A4-0255/97

Päätöslauselma talous- ja rahaliiton lähentymisperusteista ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien rahoituksesta

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Garriga Polledon käsiteltäväksi jättämän päätöslauselmaesityksen lähentymisperusteista, EMUn kolmannesta vaiheesta ja eri sosiaaliturvajärjestelmistä (B4-0589/95),

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 45 artiklan,

- ottaa huomioon komission vuosien 1993 ja 1995 kertomukset unionin sosiaaliturvasta ((Sosiaaliturva Euroopassa - 1993, Virallisten julkaisujen toimisto, Luxemburg, 1194 ja KOM(95)0457)),

- ottaa huomioon komission tiedonannon «Sosiaalisen suojelun tulevaisuus: taustaa eurooppalaiselle keskustelulle» (KOM(95)0466),

- ottaa huomioon komission tiedonannon Euroopan unionin sosiaalisen suojelun nykyaikaistamisesta ja kohentamisesta (KOM(97)0102),

- ottaa huomioon 7. huhtikuuta 1992 hallitusten välisen konferenssin tuloksista ja 10. maaliskuuta 1994 EMUn vaikutuksista sosiaalipolitiikkaan antamansa päätöslauselmat ((EYVL C 125, 18.5.1992, s. 81 ja EYVL C 91, 28.3.1994, s. 230)),

- ottaa huomioon 13. heinäkuuta 1995 antamansa päätöslauselman Euroopan unionin yhtenäisestä työllisyysstrategiasta ((EYVL C 249, 25.9.1995, s. 143)),

- ottaa huomioon 29. marraskuuta 1995 antamansa päätöslauselman komission vuosikertomuksesta «Työllisyys Euroopassa - 1995" ((EYVL C 339, 18.12.1995, s. 28)),

- ottaa huomioon 19. helmikuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta «Sosiaalisen suojelun tulevaisuus: taustaa eurooppalaiselle keskustelulle» ((EYVL C 85, 17.3.1997, s. 63)),

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietinnön sekä työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan lausunnon (A4-0255/97),

A. ottaa huomioon, että useimmissa jäsenvaltioissa sosiaalinen suojelu on johtanut huomattavaan elintasoon ja köyhyyden vähenemiseen ja että tämän yhteiskuntamallin on pysyttävä Euroopan unionin kulmakivenä,

B. ottaa huomioon, että suuri työttömyys, väestön kasvavan osan sosiaalisen syrjäytymisen vaara ja väestön ikääntyminen ovat tulevaisuuden tärkeitä haasteita,

C. toteaa, että Euroopan unionin kaikki jäsenvaltiot joutuvat tekemisiin sosiaaliturvansa rahoitusongelmien kanssa,

D. ottaa huomioon, että lähentymisperusteet rajoittavat jäsenvaltioiden talousarvion liikkumavaraa sosiaalisten tehtäviensä täyttämisessä, ja toteaa samalla, että yhteiskunnallista keskustelua sosiaaliturvan tulevaisuudesta ei voida tarkastella erillään sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tarpeesta ja Euroopan poliittisesta yhdentymisestä,

E. ottaa huomioon, että sosiaaliturvajärjestelmien rahoitus on jäsenvaltioissa erittäin vaihteleva: pääasiassa sosiaalimaksujen avulla, kuten Belgiassa, Ranskassa ja Saksassa, tai pääasiassa verotulojen avulla, kuten Irlannissa ja Pohjoismaissa,

F. ottaa huomioon, että työnantajan suorittamia sosiaalimaksuja on rajoitettava, jotta alennettaisiin työn hintaa tuotantotekijänä, ja että tämä ei ole mahdollista, jos ei huolehdita vaihtoehtoisesta rahoituksesta,

G. ottaa huomioon, että työpaikkojen luominen on ratkaisevan tärkeää sosiaaliturvan tulevaisuudelle ja että juuri sen vuoksi neuvoston ja komission on vapaaehtoisuuteen perustuvan työllisyyspolitiikan avulla luotava jäsenvaltioille paremmin sopiva järjestelmä niiden työttömyyden vastaista taistelua varten,

H. ottaa huomioon, että EY:n perustamissopimuksen 2 artiklassa vahvistetaan yhteisön nimenomaiseksi tehtäväksi edistää työllisyyden ja sosiaalisen suojelun korkeaa tasoa, elintason ja elämän laadun nousua, taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja yhteisvastuullisuutta jäsenvaltioiden välillä,

I. toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 117 artiklassa todetaan, että «Jäsenvaltiot ovat yksimielisiä tarpeesta edistää työntekijöiden elin- ja työolojen kohentamista siten, että olojen yhtenäistäminen niitä kohennettaessa on mahdollista»;

1. Toteaa painokkaasti, että talous- ja rahaliittoa koskevat määräykset on pantava tarkoin täytäntöön, kuten perustamissopimuksessa määrätään, jotta alempi korko, alemmat valuuttakustannukset ja valuuttariskien rajoittaminen loisivat paremmat edellytykset korkeammalle kasvulle ja suuremmalle työllisyydelle;

2. Muistuttaa, että talousarviota koskeva kurinalaisuus ja rahaliiton toteuttaminen ovat yhteensopivia kestävää kasvua ja työpaikkojen luomista koskevan politiikan kanssa, mutta ettei lähentymisperusteiden noudattamista eikä kolmannen vaiheen ajankohtaa saa käyttää esteenä unionin ja jäsenvaltioiden välttämättömille ponnistuksille työpaikkojen luomiseksi sekä sosiaalisen suojelun korkean tason säilyttämiseksi;

3. On sitä mieltä, että uusien työpaikkojen luominen sekä hyvän sosiaaliturvajärjestelmän säilyttäminen ja lujittaminen eivät saa olla talouskehityksen kanssa ristiriitaisia vaan samanaikaisia politiikan tavoitteita;

4. Toteaa, että väestörakenteen kehitys sosiaaliturvajärjestelmien sisällä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä johtaa huomattaviin lisämenoihin eläkkeiden ja sairausvakuutusten osalta, jotka joissakin jäsenvaltioissa katetaan pienentämällä lapsilisä- ja työttömyysmenoja;

5. Toteaa, että eläkkeiden rahoittamiseksi joissakin maissa on rahastointijärjestelmiä ja joissakin toisissa maissa verorahoitteisia järjestelmiä; painottaa, että molemmat järjestelmät ovat kehittyneet historiallisesti omine rakenteellisine etuineen ja haittoineen; katsoo, että maissa, joissa on käytössä rahastointijärjestelmä, esiintyy, osaksi alhaisen inflaation ansiosta, vähemmän rahoitusongelmia; tekee sen johtopäätöksen, että maissa, joissa on käytössä sosiaalisesti oikeudenmukaisempi verorahoitteinen järjestelmä, tarvitaan suurempia ponnisteluita velan suhdeluvun pienentämiseksi, jotta lakisääteisten eläkkeiden rahoitukseen voitaisiin vapauttaa enemmän varoja; yhtyy komission näkemykseen, että radikaali siirtyminen verorahoitukseen perustuvista julkisista järjestelmistä rahastointijärjestelmään ei ole realistista suunnattomien siirtymäkustannusten vuoksi;

6. Uskoo, että olisi hyödyllistä käydä yksityiskohtaisempaa keskustelua väestörakenteen kehityksestä suhteessa nykyisten eläkejärjestelmien eri muotoihin (esim. verorahoitteinen järjestelmä, rahastointijärjestelmä) sekä sosiaaliturvajärjestelmiin mahdollisesti tarvittavista muutoksista, ja pyytää komissiota laatimaan kertomuksen asiasta;

7. On sitä mieltä, että tärkein jäsenvaltioiden kohtaama ongelma on, miten sosiaaliturvajärjestelmät pidetään elinkelpoisina ilman, että samalla heikennetään sosiaalista turvaverkkoa; painottaa sitä, että terve julkinen varainhoito on paras takuu asianmukaisesti toimivalle sosiaaliturvalle; ehdottaa sen vuoksi, että jäsenvaltiot jatkaisivat uudelleenjärjestelyä sosiaalisesti oikeudenmukaisella tavalla;

8. On sitä mieltä, että tällainen uudelleenjärjestely on saatava aikaan samanaikaisesti yhtäältä lisäämällä tuloja ja/tai pitämällä ne tietyllä tasolla maksujen ja verojen avulla ja toisaalta pienentämällä menoja palveluilla ja edunsaajilla mitattuna, vaikka on ryhdyttävä toimiin sen varmistamiseksi, että yritysten kilpailuasemaan ja väestön ostovoimaan ei sanottavasti vaikuteta;

9. Korostaa, että sisämarkkinoiden puutteiden vuoksi vaarana on, että kilpailuedellytysten eroihin sopeutuminen johtaa kilpailuvääristymiin; katsoo, että tästä syystä yhteisön sisämarkkinoiden toteuttaminen on saatettava päätökseen mahdollisimman pian ja mahdollisimman täydellisesti;

10. Toteaa, että riittävän verotuksellisen yhteensovittamisen puuttuminen muodostaa sekä esteen sisämarkkinoiden loppuunsaattamiselle ja johtaa jäsenvaltioiden väliseen verotukselliseen kilpailuun että tekee myös mahdolliseksi eri kansallisiin sosiaaliturvajärjestelmiin kohdistuvan paineen ja jäsenvaltioiden välillä olemassa olevien erojen kasvamisen, mikä on ristiriidassa sisämarkkinoiden perusperiaatteiden kanssa;

11. Kehottaa sen vuoksi ryhtymään verotusjärjestelmien parempaan yhteensovittamiseen veropohjan ja veroprosentin määrittämisen osalta, jolloin on pidettävä mielessä, että Euroopan unionin verotusjärjestelmien on jätettävä tilaa jonkinasteiselle jäsenvaltioiden väliselle joustavuudelle ja poikkeavuudelle; tämä on välttämätöntä, koska eri jäsenvaltioissa ja eri alueilla vallitsee erilainen julkishyödykkeiden tarve, ja jotta annettaisiin mahdollisuus reagoida ulkopuolisiin shokkeihin ja suhdannevaihteluiden eroihin sekä tasapainotettaisiin vaihtokurssijärjestelmän menetys talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa; pyytää Ecofin-neuvostoa saattamaan asiaa koskevista komission ehdotuksista käytävät neuvottelut myönteiseen päätökseen;

12. On sen vuoksi sitä mieltä, että veronkanto ei saa horjuttaa sosiaaliturvajärjestelmän perustaa vaan päinvastoin sen on luotava edellytykset sen parantamiselle keskipitkällä aikavälillä ja otettava huomioon työllisyyden lisäämisen tavoitteet;

13. Pitää välttämättömänä tutkia mahdollisuutta siirtää työntekoon kohdistuva verorasitus uusiutumattomien luonnonvarojen käyttöön, pääomaan ja/tai arvonlisään siten, että otetaan huomioon mahdollisesti lisääntyvät vaikeudet, jotka liittyvät sosiaaliturvan rahoitukseen sekä kysymyksiin, jotka koskevat alueiden välistä verotuksellista kilpailua, ympäristöpolitiikkaa ja luonnonvaroja käsittelevää politiikkaa; pyytää komissiota tämän mukaisesti antamaan käsiteltäväksi verojärjestelmän uudistamista koskevan ehdotuksen, jonka perustana olisi unionin verojärjestelmiä koskeva komission muistio sekä verotusta käsitelleen korkean tason ryhmän toiminta;

14. Pyytää komissiota ja neuvostoa luomaan taloudelliset ja sosiaaliset puitteet ja kiinnittämään myös enemmän huomiota asianmukaiseen työllisyyspolitiikkaan; työmarkkinoiden toiminnan kasvattamista koskeva keskustelu ja työnhakua edistävien verotuksellisten kannustimien lisääminen eivät saa vaarantaa sosiaaliturvajärjestelmien ylläpitämistä;

15. Muistuttaa siitä, että valkoinen kirja kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä on ensimmäinen askel tähän suuntaan mutta että tärkeät toimenpiteet sijoitusten edistämiseksi innovatiiviseen teknologiaan muun muassa ympäristönsuojelun alalla ovat toistaiseksi suurelta osin jääneet kuolleiksi kirjaimiksi; on sitä mieltä, että talouskasvu, joka ottaa huomioon ympäristön suojelun tarpeen, on välttämätöntä ja säilyy ensisijaisena tavoitteena sosiaaliturvajärjestelmien rahoituksen edistämiseksi uudelleen, kuten valkoisen kirjankin ehdotuksista ilmenee;

16. Vaatii valkoisen kirjan perusteellista täytäntöönpanoa ja tukee komission puheenjohtajan tätä ennakoivia ehdotuksia rahoitusnäkymien muuttamiseksi, erityisesti talousarvion suuntaamiseksi voimakkaammin työllisyyteen;

17. Kehottaa jäsenvaltioita ja ensisijaisesti Euroopan unionia harjoittamaan työllisyyttä edistävää politiikkaa, siten että ainakin osa työttömyyskorvauksiin ja työnhakijoiden koulutukseen varatuista varoista käytetään työpaikkojen luomiseen;

18. On tietoinen siitä, että lähentymisperusteet tukevat jäsenvaltiota niiden pyrkiessä taloudelliseen vakauteen ja terveeseen talousarviopolitiikkaan ja lisäävät siten mahdollisuuksia alempiin korkoihin, korkeampaan sijoitustoimintaan, kasvuun ja työllisyyteen sekä parantavat myös sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja laajemman veropohjan avulla myös sosiaaliturvajärjestelmien perusteita;

19. Pyytää Euroopan sosiaaliseen vuoropuheluun osallistuvia panemaan alulle keskustelun tämän vuoropuhelun asemasta ja tehtävästä EMUn kolmannen vaiheen tultua voimaan, erityisesti palkkapolitiikan alalla; toivoo, että tällöin erityinen pk-yritysten edustajaryhmä saa osallistua siihen mahdollisimman laajan edustavuuden saavuttamiseksi;

20. Kehottaa komissiota tarkastelemaan huolellisesti parlamentin edellä mainitussa, 19. helmikuuta 1997 antamassaan päätöslauselmassa esittämää kantaa keskustelusta, joka avattiin sosiaalisen suojelun tulevaisuutta Euroopassa koskeneella tiedonannolla, ja ottamaan tämän kannan asianmukaisesti huomioon;

21. Pyytää puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle ja jäsenvaltioiden parlamenteille.