Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Kertomus takuurahaston toiminnasta {SEC(2006) 1460} /* KOM/2006/0695 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 16.11.2006 KOM(2006) 695 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Kertomus takuurahaston toiminnasta {SEC(2006) 1460} SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 3 2. Rahaston toiminta ja tärkeimmät muutokset vuosina 2003–2006 3 2.1. Rahaston kattama toiminta 3 2.1.1. EIP:lle myönnettävien takuiden tärkeimmät piirteet 4 2.1.2. Rahastosta katettava makrotaloudellinen rahoitusapu ja Euratom-lainat 4 2.2. Rahaston rahoittaminen 4 3. Rahaston kehitys ja tulos vuosina 2003–2006 5 3.1. Unionin talousarvion suojaaminen takaisinmaksun laiminlyönnistä johtuvilta suorituksilta 5 3.2. Rahaston varojen kehitys 5 3.3. Budjettikuri 6 4. Takuurahaston parametrit 6 4.1. Tuen hyödyntämiskyky 7 4.2. Tärkeimmät parametrit 7 4.3. Yhteisön EIP:lle myöntämien takuiden ehdot (uusi rahoituskehys 2007–2013) 7 5. Uusi rahoitusjärjestelmä 8 5.1. Taustaa 8 5.2. Uuden rahoitusjärjestelmän perusperiaatteet 8 6. Yleiskatsaus 9 6.1. Seuraava laajentuminen 9 6.2. Uudet EIP:n ulkoiset lainanantovaltuudet 10 6.3. Rahastojen varainhoitoa koskevien toimielinjärjestelyjen tarkastelu 10 7. Päätelmä 10 1. JOHDANTO Neuvosto antoi 31. lokakuuta 1994 asetuksen (EY, Euratom) N:o 2728/94 (jäljempänä ’rahastoasetus’) takuurahaston (jäljempänä ’rahasto’) perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille. Rahaston tarkoituksena on taata suoritukset yhteisöjen velkojille silloinkin kun yhteisöjen myöntämän tai takaaman lainan saaja laiminlyö takaisinmaksun. Rahaston toimintaa tarkasteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1998 rahastoasetuksen 9 artiklan mukaisesti[1]. Komissio teki myös ehdotuksen rahastoasetuksen muuttamiseksi. Toukokuun 25. päivänä 1999 annetulla asetuksella (EY) N:o 1149/1999[2] muutetaan muun muassa rahastoasetuksen 9 artiklaa, ja kyseisen asetuksen mukaan rahaston toiminnasta on laadittava kaksi kertomusta, ” sekä silloin, kun … tehdään ensimmäinen liittymissopimus, että ennen 31 päivää joulukuuta 2006”, nykyisten kauden 2000–2006 rahoitusnäkymien päättyessä. Tämä on viimeksi mainittu kertomus. Toinen kertomus rahaston toiminnasta annettiin lokakuussa 2003[3] sen jälkeen, kun kymmenen uuden valtion kanssa allekirjoitettiin liittymissopimus 19. huhtikuuta 2003. Tätä kertomusta täydentää diagrammeja, taulukoita ja lisäyksiä sisältävä komission valmisteluasiakirja (jäljempänä ’liite’)[4]. 2. RAHASTON TOIMINTA JA TÄRKEIMMÄT MUUTOKSET VUOSINA 2003–2006 2.1. Rahaston kattama toiminta Takuurahasto perustettiin vuonna 1994 rajoittamaan talousarviovaikutuksia, joita syntyy yhteisöjen talousarviosta kolmansissa maissa taattujen lainaoperaatioiden takaussuorituksista, ja toimimaan budjettikuria vahvistavana välineenä. Rahaston kattamat lainaoperaatiot liittyvät kolmeen eri välineeseen, joille myönnetään takaus yhteisöjen talousarviosta. Nämä ovat Euroopan investointipankin (EIP) ulkoista lainanantoa ja Euratomin ulkoista lainanantoa varten myönnettävät takuut sekä EU:n makrotaloudellisen rahoitusavun lainoja varten myönnettävät takaukset. Rahasto kattaa riskin, joka liittyy kolmansille maille myönnettyihin lainoihin ja takauksiin. Vuonna 2003 laaditun kertomuksen jälkeen komissio ehdotti rahastoasetukseen muutosta, jolla varaudutaan Euroopan unionin tulevaan laajentumiseen. Tämä rahaston toinen muutos hyväksyttiin 22. joulukuuta 2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 2273/2004[5]. Muutoksessa säädetään, että rahastosta ei enää kateta vastaavia taattuja lainoja, kun kolmannesta maasta tulee jäsenvaltio, vaan ne katetaan suoraan unionin talousarviosta. Tämän asetuksen mukaisesti laajentumiseen liittyvä lähes 339 miljoonan euron suuruinen summa palautettiin vuoden 2005 alussa yhteisön talousarvioon, mikä siis vähensi rahaston varoja. Vuoden 2005 lopussa rahastosta katettujen lainatakausten määrä oli 13 680 miljardia euroa, josta 13 554 miljardia euroa on lainakantaa ja 126 miljardia euroa kertyneitä korkoja, ja rahastolla oli varoja 1 324 miljardia euroa (ks. diagrammi 1 liitteessä). 2.1.1. EIP:lle myönnettävien takuiden tärkeimmät piirteet Rahastosta katetaan suurimmilta osin EIP:n kolmansille maille myöntämien lainojen takauksia[6]. Jos takauksella katetun lainan saaja ei suorita velanmaksua eräpäivänä, EIP kehottaa komissiota maksamaan suorituksen laiminlyöneen velallisen erääntyneet saatavat asianomaisen takaussopimuksen mukaisesti. Jos EIP:llä on yhteisön lisäksi joku toinen julkinen tai yksityinen takaaja, se on velvollinen vaatimaan tällaista takaussuoritusta ennen kuin saatava maksetaan EU:n myöntämään takuuseen perustuvan vaatimuksen nojalla. Yhteisön takuu kattaa kolmansien maiden lainaoperaatioiden luottoriskit, jollei sovelleta riskinjakojärjestelmää, jolloin yhteisön takuu kattaa ainoastaan erityiset poliittiset riskit, ja EIP kattaa muut riskit. 2.1.2. Rahastosta katettava makrotaloudellinen rahoitusapu ja Euratom-lainat Tällainen rahaston kattama toiminta perustuu siihen, että yhteisöt ottavat rahoitusmarkkinoilta lainaa siirtääkseen lainatut varat (samoin ehdoin) yhteisön ulkopuolisten maiden (makrotaloudellinen rahoitusapu) tai yritysten (Euratom) käyttöön. Lainojen takaisinmaksuaikataulu sovitetaan yhteisöjen ottamien lainojen erääntymiseen. Jos lainansaaja ei suorita takaisinmaksua ajoissa, komission on maksettava ottamansa laina takaisin eräpäivänä omista varoistaan. Jos maksu viivästyy enemmän kuin kolme kuukautta sen erääntymisestä, komissio kattaa laiminlyödyn maksun rahaston varoista. 2.2. Rahaston rahoittaminen Rahastoa rahoitetaan Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon tehdystä ”varauksesta yhteisön ulkopuolisille maille myönnettäviä takauksella katettuja lainoja ja takauksia varten”. Varauksen vuosittainen määrä, joka on vahvistettu vuosien 2000–2006 rahoitusnäkymissä, on 200 miljoonaa euroa vuoden 1999 hintoina. Rahastoitavan määrän laskentaperuste vaihtelee sovellettavan takausprosentin mukaan. Kaikilla Euratomin ja makrotaloudellisen rahoitusavun lainoilla on 100 prosentin takaus, joten rahastoitavan määrän laskentaperusteena on koko lainasumma. EIP:lle myönnettyjen takuiden ylärajat vaihtelevat lainasalkun mukaan. EIP:n yksittäisillä lainoilla on kuitenkin kussakin salkussa käytännössä 100 prosentin takuu siihen asti kun koko salkun yläraja on saavutettu[7]. Ensimmäinen vaihe rahastoitavan määrän määrittämisessä on lainojen kokonaismäärän kertominen niiden takausprosenteilla. Saatu tulos kerrotaan tämän jälkeen rahastointiasteella, joka on nyt 9 %. Uudesta rahoituskehyksestä 2007–2013 tehdyn sopimuksen mukaan rahaston rahoituslähde vaihtunee nykyisestä tilapäisen otsakkeen 6 erillisestä varauksesta talousarvion otsakkeen 4 budjettikohdaksi (pakolliset menot). Tämä on oleellinen muutos siihen, miten rahaston tarvitsemat varat saadaan[8]. Rahaston rahoitukseen on varattu uutta rahoituskehystä koskevaa sopimusta tukevista kokonaismäärärahoista vuotuinen 200 miljardin euron määrä käypinä hintoina eli 1,4 miljardia euroa kaudeksi 2007–2013. 3. RAHASTON KEHITYS JA TULOS VUOSINA 2003–2006[9] 3.1. Unionin talousarvion suojaaminen takaisinmaksun laiminlyönnistä johtuvilta suorituksilta [pic]Rahastolla on sen vuonna 1994 tapahtuneesta perustamisesta lähtien pystytty estämään talousarvion toteuttamisen häiriöt, joita unionin talousarviosta taattujen lainaoperaatioiden laiminlyönnit olisivat aiheuttaneet. Diagrammissa 2 on esitetty, miten rahasto on onnistunut vaimentamaan sitä vaikutusta, joka yhteisön takaussuorituksen vaatimisella olisi talousarvioon. Jos rahastoa ei olisi ollut, yhteisöt olisivat joutuneet monta kertaa käyttämään talousarviovaroja takausmaksusuorituksiin, mikä olisi puolestaan edellyttänyt määrärahasiirtojen tekemistä talousarvion toteuttamisen aikana. Vuodesta 2003 lähtien takuurahastojärjestelmässä on käsitelty 4 tapausta, joissa takaussuoritusta on vaadittu ja joiden arvo on yhteensä 9,2 miljoonaa euroa. Kaikki tapaukset koskevat EIP:n Argentiinan tasavallalle myöntämien lainojen takauksia (katso liitteessä oleva taulukko 1, jossa eritellään rahoitusvirrat rahastoon ja rahastosta). Argentiinan tasavalta on maksanut rahastoon kaikki pääomat ja aiheutuneet korot kaudelta 2003–2005. Maksamatta on enää 1,4 miljoonan Yhdysvaltain dollarin (euroina 1,2 miljoonaa) sakkokorko. Rahastolle takaisinmaksun laiminlyönnistä aiheutuvien tappioiden viimeaikaista vähyyttä ei tule pitää merkkinä siitä, että rahastolle aiheutuva riski olisi pienentynyt. Vuotuiset tappiot olivat suurimmillaan 303 miljoonaa euroa vuonna 1995. Suurin yksittäinen riski yhden maan osalta on nyt 1,8 miljardia euroa. Jos jossakin puhkeaa esimerkiksi sisällissota, rahaston takausmaksusuoritukset voivat kasvaa huomattavasti, kuten entisen Jugoslavian tasavallan tapauksessa huomattiin. 3.2. Rahaston varojen kehitys Liitteessä olevasta diagrammista 2 käy ilmi, että rahaston varat ovat vähentyneet vuodesta 2001, jolloin ne suurimmillaan olivat 1,8 miljardia euroa. Uusista lainaoperaatioista ja vanhojen lainojen lyhennyksistä johtuvien lainatakausten nettomäärän muutosten lisäksi rahaston varoja vähensi pääasiassa kymmenen uuden jäsenvaltion liittyminen Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004. Talousarviovarauksesta saatavan rahoituksen lisäksi rahaston toinen päätulonlähde on EIP:n komission valvonnassa hoitamista varoista saatavat korot. Rahaston varoista saadut korot ovat vuodesta 2003 laskeneet rahaston varojen mukaan. Suuntausta vahvisti vielä markkinakorkojen yleinen lasku. Vuoden 2005 lopussa rahaston kokonaisvarat olivat 1 299,4 miljoonaa euroa (markkina-arvo ilman kertyneitä korkoja). Tästä määrästä 75,8 % oli sijoitettu obligaatioihin, 24,1 % oli talletuksia ja 0,1 % oli avistatileillä. Korkotuotto vuonna 2005 oli 51,6 miljoonaa euroa. Rahaston nettosijoitustulot eli korkotuotot, kun niistä vähennetään EIP:n palkkio ja muut kulut, olivat 50,7 miljoonaa euroa. Toinen merkittävä muutos on komission päätös esittää tilinpäätöksensä IPSAS-standardien periaatteiden mukaisesti vuonna 2005. Tämän rahaston salkun arvovolatiliteettia lisäävän päätöksen vaikutusta selvitetään liitteessä olevassa lisäyksessä 1. 3.3. Budjettikuri Rahaston rahoitukseen tarkoitetun varauksen ja rahaston sääntöjen mukainen uusi lainananto- ja takauskapasiteetti on rajoitettu noin 3 miljardiin euroon vuodessa (kulloisenkin takausprosentin mukaan) vuosien 2000–2006 rahoitusnäkymissä (katso liitteessä oleva taulukko 2). Periaatteessa aina kun tehdään päätös uuden lainan tai takauksen myöntämisestä, tietty osuus lainapääomasta tai takauksesta on otettava takuuvarauksesta. Rahastointiaste ja takuuvarauksen suuruus määräävät näin ollen myönnettävien lainojen tai takausten mahdollisen enimmäismäärän. Kun varaus poistetaan käytöstä vuodesta 2007, tätä mekanismia ei enää ole olemassa tässä muodossa. Budjettikuri säilytetään kuitenkin muiden mekanismien avulla. Jäljelle jää vielä merkittäviä budjettikuria vahvistavia välineitä, joilla varmistetaan, että neuvosto ja Euroopan parlamentti hyväksyvät lainatakaukset: - EIP:n monivuotiset ulkoiset lainanantovaltuudet ovat rajoitetut kaudella 2007–2013 (neuvoston päätös kattaa noin 90 % kokonaislainamäärästä), - makrotaloudellisiin tarkoituksiin myönnettävät lainat edellyttävät neuvoston päätöksiä, ja - Euratom-lainoilla on 4 miljardin euron katto, ja määrästä on jo käytetty noin 85 %. Jäljellä on noin 600 miljoonaa euroa. 4. TAKUURAHASTON PARAMETRIT Tämän kertomuksen yhtenä tarkoituksena on tarkastella rahaston toiminnan asianmukaisuutta ja sen parametrejä ajan kuluessa ja ehdottaa niihin tarvittaessa parannuksia. Rahaston toiminnasta on todettu, että rahoitusjärjestelmää voitaisiin parantaa, ja komissio teki tästä lainsäädäntöehdotuksen huhtikuussa 2005 (katso jakso 5). Tässä jaksossa todetaan, ettei rahaston parametrien muuttamiseen ole perusteltuja syitä. Koska komission ehdotuksia uudesta EIP:n ulkoisesta lainanantovaltuudesta ja uudesta rahoitusjärjestelmästä ei kuitenkaan vielä ole hyväksytty ja niihin voi tulla muutoksia, komissio aikoo laatia uuden kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille. Kertomuksen on määrä valmistua viimeistään vuonna 2010 tai aiemmin, jos rahaston parametrejä näyttäisi olevan tarpeen muuttaa. Kertomuksessa on tarkoitus tarkastella uudelleen rahaston parametrejä sen jälkeen, kun päätös rahoitusjärjestelmästä on tehty, EIP:n uusista valtuuksista saatu kokemus huomioon ottaen. 4.1. Tuen hyödyntämiskyky Rahaston kyky kattaa suunnitellut/arvioidut takauksen saaneet komission (makrotaloudellinen rahoitusapu ja Euratom) ja EIP:n lainaoperaatiot on tärkeä peruste arvioitaessa rahaston parametrien tarkoituksenmukaisuutta. Vuosina 2002–2006 (katso liitteessä oleva taulukko 2) rahaston hyödyntämiskyky oli riittävä suunniteltuihin ja arvioituihin lainaoperaatioihin. Tästä syystä rahaston parametrien muuttamiseen ei ole välitöntä syytä. 4.2. Tärkeimmät parametrit Rahaston vakaan keskipitkän aikavälin toiminnan kannalta analysoitavista parametreistä tärkein on tavoitesumma. Rahastointiaste ja EIP:n takausprosentti eivät enää ole merkityksellisiä, kun komission ehdotus uudesta rahoitusjärjestelmästä on hyväksytty, koska rahastoon tarvittava määrä määritetään ainoastaan suhteuttamalla tavoitesumma lainakantaan. Komission yksiköiden mukaan nykyinen 9 prosentin tavoitesumma, eli rahastovarojen arvon ja takauksilla katetun lainakannan välinen suhde, vastaa rahaston nykyistä riskiprofiilia. Koska EIP:n uudet ulkoiset lainanantovaltuudet eivät todennäköisesti muuta rahaston riskiprofiilia merkittävästi lähitulevaisuudessa nykyisten lainojen painoarvon vuoksi, tämän parametrin muuttamiseen ei nähdä syytä. 4.3. Yhteisön EIP:lle myöntämien takuiden ehdot (uusi rahoituskehys 2007–2013) Takausten kattamisaste EIP:n ulkoisissa lainanantovaltuuksissa vaikuttaa rahaston rahoitustarpeeseen ainoastaan nykyisten rahastointisääntöjen ollessa voimassa. Kun uusi rahoitusjärjestelmä hyväksytään, tämä parametri ei vaikuta rahaston rahoitukseen. Kun lisäksi otetaan huomioon maksulaiminlyöntien vähäinen osuus ja ulkopuolisten antamien takausten tarjoama lisäsuoja, EIP:n lainasalkkuun liittyvän riskin kattaminen 65 prosentin osalta vaikuttaa myös riittävän varovaiselta lähestymistavalta. Liitteessä olevasta taulukosta 3 käy myös ilmi, että riskistä vuosittain katettava osuus pienenee hieman vuosina 2007–2013. Tätä taustaa vasten ei ole tarkoituksenmukaista tässä vaiheessa ehdottaa muutoksia kattamisasteeseen. Lisäksi on syytä mainita, että komission ehdotuksessa EIP:n uusista ulkoisista lainanantovaltuuksista EIP:lle myönnettävä takuu laajennetaan kattamaan paitsi EIP:n myöntämät lainat myös EIP:n muille rahoituslaitoksille myöntämät takaukset. Komission ehdotus selkeyttää myös takuun kattavuutta, sillä se rajoitetaan poliittisiin riskeihin tai valtioriskeihin. Näiden muutosten vaikutusta rahaston riskiprofiiliin kokonaisuudessaan voidaan arvioida uudessa kertomuksessa, joka esitetään viimeistään vuonna 2010. 5. UUSI RAHOITUSJÄRJESTELMÄ 5.1. Taustaa Komissio hyväksyi huhtikuussa 2005 ehdotuksen[10] (katso ehdotuksen yksityiskohdat liitteessä olevasta lisäyksestä 2) rahaston uudesta rahoitusjärjestelmästä eli säännöt siitä, miten rahaston varat saatetaan rahaston tavoitesumman mukaisiksi. Ehdotetut muutokset vastaavat rahaston toiminnasta vuonna 2003 laaditussa toisessa kertomuksessa määritettyjä tarpeita. Tätä kertomusta laadittaessa ehdotus on vielä käsiteltävänä neuvostossa, mutta Euroopan parlamentti[11] ja Euroopan tilintarkastustuomioistuin[12] ovat antaneet siitä puoltavan lausuntonsa. Uuden rahoitusjärjestelmän laadintaperusteet olivat kaksinaiset. Ensinnäkin voimassa olevat säännöt ovat johtaneet siihen, että rahastoon on usein siirretty liikaa varoja, minkä vuoksi yhteisön talousarviovarojen käyttö ei ole ollut optimaalista. Tämä on johtunut pääasiassa siitä, että rahoitusprosessissa on käytetty epätarkkoja ennusteita EIP:n sopimista lainoista. Lisäksi nykyisten sääntöjen mukaan varoja siirretään rahastoon ja sieltä pois useita kertoja vuodessa, minkä vuoksi joudutaan toteuttamaan tarpeettomia hallinnollisia menettelyjä, joihin osallistuvat paitsi komission yksiköt myös molemmat budjettivallan käyttäjät. Toiseksi, kuten jo mainittiin, toimielinten välisessä sopimuksessa budjettilähdettä muutetaan 1. päivästä tammikuuta 2007 alkaen siten, että rahaston toimintaa ei rahoiteta erityisvarauksesta vaan otsakkeeseen 4 kuuluvasta budjettikohdasta. Nykyinen rahoitusjärjestelmä ei sovellu tähän uuteen talousarviorakenteeseen. Nykyisen rahoitusjärjestelmän säilyttäminen tarkoittaisi talousarviosuunnittelun ja avoimuuden vaarantamista (katso liitteessä oleva lisäys 3). Lisäksi olisi hyvin vaikeaa jollei jopa mahdotonta rahoittaa rahastoa rahastoasetuksen mukaisesti, jos makrotaloudellisen rahoitusavun lainoista jouduttaisiinkin tekemään ennakoimaton ja sen vuoksi talousarvioon kirjaamaton päätös vuoden lopussa. Jos rahaston budjettikohdasta puuttuu tällöin maksumäärärahat, olisi hyvin vaikeaa tai mahdotonta löytää keinot saada tarvittavat varat rahaston budjettikohtaan, mikä estäisi yhteisöä antamasta vaadittua apua. Olisi myös muistettava, että nykyisellä rahoitusjärjestelmällä, kun otetaan huomioon rahaston rahoitukseen kaudella 2007–2013 varatut 1,4 miljardia euroa, EIP:n ulkoiset lainanantovaltuudet olisivat enimmillään vain 17 miljardia euroa (olettaen, ettei takaisinmaksun laiminlyönnistä aiheudu tappioita ja että Euratomin ja makrotaloudellisen rahoitusavun lainat ovat 4,5 miljardia euroa – lisätietoja liitteessä olevassa taulukossa 4). 5.2. Uuden rahoitusjärjestelmän perusperiaatteet[13] Ehdotetun uuden järjestelmän rahoitusperustana on myönnettyjen ja taattujen lainojen eli toteutuneiden nettomaksujen kokonaismäärä (maksut, joista on vähennetty lyhennykset ja mitätöinnit). Tämä on merkittävin ero verrattuna nykyiseen järjestelmään, jossa rahoitus perustuu allekirjoitettuihin lainoihin riippumatta siitä, kuinka suuria määriä lainoista on tosiasiallisesti nostettu, kun lainoja nostetaan useampana vuonna. Toisin kuin nykyisessä järjestelmässä, jossa tehdään vuosittain useita siirtoja rahaston ja talousarvion välillä, uudessa rahoitusjärjestelmässä tarvitaan vain yksi vuotuinen siirto. Tämän yhden vuosisiirron määrä on yhtä suuri kuin erotus rahaston tavoitesumman ja rahaston varojen arvon välillä vuoden lopussa. Seuraavan vuoden alkupuolella vastaava rahoitusmäärä otetaan mukaan talousarviosuunnitelmaan ja kirjataan seuraavan vuoden talousarvioon, kun summa tosiasiallisesti maksetaan. Takaisinmaksun laiminlyönneistä johtuvat tappiot lisäävät suoraan rahoitustarvetta. Rahaston päätarkoituksena on toimia unionin talousarvion puskurina, minkä vuoksi ehdotuksessa otetaan uudessa rahoitusjärjestelmässä käyttöön tasausjärjestelmä, joka rajaa vuotuiset määrät enintään 100 miljoonaan euroon. Tämän enimmäismäärän ylittävät tappiot maksetaan siis takaisin rahastoon useamman vuoden aikana. Useiden huomattavien tappioiden toteutuminen voisi johtaa siihen erittäin epätodennäköiseen tilanteeseen, että rahaston varojen määrä supistuu alle 50 prosenttiin tavoitesummasta. Tämän välttämiseksi aiotaan säilyttää säännös, jonka mukaan komissio laatii budjettivallan käyttäjälle kertomuksen poikkeustoimista, joilla rahaston varoja täydennetään. Uutta rahoitusjärjestelmää koskevan ehdotuksen huomattavimmat edut ovat seuraavat: - lisätään talousarviovarojen käytön tehokkuutta ja suoritetaan ainoastaan yksi vuotuinen varojen siirto unionin talousarviosta rahastoon; - sovellettava rahoitusjärjestelmä perustuu toteutuneiden nettomaksujen muutoksiin; näin lisätään avoimuutta ja voidaan laatia talousarvio tarkemmin. Olisi myös muistettava, että ehdotus on vain tekninen parannus eikä se muuta rahaston periaatetta, jonka mukaan sen varojen arvon pitäisi olla sama kuin tavoitesumma (9 % kertaa taattu kokonaislainakanta). Uusi rahoitusjärjestelmä ylläpitää tiukemmin avointa yhteyttä taattujen lainojen määrän ja rahaston varojen välillä. Talousarviomäärärahojen kokonaistarve seuraavan rahoituskehyksen aikana jää uudessa järjestelmässä selvästi alhaisemmaksi kuin siinä tapauksessa, että nykyinen järjestelmä säilytettäisiin. Sen sijaan ”häiriöt”, kuten merkittävät takausmaksujen suoritukset rahastosta tai varojen poissiirrot uusien jäsenvaltioiden liityttyä unioniin taikka IPSAS- tilinpäätösstandardeista aiheutuva rahaston varojen arvonvaihtelu, vaikuttavat suoraan rahaston rahoitustarpeeseen. Parannetusta järjestelmästä maksettava hinta on rahoitustarpeen suurempi volatiliteetti, joka on hoidettava talousarviolla. 6. YLEISKATSAUS 6.1. Seuraava laajentuminen Vuonna 2007 unioniin liittyy kaksi uutta jäsenvaltiota. Rahastoasetuksen mukaan rahastosta ei enää kateta vastaavia taattuja lainoja, kun kolmannesta maasta tulee jäsenvaltio, vaan ne katetaan suoraan unionin talousarviosta. Tästä syystä vuoden 2007 alussa rahaston varoista siirretään liittymisen johdosta noin 260 miljoonaa euroa[14] unionin talousarvioon, mikä vähentää rahaston varoja. 6.2. Uudet EIP:n ulkoiset lainanantovaltuudet Olettaen, että komission ehdotus[15] 33 miljardin euron suuruisista uusista EIP:n lainanantovaltuuksista kaudella 2007–2013 hyväksytään, simulaatioiden mukaan uudessa rahoitusjärjestelmässä tarvitaan tavanomaisissa olosuhteissa vähemmän kuin rahoituskehyksessä tälle kaudelle varattu 1,4 miljardia euroa nimellisarvona. Jopa siinä epätodennäköisessä tilanteessa, että takuusuorituksista johtuvat merkittävät tappiot jatkuisivat pitkään ja/tai rahaston varainkehitys olisi kielteistä, tämä summa riittäisi (yksityiskohtaisempia tietoja liitteessä olevassa taulukossa 5). 6.3. Rahastojen varainhoitoa koskevien toimielinjärjestelyjen tarkastelu Rahastoasetuksen mukaisesti EIP hoitaa rahaston varoja komission puolesta ja sen valvonnassa. Pankki on kokemusten mukaan hoitanut tämän tehtävän aina erittäin tyydyttävästi. Kustannusnäkökulmasta on kuitenkin kysyttävä, pitäisikö varojen hoitajana olla EIP vai komissio. Euroopan parlamentin (CONT) vuoden 2002 vastuuvapausmenettelyn yhteydessä vuonna 2003 esittämä kysely viittaa siihen, että komission yksiköt voisivat hoitaa salkkua halvemmalla, mistä syystä rahaston varainhoidon siirtämistä komissiolle olisi harkittava. Euroopan tilintarkastustuomioistuin on monissa yhteyksissä asettanut kyseenalaiseksi sen, ovatko EIP:n rahaston varojen hoidosta saamat palkkiot asianmukaisia. Palkkioiden lisäksi komissiolle, joka käyttää huomattavasti henkilöresursseja investointistrategian ja maksuvalmiuden hallinnoinnin vahvistamiseen ja seuraamiseen, aiheutuu merkittäviä vaihtoehtoiskustannuksia[16]. Itse asiassa komission yksiköillä on itsellään riittävät keinot ja huomattava kokemus varainhoidosta. Komission yksiköt hoitavat mm. EHTY:n selvityksessä olevaa salkkua, joka on suurin piirtein samankokoinen ja rakenteeltaan samanlainen kuin rahaston varat. Komission yksiköiden rahastonhoito ovat täydellisen tilintarkastuksen kohteena, toiminnan riskinhallintaa valvotaan ja siinä noudatetaan hyvää pankkikäytäntöä. Tästä syystä komissio arvioi, olisiko sen hoidettava rahaston varoja itse. Kun arviointi on tehty, komissio voi tehdä ehdotuksen rahastoasetuksen 6 artiklan muuttamisesta. 7. PÄÄTELMÄ Rahasto on vuodesta 1994 toiminut tyydyttävästi tehtävässään unionin talousarvion puskurina. Komission ehdotus, jos se hyväksytään, lisää budjettitehokkuutta. Tässä vaiheessa ei tarvita muita lainsäädäntöehdotuksia. Uuden kertomuksen on kuitenkin määrä valmistua viimeistään vuonna 2010 tai aiemmin, jos rahaston parametrejä näyttäisi olevan tarpeen muuttaa. [1] Parlamentti ja neuvosto saavat jatkuvasti yksityiskohtaisia tietoja kaikista rahastoon liittyvistä näkökohdista. Rahaston hoitoa selvitetään vuosikertomuksessa (ks. viimeisin kertomus KOM(2006) 366 ja sen liite SEK(2006) 891).Kertomus budjettivallan käyttäjälle yleisestä talousarviosta katettavien takauksien käytöstä julkaistaan kahdesti vuodessa (ks. viimeisin kertomus KOM(2006)452 ja sen liite SEK(2006) 1071). [2] Asetuksen (EY) N:o 1149/1999 1 artiklan 4 kohta. [3] KOM(2003) 604, 13.10.2003. [4] SEK(2006) […] [5] EUVL L 396, 31.12.2004, s. 28. [6] 90 % prosenttia takuiden kokonaismäärästä 31.12.2005. [7] EIP:n ulkoisten lainanantovaltuuksien takausaste on nyt 65 %. Samaa takausprosenttia ehdotetaan uusille EIP:n ulkoisille lainanantovaltuuksille. Takausprosentti on aiemmin ja erityisvaltuuksia varten vaihdellut (100 %, 75 % ja 70 %). [8] Toimielinten välisessä sopimuksessa, joka tehtiin 17.5.2006 (EUVL C 139, 14.6.2006, s. 1), rahaston talousarviolähdettä muutetaan. Muutoksen vaikutusta ja siihen liittyvää uutta rahoitusjärjestelmää koskevaa komission ehdotusta käsitellään jaksossa 5. [9] Viimeiset käytettävissä olevat tiedot on toimitettu 31.12.2005. Kaikki vuoteen 2006 viittaavat luvut tässä kertomuksessa ja sen liitteissä ovat arvioita, ellei toisin ilmoiteta. [10] KOM(2005)130, 5.4.2005. [11] SP (2006)1094 OD, 17.3.2006. [12] Lausunto nro 9/2005 (EUVL C 313, 9.12.2005, s. 6). [13] Lisätietoja liitteessä olevassa lisäyksessä 3. [14] Lopulliset summat tiedetään vasta vuoden 2006 lopussa. [15] KOM(2006)323, SEK(2006)789 ja 790, 22.6.2006. [16] Komission yksiköillä on esimerkiksi asianmukaiset tiedot Euratomin ja makrotaloudellisen rahoitusavun lainoista, laajentumisen kaltaisiin erityistapauksiin liittyvistä ylimääräisistä rahavirroista sekä Euroopan tilintarkastustuomioistuimen harjoittamasta seurannasta ja tilintarkastustuomioistuimen kanssa ylläpidettävistä suhteista.