Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin metsästrategia"

(2000/C 51/23)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 29. huhtikuuta 1999 antaa työjärjestyksensä 23 artiklan toisen kohdan mukaisesti lisälausunnon aiheesta "Euroopan unionin metsästrategia".

Asian valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -jaosto antoi lausuntonsa 16. marraskuuta 1999. Esittelijänä toimi Seppo Kallio ja apulaisesittelijänä Hans-Joachim Wilms.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. joulukuuta 1999 pitämässään 368. täysistunnossa seuraavan lausunnon äänin 53 puolesta, 7 vastaan 7:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Talous- ja sosiaalikomitean oma-aloitteisesta lausunnosta Euroopan unionin metsästrategiaan

1.1.1. Euroopan komissio julkaisi tiedonannon unionin metsästrategiasta 18.11.1998 vastauksena parlamentin oma-aloitteiseen mietintöön. Euroopan unionin ministerineuvosto antoi 15.12.1998 komission tiedonantoon perustuvan päätöslauselmansa unionin metsästrategiasta.

1.1.2. Euroopan parlamentti teki ns. Thomasin mietinnön Euroopan unionin metsästrategiasta 31.1.1997 käyttäen ensimmäistä kertaa EY:n perustamissopimuksen 138 b artiklan antamaa oikeutta oma-aloitteisen mietinnön laatimiseen. Mietinnössään parlamentti pyysi komissiota laatimaan ehdotuksen Euroopan unionin metsästrategiaksi.

1.1.3. Talous- ja sosiaalikomitea antoi ns. oma-aloitteisen lausuntonsa(1) Euroopan unionin metsätalouden tilasta ja ongelmista sekä metsäpolitiikan kehittämismahdollisuuksista 24.4.1997.

1.1.4. Alueiden komitea antoi 19.11.1997 lausuntonsa aiheesta "Metsien hoito, käyttö ja suojelu EU:n alueella"(2).

1.1.5. Komissio antoi myös ns. Agenda 2000 -esityksensä heinäkuussa 1997. Se sisälsi uudistuksia koko EU:n rahoituskehitykselle vuosiksi 2000-2006, maatalouspolitiikan uudistamisen sekä rakenne- ja aluepolitiikan uudistamisen. Maaliskuussa 1998 komissio antoi Agenda 2000:een liittyvät lakiesitykset, ja koko asiakokonaisuus hyväksyttiin 26.3.1999 Berliinin huippukokouksessa. Tässä asiakirjassa metsiä käsitellään maaseudun kehittämisasetuksen yhteydessä.

1.1.6. Euroopan komissio antoi 5.10.1999 tiedonannon "The State of the competitiveness of the EU forest-based and related industries".

1.2. EU ja kansainvälinen metsäpolitiikka

1.2.1. 1990-luvun eurooppalainen metsäpoliittinen keskustelu on keskittynyt lähinnä kestävän metsätalouden periaatteiden määrittämiseen ja toimeenpanemiseen. Kestävä metsätalous määriteltiin vuonna 1993 yleiseurooppalaisessa metsäministerikonferenssissa Helsingissä H1-päätöslauselmassa seuraavasti: "Metsien kestävä hoito ja käyttö tarkoittaa metsien ja metsämaiden hoitoa ja käyttöä siten, että säilytetään niiden monimuotoisuus, tuottavuus, uusiutumiskyky, elinvoimaisuus ja mahdollisuus toteuttaa nyt ja tulevaisuudessa merkityksellisiä ekologisia, taloudellisia ja yhteiskunnallisia toimintoja paikallisilla, kansallisilla ja maailmanlaajuisilla tasoilla, sekä siten, ettei aiheuteta vahinkoa muille ekosysteemeille." Metsätalouden harjoittamisen tulee olla taloudellisesti, ekologisesti ja biologisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kestävää. Euroopan unioni on ollut aktiivisesti mukana myös kansainvälisen metsäpolitiikan kehittämisessä. Kestävän kehityksen ja kestävän metsätalouden periaatteet määriteltiin Yhdistyneiden Kansakuntien ympäristö- ja kehityskonferenssissa Rio de Janeirossa vuonna 1992. Riossa hyväksyttyjen metsäperiaatteiden merkitys on viime vuosina osoittautunut erittäin tärkeäksi, vaikka ne eivät ole oikeudellisesti sitovia. Myös YK:n Maatalous- ja elintarvikejärjestö FAO on ollut tärkeä kansainvälinen metsäpoliittinen foorumi.

1.2.2. Euroopan maat ovat pitäneet Rion jälkeen kolme Euroopan metsien suojelua koskevaa metsäministerikokousta(3) edistäen omalta osaltaan Riossa hyväksyttyjen asiakirjojen toimeenpanoa. Tämä ns. yleiseurooppalainen prosessi jatkuu. Helsingissä pidetyn metsäministerikokouksen jälkeen Euroopassa on luotu kestävän metsätalouden kriteerit ja indikaattorit, jotka kattavat kestävän metsätalouden peruselementit: taloudelliset, ympäristölliset, sosiaaliset ja kulttuuriset tekijät.

1.2.3. Kansainvälinen metsäpoliittinen keskustelu on jatkunut vuosina 1995-1997 hallitustenvälisessä metsäpaneelissa (IPF), jonka työtä jatkaa hallitustenvälinen metsäfoorumi (IFF) vuoteen 2000 asti. Yksi IFF-prosessin tärkeimmistä tehtävistä on kansainvälisen, metsiä koskevan oikeudellisesti sitovan instrumentin aikaansaaminen. Tällaisella instrumentilla on keskeinen rooli, koska kestävää metsätaloutta koskevia kysymyksiä, kuten kauppaa, ympäristöä ja rahoitusta ei ole järkevää ratkaista yksittäisinä, sirpaleisina kysymyksinä. Myös EU:n metsästrategiassa todetaan, että yhteisö kannattaa maailmanlaajuista oikeudellisesti sitovan instrumentin aikaansaamista, joka koskee kaikenlaisten metsien hoitoa, säilyttämistä ja kestävää kehittämistä.

1.2.4. Muita lähitulevaisuuden haasteita sekä eurooppalaiselle että kansainväliselle metsäpolitiikalle ovat mm. metsien merkitys ilmastomuutoksen hallinnassa ja uskottavien metsäsertifiointijärjestelmien edistäminen.

1.2.5. EU:n itälaajentumisneuvottelujen yhteydessä on huolehdittava siitä, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden, ns. KIE-maiden metsiä käytetään pitkällä tähtäimellä taloudellisesti, ympäristöllisesti, biologisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kestävällä tavalla ja että unionin metsästrategiaa pystytään siten toteuttamaan myös näissä maissa.

2. Euroopan unionin metsästrategia

2.1. Kestävä metsätalous ja kansalliset metsäpolitiikat lähtökohtana

2.1.1. Euroopan unionin metsästrategian lähtökohtana on ns. toissijaisuusperiaate. Tämä tarkoittaa, että kansallisten metsäohjelmien ja -politiikkojen avulla huolehditaan metsien kestävästä hoidosta ja käytöstä. Unionilla ei siis ole yhteisen maatalouspolitiikan kaltaista yhteistä metsäpolitiikkaa. Kuten ministerineuvosto päätöslauselmassaan toteaa, metsätalous ja metsiin liittyvä kaupallinen toiminta halutaan säilyttää markkinalähtöisenä (kohta 14).

2.1.2. On erittäin tärkeää, että metsästrategia perustuu kestävän metsänhoidon käsitteeseen niin kuin se on vuonna 1993 määritelty edellä mainitussa metsien suojelun yleiseurooppalaisessa ministerikonferenssissa. Kestävässä metsätaloudessa ovat tasapuolisesti mukana ekologiset, taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriset toiminnat.

2.1.3. Vaikka metsästrategia onkin hyvin tervetullut paperi, se jättää avoimeksi kysymykseksi mm. sen, miten metsästrategia lyhyellä ja pitkällä aikavälillä toteutetaan. Ainoa viittaus konkreettisiin toimenpiteisiin tehdään Agenda 2000:ssa. Strategiasta puuttuvat lisäksi selkeät olemassa olevien toimenpiteiden arvioinnit ja analyysit sekä tulevaisuuden visiot. Nykyisten ongelmien selvittämiseksi ei myöskään esitetä konkreettisia toimia, vaan lähinnä luetellaan olemassa olevat metsäsektoria koskettavat unionin toimenpiteet.

2.1.4. Osa komitean aikaisemman oma-aloitteisen lausunnon(4) ehdotuksista on otettu metsästrategiassa huomioon. Lausunnossa todettiin kuitenkin, että metsäsektorin etujen turvaaminen EU:ssa edellyttää mm. sitä, että kaikissa yhteisön politiikoissa otetaan huomioon niiden vaikutukset metsäsektoriin. Lisäksi EU:ssa tulisi oleellisesti tehostaa metsäasioiden koordinointia. Näiltä osin metsästrategiassa ei ole otettu huomioon komitean ehdotuksia.

2.2. Lisäarvoa unionintasoisista toimenpiteistä

2.2.1. Vaikka toissijaisuusperiaate tuleekin säilyttää metsäasioita käsiteltäessä, voidaan myös Euroopan unionin tasoista yhteistyötä hyödyntää silloin, kun yhteisötasoisilla toimilla voidaan saavuttaa lisäarvoa kansallisiin toimiin nähden. Metsästrategiassa yhteisön toiminta katsotaan hyödylliseksi mm. maaseudun kehittämiseen tähtäävässä toiminnassa, metsien suojelussa ilmansaasteilta ja metsäpaloilta, metsätalouden tieto- ja viestintäjärjestelmän kehittämisessä, tutkimus- ja kehitystyössä sekä kehitysyhteistyössä. Metsiä koskevina erityisaiheina otetaan esille metsien biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen, puun käytön edistäminen uusiutuvana luonnonvarana ja ympäristöystävällisenä energialähteenä, ilmastonmuutoksen torjuminen sekä metsien sertifiointi, joka sopii Euroopan olosuhteisiin.

2.2.2. EU:n osallistuminen kansainväliseen yhteistyöhön sekä yleiseurooppalaisella että maailmanlaajuisella tasolla luo myös tarvittavaa lisäarvoa vahvistaen kansallisia toimia.

2.2.3. EU:n metsästrategia ei käsittele metsäteollisuutta koskevia asioita, koska komission yritystoiminta-pääosasto on julkaissut oman tiedonannon(5) eurooppalaisesta metsäteollisuudesta ja sen kilpailukyvyn parantamisesta. Komitean mielestä on kuitenkin tärkeää, että metsätalous ja metsäteollisuus koordinoivat toimiaan metsäsektorilla. Näin edistetään puun ja muiden metsätuotteiden kuten esimerkiksi korkin ja pihkan käyttöä uusiutuvana ja ympäristöystävällisenä luonnonvarana ja materiaalina sekä talouden että ympäristön kannalta mahdollisimman tehokkaasti. Esimerkkinä lisäarvoa tuovasta yhteistyöstä olisi mm. viestintä- tai tiedotusohjelman laatiminen, jonka avulla tiedotettaisiin suurelle yleisölle uusiutuvan metsäluonnonvaran käytöstä ihmisen hyvinvoinnin lisäämiseksi. Tällainen kampanja voisi olla esim. Euroopan unionin metsävuoden järjestäminen.

2.2.4. Jotta kestävä metsätalous voi toimia kilpailukykyisen eurooppalaisen metsäteollisuuden perustana, on myös metsätalouden oltava taloudellisesti kannattavaa toimintaa. Myös kansainvälisessä raakapuun kaupassa tulee kunnioittaa kestävän metsätalouden ja kannattavuuden periaatteita.

2.2.5. Metsäsektori on varsin merkittävä taloudellisen hyvinvoinnin ja työllisyyden lähde EU:ssa. Pelkkä metsäteollisuus työllistää suoraan noin 5 miljoonaa ihmistä. Tästä johtuen unionin tulee edistää koko metsäsektorin yleisiä toimintaedellytyksiä ja pitää huolta siitä, että metsätalouden rooli säilyy tärkeänä maaseudun työllistäjänä myös tulevaisuudessa. Tällöin sekä metsäsektorin tarjoamien palvelujen kehittäminen että teollisuuden kehitysedellytysten turvaaminen ovat avainasemassa. Metsätalouden työllistävä vaikutus ei rajoitu vain puunjalostussektoriin vaan ulottuu ennen muuta myös metsien biologiseen tuotantoon ja metsien ei-puutuotteisiin. Metsätalous työllistää lisäksi metsureita ja muita työntekijöitä. Yksipuoliset toimenpiteet, jotka johtavat työpaikkojen vähenemiseen, ovat valitettavia. Lisäksi tulisi kannustaa toimenpiteitä, jotka luovat uusia työpaikkoja, ja samalla tulisi huolehtia myös ammattitaitoisen työntekijäkunnan uudelleenkoulutuksesta.

2.3. Tulevaisuuden metsähaasteet EU:ssa

2.3.1. Euroopan unionissa 65 % metsämaasta on yksityisomistuksessa, ja yksityismetsänomistajia on 12 miljoonaa. Perhemetsätalouden keskeinen asema Euroopan metsiä koskevassa keskustelussa ei aina saa riittävää huomiota. Yksittäisten metsänomistajien välinen yhteistyö on tärkeä keino tasapainon aikaansaamiseksi puun ostajien ja myyjien välisille markkinoille. Komitea lähtee siitä, että EU:n kilpailusääntöjen noudattamisen myötä tällainen yhteistyö sallitaan kaikissa jäsenvaltioissa. Monille perhemetsänomistajille metsätalous on tärkeä taloudellinen toimintamuoto. Metsien taloudellista merkitystä ja esimerkiksi puumarkkinoiden toimivuutta ei ole metsästrategiassa korostettu tarpeeksi. Lisäksi useissa unionin maissa muutama iso monikansallinen yhtiö dominoi markkinoita. On tärkeää muistaa, että taloudellisesti kannattava metsätalous tukee myös monimuotoisuuden ylläpitoa sekä sosiaalista ja kulttuurista kestävyyttä. Riittävä metsätalouden kannattavuus takaa kestävän metsätalouden kaikkien pilarien huomioon ottamisen. Tällöin osa puuraaka-aineen hinnasta ohjautuu takaisin metsien ekologisen ja sosiaalisen tasapainon ylläpitämiseen. Myös metsän ei-puutuotteet, kuten korkki, sienet ja marjat, ovat merkittäviä tulonlähteitä.

2.3.2. EU:n metsästrategian pitäisi selkeämmin tukea puun ja puunjalostustuotteiden kaupan toimivuutta ja edistämistä kestävän metsätalouden periaatteiden mukaan. Nämä peruslähtökohdat on otettava huomioon pian alkavissa maailmankauppaa säätelevissä WTO-neuvotteluissa. Samat tavoitteet on otettava huomioon myös EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan metsäsektorilla.

2.3.3. Komitean mielestä on positiivista, että metsästrategialla pyritään parantamaan metsäasioiden koordinointia yhteisössä. Tosin konkreettiset ehdotukset yhteistyön parantamiseksi puuttuvat. Myös ministerineuvosto korostaa päätöslauselmassaan tehokkaalla yhteistyöllä saavutettavia etuja. Tällä hetkellä komissiolla on vain muutama metsäsektoria koskeviin kysymyksiin erikoistunut yksikkö, ja metsäasioita hoidetaan hyvin hajanaisesti useissa komission eri pääosastoissa. Ulkosuhteiden pääosasto käsittelee metsäasioita EU:n ulkosuhteiden näkökulmasta, yritystoiminnan pääosasto teollisuuden näkökulmasta, kilpailu-pääosasto kilpailunäkökulmasta, työllisyys- ja sosiaaliasioiden pääosasto työllisyysnäkökulmasta, maatalouden pääosasto maatalous- ja maaseudun kehittämisen näkökulmasta, kehitysyhteistyö-pääosasto kehitysyhteistyön näkökulmasta, ympäristö-pääosasto ympäristöasioiden näkökulmasta, tutkimus-pääosasto tutkimusnäkökulmasta, aluepoliittinen pääosasto aluepoliittisesta näkökulmasta ja energia-pääosasto energianäkökulmasta.

2.3.4. Jo metsästrategian toteuttaminen vaatisi kuitenkin vahvempaa panostusta metsäsektorille ja olemassa olevien toimijoiden välisen koordinoinnin tehostamista, jotta kestävää kehitystä metsään liittyvissä asioissa hoidettaisiin integroidusti. Lisäksi komission metsäasiantuntemusta vaativien asioiden määrä on 1990-luvulla huomattavasti kasvanut. Rio de Janeiron ympäristö- ja kehityskonferenssin myötä metsä- ja ympäristöpolitiikasta on tullut entistä kansainvälisempiä kysymyksiä. Tämä kehitys jatkuu biodiversiteetti- ja ilmastonmuutoskysymysten tullessa entistä tärkeämmiksi myös metsäpoliittisessa päätöksenteossa.

2.3.5. Ministerineuvosto korostaa myös pysyvän metsäkomitean, metsien ja korkintuotannon neuvoa-antavan komitean ja yhteisön metsäklusteria käsittelevän neuvoa-antavan komitean merkittävää tehtävää neuvoa-antavina eliminä, joiden asiantuntemus on käytettävissä kaikkiin metsäalan toimiin voimassa olevien yhteisön politiikkojen puitteissa. Kahden viimeksi mainitun komitean välityksellä voidaan varmistaa myös kaikkien näkökantojen kuuleminen ja integroiminen päätöksentekoprosesseihin. Näille komiteoille tulisi varmistaa riittävät toimintamahdollisuudet.

2.3.6. EU:n jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden metsätalous tarvitsee yhteisön tukea metsien hoitoa, säilyttämistä ja pitkän tähtäimen kestävää metsätalouden kehittämistä varten. Huolenaiheina ovat mm. ympäristökysymyksien sisällyttäminen metsätalouteen sekä metsävarojen omistusrakenteen kehittyminen. Yhteisön tulisi tukea yksityismetsänomistajuutta siellä, missä se on perusteltua sekä lisätä metsätalouden institutionaalisten valmiuksien luomista kestävän metsätalouden edistämiseksi. Samalla tulisi hyödyntää metsäsektorin laajat mahdollisuudet työllisyyden parantamiseksi.

2.3.7. Kymmenessä KIE-maassa metsien pinta-ala on noin 34 milj. hehtaaria. Tämä kasvattaisi unionin nykyistä metsäalaa noin neljänneksellä. Lisäksi maat suunnittelevat metsittävänsä maatalousmaata yhteensä noin 1,5-2 milj. hehtaaria pitkällä aikavälillä. Etenkin Puolalla ja Unkarilla on mittavia metsitystavoitteita. On arvioitu, että KIE-maiden metsäpinta-alasta noin kolmannes yksityistettäisiin, jolloin syntyisi noin 3-4 miljoonaa uutta yksityismetsälöä. Tällöin yksityismetsälöiden lukumäärä unionissa nousisi 12 miljoonasta 16 miljoonaan.

2.3.8. Tällä hetkellä KIE-maiden keskeisiä metsäpoliittisia tavoitteita ovat metsänomistajien yhteenliittymien perustaminen, metsänomistajien ja työntekijöiden koulutus ja tietotaidon lisääminen sekä metsätalouden tehokkuuden kohottaminen. Myös metsien monikäyttö ja erityisesti ekologisen ja biologisen kestävyyden parantaminen ovat tärkeitä tavoitteita. KIE-maissa metsistä jopa kymmeniä prosentteja on ilmansaasteiden vaivaamia. Tavoitteiden toteuttamiseksi on käytettävissä EU:n ohjelmia. Ns. Sapard-asetuksella(6) voidaan tukea mm. maatalousalueiden metsänhoitoa ja metsittämistä, investointeja yksityisiin metsätiloihin, metsätaloustuotteiden jalostusta ja markkinointia.

2.3.9. Metsätaloutta ja puuhun perustuvaa yritystoimintaa kehitettäessä kohdataan rakenneongelmia, koska yksityisomistus ja siihen liittyvät rakenteet on luotava. KIE-maissa on jo laadittu metsäsektorin toimintaa ohjaavia tavoiteohjelmia, ja mm. tukirahastoja yksityismetsätalouden edistämiseen on kehitteillä. Unionin metsätukien hyödyntäminen riippuu paljolti kansallisesta rahoituksesta, joka joissakin maissa on niukkaa.

2.3.10. KIE-maissa odotettavissa oleva nopea talouskasvu merkitsee nykyisille jäsenmaille sekä mahdollisuutta että uhkaa. Toisaalta markkinat kasvavat nopeasti, toisaalta uudet jäsenmaat voivat aiheuttaa lievän sokin unionin puumarkkinoilla ja työvaltaisessa mekaanisessa metsäteollisuudessa, koska KIE-maissa puun hinnat ja työvoimakustannukset ovat vielä toistaiseksi alhaiset. Metsäteollisuustuotteiden jalostusasteen kohottaminen, tuotteiden standardointi ja uuden teknologian hyödyntäminen ovat KIE-maissa suuria lähitulevaisuuden haasteita. Myös kustannusten odotetaan nousevan.

2.4. Agenda 2000

2.4.1. Metsästrategiassa todetaan, että metsää koskeva yhteisön lainsäädäntökehys perustuu ennen kaikkea komission Agenda 2000 -ehdotukseen. Agenda 2000:ssa metsätaloutta käsitellään osana maaseudun kehittämisasetusta. Metsillä onkin tärkeä merkitys maaseudulle, ja tämä täytyy ottaa huomioon maaseudun harmonisessa kehittämisessä. Metsäsektorilla on erityistä merkitystä maaseudun työllistäjänä. Varsinkin metsätalous ja pienet ja keskisuuret metsäteollisuusyritykset ovat keskeisessä asemassa maaseudun elinvoimaisuuden säilyttäjänä. Maaseudun kehittämistä koskevissa kysymyksissä komission maatalouden pääosastoa avustaa ns. Star-komitea, jossa jäsenmaiden metsäasiantuntijat eivät ole edustettuina, jos heitä ei erikseen kutsuta kokoukseen. Tämä vahvistaa edellä mainittua huolta kokonaisvaltaisen lähestymistavan puutteesta metsäasioita käsiteltäessä sekä metsäasioiden puutteellisesta koordinoinnista.

2.4.2. Komission tähänastisten metsään kohdistuneiden tukitoimenpiteiden osalta puuttuvat kokonaisvaltaiset evaluointitoimenpiteet siitä, miten ja kuinka paljon yhteistä rahaa on käytetty metsätaloutta tukevaan toimintaan. Tarkkaa tietoa ei ole myöskään siitä, onko tukien avulla edistetty asetettuja tavoitteita. Silti Agendan metsäpykälissä avataan uusia mahdollisuuksia yhteisön tuen käyttöön.

2.4.3. Yleisenä tavoitteena on, että myönnettävä tuki edistää metsätalouden taloudellisen, ekologisen ja sosiaalisen aseman kehittymistä maaseutualueilla. Merkittävä muutos on muun kuin maatalousmaan metsityksen tukimahdollisuuksien lisääminen. Myös ympäristönsuojelu ja luonnonhoito metsätukien perusteena voimistuu. Lisäksi tavallisen metsätalouden harjoittamista eli metsänhoito- ja hakkuutoimenpiteitä voidaan metsäpykälien perusteella tukea entistä selvemmin.

2.4.4. Metsätukien edunsaajaryhmät ovat lisääntyneet kattamaan sekä kunnat että metsänomistajien yhdistykset. Ennen EU:n laajentumista Keski- ja Itä-Eurooppaan unionin tulee arvioida, miten näiden maiden metsätalous integroidaan EU:n järjestelmiin.

2.4.5. Unionin yhteistä rahaa tulisi pyrkiä käyttämään mahdollisimman kustannustehokkaasti. Lisäksi ministerineuvoston päätöslauselmassa metsästrategiasta todetaan kohdassa 14, että metsätalouden ja metsiin perustuvan kaupallisen toiminnan olisi oltava ensisijaisesti markkinavoimien ohjauksessa. Komission on varmistettava, ettei Agenda 2000:n metsätuki vääristä kilpailua metsätuotteiden markkinoilla alueellisesti tai Euroopan unionissa.

3. Kioton pöytäkirja - Ilmastonmuutos ja metsät

3.1. Rio de Janeirossa allekirjoitettiin vuonna 1992 myös ilmastonmuutoksen torjuntaan tähtäävä YK:n ilmastosopimus. Sen tavoitteena on vakiinnuttaa kasvihuonekaasujen pitoisuus ilmakehässä niin, ettei ihmisen toiminnasta aiheudu vaarallista häiriötä ilmastojärjestelmälle. Sopimus tuli voimaan vuonna 1994. Ilmastosopimusta tarkentava ns. Kioton pöytäkirja hyväksyttiin vuonna 1997. EU allekirjoitti pöytäkirjan huhtikuussa 1998. Kioton pöytäkirjassa teollisuusmaat ja siirtymätalouden maat sitoutuvat vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään siten, että päästöjen kokonaismäärä vähenee keskimäärin ainakin 5 prosenttia vuoden 1990 päästöjen tasosta. Euroopan unionin osuudeksi tuli 8 prosentin päästövähennys vuoden 1990 tasosta. Jäsenmaiden ympäristöministerit (Luxemburg 16.-17.6.1998) ovat sopineet ns. EU:n kuplasta, jonka sisällä jäsenmaat jakavat päästövähennystaakan sopimallaan tavalla. Päästövähennysvelvoitteet tulee saavuttaa vuosina 2008-2012 eli ns. ensimmäisenä velvoitekautena. Euroopan ympäristötoimiston mukaan tämänhetkiset ponnistelut päästövähennysvelvoitteiden tavoittamiseksi eivät ole riittäviä, joten EU:n on tehostettava päästövähennystoimenpiteitä kaikilla asiaankuuluvilla aloilla.

3.2. Hiilidioksidi on merkittävin kasvihuonekaasu. Koska metsät sitovat hiiltä kasvaessaan ja toimivat näin hiilen nieluna, on metsillä olennainen rooli myös ilmastopolitiikassa. Puuston lisäksi hiiltä on maaperässä. Esimerkiksi Suomessa metsämaan hiilimäärän arvioidaan olevan lähes kymmenkertainen puustoon sitoutuneen hiilen määrään verrattuna. Kuten unionin metsästrategiassakin todetaan, metsien avulla voidaan vaikuttaa ilmakehässä olevan hiilidioksidin määrään suojelemalla olemassa olevia hiilivarastoja ja hiilinieluja, lisäämällä metsien pinta-alaa, korvaamalla fossiilisia polttoaineita kestävästi hoidetuista metsistä saatavalla puulla ja korvaamalla uusiutumattomista raaka-aineista valmistettuja tuotteita puutuotteilla. Puutuotteet, jotka sitovat hiiltä pitkiksi ajoiksi, ovat tärkeässä asemassa päästövähennysvelvoitteita täytettäessä.

3.3. EU haluaa omalta osaltaan vastata ilmastonmuutoshaasteeseen kannustamalla uusiutuvien energialähteiden käyttöä. Tavoitteena on kaksinkertaistaa uusiutuvien energialähteiden osuus EU:n tuottamasta kokonaisenergiasta vuoteen 2010 mennessä nykyisestä 6 prosentista 12 prosenttiin. Tämä edellyttää mm. biomassan käytön merkittävää lisäämistä energiantuotannossa. Bioenergian osuus on ns. uusissa metsävaltaisissa jäsenmaissa Itävallassa, Ruotsissa ja Suomessa jo nyt varsin suuri (12 %, 18 % ja 23 %)(7).

3.4. Euroopan komissio on myös laatinut tiedonannon Kioton pöytäkirjan toteuttamisesta.

3.5. Kioton pöytäkirjassa on rajoituttu tarkastelemaan hiilinieluja, jotka aiheutuvat ihmisen aikaansaamista maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta. Tällaisiksi toimiksi lasketaan metsittäminen, metsänuudistaminen ja metsänhävittäminen. Ainoastaan toimenpiteet, jotka ovat tapahtuneet vuoden 1990 jälkeen, otetaan huomioon. Nämä rajoitukset eivät ota huomioon kestävän metsätalouden periaatteita ja metsätaloudelle luonteenomaista pitkää ajallista jänneväliä.

3.6. Kiotossa päätettiin mm. jättää puunkorjuu tarkastelun ulkopuolelle. Ulkopuolella ovat myös puusta valmistetut tuotteet, vaikka ne selvästi toimivatkin hiilen pitkäaikaisena varastona. Kun metsänomistaja korjaa puuta, lasketaan Kioton pöytäkirjan mukaan metsään sitoutuneen hiilen vapautuvan kerralla korjuun tapahtuessa. Todellisuudessa kestävän metsätalouden periaatteiden noudattaminen takaa sen, että metsän hiilitasapaino pysyy vakaana pitkällä tähtäimellä. Puunkorjuussa hiili siirtyy metsäteollisuuden tuotteisiin.

3.7. Kioton pöytäkirjan toteuttamisessa on vielä paljon työtä. Yksi erittäin merkittävä ongelma on eri käsitteiden määritteleminen. Pöytäkirja on tähän mennessä tuonut metsäsektorille lähinnä uusia vaatimuksia, joihin pitäisi pystyä vastaamaan ilman tulkintaongelmia.

3.8. Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC valmistelee parhaillaan asiantuntijaraporttia Kioton pöytäkirjan hiilinielukysymyksistä selventääkseen nykyistä tilannetta. Raportin IPCC Special Report on Land Use, Land Use Change and Forestry pitäisi valmistua keväällä 2000. Raportin tulisi sisältää koko sektorin kattava näkemys hiilen nieluista ja lähteistä.

3.9. Kioton pöytäkirjaan sisältyy kolme ns. joustomekanismia: kansainvälinen päästöoikeuksien kauppa, yhteistoteutus ja puhtaan kehityksen mekanismi. Päästövähennystavoitteisiin voidaan päästä joko kansallisilla toimenpiteillä tai hyödyntämällä näitä Kioton mekanismeja. Yhteistoteutuksella tarkoitetaan tilannetta, jossa teollisuusmaa investoi toisen kehittyneen maan alueella toteutettavaan päästöjä vähentävään hankkeeseen ja saa syntyneen päästövähennyksen omaksi hyödykseen. Puhtaan kehityksen mekanismissa teollisuus ja kehitysmaat voivat toteuttaa keskenään päästövähennyshankkeita. Joustomekanismien soveltamisen yksityiskohdat tullaan tarkentamaan hallitustenvälisen ilmastopaneelin asiantuntijaraportissa. Avoimena on esimerkiksi se, tuleeko päästökauppaa rajoittaa. On varmistettava, että metsäteollisuusyritysten kehitysmaihin perustamat puuplantaasit eivät tulevaisuudessa julkisen tuen tai vastaavan turvin vääristä kilpailua puumarkkinoilla.

4. Metsäsertifiointi

4.1. Metsäsertifioinnin perusperiaatteet

4.1.1. Koko 1990-luvun ajan metsäsektori on ollut kestävän kehityksen problematiikan luomien muuttuvien haasteiden edessä. Yhtenä vastauskeinona näihin haasteisiin on vuosikymmenen alusta alettu kehitellä erilaisia markkinavetoisia, vapaaehtoisuuteen perustuvia sertifiointijärjestelmiä.

4.1.2. Metsäsertifioinnilla tarkoitetaan menettelyä, jossa riippumaton, kolmas osapuoli myöntää todistuksen eli sertifikaatin siitä, että metsiä hoidetaan ja käytetään kestävästi, sovitun standardin mukaisesti. Metsäsertifioinnin avulla voidaan informoida kuluttajia ja asiakkaita siitä, että heidän ostamiinsa tuotteisiin käytetty puuraaka-aine tulee kestävästi hoidetuista ja käytetyistä metsistä. Sertifiointi on markkinalähtöinen tapa edistää kestävää metsätaloutta sekä tapa tyydyttää asiakkaiden tarpeita. Metsäsertifiointijärjestelmiä laadittaessa tulisi kunnioittaa vapaaehtoisuuden, uskottavuuden, avoimuuden, kustannustehokkuuden ja mitään osapuolta diskriminoimattomuuden periaatteita.

4.1.3. Metsien kestävällä käytöllä on pitkät perinteet Euroopassa. Tiukka lainsäädännöllinen kehys ja hyvin laaja metsäpoliittinen välineistö ovat paras tapa taata kestävä metsänhoito ja käyttö eri maissa. Euroopassa metsien sertifiointi voi parhaimmillaan aktivoida kuluttajia vaatimaan markkinoille sellaisia tuotteita, joiden puuraaka-aine on peräisin kestävästi hoidetuista metsistä. Täten sertifiointi sekä edistää kestävää metsätaloutta että tätä kautta puutuotteiden markkinointia.

4.1.4. EU:lla on tärkeä rooli puun ja muiden metsätuotteiden käytön edistämisessä muihin kilpaileviin materiaaleihin verrattuna. Kestävän metsätalouden avulla voimme estää puutuotteiden substituutiota vähemmän ympäristöystävällisillä materiaaleilla kuten alumiinilla tai muovilla. Monet kuluttajat eivät yhdistä muovin käyttöä öljynporaukseen tai terästeollisuutta kaivostoimintaan, jolloin niiden ympäristövaikutuksia ei välttämättä oteta huomioon.

4.2. Olemassa olevia metsien sertifiointijärjestelmiä

4.2.1. Forest Stewardship Council (FSC) on kansainvälinen ympäristöjärjestöjen vuonna 1993 Meksikossa perustama organisaatio. FSC koostuu kolmesta kamarista, joissa ovat edustettuina taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöintressit. FSC ei itse sertifioi metsiä, vaan sen tehtävänä on edistää FSC:n määrittämien kestävyyden periaatteiden ja kriteerien ja paikallisesti laadittujen standardien käyttöönottoa metsätaloudessa, akkreditoida sertifiointielimiä sekä valvoa akkreditoitujen sertifiointielinten toimintaa ja FSC-merkin käyttöä. FSC:llä on ollut keskeinen rooli metsäsertifioinnin kehittämisessä maailmanlaajuisesti.

4.2.2. Elokuussa 1998 käynnistyi lisäksi ns. yleiseurooppalainen metsäsertifiointihanke (PEFC), jonka perustana ovat vuonna 1993 Helsingissä ja vuonna 1998 Lissabonissa olleiden Euroopan metsäministerikokousten päätöslauselmat. PEFC:n tavoitteena on luoda kansainvälisesti uskottava metsäsertifiointijärjestelmä eri maissa kehitettäville sertifiointijärjestelmille ja niiden keskinäiselle hyväksynnälle. PEFC määrittelee ja asettaa ne perusvaatimukset ja toimintatavat, jotka kunkin maan sertifiointijärjestelmän standardeineen on täytettävä, jotta se voi päästä mukaan PEFC-järjestelmään. Sertifiointijärjestelmä pyrkii luomaan pienen ja keskisuuren mittakaavan perhemetsätalouteen soveltuvan systeemin.

4.2.3. Järjestelmää kehittämässä on ollut perhemetsätalouden, kuntien ja valtion metsätalouden ja metsäteollisuuden ja kaupan edustajia 17 Euroopan maasta. USA, Kanada, Malesia ja Australia ovat myös osallistuneet prosessiin tarkkailijoina. Ympäristö- ja kuluttajajärjestöt sekä ammattiyhdistysliike on kutsuttu mukaan avoimeen keskusteluun PEFC:n edustajien kanssa. PEFC-järjestelmä aloitti toimintansa kesäkuussa 1999. Järjestelmä pyrkii omalta osaltaan parantamaan myös metsäsektorin positiivisia työllisyysvaikutuksia.

4.3. EU:n rooli metsien sertifioinnissa

4.3.1. Metsäsertifiointi otetaan esille myös Euroopan unionin metsästrategiassa yhtenä metsiä koskevana erityisaiheena. Metsästrategiassa todetaan, että komissio suhtautuu myönteisesti esimerkiksi edellä mainittuun yleiseurooppalaisen metsäsertifiointijärjestelmän kehittämiseen.

4.3.2. Yhteistyötä metsäsertifioinnissa voi syntyä myös EU:n tasolla, jos jäsenmaat niin haluavat. Yleiseurooppalaisen metsäsertifiointijärjestelmän nopea edistyminen on osoittanut, että eurooppalainen metsäsektori on halukas tekemään yhteistyötä edistääkseen kestävää metsätaloutta ja puutuotteiden markkinointia. EU:n tulee varmistaa, että unionin alueella käytössä olevat sertifiointijärjestelmät kunnioittavat vapaan kaupan periaatteita ja että sertifiointijärjestelmät ovat avoimia ja tasapuolisia. Metsäsertifiointijärjestelmillä on markkinoilla realistiset menestymisen mahdollisuudet vain jos ne saavuttavat kuluttajien ja muiden intressitahojen hyväksynnän.

5. Johtopäätökset

5.1. Komitea pahoittelee, että Euroopan unionin metsästrategia ei sisällä riittävästi konkreettisia arviointeja ja analyysejä olemassa olevista yhteisön toimista ja ongelmista metsäsektorilla. Komitea edellyttää myös selkeämpiä tulevaisuudentavoitteita, jotka huomioivat EU:n itälaajentumisen ja muun metsäsektoria koskevan kehityksen.

5.2. Komitea pitää hyvänä, että metsästrategia perustuu toissijaisuusperiaatteeseen sekä taloudellisesti, ekologisesti ja biologisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kestävän metsätalouden käsitteeseen.

5.3. Komitea muistuttaa, että metsäsektori on tärkeä työllistäjä Euroopan unionissa. Unionin tulisikin edistää sekä metsästrategian toimeenpanoa että erityisesti puun ja muiden metsätuotteiden käyttöä uusiutuvana ja ympäristöystävällisenä materiaalina unionin työllisyystilanteen parantamiseksi. Etenkin metsäsektorin tarjoamien palvelujen kehittäminen sekä teollisuuden kehitysedellytysten turvaaminen ovat avainasemassa.

5.4. Komitea pitää välttämättömänä, että Euroopan komissio vahvistaa panostustaan metsäsektorilla sellaisissa kysymyksissä, joissa yhteisötasoisilla toimilla voidaan saavuttaa lisäarvoa kansallisia toimia vahvistaen.

5.5. Komitea pitää välttämättömänä, että komission tulee oleellisesti tehostaa metsäasioiden koordinointia eri pääosastojen välillä, jotta kestävää kehitystä metsään liittyvissä asioissa hoidetaan integroidusti. Uuden komission tulee olennaisesti vahvistaa ja aktivoida metsäasioiden hoitoa ja koordinointia ottaen huomioon metsien nopeasti kasvavan merkityksen yhtenä kestävän kehityksen avainalana. Metsäsektorilla on olennainen merkitys unionin taloudelliselle, sosiaaliselle ja ympäristölliselle kehitykselle.

5.6. Komitea korostaa metsäsektorin positiivisia työllisyysvaikutuksia etenkin maaseutualueilla. Kestävä metsätalous tukee myös maaseutualueiden tasapainoista kehittämistä.

5.7. Komitea katsoo, että Euroopan komission on varmistettava, että Agenda 2000:n metsätaloudelle antama uusi tuki ei vääristä kilpailua puun ja muiden metsätuotteiden markkinoilla alueellisesti tai Euroopan unionissa. Komitea vaatii, että tämän tuen käyttöä seurataan ja tehdään jatkuvia evaluointeja yhteisön rahankäytöstä.

5.8. Komitea pitää tärkeänä, että komission yritystoiminta-pääosaston julkaisema tiedonanto unionin metsäteollisuudesta ja sen kilpailukyvystä on sopusoinnussa metsästrategian kanssa. Kilpailukykyisen metsäteollisuuden perustaksi tarvitaan kannattavaa ja kestävää metsätaloutta.

5.9. Komitea muistuttaa, että Euroopan unionin on sekä kansallisella että yhteisön tasolla vastattava ilmastonmuutosvaatimuksiin esimerkiksi edistämällä uusiutuvien energialähteiden sekä puu- ja muiden metsätuotteiden käyttöä.

5.10. Unionin tulee varmistaa, että kestävän metsätalouden periaatteita noudatetaan ns. Kioton pöytäkirjan toimeenpanossa. Komitea muistuttaa, että metsäteollisuustuotteet toimivat hiilen pitkäaikaisena nieluna. EU:n tulee lisäksi tehokkaammin tiedottaa jäsenmaille ns. joustomekanismien käyttömahdollisuuksista.

5.11. Komitea muistuttaa, että metsäsertifiointi on laajan metsäpoliittisen välineistön ohella vain yksi tapa todentaa kestävää metsätaloutta ja tätä kautta edistää puutuotteiden markkinointia. EU:n on varmistettava, että unionin alueella käytössä olevat sertifiointijärjestelmät kunnioittavat vapaan kaupan periaatteita ja että ne ovat vapaaehtoisia, avoimia, tasapuolisia ja kustannustehokkaita.

5.12. Komitea edellyttää, että Euroopan unioni seuraa tarkasti, mitä KIE-maiden metsätaloudessa ja siihen liittyvissä toiminnoissa tapahtuu sekä tekee aika ajoin analyyseja siitä, mitä mahdollisuuksia, uhkia ja haasteita uusien jäsenmaiden liittyminen unionille merkitsee. Näiden arviointien tulee perustua Helsingin yleiseurooppalaisen metsäministerikokouksen päätöksiin kestävän metsätalouden harjoittamisesta.

5.13. Komitea katsoo, että Euroopan unionin tulee ajaa voimakkaasti sellaisen maailmanlaajuisen, oikeudellisesti sitovan instrumentin aikaansaamista kaikenlaisten metsien hoitoa, säilyttämistä ja kestävää kehittämistä varten, joka noudattaa Riossa hyväksyttyjä metsäperiaatteita.

5.14. Komitea edellyttää, että Euroopan unioni osallistuu aktiivisesti kansainväliseen metsäpoliittiseen keskusteluun ja päätöksentekoon mm. IFF-neuvotteluissa ja FAO:ssa.

5.15. Komitea pitää tärkeänä, että tulevissa WTO-neuvotteluissa otetaan huomioon kestävän metsätalouden periaatteet keskusteltaessa metsäsektoriin liittyvästä kansainvälisestä kaupasta.

Bryssel 9. joulukuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

Puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) (EYVL C 206 7.7.1997).

(2) (EYVL C 64 27.2.1998).

(3) Ministerikokoukset: Strasbourg 1990, Helsinki 1993 ja Lissabon 1998.

(4) Ks. 1. alaviite.

(5) "The State of the Competitiveness of the EU forest-based and related industries", 5.10.1999 (COM(1999) 457).

(6) Neuvoston asetus 1268/99, 21.6.1999; EYVL L 244, 16.9.1999, s. 64.

(7) Lähteenä KOM(97) 599 lopull. (26.11.1997).

LIITE

talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Täysistunnossa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat vähintään neljänneksen annetuista äänistä.

Kohta 2.2.1

Muutetaan kohdan ensimmäistä virkettä seuraavasti:

Vaikka toissijaisuusperiaate tuleekin säilyttää metsäasioita käsiteltäessä, komitea tähdentää kuitenkin EU:n laajuista yhteistyötä, sillä sen avulla voidaan saavuttaa parempia tuloksia kuin pelkillä jäsenvaltiokohtaisilla toimilla.

Perustelu

Metsäalalla on erittäin tärkeää tehdä mahdollisimman paljon yhteistyötä EU:n tasolla, ja se on siis myös syytä ilmaista tekstissä.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 29, ei-ääniä: 30, tyhjiä: 3.

Kohta 2.3.7

Poistetaan kohdan kolmas virke ja korvataan se seuraavasti:

- - Jatkuva kannustaminen kestävään metsätalouteen on erittäin tärkeää. Ottaen huomioon, että metsien hoito on yksityisomistajien, julkisen vallan ja mm. luonnonsuojeluorganisaatioiden vastuulla, EU:hun on tärkeää luoda kehys, jossa voidaan käsitellä vastuullisen metsänhoidon kysymyksiä. - -

Kohdan 2.3.7 viimeinen virke on paras muuttaa omaksi kohdakseen.

Perustelu

Yksityismetsänomistajuuden tukeminen ei ole EU:n tehtävä. Yksityisten metsänomistajien lisäksi EU:ssa on muita organisaatioita, jotka hoitavat metsiä vastuullisesti.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 27, ei-ääniä: 35, tyhjiä: 2.