Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Keski- ja Itä-Euroopan (KIE-) maiden liittymisen vaikutukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP)"



Virallinen lehti nro C 075 , 10/03/1997 s. 0004



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Keski- ja Itä-Euroopan (KIE-) maiden liittymisen vaikutukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP)" (97/C 75/02) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 22. helmikuuta 1995 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti laatia lausunnon aiheesta "Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittymisen vaikutukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP)". Asian valmistelusta vastannut maa- ja kalatalousjaosto antoi lausuntonsa 5. marraskuuta 1996. Esittelijänä oli Jean-Paul Bastian. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18. ja 19. joulukuuta 1996 pitämässään 341. täysistunnossa (joulukuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 87 ääntä puolesta, 9 vastaan, ja 23 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.0.1. Euroopan unioni on solminut joukon Eurooppa-sopimuksiksi kutsuttuja liitännäisjäsenyyssopimuksia Keski- ja Itä-Euroopan (KIE) maiden kanssa. Vuonna 1993 Eurooppa-neuvosto päätti, että liitännäisjäsenyyssopimuksen solmineet maat voivat halutessaan liittyä EU:n jäseniksi heti, kun ne pystyvät täyttämään varsinaisen jäsenyyden mukanaan tuomat velvoitteet. 1.0.2. Kuten komitea on aikaisemmin eräässä lausunnossaan () esittänyt, se katsoo, että EU:n laajeneminen tätä toivoviin KIE-maihin on "historiallinen tilaisuus", johon on tartuttava kaikkien Euroopan kansojen kokoamiseksi todelliseen "yhteiseen kotiin", Euroopan mantereen vakauden ja vaurauden pysyväksi lujittamiseksi sekä Euroopan (laajassa mielessä) poliittisen, taloudellisen, yhteiskunnallisen ja kulttuurisen vaikutuspiirin voimistamiseksi maailmassa. 1.0.3. On sekä Euroopan unionin että KIE-maiden edun mukaista, että ennen kuin EU aloittaa liittymisneuvottelut, se uudistaa institutionaaliset menettelynsä, joita ei voida enää soveltaa jäsenvaltioiden määrän kasvaessa. Komitea muistuttaa tässä yhteydessä, että parhaillaan käynnissä olevalla hallitusten välisellä konferenssilla on suuri merkitys. KIE-maihin laajentumisen kannalta komitea painottaa myös yhtenäisvaluuttaan siirtymistä aikataulun mukaisesti ja Maastrichtin sopimuksessa määrättyjä ehtoja noudattaen. 2. KIE-maiden liittymisen vuoksi yhteiseen maatalouspolitiikkaan kohdistuvan vaikutuksen kiihkoton tarkastelu 2.0.1. KIE-maiden maatalouden yhdentämiseen on kiinnitettävä erityistä huomiota etenkin kun muistetaan kyseisten maiden maatalousväestön runsaslukuisuus. Komitea kiinnittää huomiota myös muihin talousaloihin (teollisuuteen, palveluihin jne.), joita on niin ikään merkittävästi kehitettävä suhteessa EU:n vastaaviin aloihin. 2.1. Maatalous on avainala KIE-maiden kannalta 2.1.1. KIE-maiden taloudessa maatalous on keskeinen ala. Se on niiden taloudessa monesti hallitseva ala samalla tavoin kuin EU:n jäsenvaltioiden taloudessa toisen maailmansodan jälkeisenä aikana. KIE-maiden työssäkäyvästä väestöstä (vuonna 1993) keskimäärin yli 25 % (9,5 miljoonaa henkilöä) työskentelee maataloustuotannon piirissä, kun vastaava luku EU:ssa on 6 % (8 miljoonaa henkilöä) maatalouden muodostaessa (vuonna 1993) keskimäärin 8 % bruttokansantuotteesta. 2.2. KIE-maiden maatalous on suunniteltava uudelleen 2.2.1. Sodan jälkeisestä ajasta 1980-luvun puoliväliin KIE-maiden kasvi- ja eläintuotannon kehittyminen oli yleensä verrattavissa EU:n vastaavaan kehitykseen, joskin se oli hieman tätä alemmalla tasolla. Sitten tuotanto alkoi polkea paikallaan, mikä johtui todennäköisesti alan investointien vähenemisestä KIE-maissa, ja ero EU:hun alkoi kasvaa. 2.2.2. KIE-maiden tuotanto on laskenut vuoden 1989 jälkeen jyrkästi ja maataloustuotteiden kaupan tasapaino on järkkynyt pahoin. 2.2.3. Maatalouden osuus BKT:stä on supistunut keskimäärin puoleen vuosien 1989 ja 1994 välisenä aikana. Syyt maataloustuotannon heikkenemiseen (kotimaisen kysynnän romahtaminen, vientimarkkinoiden menettäminen, korkea inflaatio ja valuuttakurssien epävakaus, kustannus hinta -paine, maatilojen yksityistämisen suuret vaikeudet, investointien puute, sää, rakenneongelmat, liikatyövoima sekä jakelu- ja jalostusteollisuuden tehottomuus) esitetään yksityiskohtaisesti liitteessä C. Korostettakoon tässä yhteydessä vain, että nämä tekijät merkitsevät huomattavia vastuksia, jotka KIE-maiden on voitettava saattaakseen maataloutensa uuteen uskoon. 2.2.4. Vuodesta 1994 lähtien tuotannon elpyminen on ollut merkittävää, mutta KIE-maiden maatalous näyttää edelleen olevan huomattavasti jäljessä EU:n maatalouden kehityksestä. 2.2.5. Yhteistalouden aikana maatalous oli osa suunnitelmataloutta. Koska markkinat eivät lainkaan ohjailleet hintoja ja maa oli otettu yhteisomistukseen, tekninen kehitys ja nykyaikaisten tuotantorakenteiden omaksuminen viivästyi. Sitä paitsi elintarvikkeiden tarjonta KIE-maissa ei vastaa väestön uudenlaisia kulutustarpeita. 2.2.6. Kokonaisvaltaisesti tarkasteltuna KIE-maiden maatalous () näyttää jakautuvan: ylisuuriin ja tehottomiin maatiloihin, jotka ovat peräisin yhteisomistuksen ajoilta (edelleen vallitsevina Bulgariassa, T Osekin tasavallassa ja Slovakiassa) ja jotka usein vaikuttavat ympäristöön epäedullisella tavalla (maaperän eroosio, kemiallisten lannoitteiden ja lietelannan aiheuttama vesien saastuminen jne.); pienviljelytiloihin, joilla harjoitetaan pääasiassa osa-aikaista maataloutta (etenkin Puolassa ja Romaniassa). 2.2.7. Jotta KIE-maiden maataloudessa saavutettaisiin sama tuottavuustaso kuin EU:ssa ja maataloudessa työskentelevät yltäisivät tulotasoon, joka vastaa suunnilleen EU:n viljelijöiden tulotasoa, tarvitaan: aikaa ja pääomia (yksityistämiseen, maatilojen ja jalostusteollisuuden rakenteiden nykyaikaistamiseen sekä tuotantokyvyn parantamiseen); toimenpiteitä EU:n mittapuun mukaan toimivien ja elinkelpoisten maatilojen muodostamiseksi. Työn tuottavuuden todellisessa parantamisessa ei ole kyse pelkästään tuotoksesta, vaan myös yhteiskunnallis-rakenteellisista valinnoista, jotka liittyvät maatilojen uudelleen muodostamiseen ja maataloudessa työskentelevän väestön kehittymiseen. Komitea painottaa, että liittymisen jälkeen KIE-maissa, joissa jo nyt on korkea työttömyys, tarvitaan maataloustuotannon uudelleenjärjestelyn ohella tehokas yhteiskuntasuunnitelma. 2.3. KIE-maiden ja EU:n välinen maataloustuotekauppa on epätasapainossa 2.3.1. Comeconiin keskittyi aikoinaan 60 % osanottajamaiden maatalouselintarvikkeiden kaupasta; Comeconin romahdettua KIE-maat ovat pyrkineet kehittämään ulkomaankauppaansa EU:n kanssa. 2.3.2. Pyrkiessään tukemaan KIE-maita niiden siirtymisessä markkinatalouteen EU on 1990/1991 lähtien alkanut varovaisesti vapauttaa niiden kanssa käymäänsä kauppaa; toiminnalle on ollut ominaista maataloustuotteiden tuontikiintiöiden vähittäinen purkaminen molemmin puolin, mikä hyödyttää yksipuolisesti KIE-maita, Eurooppa-sopimusten muodossa. 2.3.3. Asiaan liittyvät sopimukset, jotka alunperin solmittiin KIE-maiden tueksi, alkoivat itse asiassa hyvin nopeasti (1992) hyödyttää EU:ta johtuen KIE-maiden tuotannon romahtamisesta ja niiden tuotteiden sopimattomuudesta läntisen Euroopan normeihin ja kysyntään. 2.3.4. Vuodesta 1992 lähtien kauppatase KIE-maiden ja EU:n välisessä elintarvikekaupassa on ollut KIE-maille alijäämäinen. EU:n ylijäämä oli 119 miljoonaa ecua vuonna 1992, 830 miljoonaa ecua vuonna 1993 ja 825 miljoonaa ecua vuonna 1994. Tuoreimpien saatavilla olevien arvioiden (Eurostat) mukaan ylijäämä oli vuonna 1995 yli 1 000 miljoonaa ecua. 2.3.5. KIE-maat edustavat edelleen hyvin pientä osaa EU:n harjoittamassa maatalouselintarvikkeiden kaupassa (8 % viennistä ja 5 % tuonnista), vaikka unioni on niiden tärkein kauppakumppani. Vuodesta 1994 lähtien KIE-maat ovat hyötyneet enemmän tariffikiintiöistä, joista määrätään Eurooppa-sopimuksissa, vaikka ne eivät vielä täysin käytäkään hyödykseen sopimusten tarjoamia mahdollisuuksia. 2.3.6. Nykytilanteessa KIE-maiden kanssa käytävällä kaupalla on merkitystä EU:n maataloustuottajille vain joillakin pienillä erityistuotantoaloilla (kuten sienet, kirsikat, marjat ja pähkinät). 2.4. Yhteiseen maatalouspolitiikkaan kohdistuvien vaikutusten suhteuttaminen 2.4.1. Maatalouden potentiaali on suhteutettava 2.4.1.1. Komitea kehottaa varomaan KIE-maiden maatalouden kaikenlaista liioittelua ja yksinkertaistamista. 2.4.1.2. Niinpä tietyt alueet Unkarissa ja Romaniassa ovat kiistämättä suotuisia alueita maatalouden, etenkin öljykasvien, valkuaiskasvien ja vihannesten tuotannon kannalta. Samoin on kiistatonta, että Tonavan allas ja Karpaattien tasangot ovat perinteisesti olleet suuria viljantuotantoalueita. 2.4.1.3. Edellä esitettyjen tietojen perusteella ei kuitenkaan voida ennustaa, että KIE-maista kehittyisi tulevaisuudessa merkittäviä maatalousmahteja. Tarvitaan monien edellytysten yhteisvaikutus (pääoma, työvoiman koulutus, suotuisat talous-, oikeus- ja verotusolot, maatalouspolitiikka ja erityisesti hintapolitiikka, yrittäjähenki, maatalouselintarvikkeiden tehokkaiden tuotantovälineiden kehittyminen jne.), jotta "mahdollinen" muuttuisi "todelliseksi". 2.4.1.4. KIE-maiden osalta on epäilemättä selvää, että potentiaali on olemassa. KIE-maat eivät kuitenkaan täytä läheskään kaikkia edellä lueteltuja edellytyksiä. On siis vaikea arvioida niiden maatalouden kehittymistä keskipitkällä aikavälillä etenkin kun käytettävissä olevat numerotiedot ovat monesti epäluotettavat. 2.4.1.5. Komissio on itse myöntänyt asian 29. marraskuuta 1995 antamassaan maatalouden strategiaa käsittelevässä asiakirjassa (). Komitea antaa tunnustusta komission työlle, sillä sen laatima valkoinen kirja on nykytilanteessa ainoa kyseisten kymmenen KIE-maan tulevaisuutta käsittelevä kokonaisvaltainen selvitys. Komitea suosittelee, että se otettaisiin lähtökohdaksi arvioitaessa laajentumisen mahdollisia vaikutuksia, ja lainaa tässä lausunnossaan tärkeimpiä komission laatimia ennusteita. 2.4.2. Eläintuotantoa koskevat ennusteet 2.4.2.1. Komission mukaan KIE-maat: lienevät sianlihatuotannossaan alijäämäisiä vuoteen 2010 ja saavuttanevat omavaraisuuden juuri vuonna 2010; lisännevät merkittävästi naudanlihantuotantoaan vuoden 2000 jälkeen ja tuottanevat rakenteellisen ylijäämän (muodostaen laajentuneen EU:n kannalta "nopeasti kestämättömiksi muodostuvia" varastoja); muuttunevat uudelleen maitotuotteiden nettoviejiksi vuonna 2000 tuottaen tuolloin 1,7 miljoonaa maitotonnia vastaavan ylijäämän, joka vakiintunee vuonna 2005 noin 2 miljoonaksi tonniksi, mikäli KIE-maat liittyvät kiintiöjärjestelmään vuonna 2000; lienevät siipikarjanlihan tuotannossa hieman ylijäämäisiä vuosina 2005 2010. 2.4.3. Kasvituotantoa koskevat ennusteet 2.4.3.1. Komission mukaan KIE-maat: tuottanevat nykyhetkestä vuoteen 2010 mennessä 11 miljoonan tonnin viljaylijäämän, jos ne turvautuvat kesannointiin vuodesta 2000 lähtien (muussa tapauksessa 18 miljoonan tonnin ylijäämän), mikä merkitsisi vuoden 1995 sadosta muodostuneen kuuden miljoonan tonnin vientiylijäämän kaksinkertaistumista; tuottanevat vuonna 2000 viisi miljoonaa tonnia öljykasvinsiemeniä, jotka ainoana tuotteena ylittäisivät tuolloin vuoden 1989 tason (EU on öljykasvinsiementen suhteen alijäämäinen); lienevät edelleen alijäämäisiä sokerialalla, mikäli ne liittyvät kiintiöjärjestelmään vuonna 2000 ja vaikka tuotannon taso olisi hieman korkeampi kuin vuodeksi 2000 on ennakoitu. 2.4.4. Komission ennusteita koskevat kommentit 2.4.4.1. Komitea katsoo, kuten komission ennusteetkin osoittavat, että yleisellä tasolla KIE-mailla on paremmat edellytykset kasvituotantonsa kehittämiseen kuin eläintuotantonsa uudelleen käynnistämiseen rajun taantuman jälkeen, josta niiden maatalous on kärsinyt yhteistalouden vuonna 1989 tapahtuneen purkamisen jälkeen. 2.4.4.2. Viljatuotanto on itse asiassa yksinkertaista ja viljatuotantotilat voidaan nykyaikaistaa nopeasti, mistä tarjoaa esimerkin entinen Itä-Saksa, jossa viljasadot ovat jo nyt yhtä suuret kuin muualla Euroopan unionissa. KIE-maiden eläintuotannon elpyminen tulee olemaan monimutkaisempi prosessi, joka vaatii aikaa, varoja ja todellista yrittäjähenkeä kyseisten maiden maanviljelijöiltä. Esimerkkinä voidaan mainita entisen Itä-Saksan alueiden eläintuotannon huomattava väheneminen. 2.4.4.3. Komitea painottaa, että komissio on laatinut ennusteensa olettaen unionin laajenevan kiihtyvällä vauhdilla ja kaikkien kymmenen KIE-maan liittyvät samanaikaisesti vuonna 2000 (mikä on teknisesti mahdotonta), YMP:n jatkuvan ennallaan vuoteen 2010 asti (vaikka YMP:tä on hieman tarkistettu joka neljäs vuosi 1980-luvulta lähtien) sekä hintojen mukauttamisen vaativan vain lyhyen ajan (ainoastaan viisi vuotta, vaikka rajun inflaatiovaikutuksen ja markkinakehitykseen nähden suhteettoman tuotantovyöryn estämiseksi tarvittaisiin varmastikin kymmenen vuotta) ja kaikilla tuotantoaloilla yhtä pitkän ajan (niillä vallitsevien olojen erilaisuudesta huolimatta). 2.4.4.4. Ottaen huomioon jäljempänä (ks. 2.5) esittämänsä asianhaarat ja myös komission päätelmät komitea korostaa, että lähtöolettamus on äärimmäisen epärealistinen ja kelpaa ainoastaan olettamukseksi. Valkoisen kirjan ansiona on kuitenkin, että siinä selvitetään KIE-maiden liittymisen mahdolliset vaikutukset EU:n yhteisiin markkinajärjestelyihin. 2.4.4.5. Kaiken kaikkiaan komitea katsoo, että EU:n ei tarvitse pelätä "katastrofinäkymiä" eli tuotannon räjähdysmäistä kasvua KIE-maissa. Lähestyttäessä vuotta 2000 komitea katsoo komission valkoisessa kirjassa esitettyjen päätelmien pohjalta, että tiettyjen KIE-maiden tuolloin mahdollisesti toteutuva liittyminen ei aiheuta paineita YMP:n perusuudistukseen, vaikka tällä välin tapahtuvien alakohtaisten järjestelyjen mahdollisuutta ei tulekaan sulkea pois. 2.4.4.6. On kuitenkin selvää, että tietyn ajan kuluttua KIE-maiden tuotantopotentiaali saattaa joidenkin perustuotteiden osalta (vilja, naudanliha, maito, siipikarjanliha) horjuttaa yhteisön markkinatasapainoa unionin laajenemisen jälkeen. Komitean mielestä kysymykseen on kiinnitettävä erityistä huomiota liittymisneuvottelujen aikana, ja se katsoo, että EU:n on otettava asia huomioon jatkaessaan vuonna 1992 alkanutta YMP:n kehittämistyötä (ks. 2.5). 2.4.5. KIE-maiden maataloushintojen kilpailukyky on niin ikään suhteutettava 2.4.5.1. Vaikka kaikenlaisten vertailujen tekeminen on vaikeaa, on selvää, että tuottajahinnat ovat KIE-maissa nykyisin suurimmilta osin alhaisemmat (jopa 50 %) kuin EU:ssa. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että joidenkin tuotteiden hinnat lähentyvät maailmanmarkkinahintoja ja joskus jopa ylittävät ne. 2.4.5.2. On vaikea saada tarkkaa kuvaa KIE-maiden tuotantokustannuksista. Todennäköistä kuitenkin on, että tuotantokustannukset pysyvät KIE-maissa alhaisempina kuin EU:ssa ennakoitavissa olevan ajan kuluessa, kun otetaan huomioon, että niissä on runsaasti halpaa työvoimaa ja maan hintaan kohdistuu vähemmän paineita. 2.4.5.3. Sitä vastoin kyseisten tuotteiden jalostus- ja markkinointikustannukset ovat erittäin korkeat, koska KIE-maissa elintarviketeollisuuden varusteet ovat vanhentuneet ja markkinointimenetelmät tehottomat. Laadultaan huomattavasti vastaavia EU:n tuotteita huonompien tuotteiden käsittelykustannukset nostavat huomattavasti elintarvikkeiden hintaa alentaen selvästi tuotteiden kilpailukykyä kulutuksen ja viennin kannalta. 2.4.6. Myös laajentumisesta yhteiselle maatalouspolitiikalle aiheutuvat kustannukset on suhteutettava oikein 2.4.6.1. Kustannuksista, joita unionin laajeneminen KIE-maihin aiheuttaa, on tehty keskenään hyvin erilaisia laskelmia. Eräät asiantuntijat ovat jopa ennustaneet, että YMP:n budjetti on kaksinkertaistettava laajentumisen jälkeen. 2.4.6.2. Komission olettamuksen mukaan YMP:n laajentamisesta KIE-maihin aiheutuisi vuosittain 12 miljardin ecun kustannukset vuodesta 2010 lähtien (nykyisiä 15:tä jäsenvaltiota varten suunniteltua yhteisön maatalousbudjettia olisi suurennettava yli kolmanneksella), jos YMP:tä sovelletaan täysin nykyisenlaisena. 2.4.6.3. Kustannukset voitaisiin supistaa puoleen muuttamalla joitakin komission olettamusta tukevia muuttujia, kuten KIE-maiden liittymistahtia ja KIE-maille maksettavia kompensaatioita (niiden maksaminen ei vaikuta perustellulta, kun on kyse maista, joissa maataloustuotteiden hintojen pitäisi nousta eikä laskea YMP:tä laajennettaessa). 2.4.6.4. YMP:n laajentuminen KIE-maihin aiheuttaa kustannuksia, joiden todellinen suuruus riippuu itse asiassa monista tekijöistä, kuten maailmanmarkkinahintojen ja kansainvälisten valuuttavaihtelujen kehityksestä, EU:n sisäisestä kehityksestä (ks. 2.5), KIE-maiden makrotaloudellisesta tilanteesta liittymisajankohtana (työttömyys, elintaso, kotimaisen kulutuksen kehitys jne.), KIE-maiden ja IVY-maiden välisen kaupan elpymisestä, KIE-maiden maatalouspotentiaalin kehityksestä, kyseisille maille luvatusta hintatasosta, kompensaatiomaksujen maksamisesta tai maksamattomuudesta sekä KIE-maille osoitetun suoran tuen muodoista. 2.4.6.5. Komitea arvioi, että vaikka laajenemisesta EMOTRille aiheutuvat budjettimenot ovat huolestuttavan suuret, niitä ei tule pitää laajenemisen esteenä. KIE-maat tulevat olemaan minkä laajentumismallin mukaan tahansa EU:n budjetissa nettosaajia monen vuoden ajan. Tämä on otettava huomioon, kun valmistellaan EU:n budjettia koskevia uusia suunnitelmia vuoden 1999 jälkeen. Mitä maatalousalaan tulee, komitea muistuttaa lisäksi, että yksi EU:n tärkeimmistä tehtävistä on tukea KIE-maita rakenneuudistuksen toteuttamisessa, standardien yhdenmukaistamisessa ja tuotteiden laadun parantamisessa. Tätä varten EU:n on sovellettava KIE-maihin niiden omien tarpeiden kannalta tarkoituksenmukaista maatalous- ja rakennepolitiikkaa. EU:n rakennepolitiikka ei kuulu tämän lausunnon aihepiiriin, mutta komitea kehottaa pohtimaan tarmokkaasti niitä seurauksia, joita rakennerahastojen tuen laajentaminen KIE-maihin aiheuttaa. Komiteasta näyttää, että huomiota on kohdistettu ehkä hiukan liikaa maatalouden ohjaus- ja tukirahastolle EMOTRille aiheutuviin kustannuksiin itse laajenemisen vaikutusten tarkastelun jäädessä varjoon. 2.4.7. EU:n Uruguayn kierroksen yhteydessä tekemät sitoumukset aiheuttavat enemmän huolta 2.4.7.1. Suurimman ongelman muodostaa EU:n ja KIE-maiden Uruguayn kierroksen yhteydessä tekemä sitoumus rajoittaa tuettua vientiä. 2.4.7.2. Itse asiassa KIE-maiden maataloustuotteiden hinnat nousisivat, mikäli niihin sovellettaisiin EU:n nykyisiä takuuhintoja. Tuotannon kasvaessa ja komission ennustamien tuotantoylijäämien (ks. 2.4.2 ja 2.4.3) toteutuessa laajempi EU ei kykenisi noudattamaan GATT-sitoumuksia, jos katsotaan, että laajempaa EU:ta koskevat sitoumukset vastaavat suuruudeltaan nykyisten 15 jäsenvaltion ja KIE-maiden sitoumuksia yhteensä. Odotettavissa olisi tuettua vientiä koskevien kiintiöiden ylitys (KIE-maissa kiintiöt ovat hyvin pienet), vaikka KIE-maiden tuotanto jäisi kauas niiden potentiaalisesta tuotantokyvystä. 2.4.7.3. Ongelman muodostaa myös Marrakech-sopimuksen allekirjoittaneiden valtioiden sitoumus supistaa maatalouden sisäisen kokonaistuen summaa (AMS). 2.4.7.4. Jos EU ulottaisi vuonna 1992 päätetyt kompensaatiotuet koskemaan kokonaisuudessaan myös KIE-maita, vaarana olisi, että unioniin ei enää sovellettaisi ns. rauhanlauseketta, joka sisältyy Marrakech-sopimukseen (13 artikla). Vuoteen 2003 asti voimassa olevan lausekkeen mukaan maailman kauppajärjestö (WTO) ei voi puuttua YMP:hen liittyviin suoriin tukiin niin kauan kuin yhteisön ohjelmilla "ei tueta erityistuotteita enempää kuin markkinointivuonna 1992 on päätetty". 2.4.7.5. Laajenemiselle KIE-maihin olisi siis eittämättä kaksi merkittävää teknistä estettä, mikäli niiden liittyminen toteutuisi samanaikaisesti vahvistettujen hintojen ja suorien tukien pysyessä samalla tasolla kuin nykyisessä EU:ssa. 2.4.7.6. Komitea katsoo, että näitä esteitä on tarkasteltava seuraavista näkökulmista: Uusi laajeneminen sattuu todennäköisesti ajankohtaan, jolloin Uruguayn kierroksen maataloussopimuksen voimassaolo päättyy ja uudet kansainväliset kauppaneuvottelut alkavat. EU:n on siis otettava KIE-maiden maatalous huomioon, kun se neuvottelee maatalouden sisäisen kokonaistuen tulevasta summasta ja tuettua vientiä koskevista sitoumuksista. Siihen mennessä liittyneiden uusien jäsenmaiden osalta EU:n on erityisesti vaadittava, että referenssihinnat, joiden arvon KIE-maat ovat ilmoittaneet Marrakech-sopimuksessa (1994) kansallisina valuuttoinaan, sidotaan ecuun kyseisten valuuttojen myöhemmän inflaation ja devalvaation huomioon ottamiseksi. GATTin velvoitteet tulevat siten tarkistetuksi kyseisten uusien neuvottelujen valossa. GATTin velvoitteet lievenevät, jos EU ja KIE-maat neuvottelevat etukäteen "vihreään laatikkoon" kuuluvista tuista. Komitea suosittelemat liittymisehdot (ks. 3.3) huomioon ottaen ei ole varmaa, että KIE-maiden tuotannosta syntyy vientiylijäämiä komission valkoisessa kirjassa esitetyssä mitassa. Komissio myöntää myös, että ylijäämät ovat joka tapauksessa suhteellisen pienet verrattuina komission ennusteisiin vuosiksi 2000 2010 pelkästään nykyisten 15 jäsenvaltion unionille. Näissä oloissa komitea katsoo, että KIE-maiden liittyminen vaikuttaa osatekijänä YMP:n tuleviin muutoksiin, jotka johtuvat pääasiassa unionin nykyisestä sisäisestä kehityksestä. EU:n tilanne tulevissa neuvotteluissa riippuu myös hintojen kehityksestä unionissa ennen vuotta 1999. 2.4.7.7. Kaiken kaikkiaan ongelmallista ei niinkään ole se, miten YMP:n laajeneminen KIE-maihin ja GATT-sopimukset sopivat yhteen, kuin se, miten YMP ja kansainvälisen maatalouspolitiikan ja -kaupan avautuminen sopivat yhteen. 2.5. KIE-maiden liittyminen on vain yksi YMP:n kehitykseen vaikuttavista tekijöistä 2.5.1. KIE-maiden liittyminen vaikuttaa eittämättä YMP:n kehitykseen. Mutta sitä ei voida pitää erillään monista muista, "sisäisistä" tekijöistä, jotka eivät ole vähemmän tärkeitä YMP:n tulevaisuuden kannalta: vuonna 1992 aloitettu YMP-uudistus viini- ja riisialalla tulee saattaa päätökseen; komitea olettaa, että BSE-taudin aiheuttama nykyinen kriisi synnyttää maailman kauppajärjestön "naudanlihasektorilla" pikaisesti rakenneuudistuksen, joka tähtää tuotannon hallintaan nykyistä lujemmalla ja kestävämmällä tavalla; komissio on niin ikään ilmaissut halunsa esittää maitoalaa koskevia ehdotuksia vuonna 1997; Euroopan unionin ja Välimeren maiden välinen kumppanuus, jonka muodostamisen Cannesissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti kesäkuussa 1995 määräten allekirjoittajamaat muodostamaan vapaakauppa-alueen vuoteen 2010 mennessä, mikä koskee luonnollisesti myös maataloustuotteita; ennen kaikkea maailmanmarkkinoihin (ja kesannoitavan alan vahvistamiseen EU:ssa) liittyvistä syistä vuoden 1992 uudistuksen pohjana olleet, ennakoidut hinnanalennukset eivät ole toteutuneet viljojen osalta; unionissa pohditaankin jo tarmokkaasti tulevaa maatalouspolitiikkaa tällä tuotantoalalla sekä oikeaa strategiaa suhteessa kansainvälisiin viljamarkkinoihin; unionin rahoitustoimintaa koskevat suunnitelmat päättyvät vuonna 1999, ja ne on tarkastettava uudelleen ottaen huomioon EU:n tärkeänä pitämät asiat kireän talousarvion asettamissa rajoissa; maailman kauppajärjestön piirissä vuonna 1999 uudelleen alkavat kauppaneuvottelut pakottavat miettimään erilaisia strategioita GATTin velvoitteisiin sopeutumiseksi, etenkin unionin kykyä harjoittaa vientiä ilman vientitukia esimerkiksi viljan, maitotuotteiden, siipikarjanlihan ja vähäisemmässä määrin naudanlihan osalta. 2.5.2. Edellisen kohdan osalta komitea huomauttaa, että unioniin kohdistuvaa GATT-velvoitetta lieventää Uruguayn kierroksen maataloussopimuksessa sallittu vientitukien vuosibudjetin vajaakäyttö (määrällisesti). Tämä koskee erityisesti viljoja, mutta myös naudanlihaa, sianlihaa ja juustoja; unionilla on siis nyt käytössään "luottoa", jota voidaan siirtää vuoteen 2000 asti. 2.5.3. Kysymyksessä on kuitenkin ohimenevä ilmiö, ja komitea muistuttaakin, että komissio näkee tärkeäksi jatkaa vuonna 1992 päätettyä hintojen alentamista unionin perusmaataloustuotteiden kilpailukyvyn parantamiseksi. Ongelma ei niinkään koske jalostettuja tuotteita, joiden viennissä eroja aiheuttavat komitean mukaan laatu ja markkinointikanavien tehokkuus. 2.5.4. Keskustelu yhteisen maatalouspolitiikan kehittämisestä on siis avattu, liittyivätpä KIE-maat jäseniksi tai eivät. 3. Realistisen poliittisen signaalin lähettäminen KIE-maille 3.1. KIE-maiden liittymisen siirtäminen pitkälle tulevaisuuteen ei ole hyvä toimintamalli EU:n kannalta 3.1.1. Toimintamalli ei ainakaan tue unionia sen kehittäessä yhteistä maatalouspolitiikkaansa edellä esitettyjen näkökohtien suuntaisesti (ks. 2.5). 3.1.2. Komitean käsityksen mukaan ratkaisujen lykkääminen tuonnemmaksi saattaa päinvastoin osoittautua haitalliseksi unionin ja KIE-maiden etujen kannalta. 3.2. Euroopan unionilla ja KIE-mailla on oltava sama käsitys yhteisestä maatalouspolitiikasta 3.2.1. Maatalousmarkkinoiden tasapainoisen hallinnoinnin lisäksi YMP:llä pyritään muihin tavoitteisiin: elintarvikkeiden turvallisuuteen, maatalouden työpaikkojen säilyttämiseen, ympäristön kunnioittamiseen ja kestävään hoitoon, tasapainoiseen maaseutuun jne. 3.2.2. KIE-maat eivät saa lähestyä YMP:tä pelkästään markkinoiden näkökulmasta. EU:n on asetettava KIE-maille sama monitahoinen lähestymistapa, jota se soveltaa omaan maatalouteensa: kaikkien (taloudellisten, yhteiskunnallisten sekä aluesuunnitteluun ja ympäristöön liittyvien) tehtäviensä kautta maatalous on valtaisa voimavara, jonka ansiosta maatalous- ja maaseutualueet voidaan saattaa oikeuksiinsa. Jotta myös KIE-maat voisivat omaksua kyseisen lähestymistavan, komitea suosittelee, että EU saattaisi ne jo ennen niiden liittymistä mahdollisimman tiiviisti YMP:n piiriin (toteuttamalla virkamiehistön ja yhteiskunnallis-ammatillisten eturyhmien välistä vaihtoa, "jäsennellyn vuoropuhelun" järjestelmiä jne.). 3.3. Kaikkien liittymisneuvottelujen perustana on yhteisön säännöstön ja saavutusten hyväksyminen 3.3.1. KIE-maiden on hyväksyttävä yhteisen maatalouspolitiikan keskeiset periaatteet 3.3.1.1. Laajenemisprosessi saattaisi lukkiutua, mikäli KIE-maat vaatisivat EU:ta tekemään ehdottomia päätöksiä YMP:n suuntaviivoista ennen liittymisneuvotteluja. Niin ne eivät kuitenkaan tee, sillä molemmin puolin ymmärretään, että YMP:n tulee uudistua. 3.3.1.2. Poliittinen realismi vaatii, että KIE-maiden liittyminen sijoitetaan liittymisajankohtana harjoitettavan YMP:n kehykseen yhteisön säännöstön ja saavutusten kunnioittamisperiaatetta noudattaen. EU:n ja KIE-maiden on oltava yksimielisiä tästä lähtökohdasta. 3.3.2. Siirtymäkausia tarvitaan 3.3.2.1. Ero KIE-maiden ja EU:n maatalouden välillä on liian suuri. KIE-maiden olisi mahdotonta huolehtia välittömästi kaikista laatu- ja ympäristöstandardeihin ja tuotannon hallintaan liittyvistä YMP:n velvoitteista. KIE-maiden yritysten on varmasti myös hyvin vaikea sopeutua kilpailutilanteeseen länsieurooppalaisen elintarviketeollisuuden kanssa (tämä pätee muillakin aloilla). 3.3.2.2. Tarvitaan siis siirtymäkausia, ennen kuin KIE-maat voivat täysin omaksua kaikki YMP:n järjestelmät, oikeudet ja velvoitteet ja pystyvät toimimaan vapaasti yhtenäismarkkinoilla. Tilanne koskee eittämättä maatalouden lisäksi muitakin talouden aloja, joita varten sekä EU että KIE-maat tulevat varmasti vaatimaan siirtymäkausia. Monet tekijät estävät yhtenäismarkkinoiden välittömän toteuttamisen KIE-maiden kanssa (sosiaalisäännöstö, työllisyyden suojelu, rikollisuuden torjunta jne.). 3.3.2.3. Lyhyemmät tai pidemmät siirtymäkaudet (joita voidaan supistaa todetun edistymisen mukaan) on määriteltävä maa- ja alakohtaisesti. KIE-maille jää siten aikaa maataloutensa rakenteen sopeuttamiseen, ja ne voivat määritellä tarvittavat vaiheet maatalouspolitiikkansa lähentämiseksi YMP:hen (tullimaksujen suunnitelmallinen alentaminen, kansallisten tukien korvaaminen asteittain yhteisön tuilla jne.). Samaan aikaan YMP:n kehittäminen jatkuu. 3.3.2.4. Siirtymävaiheelle luonteenomaisina toimenpiteinä otetaan käyttöön, kuten tehtiin Kreikan, Espanjan ja Portugalin liittyessä, liittymisvaiheen tasausmaksut ja kauppaan sovellettavat lisäjärjestelmät, joiden turvin hintaerot EU:n nykyisten () ja uusien jäsenvaltioiden välillä voidaan asteittain tasoittaa (laskemalla läntisten maiden hintoja tai nostamalla KIE-maiden hintoja tai soveltamalla molempia toimenpiteitä). Menettelyä voidaan soveltaa myös muilla aloilla. Maatalousmarkkinoiden mahdollisten häiriöiden välttämiseksi on tällöin otettava huomioon etenkin KIE-maiden valuuttaheilahtelut. 3.3.3. Sopeutetut tuet 3.3.3.1. Tämän mallin mukaan KIE-maissa sovelletaan vahvistettuja hintoja, joiden taso vastaa siirtymäkauden aikaista tilannetta kyseisissä maissa. Ei ole kuitenkaan aiheellista herättää KIE-maissa toiveita maataloustuotteiden hintojen noususta EU:n nykyiselle hintatasolle. Esimerkiksi viljojen osalta kuluttajansuoja estää leivän hinnan nopean nousun. KIE-maissa on siis syytä ennen kaikkea ottaa käyttöön hintojen vakauttamisjärjestelmä, jolla on niiden maanviljelijöille suurempi merkitys kuin hintojen nousulla. Vakauttamistaso voisi aluksi olla lähellä maailmanmarkkinahintoja, koska ne ovat usein KIE-maiden hintoja korkeammat. Malli voi toimia nykyisen YMP:n puitteissa. Siten KIE-maat säilyttäisivät siirtymäkauden aikana rajoittamattoman mahdollisuutensa viedä tuotteitaan kolmansiin maihin. Siirtymäkausilla pyritään luonnollisesti yhdenmukaistamaan EU:n nykyisten jäsenvaltioiden ja jäseniksi liittyneiden KIE-maiden viralliset hinnat (vrt. 3.3.2.4). 3.3.3.2. Tarvitsematta kestää edellä kuvattuja raskaita lisävelvoitteita GATTin taholta (ks. 2.4.7) nykyiset jäsenvaltiot saisivat siten tarpeeksi aikaa sopiakseen keinoista, joiden avulla ne voivat säilyttää kilpailukykynsä maailmanmarkkinoilla. 3.3.3.3. Tulevaisuudessa on kaksi suuntausta: eurooppalaisten maataloushintojen vapauttaminen ja tukien erottaminen tuotannosta tai tuotannon rajoituksen vakiintuminen EU:n markkinoiden kestävän hallinnan välineeksi. 3.3.3.4. Jos KIE-maat liittyvät EU:hun silloin, kun markkinoita hallitaan vielä tuotannon säätelyllä, komitean mielestä näiden maiden on hyväksyttävä oma osuutensa tuotannon säätelystä. 3.3.3.5. Näissä ponnisteluissa, joita mahdollisesti vaaditaan, EU:n olisi otettava huomioon KIE-maiden tiettyjen tuotantoalojen romahtaminen vuoden 1989 jälkeen sekä näiden maiden oikeutettu halu elvyttää kyseiset alat. Koska 15 jäsenmaan EU:hun sovellettavia määräyksiä on teknisesti mahdotonta soveltaa KIE-maihin, olisi määrättävä erikseen suunniteltuja ja yksinkertaisia tukitoimia, kuten kokonaishehtaarialaan helposti sovellettava kertamaksu, jotta nämä maat saataisiin sitoutumaan säätelyyn. 3.3.3.6. Komitea painottaa, että tuet, joita KIE-maille myönnetään rakennerahastoista YMP:n perusteella, on kohdistettava kyseisten maiden maatalousyritysten ja maatalouselintarviketeollisuuden rakenneuudistukseen. KIE-maiden viljelijöitä on erityisesti kannustettava omaksumaan kilpailukykyisiä, kuluttajien elintarvikkeiden laatu- ja turvallisuusodotuksia vastaavia sekä ympäristöystävällisiä tuotantotapoja. Rakenneuudistustuet ja KIE-maihin sovellettavat tuotannonrajoitustoimet tulee kohdistaa samansuuntaisesti. 3.3.3.7. EU esittäisi KIE-maille näin itse asiassa erityisesti niitä varten sovellettua YMP:tä (ainakin ensi vaiheessa eli siirtymäkausien aikana), mutta tekisi esityksensä välittömästi. 3.3.3.8. Kyseiset sovellutukset ennakoisivat samalla YMP:n mahdollista kokonaiskehitystä kyseisenä aikana. Nykyisiin jäsenvaltioihin sovellettavan yhteisen maatalouspolitiikan kehittäminen jatkuu epäilemättä myös siirtymäkautena. 3.4. Laajenemisaikataulu 3.4.1. EU:n laajenemisaikataulua KIE-maihin ei ole vielä virallisesti vahvistettu 3.4.2. Eurooppa-neuvoston Madridin kokouksen jälkeen aikataulun ennustettavuus on hieman kasvanut. Valtioiden ja hallitusten päämiehet näet ilmoittivat pyrkivänsä siihen, että neuvottelut alkaisivat samoihin aikoihin kuin Kyproksen ja Maltan liittymistä koskevat neuvottelut (joiden on tarkoitus käynnistyä kuusi kuukautta hallitusten välisen konferenssin päättymisen jälkeen). Sitä ennen komission on määrä toimittaa vuonna 1997 lausunto kunkin EU:n jäseneksi pyrkivän valtion liittymisedellytyksistä. 3.4.3. Komitea kannattaa KIE-maiden liittymisaikataulun eriyttämistä, sillä eri KIE-maissa on hyvin erilaiset poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset olot. 3.4.4. EU voi siten ottaa paremmin huomioon kunkin maan maatalouden realiteetit, kyvyn toimia tietyn tuoteryhmän nettotuojana tai nettoviejänä tiettynä aikana, kyseisen maan maatalousmarkkinoiden järjestäytymisasteen ja maan edistymisen laajojen taloudellisten tasapainotekijöiden hallitsemisessa. 3.5. Mitä voidaan tehdä odoteltaessa yhteisen maatalouspolitiikan mahdollista laajenemista KIE-maihin? 3.5.1. Tukea KIE-maita nykyistä enemmän niiden siirtymisessä markkinatalouteen 3.5.1.1. Maatalouden osuus KIE-maiden taloudessa on näet huomattava, mutta se ei kuitenkaan voi yksin vastata kyseisten maiden rakennemuutoksesta. Kun jäsenehdokkaat ovat liittyneet unioniin, yhteisön politiikkaa on sovellettava niissä kaikilta osin. Komitea korostaa, että EU:n on tärkeä osallistua KIE-maiden kokonaistalouden ja niiden väestön elintason kehittämiseen tasapainoisesti. Näin edistetään samalla KIE-maiden yhdentymistä unioniin, maataloustuotannon ja -hintojen tulevaisuuden kehitystä sekä KIE-maiden maatalouden ja elintarviketeollisuuden rakennemuutosta. 3.5.1.2. Phare-ohjelmalle on myönnetty 7,7 miljardia ecua vuosiksi 1995 1999. Sen avulla on tuettava KIE-maita niiden siirtymisessä markkinatalouteen ja autettaessa niitä vähentämään taloudellista, yhteiskunnallista ja rakenteellista jälkeenjääneisyyttään EU:hun nähden. 3.5.1.3. Komitea korostaa, että yhteistyön kehittäminen on tärkeä asia laajenemisen kannalta. Komitea on aikaisemmissa lausunnoissaan tähdentänyt talous- ja yhteiskuntaelämän sekä kuluttajajärjestöjen merkittävää roolia tässä suhteessa (). Komitea korostaa suurta merkitystä, joka talous- ja yhteiskuntaelämän järjestöillä on KIE-maiden yhteiskunnan ja talouden kansanvaltaistamisessa ja sosiaalista markkinataloutta keskeisesti täydentävän kehittyneen työsuhdejärjestelmän luomisessa (). 3.5.2. Inhimillisen tekijän ottaminen huomioon yhdennettäessä KIE-maiden maataloutta EU:hun 3.5.2.1. KIE-maiden maanviljelijöitä ja kaikkia maataloudessa työskenteleviä on pitkään leimannut "yhteisomistuksen" käsite. Euroopan unionilla ja sen talous- ja yhteiskuntaelämän järjestöillä on siis erityinen vastuu välittää heille kokemuksensa inhimillisesti hallittavan kokoisen, nykyaikaisen ja tuottoisan maatalouden rakentamisesta. Unionin on välitettävä heille käsitys yksityis- ja osuuskuntaomistuksesta (termin länsieurooppalaisessa merkityksessä) sekä yksilöllisestä aloitteellisuuden ja vastuullisuudesta, jotka ovat yhteisön maatalouden kantava voima. 3.5.2.2. Tavoitteen toteutumiseksi unionin on autettava KIE-maiden maanviljelijöitä perustamaan tai kehittämään riippumattomia talous- ja yhteiskuntaelämän organisaatioita (yhdistyksiä, ammattiliittoja, osuuskuntia, tuottajaryhmittymiä jne.) edistääkseen ja puolustaakseen omia yksilöllisiä ja yhteisiä etujaan (koulutus jne.). Komitea kannattaa vuoropuhelua ja yhteistyötä EU:n ja KIE-maiden talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien välillä. Se suosittelee voimakkaasti yhteistyökumppanuuksien kehittämistä alan järjestöjen välillä puolin ja toisin. 3.5.2.3. Maatalouden rakennemuutos tulee ennen pitkää vähentämään alan työpaikkoja useimmissa KIE-maissa. Komitea pitää tärkeänä, että kyseisissä maissa aletaan tämän kehityksen kanssa rinnan toteuttaa asteittain asianmukaista sosiaalipolitiikka; muutos ei saisi kuitenkaan tapahtua liian nopeasti, sillä useissa KIE-maissa vallitsee jo nyt ankara työttömyys. 3.5.3. Liittymisen "valmistelurahaston" perustaminen KIE-maiden maatalouden lähentämiseksi YMP:hen 3.5.3.1. Kun otetaan huomioon maatalouden suuri merkitys liittymisneuvotteluissa ja Phare-ohjelmaan kohdistettu arvostelu (), komitea esittää, että Phare-ohjelman mukaisesti maatalouteen suunnatut määrärahat siirretään maataloutta tukevaan liittymisen "valmistelurahastoon" heti ensimmäisten liittymisneuvottelujen käynnistyttyä. Komitea kannattaa näin ollen komission strategisessa asiakirjassaan tekemää ehdotusta. KIE-maille osoitettaisiin näin myönteinen signaali, joka viestittäisi unionin tahdosta saattaa neuvottelujen maataloutta koskeva osa onnistuneesti päätökseen. 3.5.3.2. Rahastolla pyrittäisiin edistämään KIE-maiden maatalouden lähentämistä yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Maatalouden alakohtaiset ja alueelliset suuntaviivat ratkaistaisiin poliittisin päätöksin. 3.5.3.3. Komitea suosittaa, että rahaston perustamista odotettaessa Phare-ohjelmalle asetetaan KIE-maiden maatalouden osalta uudet ensisijaiset tavoitteet seuraavasti: omistusoikeuden selkeyttäminen ja erityisen elimen perustaminen maatalouden pankki- ja luottotoimintaa varten tarkoituksena edistää todellisten kiinteistömarkkinoiden syntymistä KIE-maihin sekä investoijille välttämättömän luoton saanti; maatalouselintarviketeollisuuden nykyaikaistaminen; rakenneuudistus tarvittaessa yksityistämisen avulla; YMP:n kanssa tulevaisuudessa yhteensopivan maataloustuotantoa ja alan markkinoita koskevan säätelyjärjestelmän luominen; valtiosta riippumattomien osuuskuntien (länsieurooppalaisessa mielessä) ja ammattijärjestöjen kehittäminen; laatu- ja ympäristöstandardien kiristäminen; (erityisesti suu- ja sorkkatautiin ja muihin nautaeläinten tauteihin liittyvien) eläinlääkintä-, kasvinsuojelu- ja elintarvikestandardien kiristäminen. 3.5.3.4. Kahteen viimeiseen kohtaan liittyen komitea on tyytyväinen komission laatimaan valkoiseen kirjaan, joka käsittelee KIE-maiden valmistautumista sisämarkkinoihin yhdentymiseen. Kuten komissio toteaa, on ensiarvoisen tärkeää, että KIE-maiden viranomaiset ovat hyvin järjestäytyneitä, toimivaltaisia ja kykenevät soveltamaan EU:n sääntöjä asianmukaisesti. 3.5.3.5. Eläinlääkinnällinen hygienia on ratkaisevan tärkeä ala. Mikäli KIE-maat haluavat liittyä unioniin tai kasvattaa sen kanssa käymäänsä kauppaa, on niiden omaksuttava mahdollisimman nopeasti alaa koskevat EU:n määräykset (eräät maat kuten Puola ja Unkari soveltavat niitä jo tehokkaasti). Tavoitteena tulisi olla eurooppalaisen, eläinlääkinnällistä hygieniaa koskevan säännöstön luominen. Komitea suosittelee, että ennen sen valmistumista komissio laatisi yksityiskohtaisen luettelon KIE-maissa esiintyvistä eläintaudeista. KIE-maiden on nopeasti vahvistettava myös eläinten merkitsemistä koskevat säännöt. 3.5.3.6. Jäseniksi liittyessään KIE-maiden on sitouduttava kunnioittamaan myös tiettyjä ympäristöä koskevia määräyksiä, kuten esim. korkeimpia sallittuja nitraattipitoisuuksia koskevia standardeja. 3.5.3.7. Phare-ohjelman ja komitean suositteleman liittymisen "valmistelurahaston" avulla on tuettava KIE-maita kaikkien keskeisten päämäärien saavuttamiseksi ja kannustettava niitä toteuttamaan tuotantonsa ja elintarviketeollisuutensa rakenneuudistus samalla kun niiden maataloutta lähennetään yhteiseen maatalouspolitiikkaan. 3.5.4. KIE-maiden tukeminen yhdentyneen aluevyöhykkeen muodostamisessa; Venäjän omaleimaisuuden ottaminen huomioon 3.5.4.1. Eräät KIE-maat ovat ryhtyneet järjestämään omia yhteismarkkinoita normaalistaakseen ja vireyttääkseen keskinäistä kauppaansa. Näin on perustettu Keski-Euroopan valtioiden vapaakauppaliitto, jonka jäseninä nykyisin ovat Puola, Unkari, T Osekin tasavalta, Slovakia ja Slovenia (). 3.5.4.1.1. Komitea katsoo, että unionin on tuettava tällaisia KIE-maiden välisiä taloudellisia yhteistyöpyrkimyksiä. Maatalouden osalta sen tulisi erityisesti kannustaa KIE-maita pyrkimään tuotantojensa keskinäiseen täydentävyyteen. 3.5.4.1.2. Koska KIE-maiden liittymisen toivotaan tapahtuvan eriytetyn aikataulun mukaan, EU voisi solmia kollektiivisia liitännäisjäsenyyssopimuksia vielä liittymättömien KIE-maiden kanssa, mikäli ne ovat järjestäytyneet keskenään yhdentyneeksi aluevyöhykkeeksi. 3.5.4.2. Tarkasteltaessa unionin laajenemista KIE-maihin on myös otettava huomioon Venäjän geopoliittinen merkitys, sen ihmispotentiaali ja suuren maan mittavat kotimarkkinat. Tämä koskee erityisesti Baltian maita, kun otetaan huomioon niiden maantieteellinen sijainti Venäjän läheisyydessä ja siteet, jotka yhdistävät ne Venäjään. 3.5.4.3. Siksi komitea toivoo, että EU lujittaisi edelleen poliittisia ja taloudellisia suhteitaan Venäjään ja Itsenäisten valtioiden yhteisöön (IVY). 3.5.4.4. Näin ollen on unionin edun mukaista tukea KIE-maita niiden elvyttäessä maataloustuote- ja elintarvikekauppaansa IVY-maiden kanssa, sillä ne ovat yhä poliittisesti ja taloudellisesti etuoikeutetussa asemassa toimiakseen kyseisillä markkinoilla. Voidaan myös todeta, että entiseen Neuvostoliittoon kuuluneiden maiden kanssa käymässään maatalouselintarvikekaupassa KIE-maat ovat olleet nettoviejiä vuodesta 1993 lähtien. Viennin ennustetaan muodostavan vuonna 1996 noin 35 % KIE-maiden kaikesta maatalouselintarvikkeiden viennistä, ja joidenkin maiden osalta (esim. Puola) sen ennustetaan olevan yhtä suuri kuin EU:hun suuntautuvan viennin. Kyse on KIE-maiden elintarvikekaupan kannalta lupaavasta kanavasta, jonka käyttöön EU:n on syytä kannustaa KIE-maita jo nykytilanteessa. 3.5.4.5. Tämä merkitsee EU:lle mahdollisuutta laajentaa yhteisön ulkopuolelle suuntautuvaa kauppaa, mikäli KIE-maat liittyvät jäseniksi, eikä sellaista mahdollisuutta ole syytä vähätellä. Sitä paitsi IVY-maihin suuntautuvan kaupan edistäminen vähentäisi paineita, joita saattaa ilmetä yhteisön markkinoilla. 3.5.5. EU:n kumppaneiden saaminen vakuuttuneiksi siitä, että niiden kannattaa osoittaa tukea KIE-maille 3.5.5.1. Hyväksyessään KIE-maat jäsenikseen EU on valmis huolehtimaan kustannusten pääosasta maiden yhteiskunnallis-taloudellisten rakenteiden vahvistamiseksi. Sen se tekee lujittaakseen Eurooppaa demokraattisena, vakaana ja vauraana maanosana. 3.5.5.2. EU:n tärkeät kansainväliset, toisin sanoen teollistettua maailmaa edustavat yhteistyökumppanit voivat auttaa unionia tässä toiminnassa: olemalla vaatimatta unionia tekemään "erga omnes" -periaatteen mukaisesti uusia myönnytyksiä KIE-maille Eurooppa-sopimusten puitteissa ennen maiden liittymistä unioniin, kuten komissio on esittänyt (); komitea katsoo, että maailman kauppajärjestön piirissä kyseisiä sopimuksia ei voida enää pitää pelkkinä vapaakauppasopimuksina sen jälkeen, kun ne muodostavat selvän vaiheen unionin laajentumisessa ja vakauden vyöhykkeen luomisessa Eurooppaan; hyväksymällä EU:n ja KIE-maiden välisten sitoumusten tarkistuksen jokaisen uuden maan liittyessä jäseneksi, jotta aikaisemmat sitoumukset eivät muodostaisi estettä unionin laajenemiselle; olemalla vaatimatta maatalouteen liittyviä kompensaatioita uuden maan liittyessä unioniin. 3.5.5.3. Kaikki EU:n tärkeät kumppanit, ennen kaikkea Yhdysvallat, voivat siten edistää laajan poliittisesti, taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti yhdentyneen alueen muodostumista Eurooppaan sekä rauhan säilymistä tässä osassa maailmaa. Bryssel, 18. joulukuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL N:o C 19, 25.1.1993 ja N:o C 129, 10.5.1993 "EY:n ja Keski- ja Itä-Euroopan maiden (Bulgaria, Romania, Baltian maat) väliset suhteet". () KIE-maiden maatalous esitellään tässä lausunnossa tarkoituksellisen yhteenvedonomaisesti ja kokonaisvaltaisesti. On kuitenkin syytä muistaa, että tässä yhteydessä ei pitäisi puhua "maataloudesta" vaan "maatalouksista", sillä maiden välillä on huomattavia eroja. Lisätietoa aiheesta on komission laatimissa maakohtaisissa selvityksissä. () Asiakirja CSE(95)607 Valkoinen kirja vaihtoehtoisista strategioista suhteiden kehittämiseksi maatalousalalla EU:n ja assosioituneiden maiden välillä assosioituneiden maiden tulevaisuudessa tapahtuvaa liittymistä varten. () EU:n nykyiset 15 jäsenvaltiota. () 26. syyskuuta 1991 antamastaan lisälausunnosta "Yhteisön suhteet Itä- ja Keski-Euroopan maihin" alkaen (EYVL N:o C 339, 31.12.1991). () Lausunto 25. marraskuuta 1992 (EYVL N:o C 19, 25.1.1993). () Menettelyjen vaikeaselkoisuus, huono suuntaaminen, monimutkaisuus ja läpinäkymättömyys, rahoitusinvestointien riittämättömyys, vähäiset seuraukset edunsaajamaissa, "konsulttien" suuri lukumäärä konkreettisten hankkeiden kustannuksella. () Keski-Euroopan vapaakauppasopimus on vähentänyt huomattavasti tullimaksuja kyseisten maiden välisessä maatalouselintarvikkeiden kaupassa 1. tammikuuta 1996 jälkeen. Maatalouselintarvikkeiden kaupan täydellinen vapauttaminen on tarkoitus toteuttaa 1. tammikuuta 1998. () Tässä suhteessa komitea suosittelee, että uusia myönnytyksiä (etenkin tuontikiintiöiden kasvattamista) tarkastellaan sen mukaan, kuinka KIE-maat ovat edistyneet EU:n eläinlääkintä-, kasvinsuojelu- ja elintarvikesäädösten soveltamisessa. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Seuraavat muutosehdotukset hylättiin yleiskeskustelussa. Korvataan koko teksti seuraavalla: "1. Johdanto 1.1. Komitea on tukenut monissa lausunnoissaan Euroopan unionin laajentamista myös Keski- ja Itä-Euroopan maihin (KIE), jotka ovat valmistautuneet liittymiseen. KIE-maat haluavat liittyä unioniin, jossa laajalti kannatetaan niiden jäsenyyttä. 1.2. Kuten aikaisemmissakin laajentumisissa, maatalous on yksi aloista, joilla politiikkaa on mukautettava muuttuneisiin olosuhteisiin. EU:ssa toteutetaan joka tapauksessa merkittäviä muutoksia yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP). Vuoden 1992 maatalousuudistus on vielä kesken, ja uusia muutoksia on luvassa vuosina 1998/1999. Tämän lisäksi monet tuotevalvontajärjestelmät on tarkistettava. 2. KIE-maiden maatalouden merkitys 2.1. EU:hun verrattuna KIE-maissa maatalous on huomattava elinkeino. Sen merkitys suhteessa muihin elinkeinoihin on merkittävästi suurempi kuin EU:ssa. Maatalous työllistää 27 %, kun taas jäsenvaltioissa vastaava luku on kuusi prosenttia; KIE-maissa maataloustuotanto on kahdeksan prosenttia bkt:stä, kun se EU:ssa on 2,5 %. 2.2. Näin ollen maataloussektorin kehitys on ratkaisevaa KIE-maiden talouden elpymiselle ja yhteiskunnalliselle tasapainolle. 2.3. KIE-maat ovat merkittäviä maataloustuottajia, ja niillä on suunnattomasti voimaa vielä lisääntyvään tuotantoon. Vuonna 1994 KIE-maat vastasivat 30 %:a EU:n ja niiden yhteenlasketusta viljantuotannosta ja noin 20 %:a öljykasvin siementen, sokeri- sekä valkuaiskasvisadosta. Osuus maidon ja sianlihan tuotannosta oli samaten 20 %. Osa valtavasta perunanviljelyalasta (2,4 miljoonaa hehtaaria, EU:ssa 1,4 miljoonaa hehtaaria) voitaisiin siirtää muiden kasvien viljelyyn, mikäli niiden kannattavuus olisi parempi. 3. KIE-maiden maatalouden mahdollisuudet 3.1. Ennen toista maailmansotaa KIE-maiden tuottavuus saattoi hyvinkin olla Länsi-Euroopan tasolla. Sodan jälkeen ja aina 1980-luvun puoliväliin asti karjan- ja maanviljelystuotanto kehittyi liki samaa vauhtia kuin Länsi-Euroopassa, joskin alhaisemmalla tasolla. 3.2. Suunnitelmatalouden romahdettua ja markkinoihin suuntautuneen talouden tultua sen tilalle KIE-maiden maatalouden tuotanto laski jyrkästi samalla kun inflaatio ja valuutan devalvointi puristivat kustannus hyöty-suhdetta entistä pienemmäksi. Tukihintojen poistamisen myötä tulot joutuivat alttiiksi markkinahäiriöille sekä kärsimään elintarvikejakelun samoin kuin elintarvikehuollon tehottomuudesta. Nyt elpyminen on kuitenkin käynnistynyt. Tapahtumat ovat jo osoittaneet, että oikeassa taloudellisessa ympäristössä sadot voivat palautua ennalleen nopeasti. Saksan itäosien viljantuotantotaso on taas sama kuin läntisissä osissa Saksaa. Muualla viljasadot ja maidon tuotanto ovat parantuneet. 3.3. KIE-maiden vaikutusmahdollisuus YMP:ssa riippuvat niiden maatalouden mahdollisuuksista. Maat voivat liittyä joukkoon vasta täytettyään ns. Kööpenhaminan perusteet niin että ne kykenevät vastaamaan unionissa kilpailun paineisiin ja markkinavoimien vaatimuksiin. Kun KIE-maat ovat saavuttaneet tämän, niiden tulos koko maatalouden alalla kasvaa ja on jälleen reilusti kotimarkkinoiden kysyntää suurempaa. 3.4. Kun KIE-maat vaurastuvat, elintarvikkeiden kysyntä kasvaa kotimarkkinoilla, mutta se ilmenee ennemminkin laadun kuin määrän kohenemisena. 4. KIE-maiden maatalouden vientituotteet ja kansainväliset kauppasopimukset 4.1. Ei ole epäilystäkään, etteivätkö KIE-maat olisi jälleen kerran merkittäviä elintarvikkeiden nettoviejiä. On kuitenkin mahdotonta arvioida tuotannon kasvuvauhtia pitkällä aikavälillä tai tuotannon lopullista kokoa edes likimääräisesti. Tuleva kehitys on ratkaisevan riippuvainen maanviljelijöiden tuloista. 4.2. EU:n 15 jäsenvaltion markkinat ovat kylläiset. Vientiylijäämän syntyessä KIE-maiden on välttämättä myytävä omansa kolmansiin maihin, nimenomaisesti entisen Neuvostoliiton maihin. 4.3. Kun KIE-maat liittyvät EU:hun, unionin WTO:n alaisista maatalouspakotteista muodostuu väistämätön ja välitön ongelma KIE-maiden viennille. Ei voida sallia siirtymäaikaa jo sovittujen kansainvälisten kauppasopimusten velvoitteiden soveltamiselle. Niitä on noudatettava täysimääräisinä ensimmäisestä jäsenyyspäivästä alkaen. 4.4. Merkittävin velvoitteista on tuettujen vientituotteiden määrän supistaminen kunkin yksittäisen tuotteen osalta 21 prosentilla viiden vuoden kuluessa alkaen vuodesta 1995 sekä kulujen pienentäminen 36 prosentilla vuosien 1986 1990 tasoon verrattuna. 4.5. KIE-maiden tuettujen tuotteiden sallitun viennin ja tukikustannusten viitearvot ovat alhaisia. Vertailujaksona vientitukiin turvauduttiin vain vähän, ja useimmissa maissa maksut oli kiinnitetty paikalliseen valuuttaan, joka sittemmin on heikentynyt inflaation myötä. Tämmöisenään sitoumus suo tuskin yhtään liikkumavapautta EU:lle. Oletettaessa, että laajentuneeseen EU:hun kuuluvat nykyiset 15 jäsenvaltiota ja KIE-maat, minkä tahansa maan liittyminen (T Osekin tasavaltaa, Slovakiaa, Sloveniaa ja mahdollisesti Baltian maita kenties lukuunottamatta) johtaisi vientikattojen rajuun repeämiseen. Ylityksiä tapahtuisi, vaikka KIE-maiden tuotanto laskisi pieneen osaan niiden teoreettisesta tuotantokyvystä. 4.6. Voimassaolevia GATT-rajoituksia todennäköisesti tiukennetaan vuonna 1999 alkavissa maatalousneuvotteluissa. Neuvotteluiden tavoitteeksi on ilmoitettu viedä eteenpäin jo vauhdissa olevaa maatalouden tukien ja suojelun vähentämistä. 5. Tuotannon valvonta 5.1. Ratkaisuksi on ehdotettu, että KIE-maihin sovelletaan EU:ssa jo käytössä olevan kaltaista tuotannon valvontaa. Komitean mielestä se ei ole realistista ja jopa ristiriidassa sen näkemyksen kanssa, jonka mukaan EU:n tulisi tukea KIE-maiden talouden elpymistä. Paitsi että nykyistä tehokkaampi maatalouden voimavarojen hyödyntäminen on elintärkeää KIE-maiden talouden elpymiselle, yli neljännes työväestöstä saa elantonsa maataloudesta. Tällöin tuotantoa rajoittava politiikka olisi yhteiskunnallisesti vastuutonta, koska se pahentaisi entisestään jo vakavaa maaseudun työttömyystilannetta. 5.2. Perinteiset KIE-maiden viejät vaatinevat, että kiintiöitä asetettaessa otetaan huomioon maiden tuotantopotentiaali ja että niille sallitaan ulkomaankauppa. Näin ollen kiintiösopimus lienee mahdollinen vain EU:n 15 jäsenvaltion kiintiöiden rajun leikkaamisen kustannuksella. KIE-maatkaan eivät todennäköisesti suostu oitis tehtäviin tuotannon rajoituksiin, koska kuten usein väitetään, tuottajahinnat nousisivat EU:n tasolle vähittäin 10 vuoden siirtymäkauden aikana. 5.3. Mitä kiintiöiden hallinnointiin tulee, osana 40 vuoden kommunismin perintöä KIE-maiden viranomaiset eivät todennäköisesti hallinnoisi monimutkaista valvontajärjestelmää tehokkaasti ja puolueettomasti. 5.4. Yhdysvallat, joka pitkään valitti olevansa ainoa kesantopolitiikan taloudellisista rasituksista kärsivä maa, on hylännyt kesannot. Olisi ironista, jos laajentunut yhteisö nyt joutuisi hyväksymään mainitut kahleet ja riistämään tehokkailta eurooppalaisilta maanviljelijöiltä mahdollisuuden osallistua kasvaneen todellisen ruoantarpeen tyydyttämiseen maailmassa. 6. Eteenpäin 6.1. Lisäjäsenten myötä korostuu tarve uudistaa YMP:a. Nyt olisi aika antaa selvä merkki KIE-maille ennen niiden jäsenyyttä, jotteivät ne hyväksy ennen jäsenyyttään ratkaisuja, jotka perustuvat oletukselle, että heti EU:hun liittymisen jälkeen tuottajahinnat nousevat varmasti. Ei EU:lla eikä KIE-mailla ole varaa sallia perusteettomien hintaodotusten synnyttävän tuotannon kasvua, joka ei vastaa markkinoiden kysyntää. 6.2. Komitea pyytää neuvostoa ilmoittamaan heti tilaisuuden tultua, että jäsenyyden alettua seuraa 10 vuoden siirtymäkausi, jona KIE-maiden on sopeuduttava yhteisön säännöstöön. 6.3. Toisin kuin edellisen laajentumisen yhteydessä, ei ole mahdollista ottaa käyttöön yhtenäismarkkinoita liittymispäivästä lähtien. 6.4. Siirtymäkauden aikana KIE-maiden hintatukien tasoa ei kuitenkaan nosteta, mikäli se voisi haitata niiden vientikykyä kolmansille markkinoille. 6.5. Tulee tehdä selväksi, ettei tarkoitus ole pystyttää fyysistä tuotannon valvontaa. Tällainen päätös estäisi tuotannon lisääntymisen juuri ennen liittymistä ainoana tarkoituksena kiintiöiden kasvattaminen. 6.6. Päätöksiin on liitettävä mukaan ilmoitus YMP-uudistuksen tavoitteista, joista yksi on sen takaaminen, että KIE-maiden liittyessä täysjäseniksi kaikki EU:n maanviljelijät voivat myydä maataloustuotteita rajattomasti maailman markkinoilla. 6.7. Komitea uskoo, että markkinoiden vapauttamisen, johon EU on sitoutunut seuraavassa kansainvälisessä kauppaneuvottelukierroksessa, ja joidenkin tai kaikkien KIE-maiden liittymisen yhteisvaikutus johtaa vääjäämättä siihen, että YMP:n hintatuet kutistuvat entisestään. Suuremmat korvausmaksut tulevat silloin tarpeellisiksi 15 jäsenvaltion maanviljelijöille, vaikka niiden maksaminen vaatineekin huolellista harkintaa. 6.8. Korvausmaksut olisivat tarpeettomia niille KIE-maiden viljelijöille, jotka eivät kärsi YMP:n hinnanalennuksista. Suorat tulonsiirrot heille olisi järjetön tapa käyttää EU:n rajallisia varoja. KIE-maiden maatalous on kilpailukykyistä tuottajalta lähtiessä, muttei enää myyntipisteessä. Näiden maiden maanviljelijöille olisi enemmän hyötyä yhtenäisestä maatalouspolitiikasta sekä jakelu- ja jalostusaloille suunnatusta rakenneavusta. Pitkällä aikavälillä samat järjestelyt tietysti pätevät koko EU:hun." Perustelu Lausunnossa vähätellään KIE-maiden liittymisen maataloudelle todennäköisesti aiheuttamia ongelmia. Tässä vastalausunnossa esitetyt suositukset tuottavat sekä maatalous- että muulle väestölle niin EU:ssa kuin KIE-maissa suurempaa pitkäaikaista hyötyä kuin lausunnossa esitetty. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 41, ei-ääniä: 75, tyhjiä: 14. Kohta 2.4.4.3 Lisätään sanojen "suhteettoman tuotantovyöryn" jälkeen teksti "sekä kiintiöiden välittömän hyväksymisen". Perustelu Kuten kohdassa 3.3.3.5 todetaan, KIE-maiden toive rakentaa romahtanut maataloustuotantonsa uudelleen on oikeutettu, eikä sitä tule estää kiintiöin. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 30, ei-ääniä: 67, tyhjiä: 22.