Komission tiedonanto neuvostolle - Fuusioenergian tutkimukseen keskittyvää kansainvälistä ITER-hanketta koskevien neuvottelujen edistyminen /* KOM/2003/0215 lopull. */





KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE - Fuusioenergian tutkimukseen keskittyvää kansainvälistä ITER-hanketta koskevien neuvottelujen edistyminen Johdanto Tiedonannossa esitetään lyhyesti, miten on edistytty fuusioenergian tutkimukseen keskittyvää ITER-hanketta koskevissa neuvotteluissa, joita komissio käy Euroopan unionin puolesta. Neuvotteluissa koettiin merkittävä vaihe helmikuussa 2003, kun neuvotteluihin liittyivät Kiinan kansantasavalta ja Amerikan yhdysvallat. Tiedonannossa arvioidaan, miten neuvotteluissa on edistytty, ja siinä tarkastellaan erityisesti keskeisiä kysymyksiä, jotka koskevat sijoituspaikan valintaa ja kustannusten jakamista yhteistyökumppanien kesken. Lisäksi ehdotetaan Euroopan unionin rahoitusosuutta koskevaa muutettua viitekehystä. Kun otetaan huomioon, että kestävän kasvun välineiden yhdistämiseksi on Euroopan unionin edun mukaista vahvistaa johtavaa asemaa, jonka unioni on saavuttanut fuusioenergian tutkimuksessa, komissio korostaa, että on tärkeää, että ITER toteutetaan Euroopassa ja näin ollen on tärkeää, että Euroopan unioni tekee kaiken mahdollisen tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Lopuksi komissio ilmoittaa neuvostolle aikomuksestaan antaa tälle vuoden 2003 lopussa päätösehdotukset kansainvälisistä ja eurooppalaisista järjestöistä, jotka vastaisivat ITER-hankkeen toteuttamisesta ja Euroopan unionin osuudesta hankkeeseen. 1. Johdatus fuusioenergiaan ja ITER-hankkeeseen On olemassa kolme fossiilisille polttoaineille vaihtoehtoista energianlähdettä, joista ihmisyhteisöt saavat tai voisivat mahdollisesti saada osan tarvitsemastaan energiasta ilman mittavia kasvihuonekaasupäästöjä: uusiutuvat energianlähteet, fissioydinenergia ja fuusioydinenergia. Fuusioreaktioista syntyy auringon ja muiden tähtien säteilemä energia. Fuusio onkin selvästi maailmankaikkeuden laajimmalle levinnyt energianlähde, mutta sitä on kehitetty maanpinnalla kaikkein vähiten kolmesta fossiilisille polttoaineille vaihtoehtoisesta energianlähteestä. Fuusioenergialla on kuitenkin ympäristön kannalta edullisia piirteitä, sen toimintavarmuus on luotettava ja raaka-aineiden saatavuus hyvä, joten fuusioenergiaa tutkitaan lähes kaikissa teollisuusmaissa sekä suurimmissa kehitysmaissa. Fuusioenergian tutkimus on tärkeä yhteisön energiatutkimuksen ala, ja se on ollut tavallaan eurooppalaisen tutkimusalueen edelläkävijä. Fuusioenergiaa on tutkittu yhteisön ohjelmissa 30 vuoden ajan, ja fuusiotutkimuksen yhdentämisen ansiosta eurooppalainen tutkimus on saavuttanut alan johtavan aseman maailmassa. Johtava asema on suurelta osin JET-hankkeen (Joint European Torus) onnistumisen ansiota. JET-laitoksia on rakennettu ja käytetty yhteisössä 20 vuoden ajan. Vaikka JET on edelleenkin toimiva tutkimusväline, sillä on jo saavutettu kaikki sen perustamisen yhteydessä asetetut tavoitteet. Tutkimusten jatkaminen JET-laitosten ulkopuolella vaatii entistä tehokkaamman tutkimusjärjestelmän, ITER-reaktorin, jonka koko lähentelee tulevalle tuotantoreaktorille kaavailtua kokoa. Tiedon ja osaamisen jakamiseksi ja rahoitusosuuksien pienentämiseksi Euroopan unioni, unionin yhteistyökumppani Kanada sekä Japani, Venäjän federaatio ja Yhdysvallat tekivät 1990-luvulla yksityiskohtaista ITER-tutkimusta kansainvälisen sopimuksen mukaisesti. Yhdysvallat vähensi osallistumistaan fuusiotutkimukseen vuoden 1996 jälkeen ja irtaantui ITER-yhteistyöstä vuonna 1998. Muut yhteistyökumppanit suunnittelivat hankkeen uudelleen vuosina 1998-2001 tarkoituksenaan vähentää kustannuksia sekä hyödyntää hankkeessa uusimpia tieteen ja tekniikan saavutuksia. ITER-hankkeen tavoitteet ovat sekä tieteellisiä että teknologisia. ITER-hankkeella on määrä osoittaa, että fuusioenergiaa on tieteellisesti ja teknisesti mahdollista tuottaa rauhanomaiseen käyttöön. Tätä varten ITER-hankkeessa olisi tuotettava, tutkittava ja hallittava aineen yhtä olomuotoa, plasmaa, josta purkautuisi noin 500 megawatin suuruinen fuusiovoima pitkäkestoisina, jatkuvina purkauksina. Ensimmäistä kertaa maailmassa voima ylittäisi selvästi - kymmenkertaisesti - plasmaan johdetun voiman. ITER-hankkeessa on testattava myös tulevan fuusiovoimalan komponentteja ja voimalan tarvitsemaa tekniikkaa sekä osoitettava, miten kaikki tämä voidaan yhdistää samaan järjestelmään. ITER-hankkeen aikataulu ja toteuttamisen kustannukset eriteltiin komission yksiköiden 7. maaliskuuta 2002 antamassa valmisteluasiakirjassa SEK(2002) 276: - ITER-hankkeen toteutuksen muodostavat noin 10 vuotta kestävä rakennusvaihe, noin 20 vuotta kestävä käyttövaihe sekä käytöstäpoistovaihe. - Rakentamisvaiheen kustannuksiksi arvioidaan 4 570 miljoonaa euroa vuoden 2000 arvon mukaan. Hankkeen kokonaiskustannukset, joihin sisältyvät edellä mainitut kolme vaihetta sekä käytöstäpoistoa varten tehty varaus, ovat arviolta 10 300 miljoonaa euroa. 2. Meneillään olevat neuvottelut (ks. myös liite) Kansainväliset ITER-neuvottelut käynnistettiin Euroopan unionin (jota edustaa komissio), Kanadan, Japanin ja Venäjän välillä vuonna 2001. Euroopan unionin neuvoston 16. marraskuuta 2000 antamissa neuvotteluohjeissa rajattiin neuvotteluja siten, että niissä kehitetään vain oikeudelliset järjestelyt ITER-hankkeen mahdollista toteuttamista varten. Neuvotteluohjeita muutettiin 27. toukokuuta 2002 annetulla neuvoston päätöksellä, jolla annettiin komissiolle lupa ilmoittaa muille yhteistyökumppaneille jäsenvaltioiden tekemät sijaintia koskevat ehdotukset sekä neuvotella rahoitusta ja kustannuksen jakamista koskevista järjestelyistä sijaintia koskevien ehdotusten yhteydessä. Neuvottelut ovat edistyneet tyydyttävällä tavalla. Tämän tiedonannon liitteessä käydään läpi yksityiskohtaisesti neuvottelujen kulku ja tähän mennessä saavutetut tulokset. Yhteisymmärrykseen on päästy ITER-hankkeen toteuttamisesta vastaavan oikeussubjektin oikeudellisesta muodosta, mutta neuvottelut jatkuvat vielä tärkeistä kysymyksistä, kuten sijoituspaikasta sekä kustannusten ja tehtävien jaosta yhteistyökumppanien kesken hankkeessa tarvittavien komponenttien toimittamiseksi ja hallinnoimiseksi. Tavarana toimitettavat komponentit ovat itse asiassa kaikkein suurin osa kullekin yhteistyökumppanille koituvista kustannuksista rakennusvaiheessa. Kahdeksas neuvottelukokous pidettiin 18. ja 19. helmikuuta 2003 Pietarissa. Yhdysvallat palasi tuolloin neuvottelupöytään (mistä presidentti Bush ilmoitti 30. tammikuuta 2003), ja myös Kiina liittyi neuvotteluihin. Yhdysvaltojen valtuuskunta esitteli äärimmäisen yksityiskohtaiset tutkimukset, jotka Yhdysvallat oli tehnyt ennen päätöstään liittyä uudelleen ITER-hankkeeseen. Kiinan valtuuskunta ilmoitti Kiinan perustelevan liittymistään siten, että koska Kiina on suurin kehitysmaa, se tarvitsee kipeästi fossiilisille polttoaineille vaihtoehtoisia energianlähteitä. Kiina katsoo, että ITER-hankkeella voidaan saada aikaan uudenlaista energiaa, joka tukee pitkällä aikavälillä rauhanomaista ja kestävää kehitystä. Neuvotteluissa oletetaan, etteivät uudet osallistujat Yhdysvallat ja Kiina kyseenalaista aiemmissa neuvotteluissa määritettyjä perusteita ja periaatteita, että molempien rahoitusosuus on pieni mutta merkittävä ja etteivät ne tee uusia ITER-reaktorin sijoituspaikkaa koskevia ehdotuksia. ITER-hankkeen toteuttava kansainvälinen järjestö Neuvottelijat pääsivät nopeasti yhteisymmärrykseen siitä, että ITER-hankkeen toteuttaisi kansainvälisen oikeuden soveltamisalaan kuuluva järjestö. Järjestö perustettaisiin 35 vuodeksi, ja sen toimintaa voitaisiin jatkaa enintään kymmenellä vuodella. Järjestöllä olisi oikeudellinen asema, ja yhteistyökumppaneiden sekä isäntävaltion olisi taattava järjestölle erioikeudet ja vapaudet, jotka myönnetään tavallisesti kansainvälisille järjestöille. ITER-sopimuksessa määrätään myös laitoksen käytöstäpoistosta ja järjestön lakkauttamisesta. Järjestön toimintaa valvoo neuvosto, jossa jokainen yhteistyökumppani on edustettuna. Päätökset tehdään konsensuspäätöksinä lukuun ottamatta tiettyjä aloja, joilla vaaditaan yksimielisyyttä. Jos sovintoratkaisua ei saada aikaan, päätöksestä äänestetään. Äänestyksessä jokaisen yhteistyökumppanin äänivalta riippuu yhteistyökumppanin osuudesta hankkeessa. Järjestön moitteettomasta käytännön toiminnasta vastaavat pääjohtaja sekä projektiryhmä. Hankkeen koon ja monimutkaisuuden vuoksi hyväksyttiin ajatus, että jokainen yhteistyökumppani käyttäisi järjestön kanssa toimiessaan vain yhtä selkeästi osoitettua välikättä, joka huolehtii kumppanin toimittamista tavaroista ja antamasta rahoituksesta. Isäntävaltion erityiset vaatimukset, jotka koskevat lakisääteisiä toimilupia ja sääntelyä sekä erityisesti henkilöstön ja kansalaisten terveyttä ja turvallisuutta, eritellään ITERistä tehtävässä sopimuksessa sekä järjestön ja isäntävaltion kesken solmittavassa "isäntävaltiosopimuksessa". Parhaillaan käydään neuvotteluja järjestön voimavaroista ja hallinnosta sekä erityisesti periaatteista, joita sovelletaan henkilöstöön, varainhoitoasetuksiin, tavarana toimitettavien osuuksien tekniseen valvontaan sekä järjestön ja yhteistyökumppanien välikätenä toimiviin tahoihin. Suunniteltu rakenne Euroopan unionin osuuden hallinnointia varten Eurooppalaisen fuusiotutkimuksen yhdentämisestä sekä erityisesti JET-hankkeesta saatuja kokemuksia hyödyntäen "assosioituneet" eli kaikki fuusiotutkimusta tekevät eurooppalaiset laboratoriot ja komissio aloittivat neuvoa-antavassa komiteassa (CCE-FU) keskustelut rakenteesta, joka perustettaisiin hallinnoimaan Euroopan unionin osuutta ITER-hankkeessa ja toimimaan välikätenä hankkeesta vastaavaan kansainväliseen järjestöön. Näin hyväksyttiin ehdotus yhteisyrityksestä, johon osallistuisivat Euratom sekä yhteisön fuusiotutkimusohjelman tavanomaiset yhteistyökumppanit. Yhteisyrityksen tehtävänä on sopimuksen mukaisesti koota, hallinnoida ja toimittaa kansainväliseen järjestöön yhteisyrityksen jäsenten antama rahoitus sekä tavarana toimitetut osuudet. Yhteisyrityksen perustamista olisi valmisteltava samanaikaisesti kansainvälisen järjestön perustamisen kanssa, jotta Euroopan unioni olisi valmis toimittamaan osuutensa ITER-hankkeeseen heti, kun hankkeen toteuttamisesta tehdään päätös. Lisäksi hyväksyttiin ajatus, että myöhemmin ehdotetaan eurooppalaisen fuusioenergian tutkimuksen ja kehittämisen uudelleenjärjestelyä siten, että siihen sisällytetään osallistuminen ITER-hankkeeseen sekä fysiikan ja teknologian tukiohjelma, joka on välttämätön, jotta kansainvälisestä yhteistyöstä saadaan paras mahdollinen hyöty. 3. Kysymys sijoituspaikasta Kansainvälinen taso Toistaiseksi on ehdotettu neljää sijoituspaikkaa: yhtä ehdotti Kanada, yhtä Japani ja Euroopasta on ehdotettu kahta paikkaa, Cadarachea Ranskassa ja Vandellosia Espanjassa. Paikkojen tekniset tutkimukset on nyt saatu päätökseen, ja neuvottelijat hyväksyivät niitä koskevan arviointikertomuksen helmikuussa 2003 [1]. Vaikka objektiivisia eroja on hankkeen maantieteellistä sijainnissa ja toteutettavassa infrastruktuurissa, yhdelläkään sijoituspaikalla ei ole ratkaisevaa teknistä etulyöntiasemaa verrattuna toisiin ehdotuksiin, ja kertomuksessa vahvistetaan, että kaikki paikat voisivat täyttää ITER-reaktorin vaatimat välttämättömät tekniset edellytykset. Sijoituspaikan valinta on siis poliittinen päätös, jossa on otettava huomioon kaikki tekniset ja taloudelliset tekijät (erityisesti rakennus- ja käyttökustannuksia koskevat arviot). Komissio aikoo kuulla tässä asiassa korkean tason tieteellisiä vastuuhenkilöitä, jotka toimensa puolesta osallistuvat poliittiseen päätöksentekoprosessiin. Yhteisymmärrys saavutetaan todennäköisesti vain, jos sopimukseen päästään korkealla poliittisella tasolla ja jos siinä yhdistetään sijoituspaikka kustannusten ja tehtävien jakoon kansainvälisten yhteistyökumppanien kesken. [1] Arviointikertomus sisältää kutakin ehdotettua neljää sijoituspaikkaa koskevan asiatietoihin perustuvan arviointikertomuksen sekä loppuraportin, joka on saatavana osoitteesta www.iter.org. Euroopan taso Neuvoston toukokuussa 2002 vahvistamissa neuvotteluohjeissa valtuutettiin komissio toimittamaan ITER-hankkeen yhteistyökumppaneille jäsenvaltioiden toimittamat tekniset asiakirjat. Kahden eurooppalaisen sijoituspaikan ehdottaminen ja siihen liittynyt rehellinen kilpailu ovat olleet yhteisön edun mukaisia, mikä käy ilmi jäsenvaltiot asiaa kohtaan osoittamsta suuresta kiinnostuksesta ja ehdotusten laadusta. Vahvistaakseen asemaansa entisestään yhteisön on nyt aiheellista nimetä EU:n sijoituspaikkaehdokas yhteisymmärrykseen perustuvalla menettelyllä, joka toteutetaan hyvin harkitusti. Kysymyksessä on jälleen poliittinen päätös, jonka tavoitteena on oltava yhteisön ITER-hankkeen toteuttamisesta saaman hyödyn optimoiminen, mukaan luettuna yhteisön ydinalalla toteuttamien tutkimustoimien hyödyntäminen. Ottaen huomioon asian poliittisesti herkän luonteen komissio kehottaa Ranskaa ja Espanjaa jatkamaan aktiivisesti ja rakentavassa hengessä kahdenvälistä yhteydenpitoaan. Yhteydenpidon helpottamiseksi ja asiaa koskevan yhteisymmärryksen saavuttamiseksi komissio aikoo käynnistää menettelyn, jonka avulla voidaan määritellä yksimieliset tekijät ottamalla huomioon pelkkien teknisten näkökohtien lisäksi myös muita näkökohtia. Menettely toteutetaan vuoropuhelun muodossa ja tiiviissä yhteistyössä asianomaisten maiden kanssa. Tätä varten komissio aikoo määritellä objektiiviset edellytykset, joihin kuuluvat myös sijaintipaikan valmistelutyöt sekä tieteelliseen, tekniseen ja sosiaaliseen ympäristöön liittyvät kysymykset ja erityisesti poliittiset, rahoitukselliset ja hallinnolliset takuut siitä, että paikka ja sen lähiympäristö saadaan kunnostettua määräajan kuluessa ja että sääntelyviranomaiset pystyvät myöntämään tarvittavat toimiluvat ajallaan. Mainituista edellytyksistä sovitaan yhdessä Ranskan ja Espanjan viranomaisten kanssa toukokuun 2003 loppuun mennessä. Toteutettavassa menettelyssä käytetään hyväksi tarvittavaa asiantuntemusta, jotta voidaan maksimoida ITER-hankkeen toteuttamismahdollisuudet Euroopassa, ja sen pitäisi antaa neuvostolle mahdollisuus päästä asiassa yksimielisyyteen neuvostossa syyskuussa 2003. Tällä välin on erittäin välttämätöntä, että unionin yhteistyökumppanit ovat vakuuttuneita Euroopan unionin tuesta ITER-hankkeelle sekä unionin sitoutumisesta hankkeen toteuttamiseen Euroopassa. 4. ITER-hankkeen kustannusten jakaminen Unionin neuvottelijoiden käyttämä viitekehys Unionin neuvottelijat ovat käyttäneet viitekehyksenä hahmotelmaa, joka on tehty ITER-hankkeen kustannusten jakamisesta yhteistyökumppanien kesken. Hahmotelma esitettiin yksiköiden valmisteluasiakirjassa (SEK(2002) 276, 7.3.2002), jonka neuvosto ilmoitti toukokuussa 2002 hyväksymissään neuvotteluohjeissa viiteasiakirjaksi rahoituksesta käytäviä neuvotteluja varten. Viitekehys on pähkinänkuoressa seuraava: ITER-hankkeen rakentamisvaiheen kustannukset ovat arviolta 4 570 miljoonaa euroa vuoden 2000 arvon mukaan. Kustannukset jakautuvat kahteen osaan: yhteisellä rakennusalueella (Common Area) muodostuviin kustannuksiin, joista vastaavat kaikki yhteistyökumppanit ja jotka kattavat yhteisesti toimitetut huipputekniikan komponentit, sekä muualla kuin yhteisellä rakennusalueella (Non-Common Area) muodostuviin kustannuksiin, jotka kattavat isäntävaltion vastuulla olevat toimet, kuten rakennusten rakentamisen ja varsinaiseen sijoituspaikkaan liittyvät työt. Valmisteluasiakirjan mukaan muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvat kustannukset ovat 20 prosenttia rakennusvaiheen kustannuksista. Euroopan unioni vastaa näistä kustannuksista, jos ITER-reaktori rakennetaan sen alueelle. Tällöin kustannusten rahoitukseen osallistuvat yhtä suurin osuuksin Euratom sekä isäntäjäsenvaltio. Yhteisellä rakennusalueella muodostuvat kustannukset ovat 80 prosenttia rakennusvaiheen kustannuksista, ja niistä vastaavat sijoituspaikasta riippumatta yhteistyökumppanit seuraavin osuuksin: Venäjän osuus on 14 prosenttia, ja kaksi muuta yhteistyökumppania - Japani ja Euroopan unioni - vastaavat kumpikin 33 prosentista. Euroopan unionin osuudessa Euratom vastaa suunnitelmien mukaan 90 prosentista ja Euroopan fuusio-ohjelman assosioituneet osapuolet 10 prosentista. Euroopan osuus rakennusvaiheen kustannuksista (Euratom ja assosioituneet osapuolet) on siis oletettavasti 53 prosenttia, jos ITER toteutetaan Euroopassa, ja 33 prosenttia, jos se toteutetaan Japanissa. Kanadan sijoituspaikkavaihtoehto on hyvin omintakeinen, sillä Kanadan tarjous perustuu muiden yhteistyökumppanien lainaamiin varoihin muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvia kustannuksia varten. Lainat maksettaisiin takaisin käyttövaiheen aikana. EU:n yhteistyökumppaneiden kantojen muuttuminen toukokuusta 2002 Toukokuun 2002 jälkeen järjestetyissä neuvottelukokouksissa yhteistyökumppanit eivät ole peitelleet mahdollista suhtautumistaan ITER-hankkeen kustannusten jakoon. Kanada ilmoitti, että sen antamaa tarjousta arvioidaan parhaillaan uudelleen, jotta tarjouksesta tulisi houkuttelevampi muille yhteistyökumppaneille. Nyt suunniteltaneen osallistumista rahoitukseen, vaikka ITER toteutettaisiin Kanadan ulkopuolella. Myös Japanin kanta on muuttunut. Vaikka Japanin ehdotus yhteistyökumppanin osuuden määrittämisestä suoraan bruttokansantuotteen perusteella on pantu syrjään, on hyvin epätodennäköistä, että Japani suostuisi osallistumaan yhteisen rakennusalueen kustannusten rahoittamiseen yhtä suurella osuudella kuin Euroopan unioni, eritoten mikäli ITER-reaktori rakennetaan Eurooppaan. Keskusteluissa on käynyt ilmi, että Venäjän osuus lienee pienempi kuin maaliskuussa 2002 annetussa valmisteluasiakirjassa ennakoitu 14 prosenttia. Kuten edellä todettiin, oletusten mukaan molempien uusien yhteistyökumppanien Kiinan ja Yhdysvaltojen rahoitusosuus on pieni mutta merkittävä eikä kumpikaan tee ehdotusta ITER-reaktorin sijoituspaikasta. Myös muut yhteistyökumppanit voivat ilmoittaa olevansa valmiita rahoittamaan hanketta yhteisesti, mutta koska mahdollisuudesta ei ole tehty laskelmia, sitä ei voida ottaa huomioon seuraavassa. Mahdollinen uusi viitekehys vuonna 2003 Alustava oletus uuden viitekehyksen laatimiseksi on, että kolme yhteistyökumppania (Kiina, Venäjä ja Yhdysvallat) rahoittavat kolmisin reilut 30 prosenttia ja kaksi yhteistyökumppania, Japani ja Euroopan unioni, rahoittavat kumpikin yksinään suuremman osuuden ja tekevät ehdotuksen sijoituspaikasta. Kanadan tarkistettua ehdotusta odotellessa vaihtoehtoa "ITER rakennetaan Kanadaan" ei pidetä mahdollisena tilanteena. Kanadan valtuuskunta arvioi muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvien kustannusten osuudeksi 18 prosenttia rakennusvaiheen kokonaiskustannuksista, kun taas Japanin valtuuskunta arvioi osuuden olevan 25 prosenttia. Unionin alkuperäinen arvio, keskimäärin 20 prosenttia, säilytetään ennallaan seuraavassa kustannusten jakautumista koskevassa arviossa. Tällöin osuudet olisivat seuraavat: Muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvat kustannukset // 20 % Yhteisellä rakennusalueella muodostuvat kustannukset // 80 % Kiina + Venäjä + USA // yli 30 % EU + Japani // alle 50 % Jos Euroopan unionin ja Japanin osuudet säilytetään yhtä suurina yhteisellä rakennusalueella muodostuvista kustannuksista, molempien osuus olisi alle 25 prosenttia (eikä 33 prosenttia, kuten maaliskuussa 2002 annetussa valmisteluasiakirjassa esitetään). Japanin vaatimus rahoitusosuuden kytkemisestä tiukasti bruttokansantuotteeseen merkitsisi sitä, että Euroopan unionin osuus yhteisellä alueella muodostuvista kustannuksista nousisi 33 prosenttiin. Jotta voidaan havainnollistaa, mitä ITER-reaktorin rakentaminen Eurooppaan maksaisi yhteisölle, ja jotta voidaan verrata kustannuksia varoihin, jotka käytetään nykyisin fuusiotutkimukseen, uusi viitekehys neuvottelukantaa varten tilanteesta, jossa ITER-reaktori rakennetaan Eurooppaan (olipa paikkana Cadarache tai Vandellos), voitaisiin määrittää seuraavalla tavalla: Jos muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvien kustannusten osuus on noin 20 prosenttia ja unioni rahoittaa 25 prosenttia yhteisellä rakennusalueella muodostuvista kustannuksista, rahoitusosuus olisi kokonaisuudessaan 45 prosenttia eli keskimäärin noin 205 miljoonaa euroa vuodessa 10 vuoden ajan. Jos siis rahoitusosuuden jako Euratomin ja unioniin kuuluvien assosiaatiokumppaneiden välillä säilyisi samana kuin valmisteluasiakirjassa SEK(2002) 276 esitetty jako, yhteisön rahoitusosuus ITER-hankkeen rakennusvaiheessa olisi keskimäärin 150 miljoonaa euroa vuodessa (vuoden 2000 arvon mukaan) eli 600 miljoonaa euroa neljän vuoden aikana. Luku on miltei 750 miljoonaa euroa, jotka varataan tutkimuksen kuudennesta puiteohjelmasta kokonaan fuusioenergian tutkimukseen ja joista enintään 200 miljoonaa käytetään ITER-hankkeen toteuttamiseen. Vuoden 2002 valmisteluasiakirjassa oletetaan, että Euroopan unionin osuus yhteisellä rakennusalueella muodostuvista kustannuksista on sama siitä huolimatta, sijaitseeko ITER Euroopassa vai ei, ja siinä todetaan, että hankkeen kokonaiskustannukset ovat Euratomille (rakennus ja käyttö) lähes samat, rakennettiinpa ITER Eurooppaan tai Japaniin. Tämä perustuu siihen, että isäntäjäsenvaltion osallistuminen rahoitukseen jatkuu käyttövaiheen aikana. Johtopäätös lienee pätevä samoin olettamin. 5. ITER-yhteistyö: fuusioenergia käyttöön "nopeutetusti" Neuvoston puheenjohtajan pyynnöstä toteutettiin vuonna 2001 tutkimus, jossa arvioitiin vaihtoehtoja toteuttaa fuusioenergian hyödyntäminen "nopeutetusti". Tutkimuksen mukaan ITERin suunnittelu on tarpeeksi joustavaa, jotta hankkeessa voidaan tutkia tarkemmin energiantuotantoon liittyviä kysymyksiä seuraavaa vaihetta ennakoiden. Kyseiset tutkimukset olisi liitettävä tulevissa reaktoreissa tarvittavia raaka-aineita koskevan tutkimuksen vauhdittamiseen. "Nopeutetun" ratkaisun etsiminen vaatisi luonnollisesti ylimääräisiä varoja tutkimusohjelmille, jotka ovat tutkimuksen kuudennen puiteohjelman seuraajia. Kustannuksissa voitaneen kuitenkin säästää, jos kansainvälistä yhteistyötä laajennetaan raaka-aineita koskevaan tutkimukseen erityisesti fuusiokäyttöön kaikkein parhaiten soveltuvan neutronilähteen rakentamiseksi yhteistyöllä. Vastaus tarpeisiin on IFMIF-hanke (International Fusion Materials Irradiation Facility), jota tutkitaan parhaillaan ITER-yhteistyötä vastaavan toiminnan yhteydessä. Yhteistyökumppaneiden kanssa voitaisiin sopia kahden suurimman kansainvälisen fuusiohankkeen, ITERin ja IFMIFin koordinoidusta suunnittelusta. IFMIF-hankkeesta voitaisiin käynnistää yksityiskohtaiset tutkimukset samaan aikaan, kun ITER-reaktoria aletaan rakentaa, ja IFMIF-laitoksen rakentaminen voitaisiin aloittaa vuosina 2009-2010. Rakentamispäätös ja IFMIF-laitoksen sijainnin valinta liittyvät varmasti aiemmin tehtyihin ITERiä koskeviin päätöksiin: IFMIF tulee todennäköisesti Euroopan ulkopuolelle, jos ITER rakennetaan Eurooppaan. Tässä tapauksessa hyvin alustava arvio yhteisön rahoitusosuudesta olisi 15-20 miljoonaa euroa vuodessa noin kymmenen vuoden ajan. 6. Päätöksenteon vaiheet Päätöksenteossa olisi otettava luonnollisesti huomioon rajoitteet, jotka koskevat kaikkia hankkeen yhteistyökumppaneita. Erityisestä tutkimuksen ja koulutuksen ohjelmasta (2002-2006) tehdyssä päätöksessä korostetaan ITERiä koskevien yksityiskohtaisten tutkimusten onnistumista ja arvioidaan, että ITERin toteuttaminen voitaisiin aloittaa vuosina 2005-2006. Ottaen huomioon tämän arvion sekä yhteistyökumppaneiden poliittisen aikataulun asettamat rajoitteet neuvottelijat ovat asettaneet tavoitteeksi vuoden 2003 lopun, mihin mennessä poliittisille päättäjille on toimitettava ITERin toteuttamista koskeva sopimusluonnos, johon sisältyvät sijoituspaikka sekä yhteistyökumppaneiden rahoitusosuudet. Yhteisön päätöksenteon aikataulun on siis oltava vuoden 2003 lopulta lähtien seuraava: - Vuoden 2003 lopussa annetaan ehdotus neuvoston päätökseksi ITERin rakentamista, käyttöä ja käytöstäpoistoa koskevasta sopimuksesta. Samalla komissio antaa neuvostolle päätösehdotuksen Euroopan unionin osuudesta ITER-hankkeessa vastaavan yhteisyrityksen perustamisesta. - Kesällä 2003 toteutetaan 3 kohdassa mainittu yhteisymmärrysmenettely, jotta neuvosto voisi päästä asiasta yksimielisyyteen syyskuussa 2003. - Toukokuun 2003 lopussa komissio esittää puolueettomat lisäedellytykset, joilla taataan ehdotettujen sijoituspaikkojen tehokas kunnostaminen asetettujen vaatimusten mukaisiksi. 7. Päätelmät Fuusiotutkimus - tutkimus "kestävän" energianlähteen hyödyntämisestä - on koko ihmiskunnan yhteinen asia, mistä paras esimerkki ovat valtiot, jotka ilmoittavat olevansa kiinnostuneita osallistumaan ITER-hankkeeseen. Euroopan unionilla on kuitenkin erityinen mielenkiinto hankkeen toteuttamiseen, koska Euroopan unionilla on alan johtava asema sen ansiosta, että kaikki eurooppalainen fuusiotutkimus on yhdennetty Euratom-ohjelmassa. ITERin toteuttamista koskevan yhteistyön laajuus tekee hankkeesta yhden suurimmista kansainvälisistä hankkeista. Jos ITER-reaktori rakennetaan Eurooppaan, Euroopan unioni voi vahvistaa johtavaa asemaansa ja saada kaiken hyödyn tekemistään investoinneista, olipa kyse osaamisen siirtämisestä eurooppalaiselle teollisuudelle tai assosioituneiden laboratorioiden osallistumisesta reaktorin rakentamiseen ja käyttöön. Ottaen huomioon asian tärkeyden ja neuvottelujen edistymisen komissio ilmoittaa näin ollen neuvostolle, että sen mielestä olisi Euroopan unionin edun mukaista, että ITER-reaktori rakennettaisiin Eurooppaan. Komissio ilmoittaa myös, että on viipymättä päätettävä, kumpi Euroopan unionin sijoituspaikkaehdokkaista kilpailee yhteistyökumppanien esittämien ehdokkaiden kanssa. Komissio tiedottaa luonnollisesti jatkossakin neuvostolle ja Euroopan parlamentille ITER-hanketta koskevien neuvottelujen etenemisestä. Nyt komissio ilmoittaa aikovansa antaa neuvostolle ja parlamentille vuoden 2003 lopussa kaksi päätösehdotusta, joista toinen koskee kansainvälistä sopimusta ITER-hankkeen toteuttamisesta ja toinen Euroopan unionin osuudesta hankkeen toteuttamisessa vastaavan yhteisyrityksen perustamista. LIITE Taustaa 1. ITERin teknisen suunnittelutoiminnan (Engineering Design Activity, EDA) päättyessä heinäkuussa 2001 ja sopimuspuolten tekemien laajojen kotimaisten tieteellisten, teknologisten ja taloudellisten arvioiden [2] perusteella ITER-neuvosto totesi [3], että ITERin teknisestä suunnittelutoiminnasta tehdyn sopimuksen (ITER-EDA-sopimuksen) tavoitteet oli saavutettu täysin, ja suositteli näin ollen, että osapuolet toteuttavat tarvittavat toimet, jotta ITER toteutetaan yhteisesti seuraavana vaiheena kehitettäessä fuusioenergiaa energianlähteenä rauhanomaisessa tarkoituksessa. [2] EU Domestic Assessment of the ITER-FEAT Final Design Report, toukokuu 2001. [3] Final Report of the ITER EDA, ITER EDA Documentation Series No. 21, IAEA, WIEN 2001. 2. Tekninen suunnittelutoiminta oli siis saatu onnistuneesti päätökseen, ja Kanadan hallitus oli esittänyt tarjouksen ITER-reaktorin sijoittamisesta Claringtoniin lähelle Torontoa. Hallitusten väliset neuvottelut mahdollisesta ITER-hankkeen yhteisestä toteuttamisesta aloitettiin marraskuussa 2001 neljän osapuolen kesken: Kanadan, Euratomin, Japanin ja Venäjän federaation. Vuoden 2002 loppuun mennessä oli järjestetty seitsemän kokousta, joista kaksi oli pidetty Euroopan unionissa (Ranskan Cadarachessa kesäkuussa 2002 ja Barcelonassa joulukuussa 2002). Kiina ja Yhdysvallat liittyivät neuvotteluihin kahdeksannessa neuvottelukokouksessa, joka pidettiin 18. ja 19. helmikuuta 2003 Pietarissa (Venäjällä). 3. Euroopan komissio osallistui neuvotteluihin 16. marraskuuta 2000 tehdyssä neuvoston päätöksessä annettujen neuvotteluohjeiden mukaisesti. Valtuutus rajoittuu aluksi mahdollisen ITER-hankkeen yhteisen toteuttamisen oikeudellisten järjestelyjen kehittämiseen rajoittamatta kuitenkaan sijainnista ja kustannustenjaosta tehtäviä päätöksiä. 4. Komission jäsen Philippe Busquinin ja komission jäsen Loyola de Palacion yhteisestä ehdotuksesta neuvosto muutti neuvotteluohjeita 27. toukokuuta 2002 tekemällään päätöksellä [4], ja valtuutti komission erityisesti "toimittamaan sopimuspuolille jäsenvaltioiden tekemän ehdotuksen tai tekemät ehdotukset sijainnista Euroopassa ja neuvottelemaan sopimuspuolten kanssa rahoitusta ja kustannuksen jakamista koskevista järjestelyistä sijaintiehdotusten yhteydessä". Näin ollen komissio toimitti kesäkuussa 2002 muille sopimuspuolille ehdotukset sijoituspaikoista Ranskan Cadarachessa ja Espanjan Vandellosissa. (Samaan aikaa myös Japani jätti virallisen ehdotuksen sijoittamisesta Rokkasho-muraan, Aomorin prefektuuriin.) [4] SEK(2002) 205 lopullinen. 5. Muutetussa valtuutuksessa sopimuspuolille annettiin tehtäväksi toteuttaa asianmukaiset siirtymäjärjestelyt, jotta siirtyminen ITER-hankkeen yhteiseen toteuttamiseen tapahtuu mahdollisimman sulavasti. 6. Kuudennesta tutkimuksen puiteohjelmasta (Euratom) 3. kesäkuuta 2002 tehdyssä neuvoston päätöksessä painotetaan, että tutkimuksen edistymisaste ja erityisesti eurooppalaisesta tokamakista JETistä saadut tulokset mahdollistavat sen, että voidaan suunnitella siirtymistä "Next Step" -vaiheeseen, jonka tuloksena olisi laitteisto, jolla pystytään tuottamaan fuusioreaktioita vastaavissa olosuhteissa kuin energiantuotantoon käytettävällä reaktorilla. Next Step -hankesuunnitelman yksityiskohtaisen valmistelutyön loppuunsaattaminen kansainvälisessä yhteistyöhankkeessa ITERissä mahdollistaa sen, että hankkeen käynnistämisestä ja laitteiston rakentamisesta voidaan tehdä päätös. ITERin suunnittelutyön ja kustannusarvion nykytila Suunnittelun nykytila 7. Teknisen suunnittelutoiminnan päätyttyä sopimuspuolille annettiin kattava, yksityiskohtainen ja pitkälle kehitetty ITER-suunnitelma, jonka tukena oli perusteleva analyysi, tietoa tutkimus- ja kehittämistyöstä sekä muita teknisiä tietoja. Suunnitelma vastaa sille asetettuja yksityiskohtaisia teknisiä tavoitteita ja kustannustavoitteita, myös turvallisuuteen ja ympäristöön liittyviä tavoitteita. Tämän jälkeen ITERistä käynnistettiin tieteellinen ja tekninen yhteistyö niin kutsuttuina "koordinoituina teknisinä toimina" (Coordinated Technical Activities, CTA) neuvottelujen vahvistamiseksi. Toimet perustuivat teknisen suunnittelutoiminnan vaiheessa laadittuun suunnitelmaan, ja niiden tarkoituksena oli säilyttää suunnittelun eheys sekä tehdä ITERin rakentamisen mahdollisesta käynnistämisestä mahdollisimman vaivatonta. Koordinoitujen teknisten toimien vaihe päättyi vuoden 2002 lopussa, ja toimien tilalle laadittiin ITER-hanketta koskevat siirtymäjärjestelyt (ITER Transitional Arrangements, ITA), joilla jatkettiin suunnittelun eheyden takaavia toimia sekä valmistautumista mahdolliseen toteuttamiseen. Sekä koordinoidut tekniset toimet että siirtymäjärjestelyt laadittiin IAEA:ssa neuvottelujen osapuolten sekä IAEA:n pääjohtajan välisellä kirjeenvaihdolla. 8. ITERin teknisen suunnittelutoiminnan päätyttyä Euroopan fuusiotutkimusta on keskitetty edelleen ITERiin tieteellisissä ja teknologisissa ohjelmissa, jotka on käynnistetty Euroopan fuusiokehityssopimuksen (EFDA) ja Euratomin assosiaatiosopimusten perusteella. ITERin kansainvälisen työryhmän eurooppalaisen henkilöstön lukumäärä on säilynyt suurin piirtein ennallaan. Kustannusarviot 9. Tietoja ITERin arvioiduista kustannuksista annettiin neuvostolle 7. maaliskuuta 2002 komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa nimeltä "ITER-hankkeen yhteisen toteuttamisen kustannukset Euroopalle eri sijoituspaikkavaihtoehdoissa" [5]. Valmisteluasiakirjassa esitetään tiivis arvio ITER-hankkeen toteuttamisen kustannuksista eri vaiheissa, ja lukemat perustuvat ITERin loppusuunnitteluraportin tiivistelmään ("Summary of the ITER Final Design Report"). Asiakirjassa esitetään Euroopalle koituvat kustannukset alustavina likimääräisinä oletuksina mahdollisesti neuvoteltavista kustannustenjakomalleista sekä kustannusten mahdollinen jakautuminen Euroopan unionissa. [5] SEK(2002) 276. 10. Teknisen suunnittelutoiminnan päätyttyä neuvottelun osapuolet tekivät kukin yksityiskohtaisen arvion, ja ne vahvistivat hyväksyvänsä, että esitetty kokonaisarvio ITERin kustannuksista muodostaa kattavan ja kunnollisen perustan. Koska suunnitelman sisältöön ei ole tullut muutoksia teknisen suunnittelutoiminnan päätyttyä, neuvottelujen nykyiset osapuolet eivät ole tehneet uutta kokonaisarviota kustannuksista. Keskustellessaan kuumennettua plasmaa koskevasta strategiasta Yhdysvaltain energiaministeriö perusti erityisvaliokunnan, joka vieraili ITERin yhteisellä työskentelypaikalla (Joint Work Site) Garchingissa 21.-25. marraskuuta 2002 laatiakseen arvion ITERin kustannuksista. Valiokunnan huomiot olivat kauttaaltaan myönteisiä, ja valtuuskunta totesi esimerkiksi, että ITER-ryhmä on laatinut kattavan kustannusarvion, joka perustuu kunnollisen hallinnon ja teknisen suunnittelun periaatteisiin, ja lisäksi että arvion luotettavuutta tukevat suunnittelun sekä tutkimus- ja kehittämistyön tulokset, jotka ovat poikkeuksellisen pitkälle kehitettyjä tutkimushankkeelle, jonka toteuttamisen rahoituksesta vasta tehdään päätös. 11. Mahdolliset kustannustenjakomallit tulevat nyt pikku hiljaa selvemmiksi neuvottelujen kuluessa. Muut osapuolet ovat tietoisia komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa käytetyistä työhypoteeseista, jotka antoivat alustavan perustan Euroopan unionin kannalle neuvotteluissa. Kolmansien osapuolten liittyminen ITER-neuvotteluihin 12. ITERistä käytävien neuvottelujen merkittävä muutos oli Kiinan ja Yhdysvaltojen liittyminen mukaan kahdeksannessa kokouksessa helmikuussa 2003. 13. Neuvoston antamissa neuvotteluohjeissa komissiota ohjataan neuvottelemaan "ITER-EDA-sopimuksen sopimuspuolten ja muiden vaatimukset täyttävien maiden" kanssa. Euroopan unionilla oli siis valtuudet hyväksyä Yhdysvaltojen osallistuminen neuvotteluihin yhtenä ITER-EDA-sopimuksen allekirjoittajana, kun Yhdysvallat oli ilmoittanut haluavansa liittyä neuvotteluihin. 14. Kolmansien maiden, kuten Kiinan, osalta neuvottelijat pääsivät yhteisymmärrykseen marraskuussa 2002 vaatimuksista, jotka kolmansien maiden olisi täytettävä. Neuvotteluihin haluavan kolmannen maan odotettaisiin erityisesti ilmoittavan, että se osallistuisi hankkeeseen merkittävällä rahoitusosuudella ja että se tulisi jakamaan yhteiset ratkaisut ja tulokset, joista neuvotteluissa oli sovittu ennen maan liittymistä neuvotteluihin. Kolmannen maan tekniset valmiudet olisi myös tarkistettava, ja maalta olisi saatava vakuudet sitoutumisesta rauhanomaiseen käyttöön ja ydinaseiden leviämisen estämiseen. Sen olisi myös kunnioitettava teollis- ja tekijänoikeuksia, jotka ITER-sopimuspuolet ovat yhteistyössä laatineet. Kolmannen maan liittyminen neuvotteluihin vaatii senhetkisten osapuolten yksimielisen hyväksynnän. 15. Presidentti Bush ja energiaministeri Spencer Abraham ilmoittivat 30. tammikuuta 2003, että Yhdysvallat liittyy ITERistä käytäviin kansainvälisiin neuvotteluihin. Niinpä Yhdysvallat osallistui kutsuttuna kahdeksanteen kokoukseen, joka pidettiin 18. ja 19. helmikuuta 2003 Pietarissa. 16. Kiinan tiede- ja teknologiaministeriö esitti 10. tammikuuta 2003 virallisen pyynnön liittymisestä neuvotteluihin. Pyyntöön sisältyivät aielausunnot sekä muut vaaditut sitoumukset. Yksikköjen kuultua toisiaan ja tutkimusvaltuuskunnan annettua myönteisen lausunnon Kiinan teknisistä valmiuksista Euroopan unionin valtuuskunta puolsi neuvotteluihin liittymistä koskevaa pyyntöä siinä esitetyin edellytyksin. Kaikkien muiden osapuolten kanssa päästiin sopimukseen Kiinan liittymisestä neuvotteluihin kahdeksannesta kokouksesta lähtien. 17. Korean tasavalta on myös ilmaissut olevansa kiinnostunut liittymään neuvotteluihin, ja odotettavissa on epävirallisia keskusteluja, joissa tarkastellaan mahdollisen virallisen pyynnön oikeudellisia ja teknisiä näkökohtia. 18. Yksikään edellä mainituista kolmesta valtiosta ei ole osoittanut mielenkiintoa tarjoutua ITERin isäntävaltioksi. 19. Koska neuvotteluihin on liittynyt uusia osapuolia, on välttämätöntä tarkastella uudelleen nykyisten osallistujamaiden kesken tehtyjä päätöksiä toimituksia koskevan vastuun jakautumisesta. Kustannusten jakautuminen osapuolten kesken Toimitusten jakautuminen 20. Osapuolet ovat aloittaneet epäviralliset tekniset keskustelut niin kutsutusta "toimitusten jakautumisesta" eli ehdotuksesta, jonka mukaisesti jaetaan osapuolten velvollisuudet toimittaa ITERin komponentteja tavarana. Keskusteluissa on keskitytty suuriin ja teknisesti vaativiin toimituksiin, jotka on aloitettava kaikkein ensimmäiseksi rakennusvaiheessa, rajoittamatta kuitenkaan kokonaiskustannusten jakoa. Ratkaisu saadaan aikaan vain, jos sijoituspaikasta sekä paikasta riippuvien kokonaiskustannusten jakautumisesta päästään sovintoon. Tiivistelmä kustannustenjakoa koskevista oletuksista asiakirjassa SEK(2002) 276 21. Komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa (SEK(2002) 276) esitetty kustannusten jakautuminen perustuu oletuksiin, jotka oli tehty senhetkisen tilanteen mukaisesti. Arviot perustuvat ITER-EDA-sopimuksessa asetettuun tasapuolisuuden periaatteeseen, mutta arvioita muokattiin tunnustaen, ettei voitu olettaa, että Venäjän federaatio osallistuisi hankkeeseen yhtä suurin osuuksin kuin Euroopan unioni ja Japani. Oletuksia on arvioitava uudelleen neuvottelujen edistyessä. 22. Neuvottelujen alussa ITERin yhteiseen toteuttamiseen osallistuvien osapuolten määrän ennakoitiin rajoittuvan kolmeen (tai neljään, jos ITER rakennettaisiin Kanadaan). Kustannustenjakona esitettiin, että isäntäsopimuspuoli vastaisi ITERin rakentamisen pääomakustannuksista eli ns. "muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvista kustannuksista", jotka aiheutuvat esimerkiksi rakennuksista, jotka sopivat parhaiten (tai ainoastaan) paikallisesti toteutettaviksi. Vaikka näiden pääomakustannusten arvo on noin 20 prosenttia arvioiduista ITER-hankkeen kokonaispääomakustannuksista, tarkat luvut ovat neuvottelukysymys. Yhteisellä rakennusalueella muodostuvien kustannusten (noin 80 prosenttia kokonaiskustannuksista) jakoperusteet on vielä ratkaistava. Venäjän federaation osuuden oletettiin olevan noin 14 prosenttia kokonaiskustannuksista, ja Eurooppa ja Japani osallistuisivat yhtä suurin osuuksin vastaten jäljellä olevista 66 prosentista. 23. Rakennusvaiheen pääomakustannusten alustavan ja yksinkertaistetun jaon mukaan Euroopan osuus olisi 33 prosenttia yhteisellä rakennusalueella muodostuvista kustannuksista riippumatta siitä, minne ITER rakennettaisiin. Euroopan osuus (yhteisön osuus, ks. 32 kohta ) olisi kokonaisuudessaan 53 prosenttia, jos ITER rakennetaan Eurooppaan. Jos ITER rakennetaan muualle, osuus on 33 prosenttia. 24. ITERin sijoittaminen Kanadaan olisi erityistapaus: isäntäsopimuspuoli on ehdottanut, että muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvat kustannukset rahoitetaan suurimmaksi osaksi muiden sopimuspuolten takaamin yksityisen sektorin lainoin, jotka maksettaisiin takaisin ITERin käytön aikana kertyvistä tuloista. Kustannustenjako-oletusten muuttuminen neuvottelujen aikana 25. Keskusteltaessa siitä, miten tavarantoimitukset jaetaan sopimuspuolten kesken ITERin rakennusvaiheessa, on käynyt selväksi, että Venäjän federaatiolle kaavailtu osuus on pikemminkin 10 prosenttia kuin aiemmin oletettu 14 prosenttia. 26. Japani esitteli kesäkuussa 2002 sijoituspaikkatarjouksensa, ja ehdotti uutta kustannustenjakomallia, jonka mukaan Euroopan unionin ja Japanin suhteelliset osuudet yhteisellä rakennusalueella muodostuvista kustannuksista perustuvat niiden bruttokansantuotteisiin. Näin laskettuna unionin osuus olisi kaksinkertainen Japanin osuuteen verrattuna. 27. Joulukuussa 2002 Barcelonassa pidetyssä kokouksessa Euroopan unioni ilmoitti, ettei se voinut hyväksyä sopimuspuolten bruttokansantuotteen yhdistämistä kustannustenjakoon, ja suositteli harkitsemaan käytännöllistä lähestymistapaa ilman tiukkoja ennakkoehtoja, jotka voivat estää ratkaisun syntymisen. Japani vastasi, että keskusteluille tarvitaan tietty pohja, koska kaikki sopimuspuolet eivät pysty osallistumaan yhtäläisin osuuksin. Kun kustannustenjaossa otetaan huomioon sopimuspuolten taloudellinen koko ja kaikilta sopimuspuolilta vaaditaan jonkin suuruista osuutta, voidaan jokaisen sopimuspuolen osuus toteuttaa mahdollisimman tasapuolisesti. Kanada 28. Kanadan hallitus tarkistaa kantaansa parhaillaan. Kanadan valtuuskunta ilmoitti joulukuussa 2002 pidetyssä neuvottelukokouksessa antaneensa hallitukselleen seuraavan suosituksen: Kanadan tarjouksella on vain vähän mahdollisuuksia tulla hyväksytyksi, kun otetaan huomioon neuvottelujen nykyinen kehitys, ellei Kanadan hallitus suostu osallistumaan hankkeen rahoitukseen. Kanadan hallitus tarkistaa tarjousta parhaillaan Ontarion hallituksen ja ITER-Kanadan sekä sen jäsenjärjestöjen kanssa. Kanadan neuvottelijat odottavat saavansa tarkistetun tarjouksen maaliskuun 2003 loppuun mennessä. On odotettavissa, että Kanadan sijoituspaikkatarjous voi tulla vertailukelpoisemmaksi Euroopan ja Japanin tarjousten kanssa muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvien kustannusten osalta. On myös oletettavaa, että Kanada tarkistaa aiempaa kantaansa, jonka mukaan se ei osallistuisi ITERin toteuttamiseen Kanadan ulkopuolella. Neuvottelujen uudet osapuolet 29. Kuten edellä todettiin, neuvottelujen nykyiset osapuolet ovat tehneet selväksi, että kaikkien neuvotteluihin liittyvien uusien maiden odotetaan osallistuvan hankkeeseen vähintään sellaisella osuudella, joka on vertailukelpoinen nykyisten neuvottelun osapuolten osuuksiin nähden. Kiinan hallituksen viralliseen pyyntöön sisältyi vastaava aielausunto. 30. Yhdysvaltain tiedeakatemian alaisen kansallisen tutkimusneuvoston "Burning Plasma Assessment Committee" -valiokunta suositteli joulukuussa 2002 seuraavaa: Yhdysvaltojen olisi neuvoteltava osallistumistasosta, joka vastaa Yhdysvaltojen rahoitusosuutta ohjelmassa ja jolla taataan vähintään kaikkien ITERistä saatujen tutkimustietojen saanti, oikeus ehdottaa ja toteuttaa kokeita sekä asianmukainen asema laitoksen vaatimien korkean teknologian komponenttien tuotannossa. Kahdeksannessa kokouksessa Yhdysvaltojen valtuuskunta totesi, että Yhdysvallat haluaa osallistua yhtä suurin osuuksin kuin muut sopimuspuolet isäntävaltiota lukuun ottamatta. 31. Koska neuvotteluihin liittyneet uudet osapuolet aikovat osallistua rahoitukseen (sekä mahdollisesti Kanadan tarkistetun kannan takia), sopivasta kustannustenjakomallista voitaneen päästä sovintoon neuvotteluissa huolimatta Venäjälle kaavaillun osuuden pienenemisestä ja Japanin haluttomuudesta osallistua yhtä suurin osuuksin kuin Euroopan unioni. Kustannusten jakautuminen Euroopan unionissa 32. Komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa kustannusten oletetaan jakautuvan Euroopan unionin sisällä siten, että muualla kuin yhteisellä rakennusalueella muodostuvat kustannukset jaetaan tasan yhteisön ja isäntäjäsenvaltion kesken. Yhteisen alueen kustannukset jakautuisivat siten, että yhteisö vastaa 90 prosentista ja assosioituneet osapuolet jakaisivat keskenään loput 10 prosenttia. Euroopan unionin osuus käyttövaiheen kokonaiskustannuksista jaettaisiin mahdollisesti siten, että yhteisö vastaa 75 prosentista, jos ITER sijoitetaan Eurooppaan, ja 95 prosentista, jos ITER sijoitetaan muualle. Yhteinen paikkakohtainen arviointi 33. Neuvotteluissa on arvioitu neljää sijoituspaikkavaihtoehtoa. Neuvottelujen neljän osapuolen asiantuntijoista koottu tilapäinen tutkimusryhmä toteutti yhteisen paikkakohtaisen arvioinnin (Joint Assessment of Specific Sites, JASS) syyskuun ja joulukuun välisenä aikana vuonna 2002. Tekninen arviointimenettely kehitettiin yksityiskohtaisten selvitysten pohjalta, jotka puolestaan perustuivat ehdotusten tehneiden valtioiden perusteellisiin tutkimuksiin. Neljä arvion tilannutta ja toteuttanutta sopimuspuolta hyväksyivät paikkakohtaista arviointia koskevan kertomuksen kahdeksannessa kokouksessa. Arvioinnin tärkein johtopäätös oli seuraava: Sijoituspaikkavaihtoehtojen välisistä eroista huolimatta arvioinnissa vahvistui, että kaikki neljä paikkaa ovat täysin valmiita vastaamaan kaikkiin ITERin sijoituspaikkaa koskeviin vaatimuksiin sekä suunnitteluhypoteeseihin, jotka ITER-neuvosto hyväksyi kokouksessaan tammikuussa 2000. Arviointimenettelyn tuloksena tilapäinen tutkimusryhmä totesi, että ITER voidaan toteuttaa onnistuneesti millä tahansa ehdotetulla sijoituspaikalla. Paikkojen välillä on kuitenkin eroja. Muutamien seikkojen arvioinnin perusteella eriteltiin joitakin sopivia lieventäviä toimenpiteitä, jotka kunkin isäntävaltion on toteutettava. "Nopeutetun" menettelyn tutkiminen 34. Puheenjohtajavaltio Belgian pyynnöstä asiantuntijat pohtivat marraskuussa 2001, olisiko olemassa mahdollista "nopeutettua" menettelyä fuusioenergian tuotantoon. Lähestymistavan mukaan nykyisen suunnitelman mukaiset kaksi ITERin jälkeistä vaihetta voitaisiin yhdistää yhdeksi, jolloin suunniteltaisiin luotettava prototyyppi energiaa tuottavasta fuusiovoimalasta. Asiantuntijoiden kokouksessa todettiin, että ITER on olennainen välietappi pyrittäessä nopeasti kohti energiantuotantoa ja että rakentaminen olisi aloitettava heti, kuin laitos olisi järkevästi toteutettavissa. Lisäksi tarvitaan suurenergisten ja intensiteetiltään voimakkaiden neutronien lähde kuten IFMIF-laitos (International Fusion Materials Irradiation Facility), jossa testataan ja tarkistetaan raaka-aineiden käyttäytymistä fuusioreaktorin olosuhteissa. Asiantuntijat ovat lisäksi painottaneet, että kahta suurinta kansainvälistä fuusioenergian kehittämishanketta, ITERiä ja IFMIFiä, olisi kehitettävä koordinoidusti ja että ITERin toteuttaminen on aloitettava samaan aikaan IFMIF-laitoksen yksityiskohtaisen teknisen suunnittelun kanssa. 35. Työ on vaikuttanut osapuoliin. Yhdysvalloissa fuusioenergiaa käsittelevä neuvoa-antava tiedekomitea antoi energiaministeriölle alustavan kertomuksen mahdollisuudesta tuottaa fuusiosähköä Yhdysvaltojen sähköverkkoon 35 vuoden kuluessa. Yksityiskohtainen suunnitelma kustannusarvioineen laaditaan maaliskuuksi 2003. Japani on perustanut atomienergiakomissioon valiokunnan, jossa keskustellaan Japanin tulevasta tutkimus- ja kehittämissuunnitelmasta, johon sisältyy fuusioenergian toteuttaminen noin 30 vuoden kuluessa. Venäjän federaatio on myös ilmoittanut tukevansa edellä esitettyä lähestymistapaa. 36. Teknistä työtä jatketaan Kansainvälisessä energiajärjestössä IEA:ssa, ja parhaillaan määritetään sopivaa kansainvälistä järjestelyä, jolla toteutetaan IFMIF-hankkeen teknisen suunnittelun ja validoinnin vaiheet.