KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Ilmastokestävä Eurooppa - Uusi EU:n strategia ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi



1.Ilmastonmuutoksen vaikutusten todellisuus – asiaan täytyy puuttua NYT

Ilmastonmuutos on jo käynnissä, ja tulevaisuus vaatii kykyä selviytyä siitä. Kaikkien aikojen lämpimin vuosikymmen on juuri päättynyt, ja sen aikana kuumimman vuoden ennätys rikottiin kahdeksan kertaa. Ihmiset, maapallo ja hyvinvointi ovat alttiita ilmastonmuutokselle, ja siksi pitää voida ehkäistä sitä, mihin ei pystytä sopeutumaan, ja sopeutua siihen, mitä ei voi ehkäistä . Tämä on toteutettava nopeammin ja älykkäämmällä ja järjestelmällisemmällä tavalla. Covid-19-pandemian vakavat vaikutukset terveyteen ja sosioekonomiseen hyvinvointiin ovat vakava varoitus riittämättömän valmistautumisen vaaroista. Nykyisillä valinnoilla on luotava parempi maailma.

Kaikkien kasvihuonekaasupäästöjen pysäyttäminenkään ei estäisi jo syntymässä olevia ilmastovaikutuksia. Vaikka maailmanlaajuiset ja eurooppalaiset pyrkimykset kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi osoittautuisivat tehokkaiksi, vaikutukset jatkuvat vielä vuosikymmenten ajan. Jopa päästöjen jyrkillä tilapäisillä vähennyksillä, jotka ovat olleet seurausta esimerkiksi vuoden 2008 finanssikriisistä tai covid-19-pandemian aiheuttamasta talouden häiriintymisestä, on ollut vain vähän vaikutusta ilmaston lämpenemisen yleiseen kehityskulkuun. Merkittävät kansainväliset sitoumukset ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi lisäävät parhaan mahdollisen skenaarion todennäköisyyttä, mutta siinäkin tapauksessa tarvitaan vielä huomattavia sopeutumistoimia.

Äärimmäiset ilmasto- ja sääilmiöt yleistyvät ja voimistuvat . Katastrofit ja niiden aiheuttamat vahingot ovat lisääntyneet voimakkaasti kahden viime vuosikymmenen aikana . Nämä ilmiöt vaihtelevat ennennäkemättömistä metsäpaloista ja helleaalloista napapiirin yläpuolella Välimeren alueen yhä tuhoisampiin kuivuuskausiin sekä EU:n syrjäisimpiä alueita ravistelevista hirmumyrskyistä ennennäkemättömiin metsätuhoihin, joita on aiheutunut kaarnakuoriaisista Keski- ja Itä-Euroopassa. Pitkällä aikavälillä tuhoisia ovat myös hitaammin etenevät ilmiöt kuten aavikoituminen, biologisen monimuotoisuuden köyhtyminen, maaperän ja ekosysteemien rappeutuminen, valtamerten happamoituminen tai merenpinnan nousu.

Ilmastonmuutoksen vaikutuksilla on kauaskantoisia seurauksia sekä unionissa että sen ulkopuolella. Monet taloudelliset toiminnot EU:ssa ovat kärsineet vesipulasta. Esimerkkeinä voidaan mainita maatalous, vesiviljely, matkailu, voimalaitosten jäähdytys ja jokien rahtiliikenne. Ilmastonmuutos ei vaikuta vain talouteen vaan myös eurooppalaisten terveyteen ja hyvinvointiin: yhä useammin joudutaan kärsimään helleaalloista (vuonna 2019 maailmanlaajuisesti tuhoisin katastrofi oli Euroopan helleaalto, jossa kuoli 2 500 ihmistä). Se myös aiheuttaa riskejä elintarviketurvalle, lisää jo olemassa olevaa sosiaalista eriarvoisuutta ja uhkaa kulttuuriperintöä. EU:hun kohdistuu jo nyt ja lisääntyvästi Euroopan ulkopuolisia ilmastovaikutuksia, jotka ilmenevät kerrannais- ja heijastusvaikutuksina kaupan ja muuttoliikkeen kautta. Tämän vuoksi kansainvälisessä ilmastokestävyydessä on kyse paitsi solidaarisuudesta myös avoimesta strategisesta autonomiasta ja omasta intressistä EU:n ja sen jäsenvaltioiden osalta.

Ilmastoon liittyvien ääri-ilmiöiden lisääntymisestä aiheutuvat taloudelliset menetykset kasvavat. EU:ssa menetetään niiden vuoksi jo keskimäärin yli 12 miljardia euroa vuodessa. Varovaisissa alimman tason arvioissa on osoitettu, että jos maapallon keskilämpötila nousee 3 celsiusastetta esiteollisen kauden tasosta, vaikutus EU:n nykyiseen talouteen merkitsisi vähintään 170 miljardin euron menetystä vuosittain (1,36 prosenttia EU:n BKT:sta ). Merenpinnan vähittäinen nousu on myös kasvava huolenaihe rannikkoalueilla, jotka tuottavat noin 40 prosenttia EU:n BKT:sta ja joilla asuu noin 40 prosenttia EU:n väestöstä. Menetykset jakautuvat epätasaisesti, mikä vahingoittaa varsinkin alueita, joilla voi jo nyt olla haasteita, kuten heikko kasvu tai korkea nuorisotyöttömyys.

Eurooppa tehostaa ilmastohaasteeseen vastaamista. EU on sitoutunut ilmastoneutraaliuteen vuoteen 2050 mennessä ja kunnianhimoisempaan tavoitteeseen vähentää päästöjä vuoteen 2030 mennessä vähintään 55 prosentilla vuoteen 1990 verrattuna. Euroopan parlamentti, useat jäsenvaltiot ja yli 300 kaupunkia ovat tunnustaneet ilmastohätätilan. Eurooppa-neuvosto on todennut, että ilmastonmuutos on ”uhka olemassaololle”. EU on hyväksynyt vuonna 2020 tehdyn luontoa koskevan johtajien sitoumuksen (”Leaders’ Pledge for Nature”) käsitellä yhteisesti ilmaston ja biologisen monimuotoisuuden kriisejä. Keskittyminen vihreään siirtymään elpymis- ja palautumistukivälineen ja seuraavan sukupolven koheesiopolitiikan ohjelmissa tarjoaa mahdollisuuden etupainotteisiin investointeihin ja uudistuksiin, jotka voivat auttaa parantamaan kykyä sietää ilmastohäiriöitä ja nopeuttamaan hiilen käytöstä luopumista taloudessa. Yksityiselle sektorille puitteet ilmastokestävien investointien helpottamiseen tarjoaa kestävää toimintaa koskeva EU:n luokitusjärjestelmä. Yksilötasolla yli 93 prosenttia eurooppalaisista pitää ilmastonmuutosta vakavana ongelmana ja 70 prosenttia on yhtä mieltä siitä, että ilmastonmuutokseen sopeutuminen voi tuottaa myönteisiä tuloksia.

Sopeutumisen tärkeys tunnustetaan yhä laajemmin kaikkialla maailmassa, mutta monissa raporteissa on korostettu varautumisen puutetta . Äärimmäiset sääilmiöt ja niiden vaikutukset ovat lähes jatkuvasti esillä tiedotusvälineissä, ja niiden ilmastonmuutoksesta johtuva yleistyminen ja voimistuminen ovat yksi yleisimpiä aiheita maailmanlaajuisessa julkisessa keskustelussa. Ilmastonmuutokseen sopeutumista käsittelevä maailmanlaajuinen komissio on korostanut, että sopeutumisratkaisut ovat usein joka tapauksessa toteuttamisen arvoisia riippumatta siitä, miten ilmasto lopulta kehittyy. Tämä johtuu niiden moninaisista rinnakkaishyödyistä, erityisesti luontopohjaisten ratkaisujen ja katastrofiriskien ehkäisemisen tapauksessa, sekä sopeutumisen kolminkertaisesta hyötysuhteesta: inhimillisten, luontoon liittyvien ja aineellisten menetysten välttäminen tulevaisuudessa, taloudellisten hyötyjen tuottaminen vähentämällä riskejä, lisäämällä tuottavuutta ja edistämällä innovointia sekä sosiaaliset, ympäristöön liittyvät ja kulttuuriset hyödyt.

Ruutu 1: Esimerkki kuivuudesta

Ilmaston muuttumisen vuoksi monilla Euroopan alueilla esiintyy jo nyt aikaisempaa useammin entistä ankarampia ja pidempiä kuivuuskausia. Kuivuuskausilla voi olla kerrannaisvaikutuksia: ne alentavat vedenpinnan tasoa joissa ja pohjavedessä, surkastuttavat puita ja viljelykasveja, lisäävät tuholaishyökkäyksiä ja ruokkivat maastopaloja. Euroopassa suurin osa kuivuuden aiheuttamista menetyksistä (noin 9 miljardia euroa vuodessa) vaikuttaa maatalouteen, energia-alaan ja julkiseen vesihuoltoon. Äärimmäinen kuivuus Länsi- ja Keski-Euroopassa vuosina 2018, 2019 ja 2020 aiheutti huomattavia vahinkoja. Pelkästään vuonna 2018 maatalouden vahingot olivat Ranskassa noin 2 miljardia euroa, Alankomaissa 1,4 miljardia euroa ja Saksassa 770 miljoonaa euroa. Jos ilmasto lämpenee 3 celsiusastetta, kuivuuskausien määrä kaksinkertaistuu ja kuivuudesta johtuvat absoluuttiset menetykset Euroopassa kasvavat 40 miljardiin euroon vuodessa. Vakavimmat seuraukset kohdistuisivat Välimeren ja Atlantin alueille .

EU voi reagoida kuivuuteen lyhyen aikavälin hätätoimenpiteillä unionin pelastuspalvelumekanismin puitteissa, ja Euroopan laajuisia varoitusjärjestelmiä on käytössä. Jäsenvaltiot toteuttavat vesistöalueiden yhdennettyä hoitoa vesipolitiikan puitedirektiivin nojalla, ja jotkin niistä ovat hyväksyneet kuivuudenhallintasuunnitelmia herkille vesistöalueille. Koska pidemmällä aikavälillä lähes kaikki vesistöalueet voivat altistua kuivuudelle, tarvitaan organisatorisia ja teknisiä sopeutumisratkaisuja. Maataloudessa niihin voi sisältyä veden kestävä käyttö ja uudelleenkäyttö, maaperän hoito ja kasvipeite, kuivuutta kestävät viljelmät, vertikaalinen viljely tai vaurioituneiden alueiden maankäytön suunnittelu ja ennallistaminen. Energian ja liikenteen alalla ne käsittävät valmistautumisen häiriöihin tietyillä rahtiliikenteen vesiväylillä, vesivoimaloissa ja voimalaitosten jäähdytyksessä . Juomaveden osalta edistetään veden säästöä kotitalouksissa tai lisätään toimitus- ja varastointi-infrastruktuureja.

2.Ilmastokestävä unioni

Euroopan vihreän kehityksen ohjelma on kestävää tulevaisuutta edistävä EU:n kasvustrategia. Se perustuu ymmärrykseen siitä, että vihreä siirtymä on mahdollisuus ja että toimimatta jättämisestä aiheutuu valtavat kustannukset. Se osoittaa EU:n halukkuuden ehkäistä pahin skenaario sitoutumalla ilmastoneutraaliuteen ja valmistautua paremmin ottamalla käyttöön kunnianhimoisempia sopeutumistoimia, jotka perustuvat EU:n vuoden 2013 sopeutumisstrategiaan .

Pitkän aikavälin visiona on, että vuonna 2050 EU on ilmastokestävä yhteiskunta, joka on täysin sopeutunut ilmastonmuutoksen väistämättömiin vaikutuksiin. Tämä tarkoittaa, että tavoitevuoteen 2050 mennessä on vahvistettu sopeutumiskykyä ja minimoitu altistuminen ilmastovaikutuksille Pariisin sopimuksen ja ehdotetun eurooppalaisen ilmastolain mukaisesti .

Eurooppalaista ilmastolakia koskeva ehdotus luo perustan ilmastonmuutokseen sopeutumisen tavoitetason ja politiikkajohdonmukaisuuden tehostamiselle. Siinä vahvistetaan puitteet ilmastoneutraaliuden saavuttamiselle ja sopeutumisen tavoitetaso vuoteen 2050 mennessä sisällyttämällä EU:n lainsäädäntöön kansainvälisesti yhteinen toimintavisio (eli Pariisin sopimuksen 7 artiklassa vahvistettu sopeutumista koskeva maailmanlaajuinen tavoite ja kestävän kehityksen tavoite 13). Ehdotuksessa sitoutetaan EU ja sen jäsenvaltiot edistämään jatkuvasti sopeutumisvalmiuksia, vahvistamaan häiriönsietokykyä ja vähentämään alttiutta ilmastonmuutokselle. Uusi sopeutumisstrategia näyttää tietä ja tarjoaa ratkaisuja, joiden avulla tämä edistys voidaan toteuttaa käytännössä. Sopeutumispolitiikan systeemisen luonteen vuoksi sopeutumistoimet toteutetaan yhdennetysti muiden Euroopan vihreän kehityksen ohjelman aloitteiden kanssa. Näitä ovat muun muassa luonnon monimuotoisuutta koskeva strategia, perusparannusaalto, Pellolta pöytään -strategia, kiertotaloutta ja saasteettomuutta koskevat toimintasuunnitelmat, metsästrategia, maaperästrategia, kestävää ja älykästä liikkuvuutta koskeva strategia ja uudistettu kestävän rahoituksen strategia.

EU on jo toteuttanut viime vuosina toimia ilmastonmuutoksen sietokyvyn parantamiseksi vuoden 2013 sopeutumisstrategian puitteissa . Kaikilla jäsenvaltioilla on nyt kansallinen sopeutumisstrategia tai -suunnitelma, sopeutuminen on valtavirtaistettu EU:n politiikkoihin ja pitkän aikavälin talousarvioon ja Climate-ADAPT-portaalista on tullut keskeinen sopeutumista koskevan tietämyksen lähde. Ilmastonmuutokseen sopeutumista käsittelevä maailmanlaajuinen komissio tunnusti EU:n edelläkävijäksi siinä, miten ilmastoriskit otetaan huomioon päätöksenteossa . Uusi strategia perustuu tähän kokemukseen, nostaa tavoitetasoa ja kattaa uusia aloja ja painopisteitä.

Jäsenvaltiot ovat jatkossakin tärkeimpiä täytäntöönpanokumppaneita, ja jotta ne voivat täyttää sopeutumistarpeensa, tarvitaan kunnianhimoisempia ja ennakoivampia toimia EU:n tasolla. Tähän tiedonantoon liittyvä vaikutustenarviointi osoittaa, että EU:n tason tukea on tarpeen lisätä. Vaikka sopeutumishaasteet ovat paikallisia ja erityisluoteisia, ratkaisut ovat usein laajalti siirrettävissä ja sovellettavissa alueellisesti, kansallisesti tai ylikansallisesti. Monilla ilmastonmuutoksen vaikutuksilla on vahva valtioiden rajat ylittävä ulottuvuus (esimerkiksi arktisella alueella, makroalueilla tai vesistöalueilla) tai kansainvälinen ulottuvuus (EU:n syrjäisimmät alueet sekä merentakaiset maat ja alueet), mutta on myös EU:n tason vaikutuksia, jotka kohdistuvat sisämarkkinoihin. Jäsenvaltioiden välinen ja sisäinen solidaarisuus on olennaisen tärkeää ilmastokestävyyden saavuttamiseksi oikeudenmukaisella tavalla. Komissio tekee tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa tämän strategian täytäntöönpanemiseksi, jotta voidaan parantaa kansainvälisten ja EU:n tason sopeutumistoimien yhteensopivuutta. Strategia hyödyttää myös alueellista ja paikallista sopeutumista, ja eurooppalainen ilmastosopimusaloite puolestaan tuo lisää vaikutusmahdollisuuksia yksittäisille kansalaisille, joilla on ratkaiseva rooli sopeutumisstrategian onnistumisessa .