä alueilla käyttöön erityinen alakohtainen järjestelmä. d. Verotus Välillinen verotus Vaikka uuden perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohta korvaa aiemman sopimuksen 227 artiklan 2 kohdan, kaikki aiempaan artiklaan perustuvat sitoumukset pysyvät voimassa. Uuden 299 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että syrjäisimpiin alueisiin sovellettavat verotukselliset erityistoimenpiteet ovat hyväksyttäviä, siinä määrin kuin ne ovat perusteltuja näiden alueiden haittojen perusteella. Komissio suunnittelee syrjäisimpiin alueisiin sovellettavien verotuksellisten toimenpiteiden tulevaisuutta Ranskan, Espanjan ja Portugalin muistioissa esitettyjen pyyntöjen pohjalta. Komissio katsoo, että on syytä tutkia joka tapausta varten, mitkä välineet soveltuvat parhaiten alueiden kehittämisen tavoitteisiin ja kyseisten alueiden samaan tukeen, mukaan lukien verotukselliset poikkeustoimenpiteet, jotka voivat olla myös pitkäaikaisia. Tämä ei kuitenkaan korvaa hakemusten erityistä arviointia voimassa olevien menettelyjen mukaisesti. Hakemukset on käsiteltävä yhdessä kunkin jäsenvaltion kanssa avoimen yhteistyön hengessä ja pyrkien perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa asetettuihin tavoitteisiin. Lisäksi jokaisessa tapauksessa on syytä ehdottaa toimenpiteitä, jotka soveltuvat parhaiten perustamissopimuksen edellä mainitussa artiklassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Kolmen muistion verotusosuutta on siis tarkasteltu tältä pohjalta. Seuraavassa komission vastaukset jäsenvaltioiden esittämiin pyyntöihin. Ranskan esittämät pyynnöt ja komission vastaukset Ranska pyytää, että 31. joulukuuta 2002 päättyvää meriverojärjestelmää jatketaan merentakaisten alueiden taloudellisen ja sosiaalisen tilanteen vuoksi. Ranska pyytää lisäksi, että pidetään voimassa sen merentakaisten departementtien verotuksellinen erityisasema, joka rajaa merentakaiset departementit yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun kuudennen direktiivin sovellusalan ulkopuolelle. Ranska pyytää myös, että jatketaan 31. joulukuuta 2002 päättyvää verojärjestelmää, jota on sovellettu Ranskan markkinoille merentakaisista departementeista tuotuihin perinteisiin rommeihin. Ranska perustelee pyyntöjään sillä, että sen merentakaisten alueiden taloudellista kehitystä haittaavat tekijät ovat yhä olemassa ja ovat jopa voimistuneet, Merivero, jonka käytön neuvosto hyväksyi 22. joulukuuta 1989 tekemällään päätöksellä, on tähän saakka katsottu kehittämisvälineeksi. Komissio antoi 24. marraskuuta 1999 väliraportin, joka on toimitettu neuvostolle ja parlamentille. Väliraportissa esitellään meriverojärjestelmä ja todetaan, että merivero on olennaisen tärkeä väline departementtien kehitystason ylläpitämiseksi. On kuitenkin muistettava, että neuvoston vuonna 1989 tekemän päätöksen soveltaminen aiheuttaa menettelyongelmia, minkä vuoksi komissio on aloittanut Ranskan viranomaisten kanssa neuvottelut sellaisten toimintatapasääntöjen asettamisesta, joissa määrätään ilmoituksen antamisessa noudatettavasta menettelystä. Toistaiseksi asiaa ei ole saatu päätökseen. 22. joulukuuta 1989 tehdyn päätöksen 89/688/EY 3 artiklan ja 24. marraskuuta 1999 annetun raportin mukaan komissio antaa vuoden 2001 aikana neuvostolle meriverosta uuden raportin, jossa tarkastellaan poikkeustoimenpiteiden vaikutuksia merentakaisten departementtien talouteen ja paikallisen taloudellisen toiminnan edistämiseen tai ylläpitämiseen. Tämän vuoksi on syytä arvioida tilannetta yhdessä Ranskan viranomaisten kanssa. Nämä voivat toimittaa komissiolle arviointiin liittyviä tietoja, joihin ne olivat perustaneet muistiossaan esittämänsä pyynnöt. Meriveron jatkamista harkitaan sen tarpeellisuuden, suhteellisuuden ja toteutettujen toimenpiteiden tarkasti määritellyn luonteen perusteella. Arvioinnin tuloksen perusteella komissio antaa neuvostolle asianmukaisen ehdotuksen. Merentakaisten departementtien perinteiseen rommiin sovellettavan järjestelmän osalta Ranska korostaa, että rommin tuotanto on nimenomaan tämän toimenpiteen ansiosta selvinnyt vaikeasta tilanteesta ja toimenpide on jopa vaikuttanut sokeriruo'on viljelyn sekä sokeria ja rommia valmistavan tuotantoalan ylläpitämiseen. Koska tämä toimiala on merentakaisissa departementeissa erittäin tärkeä taloudellisesti ja sosiaalisesti, toimenpide on osoittautunut välttämättömäksi. Ranskan pyyntöä on tarkasteltava suhteessa merentakaisten departementtien rommien hyväksi toteutettuihin toimiin. Lisäksi on erityisesti otettava huomioon aluepoliittisten rahoitusvälineiden ja maatalousalan Poseidom-toimenpiteiden käyttö sekä mahdolliset kansallisella tasolla toteutetut lisätoimenpiteet. Ranskan tehtävänä on laatia tilanteesta analyysi näiden osatekijöiden perusteella. Sokeriruoko-, sokeri- ja rommituotantoalasta tehtävässä laajemmassa tilannearvioinnissa on otettava huomioon merentakaisten departementtien sokeriin sovellettavat yhteisten markkinajärjestelyjen edellytykset. Yleisesti ottaen Ranska katsoo, että merentakaisiin departementteihin sovellettavien erityistoimenpiteiden tulisi olla pitkäkestoisia sen sijaan, että niille asetetaan etukäteen päättymispäivämäärä. Lisäksi sen mielestä olisi luotava arviointimenetelmä, jonka avulla toimenpiteiden vaikutuksia taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen voidaan mitata säännöllisin väliajoin edeltä käsin asetettujen kriteereiden perusteella. Tämä ratkaisu ei mahdollista riittäviä yhteisön tason toimenpiteitä, jotka perustuvat verotuksellisten poikkeustoimenpiteiden määräaikaisuuteen. Koska toiminnan kehittämiseksi on välttämätöntä luoda kyseisille talouden toimijoille turvallinen yritysilmasto, suunnitellaan poikkeustoimenpiteet pitkäkestoisiksi ja laaditaan arviointiraportteja, joita käytetään toimenpiteiden jatkamisen tai muuttamisen valmistelussa. Espanjan esittämät pyynnöt ja komission vastaukset Espanja pyytää Kanariansaariin sovellettavien nykyisten verotuksellisten toimenpiteiden pidentämistä. Nämä toimenpiteet ovat tuotanto- ja tuontivero APIM, Kanariansaarten yleinen välillinen vero IGIC ja saaristoveron erityistariffi, joita sovelletaan kyseisellä alueella, koska alue ei kuulu yhteisön alv-järjestelmään. Espanja ilmoittaa olevansa valmis suunnittelemaan neutraalin veron käyttöönottoa. Siinä otettaisiin huomioon tarve päästä Kanariansaarten tavaratuotannossa tietylle kehitystasolle Tarkasteltaessa näitä pyyntöjä on pidettävä mielessä, että APIM-veroa on vaadittu poistettavaksi 31. joulukuuta 2000. Neuvoston 13. joulukuuta 1999 antamassa asetuksessa lykätään APIM-veroprosenttien alentamista ja ilmoitetaan, että komissio tutkii ennen 31. joulukuuta 2000 yhdessä Espanjan viranomaisten kanssa tämän veron poistamisen lykkäämisestä aiheutuneita vaikutuksia herkimpiin toimialoihin ja varsinkin tämän asetuksen kohteena oleviin arimpiin tuotteisiin. Näitä tuotteita ovat eri elintarviketoimialojen tuotteet, tupakka, kemianteollisuuden tuotteet, paperi, tekstiilit, metalliteollisuuden tuotteet ja muut teollisuustuotteet. Neuvosto kehottaa komissiot