[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 30.11.2006

KOM(2006) 743 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

neuvoston direktiivin 2003/96/EY 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti (yksityisen huvialuksen käyttö)

1. JOHDANTO

Energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY[1], jäljempänä ’energiaverodirektiivi’ tai ’direktiivi’, 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto voi erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön muitakin verovapautuksia tai -alennuksia kuin mainitun direktiivin säännöksissä ja erityisesti sen 5, 15 ja 17 artiklassa säädettyjä verovapautuksia ja -alennuksia.

Komissio tarkastelee pyyntöjä. Sen jälkeen se joko esittää ehdotuksen neuvostolle tai ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi se ei ehdota toimenpiteen hyväksymistä.

Vuoden 2006 loppuun mennessä päättyviä energiaverodirektiivin mukaisia poikkeuksia koskevan uudelleentarkastelun yhteydessä Belgia, Yhdistynyt kuningaskunta ja Malta pyysivät lupaa myöntää poikkeus energiaverodirektiivin säännöksistä yksityisissä huvialuksissa käytettävälle polttoaineelle vuodesta 2007 alkaen. Verotuksen ja tulliliiton pääosasto vastaanotti asianomaiset kirjeet[2].

Tämän tiedonannon tarkoituksena on ilmoittaa neuvostolle syyt siihen, miksi komissio ei ehdota tällaisten lupien myöntämistä.

2. TIIVISTELMÄ PYYNNÖISTÄ

2.1. Belgian esittämä pyyntö

Belgia pyytää täyttä verovapautta yksityisten huvialusten polttoaineeksi toimitettavalle dieselöljylle. Toimenpide koskisi alusten käyttöä yhteisön alue- ja sisävesillä. Sen tavoitteena on kehittää vapaa-ajan liikennettä ja matkailua sekä mahdollistaa se, että yksityisveneilijät voivat helpommin käyttää samoja tankkauspisteitä kuin energiaverodirektiivin nojalla verovapautuksen saanut muu liikenne.

Pyynnössä ei mainita, kuinka pitkäksi aikaa poikkeusta haetaan.

2.2. Yhdistyneen kuningaskunnan esittämä pyyntö

Yhdistynyt kuningaskunta haluaisi soveltaa alennettua verokantaa (6,44 pennyä/litra) dieselöljyyn, jota käytetään yksityisten huvialusten polttoaineena yhteisön alue- ja sisävesillä.

Pyynnön tarkoituksena on välttää poikkeuksen voimassaolon päättymisestä aiheutuvat siirtymiskustannukset. Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan poikkeuksella on myös aluepoliittisia tavoitteita.

Yhdistynyt kuningaskunta väittää, että tavanomainen verokohtelu ei juurikaan tuota hyötyä, kun otetaan huomioon poikkeuksen voimassaolon päättymisestä aiheutuvat kustannukset ja muut seuraukset. Se toteaa, että nämä kustannukset olisivat suhteettomat siihen verrattuna, millaista hyötyä tavanomaisesta verokohtelusta voitaisiin saada. Lisäksi Yhdistynyt kuningaskunta toteaa, että tavanomaisen verokohtelun käyttöönotto lisäisi tuloja vain vähän ja sen vaikutus hiilidioksidipäästöjen vähenemiseen olisi vähäinen. Yhdistynyt kuningaskunta painottaa erityisesti vaatimusten noudattamisesta veneilijöille ja polttoaineen toimittajille aiheutuvia kustannuksia sekä poikkeuksen voimassaolon päättymisestä asianomaiselle hallinnonalalle aiheutuvia hallintokustannuksia ja täytäntöönpanovaikeuksia. Lisäksi Yhdistynyt kuningaskunta korostaa veneilylle ja useille tällä alalla toimiville pienille yrityksille aiheutuvia suhteettomia kielteisiä vaikutuksia. Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan poikkeuksen voimassaolon päättyminen aiheuttaa myös terveyteen ja turvallisuuteen liittyviä ongelmia, koska rannikoilla sijaitsevien tankkauspisteiden lukumäärä pienenisi.

Yhdistynyt kuningaskunta toteaa, että poikkeuksella on myös aluepoliittisia tavoitteita, sillä sen voimassaolon päättyminen vaikuttaisi kielteisesti matkailuun painottuviin kunnostushankkeisiin sen epäsuotuisilla rannikkoalueilla, joille on myönnetty huomattavia varoja EU:n rakennerahastoista. Yhdistyneen kuningaskunnan mukaan rannikkoalueiden taloudellinen taantuminen johtuu niiden riippuvuudesta kalastuksen ja veneenrakennuksen kaltaisista perinteisistä elinkeinoista. Rannikkoalueille on myönnetty EU:n rakenne- ja koheesiorahoista huomattavia tukia, joilla pyritään elvyttämään taloutta ja monipuolistamaan elinkeinorakennetta. Yhdistynyt kuningaskunta on huolissaan siitä, että poikkeuksen voimassaolon päättyminen voi estää talouden elpymistä rannikkoalueilla (Skotlannissa).

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2011 asti.

2.3. Maltan esittämä pyyntö

Malta pyytää täyttä verovapautta dieselöljylle, jota käytetään merellä yksityisten huvialusten polttoaineena Maltasta poistuvilla matkoilla.

Toimenpiteellä pyritään lieventämään vaikutuksia, jotka aiheutuvat matkailulle Maltan saaristoasemasta ja syrjäisestä sijainnista sekä EU:n ulkopuolelle sijoittautuneiden toimijoiden aiheuttamasta voimakkaasta kilpailusta, sillä niihin ei sovelleta yhteisön valmisteverolainsäädäntöä. Malta katsoo, ettei toimenpide heikentäisi sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa eikä vääristäisi kilpailua Maltan maantieteellisen sijainnin ja toimenpiteen moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi tehtävien tiukkojen tarkastusten vuoksi. Lisäksi Malta korostaa tämän poikkeuksen tärkeyttä markkinointivälineenä, jolla pyritään houkuttamaan maahan huolto- ja kunnostustöiden kaltaisia palveluja, jotka tarjotaan yhdessä verovapaan polttoaineen kanssa. Malta painottaa myös toimen merkitystä matkailulle ja poikkeuksen voimassaolon päättymisen kielteisiä vaikutuksia työllisyyteen ja alan kasvuun.

Pyynnössä ehdotetaan, että poikkeusta sovellettaisiin 31. joulukuuta 2012 asti.

3. PYYNTÖJEN TAUSTA

Energiaverodirektiivin 14 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on vapautettava verosta energiatuotteet, jotka toimitetaan käytettäviksi moottoripolttoaineina laivaliikenteeseen (myös kalastukseen) yhteisön aluevesillä muutoin kuin yksityisillä huvialuksilla[3]. Jäsenvaltiot saavat perinteisesti laajentaa poikkeuksen soveltamisalan koskemaan sisävesiliikennettä (asiasta säädetään tällä hetkellä 15 artiklan 1 kohdan f alakohdassa). Nämä säännökset sisällytettiin ensimmäistä kertaa yhteisön valmisteverolainsäädäntöön vuonna 1992[4] ja molemmissa tapauksissa yksityinen huviveneily jätettiin nimenomaisesti soveltamisalan ulkopuolelle. Yksityisiin huvialuksiin sovelletaan siis tavanomaista kansallista verokantaa direktiivin mukaisesti, jollei direktiivin 18, 18 a tai 19 artiklassa säädettyjä erityisiä poikkeuksia voida soveltaa.

Komissio aloitti direktiivin 18 ja 18 a artiklassa ja sen liitteissä II ja III säädettyjen poikkeusten asteittaisen poistamisen tarkastellessaan poikkeuksia uudelleen vuonna 2000. Se totesi tuolloin, että poikkeusten voimassaolon olisi päätyttävä, kun energiaverodirektiivi tulee voimaan, tai joka tapauksessa viimeistään 31. joulukuuta 2002[5]. Lopulta poikkeusten voimassaoloaikaa pidennettiin 31. joulukuuta 2006 asti ja ne sisällytettiin myöhemmin energiaverodirektiiviin, jotta niiden kumoaminen sujuisi kitkattomasti. Maltalle valittiin sama päättymispäivä sen liittyessä Euroopan unioniin (18 a artikla ja liite III).

Vuoden 2006 kesäkuussa annetussa tiedonannossa Neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III esitettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu , jäljempänä ’tiedonanto’[6], komissio toteaa, että kyseessä olevaan toimintaan käytettävän polttoaineen verokohtelua, joka on edullisempi kuin verrattavissa oleviin (liikenteen alan tai vapaa-ajan) toimiin käytettävän polttoaineen verokohtelu, ei tulisi jatkaa. Komissio pyysi samalla jäsenvaltioita jättämään direktiivin 19 artiklan mukaisen asianmukaisesti perustellun pyynnön, jos ne katsoivat poikkeuksen jatkamisen olevan edelleen tarpeen erityisistä politiikkaan liittyvistä syistä.

4. KOMISSION ARVIO

Komissio katsoo, että Belgia, Yhdistynyt kuningaskunta ja Malta ovat pääasiassa vain toistaneet jo vuoden 2006 tiedonannossa tarkastellut väitteet (poikkeuksen voimassaolon päättyminen aiheuttaa korkeat vaatimustenmukaisuus- ja hallintokustannukset, synnyttää petoksen vaaran ja voi vaikuttaa kielteisesti toiminnan kehittämiseen)[7].

Kuten vuoden 2006 tiedonannossa todetaan, neuvosto päätti yksimielisesti EY:n perustamissopimuksen 93 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen siirtää tarkoituksellisesti yksityisten huvialusten polttoaineen tavanomaisen veronkannon piiriin. Tämä valinta vastaa pohjimmiltaan direktiivin 19 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa mainittuja tavoitteita ja etuja. Näitä ovat mm. sisämarkkinoiden toiminta, tarve varmistaa terve kilpailu sekä yhteisön ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikka.

Näin ollen 19 artiklan mukaista lupaa ei pitäisi myöntää syistä, jotka liittyvät pelkästään tavanomaiseen veronkantoon siirtymisen aiheuttamiin vaikutuksiin. Tällaisia syitä ovat siirtymisestä aiheutuva hallinnollisen taakan lisääntyminen, vaatimusten noudattamisesta ja/tai täytäntöönpanosta aiheutuvat vaikeudet ja turvallisuuteen liittyvät kysymykset[8]. Niitä ovat myös yleiset liiketoiminnalle aiheutuvat seuraukset (vaikutukset kyseessä olevaan alaan ja sillä toimiviin yrityksiin taikka matkailuun), jotka voivat syntyä tavanomaiseen veronkantoon siirtymisestä, vaikka kyseessä olisivatkin pitkäaikaiset seuraukset ja vaikutukset. Ne eivät ole energiaverodirektiivin 19 artiklassa tarkoitettuja erityisiä politiikkaan liittyviä syitä.

Myös direktiivin 19 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyt edut ja tavoitteet estävät luvan myöntämisen edellä mainituin perustein.

Sisämarkkinoiden ja terveen kilpailun kannalta verotuksen olisi oltava mahdollisimman neutraalia, jotta verotus ei vaikuttaisi käytänteisiin verorajattomassa yhteisössä. Eräille jäsenvaltioille myönnetty poikkeus ei vaikuta näihin perusteluihin. Sitä olisi pidettävä tapana ratkaista uuden lainsäädännön täytäntöönpanossa esiintyvät alkuvaikeudet. Koska yksityisissä huvialuksissa käytettävää polttoainetta on periaatteessa verotettu yhteisössä vuodesta 1993 alkaen ja koska energiaverodirektiivin 18 ja 18 a artiklassa säädetään selkeä määräaika asianomaisen poikkeuksen voimassaololle, tällaisilla määräaikaisluonteisilla syillä ei voida nykytilanteessa perustella direktiivin 19 artiklan mukaisen luvan myöntämistä.

Liiketoiminnan mahdollinen vähentyminen (johon eräät poikkeusta soveltavat jäsenvaltiot vetosivat) ja siitä johtuva tavanomaista verotusta soveltavien jäsenvaltioiden tulojen vastaava lisääntyminen olisi osoitus siitä, ettei terveen kilpailun toteutumisen kannalta ole syytä myöntää direktiivin 19 artiklan mukaista lupaa, sillä tämä tekisi tällaisesta vääristymästä pysyvän ilmiön.

Yhteisön ympäristö-, energia- ja liikennepolitiikan kannalta komissio ei näe mitään syytä, minkä vuoksi kyseessä olevaa toimintaa olisi kohdeltava verotuksellisesti edullisemmin kuin siihen verrattavissa olevia muita (liikenteen alan tai vapaa-ajan) toimintoja. Energiaverotuksen tarkoituksena ei ole pelkästään synnyttää tuloja vaan sitä pidetään yhä hyödyllisempänä välineenä, jolla energiankulutukseen liittyvät kielteiset ulkoisvaikutukset, jotka ovat edellä luetelluissa yhteisön politiikoissa merkittäviä tekijöitä, voidaan sisällyttää hintoihin. Samalla energiaverotuksella kannustetaan parantamaan energiatehokkuutta, minkä olisi koskettava myös yksityisten huvialusten käyttöä. Näistä syistä tähän mennessä myönnetyn verovapauden mahdollinen kannustava vaikutus yksityisten huvialusten kehittämiseen ei ole riittävä peruste poikkeuksen voimassaolon jatkamiselle.

Edellä esitettyjen lisäksi on syytä tarkastella eräitä jäsenvaltioiden esittämiä väitteitä lähemmin.

Komissio ei voi hyväksyä Maltan esittämiä väitteitä. Yhdenmukainen verotus voi toki eräissä tapauksissa vaikuttaa kilpailuun EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Neuvosto on kuitenkin jo ottanut nämä vaikutukset huomioon energiaverodirektiivin 14 artiklassa. Tältä osin neuvosto on todennut, että verovapaus on perusteltua myöntää kaupalliselle laivaliikenteelle mutta ei yksityisten huvialusten käytölle (ks. energiaverodirektiivin johdanto-osan 23 kappale). Täysin erillään siitä, millainen kilpailuvaikutus poikkeuksella on alan yleiseen kehitykseen muissa jäsenvaltioissa, komissio viittaa Maltan maantieteelliseen sijaintiin. Sen vuoksi ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että pyydetty lupa voi vääristää kilpailua muiden Välimeren maiden kanssa.

Komissio haluaa todeta Yhdistyneen kuningaskunnan esittämien aluepolitiikkaa koskevien väitteiden osalta, että sille myönnettyä poikkeusta ei koskaan ole virallisesti pidetty aluepolitiikan välineenä. Rakennerahastoista myönnettyä tukea ei oltu nimenomaisesti tarkoitettu yksityiseen huviveneilyyn eikä se perustunut olettamukseen, että Yhdistynyt kuningaskunta voisi jatkaa poikkeusta energiaverodirektiivin säännöksistä[9].

Komissio ei myöskään voi hyväksyä Yhdistyneen kuningaskunnan esittämää suhteellisuutta koskevaa väitettä. Siinä 18 artiklan mukaista väliaikaista poikkeusta pidetään lähtökohtana, mikä on täysin sen vastaista, että yhteisön lainsäädännössä on lähtökohdaksi asetettu tavanomainen verotus. Tämä asettaa oikeisiin mittasuhteisiin myös Yhdistyneen kuningaskunnan esittämän väitteen, jonka mukaan siirtymisellä tavanomaiseen verotukseen ei juurikaan saataisi ympäristöhyötyjä. Se, ettei yksityisveneilyssä käytettävän polttoaineen kokonaiskulutus saa ylittää tiettyjä rajoja tarkoittaa pelkästään, että verovapauden soveltamisala on rajallinen. Se ei tarkoita, että suhteellisuusperiaate edellyttäisi, että alaa olisi kohdeltava epätasapuolisesti vastaaviin liikenne- tai vapaa-ajan toimiin nähden. Myöskään sitä, että täytäntöönpano voi vaatia hieman lisätyötä, ei pidetä riittävänä perusteena. Verohallintojen luonteen vuoksi täytäntöönpanokustannukset saattavat vaihdella eri aloilla, minkä vuoksi erityiset politiikkaan liittyvät syyt on otettava huomioon direktiivin 19 artiklan mukaisesti.

5. PÄÄTELMÄ

Komissio katsoo, että Belgia, Yhdistynyt kuningaskunta ja Malta eivät ole tuoneet esiin mitään erityisiä politiikkaan liittyviä syitä, joiden perusteella voitaisiin jatkaa poikkeusta kahteen kertaan yksimielisesti hyväksytystä EU:n lainsäädännöstä ja soveltaa verotoimenpidettä, joka on selkeästi useiden yhteisöpolitiikkojen vastainen. Asianomaisten jäsenvaltioiden esittämät väitteet ovat pikemminkin seurauksia, joita pitkään voimassa ollut poikkeus on aiheuttanut.

Jäsenvaltioilla on ollut riittävästi aikaa mukautua uuteen tilanteeseen, sillä näistä poikkeuksista ja niiden kaltaisista poikkeuksista on keskusteltu yhteisössä ainakin vuodesta 1996 alkaen, ja komissio on toistuvasti todennut, että ne on kumottava asteittain. Tämä pätee myös Maltaan, jolle energiaverodirektiivin 18 a artiklan nojalla myönnetyn poikkeuksen voimassaolo päättyy samaan aikaan kuin eräille EU:hun aiemmin liittyneille jäsenvaltioille myönnetyt vastaavat poikkeukset.

Jos poikkeuksen voimassaolon päättyminen aiheuttaa vaikeuksia erityisissä tai hyvin poikkeuksellisissa olosuhteissa ja jos pyynnön esittäneet jäsenvaltiot noudattavat yhteisön lainsäädäntöä kaikilta osin[10], ne voivat toteuttaa toimia tavanomaiseen verotukseen siirtymisen aiheuttamien ongelmien lieventämiseksi.

Sen vuoksi komissio toteaa, että 19 artiklassa säädetyt vaatimukset eivät täyty. Näin ollen komissio ei ehdota haettujen lupien myöntämistä .

[1] Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta (EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51), direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiiveillä 2004/74/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 87) ja 2004/75/EY (EUVL L 157, 30.4.2004, s. 100).

[2] Belgian ja Maltan kirjeet otettiin vastaan 13. lokakuuta 2006 ja Yhdistyneen kuningaskunnan kirje 16. lokakuuta 2006.

[3] Ilmaisulla ’yksityinen huvialus’ tarkoitetaan alusta, jota luonnollinen tai oikeushenkilö käyttää sen omistajana, vuokraajana tai sen muulla tavoin käyttöönsä saaneena muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin ja erityisesti muihin tarkoituksiin kuin vastiketta vastaan tai julkisten viranomaisten tarkoituksiin tapahtuviin matkustajien tai tavaroiden kuljetuksiin taikka palvelujen tarjoamiseen.

[4] Neuvoston direktiivi 92/81/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta (EYVL L 316, 31.10.1992). Tämä direktiivi ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/82/EY kumottiin 31. joulukuuta 2003 alkaen neuvoston direktiivillä 2003/96/EY.

[5] KOM(2000) 678, 15.11.2000.

[6] KOM(2006)342, 30.6.2006, neuvoston direktiivin 2003/96/EY liitteissä II ja III säädettyjen vuoden 2006 lopussa päättyvien poikkeusten uudelleentarkastelu.

[7] Ks. vuoden 2006 tiedonannon 2.2.2 kohta.

[8] Ympäristö- ja turvallisuuskysymyksiä käsitellään vastaavassa lainsäädännössä. Ne eivät koske energiaverodirektiivin sääntöjä.

[9] Komissio toteaa, että sillä käytössä olevien lukujen mukaan Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnettiin rakennerahastoista varoja matkailuun painottuviin rannikkoalueiden kunnostushankkeisiin huomattavasti vähemmän kuin mitä Yhdistynyt kuningaskunta itse väittää.

[10] Näihin kuuluvat ennen kaikkea valtiontukea koskevat perustamissopimuksen määräykset.