Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2759/75 muuttamisesta"

(2000/C 367/12)

Neuvosto päätti 27. huhtikuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2759/75 muuttamisesta".

Asian valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -jaosto antoi lausuntonsa 6. syyskuuta 2000. Esittelijä oli Jean-Paul Bastian.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20. ja 21. syyskuuta 2000 pitämässään 375. täysistunnossa (syyskuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 64 ääntä puolesta, 7 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Euroopan unionin sianlihamarkkinoita leimaavat kausivaihtelut, joissa kaudet, jolloin sianlihan hinnat ovat tyydyttävät ja markkinat tasapainossa, vuorottelevat sellaisten kausien kanssa, joilloin hinnat ovat erittäin alhaalla ja tarjontaa on liikaa. Talous- ja sosiaalikomitea toteaa kuitenkin näissä kausivaihteluissa tapahtuneen muutoksen: kriisikaudet ovat pidentyneet ja pahentuneet. Tämä ilmiö selittyy siankasvattajien entistä suuremmalla erikoistumisella, jolla he pyrkivät tehokkuuden ja kilpailukyvyn lisäämiseen. Erikoistumisen takia siankasvattajat eivät pysty entiseen tapaan sopeutumaan kriisikauden markkinatilanteeseen, koska siankasvatus on heidän ainoa tulolähteensä. Yhteisön sianlihatuotanto on siten paljon vaikeammin sopeutettavissa markkinoiden tarpeisiin, jopa erittäin alhaisten hintojen vallitessa. Toisaalta ennalta arvaamattomat tapahtumat, kuten eläinsairaudet tai vientimarkkinoiden äkillinen sulkeutuminen, voivat syventää kriisiä.

1.2. Viimeisin, edellisiä vakavampi kriisi, jonka Euroopan unionin siankasvattajat joutuivat kohtaamaan, osoittaa hyvin kausivaihtelun jyrkentymisen. Tuotteiden hinnat laskivat yhteisössä keskimäärin 27 prosenttia vuonna 1998 ja vielä 6 prosenttia lisää vuonna 1999 ja päätyivät näin ennätysalhaiselle tasolle ja reilusti tuotantokulujen alapuolelle. Kriisin poikkeuksellisen pitkä kesto ja vakavuus selittyvät sianlihasektorin "luonnollisen" kausivaihtelun vaikutuksia vahvistavilla tekijöillä, jotka ovat:

- vuoden 1997 sikaruttoepidemioiden seuraukset; epidemiat ovat toistaiseksi ohi, mutta uhkaavat yhä

- euroopan- ja maailmanlaajuinen ylituotanto, joka johtuu erikoistumisen lisääntymisestä ja tuotantokapasiteetin kasvattamisesta Euroopan unionissa ja Yhdysvalloissa

- Venäjän kriisi elokuussa 1998, jolloin ruplan vapaan vaihdettavuuden keskeytyminen lopetti väliaikaisesti EU:n sianlihan ja sen jalostustuotteiden viennin Venäjälle.

1.3. Tällainen kriisi uhkaa lukuisten siankasvattajien käyttövaroja. Tämä koskee etenkin heikoimmassa asemassa olevia kasvattajia, kuten sellaisia, jotka ovat äskettäin tehneet investointeja, sekä vasta toimintaansa aloittelevia nuoria. Sianliha-alalla onkin havaittavissa hyvin selkeitä rakenteellisia muutoksia, joita viimeisin kriisi on vielä kiihdyttänyt. Kyseessä on tuotannon keskittäminen, jossa siankasvattajien määrä laskee jatkuvasti ja yhä nopeammin ja pienimmät tilat häviävät. Samoin suuret "teolliset" ryhmittymät syövät heikoimpaan asemaan joutuneet tilat, joiden entiset omistajat menettävät itsenäisyytensä ja identiteettinsä siankasvattajina, kun heistä tulee maatalousteollisuuden "palkkalaisia".

2. Euroopan komission ehdotus

2.1. Tällä ehdotuksella sianliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 2759/75 muuttamisesta komissio suunnittelee sääntelyrahastojen luomista, joiden avulla siankasvattajien tulotaso voitaisiin vakauttaa. Ehdotus sai alkusysäyksensä vuosien 1998 ja 1999 kriisistä, joka koetteli vakavasti sianliha-alaa. Komissio toteaa, että viime vuosina kriisiajat ovat pahentuneet ja uhkaavat siankasvattajien käyttövaroja.

2.2. Ehdotuksen pääkohdat ovat seuraavat:

- Jäsenvaltiot voivat perustaa sääntelyrahastoja omalla alueellaan. Siankasvattajien, tuottajaryhmittymien tai muiden alan yhteiselinten liittyminen niihin on vapaaehtoista, mutta jäsenyyden on jatkuttava vähintään viiden vuoden ajan.

- Siankasvattajat rahoittavat itse sääntelyrahaston maksuilla, joita peritään jokaisesta lihasiasta. Jäsenvaltio voi myöntää käynnistystukea, jonka määrä vähenee asteittain. Rahaston perustamiseen liittyvien hallinnollisten kustannusten kattamiseksi ne voivat lainata rahaa pankista ja julkisista tai yksityisistä laitoksista markkinaehdoin.

- Sääntelymekanismi on kaksiosainen: siinä on perimiskynnys, jonka ylittyessä siankasvattajalta peritään rahastoon tietty maksu lihasikaa kohden, ja maksamiskynnys, jonka alittuessa kasvattajalle maksetaan rahastosta tietty määrä sikaa kohden. Kynnykset vahvistetaan ottaen huomioon vakiolaatuisen teurastetun sian markkinahinta asianomaisessa jäsenvaltiossa, tuotantokustannukset kyseisessä jäsenvaltiossa, rahastojen taloudellinen tilanne ja tilanne yhteisön sianlihamarkkinoilla.

- Sääntelyrahastot voivat mukauttaa lihasikaa kohden myönnettyjä määriä ja tukikelpoisten sikojen lukumäärää tuottajakohtaisesti erityisesti asianomaisen jäsenvaltion sikatilojen koon ja rakenteen perusteella. Myös perittävää määrää voidaan mukauttaa.

- Jos rahaston on aloitettava maksujen suorittaminen kasvattajille ilman, että sillä on riittävät varat, asianomainen jäsenvaltio voi myöntää sille korottoman lainan. Rahaston on maksettava laina takaisin kokonaisuudessaan. Jos sääntelyrahastolla on riittävästi varoja, se voi väliaikaisesti keskeyttää maksujen perimisen rahastoon.

- Siankasvattajan on rahastoon liittyessään sitouduttava olemaan lisäämättä jäsenyysaikanaan lihasikapaikkojen lukumäärää. Komissio voi kuitenkin sallia, että jäsenvaltio poikkeaa tästä velvoitteesta markkinanäkymien perusteella.

3. Yleistä

3.1. Talous- ja sosiaalikomitea merkitsee tiedoksi komission ehdotuksen asetukseksi, jolla on tarkoitus antaa jäsenvaltioille lupa perustaa sianliha-alan sääntelyrahastoja. Komitea pitää ehdotusta ensi askeleena perustettaessa täydentäviä välineitä markkinoiden hallintoon ja siankasvattajien tulotason tukemiseksi kriisiaikoina. Komitea pitää sitä myös hyvänä keskustelunavauksena sektorilla, jolla yhteistä markkinajärjestelyä ei ole todella kehitetty sen perustamisen jälkeen.

3.2. TSK ymmärtää, että komission tavoitteena on auttaa siankasvattajia yhä pahenevissa sianliha-alan kriiseissä ja vakauttaa kasvattajien tulotaso täydentämällä nykyistä sianliha-alan markkinahallintojärjestelmää. Kuitenkaan asetusehdotusta ei komitean mielestä ole viety tarpeeksi pitkälle, jotta se vastaisi komission tavoitetta. Ehdotukseen tulisi sisällyttää muitakin kriisinhallintamenetelmiä tiettyjen EU:n ulkopuolisten maiden (Yhdysvallat, Kanada) esimerkkien mukaisesti, kuten tulotakuujärjestelmät, joista parhaillaan keskustellaan WTO-neuvotteluissa.

3.3. Siankasvattajia ei saa jättää ponnisteluissaan yksin. Asetusehdotuksen tehokkuuden lisäämiseksi tarvitaan Euroopan unionin panosta. Sääntelyrahastoja perustettaessa on vältettävä kaikki riskit yhteisen maatalouspolitiikan palautumisesta kansalliselle tasolle ja kilpailun vääristymisestä eri jäsenvaltioiden välillä (vaara piilee siinä, etteivät kaikki jäsenvaltiot välttämättä osallistu sääntelyrahastojärjestelmään). Tästä syystä komitea ehdottaa, että Euroopan unioni ottaa suuremmalla panoksella osaa ongelmien ratkaisuun ja osallistuu yhdessä tuottajien kanssa sääntelyrahastojen rahoitukseen.

4. Erityistä

4.1. Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että asetusehdotuksessa kannustetaan ansiokkaasti siankasvattajien välistä solidaarisuutta tukemalla heikoimmassa asemassa olevia kasvattajia ja mahdollistamalla rahastosta suoritettavien maksujen mukauttaminen tilojen rakenteen ja koon mukaan, josta esimerkiksi nuoret, aloittelevat kasvattajat pääsevät hyötymään. Komitean mielestä on kuitenkin kyseenalaista, onko todellakin kasvattajan etujen mukaista osallistua tällaiseen rahastoon, kun vertailukohdiksi otetaan jo olemassa olevat järjestelmät, kuten oma säästäminen, joidenkin tuottajaryhmittymien perustamat tasauskassat, käyttövaroihin osoitetut pankkilainat jne. Ehdotusten tässä vaiheessa siankasvattajien saama hyöty jää epävarmaksi, etenkin kun he joutuisivat rahoittamaan kyseiset sääntelyrahastot yksin, minkä lisäksi heidän olisi sitouduttava viideksi vuodeksi olemaan lisäämättä tuotantoaan.

4.2. Komitea ymmärtää ehdotuksesta, että komissio pitää EU:n sianlihatuotannon rajoittamista yhtenä keinoista kriisien lieventämiseksi. Komitea haluaa kuitenkin korostaa tuottajien välisen kilpailun vääristymisen vaaraa, joka voi syntyä siitä, että sääntelyrahastoon liittyvien siankasvattajien on sitouduttava olemaan lisäämättä tuotantoaan viiden vuoden aikana. On ajateltavissa, että heikoimmassa asemassa olevat tilat olisivat eniten kiinnostuneita sääntelyrahastoihin liittymisestä. Näin ollen ainoastaan suurimmilla ja kilpailukykyisimmillä tiloilla olisi mahdollisuus tuotantokapasiteetin kasvattamiseen. Komitean mielestä sianlihan tarjontaa ei ole mahdollista ohjailla tehokkaasti ilman Euroopan päätuotantoalueiden siankasvattajien laajaa (tai jopa kaikkien siankasvattajien) osallistumista sääntelyrahastoihin. Siksi sääntelyrahastojärjestelmään on kasvattajien osallistumishalujen lisäämiseksi sisällytettävä kannustimia, kuten rahastojen osarahoitus yhteisön varoin.

4.3. Parannettunakaan komission ehdotus ei nopeuttaisi kriisin loppumista, vaikka vakauttaisikin siankasvattajien tulotason. Komitea kehottaa siksi komissiota laatimaan ehdotuksen järjestelmän täydentämiseksi muutamilla sianliha-alan vakavan suhdannekriisin sattuessa käytettävillä tuotannon rajoittamisvälineellä. Kriisin kriteerit on määritelty sianliha-alan hallintokomiteassa. Nämä välineet, joiden valinta jätetään jäsenvaltioille, voitaisiin ottaa käyttöön yhteisön puitteissa jokaista jäsenvaltiota koskevin tulosvelvoittein. Tässä olisi myös mahdollisuus vaatia tietyiltä kasvattajilta suurempaa panosta, erityisesti niiltä kasvattajilta, jotka ovat lisänneet tuotantoaan eniten tietyn määräpäivän jälkeen tai joiden tuotantomäärä ylittää tietyn rajan.

4.4. Vastaperustetut tilat kärsivät yleensä ensimmäisinä kriiseistä, minkä takia niitä ei tulisi sulkea sääntelyrahastojen ulkopuolelle. Perimis- ja maksamiskynnykset voitaisiin myös määritellä porsaiden hintojen perusteella.

5. Kohti yhtenäisempää yhteisön sianliha-alan politiikkaa

5.1. Yhteisön sianliha-alaa koskevaa politiikkaa on kehitettävä niin, että se vastaa paremmin alan haasteisiin. Komitea haluaa seuraavassa eritellä sianliha-alan kolme keskeistä piirrettä.

Tärkeä taloussektori

5.1.1. Euroopan unionin sianliha-ala on dynaaminen ja kilpailukykyinen. EU on maailman johtava sianlihan viejä: vuonna 1999 EU vei yhteisön ulkopuolisiin maihin lähes 1,5 miljoonaa tonnia sianlihaa. Samalla tuontimäärät ovat jääneet hyvin alhaisiksi: vuonna 1999 alle 65000 tonniin.

5.1.2. Sianliha-ala on yhteisön taloudelle korvaamaton, sillä se vastaa 11 prosentista EU:n maataloustuotantoa.

5.1.3. Yksi sianliha-alaa koskevan politiikan päätehtävistä on siten tämän tärkeän taloussektorin ylläpitäminen kovassa kansainvälisessä kilpailussa.

5.1.4. TSK korostaa, että sianlihan tuotannolla on tärkeä taloudellinen merkitys myös Itä-Euroopan hakijamaissa, erityisesti Puolassa, Unkarissa ja Tsekin tasavallassa(1).

Työllisyys ja aluesuunnittelu

5.1.5. Komitea haluaa muistuttaa, että sianlihan tuotannolla on huomattava työllistävä vaikutus koko tuotantoketjussa: ruokinnassa, tuotannossa, palveluissa, teurastuksessa ja paloittelussa, makkaranvalmistuksessa ja suolauksessa. Ranskassa tehdyllä tutkimuksella on osoitettu, että yksi työpaikka tuotannossa synnyttää 2,5 työpaikkaa ketjun muissa osissa(2).

5.1.6. Kuten maataloustuotannolla yleensä, siankasvatuksella on suuri merkitys aluesuunnittelussa ja maaseudun kehityksessä. Komitea vaatii, että eri kasvatustapojen monimuotoisuudelle annettaisiin tunnustusta ja kannustusta paikallisia erityispiirteitä kunnioittaen.

5.1.7. Siksi komitean mielestä yhteisön sianliha-alaa koskevalla politiikalla tulisi edistää merkittävän tuotantomäärän ylläpidon lisäksi myös huomattavan tuottajamäärän säilyttämistä sekä sukupolvenvaihdoksia.

Kansalaisten ja kuluttajien odotukset

5.1.8. Yhteisön sianlihatuotannon on vastattava Euroopan kansalaisten ja kuluttajien odotuksiin. Nämä odotukset ovat moninaisia: ne koskevat siankasvatuksen jätevesihuoltoa ja sen ympäristövaikutuksia, eläinten hyvinvointia, eläinten ruokintaa, elintarviketurvallisuutta, terveyden suojelua ja tuotteiden laatua.

5.1.9. Yhteisön sianliha-alaa koskevan politiikan on annettava kasvattajille mahdollisuus vastata näihin odotuksiin ja löytää tasapaino taloudellisten tekijöiden kanssa. Onkin tärkeää ottaa huomioon kansainvälisen kilpailun asettamat vaatimukset, ja on varottava heikentämästä EU:n sianliha-alaa.

5.2. Sianliha-alan yhteisessä markkinajärjestelyssä sovellettavat välineet (vientituet, yksityisen varastoinnin tuet) tukevat yhteisön kilpailukykyisen ja vientiin suuntautuneen sianlihasektorin ylläpitoa. Nämä välineet on siis säilytettävä ja WTO-neuvotteluissa niitä on puolustettava. On kuitenkin huomattava, että näiden välineiden käyttö vuosien 1998/1999 kriisin aikana ei estänyt sianlihan hintoja romahtamasta kaikilla EU:n tuotantoalueilla ennenkuulumattoman alhaiselle tasolle, mikä osoittaa, kuinka vaikeaa kannattavan hinnan säilyttäminen on, jos käytettävissä ovat ainoastaan markkinahallinnon perinteiset välineet.

5.3. Nykyinen yhteisön politiikka ei siis näytä vastaavan edellä eriteltyjä yhteisön sianlihasektorin tarpeita. Jotta niihin voitaisiin vastata paremmin, EU:n toimielinten tulisi komitean mielestä jatkaa yhteisön sianliha-alaa koskevan politiikan kehitystyötä ja varata tähän tarkoitukseen riittävästi varoja sekä edistää vuoropuhelua asianomaisten ammattiryhmien kanssa. Lisäksi komitea suosittelee, että kaikkiin yhteisön tukijärjestelmiin tulisi liittyä eläinten hyvinvoinnista huolehtiminen kilpailuvääristymiä kuitenkin välttäen.

5.4. Komitea kehottaa komissiota myös tarkastelemaan mahdollisuutta hyödyntää ammatillisia järjestöjä, kuten tuottajien ryhmittymiä, muilla aloilla jo käytössä olevien toimintaohjelmien toteuttamisessa. Kyseiset toimintaohjelmat, joiden rahoitukseen EU osallistuu, sisältävät uusia välineitä sianlihamarkkinoiden hallintoon ja kasvattajien tukemiseksi (sianlihatuotteiden myynnin edistäminen, järjestelmät tulotason takaamiseksi) sekä laadun ja alkuperämerkintöjen kehittämisohjelmia, joilla vastataan eurooppalaisen kuluttajan vaatimuksiin.

5.5. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä yhteisön sianliha-alaa koskeva politiikka ei voi perustua ainoastaan kilpailuun, koska se johtaisi väistämättä tuotantokulujen ja hintojen jatkuvaan laskuun. Tällainen politiikka olisi monitoimisen ja kuluttajien vaatimuksiin vastaavan eurooppalaisen maatalousmallin vastainen. Tässä yhteydessä komitea viittaa vuonna 1999 antamaansa lausuntoon aiheesta "Eurooppalaista maatalousmallia lujittava politiikka"(3).

5.6. Komitea esittää, että komissio jatkaisi työtään sianliha-alalla ja ottaisi mukaan keskusteluun tämän lausunnon tiettyjä kohtia kuten tulotakuujärjestelmät, ympäristö, tuottajien ryhmittymien rooli sekä sianliha-alan seurantakeskuksen perustaminen.

Bryssel 20. syyskuuta 2000.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) Näiden kolmen maan sianlihan yhteistuotanto oli 3,3 miljoonaa tonnia vuonna 1999 ja vastasi määrältään 18:aa prosenttia koko EU:n sianlihatuotannosta.

(2) Kyseessä on Institut Technique du Porc -laitoksen syyskuussa 1999 tekemä arvio työllistävästä vaikutuksesta Ranskan sianlihan tuotannossa ja jalostuksessa (vuonna 1997), jossa otetaan huomioon työpaikat seuraavilla aloilla: ruokinta, tuotanto, kasvattajien ryhmittymät, muut palvelut, teurastus-paloittelu, makkaranvalmistus-suolaus. Muita alan alihankkijoita ja jakelua ei ole otettu huomioon.

(3) EYVL C 368, 20.12.1999.