KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 861/2007 soveltamisesta /* COM/2013/0795 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 861/2007 soveltamisesta 1. Johdanto Eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä annettua asetusta (EY) N:o 861/2007, jäljempänä ’asetus’, on sovellettu tammikuusta 2009 kaikissa jäsenvaltioissa Tanskaa lukuun ottamatta. Vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn tärkeimmät ominaisuudet ovat sen kirjallinen luonne, tiukat aikarajat, oikeudellisen edustajan käyttämisen vapaaehtoisuus, sähköisen viestinnän käyttö, vakiomuotoisten lomakkeiden käyttö menettelytoimia varten sekä luopuminen tuomion täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista varten tarvittavasta välivaiheen menettelystä (eksekvatuurimenettely). 28 artiklassa edellytetään, että komissio esittää viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2014 kertomuksen, jossa arvioidaan tämän asetuksen soveltamista. Tämä kertomus perustuu ulkopuoliseen selvitykseen[1], julkiseen verkkokuulemiseen, jäsenvaltioille osoitetun kyselyn vastauksiin, siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston tapaamisissa vuosina 2011 ja 2013 käytyihin keskusteluihin sekä kuluttajien[2] ja yleisön[3] palautteeseen. 2. Asetuksen soveltaminen yleisesti Yleisesti katsotaan, että eurooppalainen vähäisiin vaatimuksiin sovellettava menettely on helpottanut rajat ylittävien vähäisten vaateiden ajamista EU:ssa. Sen käytön ansiosta rajat ylittävien vähäisten vaatimusten ajaminen on jopa 40 prosenttia halvempaa kuin ennen, ja oikeuskäsittelyyn tarvittava aika on lyhentynyt enimmillään 2 vuodesta ja 5 kuukaudesta keskimäärin viiteen kuukauteen. Eurooppalainen menettely on todettu edullisemmaksi kuin yksinkertaistetut kansalliset menettelyt, koska se on niitäkin yksinkertaisempi. Useimmissa kansallisissa menettelyissä on ainoastaan poistettu asianajajapakko alioikeudessa käsiteltävien arvoltaan vähäisten riita-asioiden osalta. Eurooppalaista vähäisiin vaatimuksiin sovellettavaa menettelyä käytetään kuitenkin edelleen varsin harvoin, kun ajatellaan niiden tapausten määrää, joihin sitä voitaisiin soveltaa. Menettelyn käyttöä koskevien hakemusten määrässä on suuria eroja jäsenvaltioiden välillä. Ääripäinä ovat Bulgaria, jossa tehtiin vuonna 2012 ainoastaan kolme hakemusta, ja Espanja, jossa hakemuksia tehtiin 1047.[4] Jos ei oteta lukuun sellaisia tekijöitä kuin kansalliset ostotottumukset ja vaihtoehtoisten kansallisten menettelyjen saatavuus tai kustannukset, erot eurooppalaisen menettelyn käytössä näyttävät perustuvan erityisesti siihen, missä määrin ihmiset ovat selvillä sen olemassaolosta ja toimintatavasta.[5] Tätä johtopäätöstä tukee myös se, että asetuksen mukaisten hakemusten määrä on kasvanut jatkuvasti siitä lähtien, kun sitä alettiin soveltaa vuonna 2009.[6] Erityiseurobarometrista 395 käy ilmi, että kaksi kolmasosaa menettelyn käyttäjistä oli siihen yleisesti ottaen tyytyväisiä. Vastaajista 13 prosenttia oli tyytymättömiä, 17 prosenttia ilmoitti, että tuomioistuin ei ollut perillä menettelystä, 16 prosentilla oli vaikeuksia lomakkeiden täyttämisessä ja 10 prosenttia pyysi apua hakulomakkeen täyttämisessä, mutta ei saanut sitä. Lisäksi vastauksissa mainittiin tiettyjä puutteita, joita käsitellään jäljempänä. 3. Asetuksen soveltamisala 3.1. 2 000 euron kynnysarvo Asetusta sovelletaan silloin, kun vaatimuksen arvo on enintään 2 000 euroa. Useimmissa jäsenvaltioissa on nykyään käytössä yksinkertaistettuja kansallisia menettelyjä.[7] Niiden kynnysarvoissa on suuria eroja: Saksassa kynnysarvo on 600 euroa ja Alankomaissa se on 25 000 euroa. Kansalliset kynnysarvot yksinkertaistettujen tuomioistuinmenettelyjen soveltamiselle ovat olleet noususuunnassa siitä lähtien, kun asetusta alettiin soveltaa.[8] Joissakin jäsenvaltioissa nousu on ollut merkittävää.[9] Eurobarometrista 347[10] selviää, että 2 000 euron kynnysarvo rajoittaa huomattavasti menettelyn käyttökelpoisuutta erityisesti pk-yritysten kannalta, koska niiden ja muiden yritysten välisten rajat ylittävien oikeusriitojen arvo on keskimäärin 39 700 euroa. Tällaisissa riita-asioissa yritykset joutuvat turvautumaan kansalliseen vähäisiä vaatimuksia koskevaan menettelyyn, jos sellainen on käytössä, tai tavanomaiseen riita-asioiden oikeudenkäyntiin. Tämä voi johtaa siihen, että oikeudenkäyntikulut nousevat kohtuuttomiksi ja menettely pitkittyy. Yrityksistä, jotka ovat osallisena valtioiden rajat ylittävässä riita-asiassa, 45 prosenttia ei vie asiaa oikeuteen, koska oikeuskäsittelyn kustannukset ovat suhteettoman suuret vaatimusten arvoon nähden. Lisäksi 27 prosenttia yrityksistä ei vie asiaa oikeuteen sen takia, että oikeudenkäyntimenettelyt kestävät liian kauan. 3.2. Alueellinen soveltamisala Asetusta sovelletaan tällä hetkellä ainoastaan silloin, kun vähintään yhdellä asianosaisella on kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka tuomioistuimen käsiteltäväksi asia on saatettu. Tämä rajoitus estää eurooppalaisen menettelyn käytön silloin, kun osapuolet käyttävät asetuksen (EY) n:o 44/2001[11] (Bryssel I ‑asetus) mukaista oikeuttaan valita yhteisen kotipaikkansa tuomioistuin jonkin muun toimivaltaisen tuomioistuimen sijasta. Tämä koskee muun muassa seuraavia tilanteita: - sopimus täytetään toisessa jäsenvaltiossa, esimerkiksi kun sieltä on vuokrattu loma-asunto; - vahingonkorvausvaatimuksen aiheena oleva tapahtuma on sattunut toisessa jäsenvaltiossa (esim. auto-onnettomuus rajaseudulla); - tuomio joudutaan panemaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, esimerkiksi kun vastaajan pankkitili on toisessa jäsenvaltiossa. Rajoitus sulkee pois asetuksen soveltamisalasta myös sellaiset EU:n jäsenvaltioiden tuomioistuimille tehdyt hakemukset, joita kolmansien maiden kansalaisten esittävät tai jotka koskevat heitä. Tällaisia ovat esimerkiksi kanteet, joita EU:n kuluttajat nostavat kolmannessa maassa sijaitsevia yrityksiä vastaan. Lisäksi alueellisen soveltamisalan rajoitus aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta. Kansalaiset saattavat olettaa, että asetus kattaisi suuremman osan heidän rajat ylittävistä oikeusriidoistaan. Lisäksi he voivat pyrkiä keinotekoisesti luomaan asetuksen piiriin kuuluvan rajat ylittävän tilanteen hyötyäkseen sen eduista esimerkiksi siirtämällä vaatimuksensa ulkomaisen yrityksen ajettavaksi.[12] 4. Asetuksella perustettu menettely 4.1. Toimivalta Tuomioistuinten toimivaltaa eurooppalaisessa vähäisiin vaatimuksiin sovellettavassa menettelyssä säännellään Bryssel I -asetuksessa. Jotkin jäsenvaltiot tai lainkäyttöalueet (mm. Suomi, Malta ja Hessenin osavaltio Saksassa) ovat perustaneet yhden tai useampia erityistuomioistuimia hoitamaan eurooppalaista vähäisiä vaatimuksia koskevaa menettelyä. Tästä on tiettyä etua, kuten tuomioistuinten erityisasiantuntemuksen, kielitaidon ja etäviestintään tarvittavien laitteiden keskittämisestä syntyvät säästöt osoittavat. Niistä voi kuitenkin olla myös haittaa hakijoille, jotka haluaisivat esittää rajat ylittävän vähäisen vaatimuksensa kotipaikkakuntansa tuomioistuimessa. Haitat voidaan tosin ehkä korvata hyödyntämällä tietotekniikkaa ja etäviestintävälineitä tapausten käsittelyssä. 4.2. Kirjallinen menettely ja etäviestintävälineiden käyttö Eurooppalainen vähäisiä vaatimuksia koskeva menettely hoidetaan periaatteessa kirjallisesti. Tämä tarkoittaa sitä, että osapuolten ei tarvitse matkustaa, mikä säästää rahaa ja aikaa. Tuomioistuin voi kuitenkin järjestää suullisen käsittelyn, jos se katsoo sen tarpeelliseksi tai jos jokin osapuoli pyytää sitä. Tuomioistuimia kannustetaan järjestämään suullinen käsittely videoneuvotteluna tai käyttämään muuta viestintätekniikkaa, jos siihen on tekniset valmiudet. Tutkimus osoittaa, että seitsemän jäsenvaltiota tai lainkäyttöaluetta[13] tarjoaa vain rajallisesti (alle 10 prosentissa kaikista tuomioistuimista) tai ei lainkaan mahdollisuuksia tieto- ja viestintätekniikan käyttöön tuomioistuimissa. Toisaalta kymmenen jäsenvaltiota tai lainkäyttöaluetta[14] tarjoaa mahdollisuutta viestiä tieto- ja viestintätekniikan avulla kaikissa tuomioistuimissaan. Niissäkään jäsenvaltioissa, joissa tarvittavat laitteet ovat saatavilla, ei voida taata, että niitä todella käytetään eurooppalaisen vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn suullisissa käsittelyissä, koska laitteiden käyttämisestä päättää tuomari. Tällä hetkellä osapuolille aiheutuu tarpeettoman korkeita kustannuksia siitä, että heidän on oltava fyysisesti läsnä toisessa jäsenvaltiossa järjestettävässä suullisessa käsittelyssä. Erityiseurobarometriin 395 vastanneista kolmasosa ilmoitti, että he voisivat olla hanakampia nostamaan kanteen, jos asia käsiteltäisiin kokonaan kirjallisessa menettelyssä eikä heidän tarvitsisi hankkiutua paikalle tuomioistuimeen. Nykyteknologian ansiosta etäviestintävälineiden (skype-tyyppisten ohjelmien tai teleneuvottelulaitteiden) asennus voidaan hoitaa varsin edullisesti. 4.3. Hakemukset, tiedoksiantotavat ja sähköiset menettelyt Kantaja voi jättää hakemuksensa tuomioistuimeen suoraan tai postitse tai käyttäen mitä tahansa muuta sellaista viestintäkeinoa, esimerkiksi faksia tai sähköpostia, joka hyväksytään jäsenvaltiossa, jonka tuomioistuimen käsiteltäväksi asia on saatettu. Kymmenessä jäsenvaltiossa[15] ja viidessä Saksan osavaltiossa[16] sallitaan hakemuksen toimittaminen sähköisesti (verkossa tai sähköpostitse) rajatylittävissä oikeustapauksissa. Tämä käytäntö yleistynee tulevaisuudessa[17], kuten on käynyt ilmi muun muassa sähköistä oikeutta koskevassa e-Codex-pilottihankkeen[18] yhteydessä. Hankkeen tarkoituksena on arvioida, voitaisiinko eurooppalaista vähäisiin vaatimuksiin sovellettavaa menettelyä varten kehittää EU:n laajuisesti käytettävä keskitetty sähköinen sovellus. Tiedoksianto toimitetaan ensisijaisesti postitse saantitodistusta vastaan. Tiedoksianto voidaan toimittaa sähköisesti vain, jos sen toimittaminen postitse ei ole mahdollista. Tämä säännös oli asetuksen hyväksymisen aikoihin hyvin edistyksellinen, koska sillä poistettiin tiedoksiantoon liittyvät muodollisuudet. Sen jälkeen joissakin jäsenvaltioissa on kuitenkin otettu käyttöön sähköisiä toimitustapoja kansallisissa menettelyissä. Eurooppalaisen vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn osapuolet eivät ole hyötyneet näistä uudistuksista, koska asetuksessa annetaan etusija postitiedoksiannolle. Sitä paitsi on odotettavissa, että tieto- ja viestintätekniikan käyttö oikeusjärjestelmissä lisääntyy lähivuosina. Tieto- ja viestintätekniikan puutteellinen hyödyntäminen vähentää kiinnostusta asetuksen soveltamiseen. Viidennes eurooppalaista menettelyä koskevaan erityiseurobarometriin 395 vastanneista ilmoitti, että he olisivat halukkaampia turvautumaan tähän menettelyyn, jos asian käsittely voitaisiin hoitaa kokonaan verkossa. 4.4. Oikeuskäsittelyn kesto Asetuksessa säädettyjen määräaikojen tarkoituksena on nopeuttaa vähäisiä vaatimuksia koskevia oikeudenkäyntejä. Vaikka asetuksessa ei säädetä määräaikojen noudattamatta jättämisen johdosta määrättävistä seuraamuksista, tutkimustulokset osoittavat, että rajat ylittävien vähäisten vaatimusten käsittelyaika on lyhentynyt huomattavasti sen jälkeen, kun asetus annettiin. Tutkimusotokseen valituissa jäsenvaltioissa[19] oikeudenkäynnit kestivät noin 3–8 kuukautta (keskimäärin n. 5 kuukautta), kun ennen asetuksen hyväksymistä ne olivat kestäneet enimmillään 2 vuotta ja 5 kuukautta. 4.5. Asianajajapakon poistaminen Eurobarometrin 395 mukaan kolmasosa niistä vastaajista, jotka olivat käyttäneet eurooppalaista vähäisiin vaatimuksiin sovellettavaa menettelyä, oli käyttänyt oikeudellista edustajaa koko menettelyn ajan. Hieman suurempi osa näistä vastaajista ei ollut käyttänyt lainkaan oikeusapua. Vaikuttaa siltä, että joissakin tapauksissa asiakkaat turvautuivat asianajajaan siksi, että he eivät saaneet maksutonta oikeusapua, tai koska oikeudenkäyntimaksut voidaan maksaa vain asianajajan välityksellä (ks. kohdat 6 ja 8.2. jäljempänä). Vaikka oikeus asianajajaan on kaikkien kansalaisten perusoikeus, ketään ei pitäisi pakottaa käyttämään asianajajaa vain siitä syystä, että asetuksen sääntöjä ei noudateta, eikä myöskään pelkkien käytännön esteiden vuoksi. 4.6. Monikieliset vakiolomakkeet Asetuksessa säädetään neljästä monikielisestä vakiolomakkeesta. Lomakkeet ja niiden täyttämistä helpottava käännöstyökalu asetettiin saataville Euroopan siviilioikeudellisen atlaksen sivustolle vuonna 2008. Lomakkeet muutettiin apuohjelman avulla sähköisesti täytettäviksi ja siirrettiin Euroopan oikeusportaalin sivuille vuonna 2011.[20] Kansalaiset pitävät lomakkeen täyttämistä yleensä helppona (62 %), mutta jotkut vastaajat ilmoittivat ongelmista (16 %). Osa kuluttajista piti vakiolomakkeita liian monimutkaisina joiltakin osin, esimerkiksi toimivallan, rajatylittävyyden määritelmän, koron laskemisen tai vaadittujen liiteasiakirjojen osalta.[21] 4.7. Vähimmäisvaatimukset tuomion uudelleen tutkimiseksi Asetuksen 18 artiklassa säädetyn poikkeuksellisen oikeussuojakeinon tarkoituksena on korjata tilanne, jossa vastaaja ei tiennyt alkuperäjäsenvaltiossa vireillä ollusta menettelystä eikä voinut puolustautua asianmukaisesti. Asetuksessa säädetään vain edellytyksistä uudelleen tutkimisen pyytämistä koskevan oikeuden syntymiselle. Sen sijaan itse menettelystä säädetään kansallisessa lainsäädännössä. Asetuksen 18 artiklan mukaisen menettelyn kaltaisista uudelleentutkimismenettelyistä säädetään muissakin yksityisoikeutta koskevissa EU:n säädöksissä, muun muassa eurooppalaista maksamismääräystä[22], eurooppalaista täytäntöönpanoperustetta[23] ja elatusvelvoitteita[24] koskevissa asetuksissa. EU:n säädösten mukaisen uudelleentutkimismenettelyn täytäntöön paneminen on antanut aihetta kysymyksiin ja johtanut epäselviin tilanteisiin. Näiden ongelmien ratkaisemiseksi on aiheellista selventää 18 artiklan säännöstä käyttäen mallina myöhemmin annetussa elatusvelvoitteita koskevassa asetuksessa olevaa vastaavaa säännöstä. 5. Tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano toisessa jäsenvaltiossa Asetuksessa säädetään eksekvatuurimenettelyn poistamisesta. Tältä osin ei ole ilmoitettu ongelmista. Sen sijaan Euroopan kuluttajakeskuksille on ilmoitettu joistakin varsinaiseen täytäntöönpanoon liittyvistä ongelmista. Tällaisia ovat muun muassa käännöstarve sekä vaikeus saada tietoa eri maiden täytäntöönpanomenettelyistä ja täytäntöönpanosta vastaavista tahoista.[25] Vain muutama jäsenvaltio hyväksyy asetuksen mukaisen lomakkeen D englanninkielisenä tai muilla vierailla kielillä.[26] Tämä aiheuttaa täytäntöönpanoa hakevalle osapuolelle lisäkustannuksia. Käännöksistä laskutetaan yleensä sivumäärän perusteella, vaikka suurin osa tiedoista on jo saatavilla kaikilla EU:n virallisilla kielillä ja ainoastaan tuomion sisältöä koskeva 4.3 kohta on varsinaisesti käännettävä. 6. Osapuolille annettava apu Vain osa jäsenvaltioista on toteuttanut erityisjärjestelyjä sen varmistamiseksi, että osapuolet voivat saada käytännön apua lomakkeiden täyttämisessä. ECC-Netin raportin mukaan 41 prosenttia jäsenvaltioista on ilmoittanut, että tällaista apua ei ole tarjolla. Eurobarometrin 395 mukaan 10 prosenttia vastaajista haki tukea, mutta ei saanut sitä. Vaikuttaa siis siltä, että jäsenvaltiot eivät johdonmukaisesti tarjoa maksutonta apua. Tämä voi olla osasyy eurooppalaisen menettelyn vähäiseen käyttöön. 7. Jäsenvaltioita koskeva tiedotusvelvollisuus Asetuksen 24 ja 25 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on annettava tiettyjä menettelyn toimivuuden varmistamiseksi tarvittavia tietoja. Tietoja ei kuitenkaan ole saatu käyttöön useista asioista, joiden osalta jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja. Tällaisia ovat muun muassa oikeudenkäyntimaksut ja niiden maksutavat, 18 artiklan mukaista uudelleentutkimista koskevat kansalliset menettelyt sekä maksuttoman oikeusavun saatavuus. Koska tiedot eivät ole avoimesti saatavilla, kuluttajat ja yritykset joutuvat käyttämään paljon aikaa kustannusten selvittämiseen, jotta ne saavat riittävästi tietoa arvioidakseen, kannattaako menettelyä käyttää. 8. Muita asetuksen soveltamista haittaavia esteitä 8.1. Oikeudenkäyntimaksut suhteettoman suuria vaatimuksen arvoon nähden Arvioinnin perusteella suhteettoman suuret oikeudenkäyntimaksut ovat osassa jäsenvaltioista merkittävä este vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn käyttämiselle. Joissakin tapauksissa maksut on suoritettava etukäteen, mikä saattaa vähentää kantajien kiinnostusta tuomioistuinkäsittelyyn.[27] Eurobarometrin 347 mukaan 45 prosenttia yrityksistä jättää viemättä asiansa oikeuteen, koska oikeudenkäyntimaksut olisivat suhteettoman suuret vaatimuksen arvoon verrattuna.[28] BEUC:n kannanotossa[29] vahvistetaan, että suhteettoman suuret oikeudenkäyntimaksut ehkäisevät myös kuluttajia turvautumasta menettelyyn. Oikeudenkäyntimaksut lasketaan eri jäsenvaltioissa eri tavalla (maksut voivat olla kiinteitä tai vaatimuksen arvoon suhteutettuja tai näiden yhdistelmiä). Oikeudenkäyntimaksuja voidaan pitää suhteettomina, jos ne ylittävät 10 prosenttia vaatimuksen arvosta. Tämä koskee erityisesti valtioiden rajat ylittäviä tapauksia, joissa voidaan odottaa syntyvän lisäkustannuksia esimerkiksi käännöksistä. Yli 2 000 euron arvoisia vaatimuksia koskevia oikeudenkäyntimaksuja pidettiin kyselyssä yleensä oikeasuhteisina. Monissa jäsenvaltioissa asetetaan oikeudenkäyntimaksuille vähimmäismäärä, jotta vältettäisiin vilpilliset tai perusteettomat kanteet, millä tarkoitetaan kanteen nostamista ilman riittäviä todisteita tai perusteluja tai arvoltaan naurettavan pieniä, esimerkiksi 10 euron vaatimuksia koskevia kanteita. 8.2. Käytännön esteitä oikeudenkäyntimaksujen maksamiselle Komissiolle on ilmoitettu joistakin käytännön ongelmista oikeudenkäyntimaksujen maksamisessa toisessa jäsenvaltiossa. Maksumenetelmissä on suuria eroja jäsenvaltioiden välillä. Useimmat jäsenvaltiot sallivat sähköisen maksamisen ainakin yhdellä tavalla (maksu- tai luottokortilla tai pankkisiirrolla). Jotkut jäsenvaltiot hyväksyvät sähköisen varojensiirron, mutta toisissa jäsenvaltioissa oikeudenkäyntimaksut on suoritettava paikan päällä tuomioistuimessa tai lakimiehen välityksellä tai sekillä (sekit eivät ole yleisessä käytössä kaikissa jäsenvaltioissa). Tässä tapauksessa osapuolet joutuvat maksamaan matkansa tai palkkaamaan lakimiehen hoitamaan maksamisen. 9. Tietämättömyys menettelyn olemassaolosta ja toimintatavasta Eurooppalaisen vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn menestyksekäs käyttö edellyttää, että toimijat (kansalaiset, tuomioistuimet sekä tuki- ja neuvontaorganisaatiot) ovat perillä menettelyn olemassaolosta ja siitä, miten se toimii. Kokemus osoittaa kuitenkin, että sen enempää kansalaisilla kuin tuomioistuimillakaan ei ole menettelystä riittävästi tietoa. Eurobarometri 395:n mukaan 86 % kansalaisista ei ole koskaan kuullutkaan koko menettelystä. Tämän vuoksi potentiaaliset hakijat, erityisesti kuluttajat, joko eivät lainkaan nosta kannetta tai turvautuvat mieluummin kansallisiin menettelyihin. Tuomioistuinten ja tuomareiden osalta ECC-Netin kaikissa jäsenvaltioissa toteuttama kyselytutkimus osoitti, että melkein puolet tuomareista ei ollut koskaan kuullutkaan koko menettelystä, eikä toinenkaan puoli ollut täysin perehtynyt sen yksityiskohtiin. Tästä seuraa, että monet tuomioistuimet eivät voi tarjota kansalaisille asetuksen 11 artiklassa edellytettyä käytännön apua. Tutkimustulokset osoittavat, että tieto ei ole mennyt tehokkaasti perille tuomioistuimissa jäsenvaltioiden tiedotusyrityksistä huolimatta. Silloin kun koulutusta on annettu tuomioistuinten henkilökunnan lisäksi haastemiehille ja ulosottoviranomaisille, menettelyn käyttö on lisääntynyt. Tuomioistuinten erikoistuminen voi joissakin jäsenvaltioissa auttaa tekemään menettelyä tunnetummaksi oikeusalan ammattilaisten keskuudessa. Voidaankin todeta, että menettelyn käyttö lisääntyisi, jos jäsenvaltiot panostaisivat nykyistä enemmän tiedotustoiminnan lisäämiseen ja tehostamiseen. Komissio on omasta puolestaan pyrkinyt parantamaan menettelyn tunnettuutta muun muassa julkaisemalla sitä koskevia tietoja ja vuorovaikutteisia lomakkeita useilla EU:n verkkosivustoilla (Euroopan oikeudellisen verkoston, Euroopan oikeudellisen atlaksen ja Euroopan oikeusportaalin sivut) sekä järjestämällä yksityisoikeutta koskevan ohjelman puitteissa erityiskoulutusta tuomareille ja oikeusalan ammattilaisille ja työpajoja kouluttajille. Se on myös laatinut yhteistyössä siviili- ja kauppaoikeutta koskevan Euroopan oikeudellisen verkoston kanssa käsikirjan oikeusalan ammattilaisille ja käyttöoppaan kansalaisille. Nämä on tarkoitus julkaista vielä vuoden 2013 aikana. Lisäksi komissio on myöntänyt yksityisoikeuden ohjelmasta rahoitusta menettelyn käytön edistämiseen. Myös Euroopan kuluttajakeskukset antavat jonkin verran apua eurooppalaisen vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn käyttäjille. Menettelyyn osallistuvilla näyttää myös olevan vaikeuksia tehdä ero vaatimusten ajamiseen ja täytäntöönpanoon ulkomailla käytettävissä olevien eri välineiden välillä. Erityisesti esiintyy epävarmuutta siitä, milloin olisi käytettävä vähäisiin vaatimuksiin sovellettavaa menettelyä tai maksamismääräysmenettelyä ja milloin olisi hyödyllisempää turvautua eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteeseen. Kansalaisille ja oikeusalan ammattilaisille voisi olla hyötyä käsikirjasta, jossa selitetään menettelyjen erot ja annetaan ohjeita siitä, missä tilanteessa kutakin menettelyä kannattaa käyttää. 10. Päätelmä Kuten tästä kertomuksesta käy ilmi, asetuksen soveltaminen on yleensä tehostanut, yksinkertaistanut ja nopeuttanut vähäisten vaatimusten käsittelyä rajat ylittävissä riita-asioissa. Joitakin puutteita on kuitenkin havaittu. Yksi niistä on tietämättömyys menettelyn antamista mahdollisuuksista. Komissio on toteuttanut erilaisia toimia tilanteen korjaamiseksi, kuten edellä on kerrottu. Joissakin tapauksissa asetuksen täytäntöönpanossa on ollut puutteita. Nämä voidaan korjata selkeyttämällä säännöksiä, jotka ovat aiheuttaneet ongelmia. Tämä koskee esimerkiksi epäselvyyksiä tiedoissa, jotka koskevat oikeudenkäyntimaksuja, maksumenetelmiä ja avunsaantia lomakkeiden täyttämisessä. Muut ongelmat liittyvät lähinnä itse asetustekstin puutteisiin. Tällaisia ovat muun muassa kynnysarvosta ja rajatylittävien tapausten rajoittavasta määritelmästä johtuva asetuksen rajallinen sovellettavuus, postitiedoksiannon ensisijaisuudesta johtuvat menettelyyn liittyvät puutteet, videoviestintävälineiden vähäinen käyttö, eräissä tapauksissa suhteettoman korkeat oikeudenkäyntimaksut, sähköisten maksumenetelmien puuttuminen joissakin jäsenvaltioissa ja tarpeettomat käännöskulut täytäntöönpanovaiheessa. Edellä mainittujen ongelmien korjaamiseksi tämän kertomuksen yhteydessä annetaan ehdotus nykyisen asetuksen tarkistamisesta ja siihen liittyvä vaikutustenarviointi. [1] Deloitte, Assessment of the socio-economic impacts of the policy options for the future of the European Small Claims Regulation (Eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä annetun asetuksen soveltamista tulevaisuudessa koskevien vaihtoehtoisten linjausten yhteiskunnallisten ja taloudellisten vaikutusten arviointi), heinäkuu 2013, jäljempänä ’Deloitten selvitys’, ks. http://ec.europa.eu/justice/civil/document/index_en.htm. [2] Yksittäiset kantelut ja seuraavat raportit: Centre européen de la Consommation/Europäischen Verbraucherschutz e.V, Procédure de règlement des petits litiges et injonction de payer européenne: des procédures simplifiées pas si simples dans la pratique (Eurooppalainen vähäisiin vaatimuksiin sovellettava menettely ja eurooppalainen maksamismääräys: käytännössä ei niinkään yksinkertaiset yksinkertaistetut menettelyt), heinäkuu 2011, jäljempänä ’CEC:n raportti’, ks. http://www.europe-consommateurs.eu/uploads/media/4.4.3_procedure_de_reglement_des_petits_litiges.pdf; ECC-Net, European Small Claims Procedure Report (raportti eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä), syyskuu 2012, jäljempänä ’ECC-Netin raportti’, ks. http://ec.europa.eu/consumers/ecc/docs/small_claims_210992012_en.pdf. Lisäksi tarkastelussa otettiin huomioon B. Fauvarque-Cossonin ja M. Behar-Touchais’n Euroopan parlamentille laatima selvitys Implementation of optional instruments within European civil law (Valinnaisten välineiden käyttö eurooppalaisessa yksityisoikeudessa), ks. http://www.europarl.europa.eu/committees/en/studiesdownload.html?languagedocument=en&file=72928. [3] Erityiseurobarometri 395 eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä, ks. http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_395_en.pdf. [4] Tällaisten tapausten lajista ja luonteesta ei ole käytettävissä tilastotietoja, mutta 2 000 euron kynnysarvon vuoksi voidaan olettaa, että asetusta hyödynsivät lähinnä kuluttajat. Myös erityiseurobarometrissa 395 keskityttiin EU:n kansalaisten näkemyksiin. [5] Espanjan vastauksessa kyselyyn todettiin, että menettelyä koskevaa koulutusta ei ollut annettu pelkästään tuomioistuimille ja tuomareille, kuten useimmissa muissa jäsenvaltioissa – sikäli kuin sitä ylipäätään järjestettiin –, vaan myös haastemiehille ja ulosottoviranomaisille. Ks. myös Deloitten selvitys, osa I, kohta 3.3.2.1, s. 73–74. [6] Ks. Deloitten selvitys, osa I, kohta 3.3.2.1, s. 66–67 (taulukko 19), jossa luodaan katsaus jäsenvaltioiden vastauksiin vähäisiä vaatimuksia koskevan menettelyn käyttöä koskevien hakemusten ja tällä menettelyllä annettujen tuomioiden osalta. [7] Vain Suomessa, Bulgariassa, Itävallassa, Kyproksessa ja Tšekissä ei ole käytössä yksinkertaistettua menettelyä. Ks. Deloitten selvitys, osa I, kohta 3.3.1.1, s. 53. [8] Näin on käynyt mm. Alankomaissa, Espanjassa, Irlannissa, Italiassa, Liettuassa, Ranskassa, Sloveniassa, Unkarissa, Virossa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. [9] Yhdistyneessä kuningaskunnassa kynnysarvo on noussut 5 000:sta 10 000 puntaan, Alankomaissa 5 000:sta 25 000 euroon. Ks. Deloitten selvitys, osa I, kohta 3.3.1.1, s. 52–53. [10] Flash-Eurobarometri 347, Business-to-Business Alternative Dispute Resolution in the EU (Vaihtoehtoinen riidanratkaisu EU:ssa yritysten välisissä oikeusriidoissa), jäljempänä ’Flash-Eurobarometri 347’, s. 40–42, ks. http://ec.europa.eu/public_opinion/flash/fl_347_en.pdf. [11] Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1. [12] Tällaisista tapauksista on kerrottu Euroopan oikeudellisen verkoston tapaamisissa käydyissä keskusteluissa. [13] Belgia, Bulgaria, Kreikka, Latvia, Slovakia, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta (Pohjois-Irlanti). [14] Alankomaat, Itävalta, Kypros, Luxemburg, Malta, Portugali, Ruotsi, Suomi, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta (Skotlanti). [15] Ks. Deloitten selvitys, osa I, kohta 3.3.2.2, s. 76–77. Nämä maat ovat Alankomaat (ei käytössä käytännössä), Itävalta, Kypros, Portugali, Ranska, Slovenia, Suomi, Tšekki (jos tiedoksianto toimitetaan sähköpostilla tai faksilla, alkuperäiskappale on esitettävä myöhemmin), Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta (Englanti ja Wales). [16] Berliini, Brandenburg, Bremen, Hessen ja Sachsen. [17] Esimerkiksi Saksassa kaavaillaan, että kaikissa tuomioistuimissa olisi mahdollista esittää vaatimus sähköisesti vuonna 2018. [18] http://www.e-codex.eu/index.php/legal-community-benefits; eurooppalaisen vähäisiin vaatimuksiin sovellettavan menettelyn osalta ks. myös http://www.e-codex.eu/pilots/small-claims.html. [19] Kysymykseen vastasi 10 jäsenvaltiota: Bulgaria 6 kuukautta, Espanja 8,2 kuukautta, Malta 6 kuukautta, Puola 6,3 kuukautta, Ranska 4,6 kuukautta, Saksa 3,4–5,3 kuukautta, Slovakia 3 kuukautta, Slovenia 4,3 kuukautta, Suomi 3 kuukautta ja Viro 4 kuukautta. [20] Ks. https://e-justice.europa.eu/content_small_claims_forms-177-en.do. [21] Ks. CEC:n ja ECC-Netin raportit. [22] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1896/2006, annettu 12 päivänä joulukuuta 2006, eurooppalaisen maksamismääräysmenettelyn käyttöönotosta, EUVL L 399, 30.12.2006, s. 1. [23] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 805/2004, annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, riitauttamattomia vaatimuksia koskevan eurooppalaisen täytäntöönpanoperusteen käyttöönotosta, EUVL L 143, 30.4.2004, s. 15. [24] Neuvoston asetus (EY) N:o 4/2009 toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa, EUVL L 7, 10.1.2009, s. 1. [25] ECC-Net, European Small Claims Procedure Report (raportti eurooppalaisesta vähäisiin vaatimuksiin sovellettavasta menettelystä), syyskuu 2012, jäljempänä ’ECC-Netin raportti’, ks. http://ec.europa.eu/consumers/ecc/docs/small_claims_210992012_en.pdf. [26] Viro (englanti), Kypros (englanti), Malta (englanti), Suomi (ruotsi ja englanti), Ruotsi (englanti), Ranska (englanti, saksa, italia ja espanja). Lähde: X.E. Kramer, Small claim, simple recovery? The European small claims procedure and its implementation in the member states (Onko perintä yksinkertaista, jos vaatimus on vähäinen? Eurooppalainen vähäisiin vaatimuksiin sovellettava menettely ja sen täytäntöönpano jäsenvaltioissa), ERA Forum (2011) 12, s. 130. [27] Häviäjä maksaa -periaatteen soveltaminen oikeudenkäyntimaksuihin ei edistä kantajan luottamusta menettelyyn, koska lopputulos on epävarma ja kantaja joutuisi ensin ”jäädyttämään” omat rahansa tosiasialliseen täytäntöönpanoajankohtaan asti. [28] Flash-Eurobarometri 347, s. 31. Vaikka tässä kyselyssä tarkoitettiin kaikentyyppisiä yritystenvälisiä vaatimuksia, tulokset osoittavat, että kustannusten (ja siten myös oikeudenkäyntikulujen) oikeasuhteisuus on tärkein näkökohta, kun yritykset päättävät oikeusriidan vireillepanosta. [29] Nro X/2013/040; ks. http://www.beuc.org/Content/Default.asp?PageID=606.