EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.2.2017 COM(2016) 767 final 2016/0382(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä (uudelleenlaadittu toisinto) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SWD(2016) 416 final}

{SWD(2016) 417 final}

{SWD(2016) 418 final}

{SWD(2016) 419 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •1.1Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Uusiutuvat energialähteet auttavat hillitsemään ilmastonmuutosta vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä sekä saavat aikaan kestävää kehitystä, suojelevat ympäristöä ja parantavat kansalaisten terveyttä. Uusiutuva energia on myös nousemassa osallistavan talouskasvun liikkeelle panevaksi voimaksi, joka luo työpaikkoja ja vahvistaa Euroopan energiavarmuutta. Edellä mainitut seikat on vahvistettu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklassa, jolla unionille annetaan toimivaltuudet edistää uusiutuvaa energiaa. Euroopan unioni (EU) on pitkään ollut uusiutuvan energian edistämisessä ja kehittämisessä maailman ykkönen, joka ohjaa pyrkimyksiä torjua ilmastonmuutosta, edistää siirtymistä vähähiiliseen talouteen ja stimuloi alan erittäin lupaavaa talouskasvua. Komission puheenjohtaja Juncker on linjannut yhdeksi komission tärkeimmäksi poliittiseksi tavoitteeksi pyrkimyksen nostaa EU maailmanlaajuiseen johtoasemaan uusiutuvan energian alalla. Tavoitteena olisi oltava paitsi uusiutuvan energian hyödyntämisen lisääminen, myös se, että eurooppalaisten yritysten keskeisten komponenttien toimitukset lisääntyvät EU:n sisällä ja sen ulkopuolella. Nykyisissä puitteissa vahvistetaan uusiutuvien energialähteiden EU:n tavoiteosuudeksi 20 prosenttia energiankulutuksesta vuoteen 2020 mennessä. Tavoitteen saavuttamiskeinona ovat oikeudellisesti sitovat vuoteen 2020 asti asetetut kansalliset tavoitteet. Kansalliset uusiutuvaa energiaa koskevat toimintasuunnitelmat ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetussa direktiivissä 2009/28/EY säädetyt kahden vuoden välein toteutettavat seurantatoimet ovat olleet tehokkaita avoimuuden lisäämisessä sijoittajiin ja muihin talouden toimijoihin nähden ja siten edistäneet uusiutuvien energialähteiden hyödyntämisen nopeaa kasvua kun niiden osuus on noussut vuoden 2007 10,4 prosentista 17 prosenttiin vuonna 2015. Eurooppa-neuvosto hyväksyi lokakuussa 2014 vuoteen 2030 ulottuvat ilmasto- ja energiapolitiikan puitteet ja vahvisti näin EU:n pitkän aikavälin sitoutumisen kunnianhimoiseen uusiutuvia energioita koskevaan strategiaansa. Uusissa puitteissa vahvistetaan Euroopan unionin tavoite, jonka mukaan uusiutuvan energian osuus EU:ssa kulutetusta energiasta on vähintään 27 prosenttia vuonna 2030. Tämä tavoite, joka on sitova unionin tasolla, toteutetaan yksittäisten jäsenvaltioiden panoksilla, joita ohjaa tarve saavuttaa unionin tavoite yhteisesti. Uudet puitteet mahdollistavat tuloksen tekemisen kollektiivisesti ilman että jäsenvaltioita estetään asettamasta omia kansallisia tavoitteita, jotka voivat olla pidemmälle meneviä. Jäsenvaltiot voivat tukea uusiutuvien energialähteiden käyttöä, jolloin sovelletaan valtiontukisääntöjä. Eurooppa-neuvosto on useaan otteeseen kannustanut komissiota tarkistamaan ja kehittämään edelleen muun muassa uusiutuviin energialähteisiin liittyvää lainsäädäntöä vuoden 2030 tavoitteen saavuttamisen tukemiseksi. Myös Euroopan parlamentti on kehottanut komissiota esittämään uusiutuvia energialähteitä koskevaa lainsäädäntöä ja nostamaan tavoitetaso vähintään 30 prosenttiin. EU:n energiajärjestelmäennusteet osoittavat, että ellei uusia toimenpiteitä oteta käyttöön, nykyiset jäsenvaltioiden ja EU:n toimenpiteet johtaisivat uusiutuvan energian käytön vain noin 24,3 prosentin osuuteen vuonna 2030. Kyseinen taso olisi huomattavasti alhaisempi kuin Eurooppa-neuvostossa sovittu EU:n tasolla sitova uusiutuvan energian 27 prosentin osuuden vähimmäistavoite, jolloin unioni ei kykenisi kollektiivisesti täyttämään vuoden 2015 Pariisin sopimuksessa tehtyjä sitoumuksia. Unionin poliittinen tavoite nousta maailmanlaajuiseen johtoasemaan uusiutuvien energialähteiden alalla vaarantuu niin ikään vakavasti, jos politiikkaa ei muuteta. Lisäksi unionilta jäisi saamatta energiavarmuudesta saatavat etuudet, joita energian tarjonnan lisääminen omista lähteistä tuottaisi, ja kuluttajien osallistuminen energiajärjestelmään vähenisi. Uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin uudelleenlaadintaehdotuksen, jäljempänä ’ehdotus’, taustalla oleva analyysi viittaakin siihen, että jos EU:n tason 27 prosentin vähimmäistavoite halutaan saavuttaa, politiikkaa on muutettava unionin tason puitteilla, joka johtavat EU:n, kansallisen ja alueellisen tason toimenpiteisiin. Näin sitäkin suuremmalla syyllä sen vuoksi, että on väistämättä mahdotonta tarkasti sanoa, kuinka kauas tavoitteesta jäädään ottaen huomioon arvioinnin edellyttämät oletukset, ja että EU:n uusiutuvien energialähteiden 27 prosentin osuus on vähimmäistaso, joka on saavutettava, ja että tarvitaan merkittäviä investointeja, jotta erot EU:ssa saadaan kurottua umpeen (esim. 254 miljardia euroa uusiutuvalle energialle pelkästään sähköntuotannossa). Siksi tarvitaan pikaisesti selkeitä ja vakaita poliittisia signaaleja. Samanaikaisesti ja ajantasaisen sääntelykehyksen puuttuessa vaarana on, että vieläkin suurempia eroja syntyy EU:n sisällä, jossa vain parhaiten suoriutuneet jäsenvaltiot jatkavat yhä uusiutuvan energian kulutuksen lisäämistä, kun taas jälkeen jääneillä jäsenvaltioilla ei ole mitään kannustinta lisätä uusiutuvan energian tuotantoaan ja kulutusta. Lisäksi nämä muutamaan jäsenvaltioon rajoittuvat ponnistelut tulisivat kalliimmiksi ja vääristäisivät edelleen energian sisämarkkinoita. Unionin tason toimet ovat erityisen soveltuvia, kun otetaan huomioon perustavanlaatuinen ero vuoden 2020 puitteiden ja vuoden 2030 puitteiden välillä. Ensin mainitussa pystyttiin luottamaan kansallisten sitovien tavoitteiden voimaan ja siten antamaan jäsenvaltioille paljon liikkumavaraa kansallisten toimenpiteiden valinnan suhteen, kun taas vuoden 2030 puitteet perustuvat yksinomaan EU:n tason sitovaan tavoitteeseen, joka muunnetaan kansallisiksi tavoitteiksi. Unionin vuoden 2030 tavoite voidaan näin ollen saavuttaa parhaiten yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa yhdistäen niiden kansalliset toimet, joita tuetaan ehdotuksessa esitellyllä toimenpidekehyksellä. Sähköalalla jäsenvaltioilla on vastaisuudessa mahdollisuus edistää uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä ottamalla käyttöön kustannustehokkaat kansalliset valtiontukisääntöjen alaiset tukijärjestelmät sekä EU:n tasolla määritellyt toimintapuitteet, muun muassa säännöt valtioiden rajat ylittävälle osallistumiselle. Lämmitys- ja jäähdytysalalla käyttämätöntä potentiaalia voidaan hyödyntää uusiutuvien energialähteiden käytön yleistymisen ansiosta. Tämä on tarkoitus saavuttaa joustavasti jäsenvaltioiden pyrkimyksin. Liikenteen alalla tarvitaan yhdenmukaista lähestymistapaa biopolttoaineiden valtioiden rajat ylittävän kaupan vuoksi. Tässä yhteydessä mainittakoon, että tärkeä koko ilmasto- ja energiapolitiikan vuoteen 2030 ulottuvia puitteita koordinoiva elementti on energiaunionin hallinnointijärjestelmää koskeva ehdotus, joka pitää sisällään i) suunnittelun, jossa jäsenvaltiot laativat kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmansa; ii) raportoinnin- ja seurannan, jossa jäsenvaltiot raportoivat kansallisten suunnitelmien toteuttamisen etenemisestä; ja iii) puutteiden korjaamisen/korjaavat toimenpiteet, joiden yhteydessä komissio tarkastelee vuonna 2025 perusteellisemmin uusiutuvien energialähteiden käytössä tapahtunutta edistystä. EU:ssa investointitarpeen pelkästään uusiutuvan sähköenergian tuotantoon on arvioitu olevan yli 1 biljoonaa euroa vuosina 2015–2030. Siksi on ratkaisevan tärkeää lujittaa sijoittajien varmuutta, mikä onkin yksi ehdotuksen erityistavoitteista. EU investoi 48,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria uusiutuviin energialähteisiin vuonna 2015, mikä tarkoittaa noin 60 prosentin vähennystä vuoteen 2011 verrattuna, eikä lasku johdu yksinään teknologian kustannusten laskusta. Näin ollen vaikka unioni on edelleen ykkönen uusiutuvaan energiaan asukasta kohti tehtävissä investoinneissa, uusiutuviin energialähteisiin tehdyt kokonaisinvestoinnit ovat laskeneet EU:ssa nopeasti, lähes puolesta vuonna 2010 alle viidesosaan vuonna 2015. Ajantasaistetuissa puitteissa on myös otettava huomioon uudet tekijät sijoitusalalla. Vuoden 2030 puitteet tarjoavat Euroopan unionille tilaisuuden investointien kasvattamiseen sekä kasvuun ja työpaikkojen luomiseen. EU:n on pidettävä huoli siitä, että investoinneille tarvittavat edellytykset ovat olemassa. Euroopan investointiohjelmaan sisältyvän Euroopan strategisten investointien rahaston (ESIR-rahasto) ja Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastot) on osoitettu olevan merkittäviä uusiutuvan energiaan liittyvien investointien edistäjiä. Euroopan investointipankin (EIP) tähän mennessä hyväksymistä ESIR-transaktioista 23 prosenttia koskee energia-alaa. Miltei puolet energia-alan hankkeista liittyy uusiutuvaan energiaan tehtäviin investointeihin. Tämä osoittaa, että yksityisillä sijoittajilla on aidosti kiinnostusta osallistua käytännön hankkeisiin eri puolilla EU:ta, sillä alan katsotaan olevan avainasemassa energiasiirtymän toteuttamisessa Euroopan unionissa ja sitä pidetään strategisena alana, johon kannattaa investoida. ESIR-rahaston rahoituksessa keskitytään kaudella 2014–2020 voimakkaasti vähähiilisiin investointeihin, joihin uusiutuvat energialähteet kuuluvat. Ehdotus ESIR-rahaston keston sekä sen taloudellisen vahvuuden kaksinkertaistamisesta on myös nähtävä mahdollisuutena lisätä investointeja uusiutuviin energialähteisiin. ESIR-rahaston jatkamista vuoteen 2020 asti koskevaan ehdotukseen sisältyy tavoite suunnata jopa 40 prosenttia infrastruktuuri- ja innovointi-ikkunan investoinnista COP21-ilmastokokoukseen liittyviin hankkeisiin. Jotta tähän päästään, uusiutuvan energian hankkeiden yhdessä energiatehokkuuden kanssa on jatkossakin muodostettava valta-osa energia-alaan tehtävien investointien kohteista. Sen vuoksi on oleellista säilyttää oikeat signaalit niin, että yksityisellä ja julkisella sektorilla EU:ssa on selkeä käsitys siitä, millaisia EU:n politiikat ovat tulevaisuudessa. Tässä ehdotuksessa vahvistetaan tätä varten asianmukainen sääntelykehys. Investoinnit uusiutuviin energialähteisiin ja energiatehokkuuden parantamiseen sekä Euroopan energiamarkkinoiden uudistamiseen ja yhdentymiseen ovat olennaisen tärkeitä siirryttäessä vähähiiliseen talouteen EU:ssa. Niitä tarvitaan kuitenkin ennen kaikkea luomaan kasvua ja työpaikkoja kaikkialla Euroopassa sekä EU:n maailmanlaajuiseen kilpailukykyyn, sillä tällaisten investointien ylläpitämä teknologinen etu on olennaisen tärkeä Euroopan teollisuudelle. Viimeisenä vaan ei vähäisimpänä mainittakoon, että uusiutuvaa energiaa koskevaa nykyistä kehystä on tarkistettava myös vuonna 2009 alkaneen maailmanlaajuisen muutoksen huomioimiseksi, kun kilpailijat ovat uusiutuviin energialähteisiin lisäämiensä investointien ansiosta vahvistamassa asemiaan kansainvälisesti. Jos EU haluaa säilyttää johtoasemansa, tarvitaan vahvat uusiutuvan energian puitteet tukemaan uusiutuvien energialähteiden hyödyntämistä kaikilla sektoreilla. Tämä tuo muassaan merkittäviä hyötyjä Euroopan teollisuudelle koituvan kilpailuedun muodossa.

Ehdotuksessa säädetään periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot voivat yhteisesti ja jatkuvasti varmistaa, että vuoteen 2030 mennessä saavutetaan kustannustehokkaasti uusiutuvien energialähteiden vähintään 27 prosentin osuus EU:n energian loppukulutuksesta kaikilla kolmella osa-alueella, joita ovat sähkö (RES-E), lämmitys ja jäähdytys (RES-H&C) ja liikenne (RES-T), niin että seuraavat erityistavoitteet otetaan huomioon: puututaan investointiepävarmuuteen niin, että samalla otetaan huomioon hiilestä irtautumista koskevat keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteet; varmistetaan uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kustannustehokas käyttöönotto ja markkinoille saattaminen; varmistetaan uusiutuvien energialähteiden osuutta vuonna 2030 koskevan EU:n laajuisen tavoitteen kollektiivinen saavuttaminen laatimalla koordinoidusti energiaunionin hallinnointijärjestelmän kanssa poliittiset puitteet, jonka avulla vältetään mahdollinen tavoitteesta jääminen; kehitetään kehittyneiden biopolttoaineiden hiilidioksidipäästöjen vähentämispotentiaalia ja selvennetään sitä, mikä on ravintokasveista tuotettujen biopolttoaineiden rooli vuoden 2020 jälkeen; kehitetään uusiutuvien energialähteiden potentiaalia lämmitys- ja jäähdytysalalla. Ehdotukseen sisältyvillä toimenpiteillä pyritään näin ollen puuttumaan oikeasuhteisella tavalla uusiutuvien energialähteiden hyödyntämistä tällä hetkellä haittaaviin seikkoihin. Tällaisia ovat muun muassa investoijien epävarmuus, hallinnolliset esteet, uusiutuvien energialähteiden hyödyntämisen riittämätön kustannustehokkuus, poliittisten puitteiden ajantasaistamistarve sekä vaara, että kansalaisten sitoutuminen asiaan heikkenee siirryttäessä kohti vuoden 2030 tavoitetta. 1.2.•Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Ehdotus on yhdenmukainen markkinoiden uutta rakennetta sekä energiaunionin hallinnointijärjestelmää koskevien ehdotusten kanssa samoin kuin energiatehokkuusdirektiivin ja rakennusten energiatehokkuutta koskevien direktiivien tarkistamisen, heinäkuussa 2015 annetun EU:n päästökauppajärjestelmäehdotuksen ja taakanjakoa koskevan asetusehdotuksen sekä heinäkuussa 2016 annetun maankäyttöä, maankäytön muutosta ja metsätaloutta (LULUCF) koskevan asetuksen kanssa. Ehdotusta on tarkasteltava yhdessä edellä mainittujen aloitteiden kanssa, jotka eivät yksin riitä takaamaan sitä, että EU saavuttaa kollektiivisesti ja kustannustehokkaasti uusiutuvien energianlähteiden vähintään 27 prosentin osuuden kokonaisenergiankulutuksesta vuoteen 2030 mennessä. Ehdotuksen lähtökohtana on markkinoiden rakennetta koskevan aloitteen mukaisesti sellaisten uusiutuvalle energialle valmiiden sähkömarkkinoiden kehittäminen, joilla lyhyen aikavälin markkinat ovat huippuunsa kehitetyt ja yhdentyneet, joilla joustavuus on avainasemassa uusiutuvien energialähteiden markkina-arvon kasvattamisessa ja joilla uusiutuvan energian tuottajat saavat nykyistä suuremman osan tuloistaan energiamarkkinoilta, mikä vähentää julkisen tuen tarvetta. Ehdotuksella täydennetään myös markkinoiden rakennetta koskevaa aloitetta ottamalla käyttöön erilaisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on houkutella tarvittavia investointeja kustannustehokkaasti ja ripeästi sekä vähentää edelleen hallinnollista taakkaa, joka koituu uusiutuvan energian tuottajille, joihin kuuluvat myös oman uusiutuvan sähkönsä ja lämmön tuottavat kuluttajat. Ehdotuksella täydennetään energiaunionin hallinnointijärjestelmää luomalla sellaiset edellytykset kaikilla kolmella alalla (sähkö, lämmitys ja jäähdytys sekä liikenne), jotka helpottavat EU:n tavoitteen saavuttamista kollektiivisesti. Samaan aikaan hallinnointijärjestelmää koskevalla aloitteella virtaviivaistetaan ja yhdennetään energiasäännöstön nykyisiä, myös uusiutuvia energialähteitä vuoden 2020 jälkeen koskevia suunnittelu-, raportointi- ja seurantavelvoitteita, joiden avulla voidaan seurata edistymistä EU:n laajuisen tavoitteen saavuttamisessa ja joiden ansiosta kansallisten suunnitelmien tavoitteita voidaan tarkistaa ja aktivoida tarvittaessa tekijöitä, joilla voidaan paikata aukkoja yhteisissä tavoitetasoissa tai toteutuksessa. Energiatehokkuusdirektiivillä pyritään helpottamaan energiatehokkuustavoitteiden saavuttamista ja rakennusten energiatehokkuusdirektiivillä rakennusten energiatehokkuuden parantamista. Ehdotettujen energiatehokkuusdirektiivin ja rakennusten energiatehokkuusdirektiivin lämmitystä ja jäähdytystä koskevilla säännöksillä täydennetään jäsenvaltioiden pyrkimyksiä helpottaa tähän ehdotukseen sisältyvien säännösten ja hallinnointijärjestelmää koskevan asetuksen mukaisesti uusiutuvan energian käytön yleistymistä lämmitys- ja jäähdytysalalla. Näin jätetään mahdollisimman paljon joustovaraa nykyisten järjestelmien kansallisten erojen huomioimiseksi ja samalla varmistetaan osallistuminen vuoden 2030 yleistavoitteen saavuttamiseen. Vuoden 2020 jälkeistä aikaa varten uudistettu ja tehostettu EU:n päästökauppajärjestelmä on tulevaisuudessa yhä tärkeämmässä asemassa, sillä se antaa aikaisempaa vahvemman signaalin siitä, että uusiutuvien energialähteiden kaltaisiin vähähiilisiin teknologioihin kannattaa investoida, ja sillä varmistetaan, että uusiutuvan energian ja ilmastonmuutospolitiikkojen välistä synergiaa hyödynnetään paremmin. Uudistetussa päästökauppajärjestelmässä päästöoikeuksien hinnat eivät kuitenkaan riitä siihen, että EU:n tasolla sitova tavoite uusiutuvien energialähteiden vähintään 27 prosentin osuudesta saavutetaan. Uusiutuvia energialähteitä sähköalalla tukevilla säännöksillä varmistetaan, että tällaiset mekanismit täydentävät kaikilta osin päästökauppajärjestelmää ja että ne minimoivat mahdolliset kielteiset vaikutukset hiilen hintaan. Ehdotetussa taakanjakoa koskevassa asetuksessa ehdotetaan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien sitovien kansallisten tavoitteiden asettamista EU:n päästökauppajärjestelmään kuulumattomilla aloilla ja maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsätalouden sektorilla tarkentamatta sitä, miten tavoitteet voitaisiin saavuttaa mahdollisimman kustannustehokkaasti. EU:n energiajärjestelmäennusteet osoittavat, että uusiutuvia energialähteitä koskevat politiikat ovat välttämättömiä sähkön, lämmityksen ja jäähdytyksen sekä liikenteen aloilla päästökauppaan kuulumattomien alojen tavoitteen saavuttamiseksi kustannustehokkaasti. Ehdotetun maankäyttöä, maankäytön muutosta ja metsätaloutta koskevan asetuksen tavoitteena on sisällyttää hiilidioksidipäästöt ja maa- ja metsätalouden poistumat vuoteen 2030 ulottuviin EU:n ilmasto- ja energiapolitiikan puitteisiin. Tiukennetuilla bioenergiaa koskevilla EU:n kestävyyskriteereillä pyritään siihen, että energia-alalla käytetyn metsäbiomassan kestävyys taataan vastaisuudessakin muun muassa maankäyttöä, maankäytön muutosta ja metsätaloutta koskevassa asetuksessa säädetyn vaatimuksen avulla, jolla varmistetaan energian tuotantoon käytetyn metsäbiomassan vaikutusta hiilidioksidipäästöihin koskeva asianmukainen hiilikirjanpito. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •2.1.Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 194 artiklan 2 kohtaan, joka on energiatoimenpiteiden oikeusperusta. Koska perussopimukseen sisältyy erityinen energiaan liittyvä oikeusperusta, sitä on aiheellista käyttää. •2.2.Toissijaisuusperiaate

Toissijaisuusperiaatetta käsitellään tässä ehdotuksessa, sillä unionilla ei ole yksinomaista toimivaltaa uusiutuvia energialähteitä koskevassa politiikassa. Ehdotuksen perusteena on energian kasvava merkitys poliittisena ja taloudellisena haasteena ja sen tiivis yhteys sellaisiin politiikan aloihin kuin energian toimitusvarmuus, ilmastonmuutos, sisämarkkinat sekä taloudellinen ja sosiaalinen kehitys. EU:n toimien tarve EU:n tason toimia tarvitaan sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot osallistuvat uusiutuvan energian vähintään 27 prosentin osuutta koskevan EU:n tasolla sitovan tavoitteen saavuttamiseen kollektiivisesti ja kustannustehokkaasti. Jäsenvaltioiden edellytetään määrittävän omat tavoitetasonsa ja kehityskulkunsa kansallisten olosuhteidensa ja mieltymystensä mukaisesti. Lineaarisen koko EU:n kattavan kehityskulun avulla edistymistä kohti EU:n laajuisen tavoitteen saavuttamista voidaan seurata ilman, että se sitoo yksittäisiä jäsenvaltioita. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukea on avattava asteittain, jotta voidaan puuttua sisämarkkinoiden hajanaistumiseen ja varmistaa rajat ylittävä myytävyys, etenkin liikenteen polttoaineita koskevien yhteisten sääntöjen osalta. Sähköalalla EU on luonut yhdet yhdennetyt sähkömarkkinat, joiden tärkeimmät periaatteet, yhteisiin ongelmiin sovellettavat säännöt ja valtioiden rajat ylittäviä näkökohtia koskevat säännöt on vahvistettu EU:n tasolla. Tästä seuraa, että myös uusiutuvien energialähteiden rajatylittäviä näkökohtia on käsiteltävä EU:n tasolla erityissääntöjen avulla. Eräillä bioenergian kehittämiseen liittyvillä kestävyysriskeillä on rajatylittävä ulottuvuus, ja näin ollen niihin voidaan tehokkaammin puuttua EU:n tasolla. Tämä koskee erityisesti ympäristövaikutuksia, kuten ilmastonmuutosta ja luonnon monimuotoisuuden häviämistä. Lisäksi biomassan käyttöön sähkön- ja lämmöntuotannossa tarvitaan yhdenmukaistettuja kestävän kehityksen EU:n puitteita helpottamaan ja edistämään biopolttoaineiden sisämarkkinoita. Analyysi osoittaa, että toiminta vain jäsenvaltioiden tasolla saattaisi johtaa kilpailun vääristymiseen energian sisämarkkinoilla ja markkinoiden pirstoutumiseen, mikä puolestaan johtaa kauttaaltaan suurempiin kustannuksiin ja uusiutuvien energialähteiden vähäisempään hyödyntämiseen kaikkialla unionissa. EU:n tason lisäarvo Lämmitys- ja jäähdytysala vastaa lähes 50:tä prosenttia EU:n energiankulutuksesta, ja 75 prosenttia EU:n kulutuksesta tällä sektorilla on yhä fossiilispohjaista. EU:n laajuisen strategian puuttuminen on lisännyt sijoittajien epävarmuutta ja johtanut erittäin hajanaisiin paikallisiin markkinoihin, joilla kuluttajilla on vaikeuksia tehdä mieltymystensä mukaisia valintoja ja joilla sääntelypolitiikan puute luo kannustimia hajautettuun energiantuotantoon. EU:n ohjeet tällä alalla voisivat auttaa luomaan yhdennetyt EU:n uusiutuvien energialähteiden markkinat lämmityksen ja jäähdytyksen alalla. Siksi jäsenvaltioille tarjotaan erilaisia vaihtoehtoja käyttämättömän potentiaalin hyödyntämiseksi lämmitys- ja jäähdytysalalla. Lämmitys- ja jäähdytysalan paikallinen ulottuvuus huomioiden ehdotuksella luodaan yleiset puitteet, joilla kannustetaan uusiutuvien energialähteiden käyttöä kyseisellä alalla niin, että jäsenvaltioille jätetään mahdollisuus tehdä paikallisten olosuhteiden edellyttämät mukautukset mahdollisimman kustannustehokkaasti. Liikenne vastaa noin kolmanneksesta EU:n energian kokonaiskysynnästä ja kysyntä katetaan lähes kokonaan öljyllä. Vaikka liikennealalla on jo käynnistynyt siirtyminen vähäpäästöiseen vaihtoehtoiseen energiaan, jota vauhditti nykyinen uusiutuvia energialähteitä koskeva direktiivi, ala on jäänyt huomattavasti muiden sektoreiden jälkeen useista syistä. Tällaisia ovat muun muassa vahvojen kannustimien puute energian ja teknologian innovointeihin, joita tarvitaan energiajärjestelmän irtautumiseen pitkällä aikavälillä hiilestä ja liikennealan energiansaannin monipuolistamiseen, sekä sähköistämiseen liittyvät infrastruktuuriongelmat (joita pyritään parhaillaan ratkaisemaan panemalla täytäntöön vaihtoehtoisten polttoaineiden direktiivi sekä rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistamisen yhteydessä ehdotetuilla toimenpiteillä). EU:n yhteisellä toiminnalla varmistetaan, että politiikkatavoitteet (esim. kehittyneiden biopolttoaineiden hiilidioksidipäästöjen vähentämismahdollisuuksien kehittäminen) saavutetaan yhteisesti mahdollisimman alhaisin kustannuksin. Vuoteen 2030 ulottuvien EU:n laajuisten uusiutuvien energialähteiden puitteiden avulla voidaan myös seurata ja tukea jäsenvaltioiden energiapolitiikkaa, jotta Euroopan kansalaisille voidaan tarjota kestävä, turvallinen ja kohtuuhintainen energiajärjestelmä. Jäsenvaltiot voivat paremmin suunnitella kansallisia toimenpiteitä vuoden 2020 tavoitteen saavuttamiseksi ennakoitavissa olevien EU:n sääntelypuitteiden avulla, jotka johtavat uusiutuvien energialähteiden alaa kohti vuoden 2030 tavoitteita uusiutuvien energialähteiden eurooppalaistamista tukemalla etenkin niin, että vahvistetaan uusiutuvien energialähteiden markkinalähtöistä lähestymistapaa ja tuetaan valtioiden rajat ylittävien tukien avaamista. Näin varmistetaan, että uusiutuvia energialähteitä koskevat politiikat ovat johdonmukaisia muiden energia- ja ilmastotavoitteiden kanssa, joita ovat päästökauppajärjestelmä, taakanjakoa koskevaa asetus ja vuodelle 2030 asetettu EU:n energiatehokkuustavoite. EU:n tason puitteet, joissa tukijärjestelmille asetetaan korkeatasoiset periaatteet, parantaisivat niin ikään sijoittajien varmuutta, jota on saatettu menneinä vuosina heikentää eräiden jäsenvaltioiden nykivällä politiikalla ja toisinaan taannehtivilla toimenpiteillä. EU:n tason toimilla useat julkisten ja yksityisten investointien esteet (jotka liittyvät esimerkiksi lupamenettelyihin) voitaisiin poistaa ja puuttua jäsenvaltioiden eri lupaviranomaisten keskinäisen koordinoinnin puutteeseen, sekä tehostaa kansallisen tason elinten hallinnollisia valmiuksia valtioiden rajat ylittäviä hankkeiden ja tukijärjestelmien toteuttamiseksi. EU:n toiminta tuo investoijille varmuutta EU:n laajuisen sääntelykehyksen muodossa ja auttaa hyödyntämään uusiutuvaa energiaa johdonmukaisesti ja kustannustehokkaasti kaikkialla EU:ssa. Se myös mahdollistaa energian sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan kunnioittaen samalla jäsenvaltioiden mahdollisuutta tuottaa erilaisia uusiutuvan energian muotoja valitsemansa energialähteiden yhdistelmän mukaisesti. Tämän mukaisesti jäsenvaltioille jätetään laajasti harkintavaltaa ja joustoa edistää uusiutuviin energialähteisiin perustuvien energiamuotojen kehittämistä kaikilla niiden talouden aloilla kansallisiin mahdollisuuksiinsa ja olosuhteisiinsa parhaiten sopivalla tavalla. Tähän liittyy myös vaihtoehto, jossa EU:n tason tavoitteeseen päästään tukemalla uusiutuvan energian hyödyntämistä muissa jäsenvaltioissa markkinoiden rakennetta koskevien ehdotusten mukaisesti. Näin ollen ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. 2.3.Suhteellisuusperiaate ja sääntelytavan valinta Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen, koska siinä esitetään EU:n toimia, joilla varmistetaan, että unioni saavuttaa vähintään 27 prosentin osuutta koskevan tavoitteen, mutta annetaan jäsenvaltioille joustoa suunniteltujen toimien toteuttamisessa ja sellaisten uusiutuvan energian muotojen kehittämisessä, jotka parhaiten sopivat niiden kansallisiin olosuhteisiin, mieltymyksiin ja mahdollisuuksiin edellyttäen, että ne yhdessä saavuttavat vähintään 27 prosentin osuutta koskevan tavoitteen. EU:n tason tavoite merkitsee perustavanlaatuista muutosta toimintapoliittisessa kehyksessä vuonna 2030, kun oikeudellisesti sitovista kansallisista tavoitteista, joissa jäsenvaltioille annetaan laaja harkintavalta kansallisten toimenpiteiden suhteen, siirrytään Euroopan unionin tasolla oikeudellisesti sitovaan tavoitteeseen. Pelkästään kansalliset toimenpiteet johtaisivat kustannustehottomiin ja epätasaisiin toimiin eri puolilla EU:ta, mikä puolestaan johtaa uusiutuvien energialähteiden riittämättömään hyödyntämiseen EU:n energian sisämarkkinoilla, jolloin sovittua tavoitetta ei mahdollisesti saavuteta. Pelkät kansalliset toimenpiteet, joita koordinoidaan ehdotettujen hallintomekanismien avulla, eivät anna riittäviä takeita tavoitteen saavuttamisesta tai siitä, että tavoite saavutetaan mahdollisimman kustannustehokkaasti ja että vältetään tilanne, jossa osa jäsenvaltioista ryhtyy vapaamatkustajiksi, tai että markkinoiden hajanaisuutta onnistutaan vähentämään. Näin ollen EU:n tason toimilla voidaan luoda vankat ja vakaat puitteet, jotka mahdollistavat unionin sitovan vähintään 27 prosentin uusiutuvan energian tavoitteen toteutumisen vuonna 2030 kustannustehokkaasti ja kollektiivisesti niin, että toimet ovat oikeudenmukaisesti jakautuneet jäsenvaltioiden kesken ja niin, että ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen yhteisten toimien kustannustehokkuuden varmistamiseksi. Erityisiin alakohtaisiin säännöksiin vaikuttaa se, että lämmitys- ja jäähdytys vastaa lähes 50:tä prosenttia EU:n kokonaisenergiankulutuksesta, ja 75 prosenttia EU:n lämmityksen- ja jäähdytyksen polttoainetarpeesta saadaan yhä fossiilisista polttoainesta. Lämmitys- ja jäähdytysalan hiilivapaaksi saattaminen on ratkaisevaa, jos EU mielii edelleen pyrkiä asettamiensa pitkän aikavälin hiilidioksidipäästöjen vähentämistavoitteisiin ja parantaa toimitusvarmuutta. Lämmitys- ja jäähdytysalan olisi katettava vuoteen 2030 mennessä lähes puolet uusiutuvan energian EU:n tavoitteesta. Tämä suuruusluokka osoittaa toiminnan tarpeen kyseisellä alalla. Ehdotetuilla lämmitys- ja jäähdytysvaihtoehdoilla opastetaan jäsenvaltioita niiden valitessa toimintatapaa, jolla helpotetaan uusiutuvien energialähteiden käytön yleistymistä tällä alalla, mikä edesauttaa kyseisen kustannustehokkaan osuuden saavuttamista, mutta niissä annetaan jäsenvaltioille laaja vapaus päättää yhdennettyjen ilmasto- ja energiasuunnitelmien muotoilusta. Jos kaikki jäsenvaltiot hyväksyvät ehdotetun toimenpiteen, se kattaa noin neljänneksen vaihtoehtojen ”ei politiikan muutosta” ja EU:n vähintään 27 prosentin uusiutuvan energian tavoitteen välisistä eroista.

Jäsenvaltioiden tärkeät kansalliseen toimivaltaan kuuluvat seikat, kuten oikeus määritellä omien energiavarojen hyödyntämisen ehdot, valinta eri energiateknologien välillä ja energiahuollon yleinen rakenne, jätetään ennalleen. Bioenergian käytön kestävyyttä koskevassa EU:n kehyksessä on asetettu vähimmäisvaatimukset sen osoittamiseksi, että biomassaa käytetään kestävällä ja tehokkaalla tavalla liikenteessä sekä lämmön- ja sähköntuotannossa. Uusissa kestävän kehityksen säännöksissä noudatetaan riskiperusteista lähestymistapaa, ja niitä sovelletaan ainoastaan laajamittaista lämmön- ja sähköntuotantoa harjoittaviin tuottajiin. Suhteellisuus varmistetaan takaamalla tasapaino kilpailukyvyn, toimitusvarmuuden ja kestävyyden tavoitteiden välillä sekä tarkastelemalla ehdotetun toiminnan vuoden 2030 jälkeen realisoituvia pitkän aikavälin etuja – eli ei pitäydytä vain lyhyen ja keskipitkän aikavälin vaikutuksissa. Sääntelyn aste on siis oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään nähden. 2.4.Toimintatavan valinta Sääntelytavaksi on valittu direktiivi, joka jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön. Direktiivi on sopiva tapa edistää uusiutuvia energianlähteitä, koska siinä määritellään EU:n tavoitteet selkeästi, mutta jätetään jäsenvaltioille riittävästi liikkumavaraa panna direktiivi täytäntöön kansallisiin olosuhteisiin parhaiten sopivin keinoin. Näin ollen direktiivissä on vain vähän sellaisia säännöksiä, joissa säädetään pakollisista toimista. Silloin kun tällaisia säännöksiä on, ne on annettu vain välttämättömän kustannustehokkaan hyödyntämisen lisäämiseksi kaikkialla unionissa (esim. tukijärjestelmien osittaista pakollista avaamista koskeva ehdotuksen 5 artikla). Ehdotus aiheuttaa sisältömuutoksen uusiutuvia energialähteitä koskevaan direktiiviin. Uudelleenlaatimisen avulla voidaan antaa yksi lainsäädännöllinen teksti, johon tehdään halutut muutokset. Ne yhdistetään sitten aikaisemman säädöksen muuttumattomaan tekstiin, ja aikaisempi säädös kumotaan. Näin ollen uudelleenlaadittu direktiivi on asianmukainen väline, ja se on komission paremmasta lainsäädännöstä tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa antamien sitoumusten mukainen. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET 3.1.REFIT-arviointi Uusiutuvia energialähteitä koskevalle direktiiville tehtiin vuosina 2014–2016 sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan ohjelman (REFIT) arviointi. Arvioinnin tulokset esitetään erillisessä REFIT-arviointia koskevassa yksiköiden valmisteluasiakirjassa yhdessä tähän ehdotukseen liittyvän vaikutustenarvioinnin kanssa. REFIT-arvioinnissa todettiin, että tavoitteessa lisätä kestävästi uusiutuvan energian osuutta EU:n energian loppukulutuksesta on onnistuttu. Sitovat kansalliset tavoitteet, kansalliset uusiutuvan energian toimintasuunnitelmat ja uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä säädetyt kahden vuoden välein toteutettavat seurantatoimet ovat olleet erityisen tehokkaita avoimuuden lisäämisessä sijoittajiin ja muihin talouden toimijoihin nähden ja ne ovat varmistaneet laadukkaan tiedon saamisen uusiutuvan energian markkinoista ja politiikasta jäsenvaltioissa. Tästä osoituksena on hyödyntämisen nopea kasvu heti direktiivin antamisen jälkeen, jolloin uusiutuvien energialähteiden osuus nousi vuoden 2007 10,4 prosentista 17 prosenttiin vuonna 2015. Nämä säännökset yhdessä kansallisten politiikkojen ja ei-lainsäädännöllisten toimenpiteiden kanssa ovat edistäneet unionin energia- ja ilmastopolitiikan tavoitteiden saavuttamista kokonaisuudessaan, mikä on johtanut kasvihuonekaasupäästöjen vähenemiseen, energian toimitusvarmuuden kasvamiseen, johtoasemaan innovoinnissa, työpaikkojen luomiseen, yleiseen hyväksyntään ja alueelliseen kehitykseen. Ne ovat osoittaneet merkittävyytensä, johdonmukaisuutensa, tehokkuutensa, vaikuttavuutensa ja lisäarvonsa EU:n energia- ja ilmastonmuutospolitiikan yleisten tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Uusiutuva energia on tällä hetkellä sähköntuotannossa ainoa hiilestä irtautumisen vaihtoehto, jota hyödynnetään tahdilla, joka on lähellä sitä, mitä kansainvälisen energiajärjestön (IEA) pitkän aikavälin ennusteissa edellytetään maapallon lämpötilan nousun rajoittamiseksi 2 celsiusasteeseen suhteessa esiteollisella kaudella vallinneeseen tasoon. Vaikka EU kokonaisuutena ja kaikki jäsenvaltiot yhtä lukuun ottamatta ovat tällä hetkellä edenneet kohti vuodelle 2020 asetettuja uusiutuvan energian tavoitteita, niiden saavuttaminen vuoteen 2020 mennessä voidaan varmistaa vain, jos jäsenvaltiot kiristävät tahtia uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämisessä. Tämän lisäksi lisätoimet ovat tarpeen, jotta uusiutuvan energian hyödyntämisen etenemistä liikenteessä voidaan nopeuttaa sen varmistamiseksi, että alakohtainen 10 prosentin tavoite saavutetaan. Uusiutuvan energian hyödyntämiseen liikennealalla ovat vaikuttaneet kielteisesti etenkin sääntelyä koskeva epävarmuus, jonka ovat aiheuttaneet ravintokasveista tuotettuihin biopolttoaineisiin liittyvän epäsuoran maankäytön muutoksen riskin hallitsemista koskevat kauan kestäneet poliittiset keskustelut. 3.2.Sidosryhmien kuuleminen 3.2.1. Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus vastaajista Ehdotuksen valmisteluun on osallistunut laaja kirjo sidosryhmiä, jäsenvaltiot ja kansalliset sääntelyviranomaiset mukaan luettuina. Valmisteluun kuului 12 viikkoa kestänyt julkinen kuuleminen, 5. helmikuuta 2016 pidetty sidosryhmien tapaaminen, asiaa koskeva keskustelu Euroopan sähköalan sääntelyfoorumissa Firenzessä ja lukuisia kahdenvälisiä keskusteluja. Julkinen kuuleminen käynnistettiin 18. marraskuuta 2015, ja se oli avoinna 10. helmikuuta 2016 asti. Komissio sai yhteensä 614 vastausta. Vastauksista 340 tuli kansallisilta ja EU:n laajuisilta järjestöiltä, mikä oli 58 prosenttia vastauksista. Näistä 110 oli peräisin toimialajärjestöiltä (18 % kaikista vastauksista) ja 90 uusiutuvan energian toimialalta (15 % kaikista vastauksista). Lisäksi 186 vastausta saatiin suoraan yrityksiltä (30 % kaikista vastauksista). Kuulemiseen osallistui yhteensä 19 kansallista hallitusta ja 22 alueellista tai paikallista viranomaista. Huomattavaa on, että merkittävä osa osallistujista oli yksittäisiä kansalaisia, energiaosuuskuntia ja valtiosta riippumattomia järjestöjä. Komissio järjesti niin ikään bioenergian käytön kestävyyttä koskevan julkisen verkkokuulemisen 10. helmikuuta – 10. toukokuuta 2016. Siihen saatiin yli 950 vastausta. Tätä täydensi teemakohtainen sidosryhmien konferenssi, joka pidettiin 12. toukokuuta 2016. 3.2.2 Tiivistelmä sidosryhmien näkemyksistä Julkiseen kuulemiseen toimitettujen vastausten yksityiskohtainen arviointi vahvistaa sen, että vastaajat ovat laajalti yksimielisiä useista julkisessa kuulemisessa esitetyistä seikoista. Tällaisia ovat muun muassa uusiutuvia energialähteitä säätelevän vakaan ja ennakoitavan EU:n oikeudellisen kehyksen tarve, se, että uudelleenlaaditulla direktiivillä on tärkeää määritellä täydentäviä toimenpiteitä vähintään 27 prosentin sitovan EU:n tason tavoitteen saavuttamiseksi, sekä uusiutuville energialähteille sopivien markkinoiden kehittäminen. Sidosryhmien näkemykset erosivat sitä vastoin toisistaan muissa kysymyksissä, jotka koskivat muun muassa tukijärjestelmien maantieteellistä soveltamisalaa ja uusiutuvan energian altistamista markkinaolosuhteille (esimerkiksi uusiutuvien energialähteiden asettaminen ajojärjestyksessä etusijalle ja tasehallintavastuu). Sähkömarkkinoiden yksityisten ja julkisten toimijoiden roolin suhteen EU:n lisätoimia kannatetaan energian kuluttajien ja paikallisviranomaisten vaikutusmahdollisuuksien lisäämiseksi. Valtaosa vastaajista tukee nykyistä vahvempia EU:n sääntöjä, joilla taataan, että kuluttajilla on mahdollisuus tuottaa ja varastoida omaa uusiutuvaa lämpöä ja sähköä ja osallistua kaikille asiaankuuluville energiamarkkinoille syrjimättömällä ja yksinkertaisella tavalla, myös yhteenliittymien kautta. Monet vastaajat kannattavat itse tuotetun energian järjestelmien yhä kasvavaa lyhyen aikavälin altistamista markkinoille niin, että verkkoon syötetty ylijäämäsähkö arvotetaan tukkuhinnalla. Useat uusiutuvia energialähteitä hyödyntävät tuottajat korostavat kuitenkin, että siirtymäaikana kohti uudistettua sähkömarkkinarakennetta pienimuotoisten itse tuotetun energian järjestelmien markkinaperusteiset tukijärjestelmät ovat edelleen tarpeen. Useat vastaajista kannattavat uusiutuviin energialähteisiin liittyvien paikallisten aloitteiden rahoituksen saannin helpottamista.

Sidosryhmät korostavat, että tukijärjestelmien muuttaminen takautuvasti on estettävä. Eräitä muita seikkoja pidetään tärkeinä investointien vakauden lisäämiseksi. Tällaisia ovat hallinnollisten esteiden poistaminen, markkinoiden yhdentymisen tiivistäminen ja energiaperuskirjan määräyksiä pidemmälle menevä tehostettu investointisuoja. Monet vastaajat korostavat myös sitä, että uudelleenlaaditun direktiivin nopea täytäntöönpano – hyvissä ajoin ennen vuotta 2021 – on varmistettava oikea-aikaisten poliittisten signaalien lähettämiseksi ja näkymien tarjoamiseksi sijoittajille. Useat jäsenvaltiot ovat erityisesti korostaneet, että jäsenvaltioiden oikeus valita omat energialähteensä ja kehittää valitsemiaan uusiutuvan energian teknologioita, esim. monipuolistamisen vuoksi, on taattava etenkin tukijärjestelmien suunnittelun yhteydessä. Ne korostivat myös, että uusiutuvan energian integrointi markkinoille on järjestettävä koordinoidusti eikä sitä voi jättää vain kunkin jäsenvaltion omista ilmoitusaikataulusta riippuvien hajanaisten prosessien kautta tehtäväksi. Mainittakoon viimeisenä mutta ei vähäisimpänä se, että uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä vahvistetun vankan oikeudellisen kehyksen katsotaan olevan avainasemassa pyrittäessä saavuttamaan uusiutuvan energian vähintään 27 prosentin osuutta koskeva EU:n tavoite vuoteen 2030 mennessä. Suurin osa vastaajista kannattaa ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä, joilla estetään tavoitteesta jälkeen jääminen, mutta katsoo myös korjaavien toimien olevan tarpeen, jos näin tapahtuu. Eräät sidosryhmät, kuten energia-alan sääntelyviranomaiset, korostavat, että täydentävien toimenpiteiden johdonmukaisuus kansallisten tukijärjestelmien kanssa on tarpeen varmistaa. Julkisessa kuulemisessa korostettiin, että suurimpia esteitä uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämiselle liikenteessä ovat muun muassa vakaan poliittisen kehyksen puuttuminen vuoden 2020 jälkeiselle ajalle, biopolttoaineiden kestävyyttä koskeva kauan kestänyt keskustelu ja sähköajoneuvojen korkea hinta. Valtaosa vastaajista katsoi myös, että EU:n laajuinen polttoaineen yhtiöittämisvelvoite olisi tehokas tai hyvin tehokas keino edistää kestävien uusiutuvien polttoaineiden kulutusta EU:n liikennealalla ja lisätä sähköautojen käyttöä. Euroopan sähköalan sääntelyfoorumin Firenzessä 13.–14. kesäkuuta 2016 pidetyssä kokouksessa, johon osallistuivat jäsenvaltiot, kansallisia sääntelyviranomaisia ja tärkeimpiä sidosryhmiä, todettiin, että vuoden 2020 jälkeiselle ajalle luotavien uusiutuvia energialähteitä koskevien puitteiden olisi perustuttava uusiutuvien energialähteiden täysimääräiseen integrointiin soveltuvaan vahvistettuun markkinoiden rakenteeseen, ja että on annettava vahva hiilen hintasignaali tehostetun päästökauppajärjestelmän avulla ja että uusiutuville energialähteille annettavan erityistuen, jos ja kun sitä tarvitaan, olisi oltava markkinapohjainen ja siinä olisi minimoitava markkinoiden vääristymisen mahdollisuus. Tämän vuoksi foorumi kannusti komissiota laatimaan osana uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin tarkistusta tukijärjestelmiä koskevat yhteiset säännöt edistämään markkinapohjaista ja alueellisempaa lähestymistapaa uusiutuvaan energiaan. Bioenergian käytön kestävyyttä koskevassa julkisessa kuulemisessa oltiin eri mieltä bioenergian hyödyistä ja riskeistä, ja siitä, tarvitaanko uutta EU:n politiikkaa. Tästä huolimatta valtaosa vastaajista nosti bioenergian käytön kestävyyttä koskevan toimintapolitiikan pääasialliseksi tavoitteeksi ilmastonmuutoksen hillitsemisen. Jotkin julkisviranomaiset ja julkiset yritykset sekä biopolttoaineiden ja bionesteiden tuottajat ja metsäalan yritykset sekä useat jäsenvaltiot ilmoittivat pitävänsä parhaimpana perusskenaariota, jossa uusia kestävyyttä koskevia EU:n vaatimuksia ei oteta käyttöön. Yhdeksi tärkeimmistä syistä tähän mainittiin se, että olemassa on muuta lainsäädäntöä, joka kattaa biomassaan perustuvaan energiaan liittyvät mahdolliset riskit, ja se, että vaarana on kohtuuttoman hallinnollisen rasitteen syntyminen. Toisaalta taas monet EU:n bioenergian tuottajat ja käyttäjät samoin kuin useat jäsenvaltiot kannattavat EU:n lisätoimia, joilla EU:n kestävyyskriteerit ulotetaan koskemaan lämmitykseen, jäähdytykseen ja sähköntuotantoon käytettävää biomassaa. EU:n pysyvä metsäkomitea, joka on EU:n metsänhoitotoimien neuvoa-antava ryhmä, tuki tuoreessa lausunnossaan vaihtoehtoa, jossa metsäbiomassaan sovelletaan riskiin perustuvaa kestävyyskriteeriä. Lukuisat sidosryhmät ja etenkin puuta käyttävä teollisuus, kuten sellun ja paperin tuottajat ja ympäristönsuojelujärjestöt, kannattavat biomassan energiaksi muuntamiselle asetettavia tehokkuusvaatimuksia. Kansalaisjärjestöt kannattavat niin ikään ylärajan asettamista bioenergian kokonaiskäytölle ja tiettyjen raaka-aineiden tai lähteiden hyödyntämistä koskevia rajoituksia sekä biomassan tuotannolle asetettavia ympäristö- ja sosiaalisia vaatimuksia. Sidosryhmät pyysivät yleisesti, että asetettaessa tiettyjä raaka-aineita koskevia toimenpiteitä raaka-aineita käsiteltäisiin yhdenmukaisesti niiden loppukäytöstä riippumatta. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että polttoaineiden tuotantoon käytettävään maatalouden biomassaan ja lämmön- ja sähköntuotantoon käytettävään biokaasuun olisi sovellettava samoja sääntöjä. 3.3.Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Seuraavat merkittävimmät tutkimukset tilattiin ulkopuolisilta toimeksisaajilta: Vaikutustenarviointitutkimus uudesta direktiivistä, jolla virtaviivaistetaan uusiutuvan energian hyödyntäminen ja taataan se, että EU saavuttaa vuodeksi 2030 asetetun uusiutuvan energian tavoitteensa – ECN, Oeko Institute, Eclareon, REBEL, SUER, BBH. Tutkimus uusiutuvaa energiaa koskevan vuoden 2016 kertomuksen valmistelemiseksi käytetystä teknisestä avusta valmisteltaessa uusiutuvia energialähteitä koskevaa EU:n pakettia vuosiksi 2020–2030 – Öko-Institut, E3-Modelling, Observ’ER, COWI. Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon investointien tukeminen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön syvän markkinaintegraation yhteydessä vuoden 2020 jälkeen: tutkimus EU:n, kansallisen ja alueelliseen tason vaihtoehdoista – Cambridge Economic Policy Associates (CEPA) Tutkimus energiantuotantoon käytettävän biomassan kestävästä ja optimaalisesta hyödyntämisestä EU:ssa vuoden 2020 jälkeen – PricewaterhouseCoopers, Vito, TU Wien, Utrecht University, INFRO, Rutter Soceco. EU:ssa kulutetun biomassan hiilidioksidivaikutukset – Forest Research UK, VTT, North Energy, Alterra. Tutkimus EU:n tulevan bioenergiankysynnän vaikutuksista resurssitehokkuuteen, IISA, Idufor, EFI, Oeko Institute, IEEP. 3.4.Vaikutustenarviointi Ehdotukseen liittyvässä vaikutustenarvionnissa ei esitetty parhaana pidettyjä vaihtoehtoja, vaan kutakin toimintavaihtoehtoa tarkasteltiin yksityiskohtaisesti lähtien asteittain liikkeelle nykykehitysskenaariosta (vaihtoehto 0), jossa kansallisia toimia jatketaan eikä EU:n tason lisätoimiin ryhdytä, aina vaihtoehtoisiin skenaarioihin EU:n kokonaisvaltaisista toimista jäljempänä luetelluilla viidellä alueella.

Sääntelyntarkastelulautakunta antoi 16. syyskuuta 2016 ensimmäisen lausuntonsa vaikutustenarvioinnista, ja pyysi, että arviointi toimitetaan sille uudelleen. Arviointia tarkistettiin, ja se toimitettiin 17. lokakuuta 2016 uudelleen sääntelyntarkastelulautakunnalle, joka antoi toisen kielteisen lausunnon 4. marraskuuta 2016, mutta ei pyytänyt enää, että vaikutustenarviointia tarkistetaan tai toimitetaan sille uudelleen. Komissio katsoi tämän vuoksi aiheelliseksi jatkaa uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin uudelleenlaatimista koskevan ehdotuksen valmistelua niin, että se ottaa asianmukaisesti huomioon sääntelyntarkastelulautakunnan toisessa lausunnossaan julkituoman varauksen. Komissio on valinnut lämmitys- ja jäähdytysalalle oikeasuhtaisempia ja vähemmän raskaita säännöksiä, hallintokehystä varten taas tehostettuja säännöksiä, joilla varmistetaan vuoden 2030 tavoitteiden saavuttaminen. Se on myös varmistanut, että ehdotuksen sisältämät säännökset ovat täysin yhteensopivia valtiontukisääntöjen kanssa ja täydentävät niitä eivätkä rajoita komission toimivaltaa valtiontukien alalla. Ehdotetut säännökset ovat yleisiä periaatteita, jotka (tarvittaessa) edellyttävät markkinapohjaisten ja kustannustehokkaiden järjestelmien käyttöä. Tämä vastaa täysin uutta markkinarakennetta ja auttaa minimoimaan veronmaksajille ja sähkön kuluttajille aiheutuvat kustannukset. Säännökset lisäävät edelleen investointivarmuutta vuosina 2021–2030. Komissio on ottanut huomioon kaikki energiaunionin tavoitteet. Lopuksi komissio toteaa, että arvioon siitä, kuinka suuri ero on kurottava umpeen, liittyy väistämättömiä epävarmuustekijöitä, että EU:n tason 27 prosentin sitova tavoite on vähimmäistavoite ja että investoinneille, joilla on pitkä toteutusaika, on varmistettava vakaat ja oikea-aikaiset kannustimet. Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetty, komissio katsoo toimenpidekokonaisuuden olevan oikeasuhteinen ratkaisu ongelmiin. Tarkempia tietoja tästä esitetään tässä luvussa. i) Vaihtoehdot uusiutuvan energian lisäämiseksi sähköalalla (RES-E) a) Tukijärjestelmien yhteinen eurooppalainen kehys: 1) turvaudutaan vain markkinamekanismeihin; 2) markkinapohjaista ja kustannustehokasta tukea koskevat eurooppalaiset puitteet; 3) siirrytään pakollisesti kohti investointitukea. Uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä sallitaan tukijärjestelmät ja jätetään jäsenvaltioille mahdollisuus valita tukijärjestelmänsä. Tämä on johtanut siihen epätyydyttävään tilanteeseen, että jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön tukijärjestelmiä, joita on myöhemmin useissa tapauksissa muutettu tai peruutettu taannehtivasti. Tämä puolestaan on heikentänyt sijoittajien luottamusta. Näin ollen uudelleenlaaditussa uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä tarvitaan selkeämpiä sääntöjä sijoittajien luottamuksen lisäämiseksi. Siksi vaihtoehto 2 pitää sisällään periaatteita tukijärjestelmille, joita jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön ja joita edelleen tarvitaan riittävien investointien houkuttelemiseksi vuodelle 2030 asetetun unionin tavoitteen saavuttamiseksi. Kyseiseen vaihtoehtoon kuuluu jäsenvaltioiden tukijärjestelmien suunnitteluperiaatteet ja sijoittajansuoja taannehtivia muutoksia vastaan. Tällaisilla periaatteilla ei rajoiteta valtiontukisääntöjen noudattamista. Sääntelyntarkastelulautakunta katsoi tässä, että nykyisillä valtiontuen suuntaviivoilla katetaan jo suurin osa vaikutustenarviointiin sisältyvistä kysymyksistä ja että niissä tunnustetaan jo vuoden 2030 ilmasto- ja energiatavoitteet. Näiden periaatteiden kirjaaminen lainsäädäntöön on poliittinen valinta. Tällaisten säännösten ansiosta tuetaan uusiutuvaa energiaa koskevan politiikan eurooppalaistamista ja tehdään uusiutuvat energialähteet soveltuviksi markkinoille, ja samalla taataan sijoittajien oikeusvarmuus vuoteen 2030 asti. Lisätietoja on vaikutustenarvioinnin liitteessä 1. Ehdotetuissa puitteissa esitetään suunnitteluperiaatteita, joilla i) varmistetaan sijoittajille riittävä oikeusvarmuus kaudelle 2021–2030 ja ii) edellytetään (tarvittaessa) markkinalähtöisten kustannustehokkaiden ja uusiin parhaisiin suunnittelukäytäntöihin perustuvien järjestelmien käyttöä. Ehdotuksen periaatteissa noudatetaan linjauksia, jotka komissio teki ympäristö- ja energia-alan valtiontukea koskevissa suuntaviivoissa, ja kehitetään niitä edelleen useilla aloilla ja etenkin rajatylittävässä osallistumisessa. Puitteet takaavat tehokkaasti riittävän oikeusvarmuuden sijoittajille, sillä niissä määritellään markkinaehtoisuuden periaatteiden mukaisesti parhaisiin käytäntöihin perustuen yleiset perusperiaatteet kaudelle 2021–2030. Samalla puitteet ovat oikeasuhteisia eivätkä liian ohjailevia, sillä säännöt ovat yleisluontoisia. Puitteissa noudatetaan myös toissijaisuusperiaatetta, koska niissä otetaan täysimääräisesti huomioon jäsenvaltioiden oikeus valita energialähteiden yhdistelmänsä. Tämän vuoksi ehdotettavassa sääntelykehyksessä on tarpeen määritellä seuraavien välinen suhde: jäsenvaltioiden oikeus valita omat energialähteensä ja kehittää valitsemiaan uusiutuvan energian teknologioita, esim. monipuolistamisen vuoksi, sekä pyrkimys varmistaa eri teknologioiden välinen kilpailu. Näiden Euroopan energia-alan puitteiden perusperiaatteiden toimittaminen neuvoston ja Euroopan parlamentin hyväksyttäväksi tuo markkinoille integroimistavoitteille legitimiteettiä ja yleistä hyväksyntää. Lisäksi eri sidosryhmät, muun muassa sääntelyviranomaiset, sekä useat jäsenvaltiot ovat vaatineet tällaisia ehdotuksella käyttöön otettavia puitteita sovellettavien valtiontukisääntöjen ohelle. b) Nykyistä koordinoidumpi alueellinen lähestymistapa: 1) pakollinen alueellinen tuki; 2) tukijärjestelmien pakollinen osittainen avaaminen valtioiden rajat ylittävälle osallistumiselle. Ehdotus noudattelee vaihtoehtoa 2 (vaihtoehto 1 vaikutustenarviointiraportissa), jossa uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukijärjestelmien osittainen avaaminen valtioiden rajat ylittävälle osallistumiselle tehdään pakolliseksi. Kyseinen vaihtoehto takaa sen, että investointeja tehdään yhä enemmän siellä, missä mahdollisuudet ja muut ehdot ovat parhaat, jolloin järjestelmän kokonaiskustannukset ja tukimenot saadaan matalammiksi. Vaikutustenarvioinnin tulokset osoittavat, että kyseinen toimenpide vähentäisi energiajärjestelmän kustannuksia 1 miljardilla eurolla vuodessa kaudella 2021–2030, samalla kun kuluttajien maksamat uusiutuvan energian tukikustannukset vähenevät 3 prosenttia. Kyseinen vaihtoehto on oikeasuhteinen, sillä siinä otetaan huomioon fyysisten yhteenliitäntöjen taso ja ehdotetaan vain asteittain tapahtuvaa osittaista avaamista. Se noudattaa toissijaisuusperiaatetta, sillä siinä ei rajoiteta jäsenvaltion toimivaltaa suunnitella omat tukijärjestelmänsä eikä näin ollen puututa jäsenvaltioiden oikeuteen valita energialähteidensä yhdistelmä. c) Uusiutuviin energialähteisiin kohdennettu rahoitusväline: 1) EU:n tason rahoitusväline, jonka tukikelpoisuuskriteerit ovat väljät; 2) EU:n tason rahoitusväline, josta tuetaan uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä koskevia erittäin riskialttiita hankkeita. Tavoitteena on tehostaa nykyisistä tai uusista rahoitusvälineistä myönnettävien varojen käyttöä uusiutuvien energialähteiden hyödyntämistä koskevien jäsenvaltioiden kunnianhimoisten tavoitteiden tukemiseksi. Tällaisten tukipuitteiden yksityiskohdat olisi vahvistettava valmisteltaessa vuosien 2021–2027 monivuotista rahoituskehystä. d) Hallinnollinen yksinkertaistaminen: 1) vahvistetut säännökset ja yksi ainoa yhteyspiste, aikajänteet ja polttoainelähteiden vaihtamisen helpotetut menettelyt; 2) kestoltaan rajattujen lupamenettelyiden mahdollistaminen niin, että pienet hankkeet hyväksytään automaattisesti yksinkertaisen ilmoituksen avulla. Vaihtoehtojen 1 ja 2 yhdistelmä on valittu ehdotuksessa parhaaksi, jotta voidaan luoda uusiutuviin energialähteisiin liittyville hankkeille lupamenettely, jossa lupia haetaan vain yhdeltä nimetyltä viranomaiselta (keskitetty yhteyspiste), asettaa lupamenettelyille enimmäiskesto, varmistaa, että pienten hankkeiden kohdalla pelkkä jakeluverkonhaltijoille tehtävä ilmoitus riittää, ja antaa erityssäännös lupamenettelyjen nopeuttamiseksi nykyisten uusiutuvaa energiaa tuottavien laitosten polttoainelähteen vaihtamiseksi. Kyseinen vaihtoehto mahdollistaa sen, että voidaan luoda lupamenettelyt, jotka ovat hakijoiden kannalta selkeämmät ja avoimemmat, ennustettavammat ja vähemmän aikaa vievät. Kyseinen vaihtoehto on oikeasuhteinen, sillä se merkitsee suurelta osin jo joissakin jäsenvaltioissa käytössä olevien parhaisiin käytäntöihin perustuvien menettelyjen toteuttamista. Siitä ei aiheudu korkeita kustannuksia. Se noudattaa toissijaisuusperiaatetta, koska jäsenvaltiot voivat päättää, miten ne organisoivat keskitetyt yhteyspisteet. Se ei myöskään vaikuta lupamenettelyiden sisältöön. ii) Vaihtoehdot uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämiseksi lämmitys- ja jäähdytysalalla (RES-H&C):

a) Uusiutuvan energian valtavirtaistaminen lämmityksen ja jäähdytyksen toimituksissa: 0) nykyisten kansallisten toimien jatkaminen ilman EU:n toimia; 1) uusiutuvien energialähteiden käyttöönottoa lämmitys- ja jäähdytysalalla koskevan velvoitteen asettaminen fossiilisten polttoaineiden toimittajille; 2) sama velvoite kuin edellä, mutta kaikille polttoainetoimittajille. Suositeltavin vaihtoehto oli vaihtoehto 2, jossa jäsenvaltioiden nimeämien toimittajien, jotka kattavat vähintään 50 prosenttia energian tarjonnasta, olisi edellytetty asteittain sisällyttävän uusiutuva energia myynnin vuotuiseen kokonaismäärään vuoteen 2030 asti (1 prosenttiyksikkö vuosittain). Sääntelyntarkastelulautakunta kyseenalaisti lämmitys- ja jäähdytysenergiantoimittajille asetettavan velvoitteen oikeasuhteisuuden. Näiden huolenaiheiden poistamiseksi nykyisessä ehdotuksessa velvoite korvataan jäsenvaltioille avoinna olevilla useilla eri vaihtoehdoilla, mikä tuo kansallisen tason toteuttamiseen joustavuutta. Lämmityksen ja jäähdytyksen osuus on lähes puolet EU:n energian loppukäytöstä, ja vaikka uusiutuvien energialähteiden osuus sähköntuotannossa on kasvanut yli 8 prosenttiyksikköä vuosina 2009–2015, uusiutuvien energialähteiden osuus lämmityksessä ja jäähdytyksessä kasvoi samalla ajanjaksolla ainoastaan 3 prosenttiyksikköä. Siksi tällä alalla tarvitaan pitkälle menevää mutta joustavaa toimenpidettä. Kyseinen vaihtoehto on oikeasuhteinen, koska siinä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen uusiutuvien energialähteiden hyödyntämisen lisäämiseksi lämmitys- ja jäähdytysalalla EU:n tasolla eikä siinä aseteta suuria rasitteita pk-yrityksille. Kyseinen vaihtoehto on energiatehokkuusdirektiivin ja rakennusten energiatehokkuusdirektiivin mukainen ja täydentää niitä. Energiansäästö ja kunnostaminen etenkin rakennusalalla edistää energiatehokkuutta lämmitys- ja jäähdytysalalla. Samalla lämmitys- ja jäähdytysvaihtoehdot nopeuttaisivat siirtymistä fossiilisista polttoaineista uusiutuvien energialähteiden käyttöön lämmityksessä ja jäähdytyksessä, ja ne kattaisivat myös olemassa olevan rakennuskannan. Lämmityksen ja jäähdytyksen toimituksiin ja energian käyttöön rakennusten tasolla kohdistettavat uusiutuvaa energiaa edistävät toimenpiteet vähentävät teknologialukkiutuman vaaraa, mikä tarkoittaa sitä, että energiatehokkuuteen keskittymällä saataisiin aikaan vain se, että fossiilisia polttoaineita korvataan tehokkaammilla mutta yhtä kaikki fossiilisten polttoaineiden ratkaisuilla. b) Uusiutuvien energialähteiden ja hukkalämmön hyödyntämisen helpottaminen kaukolämmitys- ja jäähdytysjärjestelmissä; 1) parhaiden toimintatapojen jakaminen; 2) energiatehokkuustodistukset ja verkkoon pääsyn avaaminen paikallisille lämmön ja kylmän tuottajille; 3) 1 ja 2 kohdan toimet yhdessä tehostettujen kuluttajan oikeuksia koskevan kehyksen kanssa. Vaihtoehto 3 on suositeltavin tässä ehdotuksessa. Kyseinen vaihtoehto antaa kuluttajille mahdollisuuden tuottaa uusiutuvaa lämpöenergiaa paikallisesti ja käyttää kaukolämmitys- ja jäähdytysjärjestelmää paikallisten synergiaetujen aikaansaamiseksi muiden käyttäjien kanssa, joten sillä on näin myönteinen sosiaalinen vaikutus. Mahdollisuus irtikytkentään mahdollistaisi ylimääräisen uusiutuvista lähteistä peräisin olevan lämmöntuotannon kaudella 2020–2030, mikä osaltaan auttaa hillitsemään ilmastonmuutosta. Vaikka verkosta irtikytkemisen sallimisella voi olla kielteisiä vaikutuksia paikallisten kaukolämpö- tai kaukojäähdytysyritysten tuloihin, myönteiset sosiaaliset ja ympäristövaikutukset kumoavat nämä vaikutukset. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen, sillä hallinnollinen taakka on suoraan verrannollinen kaukolämpöjärjestelmien yleisyyteen kansallisella tasolla. Erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa kaukolämmön osuus on alhainen, lupamenettelyt ovat kevyet ja irtikytkennän kysyntä on todennäköisesti maltillista. Kaukolämmitys ja -jäähdytyssektorin osuus EU:n energiajärjestelmästä on noin 10 prosenttia. Uusiutuvan energian osuutta EU:n energiajärjestelmässä on mahdollista kasvattaa kaukolämpö- ja jäähdytysjärjestelmien kautta. Alalla piilee valtavasti hyödyntämättömiä mahdollisuuksia, jollaisia ovat esimerkiksi teollisen mittakaavan lämpöpumppujen käyttöönottaminen kaukolämmityksessä, ja arvioiden mukaan yli 25 prosenttia EU:n väestöstä asuu alueilla, jotka soveltuvat geotermisiin kaukolämpösovelluksiin. Kaukolämpöjärjestelmät edustavat lisäksi merkittävää infrastruktuuriteknologiaa, joka edesauttaa jätteistä energiaa tuottavien laitosten parempaa kokonaishyötysuhdetta. Vanhempia kaukolämmitys- ja -jäähdytysjärjestelmiä on mukautettava niin, että ne kykenevät ottamaan vastaan uusiutuvan energian tarjonnan lisääntymisen. Nykyiset investoinnit kaukolämmitykseen ja -jäähdytykseen eivät kuitenkaan mahdollista siirtymistä tehokkaaseen ja uusiutuvaan energian tuotantoon. Energiatehokkuutta koskevat toimet eivät edellytä kovin monimutkaista hallinnollista tukea, ja ne voivat mahdollisesti lisätä uusiutuvien energialähteiden hyödyntämistä merkittävästi, joten toimi on tehokas. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (sillä se luo tasapuoliset toimintaedellytykset paikallisten kaukolämmön- ja -jäähdytyksen tarjoajien ja rahoittajien sekä lämmön käyttäjien välille avoimen ja vertailukelpoisen järjestelmän ansiosta) ja noudattaa toissijaisuusperiaatetta (koska siinä määritellään periaatteet, mutta kunnioitetaan kansallisten ja paikallisten viranomaisten roolia kaukolämpö- ja jäähdytysjärjestelmien luomisessa). iii) Vaihtoehdot vähähiilisten ja uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämiseksi liikennealalla (RES-E): 1) uusiutuvista lähteistä peräisin olevien kehittyneiden polttoaineiden EU:n tason yhtiöittämisvelvoite; 2) uusiutuvista lähteistä peräisin olevien liikenteen kehittyneiden polttoaineiden EU:n tason yhtiöittämisvelvoite (kehittyneet biopolttoaineet mukaan luettuina) yhdessä elintarvikepohjaisten biopolttoaineiden vähentämisen sekä tälle vähentämiselle tarjottavien moninaisten vaihtoehtojen kanssa, joissa otetaan huomioon vähentämisen tahti ja laajuus; 3) vaihtoehtoon 2 pohjautuva ilmailun ja merenkulun uusiutuvien polttoaineiden kohdennettu EU:n tason yhtiöittämisvelvoite; 4) kasvihuonekaasupäästöjen vähennysvelvoite (polttoaineiden laatua koskevan direktiivin jatkoa). Sääntelyntarkastelulautakunta katsoi, että olisi määriteltävä selkeästi biopolttoaineiden kestävyys ja se, miten paljon ne voivat edesauttaa unionin tason tavoitteen saavuttamista ja että niitä olisi arvioitava samalla tavoin kuin muitakin bioenergian muotoja. Lautakunta pyysi niin ikään, että harkittaisiin vielä yhtä vaihtoehtoa, jossa kaikille biopolttoaineille asetetaan tehostetut kestävyyskriteerit. Vaikutustenarvioinnissa analysoitiin näitä neljää EU:n toimintavaihtoehtoa, joilla edistetään hiilestä irtautumista ja energialähteiden monipuolistamista liikenteen polttoaineissa ja joissa samalla otetaan huomioon ravintokasveista tuotettuihin biopolttoaineisiin liittyvä epäsuora maankäytön muutos (ILUC). Vaikutustenarvioinnissa arvioidaan epäsuoraa maankäytön muutosta koskevan direktiivin vaikutustenarvioinnissa kehitettyyn analyysiin pohjautuen erilaisia vaihtoehtoja nykyisten biopolttoaineiden kestävyyttä koskevien puitteiden vahvistamiseksi. Tähän kuuluu muun muassa ravintokasveista tuotetuille biopolttoaineille asetetun nykyisen ylärajan ulottaminen vuoden 2020 jälkeiseen aikaan ja sen alentaminen edelleen epäsuorasta maankäytön muutoksesta aiheutuvien päästöjen minimoimiseksi. Bioenergiasta tehdyssä vaikutustenarvioinnissa arvioitiin eri vaihtoehtoja bioenergian kokonaiskestävyyskriteereiden vahvistamiseksi. Näihin kuului myös metsäbiomassalle (jota käytetään myös biopolttoaineiden tuotantoon) asetettu uusi kestävyyskriteeri sekä lämmön ja sähkön tuotannossa käytettävän biomassan kestävyyskriteerit. Vaihtoehto 2 on ehdotuksessa suositeltavin, koska se perustuu 25 sellaisen jäsenvaltion käytäntöihin, jotka ovat asettaneet biopolttoaineiden sekoittamisvelvoitteet. Sen ansiosta teollisuudella on suurempi varmuus kehittyneiden biopolttoaineiden tulevasta markkinakysynnästä ja tulevista määristä, mikä on laajamittaisten investointien ja innovoinnin varmistamisen edellytys alalla. Kyseinen vaihtoehto mahdollistaa myös ravintokasveista tuotettujen biopolttoaineiden asteittaisen vähentämisen vuoden 2016 heinäkuussa hyväksytyn vähäpäästöistä liikkuvuutta koskevan strategian mukaisesti. Ehdotetussa vähentämissuunnitelmassa otetaan huomioon tähän mennessä jo toteutetut merkittävät investoinnit, ja se on mitoitettu kehittyneiden biopolttoaineiden realistiseen markkinoillletuontivauhtiin. Kyseinen vaihtoehto voidaan toteuttaa helpommin ja suoraviivaisesti, sillä sen perustana on jäsenvaltioissa kerätty laaja poliittinen ja hallinnollinen kokemus. Parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa puututaan epäsuorasta maankäytön muutoksesta aiheutuviin päästöihin ja edistetään sitä, että kehittyneiden biopolttoaineiden kasvihuonekaasuarvot ovat alhaiset. Epäsuorasta maankäytön muutoksesta aiheutuvia päästöjä voidaan alentaa huomattavasti vähentämällä asteittain vuoteen 2030 mennessä perinteisten biopolttoaineiden käyttöä niin, että keskitytään ensisijaisesti öljykasvipohjaisiin polttoaineisiin, joihin liitetään suurimmat epäsuoran maankäytön muutoksen vaikutukset. Lisäksi kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskeva vähimmäisvaatimus edistäisi sitä, että uusissa biopolttoainelaitoksissa hiilidioksidipäästöt olisivat mahdollisimman alhaiset.

Komissio totesi vähäpäästöistä liikkuvuutta koskevassa strategiassaan, että liikenteen hiilipäästöjen vähentämisessä ravintokasveista tuotettujen biopolttoaineiden merkitys ei ole suuri. Huolena on, että niiden todellinen vaikutus liikenteen hiilipäästöjen vähentämiseen jää vaatimattomaksi. Epäsuoraa maankäytön muutosta koskevassa direktiiviehdotuksessa ehdotettiin ennalta varautuvaa lähestymistapaa, jonka lainsäädäntövallan käyttäjät hyväksyivät ja jossa elintarvikepohjaisten biopolttoaineiden osuus rajoitettiin enintään 7 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Epäsuoraa maankäytön muutosta koskevan direktiivin valmistelua ja siitä neuvottelua ympäröinyt sääntelyn epävarmuus aiheutti sen, että sektorilla ei tehty uusia investointeja jo olemassa olevien lisäksi. Liikenteen hiilipäästöjen vähentämispotentiaali voidaan toteuttaa sen avulla, että elintarvikepohjaisia biopolttoaineita vähennetään asteittain ja ne korvataan edistyneemmillä biopolttoaineilla. Määriteltäessä perinteisten biopolttoaineiden vähentämisen porrastamista on tärkeää huolehtia siitä, ettei jälkikäteen heikennetä sellaisia liiketoimintamalleja, joihin nykyisellä direktiivillä kannustettiin. Näin ollen ehdotuksella vähentää asteittain perinteisten biopolttoaineiden osuutta pyritään välttämään hukkainvestointeja ja ei-toivottuja työpaikkojen menetyksiä ja samalla ottamaan huomioon aiemmin tehdyt merkittävät investoinnit. Ehdotus vastaa myös kehittyneiden biopolttoaineiden realistista markkinoilletuomisaikataulua. Ehdotuksessa esitetyn tarkan asteittaisen vähentämissuunnitelman taustalla on tietoon perustuva poliittinen arvio siitä, mikä olisi tasapainoinen lähestymistapa investointien vakauden ja liikenteen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen kannalta. (iv) Vaihtoehdot kuluttajien uusiutuvaan energiaan liittyvien vaikutusmahdollisuuksien ja uusiutuvaa energiaa koskevan tietämyksen lisäämiseksi: a) mahdollistetaan se, että kuluttajat voivat itse tuottaa uusiutuvaa sähköä omaan kulutukseen ja varastointiin: 1) annetaan itse tuotettua kulutusta koskevaa EU:n ohjeistusta; 2) mahdollistetaan se, että kansalaiset voivat kuluttaa ja varastoida itse tuottamaansa uusiutuvaa sähköä; 3) mahdollistetaan kunnille itse tuotetun energian kulutus kaukoverkossa. Vaihtoehto 2 on valittu ehdotuksessa suositeltavimmaksi, koska se lisää kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia ja kuluttajien mahdollista osallistumista tuotantoon, vähentää verkon kustannusten jakautumiseen liittyviä ongelmia ja verkon jakeluun liittyviä kustannuksia ja lisää katolle asennettavien aurinkopaneelien osuutta uusiutuvaa energiaa koskevan tavoitteen saavuttamisessa. Tämä vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (koska sillä ei luoda universaalia oikeutta itse tuotetun energian kulutukseen) ja siinä noudatetaan toissijaisuusperiaatetta (koska siinä ei rajoiteta jäsenvaltion vapautta tukea tiettyä tekniikkaa, vaan ainoastaan luodaan oikeanlaiset puitteet hajautetun uusiutuvan energian tuotannon tuomiseksi markkinoille). b) uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä koskevien tietojen ilmoittaminen: 1) alkuperätakuujärjestelmän vakiinnuttaminen; 2) vaihtoehtoon 1 pohjautuen alkuperätakuiden ilmoittamisen tekeminen pakolliseksi; 3) vaihtoehtoon 2 pohjautuen ulotetaan alkuperätakuut koskemaan kaikkia sähköntuotannon lähteitä. Ehdotukseen on otettu vaihtoehtojen 1 ja 2 yhdistelmä, jota pidetään parhaana järjestelmän vakiinnuttamiseksi ja alkuperätakuiden tekemiseksi pakolliseksi ilmoitettaessa uusiutuvaa sähköä koskevia tietoja. Sen avulla saavutetaan hyvä tasapaino ja voidaan lisätä avoimuutta ja luottamusta järjestelmään, samalla kun vältetään hallinnolliset lisäkustannukset, joita aiheutuisi järjestelmän ulottamisesta koskemaan kaikkia tuotantolähteitä. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen, sillä siitä ei koidu järjestelmän hallinnoinnille kohtuutonta hallinnollista rasitetta (etenkin pientuottajia ajatellen). Siinä myös noudatetaan toissijaisuusperiaatetta, sillä jäsenvaltiot voivat valita mieleisensä menetelmän järjestelmän hallinnoimiseksi. c) Lämmityksessä ja jäähdytyksessä sekä liikenteessä käytettyjen uusiutuvien polttoaineiden jäljittäminen: 1) alkuperätakuiden ulottaminen uusiutuviin kaasumaisiin polttoaineisiin; 2) alkuperätakuiden ulottaminen uusiutuviin nestemäisiin ja kaasumaisiin polttoaineisiin; 3) vaihtoehtoisen jäljitysjärjestelmän kehittäminen nestemäisille ja kaasumaisille polttoaineille. Ehdotuksessa parhaimpina pidetään ensimmäistä vaihtoehtoa kaasumaisille polttoaineille ja vaihtoehtoa 3 nestemäisille polttoaineille. Näin uusiutuvia polttoaineita voidaan jäljittää tarkemmin, mikä hyödyttää kuluttajia ja vähentää petosten riskiä erityisesti nestemäisten biopolttoaineiden kohdalla. Tällaisten järjestelmien pitäisi myös helpottaa uusiutuvien polttoaineiden rajatylittävää kauppaa Lisäksi vaihtoehto 3 vaikuttaa olevan parempi kuin vaihtoehto 2 nestemäisille polttoaineille, sillä se vastaa paremmin nestemäisten polttoaineiden kestävyyden jäljittämisen nykyistä hallinnollista järjestelmää. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (koska se rakentuu biopolttoaineille luotuihin nykyisiin järjestelmiin ja koska sillä tuetaan yksinkertaisinta tapaa edistää kaasumaisten uusiutuvien polttoaineiden rajatylittävää kaupankäyntiä), ja se noudattaa toissijaisuusperiaatetta (koska se täydentää jäsenvaltioiden nykyisiä uusiutuvien nestemäisten ja kaasumaisten polttoaineiden rekisteröintijärjestelmiä). v) Vaihtoehdot uusiutuvan energian 27 prosentin vähimmäistavoitteen saavuttamiseksi vuoteen 2030 mennessä: a) vuodelle 2020 asetetut kansalliset tavoitteet: vuoden kansalliset tavoitteet perustana vs. perustasona. Parhaimpana ehdotuksessa pidettiin vaihtoehtoa 1, jossa varmistetaan, että vuoden 2020 tavoitteet toimivat perustasona vuoden 2020 jälkeiselle ajalle. Vuoden 2020 tavoitteiden ennallaan pitäminen toimii varajärjestelmänä, eikä sen pitäisi vaatia mitään lisäpanostusta, jos jäsenvaltiot vain saavuttavat tämän tavoitteen. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (koska se ei vaadi mitään lisäpanostusta edellyttäen, että jäsenvaltiot vain saavuttavat tämän tavoitteen), ja se noudattaa toissijaisuusperiaatetta (koska sillä vain pidennetään jäsenvaltioissa jo sovittujen tavoitteiden aikataulua). On tärkeää huomata, että kaikkia muita vaihtoehtoja, jotka liittyvät uusiutuvan energian vähintään 27 prosentin tavoitteen saavuttamiseen vuoteen 2030 mennessä, käsitellään energiaunionin hallintojärjestelmää koskevassa asetuksessa; velvoite saavuttaa vähintään 27 prosentin EU:n tavoite säilyy ehdotuksessa. b) Kehityskulku: Lineaarinen vs. ei-lineaarinen. Parhaimpana ehdotuksessa pidettiin vaihtoehtoa 1, jossa edetään lineaarisesti vuoden 2020 tavoitteesta vuoden 2030 tavoitteeseen. Vaihtoehto antaa enemmän varmuutta, ja sen pitäisi auttaa vähentämään kustannuksia ja välttämään riskit, jotka liittyvät vuoden 2030 tavoitteen saavuttamiseen. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (koska sillä on vain vähäinen vaikutus sellaisen teknologiaosaamisen nyt käyttöön ottamisen kustannuksiin, jota on laajalti hyödynnetty kehittyneimpiä teknologioita varten), ja se noudattaa toissijaisuusperiaatetta (kyseessä on ainoastaan tapa mitata edistystä jäsenvaltioiden päättämään EU:n tason tavoitteeseen nähden).

c) Mekanismit, joilla vältetään erot uusiutuvia energialähteitä koskevaan EU:n tavoitteeseen: 1) tarkistetaan kansallisten suunnitelmien tavoitteita; 2) otetaan käyttöön uudelleentarkastelulauseke ylimääräisten EU:n tason toteuttamismekanismien ehdottamiseksi tarvittaessa myöhemmässä vaiheessa; 3) korotetaan EU:n laajuisten toimien tavoitetasoa; 4) asetetaan sitovat kansalliset tavoitteet. Energiaunionin hallintojärjestelmää koskevassa ehdotuksessa pidettiin parhaimpana vaihtoehtojen 1 ja 2 yhdistelmää, jossa tukeudutaan siihen, että hallintoprosessin avulla päästään 27 prosentin vähimmäistavoitteeseen ja johon kuuluu uudelleentarkastelulauseke, jonka ansiosta uusien EU:n laajuisten toimien ehdottamista voidaan harkita. Muiden vaihtoehtojen ei katsota olevan poliittisesti toteutettavissa, eikä niistä mahdollisesti voi sopia ennakoimatta seuraavaa keskipitkän aikavälin talousarviokehystä. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (koska siitä ei automaattisesti aiheudu uusia toimenpiteitä, jotka edellyttävät EU:n tason rahoitusta), ja se noudattaa toissijaisuusperiaatetta (siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus lisätoimiin). d) Mekanismit, joilla vältetään ja kurotaan umpeen erot toteutuksessa: 1) tarkistetaan kansallisia suunnitelmia; 2) otetaan käyttöön uudelleentarkastelulauseke ylimääräisten EU:n tason toteuttamismekanismien ehdottamiseksi tarvittaessa myöhemmässä vaiheessa; 3) korotetaan EU:n laajuisten toimien tavoitetasoa; 4) asetetaan sitovat kansalliset tavoitteet. Energiaunionin hallintojärjestelmää koskevassa ehdotuksessa parhaimpana pidettiin vaihtoehdon 3 muunnosta, koska sitä pidettiin kaikista toteuttamiskelpoisimpana keinona korjata eroja toteutuksessa. Tätä tuettaisiin vaihtoehdolla 1 (tarkistetaan kansallisia suunnitelmia), jonka pitäisi toteutua myös energiaunionin hallintoprosessin myötä. Kyseinen vaihtoehto on myös oikeasuhteinen (koska siitä ei aiheudu uusia toimenpiteitä, jotka edellyttävät EU:n tason rahoitusta), ja se noudattaa toissijaisuusperiaatetta (siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus lisätoimiin). vi) vaihtoehdot bioenergian kestävyyttä koskevien EU:n puitteiden vahvistamiseksi: Bioenergian kestävyyttä koskevassa vaikutustenarvioinnissa tarkasteltiin lämmön- ja sähköntuotantoon käytettävän biomassan kestävän kehityksen mukaisuutta koskevia vaihtoehtoja: 1) Perusskenaario: Turvaudutaan muihin vuoteen 2030 ulottuvien ilmasto- ja energiapolitiikan puitteiden tekijöihin ja kansallisiin politiikkoihin sen varmistamiseksi, että lämmön- ja sähköntuotantoon käytettävä biomassa on kestävän kehityksen mukaista; 2) ulotetaan liikenteen biopolttoaineiden nykyiset kestävyyskriteerit ja kasvihuonekaasujen vähennyksiä koskevat kriteerit kattamaan lämmitykseen ja sähköntuotantoon käytettävä kiinteä ja kaasumainen biomassa; 3) vaihtoehtoon 2 pohjautuen kehitetään edelleen metsäbiomassalle asetettuja vaatimuksia yhdessä vaatimuksen kanssa siitä, että maankäytöstä, maankäytön muutoksista ja metsätaloudesta aiheutuvat päästöt sisällytetään Pariisin sopimuksen mukaisiin kansallisiin sitoumuksiin; 4) pohjautuen joko vaihtoehtoon 2 tai vaihtoehtoon 3 asetetaan lämmön ja sähkön tuotantolaitoksille energiatehokkuusvaatimus; 5) pohjautuen joko vaihtoehtoon 2 tai vaihtoehtoon 3 asetetaan energiantuotannossa käytettäville tietyille raaka-aineille yläraja (esimerkiksi raakapuulle). Vaihtoehto 3 oli suositeltavin ehdotuksessa, koska sen katsotaan olevan kustannustehokkain keino varmistaa jatkossakin se, että bioenergian käytöllä EU:ssa vuoden 2020 jälkeisenä aikana saadaan aikaan suurimmat mahdolliset kasvihuonekaasujen päästövähennykset niin, että samalla minimoidaan haitalliset ympäristövaikutukset, jotka liittyvät lisääntyneeseen metsäbiomassan korjuuseen. Kyseisessä vaihtoehdossa noudatetaan toissijaisuusperiaatetta, koska riskiperusteiseen lähestymistapaan pohjautuen siinä turvaudutaan ensin kansalliseen lainsäädäntöön ja standardeihin energiatuotannossa käytettävän metsäbiomassan kestävän tuotannon osoittamiseksi. Se on myös oikeasuhteinen, koska sitä sovelletaan vain suuren mittakaavan biomassasta tuotettavan lämmön ja sähkön tuottajiin. 3.5.Käytetyt mallit Ehdotus perustuu toimintavaihtoehtoihin, joita on arvioitu koko energiajärjestelmän mallintamisen tulosten pohjalta. Ehdotukseen liitetyssä vaikutustenarvioinnissa lähtökohtana käytetään vuoden 2016 EU:n viiteskenaariota (REF2016), jossa esitetään vuotta 2030 koskevat nykyisiin suuntauksiin ja politiikkoihin perustuvat energiajärjestelmäennusteet. 1.5.3. Perusskenaariot REF2016:n ja EUCO27:n (ks. jäljempänä kohta 3.5.2.) pohjalta käytettiin perusskenaarioita, jotka tuovat esiin nykyisten politiikkojen ja käytäntöjen jatkamisen odotetut vaikutukset sellaisten tiettyjen alojen kehitykseen, joihin kohdistetaan poliittisia toimenpiteitä, kun oletetaan, että kaikki muut alat ja politiikat ovat linjassa keskeisen politiikkaskenaarion kanssa. 2.5.3. Politiikkaskenaariot Keskeinen politiikkaskenaario perustuu energiatehokkuusdirektiivin tarkistusehdotukseen liittyvään vaikutustenarviointiin. Myös taakanjakoasetusta koskevaa ehdotusta käytettiin. Kyseisessä skenaariossa (nk.”EUCO27”) ennustetaan eri alojen odotettavissa oleva kehitys vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamiseksi. Se myös auttaa kartoittamaan niiden taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöä koskevien haasteiden laajuutta, joita kohdataan, jotta voidaan kustannustehokkaasti saavuttaa uusiutuvien energialähteiden 27 prosentin vähimmäisosuus. Tätä lähestymistapaa, joka pohjautuu yleiseen politiikkaskenaarioon, jonka jälkeen keskitytään yhteen aiheeseen kerrallaan, pidettiin ainoana toimivana tapana kulloistenkin toimintavaihtoehtojen vaikutusten arvioimiseksi, sillä komissio on esittänyt osana vuoden 2016 energiaunionin aloitteita erinäisiä kauaskantoisia aloitteita. 3.5.3. Käytetty malli Mallikokonaisuus, jota käytettiin arvioitaessa ehdotuksen perustana olevia erilaisia toimintavaihtoehtoja on sama mallikokonaisuus, jota käytettiin vuoden 2020 ilmasto- ja energiapaketissa sekä vuoteen 2030 ulottuvissa ilmasto- ja energiapolitiikan puitteissa. Kokonaisuus sisältää mallit (PRIMES, PRIMES- TAPEM & PRIMES-TREMOVE, PRIMES Biomass Supply, GAINS, GLOBIOM-G4M, Prometheus ja CAPRI), jotka ovat yhteydessä keskenään muodollisesti määritetyillä tavoilla johdonmukaisuuden varmistamiseksi eri skenaarioiden muodostuksessa. Tällaiset yhteydet ovat tarpeen laadittaessa analyysin ydintä, eli energian, liikenteen ja kasvihuonekaasupäästöjen suuntauksia, jotka kattavat seuraavat: Koko energiajärjestelmä (energian kysyntä, tarjonta, hinnat ja investoinnit tulevaisuuteen) ja kaikki kasvihuonekaasujen päästöt ja poistumat:

Aikahorisontti: Vuodesta 1990 vuoteen 2050 (5-vuotiset ajanjaksot) Maantieteellinen kattavuus: yksittäin kaikki EU:n jäsenvaltiot, EU:n ehdokasmaat ja tapauksen mukaan Norja, Sveitsi sekä Bosnia ja Hertsegovina Vaikutukset: energiaan, liikenteeseen ja teollisuuteen (PRIMES), maatalouteen, metsätalouteen ja maankäyttöön (GLOBIOM-G4M), ilmassa kulkeutumiseen, terveyteen ja ekosysteemeihin (happamoituminen, rehevöityminen) (GAINS); makrotalouden useisiin aloihin, työllisyyteen ja sosiaaliseen hyvinvointiin. Bioenergian käytön kestävyyttä koskevassa vaikutustenarvioinnissa käytetään EUCO27:ää perusskenaariona ja arvioidaan toimintavaihtoehtoja seuraavan kahden mallintamisvälineen avulla: GLOBIOM (maan taloudellista käyttöä koskeva globaali malli) ja G4M (metsätalouden malli), jossa esitetään hyödykkeiden hintoja, vaikutuksia maahan ja maankäytöstä aiheutuvia kasvihuonekaasupäästöjä, maankäytön muutosta ja metsätaloutta koskevia ennusteita. Green-X (uusiutuvan energian EU:n malli) yhdessä ArcGIS Networkin (geospatiaalinen biomassan kuljetusketjujen malli) ja MULTIREGin (panos-tuotos -malli) kanssa, joissa mallinnetaan uusiutuvien energialähteiden ja bioenergian raaka-aineiden jakautumista ja energia-alan kasvihuonekaasupäästöjä sekä taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia, kuten bruttoarvonlisäys, investoinnit ja työpaikat. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella laaditaan uudelleen uusiutuvaa energiaa koskeva direktiivi, ja artiklassa 23 ja 25 säädettyjen uusien toimien odotetaan tuovan vähäisiä ylimääräisiä taloudellisia ja hallinnollisia seurauksia jäsenvaltioiden viranomaisille kun tarvittavat hallintorakenteet luodaan. Useimmissa tapauksissa toimiin liittyvät kustannukset siirretään loppukuluttajille, jotka puolestaan hyötyvät hiilestä irtautumisen eduista. Ehdotuksella ei ole vaikutusta unionin talousarvioon. 5.Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Merkittävällä tavalla direktiiviä 2009/28/EY muuttavat tai uusia elementtejä lisäävät tärkeimmät säännökset ovat seuraavat: 1 artiklassa esitetään ehdotuksen soveltamisala ja mainitaan vuoden 2020 jälkeisen ajan uudet elementit, kuten yleinen EU:n sitova tavoite, itse tuotetun uusiutuvan energian kulutus, biopolttoaineiden, bionesteiden ja biomassapolttoaineiden kestävyyskriteerien sekä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien kriteerien tehostaminen. 2 artiklassa otetaan käyttöön uudet määritelmät uusiutuvaa energiaa koskevaan direktiiviin tehtyjen muutosten vuoksi. 3 artiklassa asetetaan EU:n tavoite vuodelle 2030. Artiklassa vahvistetaan vuoden 2020 kansalliset tavoitteet perustasoksi (eli jäsenvaltiot eivät voi alittaa vuodeksi 2020 asetettuja kansallisia tavoitteita vuodesta 2021 eteenpäin). Siinä viitataan myös mekanismiin, jolla kyseisen perustason säilyttäminen varmistetaan ja jonka avulla estetään tavoitteesta jälkeen jääminen. Näitä seikkoja käsitellään myös hallinnointijärjestelmää koskevassa asetuksessa. Lisäksi siinä poistetaan liikenteessä käytettävää uusiutuvaa energiaa koskeva 10 prosentin tavoite vuoden 2020 jälkeiseltä ajalta. 4 artiklassa vahvistetaan yleiset periaatteet, joita jäsenvaltiot voivat soveltaa suunnitellessaan kustannustehokkaita tukijärjestelmiä markkinasuuntautuneen ja eurooppalaisen valtiontukisääntöjen alaisen toimintatavan helpottamiseksi. 5 artiklassa säädetään tukijärjestelmien asteittaisesta ja osittaisesta avaamisesta valtioiden rajat ylittävälle osallistumiselle sähköalalla. 6 artiklassa varmistetaan, että uusiutuvan energian hankkeille myönnetyn tuen tasoa ja siihen liittyviä ehtoja ei tarkisteta – silloin kun jäsenvaltiot päättävät tehdä niin – tavalla, joka vaikuttaa kielteisesti tuettuihin hankkeisiin. 7 artiklassa, jossa säännellään sitä, miten uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus lasketaan, säädetään ravinto- tai rehukasveista tuotettujen biopolttoaineiden ja bionesteiden enimmäisosuuden laskemisesta vuodesta 2021 alkaen tavoitteena puuttua epäsuorasta maankäytön muutoksesta aiheutuviin päästöihin. Jäsenvaltiot voivat asettaa matalamman enimmäisosuuden ja erottaa toisistaan erityyppiset ravinto- tai rehukasveista tuotetut biopolttoaineet ja bionesteet esimerkiksi asettamalla matalamman enimmäisosuuden öljykasveista tuotettujen biopolttoaineiden osuudelle ottaen huomioon epäsuorat maankäytön muutokset. 15 artiklaan sisältyy uusi laskentamenetelmä (joka on kirjattu rakennusten energiatehokkuutta koskevaan direktiiviin) uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian vähimmäistason määrittämiseksi uusissa ja kunnostettavissa nykyisissä rakennuksissa. 16 artiklassa säädetään uusiutuvaa energiaa koskevia hankkeita koskevasta lupaprosessista, jossa on vain yksi nimetty viranomainen (keskitetty yhteyspiste), sekä lupamenettelyn enimmäiskestosta. 17 artiklassa säädetään, että pienimuotoisten hankkeiden tapauksessa riittää ilmoitus jakeluverkonhaltijalle, ja siinä otetaan käyttöön erityinen säännös polttoainelähteen vaihtamisen lupamenettelyn nopeuttamisesta nykyisissä uusiutuvaa energiaa käyttävissä laitoksissa;

19 artiklaan sisältyy eräitä muutoksia alkuperätakuujärjestelmään, joilla i) alkuperätakuujärjestelmä ulotetaan koskemaan uusiutuvaa kaasua; ii) lämmitystä ja jäähdytystä koskevien alkuperätakuiden myöntämisestä tehdään pakollista tuottajan sitä pyytäessä; iii) alkuperätakuiden käytöstä tehdään pakollista uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön ja uusiutuvan kaasun ilmoittamisessa; iv) mahdollistetaan alkuperätakuiden myöntäminen tuetulle uusiutuvista energialähteistä tuotetulle sähkölle huutokauppaamalla niin, että saadut tulot käytetään uusiutuvan energian tukijärjestelmien kustannusten kompensoimiseen; v) parannetaan hallinnollisia menettelyitä CEN-standardin soveltamisella. 21 artiklassa lisätään kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia mahdollistamalla se, että kuluttajat voivat käyttää itse tuottamaansa energiaa ilman perusteettomia rajoituksia ja että he saavat verkkoon syöttämästään sähköstä korvauksen. 22 artiklassa on energiayhteisöjä koskevia uusia säännöksiä, joilla parannetaan niiden mahdollisuuksia osallistua markkinoille. 23 artiklan tavoitteena on uusiutuvien energialähteiden potentiaalin hyödyntäminen lämmitys- ja jäähdytysalalla varmistamalla, että ala osallistuu kustannustehokkaasti tavoitteen saavuttamiseen, sekä suurempien markkinoiden luominen uusiutuvia energialähteitä hyödyntävälle lämmitykselle ja jäähdytykselle koko EU:ssa. Tämä tarkoittaa sitä, että jäsenvaltiot pyrkivät lisäämään uusiutuvan energian osuutta lämmityksen ja jäähdytyksen toimituksissa yhdellä prosenttiyksiköllä vuosittain. Jäsenvaltiot päättävät siitä, miten tämä pannaan täytäntöön. 24 artiklassa annetaan energiankuluttajille valtaa säätämällä kaukolämmityksen ja -jäähdytyksen energiatehokkuutta koskevien tietojen tarjoamisesta sekä mahdollistamalla se, että kuluttajat voivat lopettaa rakennuksen tasolla lämmityksen/jäähdytyksen ostamisen kaukolämmitys tai -jäähdytysjärjestelmistä, jos kuluttajat, tai kolmas osapuoli heidän puolestaan, voivat saavuttaa huomattavasti paremman energiatehokkuuden rakennuksen tasolla toteutetuin toimin. Artiklalla myös avataan kaukolämmitys- ja kaukojäähdytysjärjestelmät uusiutuvista energianlähteistä tuotetun lämmityksen tai jäähdytyksen ja hukkalämmön tai -kylmän tuottajille ja niiden puolesta toimiville kolmansille osapuolille. 25 artiklalla asetetaan polttoainetoimittajille EU:n tason velvoite tarjota tietty osuus (6,8 % vuonna 2030) vähäpäästöisiä uusiutuvia polttoaineita (uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö ja kehittyneet biopolttoaineet mukaan luettuina) hiilidioksidipäästöjen vähentämisen edistämiseksi ja energialähteiden monipuolistamiseksi ja sen varmistamiseksi, että ala osallistuu kustannustehokkaasti kokonaistavoitteen saavuttamiseen. Epäsuoraan maankäytön muutokseen liittyvät kysymykset käsitellään 7 artiklassa, jossa säädetään ravinto- tai rehukasveista tuotettujen biopolttoaineiden ja bionesteiden enimmäisosuudesta, jota lasketaan vuodesta 2021 alkaen. Kehittyneisiin biopolttoaineisiin siirtymistä edistetään erityisellä alamandaatilla, jolla lisätään niiden vuosittaista osuutta vähintään 3,6 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä. Artikla sisältää säännöksen, jossa säädetään kansallisten tietokantojen käyttöönotosta polttoaineiden jäljitettävyyden varmistamiseksi ja petoksen vaaran vähentämiseksi. 26 artiklassa vahvistetaan EU:n nykyisiä bioenergian kestävyyskriteereitä muun muassa ulottamalla niiden soveltaminen kattamaan lämmitykseen ja jäähdytykseen sekä sähköntuotantoon käytettävän biomassan ja biokaasun. Maatalouden biomassaan sovellettavia kestävyyskriteereitä yksinkertaistetaan hallinnollisen taakan vähentämiseksi. Uudessa tekstissä turvemaan suojelukriteereistä tehdään tiukempia mutta helpompia tarkastaa. Metsäbiomassalle otetaan käyttöön uusi riskiperusteinen kestävyyskriteeri samoin kuin LULUCF-vaatimukset energiantuotantoon käytettävän metsäbiomassan hiilivaikutuksista pidettävän asianmukaisen hiilikirjanpidon varmistamiseksi. Biopolttoaineisiin sovellettavia kasvihuonepäästövähennysvaatimuksia on kasvatettu 70 prosenttiin uusissa laitoksissa ja 80 prosenttiin biomassapohjaisen sähkön, lämmitysenergian ja jäähdytysenergian osalta. Kohtuuttoman hallinnollisen rasitteen välttämiseksi kestävyyttä ja kasvihuonekaasupäästövähennyksiä koskevia EU:n kriteerejä ei sovelleta pieniin biomassapohjaisen lämmitysenergian ja jäähdytysenergian tai sähkön tuotantolaitoksiin, joiden polttoainekapasiteetti on alle 20 MW. Liite V sisältää biopolttoaineiden ja bionesteiden ajantasaistetut oletusarvot. Tämän lisäksi lisätään uusi liite VI, jonka tarkoituksena on sisällyttää tekstiin yhteinen lämmitykseen ja sähköntuotantoon käytettävien biomassapolttoaineiden kasvihuonekaasujen laskentamenetelmä ja oletusarvot. 27 artiklassa selvennetään ainetasemenetelmää ja mukautetaan se kattamaan biokaasun yhteismädätyksen ja biometaanin syötön maakaasuverkkoon. Muutettu artikla sisältää vaatimuksen komission hyväksymien muiden jäsenvaltioiden kansallisten järjestelmien todentamisjärjestelmän pakollisesta tunnustamisesta. EU:n kestävyyskriteerien tehostamiseksi artiklasta on poistettu useita muita kuin operatiivisia säännöksiä, jotka koskevat esimerkiksi mahdollisuutta tehdä kolmansien maiden kanssa kahdenvälisiä sopimuksia sekä komission mahdollisuutta hyväksyä sellaisten harvinaisten, uhanalaisten tai erittäin uhanalaisten ekosysteemien tai lajien suojelualueita, jotka on tunnustettu kansainvälisissä sopimuksissa tai jotka kuuluvat hallitustenvälisten järjestöjen tai Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton laatimiin luetteloihin. Artiklassa selvennetään oikeusperustaa, jonka nojalla komissio voi määrittää vapaaehtoisiin järjestelmiin sovellettavat tarkastusmenettelyt niin, että hallinnollista taakkaa pyritään vähentämään entistä ponnekkaammin. Siinä myös parannetaan jäsenvaltioiden osallistumista vapaaehtoisen järjestelmän hallinnointiin sallimalla sertifiointielimiin kohdistetut tarkastukset. 28 artikla sisältää oikeusperustan, jonka nojalla komissio voi ajantasaistaa kasvihuonekaasupäästöjen laskentamenetelmän. Siinä selvennetään myös viljelyn keskimääräisiä päästöjä koskevien jäsenvaltioiden kertomusten tulevaa käyttöä. Tällä ehdotuksella kumotaan direktiivin 2009/28/EY 3 ja 4 artikla, 16 artiklan 1–8 kohta, 22 ja 23, 24 ja 26 artikla. Direktiivin 2009/28/EY 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 25, 25a, 27, 28, 29 artikloja (tämän ehdotuksen 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 18, 31, 32, 33, 35 ja 36 artiklat) muutetaan hieman (kyse on teknisistä muotoseikoista tai mukautuksista uusiin muutoksiin ja säännöksiin), tai ne vain numeroidaan uudelleen. 6.Lisätiedot Yksinkertaistaminen ja sääntelyn toimivuus EU:n tason vuoteen 2030 ulottuva tavoite mahdollistaa uusiutuvan energian hyödyntämistä koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan toteuttamisen. Tämä tarkoittaa unionin yhtä kokonaistavoitetta, jonka mukaan uusiutuvan energian osuuden on oltava vähintään 27 prosenttia vuoteen 2030 mennessä, ilman erityisen liikenteen uusiutuvalle energialle asetetun alatavoitteen säilyttämistä. Lisäksi ehdotus sisältää uusiutuvan energian kaikilla kolmella alalla toteutettavia toimenpiteitä, joiden avulla vahvistetaan uusiutuvaan energiaan tehtävien investointien näkyvyyttä, tehostetaan yleistä sääntelykehystä ja hyödynnetään kaikkien kolmen alan potentiaalia myötävaikuttaa vuoden 2030 tavoitteen saavuttamiseen yhteisesti. Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian loppukulutuksen määrän laskeminen liikenteessä on siirretty 7 artiklaan, jotta se olisi yhdenmukainen uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sekä lämmitys- ja jäähdytysenergian kokonaisloppukulutuksen määrän laskemisen kanssa. Ehdotukseen sisältyy toimenpiteitä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukemisen nykyisen tukikehyksen yksinkertaistamiseksi (esimerkiksi ehdotuksen 4 artikla) ja monialaisten kysymysten käsittelemiseksi (esim. hallinnolliset esteet 15, 16 ja 17 artikloissa). Lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksymisen myötä voimassa oleva uusiutuvaa energiaa koskeva direktiivi kumotaan 1 päivästä tammikuuta 2021 alkaen. Uudelleentarkastelu-, tarkistus- tai raukeamislauseke Ehdotus sisältää yleisen uudelleentarkastelulausekkeen 30 artiklassa. Uudelleenlaatiminen

Tämän perusteluteksti liittyy uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin uudelleenlaatimista koskevaan ehdotukseen. Kyseistä lähestymistapaa on sovellettu, koska uudelleenlaadinnassa tehdään sisältöä koskevia muutoksia joidenkin aiemman säädöksen säännösten pysyessä muuttumattomina. Vastaavuustaulukko Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina kansalliset säännökset, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä kyseisten säännösten ja tämän direktiivin välinen vastaavuustaulukko. Koska tämän ehdotuksen soveltamisala on laaja ja koska siinä asetetaan useita lakisääteisiä velvoitteita, vastaavuustaulukko on tarpeen, jotta komissio kykenee asianmukaisesti hoitamaan tehtävänsä eli valvomaan direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Euroopan talousalue (ETA) Ehdotettu toimenpide koskee ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa asiaa, minkä vuoksi se on ulotettava koskemaan Euroopan talousaluetta. ê 2009/28/EY (mukautettu) ð uusi 2016/0382 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä (uudelleenlaadittu toisinto) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen Ö Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen Õ ja erityisesti sen 175 ð 194 ï artiklan 1 ð 2 ï kohdan sekä tämän direktiivin 17, 18 ja 19 artiklan osalta perustamissopimuksen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ,

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon , noudattavat Ö tavallista lainsäätämisjärjestystä Õ perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä , sekä katsovat seuraavaa: ò uusi (1)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2009/28/EY on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin. Koska kyseiseen direktiiviin tehdään uusia muutoksia, se olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen. ê 2009/28/EY johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) ð uusi (2)ð Uusiutuviin energialähteisiin perustuvien energiamuotojen edistäminen on yksi unionin energiapolitiikan tavoitteista. ï Energiankulutuksen valvonta Euroopassa ja uUusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön lisääminen yhdessä energiasäästöjen ja lisätyn energiatehokkuuden kanssa ovat tärkeitä osia Ö on tärkeä osa Õ toimenpidekokonaisuutta, joka on tarpeen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi, ilmastomuutosta koskevaan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimukseen liitetyn Kioton pöytäkirjan Ö koskevan vuoden 2015 Pariisin sopimuksen Õ sitoumusten noudattamiseksi sekä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien muiden yhteisön tasolla ja kansainvälisellä tasolla tehtyjen sitoumusten täyttämiseksi vuoden 2012 jälkeen Ö vuoteen 2030 ulottuvien energia- ja ilmastopuitteiden toteuttamiseksi, mukaan lukien sitova tavoite, jonka mukaan päästöjä vähennetään unionissa vähintään 40 prosentilla vuoden 1990 tasosta vuoteen 2030 mennessä Õ . Näillä seikoilla Ö Sillä Õ on myös tärkeä tehtävä edistettäessä energiansaannin varmuutta, edistettäessä ja teknologian kehitystä ja innovaatioita sekä luotaessa työllistymis- ja aluekehitysmahdollisuuksia varsinkin maaseudulla ja eristäytyneillä alueilla ð tai harvaanasutuilla alueilla ï. ê 2009/28/EY johdanto-osan 2 kappale (mukautettu) ð uusi (3)Erityisesti lisääntyvät teknologiset parannukset, julkisen liikenteen käyttöä ja laajentamista koskevat kannusteet, energiatehokkaiden teknologioiden käyttö ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käyttö Ö käytön edistäminen Õ ð sähkö-, lämmitys- ja jäähdytysaloilla sekä ï liikenteessä kuuluvat tehokkaimpiin tapoihin, joilla yhteisö voi Ö ovat Õ ð yhdessä energiatehokkuustoimenpiteiden kanssa ï Ö hyvin tehokkaita tapoja Õ vähentää riippuvuuttaan ð kasvihuonekaasupäästöjä unionissa ja ï Ö unionin riippuvuutta Õ tuontið kaasusta ja - ïöljystä liikenteen alalla, jossa energian toimitusvarmuusongelma on kaikkien ajankohtaisin, ja vaikuttaa liikenteen polttoainemarkkinoihin. ò uusi (4)Direktiivissä 2009/28/EY säädetään uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämiseksi sääntelypuitteista, joissa vahvistetaan uusiutuvien energialähteiden osuudelle energiankulutuksessa ja liikenteessä sitovat kansalliset tavoitteet, jotka on saavutettava vuoteen 2020 mennessä. Tammikuun 22 päivänä 2014 annetussa komission tiedonannossa vahvistetaan puitteet tulevalle energiaunionille ja ilmastopolitiikoille sekä edistetään yhteistä näkemystä kyseisten politiikkojen kehittämisestä vuoden 2020 jälkeen. Komissio ehdotti, että unionin vuoden 2030 tavoitteen, joka koskee uusiutuvan energian osuutta kulutetusta energiasta unionissa, olisi oltava vähintään 27 prosenttia. (5)Lokakuussa 2014 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tuki kyseistä tavoitetta ja totesi, että jäsenvaltiot voivat vahvistaa omia kunnianhimoisempia tavoitteitaan.

(6)Euroopan parlamentti on päätöslauselmissaan "Ilmasto- ja energiapolitiikan puitteet vuosille 2020–2030" ja "Uusiutuvan energian tilannekatsaus" kannattanut unionin sitovaa tavoitetta, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus energian kokonaisloppukulutuksesta on vuonna 2030 vähintään 30 prosenttia. Se on myös korostanut, että tämä tavoite on saavutettava yksittäisten kansallisten tavoitteiden avulla ottaen huomioon kunkin jäsenvaltion oma tilanne ja mahdollisuudet. (7)Sen vuoksi on asianmukaista vahvistaa unionin sitova tavoite, jonka mukaan uusiutuvista energialähteistä saatavan energian osuus on vähintään 27 prosenttia. Jäsenvaltioiden olisi määriteltävä omat panoksensa kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi osana yhdennettyä kansallista energia- ja ilmastosuunnitelmaa asetuksessa [Governance] vahvistetun hallintoprosessin mukaisesti. (8)Uusiutuvaa energiaa vuonna 2030 koskevan unionin sitovan tavoitteen vahvistaminen kannustaa entisestään kehittämään uusiutuvaa energiaa tuottavia tekniikoita ja antaa investoijille varmuuden. Kun tavoite määritellään unionin tasolla, jäsenvaltiot saavat enemmän joustovaraa pyrkiessään saavuttamaan kasvihuonekaasujen päästövähennystavoitteensa kustannustehokkaimmalla tavalla omien olosuhteidensa, energiayhdistelmiensä ja uusiutuvan energian tuottamismahdollisuuksiensa mukaisesti. (9)Vuodelle 2020 vahvistettujen kansallisten tavoitteiden olisi oltava jäsenvaltioiden vähimmäispanoksia uusiin vuotta 2030 koskeviin puitteisiin. Uusiutuvan energian kansallinen osuus ei missään tapauksessa saisi laskea tällaista panosta pienemmäksi, mutta jos näin tapahtuu, asianomaisen jäsenvaltion olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet kyseisen perustason säilyttämiseksi ja asetuksessa [Governance] tarkoitettuun rahoitusvälineeseen osallistumiseksi. (10)Jäsenvaltioiden olisi toteutettava lisätoimenpiteitä, jos uusiutuvan energian osuus unionin tasolla ei noudata unionin lineaarista kehityskulkua kohti uusiutuvan energian 27 prosentin osuutta koskevaa tavoitetta. Kuten asetuksessa [Governance] säädetään, jos komissio havaitsee yhdennetyistä kansallisista energia- ja ilmastosuunnitelmista tekemässään arvioinnissa tavoitetasoihin liittyvän aukon, se voi toteuttaa unionin tasolla toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että tavoitteet saavutetaan. Jos komissio havaitsee yhdennetyistä kansallisista energia- ja ilmastosuunnitelmista tekemässään arvioinnissa ns. toteutukseen liittyvän aukon, jäsenvaltioiden olisi sovellettava asetuksessa [Governance] säädettyjä toimenpiteitä, joissa niille annetaan riittävästi valinnanvaraa. (11)Jotta tuettaisiin jäsenvaltioiden kunnianhimoisia panoksia unionin tavoitteen saavuttamiseksi, olisi perustettava rahoituspuitteet, joilla helpotetaan investointeja uusiutuvan energian hankkeisiin kyseisissä jäsenvaltioissa – myös rahoitusvälineitä käyttämällä. (12)Komission olisi myönnettävä rahoitusta ennen kaikkea uusiutuvan energian hankkeiden pääomakustannusten vähentämiseen, koska sillä on merkittävä vaikutus uusiutuvan energian hankkeiden kustannuksiin ja kilpailukykyyn. (13)Komission olisi helpotettava parhaiden käytänteiden vaihtoa toimivaltaisten kansallisten tai alueellisten viranomaisten tai elinten välillä esimerkiksi säännöllisin kokouksin, joissa pyritään löytämään yhteinen lähestymistapa kustannustehokkaiden uusiutuvan energian hankkeiden käyttöönoton edistämiseksi, uusiin, joustaviin ja puhtaisiin teknologioihin tehtävien investointien edistämiseksi sekä asianmukaisen strategian laatimiseksi sellaisten teknologioiden käytöstä poistamiseksi, jotka eivät vähennä päästöjä eivätkä ole riittävän joustavia, avointen kriteerien ja luotettavien markkinahintasignaalien perusteella. ê 2009/28/EY johdanto-osan 7 kappale (mukautettu) ð uusi (14)Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian eri tyypit määritellään sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla 27 päivänä syyskuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/77/EY ja liikenteen biopolttoaineiden ja muiden uusiutuvien polttoaineiden käytön edistämisestä 8 päivänä toukokuuta 2003 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2003/30/EY sekä ð Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1099/2008 ï. Sähköalan yleiset määritelmät vahvistetaan sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 26 päivänä kesäkuuta 2003 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2003/54/EY XXXX/XX/EU Ö Õ. Oikeusvarmuuden ja selkeyden vuoksi on asianmukaista käyttää Ö kyseisiä Õ samoja tai samankaltaisia määritelmiä myös tässä direktiivissä. ò uusi (15)Uusiutuvista lähteistä tuotettavaa sähköä koskevien tukijärjestelmien on osoitettu olevan tehokas tapa edistää uusiutuvan sähkön käyttöönottoa. Jos jäsenvaltio päättää panna tukijärjestelmiä täytäntöön, tällaista tukea olisi myönnettävä muodossa, joka vääristää sähk