–asetuksen 18 artiklassa vahvistetaan kehys säilyttämistoimenpiteissä tehtävälle alueelliselle yhteistyölle. Jäsenvaltiot, joilla on välitön kalastuksenhoitoetu, voivat toimittaa yhteisiä toimenpidesuosituksia komission hyväksyttäviksi, jos komissiolle on siirretty valta hyväksyä toimenpiteitä täytäntöönpanosäädöksillä tai delegoiduilla säädöksillä hoitosuunnitelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Suunnitelmassa otetaan käyttöön alueellisen yhteistyön mahdollisuus jäsenvaltioiden kesken tiettyjen kantojen purkamisvelvoitetta ja erityisiä säilyttämistoimenpiteitä koskevien säännösten hyväksymisessä.

Useimpia kaupallisia kantoja hyödynnetään läntisellä Välimerellä tasoilla, jotka ylittävät reilusti kestävän enimmäistuoton tavoitteiden saavuttamista vastaavat kalastuskuolevuuden vaihteluvälit (FMSY): yli 80:tä prosenttia arvioinnin kohteena olleista kannosta liikakalastetaan tällä osa-alueella. Lisäksi joissakin näistä kannoista biomassa on lähellä rajaviitearvoa (BLIM), mikä osoittaa, että kannan romahtaminen on hyvin todennäköistä. Kummeliturska ja rusotäplämullo ovat yleisimpiä liikakalastettua kantoja, ja hyödyntämisasteet ovat jopa kymmenen kertaa arvioituja FMSY-tavoitteita korkeammat. Vaikka on paljon muita kalakantoja, joiden tila ei ole tiedossa, on erittäin todennäköistä, että tilanne on samankaltainen. Vuosina 2015 ja 2016 toteutetuissa eri kuulemisissa, myös Catania-prosessin osana, ylivoimaisesti suurin osa sidosryhmistä oli yhtä mieltä siitä, että Välimeren kalakantoja liikakalastetaan huomattavasti. Lisäksi tiedeyhteisö Euroopan ja kansainvälisellä tasolla on toistuvasti korostanut tarvetta toteuttaa kiireellisiä toimenpiteitä huomattavan liikakalastuksen vähentämiseksi koko Välimeren altaassa.

Pohjakalojen kalastusta läntisellä Välimerellä hallinnoidaan nykyisin neuvoston asetuksen (EY) N:o 1967/2006 (’Välimeri-asetus’) mukaisilla kansallisilla hoitosuunnitelmilla. Italialla on kolme hoitosuunnitelmaa troolareille (hyväksytty yhdellä säädöksellä vuonna 2011), Ranskalla on yksi hoitosuunnitelma troolareille (hyväksytty vuonna 2013), ja Espanjalla on yksi hoitosuunnitelma (joka tuli voimaan vuonna 2013). Suunnitelmat perustuvat panosten valvontaan eli pyyntiponnistuksen rajoittamiseen. Hoitosuunnitelmiin sisältyy tavallisesti senkaltaisia toimenpiteitä kuin pyydyksiä koskevat rajoitukset sekä kalastuslupien ja lisenssien määrän rajoittaminen, kalastuspäivien enimmäismäärän rajoittaminen sekä kalastuksen pysyvä tai väliaikainen kieltäminen. EU:n tasolla hyväksyttiin vuonna 2016 kolmivuotinen poisheittämissuunnitelma, jolla pannaan täytäntöön asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (’yhteisestä kalastuspolitiikasta annettu asetus’ eli ’YKP-asetus’) 15 artiklalla käyttöönotettu purkamisvelvoite sellaisten lajien osalta, joihin sovelletaan säilyttämisen vähimmäisviitekokoa. Kansainvälisellä tasolla Välimeren yleinen kalastuskomissio (GFCM) hyväksyi vuonna 2009 suosituksen kalastusrajoitusalueesta Lioninlahdella (läntisen Välimeren pohjoinen osa) (erityisesti kummeliturskan) kutevien yhdyskuntien ja herkkien syvänmeren luontotyyppien suojelemiseksi. Kuten jäljempänä käy ilmi, nämä toimenpiteet eivät ole tarpeeksi rajoittavia ohjaamaan kalastusta kohti Välimeri-asetuksessa ja yhteisessä kalastuspolitiikassa (YKP) asetettuja tavoitteita.

Puretuista saaliista suurin osa ei ole pohjakalalajeja, mutta pohjakalalajit ovat erittäin kysyttyjä kalastajien parissa suuren kaupallisen arvonsa vuoksi. Pohjakalojen kalastus Välimerellä on erittäin monimutkaista, ja saaliiksi saadaan monia kala- ja äyriäislajeja. Tärkeimmät läntisellä Välimerellä pyydetyt pohjakalalajit ovat kummeliturska (Merluccius merluccius), rusotäplämullo (Mullus barbatus), Aristaeomorpha foliacea -katkarapu, syvänmerenkatkarapu (Parapenaeus longirostris), Aristeus antennatus -katkarapu ja keisarihummeri (Nephrops norvegicus). Kalastus on monilajikalastusta, ja jotkin kalakannoista liikkuvat aluevesiltä toisille jäsenvaltioiden välillä. Pohjakalalajien kalastuksessa käytetään eniten trooliverkkoja, sillä niillä on suurin saalis- ja laivastoteho, mutta myös passiiviset pyydykset, kuten riimuverkot, verkot, merrat ja pitkäsiimat ovat tärkeitä.

Välimeren kalastuksissa yksi keskeisimmistä osa-alueista on läntinen Välimeri. Saaliin kokonaismäärästä saadaan läntiseltä Välimereltä noin 31 prosenttia (1,35 miljardin euron arvosta, kun kokonaisarvo on 4,76 miljardia euroa), ja läntisellä Välimerellä kalastaa noin 19 prosenttia virallisesti ilmoitetusta Välimerellä kalastavasta kalastuslaivastosta.

(3)Suurin osa vastaajista piti parhaana pitkän aikavälin ratkaisuna läntisellä Välimerellä harjoittavaa pohjakalojen kalastusta koskevaa EU:n monivuotista suunnitelmaa. Tämä lähestymistapa pidettiin perusteltuna, koska kalastus on luonteeltaan monilajista, osallisina on useita jäsenvaltiota ja eri pyydykset ja kalastusmuodot ovat keskenään vuorovaikutuksessa.

Arvio läntisen Välimeren pohjakalakantojen tilasta perustuu STECF:n sekä GFCM:n neuvoa-antavan tieteellisen komitean (SAC) tuoreimpaan työhön.

Lisäksi aloitteessa on otettu huomioon kaksi tutkimusta:

–Välimeri-asetuksen takautuvaa arviointia hyödynnettiin arvioitaessa asetuksen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja sitä, missä määrin kyseinen asetus edistää yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista. Lioninlahden tapaustutkimus oli avainasemassa määriteltäessä ongelman luonnetta, ja

–STECF oli arvioinut jäsenvaltioiden hoitosuunnitelmia perusteellisesti, mistä oli apua ongelman määrittelyssä, erityisesti sen suhteen, miksi suunnitelmia pidettiin riittämättöminä kestävien tasojen saavuttamiseksi kalastuksessa vuoteen 2020 mennessä.

Lisämateriaalia koottiin tutkimalla tieteellisiä julkaisuja, teknisiä raportteja ja kirjallisuutta.

•Vaikutustenarviointi

Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti komissio on laatinut vaikutustenarvioinnin keräämällä ja analysoimalla kaiken tämän aloitteen tueksi esitetyn näytön. Tähän sisältyi ongelman olemassaolon todentaminen, keskeisten toimenpidevaihtoehtojen hahmottelu sekä näiden vaihtoehtojen mahdollisten ympäristöllisten, yhteiskunnallisten ja taloudellisten vaikutusten tarkastelu.

Läntisellä Välimerellä on kaksi keskeistä ongelmaa pohjakalojen kalastuksessa. Nämä ovat huomattava liikakalastus ja tehoton sääntelykehys. Liikakalastuksen suurimmaksi syyksi on todettu kalastuskapasiteetin ylikäyttö (eli liian paljon aluksia ja liikaa pyyntiponnistusta). Lisäksi nykyinen sääntelykehys on tehoton. Tämä johtuu siitä, että kehyksen soveltamisala on rajallinen ja täytäntöönpano on ollut hidasta ja heikkoa. Sidosryhmien omavastuullisuutta on myös puuttunut. Nämä ongelmat ovat suoraan tai välillisesti johtaneet pohjakalakantojen huolestuttavaan tilaan (yli 80:tä prosenttia arvioinnin kohteena olleista kalakannoista liikakalastetaan, ja osassa kannoista on hyvin alhainen biomassa, mikä merkitsee, että kannat hyvin todennäköisesti romahtavat), kalastajiin ja kalastusalaan kohdistuviin sosioekonomisiin vaikutuksiin sekä meriympäristöön kohdistuviin vaikutuksiin.

Edellä kuvatut ongelmat vaikuttavat lähinnä Ranskasta, Italiasta ja Espanjasta tuleviin EU:n laivastoihin. EU:n kalastusalan tietojenkeruujärjestelmästä saatujen tietojen mukaan käsillä oleva aloite saattaa koskea noin 13 000:ta alusta. Niistä noin 76 prosenttia on italialaisia, 15 prosenttia espanjalaisia ja 9 prosenttia ranskalaisia. Pienimmät laivastonosat ovat suurelta osin passiivisia pyydyksiä käyttäviä aluksia ja pitkäsiima-aluksia (lähes 10 400 alusta, joiden saalismäärä on noin 1 500 tonnia) ja suurimmat laivastonosat ovat enimmäkseen pohjatroolareita (lähes 2 800 alusta, joiden saalismäärä noin 13 500 tonnia). Suurin osa mukana olevista kalastusalan yrityksistä on mikroyrityksiä (keskimäärin 89 prosentilla yrityksistä on vain yksi alus).

Tämän vuoksi tarkasteltiin seuraavia kolmea toimenpidevaihtoehtoa:

–Vaihtoehto 1: Politiikkaa ei muuteta eli nykytilanne säilyy ennallaan (toisin sanoen nykyistä sääntelykehystä sovellettaisiin jatkossakin) – tämä on vertailukohta eri vaihtoehtojen arvioimiseksi.

–Vaihtoehto 2: Muutetaan kalastuksenhoidon nykyistä kehystä – kansallisia hoitosuunnitelmia tarkistettaisiin, jotta niihin voitaisiin sisällyttää YKP:n tavoitteet. Tämä tehtäisiin lähinnä seuraavin keinoin: hoitosuunnitelmien nykyisen soveltamisalan muutokset (kalakannat, kalastukset ja katettu maantieteellinen alue); uudet säilyttämistä koskevat tavoitteet, kuten kestävä enimmäistuotto; määrälliset tavoitteet ja määräajat sekä uudet suojatoimenpiteet.

–Vaihtoehto 3: Hyväksytään monivuotinen suunnitelma EU:n tasolla – Tavoitteena olisi varmistaa, että läntisellä Välimerellä pohjakalakantoja pyytäviä EU:n kalastuslaivastoja säännellään virtaviivaistetulla ja yhtenäistetyllä sääntelykehyksellä EU:n tasolla.

Kun otetaan huomioon vaikutustenarvioinnissa kerätty ja arvioitu koko näyttö, parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 3: monivuotinen suunnitelma EU:n tasolla. Syyt tähän ovat seuraavat:

(1)Monivuotisella suunnitelmalla olisi enemmän myönteisiä ympäristövaikutuksia. Kalastuskuolevuustavoitteet saavutettaisiin erityisesti kaikkien kantojen osalta noin 36 prosentin todennäköisyydellä. Vaikka tämä indikaattori on edelleen alhainen ja kaukana kestävän enimmäistuoton tavoitteesta, se tarjoaa parempia tuloksia kuin vaihtoehto 1 (0 %) ja vaihtoehto 2 (28 %).

(2)Noin 70 prosentissa arvioinnin kohteena olleista kannoista kutukannan biomassa (SSB) elpyisi varovertailupisteen (BPA) ylittäville tasoille, verrattuna viiteen prosenttiin vaihtoehdossa 1 ja 72 prosenttiin vaihtoehdossa 2. Suunnitelma sisältäisi myös biomassaa koskevia suojatoimenpiteitä, joissa edellytetään ennalta määriteltyjä toimenpiteitä kannan elvyttämiseksi, jos kanta pienenee turvallisten biologisten rajojen ulkopuolelle, mikä myös lisäisi biomassan todennäköisyyttä säilyä kestävällä tasolla. FMSY-tavoitteen saavuttaminen vaihtoehdossa 2 on lisäksi riskialttiimpaa kuin suunnitelmassa. Tähän on kaksi perussyytä: i) jotta hoitokehys olisi tehokas, huomattavasti useampien edellytysten on täytyttävä (esim. tarvitaan enemmän yhteistyötä, koordinointia ja yhdenmukaistamista jäsenvaltioiden kesken), ja ii) vaikka nykyistä kehystä muutettaisiin, ei ole takeita, että tähän mennessä heikoksi havaittu täytäntöönpano päättyisi.

(3)Vaikka suunnitelma aiheuttaa siirtymävaiheessa työllisyyteen ja kannattavuuteen liittyviä kustannuksia, koska pyyntiponnistusta on vähennettävä, sosioekonomisen tilanteen odotetaan paranevan kaikissa laivastoissa vuoteen 2025 mennessä, ja vain yhteen laivastoon kohdistuisi taloudellinen riski vuoteen 2025 ulottuvalla jaksolla (yhdeksään laivastonosaan kohdistuisi taloudellinen riski vaihtoehdossa 1 ja neljään vaihtoehdossa 2).

(4)Verrattuna nykyisiin kansallisiin hoitosuunnitelmiin monivuotinen suunnitelma olisi virtaviivaistettu (yksi ainoa yhtenäistetty sääntelykehys), vakaa (huomioon otetaan pitkän aikavälin perspektiivi) ja läpinäkyvä (kyseiset kolme jäsenvaltiota saisivat kalastuskuolevuuden yhdessä kestävälle tasolle).

(5)Monivuotiset suunnitelmat ovat paremmin linjassa uudistetun YKP:n, erityisesti 2 artiklan, kanssa, sillä ne ovat ylivoimaisesti parhaaksi katsottu väline kalakantojen kestävässä hoidossa.

Lopuksi voidaan todeta laajan kuulemisen osoittaneen, että useimmat sidosryhmät (viranomaiset, kalastusala, kansalaisjärjestöt ja kansalaiset) pitävät EU:n monivuotista suunnitelmaa parhaana vaihtoehtona pohjakalojen kalastuksenhoidossa läntisellä Välimerellä.