[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 13.09.2005

KOM(2005) 422 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Tiettyjen yhteisen kalastuspolitiikan mukaisten vesialueille pääsyn rajoitusten tarkistaminen (Shetlandin kieltoalue ja punakampelan suoja-alue)

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

Tiettyjen yhteisen kalastuspolitiikan mukaisten vesialueille pääsyn rajoitusten tarkistaminen (Shetlandin kieltoalue ja punakampelan suoja-alue)

SISÄLLYSLUETTELO

Tausta 3

Tarkastelun laajuus 3

Shetlandin kieltoalue 3

Punakampelan suoja-alue 4

Kieltoalueiden arviointi 4

Shetlandin kieltoalue 4

Punakampelan suoja-alue 5

Shetlandin kieltoalueen ja punakampelan suoja-alueen tulevaisuus 7

Kuulemismenettelyn tulokset 7

Shetlandin kieltoalue 7

Punakampelan suoja-alue 7

Komission kanta 8

Shetlandin kieltoalue 8

Punakampelan suoja-alue 8

TAUSTA

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 [1] 19 artiklassa edellytetään vesialueille pääsyn ja vesiluonnonvarojen hyödyntämisen rajoituksia 12 meripeninkulman vyöhykkeen ulkopuolella koskevien perusteiden arviointia. Asetuksen 19 artiklan mukaan komission olisi pitänyt esittää 31. joulukuuta 2003 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle aihetta koskeva kertomus, ja mahdollisista ehdotuksista vesialueille pääsyn rajoitusten muuttamiseksi olisi pitänyt päättää 31. joulukuuta 2004 mennessä.

Menettely viivästyi useammasta syystä. Yhtenä syynä oli se, että käsittelyyn osallistuneiden tutkijoiden työsitoumusten vuoksi komissiota avustavan tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STEFC) asiantuntijatyöryhmän koollekutsuminen oli vaikeaa. Lopulta työryhmä kokoontui vuoden 2004 helmi- ja toukokuussa. Toinen syy oli komission päätös järjestää kalatalousalan ja jäsenvaltioiden laajamittainen kuuleminen ennen lausunnon antamista näin tärkeästä kysymyksestä.

TARKASTELUN LAAJUUS

Tällainen tarkastelu voi olla sisällöllisesti varsin laaja. Jäsenvaltioiden kanssa vuonna 2003 käytyjen keskustelujen perusteella päätettiin käytännön syistä rajoittaa tarkastelu koskemaan vesialueille pääsyyn liittyviä sääntöjä, joilla pyritään rajoittamaan tiettyjen alusluokkien pyyntiponnistusta. Tarkastelun ulkopuolelle jäävät tällöin eräät toimenpiteet, kuten kalastuskieltoalueet kalanpoikasten suojelemiseksi tai alueet, joilla kielletään tiettyjen lajien pyytäminen (esimerkiksi harmaaturskan pyyntikieltoalue tai alueet, joilla tuulenkalan pyytäminen on kielletty). Myös sellaiset säännöt, joihin on äskettäin tehty tarkistuksia läntisiä vesiä koskevan sääntelyn osana, kuten Irlannin suoja-aluetta koskevat säännöt, on jätetty tarkastelun ulkopuolelle. Sen vuoksi tarkastelussa rajoituttiin käsittelemään ainoastaan Shetlandin kieltoaluetta ja punakampelan suoja-aluetta.

Shetlandin kieltoalue

Shetlandin kieltoalue perustettiin 31. heinäkuuta 1983 neuvoston asetuksen (ETY) N:o 170/83 [2] 7 artiklalla, jossa otettiin käyttöön kalastuslupiin perustuva erityinen säätelyjärjestelmä ”niiden lajien osalta, joilla on erityinen merkitys kyseisellä alueella ja jotka ovat niiden hyödyntämiseen liittyvien piirteiden vuoksi biologisesti herkästi haavoittuvia”. Lupajärjestelmässä rajoitetaan pohjakalalajien (harmaaturskaa ja mustakitaturskaa lukuun ottamatta) kalastusmahdollisuuksia sellaisten alusten osalta, joiden perpendikkelien välinen pituus on yli 26 metriä. Ainoastaan Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan, Saksan ja Belgian alukset saavat kalastaa kieltoalueella, ja samanaikaisesti alueella kalastavien alusten lukumäärä on rajoitettu 62:een Yhdistyneen kuningaskunnan, 52:een Ranskan, 12:een Saksan ja 2:een Belgian osalta. Jako perustui jäsenvaltioiden kirjattuun kalastustoimintaan kyseisellä alueella. Asetuksen (ETY) N:o 170/83 7 artiklaan sisältyi myös lauseke, jonka nojalla lupajärjestelmä voidaan ulottaa koskemaan muitakin alusluokkia, mikäli pyyntiponnistuksen todetaan lisääntyneen kieltoalueen perustamisen jälkeen.

Asetuksen (ETY) N:o 170/83 7 artiklan säännökset siirrettiin pääosin sellaisinaan asetuksen (ETY) N:o 3760/92 [3] 7 artiklaan, lukuun ottamatta lupajärjestelmän ulottamista muihin alusluokkiin koskevaa lauseketta, joka poistettiin. Kyseiset säännökset sisällytettiin sittemmin asetuksen (EY) N:o 2371/2002 18 artiklaan.

Punakampelan suoja-alue

Pohjanmeren kampelakalojen kalastuksessa syntyy huomattavan paljon poisheitettäviä määriä. Tämä koskee erityisesti rannikkovesien punakampelaa. ICES:in Pohjanmeren kampelakaloja käsittelevä työryhmä suositteli vuonna 1987, että kieltämällä kalastus 53:nnen ja 57:nnen asteen pohjoista leveyttä välisellä rannikkoalueella poisheitettävien saaliiden määrää voitaisiin vähentää tuntuvasti.

Tämän perusteella komissio perusti vuonna 1989 alueen, jolla kiellettiin kalastustoiminta yli 300 hevosvoiman tai 221 kilowatin puomitroolareilta toisen ja kolmannen vuosineljänneksen aikana. Kyseinen alue tunnetaan sittemmin punakampelan suoja-alueena. Vuonna 1994 kalastuskielto ulotettiin koskemaan myös neljättä vuosineljännestä, ja vuodesta 1995 lähtien kalastaminen kyseisellä alueella on kielletty edellä tarkoitetuilta aluksilta koko vuoden ajan.

Punakampelan suoja-alueesta säädetään tällä hetkellä neuvoston asetuksen (EY) N:o 850/98 [4] 29 artiklassa.

KIELTOALUEIDEN ARVIOINTI

Kieltoalueita perustettaessa ei otettu huomioon ennalta vahvistettuja tehokkuuden arviointikriteereitä tai vertailualueita. Sen vuoksi on mahdotonta arvioida, mikä tilanne olisi nyt, jos kyseisiä alueita ei olisi otettu käyttöön. Siksi myös työryhmän oli vaikea arvioida tyhjentävästi kieltoalueiden vaikutuksia. Niinpä se päättikin tarkastella kantojen kehityssuuntauksia ennen kieltoalueiden perustamista ja sen jälkeen sekä kieltoalueilla että niiden ulkopuolella. Yhteenveto tärkeimmistä havainnoista on esitetty jäljempänä.

Shetlandin kieltoalue

Shetlandin kieltoalueella ja sen lähiympäristössä hyödynnetään kaupallisesti pääasiassa viittä pohjakalalajia, jotka ovat kolja, turska, valkoturska, seiti ja merikrotti. Verrattuna ympäröiviin alueisiin kieltoalueella esiintyy erittäin runsaasti täysikasvuista koljaa ja valkoturskaa sekä nuorta koljaa ja merikrottia.

Työryhmä ei pystynyt osoittamaan, että kieltoalueella olisi ollut myönteisiä vaikutuksia kyseisten kalakantojen kehittymiseen, koska kannat ovat yleisesti ottaen pienentyneet sen jälkeen, kun alue otettiin käyttöön vuonna 1983. Se ei myöskään pystynyt selvästi todistamaan, että vesialueille pääsyn rajoitukset olisivat olleet tehokas keino rajoittaa pyyntiponnistusta. Tutkimus koski pääasiassa Yhdistyneen kuningaskunnan aluksia, koska kyseisen kalastuslaivaston osalta oli käytettävissä eritellyt tiedot. Suurempien pohjakaloja pyytävien Yhdistyneen kuningaskunnan alusten kalastustoiminta Shetlandin kieltoalueella laantui 1970-luvun loppupuolella, jo ennen kyseisen kieltoalueen perustamista, ja edelleen välittömästi kieltoalueen perustamisen jälkeen, ja se on pysynyt sen jälkeen suhteellisen alhaisella tasolla. Eräät tiedot viittaisivat siihen, että pyyntiponnistus olisi siirtynyt Shetlandin kieltoalueen välittömään lähiympäristöön, mutta on mahdotonta päätellä, että kyseinen muutos olisi suoraan yhteydessä kieltoalueen perustamiseen. Työryhmä ei myöskään löytänyt todisteita siitä, että lupajärjestelmän puitteissa kieltoalueella kalastavien jäsenvaltioiden lupahakemuksia olisi evätty ainakaan viime vuosina.

Vuosien 1974 ja 1995 välisenä aikana Yhdistyneen kuningaskunnan kalastuslaivaston muiden osien toiminnassa tapahtui muutoksia sekä kieltoalueella että sen ulkopuolella. Erityisesti kevyempien troolareiden pyyntiponnistus on kasvanut alueella siinä määrin, että kyseisen jäsenvaltion kokonaispyyntiponnistus (satamastapoissaolopäivinä mitattuna) Shetlandin kieltoalueella on pysynyt suhteellisen vakaana vuodesta 1974 lähtien. Kyseisten troolareiden vuotuiset pyyntiponnistusyksikkökohtaiset puretut saaliit (LPUE) ovat huomattavasti suuremmat kalastettaessa Shetlandin kieltoalueella kuin sen ulkopuolella.

Suurin osa näistä pienemmistä aluksista on skotlantilaisia, mitä ei kuitenkaan voida pitää kieltoalueesta paikalliselle kalastuslaivastolle koituvana etuna kahdesta syystä. Ensinnäkään ei voida osoittaa, että suurempien alusten pyyntiponnistuksen rajoittaminen olisi edesauttanut pienempien alusten pyyntiponnistuksen lisääntymistä, vaan kyseinen ilmiö olisi tapahtunut joka tapauksessa. Toiseksi ei ole olemassa minkäänlaisia vesialueille pääsyn rajoituksia, joita sovellettaisiin samoihin kalakantoihin oikeuttavia kiintiöitä omaavista muista valtioista peräisin oleviin pienempiin aluksiin, joten skotlantilaisten alusten valta-asema johtuu mitä ilmeisimmin puhtaasti maantieteellisistä syistä.

Tämä merkitsee kuitenkin sitä, että mikäli pituudeltaan yli 26 metrin aluksiin sovellettavaa lupajärjestelmää päätettäisiin lieventää, niiden kalastustoiminta saattaisi lisääntyä ennen kieltoalueen perustamista vallinneelle tasolle, vaikka viime vuosina ei olekaan esitetty epäämiseen johtaneita lupahakemuksia. Työryhmän analysoimien VMS-tietojen mukaan nämä suuremmat alukset harjoittavat vilkasta kalastustoimintaa kieltoaluetta reunustavan matalikon tuntumassa, ja on mahdollista, että ilman vesillepääsyn rajoituksia ne suuntaisivat pyyntiponnistuksensa Shetlandinsaaria ympäröiville suhteellisen hyville kalavesille. Vaikka monilla näistä aluksista ei olisikaan tärkeimpien lajien kalastukseen oikeuttavia kiintiöitä, kiintiöihin kuulumattomien lajien vapaan pyynnin salliminen saattaisi johtaa ongelmallisiin sivusaaliisiin ja saaliiden poisheittämisiin.

Punakampelan suoja-alue

Punakampelan suoja-alueen tehokkuuden arvioimisessa tutkitut parametrit olivat puretut saaliit, pyyntiponnistus, poisheitetyt määrät, kalakantojen kasvu ja nuorten kalojen alueellinen jakautuminen sekä ympäristöön liittyvät parametrit, kuten veden lämpötila ja biologinen tuottavuus.

Pyyntiponnistus väheni merkittävästi punakampelan suoja-alueella sen jälkeen, kun kalastustoiminta siellä kiellettiin teholtaan yli 300 hevosvoiman puomitroolareilta. Kun kalastus punakampelan suoja-alueella kiellettiin osittain vuonna 1989, kansainvälisen puomitroolari- ja ovellisten troolarien laivaston (hv-merelläolopäivinä ilmaistu) kokonaispyyntiponnistus aleni 69 prosenttiin ja täydellisen kalastuskiellon jälkeen 23 prosenttiin suoja-alueen perustamista edeltäneestä tasosta. Sitä vastoin alle 300 hevosvoiman puomitroolareiden ja muiden laivastonosien (ovelliset troolarit, katkarapulaivasto) harjoittama kalastustoiminta on lisääntynyt punakampelan suoja-alueella, ja useiden siellä kalastavien alusten koneteho voi olla huomattavasti tavanomaista suurempi. Tämän ongelman laajuutta on vaikea arvioida, koska koneet on helppo säätää siten, että saavutetaan haluttu teho.

Poisheitettyjen punakampelasaaliiden prosenttiosuus (prosentteina pyydetyistä määristä) nousi puomitroolilla kalastettaessa 77 prosentista vuosina 1976–1990 93–96 prosenttiin vuonna 2003. Myös suoja-alueen ulkopuolella poisheitettyjen punakampelasaaliiden osuus nousi 31 prosentista vuosina 1976–1990 84 prosenttiin vuonna 2003. Sekä määrän että biomassan mukaan laskettuna poisheitettyjen punakampelasaaliiden prosenttiosuudet 80 mm:n puomitroolilla kalastettaessa ovat suuremmat suoja-alueen sisällä kuin sen ulkopuolella. Yhtenä syynä saattaa olla vuoden 1980 paikkeilla alkanut kantojen kasvun hidastuminen kyseisellä alueella. Samankaltainen suuntaus on havaittu myös kielikampelan kohdalla, minkä vuoksi saattaa olla kyse kasvuolosuhteiden muutoksista Pohjanmeren kaakkoisosan rannikkovesillä. Hitaampi kasvuvauhti punakampelan suoja-alueella tarkoittaa, että punakampelasaaliita tullaan mitä ilmeisimmin heittämään pois pidemmällä ajanjaksolla. Kalastettaessa 100 mm:n puomitroolilla poisheitettyjen saaliiden prosenttiosuus on alhaisempi suoja-alueen sisällä kuin sen ulkopuolella. Tämä voidaan osittain selittää sillä, että alueella saaliiksi saadut ja poisheitetyt kalat ovat kooltaan pienempiä.

Työryhmä löysi selviä todisteita nuorten punakampeloiden alueellisen jakautumisen muuttumisesta siinä määrin, että punakampelan suoja-alueen merkitys nuorille punakampeloille on vähentynyt. Kun suoja-alue perustettiin, noin 90 prosenttia kaikista alamittaisista punakampeloista eli sen sisäpuolella, mutta alueellisen jakautumisen muuttumisen myötä osuus on viime aikoina laskenut alle 70 prosenttiin.

Alueellisen jakautumisen muutos oli ilmeisin 1-ryhmän punakampelan kohdalla. Kyseinen kanta näyttäisi muuttaneen syvemmille vesille etäämmälle rannikosta. Vaikka tämän ryhmän alueellisen jakautumisen muutos käynnistyi jo vuoden 1997 paikkeilla, se oli voimakkaimmillaan vuosina 2000–2003. Prosenttiosuuden aleneminen oli voimakkainta 15–20 senttimetrin pituisten punakampeloiden kohdalla, jotka ovat erityisen alttiita poisheittämiselle. Tämän kokoluokan osalta suoja-alueen merkitys on vähentynyt nopeasti vuoden 1995 jälkeen.

On mahdollista, että alueellisen jakautumisen muuttuminen on seurausta meriveden lämpötilan kohoamisesta, joka on saanut nuoret punakampelat muuttamaan suoja-alueen ulkopuolelle. Veden lämpötila suoja-alueella ja sen ympärillä on 1950-luvulta lähtien noussut 0,5–1°C. Poikkeuksellisen lämmintä – erityisesti talvella – oli vuosina 2000–2003.

Jos kohta onkin selvää, että punakampelan suoja-alue on edelleen nuorten punakampeloiden tärkeä kehittymisalue, ei ole yhtä varmaa, että nykyiset järjestelyt ovat tehokkain keino vähentää nuorten kalojen kuolleisuutta erityisesti siksi, että kalastuskielto on ainoastaan osittainen ja että poisheitettyjen saaliiden määrä alueella on erittäin suuri. Pyyntiponnistuksen rajoitukset koskevat ainoastaan yli 300 hevosvoiman puomitroolareita, kun taas pienempien puomitroolareiden ja pohjatroolareiden pyyntiponnistus on kasvanut, mikä puolestaan kyseenalaistaa kantojen säilyttämistoimenpiteistä saatavan hyödyn.

SHETLANDIN KIELTOALUEEN JA PUNAKAMPELAN SUOJA-ALUEEN TULEVAISUUS

Asian tärkeyden vuoksi komissio päätti järjestää laajamittaisen kuulemismenettelyn kalatalousalan ja jäsenvaltioiden kanssa ennen kielto- ja suoja-alueiden tulevaisuutta koskevan lausunnon antamista. Epävirallinen asiakirja asiantuntijatyöryhmän työn tuloksista jaettiin maaliskuussa 2005 kaikille asianomaisille, myös Pohjanmeren alueelliselle neuvoa-antavalle toimikunnalle (NSRAC).

Kuulemismenettelyn tulokset

Asiakirjaan saatiin kommentteja kahdesta jäsenvaltiosta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Saksasta, sekä NSRAC:lta.

Shetland in kieltoalue

Yhdistynyt kuningaskunta kannatti voimakkaasti Shetlandin kieltoalueen säilyttämistä, koska sen mukaan tieteellisen asiantuntijatyöryhmän kertomuksesta kävi selvästi ilmi alueen merkitys koljalle, valkoturskalle ja merikrotille. Yhdistynyt kuningaskunta katsoi, että ennen kuin Shetlandin kieltoalueeseen ehdotetaan minkäänlaisia muutoksia, niiden todennäköiset määrälliset vaikutukset olisi arvioitava. Saksan mukaan Shetlandin kieltoalue olisi säilytettävä vielä vähintään kolmen vuoden ajan odotettaessa täsmällisempien tietojen saamista.

NSRAC:in mukaan tieteellisen asiantuntijatyöryhmän arviota Shetlandin kieltoalueen myönteisistä vaikutuksista kantojen säilymiseen ei voida pitää tyhjentävänä, mutta koska alueella on huomattava merkitys nuorille turskille ja koljille, ylimääräiset suojatoimenpiteet alueella saattavat olla perusteltuja.

NSRAC suositti, että Shetlandin kieltoalue säilytettäisiin odotettaessa tarkempia tietoja sen myönteisistä vaikutuksista kantojen säilymiseen. Kieltoalueen tavoitteet ja tulosten arviointiperusteet olisi määriteltävä selkeästi. Jos selvästi myönteiset vaikutukset kantojen säilymiseen pystytään osoittamaan, olisi harkittava alueen säilyttämistä.

P unakampelan suoja-alue

Yhdistyneellä kuningaskunnalla ei ollut selkeää kantaa punakampelan suoja-alueen tulevaisuuteen, mutta se huomautti, että päätökset olisi tehtävä osana kampelakalojen hoitosuunnitelmaa NSRAC:in lausunnon perusteella. Saksa kannatti voimakkaasti suoja-alueen säilyttämistä ja sen mahdollista laajentamista länsisuunnassa kyseisellä alueella nykyisin tavattavien nuorten punakampeloiden suojelemiseksi. Saksa suosittaa myös lisätoimenpiteitä punakampelan suoja-alueella kalastavien puomitroolareiden 300:n hevosvoiman (221 kW) enimmäistehon noudattamisen varmistamiseksi ja paritroolareiden käytön vaikutusten arviointia alueella.

NSRAC huomautti, että suoja-alueella esiintyi runsaasti nuoria punakampeloita, joita olisi suojeltava. Se myönsi kuitenkin, että punakampelan suoja-alueen vaikutuksista kantojen uusiutumiseen oli olemassa vain varsin niukasti näyttöä ja totesi, että osasyynä tähän saattavat olla vaikeudet rajoittaa asianmukaisella tavalla niiden puomitroolareiden konetehoa, joilla on pääsyoikeus puna-kampelan suoja-alueelle.

NSRAC suosittaa, että punakampelan suoja-alue olisi säilytettävä, mutta siihen olisi tehtävä kokeiluluontoisia muutoksia. Siksi se ehdottaakin kokeellisia tutkimuksia, jotka suoritettaisiin kalastusalan tutkijoiden, toimijoiden ja suojelujärjestöjen välisenä tiiviinä yhteistyönä, johon myös komissio ja jäsenvaltiot osallistuisivat. Saksan kalastusalan edustajien kanta oli kuitenkin, että nykyinen vesillepääsyä koskeva järjestelmä olisi pidettävä voimassa Saksan yksinomaisella talousvyöhykkeellä, vaikka muualla otettaisiinkin käyttöön koeluontoisesti toisenlaisia järjestelyjä.

Komission kanta

Shetland in kieltoalue

Jos punakampelan suoja-alueella säilyttämistavoite onkin selkeästi määriteltävissä, toisin sanoen nuorten punakampeloiden suojeleminen, Shetlandin kieltoalueen säilyttämistavoitteet ovat huomattavasti yleisluonteisempia. Tieteellinen asiantuntijatyöryhmä ei pystynyt näyttämään toteen, että Shetlandin kieltoalueella olisi selkeitä myönteisiä vaikutuksia kantojen säilymiseen, eikä myöskään NSRAC ole onnistunut tuomaan esille vakuuttavia syitä, joiden perusteella Shetlandin kieltoalueen kattamalla alueella olisi noudatettava edullisempaa kohtelua kuin muilla alueilla.

NSRAC suositti kuitenkin, että Shetlandin kieltoalue säilytetään odotettaessa sen vaikutusten lisäarvioinnin valmistumista. Myös Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan viranomaiset ovat pyytäneet, että Shetlandin kieltoalue säilytettäisiin. Lisäksi STECF huomautti, että Shetlandin kieltoalueen lakkauttaminen saattaisi johtaa pyyntiponnistuksen jonkinasteiseen lisääntymiseen kyseisellä alueella. Tämän lausunnon perusteella komissio katsoo, että Shetlandin kieltoalue olisi säilytettävä vielä kolme vuotta, jolloin sen vaikutuksia voitaisiin arvioida tarkemmin. STECF:lta olisi pyydettävä suosituksia arviointimenettelyksi sekä lausuntoa siitä, ovatko punakampelan suoja-alueen vesillepääsyjärjestelmään ehdotetut muutokset tarpeen myös eräillä muilla alueilla.

P unakampelan suoja-alue

NSRAC haluaisi tehdä kokeiluluontoisia muutoksia punakampelan suoja-alueeseen, mutta kuulemismenettely alueen tavoitteiden määrittelemiseksi, kokeelliset tutkimukset sen toimivuuden arvioimiseksi ja uusien toimenpiteiden täytäntöönpano vaatisivat paljon aikaa. Saksan kalastusalan edustajien jo varhaisessa vaiheessa ilmaisema torjuva kanta vesillepääsyjärjestelmään kyseisen jäsenvaltion vesillä mahdollisesti tehtäviin muutoksiin on osoitus siitä, miten vaikeaa NSRAC:in ehdotusten täytäntöönpano tulisi olemaan.

Tämän vuoksi komissio katsoo, että ehdotus tarkastella asiaa perusteellisemmin olisi periaatteessa hyväksyttävä. Punakampelan suoja-alue ja siihen liittyvät vesillepääsyn rajoitukset olisi silti toistaiseksi säilytettävä sellaisinaan. On kuitenkin erittäin tärkeää, että kyseisiä rajoituksia sovelletaan asianmukaisella tavalla, erityisesti valvomalla tarkkaan konetehoa, jotta se ei ylittäisi aluksen sallittua tehon tasoa. Tämä on johdonmukaista punakampelan hoitotoimenpiteitä koskevien NSRAC:in yleisten suositusten kanssa, koska todellisen konetehon saattaminen sallitun tehon tasolle auttaa osaltaan vähentämään kokonaispyyntiponnistusta, mikä on yksi elvytysohjelman perusedellytyksistä.

Punakampelan suoja-alueesta säädetään tällä hetkellä asetuksen (EY) N:o 850/98 29 artiklassa (asetus teknisistä toimenpiteistä). Kuulemismenettely, joka on aloitettu kyseisen asetuksen korvaamiseksi uudella, yksinkertaisemmalla asetuksella, tarjoaa tilaisuuden ehdottaa punakampelan suoja-alueeseen tarkistuksia, jotka samalla sisällytettäisiin sellaisenaan myös punakampelan elvytysohjelmaan.

[1] Neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002, annettu 20 päivänä joulukuuta 2002, elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa (EYVL L 358 , 31.12.2002, s. 59–80).

[2] Neuvoston asetus (ETY) N:o 170/83, annettu 25 päivänä tammikuuta 1983, yhteisön kalavarojen hoito- ja säilyttämisjärjestelmästä (EYVL L 24, 27.1.1983, s. 1–13).

[3] Neuvoston asetus (ETY) N:o 3760/92, annettu 20 päivänä joulukuuta 1992, yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta (EYVL L 389, 31.12.1992, s. 1–14).

[4] Neuvoston asetus (EY) N:o 850/98, annettu 30 päivänä maaliskuuta 1998, kalavarojen säilyttämisestä nuorten meren eliöiden suojelemiseksi toteutettavien teknisten toimenpiteiden avulla (EYVL L 125, 27.4.1998, s. 1–36).