Direktiivissä säädetään epäiltyjen ja syytettyjen oikeudesta käyttää avustajaa riippumatta siitä, ovatko he menettäneet vapautensa. Siinä säädetään myös heidän oikeudestaan pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä perheeseensä, sukulaisiinsa, muihin kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin. Direktiivissä yhdistetään kaksi toimenpidettä, jotka on alun perin esitetty kahtena erillisenä ehdotuksena etenemissuunnitelmassa: i) oikeus oikeudelliseen neuvontaan (osa etenemissuunnitelman toimenpidettä C) ja ii) oikeus pitää yhteyttä sukulaisiin, työnantajiin ja konsuliviranomaisiin (etenemissuunnitelman toimenpide D).

EU on hyväksynyt kuusi tämän alan direktiiviä: tämä direktiivin sekä direktiivit oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin, oikeudesta saada tietoa, eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä, lapsia koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä sekä oikeusavusta. Euroopan komissio on jo laatinut täytäntöönpanokertomukset oikeutta tulkkaukseen ja käännöksiin sekä tiedonsaantioikeutta koskevista direktiiveistä.

Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu direktiivin hyväksymiseen, se ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti nämä jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, etteivät ne osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen. Tanskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia ei näin ollen tarkastella tässä arvioinnissa.

Kansallisten täytäntöönpanotoimien arvioinnissa on todettu, että useissa jäsenvaltioissa on puutteita vaatimusten noudattamisessa. Merkittävimmät puutteet koskevat seuraavia seikkoja:

Komission päätavoite on ollut varmistaa, että kaikki jäsenvaltiot saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään niin, että siinä säädetyt oikeudet suojataan kaikkialla Euroopan unionissa. Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on edellytys sille, että voidaan arvioida asianmukaisesti, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet direktiivin noudattamiseksi tarvittavat toimenpiteet.

Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan osalta selvä valtaosa jäsenvaltioista on soveltanut direktiivissä vahvistettuja oikeuksia siten, että yleisiä rikosprosessioikeudellisia sääntöjä on sovellettu soveltuvin osin (toisin sanoen tarvittavin mukautuksin) eurooppalaista pidätysmääräystä koskeviin menettelyihin. Kuuden jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä ei kuitenkaan varmisteta, että kaikki direktiivissä vahvistetut oikeudet koskevat myös eurooppalaista pidätysmääräystä koskevia menettelyjä. Tämä osoittaa, että kansalliseen täytäntöönpanoon liittyy ongelmia.

3.2.2.Todistajat, joista tulee epäiltyjä – 2 artiklan 3 kohta

Direktiivin 2 artiklan 3 kohdassa selvennetään, että direktiiviä sovelletaan myös, samoilla direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa säädetyillä edellytyksillä, sellaisiin muihin henkilöihin kuin epäiltyihin tai syytettyihin, joista poliisin tai muun lainvalvontaviranomaisen suorittamien kuulustelujen aikana tulee epäiltyjä tai syytettyjä.

Lähes kaikki jäsenvaltiot ovat noudattaneet tämän säännöksen vaatimuksia. Pari jäsenvaltiota on saattanut direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään lähes kirjaimellisesti, ja useat jäsenvaltiot viittaavat nimenomaisesti prosessuaalisen aseman muuttumiseen kuulustelujen aikana. Muissa jäsenvaltioissa kansallinen täytäntöönpano ei ole yhtä selkeää, mutta se voidaan kuitenkin päätellä soveltamisalaltaan laajoista säännöksistä, joilla menettelyn kaikille osapuolille annetaan oikeus käyttää avustajaa ja varmistetaan, että todistajilla on oikeus käyttää avustajaa kuulusteluissa. Neljän jäsenvaltion lainsäädännön ei todettu sisältävän tätä asiaa koskevia erityisiä säännöksiä.

3.2.3.Vähäiset rikkomukset – 2 artiklan 4 kohta

Direktiivin 2 artiklan 4 kohdassa säädetään, että vähäisissä rikkomuksissa direktiiviä sovelletaan ainoastaan menettelyihin tuomioistuimessa, jolla on toimivalta rikosasioissa:

a.jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että jokin muu viranomainen kuin tuomioistuin, jolla on toimivalta rikosasioissa, määrää rangaistuksen, ja tällaisen rangaistuksen määräämisestä on mahdollista valittaa tällaiseen tuomioistuimeen tai saattaa se tällaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi; tai

b.jos rangaistukseksi ei voida määrätä vapaudenmenetystä.

Säännöksellä ei kuitenkaan rajoiteta oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Säännöksessä vahvistetaan lisäksi, että direktiiviä on joka tapauksessa sovellettava kaikilta osin, jos epäilty tai syytetty menettää vapautensa, riippumatta siitä, missä vaiheessa rikosoikeudellinen menettely on. Säännös on siksi erityisen merkityksellinen avustajan käyttämistä koskevan oikeuden kannalta.

Säännöksellä on merkitystä niissä jäsenvaltioissa, joissa vähäisten rikkomusten käsittelystä vastaavat hallintoviranomaiset, poliisi tai muissa kuin rikosasioissa toimivaltaiset tuomioistuimet. Ainostaan viiden jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään poikkeuksesta oikeuteen käyttää avustajaa vähäisissä rikkomuksissa. Useissa jäsenvaltioissa lainsäädäntöön ei sisälly vähäisiin rikkomuksiin sovellettavaa erityistä järjestelmää. Muissa jäsenvaltioissa, joissa on annettu tällaista erityistä lainsäädäntöä, säädetään joko rikosoikeudellisia menettelyjä koskevien yleisten sääntöjen soveltamisesta soveltuvin osin tai direktiivissä vahvistetut oikeudet on otettu huomioon vähäisistä rikkomuksista annetussa lainsäädännössä. Kahdessa jäsenvaltiossa, joissa sovelletaan viimeksi mainittua käytäntöä, ei ole kuitenkaan varmistettu kaikkia direktiivissä vahvistettuja menettelytakeita, kun kyse on vähäisistä rikkomuksista.

3.3.Oikeus käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä (3 artikla)

Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan epäillyllä ja syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa sellaisena ajankohtana ja sellaisella tavalla, että hän voi käytännössä ja tehokkaasti käyttää puolustautumisoikeuksiaan.

3.3.1.Määräaika – 3 artiklan 2 kohta

Direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja ottaen huomioon direktiivin johdanto-osan 20 kappale epäillylle tai syytetylle on annettava oikeus käyttää avustajaa ilman aiheetonta viivästystä. Direktiivissä viitataan useisiin ajankohtiin, joista alkaen on varmistettava oikeus käyttää avustajaa sen mukaan, mikä niistä on aikaisin.

Kaksi jäsenvaltiota on saattanut säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään kirjaimellisesti. Toisten osalta vaatimus, joka koskee oikeuden antamista ”ilman aiheetonta viivästystä”, voitiin johtaa seuraavien kolmen seikan perusteella: i) säännökset, joissa viitataan oikeuden välittömään luonteeseen tai annetaan sitä koskevia tietoja; ii) oikeus annetaan siitä ajankohdasta alkaen, jona henkilö asetetaan epäillyn tai syytetyn asemaan; tai iii) soveltamisalaltaan laajoilla säännöksillä varmistetaan oikeus käyttää avustajaa missä tahansa menettelyvaiheessa.

3.3.1.1. Oikeus käyttää avustajaa ennen poliisin tai muun lainvalvonta- tai oikeusviranomaisen kuulusteluja – 3 artiklan 2 kohdan a alakohta

Direktiivin 3 artiklan 2 kohdan a alakohta on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä moitteettomasti monessa jäsenvaltiossa. Yhdeksän jäsenvaltiota on kuitenkin saattanut säännöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään vain osittain. Syyt, joiden vuoksi muutamat näistä jäsenvaltioista ovat saattaneet direktiivin 2 artiklan 1 kohdan osaksi kansallista lainsäädäntöään vain osittain, vaikuttivat myös 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä (ks. 3.2.1.). Lisäksi näistä jäsenvaltioista kahdessa on viitattu selkeästi oikeuteen käyttää avustajaa kuulustelujen aikana mutta ei ennen kuulusteluja. Muutamissa muissa jäsenvaltioissa oikeuteen käyttää avustajaa ennen kuulusteluja liittyy epäilyjä ainakin tiettyjen henkilöryhmien osalta. Yhdessä jäsenvaltiossa olettamuksena on, että, jos henkilö on saanut kirjallisen kutsun kuulusteluun, avustajan kanssa on neuvoteltu ennen kuulustelua.

3.3.1.2. Oikeus käyttää avustajaa tutkintatoimien tai muiden todisteiden keräämistoimien yhteydessä 3 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti – 3 artiklan 2 kohdan b alakohta

Selvä enemmistö jäsenvaltioista on noudattanut säännöksen vaatimuksia, ja kaksi jäsenvaltiota on saattanut sen osaksi kansallista lainsäädäntöä kirjaimellisesti. Muiden jäsenvaltioiden voidaan päätellä saattaneen sen asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöään joko sen perusteella, että i) lainsäädännössä viitataan nimenomaisesti direktiivin 3 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin todisteiden keräämistoimiin tai ii) soveltamisalaltaan laajoilla säännöksillä vahvistetaan oikeus käyttää avustajaa heti menettelyn alkaessa tai missä tahansa menettelyvaiheessa tai niissä viitataan tutkintatoimiin. Muutamassa harvassa jäsenvaltiossa syyt, jotka johtivat siihen, että direktiivin 2 artiklan 1 kohta saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä vain osittain, vaikuttivat myös direktiivin 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä (ks. 3.2.1.).

3.3.1.3. Oikeus käyttää avustajaa ilman aiheetonta viivästystä vapaudenmenetyksen jälkeen – 3 artiklan 2 kohdan c alakohta