Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS eurooppalaisia sähköisen viestinnän sisämarkkinoita ja koko Euroopan yhteen liittämistä koskevista toimenpiteistä sekä direktiivien 2002/20/EY, 2002/21/EY ja 2002/22/EY ja asetusten (EY) N:o 1211/2009 ja (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1. Ehdotuksen tavoitteet Euroopan on hyödynnettävä uusia kasvun lähteitä kilpailukyvyn palauttamiseksi, innovoinnin edistämiseksi ja uusien työpaikkojen luomiseksi. Maailmanlaajuinen talous on kehittymässä kohti internet-taloutta, ja tieto- ja viestintätekniikan merkitys älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun lähteenä olisi tunnustettava varauksetta. Euroopalla ei ole varaa jättää hyödyntämättä verkkoteknologioiden etuja, sillä viime vuosien aikana ne ovat vastanneet 50 prosentista kaikkien alojen tuottavuuden kasvusta, ne luovat viisi uutta työpaikkaa kahta menetettyä kohti ja ovat sellaisten uusien innovatiivisten palveluiden kiihdytin, jotka voivat nopeasti saavuttaa maailmanlaajuisen mittakaavan, jos niiden kasvu mahdollistetaan. Tässä on ratkaisu siihen, miten Eurooppa voi nousta entistä vahvempana kriisistä: nykyisestä epäyhtenäisyydestä johtuvat rajoitteet on poistettava. Tätä painotti vuoden 2013 keväällä kokoontunut Eurooppa-neuvosto, joka päätelmissään kehotti komissiota raportoimaan täysin toimivien digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamisen tiellä vielä olevista esteistä sekä esittämään mahdollisimman pian konkreettisia toimenpiteitä tieto- ja televiestintätekniikan sisämarkkinoiden luomiseksi. Ehdotuksen yleistavoitteena on siirtyminen kohti sähköisen viestinnän sisämarkkinoita, joilla – kansalaiset ja yritykset voivat käyttää sähköisen viestinnän palveluja riippumatta siitä, missä niitä tarjotaan, ilman rajatylittävien palvelujen rajoituksia tai perusteettomia lisäkustannuksia – sähköisiä viestintäverkkoja tai -palveluita tarjoavat yritykset voivat hallinnoida ja tarjota verkkoja ja palveluita riippumatta siitä, minne ne ovat sijoittautuneet tai missä niiden asiakkaat sijaitsevat unionissa. Tämä kunnianhimoinen tavoite on tärkeä jo itsessään, sillä unioni on runsaan vuosikymmenen ajan sääntelyn avulla pyrkinyt vapauttamaan ja yhdentämään kyseisiä markkinoita. Sen saavuttamiseksi ovat äärimmäisen tärkeitä kiireelliset ja päättäväiset toimet, joista tässä ehdotuksessa säädetään, eivätkä vähiten siksi, että toisinaan vie aikaa, ennen kuin hyväksytyistä toimista koituu kaikki halutut vaikutukset. Sähköisen viestinnän sisämarkkinat edistäisivät kilpailua sekä verkko- ja palveluinvestointeja ja -innovaatioita tukemalla markkinoiden yhdentymistä ja rajatylittäviä investointeja verkkoihin sekä rajatylittävien palvelujen tarjontaa. Ehdotettujen toimien pitäisi lisätä infrastruktuurin laatuun sekä hintoihin kohdistuvaa kilpailua, vahvistaa innovointia ja eriyttämistä muun muassa liiketoimintamalleissa sekä helpottaa kaupallisten ja teknisten näkökohtien suunnittelua investointipäätöksissä, jotka koskevat langattomien tai kiinteiden yhteyksien markkinoille tuloa tai toiminnan laajentamista niillä. Niillä tuetaan muita toimia, joihin on ryhdytty Euroopan digitaalistrategiassa asetettujen kunnianhimoisten tavoitteiden edistämiseksi, samoin kuin sellaisten aitojen digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamista, joilla sisällöt, sovellukset ja muut digitaaliset palvelut voivat liikkua vapaasti. Infrastruktuurikilpailun ja yhdentymisen tehostuminen kaikkialla unionissa pitäisi vähentää pullonkauloja ja siten sähköisen viestinnän markkinoiden ennakkosääntelyn tarvetta, minkä ansiosta alasta muotoutuu ajan mittaan samanlainen kuin mistä tahansa muustakin talouden alasta, johon sovelletaan horisontaalista sääntelyä ja kilpailusääntöjä. Digitaalisten infrastruktuurien ja palvelujen yhä laajempi saatavuus puolestaan lisäisi kuluttajien valinnanvaraa ja palvelujen laatua sekä parantaisi osaltaan alueellista ja sosiaalista koheesiota sekä helpottaisi liikkuvuutta kaikkialla EU:n alueella. Digitaalitalouden kannalta taas yleisesti paremmin toimivan sähköisen viestinnän alan koko unionissa pitäisi johtaa liiketoiminnallisten tuotantohyödykkeiden parempaan valikoimaan ja laatuun ja mahdollistaa tieto- ja viestintätekniikan käyttöön liittyvä sekä nykyaikaistetuista julkisista palveluista syntyvä tuottavuuden kasvu. Viime kädessä tavoitteena on tukea Euroopan maailmanlaajuista kilpailukykyä, joka on toimiakseen ja kasvaakseen yhä riippuvaisempi digitaalitaloudesta. Sisämarkkinoiden yhdentymisen haasteita ovat muun muassa seuraavat: Ensinnäkin on poistettava tarpeettomat esteet valtuutusjärjestelmistä ja palvelujen tarjoamista koskevista säännöistä niin, että yhdessä jäsenvaltiossa saatu lupa on voimassa kaikissa jäsenvaltioissa ja että operaattorit voivat tarjota palveluita sääntelyvelvoitteiden johdonmukaisen ja vakaan soveltamisen pohjalta. Toiseksi on yhdenmukaistettava olennaisten tuotantopanosten hyödyntämismahdollisuuksia niin, että taataan matkaviestinoperaattoreille ennustettavat jakoehdot ja koordinoitu aikataulu taajuuksien jakamisessa langatonta laajakaistaa varten koko EU:n alueella, ja yhdenmukaistetaan eurooppalaisten kiinteiden verkkojen käyttöoikeudet, jotta palveluntarjoajien on helpompi toimia kaikkialla sisämarkkinoilla. Kolmanneksi on taattava korkeatasoinen ja yhtenäinen kuluttajansuoja koko unionissa ja tähän liittyvät yhtenäiset kaupalliset ehdot. Tähän kuuluvat muun muassa toimet, joilla poistetaan asteittain matkaviestinnän verkkovierailujen lisämaksut ja taataan pääsy avoimeen internetiin. Nämä ovat toisistaan erillisiä haasteita, ja tällä asetuksella niihin myös tarjotaan erilliset ratkaisut. Ne kaikki ovat kuitenkin oleellisen tärkeitä alan kaupallisten ja investointipäätösten sekä kuluttajien etujen kannalta, ja ne kaikki on nyt ratkaistava yhdessä sisämarkkinoiden potentiaalin vapauttamiseksi. Haasteet ovat rinnakkaisia digitaalisten sisämarkkinoiden toteuttamista koskevien laajempien haasteiden kanssa, joita ovat esimerkiksi verkkosisältöihin sovellettavat säännöt. Investointeja seuraavan sukupolven infrastruktuuriin on vauhditettava, jotta eurooppalaiset voivat hyötyä uusista innovatiivisista ja korkealaatuisista palveluista. Oikeanlainen sääntely-ympäristö on keskeisessä asemassa dynaamisten ja kilpailuun perustuvien markkinoiden luomisessa. Tällaisten markkinoiden on tarjottava oikeanlainen riskien ja hyötyjen välinen tasapaino niille, jotka ovat valmiita sijoittamaan. Niiden avulla voidaan myös päästä eroon hajanaisuudesta palvelujen tarjonnassa kaikkien alojen ja käyttäjien hyödyksi kaikkialla EU:ssa. Näiden tavoitteiden tukemiseksi komissio hyväksyy tämän ehdotuksen ohessa suosituksen kilpailua edistävistä ja laajakaistan investointiympäristöä parantavista johdonmukaisista syrjimättömyysvelvoitteista ja kustannuslaskentamenetelmistä[1]. Suosituksella pyritään edistämään kilpailua ja tehostamaan investointeja nopeisiin verkkoihin, sillä sen avulla taataan kuparijohdinverkon käyttöoikeuksien hintavakaus pitkällä aikavälillä ja varmistetaan käyttöoikeuksia hakeville yhtäläinen pääsy vakiintuneiden operaattoreiden verkkoihin ja taataan näin tasavertaiset toimintaedellytykset, sekä määritellään edellytykset, joiden täyttyessä seuraavan sukupolven liityntäverkkojen hintasääntely ei ole enää perusteltua. Näin investoijat voisivat vapaammin päättää näiden verkkojen hintastrategioista tuoton takaamiseksi alalla, jolla on kilpailevia infrastruktuureja, kuten säännellyt kuparijohdinverkot ja tv-kaapelit eräillä aloilla sekä kasvavassa määrin neljännen sukupolven matkaviestinverkot. Ehdotusta on tarkasteltava muiden äskettäisten tai odotettavissa olevien aloitteiden yhteydessä. Ehdotus perustuu tärkeimpiin vuonna 2002 annettuihin ja vuonna 2009 muutettuihin sähköisten viestintäverkkojen tai -palvelujen tarjontaa säänteleviin direktiiveihin, ja sillä parannetaan niitä. Ehdotuksessa annetaan suoraan sovellettavia säännöksiä, jotka toimivat yhdessä direktiivien muun muassa valtuutusta, taajuuksien jakamista ja verkkoon pääsyä koskevien säännösten kanssa. Ehdotus on jatkoa komission ehdotukselle Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimenpiteistä nopeiden sähköisten viestintäverkkojen käyttöönoton kustannusten vähentämiseksi[2], jossa jo järjestettiin yhden välineen alle verkkoinvestointiprosessin eri vaiheiden useita erillisiä sääntelyllisiä kustannuselementtejä, jotka yhdessä vähentävät laajakaistan käyttöönoton kustannuksia jopa 30 prosenttia. Ehdotus hyväksytään myös sitä silmälläpitäen, että komission suositusta merkityksellisistä markkinoista[3] on määrä tarkistaa vuonna 2014. Tarkistusta koskeva valmistelutyö on edennyt pitkälle. Tämän ehdotuksen nopea hyväksymisellä ja täytäntöönpanolla voitaisiin vähentää ennakkosääntelyn piiriin kuuluvien markkinoiden määrää tai laajuutta osana kilpailun kehittymistä sisämarkkinoilla koskevaa ennakoivaa analyysiä. 1.2. Yleinen tausta Nykyään monet uudet digitaaliset palvelut ja sovellukset välitetään sähköisesti EU:n sisämarkkinoilla. Nykypäivän innovointi- ja kasvumahdollisuudet ovat usein digitaalisia lähes kaikilla talouden sektoreilla aina autoteollisuudesta (autojen liittäminen verkkoon) energiaan (älykäs energiaverkko) ja julkishallinnosta (sähköiset viranomaispalvelut) yleispalveluihin (sähköiset terveyspalvelut). Miltei kaikki liiketoiminta, oli kyseessä sitten aloittava pienyritys tai suuryritys, edellyttää mahdollisuutta hyödyntää uusimman tekniikan mukaisia palveluja ja infrastruktuureja. Tällainen kokonainen ekosysteemi riippuu sähköisen viestintäverkkojen tarjoamista yhteyksistä. Nykyään Euroopan viestintämarkkinat ovat hajallaan 28 jäsenvaltion erillisillä markkinoilla, joissa jokaisessa on rajallinen määrä toimijoita. Koska yksittäiset operaattorit toimivat korkeintaan puolessa jäsenvaltioista ja useimmiten paljon harvemmissa, kaiken kaikkiaan 200 operaattoria tarjoaa palveluitaan markkinoilla, joilla on 510 miljoonaa asiakasta. EU:n säännöt, jotka koskevat esimerkiksi valtuutuksia, sääntelyehtoja, taajuuksien osoittamista ja kuluttajansuojaa, pannaan täytäntöön eri tavoin. Tällainen hajanaisuus vaikeuttaa sellaisten operaattorien markkinoillepääsyä, jotka haluavat tarjota valtioiden rajat ylittäviä palveluja, sekä lisää niiden kustannuksia ja estää siten niiden toiminnan laajentumisen. Tilanne on täysin erilainen Yhdysvalloissa tai Kiinassa, joissa molemmissa on 330 miljoonaa (Yhdysvallat) ja 1400 miljoonaa asiakasta (Kiina) käsittävät sisämarkkinat, joilla toimii 4–5 suurta operaattoria, joilla sovelletaan vain yhtä lainsäädäntöä, joilla on yksi valtuutusjärjestelmä ja yksi yhtenäinen taajuuspolitiikka. Mittakaavaedut ja uudet kasvumahdollisuudet voivat parantaa nopeisiin verkkoihin tehtyjen investointien tuottoa sekä samalla edistää kilpailua ja yleistä kilpailukykyä. Operaattorit eivät kuitenkaan kykene riittävästi hyödyntämään näitä etuja EU:n alueella. Muualla maailmassa panostetaan digitaaliseen ympäristöön ja tehdään siihen huomattavia investointeja, jotka tuottavat tulosta sekä sijoittajien ja kuluttajien hyödyksi, mutta Euroopassa tällaisia uusia edellytyksiä ei luoda riittävän nopeasti. Kuluttajilla puolestaan on kansallisten markkinoiden hajanaisuuden vuoksi vähemmän valinnanvaraa, vähemmän ja laadultaan huonompia innovatiivisia palveluja käytettävissään, ja he maksavat ulkomaanpuheluista tai EU:n sisäisistä verkkovierailuista edelleen korkeita hintoja. Tämä tarkoittaa sitä, että kuluttajat eivät pysty täysin hyödyntämään nykyään potentiaalisesti käytettävissä olevia digitaalisia palveluja. Tämän seurauksena Eurooppa menettää mahdollisuuden huomattavaan kasvupotentiaaliin. Maailmassa, jossa tieto- ja viestintätekniikka on ulottuu kaikkialle, sähköisen viestinnän markkinoiden hajanaisuus heikentää tehokkuutta ja tuottavuutta koko taloudessa. EU:n sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden hyödyntämättömän potentiaalin arvioidaan vastaavan 0,9:ä prosenttia bkt:stä, eli 110:tä miljardia euroa vuodessa[4]. Sisämarkkinoista jo pelkästään yrityksille suunnatuille viestintäpalveluille koituvat hyödyt voivat nousta miltei 90 miljardiin euroon vuodessa[5]. Vakaat televiestinnän markkinat tukevat laajempaa digitaalista taloutta, jonka dynaamisuus näkyy sen kestävässä työllisyyskasvussa. Kuvan saamiseksi digitaalisen talouden laajuudesta ja elinvoimaisuudesta mainittakoon, että EU:ssa työskentelee 4 miljoonaa tieto- ja viestintätekniikan asiantuntijaa, ja määrä on taantumasta huolimatta kasvussa. Lisäämällä tieto- ja viestintätekniikan investointeja, parantamalla työvoiman tietoteknisiä taitoja ja uudistamalla internet-talouden edellytyksiä taloudessa yleensä voitaisiin kasvattaa bkt:tä noin 5 prosenttia vuoteen 2020[6] mennessä ja luoda 3,8 miljoonaa uutta työpaikkaa[7]. Sähköisen viestinnän markkinoiden esteiden vuoksi Euroopan laajuisten palveluiden edut, kuten parempi laatu, mittakaavaedut, suuremmat investoinnit, tehokkuuden lisääntyminen ja vahvemmat neuvotteluasemat, jäävät hyödyntämättä. Tällä on kielteisiä vaikutuksia laajempaan digitaaliseen ekosysteemiin, mukaan luettuina EU:n laitevalmistajat ja sisällön ja sovellusten tarjoajat aina aloittelevista yrityksistä hallituksiin. Sillä on vaikutuksia myös pankkitoiminnan, autoteollisuuden, logistiikan, vähittäiskaupan, terveydenhuollon sekä energian ja liikenteen kaltaisiin talouden aloihin, jotka ovat verkkoyhteyksistä riippuvaisia pyrkiessään parantamaan tuottavuutta esimerkiksi pilvipalvelujen, verkkoon yhteenliitettyjen esineiden ja yhdennettyjen palvelujen avulla. 1.3. Poliittinen tausta Jo Euroopan digitaalistrategiassa, joka on yksi EU:n Eurooppa 2020 -strategian kärkihankkeista, korostettiin tieto- ja viestintätekniikan ja verkkoyhteyksien keskeistä asemaa. Siinä esitetään useita aloitteita, joilla edistetään investointeja, parannetaan kilpailua ja alennetaan nopeiden verkkojen käyttöönottokustannuksia sen varmistamiseksi, että kaikilla eurooppalaisilla on mahdollisuus nopeaan laajakaistayhteyteen. Komissio on niin ikään perustanut suuren koalition edistämään digitaalialan työpaikkoja alan työllistämismahdollisuuksien hyödyntämiseksi. Komissio toteuttaa niin ikään aloitteita digitaalisten sisämarkkinoiden varmistamiseksi ja verkkosisällön, kuten sähköisen kaupankäynnin ja sähköisten viranomaispalveluiden edistämiseksi. Lisäksi komissio on ehdottanut uudistettua EU:n tietosuoja-asetusta kansalaisten yksityisyyden suojelemiseksi ja innovoinnin ja taloudellisen toiminnan edistämiseksi sisämarkkinoilla sekä strategiaa, jolla edistetään verkkoturvallisuutta ja suojataan EU:n elintärkeitä infrastruktuureja ja verkkoja, mukaan luettuna verkko- ja tietoturvaa koskeva direktiiviehdotus[8], jolla olennaisesti tuetaan kansalaisten ja kuluttajien luottamusta sähköisessä ympäristössä. Siirtyminen kohti sähköisen viestinnän sisämarkkinoita tukisi digitaalisten sisämarkkinoiden ekosysteemiä. Tällaiset markkinat edellyttävät paitsi nykyaikaista infrastruktuuria, myös innovatiivisia ja turvallisia digitaalipalveluja. Näin ollen vuoden 2013 keväällä kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti digitaalisten sisämarkkinoiden merkitystä kasvulle ja kehotti komissiota esittämään mahdollisimman pian (ennen lokakuussa kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa) konkreettisia toimenpiteitä tieto- ja viestintätekniikan sisämarkkinoiden luomiseksi. Tämä ehdotus sekä komission suositus kilpailua edistävistä ja laajakaistan investointiympäristöä parantavista johdonmukaisista syrjimättömyysvelvoitteista ja kustannuslaskentamenetelmistä muodostavat yhdessä tasapainoisen joukon toimia, joiden avulla on tarkoitus siirtyä kohti televiestinnän sisämarkkinoita ja edistää investointeja. 2. KUULEMISTEN TULOKSET JA VAIKUTUSTENARVIOINTI 2.1. Sidosryhmien näkemykset Koska vuoden 2013 keväällä kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti päätelmissään, että konkreettisia ehdotuksia on esitettävä ennen lokakuussa kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa, kuulemiset oli järjestettävä haastavassa aikataulussa. Muodollisten kuulemisten ja neuvoa-antavien tapahtumien lisäksi komissio on kuullut laajasti erilaisia sidosryhmiä edustavia organisaatioita arvioidakseen sähköisen viestinnän markkinoiden yleistä tilaa ja sitä, miten sisämarkkinoiden olisi luotava. Se on tavannut kaikkia teollisuudenaloja edustavia sidosryhmiä, kuluttajajärjestöjä, kansalaisyhteiskunnan ja kansallisten sääntelyviranomaisten edustajia sekä hallitusten edustajia ja saanut niiltä palautetta. Näiden lisäksi komissio järjesti useita kuulemistilaisuuksia, joihin osallistui kaikkia teollisuuden aloja edustavia sidosryhmiä, kuluttajia ja kansalaisyhteiskunnan edustajia[9]. Kuulemisista kävi ilmi, että sidosryhmien suuri enemmistö jakaa komission analyysin kysymyksestä ja katsoo, että pikaisia toimia tarvitaan. Lisäksi keskusteluja käytiin Euroopan parlamentissa ja ministerineuvostossa (liikenne, televiestintä ja energia). Neuvostossa suurin osa valtuuskunnista oli samaa mieltä kysymyksen analyysistä ja siitä, että toimia tarvitaan, jotta voidaan siirtyä kohti aitoja sisämarkkinoita tavoitteena kilpailun säilyttäminen tai sen tehostaminen, kuluttajien valinnanmahdollisuuksien parantaminen, verkon neutraaliuden ja verkkovierailuja koskevien kysymysten ratkaiseminen sekä sääntelyn katvealueiden hyväksikäytön välttäminen ja sääntelyn nykyistä suuremman yhdenmukaisuuden varmistaminen, mihin kuuluu muun muassa taajuuksien hallinta, samalla kun vältetään toimivallan liiallinen keskittyminen. Euroopan parlamentissa käydyissä keskusteluissa tuettiin vahvasti komission ehdotusten linjauksia ja korostettiin erityisesti, että osana sähköisen viestinnän sisämarkkinoita on kiireellistä poistaa verkkovierailumaksut sekä varmistaa korkeatasoinen kuluttajansuoja ja selvät verkon neutraaliutta koskevat säännöt. 2.2. Asiantuntemus Vuonna 2012 tehtiin laaja sisämarkkinoiden toteutumattomuuden kustannuksia sähköisen viestinnän alalla koskeva selvitys ”Steps towards a truly internal market for e-communications”[10]. Selvityksessä analysoitiin EU:n sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden tilaa ja arvioitiin sisämarkkinoiden potentiaalia. Komissio hyödynsi monia muitakin tietolähteitä, kuten vuosittaista digitaalistrategian tulostaulua sekä talouden ja rahoituksen pääosaston laatimia taloustutkimuksia esimerkiksi Euroopan televiestintämarkkinoiden hajanaisuudesta[11]. Myös sääntelyjärjestelmän EU:n tason kuulemismekanismissa on tuotu esiin epäjohdonmukaisuuksia siinä, miten kansalliset sääntelyviranomaiset sääntelevät merkityksellisiä markkinoita. Lisäksi komissio on radiotaajuuspoliittisen ohjelman yhteydessä havainnut, että jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja taajuuskaistojen avaamisessa ja valtuutuksien myöntämisessä teknologiatyypistä riippumattomaan käyttöön etenkin ehtojen ja aikataulun osalta. 2.3. Ehdotetun asetuksen vaikutusten arviointi Komission yksiköt ovat arvioineet eri toimintavaihtoehtojen vaikutuksia parempaa sääntelyä koskevan politiikan mukaisesti. Sääntelyn hajanaisuus liittyy ensisijaisesti pääasiallisiin alakohtaisiin vaatimuksiin, joita sovelletaan EU:n lainsäädännön alaiseen sähköisen viestinnän tarjontaan (valtuutus, kiinteiden ja langattomien verkkojen liityntähyödykkeet, loppukäyttäjien suojaa koskevien sääntöjen noudattaminen). Näihin kaikkiin liittyy hyvin omanlaiset piirteensä, minkä vuoksi myös ratkaisut epäyhtenäisyydestä eroon pääsemiseksi ovat hyvin erilaisia. Ne kaikki kuitenkin ovat olennaisen tärkeitä, mikäli halutaan päästä eroon sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhdennetyn tarjoamisen tiellä unionissa olevista esteistä. Ratkaisuja on pohdittu seuraavan jaon perusteella: a) kansallisiin valtuutusjärjestelmiin liittyvät esteet yhdessä kansallisten sääntelyviranomaisten epäjohdonmukaisten sääntelytapojen kanssa, b) koordinoinnin puute taajuuksien osoittamisessa ja niitä koskevissa ehdoissa sekä taajuuksien saatavuuden sääntelyyn liittyvä epävarmuus, c) sellaisten tukkutason tuotteiden puute, joiden avulla palveluja voidaan tarjota käyttämällä jonkin toisen operaattorin verkkoa, jossa palvelujen yhteentoimivuuden taso on yhdenmukainen, soveltaen markkinoita korjaavia toimia tai vastavuoroisia neuvotteluja d) kuluttajansuojasääntöjen epäyhtenäisyys, mikä johtaa erilaiseen kuluttajansuojantasoon ja vaihteleviin kauppaehtoihin ja näkyy muun muassa verkkovierailujen ja ulkomaanpuhelujen korkeina hintoina sekä palvelunestoina ja palvelujen kuristamisena (throttling). Näiden hajanaisuutta aiheuttavien tekijöiden poistamiseksi kolme toimintavaihtoehtoa valittiin tarkemmin analysoitavaksi. Ensimmäinen vaihtoehto perustui sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmään siinä muodossa kuin se tällä hetkellä on. Toisessa vaihtoehdossa kaavailtiin yhtä säädöstä (asetus), jolla mukautetaan sääntelyjärjestelmää vain siltä osin kun se on tarpeellista tehostettuun EU:n koordinaatioon perustuvien EU:n sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden kannalta. Kolmannessa vaihtoehdossa on sama tavoite kuin toisessa vaihtoehdossa, mutta siinä nykyinen hallintorakenne korvataan yhdellä EU:n sääntelyviranomaisella sääntelyn täydellisen koordinoinnin varmistamiseksi. Jokaista toimintavaihtoehtoa arvioitiin sen suhteen, miten tehokkaita ne ovat toimintatavoitteiden saavuttamisen suhteen, ja samalla otettiin erityisesti huomioon kysyntä- ja tarjontapuolelle koituvat kustannukset ja hyödyt, kuten vaikutukset EU:n sähköisen viestinnän alan rakenteeseen, talouteen, työpaikkoihin, työllisyyteen, kuluttajille koituviin hyötyihin ja ympäristöön. Vaikutustenarviointikertomuksessa todettiin toisen vaihtoehdon olevan paras. Yhdellä EU-valtuutuksella pyritään ennen kaikkea vähentämään eurooppalaisten operaattorien hallinnollista taakkaa, ja sillä myös taattaisiin operaattoreihin sovellettavan sääntelyn yhdenmukaisuus. Radiotaajuuksien käytön koordinoinnilla sisämarkkinoilla varmistetaan taajuushyödykkeiden yhteen sovitettu saatavuus ja niiden käyttöön liittyvien johdonmukaisten ehtojen soveltaminen kaikkialla Euroopassa, mikä takaa taajuuksien tehokkaan käytön. Samalla tämä tukee myös nopeiden verkkojen ennustettavaa investointiympäristöä ja niiden laajaa alueellista kattavuutta, mikä sekin on loppukäyttäjien etujen mukaista. Sen ansiosta, että EU:n tasolla on saatavilla standardoituja tukkutason käyttöoikeustuotteita mahdollisena korjaavana toimenpiteenä merkittävälle markkina-asemalle, vakiintuneet operaattorit voivat tarjota asiakkailleen korkealaatuisia liityntäpalveluitaan kaikkialla unionissa. Tällä odotetaan olevan myönteinen vaikutus etenkin jäsenvaltioiden rajatylittäviin investointeihin, sillä sen ansiosta yritysten on helpompi päästä uusille markkinoille ja seurata asiakaskysyntää, ja tässä niillä on käytettävissään korkealaatuisia liityntätuotteita, mikä tehostaa kilpailua ja pakottaa operaattorit parantamaan tarjontaansa investoimalla infrastruktuureihin ja palveluihin. Palvelun laatua koskevat yhteiset säännöt takaavat käyttäjien vapauden päästä haluamiinsa sisältöihin ja käyttää haluamiaan sovelluksia selkeiden sopimusehtojen pohjalta kaikkialla unionissa ilman, että heidän internet-yhteyttään aiheettomasti hidastetaan tai pääsy estetään. Samalla niillä taataan mahdollisuus hankkia erikoistuneita, palvelulaadultaan parempia erityissisältöjä, sovelluksia ja palveluja. Paremmalla avoimuudella ja parannetuilla sopimusehdoilla taataan kuluttajan mielenkiinto korkeaan laatuun ja luotettaviin palveluihin sekä vahvistetaan markkinoiden kilpailudynamiikkaa. Toimilla, joilla puututaan perusteettomiin hintaeroihin kotimaan ja EU:n sisäisten puheluiden välillä, sekä toimilla, joilla helpotetaan kotimaanhintaisten verkkovierailutarjousten (Roaming Like At Home) tarjoamista verkkovierailusopimuksien avulla, pyritään poistamaan rajatylittävien sähköisen viestinnän palvelujen perusteettomat lisäkustannukset. Lopuksi todettakoon, että tällä vaihtoehdolla parannettaisiin oikeudellista ennakoitavuutta ja avoimuutta kaikista tehokkaimmin ja joutuisimmin. Odotettavissa on, että kitkattomammat markkinat, yhtenäisemmät toimintaedellytykset (käyttöoikeuksien edellytykset, kuluttajasäännöt) sekä hintajouston tai kilpailupaineen mahdollistama mittakaavaetujen siirtyminen kuluttajille johtavat suurempaan lähentymiseen. Samoin ennakoidaan, että suurempi kilpailupaine, joka kannustaa eriyttämiseen, sekä suuremmat mittakaavaedut, sääntelyn parempi ennustettavuus ja innovatiivisten palvelujen massajakeluun paremmin soveltuva ympäristö parantavat kaikki investointiympäristöä. Vaikka näillä ehdotuksilla odotetaan olevan myönteinen vaikutus työpaikkojen luomiseen, niiden tarkkoja sosiaalisia ja työllisyysvaikutuksia on vaikea arvioida tässä vaiheessa. Komissio kiinnittää erityistä huomiota näihin näkökohtiin seuratessaan ja arvioidessaan lainsäädäntöä. Suositeltavaan vaihtoehtoon verrattuna vaihtoehdoissa 1 (sovelletaan nykyisiä puitteita) ja 3 (Euroopan unionin laajuisten palveluiden sääntelyn hallinnoinnin täydellinen muutos) tarvittaisiin 3–5 vuotta lisää haluttuun tulokseen pääsemiseksi potentiaalisen bkt:n lisäyksen ollessa 3,7 prosenttia ajalla 2015–2020. Suositeltava vaihtoehto myös vaikuttaisi ja sen avulla saavutettaisiin kaikki erityistavoitteet nopeimmin, jolloin saavutettaisiin suurin mahdollinen taloudellinen ja yhteiskunnallinen hyöty muihin tarkasteltuihin vaihtoehtoihin verrattuna. Vaikutustenarviointilautakunta antoi arvioinnista lausuntonsa 6. syyskuuta 2013. Vaikutustenarviointikertomus ja sen tiivistelmä julkaistaan yhdessä tämän ehdotuksen kanssa. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ 3.1. Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artiklaan, koska se liittyy sähköisen viestinnän sisämarkkinoihin ja niiden toiminnasta huolehtimiseen. 3.2. Toissijaisuusperiaate Nykyisellä sääntelyjärjestelmällä ei ole päästy täysin tavoitteeseen eli sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden toteuttamiseen. Vaikka kansalliset säännöt ovatkin EU:n nykyisen sääntelyjärjestelmän mukaisia, niiden eroavaisuudet kuitenkin luovat esteitä palveluiden rajatylittävälle tarjonnalle ja hyödyntämiselle, mikä rajoittaa EU:n lainsäädännön takaamaa sähköisen viestinnän palvelujen tarjoamisen vapautta. Tämä vaikuttaa suoraan sisämarkkinoiden toimintaan. Jäsenvaltioilla ei ole toimivaltaa eikä kannustimia nykyisen sääntely-ympäristön muuttamiseksi. Ongelman taustalla olevien syiden ratkaisemiseksi tarvitaan EU:n tason toimia. Ensinnäkin keskenään erilaisista yleisvaltuutusjärjestelmistä kansallisella tasolla johtuvasta nykyisestä epäyhtenäisyydestä päästään eroon ottamalla käyttöön yksi EU:n laajuinen valtuutus. EU:n valtuutusmekanismi yhdistettynä luvan keskeyttämistä kokonaan tai toistaiseksi koskevaan kotivaltion valvontaan helpottaisi EU:n operaattoreiden rekisteröintiä ja niihin sovellettavien ankarimpien seuraamusten koordinointia. Ehdotuksella taataan yrityksille johdonmukaisempi ja ennustettavampi sääntely, koska sillä annetaan komissiolle valtuudet vaatia kansallisia sääntelyviranomaisia peruuttamaan sellaiset korjaavia toimenpiteitä koskevat ehdotukset, jotka voisivat olla ristiriidassa EU:n lainsäädännön kanssa. Ehdotuksella varmistettaisiin huomattavasti suurempi yhdenmukaisuus kiinteiden ja langattomien verkkojen säännellyissä käyttöoikeusehdoissa, mikä helpottaa yleiseurooppalaisten palvelujen tarjoamista. Loppukäyttäjien oikeuksien täydellisellä yhdenmukaistamisella varmistetaan, että kansalaisilla ja palveluntarjoajilla on samat oikeudet ja velvollisuudet kaikkialla EU:ssa, erityisesti mahdollisuus markkinoida ja hankkia palveluja rajojen ylitse samoilla ehdoilla. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti EU:n toiminta rajoitetaan siihen, mikä on tarpeen yksilöityjen sisämarkkinoiden esteiden poistamiseksi. Ensinnäkin EU-valtuutusta voivat hakea operaattorit, jotka aikovat toimia EU:n laajuisesti, ja verkon sijaintipaikkaan tai palvelujen tarjoamispaikkaan erottamattomasti liittyvistä velvoitteista päättää edelleen kyseisen jäsenvaltion kansallinen sääntelyviranomainen. Taajuuksien käyttöoikeuksista saadut tulot jäävät asianomaiseen jäsenvaltioon. Taajuuksien käyttöä koskevat yksityiskohtaisemmat sääntelyperiaatteet, joilla täydennetään EU:n sääntelykehyksessä asetettuja yleisiä tavoitteita, jättävät edelleenkin jäsenvaltioille laajan harkintavallan päättää yksityiskohdista. Samoin komissiolle annettavissa taajuuksia koskevissa ilmoituksissa on kyse sen tarkistamisesta, ovatko ne yhteensopivia lainsäädännön kanssa, ei siitä, että jäsenvaltioiden harkintavalta korvattaisiin komission harkintavallalla, ja niihin sovelletaan lisäsuojatoimenpiteitä, kuten komiteamenettelyn tarkastelumenettelyä. Yleisvaltuutuksen ulottaminen koskemaan pienalueen langattomien liityntäpisteiden käyttöä rajoitetaan matalatehoisiin ja huomaamattomiin laitteisiin, jotka on tarkkaan määritelty täytäntöönpanotoimenpiteillä. Eurooppalaisen virtuaalisen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteen määräämisestä vastaa edelleen sen jäsenvaltion sääntelyviranomainen, jossa verkko sijaitsee, nojautuen nykyisen sääntelykehyksen mukaiseen markkina-analyysiin. Virtuaalisten käyttöoikeustuotteiden yhdenmukaistamisessa käytetään samaa mekanismia, jota sovelletaan fyysisten tukkutason käyttöoikeustuotteiden yhteydessä, joista on jo säädetty nykyisessä sääntelykehyksessä. 3.3. Oikeasuhteisuus EU:n toiminta on rajoitettu siihen, mikä on tarpeen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Toimenpiteillä pyritään ennen kaikkea poistamaan selviä sisämarkkinoiden pullonkauloja niin, että nykyiseen lainsäädäntöön tehdään mahdollisimman vähän muutoksia, jotta voidaan luoda olosuhteet, joissa voidaan kehittää EU:n tasolla uudet rajatylittävät sähköisen viestinnän sisämarkkinat. EU:n toimilla voidaan näin saavuttaa sisämarkkinoiden molemmat tavoitteet, eli vapaus tarjota ja käyttää sähköisen viestinnän palveluja. Nykyinen sääntelykehys jätetään paljolti ennalleen, muun muassa siinä, miten kansalliset sääntelyviranomaiset valvovat markkinoita. Näin huolehditaan siitä, että EU:n toimilla ei haitata sellaisten operaattoreiden toimintaa, jotka pitäytyvät kansallisella (tai alueellisella) tasolla. Uusien rajatylittävien markkinoiden kehittämiseen sovelletaan lisäksi paremman sääntelyn periaatetta. Tämä tarkoittaa sitä, että sääntelypainetta vähennetään asteittain silloin, kun markkinat ovat osoittautuneet kilpailukykyisiksi yhdentyneemmässä eurooppalaisessa kontekstissa, kuitenkin kansallisten sääntelyviranomaisten valvontavaltuuksien mukaisesti ja niin, että niihin sovelletaan kilpailuoikeuden noudattamisen jälkikäteisvalvontaa. Tämä on hyödyllistä, sillä kansallisilla sääntelyviranomaisilla on myös parhaat valmiudet ottaa huomioon kansalliset erityispiirteet silloin, kun (i) säännellään pääsyä sellaisiin fyysisiin infrastruktuureihin, jotka luonnostaan rajoittuvat maantieteellisesti kansallisten tai alueellisten rajojen sisäpuolelle, sekä (ii) kun ratkotaan kuluttaja-asioihin liittyviä kysymyksiä kansallisessa yhteydessä (etenkin kuluttajien omalla kielellä) Ehdotetut toimet eivät siis aiheuta huomattavia muutoksia hallintoon eikä niillä siirretä toimivaltaa Euroopan tasolle esimerkiksi säännöksillä EU:n sääntelyviranomaisesta tai yleiseurooppalaisista taajuuksien käyttöluvista. Ratkaisut mahdollistavat sen, että asianomaiset sidosryhmät voivat hyödyntää suurten sisämarkkinoiden yhteisvaikutuksia ja vähentää tehottomuuksia toiminnassaan ja investoinneissaan mahdollisimman nopeasti ja tehokkaasti. Toisaalta ehdotuksella taataan nykyisten sääntöjen jatkuvuus sellaisille operaattoreille, jotka tarjoavat palveluja vain yhdessä jäsenvaltioissa. Samalla ne hyötyvät entistä paremmista ja selvemmistä loppukäyttäjän oikeuksia koskevista säännöistä sekä ennustettavammasta ympäristöstä taajuushyödykkeiden käyttöoikeuksissa ja korkeatasoisissa kiinteän verkon käyttöoikeustuotteissa. 3.4. Perusoikeudet Ehdotuksen valmistelussa analysoitiin sen vaikutuksia perusoikeuksiin, kuten sananvapauteen ja tiedonvälityksen vapauteen, elinkeinovapauteen, syrjimättömyyteen, kuluttajien suojeluun ja henkilötietojen suojaan. Asetuksella turvataan erityisesti pääsy avoimeen internetiin, sillä luodaan korkeatasoiset ja täysin yhdenmukaistetut loppukäyttäjien oikeudet, lisätään yrittämisen vapautta Euroopan tasolla, ja ajan mittaan sen pitäisi johtaa alakohtaisen sääntelyn vähentymiseen. 3.5. Sääntelytavan valinta Komissio ehdottaa asetusta, koska sillä poistetaan sisämarkkinoiden esteitä täydentämällä nykyistä sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmää. Siihen sisältyy erityisiä suoraan sovellettavia tarjoajien ja loppukäyttäjien oikeuksia ja velvoitteita; siihen sisältyy niin ikään tiettyjä Euroopan tason hyödykkeitä koskevia koordinointimekanismeja sähköisen viestinnän palvelujen tarjoamisen helpottamiseksi valtioiden rajojen yli. Asetus on tärkeä esimerkiksi avoimen internetin ja liikenteenhallinnan kaltaisilla aloilla, joilla aidosti yhteistä lähestymistapaa tarvitaan, jotta voidaan välttää alusta alkaen nykyinen suuntaus kohti keskenään erilaisia kansallisia ratkaisuja ja mahdollistaa yhdennetyn verkkohallinnan ja sellaisten verkkosisältöjen, sovellusten ja palvelujen kehittäminen, jotka voidaan yhtenäisellä tavalla asettaa saataville kaikkialla unionissa. 3.6. Ehdotuksen rakenne ja tärkeimmät oikeudet ja velvollisuudet Yleiset säännökset (I luku, 1 ja 2 artikla) I lukuun sisältyvät yleiset säännökset ja määritelmät. Siinä vahvistetaan sääntelyperiaatteet, joiden mukaan asianomaiset sääntelyelimet toimivat soveltaessaan tätä asetusta yhdessä nykyisen lainsäädännön kanssa. EU-valtuutus (II luku, 3–7 artikla) Tällä hetkellä operaattoreiden, jotka haluavat tarjota palveluja useissa jäsenvaltioissa, on haettava lupaa jokaisessa jäsenvaltiosta erikseen. Asetuksella otetaan käyttöön yksi yhtenäinen EU-valtuutus, joka perustuu siinä jäsenvaltiossa tehtävään ilmoitukseen, jossa eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan päätoimipaikka sijaitsee (kotijäsenvaltio), sekä vahvistetaan sovellettavat edellytykset. EU-valtuutuksen mahdollisesta keskeyttämisestä kokonaan tai toistaiseksi päättää kotijäsenvaltio. EU-valtuutuksen haltijat ovat oikeutettuja tasavertaiseen sääntelykohteluun vastaavissa tilanteissa eri jäsenvaltioissa ja niiden välillä, ja uudet tulokkaat markkinoilla ja pienet rajatylittävät toimintaa harjoittavat operaattorit vapautetaan hallinnollisista maksuista sekä yleispalvelun rahoittamiseen tarkoitetuista rahoitusosuuksista muissa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossa (vastaanottavat jäsenvaltiot). Lisäksi EU-valtuutuksen haltijoiden lakisääteisiä velvoitteita sovelletaan aikaisempaa yhdenmukaisemmin niiden tarjotessa palvelujaan kaikkialla Euroopassa. EU-valtuutus vähentää näin ollen tarpeettomia hallinnollisia esteitä ja takaa eurooppalaisille palveluntarjoajille johdonmukaisemmat oikeudet ja velvollisuudet, jotta ne voivat toimia EU:n koko alueella ja saavuttaa mittakaavaetuja. Eurooppalaiset hyödykkeet (III luku) 1 jakso (8–16 artikla): Eurooppalaisilta matkaviestinoperaattoreilla ei ole tällä hetkellä niiden tarvitsemaa ennustettavuutta EU:n laajuisesti saatavilla olevista taajuuksista. Myös käyttöoikeuksien jakoedellytykset vaihtelevat. Niiden on sen vuoksi vaikea tehdä pitkän aikavälin suunnitelmia, investoida valtioiden rajojen yli ja saada mahdollisia mittakaavaetuja. Tällainen hajanainen tilanne johtaa siihen, että laitevalmistajat suunnittelevat tuotteensa muille, suuremmille markkinoille, joilla on hyvät kasvunäkymät. Tämän kestämättömän tilanteen korjaamiseksi taajuushyödykkeiden yhdenmukaistaminen on varmistettava · määrittämällä yhteiset jäsenvaltioihin sovellettavat sääntelyperiaatteet langatonta laajakaistaviestintää varten yhdenmukaistettujen taajuuksien käyttölupaehtoja määriteltäessä · antamalla komissiolle toimivalta hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä taajuuksien saatavuuden, käyttölupien jakamisen ajoituksen ja taajuuksien käyttölupien voimassaoloajan yhdenmukaistamiseksi. · luomalla konsultointimekanismi, jonka avulla komissio voi arvioida käyttölupiin ja taajuuksien käyttöön liittyviä kansallisia toimenpide-ehdotuksia ja · yksinkertaistamalla matalatehoisten langattomien laajakaistayhteyksien (WiFi, mikrosolut) käyttöönoton ja tarjoamisen edellytyksiä kilpailun lisäämiseksi ja verkon ruuhkautumisen vähentämiseksi. 2 jakso (17–20 artikla): Yhdenmukaistettu ja korkealaatuinen virtuaalinen kiinteiden verkkojen käyttöoikeus helpottaisi rajatylittävien palvelujen markkinoilletuloa ja niiden tarjontaa yrittäjien ja loppukäyttäjien hyödyksi sekä edistäisi kilpailua ja investointeja. Tällä hetkellä virtuaaliset kiinteän verkon käyttöoikeustuotteet määritellään eri tavoin eri puolilla EU:ta. Virtuaalinen kiinteiden verkkojen käyttöoikeus rajatylittävien palvelujen tarjoamiseksi yhdenmukaistetaan seuraavin keinoin: · Määritellään EU:n tasolla yhdenmukaistettujen virtuaalisten laajakaistatuotteiden yhteiset ominaisuudet (virtuaalinen eriyttäminen, IP-bittivirta ja kiinteiden yhteyksien paikallisosat) silloin, kun merkittävässä markkina-asemassa oleva operaattori määrätään myöntämään ko. oikeus. · Kansalliset sääntelyviranomaiset puolestaan velvoitetaan korjaavia sääntelytoimenpiteitä asettaessaan ottamaan huomioon tällaisten yhdenmukaistettujen laajakaistatuotteiden käyttöönotto niin, että otetaan asianmukaisesti huomioon nykyinen infrastruktuurikilpailu ja investoinnit sekä yleiset oikeasuhteisuutta koskevat vaatimukset. Päätöskäytäntö on otettu huomioon ehdotuksen säännöksessä, jossa seuraavan sukupolven NGA-verkkojen tukkutason hintavalvontavelvoitteiden huomioon ottaminen yhdistetään vaihtoehtoisten infrastruktuurien luomaan kilpailupaineeseen, tehokkaisiin takuisiin syrjimättömästä käyttöoikeudesta ja vähittäismarkkinoiden hintojen, valikoiman ja laadun kilpailun tasoon. · Tarjotaan sähköisen viestinnän palveluntarjoajille oikeus kohtuullisin ehdoin tarjota ja saada käyttöönsä yhdenmukaistettuja laatuvarmistettuja liityntätuotteita uudentyyppisten verkkopalvelujen mahdollistamiseksi. Loppukäyttäjien oikeudet (IV luku, 21–29 artikla) Sekä sähköisen viestinnän tarjoajat että loppukäyttäjät joutuvat noudattamaan Euroopassa epäjohdonmukaista loppukäyttäjien oikeuksia koskevaa sääntelyä, mikä johtaa erilaiseen suojan tasoon ja erilaisten sääntöjen mosaiikkiin jäsenvaltioissa. Tällainen epäyhtenäisyys on kallista operaattoreille ja epätyydyttävää loppukäyttäjille, ja viime kädessä se estää palvelujen tarjoamisen valtioiden rajojen yli ja vähentää loppukäyttäjien halukkuutta käyttää niitä. Asianmukaisen kuluttajansuojan luomiseksi kaikkialle EU:hun loppukäyttäjien oikeuksia koskevat säännöt yhdenmukaistetaan. Tähän kuuluvat seuraavat seikat: – Syrjimättömyys tiettyjen kotimaan ja EU:n sisäisen (kansainvälisen) viestinnän välillä (elleivät erot ole objektiivisesti perusteltuja) – Pakolliset ennen sopimuksen tekoa annettavat tiedot ja sopimusta koskevat tiedot – Avoimuuden lisääminen ja välineet, joiden avulla jättilaskut voidaan välttää – Oikeus sopimuksen irtisanomiseen kuuden kuukauden jälkeen ilman kustannuksia (päätelaitteiden jäännösarvoa tai muita tarjousetuja lukuun ottamatta), – Palveluntarjoajien velvollisuus tarjota esteetön pääsy kaikkeen sisältöön, sovelluksiin tai palveluihin – tätä kutsutaan myös verkon neutraaliudeksi. Tällöin säännellään operaattorien suorittamia tietoliikenteen hallintatoimia yleiseen internet-yhteyteen liittyen. Samalla selvennetään laadukkaampien erikoistuneiden palvelujen oikeudellista kehystä. Palveluntarjoajan vaihtamisen helpottaminen (V luku, 30 artikla) Paremmat palveluntarjoajan vaihtamista koskevat säännöt edistävät markkinoille pääsyä ja sähköisen viestinnän tarjoajien välistä kilpailua ja mahdollistavat sen, että loppukäyttäjät voivat valita nykyistä helpommin palveluntarjoajan, joka parhaiten vastaa heidän erityistarpeisiinsa. Näin ollen säädetään palveluntarjoajan vaihtamiseen sovellettavista yhdenmukaistetuista periaatteista, kuten kustannuslähtöisyydestä, vastaanottavan operaattorin johtamasta menettelystä ja siirtävän operaattorin kanssa tehdyn sopimuksen automaattisesta päättymisestä. Organisatoriset ja loppusäännökset (VI luku, artiklat 31–40) Tähän lukuun sisältyvät toimivaltaisten kansallisten viranomaisten seuraamusvaltuuksia koskevat yleiset säännökset sekä komission valtuudet antaa delegoituja ja täytäntöönpanosäädöksiä. Niin ikään säädetään muutoksista puitedirektiiveihin sekä verkkovierailuasetuksiin ja Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelintä (BEREC) koskevaan asetukseen. Muutoksilla pyritään ennen kaikkea – kun otetaan huomioon markkinoiden ennakkosääntely ja se, että kansalliset sääntelyviranomaiset vastaavat jatkossakin (kansallisista) markkinoista – edistämään kansallisten sääntelyviranomaisten markkina-arvioiden ja niiden EU-valtuutuksen haltijoille asettamien sääntelyvelvoitteiden vakautta ja johdonmukaisuutta eri puolilla EU:ta sen välttämiseksi, että palveluntarjoajille asetetaan erilaisia velvoitteita saman markkinahäiriön poistamiseksi kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa ne toimivat. Tätä varten säädetään komission oikeudesta vaatia EU-valtuutuksen omaaville yrityksille asetettujen korjaavien toimenpiteiden poistamista sekä oikeusvarmuudesta liittyen niiden markkinoiden määrittämisperusteisiin, joihin sovelletaan tällaisia ennakkosääntelyllisiä korjaavia velvoitteita, ottaen huomioon samalla OTT-palveluntarjoajien (jotka tarjoavat vastaavia palveluja avoimen internetin kautta) taholta tulevan kilpailupaineen. Vaikka kolmas verkkovierailuasetus lisää kilpailua markkinoilla, sen yksin ei odoteta luovan tilannetta, jossa asiakkaat voivat ulkomailla matkustaessaan luottavaisesti jatkaa samaa kulutuskäyttäytymistä kuin kotimaassa – eli siis tekevän lopun verkkovierailumaksuista kaikkialla Euroopassa. Siksi verkkovierailuista säädetään verkkovierailuasetukseen perustuvassa 33 artiklassa, joka pitää sisällään kannustimia operaattoreille verkkovierailujen tarjoamiseen kotimarkkinoiden hintatasolla. Ehdotuksella otetaan käyttöön matkaviestinoperaattoreille tarkoitettu vapaaehtoinen mekanismi sellaisten kahden- tai monenvälisten verkkovierailusopimusten tekemiseksi, joiden ansiosta ne voivat internalisoida tukkutason verkkovierailukustannukset ja ottaa asteittain heinäkuuhun 2016 mennessä käyttöön verkkovierailupalvelut kotimarkkinoiden hintatasolla, mikä vähentää arbitraasihinnoittelua. Kahden- tai monenväliset verkkovierailusopimukset eivät ole mikään uusi asia markkinoilla. Verkkovierailusopimuksissa niiden osapuolet tarjoavat (kilpailulainsäädäntöä noudattaen) verkkovierailuja keskenään ja saavuttavat näin mittakaavaetuja. Nyt annettavassa ehdotuksessa edellytetään, että tällaiset sopimukset on ilmoitettava niiden avoimuuden parantamiseksi. Vapaaehtoisen mekanismin tarkoitus on siirtää tällaiset mittakaavaedut kuluttajille niin, että verkkovierailupalvelut tarjotaan kotimaan hintatasolla sellaisin edellytyksin, joilla varmistetaan, että verkkovierailut kattavat koko unionin ja että kuluttajat kaikkialla unionissa hyötyvät mahdollisimman pian tällaisista tarjouksista. Ehdotuksessa huolehditaan samaan aikaan myös tarvittavasta tasapainosta, jotta operaattorit voivat mukauttaa vähittäistarjouksensa ja taata asteittain sen, että niiden koko asiakaskunta hyötyy niistä. Ilman kahden- tai monenvälisiä verkkovierailusopimuksia ei ole realistista odottaa, että yksittäiset operaattorit kykenisivät tarjoamaan verkkovierailuja kotimaan hintatasolla kaikkialla unionissa suunnitellussa aikataulussa. Lisäksi BEREC-asetukseen on tarpeen tehdä muutoksia BERECin vakauden lisäämiseksi ja sen nostamiseksi strategisempaan asemaan, muun muassa nimittämällä elimelle puheenjohtaja kolmivuotistoimikausiksi. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia unionin talousarvioon. Ehdotuksella asetuksen (EY) N:o 1211/2009 muuttamisesta ei ole vaikutuksia henkilöstötaulukkoon sisältyvien virkojen/toimien lukumäärään tai BERECin virastolle suoritettavaan EU:n rahoitusosuuteen. Se on myös komission tiedonannossa Euroopan parlamentille ja neuvostolle COM(2013)519 final esitettyjen määrien mukainen. 2013/0309 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS eurooppalaisia sähköisen viestinnän sisämarkkinoita ja koko Euroopan yhteen liittämistä koskevista toimenpiteistä sekä direktiivien 2002/20/EY, 2002/21/EY ja 2002/22/EY ja asetusten (EY) N:o 1211/2009 ja (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[12], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[13], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä sekä katsovat seuraavaa: (1) Euroopan on hyödynnettävä kaikki kasvun lähteet kriisistä selviytymiseksi, työpaikkojen luomiseksi ja kilpailukykynsä palauttamiseksi. Kasvun elvyttäminen ja työpaikkojen luominen unionissa on Eurooppa 2020 -strategian tavoite. Vuoden 2013 keväällä kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti digitaalisten sisämarkkinoiden merkitystä kasvulle ja kehotti ryhtymään konkreettisiin toimenpiteisiin tieto- ja viestintätekniikan (TVT) sisämarkkinoiden luomiseksi mahdollisimman pian. Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden ja tämän kehotuksen mukaisesti tämän asetuksen tarkoituksena on luoda sähköisen viestinnän sisämarkkinat täydentämällä ja mukauttamalla unionin nykyistä sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmää. (2) Jo Euroopan digitaalistrategiassa, joka on yksi Eurooppa 2020 -strategian lippulaivahankkeista, katsottiin tieto- ja viestintätekniikan ja verkkoyhteyksien olevan välttämätön perusta unionin talouden ja yhteiskunnan kehitykselle. Jotta Eurooppa voisi saada täyden hyödyn digitalisoitumiskehityksestä, tarvitaan koko unionin ja kaikki toimialat kattavat sähköisen viestinnän dynaamiset sisämarkkinat. Tällaiset todelliset viestinnän sisämarkkinat toimivat innovatiivisen ja ”älykkään” digitaalisen talouden selkärankana sekä ovat perusta digitaalisille sisämarkkinoille, joilla verkkopalveluja voidaan vapaasti tarjota rajojen yli. (3) Saumattomilla sähköisen viestinnän sisämarkkinoilla olisi taattava vapaus tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja palveluja kaikille asiakkaille unionissa sekä jokaisen loppukäyttäjän oikeus valita paras markkinoilla saatavilla oleva tarjous, eikä tätä saisi haitata markkinoiden epäyhtenäisyys eri puolin kansallisia rajoja. Nykyisessä sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmässä ei puututa kattavasti tähän hajanaisuuteen: yleisvaltuutusjärjestelmät ovat kansallisia, eivät unionin laajuisia, jäsenvaltioissa on omat taajuuksien jakotavat, sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajien käytettävissä on eri jäsenvaltioissa erilaisia käyttöoikeustuotteita ja käytössä on erilaisia alakohtaisia kuluttajansuojasääntöjä. Monissa tapauksissa unionin säännöillä määritellään vain perustaso, ja säännöt pannaan täytäntöön eri tavoin eri jäsenvaltioissa. (4) Todellisten sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden olisi edistettävä kilpailua, investointeja ja innovaatioita uusien ja parempien verkkojen ja palvelujen alalla sekä edistää markkinoiden yhdentymistä ja rajatylittävien palvelujen tarjontaa. Niiden pitäisi näin ollen edesauttaa toteuttamaan Euroopan digitaalistrategian kunnianhimoiset nopeisiin laajakaistayhteyksiin liittyvät tavoitteet. Digitaalisten infrastruktuurien ja palvelujen yhä laajemman saatavuuden pitäisi puolestaan lisätä kuluttajien valinnanvaraa, parantaa palvelujen laatua ja lisätä sisällön moninaisuutta sekä tukea osaltaan alueellista ja sosiaalista koheesiota ja helpottaa liikkuvuutta koko unionissa. (5) Sähköisen viestinnän sisämarkkinoista saatavien hyötyjen odotetaan ulottuvan koko digitaaliseen ekosysteemiin, johon kuuluvat unionin laitevalmistajat, sisällön ja sovellusten tarjoajat ja koko talous aina pankkialasta autoteollisuuteen, logistiikkaan, vähittäiskauppaan, energiaan ja liikenteeseen, eli aloihin, joilla tuottavuuden lisääminen perustuu verkkoyhteyksien saatavuuteen ja esimerkiksi ajasta ja paikasta riippumattomiin pilvipalvelusovelluksiin, esineiden verkottamiseen tai mahdollisuuksiin integroida palveluntarjontaa yrityksen eri osissa. Myös viranomaisten ja terveydenhuoltosektorin odotetaan hyötyvän sähköisten viranomaispalveluiden ja terveydenhuollon sähköisten palvelujen valikoiman laajentuessa. Sähköisen viestinnän sisämarkkinoilla niin ikään kulttuurisisällön ja -palvelujen tarjonta ja kulttuurinen monimuotoisuus ylipäätään lisääntynee. Sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen avulla tarjottavien tiedonsiirtoyhteyksien merkitys koko taloudelle ja yhteiskunnalle on niin suuri, että perusteettomia alakohtaisia sääntely- ja muita rasitteita olisi vältettävä. (6) Tämän asetuksen tarkoituksena on sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden toteuttaminen kolmen laajan ja läheisesti toisiinsa liittyvän toimintalinjan avulla. Ensinnäkin asetuksella olisi varmistettava vapaus tarjota maiden ja verkkojen rajatylittäviä sähköisen viestinnän palveluja eri jäsenvaltioissa ottamalla käyttöön EU-valtuutus, jolla luodaan edellytykset alakohtaisen sääntelyn sisällön ja täytäntöönpanon yhdenmukaisuuden ja ennustettavuuden lisäämiselle koko unionin alueella. Toiseksi on tarpeen varmistaa, että rajatylittävän sähköisen viestinnän verkkojen ja palveluntarjonnan kannalta olennaisiin hyödykkeisiin liittyvät ehdot ja edellytykset ovat huomattavasti nykyistä yhdenmukaisempia ei ainoastaan langattomassa laajakaistaviestinnässä, jossa sekä luvanvaraiset että toimiluvista vapautetut taajuudet ovat avainasemassa, vaan myös kiinteissä yhteyksissä. Kolmanneksi tällä asetuksella olisi liiketoimintaolosuhteiden yhdenmukaistamiseksi ja kansalaisten digitaalipalveluja kohtaan tunteman luottamuksen luomiseksi yhdenmukaistettava loppukäyttäjien ja erityisesti kuluttajien suojelua koskevia sääntöjä. Tällaisia ovat muun muassa syrjimättömyyttä, sopimustietoja sekä sopimuksen irtisanomista ja palveluntarjoajan vaihtamista koskevat säännöt niiden sääntöjen lisäksi, jotka koskevat verkkosisältöjen, sovellusten ja palvelujen saatavuutta ja liikenteenhallintaa ja jotka hyödyttävät loppukäyttäjiä ja takaavat samanaikaisesti sen, että internetin ekosysteemi toimii jatkossakin innovoinnin lähteenä. Lisäksi verkkovierailuja koskevien uudistusten ansiosta kuluttajien pitäisi voida turvallisin mielin käyttää verkkoa matkustaessaan EU:n alueella, ja ajan mittaan niiden pitäisi johtaa yhdenmukaisiin hinnoittelu- ja muihin ehtoihin unionissa. (7) Tällä asetuksella olisi näin ollen täydennettävä unionin nykyistä sääntelykehystä (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/19/EY[14], Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/20/EY[15], Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/21/EY[16], Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/22/EY[17], Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY[18], komission direktiivi 2002/77/EY[19] sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1211/2009[20], Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 531/2012[21] ja Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 243/2012/EU[22]) ja nykyistä unionin lainsäädännön mukaista kansallista lainsäädäntöä niin, että luodaan erityiset oikeudet ja velvollisuudet sekä sähköisen viestinnän tarjoajille että loppukäyttäjille ja tehdään tämän edellyttämät muutokset voimassa oleviin direktiiveihin sekä asetukseen (EU) n:o 531/2012 nykyistä suuremman yhdenmukaisuuden sekä kilpailulle avoimempien sisämarkkinoiden edellyttämien tiettyjen merkittävien muutosten varmistamiseksi. (8) Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat teknologianeutraaliuden periaatteen mukaisia, toisin sanoen niissä ei edellytetä käytettäväksi tai suosita mitään tietyn tyyppistä tekniikkaa. (9) Sähköisen viestinnän tarjoamiseen valtioiden rajojen yli liittyy edelleen suurempia rasitteita kuin sen tarjoamiseen kansallisten rajojen sisällä. Rajatylittävien palvelujen tarjoajien on muun muassa edelleen tehtävä ilmoituksia ja maksettava maksuja erikseen jokaisessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. EU-valtuutuksen haltijoihin sovellettaisiin vain yhtä ainoaa ilmoitusjärjestelmää siinä jäsenvaltiossa, jossa niillä on pääasiallinen toimipaikka (kotijäsenvaltio), mikä vähentää rajatylittävää toimintaa harjoittavien operaattoreiden hallinnollista taakkaa. EU-valtuutusta sovellettaisiin kaikkiin yrityksiin, jotka tarjoavat tai aikovat tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. Valtuutuksen turvin niillä olisi oikeus tarjota sähköisiä viestintäpalveluja ja -verkkoja tämän asetuksen mukaisesti missä tahansa jäsenvaltiossa. EU-valtuutuksen, jossa määritellään kotijäsenvaltiossa myönnettävän yleisvaltuutuksen perusteella sähköisen viestinnän palveluja eri jäsenvaltioissa tarjoaviin operaattoreihin sovellettavat oikeudelliset puitteet, pitäisi tehokkaasti taata vapaus tarjota sähköisiä viestintäpalveluja ja -verkkoja koko unionin alueella. (10) Sähköisten viestintäpalvelujen ja -verkkojen tarjonta rajojen yli voi muodoltaan vaihdella useiden tekijöiden mukaan, kuten verkko- tai palvelutyypin, tarvittavan fyysisen infrastruktuurin laajuuden tai eri jäsenvaltioissa olevien tilaajien lukumäärän mukaan. Aikomus tarjota rajatylittäviä sähköisen viestinnän palveluja tai ylläpitää sähköistä viestintäverkkoa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa voidaan osoittaa eri tavoin, esimerkiksi neuvottelemalla sopimuksia tietyn jäsenvaltion verkkoon pääsystä tai markkinoimalla palveluja internetissä kohdejäsenvaltion kielellä. (11) Eurooppalaiseen sähköisen viestinnän tarjoajaan sovellettavan sääntelyjärjestelmän olisi oltava neutraali suhteessa kaupallisiin valintoihin, jotka ovat toimintojen ja toiminnan järjestämisen perustana eri jäsenvaltioissa, eli siihen, miten tarjoaja päättää ylläpitää sähköisiä viestintäverkkoja tai tarjota sähköisen viestinnän palveluja yli rajojen. Näin ollen yrityksen yhtiörakenteesta riippumatta eurooppalaiseen sähköisen viestinnän tarjoajan kotijäsenvaltion olisi katsottava olevan se jäsenvaltio, jossa sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjoamiseen liittyvät strategiset päätökset tehdään. (12) EU-valtuutuksen olisi perustuttava kotijäsenvaltiossa annettavaan yleisvaltuutukseen. Siihen ei saisi soveltaa jonkin muun kansallisen lainsäädännön, joka ei koske erityisesti sähköisen viestinnän alaa, mukaisesti jo sovellettavia ehtoja. Lisäksi eurooppalaisiin sähköisen viestinnän tarjoajiin olisi sovellettava myös tämän asetuksen ja asetuksen (EU) N:o 531/2012 säännöksiä. (13) Useimmat alakohtaiset ehdot, jotka koskevat esimerkiksi pääsyä verkkoihin tai verkkojen turvallisuutta ja eheyttä tai hätäpalvelujen käyttömahdollisuutta, ovat vahvasti sidoksissa paikkaan, jossa verkko sijaitsee tai palvelua tarjotaan. Näin ollen eurooppalaiseen sähköisen viestinnän tarjoajaan voidaan soveltaa niissä jäsenvaltioissa, joissa se toimii, sovellettavia ehtoja, siltä osin kuin tässä asetuksessa ei muuta säädetä. (14) Jos jäsenvaltiot vaativat alalta rahoitusosuutta yleispalveluvelvoitteiden ja kansallisten sääntelyviranomaisten hallinnollisten kulujen rahoittamiseksi, maksujen jakamisen perusteiden ja menettelyjen on oltava tasapuolisia ja oikeasuhteisia ja eurooppalaisia sähköisen viestinnän tarjoajia syrjimättömiä, jotta ei estetä erityisesti uusien tulokkaiden ja pienten operaattoreiden pääsyä rajatylittäville markkinoille; Näin ollen yksittäisten yritysten rahoitusosuutta määritettäessä olisi otettava huomioon yrityksen markkinaosuus, eli sen liikevaihto kyseisessä jäsenvaltiossa, ja siihen olisi sovellettava de minimis -kynnystä. (15) On tarpeen varmistaa, että samankaltaisissa olosuhteissa jäsenvaltiot eivät kohtele syrjivästi mitään eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajaa ja että sisämarkkinoilla sovelletaan yhdenmukaisia sääntelykäytäntöjä, erityisesti siltä osin kuin on kyse direktiivin 2002/21/EY 15 tai 16 artiklan tai direktiivin 2002/19/EY 5 tai 8 artiklan soveltamisalaan kuuluvista toimenpiteistä. Eurooppalaisilla sähköisen viestinnän tarjoajilla olisi näin ollen oltava oikeus siihen, että objektiivisesti vastaavassa tilanteessa eri jäsenvaltiot kohtelevat niitä yhdenvertaisesti, jotta mahdollistetaan yhdentyneemmät monta aluetta kattavat toiminnot. Lisäksi käytössä olisi oltava erityisiä menettelyjä unionin tasolla direktiivin 2002/21/EY 7 a artiklassa tarkoitettujen korjaavia toimenpiteitä koskevien päätösluonnosten tarkastelua varten, jotta vältettäisiin perusteettomat erot eri jäsenvaltioiden eurooppalaisille sähköisen viestinnän tarjoajille asettamissa velvoitteissa. (16) Sääntely- ja valvontavaltuudet olisi jaettava asianmukaisesti eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan kotijäsenvaltion ja kaikkien vastaanottavien jäsenvaltioiden kesken markkinoille pääsyn esteiden vähentämiseksi; samalla olisi varmistettava, että sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjoamiseen sovellettavat ehdot pannaan asianmukaisesti täytäntöön. Näin ollen kansallisten sääntelyviranomaisten olisi valvottava, että niiden alueella sovellettavia ehtoja noudatetaan unionin lainsäädännön mukaisesti, mihin kuuluu tarvittaessa seuraamuksista ja väliaikaisista toimista määrääminen, mutta ainoastaan kotijäsenvaltion kansallisella sääntelyviranomaisella olisi oltava oikeus peruuttaa määräajaksi tai kokonaan eurooppalaisen sähköisen viestinnän tarjoajan oikeudet tarjota sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koko unionissa tai sen osassa. (17) Radiotaajuudet ovat julkinen hyödyke sekä matkaviestinnän, langattoman laajakaistaviestinnän ja satelliittiviestinnän sisämarkkinoiden kannalta keskeinen resurssi unionissa. Langattoman laajakaistaviestinnän kehittäminen edistää Euroopan digitaalistrategian täytäntöönpanoa ja erityisesti tavoitetta taata vähintään siirtonopeudella 30 Mbit/s toimiva laajakaista kaikille EU:n kansalaisille vuoteen 2020 mennessä sekä tavoitetta varmistaa, että unionissa ovat käytössä nopeimmat mahdolliset laajakaistayhteydet ja suurin mahdollinen laajakaistakapasiteetti. Unioni on kuitenkin jäänyt maailman muiden merkittävien alueiden jälkeen – Pohjois-Amerikan, Afrikan ja eräiden Aasian osien – viimeisimmän sukupolven langattomien laajakaistatekniikoiden käyttöönotossa ja yleistymisessä, jotka ovat edellytyksenä näiden tavoitteiden saavuttamiselle. 800 MHz taajuusalueen hyödyntämisen salliminen ja sen vapauttaminen langatonta laajakaistaviestintää varten etenee hitaasti: yli puolet jäsenvaltioista on hakenut poikkeusta tai muuten ei ole vapauttanut taajuuksia Euroopan radiotaajuuspoliittisen ohjelmasta annetussa parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 243/2012/EU[23] vahvistetussa määräajassa. Tämä osoittaa, että kiireellisiä toimia tarvitaan jo nykyisen radiotaajuuspoliittisen ohjelman kaudella. Unionin toimenpiteet, joilla pyritään yhdenmukaistamaan radiotaajuuksien saatavuuden ehtoja ja taajuuksien tehokasta käyttöä langatonta laajakaistaviestintää varten Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 676/2002/EY[24] nojalla eivät ole olleet riittäviä ratkaisemaan tätä ongelmaa. (18) Erilaisten kansallisten toimintatapojen soveltaminen aiheuttaa epäjohdonmukaisuutta ja sisämarkkinoiden pirstoutumista, jotka estävät unionin laajuisten palvelujen käyttöönoton ja langattoman laajakaistaviestinnän sisämarkkinoiden toteuttamisen. Tämä voi luoda eriarvoiset mahdollisuudet hyödyntää tällaisia palveluja, estää kilpailua eri jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yritysten välillä ja tukahduttaa investoinnit edistyneempiin verkkoihin ja tekniikoihin sekä innovatiivisten palvelujen syntymisen, ja siten riistää kansalaisilta ja yrityksiltä mahdollisuuden korkeatasoisiin paikasta riippumattomiin integroituihin palveluihin ja langatonta laajakaistaa tarjoavilta operaattoreilta mahdollisuuden tehokkuuden kasvattamiseen laajamittaisten yhdennetympien toimintojen avulla. Sen vuoksi radiotaajuuksien osoittamisen tiettyjä näkökohtia koskevilla unionin tason toimilla olisi tuettava edistyneiden langattoman laajakaistaviestinnän palvelujen laajan ja yhdennetyn kattavuuden kehittymistä koko unionissa. Samalla jäsenvaltioilla olisi edelleen oltava oikeus järjestää radiotaajuuksiensa käyttö yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä puolustukseen liittyviä tarkoituksia varten. (19) Sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajien, matkaviestintäoperaattoreiden tai niiden yhteenliittymien olisi voitava yhdessä järjestää valtaosan unionin alueesta kattava tehokas ja kohtuuhintainen peitto loppukäyttäjien pitkän aikavälin hyödyksi, ja käyttää näin ollen radiotaajuuksia useissa jäsenvaltioissa vastaavilla ehdoilla, menettelyillä, kustannuksilla, aikataululla ja kestolla yhdenmukaistetuilla taajuuskaistoilla ja täydentävillä radiotaajuuspaketeilla, kuten matalampien ja korkeampien taajuuksien yhdistelmillä sekä tiheään että harvaan asuttujen alueiden kattamiseksi. Koordinointia ja yhdenmukaisuutta parantavat aloitteet lisäisivät myös verkkoinvestointiympäristön ennakoitavuutta. Ennakoitavuutta parantaisi suuresti myös radiotaajuuksien käyttölupien pitkään voimassaoloaikaan tähtäävä selkeä politiikka – tämän kuitenkaan rajoittamatta näiden lupien määräämätöntä luonnetta eräissä jäsenvaltioissa – jonka tukena sovellettaisiin tällaista lupaa edellyttävien taajuuksien tai niiden osan siirtoja, vuokraamista ja yhteiskäyttöä koskevia selkeitä sääntöjä. (20) Radiotaajuuksien käyttölupien koordinointia ja johdonmukaisuutta olisi parannettava ainakin sellaisten taajuuskaistoja osalta, jotka on yhdenmukaistettu kiinteää langatonta, liikkuvaa ja mobiililaajakaistaviestintää varten. Näihin kuuluvat kansainvälisen televiestintäliiton ITUn tasolla kansainvälisen matkaviestinnän (International Mobile Telecommunications, IMT) edistyneille järjestelmille määritellyt taajuuskaistat sekä langattomissa lähiverkoissa (RLAN) käytetyt taajuuskaistat, kuten 2,4 GHz:n ja 5 GHz:n taajuuskaistat. Koordinoinnin ja johdonmukaisuuden parantaminen olisi ulotettava koskemaan myös taajuuskaistoja, jotka voidaan tulevaisuudessa yhdenmukaistaa langatonta laajakaistaviestintää varten, kuten Euroopan radiotaajuuspoliittisen ohjelmasta annetun parlamentin ja neuvoston päätöksen 3 b artiklassa säädetään ja radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän 13. kesäkuuta 2013 hyväksytyssä lausunnossa ”Strategic challenges facing Europe in addressing the growing radio spectrum demand for wireless broadband” suositellaan. Tällaisia ovat lähitulevaisuudessa 700 MHz:n, 1,5 GHz:n ja 3,8–4,2 GHz:n taajuuskaistat. (21) Erilaisten kansallisten radiotaajuuksien osoittamismenettelyjen keskinäistä yhdenmukaisuutta voidaan parantaa antamalla seuraaviin seikkoihin liittyviä kriteereitä koskevia selkeämpiä säännöksiä: valtuutusmenettelyjen aikataulu; käyttölupien voimassaoloaika, maksut ja maksuehdot; kapasiteetti- ja kattavuusvaatimukset; lupamenettelyn kattamien taajuusalueiden ja taajuuslohkojen määrittely; objektiiviset kynnysarvoja koskevat vaatimukset tehokkaan kilpailun edistämiseksi; taajuuksien käyttölupien kaupattavuuden ehdot, taajuuksien yhteiskäyttöehdot mukaan luettuina. (22) Taloudellisen rasitteen rajoittaminen siihen, mitä optimaalinen taajuuksien hallinta edellyttää, sekä välittömien maksujen ja kausittaisten maksujen tasapainottaminen kannustaisi infrastruktuuri-investointeihin ja teknologian käyttöönottoon sekä toisi tämän myötä kustannusetuja loppukäyttäjille. (23) Yhdenmukaisempi radiotaajuuksien osoittaminen ja siitä seuraava langattoman laajakaistan käyttöönotto koko unionin alueella edesauttaisi mittakaavaetujen saavuttamista liitännäisaloilla, kuten verkkolaitteiden ja päätelaitteiden valmistusteollisuudessa. Kyseiset toimialat voisivat puolestaan nykyistä paremmin ottaa huomioon radiotaajuuksien käyttöä koskevat unionin aloitteet ja politiikat. Sen vuoksi olisi luotava radiotaajuuksien osoittamisaikataulujen yhdenmukaistamismenettely sekä määritettävä taajuuskaistojen käyttöluville vähimmäisvoimassaoloaika tai yhteinen voimassaoloaika. (24) Muiden langatonta laajakaistaa varten osoitettujen taajuuksien käyttölupiin mahdollisesti sisältyvien keskeisten ehtojen osalta tässä asetuksessa vahvistettujen sääntelyperiaatteiden ja kriteerien johdonmukaista soveltamista yksittäisissä jäsenvaltioissa edesauttaisi koordinointimekanismi, jossa komissiolla ja muilla jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus esittää etukäteen huomautuksia käyttölupien myöntämisaikeista tietyssä jäsenvaltiossa ja komissiolla olisi mahdollisuus, muiden jäsenvaltioiden näkemykset huomioon ottaen, estää ehdotuksen täytäntöönpano, jos se vaikuttaa unionin oikeuden vastaiselta. (25) Koska radiotaajuuksien kysyntä langatonta laajakaistaa varten on valtavassa kasvussa, olisi edistettävä taajuuksia tehokkaasti langattomiin laajakaistayhteyksiin käyttäviä vaihtoehtoisia ratkaisuja. Tällaisia ovat langattoman yhteyden mahdollistavat matalatehoiset ja lyhyellä kantamalla toimivat järjestelmät, kuten langattomien lähiverkkojen nk. hotspot-liityntäpisteet (RLAN, tunnetaan myös nimellä WiFI), sekä matalatehoisten piensoluliityntäpisteiden (femto-, piko- tai metrosolujen) verkot. (26) Täydentävät langattomat liityntäjärjestelmät, kuten langattomat lähiverkot, erityisesti julkisesti saatavilla olevat RLAN-liityntäpisteet, tarjoavat enenevässä määrin loppukäyttäjille pääsyä internetiin, antavat matkaviestinoperaattoreille mahdollisuuden purkaa mobiililiikennekuormaa verkoistaan ja käyttävät yhdenmukaistettuja radiotaajuusresursseja edellyttämättä erillistä valtuutusta tai käyttölupaa. (27) Suurinta osaa RLAN-liityntäpisteistä ovat tähän mennessä hyödyntäneet yksityiset käyttäjät kiinteiden laajakaistaliittymiensä paikallisena langattomana jatkeena. Jos loppukäyttäjät jakaisivat oman internet-liittymänsä kapasiteetin rajoissa RLAN-verkkonsa muiden kanssa ja kun tällaisia liityntäpisteitä olisi tarjolla paljon erityisesti tiheään asutuilla alueilla, langaton tiedonsiirtokapasiteetti maksimoitaisiin taajuuksien jälleenkäytön ansiosta ja muodostuisi kustannustehokas täydentävä langaton laajakaistaverkkoinfrastruktuuri, joka olisi muiden loppukäyttäjien käytettävissä. Näin ollen olisi poistettava loppukäyttäjille asetetut käyttäjien omien RLAN-liityntäpisteiden jakamista muiden loppukäyttäjien kanssa ja niihin yhteyden muodostamista koskevat tarpeettomat rajoitukset tai estettävä tällaisten rajoitusten asettaminen. (28) Lisäksi RLAN-liityntäpisteiden käyttöönottoa ja yhteenkytkemistä koskevat tarpeettomat rajoitukset olisi niin ikään poistettava. Viranomaiset tai julkisten palvelujen tarjoajat käyttävät yhä enenevässä määrin RLAN-liityntäpisteitä tiloissaan omiin tarkoituksiinsa, esimerkiksi henkilöstön käyttöön, helpottamaan kansalaisten pääsyä paikan päällä kustannustehokkaisiin sähköisiin viranomaispalveluihin tai tukemaan reaaliaikaisten, esimerkiksi julkista liikennettä tai liikenteen hallintaa koskevien älykkäiden julkisten palvelujen tarjoamista. Ne voisivat myös yleisesti tarjota kansalaisille pääsyn tällaisiin liityntäpisteisiin liitännäispalveluna niiden tiloissa kansalaisille tarjotuille palveluille, ja niiden olisi voitava tehdä näin kilpailua ja julkisia hankintoja koskevien sääntöjen puitteissa. Tarjoajan, joka tarjoaa paikallisliittymän sähköisen viestinnän verkkoihin yksityistiloissa tai yksityistilojen lähellä tai rajoitetulla julkisella alueella toisen, tällaisesta liitynnästä riippumattoman toiminnan liitännäispalveluna esimerkiksi silloin, kun jonkin muun kaupallisen toiminnan harjoittaja tarjoaa langattoman lähiverkon hotspot-liityntäpistettä asiakkailleen tai muille alueella liikkuville, ei pitäisi katsoa olevan sähköisen viestinnän tarjoaja. (29) Matalatehoiset pienalueen langattomat liityntäpisteet ovat erittäin pieniä ja huomaamattomia kotitalouksien WiFi-reitittimien kaltaisia laitteita. Niiden tekniset ominaisuudet olisi määriteltävä unionin tasolla yleisvaltuutuksella sallittavaa käyttöönottoa ja käyttöä varten erilaisissa paikallisissa yhteyksissä ilman kaavoitus- tai muita lupia koskevia perusteettomia rajoituksia. Niiden toimenpiteiden oikeasuhteisuus, joilla määritellään tällaisen käytön yleisvaltuutuksen piiriin kuulumisen edellytyksenä olevat tekniset ominaisuudet, olisi varmistettava siten, että vaadittavat ominaisuudet ovat huomattavasti rajoittavampia kuin lähetystehon kaltaisia parametreja koskevissa unionin säännöksissä asetetut enimmäisrajat. (30) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että radiotaajuuksien hallinta kansallisella tasolla ei estä muita jäsenvaltioita käyttämästä radiotaajuuksia, joihin niillä on oikeus, tai noudattamasta sellaisia taajuuskaistoja koskevia velvoitteitaan, joiden käyttö on yhdenmukaistettu unionin tasolla. On tarpeen luoda koordinointimekanismi radiotaajuuspolitiikkaa käsittelevän ryhmän aikaisempaan toimintaan pohjautuen sen varmistamiseksi, että jokaisella jäsenvaltiolla on tasapuoliset mahdollisuudet käyttää radiotaajuuksia ja että koordinoinnin tulokset ovat johdonmukaisia ja toteuttamiskelpoisia. (31) Unionin sääntelyjärjestelmän täytäntöönpanosta saadut kokemukset osoittavat, että nykyiset säännökset, joissa edellytetään sääntelytoimenpiteiden yhdenmukaista soveltamista ja joiden tavoitteena on myötävaikuttaa sisämarkkinoiden kehitykseen, eivät ole riittävästi luoneet kannustimia käyttöoikeustuotteiden suunnitteluun yhdenmukaistettujen standardien ja menettelyjen perusteella erityisesti kiinteiden verkkojen osalta. Operaattoreilla on eri jäsenvaltioissa toimiessaan vaikeuksia löytää tarvittavan laatuisia liityntähyödykkeitä oikeantasoisella verkkojen ja palvelujen yhteentoimivuudella, ja jos tällaisia on saatavilla, niiden tekniset ominaisuudet poikkeavat toisistaan. Tämä lisää kustannuksia ja muodostaa esteen palvelujen tarjoamiselle yli kansallisten rajojen. (32) Sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden yhdentymistä nopeutettaisiin luomalla kehys tiettyjen sellaisten keskeisten tärkeimpiin parametreihin ja vähimmäisominaisuuksiin perustuvien eurooppalaisten virtuaalituotteiden määrittelemiseksi, jotka ovat erityisen tärkeitä sähköisten viestintäpalveluiden tarjoajille niiden tarjotessa rajatylittäviä palveluita ja omaksuessa yleiseurooppalaista toimintastrategiaa ympäristössä, joka yhä kasvavassa määrin perustuu täysin internet-protokollaan. (33) Erilaisten virtuaalisten tuotteiden palvelemat operatiiviset tarpeet olisi selvitettävä. Eurooppalaisia virtuaalisten laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteita olisi oltava saatavilla silloin, kun merkittävässä markkina-asemassa olevan operaattorin on edellytetty puitedirektiivin ja käyttöoikeusdirektiivin säännösten mukaisesti tarjoavan pääsyn verkkoonsa säännellyin ehdoin tietyissä liityntäpisteissä. Ensinnäkin tehokasta rajatylittävää markkinoillepääsyä olisi, silloin kun se on markkina-analyysin perusteella tarpeellista ja oikeasuhteista, helpotettava yhdenmukaistetuilla tuotteilla, jotka mahdollistavat sen, että rajatylittävien palvelujen tarjoaja voi tarjota palvelujaan loppukäyttäjilleen, esimerkiksi eri jäsenvaltioissa toimipaikkoja omaaville yritysasiakkailleen, ennakoitavalla ja riittävällä laadulla. Tällaisten yhdenmukaistettujen tuotteiden olisi oltava saatavilla riittävän pitkän ajan, jotta käyttöoikeutta hakevat toimijat ja palveluntarjoajat voivat suunnitella keskipitkän ja pitkän aikavälin investointejaan. (34) Toiseksi pitkälle kehitetyt virtuaaliset käyttöoikeustuotteet, jotka edellyttävät käyttöoikeutta hakevilta toimijoilta suurempia investointeja ja joiden ansiosta ne saavat lähemmäs loppukäyttäjiä ulottuvan käyttöoikeuden ansiosta enemmän määräysvaltaa ja eriytymismahdollisuuksia, ovat ratkaisevassa asemassa kestävän kilpailun edellytysten luomisessa sisämarkkinoilla. Näin ollen myös tällaiset seuraavan sukupolven liityntäverkkojen (Next Generation Access, NGA) keskeiset tukkutason käyttöoikeustuotteet olisi yhdenmukaistettava rajatylittävien investointien helpottamiseksi. Tällaiset virtuaaliset laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteet olisi suunniteltava siten, että ne vastaavat toiminnallisuudeltaan eriytettyjä fyysisiä tilaajayhteyksiä, jotta voidaan laajentaa niiden tukkutason mahdollisten korjaavien toimenpiteiden valikoimaa, joita kansalliset sääntelyviranomaiset voivat harkita direktiivin 2002/19/EY mukaisessa oikeasuhteisuutta koskevassa arvioinnissaan. (35) Kolmanneksi on myös tarpeen määritellä tukkutason yhdenmukaistettu käyttöoikeustuote laajennetulla rajapinnalla tarjottaville kiinteiden vuokrayhteyksien paikallisosille, jotta voidaan mahdollistaa liiketoimintakriittiset liityntäpalvelut kaikkein vaativimmille yrityskäyttäjille. (36) Siirryttäessä asteittain täysin internet-protokollaan perustuviin verkkoihin sellaisten eri palveluluokille tarkoitettujen laatuvarmistettujen liityntätuotteiden puute, jotka perustuvat IP-protokollaan ja jotka mahdollistavat tiedonsiirtoyhteydet eri verkkoalueiden ja verkkojen rajojen yli sekä jäsenvaltioiden sisällä että niiden välillä, haittaa sellaisten sovellusten kehittymistä, jotka ovat riippuvaisia pääsystä muihin verkkoihin, mikä puolestaan rajoittaa teknologisia innovaatioita. Lisäksi tilanne estää laatutasoltaan varmennettujen IP-pohjaisten verkkojen ja liityntätuotteiden hallinnasta ja tarjonnasta saatavien tehokkuusetujen laajamittaisemman leviämisen. Hyötyjä ovat erityisesti lisääntynyt turvallisuus, luotettavuus ja joustavuus sekä parempi kustannustehokkuus ja lyhyemmät toimitusajat. Hyötyjä saisivat niin operaattorit ja palveluntarjoajat kuin loppukäyttäjätkin. Siksi on tarpeen omaksua näiden tuotteiden suunnittelun ja saatavuuden suhteen yhdenmukaistettu lähestymistapa ja tarvittavat kohtuulliset ehdot, muun muassa mahdollisuudesta sähköisen viestinnän yritysten keskinäiseen pyyntöperusteiseen ristiintarjontaan. (37) Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon tämän asetuksen mukaiset eurooppalaiset virtuaaliset laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteet arvioidessaan, mitkä ovat tarkoituksenmukaisimpia käyttöoikeuksiin liittyviä korjaavia toimenpiteitä, joilla huomattavan markkinavoiman operaattorit velvoitetaan sallimaan pääsy verkkoihinsa, mutta vältetään tukkutason käyttöoikeustuotteiden tarpeettomasta lisääntymisestä johtuva liikasääntely riippumatta siitä, onko käyttöoikeustuotteet määrätty markkina-analyysin perusteella tai muissa olosuhteissa. Eurooppalaisten virtuaalisten käyttöoikeustuotteiden käyttöönottamisen ei missään tapauksessa pitäisi itsessään johtaa tietylle operaattorille pakollisiksi määrättävien säänneltyjen käyttöoikeustuotteiden määrän kasvamiseen. Se, että kansallisten sääntelyviranomaisten on arvioitava tämän asetuksen hyväksymisen jälkeen, olisiko nykyisten tukkutason käyttöoikeuksiin liittyvien korjaavien toimenpiteiden sijasta määrättävä eurooppalainen virtuaalinen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuote, sekä arvioitava eurooppalaisen virtuaalisen laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteen määräämisen asianmukaisuutta silloin, kun tulevissa markkina-analyyseissä havaitaan huomattava markkinavoima, ei saisi vaikuttaa kansallisten sääntelyviranomaisten velvollisuuteen määritellä direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukaisesti asianmukaisin ja oikeasuhteisin keino korjata havaittu kilpailuongelma. (38) Sääntelyn ennustettavuuden parantamiseksi lainsäädännössä olisi otettava huomioon myös nykyisen oikeudellisen kehyksen puitteissa kehittyvän päätöksentekokäytännön keskeiset elementit, jotka vaikuttavat ehtoihin, joilla tukkutason käyttöoikeustuotteita, eurooppalaiset virtuaaliset laajakaistaverkkojen käyttöoikeustuotteet mukaan luettuina, asetetaan saataville seuraavan sukupolven liityntäverkkoja varten. Siihen olisi sisällyttävä säännöksiä, joissa tukkutason käyttöoikeuksien markkinoiden analyysia varten ja erityisesti sitä silmällä pitäen, tarvitaanko seuraavan sukupolven liityntäverkkoihin myönnettävän käyttöoikeuden hintavalvontaa, otetaan huomioon vaihtoehtoisten kiinteiden tai langattomien infrastruktuurien aiheuttaman kilpailupaineen, syrjimätöntä pääsyä koskevien tuloksellisten takeiden ja vähittäistason hintojen, valinnanvaran ja laadun suhteen arvioidun vallitsevan kilpailun tason välisten suhteiden merkitys. Jälkimmäinen näkökohta määrittää viime kädessä loppukäyttäjille koituvat hyödyt. Niinpä suorittaessaan direktiivin 2002/21/EY 16 artiklan mukaista tapauskohtaista analyysia ja rajoittamatta huomattavan markkinavoiman arvioinnin tuloksia ja EU:n kilpailusääntöjen soveltamista, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat katsoa, että kun markkinoilla on kaksi kiinteää seuraavan sukupolven liityntäverkkoa, markkinaolosuhteet ovat riittävän kilpaillut aikaansaamaan verkkoparannuksia ja kannustamaan kehitystä kohti ultranopeita palveluita, mikä on yksi vähittäismarkkinoiden kilpailun tärkeä parametri. (39) On odotettavissa, että lisääntynyt kilpailu sisämarkkinoilla vähentää ajan myötä markkina-analyysiin perustuvaa alakohtaista sääntelyä. Yhtenä sisämarkkinoiden toteuttamisen seurauksena pitäisikin olla lisääntynyt taipumus todelliseen kilpailuun merkityksellisillä markkinoilla, jolloin kilpailulainsäädännön jälkikäteen tapahtuvan soveltamisen katsottaisiin yhä useammin riittävän takaamaan markkinoiden toiminnan. Eri jäsenvaltioiden sääntelyn oikeudellisen selkeyden ja ennakoitavuuden varmistamiseksi olisi vahvistettava selkeät ja sitovat kriteerit, joiden perusteella arvioidaan, onko ennakkosääntelyllisten velvoitteiden asettaminen tietyllä markkinalohkolla edelleen perusteltua. Tässä olisi tarkasteltava pullonkaulojen pysyvyyttä ja kilpailunäkymiä ja erityisesti infrastruktuuriin perustuvaa kilpailua samoin kuin vähittäistason kilpailuolosuhteita hinnan, valikoiman ja laadun suhteen, jotka viime kädessä ovat olennaisia loppukäyttäjien sekä EU:n talouden globaalin kilpailukyvyn kannalta. Tämän olisi oltava ennakkosääntelyn piiriin kuuluvien markkinoiden luettelon myöhempien uudelleenarviointien taustalla ja autettava kansallisia sääntelyviranomaisia keskittämään toimiaan sellaisille lohkoille, joilla kilpailu ei vielä ole tehokasta ja toimimaan tässä entistä yhdenmukaisemmin. Todellisten sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden luominen voi lisäksi vaikuttaa markkinoiden maantieteelliseen ulottuvuuteen sovellettaessa kilpailuperiaatteisiin perustuvaa alakohtaista sääntelyä sekä itse kilpailuoikeutta. (40) Loppukäyttäjien suojaa koskevien alakohtaisten sääntöjen kansallisen täytäntöönpanon erot luovat huomattavia esteitä digitaalisille sisämarkkinoille. Tällaisia ovat etenkin yleisen sähköisen viestinnän tarjoajille, jotka haluavat tarjota palveluja eri jäsenvaltioissa, säännösten noudattamisesta aiheutuvat suuremmat kustannukset. Lisäksi epäyhtenäisyys ja epävarmuus suojelun tasosta eri jäsenvaltioissa heikentävät loppukäyttäjien luottamusta ja vähentää kuluttajien halukkuutta hankkia sähköisen viestinnän palveluja ulkomailla. Jotta saavutetaan unionin tavoite poistaa sisämarkkinoiden toimintaa haittaavat esteet, on tarpeen korvata nykyiset, toisistaan poikkeavat kansalliset säännökset yhdellä täysin yhdenmukaistetuilla alakohtaisten sääntöjen kokonaisuudella, jolla luodaan korkeatasoinen ja yhtenäinen loppukäyttäjien suoja. Tällainen lainsäädännön täysi yhdenmukaistaminen ei saisi estää yleisen sähköisen viestinnän tarjoajia tarjoamasta loppukäyttäjille sellaisia sopimusjärjestelyjä, joissa on tätä korkeampi suojan taso. (41) Koska tällä asetuksella yhdenmukaistetaan vain tiettyjä alakohtaisia sääntöjä, sillä ei pitäisi rajoittaa unionin säädöksillä vahvistettujen yleisten kuluttajansuojasääntöjen tai niitä täytäntöönpanevan kansallisen lainsäädännön soveltamista. (42) Tämän asetuksen 4 ja 5 luvuissa loppukäyttäjiin viittaavia säännöksiä olisi sovellettava kuluttajien lisäksi myös muihin loppukäyttäjäryhmiin, ensisijaisesti mikroyrityksiin. Muiden loppukäyttäjien kuin kuluttajien olisi pyynnöstä saatava erikseen tehtävällä sopimuksella lupa poiketa joistakin säännöksistä. (43) Sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden toteuttaminen edellyttää myös esteiden poistamista siltä, että loppukäyttäjät voivat käyttää sähköisiä viestintäpalveluja kaikkialla unionissa. Tämän vuoksi viranomaisten ei pitäisi asettaa tai pitää voimassa rajatylittävän tällaisten palveluiden hankkimisen esteitä. Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien ei tulisi kieltää tai rajoittaa loppukäyttäjien verkkoon pääsyä tai syrjiä loppukäyttäjiä kansallisuuden perusteella tai sen perusteella, missä jäsenvaltiossa he asuvat. Eriyttämisen olisi kuitenkin oltava mahdollista objektiivisesti perusteltavissa olevilla eroilla hinnoissa, riskeissä ja markkinaolosuhteissa, kuten kysynnän vaihtelussa ja kilpailijoiden hinnoittelussa. (44) Matkaviestinnässä ja kiinteän verkon viestinnässä on edelleen erittäin merkittäviä hintaeroja kotimaan ja toiseen jäsenvaltioon suuntautuvien puhelujen ja tekstiviestien välillä. Vaikka maiden, operaattoreiden ja hinnoittelupakettien välillä sekä kiinteän verkon ja matkaviestinnän palvelujen välillä on suuria eroja, tämä vaikuttaa yhä edelleen eniten muita heikommassa asemassa oleviin asiakasryhmiin ja vaikeuttaa saumatonta viestintää unionissa eri jäsenvaltioiden laskevan liikenteen kohdeverkkomaksujen huomattavasta alentumisesta ja absoluuttisesti mitatusta lähentymisestä sekä kauttakulkumarkkinoiden matalista hinnoista huolimatta. Lisäksi siirtymisen täysin internet-protokollaan perustuvaan sähköiseen viestintäympäristöön pitäisi aikaan tuoda mukanaan lisää kustannussäästöjä. Näin ollen olisi perusteltava objektiivisilla kriteereillä kaikki merkittävät vähittäishintaerot kansallisen pitkän matkan kiinteän verkon viestinnän, joka tarkoittaa viestintää kansalliseen numerointisuunnitelmaan sisältyvällä suuntanumerolla yksilöidyltä alueelta johonkin toiseen tällaiseen alueeseen, ja toiseen jäsenvaltioon suuntautuvan kiinteän verkon viestinnän välillä. Kansainvälisen matkaviestinnän vähittäishinnat eivät saisi ylittää säännellyille verkkovierailupuheluille ja verkkovierailutekstiviesteille asetuksella (EU) N:o 531/2012 asetettuja euroäänipuhelu- ja eurotekstiviestitariffeja, ellei poikkeaminen ole perusteltavissa objektiivisilla kriteereillä. Tällaisia kriteerejä voivat olla esimerkiksi lisäkustannukset ja niiden kohtuullinen marginaali. Muita objektiivisia tekijöitä voivat olla erot hintajoustossa ja se, että kaikkien loppukäyttäjien saatavilla on helposti rajatylittäviä yhteyksiä unionissa vähäisin lisäkustannuksin tai maksutta tarjoavien yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien vaihtoehtoisia tariffeja tai tietoyhteiskunnan palveluita, jotka ovat toiminnoiltaan verrannollisia, edellyttäen, että tällaisten vaihtoehtojen tarjoajat aktiivisesti tiedottavat niistä loppukäyttäjille. (45) Internetistä on kehittynyt viime vuosikymmeninä innovoinnille avoin alusta, johon loppukäyttäjien, sisällön ja sovellusten tarjoajien ja internet-palvelujen tarjoajien on varsin helppo päästä toimimaan. Nykyisellä sääntelykehyksellä pyritään edistämään loppukäyttäjien mahdollisuuksia saada ja jakaa tietoa tai käyttää valitsemiaan sovelluksia ja palveluja. Euroopan sähköisen viestinnän sääntelyviranomaisten yhteistyöelimen (BEREC) liikenteenhallintakäytäntöjä käsittelevästä raportista (julkaistiin toukokuussa 2012) sekä terveys- ja kuluttaja-asioiden toimeenpanoviraston tilaamasta internet-yhteyksien markkinoiden toimintaa ja tarjontaa kuluttajan näkökulmasta tarkastelevasta tutkimuksesta (julkaistiin joulukuussa 2012) kävi äskettäin kuitenkin ilmi, että huomattava määrä loppukäyttäjiä kärsii liikenteenhallintakäytännöistä, jotka estävät tietyt sovellukset tai hidastavat niiden käyttöä. Näihin kehityssuuntauksiin on puututtava unionin tasolla annettavilla selkeillä säännöillä, jotta avoin internet voidaan säilyttää ja välttää yksittäisten jäsenvaltioiden toimenpiteistä aiheutuva sisämarkkinoiden pirstoutuminen. (46) Loppukäyttäjien vapaudessa saada ja jakaa tietoa ja laillista sisältöä tai käyttää valitsemiaan sovelluksia ja palveluja on noudatettava EU:n ja kansallista lainsäädäntöä. Tässä asetuksessa määritellään niiden rajoitusten rajat, jotka yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat voivat tälle vapaudelle asettaa, mutta ei rajoiteta unionin muun lainsäädännön, esimerkiksi tekijänoikeussääntöjen ja direktiivin 2000/31/EY soveltamista. (47) Avoimessa internetissä sähköisten viestintäpalvelujen tarjoajat eivät saisi sopimuspohjaisesti sovittujen datansiirtomäärien tai nopeuksien rajoissa estää pääsyä tiettyihin sisältöihin, sovelluksiin tai palveluihin taikka niiden tiettyihin luokkiin tai heikentää niiden laatua tai syrjiä niitä, paitsi rajoitetussa määrässä kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä koskevia tapauksia. Tällaisten toimenpiteiden olisi oltava avoimia, oikeasuhteisia ja syrjimättömiä. Kohtuullinen liikenteenhallinta kattaa vakavien rikosten ehkäisyn tai niiden vaikeuttamisen muun muassa palveluntarjoajien vapaaehtoisilla toimilla, joilla estetään pääsy lapsipornografisiin sisältöihin ja tällaisten sisältöjen levittäminen. Verkon ruuhkautumisen vaikutusten minimoimista olisi pidettävä kohtuullisena edellyttäen, että verkon ylikuormittuminen on vain tilapäistä tai se tapahtuu poikkeuksellisissa olosuhteissa. (48) Määrään perustuvien tariffien pitäisi katsoa olevan avoimen internetin periaatteen mukaisia edellyttäen, että loppukäyttäjillä on mahdollisuus valita avoimesti käytettävissään olevan tällaisen valinnan ehtoja ja seurauksia koskevan tiedon pohjalta normaalia datakulutustaan vastaava tariffi. Samalla tällaisten tariffien pitäisi mahdollistaa se, että yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat voivat paremmin mukauttaa verkkojen kapasiteettia odotettavissa oleviin datamääriin. On olennaisen tärkeää, että ennen kuin loppukäyttäjät sitoutuvat datamäärien tai yhteysnopeuksien rajoituksiin ja sovellettaviin hintoihin, heille tiedotetaan mahdollisuudesta jatkuvasti seurata kulutustaan ja että he voivat halutessaan helposti lisätä saatavilla olevaa datamäärää. (49) Myös yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien tai sisällön, sovellusten tai palveluntarjoajien tarjoamille palveluille tai sovelluksille, jotka edellyttävät korkeammantasoista taattua palvelunlaatua, on loppukäyttäjien taholta tulevaa kysyntää. Tällaisia palveluita voivat olla muun muassa televisiosisällön lähetykset internet-protokollan välityksellä (IP-tv), videokonferenssit ja tietyt terveydenhuollon sovellukset. Loppukäyttäjien olisi näin ollen myös voitava tehdä palvelunlaadultaan parempia erikoistuneita palveluja koskevia sopimuksia joko yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien tai sisällön, sovellusten tai palveluntarjoajien kanssa. (50) Lisäksi on olemassa sisällön, sovellusten ja palvelujen tarjoajien taholta tulevaa kysyntää joustaviin laatuparametreihin perustuville siirtopalveluille. Tällaisissa palveluissa voidaan esimerkiksi alentaa sellaisen liikenteen prioriteettia, joka ei ole aikakriittistä. Sisällön, sovellusten ja palvelujen tarjoajien mahdollisuus neuvotella yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien kanssa tällaisista joustavista palvelunlaatutasoista on tarpeen erikoistuneiden palvelujen tarjoamiseksi, ja sen odotetaan olevan keskeisessä asemassa muun muassa laitteiden välisen suoran tiedonsiirron (M2M) kaltaisten uusien palvelujen kehittämisessä. Tällaisten järjestelyjen pitäisi samalla mahdollistaa se, että yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat voivat tasata liikennettä paremmin ja ehkäistä verkon ruuhkautumista. Sisällön, sovellusten ja palvelujen tarjoajien sekä yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien olisi sen vuoksi voitava vapaasti tehdä määriteltyyn palvelunlaatutasoon perustuvia erikoistuneita palveluja koskevia sopimuksia, edellyttäen, että tällaiset sopimukset eivät merkittävästi heikennä internet-liityntäpalvelujen yleistä laatua. (51) Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat oleellisessa roolissa varmistettaessa, että loppukäyttäjät todella hyötyvät tästä vapaudesta päästä avoimeen internetiin. Tämän vuoksi kansallisilla sääntelyviranomaisilla olisi oltava seuranta- ja raportointivelvollisuus, ja niiden olisi varmistettava, että yleisen sähköisen viestinnän tarjoajat noudattavat sääntöjä ja että saatavilla on syrjimättömiä ja korkealaatuisia internet-liityntäpalveluja, joita erikoistuneet palvelut eivät heikennä. Arvioidessaan internet-liityntäpalvelujen mahdollista yleistä heikkenemistä kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon sellaiset laatuparametrit kuin ajoitus- ja luotettavuusparametrit (viive, viivevaihtelu, pakettihävikki), verkon ruuhkautumisen taso ja vaikutukset, tosiasialliset nopeudet vs. mainostetut nopeudet, internet-liityntäpalvelujen suorituskyky verrattuna erikoistuneiden palvelujen suorituskykyyn sekä loppukuluttajien kokemus laadusta. Kansallisille sääntelyviranomaisille olisi annettava valtuudet asettaa palvelun laatua koskevia vähimmäisvaatimuksia kaikille tai yksittäisille yleisen sähköisen viestinnän tarjoajille, jos tämä on tarpeen palvelulaadun yleisen heikkenemisen estämiseksi internet-liityntäpalvelujen markkinoilla. (52) Toimien, joilla lisätään internet-liityntäpalvelujen hintojen, tariffien, sopimusehtojen ja -edellytysten sekä palvelunlaadun parametrien läpinäkyvyyttä ja vertailtavuutta, ansiosta loppukäyttäjillä pitäisi olla aikaisempaa paremmat mahdollisuudet optimoida palveluntarjoajan valintansa ja hyötyä näin täysimääräisesti kilpailun tuomista eduista. (53) Loppukäyttäjille olisi tiedotettava asianmukaisesti tarjotun palvelun hinnasta ja tyypistä ennen palvelun ostamista. Kyseiset tiedot olisi annettava myös välittömästi ennen puhelun yhdistämistä siinä tapauksessa, että kyseiseen numeroon tai palveluun sovelletaan erityisiä hinnoitteluehtoja, kuten puheluissa lisämaksullisiin palvelunumeroihin. Jos tällainen palveluntarjoajalle asetettu velvoite on suhteeton ottaen huomioon tariffitietojen antamisen kesto ja kustannukset suhteessa keskimääräiseen puhelun kestoon ja loppukäyttäjiin kohdistuvaan kustannusriskiin, kansalliset sääntelyviranomaiset voivat myöntää poikkeuksen. Loppukäyttäjille olisi myös tiedotettava mahdollisista ilmaispuhelupalveluun sovellettavista lisämaksuista. (54) Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien olisi tiedotettava loppukäyttäjille asianmukaisesti muun muassa palveluistaan ja hinnoistaan, palvelun laatua koskevista parametreista, pääsystä hätäpalveluihin ja mahdollisista rajoituksista sekä vammaisille kuluttajille tarkoitetuista palveluista ja tuotteista. Nämä tiedot olisi annettava selvällä ja avoimella tavalla, niiden olisi oltava mukautettuja jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, ja ne olisi saatettava ajan tasalle, jos niissä tapahtuu muutoksia. Palveluntarjoajat olisi vapautettava näistä tiedotusvaatimuksista silloin, kun on kyse yksilöllisesti neuvotelluista tarjouksista. (55) Jotta loppukäyttäjät voivat arvioida itsenäisesti tarjouksia, on olennaisen tärkeää, että tuotteista ja palveluista on saatavilla vertailukelpoisia tietoja. Kokemus on osoittanut, että käytettävissä olevat luotettavat ja vertailukelpoiset tiedot lisäävät loppukäyttäjien luottamusta palvelujen käyttöä kohtaan ja edistävät heidän halukkuuttaan käyttää valinnanvapauttaan. (56) Sopimukset ovat tärkeä keino taata loppukäyttäjille tiedon avoimuus ja oikeusvarmuus. Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien olisi annettava loppukäyttäjille kaikki sopimuksen kannalta olennaiset tiedot selkeässä ja ymmärrettävässä muodossa ennen kuin sopimuksen ehdot sitovat loppukäyttäjää. Tietojen olisi oltava pakollisia, ja niitä saisi muuttaa ainoastaan loppukäyttäjän ja palveluntarjoajan yhteisellä suostumuksella. Komissio ja monet kansalliset sääntelyviranomaiset ovat hiljattain havainneet, että internet-liityntäpalvelujen mainostettujen nopeuksien ja loppukäyttäjien tosiasiallisesti käytettävissä olevien nopeuksien välillä on huomattavia eroja. Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien olisi sen vuoksi ennen sopimuksen tekemistä tiedotettava loppukäyttäjille nopeudesta ja muista palvelun laatua koskevista parametreista, jotka voidaan realistisesti toimittaa loppukäyttäjän pääsijaintipaikassa. (57) Päätelaitteiden suhteen sopimuksessa olisi määritettävä mahdolliset rajoitukset, joita palveluntarjoaja asettaa laitteiden käytölle, kuten SIM-lukitus, sekä maksut, jotka peritään, jos sopimus irtisanotaan ennen sovittua päättymispäivämäärää. Maksuja ei saisi periä sopimuksen sovitun keston päättymisen jälkeen. (58) Jättilaskujen välttämiseksi loppukäyttäjien olisi voitava määrittää puhelumaksuille ja internet-liityntäpalvelujen maksuille enimmäisraja. Tällaisen toiminnon olisi oltava tarjolla veloituksetta, ja siihen olisi liityttävä asianmukainen ja myös myöhemmin uudestaan luettavissa oleva ilmoitus enimmäisrajan lähestymisestä. Kun enimmäisraja on saavutettu, loppukäyttäjälle ei pitäisi enää toimittaa kyseisiä palveluita eikä laskuttaa niistä, paitsi jos loppukäyttäjä nimenomaisesti pyytää palveluntarjoajan kanssa sovittujen palvelujen tarjoamisen jatkamista. (59) Jäsenvaltioiden kokemukset ja terveys- ja kuluttaja-asioiden toimeenpanoviraston äskettäin teettämä tutkimus ovat osoittaneet, että pitkät sopimuskaudet ja sopimusten voimassaoloaikojen automaattinen tai hiljainen jatkaminen haittaavat merkittävästi palveluntarjoajan vaihtamista. Siksi loppukäyttäjillä olisi oltava mahdollisuus purkaa sopimus kuuden kuukauden kuluttua sopimuksen tekemisestä ilman, että siitä koituu heille kustannuksia. Tällaisessa tapauksessa loppukäyttäjät voidaan velvoittaa korvaamaan palveluntarjoajille päätelaitteiden jäännösarvo tai aikaan suhteutettu korvaus (pro rata temporis -periaatteen mukaisesti) mahdollisista muista tarjouseduista. Sopimukset, joiden voimassaoloaikaa on hiljaisesti jatkettu, olisi voitava irtisanoa yhden kuukauden irtisanomisajalla. (60) Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajan sopimusehtoihin loppukäyttäjien haitaksi tekemien, esimerkiksi maksuja, hintoja, datamäärärajoituksia, datansiirtonopeuksia, kattavuutta tai henkilötietojen käsittelyä koskevien merkittävien muutosten olisi katsottava oikeuttavan loppukäyttäjän irtisanomaan sopimuksensa ilman mitään kuluja. (61) Sähköisen viestinnän palveluista ja muista palveluista, kuten lineaarisista lähetyspalveluista, koostuvista paketeista on tullut yhä yleisempiä, ja ne ovat tärkeä osa kilpailua. Tällaisten pakettien eri palveluihin sovellettavat erilaiset sopimusten irtisanomista ja vaihtamista koskevat sopimusvelvoitteet estävät käytännössä loppukäyttäjiä vaihtamasta koko paketin tai sen osia kilpaileviin tarjouksiin. Tämän asetuksen sopimusten irtisanomista ja vaihtamista koskevia säännöksiä olisi sen vuoksi sovellettava kaikkiin tällaisen paketin osiin. (62) Jotta loppukäyttäjät voisivat saada täyden hyödyn kilpailluista markkinoista, heidän olisi voitava tehdä tietoisia valintoja ja vaihtaa palveluntarjoajaa silloin, kun se on heidän etujensa mukaista. Loppukäyttäjien olisi näin ollen voitava vaihtaa palveluntarjoajaa ilman oikeudellisia, teknisiä tai menettelyihin liittyviä esteitä, jotka voivat liittyä muun muassa sopimusehtoihin ja maksuihin. Numeron siirrettävyys on keskeinen kuluttajan valinnanvaraa helpottava ja todellista kilpailua lisäävä tekijä. Se olisi toteutettava mahdollisimman nopeasti siten, että numero on käytettävissä yhden työpäivän kuluessa siitä, kun siirtoa koskeva sopimus on tehty. Jäljellä olevien laskujen suorittaminen ei saisi olla numeronsiirtopyynnön edellytyksenä. (63) Keskitettyjen palvelupisteiden luomisen tukemiseksi ja sen helpottamiseksi, että vaihtaminen käy loppukäyttäjän kannalta saumattomasti, vastaanottavan yleisen sähköisen viestinnän tarjoajan olisi johdettava vaihtamismenettelyä. Siirtävä yleisen sähköisen viestinnän tarjoaja ei saisi viivyttää tai hankaloittaa vaihtamismenettelyä. Automatisoituja menettelyjä olisi käytettävä mahdollisimman laajalti ja varmistettava korkeatasoinen henkilötietojen suoja. Vaihtoa koskevien avointen, tarkkojen ja oikea-aikaisten tietojen pitäisi lisätä loppukäyttäjien luottamusta vaihtamista kohtaan ja tehdä heistä halukkaampia osallistumaan aktiivisesti kilpailuprosessiin. (64) Yleisen sähköisen viestinnän tarjoajien kanssa tehtyjen sopimusten olisi lakattava olemasta voimassa automaattisesti sen jälkeen, kun vaihto on suoritettu, ilman, että loppukäyttäjiltä vaaditaan lisätoimia. Koko käyttämätön saldo olisi palautettava kuluttajille, jotka käyttävät ennakkoon maksettuja palveluja. (65) Loppukäyttäjien kannalta jatkuvuus on tärkeää muutettaessa tärkeitä tunnistetietoja, kuten sähköpostiosoitteita. Tämän vuoksi ja sen varmistamiseksi, että sähköpostiviestejä ei menetetä, loppukäyttäjillä olisi oltava mahdollisuus valita siirtävän internet-liittymäpalvelun tarjoama maksuton palvelu sähköpostien edelleenlähettämiseksi uuteen osoitteeseen, jos loppukäyttäjällä on siirtävän palveluntarjoajan antama sähköpostiosoite. (66) Toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voivat määrätä yleisistä menettelyistä numeroiden siirtämistä ja palveluntarjoajan vaihtamista varten ottaen huomioon teknologinen kehitys ja tarve varmistaa nopea, tehokas ja kuluttajaystävällinen vaihtoprosessi. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten olisi voitava määrätä oikeasuhteisista toimenpiteistä loppukäyttäjien asianmukaiseksi suojelemiseksi koko vaihtoprosessin ajan, muun muassa asianmukaisista seuraamuksista, joita tarvitaan väärinkäytösriskien ja viivästysten minimoimiseksi tai sen estämiseksi, että loppukäyttäjät siirretään toiselle palveluntarjoajalle vastoin heidän tahtoaan. Niiden olisi myös voitava vahvistaa tällaisissa tapauksissa loppukäyttäjiä varten automaattinen korvausjärjestelmä. (67) Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi voitava toteuttaa tämän asetuksen säännösten noudattamisen seuraamiseksi ja valvomiseksi tehokkaita toimia, joihin kuuluvat muun muassa valtuudet määrätä tehokkaita taloudellisia tai hallinnollisia seuraamuksia, jos säännöksiä rikotaan. (68) Komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä liitteiden mukauttamiseksi, jotta voidaan ottaa huomioon markkinoiden ja tekninen kehitys. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (69) Tämän asetuksen yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa sellaisen päätöksen antamiseksi, jossa jäsenvaltioita edellytetään mukauttamaan suunnitelmansa käyttölupien myöntämistä ja tosiasiallisen käytön sallimista varten asetetun yhteisen aikataulun mukaisiksi. (70) Radiotaajuuksien myöntämisen yhdenmukaistamiseen ja koordinointiin, pienalueen langattomien liityntäpisteiden ominaisuuksiin, jäsenvaltioiden väliseen koordinointiin radiotaajuuksien osoittamisessa, eurooppalaisia virtuaalisia käyttöoikeustuotteita ja internet-yhteyksien turvaamista sekä kohtuullista liikenteenhallintaa ja palvelun laatua koskeviin yksityiskohtaisempiin teknisiin ja menettelysääntöihin liittyvää täytäntöönpanovaltaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011[25] mukaisesti. (71) Jotta voidaan varmistaa sähköisen viestinnän sisämarkkinoiden toteuttamiseen tähtäävän tavoitteen ja sen saavuttamiseksi tarvittavien toimenpiteiden johdonmukaisuus suhteessa tähän asetukseen ja tiettyihin voimassa oleviin säännöksiin sekä kehittyvän päätöskäytännön keskeisiin osatekijöihin, direktiivejä 2002/20/EY ja 2002/22/EY ja asetusta N:o 531/2012 olisi muutettava. Sen vuoksi olisi säädettävä, että direktiiviä 2002/21/EY ja siihen liittyviä direktiivejä luetaan yhdessä tämän asetuksen kanssa, otettava käyttöön laajemmat komission valtuudet huomattavan markkinavoiman eurooppalaisille sähköisen viestinnän tarjoajille määrättyjen korjaavien toimenpiteiden johdonmukaisuuden varmistamiseksi eurooppalaisen kuulemismekanismin yhteydessä, yhdenmukaistettava kriteerit merkityksellisten markkinoiden määrittelyn ja kilpailuasteen arviointia varten, mukautettava direktiivin 2002/20/EY mukaista il