PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

1.1.Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Komission vuoden 2020 työohjelman kohdassa ”Ihmisten hyväksi toimiva talous” mainitaan rahoitusalan vertailuarvoja koskevan komission asetuksen eli vertailuarvoasetuksen uudelleentarkastelu. Rahoitusalan vertailuarvot ovat indeksejä, joihin viitaten määritetään rahoitusvälineen tai rahoitussopimuksen nojalla maksettava määrä tai rahoitusvälineen arvo. Vertailuarvoasetuksessa vahvistetaan hallintoa ja tietojen laatua koskevat vaatimukset vertailuarvoille, joihin rahoitussopimuksissa viitataan. Asetuksen tarkoituksena on vahvistaa pääomamarkkinoiden toimijoiden luottamusta unionissa vertailuarvoina käytettäviin indekseihin. Sillä myötävaikutetaan komission pyrkimyksiin edistää pääomamarkkinaunionia. Vertailuarvoasetuksessa otetaan käyttöön rahoitusalan vertailuarvojen hallinnoijien toimilupavaatimus sekä rahoitusalan vertailuarvon laskemisessa käytettävien syöttötietojen tietolähteitä koskevat vaatimukset. Vertailuarvoasetuksella myös säännellään rahoitusalan vertailuarvojen käyttöä1. Vertailuarvoasetuksen säännöissä edellytetään erityisesti, että EU:n valvotut yhteisöt (kuten pankit, sijoitusyritykset, vakuutusyhtiöt, yhteissijoitusyritykset2) käyttävät vain indeksejä, joiden hallinnoijalla on toimilupa. Kolmansissa maissa hallinnoitavia vertailuarvoja voidaan käyttää EU:ssa vain vastaavuus-, tunnustamis- tai hyväksymismenettelyn perusteella. Vertailuarvoasetusta on sovellettu tammikuusta 2018 lähtien3. EU:n markkinatoimijat voivat kuitenkin käyttää edelleen unionin ulkopuolisessa maassa hallinnoitavia vertailuarvoja − riippumatta siitä, onko vastaavuuspäätös tehty tai onko indeksi tunnustettu tai hyväksytty käytettäväksi unionissa4 − siirtymäjärjestelyn päättymiseen eli joulukuun 2021 loppuun asti.

1.1.1.Rahoitusalan vertailuarvojen hallittu lakkaaminen

Toimialalla on ilmennyt huolia siitä, edustaako Libor-korko asianmukaisesti sen kohteena olevaa pankkien välistä lainaamista kuvaavaa markkina- tai taloustilannetta. Siksi Libor-korkoa hallinnoiva kansallinen toimivaltainen viranomainen (Yhdistyneen kuningaskunnan Financial Conduct Authority eli ’FCA’) on ilmoittanut Libor-koron todennäköisestä lakkaamisesta vuoden 2021 lopun jälkeen. FCA on todennut kaikissa julkisissa lausunnoissaan selkeästi, että jos vertailuarvo menettää edustavuutensa eikä sen edustavuutta voida palauttaa, vertailuarvon käyttö valvotuissa yhteisöissä on lopetettava. Paneelipankkien määrä on niin pieni, että Libor-korko ei enää edustanut sen kohteena olevaa markkina- tai taloustilannetta, jota Libor-korolla pyrittiin mittaamaan. Tämä tarkoittaa, että sen arvo voisi poiketa huomattavasti taloustilanteesta ja siitä voisi tulla volatiilimpi.

Kuten komission vaikutustenarvioinnista käy ilmi, useat rahoitusvälineet ja -sopimukset, joissa viitataan Libor-korkoon, eivät eräänny vuoden 2021 lopun jälkeiseen odotettuun lakkaamispäivään mennessä. Useat näistä sopimuksista koskevat valvottujen yhteisöjen liikkeeseen laskemaa velkaa, valvottujen yhteisöjen taseessa olevia velkainstrumentteja, valvottujen yhteisöjen lainasalkkua ja johdannaissopimuksia, joita nämä yhteisöt ovat tehneet positioidensa suojaamiseksi. Kuten edellä todetaan, EU:n vertailuarvoasetuksen soveltamisalaan kuuluvat valvotut yhteisöt voivat käyttää vain vertailuarvoasetuksen vaatimukset täyttäviä indeksejä.

Libor-koron katoamisella on merkittäviä taloudellisia vaikutuksia, joita EU:n valvotut yhteisöt eivät olisi voineet ennakoida tehdessään näitä maturiteetiltaan usein pitkiä sopimuksia. Useissa näistä sopimuksista, etenkään niissä, jotka on tehty ennen vertailuarvoasetuksen antamista vuonna 2016, ei ole mitään säännöksiä Libor-koron pysyvän lakkauttamisen varalta. Libor-koron ennakoituun lakkaamiseen vuoden 2021 lopussa on jäljellä enää lyhyt aika. Siinä ajassa ei välttämättä ole mahdollista muuttaa niiden tuhansien sopimusten ehtoja, joissa tällä hetkellä viitataan Libor-korkoon.

Useissa tällä hetkellä voimassa olevissa velka-, laina- ja talletussopimuksissa ja monissa johdannaissopimuksissa ei Libor-koron kaltaisen korkokantojen vertailuarvon pysyvän lakkaamisen jälkeen olisi sopimusperusteista varakorkoa, jonka perusteella osapuolet voisivat edelleen täyttää sopimusvelvoitteensa.

Jos korjaavista toimista ei säädettäisi, laajasti käytetyn korkokantojen vertailuarvon lopettamisella olisi kielteisiä seurauksia EU:n valvotuille yhteisöille ja niiden sopimusvastapuolille, joilta nämä yhteisöt joko lainaavat tai joille ne lainaavat varoja. Tämä aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta sopimusvelvoitteiden voimassaolosta ja täytäntöönpanosta kaikille sellaisten sopimusten vastapuolille, joissa viitataan kyseiseen vertailuarvoon ja jotka ovat voimassa lakkaamispäivänä. Sopimuksia, joihin yleisessä käytössä olevan korkokantojen vertailuarvon lakkaaminen vaikuttaa, ovat muun muassa seuraavat: 1) valvottujen yhteisöjen velan liikkeeseenlaskut 2) valvottujen yhteisöjen taseessa oleva velka 3) lainat 4) talletukset ja 5) johdannaissopimukset. Suuri osa rahoitussopimuksista, joissa viitataan yleisessä käytössä oleviin korkokantojen vertailuarvoihin, koskee vertailuarvoasetuksen soveltamisalaan kuuluvia valvottuja yhteisöjä. Oikeudellinen epävarmuus ja mahdollisesti haitalliset taloudelliset vaikutukset, joita voi aiheutua siitä, että sopimusvelvoitteita ei voida panna täytäntöön, vaarantavat unionin rahoitusvakauden.

Jotta voidaan lieventää sopimuksen merkityksettömäksi muuttumisen riskiä ja siitä rahoitusvakaudelle aiheutuvaa riskiä, eri valuutta-alueiden keskuspankit ovat perustaneet työryhmiä suosittelemaan varakorkoa, jota sovellettaisiin niihin vanhoihin sopimuksiin, joissa viitataan lakkaaviin korkokantojen vertailuarvoihin ja joita ei pystyttäisi neuvottelemaan uudelleen kyseisen vertailuarvon pysyvään lakkaamiseen mennessä. Esimerkiksi Yhdysvaltojen vaihtoehtoisia viitekorkoja käsittelevä komitea (Alternative Reference Rate Committee, ARRC) on suositellut vesiputousmallia, jossa lasketaan korvaava korko riskittömän yön yli -koron (SOFR) perusteella ja oikaistaan korkoero, jotta korvaava korko saadaan muistuttamaan mahdollisimman paljon lakkaavan vertailuarvon taloudellisia ominaisuuksia. Näillä korvaavilla koroilla olisi siksi tarkoitus jäljitellä mahdollisimman paljon sitä, mitä sopimuspuolet aikoivat saavuttaa viittauksilla lakkaavaan vertailuarvoon.

Kaikkien vanhoihin sopimuksiin sovellettavaa korvaavaa korkoa koskevien suositusten perustana on harkittu poliittinen päätös siitä, että uusissa sopimuksissa (eli vertailuarvon lakkaamisen jälkeen tehdyissä sopimuksissa) ei voida viitata korvaavaan korkoon. Tämä johtuu siitä, että korvaava korko on todennäköisesti synteettinen versio lakkaavasta vertailuarvosta, ja sen tarkoituksena on helpottaa siirtymistä uuteen korkoon. Esimerkiksi USD Libor -koron korvaavan koron laskenta perustuu todennäköisesti lainanoton riskittömään yön yli -korkoon (SOFR), jota oikaistaan riskittömän yön yli -koron ja korvatun Libor-koron välisen historiallisen eron huomioon ottamiseksi. Vertailuarvon synteettisen version olisi oltava riittävän vakaa, jotta sitä voidaan käyttää vanhojen salkkujen lopettamisessa. Se ei kuitenkaan ole pysyvä ratkaisu, jota voitaisiin soveltaa valvotun yhteisön tuleviin rahoituskustannuksiin.

Silloinkin, kun nämä korvaavat korot ovat käytettävissä, on kuitenkin vaikeaa muuttaa kaikkia voimassa olevia vanhoja sopimuksia, koska Libor-korkoon viitataan paljon ja koska sen odotettuun lakkauttamiseen on vain vähän aikaa.

Siksi vertailuarvoasetuksen uudistus on oikea työkalu sellaisen lakisääteisen korvaavan koron vahvistamiseen, jolla lievennetään oikeusvarmuuteen ja rahoitusvakauteen kohdistuvia haitallisia vaikutuksia, joita voi ilmetä, jos Libor-korko tai mikä tahansa muu vertailuarvo, jonka lakkaaminen aiheuttaisi merkittävää häiriötä unionin rahoitusmarkkinoiden toiminnalle, lakkaisi ilman, että kyseinen korvaava korko olisi sekä käytettävissä että sisällytetty vanhoihin sopimuksiin, joissa on mukana vertailuarvoasetuksen soveltamisalaan kuuluva valvottu yhteisö.

1.1.2.Valuuttojen avistakurssit