FI

Bryssel 24.4.2009

KOM(2009) 192 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Kertomus edistymisestä uusiutuvien energialähteiden käytössä:

direktiivin 2001/77/EY 3 artiklan ja direktiivin 2003/30/EY 4 artiklan 2 kohdan mukainen komission kertomus sekä kertomus biomassaa koskevan EU:n toimintasuunnitelman (KOM(2005) 628) täytäntöönpanosta

{SEC(2009) 503 lopullinen}

1. Johdanto

Komissio julkaisi vuonna 1997 uusiutuvia energialähteitä käsittelevän valkoisen kirjan [1], jossa asetettiin tavoitteeksi kaksinkertaistaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus Euroopan unionissa eli nostaa se 12 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä. Tämä uusiutuvia energialähteitä edistävä politiikka syntyi tarpeesta ratkaista ilmastonmuutoksen ja ilman pilaantumisen aiheuttamia kestävään kehitykseen liittyviä ongelmia, parantaa Euroopan energiansaannin varmuutta ja kehittää Euroopan kilpailukykyä sekä teollista ja teknologista innovaatiotoimintaa. Valkoisessa kirjassa ilmoitettiin myös uusiutuvia energialähteitä koskevasta strategiasta ja toimintasuunnitelmasta, joissa korostetaan tarvetta kehittää kaikkia uusiutuvia energialähteitä, luoda vakaa toimintakehys sekä parantaa yhdyskuntasuunnittelua ja uusiutuvien energialähteiden pääsyä sähköverkkoon.

Olennainen osa toimintasuunnitelmaa oli Euroopan tason lainsäädännön luominen vakaan toimintakehyksen turvaamiseksi. Lisäksi täsmennettiin, miten uusiutuvien energialähteiden käytön odotettiin kehittyvän kussakin jäsenvaltiossa. Kahdessa keskeisessä säädöksessä (direktiivit 2001/77/EY ja 2003/30/EY) asetetaan kaikille jäsenvaltioille ohjeelliset tavoitteet vuodeksi 2010 ja määritetään toimet, jotka ovat välttämättömiä uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämiseksi, kehittämiseksi ja saatavuuden parantamiseksi. Vuonna 2005 hyväksyttiin lisäksi biomassaa koskeva toimintasuunnitelma [2], jossa huomiota kiinnitetään erityisesti jäsenvaltioiden tarpeeseen kehittää Euroopan biomassaresursseja.

EU:n edistymisestä kohti vuoden 2010 tavoitteita ja sen yleisistä pyrkimyksistä kehittää uusiutuvien energialähteiden käyttöä on laadittu arvioita ja kertomuksia säännöllisin väliajoin. Vuonna 2007 annetuissa kertomuksissa ja uusiutuvia energialähteitä koskevassa etenemissuunnitelmassa [3] todettiin, että edistys jäsenvaltioissa on ollut hidasta ja että EU todennäköisesti jää vuoden 2010 tavoitteestaan. Etenemissuunnitelmassa pohdittiin mahdollisia syitä tähän: niitä ovat kansallisten tavoitteiden puhtaasti ohjeellinen luonne ja nykyisen lainsäädäntökehyksen tarjoamien investointiolosuhteiden epävarmuus. Komissio ehdotti tästä syystä uutta, tiukempaa kehystä, joka edistäisi uusiutuvien energialähteiden käyttöä, ja vakaampia, oikeudellisesti sitovia tavoitteita vuodeksi 2020. Järjestettyään laajan julkisen kuulemisen vuonna 2007 ja saatuaan asialle Eurooppa-neuvoston [4] ja parlamentin [5] hyväksynnän komissio ehdotti uutta lainsäädäntöä, joka kattaa kaikki uusiutuvat energialähteet, ja asetti uudet tavoitteet vuodeksi 2020 turvatakseen vakaan sääntelykehyksen seuraaville kymmenelle vuodelle. Uusiutuvia energialähteitä koskeva direktiivi on nyt hyväksytty [6].

Tämän kertomuksen tarkoituksena on jatkaa siitä, mihin vuonna 2007 annetuissa kertomuksissa jäätiin, eli selostaa vuosina 2004−2006 tai 2004−2007 [7] tapahtunutta edistystä voimassa olevien direktiivien (2001/77/EY ja 2003/30/EY) säännösten mukaisesti. Kertomuksessa pohjustetaan myös tulevaa kuvaamalla tämänhetkistä kehitysvaihetta uusiutuvien energialähteiden hyödyntämisessä ja selostamalla, miten uusi kehys edistää uusiutuvien energialähteiden (myös biomassan) käytön yleistymistä lähivuosina.

2. Uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö

Direktiivin 2001/77/EY 3 artiklan 4 kohdan mukaan komission on julkaistava joka toinen vuosi kertomuksen muodossa arvionsa siitä, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet uusiutuvia energialähteitä koskevien ohjeellisten kansallisten tavoitteidensa saavuttamisessa. Viimeisimmässä kertomuksessa [8] todettiin, että vaikka edistys oli edellisvuosina ollut kiitettävää, uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta ei EU:ssa saataisi vuoteen 2010 mennessä nostettua tavoiteltuun 21 prosenttiin [9], vaan se jäisi 19 prosenttiin. Suurin osa siihenastisesta kasvusta oli saatu tuulivoimasta, jota hyödynnetään muutamassa jäsenvaltiossa. Kertomuksessa mainittiin myös, että joitakin jäsenvaltioita vastaan oli pitänyt aloittaa rikkomusmenettely.

Ekosähkön käyttö on kertomuksen antamisen jälkeen lisääntynyt. Eurostatin tietojen mukaan sen osuus EU:ssa oli noussut 15,7 prosenttiin [10] vuonna 2006, kun se vuonna 2004 oli 14,5 prosenttia. Komissio arvioi silti edelleen, että 21 prosentin tavoitetta ei saavuteta vuoteen 2010 mennessä ilman merkittäviä lisäponnisteluja.

Edistys kohti vuoden 2010 tavoitetta (pylväät ja vasemmanpuoleinen akseli) sekä muutos uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuudessa jäsenvaltioissa vuosina 2004−2006 (pisteet ja oikeanpuoleinen akseli)

(...PICT...)

Lähde: normalisoidut Eurostatin vuoden 2006 tiedot sekä vuoden 2010 tavoitteet

Edellä olevasta kaaviosta näkyy selvästi, että jäsenvaltioiden tulokset vaihtelevat suuresti. Unkari ja Saksa [11] ovat jo saavuttaneet tavoitteensa, kun taas monissa maissa työ on jätetty kokonaan viimeisille kahdelle vuodelle. Niissä tarvitaan ripeitä ja tehokkaita toimenpiteitä kehityksen alkuun panemiseksi. Kuudessa jäsenvaltiossa osuus on kasvanut yli 2 prosenttiyksikköä (esimerkiksi Saksassa 10,6 prosentista 12,6 prosenttiin), mikä on kasvattanut uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta koko EU:ssa lähes 1,5 prosenttiyksikköä kahden viime vuoden aikana (14,4 prosentista 15,7 prosenttiin). Seitsemässä maassa edistys on kuitenkin viime aikoina ollut heikkoa: niissä osuudet ovat pysyneet samoina tai jopa pienentyneet [12].

Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus on kasvanut vain muutamien jäsenvaltioiden ansiosta, eikä käytettyjen tekniikoiden [13] valikoimakaan ole ollut kovin suuri:

(...PICT...)

Lähde: "Promotion and growth of renewable energy sources and systems" Final Report, Ecofys et al. (ilman vesivoimaa)

Kiinteän biomassan ja tuulivoiman käyttö on lisääntynyt selvästi eniten. Kun tarkastellaan näiden tekniikoiden jakautumista valtioittain, huomataan jälleen, että EU-tason edistys on suurimmaksi osaksi muutaman jäsenvaltion ansiota. Muissa jäsenvaltioissa edistys on ollut vähäistä tai jopa olematonta.

(...PICT...)

Lähde: "Promotion and growth of renewable energy sources and systems" Final Report, Ecofys et al.

2.1. Syitä kehitysvauhtien erilaisuuteen

Jäsenvaltioiden tukijärjestelmistä(...)14 aiemmin tehty analyysi osoittaa, että vakaus on ratkaisevan tärkeä ominaisuus tehokkaalle, investointeihin kannustavalle järjestelmälle. Lyhytjänteiset, määrärahojen niukkuudesta kärsivät järjestelyt sekä politiikan ja sääntöjen muutokset jarruttavat uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön yleistymistä. Vaikka jonkin verran parannusta on tapahtunut (esimerkiksi syöttötariffipreemioiden kehittyminen ja tekniikoiden luokitteluperusteiden täsmentyminen), tukijärjestelmien parantaminen on edelleen välttämätöntä etenkin niissä jäsenvaltioissa, joissa edistys on ollut hidasta.

Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön yleistymistä haittaavat myös monet muut esteet, jotka eivät liity kustannuksiin. Tästä syystä direktiivissä 2001/77/EY vaaditaan toimenpiteitä kuluttajille suunnatun tiedotuksen parantamiseksi (alkuperätakuiden luomisen avulla), hallinnollisten menettelyjen uudistamiseksi ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön verkkoonpääsyn helpottamiseksi.

Alkuperätakuuta koskevan järjestelmän tarkastelu osoittaa, etteivät kaikki jäsenvaltiot ole vieläkään panneet sitä kokonaan täytäntöön. Siihen liittyy luotettavuuteen ja kaksinkertaiseen laskentaan liittyviä ongelmia sekä riski saman energian markkinoimisesta kahdelle eri kuluttajaryhmälle. Tämä on heikentänyt yleisesti ottaen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kuluttajamarkkinoita, joista olisi voinut tulla uusi tulon ja sitä kautta investointien lähde.

Direktiivissä 2001/77/EY säädetään, että jäsenvaltiot voivat sopia alkuperätakuun siirtämisestä toisen jäsenvaltion tavoitelaskelmaan (jolloin jäsenvaltio voi saavuttaa tavoitteensa kustannustehokkaammin), mutta tällaisia sopimuksia ei ole tehty eikä takuita ole siirretty.

Uusiutuvista energialähteistä tuotettavan energiakapasiteetin suunnitteluun ja kehittämiseen liittyviä hallinnollisia menettelyjä on tarkasteltu yksityiskohtaisesti aiemmissa komission kertomuksissa [14]. Komission suositukset hallinnollisiksi uudistuksiksi eivät kuitenkaan ole nähtävästi juuri johtaneet käytännön toimiin. Menettelyt ovat edelleen monimutkaisia, ja rakennus-, laajennus- tai ympäristöluvan haku edellyttää neuvotteluja monien eri viranomaisten kanssa. Kyselytutkimusten mukaan pitkät viiveet ja prosessin epävarmuus ovat edelleen pahoja pullonkauloja.

Sähköverkkoon pääsyyn liittyvät ongelmat johtuvat usein tarkoituksenmukaisten verkkoon liittymistä koskevien sääntöjen puuttumisesta ja hakemusten käsittelyyn osoitettujen hallinnollisten resurssien riittämättömyydestä. Myös tekniset ongelmat ovat häiritseviä: verkon kapasiteetti vastaanottaa yhä erilaisemmista uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä on rajallinen, eikä ongelman ratkaisemiseksi ole yleensä laadittu strategiaa. Rajoitukset voivat olla myös taloudellisia: liittymän hinnoittelusäännöt ovat erilaisia ja usein vaikeaselkoisia, ja riski pienempien hajautettujen sähköntuottajien syrjimisestä suuriin vakiintuneisiin ja perinteisiin energiantuottajiin nähden on olemassa.

Verkkoon pääsyyn liittyvät ongelmat kertovat suurten energiantuottajien asemasta sisämarkkinoilla, joilla täydellinen kilpailu ei toteudu. Komission kolmannessa sähkön sisämarkkinapaketissa [15] hiljattain esiin tuodut energiamarkkinoiden puutteet ovat vaikeuttaneet myös uusiutuvia energialähteitä hyödyntävien sähkön tuottajien pääsyä markkinoille ja kilpailua tasavertaisin edellytyksin. Komissio on pyrkinyt puuttumaan myös tähän ongelmaan. Paketin ripeä hyväksyminen ja täytäntöönpano varmistaisivatkin sen, että energiamarkkinoiden tasavertaisia toimintaedellytyksiä edistetään merkittävin toimin.

2.2. Rikkomusmenettelyt

Edellä esitetyt syyt uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön hitaaseen yleistymiseen eivät ole uusia. Niitä käsitellään jo direktiivissä 2001/77/EY. Direktiivistä ja Euroopan komission seurannasta ja ohjauksesta huolimatta joissakin jäsenvaltioissa ei ole toteutettu riittäviä toimenpiteitä. Komissio on vuodesta 2004 joutunut aloittamaan 61 oikeudellista menettelyä jäsenvaltioita vastaan direktiivin noudattamatta jättämisen vuoksi. Italia oli osallisena useimmissa tapauksissa (13), seuraavina tulevat Espanja (6) ja Itävalta (4) ja sen jälkeen Tšekki, Ranska, Latvia ja Puola (3 kussakin maassa). Näistä 61 tapauksesta 16 on vielä ratkaisematta. Euroopan komissio seuraa jatkossakin direktiivin noudattamista jäsenvaltioissa ja aloittaa rikkomusmenettelyjä tarvittaessa. Vähäinen edistys ja rikkomusmenettelyjen lukumäärä kertovat kuitenkin myös siitä, että lainsäädäntökehys ei ole riittävän vahva. Tämä on yksi syy uusiutuvia energialähteitä koskevan uuden direktiivin antamiseen.

3. Uusiutuvat energialähteet liikenteessä

Direktiivissä 2003/30/EY, joka koskee uusiutuvien energialähteiden hyödyntämistä liikenteessä, vaadittiin jäsenvaltioita asettamaan vuosiksi 2005 ja 2010 tavoitteet sille, mikä osuus liikennekäyttöön tarkoitetusta bensiinistä ja dieselöljystä on korvattava uusiutuvista energialähteistä tuotetulla energialla. Vuoden 2005 vertailukohdaksi otettiin 2 prosentin viitearvo ja vuoden 2010 vertailukohdaksi 5,75 prosentin viitearvo. Direktiivi tunnetaan nimellä ”biopolttoainedirektiivi”, sillä alalla käytettävästä uusiutuvista lähteistä tuotetusta energiasta huomattava osuus saadaan käytännössä biopolttoaineista vuoteen 2010 asti.

Tammikuussa 2007 julkaistussa välikertomuksessa [16] todetaan, että biopolttoaineiden osuus EU:ssa nousi vuonna 2005 yhteen prosenttiin. Vain Saksa ja Ruotsi saavuttivat viitearvonsa.

Edistys kohti vuoden 2010 kansallisia tavoitteita (pylväät ja vasemmanpuoleinen akseli) sekä muutos uusiutuvien liikennepolttoaineiden osuudessa jäsenvaltioissa vuosina 2004−2006 (pisteet ja oikeanpuoleinen akseli)

(...PICT...)

Lähde: jäsenvaltioiden vuosien 2006 ja 2007 kertomukset sekä EurObserverin biopolttoainebarometri

Biopolttoaineiden tuotanto kasvoi vuosina 2006 ja 2007 selvästi aiempia vuosia nopeammin. Vuonna 2007 tieliikenteessä käytettyjen biopolttoaineiden osuus oli 2,6 prosenttia (8,1 Mtoe). Biopolttoaineiden osuus kasvoi 1,6 prosenttiyksikköä vuosien 2005 ja 2007 välillä, kun se vuosien 2003 ja 2005 välillä kasvoi 0,5 prosenttiyksikköä. Jos kasvu jatkuu samaa vauhtia, 5 prosentin osuus saavutetaan vuonna 2010.

Biodieselin osuus liikenteen uusiutuvista polttoaineista oli 75 prosenttia (6,1 Mtoe) vuonna 2007. Siitä 26 prosenttia oli tuontitavaraa. Bioetanolin osuus oli 15 prosenttia (1,24 Mtoe), josta 31 prosenttia tuotiin EU:n ulkopuolelta. Loput 10 prosenttia oli puhdasta kasviöljyä, jota käytettiin Saksassa, Irlannissa ja Alankomaissa, sekä biokaasua, jota käytettiin Ruotsissa. Muunlaisten uusiutuvista energialähteistä saatavien liikenteen polttoaineiden käytöstä ei raportoitu. Erilaisista lähteistä saatavan vedyn osuus on mitättömän pieni, ja tieliikenteessä käytetään vain hyvin vähän uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä.

Tuontibioetanolilla on ollut merkittävä asema Euroopan markkinoilla jo jonkin aikaa, sillä trooppisista sokeriruo’oista valmistettavan etanolin tuotantokustannukset ovat etenkin Brasiliassa alhaisemmat kuin Euroopassa. Bioetanolin nettotuonti lisääntyi 171 Ktoe:stä vuonna 2005 397 Ktoe:hen vuonna 2007. EU:n bioetanolin kauppatase oli positiivinen vuonna 2005 (vienti: 355 Ktoe), mutta muuttui negatiiviseksi vuonna 2007 (tuonti: 1,8 Mtoe). Yksi suuri syy tähän muutokseen oli Yhdysvalloista tuotavan soijaöljymetyyliesterin halpa hinta. Hinnoittelun uskotaan perustuneen siihen, että biopolttoaine sai valtiontukea Yhdysvalloissa ja oli siksi hinnaltaan (ja jopa kustannuksiltaan) eurooppalaista tuotantoa halvempaa. Euroopan komissio aloitti Euroopan biopolttoainetuottajien tekemän virallisen valituksen seurauksena virallisen tutkimuksen kesäkuussa 2008 ja määräsi maaliskuussa 2009 väliaikaisia polkumyynti- ja tasoitustulleja.

3.1 Syitä kehitysvauhtien erilaisuuteen

Biopolttoaineiden nopeampi yleistyminen vuodesta 2005 lähtien johtuu tukijärjestelmien laajamittaisesta käyttöönotosta jäsenvaltioissa. Verohelpotukset ja biopolttoainevelvoitteet ovat kaksi yleisintä jäsenvaltioiden käyttämää biopolttoaineita edistävää välinettä. Kaikissa jäsenvaltioissa Suomea lukuun ottamatta pääasiallisena tukitoimena oli vuosina 2005−2006 valmisteverovapaus. Biopolttoainevelvoitteita asetettiin vain kolmessa maassa. Vuodesta 2007 lähtien yli puolet jäsenvaltioista on asettanut sekoitusvaatimuksia ja useimmissa tapauksissa soveltanut samaan aikaan vain osittaista, mutta yhä korkeampaa verotusta. Jotkut maat käyttävät kiintiöitä ja tarjouskilpailuja. Niiden avulla hallitus voi päättää, minkä verran biopolttoainetta on tarjottava joka vuosi, ja säännellä näin markkinoita jonkin verran.

Verovapautusten ja biopolttoainevelvoitteiden kaltaisten uusien toimenpiteiden aikaansaamat edistykselliset vaikutukset tuntuvat edelleen. Tämä näkyy niissä jäsenvaltioissa, joissa biopolttoaineiden käyttö yleistyi keskimääräistä nopeammin vuosien 2005 ja 2007 välillä (ks. edellä oleva kaavio). Kaaviosta voi myös havaita, että yhdeksässä jäsenvaltiossa edistys kohti kansallisia tavoitteita on ollut vähäistä tai olematonta. Tästä herää kysymys, pystytäänkö tavoitteita tosiasiassa saavuttamaan.

3.2. Rikkomusmenettelyt

Komissio on vuodesta 2005 lähtien aloittanut 62 oikeudellista menettelyä jäsenvaltioita vastaan direktiivin noudattamatta jättämisen vuoksi. Niistä monet johtuivat raportointivelvoitteiden laiminlyönnistä tai direktiivin viitearvojen mukaisten kansallisten tavoitteiden asettamatta jättämisestä. Italiaa, Kreikkaa ja Suomea vastaan nostettiin eniten oikeusjuttuja (5 kutakin vastaan), seuraavina Ranska, Tanska ja Irlanti (4) ja Unkari, Itävalta, Luxemburg, Portugali ja Slovakia (3). Tapaukset on saatu ratkaistua. Euroopan komissio seuraa edelleen jäsenvaltioiden edistymistä kohti tavoitteitaan.

3.3. Taloudelliset ja ympäristöön kohdistuvat vaikutukset

Direktiivin 2003/30/EY säännösten mukaan tässä välikertomuksessa on määrä käsitellä erilaisia biopolttoaineiden osuuden edelleen kasvattamiseen liittyviä taloudellisia näkökohtia ja ympäristövaikutuksia.

Taloudellisesta näkökulmasta biopolttoaineiden lisääntynyt käyttö on auttanut parantamaan toimitusvarmuutta vähentämällä fossiilisten polttoaineiden tarvetta ja monipuolistamalla EU:n polttoaineenkulutusta. Biopolttoaineet korvasivat EU:ssa vuonna 2007 yhteensä 1 593 miljoonaa litraa bensiiniä ja 7 730 miljoonaa litraa dieselöljyä. Tämä on lähes kolme prosenttia polttoaineen kokonaiskulutuksesta EU:n tieliikenteessä. Vuoden 2010 (ja 2020) tavoitteiden myötä osuus luonnollisesti kasvaa.

Biomassa- ja biopolttoainesektorit ovat myös tukeneet EU:n taloutta luomalla uusia työpaikkoja. Vuonna 2005 sähköverkkoon liittymätön biomassan käyttö työllisti 600 000 työntekijää, sähköverkkoon liitetty biomassa sekä biopolttoaineet yli 100 000 työntekijää ja biokaasu noin 50 000 työntekijää. Lisäksi maa- ja metsätaloudella on tärkeä rooli biomassateknologian polttoaineen toimittajina. Uusiutuviin energialähteisiin liittyvän maataloustoiminnan luoma bruttoarvonlisäys oli reilusti yli 9 miljardia euroa vuodessa [17].

Vuosina 2006 ja 2007 markkinoille saatettujen biopolttoaineiden kulutuksen ansiosta EU:n kasvihuonekaasujen nettosäästö oli hiilidioksidiekvivalenttitonneina ilmaistuna 9,7 Mt vuonna 2006 ja 14,0 Mt vuonna 2007 [18]. Tässä arviossa otetaan huomioon, että suurin osa EU:n biopolttoainekulutuksesta on merkinnyt hiljattain maatalouskäytöstä poistetun maan uudelleenhyödyntämistä tai viljelysmaasta luopumisen hidastumista EU:ssa. Tämä ei välttämättä pidä paikkaansa, kun on kyse muualta tuodusta tai tuontiraaka-aineista valmistetusta biopolttoaineesta. EU:n ulkopuolelta tuodun biopolttoaineen osuus on viime aikoina kasvanut (johtuen ennen kaikkea valtiontuista, joita Yhdysvallat on maksanut biodieselin viennille). Komissio tekee tällä alalla parhaillaan analyysiä maankäytön epäsuorista muutoksista ja mahdollisista poliittisista ohjauskeinoista.

Biopolttoaineen tuotanto vaikuttaa myös siihen, että EU:n maataloustuotanto muuttuu yhä voimaperäisemmäksi. Se saattaa lisätä paineita hyödyntää biodiversiteetiltään ja hiilivarannoiltaan rikasta maata ja käyttää lannoitteita. Se saattaa kuitenkin myös jarruttaa viljelysmaasta luopumista, jolloin vaikutukset eroosioon ja maastopalojen torjuntaan sekä maiseman ja biodiversiteetin säilymiseen ovat myönteiset. Talouden toimijoiden ja jäsenvaltioiden on uusiutuvia energialähteitä ja polttoaineiden laatua koskevien uusien direktiivien mukaan raportoitava tarkemmin maankäytön muutoksista ja muista biopolttoaineiden tuotannon kasvun aiheuttamista ympäristövaikutuksista. Tarkempia tietoja taloudellisten ja ympäristöön kohdistuvien vaikutusten analyysistä esitetään aiheeseen liittyvässä komission valmisteluasiakirjassa.

Analyysi vahvistaa, että tähänastisen toiminnan vaikutukset ovat olleet positiivisia, mutta biopolttoaineiden tuotannon kasvun on tästä eteenpäin ehdottomasti noudatettava kestävän kehityksen kriteereitä. Kriteerit sisältyvät uusiutuvia energialähteitä ja polttoaineen laatua koskeviin uusiin direktiiveihin, joissa asetetaan vähimmäisvaatimukset kasvihuonekaasupäästöjen säästölle ja vaaditaan välttämään maankäytön haitallisia muutoksia.

3.4. Muita tarpeellisia toimenpiteitä liikenteen alalla

Biopolttoaineiden käyttöä edistävän politiikan lisäksi yhteisö on kahtena edellisvuonna tehnyt muitakin aloitteita vähentääkseen Euroopan liikennealan ympäristöön kohdistuvia haittavaikutuksia. Niitä ovat autojen hiilidioksidipäästöjä koskeva asetus [19] (jolla vähennetään henkilöautojen päästöjä) ja direktiivi puhtaiden ja energiatehokkaiden maantieajoneuvojen edistämisestä [20] (jossa asetetaan ”vihreämmät” säännöt ajoneuvojen julkisille hankinnoille). Vuonna 2008 komissio hyväksyi ympäristöystävällisempää liikennettä koskevan strategian [21], jonka tarkoituksena on kannustaa käyttämään puhtaampia ajoneuvoja ja parempaa logistiikkaa.

EU:n ensisijaisina tavoitteina ovat jatkossakin uusiutuvista energialähteistä saatavan energian käytön lisääminen liikenteessä sekä moottori- ja ajoneuvotekniikoiden energiatehokkuuden parantaminen, jotta liikenneala ei olisi niin riippuvainen öljystä. Edistystä pitäisi saada pikaisesti aikaan ensisijaisesti tieliikenteessä (sen koon ja nopean kasvuvauhdin takia), mutta se olisi tärkeää myös muissa liikennemuodoissa, etenkin ilmailussa.

4. Uusiutuvien energialähteiden hyödyntäminen lämmityksessä ja jäähdytyksessä

Lämmitys- ja jäähdytysalaa ei käsitellä Euroopan unionin lainsäädännössä, mutta se on otettava huomioon, jos halutaan tehdä kokonaisarvio uusiutuvien energialähteiden käytön kehittymisestä Euroopassa. Sektorin osuus energian koko loppukulutuksesta on noin 50 prosenttia ja uusiutuvista energialähteistä saatavan energian koko loppukulutuksesta 60 prosenttia. Eniten käytetään biomassaa, mutta myös aurinkolämpöä ja maalämpöä.

Vaikka uusiutuvia energialähteitä hyödynnetään alalla suhteellisen paljon, vielä ollaan kaukana potentiaalista. Lämmitys- ja jäähdytysalaa ei useimmissa jäsenvaltioissa ole huomioitu sektorina, jolla uusiutuvien energialähteiden käyttöä voitaisiin kasvattaa. Tämä johtuu osin selkeän lainsäädäntökehyksen ja kannustimien puutteesta ja osin markkinoihin liittymättömistä esteistä.

Uusiutuvien energialähteiden osuus lämmitysalalla vuonna 2006 (pylväät ja vasemmanpuoleinen akseli) ja osuuden kehitys vuosina 2004−2006 eri jäsenvaltioissa kolmea jäsenvaltiota lukuun ottamatta (pisteet, oikeanpuoleinen akseli)

(...PICT...)

Lähde: Eurostat

4.1. EU:n bioenergia-alan merkitys

Lämmitys- ja jäähdytysalalla hyödynnetään useita erilaisia uusiutuvia energialähteitä, eniten kuitenkin biomassaa. Biomassa onkin absoluuttisesti tarkasteltuna suurin yksittäinen uusiutuva energialähde, jonka osuuden uusiutuvista energialähteistä saatavan primaarienergian kulutuksesta [22] odotetaan olevan noin kaksi kolmasosaa vuonna 2020 (PRIMES-ennusteet [23]). Lisäksi on tärkeää huomata, että biomassaa voidaan käyttää lämmön ja sähkön tuotannossa sekä biopolttoaineena (esimerkiksi biomassan käyttö liikenteessä). Tästä syystä EU laati vuonna 2005 biomassaa koskevan toimintasuunnitelman, jossa korostettiin koordinoidun toiminnan tarvetta ja jonka perusteella tässä kertomuksessa arvioidaan biomassa-alalla tapahtunutta edistystä.

Vuonna 2006 biomassaa kulutettiin EU:n 27 jäsenvaltiossa energiantuotantotarkoituksessa (primaarienergian kulutus) 88 Mtoe eli 8 prosenttia enemmän kuin vuonna 2005. Saavutus on vielä kaukana EU:n biomassapotentiaalista, joka on määritetty biomassaa koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa: sen mukaan biomassalla voitaisiin kattaa noin 150 Mtoe Euroopan energiantarpeesta vuoteen 2010 mennessä.

Toimintasuunnitelma sisältää 33 toimenpidettä biomassan käytön lisäämiseksi. Niitä ovat muun muassa laaja-alaiset biomassan tarjontaan, rahoitukseen ja tutkimukseen [24] liittyvät toimet sekä kansallisten biomassatoimintasuunnitelmien laatiminen. Tähän mennessä toimitetut muutamat kansalliset toimintasuunnitelmat [25], joissa kyllä kaikissa tunnustetaan biomassan merkitys, ovat kuitenkin sisällöltään hyvin erilaisia, joten valittujen strategioiden vertailu on vaikeaa. Suunnitelmissa ei myöskään kiinnitetä kovin paljon huomiota uusien biomassaresurssien hyödyntämiseen [26].

Biomassan käyttöä rajoittavia tekijöitä ovat hallinnolliset esteet ja markkinoihin liittymättömät esteet, kuten tarve määritellä käsitteet selkeämmin ja yhdenmukaisemmin (etenkin ’biomassa’ ja ’jäte’) ja pitkällisten ja oikeudellisesti monimutkaisten lupakäsittelymenettelyjen aiheuttamat pullonkaulat (tarkempia tietoja aiheeseen liittyvässä valmisteluasiakirjassa). Näihin ongelmiin puututaan uusiutuvia energialähteitä koskevassa uudessa direktiivissä. Siinä vaaditaan, että jäsenvaltiot laativat kertomuksen biomassaresurssien kehittämissuunnitelmistaan (käyttäen yhdenmukaistettuja tietoja) ja että komissio laatii kertomuksen biomassan energiakäyttöä koskevan ympäristökestävyysjärjestelmän vaatimuksista ja ehdottaa tarvittaessa tällaista järjestelmää.

5. Päätelmä

Päivä päivältä käy yhä selvemmäksi, että Euroopan uusiutuvien energiavarojen kehittämisellä on tärkeä rooli ilmastonmuutoksen torjunnassa. Se on myös osa ratkaisua, joka auttaa parantamaan Euroopan energiantoimitusvarmuutta ja -luotettavuutta. Uusiutuvien energialähteiden hyödyntämiseen käytettävien tekniikoiden kehittäminen on lisäksi tämänhetkisessä taloudellisessa tilanteessa tervetullut tuloja ja työpaikkoja luova ala. Euroopan unioni on siksi alkanut harjoittaa uusiutuvia energialähteitä edistävää politiikkaa ja hyväksynyt uusiutuvia energialähteitä koskevaa lainsäädäntöä.

Tässä kertomuksessa on arvioitu edistystä uusiutuvien energialähteiden käytön kehittämisessä. Analyysi vahvistaa tarpeen luoda vahvempi oikeudellinen kehys, jollaisen yhteisö on hiljattain päättänyt ottaa käyttöön uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin muodossa.

Eurooppa jää todennäköisesti edelleen vuodelle 2010 asetetuista uusiutuvien energialähteiden käyttöä koskevista tavoitteista huolimatta lainsäädännöstä, suosituksista, kehotuksista ja jopa oikeudellisista menettelyistä joitakin jäsenvaltioita vastaan. Edistystä on silti viime aikoina tapahtunut hiukan. Sähköalalla käyttöön otetut uudet toimenpiteet ovat johtaneet uusiutuvien energialähteiden osuuden huomattavaan kasvuun joissakin jäsenvaltioissa. Kuudessa jäsenvaltiossa niiden osuus on kasvanut vähintään 2 prosenttiyksikköä vuodesta 2004. Samaan aikaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuudet ovat pysyneet samoina tai laskeneet vuodesta 2004 seitsemässä jäsenvaltiossa. Liikenteen alalla on siirrytty laajalti käyttämään velvoitteita pelkkien verotuksellisten toimenpiteiden sijasta, ja osuus onkin koko EU:ssa kasvanut 1,6 prosenttiyksikköä vuodesta 2004 jäsenvaltiokohtaisten osuuksien kasvettua yli 2 prosenttiyksikköä seitsemässä jäsenvaltiossa.

Vaikka edistystä on viime aikoina tapahtunut, kasvuvauhti on edelleen hidasta ja kasvun esteet ovat pysyneet korkeina kaikilla aloilla useimmissa jäsenvaltioissa. Eurooppa ei todennäköisesti saavuta uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuudelle asetettua tavoitetta eikä uusiutuvien energialähteiden hyödyntämiselle liikenteessä asetettua tavoitetta. Euroopan komissio turvautuu jatkossakin käytettävissään oleviin oikeudellisiin keinoihin voimassa olevien direktiivien noudattamisen varmistamiseksi ja pyrkii näin nopeuttamaan edistystä kohti vuoden 2010 tavoitteita.

YHTEENVETO JÄSENVALTIOIDEN EDISTYMISESTÄ UUSIUTUVIEN ENERGIALÄHTEIDEN HYÖDYNTÄMISESSÄ

| Sähkö | Biopolttoaineet |

| Vuoden 2006 osuus (%) | Vuoden 2010 tavoite (%) | Viimeaikainen kasvu | Tapahtunut edistys | Vuoden 2007 osuus (%) | Vuoden 2010 tavoite (%) | Viimeaikainen kasvu | Tapahtunut edistys |

Itävalta | 61,6 | 78,1 | | | | | | |

Belgia | 3,9 | 6 | | | 1,1 | 5,75 | | |

Bulgaria | 6,8 | 11 | | | [27] | 5,75 | | |

Kypros | 0,0 | 6 | | | | | | |

Tšekki | 4,1 | 8 | | | | | | |

Tanska | 25,9 | 29 | | | 0,1 | 5,75 | | |

Viro | 1,5 | 5,1 | | | | | | |

Suomi | 26,5 | 31,5 | | | | | | |

Ranska | 14,3 | 21 | | | | | | |

Saksa | 12,6 | 12,5 | | | 7,4 | 5,75 | | |

Kreikka | 8,8 | 20,1 | | | | | | |

Unkari | 3,7 | 3,6 | | | 0,2 | 5,75 | | |

Irlanti | 8,6 | 13,2 | | | 0,6 | 5,75 | | |

Italia | 18,3 | 22,5 | | | 0,5 | 5,75 | | |

Latvia | 40,4 | 49,3 | | | | | | |

Liettua | 3,9 | 7 | | | | | | |

| | | | | 1,5 | 5,75 | | |

Malta | 0,0 | 5 | | | | | | |

Alankomaat | 7,9 | 9 | | | 2,0 | 5,75 | | |

Puola | 3,1 | 7,5 | | | | | | |

Portugali | 31,2 | 39 | | | | | | |

Romania | 28,1 | 33 | | | | | | |

Slovakia | 16,0 | 31 | | | | | | |

Slovenia | 28,3 | 33,6 | | | | | | |

Espanja | 19,1 | 29,4 | | | | | | |

Ruotsi | 52,3 | 60,0 | | | 4,0 | 5,75 | | |

Yhdistynyt kuningaskunta | 4,6 | 10 | | | | | | |

Lähde: Eurostat 2006: uusiutuvista lähteistä tuotetun energian osuus prosenttiosuutena loppuenergian kulutuksesta, mukana normalisoitu vesivoimatuotanto (mukaan luettuina energiatoimialan kulutus sähkön ja lämmön tuotantoon sekä jakeluhäviöt)

Hymiöluokituksen selitykset

Edistys kohti tavoitetta | 0−33 % | 34−66 % | 67−100 % |

Kasvu vuosina 2004−2006/2007 | ≤ 0 prosenttiyksikön muutos | > 0–1 prosenttiyksikön muutos | > 1 prosenttiyksikön muutos |

| | | |

[28], tuo tervetulleen vahvistuksen oikeudelliseen kehykseen. Kansalliset toimintasuunnitelmat, jotka jäsenvaltioiden on laadittava vuoteen 2010 mennessä, edellyttävät, että kaikki jäsenvaltiot, myös ne, joissa edistys kohti yhteisesti sovittuja EU:n tavoitteita on tähän mennessä ollut varsin vähäistä, joutuvat laatimaan selkeän suunnitelman siitä, miten uusiutuvia energialähteitä ja niiden käyttöä liikenteessä koskevat tavoitteet aiotaan saavuttaa. Niiden on selitettävä, miten ne aikovat uudistaa rakennuslainsäädäntöään ja yhdyskuntasuunnitteluaan lisätäkseen uusiutuvien energialähteiden käyttöä ja parantaakseen sähköverkkoon pääsyn edellytyksiä. Niiden on myös määriteltävä kansallisia alakohtaisia tavoitteita, toimenpiteitä ja tukijärjestelyjä, jotka auttavat tavoitteiden saavuttamisessa. Lisäksi on esitettävä biomassasta saatavan energian käytön edistämiseen tarkoitetut täsmälliset toimenpiteet, mahdolliset aikomukset hyödyntää (tilastollisia) siirtoja muista jäsenvaltioista uusiutuvista lähteistä tuotetun energian alalla sekä arvio eri tekniikoiden merkityksestä tavoitteiden saavuttamisessa. Niiden on myös pantava täytäntöön biopolttoaineiden kestävyyskriteerit ja seurattava niiden noudattamista sen varmistamiseksi, että biopolttoaineet todella auttavat ympäristötavoitteiden saavuttamisessa.

Kaikkine näine osatekijöineen direktiivi luo vakaan toimintakehyksen, joka mahdollistaa nopean edistymisen uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian kehittämisessä EU:ssa seuraavien 12 vuoden aikana. Euroopan lähtökohdat uusiutuvien energiavarojen kehittämiseen ovat nyt paljon paremmat ja vahvemmat, ja sillä on siten todellinen mahdollisuus ratkaista 21. vuosisadan keskeiset energiaongelmat.

[1] KOM(1997)599 ”Tulevaisuuden energia: uusiutuvat energialähteet”.

[2] KOM(2005)628 ”Biomassaa koskeva toimintasuunnitelma”.

[3] KOM(2006)848 ”Uusiutuvia energialähteitä koskeva etenemissuunnitelma”.

[4] Euroopan unionin neuvosto, puheenjohtajan päätelmät 7224/1/07 REV 1, 2.5.2007.

[5] Euroopan parlamentin mietintö A6-0287/2007, 20.7.2007.

[6] Samalla komissio muutti yhteisön suuntaviivoja valtiontuesta ympäristönsuojelulle (EUVL C 82, 1.4.2008, s. 1). Yleinen ryhmäpoikkeusasetus (EUVL L 214, 9.8.2008, s. 3) sallii lisäksi ryhmäpoikkeukset tietyin edellytyksin. Molemmat toimenpiteet ovat merkityksellisiä uusiutuville energialähteille myönnettävän valtiontuen kannalta.

[7] Biopolttoainetiedot ovat saatavilla vuodelta 2007, mutta kaikista jäsenvaltioista ei ole vielä saatavilla vertailukelpoisia vuoden 2007 tietoja sähköstä. Tästä syystä on käytetty Eurostatin viimeisimpiä eli vuoden 2006 sähkötietoja.

[8] KOM(2006)849 ”Kertomus edistymisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytössä”.

[9] Kyse on siis uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuutta koskevasta 21 prosentin tavoitteesta, joka on määrä saavuttaa vuoteen 2010 mennessä. Sitä ei pidä sekoittaa uusiutuvia energialähteitä koskevassa uudessa direktiivissä asetettuun vuoden 2020 tavoitteeseen, joka on 20 prosentin osuus kaikesta energiasta (ei vain sähköstä). Komission arvioiden mukaan tämän 20 prosentin kokonaisosuuden saavuttaminen vuonna 2020 edellyttää, että sähköstä noin 33 prosenttia tuotetaan uusiutuvista energialähteistä.

[10] Eurostatin käyttämän normalisoituun vesivoimaan perustuvan laskentamenetelmän mukaan (menetelmä voi poiketa joissakin jäsenvaltioissa käytetyistä menetelmistä).

[11] Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus kuitenkin laski Unkarissa vuosien 2005 ja 2006 välillä.

[12] Latvian tilanteen taustalla on tosin ennen kaikkea sähkön kysynnän nopea kasvu ja vain vähemmässä määrin se, että uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus on pienentynyt hieman.

[13] Vesivoima on pysynyt lähestulkoon vakiona eikä sitä ole sisällytetty kasvukaavioon.

[14] SEC(2008)57 ”The support of electricity from renewable energy sources”.

[15] Muun muassa KOM(2007) 531 ”Ehdotus asetukseksi verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa annetun asetuksen (EY) N:o 1228/2003 muuttamisesta”.

[16] KOM (2006)845 ”Biopolttoaineiden kehitystä koskeva kertomus”.

[17] Employ RES project, Fraunhofer ISI et al., julkaistaan myöhemmin (Euroopan komission tilaama).

[18] Luvut on laskettu JEC-menetelmällä.

[19] Neuvottelut autojen hiilidioksidipäästöjä koskevan asetuksen hyväksymisestä päättyivät yhteisymmärrykseen ensimmäisessä käsittelyssä 17. joulukuuta 2008.

[20] Eurooppa-neuvosto ja parlamentti hyväksyivät ehdotuksen lokakuussa 2008.

[21] KOM(2008) 433 ”Ympäristöystävällisempi liikenne”.

[22] Primaarienergian kulutuksella tarkoitetaan energialähteiden (kuten biomassan) kulutusta ennen muuntamista. Loppuenergian kulutuksella viitataan energiaan, joka on muunnettu toiseen muotoon (sähkö, lämpö, liikennepolttoaine).

[23] SEC(2008)85, vuoden 2008 energia- ja ilmastopaketin vaikutusten arvioinnin liite.

[24] Analysoidaan tarkemmin tähän kertomukseen liittyvässä valmisteluasiakirjassa.

[25] http://ec.europa.eu/energy/renewables/bioenergy/national_biomass_action_plans_en.htm.

[26] Nykyistä suurempien biomassaresurssien hyödyntäminen on tärkeää, sillä biomassan, erityisesti puun, käytöstä kilpailee myös puunjalostusteollisuus.

[27] Alustava luku. Bulgarian kehitysvauhtia ei ole vahvistettu, joten sitä ei ole luettu niihin jäsenvaltioihin, joissa biopolttoaineet yleistyvät keskiarvoa nopeammin.

[28] Uusi direktiivi: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P6-TA-2008-0609+0+DOC+XML+V0//FI.

--------------------------------------------------