[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 30.11.2006

KOM(2006) 741 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

neuvoston direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti (julkinen paikallisliikenne, puolustusvoimat, julkishallinto, sairasautot)

1. JOHDANTO

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY[1], jäljempänä ’energiaverodirektiivi’ tai ’direktiivi’, 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto voi erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta (pyynnön esittäneille) jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön muitakin verovapautuksia tai -alennuksia kuin mainitun direktiivin säännöksissä ja erityisesti sen 5, 15 ja 17 artiklassa säädettyjä verovapautuksia ja -alennuksia.

Komissio tarkastelee pyyntöä. Sen jälkeen se joko antaa ehdotuksen neuvostolle tai ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi se ei ehdota toimenpiteen hyväksymistä.

Vuoden 2006 loppuun mennessä päättyviä energiaverodirektiivin mukaisia poikkeuksia koskevan uudelleentarkastelun yhteydessä Belgia, Ranska, Kreikka ja Italia pyysivät lupaa poiketa energiaverodirektiivin säännöksistä vuodesta 2007 alkaen. Nämä jäsenvaltiot aikovat myöntää joko osittaisen tai täydellisen verovapauden polttoaineelle, jota käytetään energiaverodirektiivin 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmannessa luetelmakohdassa mainittuja käyttötarkoituksia varten. Suunnitellut toimenpiteet eivät vastaa 5 artiklassa säädettyä vaatimusta, jonka mukaan direktiivissä säädettyjä vähimmäisverotasoja on noudatettava. Verotuksen ja tulliliiton pääosasto vastaanotti edellä mainitut pyynnöt[2].

Tämän tiedonannon tarkoituksena on ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi komissio ei ehdota tällaisten lupien myöntämistä.

2. TIIVISTELMÄ PYYNNÖISTÄ

2.1. Belgian esittämä pyyntö

Belgia haluaisi myöntää osittaisen verovapauden dieselöljylle (jonka rikkipitoisuus on enintään 50 mg/kg), jota käytetään polttoaineena julkisessa paikallisliikenteessä. Toimenpiteen tarkoituksena on kehittää julkista paikallisliikennettä ja yleisemmin edistää ympäristönsuojelua. Verovapauden määrä on 49,5787 euroa tuhatta dieselöljylitraa kohden (mikä tarkoittaa, että verokanta pienenee alle direktiivissä säädetyn vähimmäisverotason).

Pyynnössä ei mainita, kuinka pitkäksi aikaa poikkeusta haetaan.

2.2. Ranskan esittämä pyyntö

Ranska haluaisi vapautta veroista takseissa käytettävän bensiinin ja dieselöljyn siten, että ajoneuvokohtainen kiintiö olisi 5 000 litraa vuodessa. Ranska haluaisi vapauttaa veroista myös takseissa käytettävän nestekaasun ja nesteytetyn maakaasun siten, että ajoneuvokohtainen kiintiö olisi 9 000 litraa vuodessa. Ranskan mukaan toimenpiteen tarkoituksena on tukea toimintaa, joka muistuttaa ominaisuuksiltaan julkista liikennettä.

Ranska korostaa ennen kaikkea sitä, että taksien käyttö edistää ympäristöpolitiikan ja aluekehityksen tavoitteiden saavuttamista. Takseja käytetään julkisen liikenteen asemasta maaseutualueilla, joilla ei ole julkisia liikennepalveluita. Tämä koskee erityisesti henkilöitä, joilla ei ole autoa. Lisäksi eräissä kunnissa, joissa ei ole minkäänlaista julkista liikennettä, takseja käytetään koulukuljetuksissa. Kaupunkialueilla taksien käyttö vähentää liikenteessä olevien henkilöautojen kokonaismäärää.

Ranska toteaa myös, että taksien käyttö edistää terveyspolitiikkaa, sillä niitä käytetään sairasautoina eräillä alueilla (eräillä maaseutualueilla tällaisen toiminnan osuus taksin liikevaihdosta saattaa olla jopa 80 prosenttia).

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

2.3. Kreikan esittämä pyyntö

Kreikka haluaisi myöntää vapautuksen valmisteveroista Kreikan asevoimille, pääministerin kanslian virka-ajoneuvoissa käytettävälle polttoaineelle ja Kreikan poliisivoimille. Toimenpiteet liittyvät kansallisiin puolustus- ja turvallisuustavoitteisiin.

Pyynnössä ei mainita, kuinka pitkäksi aikaa poikkeusta haetaan.

2.4. Italian esittämä pyyntö

Italia haluaisi ensinnäkin myöntää Italian asevoimille valmisteverovapauden. Toimenpiteen tavoitteena on edistää yleistä turvallisuutta ja järjestystä, kuten rajavalvontaa, terrorismin torjuntaa ja laitonta kauppaa, koskevien tavoitteiden saavuttamisessa.

Toiseksi Italia haluaisi soveltaa alennettua verokantaa, joka olisi 40 prosenttia tavanomaisesta verokannasta, bensiiniin, dieselpolttoaineeseen, nesteytettyyn maakaasuun ja maakaasuun, joita käytetään polttoaineena paikallisviranomaisten valvomissa takseissa. Verokannustin myönnetään päivä- ja ajoneuvokohtaisesti, ja alennuksen määrä pienenisi, mitä enemmän asukkaita kunnassa asuu. Italia perustelee toimenpidettä julkisen palvelun tarjoamisella. Taksit korvaavat julkisen liikenteen vaikeapääsyisillä alueilla (historialliset keskukset, syrjäiset alueet) ja ne auttavat ruuhkien vähentämisessä kaupungeissa, sillä ne vähentävät yksityisajoneuvojen tarvetta.

Italia väittää, että jos järjestelmä muutettaisiin 5 artiklan vaatimusten mukaiseksi, se korottaisi hintoja ja edellyttäisi kuntien kanssa sovittujen taksihintojen muuttamista.

Kolmanneksi Italia haluaisi soveltaa alennettua verokantaa, joka olisi 40 prosenttia tavanomaisesta verokannasta, bensiiniin, dieselpolttoaineeseen, nesteytettyyn maakaasuun ja maakaasuun, joita käytetään polttoaineena voittoa tavoittelemattomassa sairasautotoiminnassa. Tätä toimenpidettä perusteellaan sosiaalisilla ja terveyspoliittisilla syillä.

Italia väittää, että jos järjestelmän muutettaisiin 5 artiklan vaatimusten mukaiseksi, se korottaisi voittoa tavoittelemattomien järjestöjen kustannuksia.

Kaikissa kolmessa pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

3. PYYNTÖJEN TAUSTA

Energiaverodirektiivin 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa eriytettyjä verokantoja seuraavia käyttötarkoituksia varten: paikallinen julkinen henkilöliikenne (taksit mukaan luettuina), jätteiden keruu, asevoimat ja julkinen hallinto, vammaiset ja sairasautot. Tärkein vaatimus on, että direktiivissä säädettyä vähimmäisverotasoa on noudatettava.

Tämä energiaverodirektiivin valinnainen säännös sisällytettiin energiaverodirektiiviin 1990-luvulla saadun kokemuksen perusteella. Siitä on myönnetty useita poikkeuksia neuvoston direktiivin 92/81/EY[3] 8 artiklan 4 kohdan nojalla. Tarkoituksena oli tarjota jäsenvaltioille joustavuutta tietyillä aloilla, mutta varmistaa samalla, että direktiivissä säädettyjen vähimmäisverotasojen määrittelyyn vaikuttaneet tekijät otetaan täysimääräisesti huomioon. Tämä koski erityisesti julkista liikennettä . Vuonna 1996 komissio julkaisi direktiivin 92/81/EY 8 artiklan 4 kohdan nojalla myönnetyistä poikkeuksista kertomuksen[4], jonka mukaan poikkeuksien voimassaoloa jatketaan siihen saakka, kun yleinen sääntö otetaan käyttöön osana yhteistä yhteisön energiatuotteiden verotuskehystä, ja vähintään 31. joulukuuta 1998 asti[5].

Tämä periaate oli esillä myös vuonna 1997 annetussa ehdotuksessa[6], joka johti energiaverodirektiivin antamiseen vuonna 2003. Ehdotuksen tarkoituksena oli antaa jäsenvaltioille tiettyjä vapautuksia kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa ja samalla varmistaa, että yhteisön edut otetaan huomioon. Vähimmäisverotason noudattamista koskevan vaatimuksen taustalla oli sisämarkkinoiden tarpeiden lisäksi energiatehokkuuden ja ympäristönsuojelun edistämisen välttämättömyys, mikä koskee myös julkista liikennettä. Energiaverodirektiivistä neuvostossa käytyjen keskustelujen aikana kyseisen säännöksen soveltamisalaa muokattiin, mutta siinä säilytettiin sen perimmäinen periaate eli vaatimus noudattaa vähimmäisverotasoa.

Komissio esitti kesäkuussa 2006 annetussa tiedonannossa Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu [7], jäljempänä ’vuoden 2006 tiedonanto’, yleiskatsauksen energiaverodirektiivin monipuolisesta joustavuudesta. Se totesi, että edellä mainituissa tapauksissa käytettävälle polttoaineelle myönnetyt poikkeukset eivät ole enää tarpeellisia, koska asiaa koskeva säännös sisältyy direktiivin 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmanteen luetelmakohtaan.

4. KOMISSION ARVIO

Komissio arvioi seuraavassa pyyntöjä siltä osin kuin jäsenvaltioiden hakemat toimenpiteet eivät kuulu energiaverodirektiivin 15 artiklan 1 kohdan i luetelmakohdan soveltamisalaan (ks. myös tämän tiedonannon lopussa olevat päätelmät).

Komission mielestä suurin osa jäsenvaltioiden pyyntönsä tueksi esittämistä perusteluista ovat täsmälleen samat kuin joiden perusteella 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmas luetelmakohta lisättiin energiaverodirektiiviin.

On huomattava, että 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmannessa luetelmakohdassa luetellaan eräitä käyttötarkoituksia, joille neuvosto on aiemmin myöntänyt poikkeuksia. Pyynnöissä esitetyt perustelut on siis jo otettu huomioon mainitussa säännöksessä. Samalla energiaverodirektiivin 5 artiklassa edellytetään, että nämä perustelut sovitetaan yhteen vähimmäisverotason vahvistamisen taustalla olleiden tekijöiden kanssa. Näitä tekijöitä ovat erityisesti tasavertaisten mahdollisuuksien luominen sisämarkkinoilla sekä energiatehokkuuden ja ympäristönsuojelun edistäminen. Ne muodostavat osan 19 artiklan 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa mainituista yhteisön eduista ja toimintalinjoista.

Lisäksi on huomattava, että 15 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaan täysi verovapaus voidaan myöntää eräille vaihtoehtoisille polttoaineille (nestekaasulle ja maakaasulle). Näissä tapauksissa yhteisön lainsäätäjä on katsonut, ettei ole perusteltua jatkaa energiatehokkuuden kannustamista tässä vaiheessa.

Perustamissopimuksen 93 artiklan mukaista menettelyä noudattaen yksimielisesti toimivalla neuvostolla on siis jo ollut mahdollisuus tehdä tasapainoinen ratkaisu eri poliittisten näkökohtien välillä, jotka saattavat puoltaa kyseessä olevalla alalla käytettävän polttoaineen verotuksen lieventämistä. Direktiivissä säädetyissä vaatimuksissa on otettu huomioon direktiiviin 19 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa mainitut tavoitteet, joihin kuuluvat sisämarkkinoiden moitteeton toiminta, tarve varmistaa tasapuolinen kilpailu sekä yhteisön terveys-, ympäristönsuojelu-, energia- ja liikennepolitiikat.

Esitettyjä pyyntöjä on arvioitava näiden päätelmien valossa.

4.1. Paikallinen julkinen henkilöliikenne (myös taksit)

Kuten vuoden 2006 tiedonannossa todetaan, energiaverodirektiivi muodostaa kattavan kehyksen julkisen liikenteen kehittämiselle.

Energiaverodirektiivin 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmannessa luetelmakohdassa todetaan, että paikallisen julkisen henkilöliikenteen (myös taksien) käyttöä olisi suosittava yksityisautoilun sijaan. Tältä osin takseille ei voida myöntää erityisasemaa, sillä 5 artiklassa niitä käsitellään samalla tavalla kuin paikallista julkista henkilöliikennettä ja ne rinnastetaan muihin samaan luokkaan kuuluviin kuljetusvälineisiin. Näin ollen asianomaisten jäsenvaltioiden tältä osin esittämiä poliittisia tavoitteita ei voida pitää erityistavoitteina verrattuna siihen, mitä on jo otettu huomioon 5 artiklassa. Edellä mainitut perustelut tarkoittavat myös sitä, että 19 artiklan 1 kohdan kolmannen luetelmakohdan säännökset ja erityisesti yhteisön ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikka estäisivät haettujen lupien myöntämisen. Terveen kilpailun osalta todettakoon, että takseissa käytettävän polttoaineen vapauttaminen veroista vääristäisi ainakin joissakin tapauksissa niiden ja muiden julkisten kuljetusvälineiden välistä suhdetta.

Jäsenvaltiot vetoavat eräillä paikallisilla alueilla takseilla suoritettaviin epätavanomaisiin toimintoihin, mutta nekään eivät ole riittävä peruste luvan myöntämiselle. Ensinnäkin kyseessä oleva tilanne, esitetyt poliittiset näkökohdat ja suunnitellun verohelpotuksen yleinen luonne eivät sovi yhteen. Kyseiset tilanteet voitaisiin hoitaa paremmin yhteisön lainsäädännön mukaisilla välineillä, joissa otetaan huomioon kyseisten toimijoiden tarjoamat erityispalvelut, sen sijaan että kulutuksesta johtuvista veroista myönnetään vapautus. Esitetyillä väitteillä ei siis voida näissä olosuhteissa perustella vähimmäisverotasosta poikkeamista, jotta yhteisön ympäristö- ja liikennepoliittisten tavoitteiden noudattaminen voidaan varmistaa.

4.2. Asevoimat ja julkishallinto

Energiaverodirektiivin 5 artiklassa säädetään, että vaikka asevoimia ja julkishallintoa koskevat kansalliset poliittiset näkökohdat voidaan ottaa huomioon, energiatehokkuuteen ja ympäristönsuojeluun liittyvien tavoitteiden on ohjattava julkisia toimintoja yhtä lailla kuin yksityisiä toimintoja. Sen vuoksi paikallisesta julkisesta henkilöliikenteestä esitetyt päätelmät pätevät myös tässä tilanteessa.

4.3. Sairasautot

Kahdelle jäsenvaltiolle on aiemmin myönnetty poikkeukset, joiden nojalla ne voivat vapauttaa sairasautoissa käytettävän polttoaineen valmisteverosta. Nämä poikkeukset sekä vammaisia koskeva poikkeus perustuivat sosiaalisiin ja terveyspoliittisiin syihin. Tällä hetkellä sairasautoissa käytettävä polttoaine sisältyy samoista syistä direktiivin 5 artiklan ensimmäisen kohdan kolmannen luetelmakohdan soveltamisalaan vammaisten käyttämän polttoaineen ohella. Vähimmäisverotasoa on siis edellä mainituista syistä johtuen noudatettava. Jos verojen alentaminen niiden vähimmäistasoon ei riitä kattamaan tiettyjä tarpeita, ne voidaan tyydyttää yhteisön lainsäädännön mukaisella suoralla tuella.

Edellä mainitut 19 artiklan 1 kohdan kolmatta luetelmakohtaa koskevat päätelmät sekä yhteisön ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikkaa koskevat tavoitteet pätevät myös tässä yhteydessä.

5. Päätelmä

Edellä sanotun perusteella komissio katsoo, että mikään esitetyistä pyynnöistä ei sisällä erityisiä poliittisia näkökohtia, jotka poikkeaisivat energiaverodirektiivin 5 artiklan kolmannen luetelmakohdan lisäämisen taustalla olleista tekijöistä. Lisäksi mainittu säännös osoittaa, ettei ole 19 artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetun yhteisön ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikan mukaista myöntää lupia kyseessä oleville neljälle jäsenvaltiolle.

Näillä jäsenvaltioilla on ollut riittävästi aikaa sopeutua yhteisön lainsäätäjän vahvistamaan uuteen tasapainoiseen tilanteeseen. Erityisten sosiaalisten ja/tai paikallisten tarpeiden osalta näyttää siltä että muut välineet (jotka eivät vaikuta energiaverodirektiivissä säädettyihin vähimmäisvaatimuksiin) kuin valmistevero olisi paremmin soveltuva vaihtoehto[8].

Sen vuoksi komissio toteaa, että 19 artiklassa säädetyt vaatimukset eivät täyty. Näin ollen komissio ei ehdota luvan myöntämistä pyynnön esittäneille neljälle jäsenvaltiolle.

Siinä määrin kuin esitetyt pyynnöt koskevat 15 artiklan 1 kohdan i alakohdassa mainittujen vaihtoehtoisten polttoaineiden käyttöä, on huomattava, että jäsenvaltiot saavat itsenäisesti myöntää verovapautuksia tai -alennuksia kyseisen säännöksen nojalla. Näin ollen 19 artiklan sanamuodon ja hengen mukaan tällaiset vapautukset ja alennukset eivät kuulu mainitun säännöksen soveltamisalaan. Niihin ei myöskään päde edellä esitetyt päätelmät.

[1] Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 2004/74/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 87) ja 2004/75/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 100).

[2] Belgian pyyntö otettiin vastaan 13. lokakuuta 2006, Ranskan pyyntö 16. lokakuuta 2006, Kreikan pyyntö 13. lokakuuta 2006 ja Italian pyyntö 17. lokakuuta 2006.

[3] Neuvoston direktiivi 92/81/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta (EYVL L 316, 31.10.1992). Tämä direktiivi ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/82/EY kumottiin 31. joulukuuta 2003 neuvoston direktiivillä 2003/96/EY.

[4] KOM(96) 549, 14.11.1996.

[5] Kertomuksen 5.5 kohta.

[6] KOM(97) 30, 12.3.1997. Ks. erityisesti 5 artiklan luonnos.

[7] KOM(2006)342, 30.6.2006, Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu.

[8] Sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön säännösten ja erityisesti perustamissopimuksessa määrättyjen valtiontukea koskevien sääntöjen soveltamista.