[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 7.6.2007

KOM(2007) 308 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO

Kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle: Arviointi rannikkoalueiden yhdennetystä käytöstä ja hoidosta Euroopassa

KOMISSION TIEDONANTO

Kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle: Arviointi rannikkoalueiden yhdennetystä käytöstä ja hoidosta Euroopassa

Johdanto

Rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon toteuttamisesta Euroopassa 30. toukokuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksessa[1] (ICZM-suositus) kehotetaan komissiota tarkastelemaan myöhemmässä vaiheessa uudelleen kyseisen suosituksen täytäntöönpanoa ja toimittamaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle arviointikertomus[2].

Komissio esittää tässä tiedonannossa ICZM-suosituksen edellyttämän kertomuksen.

Kertomuksen tärkeimmät lähteet ovat

- ulkoinen arviointiraportti[3], jossa tarkastellaan pääosin sitä, miten rannikkojäsenvaltiot ovat panneet ICZM-suosituksen täytäntöön

- Euroopan ympäristöviraston raportti[4], johon liittyy yhdennetty arviointi Euroopan rannikkoalueista alueiden kehityksen näkökulmasta

- indikaattoreita ja tilastotietoja käsittelevän työryhmän raportti[5], jossa tutkitaan indikaattorien käyttöä ICZM-suosituksen pohjalta laadituissa kansallisissa kertomuksissa.

Lokakuussa 2005 komissio esitti meriympäristön suojelua ja säilyttämistä koskevan teemakohtaisen strategian ja ehdotuksen meristrategiadirektiiviksi[6]. Teemakohtainen strategia sisältää ehdotuksen sääntelykehykseksi, jonka avulla pyritään saavuttamaan meriympäristön hyvä tila. Näin ollen se täydentää rannikkoalueiden maa-alueisiin sovellettavaa EU:n politiikkaa ja lainsäädäntöä ja tukee siten rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanoa.

Meristrategia ja EU:n rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito on myös nähtävä osana EU:n tulevaa meripolitiikkaa, joka esiteltiin kesäkuussa 2006, jolloin julkaistiin komission vihreä kirja ”Euroopan unionin tuleva meripolitiikka: Meriä ja valtameriä koskeva eurooppalainen näkemys”[7]. Koska vihreässä kirjassa ehdotettu meripolitiikka kattaa maantieteellisesti myös rannikkoalueet, rannikkoalueiden yhdennetyllä käytöllä ja hoidolla on oma roolinsa ehdotetussa meripolitiikassa. Rannikkoalueet ovat erityisen alttiita mahdollisille ilmastonmuutoksen seurauksille, joten Euroopan rannikkoalueiden kannalta ovat hyvin tärkeitä myös toinen Euroopan ilmastonmuutosohjelma[8] (varsinkin sen vaikutuksia ja sopeutumista koskeva osa) ja ehdotettu vihreä kirja sopeutumisesta ilmastonmuutokseen[9].

Kun ICZM-suosituksen arvioinnin pohjalta suunnitellaan toimenpiteitä, on otettava huomioon meneillään olevat toimielintenväliset keskustelut ehdotetusta meristrategiadirektiivistä, meripolitiikkaa koskevan vihreän kirjan myötä käynnistetyn (ja kesäkuussa 2007 päättyvän) julkisen kuulemisen tulokset ja uusi EU:n politiikka ilmastonmuutokseen sopeutumisen alalla. Huomioon on otettava myös kestävän, turvallisen ja kilpailukykyisen energiapolitiikan kehittäminen Euroopan unionia varten, koska tällaisella politiikalla on niin merkittävä asema.

EUROOPAN ICZM-POLITIIKAN JA JÄSENVALTIOIDEN ICZM-KERTOMUSTEN TAUSTAA

ICZM-suositus

Rannikkoalueilla on Euroopan unionille strategista merkitystä: niillä asuu suuri osa Euroopan väestöstä, ne ovat tärkeä elintarvikkeiden ja raaka-aineiden lähde sekä liikenteen ja kaupan solmukohta, niillä sijaitsee arvokkaita elinympäristöjä ja ne ovat suosittu vapaa-ajan viettokohde[10]. Rannikkoalueiden puoleensavetävyys on kuitenkin yhä enemmän vaarassa: rannikkoalueiden varantoja käytetään yli sietokyvyn, käytettävissä olevien alueiden niukkuus johtaa konflikteihin eri käyttötapojen välillä, väestön määrässä ja työmahdollisuuksissa on suuria kausittaisia vaihteluita ja rannikkoalueita tukevat kotoperäiset ekosysteemit ovat köyhtymässä. Rannikkoalueet ovat erityisen riskialttiita, ja mahdolliset ilmastonmuutoksen seuraukset vain pahentavat tilannetta. Mahdollinen merenpinnan nousu kasvattaa voimakkaiden myrskyjen todennäköisyyttä ja lisää rannikoiden eroosion sekä tulvien vaaraa, mikä puolestaan edistää suolaisen veden työntymistä maa-alueille ja uhkaa luonnon omia puskurialueita, kuten kosteikkoja. Rannikoille tärkeät elinkeinoalat, kuten matkailu, kalastus ja maatalous, ovat kaikkein alttiimpia mahdollisille ilmastonmuutoksen seurauksille[11]. Ihmisten luomien ja luonnon omien järjestelmien haavoittuvuutta rannikkoalueilla lisäävät jatkuva kehittäminen ja rakentaminen rannikon välittömässä läheisyydessä, merenpinnan nousua vaimentavan alueen vähyys ja sedimenttitasapainon jatkuva puute[12].

Tämän vuoksi ICZM-suosituksessa kehotetaan omaksumaan strateginen lähestymistapa rannikkoalueiden suunnitteluun, käyttöön ja hoitoon kestävän kehityksen varmistamiseksi. Rannikkoalueiden käyttöä ja hoitoa koskevaa politiikkaa ja lainsäädäntöä sekä asianomaisia täytäntöönpanotoimia on tähän saakka hyvin pitkälle kehitetty toisistaan erillään ja pelkästään alakohtaisesti. Tämä voi ilmetä konflikteina prioriteettien välillä, selkeyden puutteena ja lähestymistavan hajanaisuutena, kun asianomaista politiikkaa ja lainsäädäntöä pannaan täytäntöön. Johdonmukaisella yhdennetyllä rannikkoalueiden suunnittelua, käyttöä ja hoitoa koskevalla lähestymistavalla pyritään luomaan paremmat edellytykset synergioiden hyödyntämiselle, epäjohdonmukaisuuksien poistamiselle ja kestävän kehityksen toteutumiselle. Tämä on ICZM-suosituksen tavoite, johon rannikkoalueiden yhdennetyllä käytöllä ja hoidolla pyritään.

ICZM-suosituksessa luetellaan rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon kahdeksan periaatetta. Alakohtaiset ja hallinnolliset tasot yhdistävä, osallistumista korostava ja tietoon perustuva lähestymistapa on rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon tunnusmerkki. Näiden periaatteiden perusteella ICZM-suosituksessa kehotetaan rannikkojäsenvaltioita laatimaan kansallisia strategioita rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanemiseksi. Koska monet rannikkoalueita koskevat kysymykset ovat luonteeltaan valtioiden rajat ylittäviä, tarvitaan myös koordinointia ja yhteistyötä naapurimaiden kanssa aluevesien yhteydessä.

Jäsenvaltioiden kertomukset ICZM-suosituksen täytäntöönpanosta

ICZM-suosituksessa kehotetaan rannikkojäsenvaltioita esittämään komissiolle kertomus edistymisestään suosituksen täytäntöönpanossa ja erityisesti kansallisten strategioiden laatimisessa rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon edistämiseksi. Kertomusten määräaika oli helmikuun loppu 2006. EU:n 20 rannikkojäsenvaltiosta 14 toimitti komissiolle virallisen kertomuksen[13]. Nämä 14 maata edustavat 65:tä prosenttia EU:n rannikkojäsenvaltioista ja yli 70:tä prosenttia Euroopan rannikosta[14].

Kertomuksissa kuvataan hyvin erilaisia aiheita, muun muassa uusia kansallisia strategioita, uutta vaihetta pidempikestoisessa kansallisessa rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanossa, analyysien tuloksia ja alustavia ehdotuksia rannikkostrategiaksi. Tutkimukset ovat osoittaneet, että kaikki EU:n rannikkojäsenvaltiot sääntelevät rannikoiden käyttöä ja kehittämistä jollain tavalla. Vuosina 2000–2005 toteutettiin toimia yhdennetymmän suunnittelun, käytön ja hoidon lähestymistavan luomiseksi, mutta pitkälle kehittynyt ja hyvin toimiva rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito, johon kaikki relevantit hallintotasot osallistuvat, on edelleenkin harvinaisuus[15]. Tilanne ei juurikaan muutu, kun huomioon otetaan ne kaksi rannikkojäsenvaltiota, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. tammikuuta 2007[16].

ARVIOINNIN TULOKSIA JA TULEVA SUUNTA RANNIKKOALUEIDEN YHDENNETYN KÄYTÖN JA HOIDON EDISTÄMISEKSI EUROOPASSA

Jäljempänä esitetään päätelmät, jotka komissio on tehnyt käytettävissä olevien kertomusten perusteella rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon edistämiseksi.

ICZM-suosituksen arvioinnin tulokset

Rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpano on hidas ja pitkäaikainen prosessi. Useimmat ICZM-suosituksen pohjalta laaditut kansalliset strategiat hyväksyttiin vuonna 2006, ja niiden täytäntöönpano on vasta alussa. Suurimmassa osassa jäsenvaltioita ICZM-suosituksen mukaiset toimet, joilla pyritään yhdennetympään rannikkoalueiden suunnitteluun, käyttöön ja hoitoon, etenevät, vaikkakin hitaasti. ICZM-suositus tukee tätä prosessia, ja se on selkeästi vaikuttanut tietoisuuden lisääntymiseen ja toimien tehostumiseen kestävän rannikkoalueiden suunnittelun, käytön ja hoidon edistämiseksi. Vaikka alakohtainen lähestymistapa vallitsee edelleen, odotettavissa on, että kansalliset strategiat tuottavat tulokseksi strategisemmat ja yhdennetymmät puitteet. ICZM-suositus on edelleenkin validi perusta tämän yhdentymisprosessin tukemiselle. Komissio katsoo, että rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon edistämiseksi ei tässä vaiheessa tarvita uutta erityistä säädöstä seuraavista syistä: suurin osa rannikkojäsenvaltioista vastasi ICZM-suositukseen, useimmat kansalliset strategiat esitettiin vasta vuonna 2006 ja meristrategiadirektiivin, EU:n meripolitiikan tulevaisuutta koskevan vihreän kirjan ja niiden seurantatoimenpiteiden odotetaan tuottavan tulokseksi uusia edistysaskeleita. Tätä arviota tarkastellaan uudelleen vuoden 2008 tietämillä EU:n tulevan meripolitiikan seurantatoimenpiteiden yhteydessä ja toimielintenvälisten meristrategiadirektiiviä koskevien keskusteluiden päätyttyä.

Komissio toteaa kuitenkin, että kansalliset rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon kertomukset sisältävät vain rajoitetusti tietoja tosiasiallisista täytäntöönpanomekanismeista. Strategioiden muuntaminen todellisuudeksi ja rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon voimakas edistäminen Euroopassa edellyttävät jatkuvia ja tehokkaita täytäntöönpanotoimia. Myös riittävän rahoituksen myöntäminen strategioiden tueksi on osa haastetta. Perustavanlaatuisempi ongelma on tosiasiallisen pitkän aikavälin tuen ja sitoumuksen saaminen yhdentymistä varten sellaisessa hallintojen ympäristössä, joka on pääosin alakohtaisesti organisoitu. Rannikkoalueiden yhdennettyyn käyttöön ja hoitoon myös yleensä liittyy ympäristötekijöitä, joita käsiteltäessä talouden kestävä kehitys ja sosiaaliset näkökohdat on otettava huomioon ja sisällytettävä strategioihin.

Yksi ICZM-suosituksen tärkeimmistä saavutuksista on se, että sen avulla on voitu luoda yhteiset periaatteet, joihin kestävän rannikkoalueiden suunnittelun, käytön ja hoidon olisi perustuttava. Arviointi vahvistaa näiden periaatteiden merkityksen, mutta ICZM-suosituksen täytäntöönpano on kuitenkin osoittanut, että rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito tulkitaan ja ymmärretään eri lailla eri puolilla Eurooppaa. Jotta rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpano olisi johdonmukaisempaa ja tehokkaampaa, periaatteista on tehtävä käytännönläheisempiä ja niistä on tiedotettava paremmin. Koska rannikkoalueet ovat hyvin erilaisia ja koska jäsenvaltioissa ja niiden välillä on käytössä erilaisia hallintorakenteita, saatavilla ei ole yhtä ainoaa kaikille sopivaa ratkaisua. Ennemminkin Euroopassa tarvitaan järjestelmällisempiä vertailuanalyysejä ja enemmän kokemustenvaihtoa.

Vaikka rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevan yhteisen arviointikehyksen[17] laatimisessa on edistytty, vain muutamat maat ja alueet ovat tosiasiallisesti ryhtyneet keräämään ja analysoimaan erityisesti rannikkoalueita koskevia indikaattoreita. Vieläkään ei kuitenkaan ole kehitetty menetelmää, jolla rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevat ponnistelut voitaisiin sovittaa kestävän kehityksen edistysvauhtiin. Vaikka EU:n politiikan vaikutuksia alueiden kehitykseen voidaankin nykyään arvioida paremmin[18], tilastotietoaukot ja tehokkaiden tiedonvaihtojärjestelmien puute estävät edelleen tietojen laajemman ja ennakoivamman käytön päätöksenteossa.

Jotta rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanoa voidaan tukea, on investoitava enemmän valmiuksiin kerätä tietoja ja analysoida niitä sekä tiedottaa tuloksista asianomaisille päätöksentekijöille ja suurelle yleisölle. Vastikään annetulla INSPIRE-direktiivillä[19] luodaan sääntelykehys tehokkaammalle infrastruktuurille paikkatiedon käyttöä ja levittämistä varten. Yhteisellä ympäristötietojärjestelmällä, jota komissio, Euroopan ympäristövirasto ja jäsenvaltiot kehittävät INSPIRE-direktiivin yhteydessä, on tarkoitus helpottaa rannikkoalueita koskevien tietojen saatavuutta.

Rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon edistämisen painopistealueet jatkossa: ilmastonmuutokseen sopeutuminen, ilmastonmuutoksen riskit ja maan ja meren rajapinnan sekä merialueiden käyttö ja hoito

Vaikka Euroopan rannikkoalueet ovat niin erilaisia, että niiden haasteet eroavat toisistaan tai samalle haasteelle annetaan eri painoarvo, kaikki Euroopan rannikkoalueet joutuvat kohtaamaan yhden yhteisen haasteen, joka on lisääntyvä altistuminen ilmastonmuutoksen riskeille ja mahdollisille seurauksille. Rannikkoalueet voivat myös antaa huomattavan panoksen joidenkin uusiutuvien energianlähteiden kehittämiseen ja siten edistää kestävää, turvallista ja kilpailukykyistä energiapolitiikkaa Euroopan unionissa. Tästä seuraa kuitenkin vaateita lisäalueen saamiseksi käyttöön ja mahdollisesti uusi konfliktien lähde eri käyttötapojen ja arvojen välillä rannikkoalueilla ja niiden edustoilla. Ilmastonmuutoksen odotetaan vaikuttavan yleisemmin rannikkoalueiden tärkeimpien taloudellisten toimintojen mahdollisuuksiin ja uhkiin.

Jotta näihin ja muihin haasteisiin voidaan vastata asianmukaisesti ja jotta mahdollisiin katastrofeihin voidaan valmistautua ja vastata paremmin, tarvitaan alueellista lähestymistapaa, joka on johdonmukainen ja laaja-alainen. Koska nykyiset suunnitelmat ja ohjelmat antavat suunnan tuleville vuosille, tämänhetkisissä suunnittelu- ja investointipäätöksissä on ehdottomasti otettava huomioon ilmastonmuutoksen mahdollisiin seurauksiin liittyvät riskit. Rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito edesauttaa sellaisen asianmukaisen kehyksen luomista, joka perustuu olemassa olevaan lainsäädäntöön ja EU:n tutkimustuloksiin[20] ja jolla edistetään kattavia riskienvähentämis- ja sopeutumisstrategioita rannikkoalueilla. Lisäksi vuonna 2007 esitettävä ilmastonmuutokseen sopeutumista koskeva komission vihreä kirja[21] ja vuonna 2008 esitettävä yhdennetty katastrofien ehkäisemisen strategia[22] edistävät osaltaan sopeutumista mahdollisiin riskeihin, jotka liittyvät muun muassa ilmastonmuutokseen Euroopan rannikkoalueilla.

Käynnistäessään ICZM-suosituksen täytäntöönpanoa koskevaa strategiaansa[23] komissio totesi, että yhdennetty alueellinen lähestymistapa on tärkeä erityisesti rannikkoalueiden kannalta mutta että hyvää alueellista hallintoa tarvitaan tosiasiassa myös muilla alueilla, jotka ovat alttiita monenlaisille kuormituksille ja joilla vallitsee eturistiriitoja. Tämä koskee varsinkin meriä ja valtameriä entistä enemmän[24]. Vaikka rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito onkin edelleen tarpeen maissa, on annettava enemmän painoarvoa rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanolle maan ja meren rajapinnassa sekä aluemerten yhteydessä. Tällaiselle aluemerten alalla tehtävälle parannetulle yhteistyölle luotiin perusta muun muassa rajat ylittävien ja valtioiden välisten merialan yhteistyöalueiden muodossa osana Euroopan alueellinen yhteistyö -tavoitetta koheesiopolitiikan puitteissa[25]. Mikä tärkeintä, ehdotetussa meristrategiadirektiivissä merialan suunnittelu- ja hallintoyksiköt jaotellaan merialueiksi ja osa-alueiksi[26]. Lisäksi Välimeren osalta ollaan luomassa sääntelykehystä rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa varten Barcelonan yleissopimukseen[27] liitettävän pöytäkirjan muodossa. EU on sopimuspuolena Barcelonan yleissopimuksessa.

Ehdotetulla meristrategiadirektiivillä pyritään asettamaan ympäristöstandardit, jotka ovat tarpeen meriympäristön ja meren varantojen suojelemiseksi. Lisäksi meristrategiadirektiivissä määritellään alueellisen ja ajallisen jakautumisen valvonta osaksi toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi[28]. Toisin sanoen merten aluesuunnittelutoimista tulee osa toimenpideyhdistelmää, jolla ehdotettu direktiivi pannaan menestyksekkäästi täytäntöön. Tämä näkökohta on jo otettu huomioon tietyissä aluemeriä koskevissa yleissopimuksissa, jotka ovat tärkeitä meristrategiadirektiivin täytäntöönpanon koordinoinnissa aluemeritasolla. Itämeren suojelua koskevassa Helsingin yleissopimuksessa, Koillis-Atlantin suojelua koskevissa Oslon ja Pariisin yleissopimuksissa sekä Välimeren suojelua koskevassa Barcelonan yleissopimuksessa on viime aikoina otettu merkittäviä edistysaskeleita merten aluesuunnittelua koskevien näkökohtien sisällyttämiseksi yleissopimusten mukaisiin jo olemassa oleviin tai suunniteltuihin toimiin. Tämä on olennainen perusta tuleville merten aluesuunnittelutoimille, joita toteutetaan ehdotetun meristrategiadirektiivin yhteydessä.

Edellä mainittujen toimien ja muiden yhteisön, aluemerten ja kansallisella tasolla käynnissä olevien aloitteiden pohjalta EU aikoo pohtia merten aluesuunnittelujärjestelmän käyttöönottoa tulevan meripolitiikkansa yhteydessä, kuten kesäkuussa 2006 annetussa vihreässä kirjassa esitetään. Euroopan unionin merten ja valtamerten kestävä kehitys saattaa todellakin edellyttää laajempaa lähestymistapaa suunnitteluun, käyttöön ja hoitoon, koska valtamerten varannoilla ja alueilla on ristiriitaisia ja kilpailevia käyttötapoja. Erityisesti on tärkeää löytää optimaaliset paikat taloudelliselle toiminnalle ja samalla välttää konfliktit eri käyttötapojen välillä, hyödyntää käytettävissä olevaa alaa mahdollisimman tehokkaasti ja hallinnoida tehokkaasti merialueiden kehitystä, myös maissa tapahtuvaa kehitystä.

Tältä osin rannikkoalueiden yhdennettyyn käyttöön ja hoitoon sisältyvä kattava, tavoitehakuinen ja ongelmanratkaisuun perustuva näkökohta tarjoaa Euroopan unionin kattavan meripolitiikan yhteydessä erityistä lisäarvoa verrattuna perinteisiin jäykempiin suunnittelu-, käyttö- ja hoitomekanismeihin. Lisäksi rannikkoalueiden yhdennetyllä käytöllä ja hoidolla voidaan osaltaan varmistaa johdonmukaisuus toimintalinjojen, suunnitelmien ja ohjelmien välillä sekä suunnitelmien ja ohjelmien tehokas niveltyminen toisiinsa ja täytäntöönpano eri toimenpidevaiheissa. Työskentely eri tasoilla ja yli hallinnollisten ja alakohtaisten rajojen on edelleen valtava haaste mutta tärkeä yhdentymisen edellytys. Tämän odotetaan lisäävän politiikan ja päätöksenteon selkeyttä, varmuutta ja ennustettavuutta. Näin edistetään meritalouksien kestävää kehitystä ja parannetaan rannikkoyhteisöjen toimeentuloa.

EU:n politiikan muuttuva kenttä ja rannikkoalueisiin vaikuttava lainsäädäntö

Komission tiedonannossa ”Rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito: strategia Eurooppaa varten”[29] todetaan, että useimmilla – ellei kaikilla – EU:n politiikoilla ja välineillä on vaikutuksia rannikkoalueisiin. Komissio pyrkii myös jatkossa varmistamaan näiden politiikkojen ja välineiden johdonmukaisuuden, jotta niiden täytäntöönpano helpottuu alemmilla hallintotasoilla. Vuodesta 2001, jolloin annettiin eurooppalaista hallintotapaa koskeva valkoinen kirja[30], komissio on toteuttanut rakennetoimia avoimuuden, osallistumisen, vastuun, tehokkuuden ja johdonmukaisuuden parantamiseksi päätöksenteossa ja EU:n politiikkojen täytäntöönpanossa (esimerkiksi työohjelmien julkaiseminen, vaikutustenarviointien laatiminen ja sidosryhmien järjestelmällisempi kuuleminen). EU:n tuleva meripolitiikka – jonka ympäristöpilarin muodostaa meristrategiadirektiivi – tarjoaa perustan johdonmukaisuuden ja synergioiden parantamiseksi edelleen niiden monien EU:n politiikkojen ja välineiden välillä, jotka vaikuttavat rannikkoalueisiin.

Edellä mainittujen strategisesti tärkeiden meriympäristöaloitteiden lisäksi vuodesta 2000 on kehitetty myös muita erityisvälineitä vakavien rannikkoalueisiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Tällaiset välineet ovat keskeisiä kokonaisvaltaisessa lähestymistavassa kestävän kehityksen toteuttamiseksi Euroopan rannikkoalueilla, kun otetaan huomioon, että rannikkoalueiden varantojen liikakäyttö ja luonnonvaraisten alueiden häviäminen jatkuu. Kaikkein tärkeimpiä välineitä ovat vuonna 2000 annettu vesipolitiikan puitedirektiivi[31], luontotyyppi- ja lintudirektiivit[32], biologisen monimuotoisuuden vähenemisen pysäyttämistä vuoteen 2010 mennessä koskeva toimintasuunnitelma[33] ja vuoden 2001 strategista ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi[34], jota sovelletaan suunnitelmiin ja ohjelmiin. Tulvien arviointia ja hallintaa koskeva direktiiviehdotus kattaa erityisistä rannikkoalueiden riskeistä rannikkoalueiden tulvat[35]. Maaperän suojelun puitteita koskeva direktiiviehdotus kattaa puolestaan esimerkiksi maanvyörymät ja maaperän sulkemisen rakentamisella[36]. Veden niukkuudesta ja kuivuudesta on jo jonkin verran keskusteltu neuvostossa, ja seurantatoimena komissio aikoo antaa niistä tiedonannon vuonna 2007[37]. Koska matkailu on rannikkoalueille tärkeä elinkeino, on korostettava myös niiden komission aloitteiden merkitystä, joilla pyritään lisäämään Euroopan matkailun kestävyyttä[38].

Suuntaviivat rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon edistämiseksi edelleen Euroopassa

Edellä esitettyjen päätelmien perusteella komissio katsoo, että rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon tukemiseksi EU:n tasolla tarvitaan seuraavia jatkuvia toimia:

- Kannustetaan rannikkojäsenvaltioita panemaan täytäntöön yhteistyössä asianmukaisten sidosryhmien kanssa kansalliset rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon strategiansa, joiden tavoitteena on tasapainoinen ekologinen, sosiaalinen, taloudellinen ja kulttuurinen kehitys, tai kehittämään tällaisia strategioita, jos ICZM-suositusta ei ole vielä pantu täytäntöön.

- Laaditaan ohjeita, jotka selkeyttävät kestävän rannikkoalueiden suunnittelun, käytön ja hoidon periaatteita ja niiden toteuttamistapoja, jotta rannikkoalueiden yhdennetty käyttö ja hoito ymmärretään ja pannaan täytäntöön jäsenvaltioissa johdonmukaisemmin.

- Kehitetään rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon strategioita tiiviissä koordinointi- ja yhteistyössä ehdotetun meristrategiadirektiivin ja siihen liittyvän aluemeriä koskevien yleissopimusten alalla tehtävän työn kanssa, koska nämä ovat tärkeitä kokonaisvaltaisen lähestymistavan luomiselle EU:n valtamerten ja merten kestävään kehitykseen. Näin rannikkoalueiden yhdennetystä käytöstä ja hoidosta tulee myös keskeinen osa Euroopan unionin tulevaa meripolitiikkaa.

- Kiinnitetään enemmän huomiota aluemerten tasolla tehtävään yhteistyöhön, myös rannikkoalueiden maa- ja meriosat kattavien suunnitelmien, ohjelmien ja hallinnoinnin väliseen johdonmukaisuuteen, koska rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanoa maissa on edistettävä edelleen. Ehdotettu meristrategiadirektiivi ja siihen liittyvä aluemeriä koskevien yleissopimusten alalla tehtävä työ ovat tärkeitä välineitä, joiden avulla tämän suhteen voidaan saavuttaa edistystä.

- Kehitetään strategioita ilmastonmuutokseen liittyviin riskeihin sopeutumiseksi ja pannaan ne täytäntöön täysin johdonmukaisesti rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon strategioiden ja sellaisten välineiden kanssa, jotka koskevat erityisiä luontoon tai teknologiaan liittyviä uhkia, koska rannikkoalueet ovat erittäin herkkiä ilmastonmuutokseen liittyville riskeille ja ilmastonmuutoksen mahdollisille seurauksille.

- Ponnistellaan vahvemmin vertailukelpoisten analyysien tekemiseksi ja hyvien käytäntöjen levittämiseksi ja edistämiseksi rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon alalla, myös rannikkoalueiden välillä. Lisäksi on edistettävä asiaa koskevien tilastotietojen keruuta ja tehokasta tietojen vaihtoa ja käyttöä politiikassa ja päätöksenteossa. On jatkettava yhteisten indikaattoreiden ja kehyksen laatimista rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon toimivuuden ja tehokkuuden arvioimiseksi.

EU:n tulevaan meripolitiikkaan ja sen ympäristöpilariin eli meristrategiadirektiiviin sisältyvän päätöksentekoa koskevan yhdennetyn lähestymistavan avulla voidaan ottaa tärkeitä edistysaskeleita edellä mainittujen toimien täytäntöönpanemiseksi.

Vuodesta 2007 lähtien rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanolle myönnetään huomattavia summia Euroopan koheesiopolitiikan varoista, pääosin Euroopan alueellinen yhteistyö -tavoitteen ja Alueet talouden muutosten edistäjinä -aloitteen[39] kautta, joka kattaa myös rannikkoalueiden käytön ja hoidon. Lisäksi Euroopan kalatalousrahasto[40] sisältää toimintalinjan, joka koskee kalataloudesta riippuvien alojen yhdennettyä ja kestävää kehittämistä. Vuonna 2006 käynnistetyllä EU:n tukemalla ENCORA-aloitteella[41] pyritään jäsentämään lähestymistapaa rannikkoalueita koskevaan tutkimukseen ja koulutukseen Euroopassa. Kyseinen lähestymistapa on tähän saakka ollut sirpaloitunut[42].

PÄÄTELMÄT

ICZM-suosituksen arviointi osoittaa, että suositus on vaikuttanut myönteisesti Euroopan rannikkoalueiden yhdennetyn suunnittelun, käytön ja hoidon edistymiseen. EU:n tuleva meripolitiikka ja sen ympäristöpilari eli EU:n meristrategia antavat uutta pontta rannikkoalueiden yhdennetylle käytölle ja hoidolle ja parantavat sen täytäntöönpanoa tulevina vuosina.

ICZM-suosituksen antamisen jälkeen on ehdotettu ja hyväksytty joitakin erityisiä välineitä, joilla pyritään torjumaan rannikkoalueiden ympäristön köyhtymiseen liittyviä ongelmia. Komissio aikoo myös jatkossa varmistaa, että rannikkoalueisiin vaikuttavat EU:n toimintalinjat ja välineet ovat johdonmukaisia ja tuottavat synergioita.

Rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon täytäntöönpanoa voidaan tukea erityisesti koheesiopolitiikan, Euroopan kalastusrahaston ja tutkimuksen puiteohjelman varoista.

ICZM-suositus on tässä yhteydessä edelleen validi väline, jonka avulla voidaan tukea kansallisten strategioiden täytäntöönpanoa ja edistää rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa Euroopassa.

[1] 2002/413/EY, EYVL L 148, 6.6.2002, s. 24.

[2] Ks. alaviite 1, VI luvun 3 kohta.

[3] Evaluation of Integrated Coastal Zone Management (ICZM) in Europe , 1.12.2006, Internet-sivu http://ec.europa.eu/environment/iczm/home.htm.

[4] The changing faces of Europe's coastal areas , EEA:n raportti N:o 6/2006, ISSN 1725-9177, Internet-sivu http://reports.eea.europa.eu/eea_report_2006_6/en/.

[5] Report on the use of the ICZM indicators from the WG-ID , syyskuu 2006, Internet-sivu http://ec.europa.eu/environment/iczm/pdf/report_wgid.pdf.

[6] KOM(2005) 504 ja 505, 14.10.2005.

[7] KOM(2006) 275 lopullinen, 7.6.2006.

[8] KOM(2005) 35, 9.2.2005, Internet-sivu http://ec.europa.eu/environment/climat/eccp_impacts.htm.

[9] Ks. 2006/ENV/012, komission lainsäädäntö- ja työohjelma vuodeksi 2006, KOM(2005) 531 lopullinen, 25.10.2005.

[10] KOM(2000) 547 lopullinen, 27.9.2000.

[11] KOM(2005) 35, 9.2.2005.

[12] Ks. alaviite 4.

[13] Kertomuksen toimittivat 31. joulukuuta 2006 mennessä Alankomaat, Belgia, Espanja, Kreikka, Kypros, Latvia, Liettua, Malta, Portugali, Ranska, Saksa, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta. Puola, Ruotsi ja Slovenia toimittivat luonnosmateriaalia ja muuta aineistoa. Irlanti, Italia ja Viro eivät toimittaneet mitään aineistoa.

[14] Rannikon pituus EUrosion-hankkeen määritelmän mukaan (2004).

[15] Ks. alaviite 4.

[16] ICZM-suosituksen mukainen kehotus toimittaa kertomuksia ei koskenut Romaniaa ja Bulgariaa, mutta Romania toimitti 31. joulukuuta 2006 mennessä luonnosmateriaalia ja muuta aineistoa (Bulgaria ei toimittanut mitään virallista aineistoa).

[17] Indikaattoreita ja tilastotietoja käsittelevä työryhmä, ks. Internet-sivu http://ec.europa.eu/environment/iczm/home.htm#zone6, ja DEDUCE-hanke (Interreg), ks. Internet-sivu http://www.gencat.net/mediamb/sosten/deduce/deduce.htm.

[18] The changing faces of Europe's coastal areas , EEA:n raportti N:o 6/2006, ISSN 1725-9177, Euroopan aluekehittämisen seurantaverkosto, ks. Internet-sivu http://www.espon.eu/.

[19] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/2/EY, EYVL L 108, 25.4.2007.

[20] Esimerkiksi tulvien arviointia ja hallintaa koskeva direktiiviehdotus, KOM(2006) 15, 18.1.2006, maaperän suojelun puitteita koskeva direktiiviehdotus, KOM(2006) 232, 22.9.2006, neuvoston päätös pelastuspalvelun rahoitusvälineen perustamisesta, 2007/162/EY, Euratom, 5.3.2007, meriturvallisuuspaketit, ks. Internet-sivu http://ec.europa.eu/transport/maritime/safety/index_en.htm, EUrosion-tutkimus, ks. Internet-sivu www.eurosion.org ja applied multi-risk mapping for impact assessment (ARMONIA), ks. Internet-sivu www.armoniaproject.net.

[21] Ks. alaviite 9.

[22] Vuotuinen toimintastrategia 2008, KOM(2007) 65 lopullinen, 21.2.2007.

[23] KOM(2000) 547 lopullinen, 27.9.2000.

[24] Euroopan unionin tulevaa meripolitiikkaa koskeva vihreä kirja, KOM(2006) 275 lopullinen, 7.6.2006.

[25] Neuvoston asetus (EY) N:o 1083/2006 (EUVL L 210, 31.7.2006, s. 25).

[26] Ks. alaviite 6, 3 artikla.

[27] Yleissopimus Välimeren merellisen ympäristön ja rannikkoalueiden suojelemisesta, tehty Barcelonassa vuonna 1976, muutettu vuonna 1995, ks. Internet-sivu http://www.pap-thecoastcentre.org/.

[28] Ks. alaviite 6, liite V.

[29] Ks. alaviite 10.

[30] KOM(2001) 428 lopullinen, 25.7.2001, ks. Internet-sivu http://ec.europa.eu/governance/governance/index_en.htm

[31] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY, EYVL L 327, 22.12.2000.

[32] Neuvoston direktiivi 92/43/ETY, EYVL L 206, 22.7.1992, ja neuvoston direktiivi 79/409/ETY, EYVL L 103, 25.4.1979.

[33] KOM(2006) 216 lopullinen, 22.5.2006.

[34] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/42/EY, EYVL L 197, 21.7.2001.

[35] KOM(2006) 15 lopullinen, 18.1.2006.

[36] KOM(2006) 232 lopullinen, 22.9.2006.

[37] Komission lainsäädäntö- ja työohjelma vuodeksi 2007, KOM(2006) 629 lopullinen, 24.10.2006.

[38] Ks. Internet-sivu http://ec.europa.eu/enterprise/services/tourism/tourism_sustainability_group.htm.

[39] Komission tiedonanto ”Alueet talouden muutosten edistäjinä”, KOM(2006) 675 ja SEC(2006) 1432, 8.11.2006.

[40] Neuvoston asetus (EY) N:o 1198/2006, annettu 15 päivänä elokuuta 2006, Euroopan kalatalousrahastosta, EUVL L 223, s. 1. Lisätietoja Internet-sivulla http://ec.europa.eu/fisheries/cfp/structural_measures/arrangements_2007_2013_en.htm.

[41] Ks. Internet-sivu http://www.encora.eu/.

[42] Ympäristöalan rahoitusvälinettä (LIFE+) koskevaa asetusehdotusta ei ole vielä hyväksytty (ks. KOM(2004) 621, 29.9.2004).