Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 075 , 15/03/2000 s. 0022 - 0029



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY muuttamisesta" (2000/C 75/10) Neuvosto päätti 5. lokakuuta 1999 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 262 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 10. tammikuuta 2000. Esittelijänä oli Robert Pelletier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26. ja 27. tammikuuta 2000 pitämässään 369. täysistunnossa (tammikuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 81 ääntä puolesta, 11 vastaan, ja 10 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Talous- ja sosiaalikomitea antoi 19. syyskuuta 1990 lausunnon ensimmäisestä direktiivistä, jossa pyrittiin ehkäisemään rahoitusjärjestelmän käyttäminen rahanpesutarkoituksiin(1). Komitea antaa lausunnossa täyden tukensa kansainvälisen yhteisön tuomitsemien, etenkin huumekauppaan liittyvien vakavien rikosten torjuntatoimien lisäämiselle. 1.2. Useat edellä mainitussa lausunnossa tehdyt huomiot sisällytettiin lopulliseen direktiiviin. 1.3. Komitea hyväksyy kyseisessä lausunnossaan sellaisten mekanismien luomisen, jotka perustuvat pankkijärjestelmissä ja laajemmin katsottuna kaikissa rahoituslaitoksissa tapahtuvan pakollisen kierron välityksellä saatavaan tietoon. 1.4. Ensimmäinen direktiivi tuli voimaan vuonna 1991, ja siitä lähtien neuvosto, komissio ja Euroopan parlamentti ovat käytännössä katsoen lakkaamatta vaatineet järjestäytyneen rikollisuuden vastaisten toimien lisäämistä ja kokonaisvaltaisen toimintaohjelman luomista siihen liittyvine konkreettisine suosituksineen (ks. Dublinin huippukokouksen päätelmät joulukuulta 1996 ja Amsterdamin huippukokouksen toimintaohjelma kesäkuulta 1997). 1.5. Viimeksi 15. ja 16. lokakuuta 1999 järjestetty Tampereen huippukokous omisti merkittävän osan suosituksistaan Euroopan unionin tasolla tapahtuvalle rikollisuuden vastaiselle taistelulle. 1.6. Edellä mainittujen suositusten avulla pyritään lujittamaan jäsenvaltioiden viranomaisten välistä yhteistyötä. Niiden lisäksi neuvosto on omistanut yhden kokonaisen luvun rahanpesun torjumiseen suunnatuille erityistoimille ja suosittaa tämän lausunnon kohteena olevan muutetun direktiiviehdotuksen pikaista hyväksymistä. 1.7. Komissio on julkaissut äskettäin erittäin tärkeän tiedonannon aiheesta "Huumausaineiden torjuntaa koskeva Euroopan unionin toimintasuunnitelma (2000- 2004)"(2), josta komitea antaa lausunnon. 2. Yleistä 2.1. Yleistyvä rahanpesu aiheuttaa häiriöitä maailmanlaajuiselle rahoitusjärjestelmälle. 2.2. Pestävän rahan alkuperä vaihtelee suuresti. Rahanpesu on huomiota herättävää esim. Venäjällä tapahtuneissa Kansainvälisen valuuttarahaston myöntämien tukien kavallustapauksissa. Rahan alkuperää on vaikea jäljittää silloin kun on kyse erikoistuneiden lakiasiaintoimistojen suorittamista monimutkaisista rahoitusjärjestelyistä ja kun ne ovat tiiviisti sidoksissa offshore-verokeitaisiin, joita Euroopan unionin säännöt ja valvonta eivät koske ja joita tietyt läntiset maat ovat pyrkineet luomaan jo vuosikymmenen ajan. 2.3. Vuoden 1991 direktiivin toimeenpanosta lähtien rahanpesun vastaisiin toimiin myönnettyjä määrärahoja on eittämättä lisätty tuntuvasti. 2.4. Euroopan unionin konkreettisia toimia ja aikeita tässä asiassa on kuitenkin verrattava huumekaupan laajuuden ja siitä saatavien tulojen arvioinnissa saavutettuihin tuloksiin. 2.5. Komitean vuonna 1990 antamassa lausunnossa esitettyjen tietojen mukaan huumekaupassa liikkui 300- 500 miljardia dollaria. Luku ei suinkaan vähene. Yhdistyneiden Kansakuntien tilastojen sekä Kansainvälisen rahanpesutyöryhmän (FATF) antamien tietojen perusteella huumekaupan osuus on nykyään 8 % maailmankaupasta. Rahanpesun osuus on puolestaan 2- 5 % vuotuisesta koko maailman BKT:stä eli yli 1000 miljardia dollaria. 2.6. Yhteisön ja jäsenvaltioiden toimet keskittyvät huumekauppaan liittyvään rahanpesuun. Niissä unohtuu kuitenkin usein ehdoton tarve kitkeä itse syy eli huumeiden katukauppa, koska koko rahanpesutoiminta perustuu kovaosaisille narkomaaneille suuntautuvaan vähittäismyyntiin. 2.7. Rahanpesun vastaisia toimia ei voida erottaa rahankeruusta vastaaviin henkilöihin suuntautuvista toimista, oli sitten kyse rakenteeltaan monimutkaisesta järjestäytyneestä rikollisuudesta tai yksinkertaisemmin ja hajanaisemmin toimivista huumekauppiaista, jotka keräävät lukuisia yksittäisiä pikkusummia kovaonnisille narkomaaneille myydyistä annoksista ja joiden kertymät sitten pestään(3). 2.8. Komitea tietää, että huumekauppaan liittyvät poliisi- ja oikeustoimet kuuluvat ennen kaikkea jäsenvaltioiden toimivaltaan ja jäävät käsiteltävänä olevan direktiivin alan ulkopuolelle. Komitea pahoittelee kuitenkin, että direktiivissä ei korosteta huumekauppaan liittyvien poliisi- ja oikeustoimien sekä huumekaupasta saatujen tulojen "pesun" välistä selvää yhteyttä, mikä olisi komitean mielestä välttämätöntä. Vaikka rahoitusalan välittäjät toteuttavat sovittuja toimia, ne eivät voi korvata poliisi- ja oikeusjärjestelmää; se ei yksinkertaisesti ole niiden tehtävä. 2.9. Lokakuussa 1999 Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät olivat tämänsuuntaiset: "Eurooppa-neuvosto kehottaa perustamaan Euroopan poliisipäälliköiden toimintaryhmän, jotta yhteistyössä Europolin kanssa voitaisiin vaihtaa kokemuksia, parhaita toimintatapoja ja tietoja valtioiden rajat ylittävän rikollisuuden nykysuuntauksista sekä auttaa operatiivisten toimien suunnittelussa."(4). 2.10. Jo komitean vuonna 1990 antamassa lausunnossa todetaan, että direktiiviluonnosta on täydennettävä huumausaineiden käytön ehkäisytoimien yhdenmukaistamisella(5). 2.11. Komitea yhtyy täysin komission ehdotukseen FATF:n toiminnan ulottamisesta mahdollisimman useaan valtioon rahanpesun vastaisten toimien maailmanlaajuisen verkon luomiseksi. 2.12. FATF:n toiminnasta, jolla pyritään luomaan perusteet rahanpesun torjunnalle yhteistyöhaluttomien valtioiden ja alueiden määrittämiseksi, tuntuu muodostuvan toimintasuunnitelman perustekijä. FATF laatii parhaillaan edellä mainituista valtioista luetteloa, joka on tarkoitus julkaista vuoden 2000 puolivälissä. 2.13. Tampereen Eurooppa-neuvosto korostaa tarvetta sopia EU:n ulkopuolisten maiden verokeitaiden kanssa järjestelyistä, joilla varmistetaan tehokas ja avoin yhteistyö rahanpesun vastaisen toimintaryhmän antamien suositusten mukaisesti. 2.14. Komitea on vakuuttunut tarpeesta tarkastella rahanpesun vastaisia toimia maailmanlaajuisessa yhteydessä ja pahoittelee siksi, että neuvosto ja komissio eivät anna YK:n ja Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) yhdessä sopimille toimille tärkeämpää asemaa. 2.15. Syyskuussa 1999 järjestämässään vuosikokouksessa Kansainvälinen valuuttarahasto vahvisti jälleen kerran pyrkimyksensä taistella järjestäytynyttä rikollisuutta, huumekauppaa ja rahanpesua vastaan. Komitean mielestä Euroopan unionin ja Kansainvälisen valuuttarahaston väliset neuvottelut ovat tarpeen, koska ainoastaan viimeksi mainittu elin voi saada kansainvälisellä tasolla aikaan samantapaisia toimia, joita on toteutettu Euroopan unionissa. 2.16. Komitea kannattaa komission ehdotusta, jonka mukaan Euroopan unionin pitäisi edelleen asettaa jäsenvaltioille korkeat vaatimukset soveltamalla FATF:n tarkistettuja 40:tä suositusta tai jopa ylittämällä niiden vaatimukset sekä pyrkimällä saamaan eräät ammattiryhmät aktiivisesti mukaan rahanpesun torjuntaan. Huomattakoon, että vuoden 1991 direktiivin piiriin kuuluvissa finanssialan ammateissa jouduttiin laatimaan henkilökunnalle sekä toimintaohjeet että direktiivin yksityiskohtaiset soveltamisohjeet. On selvä, että uusissa asianosaisissa ammateissa on samalla tavalla huolehdittava selitystyöstä. 2.17. Komitean mielestä yhteisön säännöstöön on sisällytettävä rahanpesun vastaista toimintaa koskevat säännöt, joita myös hakijavaltioiden on ehdottomasti noudatettava. Direktiivin muodollinen kirjaaminen hakijavaltioiden lainsäädäntöön yhteisön säännöstön osana ei riitä, ellei lisäksi ryhdytä konkreettisiin toimiin direktiivin toimeenpanemiseksi (poliisi- ja oikeustoimen määrärahojen lisääminen, FATF:n, Interpolin ja Tracfinin toimintaan osallistuminen jne.). 2.18. Komission olisi lisättävä tämän alan teknistä tukea hakijamaille, ja tuen tulisi kuulua oleellisena osana kumppanuussopimuksiin. 2.19. Komitea pyrkii erityisesti kiinnittämään komission huomion euron käyttöönoton pulmalliseen ajankohtaan, josta on vaarassa muodostua oivallinen hetki rahanpesusta saatujen käteisvarojen vaihtoon. Vaikka ilmoitettavien rahamäärien rajaksi on asetettu 15000 euroa, sääntöä on helppo kiertää vaihtamalla pienempiä summia kerrallaan useissa eri rahalaitoksissa. Joka tapauksessa on erittäin vaikeaa tehdä ero laillisesti tallennettujen seteleiden ja pestävän rahan välillä. 2.20. Jos tutkivat viranomaiset antaisivat tehokasta palautetta, se parantaisi pankkihenkilöstön motivaatiota ja heidän raporttiensa laatua. Se antaisi pankeille myös mahdollisuuden arvioida, onko niiden koulutus asianmukaista. Lisäksi tällainen tehokas seuranta estäisi pankkeja suorittamasta rahanpesuoperaatioita epähuomiossa. Kaiken kaikkiaan hyvän palautejärjestelmän pitäisi parantaa tuloksia kamppailussa rahanpesua vastaan. 2.21. Jäsenvaltioiden viranomaiset eivät voi tietenkään rikkoa tutkintasalaisuutta. Palautteeseen tulisi kuulua ainakin tilastotietoja sisältävää yleistä informaatiota. Ihannetapauksessa sen tulisi sisältää myös luottamuksellista, ilmoituksen tehneelle taholle suunnattua erityistietoa: esim. todistus epäilyttävää liiketointa koskevan ilmoituksen vastaanottamisesta, tietoa toimivaltaisen viranomaisen tekemästä päätöksestä (tutkintasalaisuutta kunnioittaen) sekä kopio kaikista erityistapauksiin viittaavista tuomioista. 3. Vuoden 1991 direktiivin täytäntöönpano 3.1. Komitea panee merkille, että komissio pitää neuvostolle ja Euroopan parlamentille antamassaan kahdessa kertomuksessa(6) vuoden 1991 direktiivin täytäntöönpanoa hyvänä jäsenvaltioissa ja että rahoitussektori ja erityisesti pankit ovat pyrkineet tosissaan estämään rikollisen rahan pääsyn rahoitusjärjestelmään. 3.2. FATF:n edustajilta ja Kansainvälisen valuuttarahaston kertomuksesta saadut tiedot vahvistavat komission havainnon. 3.3. Pankkisektorin valvontatoimien kiristyminen on ajanut rahanpesijät etsimään vaihtoehtoisia tapoja peittää rahan laiton alkuperä, mikä on suuri haaste Euroopan unionin lisäksi koko kansainväliselle yhteisölle. 4. Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma 4.1. Direktiiviehdotuksen perusteluista käy ilmi, että neuvosto antaa komission toimintasuunnitelmalle tinkimättömän tukensa. 4.2. Huomattakoon, että rahanpesun kieltämisessä on nyttemmin edistytty huomattavasti, koska rahanpesu on kriminalisoitu kaikkien jäsenmaiden rikosoikeudessa. 5. Rahanpesun kieltäminen 5.1. Neuvosto antoi 3. joulukuuta 1998 FATF:n vuoden 1996 suositusten perusteella suostumuksensa Strasbourgin yleissopimuksen 6 artiklan soveltamiseen. Artikla koskee vakavia rahanpesurikoksia, ja siinä säädetään törkeiden rikosten voittojen pesun kriminalisoinnista; enimmäisrangaistus on yli vuosi vankeutta ja minimirangaistus vähintään yli kuusi kuukautta. Tämä tarkoittaa alunperin huumekauppaan suunnattujen torjuntatoimien merkittävää laajentamista. 6. Soveltamisalaan kuuluvat rahoitusalan toiminnot 6.1 Direktiiviehdotuksessa täsmennetään Euroopan parlamentin suositusten mukaisesti asianomaiset rahalaitokset, joihin kuuluvat valuutanvaihto- ja valuutansiirtotoimistot sekä sijoituspalveludirektiivissä tarkoitetut sijoituspalveluyritykset. 7. Soveltamisalaan kuuluvat rahoitusalan ulkopuoliset toiminnot 7.1. Komissio viittaa Dublinissa joulukuussa 1996 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmiin sekä FATF:n vuosikertomuksiin, joissa rahanpesun todetaan tapahtuvan enenevässä määrin muissa rahalaitoksissa kuin pankeissa ja muissa kuin rahoitusalan yrityksissä, koska pankit noudattavat entistä tiukempia toimia rahanpesua vastaan. Komissio ehdottaa edellä mainitun perusteella ja Euroopan parlamentin kanssa yksimielisesti, että direktiivin soveltamisala ulotetaan niihin ammatteihin ja yritysryhmiin, joiden voidaan katsoa olevan mukana rahanpesussa. 7.2. Euroopan parlamentti ehdotti maalikuussa 1999 antamassaan päätöslauselmassa direktiivin soveltamisalan huomattavaa laajennusta mm. seuraaviin ammattiryhmiin tai yritystoiminnan lajeihin: kiinteistönvälittäjät, taidekauppiaat, huutokaupanpitäjät, kasinot, valuutanvaihtotoimistot, arvotavaran kuljettajat, notaarit, kirjanpitäjät, asianajajat, veroneuvojat ja tilintarkastajat. 7.3. Kaikki rahanpesuongelmaan perehtyneet tahot (mm. YK:n huumevalvonta- ja rikostentorjuntatoimisto ja Dublinin huippukokouksessa perustettu korkean tason työryhmä järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa varten) ovat havainneet, että käytännössä rahanpesussa on siirrytty käyttämään asiantuntijoita, etenkin lakiasioissa. Tarkoituksena on luoda peiteyritysten monimutkaisia verkkoja ja rahastoja, joilla pyritään naamioimaan epämääräisistä lähteistä peräisin olevat varat ja niiden omistajat.(7) 7.4. Komissio on ottanut huomioon melkein kaikki Euroopan parlamentin ehdottamat ammattiryhmät tai liiketoiminnan lajit, mutta se suhtautuu kuitenkin hyvin varauksellisesti taidekauppiaisiin ja huutokaupanpitäjiin, koska näiden ammattien toimenkuvan tai toimintakentän tarkka määrittäminen sekä sääntöjen noudattamisen valvominen on hankalaa. On syytä muistaa sääntöjen edellyttävän asiakkaiden henkilöllisyyden todentamista sekä rahanpesuepäilysten ilmoittamista jäsenvaltioiden toimintavaltaisille viranomaisille. 7.5. Komission mielestä direktiivin laajentaminen koskemaan taidekauppiaita johtaisi siihen, että olisi myös pohdittava vastaavien velvoitteiden soveltamista kaikkiin ylellisyystuotteiden, loistoautojen, jalokivien sekä keräilypostimerkkien ja -kolikoiden kauppiaisiin. 7.6. Direktiiviehdotuksessa suhtaudutaan varovaisesti asianajajiin, koska heidän ammattietiikkaansa kuuluvat vaitiolovelvollisuus ja luottamuksellisuus. Lakimiehet vapautettaisiin velvoitteista heidän toimiessaan vastaajan oikeudenkäyntiasiamiehenä tai -avustajana oikeuskäsittelyissä. 7.7. Edellä mainittujen tapausten lisäksi jäsenvaltiot voivat halutessaan antaa lakimiehille mahdollisuuden ilmoittaa rahanpesuepäilyistään asianajajaliitolle tai vastaavalle ammatilliselle järjestölle sen sijaan, että ottaisivat yhteyttä rahanpesun torjunnasta vastaaviin viranomaisiin. On syytä huomata, että tietyissä EU:n jäsenvaltioissa lakimiehet saavat toteuttaa rahoitustoimia ja pitää varoja hallussaan, mikä hankaloittaa direktiivin soveltamista lakimiehiin. 7.8. Soveliaat seuraamukset tarvitaan kuitenkin niitä tapauksia varten, joissa ilmoitusta asianajajaliitolle ei tehdä, vaikka siihen olisi aihetta. 7.9. Direktiivin säännösten laajentaminen notaareihin ja itsenäisiin lakimiesammattien harjoittajiin rajoittuu rahoitus- tai yritystoimintaan liittyviin liiketoimiin, jotka kuuluvat rahanpesun "suureen riskiryhmään". 8. Asiakkaiden henkilöllisyyden toteaminen silloin, kun asiakas ei ole henkilökohtaisesti paikalla suorittamassa liiketoimia 8.1. Direktiiviehdotuksen sisältämät suositukset asiakkaiden henkilöllisyyden todentamisesta ovat samat myös silloin kun asiakas ei ole henkilökohtaisesti paikalla suorittamassa liiketoimia. Hieman epäselväksi jää, miten direktiiviä sovelletaan Internetin välityksellä tapahtuvissa liiketoimissa. 8.2. Amsterdamin huippukokous korosti järjestäytynyttä rikollisuutta koskevassa toimintaohjelmassaan, että Internetin kaltaiset teknologiset innovaatiot ja sähköinen pankkitoiminta palvelevat erinomaisesti myös rikollisuutta, petoksia ja korruptiota. Toimintaohjelmassa tähdennetään, että rikollisen toiminnan ehkäisy- ja kitkemistoimet ovat melkein aina myöhässä.(8) 8.3. Sähköisesti (eli Internetin kautta) tapahtuva varojen siirto tapahtuu välittömästi kaikkien saatavilla olevilla helpoilla teknisillä välineillä, mistä syystä siirrot on helppo tehdä jälkiä jättämättä. EU:n valvonta lamaantuu heti, kun varoja kierrätetään yhteistyöhaluttomien valtioiden tai peiteyritysten kautta. 8.4. Edellä mainitun johdosta siirtojen sijaan olisi valvottava rahoitusmarkkinoiden toimijoita. Komitea korostaa tarvetta 27. tammikuuta 1999 antamassaan lausunnossa(9), joka koskee elektronisen rahan liikkeeseenlaskijoita koskevaa sääntelyä. Lausunnossa tähdennetään vaaraa päästää markkinoille elektronisen rahan liikkeeseenlaskijoita, joita koskeva sääntely on äärimmäisen löyhää. 8.5. Komitea on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että pankeilla on oltava asianmukaisia tapoja tunnistaa asiakkaat, jotka eivät ole paikalla suorittamassa liiketoimia. Komitea on kuitenkin sitä mieltä, että direktiiviehdotuksen liite ei ole tarkoitukseen sovelias väline. 8.6. Asiakkaan ja pankin edustajan välisen fyysisen tapaamisen puuttuminen ei todellakaan estä asianmukaista henkilöllisyyden todentamista todistusvoimaisin asiakirjoin, kuten käy ilmi vuoden 1991 direktiivin 3 artiklasta, jota pankit jo tehokkaasti soveltavat. Henkilöllisyyden todentaminen voidaan antaa valtuutetun henkilön tai luotettavan kolmannen osapuolen tehtäväksi (esim. toinen luotto- tai rahalaitos, notaari tai lähetystö), tai se voidaan tehdä kirjatun kirjeen välityksellä. 8.7. Sähköinen allekirjoitus tulisi lukea todistusvoimaiseksi asiakirjaksi, etenkin kun direktiivi sähköisten allekirjoitusten yhteisestä kehyksestä hyväksyttiin äskettäin. Komitean mielestä etäliiketoimien kehittyminen ei riitä perusteeksi uusille henkilöllisyyden todentamissäännöille. 8.8. Sen sijaan joustavuus on komitean mielestä ehdottoman tärkeää etäpankkipalveluiden nopean kehityksen suosimiseksi. Joustavuus taataan väljällä sanamuodolla "todistusvoimainen asiakirja". Pankeilta tulee ainoastaan vaatia, että niillä on asianmukaiset todistusvoimaiset asiakirjat, joilla todeta asiakkaan henkilöllisyys, silloin kun tämä ei ole henkilökohtaisesti paikalla. Todentamistapa tulisi jättää pankkien huoleksi. Liite sisältää joitakin hyviä esimerkkejä asiakkaan henkilöllisyyden todentamismenettelyistä silloin kun asiakas ei ole fyysisesti läsnä, mutta menetelmät vanhentuvat nopeasti uusien etäpankkipalvelujen ja henkilöllisyyden todentamistapojen kehittyessä. 8.9. Mikäli ehdotettu liite päätetään hyväksyä, komitea kehottaa eurooppalaisia viranomaisia tekemään selväksi, että liite ei ole sitova ja että se tarjoaa ainoastaan suuntaviivat. Liite ei siis sisällä kaikkia mahdollisia keinoja asiakkaan henkilöllisyyden todentamiseksi silloin kun tämä ei ole fyysisesti läsnä. Liitteen säilyttäminen ohjeellisena mahdollistaa tarpeellisen joustavuuden asiakkaan henkilöllisyyttä tunnistettaessa, silloin kun asiakas suorittaa liiketoimia olematta fyysisesti läsnä. 9. Tietojenvaihto 9.1. Komissio ehdottaa rahanpesua koskevaa tietojenvaihtojärjestelmää. Se koskisi Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin liittyviä lainvastaisia toimia (direktiivin laajentamiseen suhtaudutaan kriittisesti artiklakohtaisessa tarkastelussa). 10. Unionin toimia tarkkailtava säännöllisesti tällä alalla 10.1. Komissio antaa säännöllisin väliajoin kertomuksia direktiivin täytäntöönpanosta vain Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Komitea, joka pitää itseään erityisen pätevänä kyseisessä aiheessa, on pahoillaan siitä, että sitä kuullaan direktiivistä, mutta ei sen laajentamisesta. 11. Huomautukset yksittäisistä artikloista - ensimmäinen artikla (korvaa direktiivin 91/308 ensimmäisen artiklan) 1) Direktiivin soveltamisalan laajentaminen valuutanvaihto- ja valuutansiirtotoimistoihin, vakuutusyrityksiin (direktiivin alaan kuuluvan toiminnan osalta) sekä sijoituspalveluyrityksiin on hyväksyttävää, mikäli kyseessä on perusdirektiivin 77/780/ETY sisältämien määritelmien täydentäminen. 2) Korostettakoon, miten tärkeää on, että direktiivi kattaa rahoituslaitokset, joiden kotipaikka on yhteisön alueella tai sen ulkopuolella, sekä niiden yhteisön alueella sijaitsevat sivukonttorit. 3) Komitean mielestä direktiivin säännösten tulisi koskea myös yhteisön rahoituslaitosten sivukonttoreita tai tytäryhtiöitä, jotka sijaitsevat unionin ulkopuolella ja etenkin niissä maissa, joissa ei ole vastaavia rahanpesun valvonta- tai torjuntatoimia (offshore-maat, veroparatiisit jne.) 4) kohta E - rikollisen toiminnan määritelmä Määritelmän "petosta, korruptiota tai muuta lainvastaista toimintaa, joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa Euroopan yhteisöjen taloudellisia etuja" laajentamisessa on vaara, että rahoituslaitosten ilmoitusvelvollisuudesta tulee kohtuuton ja että se ylittää reilusti alkuperäisen tavoitteen eli huumekaupan ja järjestäytyneen rikollisuuden. Vaarana on, että tällaisten laitosten henkilökunta ryhtyy ilmoittamaan järjestelmällisesti kaikki epäilyttävältä vaikuttavat tai epätavalliset liiketoimet suojautuakseen mahdollisilta syytetoimilta. 5) Käsite Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen vahingoittamisesta kattanee alv-petokset, YMP:ssä määrättyjä palautuksia koskevat petokset, rakennerahastojen käytön sekä EU:n moninaiset muut tuet. 6) Tämäntyyppiset petokset kuuluvat myös erityiselimille (jäsenvaltioiden verotarkastukset tai yhteisön erikoiselimet).(10) Tällaiset petokset heikentävät koko prosessin tehokkuutta. 7) Amsterdamin sopimuksen 280 artikla tarjoaa Euroopan unionin taloudellisia etuja vahingoittavien petosten torjuntatoimille oikeusperustan. Se antaa neuvostolle komission esityksestä mahdollisuuden toteuttaa "tarvittavia toimenpiteitä - - tarkoituksena tehokkaan ja yhtäläisen suojelun tarjoaminen jäsenvaltioissa". - 2 a artikla 1) Komitea suhtautuu epäilevästi taidekauppiaiden ja huutokaupanpitäjien jättämiseen ammattiluettelon ulkopuolelle. Tällaisten välittäjien kauppaamat tuotteet saattavat olla erittäin arvokkaita. Lisäksi tuotteet maksetaan hyvin usein käteisellä eikä ostajan henkilöllisyyttä tarkisteta. On hyvin todennäköistä, että etenkin huutokaupat ovat huomaamattomia ja helppoja rahanpesun väyliä. Olisi siis aiheellista todistaa asiakkaan henkilöllisyys silloin kun neuvotellaan yli 15000 euron suuruisista summista. 2) Kirjanpitäjien mukaanottaminen luettelon 3 kohtaan tuntuu liialliselta, koska mukaan voitaisiin lukea myös yritysten ja esim. pankkien kirjanpitäjät. Tilintarkastajien sisällyttäminen luetteloon tuntuisi perustellummalta. - 3 artiklan 2 kohdan toinen alakohta 1) Direktiiviehdotuksen 3 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa viitataan liitteessä määritettyihin menettelyihin tapauksissa, joissa asiakas ei ole fyysisesti läsnä henkilöllisyyden todistamista varten. 2) Tietyt liitteen velvoitteet vaikuttavat raskailta tai vaikeilta soveltaa. Esimerkkeinä mainittakoon - velvoite, jonka mukaan ensimmäinen liiketoimeen liittyvä maksusuoritus maksetaan tilille, joka on avattu asiakkaan nimiin Euroopan unionissa tai Euroopan talousalueella sijaitsevassa luottolaitoksessa (liitteen v kohdan b alakohta) tai tämän direktiivin piiriin kuuluvissa valtioissa. - useat tarkistukset, mikäli vastapuolen kotipaikka on Euroopan unionin ja Euroopan talousalueen ulkopuolella (liitteen vi kohdan b alakohta). 3) Komissio puuttuu yleisesti ottaen suoraan rahoituslaitosten valvontamenettelyihin, mikä on tarpeetonta ja perusteetonta. Direktiiviehdotuksen ja sen liitteen tekstistä ei käy selvästi ilmi, miten Internetissä tapahtuvia liiketapahtumia voidaan tunnistaa. - 7 artikla 1) Velvollisuus ilmoittaa epäilyttävistä liiketoimista kuuluu oleellisesti direktiiviehdotukseen. Siinä tulisi viitata objektiivisiin perusteisiin, joilla annetaan ohjeita ilmoitukseen velvoittavista liiketoimista, vaikkei tällainen tarkistus tuokaan ehdotonta varmuutta epäilyttävien toimien luonteen vuoksi. - 12 artiklan 2 kohta 1) Poistetaan kohdan ensimmäisestä virkkeestä ilmaus "joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa Euroopan yhteisöjen taloudellisia etuja" (ks. tässä lausunnossa esiintyvien direktiivin 1 artiklaa koskevien kommenttien 4- 6 kohta). 2) Luottolaitoksen uudesta määritelmästä (1 artiklan A kohta) ja johdanto-osan 8 kohdasta juontuu, että rahanpesuepäilystä ilmoitetaan ainoastaan siinä maassa, jossa ilmoituksen tehnyt laitos sijaitsee (luottolaitoksen kotipaikka, emoyhtiöstä riippuvainen luottolaitoksen haarakonttori tai tytäryhtiö). Komitea on tyytyväinen sääntöön, mutta suosittaa sen selkeyttämistä lisäämällä direktiivin 6 artiklaan uusi kappale mahdollisen moniselitteisyyden poistamiseksi. 12. Päätelmät 12.1. Etenkin FATF:ltä, mutta myös pankkisektorilta saadut tiedot osoittavat, että vuoden 1991 direktiivi on saavuttanut yleiset tavoitteensa rahoitusjärjestelmien rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisen osalta. 12.2. Vuoden 1991 direktiiviin tehdyt muutokset täydentävät onnistuneesti alkuperäistä järjestelmää, koska direktiiviä laajennetaan ottamaan huomioon useita eri alan toimijoita, joilla saattaa olla tekemistä rahanpesun kanssa. 12.3. On ymmärrettävää, että vuoden 1991 direktiivin sisältämien mekanismien onnistunut toimeenpano antaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja komissiolle kimmokkeen laajentaa kriminalisoinnin alaa koskemaan myös muuta kuin huumekauppaan liittyvää järjestäytynyttä rikollisuutta sekä kaikkia muita törkeitä rikoksia. Kriminalisointia ja ilmoittamista koskevat alat eivät ole kuitenkaan yhtenevät. 12.4. Komitea on ilmoittamisen osalta yhtä mieltä komission kanssa siitä, että direktiiviä saatetaan laajentaa liikaa, mikä voi tehdä mainittujen ammattien aktiivisen osallistumisen monimutkaiseksi. 12.5. Direktiivi ei sisällä törkeän rikoksen määritelmää. Kukin valtio voi siis vapaasti laatia törkeiden rikosten luettelon. Komiteasta on kiinnostavaa huomata, että valvontaviranomaiset (FATF ja Tracfin Ranskassa) suosivat järjestäytyneen rikoksen määritelmää, joka on komission määritelmää tarkempi. 12.6. On olemassa todellinen vaara, että torjuntatoimista ja rahanpesun ehkäisemisestä vastaaville elimille (kuten Tracfinille) tulee liikaa epäilyilmoituksia ja että niiden toiminta lamaantuu osittain sen vuoksi. Kokemuksen kartuttua ja edellyttäen, että rahoituslaitoksille annetaan riittävää palautetta ilmoitustensa tehokkuudesta, ilmoitettujen epäilyttävien liiketoimien määrä saattaa laskea. Asianomaisten viranomaisten on kuitenkin asetettava käyttöön riittävästi varoja, jotta varmistetaan seurantatoimien nopeus ja tehokkuus. 12.7. Euroopan unioniin rajoittuva toiminta ei olisi tehokasta ja saattaisi jopa johtaa kilpailun vääristymiin, joista unionin ulkopuolisten maiden rahoituslaitokset hyötyisivät, tai jopa vaikuttaa pääoman vapaaseen liikkuvuuteen, mikä on yksi Euroopan rakentamisen peruselementeistä. 12.8. Komitea on pahoillaan siitä, että direktiiviehdotuksessa keskitytään pääasiassa vahvistamaan Euroopan kykyä taistella rahanpesua vastaan eikä siinä anneta välttämättömälle kansainväliselle yhteistyölle riittävää sijaa. 12.9. Rahanpesun vastaista eurooppalaista mekanismia tulisi pyrkiä laajentamaan mahdollisuuksien mukaan rahanpesussa tiettävästi mukana oleviin maihin. 12.10. Kansainvälisten rahoituslaitosten (YK, Kansainvälinen valuuttarahasto, Maailmanpankki, Euroopan investointipankki, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki) tulisi luoda yhdessä Euroopan komission kanssa peruskirja tai yhteiset toimintasäännöt, jotka nojautuisivat pääasiassa FATF:n suosituksiin ja joiden soveltaminen olisi yksi rahoitustuen myöntämisen ehdoista.(11) 12.11. Verokeitaat, jotka ovat huumekaupan keskuksia ja torjuntatoimien ongelmakenttä ja joihin toimintasäännöt eivät ulottuisi sekä jotka vastustaisivat liiketoimien avoimuutta (esim. pankkisalaisuudesta luopuminen), joutuisivat kansainvälisten maksumääräys- ja pääomansiirtojärjestelmien (Swift jne.) ulkopuolelle. Menettely saataneen nopeasti käyttöön, kunhan FATF laatii luettelon yhteistyöhaluttomista valtioista. 12.12. Koska vain Kansainvälinen valuuttarahasto pystyy tällaisista toimista määräämään, komitea suosittaa, että neuvosto ja komissio solmivat sopimuksia IMF:n kanssa, jotta sen säännöstöihin luodaan tehokas rangaistusmenettely niitä valtioita ja rahoituslaitoksia varten, jotka eivät osoita yhteistyöhalukkuutta rahanpesun vastaisissa toimissa. 12.13. Oikeus rangaistusten toimeenpanoon tulisi antaa rahoitus- ja pankkijärjestelmän kansainvälisille valvontaelimille: Kansainväliselle järjestelypankille (BIS) ja keskuspankeille. 12.14. Lopuksi komitea toistaa toiveensa päästä tiiviisti mukaan direktiivin toimeenpanon seurantatoimiin. Bryssel 26. tammikuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) EYVL C 332, 31.12.1990, s. 26. (2) KOM(1999) 239 lopull. (3) Ks. Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle huumausaineiden torjuntaa koskevasta Euroopan unionin toimintasuunnitelmasta (2000- 2004) EYVL C 51, 23.2.2000. (4) Tampereen Eurooppa-neuvosto 15. ja 16. lokakuuta 1999 - puheenjohtajan päätelmät. (5) Ks. aiheesta "Ehdotus: neuvoston direktiivi rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä" annetun lausunnon kohta 1.5., EYVL C 332, 31.12.1990, s. 86. (6) COM(95) 54 final ja COM(1998) 401 final. (7) Ks. "Drug money in a changing world: Economic reform and criminal finance" (YK:n kansainvälinen huumeiden valvontaohjelma 1996), josta käy ilmi, että rikollisjärjestöt käyttävät etenkin Karibialla kansainvälisiä yrityksiä (IBC), koska on melkein mahdotonta selvittää, mistä niiden hallinnoimat suuret summat ovat peräisin. (8) Johdanto järjestäytynyttä rikollisuutta koskevaan toimintaohjelmaan - Amsterdam 28.4.1997. (9) EYVL C 101, 12.4.1999, s. 6. (10) Ks. komission petosten vastainen työohjelma vuosina 1998- 1999 [COM(1998) 278 final] sekä komitean lausunto (R/CES 748/99 rev. 2), jota valmistellaan parhaillaan. (11) Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous hyväksyi 10. kesäkuuta 1998 rahanpesun vastaisen kannanoton ja toimintasuunnitelman, jotka ovat laajalti yhdenmukaiset Euroopan unionin tavoitteiden kanssa. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon (komitean työjärjestyksen 47 artiklan 3 kohta) Keskustelussa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka olivat saaneet tuekseen vähintään neljänneksen annetuista äänistä. Kohta 11 alakohta 4 Muutetaan kuulumaan seuraavasti: "4) kohta E - rikollisen toiminnan määritelmä Määritelmän laajentaminen niin, että katetaan 'petos, korruptio tai muu lainvastainen toiminta, joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa Euroopan yhteisöjen taloudellisia etuja' on johdonmukainen askel, mutta on otettava huomioon, että ilmoituksia tekevät rahoitus- tai muut laitokset eivät ehkä pysty menemään pidemmälle kuin tunnistamaan ensi näkemältä epäilyttävät ja epätavalliset liiketoimet. Rahoituslaitoksen tehtävänä ei ole toimia tutkivana viranomaisena. Koska ilmoituksia tullee ainakin aluksi erittäin paljon, rahoituslaitosten kanssa tulisi sopia toimintatavasta ilmoitusten painopisteen hiomiseksi. Lisäksi jäsenmaiden viranomaisten tulisi kehittää keino, jolla rahoituslaitoksille annetaan palautetta tekemiensä ilmoitusten tuloksista. Näin voitaisiin hyödyntää entistä paremmin niiden asiantuntemusta rikollisiin tarkoituksiin käytettävän rahanpesun torjunnassa." Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 30, ei-ääniä: 43, tyhjiä: 10. Kohta 12.16 Lisätään uusi kohta seuraavasti: "12.16. Komitea panee merkille, että neuvoston direktiiviehdotuksessa painotetaan voimakkaasti rahanpesun yhteyttä huumekauppaan. Ehdotuksessa jätetään huomiotta muusta rikollisuudesta, terrorismista ja erilaisen verotuksen synnyttämästä rajatylittävästä salakuljetuksesta johtuva rahanpesu, joka vaikuttaa useiden alueiden talouteen huumekauppaa enemmän. Nämä seikat olisi otettava direktiivissä nykyistä paremmin huomioon." Perustelu Huumekaupan näkeminen rahanpesun pahimpana syntipukkina luo kuvan, että neuvoston direktiivissä painotetaan liikaa huumeiden käytön tuhoisiin seurauksiin liittyviä tunnepitoisia näkökohtia ja että rahanpesua "perinteisin ja säädyllisin" tavoin harjoittavat rikolliset pääsevät vähemmällä. Huoli erilaisten verotustasojen hyväksikäytöstä lisääntyy laajentumisen jälkeen, jolloin suurin osa EU:n jäsenistä ei luultavasti kuulu euroalueeseen. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 36, ei-ääniä: 49, tyhjiä: 10.