Suositukset osoittavat, että haasteista on otettava selkeämmin vastuuta yhdessä, etenkin euroalueella. Olisi erittäin hyödyllistä seurata uudistuksia, joita toteutetaan useissa jäsenvaltioissa samanaikaisesti, sillä eläkejärjestelmien kestävyys, T&K-toimien tuloksellisuus tai työmarkkinoiden häiriönsietokyvyn vahvistaminen ovat kaikille jäsenvaltioille yhteisiä haasteita. Asiantuntijatiedon ja kokemusten jakamisesta on jäsenvaltioille apua sekä poliittisesti että teknisellä tasolla. Yhteisten toimien avulla jäsenvaltiot voivat myös saada valtioiden rajat ylittävistä heijastusvaikutuksista mahdollisimman suuren hyödyn. Samasta syystä on tärkeää, että koko euroalueella keskitytään yhä enemmän kollektiivisiin haasteisiin sen sijaan, että tarkasteltaisiin vain yksittäisille jäsenille osoitettuja suosituksia erikseen.

Suosituksissa korostetaan toimenpiteiden toteuttamista pidemmällä aikavälillä. Monissa jäsenvaltioissa on käynnissä mittavia uudistuksia, ja niiden toteuttamista ja tuloksellisuutta on seurattava tiiviisti. Päätösten ja uudistusten on oltava keskenään johdonmukaisia, jotta ne tuottaisivat tuloksia: useimmat jäsenvaltiot ovat tehneet selkeät suunnitelmat tulevia 12 kuukautta varten, mutta 2–3 vuoden päähän ulottuvaa kehitystä ei ole suunniteltu kovin tarkkaan.

Haasteena on myös edelleen varmistaa, että yhä useammat sidosryhmät ja erityisesti Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit käyttäisivät EU:n tasolla kehitettyjä välineitä laajemmin ja kokisivat ne omikseen. Monista päätöksistä ja menettelyistä on sovittu kriisin aikana ennätyksellisen nopeassa tahdissa, ja EU:n talousohjausjärjestelmä on vasta vähitellen saamassa tarvittavan muodon. Kun edetään kohti uutta, toivottavasti suotuisampaa taloustilannetta, on tärkeää pohtia, miten järjestelmää voitaisiin virtaviivaistaa, jotta voidaan välttää olennaisilta osiltaan poliittisen ja osallistavan päätöksentekoprosessin jääminen byrokratian rattaisiin.

Uusi koordinointi- ja valvontajärjestelmä soveltuu siis kaiken kaikkiaan tarkoitukseensa hyvin, mutta keskeiset haasteet ovat edelleen poliittisia. Pysyviä tuloksia saadaan aikaan vain jos poliittinen tahto ja toimintavalmius pysyvät lujina. On jossain määrin ristiriitaista, että tämä näyttää onnistuvan helpommin kriisiaikoina, kun vaihtoehdot ovat vähissä. Ennakoivien toimien toteuttamatta jättäminen hyvinä aikoina aiheuttaa sen sijaan usein ongelmia myöhemmin. Sen vuoksi EU:n uuden talousohjausjärjestelmän entistä vahvempi ennakoiva ja ehkäisevä osio on aivan yhtä tärkeä hyvinä aikoina kuin kriisin vallitessa.

EU:n tehostettu talousohjausjärjestelmä perustuu jäsenvaltioiden talouksien keskinäisen riippuvuuden poliittiseen tunnustamiseen. Jotta jäsenvaltiot voisivat hyötyä tästä keskinäisestä riippuvuussuhteesta ja välttää kielteiset dominovaikutukset tulevaisuudessa, niiden on noudatettava omassa päätöksenteossaan yhteisesti sovittuja sääntöjä. Toisaalta niiden on myös voitava luottaa siihen, että muut tekevät samoin. Tämä entistä vahvempi käsitys siitä, miten syvällisesti taloutemme ovat sidoksissa toisiinsa, on jo vienyt poliittista päätöksentekoa parempaan suuntaan sekä kansallisella että Euroopan tasolla.

Vielä ei kuitenkaan ole aika hellittää ohjaksista. Nyt on panostettava suurella vaivalla saavutettujen tulosten turvaamiseen, jotta kasvun edellytyksiä voidaan vahvistaa. Elpyminen on vielä haurasta ja epätasaista. Sosiaalinen tilanne on heikentynyt eri puolilla Eurooppaa, ja työttömyys on noussut ennennäkemättömiin lukuihin etenkin nuorten keskuudessa. Julkisen ja yksityisen velan suuren määrän vuoksi politiikan ja talouden toimijoiden liikkumavara on vähissä. Toisaalta myöskään EU:n pitkän aikavälin haasteet – väestön ikääntymisestä tuottavuuteen ja kilpailukykyyn tai luonnonvarojen kestävään käyttöön – eivät ole hävinneet minnekään, ja muualla maailmassa tapahtuvat muutokset edellyttävät EU:lta jatkuvaa mukautumista.

Talouden elpyminen voimistuu Euroopassa. Elpyminen alkoi vuoden 2013 puolivälissä, ja sen odotetaan vahvistuvan ja leviävän kaikkiin jäsenvaltioihin viimeistään vuonna 2015. Rahoitusvakaus on palaamassa, julkisen velan kasvu on taittumassa ja ulkoinen kilpailukyky on kohenemassa erityisesti kaikkein haavoittuvimmissa maissa. Myönteinen suhdannekehitys antaa toivoa siitä, että EU on pääsemässä ulos historiansa pahimmasta talous- ja finanssikriisistä kohti kestävämpää kasvu-uraa, joka edistää uusien työpaikkojen syntymistä ja parantaa elinoloja. Se osoittaa myös, että syvimmän kriisin hetkinä luotu vahvempi EU:n tason talouden ohjaus- ja valvontajärjestelmä on keskeisellä tavalla parantanut tasapainoisemman kasvun edellytyksiä.

Vuoden 2014 suositukset osoittavat myös, miten tärkeää on saattaa yhteen erilaiset politiikat ja välineet myös EU:n tasolla. Vuonna 2014 EU:ssa on keskityttävä kartoittamaan tähänastisia toimenpiteitä ja tutkimaan pidemmän aikavälin kasvua koskevaa Eurooppa 2020 -strategiaa. Vuodesta 2011 alkaen annetut maakohtaiset suositukset muodostavat kohdennetun uudistusstrategian. Ne ovat osa Eurooppa 2020 -strategiaan liittyviä laajempia toimia, ja ne on yhdennettävä kokonaisuudessaan EU:n kasvustrategiaan, jonka avulla EU voi toteuttaa ainutlaatuista sosiaalista ja liiketoimintamalliaan. Kokemukset ja havaitut parhaat käytänteet olisi otettava huomioon, kun strategiaa mukautetaan tulevaa viisivuotisjaksoa varten.

Vuonna 2014 jäsenvaltioiden on myös saatava valmiiksi ohjelmasuunnittelunsa ja otettava käyttöön uudet Euroopan rakenne- ja investointirahastot. Monia pitkän aikavälin investointeja jouduttiin kriisin aikana lykkäämään. Vaikka EU:n talousarviosta myönnettävä rahoitus on sinänsä vähäistä, sillä on monissa jäsenvaltioissa tärkeä katalyyttinen tehtävä. Siksi nämä varat on kohdennettava oikein sellaisten investointien tukemiseen, jotka edistävät kasvua mahdollisimman paljon. EU:n rahoitusta on myös käytettävä yhdessä rahoituksen suunnittelun kanssa, edistämällä mieluummin lainojen kuin avustusten käyttöä, ja pienten ja keskisuurten yritysten rahoituksen helpottamiseen tarkoitettujen tukijärjestelmien kanssa, jotta voidaan tehostaa niiden vaikutusta EU:n talouteen.

2.Tausta

Kriisi paljasti Euroopan taloudessa ja rahoitusjärjestelmässä rakenteellisia heikkouksia, minkä lisäksi taustalla oli suurempia haasteita, jotka liittyivät väestön ikääntymiseen ja kasvun hidastumiseen ennen kriisiä. Kriisin myötä euroalueen rakenteet ja hallintojärjestelmät joutuivat myös ennenäkemättömään testiin. Vaikka jo vuonna 2010 oli nähtävissä merkkejä asteittaisesta elpymisestä, vuonna 2012 EU:ssa elettiin enimmäkseen taantumassa. Elpyminen alkoi vasta vuoden 2013 toisella neljänneksellä.

Kriisillä on ollut ankarat ja kauaskantoiset vaikutukset työllisyyteen ja sosiaaliseen tilanteeseen eri puolilla EU:ta. EU:n työttömyysaste on noussut vuoden 2008 alle 7 prosentista 10,8 prosenttiin vuonna 2013 (lisäystä yli 9 miljoonaa henkeä). Tilanne vaihtelee eri jäsenvaltioissa huomattavasti: vuonna 2013 työttömyys oli Itävallassa 4,9 prosenttia ja Saksassa 5,3 prosenttia, mutta Kreikassa 27,3 prosenttia ja Espanjassa 26,1 prosenttia. Tilanne on erityisen huolestuttava tiettyjen väestöryhmien, kuten nuorten ja pitkäaikaistyöttömien, osalta. Koska työmarkkinoiden kehitys on yleensä jäljessä BKT:n kehityksestä vähintään puoli vuotta, työllisyyden voidaan odottaa paranevan hieman myöhemmin tämän vuoden aikana ja EU:n työttömyysasteen supistuvan 10,1 prosenttiin vuonna 2015. Maakohtaisten erojen odotetaan pysyvän suurina myös jatkossa. Tällaisilla trendeillä on kauaskantoiset vaikutukset yhteiskuntiin. Kaiken kaikkiaan köyhyys- ja syrjäytymisvaarassa elävien ihmisten lukumäärä on vuodesta 2008 kasvanut yli 6 miljoonalla eli 124 miljoonaan henkeen vuonna 2012. Vakavan aineellisen puutteen uhkaamien ihmisten lukumäärä kasvoi noin 7 miljoonalla. Myös kasvavat ja jatkuvasti suurina pysyttelevät tuloerot aiheuttavat huolta sosiaalisen koheesion kannalta.

Kriisin vuoksi on toteutettu ennennäkemättömän mittavia uudistustoimia myös muissa kuin talouden sopeutusohjelmaa noudattavissa maissa. Irlanti sai rahoitustukiohjelmansa päätökseen joulukuussa 2013, Espanja oman rahoitussektorin ohjelmansa alkuvuodesta 2014 ja Portugali pääsi eroon rahoitustukiohjelmastaan toukokuussa 2014. Latvia täytti euron liittymisehdot ja otti euron käyttöön vuonna 2014. Kreikan ja Kyproksen tilanne on vakautunut, ja näkyvissä on merkkejä paranemisesta. Kuten tänään hyväksytty paketti osoittaa, pitkälle tähtääviä uudistuksia on aloitettu tai niitä toteutetaan jo myös muissa maissa. EU:n ja erityisesti euroalueen talouden ohjausjärjestelmiä ja finanssivalvontaa on vahvistettu määrätietoisesti.

EU:n kokonaistuotannon odotetaan kääntyvän jälleen kasvuun. Vaikka vuoden 2014 ensimmäisen neljänneksen luvut eivät yltäneet aivan odotusten tasolle, elpymisen odotetaan edelleen leviävän uusiin maihin ja vähitellen vahvistuvan ja tasapainottuvan. Kokonaistuotannon kasvun odotetaan olevan tänä vuonna 1,6 prosenttia ja vuonna 2015 jopa 2,0 prosenttia. Olennaista on se, että talouden toimeliaisuus on alkanut vahvistua myös kriisin pahiten koettelemissa maissa, ja tämän trendin odotetaan jatkuvan. Kokonaistuotannon vuotuisen kasvun odotetaan jäävän tänä vuonna negatiiviseksi ainoastaan Kyproksessa ja Kroatiassa. Viimeistään vuonna 2015 kaikkien EU:n talouksien pitäisi kääntyä jälleen kasvuun. Kaiken kaikkiaan EU:n odotetaan saavuttavan ennen kriisiä vallinneen tuotannon tason ja paikkaavan siten vähitellen menetettyjä vuosia.

EU:n talouksien tasapainottuminen jatkuu. Tämä todettiin jo uusimmassa varoitusmekanismia koskevassa komission kertomuksessa. Havainto vahvistettiin perusteellisissa tarkasteluissa, jotka komissio julkaisi 17 jäsenvaltion osalta makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn osana. Niiden mukaan monet ulkoisista ja sisäisistä epätasapainotiloista olivat korjautumassa. Etenkin vaihtotaseet ovat parantuneet monissa maissa, usein parantuneen kustannuskilpailukyvyn ansiosta. Ensimmäisen kerran makrotalouden epätasapainotiloja koskevan menettelyn perustamisen jälkeen komissio katsoi perusteellisissa tarkasteluissaan, että havaitut haasteet eivät muodostaneet epätasapainotilaa kolmessa maassa (Tanska, Malta ja Luxemburg). Lisäksi Espanjassa ei ole enää liiallisia epätasapainotiloja. Epätasapainotilojen korjaamista on kuitenkin pidettävä edelleen painopisteenä monissa maissa, etenkin niiden suuren julkisen ja yksityisen velan osalta. Niissä jäsenvaltioissa, joissa on suurista kotimaan investointivajeista johtuva jatkuva vaihtotaseen ylijäämä, tämä heikentää keskipitkän ja pitkän aikavälin talousnäkymiä.

Vuosina 2011–2013 toteutetut mittavat julkisen talouden vakauttamistoimet ovat yhdessä EKP:n toimien ja kasvun paluun kanssa auttaneet kukistamaan julkisen talouden velkakriisin, mutta julkisen velan suuren määrän vuoksi julkisen talouden kestävyys on edelleen tärkeä painopiste. Kaiken kaikkiaan julkisen talouden alijäämät ovat vuodesta 2011 supistuneet EU:ssa 2,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja euroalueella 2,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014. Sopeutuksen osatekijät on kohdennettu viime vuosina pääasiallisesti menojen tehostamiseen Irlannissa, Kreikassa, Liettuassa ja Portugalissa, kun taas muun muassa Ranska, Alankomaat, Italia ja Suomi ovat luottaneet lähinnä veronkorotuksiin. Julkisen talouden kokonaistilanteen paraneminen on osaltaan auttanut alentamaan velan korkopreemioita. Julkisen velan määrän odotetaan nousevan huippuunsa tänä vuonna sekä EU:ssa että euroalueella, mutta se on edelleen yli 100 prosenttia suhteessa BKT:hen Belgiassa, Irlannissa, Kreikassa, Espanjassa, Italiassa, Kyproksessa ja Portugalissa, joten on olennaisen tärkeää saattaa velan määrä vakaalle lasku-uralle. Euroopan väestötilanteen vuoksi tämä on tarpeen myös muissa jäsenvaltioissa.

Rahoitusmarkkinoiden vakautuminen kätkee taakseen eroavuuksia jäsenvaltioiden välillä, ja yritysten ja kotitalouksien rahoitusolosuhteet vaihtelevat edelleen huomattavasti eri puolilla EU:ta. Kriisistä johtuvan luottamuksen heikkenemisen ja sitä seuranneen ennennäkemättömän mittavan rahoitussektorin uudistamisen seurauksena luotontarjonta pienille ja keskisuurille yrityksille alkoi kiristyä vuoden 2007 toisesta neljänneksestä alkaen. Nyt rahoitusolosuhteet ovat vähitellen helpottumassa, ja alustavia merkkejä vaatimusten höllentämisestä on nähty vuoden 2014 ensimmäisestä neljänneksestä lähtien. Erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten rahoitusolosuhteet ovat kuitenkin edelleen kireät useissa maissa, kuten Italiassa, Kreikassa, Espanjassa, Liettuassa, Sloveniassa, Kroatiassa ja Kyproksessa. EU:n tason toimet pankkiunionin viimeistelemiseksi ja suurten epätasapainotilojen korjaamiseksi edistävät osaltaan finanssipoliittisen kokonaistilanteen paranemista.

EU:n haasteet ovat muuttamassa muotoaan. Syvän finanssikriisin jälkeen on tyypillistä, että elpyminen on aluksi haurasta ja haasteet muuttavat muotoaan nopeasti. Vain muutama vuosi sitten, kriisin keskellä, ensisijaisena prioriteettina oli palauttaa julkisen talouden uskottavuus julkisen talouden alijäämien ja julkisen velan kasvaessa nopeasti, katkaista julkisen talouden heikkenevän tilanteen ja pankkisektorin epävakauden riskin välinen negatiivinen kierre sekä korjata reaalitalouden kestämättömät trendit, kuten huolestuttava kilpailukyvyn menettäminen, yksityisen velan lisääntyminen ja korkeat asuntojen hinnat. Nyt suurimpana haasteena on reaalitalouden – kasvun ja työllisyyden – vahvistaminen vähitellen. Painopisteet vaihtelevat maittain ja liittyvät kriisin aikana kertyneen julkisen ja yksityisen velan vähentämiseen, rahoitussektorin vakauttamisen jatkamiseen, jotta voidaan lisätä luottovirtoja reaalitalouteen, toimenpiteiden jatkamiseen kasvun ja työllisyyden lähteiden vahvistamiseksi, yksityisten investointien edellytysten edistämiseen ja kysynnän lisäämiseen, osaamisen parantamiseen ja työmarkkinoille paluun helpottamiseen sekä sosiaalisen koheesion edistämiseen.

Kriisin jälkiseuraukset rajoittavat elpymistä edelleen. On tärkeää saattaa julkinen ja yksityinen velkaantuminen kestävälle uralle, jotta Euroopan taloudet voivat saada takaisin joustavuuttaan ja häiriönsietokykyään, mutta sen ei pitäisi vaarantaa kasvua. Yhtälö voi osoittautua vaikeaksi inflaation pysytellessä alhaisena. Kriisiä edeltäneet ongelmat, kuten tuottavuuden heikko kehitys 1990-luvun puolivälistä alkaen, eivät ole kadonneet minnekään, ja väestön ikääntymisen vaikutus kasvuun vain voimistaa niitä. Pankkisektorin vakautuminen ja vaihtoehtoisten rahoituslähteiden edistäminen ovat edelleen ensisijaisia painopisteitä, jotta voidaan palauttaa reaalitalouden paremmat luotonantoedellytykset. Korkea työttömyysaste ja sosiaalinen ahdinko murentavat Euroopan inhimillistä ja sosiaalista pääomaa, mikä vaatii määrätietoisia toimia pidemmällä aikavälillä.

On pohdittava toimenpiteiden oikeudenmukaisuutta. Kriisin ja sen vuoksi toteutettujen toimenpiteiden vaikutukset taloudelliseen ja sosiaaliseen tilanteeseen näkyvät myös epätasa-arvoisuuden lisääntymisenä. Tiettyjen työttömyyden muotojen rakenteellinen luonne, terveydenhuoltopalvelujen ja koulutuksen saatavuuden rajoittaminen ja eräät veroetuuksien uudistukset saattavat aiheuttaa suhteetonta rasitusta yhteiskunnan haavoittuvampiin osiin. Tämä on poliittinen ja sosiaalinen kysymys, joka muodostaa uhkan myös EU:n tulevalle kasvupotentiaalille.

Kasvua edistävät investoinnit ovat kestävän elpymisen kannalta olennaisen tärkeitä. Investointien kasvun ennustetaan lyhyellä aikavälillä vahvistuvan, kun yritysten kysynnän ja voittojen tärkeimmät esteet, kuten epävarmuus, rahoitusolosuhteet ja velan vähentämiseen liittyvät tarpeet hitaasti väistyvät ja talousnäkymät kohenevat. Julkisen talouden vakauttamisen myötä myös viranomaisille pitäisi jäädä taas liikkumavaraa kasvua edistävien investointien toteuttamiseen. Eri puolilla Eurooppaa on kuitenkin yhä suuria vajeita, ja jotta EU kokonaisuutena voisi olla kilpailukykyinen toimija maailmantaloudessa ja täyttää kansalaisten odotukset, sen on investoitava enemmän T&K-toimintaan, innovointiin, koulutukseen, osaamiseen ja aktiivisiin työmarkkinapolitiikkoihin sekä energiaan, liikenteeseen ja digitaalitalouteen. Kaudelle 2014–2020 sovitun EU-rahoituksen strateginen käyttö voi toimia katalysaattorina kansallisten investointien tukemisessa, etenkin teollisuuden kilpailukyvyn parantamisessa. Olisi kiinnitettävä enemmän huomiota muihin EU:n tasolla jo ehdotettuihin unioninlaajuisiin rahoitusvälineisiin, kuten unionin hankejoukkolainoihin ja mahdollisuuteen yhdistää rakennerahastovaroja EIP:n myöntämiin luottoihin. Olennaisen tärkeää on vauhdittaa yksityisiä investointeja. Se edellyttää päätöksentekoa myös muualla kuin finanssipolitiikan alalla. Tätä varten on puututtava talous- ja rahaliiton rahoituksen hajanaisuuteen.

3.Keskeiset toimintalohkot

Tänään julkaistavat maakohtaiset suositukset perustuvat komission arvioon siitä, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet viime vuoden aikana, edellisessä jaksossa kuvatut olosuhteet huomioon ottaen. Lisäksi suosituksissa on hyödynnetty maaliskuussa 2014 julkaistuja perusteellisia tarkasteluja.

Viime vuoden aikana on saavutettu jonkin verran edistymistä julkisen talouden vakautustoimien jatkamisessa sekä työllisyyspolitiikkojen alalla. Tästä ovat osoituksena liiallista alijäämää koskevan menettelyn lopettaminen useiden jäsenvaltioiden osalta ja työllisyyspolitiikan uudistukset, joihin kuuluvat aktiivisen työmarkkinapolitiikan ja nuorisotakuun käyttöönotto sekä eräiden palkanasetantajärjestelmien mukautukset. Työn suuren verokiilan kaventamiseksi ei ole kuitenkaan toteutettu riittävästi toimenpiteitä, vaikka työn verotuksen alentaminen on työllistävän elpymisen kannalta olennaisen tärkeää. Tuote- ja palvelumarkkinoiden uudistaminen on edistynyt vain vähän, samoin toimenpiteet liiketoimintaympäristön sekä T&K-toiminnan ja innovoinnin toimintapuitteiden kehittämiseksi. Lisätoimet ovat tarpeen myös kilpailupuitteiden ja verkkotoimialojen toiminnan parantamiseksi esimerkiksi päivittämällä infrastruktuuria ja avaamalla ja yhdentämällä markkinoita, erityisesti energian ja tieto- ja viestintätekniikan alalla. Paljon työtä tarvitaan myös koulutus- ja sosiaaliturvajärjestelmien kattavuuden ja tulosten parantamiseksi sekä julkishallinnon toiminnan tehostamiseksi, koska näin voitaisiin vapauttaa budjettivaroja kasvua edistäviin menoihin.

Komissio korostaa, että uudistuksia on tarpeen jatkaa useissa maissa, joissa on liiallinen alijäämä (Kroatia, Italia ja Slovenia), sekä maissa, joissa epätasapainotila on niin vakava, että se saattaa aiheuttaa vahingollisia heijastusvaikutuksia (Ranska, Irlanti ja Espanja). Kaiken kaikkiaan kansallisissa ohjelmissa esitetyt suunnitelmat ovat rohkaisevia, ja niitä pidetään riittävinä useiden aiemmin havaittujen polttavien makrotalouden epätasapainotilojen korjaamiseksi, jos ne toteutetaan suunnitellusti. Tämän vuoksi komissio ei pidä tässä vaiheessa tarpeellisena käynnistää makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn korjaavaa osiota. Näiden maiden osalta korostetaan erityisesti toimien toteuttamista ja edistymisen seurantaa.

Tänään annetuissa maakohtaisissa suosituksissa esitetään kunkin jäsenvaltion uudistusten painopisteet seuraavien 12–18 kuukauden ajaksi ja otetaan tarvittaessa huomioon tarve puuttua epätasapainotiloihin. Lisäksi annetaan suositus euroalueelle kokonaisuutena, jotta voidaan tuoda esiin talouksien keskinäisiä riippuvuussuhteita ja keinoja parantaa talous- ja rahaliiton toimintaa. Liitteessä 1 esitetään yleiskatsaus suosituksiin ja liitteessä 2 jäsenvaltioiden tilanne suhteessa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteisiin. Yksityiskohtaisempaa tietoa kustakin jäsenvaltiosta on saatavilla suositusten ohella esitettävissä analyyttisissa komission yksiköiden valmisteluasiakirjoissa. Vertailevaa taustatietoa on saatavissa komission verkkosivuilla eri politiikanalojen mukaan jaoteltuna.

Eriytetyn, kasvua edistävän julkisen talouden vakauttamisen jatkaminen