A4-0088/97

Päätöslauselma asumisen sosiaalisista näkökohdista

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2, 3, 117 ja 130 a artiklan,

- ottaa huomioon muiden Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden kuin Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kesken tehdyn sosiaalipolitiikka koskevan sopimuksen 1 artiklan,

- ottaa huomioon asiantuntijakomitean (Committee of the Wise) selvityksen aiheesta «Kansalaisoikeuksien ja sosiaalisten oikeuksien Euroopan puolesta»,

- ottaa huomioon 23. toukokuuta 1996 antamansa päätöslauselman komission lopullisesta kertomuksesta vähimmin etuoikeutettujen ryhmien taloudellisista ja sosiaalisista yhdentämistä koskevan yhteisön ohjelman täytäntöönpanosta (1989 - 1994) ((EYVL C 166, 10.6.1996, s. 191)),

- ottaa huomioon 24. toukokuuta 1996 antamansa päätöslauselman YK:n Habitat II - konferenssista: «Kaupunkihuippukokous» Istanbulissa kesäkuussa 1996 ((EYVL C 166, 10.6.1996, s. 257)),

- ottaa huomioon 15. marraskuuta 1996 antamansa päätöslauselman EHTY:n toimien sisällyttämisestä Euroopan unionin talousarvioon ((EYVL C 362, 2.12.1996, s. 327)),

- ottaa huomioon 9. marraskuuta 1996 annetun Corkin julistuksen elävästä maaseudusta,

- ottaa huomioon työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietinnön (A4- 0088/97),

A. ottaa huomioon, että 18 miljoonan ihmisen Euroopan unionissa voidaan katsoa nykyisin olevan joko asunnottomia tai asuvan hyvin huonosti ala-arvoisissa tai ahtaissa oloissa,

B. katsoo, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitukset pyrkivät yleensä pääsemään eroon asuntopolitiikkaa koskevasta vastuustaan,

C. katsoo, että asianmukaisten asuntojen puute loukkaa ihmisarvoa ja on este niiden henkilöiden ja perheiden, joita asia koskee, poliittiselle, taloudelliselle, sosiaaliselle ja kulttuurilliselle osallistumiselle;

D. ottaa huomioon, että asunnottomuuden ja huonojen asunto-olojen ongelma on pahentunut edelleen asumiseen panostettujen riittämättömien varojen ja pitkäaikaistyöttömien epätyypillisessä tai epävarmassa työsuhteessa olevien ja sosiaaliturvaverkon lävitse putoamassa olevien määrän lisääntymisen vuoksi;

E. ottaa huomioon, että ei ole politiikkaa, jolla pyritään estämään asunnon menettämistä, ja että jos joku menettää asuntonsa eikä saa nopeasti aiheellista yhteiskunnan tukea, hänen väliaikaiset ongelmansa muuttuvat helposti pysyviksi rajoitteiksi;

F. katsoo, että asunnottomuus ja huonot asunto-olot ovat sosiaalisen syrjäytymisen syy ja seuraus, ja niiden lisääntyminen heikentää Euroopan yhteiskuntien rakennetta ja hyvinvointia;

G. ottaa huomioon, että huolimatta tehokkaista korjaavista sosiaalisista toimista asuntomarkkinat ovat yhä suljetummat niiden kannalta, joilla ei ole varmaa työpaikkaa, ja että asumistuen puuttuminen useimmista jäsenvaltioista on sosiaaliturvan vakava puute;

H. katsoo, että asunnottomuus ja huonot asunto-olot koskevat ennen kaikkea yhteiskunnan kaikkein heikoimmilla olevia ryhmiä, kuten vammaisia, ikääntyneitä, yksinhuoltajaperheitä, maahanmuuttajia, kansallisia vähemmistöjä ja pitkäaikaistyöttömiä; ottaa huomioon, että nämä ongelmat kärjistyvät talven aikana;

I. ottaa huomioon, että asuntojen saatavuus ja hyvä laatutaso on tärkeä tekijä sijoitusten ja yritysten uudelleen sijoittumisen houkuttelemisessa ja siten myös sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden aikaansaamisessa;

J. ottaa huomioon, että jäsenvaltioiden asuntopolitiikan välisistä eroista huolimatta sopivan ja yksilön sekä perheen tuloihin nähden kohtuuhintaisen asunnon saamisen vaikeus on tuttua kaikissa jäsenvaltioissa, ja jäsenvaltioiden olisi pyrittävä ratkaisemaan se yhteisellä toiminnalla tehokkaammin;

K. katsoo, että tämän mietinnön seurauksena Euroopan tasolla laadittavaan asuntopolitiikkaan pitäisi yhdistää koulutus, ammattikoulutus, työllisyys, toimeentulotuki, sosiaali- ja terveyspalvelut, neuvonta sekä muita palveluja, ja näiden palvelujen saanti olisi varmistettava, mikä on paljon tehokkaampi lähestymistapa torjuttaessa köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä ja myötävaikutettaessa työttömien pääsyyn takaisin työmarkkinoille samoin kuin asunnottomien, erityisesti «kriisiaikana», kun he joutuvat asunnottomiksi ja kun tällaisten palvelujen saanti on kaikkein vaikeinta;

L. katsoo, että sellaisen Euroopan tason asuntopolitiikan olisi perustuttava pyrkimykseen tarjota sopiva asunto kaikille;

M. ottaa huomioon, että sisällyttäminen Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ei ole ongelmallista, koska kaikki jäsenvaltiot ovat tunnustaneet kaikkien oikeuden sopivaan asuntoon ratifioimalla Yhdistyneiden kansakuntien taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen vuodelta 1966;

N. ottaa huomioon, että Euroopan asuntopolitiikan luominen ei olisi radikaali käänne, koska rakenteellisilla tukitoimilla ja eurooppalaisilla välineillä on jo ollut epäsuora vaikutus kansallisiin asunto-ohjelmiin ja koska asunto- ohjelmia on toteutettu ja asuntoon liittyviä avustuksia on annettu jo vuodesta 1955 alkaen hiili- ja terästeollisuuden työntekijöille EHTY- perustamissopimuksen mukaisesti;

O. ottaa huomioon, että asunnottomuuden ja huonojen asunto-olojen vastaisten toimenpiteiden puute pahentaa unionin jäsenvaltioiden sosiaalisia ja taloudellisia ongelmia ja on loppujen lopuksi suurempi rasite Euroopan talouksille kuin hyvin suunniteltu ja rahoitettu politiikka, jonka päämääränä on poistaa asunnottomuus ja huonot asunto-olot;

1. Vaatii jäsenvaltioita ja hallitusten välistä konferenssia sisällyttämään Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen määräyksiä, jotka auttavat toteuttamaan asteittain Euroopan kansalaisten perustavat sosiaaliset oikeudet, joihin kuuluu myös kaikkien oikeus sopivaan ja kohtuuhintaiseen asuntoon;

2. Vaatii, että kaikkien periaatteellinen oikeus asianmukaiseen ja kohtuuhintaiseen asuntoon toteutetaan käytännössä konkreettisilla politiikoilla ja toimenpiteillä sopivalla hallinnollisella ja institutionaalisella tasolla;

3. Kehottaa jäsenvaltioita ottamaan vastuunsa ja luomaan asuntopolitiikan, johon kuuluu seuraavaa: asuntojen riittävä tarjonta, laadukkaat ja sopivan kokoiset asunnot, kohtuuhintaisten asuntojen riittävä tarjonta ja asumisturvan korkea taso;

4. Pyytää jäsenvaltioita ryhtymään ennaltaehkäiseviin toimenpiteisiin erityisesti sosiaaliturvan yleisen tason ja asumisen suojelun suhteen siten, että että voidaan turvata myös suojelun vähimmäistaso henkilöille, joilla on vakavia sosiaalisen syrjäytymisen ongelmia;

5. Ehdottaa, että jäsenvaltiot toteuttaisivat toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on estää kiinteistönomistajia jättämästä asuntoja tahallaan tai välinpitämättömyyden vuoksi heitteille;

6. Katsoo, että asuntojen rakentamista on pidettävä yleiseen etuun kuuluvana asiana, johon kaikki muut sosiaaliset oikeudet perustuvat, ja joka on otettava huomioon unionin päätöksenteon kaikilla tasoilla;

7. Ehdottaa, että Euroopan asuntopolitiikan olisi suuntauduttava seuraavaan:

- jäsenvaltioiden asuntopolitiikkaa koskevien tietojen kerääminen, vaihto ja analysointi,

- asuntojen rakennushankkeisiin ja asuntoalan palveluihin liittyvien jäsenvaltioiden esimerkillisten toimenpiteiden arviointi, vaihto ja tukeminen, erityisesti niiden, joiden tarkoituksena on auttaa asunnottomia ja niitä, jotka taloudellisen tilanteen vuoksi ovat jääneet puutteellisten asunto-olojen loukkoon,

- toimenpiteiden lähentämistä koskevien vähimmäistavoitteiden laatiminen jäsenvaltioiden kanssa sen takaamiseksi, että kaikilla on oikeus asuntoon, ja näiden tavoitteiden saavuttamiseen tarvittavien edellytysten määrittäminen,

- pysyvä valvonta, esimerkiksi komission asianomaisen pääosaston erityisryhmän toimesta, siltä osin miten EU:n politiikat vaikuttavat asuntosektoriin, jonka yhteydessä otetaan huomioon heikoimmassa ja epäedullisessa asemassa oleviin ryhmiin kohdistuvat mahdolliset vaikutukset, kehitetään yhdentynyttä strategiaa ja sovitetaan yhteisön voimavaroja yhteen niin, että niillä on suurin mahdollinen vaikutus,

8. Ehdottaa, että komissio tutkii, miten koehanketta (joka muodoltaan vastaa IGLOO-hanketta tai muita malleja) voitaisiin käyttää tukena rahoitettaessa yhdennettyjä kansallisia asuntorakentamishankkeita, joihin liittyy samalla kaupunkien kehittäminen, asuntojen rakentaminen, koulutus, ammattikoulutus, työllisyys, yhteiskunnan palvelut ja terveydenhuolto ja joihin osallistuvat ne väestöryhmät, joita asia koskee; odottaa, että tällaiset hankkeet valitaan jäsenvaltioiden tekemien ehdotusten perusteella, jotka eivät koske vain uusien asuntojen rakentamista vaan myös ja ennen kaikkea pyrkivät pelastamaan ja korjaamaan olemassa olevaa asuntokantaa;

9. Katsoo, että 15 jäsenvaltion asuntoasioista vastaavien ministerien olisi tavattava toisiaan säännöllisemmin tarvittavan poliittisen sysäyksen ja suuntaviivojen antamiseksi Euroopan asuntopolitiikalle ja 7 ja 8 kohdissa suunniteltujen toimenpiteiden valvomiseksi;

10. Katsoo, että osana Euroopan asuntopolitiikkaa Euroopan unionin olisi koordinoitava ja yksinkertaistettava asuntojen saamista myöntämällä lainoja tai muilla toimenpiteillä; toteaa, että EHTY:n perustamissopimuksen mukaisesti vuodesta 1954 alkaen hiili- ja terästeollisuuden työntekijöille on annettu matalakorkoisia lainoja, jotka vaikuttivat myönteisellä tavalla sekä itse työntekijöihin että niihin asuntoalueisiin, joilla lainoja myönnettiin; katsoo, että tämä voi toimia Euroopan unionin toimenpiteiden mallina asuntojen tarjoamisessa muilla aloilla. Nämä toimenpiteet voitaisiin rahoittaa vuonna 1999 tehtävän uudistuksen jälkeisistä rakennerahastoista tai EHTY:n varauksista Pariisin sopimuksen rauetessa vuonna 2002; kehottaa komissiota tutkimaan tällaisen laajennuksen toteutettavuutta; katsoo, että EU:n olisi lisättävä Euroopan sosiaalirahaston käyttöä työttömien ja asunnottomien, sekä miesten että naisten, koulutukseen, jolla opetetaan rakennustaitoja ja oman kodin rakentamista;

11. Huomauttaa, että Euroopan yhdennetyn asuntopolitiikan kehittäminen erityisesti yksityisen ja julkisen sektorin asuntosijoitusten edistämiseksi vaikuttaisi myönteisesti työllisyyteen ja sosiaalisesti syrjäytyneiden integroimiseen työmarkkinoille koko unionin alueella, ei ainoastaan rakennusalalla vaan myös siihen liittyvillä aloilla kuten neuvonta, tiedotus ja koulutus, jotka saattaisivat syntyä tällaisesta yhdennetystä asuntopolitiikasta;

12. Katsoo, että yhdennetyssä asuntopolitiikassa on otettava huomioon myös kaupunkialueisiin ja ympäristöön liittyvät seikat, erityisesti asianmukaisen kiinteistöpolitiikan harjoittaminen, sekä sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden vaatimukset, mikä edistää kestävää kehitystä; katsoo, että EU:n on lisättävä Save-ohjelman rahoitusta energiaa säästävän asumisen edistämiseksi;

13. Painottaa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden osalta, että oikein suunnatulla ja yhdennetyllä asuntopolitiikalla voi olla suuri vaikutus maaseutualueiden, syrjäisten ja erittäin syrjäisten alueiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen elinvoimaisuuden säilyttämisessä;

14. Kiinnittää huomiota siihen, että vammaisten, iäkkäiden ja kotiväkivallasta kärsivien naisten ja lasten erityiset asuntotarpeet on otettava huomioon, jotta heille voidaan varmistaa kohtuulliset elinolosuhteet ja jotta he voivat edelleen elää yhteisössä ihmisarvoisesti;

15. Katsoo, että nykyisessä maaseutualueiden väestökadon ja kaupunkialueiden räjähdysmäisen laajentumisen tilanteessa maaseudun uudelleenasuttamisen politiikkaa olisi kannustettava ja edistettävä;

16. Katsoo, että kaikkien kehityssuuntausten on oltava kestäviä ja niissä on otettava huomioon ympäristönsuojelu, energiansäästö ja paras rakennustekniikka;

17. Pyytää, että jäsenvaltiot uusia lainsäädännöllisiä keinoja laatiessaan kieltävät kaikenlaisen syrjinnän yhteiskunnan rahoittamien tai yksityisten asuntojen saamisessa ja asuntopolitiikkojen täytäntöön panemisessa kaikilla hallinnollisilla tasoilla;

18. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, alueiden komitealle, talous- ja sosiaalikomitealle, työmarkkinaosapuolille ja kodittomuutta ja sosiaalista syrjäytymistä vastaan toimiville kansalaisjärjestöille.