Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. Kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytykset palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten

Komission on määrä hyväksyä vuonna 2001 direktiiviehdotus edellytyksistä, joiden täyttyessä kolmansien maiden kansalaiset voivat tulla EU:n alueelle ja oleskella täällä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten. Ehdotus laaditaan Tampereella lokakuussa 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston toimeksiannon perusteella, ja se mainitaan myös tulostaulussa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa [1].

[1] KOM(2000) 167 lopullinen, 24.3.2000, sellaisena kuin se on päivitettynä asiakirjalla KOM(2001) 278, 23.5.2001.

Yhteisön maahanmuuttopolitiikasta hiljattain antamassaan tiedonannossa (KOM(2000) 757, 22.11.2000) komissio ehdotti kaksivaiheista lähestymistapaa, jonka mukaan olisi määriteltävä yhteinen säädöskehys taloudellisista syistä muuttavien maahanpääsyä varten ja luotava yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaation menetelmä. Tiedonannossaan komissio esitti yhteisen säädöskehyksen päätavoitteet ja periaatteet, joihin sen tulisi perustua:

Läpinäkyvyys ja tarkoituksenmukaisuus: On asetettava selvät edellytykset, joiden täyttyessä kolmansien maiden kansalaiset voivat tulla EU:hun ja oleskella täällä palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina, ja määriteltävä heidän oikeutensa ja velvollisuutensa sekä varmistettava, että he saavat näistä tiedon ja että käytössä on mekanismeja, jotka takaavat sääntöjen oikeudenmukaisen soveltamisen.

Oikeuksien eriyttäminen oleskelun pituuden mukaan: tavoitteena olisi oltava varman oikeusaseman antaminen tilapäisille työntekijöille, jotka aikovat palata lähtömaahansa, mutta tarjota samalla mahdollisesti pysyvään asemaan johtava väylä niille, jotka haluavat jäädä ja jotka täyttävät tietyt kriteerit.

Haku- ja arviointimenettelyt: Hakumenettelyjen olisi oltava selkeitä ja yksinkertaisia.

Sisäisen työvoimatilanteen kunnioittaminen: periaatetta, jonka mukaan avoimeen työpaikkaan voidaan ottaa kolmannen maan kansalainen vasta sen jälkeen kun sisäinen työmarkkinatilanne on perusteellisesti tutkittu (ellei EU:n ja sen jäsenvaltioiden kansainvälisistä velvollisuuksista ja sitoumuksista muuta johdu), sovelletaan tätä nykyä kaikissa jäsenvaltioissa, eikä siihen ole tarkoitus puuttua.

Tiedon saatavuuden helpottamiseksi voitaisiin käyttää laajemmin uutta viestintätekniikkaa työmahdollisuuksia, työehtoja ym. koskevaan tiedottamiseen.

Elinkeinoelämän tukeminen: jotta eurooppalainen elinkeinoelämä, etenkin pienet ja keskisuuret yritykset voisivat - silloin kun on olemassa toteen näytetty taloudellinen tarve työntekijöistä tietyllä alalla tai tiettyihin töihin, joihin ei saada työntekijöitä EU:n työmarkkinoilta - värvätä työntekijöitä kolmansista maista nopeasti ja tuloksekkaasti, työnantajat tarvitsevat käytännön välineen, jolla osoittaa, että EU:n työmarkkinoilla on työntekijöistä konkreettinen pula.

Kuten tiedonannossa todetaan, tässä säädösehdotuksessa käsiteltyjä kysymyksiä on vielä puitava lisää, kun suunnitellaan toimintamalleja ja täydentäviä toimia yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaation menetelmän yhteydessä. Yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaation menetelmästä annetaan erillinen komission tiedonanto saman aikaan tämän direktiiviehdotuksen kanssa.

2. Ehdotuksen tausta ja yhteensopivuus muiden aloitteiden kanssa

Kesäkuussa 2000 komission yksiköt teettivät vertailututkimuksen kolmansien maiden kansalaisten tulosta yhteisön jäsenvaltioihin palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten. Tutkimuksen mukaan säännöt, joiden mukaan säännellään EU:hun työskentelyä varten tulevien kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa, vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Sekä EU:n alueelle työhön haluavat kolmansien maiden kansalaiset että EU:n työnantajat, jotka tarvitsevat työntekijöitä kolmansista maista, joutuvat usein tekemisiin varsin monimutkaisten kansallisten hallinnollisten sääntöjen ja menettelyjen kanssa. Lisäksi eri jäsenvaltioilla on vain muutamia yhteisiä sääntöjä ja periaatteita.

Marraskuussa 2000 komissio esitti yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa koskevan tiedonannon, jossa se esitti ne tärkeimmät suuntaviivat, joita myös tässä ehdotuksessa noudatetaan.

Yhteensopivuus muiden aloitteiden kanssa:

Ehdotus on laadittu niin, että se on yhdenmukainen EU:n alueella pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia koskevan direktiiviehdotukseen [2] kanssa ja täydentää sitä. Tässä ehdotuksessa esitetyn oikeudellisen järjestelmän piiriin kuuluisivat vasta äskettäin EU:n alueelle tulleet työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat; sen sijaan EU:n alueella pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia koskevan direktiiviehdotuksen "horisontaalisia" säännöksiä on tarkoitus soveltaa niihin kolmansista maista tuleviin työntekijöihin, jotka edellytykset täytettyään ovat hakeneet kyseisen direktiiviehdotuksen mukaista EU:n alueella pitkään oleskelleen henkilön asemaa.

[2] Ehdotus neuvoston direktiiviksi pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta (KOM(2001) 127 lopullinen, 13.3.2001).

Ehdotus on laadittu siten, että se on yhteensopiva WTO:n yhteydessä tehtyyn palvelukaupan yleissopimukseen (GATS) perustuvien EY:n ja sen jäsenvaltioiden sitoumusten kanssa ja että se edistäisi edelleen palvelujen kauppaa, johon tässä yhteydessä on jo sitouduttu.

Kuten todetaan tulostaulussa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa, komissio valmistelee ja hyväksyy lähiaikoina uusia säädösehdotuksia kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä opiskelua, ammatillista koulutusta tai muuta kuin ansiotoimintaa varten.

3. Ehdotuksen tavoitteet:

Komission direktiiviehdotuksella on seuraavat tavoitteet:

1. laatia yhteiset määritelmät, kriteerit ja menettelyt, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten, jäsenvaltioissa menestyksekkäästi jo sovellettujen käsitteiden perusteella,

2. laatia yhteiset kriteerit, joiden perusteella sallitaan kolmansien maiden kansalaisten maahantulo palkkatyötä ja itsenäistä ammatinharjoittamista varten (talouden tarpeita ja myönteisiä vaikutuksia työllisyyteen koskevat edellytykset) sekä esittää eri vaihtoehtoja siitä, miten näiden kriteerien täyttymistä voitaisiin mitata,

3. antaa menettelylliset ja seurattavuutta koskevat takeet, jotta voidaan varmistaa, että oikeusvarmuuden ja tiedottamisen taso on palkkatyötä tai itsenäistä ammatin-harjoittamista varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun alalla kaikkien asianomaisten kannalta riittävän korkea,

4. luoda kansallinen soveltamismenettely, jonka perusteella sekä oleskelu- että työluvan kattava asema myönnetään samalla hallinnollisella säädöksellä, jotta jäsenvaltioissa nykyään voimassa olevia erilaisia sääntöjä voidaan yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa,

5. säätää kolmansien maiden kansalaisten oikeuksista kunnioittaen samalla jäsenvaltioiden harkintavaltaa rajoittaa taloudellisista syistä tapahtuvaa maahanmuuttoa: Kolmansista maista tuleville palkkatyöntekijöille ja itsenäisille ammatinharjoittajille myönnetään maahanpääsy, jos he täyttävät II ja III luvussa säädetyt edellytykset, paitsi jos jäsenvaltiot säätävät rajoituksia IV luvun säännösten mukaisesti (esim. yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien syiden nojalla määritellyt kansalliset enimmäismäärät tai rajoitukset),

6. luoda joustava kehys, joka antaa kaikille osapuolille, myös jäsenvaltioille, mahdollisuuden reagoida nopeasti talouden kehitykseen ja väestötilanteen muutoksiin ja vaihtaa näkemyksiä tämän direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa saaduista kokemuksista yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaation menetelmän yhteydessä,

7. antaa sisältö WTO:n yhteydessä tehtyyn palvelukaupan yleissopimukseen (GATS) perustuville EY:n ja sen jäsenvaltioiden sitoumuksille,

8. tunnustaa jäsenvaltioiden oikeus rajoittaa tässä ehdotuksessa tarkoitettua kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyä, jos jäsenvaltio katsoo, että sen on sovellettava tähän liittyviä horisontaalisia toimenpiteitä (esim. enimmäismääriä tai kiintiöitä).

4. Oikeusperustan valinta

Oikeusperustan valinnassa otetaan huomioon muutokset, joita Amsterdamin sopimuksen voimaantulo 1. toukokuuta 1999 on aiheuttanut Euroopan yhteisön perustamissopimukseen. EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 3 alakohdassa määrätään, että neuvosto toteuttaa maahanmuuttopolitiikkaa koskevat toimenpiteet seuraavilla alueilla: (a) maahantuloa ja oleskelua koskeviin edellytyksiin liittyvät sekä menettelyihin ja määräyksiin pitkäaikaisten viisumien ja oleskelulupien myöntämisessä jäsenvaltioissa.

Palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen vuoksi tapahtuvan maahanmuuton säänteleminen on maahanmuuttopolitiikan keskeinen osa-alue. Johdonmukaista yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa on mahdotonta luoda käsittelemättä "kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiä palkkatyötä tai itsenäistä ammatin-harjoittamista varten". EY:n perustamissopimuksen 63 artiklan 3 alakohdan a alakohta on näin ollen oikea oikeusperusta tälle ehdotukselle.

Tätä direktiiviehdotusta hyväksyttäessä on noudatettava perustamissopimuksen 67 artiklaa, jonka mukaan neuvosto tekee ratkaisunsa yksimielisesti komission ehdotuksesta tai jäsenvaltioiden aloitteesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan. Ehdotus perustuu EY:n perustamissopimuksen IV osastoon, jota ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eikä Irlantiin, jolleivät nämä valtiot ilmoita päinvastaisesta päätöksestään perustamissopimuksiin liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemaa koskevan pöytäkirjan yksityiskohtaisten määräysten mukaisesti. Perustamissopimuksen IV osastoa ei sovelleta myöskään Tanskaan perustamissopimuksiin liitetyn, Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan perusteella.

5. Toissijaisuus ja suhteellisuus: perusteet ja lisäarvo

Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa sekä muuta henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvää politiikkaa koskevassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen uudessa IV osastossa toimivalta tällä alalla annetaan yhteisölle. Tätä toimivaltaa on käytettävä EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaisesti eli vain siinä tapauksessa ja vain siinä laajuudessa kuin suunnitellun toiminnan tavoitetta ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden tasolla, ja se voidaan siten suunnitellun toiminnan vaikutukset ja laajuus huomioon ottaen paremmin saavuttaa yhteisön tasolla. Direktiiviehdotus on näiden kriteerien mukainen.

Toissijaisuusperiaate

Tämän aloitteen ensisijaisena tavoitteena on määritellä EU:n tasolla yhdenmukainen säädöskehys, joka koskee palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiä sekä menettelyjä, joiden mukaan jäsenvaltiot myöntävät asianmukaiset luvat. Alaan liittyvät kansalliset hallinnolliset säännöt ja menettelyt poikkeavat nykyisellään suuresti toisistaan eri jäsenvaltioissa. Koska kansalliset säännökset ja koko lähestymistapa vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen, yhdenmukainen säädöskehys voidaan luoda ainoastaan yhteisön tasolla.

Suhteellisuusperiaate

Yhteisön toiminta on toteutettava mahdollisimman yksinkertaisessa muodossa, mutta samalla on kuitenkin taattava, että ehdotuksen tavoitteet toteutuvat ja että ehdotus pannaan täytäntöön tehokkaasti. Säädöstyypiksi on siten valittu direktiivi, koska näin voidaan määrittää keskeiset periaatteet ja jättää kuitenkin jäsenvaltioille, joille direktiivi on osoitettu, mahdollisuus valita muodot ja keinot näiden periaatteiden täytäntöönpanemiseksi oman lainsäädäntönsä ja kansallisten olosuhteidensa kannalta tarkoituksenmukaisimmalla tavalla. Direktiivi-ehdotuksessa esitetään yhteiset määritelmät, kriteerit ja menettelyt, jotka liittyvät kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiin palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten, mutta jätetään jäsenvaltioille laaja harkintavalta.

Taloudelliset ja hallinnolliset seuraukset, jotka ehdotuksesta aiheutuvat kansallisille hallituksille, paikallisviranomaisille, talouden toimijoille ja kansalaisille.

Edellä mainitussa vertailututkimuksessa kolmansien maiden kansalaisten tulosta yhteisön jäsenvaltioihin palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten todetaan, että säännöt, joiden mukaan EU:hun työskentelyä varten tulevien kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa säännellään, vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Sekä EU:n alueelle työhön haluavat kolmansien maiden kansalaiset että EU:n työnantajat, jotka tarvitsevat työntekijöitä kolmansista maista, joutuvat usein tekemisiin varsin monimutkaisten kansallisten hallinnollisten sääntöjen ja menettelyjen kanssa. Lisäksi eri jäsenvaltioilla on vain muutamia yhteisiä sääntöjä ja periaatteita.

Ehdotettu kansallinen soveltamismenettely, jonka mukaan sekä oleskelu- että työluvan kattava asema myönnetään yhdellä ainoalla hallinnollisella päätöksellä, yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa jäsenvaltioissa nykyään voimassa olevia erilaisia sääntöjä. Tällaisen menettelyn luominen voi kannustaa jäsenvaltioita karsimaan sisäistä hallintoa ja pyrkimään päällekkäisen työn välttämiseen. Keskitetystä menettelystä hyötyvät sekä ne kolmansien maiden kansalaiset, jotka haluavat tulla EU:n alueelle työhön, että heidän tulevat työnantajansa.

Sekä ehdotetut yhteiset kriteerit, joiden perusteella sallitaan kolmansien maiden kansalaisten maahantulo palkkatyötä ja itsenäistä ammatinharjoittamista varten (talouden tarpeita ja myönteisiä vaikutuksia työllisyyteen koskevat edellytykset) että ehdotetut menettelylliset ja avoimuutta koskevat takeet varmistavat, että oikeusvarmuuden ja tiedottamisen taso on kaikkien asianomaisten kannalta riittävän korkea. Tämä on erityisen tärkeää talouden toimijoille ja kolmansista maista tuleville työntekijöille.

Kansalliset hallitukset (toimivaltaiset viranomaiset) voivat pyytää toimistaan kohtuullisen korvauksen. Tämä korvaus voi perustua todellisiin kustannuksiin, niin että voidaan varmistaa, ettei uusista menettelyistä aiheudu taloudellista rasitetta kansallisille hallintoelimille eikä kohtuutonta taakkaa myöskään luvanhakijoille.

ARTIKLAKOHTAISET PERUSTELUT

I luku: Yleiset säännökset

1 artikla

Tässä artiklassa esitetään ehdotuksen tavoitteet: määritellä yhteiset edellytykset ja menettelyvaatimukset palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten tapahtuvaa kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa ja oleskelua varten.

Selkeyden ja oikeusvarmuuden takaamiseksi ehdotuksessa noudatetaan horisontaalista lähestymistapaa. Se kattaa maahantulon ja oleskelun edellytykset kaikkien niiden kolmansien maiden kansalaisten osalta, jotka toimivat jonkin jäsenvaltion alueella palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina. Laaja horisontaalinen lähestymistapa on ehdotuksen peruslähtökohta. Direktiivin keskeisissä aineellisissa esitetään erityissääntöjä ja poikkeuksia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että tiettyjen henkilöryhmien tilanne otetaan huomioon asianmukaisella tavalla. Ehdotuksessa otetaan huomioon myös yhteisön oikeuteen ja kansainväliseen oikeuteen sisältyvät suotuisammat säännökset.

2 artikla

Tässä artiklassa määritellään ehdotuksen eri säännöksissä käytetyt tärkeimmät käsitteet ja ilmaisut.

(a) Kolmannen maan kansalaiset määritellään sulkemalla pois EY:n perustamis-sopimuksen määritelmän mukaiset unionin kansalaiset. Määritelmällä tarkoitetaan henkilöitä, joilla on kolmannen maan kansalaisuus, sekä kansalaisuudettomia henkilöitä New Yorkissa 28 päivänä syyskuuta 1954 tehdyssä yleissopimuksessa tarkoitetussa merkityksessä.

(b)-(c) Palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen määritelmässä on keskeisenä piirteenä 'ansiotoiminnan harjoittaminen'. 'Ansiotoiminnalla' tarkoitetaan mitä tahansa toimintaa, jonka harjoittamisesta henkilö saa vastineeksi taloudellisia etuja (rahaa, asunnon, tavaroita), riippumatta siitä, onko työnantaja luonnollinen vai oikeushenkilö tai yksityinen tai julkinen laitos tai voittoa tavoitteleva tai voittoa tavoittelematon organisaatio. Myöskään toiminnan luonteella ei ole tässä merkitystä. Palkkatyön ja itsenäisen ammatinharjoittamisen keskeinen erottava piirre on se, onko henkilö alisteisessa asemassa toiseen henkilöön nähden vai ei.

(d) Useimmissa jäsenvaltioissa säädellään kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyä työskentelyä varten kahtalaisen järjestelmän mukaan eli heiltä edellytetään sekä oleskelu- että työlupa. Koska tämän ehdotuksen tarkoituksena on yksinkertaistaa menettelyjä, siinä esitetään tällaisen kahtalaisen järjestelmän korvaamista järjestelmällä, jossa oleskelu- ja työlupa myönnetään samalla hallinnollisella päätöksellä, ns. "työntekijän oleskeluluvalla". On syytä korostaa, että ehdotuksen tarkoituksena on yhdenmukaistaa lopputulos (vain yksi päätös) ja yksinkertaistaa menettelyjä, joiden mukaan kolmansien maiden kansalaisten on haettava oikeutta harjoittaa taloudellista toimintaa EU:n alueella. Tällä ei kuitenkaan ole suoria vaikutuksia kansallisten hallintoelimien sisäisiin menettelyihin niiden käsitellessä hakemuksia lopullisen päätöksen tekemistä varten. Vastuu hakemuksen käsittelystä voidaan jakaa eri kansallisten hallintoyksiköiden kesken tai eri yksiköt voivat käsitellä hakemusta perätysten kansallisen toimivaltajaon mukaisesti, kunhan tämä ei haittaa lopputuloksen saavuttamista (yhden hakemuksen perusteella myönnettävä yksi ainoa päätös).

Ehdotuksessa ei käsitellä sitä, missä muodossa erilaiset direktiiviin perustuvat oleskeluluvat tulisi myöntää. On kuitenkin syytä todeta, että tämän ehdotuksen mukaiset oleskeluluvat kuuluvat kolmansien maiden kansalaisille myönnettävän oleskeluluvan yhtenäisestä kaavasta annettua neuvoston asetusta koskevan ehdotuksen (KOM(2001) 157 lopullinen, 23.3.2001) soveltamisalaan ja että jos siinä esitetyt säännöt hyväksytään, niitä sovelletaan myös tämän direktiivin mukaisesti myönnettäviin oleskelulupiin.

(e) Kolmansien maiden kansalaisten itsenäistä ammatinharjoittamista koskevat voimassa olevat säännöt kansalliset vaihtelevat jäsenvaltioittain enemmän kuin palkkatyöhön pääsyä koskevat säännöt. Osa jäsenvaltioista vaatii työluvan myös itsenäistä ammatinharjoittamista varten. Toiset eivät vaadi tähän tarkoitukseen työlupaa, vaan säätelevät maahanpääsyä itsenäistä ammatinharjoittamista varten oleskeluluvan avulla. Jotta yhteisön tasolla voitaisiin laatia myös tätä tarkoitusta varten johdonmukaiset ja yhtenäiset säännöt, tässä esitetään, että myös tällä alalla otetaan käyttöön yksi ainoa hallinnollinen päätös, "itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa", joka kattaa sekä oleskeluluvan että luvan työskennellä itsenäisenä ammatinharjoittajana.

(f)-(i) Ks. 12-15 artiklan perustelut jäljempänä.

3 artikla

1. Tämä direktiivi kattaa maahantulon ja oleskelun edellytykset kaikkien niiden kolmansien maiden kansalaisten osalta, jotka toimivat jonkin jäsenvaltion alueella palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina. Tästä aiheesta on kuitenkin olemassa runsaasti kansainvälisen oikeuden sopimuksia. Tämän direktiivi-ehdotuksen tarkoituksena ei ole kumota näitä sopimuksia eikä muuttaa niiden sisältöä. Siltä osin kuin kyseisissä sopimuksissa on suotuisampia normeja kuin tässä direktiivissä, niitä on sovellettava edelleen.

(a) Tässä kohdassa käsitellään kansainvälisiä sopimuksia, joissa yhteisö on sopimuspuolena. Niihin kuuluu sekä sopimuksia, jotka on tehty yhteisön ja yhden tai useamman kolmannen maan välillä, että sekasopimuksia. Tärkeimmät tässä yhteydessä mainittavat sopimukset ovat ETA-sopimus, Eurooppa-sopimukset ja muut assosiaatiosopimukset (mm. EY-Turkki). WTO:n yhteydessä tehty palvelukaupan yleissopimus (GATS) sisältää luonnollisten henkilöiden liikkumista koskevia sitoumuksia, jotka ovat tarpeen palvelukaupan mahdollistamiseksi.

(b) Tässä kohdassa käsitellään monen- ja kahdenvälisiä sopimuksia, joissa yhteisö ei ole osallisena. Tässä yhteydessä on syytä mainita erityisesti pakolaisten oikeusasemaa koskeva YK:n yleissopimus ja pöytäkirja sekä diplomaattisia suhteita ja konsulisuhteita koskevat Wienin yleissopimukset.

2. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on yhtenäistää kansalliset säännökset, jotka koskevat kolmansien maiden kansalaisten pääsyä EU:n alueelle työskentelyä varten, perustamissopimuksen 63 artiklan 3 alakohdan a alakohdassa tarkoitetun "maahanmuuttopolitiikkaa koskevan toimenpiteen" muodossa. Direktiivin on tarkoitus kattaa tapaukset, joissa kolmansien maiden kansalaiset haluavat tulla EU:n alueelle työmarkkinoille pääsyä varten. Tästä ei ole kyse silloin kun kolmannen maan kansalaiset tulevat EU:n alueelle lyhyeksi ajaksi suorittamaan tiettyjä avustavia tehtäviä, jotka liittyvät tavaroiden tai palvelujen toimittamiseen kolmansista maista EU:n alueelle. Esimerkkejä tällaisista lyhytaikaisista työvoiman liikkeistä on paljon: niihin kuuluvat mm. lentokoneiden ja laivojen kolmansista maista kotoisin olevan miehistön lyhytaikainen työskentely EU:n alueella, tavaroita toimittavat kuorma-autonkuljettajat, EU:n alueella esiintyvät kolmansien maiden taiteilijat sekä kolmansista maista tulevat liikemiehet. Jos kolmansien maiden kansalaiset, joiden toiminta liittyy suoraan tavaroiden tai palvelujen toimittamiseen (kolmansista maista väliaikaisesti toisiin tehtäviin siirretyt työntekijät mukaan luettuina), viipyvät EU:n alueella yli kolme kuukautta, direktiiviä sovelletaan, ja asianomaisilla kolmansien maiden kansalaisilla on oltava tämän direktiivin mukainen lupa, joka antaa heille kaikki tässä direktiivissä säädetyt oikeudet ja velvollisuudet. Direktiiviä sovelletaan myös silloin kun kolmannen maan kansalainen viipyy EU:n alueella alle kolme kuukautta, mutta toiminta ei liity suoraan tavaroiden tai palvelujen toimittamiseen kolmansista maista EU:n alueelle (esim. kaksi kuukautta viipyvät kausityöntekijät). Ehdotuksen 12-18 artiklassa säädetään erityissäännökset, joiden perusteella voidaan löytää asianmukaiset käytännön ratkaisut tällaisissa erityistapauksissa.

3. Tässä kohdassa suljetaan tietyt erityisryhmät tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle:

(i) Yhteisöön sijoittautuneista kolmansien maiden kansalaisista, jotka on lähetetty tänne rajat ylittävää palvelujen tarjoamista varten tai jotka tarjoavat rajat ylittäviä palveluja, säädetään jo ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen vapauden laajentamisesta koskemaan yhteisöön sijoittautuneita kolmansien maiden kansalaisia (EYVL C 67, 10.3.1999, s. 17) sekä ehdotuksessa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten palkattuina työntekijöinä lähettämisen ehdoista rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa (EYVL C 67, 10.3.1999, s. 12).

(ii) Näihin henkilöryhmiin sovelletaan (nyt tai asianomaisten säädösten tultua voimaan) direktiiviä vähimmäisvaatimuksista tilapäisen suojelun antamiseksi siirtymään joutuneiden henkilöiden joukottaisen maahantulon tilanteissa (neuvosto hyväksynyt 27.6.2001), direktiiviä turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista (direktiiviehdotus KOM(2001) 181 lopullinen, 3.4.2001) ja valmisteilla olevaa direktiiviä muun kansainvälisen suojelun tarpeessa olevista henkilöistä.

(iii) Niistä kolmansien maiden kansalaisista, jotka ovat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen EU:n sisällä käyttäneiden EU:n kansalaisten perheenjäseniä, säädetään jo asetuksen (ETY) N:o 1612/68 ensimmäisen osan II osastossa, missä tähän ryhmään kuuluville henkilöille myönnetään rajoittamaton asumisoikeus ja pääsy työmarkkinoille.

(iv) Tähän ryhmään kuuluvat henkilöt kuuluvat parhaillaan käsiteltävänä olevan perheiden yhdistämistä koskevan direktiivin soveltamisalaan (KOM(1999) 638 lopullinen, 1.12.1999, sellaisena kuin se on muutettuna asiakirjalla KOM(2000) 624 lopullinen, 10.10.2000).

4. Useimmilla jäsenvaltioilla (ei kuitenkaan kaikilla) on yksityiskohtaista voimassa olevaa lainsäädäntöä ja hallintokäytäntöjä, joissa otetaan huomioon tässä kohdassa lueteltuihin erityisryhmiin kuuluvien henkilöiden tilanne. Ehdotuksen tarkoituksena on luoda yhteinen säädöskehys, johon ei kuitenkaan haluta sisällyttää kovin paljon yksityiskohtia; kyseessä on vasta uuden yhteisön politiikan ensimmäinen kehitysvaihe. Tämän vuoksi katsotaan soveliaammaksi jättää jäsenvaltioille - toistaiseksi - mahdollisuus pitää voimassa tai ottaa käyttöön suotuisampia kansallisia säännöksiä tässä kohdassa mainittuihin erityisryhmiin kuuluvien kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsystä työskentelyä varten. On kuitenkin syytä korostaa, että heti kun näiden henkilöryhmien oikeuksia ja velvollisuuksia sääntelevät yhteisön säädökset tulevat voimaan, ne syrjäyttävät kansalliset säännöt.

II luku: Maahantulo ja oleskelu palkkatyötä varten

1 jakso: Yleiset säännöt

4 artikla

1. Useimmissa jäsenvaltioissa voimassa olevien kansallisten sääntöjen mukaisesti kolmansien maiden kansalaiset voivat tulla jäsenvaltion alueelle ja asua siellä (koko- tai osa-aikaisen) palkkatyön tekemistä varten vain jos heillä on tämän direktiivin mukaisesti myönnetty "työntekijän oleskelulupa" (tässä direktiivissä mainittuja poikkeuksia lukuun ottamatta).

2. Hakijalle on myönnettävä "työntekijän oleskelulupa", jos yksityiskohtaisten tietojen ja asiakirjojen tarkistamisen perusteella osoittautuu, että hän täyttää sen myöntämiselle asetetut edellytykset. Jos taas käy ilmi, että hakija ei täytä vaatimuksia tai jos jäsenvaltio käyttää mahdollisuuttaan asettaa 26, 27 ja 28 artiklassa tarkoitettuja rajoituksia, lupaa ei myönnetä. Tässä artiklassa myönnetään oikeus hakijoille, jotka täyttävät kaikki II luvussa säädetyt edellytykset, samalla kun kunnioitetaan jäsenvaltioiden harkintavaltaa rajoittaa taloudellisista syistä tapahtuvaa maahanmuuttoa: jos 26, 27 ja 28 artiklan mukaisia rajoituksia ei ole, jäsenvaltioiden on myönnettävä "työntekijän oleskelulupa".

5 artikla

1. Kolmannen maan kansalaisen on itse haettava "työntekijän oleskelulupaa". Myös tuleva työnantaja voi esittää hakemuksen työpaikkaa hakevan kolmannen maan kansalaisen puolesta.

2. Tässä kohdassa säädetään, että hakemus on yleensä jätettävä sen jäsenvaltion edustustoon, joka on toimivaltainen päättämään hakijan laillisesta oleskelusta. Jos hakija jo asuu laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa (eli hänellä on esim. opiskelua varten myönnetty oleskelulupa) tai oleskelee siellä laillisesti (esim. turistiviisumilla tai työnhakijan tai työluvan hakijan viisumilla), hakemukset voidaan jättää kyseisen jäsenvaltion alueella. On kuitenkin syytä korostaa, että tämän direktiivin mukaisen "työntekijän oleskeluluvan" hakeminen ei anna hakijalle oikeutta jäädä jäsenvaltioon.

3. Tässä kohdassa luetellaan tiedot ja asiakirjat, jotka on esitettävä toimivaltaiselle viranomaiselle haettaessa "työntekijän oleskelulupaa". Saadakseen tietyt tiedot ja asiakirjat (mm. jäljennös työsopimuksesta tai todistus talouden tarpeita koskevien edellytysten täyttämisestä) hakijan on oltava tiiviissä yhteistyössä tulevan työnantajansa kanssa.

(b) Hakijan on esitettävä voimassa oleva työsopimus tai sitova työtarjous (tiettyä työpaikkaa koskeva tarjous, jota tuleva työnantaja ei voi yksipuolisesti peruuttaa). Jäsenvaltio voi hakemuksen arvioinnin yhteydessä halutessaan varmistaa/tarkistaa säännöllisesti etukäteen, että työsopimus tai työtarjous on työoloja, mm. palkkausta, koskevan kansallisen lainsäädännön mukainen.

(d) Hakijan on osoitettava asianmukaisella tavalla, että 6 artiklassa esitetty vaatimus (talouden tarpeita koskevat edellytykset) täyttyy. Käytännössä tämä edellyttää tiivistä yhteistyötä hakijan ja hänen tulevan työnantajansa välillä, sillä tämän on toimitettava hakijalle tarvittavat asiakirjat, joista käy ilmi, että

- avoimesta työpaikasta oli ilmoitettu eikä siihen ilmaantunut yhtään sopivaa hakijaa EU:n sisältä (6 artiklan 2 kohta), tai

- mahdollisen kansallisen vihreäkorttiohjelman vaatimukset on täytetty (6 artiklan 3 kohta), tai

- kansallisiin säännöksiin perustuva 6 artiklan 4 kohdan mukainen tuloraja ylittyy, tai

- kansallisten säännösten perusteella vaadittu 6 artiklan 5 kohdan mukainen rahasumma ("työnantajan maksu") on maksettu.

(g) Tässä kohdassa säädetään oikeasuhteisuuden periaatteen mukaisesti, että hakijan on osoitettava omaavansa suunnitellun toiminnan suorittamiseen tarvittavat taidot. Tällä voidaan tarkoittaa myös asianomaisen jäsenvaltion virallisen kielen tai virallisten kielten taitoa, mutta ei välttämättä.

(h) Toimivaltaisten viranomaisten on lisäksi arvioitava hakijan kyky selviytyä elinkustannuksista työsopimuksessa ilmoitettujen tulojen perusteella.

4. Tämä kohta täydentää 6 artiklan 1 kohdan f alakohdassa esitettyä säännöstä (ks. jäljempänä).

6 artikla

1. Tässä artiklassa vahvistetaan yhteisön tasolla yleinen periaate, joka heijastaa useimmissa jäsenvaltioissa voimassa olevia sääntöjä, joiden mukaan kolmannen maan kansalaisten maahanpääsy voidaan sallia vasta sen jälkeen kun sisäinen työvoimatilanne on perusteellisesti tutkittu. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että kolmannen maan kansalaiset voivat päästä EU:n työmarkkinoille vain jos kyseiseen tehtävään ei voida ottaa työntekijää yhdestäkään seuraavista henkilöryhmistä:

(a) Unionin kansalaiset. Tämä viittaa automaattisesti myös ehdokasmaiden kansalaisiin heti liittymisen jälkeen, mistä lähtien heille annetaan automaattisesti etusija kolmansien maiden kansalaisiin nähden. Jos EU:n uusien jäsenvaltioiden kansalaisten pääsyä 15 jäsenvaltion yhteisön työmarkkinoille halutaan rajoittaa, tästä on määrättävä erikseen liittymissopimuksissa. Liittymissopimusten määräykset syrjäyttävät tämän direktiiviehdotuksen säännökset. Neuvoston yhteisessä kannassa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevasta luvusta 2 todetaan, että nykyiset jäsenvaltiot antavat etusijan uusien jäsenvaltioiden kansalaisille yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisiin nähden, tai

(b) kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen EU:n sisällä käyttäneiden EU:n kansalaisten perheenjäseniä. Näistä henkilöistä säädetään jo asetuksen (ETY) N:o 1612/68 ensimmäisen osan III osastossa, missä tähän ryhmään kuuluville henkilöille myönnetään rajoittamaton asumisoikeus ja pääsy työmarkkinoille.

(c) kolmansien maiden kansalaiset, joilla on jo täysimääräinen pääsy kyseisille kansallisille työmarkkinoille 3 artiklan 1 kohdassa mainittujen säädösten perusteella (esim. ETA-maiden kansalaiset tai henkilöt, jotka kuuluvat tiettyjen jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä tehtyjen kahdenvälisten sopimusten soveltamisalaan), tai

(d) kolmansien maiden kansalaiset, joilla on jo pääsy kyseisille kansallisille työmarkkinoille voimassa olevan kansallisen lainsäädännön nojalla (esim. henkilöt, joihin sovelletaan perheiden yhdistämistä koskevia kansallisia sääntöjä) tai yhteisön oikeuden nojalla (edellä 3 artiklan 3 kohtaa koskevissa perusteluissa mainituista säädösehdotuksista useat antavat tietyille kolmansien maiden kansalaisten ryhmille pääsyn työmarkkinoille), tai

(e) kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat jo kyseisen jäsenvaltion tavanomaisilla työmarkkinoilla (henkilöitä, jotka ovat laillisesti oleskelleet ja työskennelleet maassa kolmen vuoden ajan), tai

(f) kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat aiemmin olleet kyseisen jäsenvaltion tavanomaisilla työmarkkinoilla ja haluavat tietyn poissaolojakson jälkeen palata kyseiseen jäsenvaltioon (henkilöt, jotka ovat laillisesti oleskelleet ja työskennelleet kyseisessä jäsenvaltiossa vähintään kolme vuotta viiden edeltävän vuoden aikana). - Tämä kohta perustuu ajatukseen, että jos kolmansien maiden kansalaiset ovat jo olleet jonkin jäsenvaltion työmarkkinoilla mutta ovat poistuneet sieltä suhteellisen lyhyeksi ajaksi, heille tulisi antaa mahdollisuus palata sinne helpommin.

Tämän artiklan 2-5 kohdassa säädetään eri mahdollisuuksista, joiden mukaan 1 kohdassa esitetyn säännöksen noudattaminen voidaan todeta käytännössä. Artiklan 2 kohta on pantava täytäntöön jäsenvaltioissa, kun taas 3-5 kohdassa annetaan jäsenvaltioille vaihtoehtoja, joita ne voivat halutessaan käyttää kansalliseen politiikkaansa perustuvien päätösten mukaisesti. Tärkein peruste joustavan lähestymistavan noudattamiselle on ajatus parhaiden toimintamallien etsimisestä siten, että jäsenvaltiot soveltavat ja kokeilevat tämän direktiivin pohjalta erilaisia järjestelyjä ja keskustelevat niiden tuloksista maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaation menetelmän yhteydessä:

2. Tapauskohtaisen arvioinnin yhteydessä arvioidaan 1 kohdassa asetettujen vaatimusten täyttymistä; tarkoituksena on tarjota käytännöllinen työkalu työnantajille, jotka eivät tietyssä ajassa ole onnistuneet täyttämään tiettyä työpaikkaa. Jos työnantaja on ilmoittanut avoimesta työpaikasta useiden jäsenvaltioiden työnvälitysviranomaisten välityksellä esim. Euroopan työnvälitysverkoston (Eures) kautta eikä vähintään neljän viikon kuluessa ole ilmaantunut yhtään sopivaa hakijaa EU:n työmarkkinoilta (ks. edellä luetellut henkilöt), se saa luvan täyttää paikan yhteisön ulkopuolelta, jolloin valituksi tulleelle kolmannen maan kansalaiselle yleensä myönnetään "työntekijän oleskelulupa" (jos kaikki muut tässä direktiivissä säädetyt oleskeluluvan edellytykset täyttyvät). Julkaistavissa työpaikkailmoituksissa on vilpin estämiseksi esitettävä realistiset, kohtuulliset ja työtehtäviin nähden oikeasuhteiset vaatimukset, minkä toimivaltaiset viranomaiset tarkistavat käsitellessään tämän luvun säännösten mukaisia hakemuksia. Säännös niiden maiden kansalaisista, joiden osalta liittymisneuvottelut on jo aloitettu, perustuu liittymisneuvottelujen aikana annettuun poliittiseen sitoumukseen, jonka mukaan ehdokasmaiden kansalaisia kohdellaan jo liittymisen valmistelun aikana suotuisammin kuin muiden kolmansien maiden työntekijöitä. Näin ollen kohdassa viitataan tarpeeseen varmistaa, että avoimiin työpaikkoihin voidaan jo ennen liittymistä ottaa ensisijaisesti ehdokasmaista tulevia työntekijöitä, jos 1 kohdassa mainituista henkilöryhmistä ei saada sopivia hakijoita.

3. Alakohtainen arviointi antaa jäsenvaltioille joustavan käytännön välineen, jonka avulla ne voivat reagoida työvoimapulaan tietyllä alalla perustamalla esimerkiksi kansallisen "vihreäkorttiohjelman" tietyn alan asiantuntijoiden rekrytoimista varten. Säännös on muotoiltu hyvin yleisluontoiseksi, jotta "vihreäkorttiohjelmia" tms. voitaisiin perustaa millä tahansa alalla, jolla esiintyy työvoimapulaa. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että jäsenvaltiot voisivat hyväksyä tällaisia toimenpiteitä täysin vapaasti: niiden on ensinnäkin aina varmistettava, että kyseisellä alalla todella on mittava työvoimapula, ja toiseksi on sovellettava direktiivin V luvun avoimuussäännöksiä (velvollisuus esittää toimenpiteen perustelut puolueettomien ja todennettavissa olevien kriteerien pohjalta, toimenpiteen säännöllinen tarkastelu ja julkaiseminen ennen voimaantuloa). Tämän kohdan lopussa on säännös, jonka tarkoituksena on varmistaa, että niistä ehdokasmaista tulevat työntekijät, joiden kanssa on jo aloitettu liittymisneuvottelut, saavat suotuisamman kohtelun kuin muiden kolmansien maiden kansalaiset.

4. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa kansallisella tasolla sovellettavia tulorajoja. Kolmannen maan kansalaiselle tarjottavien vuositulojen ylittäessä tämän rajan katsottaisiin, että talouden tarpeita koskevat edellytykset täyttyvät. Tämä järjestely perustuu jo ainakin kahdessa jäsenvaltiossa sovellettavaan käytäntöön, jonka mukaan Euroopan työmarkkinoiden korkeatuloinen sektori tarvitsee vähemmän suojelua kuin muut ja voi siten olla avoimempi maailmanlaajuiselle kilpailulle.

5. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa kansallisia säännöksiä, joiden mukaan talouden tarpeita koskevan testin vaatimusten katsotaan täyttyvän tietyn kolmannen maan kansalaisen kohdalla, jos hänen tuleva työnantajansa maksaa toimivaltaisille viranomaisille tietyn rahasumman. Työnantajalta saadut varat on käytettävä toimenpiteisiin kolmansien maiden kansalaisten kotoutumisen tai heidän ammatillisen koulutuksensa edistämiseen. Tämä järjestely perustuu useissa jäsenvaltioissa poliittisen keskustelun aiheena olevaan ajatukseen, jonka mukaan se, että työnantaja on halukas maksamaan ylimääräistä kolmannen maan kansalaisen työhönottamisesta, osoittaa selkeästi, että EU:n työmarkkinoilla on pulaa tällaisista työntekijöistä. Maksun suuruus olisi määriteltävä kansallisella tasolla ja se voitaisiin ilmaista joko kiinteänä tai vaihtelevana määränä (esim. rekrytoitavan henkilön kuukausi- tai vuosipalkan tai jonkin muun tekijän kerrannainen). Tärkein peruste tällaisen "työnantajan maksun" esittämiselle on ajatus parhaiden toimintamallien etsimisestä, mikä edellyttää, että jäsenvaltiot soveltavat ja kokeilevat tämän direktiivin pohjalta erilaisia - ja innovatiivisia - järjestelyjä, minkä jälkeen tuloksia ja jäsenvaltioiden kokemuksia käsitellään ja arvioidaan maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaatiomekanismin yhteydessä:

7 artikla

Tässä artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot määrittelevät "työntekijän oleskeluluvan" voimassaoloajan tässä artiklassa säädetyissä puitteissa (ensimmäisen luvan voimassaoloaika voi olla enintään kolme vuotta ja uusittu lupa enintään kolme vuotta). Sen periaatteen mukaisesti, että kolmansien maiden kansalaisten oikeuksien tulisi lisääntyä oleskelun pituuden myötä, "työntekijän oleskelulupa" olisi saatava helpommin, kun hakija on oleskellut kyseisessä jäsenvaltiossa tällaisen luvan perusteella yli kolme vuotta (heidän ei tarvitsisi osoittaa täyttävänsä 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjä vaatimuksia). "Työntekijän oleskelulupa" voidaan uusia monta kertaa. On kuitenkin muistettava, että viiden vuoden jälkeen voitaisiin soveltaa myös niitä horisontaalisia säännöksiä, jotka sisältyvät direktiiviehdotukseen pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asemasta (KOM(2001) 127 lopullinen, 13.3.2001) - jos se hyväksytään - , jolloin pitkään oleskelleen henkilön aseman edellytykset täyttävä hakija voisi hakea myös tuota asemaa "työntekijän oleskeluluvan" uusimisen sijaan.

8 artikla

Kolmansien maiden kansalaisten ensimmäisen maahanpääsyn edellytyksenä on arviointi, jonka tarkoituksena on tarkistaa, esiintyykö EU:n työmarkkinoilla työvoimapulaa. Periaate menettäisi merkityksensä, jos kolmansien maiden kansalaiset, joille on myönnetty maahanpääsy tietyn alan työvoimapulan perusteella, voisivat heti siirtyä toiseen työpaikkaan sellaiselle alalle tai alueelle, missä työvoimapulaa ei esiinny. Toisaalta työnantajan vaihtaminen samalla alalla tai saman ammatin piirissä (tai alueella) ei vaaranna kyseisen periaatteen toteutumista. Tämän vuoksi säädetään, että "työntekijän oleskeluluvan" haltija saa aluksi harjoittaa vain tiettyä taloudellista toimintaa siten, että hän voi vaihtaa työnantajaa mutta ei työtehtäviä. Sen periaatteen mukaisesti, että kolmansien maiden kansalaisten oikeuksien tulisi lisääntyä oleskelun pituuden myötä, tämä rajoitus poistettaisiin "työntekijän oleskeluluvasta" kolmen vuoden jälkeen. Työntekijän oleskeluluvan haltijoilla on kuitenkin oikeus hakea muutosta 9 artiklan mukaisesti jo ensimmäisen kolmen vuoden aikana. Tällöin on suoritettava uusi "talouden tarpeita" koskeva arviointi.

9 artikla

Tässä artiklassa velvoitetaan "työntekijän oleskeluluvan" haltija ilmoittamaan kaikista merkittävistä muutoksista toimivaltaisille viranomaisille. Suuriin muutoksiin (työnantajan tai työtehtävien vaihtumiseen) on saatava viranomaisten lupa. Reilun pelin sääntöjen mukaisesti toimivaltaisten viranomaisten ei pidä peruuttaa "työntekijän oleskelulupaa" työmarkkinoilla ilmenevien vaihteluiden perusteella (muutokset 6 artiklan 1 kohdassa asetetun vaatimuksen täyttämisessä).

10 artikla

1.-2. Jäsenvaltioiden on tietenkin kumottava luvat, jotka on saatu vilpillisin keinoin, mutta niillä on laaja harkintavalta (mahdollisuus peruuttaa lupa toistaiseksi tai kumota se), jos kyseessä on haltijan huolimattomuus (puutteellinen hakemus, merkityksellisistä muutoksista ilmoittamisen laiminlyönti) tai jos on sovellettu 27 artiklaa (yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen liittyvät syyt).

3. "Työntekijän oleskeluluvan" haltijoista ei muodostu rasitetta jäsenvaltiolle, vaan kyseiset henkilöt päinvastoin osallistuvat vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän kustannuksiin, minkä vuoksi heille pitäisi myöntää myös siihen perustuvat edut (ks. jäljempänä 11 artikla). Kysymys on ratkaistava tasapuolisesti. Eräissä jäsenvaltioissa sovellettavien kansallisten sääntöjen mukaisesti ehdotetaan, että työttömyys ei sinänsä olisi riittävä peruste "työntekijän oleskeluluvan" peruuttamiselle, paitsi jos se ylittää tietyn ajanjakson (3 kuukautta vuodessa kahden ensimmäisen oleskeluvuoden aikana; 6 kuukautta vuodessa kahden oleskeluvuoden jälkeen).

11 artikla

1. Tässä kohdassa luetellaan "työntekijän oleskeluluvan" haltijan oikeudet, joista tärkein on oikeus oleskella ja työskennellä asianomaisessa jäsenvaltiossa. "Työntekijän oleskeluluvan" haltijoita on kohdeltava olennaisilta osin samalla tavoin kuin Euroopan unionin kansalaisia ainakin tiettyjen perusoikeuksien suhteen (työolot, pääsy ammatilliseen koulutukseen, tutkintojen tunnustaminen, sosiaaliturva ja terveydenhuolto, yleisesti saatavilla olevien tavaroiden ja palvelujen saatavuus, asunto ja ammattiyhdistystoiminta mukaan luettuina). Jälkimmäinen luettelo perustuu niitä oikeuksia koskevaan luetteloon, jotka on esitetty pitkään oleskelleita kolmansien maiden kansalaisia koskevan komission direktiiviehdotuksen 12 artiklassa, mutta se ei ole yhtä kattava sen periaatteen mukaisesti, että kolmansien maiden kansalaisten oikeuksien tulisi lisääntyä oleskelun pituuden myötä.

(f)(ii) Oikeus päästä ammatilliseen koulutukseen on riippuvainen "taloudellisista syistä muuttaville" tämän direktiivin mukaisesti myönnetyistä luvista. Kuten edellä on todettu, komissio valmistelee ja hyväksyy piakkoin yksityiskohtaisemman horisontaalisen säädösehdotuksen edellytyksistä, joilla kolmansien maiden kansalaiset voivat tulla EU:n alueelle ja oleskella täällä ammatillista koulutusta varten.

(f)(iii) Tämän direktiiviehdotuksen mukaisten lupien haltijoilla on oltava oikeus tutkintojen tunnustamiseen samoin edellytyksin kuin unionin kansalaisilla. Tästä aiheutuu vastaanottavalle jäsenvaltiolle myös velvollisuus ottaa huomioon asianomaisen henkilön aiemmat, myös yhteisön ulkopuolella hankitut tutkintotodistukset, todistukset ja muut kelpoisuutta osoittavat asiakirjat samoin kuin asianomaisen henkilön asian kannalta merkityksellinen kokemus, siten, että viranomaiset vertaavat näistä todistuksista ilmenevää pätevyyttä ja tätä kokemusta kansallisessa lainsäädännössä edellytettyihin tietoihin ja taitoihin (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-238/98, Hocsman). Tämä oikeus koskee kuitenkin vain hyvin suppeaa henkilöryhmää. Heidän tilanteensa poikkeaa EU:n alueella pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten tilanteesta siinä, että on paljon todennäköisempää, että viimeksi mainituilla on jäsenvaltioissa hankittu tutkinto tai että jokin jäsenvaltio on tunnustanut heidän kolmannessa maassa hankkimansa tutkinnon.

2. Koska tiettyjen oikeuksien myöntäminen välittömästi "työntekijän oleskeluluvan" haltijoille (erityisesti oikeus saada julkisin varoin rahoitettu asunto) saattaisi aiheuttaa joissain tapauksissa ongelmia, tässä kohdassa annetaan edellä mainitun periaatteen mukaisesti jäsenvaltioille mahdollisuus säätää, että tiettyjen oikeuksien käyttäminen edellyttää asianomaisen oleskelulta (tai oleskeluoikeudelta) tiettyä vähimmäiskestoa.

3. Kuten yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa koskevassa komission tiedonannossa korostetaan, tässä direktiiviehdotuksessa varmistetaan, että muuttajia ei eristetä lähtömaastaan, vaan että heillä on mahdollisuus palata takaisin, kun tilanne lähtömaassa muuttuu. Paluumuutto ei kuitenkaan tuntuisi houkuttelevalta, jos kolmansien maiden kansalaiset menettäisivät lähtömaahan palatessaan maksut, jotka he ovat suorittaneet jäsenvaltion julkisiin eläkejärjestelmiin. Heillä olisi tietyin edellytyksin oltava joko kansallisen lain, asianomaisen jäsenvaltion tekemien kahdenvälisten sopimusten tai yhteisön tekemän kansainvälisen sopimuksen nojalla oikeus saada eläkkeensä joko lähtiessään jäsenvaltiosta tai myöhemmin siinä kolmannessa maassa, johon he asettuvat asumaan. Joissakin tällaisissa säädöksissä on ennakoitu eläkeoikeuksien siirtoa kolmannen maan eläkejärjestelmään. Tällaisissa tapauksissa kolmannen maan kansalainen ei menetä jäsenvaltion julkiseen eläkejärjestelmään suorittamiaan maksuja. Tässä kohdassa säädetään täydentävästä suojasta silloin kun asianomaisella kolmannen maan kansalaisella ei ole oikeutta sen enempää lähtiessään kuin myöhemmin kolmannessa maassa maksettavaan EU-eläkkeeseen eikä myöskään mahdollisuutta siirtää eläkeoikeuksiaan sen kolmannen maan eläkejärjestelmään, jossa hän asuu. Tällaisessa erityistapauksessa asianomaisella kolmannen maan kansalaisella on tämän kohdan nojalla mahdollisuus pyytää ja saada takaisin maksut, jotka hän itse ja hänen työnantajansa on suorittanut julkiseen eläkejärjestelmään.

2 jakso: Erityisiä aloja koskevat säännöt

Jäsenvaltiot myöntävät nykyään tiettyihin ryhmiin kuuluville henkilöille erityiskohtelun. Vaikka tämän ehdotuksen säännöksiä yleisesti ottaen sovelletaan horisontaalisesti, tässä jaksossa esitetään jäsenvaltioiden ehdotusten pohjalta erityissäännöksiä, joita on tarkoitus soveltaa tiettyihin erityisryhmiin kuuluviin henkilöihin. Näiden erityissääntöjen on tarkoitus niveltyä johdonmukaisesti direktiivin muodostamaan kokonaisuuteen. Useimmissa tapauksissa niiden perusteella voidaan luopua erityisedellytyksiin liittyvän, talouden tarpeita koskevan testin vaatimusten täyttämisestä.

12 artikla

'Kausityöntekijän' määritelmä (2 artiklan f alakohta) on jo vahvistettu EY:n tasolla; se perustuu työskentelyä varten jäsenvaltioiden alueelle saapuvien kolmansien maiden kansalaisten maahantulon sallimisen rajoittamisesta 20 päivänä kesäkuuta 1994 annetun neuvoston päätöslauselman (jäljempänä 'työskentelypäätöslauselma') liitteeseen ja komission vuonna 1997 esittämään ehdotukseen neuvoston säädökseksi kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioihin pääsyn sääntöjä koskevan yleissopimuksen tekemisestä (jäljempänä 'yleissopimus').

13 artikla

'Rajatyöntekijän' määritelmä (2 artiklan g alakohta) perustuu sekä 'työskentelypäätös-lauselman' liitteeseen että 'yleissopimuksen' 10 artiklaan. Jotta voitaisiin luoda joustava kehys, joka kattaa kaikki mahdolliset tilanteet, määritelmä käsittää myös sellaiset kolmansien maiden kansalaiset, jotka työskentelevät rajatyöntekijöinä EU:n sisällä. Tämä säännös antaa jäsenvaltioille poikkeuksellisesti mahdollisuuden myöntää työluvan ilman oleskelulupaa. Tarkoituksena on lisätä maahanmuuttopolitiikan joustavuutta, minkä lisäksi säännös vastaa useissa jäsenvaltioissa voimassa olevaa oikeudellista tilannetta.

14 artikla

'Yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämän henkilön' määritelmä (2 artiklan h alakohta) vastaa ja pyrkii samalla selkeyttämään yksityiskohtaista määritelmää, joka on esitetty GATS-sopimukseen sisältyvässä EU:n jäsenvaltioiden erityisiä sitoumuksia koskevassa luettelossa. EU:n jäsenvaltioita koskevaa GATS-sitoumusta, jonka mukaan 'yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämiltä työntekijöiltä' ei edellytetä talouden tarpeita koskevien edellytysten täyttämistä, ei ole rajoitettu koskemaan ainoastaan tietynpituista oleskelua, vaan sitä voidaan tietyissä olosuhteissa soveltaa usean vuoden ajan. Tässä artiklassa esitetään, että samaa sääntöä sovellettaisiin myös sellaisiin yhtiönsä toiseen maahan lähettämiin työntekijöihin, jotka työskentelevät paitsi teollisuusyritysten myös palveluntarjoajien palveluksessa, sekä yhtiöihin, joiden päätoimipaikka on EU:n alueella (nykyisiä GATS-sitoumuksia sovelletaan ainoastaan sellaisten yritysten työntekijöihin, joiden päätoimipaikka sijaitsee kolmannessa maassa).

EU:n jäsenvaltioiden sitoumusten luettelossa olevan alaviitteen mukaan "tilapäisen oleskelun" kesto määritellään jäsenvaltioissa sekä maahantuloa, oleskelua ja työskentelyä koskevassa yhteisön lainsäädännössä, jos sellaista on annettu. Artiklan 3 kohdan tarkoituksena on yhdenmukaistaa "tilapäisen oleskelun" alustava enimmäiskesto viideksi vuodeksi. Sen jälkeen luvan voimassaoloa voidaan jatkaa 7 artiklan mukaisesti. Ehdotuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaan yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämät työntekijät eivät tarvitse tämän direktiivin mukaista "työntekijän oleskelulupaa", jos oleskelu kestää alle kolme kuukautta.

15 artikla

'Harjoittelijan' määritelmästä (2 artiklan i alakohta) ja tähän henkilöryhmään sovellettavista säännöistä on jo sovittu EY:n tasolla. Määritelmä perustuu "työskentelypäätöslauselmaan".

16 artikla

"Työskentelypäätöslauselman" perusteella on jo päätetty erityiskohtelun antamisesta henkilöille, jotka työskentelevät nuorille tarkoitettujen vaihto-ohjelmien tai nuorien työntekijöiden liikkuvuutta edistävien ohjelmien yhteydessä, au pairina toimivat henkilöt mukaan luettuina. 'Au pairin' yksityiskohtainen määritelmä esitetään Euroopan neuvoston piirissä tehdyn, au pair -asemassa olevia henkilöitä koskevan eurooppalaisen sopimuksen 1 artiklassa.

III luku: Maahantulo ja oleskelu itsenäistä ammatinharjoittamista varten

17 ja 18 artikla

"Itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan" myöntämiseen liittyvät menettelyt ja edellytykset ovat suurelta osin samat kuin "työntekijän oleskelulupaan" liittyvät säännöt. Seuraavat eroavuudet on kuitenkin syytä ottaa esiin:

Erityistä huomiota kiinnitetään siihen, että hakijoiden on osoitettava, että heillä on myös omaa varallisuutta (18 artiklan 3 kohdan c alakohta).

Yksityiskohtainen liiketoimintasuunnitelma on keskeinen tekijä arvioitaessa suunnitellun itsenäisen ammatinharjoittamisen mahdollisia suotuisia vaikutuksia yksittäisessä tapauksessa. Auttaakseen toimivaltaisia viranomaisia liiketoimintasuunnitelman tarkistamisessa jäsenvaltiot voivat luonnollisesti käyttää ulkopuolista asiantuntijaa ja pyytää hakijoita tarvittaessa toimittamaan tunnetun, kansainvälisesti toimivan tilitoimiston laatiman arvioinnin siitä. Jäsenvaltiot voivat myös julkaista luetteloita tilitoimistoista, joista hakija voi valita.

19 artikla

Lupa itsenäiseen ammatinharjoittamiseen ("itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa") myönnetään periaatteessa vain jos kyseisen kolmannen maan kansalaisen itsenäinen ammatinharjoittaminen vaikuttaa suotuisasti kyseisen jäsenvaltion työllisyyteen tai sen talouden kehitykseen. Tämä periaate heijastaa useimmissa jäsenvaltioissa sovellettavia kansallisia sääntöjä.

Tämän periaatteen noudattamiseksi jäsenvaltiot voivat vahvistaa kansallisia säännöksiä, joiden nojalla suotuisan vaikutuksen katsotaan toteutuvan tietyillä itsenäisen ammatin-harjoittamisen aloilla ilman että tarvitsee suorittaa yksilöllistä arviointia (myönteinen yleisarvio - esim. tietyntyyppisten innovatiivisten yritysten perustaminen). Jäsenvaltiot voivat myös päättää hyväksyä kansallisia säännöksiä, joiden nojalla katsotaan, että edellä mainittu edellytys ei toteudu tietyillä itsenäisen ammatinharjoittamisen aloilla ilman että tarvitsee suorittaa yksilöllistä arviointia (kielteinen yleisarvio). Jäsenvaltiot voivat myös päättää hyväksyä kansallisia säännöksiä, joiden nojalla edellä mainitun edellytyksen katsotaan toteutuvan tietyillä itsenäisen ammatinharjoittamisen aloilla, jos hakija sijoittaa hankkeeseen tietyn vähimmäissumman (rahoituskynnys).

20-24 artikla

"Itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan" myöntämiseen liittyvät menettelyt ja edellytykset ovat suurelta osin samat kuin "työntekijän oleskelulupaan" liittyvät säännöt.

IV luku: Laaja-alaiset säännökset

25 artikla

Tässä artiklassa selvennetään, että jäsenvaltioilla on toimivalta säätää hakijoilta perittävien maksujen suuruudesta. Maksujen suuruus voitaisiin määrätä kansallisille hallintoelimille aiheutuneiden todellisten kustannusten perusteella. Näin jäsenvaltiot voivat luoda tai pitää voimassa joustavan maksukäytännön, johon voi jäsenvaltioiden niin halutessa sisältyä maksuvapautuksia erityisille henkilöryhmille ja erityismaksuja erityisistä palveluista (esim. erityismaksu hakemuksen käsittelyn nopeuttamisesta).

26 artikla

Tämän ehdotuksen tarkoituksena on luoda yhdenmukainen hakemusmenettely, jonka kautta kolmansien maiden kansalaiset voivat päästä harjoittamaan taloudellista toimintaa EU:n jäsenvaltioihin, jos niiden taloudessa on tällaisen toiminnan tarve tai jos siitä voidaan odottaa olevan hyötyä jäsenvaltioiden taloudelle. Tämän direktiivin tarkoituksena ei kuitenkaan ole luoda kolmansien maiden kansalaisille ehdotonta maahanmuutto-oikeutta, vaikka he täyttäisivätkin sekä edellä mainitun edellytyksen että kaikki muut II tai III luvussa mainitut vaatimukset. Monissa jäsenvaltioissa säännellään kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyä taloudellista toimintaa varten kiintiöiden tai enimmäismäärien perusteella. Rajoituksia sovelletaan talouden tarpeita tai suotuisia vaikutuksia koskevan selvityksen ohella, ja niiden tarkoituksena on ottaa kattavasti huomioon maan kyky ottaa vastaan ja kotouttaa kolmansien maiden kansalaisia alueelleen tai sen tiettyihin osiin. Tässä artiklassa tunnustetaan tämä tosiseikka ja annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus hyväksyä horisontaalisia toimenpiteitä (esim. säätää kansallisista enimmäismääristä tai keskeyttää oleskelulupien myöntäminen tilapäisesti), niin että kolmansista maista tulevien työntekijöiden maahantuloa voidaan rajoittaa, jos jäsenvaltiot edellä mainituista syistä pitävät sitä tarpeellisena. Ehdotuksen 30 artiklan mukaisesti nämä kansalliset toimenpiteet on annettava tiedoksi komissiolle, jolla on EY:n perustamissopimuksen 211 artiklan nojalla oikeus esittää niitä koskevia suosituksia tai lausuntoja, jos se katsoo tämän tarpeelliseksi. Näitä sääntöjä tarkastellaan myös yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaatiomekanismin puitteissa.

27 artikla

Jäsenvaltiot voivat rajoittaa kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa ja oleskelua yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvista syistä. Kun maahantulo halutaan kieltää yleistä järjestystä ja turvallisuutta koskevien syiden perusteella, näiden syiden on perustuttava yksinomaan kyseisen kolmannen maan kansalaisen omaan käyttäytymiseen. Tämä tarkoittaa, että päätökset kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun kieltämisestä yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen liittyvien syiden vuoksi on tehtävä tapauskohtaisesti ja ottaen huomioon asianomaisen henkilön tilanne ja oikeasuhteisuuden periaate. Vaikka jäsenvaltiot voivatkin käyttää harkintavaltaa kansanterveyteen liittyvien syiden alalla, ketään ei kuitenkaan saisi rangaista siitä, että hän sairastuu maahantulon jälkeen. Kansanterveyteen liittyviin syihin ei näin ollen saa vedota sen jälkeen kun oleskelulupa on myönnetty.

28 artikla

EY:n perustamissopimuksen mukaan jäsenvaltiot voivat varata pääsyn tiettyihin toimiin tai tehtäviin omille kansalaisilleen ja sulkea muiden jäsenvaltioiden kansalaiset niiden ulkopuolelle: perustamissopimuksen 39 artiklan 4 kohdassa määrätään, että työntekijöiden vapaan liikkuvuuden periaatetta ei sovelleta "julkishallinnon palvelussuhteisiin", ja 45 artiklan 1 kohdassa, että sijoittautumisoikeutta koskevia määräyksiä ei sovelleta "toimintaan, joka jatkuvasti tai tilapäisesti liittyy julkisen vallan käyttöön kyseisessä jäsenvaltiossa". Kummastakin käsitteestä on olemassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jonka keskeisenä sisältönä on, että kyseisen poikkeuksen soveltaminen koskee vain niitä toimintoja, jotka liittyvät julkisen vallan tehtävien hoitamiseen ja valtion tai muiden julkisten elinten yleisten etujen turvaamista koskevaan vastuuseen. Tämä artikla perustuu EY:n perustamissopimuksen 39 artiklan 4 kohdan ja 45 artiklan 1 kohdan sanamuotoon, ja sen perusteella edellä mainittua periaatetta on noudatettava myös tätä direktiiviä sovellettaessa.

V luku: Menettely ja avoimuus

Talouden toimijoilla ja erityisesti kolmansien maiden kansalaisten (tulevilla) työnantajilla on oikeutettu etu saada ajanmukaista tietoa siitä, millä edellytyksillä ja millaisten menettelyjen mukaan he voivat ottaa palvelukseensa kolmansien maiden kansalaisia. On myös heidän oikeutetun etunsa mukaista, että työluvan myöntämiseen johtavat hallinnolliset menettelyt saadaan päätökseen kohtuullisessa ajassa. Sama koskee niitä kolmansien maiden kansalaisia, jotka haluavat päästä EU:n työmarkkinoille. Jos Euroopan unioni (eli sen jäsenvaltiot) katsoo, että on tarve sallia kolmansien maiden kansalaisten maahantulo EU:n alueelle taloudellista toimintaa varten tai että tästä voidaan saavuttaa taloudellista etua, potentiaalisesti päteviä hakijoita ei saa pitää loitolla hankalien hallinnollisten menettelyjen avulla. Lisäksi yhteisön toimielimillä, jäsenvaltioilla ja suurella yleisöllä on oikeutettu etu saada ajanmukaista tietoa muiden jäsenvaltioiden toimista tällä alalla. Näistä syistä ja oikeusvaltiota koskevien eurooppalaisten perinteiden mukaisesti kolmansien maiden kansalaisten palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista koskevien yhteisön sääntöjen on oltava avoimia ja niissä on säädettävä oikeusvarmuudesta sekä tietyistä menettelyllisistä takeista.

29 artikla

Tässä artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan, että tämän direktiivin mukaista oleskelulupahakemusta koskevat yksittäiset päätökset tehdään ja annetaan hakijalle tiedoksi viimeistään 180 päivän kuluttua, että kielteisiin päätöksiin liitetään perustelut puolueettomien ja todennettavissa olevien kriteerien perusteella ja että hakijalla on oikeus hakea muutosta kielteisiin päätöksiin ja että heille ilmoitetaan tätä muutoksenhakua koskevista määräajoista. Kun hakemus koskee jäsenvaltioon tuloa yhtiön väliaikaisesti toiseen maahan lähettämänä työntekijänä, määräaika on asian erityisluonteen vuoksi supistettu 45 päivään. Samaa 45 päivän määräaikaa sovelletaan myös harjoittelijoihin ja henkilöihin, jotka hakevat maahantulolupaa nuorisovaihto-ohjelmien perusteella.

Kiinteän 180 (45) päivän määräajan lisäksi jäsenvaltioiden on julkistettava ja ilmoitettava hakijoille tämän direktiivin mukaisten lupahakemusten keskimääräinen käsittelyaika. Säännöksen tarkoituksena on antaa hakijoille ja tuleville työnantajille realistinen arvio siitä, miten kauan luvan myöntäminen kestää, ja luoda kilpailua jäsenvaltioiden hallintoelimien välille.

30 artikla

Tässä artiklassa vaaditaan, että silloin kun jäsenvaltiot hyväksyvät tähän direktiiviin perustuvia horisontaalisia kansallisia säännöksiä (esimerkiksi ns. vihreäkorttiohjelmia, itsenäistä ammatinharjoittamista koskevia yleisarvioita tai 26 artiklaan perustuvia kansallisia enimmäismääriä), niiden on noudatettava tämän direktiivin asiaa koskevissa säännöksissä esitettyjä perusteita ja sisällytettävä säännöksiin puolueettomien ja todennettavissa olevien kriteerien pohjalta laaditut perusteet. Lisäksi jäsenvaltioiden on tarkasteltava näitä kansallisia toimenpiteitä säännöllisesti uudelleen sen varmistamiseksi, että ne ovat taloudellisten tai sosiaalisten olojen vuoksi edelleen perusteltuja. Kansalliset säännökset on myös julkaistava ennen niiden voimaantuloa. Euroopan komissiolle on esitettävä vuosittain kansalliset kertomukset. Nämä säännöllisesti laadittavat raportit ovat komissiolle ja jäsenvaltioille tärkeä tietolähde, joka on otettava huomioon yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen koordinaatiomekanismin yhteydessä.

31 artikla

Tällä artiklalla edistetään avoimuutta helpottamalla tiedonsaantia: jokaisen jäsenvaltion on varmistettava, että suurelle yleisölle laaditaan kattava ja säännöllisesti päivitettävä tietopaketti (esim. Internet-sivusto), johon kootaan tietoa sen alueelle palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina toimimista varten saapuvien kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä.

VI luku: Loppusäännökset

32 artikla

Tässä artiklassa esitetään syrjintäkieltoa koskeva vakiosäännös. Sanamuoto perustuu EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan. Säännös ei estä kansainvälisiin säädöksiin kuten ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyyn eurooppalaiseen yleissopimukseen (erityisesti sen 14 artiklaan) perustuvien velvollisuuksien soveltamista.

33 artikla

Tämä artikla on yhteisön lainsäädännössä käytetty vakiosäännös, jonka mukaan seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden harkintavaltaan jää sen määrittäminen, mitä seuraamuksia sovelletaan direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen.

34 artikla

Komissio laatii kertomuksen direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa sille uskotun tehtävän mukaisesti, joka käsittää toimielinten perustamissopimuksen perusteella antamien säännösten soveltamisen valvonnan. Koska tässä direktiivissä esitetään useita vaihtoehtoja ja malleja, joita jäsenvaltioiden on tarkoitus testata ja soveltaa, jotta niitä voidaan tarkastella lähemmin maahanmuuttopolitiikkaa koskevan avoimen koordinaation menetelmän yhteydessä, kertomus voidaan laatia vasta neljän vuoden tarkkailuajanjakson jälkeen.

35 artikla

Jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2004. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten muutoksista. Kyseisissä jäsenvaltioiden tekemissä muutoksissa on viitattava direktiiviin, kun muutokset hyväksytään.

36 artikla

Tässä artiklassa määritetään direktiivin voimaantulopäivämäärä.

37 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille.

2001/0154 (CNS)

Ehdotus NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 63 artiklan 3 alakohdan a alakohdan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen [3],

[3] EYVL C

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [4],

[4] EYVL C

ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [5],

[5] EYVL C

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [6],

[6] EYVL C

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista luomista varten perustamissopimuksen 63 artiklan 3 alakohdan a alakohdassa määrätään, että neuvosto päättää maahanmuuttopolitiikkaan liittyvistä toimenpiteistä, jotka koskevat oleskelun edellytyksiä sekä menettelyjä ja määräyksiä oleskelulupien myöntämisessä jäsenvaltioissa.

(2) Eurooppa-neuvosto vahvisti Tampereen erityiskokouksessaan 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 tarpeen lähentää kolmansista maista peräisin olevien henkilöiden maahantulon ja oleskelun edellytyksiä koskevaa jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä ja pyysi tätä varten neuvostoa tekemään pikaisesti päätöksiä komission ehdotusten perusteella.

(3) Palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten tapahtuvan maahanmuuton säänteleminen on maahanmuuttopolitiikan keskeinen osa-alue, ja johdonmukaista yhteisön maahanmuuttopolitiikkaa ei voida luoda käsittelemättä tätä kysymystä yhteisön tasolla.

(4) Kaikissa jäsenvaltioissa säännellään kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyä työskentelyä varten yksityiskohtaisin kansallisin hallinnollisin säännöin. Jos halutaan toimia menestyksellisesti, niin yhteisön politiikkaa tällä alalla olisi sovellettava asteittain. Ensimmäisessä vaiheessa olisi pyrittävä laatimaan tiettyjä yhteisiä määritelmiä, perusteita ja menettelyjä, joista muodostuvan yhteisen säädöskehyksen puitteissa jäsenvaltiot voivat käyttää harkintavaltaansa.

(5) Uusien yhteisön sääntöjen olisi perustuttava käsitteisiin, joita jo sovelletaan menestyksellisesti jäsenvaltioissa.

(6) Kun työmarkkinat globalisoituvat enenevässä määrin ja työmarkkinoilla ilmenee tietyillä aloilla pulaa osaajista, yhteisön olisi vahvistettava kilpailukykyään, niin että se voi tarvittaessa ottaa ja saada palvelukseensa työntekijöitä kolmansista maista. Tätä olisi edistettävä yksinkertaistamalla hallintomenettelyjä ja helpottamalla asianmukaisen tiedon saantia. Olisi laadittava avoimet ja yhdenmukaiset säännöt kolmansien maiden kansalaisten yhteisöön tulon ja oleskelun edellytyksistä taloudellista toimintaa varten, sekä näiden henkilöiden oikeuksista.

(7) Luomalla yhteinen kansallinen soveltamismenettely, jonka perusteella sekä oleskelu- että työluvan kattava asema myönnetään samalla hallinnollisella säädöksellä, voitaisiin edistää jäsenvaltioissa nykyään sovellettavien erilaisten sääntöjen yksinkertaistamista ja yhtenäistämistä.

(8) Tärkein peruste myöntää kolmansien maiden kansalaisille maahanpääsy palkattuna työntekijänä toimimista varten olisi testi, joka osoittaisi että tehtävää ei voida täyttää kotimaan työmarkkinoilta. Tärkein peruste myöntää kolmansien maiden kansalaisille maahanpääsy itsenäistä ammatinharjoittamista varten olisi testi, joka osoittaisi siitä kyseisen jäsenvaltion työllisyydelle tai sen talouden kehitykselle tulevan lisäarvon.

(9) Näiden perusteiden täyttämisen tarkastamiseen on tarjolla eri keinoja ja vaihtoehtoja yksittäisen tai laaja-alaisen arvioinnin muodossa; näin muodostuvan joustavan kehyksen perusteella kaikki asianomaiset jäsenvaltiot mukaan lukien voisivat reagoida joustavasti talouden ja väestökehityksen tilanteisiin.

(10) Jäsenvaltioiden olisi voitava soveltaa laaja-alaisia toimenpiteitä (esimerkiksi enimmäismääriä tai kiintiöitä), joilla rajoitetaan kolmansien maiden kansalaisten maahanpääsyä.

(11) Kun jäsenvaltiot antavat kansallisia säännöksiä tämän direktiivin mukaisesti, niiden olisi noudatettava tiettyjä menettelyllisiä ja avoimuuteen liittyviä vaatimuksia ja erityisesti velvollisuutta ilmoittaa näistä säännöksistä komissiolle, jotta niistä voidaan vaihtaa näkemyksiä ja niitä voidaan tarkastella perusteellisemmin ja toteuttaa täydentäviä toimia yhteisön maahanmuuttopolitiikan avoimen yhteen sovittavan mekanismin yhteydessä.

(12) Jäsenvaltioiden olisi säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin säännösten rikkomiseen, ja varmistettava näiden seuraamusten täytäntöönpano. Kyseisten seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteellisia ja varoittavia.

(13) Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja periaatteita.

(14) Suunnitellun toiminnan tavoitteita, joita ovat määritellä yhteisön tasolla yhdenmukainen säädöskehys, joka koskee kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten sekä menettelyjä, joiden mukaan jäsenvaltiot myöntävät asianmukaiset luvat, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuus-periaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,

ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:

I luku

Yleiset säännökset

1 artikla

Tämän direktiivin tavoitteena on:

a) määritellä kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytykset palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten; ja

b) määritellä menettelyt ja määräykset, joiden mukaan jäsenvaltiot myöntävät kolmansien maiden kansalaisille luvat maahantuloa ja alueellaan oleskelua sekä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten.

2 artikla

Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

a) 'kolmannen maan kansalaisella' henkilöitä, jotka eivät ole perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja unionin kansalaisia, kansalaisuudettomat henkilöt mukaan luettuina;

b) 'palkattuna työntekijänä toimimisella' mitä tahansa ansiotoimintaa, jota suoritetaan toisen henkilön lukuun ja tämän alaisuudessa;

c) 'itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimisella' mitä tahansa ansiotoimintaa, jota ei suoriteta toisen henkilön lukuun tai tämän alaisuudessa;

d) 'työntekijän oleskeluluvalla' jäsenvaltion viranomaisten myöntämää lupaa, jonka perusteella kolmannen maan kansalainen voi tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle ja oleskella siellä sekä toimia palkattuna työntekijänä;

e) 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvalla' jäsenvaltion viranomaisten myöntämää lupaa, jonka perusteella kolmannen maan kansalainen voi tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle ja oleskella siellä sekä toimia itsenäisenä ammatinharjoittajana;

f) 'kausityöntekijöillä' kolmansien maiden kansalaisia, joiden lainmukainen kotipaikka on edelleen kolmannessa maassa, mutta jotka työskentelevät jäsenvaltion alueella kausiluonteisella toimialalla tarkoin määrätyssä työssä määräaikaisen työsopimuksen perusteella;

g) 'rajatyöntekijällä' kolmansien maiden kansalaisia, jotka asuvat yhteisön naapurimaan raja-alueella mutta käyvät työssä naapurina olevan jäsenvaltion raja-alueella ja palaavat asuinvaltionsa raja-alueelle päivittäin tai vähintään kerran viikossa;

h) 'yhtiönsä väliaikaisesti toiseen maahan lähettämillä henkilöillä' kolmannen maan kansalaisia, jotka ovat oikeushenkilön palveluksessa ja jotka on siirretty väliaikaisesti jäsenvaltion alueelle kyseisen oikeushenkilön päätoimipaikkaan tai muuhun toimipaikkaan, edellyttäen että he ovat olleet kyseisen oikeushenkilön palveluksessa vähintään siirtoa edeltävän kahdentoista kuukauden ajan;

i) 'harjoittelijoilla' kolmansien maiden kansalaisia, joiden oleskelu jonkin jäsenvaltion alueella on ajallisesti tarkkaan rajattu ja tiiviisti sidoksissa heidän ammattitaitonsa ja pätevyytensä parantamiseen heidän valitsemassaan ammatissa ennen kuin he palaavat kotimaahansa jatkaakseen uraansa siellä.

3 artikla

1. Tätä direktiiviä sovelletaan kolmansien maiden kansalaisiin, jollei seuraaviin sisältyvistä suotuisammista määräyksistä muuta johdu:

a) kahden- tai monenväliset sopimukset, joita yhteisö tai yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat tehneet kolmansien maiden kanssa;

b) kahden- tai monenväliset sopimukset, joita yksi tai useampi jäsenvaltio on tehnyt kolmansien maiden kanssa.

2. Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta sellaisten toimintojen harjoittamiseen, jotka liittyvät suoraan tavaroiden tai palvelujen toimittamiseen kolmansista maista yhteisön alueelle, jos näitä toimintoja suorittavat kolmansien maiden kansalaiset viipyvät yhteisön alueella enintään kolme kuukautta.

3. Tämän direktiivin säännöksiä ei sovelleta:

a) yhteisöön sijoittautuneisiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka on lähetetty toiseen jäsenvaltioon rajat ylittävää palvelujen tarjoamista varten tai jotka tarjoavat rajat ylittäviä palveluja;

b) kolmansien maiden kansalaisiin, jotka oleskelevat jäsenvaltiossa turvapaikanhakijoina tai tilapäisen suojelun tai väliaikaisten suojelujärjestelyjen perusteella;

c) laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin, joiden karkottamista on lykätty tosiseikkoihin perustuvista tai oikeudellisista syistä;

d) kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen yhteisössä käyttäneiden unionin kansalaisten perheenjäseniä.

e) kolmansien maiden kansalaisiin, jotka oleskelevat jäsenvaltiossa perheen yhdistämistä koskevien sääntöjen nojalla.

4. Jollei yhteisön oikeudessa ole erityisiä säännöksiä, jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai ottaa käyttöön suotuisampia kansallisia säännöksiä, jotka koskevat:

a) tutkijoita ja akateemisia asiantuntijoita,

b) pappeja ja munkki- tai nunnakuntien jäseniä,

c) ammattiurheilijoita,

d) taiteilijoita,

e) toimittajia,

f) voittoa tavoittelemattomien järjestöjen edustajia.

II luku

Maahantulo ja oleskelu palkkatyötä varten

1 jakso

Yleiset säännöt

4 artikla

1. Jäsenvaltiot sallivat kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun alueellaan palkattuna työntekijänä toimimista varten vain jos kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet heille tämän direktiivin mukaisen 'työntekijän oleskeluluvan'.

2. 'Työntekijän oleskelulupa' myönnetään vain jos tietojen ja asiakirjojen tarkistamisen perusteella osoittautuu, että hakija täyttää 5 ja 6 artiklassa esitetyt vaatimukset 'työntekijän oleskeluluvan' myöntämiseksi, paitsi jos jäsenvaltio asettaa rajoituksia 26, 27 ja 28 artiklan mukaisesti.

3. Toimivaltaisten viranomaisten on noudatettava hakemuksen käsittelyssä 29 artiklassa säädettyjä menettelyllisiä takeita.

5 artikla

1. Jos kolmannen maan kansalainen aikoo toimia jäsenvaltiossa palkattuna työntekijänä, hänen on tehtävä 'työntekijän oleskeluluvan' saamista varten hakemus asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Myös tulevalla työnantajalla on oikeus jättää hakemus oleskelulupaa hakevan kolmannen maan kansalaisen puolesta.

2. Hakemus 'työntekijän oleskeluluvan' saamiseksi on jätettävä sen jäsenvaltion edustustoon, jolla on toimivalta määrätä hakijan laillisesta oleskelusta maassa, tai suoraan kyseisen jäsenvaltion alueella, jos hakija jo asuu tai oleskelee laillisesti siellä.

3. Hakemukseen on liitettävä seuraavat tiedot ja asiakirjat:

a) hakijan ja työnantajan nimi ja osoite;

b) työpaikkaa asianomaisessa jäsenvaltiossa koskeva voimassa oleva työsopimus tai sitova työtarjous, joka on voimassa haetun oleskeluluvan ajan;

c) kuvaus suunnitellusta toiminnasta palkattuna työntekijänä asianomaisessa jäsenvaltiossa;

d) asianmukainen näyttö siitä, että 6 artiklan 1 kohdassa säädetty vaatimus on täytetty 6 artiklan 2-5 kohdassa tarkoitetulla tavalla;

e) todistus tai muu asianmukainen näyttö kunniallisuudesta ja hyvä-maineisuudesta sekä todistus terveydentilasta, jos kyseinen jäsenvaltio niitä vaatii;

f) voimassa oleva passi tai voimassa olevat vastaavat matkustusasiakirjat ja tarvittaessa näyttö oleskeluluvan voimassaolosta;

g) asiakirjat, joista käy ilmi, että hakijalla on suunnitellun toiminnan harjoittamiseen tarvittavat taidot, sekä todistus siitä, että hän täyttää kaikki ne edellytykset, jotka vaaditaan kyseisen jäsenvaltion kansalaisilta kyseisen palkkatyön harjoittamista varten;

h) näyttö siitä, että hakijalla on riittävät varat huolehtia omasta ja perheenjäsentensä toimeentulosta, niin ettei heistä muodostu rasitetta vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmälle, sekä sairausvakuutus, joka kattaa kaikki riskit vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Varoja pidetään riittävinä, jos ne ovat vähintään yhtä suuret kuin asianomaisessa jäsenvaltiossa kansalaisten toimeentulotuen myöntämiselle asetettu tuloraja. Kun tätä perustetta ei voida soveltaa, hakijan varoja pidetään riittävinä, kun ne ovat vähintään yhtä suuret kuin vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvan mukaan maksettava vähimmäiseläke;

i) tosite hakemuksen käsittelymaksun suorittamisesta.

4. Kolmansien maiden kansalaisilta, jotka ovat asuneet jäsenvaltiossa laillisesti ja toimineet siellä laillisesti palkattuina työntekijöinä yli kolme vuotta viiden edeltävän vuoden aikana, ei vaadita näyttöä 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vaatimusten täyttämisestä, kun he jättävät 'työntekijän oleskelulupaa' koskevan hakemuksen kyseisessä jäsenvaltiossa.

6 artikla

1. Edellä 5 artiklan mukaisen hakemuksen jättämisen yhteydessä on osoitettava, että kyseisessä jäsenvaltiossa olevaan avoimeen työpaikkaan ei voida lyhyellä aikavälillä ottaa:

a) unionin kansalaisia;

b) kolmansien maiden kansalaisia, jotka ovat oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen yhteisössä käyttäneiden unionin kansalaisten perheenjäseniä;

c) kolmansien maiden kansalaisia, joilla on jo täysimääräinen pääsy kyseisille kansallisille työmarkkinoille 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten perusteella;

d) kolmansien maiden kansalaisia, joilla on jo pääsy kyseisille kansallisille työmarkkinoille voimassa olevan kansallisen lainsäädännön tai yhteisön oikeuden nojalla;

e) kolmansien maiden kansalaisia, jotka asuvat laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa ja jotka ovat laillisesti toimineet kyseisessä jäsenvaltiossa palkattuina työntekijöinä yli kolme vuotta ja toimivat edelleen; tai

f) kolmansien maiden kansalaisia, jotka asuvat laillisesti kyseisessä jäsenvaltiossa ja jotka ovat laillisesti toimineet kyseisessä jäsenvaltiossa palkattuina työntekijöinä yli kolme vuotta viiden edeltävän vuoden aikana.

2. Edellä 1 kohdassa säädettyä vaatimusta pidetään täytettynä, kun tietystä avoimesta työpaikasta on ilmoitettu useiden jäsenvaltioiden työnvälitysviranomaisten välityksellä vähintään neljän viikon ajan (ja erityisesti kun se on aiheellista, komission päätöksellä 93/569/ETY [7] perustetun Euroopan työnvälitysverkoston (Eures) välityksellä), eikä tietyn ajan kuluessa saatu yhtään hyväksyttävää hakemusta 1 kohdassa luetelluilta henkilöiltä tai niiden maiden kansalaisilta, joiden kanssa liittymisneuvottelut on jo aloitettu. Julkaistavassa työpaikkailmoituksessa on esitettävä realistiset, kohtuulliset ja työtehtäviin nähden suhteelliset vaatimukset avoimesta paikasta. Toimivaltaiset viranomaiset tarkistavat ja tutkivat tämän arvioidessaan 5 artiklan mukaisesti jätettyjä oleskelulupahakemuksia.

[7] EYVL L 274, 6.11.1993, s. 32.

3. Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia säännöksiä, joiden mukaisesti 1 kohdassa säädettyä vaatimusta pidetään täytettynä ilman yksittäistä arviointia tiettyjen työpaikkojen osalta tietyllä alalla ja tietyn ajanjakson aikana sekä - tarvittaessa - tietyllä alueella. Tällaisissa kansallisissa säännöksissä on esitettävä yksityiskohtaiset perusteet, joiden mukaan työlupahakemukset asetetaan paremmuusjärjestykseen, jos niitä on enemmän kuin ilmoitettuja työpaikkoja. Jäsenvaltiot ottavat ensisijaisesti huomioon hakemukset niiden maiden kansalaisilta, joiden kanssa liittymisneuvottelut on jo aloitettu.

4. Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia säännöksiä, joiden mukaisesti 1 kohdassa säädettyä vaatimusta pidetään täytettynä, jos kolmannen maan kansalaiselle tarjottu vuositulo ylittää tietyn vähimmäismäärän.

5. Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia säännöksiä, joiden mukaisesti 1 kohdassa säädettyä vaatimusta pidetään täytettynä tietyn kolmannen maan kansalaisen osalta, jos hänen tuleva työnantajansa on maksanut toimivaltaisille viranomaisille tietyn rahasumman. Työnantajalta saadut varat on käytettävä toimenpiteisiin kolmansien maiden kansalaisten kotoutumisen tai ammatillisen koulutuksen edistämiseen.

7 artikla

1. 'Työntekijän oleskelulupa' on myönnettävä ennalta määrätyksi voimassaoloajaksi. Ensimmäisen 'työntekijän oleskeluluvan' on oltava voimassa ajanjakso, joka määrätään kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja jonka on kuitenkin oltava enintään kolme vuotta. Lupa voidaan uusia kansallisen lainsäädännön mukaisesti määrättäväksi ajanjaksoksi, joka voi olla enintään kolme vuotta kerrallaan, hakemuksesta, joka luvan haltijan on esitettävä vähintään kolme kuukautta ennen luvan voimassaolon päättymistä; toimivaltainen viranomainen päättää uusimisesta tutkittuaan 5 artiklan 3 kohdassa luetellut päivitetyt asiakirjat ja erityisesti yksityiskohtaiset tiedot henkilön toiminnasta palkattuna työntekijänä.

2. Hakijalta ei lupaa uusittaessa vaadita näyttöä 6 artiklan 1 kohdassa säädetyn vaatimuksen täyttämisestä, jos hänellä on ollut 'työntekijän oleskelulupa' kyseisessä jäsenvaltiossa yli kolme vuotta.

8 artikla

'Työntekijän oleskelulupa' rajoitetaan aluksi koskemaan toimimista tietyissä ammateissa tai tehtävissä. Se voidaan myös rajoittaa koskemaan palkattuna työntekijänä toimimista tietyllä alueella. Rajoitukset poistuvat kolmen vuoden jälkeen.

9 artikla

1. 'Työntekijän oleskeluluvan' myöntämisen jälkeen sen haltijan on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikista 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimitettavia tietoja koskevista muutoksista. Jos muutokset liittyvät 5 artiklan 3 kohdan b tai c alakohtaan, niille on saatava asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä.

2. Toimivaltaiset viranomaiset eivät tarkastele 5 artiklan 3 kohdan d alakohtaan liittyviä muutoksia 'työntekijän oleskeluluvan' voimassaoloaikana.

10 artikla

1. Toimivaltaisten viranomaisten on peruutettava vilpillisin keinoin hankittu 'työntekijän oleskelulupa'.

2. Toimivaltaiset viranomaiset voivat peruuttaa 'työntekijän oleskeluluvan' tilapäisesti tai kokonaan, jos hakemuksen yhteydessä 5 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot osoittautuvat virheellisiksi tai jos niitä ei ole muutettu 9 artiklan mukaisesti. Toimivaltaiset viranomaiset voivat myös peruuttaa 'työntekijän oleskeluluvan' joko tilapäisesti tai kokonaan 27 artiklan mukaisesti, jos kyseinen jäsenvaltio pitää sitä tarpeellisena yleiseen järjestykseen tai turvallisuuteen liittyvistä syistä.

3. Työttömyys ei sinänsä voi olla riittävä peruste 'työntekijän oleskeluluvan' peruuttamiselle, paitsi jos työttömyys jatkuu yli:

a) kolme kuukautta 12 kuukauden ajanjaksoa kohti sellaisten 'työntekijän oleskeluluvan' haltijoiden osalta, jotka ovat laillisesti toimineet kyseisessä jäsenvaltiossa joko palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina alle kaksi vuotta;

b) kuusi kuukautta 12 kuukauden ajanjaksoa kohti sellaisten 'työntekijän oleskeluluvan' haltijoiden osalta, jotka ovat laillisesti toimineet kyseisessä jäsenvaltiossa joko palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina yli kaksi vuotta.

11 artikla

1. 'Työntekijän oleskeluluvan' haltijalla on luvan voimassaolon aikana ainakin:

a) pääsy 'työntekijän oleskeluluvan' myöntäneen jäsenvaltion alueelle;

b) pääsy takaisin 'työntekijän oleskeluluvan' myöntäneen jäsenvaltion alueelle tilapäisen poissaolon jälkeen;

c) kauttakulkuoikeus toisten jäsenvaltioiden alueella a ja b alakohdassa säädettyjen oikeuksien harjoittamista varten;

d) oikeus asua 'työntekijän oleskeluluvan' myöntäneen jäsenvaltion alueella;

e) oikeus harjoittaa 'työntekijän oleskeluluvassa' mainittuja toimintoja;

f) oikeus tasavertaiseen kohteluun unionin kansalaisten kanssa ainakin seuraavilta osin:

i) työolot, irtisanomista ja palkkausta koskevat edellytykset mukaan luettuina;

ii) pääsy oleskeluluvan mukaisesti suoritettavien toimintojen täydentämistä varten tarvittavaan ammatilliseen koulutukseen;

iii) tutkintojen ja toimivaltaisen viranomaisen antamien tutkintotodistusten ja muiden ammattinimikkeiden tai arvojen tunnustamiseen;

iv) sosiaaliturva, terveydenhuolto mukaan luettuna;

v) oikeus saada yleisesti saatavilla olevia tavaroita ja palveluja, julkisin varoin rahoitettu asunto mukaan luettuna;

vi) yhdistymisvapaus ja oikeus liittyä työntekijöiden tai työnantajien ammattijärjestöön tai jonkin ammattialan järjestöön, tällaisen järjestön myöntämät etuudet mukaan luettuina.

2. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa oikeuksia, joista

säädetään 1 kohdan f alakohdan ii alakohdassa niiden kolmansien maiden kansalaisten osalta, jotka ovat oleskelleet tai joilla on oikeus oleskella kyseisen jäsenvaltion alueella vähintään yksi vuosi.

Ne voivat rajoittaa oikeuksia, joista

säädetään 1 kohdan f alakohdan v alakohdassa julkisin varoin rahoitetusta asunnosta niiden kolmansien maiden kansalaisten osalta, jotka ovat oleskelleet tai joilla on oikeus oleskella kyseisen jäsenvaltion alueella vähintään kolmen vuoden ajan.

3. Sen jälkeen kun 'työntekijän oleskeluluvan' voimassaoloaika on päättynyt ja sen haltijat ovat palanneet kolmanteen maahan, heillä on oikeus pyytää ja saada takaisin maksut, jotka he itse ja heidän työnantajansa ovat suorittaneet julkiseen eläkejärjestelmään 'työntekijän oleskeluluvan' voimassaolon aikana, edellyttäen että

a) hakija ei voi saada eläkettä jäsenvaltiosta kansallisen lain mukaan eikä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten perusteella voida eläkettä maksaa kolmannessa maassa asuvalle hakijalle;

b) hakija ei kansallisen lain tai 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten perusteella voi siirtää eläkeoikeuksiaan sen kolmannen maan eläkejärjestelmään, jossa hän asuu;

c) hakija luopuu virallisesti kaikista asianomaisen kansallisen eläkejärjestelmän mukaisista oikeuksistaan/vaatimuksistaan;

d) hakemus jätetään kolmannessa maassa.

2 jakso

Erityisiä aloja koskevat säännöt

12 artikla

1. Kausityöntekijöille voidaan myöntää 'kausityöntekijän oleskelulupa' enintään kuudeksi kuukaudeksi kalenterivuotta kohti, minkä jälkeen heidän on palattava kolmanteen maahan.

Tällaisiin lupiin sovelletaan 1 jakson säännöksiä soveltuvin osin.

'Kausityöntekijän oleskeluluvan' voimassaoloa ei saa jatkaa siten, että kuuden kuukauden kokonaisaika ylittyy. Jäsenvaltiot voivat myöntää samalla hallinnollisella säädöksellä enintään viisi 'kausityöntekijän oleskelulupaa', jotka kattavat enintään viisi peräkkäistä kalenterivuotta ('kausityöntekijän monivuotinen oleskelulupa').

2. Jäsenvaltiot voivat vaatia hakijoita tai näiden tulevia työnantajia tallettamaan vakuuden, joka maksetaan kausityöntekijöille takaisin heidän palatessaan kolmanteen maahan.

13 artikla

Rajatyöntekijöille voidaan myöntää 'rajatyöntekijän lupa'.

Tällaisiin lupiin sovelletaan 1 jakson säännöksiä soveltuvin osin, lukuun ottamatta 11 artiklan 1 kohdan d alakohtaa.

14 artikla

1. Yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämille työntekijöille voidaan myöntää 'yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämän henkilön oleskelulupa'.

Tällaisiin lupiin sovelletaan 1 jakson säännöksiä soveltuvin osin. 'Yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämän henkilön oleskeluluvan' hakijoilta ei kuitenkaan vaadita näyttöä 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vaatimusten täyttämisestä. Sen sijaan hakijoiden on osoitettava täyttävänsä tämän artiklan 2 kohdassa esitetyt perusteet.

2. Yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämien työntekijöiden on oltava joko

a) 'avainhenkilöitä', eli heidän on työskenneltävä oikeushenkilössä ylemmässä tai toimeenpanevassa johtoasemassa pääasiassa yrityksen johtokunnan tai osakkeenomistajien tai vastaavan elimen yleisen valvonnan alaisuudessa. Avainhenkilön toimenkuvaan voi kuulua: yrityksen tai sen osaston tai alaosaston johtaminen; muiden valvonta-, asiantuntija- tai johtotehtäviä suorittavien työntekijöiden valvominen ja näiden tehtävien tarkastaminen; ja/tai henkilökohtainen toimivalta ottaa palvelukseen ja erottaa työntekijöitä tai suositella palvelukseenottamista, erottamista tai muita henkilöstötoimenpiteitä;

tai

b) 'asiantuntijoita', eli heillä on yrityksen tarjoamien palvelujen, tutkimusyksikön, tekniikan tai hallinnon kannalta olennaisia erityisiä tietoja. Näitä tietoja arvioitaessa otetaan huomioon paitsi yrityksen sisäinen tieto myös henkilön korkea pätevyys, joka liittyy erityistä teknistä tuntemusta vaativaan työhön tai ammattiin.

3. 'Yhtiönsä toiseen maahan väliaikaisesti lähettämän henkilön oleskelulupa' myönnetään aluksi niin pitkäksi ajaksi kuin lupaa on haettu, kuitenkin enintään viideksi vuodeksi.

15 artikla

1. Harjoittelijoille voidaan myöntää 'harjoittelijan oleskelulupa'.

Tällaisiin lupiin sovelletaan 1 jakson säännöksiä soveltuvin osin. 'Harjoittelijan oleskeluluvan' hakijoilta ei kuitenkaan vaadita näyttöä 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vaatimusten täyttämisestä. Sen sijaan hakijoiden on osoitettava, että aiottu toiminta on ajallisesti tarkkaan rajattu ja tiiviisti sidoksissa heidän ammattitaitonsa ja pätevyytensä parantamiseen.

2. 'Harjoittelijan oleskeluluvan' voimassaoloaika saa olla enintään yksi vuotta. Tätä ajanjaksoa voidaan jatkaa yksinomaan siksi ajaksi, joka on tarpeen sellaisen harjoittelijoiden toiminta-alaan liittyvän ammattipätevyyden hankkimiseksi, jonka kyseinen jäsenvaltio tunnustaa.

16 artikla

1. Kolmansien maiden kansalaisille, jotka työskentelevät nuorille tarkoitettujen vaihto-ohjelmien tai nuorien työntekijöiden liikkuvuutta edistävien ohjelmien yhteydessä, au pairina toimivat henkilöt mukaan luettuina, voidaan myöntää 'nuorisovaihtoon osallistuvan / au pairina toimivan henkilön oleskelulupa'.

Tällaisiin lupiin sovelletaan 1 jakson säännöksiä soveltuvin osin. 'Nuorisovaihtoon osallistuvan / au pairina toimivan henkilön oleskeluluvan' hakijoilta ei kuitenkaan vaadita näyttöä 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vaatimusten täyttämisestä. Sen sijaan hakijoiden on osoitettava, että aiottu toiminta on ajallisesti tarkkaan rajattu ja liittyy kyseisen jäsenvaltion virallisesti tunnustamaan nuorisovaihtoa tai nuorten liikkuvuutta edistävään ohjelmaan.

2. 'Nuorisovaihtoon osallistuvan / au pairina toimivan henkilön oleskeluluvan' voimassaoloaika saa olla enintään yksi vuosi. Määräaikaa voidaan poikkeuksellisesti jatkaa, jos se on mahdollista jäsenvaltion virallisesti tunnustaman nuorisovaihtoa tai nuorten liikkuvuutta edistävän ohjelman mukaan.

3. Jäsenvaltiot voivat vaatia hakijoita tai näiden tulevia työnantajia tallettamaan vakuuden, joka maksetaan takaisin heidän palatessaan kolmanteen maahan.

III luku

Maahantulo ja oleskelu itsenäistä ammatinharjoittamista varten

17 artikla

1. Jäsenvaltiot sallivat kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun alueellaan itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimista varten vain jos kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet heille tämän direktiivin mukaisen 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan'.

2. 'Itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa' myönnetään vain jos tietojen ja asiakirjojen tarkistamisen perusteella osoittautuu, että hakija täyttää 18 ja 19 artiklassa esitetyt vaatimukset 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' myöntämiseksi, paitsi jos jäsenvaltio asettaa rajoituksia 26, 27 ja 28 artiklan mukaisesti.

3. Toimivaltaisten viranomaisten on noudatettava hakemuksen käsittelyssä 29 artiklassa säädettyjä menettelyllisiä takeita.

18 artikla

1. Jos kolmannen maan kansalainen aikoo toimia jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana, hänen on tehtävä 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' saamista varten hakemus asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.

2. Hakemus 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' saamiseksi on jätettävä sen jäsenvaltion edustustoon, jolla on toimivalta määrätä hakijan laillisesta oleskelusta maassa, tai suoraan kyseisen jäsenvaltion alueella, jos hakija jo asuu tai oleskelee laillisesti kyseisen jäsenvaltion alueella.

3. Hakemukseen on liitettävä seuraavat tiedot ja asiakirjat:

a) hakijan nimi ja osoite sekä paikka, jossa itsenäistä ammatinharjoittamista on tarkoitus toteuttaa;

b) yksityiskohtainen liiketoimintasuunnitelma, joka kattaa koko sen ajanjakson, jolle 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupaa' haetaan;

c) hakijan on osoitettava, että hänellä on liiketoimintasuunnitelman toteuttamiseen tarvittavat varat (oma rahoitus mukaan luettuna), ja tarvittaessa se, että hän on tehnyt hankkeeseen vaaditun vähimmäisinvestoinnin, rahoitustakuu mukaan luettuna;

d) asianmukainen näyttö 19 artiklan 1 kohdassa esitetyn vaatimuksen täyttymisestä;

e) todistus tai muu asianmukainen näyttö kunniallisuudesta ja hyvä-maineisuudesta sekä todistus terveydentilasta, jos kyseinen jäsenvaltio niitä vaatii;

f) voimassa oleva passi tai vastaavat voimassa olevat matkustusasiakirjat ja tarvittaessa näyttö oleskeluluvan voimassaolosta;

g) asiakirjat, joista käy ilmi, että hakijalla on suunnitellun toiminnan harjoittamiseen tarvittavat taidot, sekä todistus siitä, että hän täyttää kaikki ne edellytykset, jotka vaaditaan kyseisen jäsenvaltion kansalaisilta kyseistä itsenäistä ammatinharjoittamista varten;

h) näyttö siitä, että hakijalla on riittävät varat huolehtia omasta ja perheenjäsentensä toimeentulosta, niin ettei heistä muodostu rasitetta vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmälle, sekä sairausvakuutus, joka kattaa kaikki riskit vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Varoja pidetään riittävinä, jos ne ovat vähintään yhtä suuret kuin asianomaisessa jäsenvaltiossa kansalaisten toimeentulotuen myöntämiselle asetettu tuloraja. Kun tätä perustetta ei voida soveltaa, hakijan varoja pidetään riittävinä, kun ne ovat vähintään yhtä suuret kuin vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvan mukaan maksettava vähimmäiseläke;

i) tosite hakemuksen käsittelymaksun suorittamisesta.

4. Kolmansien maiden kansalaisilta, jotka ovat asuneet jäsenvaltiossa laillisesti ja toimineet siellä laillisesti itsenäisinä ammatinharjoittajina yli kolme vuotta viiden edeltävän vuoden aikana, ei vaadita näyttöä 19 artiklan 1 kohdassa säädettyjen vaatimusten täyttämisestä, kun he jättävät 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupaa' koskevan hakemuksen kyseisessä jäsenvaltiossa.

19 artikla

1. Edellä 18 artiklan mukaisen hakemuksen jättämisen yhteydessä on osoitettava, että itsenäinen ammatinharjoittaminen luo hakijalle työllistymismahdollisuuden ja vaikuttaa suotuisasti kyseisen jäsenvaltion työllisyyteen tai sen talouden kehitykseen.

2. Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia säännöksiä, joiden mukaisesti 1 kohdassa säädettyä vaatimusta pidetään tai ei pidetä täytettynä ilman yksittäistä arviointia tiettyjen itsenäiseen ammatinharjoittamiseen liittyvien toimintojen osalta tietyillä aloilla sekä tarvittaessa tietyllä alueella.

3. Jäsenvaltiot voivat antaa kansallisia säännöksiä, joiden mukaisesti 1 kohdassa säädettyä vaatimusta pidetään täytettynä tiettyjen itsenäiseen ammatinharjoittamiseen liittyvien toimintojen osalta tietyillä aloilla sekä tarvittaessa tietyllä alueella, jos hakija sijoittaa hankkeeseen tietyn määrän omia varojaan.

20 artikla

1. 'Itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa' on myönnettävä ennalta määrätyksi voimassaoloajaksi. Ensimmäisen 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' on oltava voimassa ajanjakso, joka määrätään kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja jonka on kuitenkin oltava enintään kolme vuotta. Lupa voidaan uusia kansallisen lainsäädännön mukaisesti määrättäväksi ajanjaksoksi, joka voi olla enintään kolme vuotta kerrallaan, hakemuksesta, joka luvan haltijan on esitettävä vähintään kolme kuukautta ennen luvan voimassaolon päättymistä; toimivaltainen viranomainen päättää uusimisesta tutkittuaan 18 artiklan 3 kohdassa luetellut päivitetyt asiakirjat ja erityisesti yksityiskohtaiset tiedot henkilön toiminnasta itsenäisenä ammatinharjoittajana.

2. Hakijalta ei lupaa uusittaessa vaadita todisteita 19 artiklan 1 kohdassa säädetyn vaatimuksen täyttämisestä, jos hänellä on ollut 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa' kyseisessä jäsenvaltiossa yli kolme vuotta.

21 artikla

'Itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa' rajoitetaan aluksi koskemaan toimimista tietyissä itsenäiseen ammatinharjoittamiseen liittyvissä ammateissa tai tehtävissä. Se voidaan myös rajoittaa koskemaan itsenäisenä ammatinharjoittajana toimimista tietyllä alueella. Rajoitukset poistuvat kolmen vuoden jälkeen.

22 artikla

1. 'Itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' myöntämisen jälkeen sen haltijan on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille kaikista 18 artiklan mukaisesti toimitettavia tietoja koskevista muutoksista. Jos muutokset liittyvät 18 artiklan 3 kohdan b tai c alakohtaan, niille on saatava asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä.

2. Toimivaltaiset viranomaiset eivät tarkastele 18 artiklan 3 kohdan d alakohtaan liittyviä muutoksia 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' voimassaoloaikana.

23 artikla

1. Toimivaltaisten viranomaisten on peruutettava vilpillisin keinoin hankittu 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskelulupa'.

2. Toimivaltaiset viranomaiset voivat peruuttaa 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' tilapäisesti tai kokonaan, jos hakemuksen yhteydessä 18 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot osoittautuvat virheellisiksi tai jos niitä ei ole muutettu 22 artiklan mukaisesti. Toimivaltaiset viranomaiset voivat myös peruuttaa 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' joko tilapäisesti tai kokonaan 27 artiklan mukaisesti, jos kyseinen jäsenvaltio pitää sitä tarpeellisena yleiseen järjestykseen tai turvallisuuteen liittyvistä syistä.

3. Taloudelliset vaikeudet eivät sinänsä voi olla riittävä peruste 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' peruuttamiselle, paitsi jos ajanjakso, jonka kuluessa luvan haltija ei kykene huolehtimaan toimeentulostaan 18 artiklan 3 kohdan h alakohdan mukaisesti, jatkuu yli:

a) kolme kuukautta 12 kuukauden ajanjaksoa kohti sellaisten 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' haltijoiden osalta, jotka ovat laillisesti toimineet kyseisessä jäsenvaltiossa joko palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana alle kaksi vuotta;

b) kuusi kuukautta 12 kuukauden ajanjaksoa kohti sellaisten 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' haltijoiden osalta, jotka ovat laillisesti toimineet kyseisessä jäsenvaltiossa joko palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina yli kaksi vuotta.

24 artikla

Edellä 11 artiklassa esitettyjä sääntöjä sovelletaan myös 'itsenäisen ammatinharjoittajan oleskeluluvan' haltijoihin.

IV luku

Laaja-alaiset säännökset

25 artikla

Jäsenvaltiot voivat vaatia hakijoita maksamaan tämän direktiivin mukaisesti tehtyjen hakemusten käsittelykustannukset. Maksujen on oltava suhteellisia ja ne voivat perustua todellisuudessa aiheutuneisiin kustannuksiin.

26 artikla

Jäsenvaltiot voivat päättää antaa kansallisia säännöksiä, joilla rajoitetaan tämän direktiivin mukaisten lupien myöntämistä tiettyyn enimmäismäärään tai keskeytetään tai lopetetaan tällaisten lupien myöntäminen tietyksi ajaksi, ottaen huomioon maan kyky ottaa vastaan ja kotouttaa kolmansien maiden kansalaisia alueelleen tai sen tiettyihin osiin. Tällaisissa kansallisissa säännöksissä on säädettävä yksityiskohtaisesti, mihin henkilöryhmiin toimenpidettä sovelletaan tai mitkä on vapautettu sen soveltamisesta. Jos tällaisissa kansallisissa säännöksissä asetetaan enimmäismääriä, niissä on esitettävä yksityiskohtaiset perusteet, joiden mukaan tämän direktiivin mukaiset lupahakemukset asetetaan paremmuusjärjestykseen, jos niitä on enemmän kuin ilmoitettuja työpaikkoja.

27 artikla

Jäsenvaltiot voivat kieltäytyä myöntämästä tai uusimasta tämän direktiivin mukaisia lupia tai ne voivat peruuttaa tällaiset luvat yleiseen järjestykseen, turvallisuuteen tai kansanterveyteen perustuvista syistä. Yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen liittyvien syiden on perustuttava yksinomaan asianomaisen kolmannen maan kansalaisen omaan käytökseen. Jäsenvaltiot eivät saa peruuttaa oleskelulupaa tai kieltäytyä uusimasta sitä kansanterveyteen perustuvasta syystä pelkästään oleskeluluvan myöntämisen jälkeen ilmenneen sairauden tai vamman perusteella.

28 artikla

Tämä direktiivi ei rajoita sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamista, jolla säännellään kolmansien maiden kansalaisten pääsyä julkishallinnon palvelussuhteisiin tai toimintaan, joka jatkuvasti tai tilapäisesti liittyy julkisen vallan käyttöön kyseisessä jäsenvaltiossa.

V luku

Menettely ja avoimuus

29 artikla

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että päätös tämän direktiivin mukaisen luvan myöntämiseksi, muuttamiseksi tai uusimiseksi, tehdään ja annetaan hakijalle tiedoksi viimeistään 180 päivän kuluttua hakemuksen vastaanottamisesta. Päätökset 14, 15 ja 16 artiklan mukaisesti jätetyistä hakemuksista on tehtävä ja annettava hakijalle tiedoksi viimeistään 45 päivän kuluttua hakemuksen vastaanottamisesta.

2. Kunkin jäsenvaltion on julkistettava keskimääräinen aika, jonka sen viranomaiset tarvitsevat tämän direktiivin mukaisten lupien myöntämiseen, muuttamiseen tai uusimiseen, ja ilmoitettava se hakijoille hakemuksen vastaanottamisen yhteydessä.

3. Jos hakemuksen liitteenä esitetyt tiedot ovat puutteelliset, toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava hakijalle, mitä yksityiskohtaisia lisätietoja häneltä vaaditaan. Edellä 1 kohdassa tarkoi