Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission yksiköiden valmisteluasiakirja 'Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset Euroopassa'"

(2001/C 221/25)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 21. syyskuuta 2000 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon komission yksiköiden valmisteluasiakirjasta "Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset Euroopassa".

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 2. toukokuuta 2001. Esittelijä oli Gerd Wolf.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 30.-31. toukokuuta 2001 pitämässään 382. täysistunnossa (toukokuun 30. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 81 puolesta ja 1 vastaan.

1. Johdanto

1.1. "Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset" on erittäin merkittävä yhteiskuntapoliittinen aihe. Vaikka komission kanta asiaan ei olekaan vielä lopullisesti muotoutunut, se on kuitenkin laatinut sitä käsittelevän valmisteluasiakirjan SEK(2000) 1973. Talous- ja sosiaalikomitea käyttää tervetullutta tilaisuutta hyväkseen ja esittää yksityiskohtaisesti käsityksensä tästä erittäin monivivahteisesta aiheesta käsillä olevalla oma-aloitteisella lausunnolla, jossa useasti tukeudutaan suoraan komission valmisteluasiakirjaan.

1.2. TSK yhtyy heti aluksi komission seuraaviin toteamuksiin:

"Tiede ja teknologia ovat yhteiskuntien kehittymiseen selvimmin vaikuttavia tekijöitä - -."

"Tämän alan kysymykset ovat yhteiskunnan ratkaistaviksi tulevista kysymyksistä vaikeimpia niiden teknisen ja usein hajanaisen luonteen, niihin liittyvän epävarmuuden ja niiden käsittelemiseksi tarvittavan erikoistiedon luonteen vuoksi."

1.3. Euroopan unionin toimielimenä saamistaan tehtävistä sekä jäsenvaltioiden eri yhteiskunnallisten ryhmittymien edustajista muodostuvasta kokoonpanostaan johtuen TSK:lla on erityisen hyvät edellytykset ottaa seuraavassa periaatteellisesti ja yksityiskohtaisesti kantaa myös näihin kysymyksiin.

1.4. Komitea toteaa tyytyväisenä, että komissio tukeutuu asiakirjassaan myös TSK:n 24. toukokuuta 2000 komission tiedonannosta "Kohti eurooppalaista tutkimusaluetta" antamassa lausunnossa(1) esitettyihin suosituksiin. Kyseisen lausunnon viidennessä luvussa "Tutkimus ja yhteiskunta" käsitellään jo osia tästä aihepiiristä.

1.5. Komission asiakirjassa tarkastellaan kysymyksiä, jotka nousevat esiin tiedettä, yhteiskuntaa ja kansalaisia käsittelevissä keskusteluissa, ja joita kansalaiset ja poliittiset päätöksentekijät pitävät yhä tärkeämpinä:

"- Miten tutkimuspolitiikkaa voitaisiin toteuttaa yhteiskunnan todellisten tavoitteiden hyväksi ja miten yhteiskunta saataisiin täysin mukaan tutkimusohjelmien toteutukseen?

- Miten riskejä on hallittava? Mitä ennalta varautumisen periaatteen noudattaminen merkitsee käytännössä? Miten voidaan ottaa samanaikaisesti huomioon teknologian edistymisen eettiset näkökohdat ja seuraukset sekä tutkimuksen ja tiedonsaannin vapauden väistämättömät seuraukset?

- Mitä voidaan tehdä tiedettä ja yhteiskuntaa koskevan vuoropuhelun tehostamiseksi? Miten voitaisiin parantaa tieteen tuntemusta ja lisätä nuorten kiinnostusta tieteelliseen uraan? Miten lisättäisiin naisten osuutta tieteessä ja tutkimuksessa?"

1.6. Kyse on siis seuraavista kolmesta aihepiiristä:

- tieteellisten saavutusten merkitys, niiden vaikutukset ja vastaanotto yhteiskunnassa sekä mahdollisuudet niiden hallitsemiseen

- kansalaisten, yhteiskunnan sekä tieteentekijöiden ja tutkijoiden keskinäinen ymmärrys ja viestintä

- nuorten motivaatio tieteellisen koulutuksen hankkimiseen ja tutkijan uran valitsemiseen.

1.7. Pystyäkseen käsittelemään kysymyksiä järjestelmällisesti ja laatimaan selkeät suositukset TSK jaottelee lausuntonsa seuraaviin lukuihin:

2. Historiallinen prosessi ja sen tulos

3. Kansalaiset, yhteiskunta ja tieteelliset saavutukset

4. Yhteiskunta, tutkijat ja tiede: keskinäinen ymmärrys

5. Tieteellinen koulutus osaamisyhteiskunnan edellytyksenä

6. Tutkimuspolitiikka ja yhteiskunnan etu

7. Yhteenveto ja suositukset

2. Historiallinen prosessi ja sen tulos

2.1. Yksi varmaankin oleellisimmista ihmisen eläimestä erottavista ominaisuuksista on vastausten etsiminen olemassaolon peruskysymyksiin sekä pyrkimys selvittää maailmankaikkeuden ja moraalin lait.

2.1.1. Perustavia filosofisia ja tieteellisiä tuloksia saavutettiin jo antiikissa. Yhdessä matematiikan, logiikan ja geometrian saavutusten sekä uusien tekniikkojen kanssa ne edistivät senaikaisten korkeakulttuurien kehitystä.

2.2. Renessanssin ja valistuksen aikakausina tämä prosessi sai Euroopassa uutta vauhtia ja käynnisti vielä pitemmälle johtavan kulttuurisen ja tieteellisen kehityskulun.

2.2.1. Käynnistäjänä oli jälleen teknisten innovaatioiden (kirjanpaino, ruuti, kaivostoiminta, merenkulku, vesi- ja tuulimyllyt) monimutkainen yhteisvaikutus kaupan, uusien maanosien löytymisen, uusien yhteiskuntakäsitysten sekä aiemmin tuntemattomien luonnonlakien vähittäisen selvittämisen ja tähän liittyvän luonnonilmiöiden salaperäisyyden poistumisen kanssa.

2.2.2. Prosessia säestivät jännitteet, sodat ja yhteiskunnalliset selkkaukset, jotka eivät johtuneet ainoastaan dynastisista ja valtapoliittisista pyrkimyksistä ja riidoista, vaan myös ajatusmaailman murroksista, talouspoliittisista muutoksista sekä työmaailmaa muuttavista uusista tekniikoista.

2.2.3. Uuden tiedon löytäjät ja levittäjät eivät olleet kaikkina aikoina yhteiskunnan hyväksymiä vaan joutuivat joskus ideologisten jännitteiden uhriksi ja vainotuksi. Tästä asiaintilasta kasvoi ajatus tieteen ja opetuksen vapaudesta.

2.3. Luonnontieteillä oli prosessissa avainrooli. Niiden erityinen tunnusmerkki ja menestyksen perusta oli Euroopassa kehitetty empiirinen tutkimusmetodi, jolle on ominaista koetulosten ja teoreettisen tulkinnan/ennakoinnin vuorovaikutus.

2.3.1. Samanaikaisesti alun perin filosofian yläkäsitteen alle kootut tieteenhaarat - etenkin luonnontieteet ja matematiikka - saavuttivat aseman itsenäisinä aloina ja tuottivat tasaisessa ja edelleen jatkuvassa kasvuprosessissa uusia ja usein vallankumouksellisia tuloksia, joista kehittyi nykyaikaisen tekniikan perusta.

2.3.2. Tieteenalojen väistämätön erikoistuminen ei kuitenkaan saa johtaa niiden yhteisten ominaisuuksien unohtamiseen. Juuri "tieteidenväliset" lähestymistavat saavat sitä enemmän merkitystä, mitä syvemmältä ja tarkemmin tiede luotaa todellisuuden monimutkaisia rakenteita. Tähän liittyy myös pyrkimys lähentää luonnontieteitä ja humanistisia tieteitä uudelleen.

2.4. Aikojen myötä tieteellinen katsantokanta on syrjäyttänyt myyttisen maailmankatsomuksen.

2.5. Tämän prosessin tuloksena siihen osallistuvien kansojen ja alueiden elinolosuhteet ovat muuttuneet ja parantuneet enemmän kuin koskaan aikaisemmin ihmiskunnan historiassa.

2.5.1. Tähän oleellisesti liittyvä tekijä on myös energiaa kuluttavien (tarkemmin: energiaa muuntavien) koneiden ja teollisten menetelmien kehittäminen ja tehokäyttö: energiasta on tullut hyvinvoinnin "ravintoaine".

2.5.2. Seuranneet teknologiset, lääketieteelliset, kulttuuriset, sosiaaliset ja poliittiset saavutukset ovat nykyisen liikkuvan hyvinvointi- ja tietoyhteiskunnan edellytyksiä ja tunnusmerkkejä. Vasta niiden avulla ihmiset (Euroopassa) pitkälti vapautuivat silkan ruumiillisen työn rasituksesta ja päästiin yleisesti nauttimaan aiemmin vain pienen joukon etuoikeutena olleesta liikkumatilasta. Arvokkaita koulutusmahdollisuuksia avautui kaikille kansalaisille ja osaamisyhteiskunnan kehittyminen tuli mahdolliseksi.

2.5.3. Tietyissä valtioissa tai tietyillä alueilla saavutettu hyvinvointi - bruttokansantuotteella, työllisyysasteella ja muilla indikaattoreina mitattuna - liittyy selkeästi asianomaisen valtion tai alueen tutkimuksen ja kehityksen tasoon. Valtioiden ja kansojen kansantaloudellisen kilpailukyvyn lisäksi myös niiden nauttima kulttuurinen ja poliittinen arvostus on riippuvainen niiden taloudellis-teknisestä suorituskyvystä.

2.6. Ihminen on oppinut pitkälti suojautumaan monelta perusuhalta, kuten nälältä, kylmältä ja sairauksilta. Ihminen tuntee itsensä maailman herraksi ja toimii sen mukaisesti. Siten emme ole ainoastaan saavuttaneet mahdollisuuksia hyvinvointiin, vapauteen ja valtaan, vaan olemme myös ottaneet kantaaksemme lisää vastuuta.

2.7. Jatkuvan nopean (maailmanlaajuisen) väestönkasvun myötä sekä vaikuttamalla toimillamme ja elintavoillamme luontoon ja ympäristöön meistä on tullut oleellinen tekijä kotiplaneettamme kehityksessä. Monissa lähteissä (kuten Stoppani, Crutzen ja Stoermer) on ehdotettu, että nykyaika nimettäisiin "antropotsooiseksi maailmankaudeksi".

2.8. Väistämättömien - ihmisistä riippumattomien (katso myös kohta 2.9 ja 3.7.1) - uhkien ja (luonnon-) katastrofien kuten tulivuorenpurkausten, jääkauden, asteroidin putoamisen, maanjäristysten, tulvien, epidemioiden jne. lisäksi biosfäärille muodostuu nyt uusia uhkia, joiden aiheuttaja on ihmiskunta itse, sen elintavat ja tekniikka.

2.8.1. Merkittävä rooli on pitkälle kehittyneillä joukkotuhoaseilla (kemiallisilla, biologisilla ja ydinaseilla), joiden käyttäminen johtaisi mittaamattomaan, mahdollisesti jopa maailmanlaajuiseen tuhoon.

2.9. Siten Euroopan kansalaisten ja yhteiskuntien on pyrittävä omien elinolosuhteidensa ja biosfäärinsä säilyttämiseen, uhkien välttämiseen ja samalla hyvinvoinnin ja elämänlaadun varmistamiseen ja lisäämiseen sekä auttamaan toisia kansoja näiden samojen tavoitteiden saavuttamisessa. Ihmisen ja elintapojemme aiheuttamia riskejä on tutkittava edelleen sekä kehitettävä tekniikoita ja laadittava sopimuksia niiden hallitsemiseksi ja poistamiseksi.

2.10. Yhteiskunta ja kansalaiset ovat huomanneet, että tiede on oleellinen osa kulttuuriamme, ja että innovaatio ja teknologinen edistys turvaavat Euroopan kilpailukyvyn. Tämä vaatii tieteen ja tutkimuksen lisäämistä. Kaikki jäsenvaltiot (vaikkakin eri laajuisesti) ja Euroopan unioni ohjaavatkin tähän tarkoitukseen huomattavia - joskaan ei aina riittäviä - varoja.

2.10.1. Varojen määrästä, jakamisesta ja käytöstä tieteen, yhteiskunnan ja kansalaisten on tehtävä merkittäviä ja vaikeita päätöksiä.

2.10.2. Yhteiskunnan, kansalaisten ja tiedemaailman on toimittava yhteistyössä tulevaisuuden ja osaamisyhteiskunnan rakentamiseksi. Tehtäviensä ja kokoonpanonsa johdosta TSK:lla on tässä avainrooli.

3. Kansalaiset, yhteiskunta ja tieteelliset saavutukset

3.1. Nykyisen (kansalais)yhteiskunnan tunnusmerkkinä on muodollisten järjestöjen ja rakenteiden kehittyminen, jotka heijastavat kansalaisten sosiaalista, ammatillista, ideologista tai kulttuurista identiteettiä sekä ajavat heidän etujaan.

3.1.1. Vaikka tieteenharjoittajat ovatkin yhtäältä osa yhteiskuntaa, he toisaalta eroavat siitä ammattinsa erityispiirteiden ja tutkimustulostensa vaikutusten vuoksi, ja seurauksena saattaa olla tutkijoiden ja yhteiskunnan välisiä viestintäongelmia ja keskinäisen ymmärtämyksen puutetta sekä vaikeuksia vastuukysymysten selvittämisessä.

3.1.2. Kansalaiset odottavat tieteen tuloksilta terveyttä, pitkää elämää, hyvinvointia (esimerkiksi innovaation avulla), turvaa uhkilta ja elämänlaatua. Samalla he pelkäävät tuntematonta ja käsittämätöntä.

3.1.2.1. Lisäksi yhteiskunta ja kansalaiset edellyttävät, että tieteenharjoittajat noudattavat ammattikuntansa sääntöjä, pysyvät totuudessa, eivät petkuta eivätkä riko vakiintuneita eettisiä arvokäsityksiä vastaan.

3.1.3. Kansalaisilla ei kuitenkaan yleensä ole riittävästi tietoa tieteestä ja tekniikasta, eli uusimmista tieteellisistä saavutuksista, tieteellisen tutkimuksen mahdollisuuksista ja riskeistä, tieteen ja tutkimuksen työtavoista ja toimintaedellytyksistä tai tieteellisten saavutusten pohjalta kehitettyihin teknologioihin liittyvistä mahdollisuuksista ja riskeistä.

3.1.4. Yhtäältä tieteeseen kohdistuu siis kansalaisten ja yhteiskunnan asettamia suuria odotuksia, jotka perustuvat sen valtaviin saavutuksiin sekä tutkijoiden omiin lupauksiin. Toisaalta tieteen ja tekniikan aiheuttamat riskit ja uhat voivat - yhdessä suuren ja nopeasti kasvavan kansalaisten ja tiedemaailman välisen tietoeron kanssa - johtaa tieteen ja tutkimuksen uudelleenmystifiointiin tai jopa demonisointiin. Nämä ovat seuraavassa hahmoteltujen komission ehdotusten kaksi puolta.

3.1.4.1. Ylimitoitetut ja epärealistiset odotukset voivat johtaa kansalaisten pettymykseen ja skeptisyyteen ja siten peittää näkyvistä täysin perustellut odotukset ja realistiset mahdollisuudet.

3.1.4.2. Uudelleenmystifiointi tai peräti demonisointi veisi pohjan yhteiskunnan, kansalaisten ja tieteen asialliselta kommunikoinnilta ja arvioinnilta ja olisi myös jyrkässä ristiriidassa tieteen olemuksen kanssa.

3.1.5. Komission valmisteluasiakirjassa tarkastellaan eräitä tieteen, yhteiskunnan ja kansalaisten suhdetta koskevia tekijöitä.

3.2. Komission mukaan "tieteen ja yhteiskunnan väliset suhteet tämän päivän Euroopassa ovat ristiriitaiset. Tiede ja teknologia vaikuttavat olennaisesti talouselämään ja yhteiskunnan toimintaan ja kohentavat päivä päivältä enemmän Euroopan kansalaisten elämää. Kansalaiset odottavat tieteeltä ja teknologialta yhä enemmän, ja eurooppalaisessa yhteiskunnassa niiden odotetaan ratkaisevan tavalla tai toisella lähes ongelman kuin ongelman".

3.2.1. Kansalaisten odotukset pohjautuvat tähänastisiin kokemuksiin. Kahdensadan viime vuoden aikana Euroopassa toteutunutta keskimääräisten reaaliansioiden (eli ravintoon, vaatteisiin, asumiseen, terveydenhuoltoon, koulutukseen, matkoihin ja viihteeseen käytettävissä olevat varat) valtavaa kasvua olisi aikoinaan pidetty mahdottomana. Yksin 120 viime vuoden aikana keskimääräinen elinikä on yli kaksinkertaistunut.

3.2.1.1. Nykyisin kaikille väestöryhmille avoin koulutusjärjestelmä on kehitetty niin pitkälle, että aktiivisen työelämän aloittavien keskimääräinen ikä on nykyään miltei sama kuin keskimääräinen elinikä 400 vuotta sitten. Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallintojärjestelmät ovat demokraattiset, oikeusvarmuus, sosiaalinen suojelu ja henkilökohtainen vapaus ovat ennennäkemättömällä tasolla.

3.2.2. Koska määrällisen lisäkasvun mahdollisuudet - mutta myös resurssien saatavuus - vaikuttavat nykyiseltä kannalta katsoen rajallisilta, kansalaisten odotukset keskittyvät enemmän laadullisiin parannuksiin, saavutetun turvaamiseen, vaarojen hallintaan sekä kestäviin tekniikoihin. Kuitenkin täysin ennakoimattomat löydöt ja saavutukset voivat avata uusia rajat ylittäviä mahdollisuuksia ja näkymiä.

3.2.3. Tutkimuksella ja kehityksellä istutetaan tulevien innovaatioiden, hyvinvoinnin ja rauhan siemenet.

3.2.4. Edistyksen merkitys, edellytykset ja laajuus eivät kuitenkaan ole päässeet juurtumaan kansalaisten tietoisuuteen. Syynä ovat usein pettyminen, koska odotukset olivat olleet epärealistiset, sekä todelliset tai kuvitellut uhat, jotka ovat tai voivat olla tieteellisen saavutusten teknisen sovelluksen seurauksia.

3.2.5. TSK suosittelee siksi, että kohdassa 2.5 ja sen alakohdissa kuvaillusta kehityksestä välitetään parempaa tietoa jo kouluopetuksessa (ks. luku 5), jotta kansalaisille muodostuu käsitys Euroopan yhteisistä kulttuurisaavutuksista ja samalla eurooppalaisen tutkimusalueen historiallisesta merkityksestä. Näin avautuu myös mahdollisuus tasapainoisemman suhteen kehittämiselle yhteiskunnan, kansalaisten ja tieteen välille.

3.3. Komission valmisteluasiakirjassa todetaan kuitenkin myös: "Toisaalta tieteen ja teknologian kehitykseen suhtaudutaan yhä epäluuloisemmin, joskus jopa vihamielisesti, eikä tieteen suuri seikkailu herätä enää yhtä varauksetonta innostusta kuin muutama vuosikymmen sitten. Kansalaisia askarruttavat yhä enemmän tieteen ja teknologian kehityksen yhteiskunnalliset ja eettiset seuraukset sekä edellytykset, joilla alan perusvalinnat tehdään (tai ei tehdä)."

3.3.1. Vaikka tämä väittämä ei TSK:n mielestä enää pädekään yleisesti - pyrkimys osaamisyhteiskuntaan ja -talouteen puhuu aivan toisenlaisesta asenteesta - se vastaa kuitenkin huomattavassa osassa yhteiskuntaa vallitsevaa näkemystä. Syitä löytyy useampia.

3.4. Ensinnäkin kyse on siitä itsestään selvästä tosiasiasta, että mitä suurempaa hyötyä jokin työkalu tai apuväline - ja tässä tarkoitetaan tieteellisiin saavutuksiin pohjautuvia, erityisen tehokkaita tekniikoita ja menetelmiä - pystyy tuomaan, sitä suurempaa vahinkoakin sillä voidaan aiheuttaa virheellisellä tai tahallisella väärinkäytöllä. Mahdollisuus käyttää tieteellisiä saavutuksia hyvään tai pahaan ovat saman kolikon kaksi puolta (ks. myös 3.4.5).

3.4.1. Kyse on siis siitä, pitäisikö tehokkaiden tekniikoiden tai menetelmien kehittämis-mahdollisuudet kieltää kokonaan, koska on olemassa perusteltu huoli niiden väärästä käytöstä tai niiden hallinnan menettämisestä, jolloin seuraukset voivat olla tuhoisat. Pitääkö tai voiko siis estää luonnonlakien selvittämistä, koska niiden pohjalta voidaan kehittää vaikutuksiltaan suuria tekniikoita?

3.4.2. Ydinkysymys on, riittävätkö ihmisen ja yhteiskunnan kyvyt ja voimat kehittämään sääntöjä tutkimusmetodien ja -tulosten vastuulliselle käytölle, päivittämään ne uusimman tiedon mukaisiksi sekä takaamaan, että niitä myös noudatetaan.

3.4.3. Ottaen huomioon, että jo nyt on keksitty ja kehitetty erittäin tehokkaita menetelmiä ja tekniikoita, ja että näiden käyttö tuhoa tuottaviin tarkoituksiin on periaatteessa mahdollista, edessämme on erittäin vaikea ja tärkeä tehtävä kehittää tulevaisuudessa yhteiskunnallisia ja poliittisia - sekä yhä enemmän myös maailmanlaajuisia - hallintamenetelmiä, jotka yhtäältä edistävät terveyttä, kansantaloutta ja yksilön kehitysmahdollisuuksia ja toisaalta vähentävät ja hillitsevät samalla vakavien seurausten riskejä.

3.4.4. Tieteen vapaus on osa Eurooppalaista perusoikeuskirjaa. Sitä voidaan rajoittaa ainoastaan muiden perusoikeuksien - kuten oikeuden ihmisarvoon, elämään ja henkilökohtaiseen koskemattomuuteen - nojalla (ks. myös 3.7).

3.4.5. Olisi erehdys luulla, että "paremmalla" tutkimuspolitiikalla voitaisiin estää muu kuin "hyvään tarkoitukseen" tähtäävä tutkimus ja siten jo alun perin välttää vahingollisten seurausten tai tuhoisan käytön mahdollisuus.

3.5. TSK tukee siksi komission aikomusta käynnistää kohdissa 3.2 ja 3.3 käsiteltyjä kysymyksiä koskeva keskustelu myös Euroopan tasolla ja kehittää tähän tarvittavat välineet. TSK tukee siten komission seuraavia toteamuksia:

3.5.1. "Teknologiaan liittyvän riskin ja yleisemmin tiede ja yhteiskunta -teemaan liittyvien kysymysten käsittelemiseksi tarvitaan uusia Euroopan tasoisia vuoropuhelun muotoja tutkijoiden, asiantuntijoiden, poliittisten päättäjien, teollisuuden edustajien ja kansalaisten välille."

3.5.2. "Tällaiset todelliset tai oletetut riskit on myös nähtävä oikeassa mittakaavassa. Ne on suhteutettava niihin hyötyihin, joita tiede ja teknologia tarjoavat yhteiskunnalle yleensä ja jokaiselle yksilölle erikseen."

3.5.3. TSK korostaa sitoumustaan ja aikomustaan osallistua Euroopan unionin toimielimenä täysipainoisesti tähän keskusteluun. Koska komitea koostuu jäsenistä, joilla on asiantuntemusta hyvin monelta eri alalta ja hyvin monipuolinen kokemustausta, yhteiskunnan eri näkökannat pääsevät TSK:n puitteissa tasapainoisesti esille.

3.5.4. TSK haluaa huomauttaa, että keskustelun tehokkuuden ja menestyksen takaamiseksi tieteellisten erityisasiantuntijoiden valinnassa ja kohtelussa tulisi noudattaa tiettyjä periaatteita. Asiantuntijoiden tulisi täyttää mm. seuraavat ehdot:

- perusteellinen asiantuntemus, joka on osoitettava ja jota on vaalittava osallistumalla jatkuvasti aktiiviseen tutkimustyöhön

- mielipiteen ja ilmaisun vapaus

- (mahdollisimman suuri) ulkoinen ja sisäinen riippumattomuus

- kyky selkeään ilmaisuun.

3.6. Erityisenä ongelmana ovat sitäpaitsi kansalaisten (tieteellisen tutkimuksen kehitystilanteen huomioon ottaen) objektiivisesti perusteettomat pelot, jotka johtuvat tietämättömyydestä, väärinkäsityksistä tai riittämättömistä arviointiperusteista. Usein erityisesti kyky käsittää määriä koskevia tietoja esimerkiksi tiettyjen aineiden tai säteilyn aiheuttamien terveysvaarojen suhteen on riittämätön.

3.6.1. Mielenkiintoista on, että etenkin niissä Euroopan maissa, joissa perusuhat ja -riskit (kuten nälänhätä, kylmyys, taudit, äärimmäinen köyhyys, oikeudellinen mielivalta, sorto, vapauden puute) on voitettu kaikkein menestyksekkäimmin teknisen, sosiaalisen ja poliittisen kehityksen avulla, yhä useammin myös pienet ja usein vain kuvitellut riskit voivat aiheuttaa suurta pelkoa. (Olisikin tutkittava, onko ihmisellä tietty objektiivisista olosuhteista riippumaton psyykkinen potentiaali kehittää tuntematonta koskevia pelkoja, joka tarvittaessa itse etsii tai jopa luo kohteen pelolle.)

3.6.2. Nämä reaktiot on pyrittävä muuttamaan todenperäisimmiksi vertailemalla pelon kohteita muihin, erityisesti väistämättömiin ja aina uhkaaviin riskeihin.

3.6.3. Jotta yksittäisissä tapauksissa arviointi olisi mahdollisimman asiallista ja tasapainoista todellisia uhkia kuitenkaan unohtamatta, tarvitaan välttämättä riittävää asiantuntemusta kyseessä olevista tieteellis-teknisistä ja poliittis-yhteiskunnallisista ongelmista. Vakaa asiantuntemus edellyttää perusteellista koulutusta. Tämä liittyy komission asiakirjassa esitettyyn tavoitteeseen saada tiede tutummaksi kansalaisille (ks. erityisesti luku 5).

3.7. Komissio vaatii perustellusti Euroopan tasolla käytävää keskustelua näistä kysymyksistä. Siinä tulisi entistä paremmin selvittää, liittyvätkö eettiset ongelmat tai riskit

- jo itse tiedonhankintaan - eli varsinaiseen tutkimustyöhön - (kuten esimerkiksi eläviä organismeja tutkittaessa)

- uuden tiedon pohjalta kehitettävien tekniikoiden mahdollisesti vaaralliseen käyttöön

- väestön kasvuun (tai alueellisesti myös vähenemiseen), hyvinvoinnin lisääntymiseen ja seurauksista piittaamattomiin kulutus- ja elintapoihin.

3.7.1. Viimeksi mainittuun ryhmään kuuluvat etenkin ne - ensisijaisesti ympäristöä koskevat - ongelmat ja riskit, jotka ovat kehittyneet vasta nopean väestönkasvun sekä luonnonvarojen kulutuksen, päästöjen ja tilantarpeen lisääntymisen eli aineellisen hyvinvoinnin myötä. Tieteen tuoma hyöty voi muuttua ongelmaksi, jos se vaikuttaa kielteisesti ihmisten käyttäytymiseen (esimerkiksi hyvinvoinnin aiheuttamat ongelmat).

3.7.2. Usein nimenomaan tiedeyhteisön jäsenet ovat itse ensimmäisinä tunnistaneet tämänkaltaiset ongelmat (esim. otsoniaukko, kasvihuoneilmiö), ehdottaneet mahdollisuuksia niiden ratkaisemiseksi ja siten käynnistäneet poliittisen prosessin (esimerkiksi Montrealin pöytäkirja) (ks. myös 6.3.2).

3.8. Komissio ottaa tässä yhteydessä myös esiin kysymyksen siitä, voidaanko asiaan liittyvistä eettisistä arvokäsityksistä (esimerkiksi embryonaalisten kantasolujen suhteen) saavuttaa EU:ssa yhteinen kanta ja kehittää siitä eurooppalainen säännöstö.

3.8.1. TSK suosittelee, että komissio ryhtyy tarvittaviin toimenpiteisiin näiden ongelmien asiallis-tieteellisten sekä eettisten näkökohtien määrittelemiseksi ja selvittämiseksi, jotta saadaan tarvittava pohja poliittiselle päätöksenteolle (ks. myös 4.9).

3.8.2. Ottaen kuitenkin huomioon selkeät erot ja jopa vastakohtaisuudet jäsenvaltioiden asenteissa TSK suosittelee toisaalta, että yhtenäisen eurooppalaisen säännöstön luomisessa tulisi edetä erittäin varovasti, jotta Euroopan yhdentymistä ei vaikeutettaisi mahdollisesti vältettävissä olevilla ja tunneperäisillä kiistoilla.

3.9. Lisäksi ajoittain syntyy vaikutelma, että keskusteluissa on usein myös kysymys humanististen ja luonnontieteiden keskinäisestä kamppailusta, jossa kilpaillaan siitä, kumpi katsantokanta pääsee yhteiskunnassa vallalle (C.P. Snown "kaksi kulttuuria").

3.9.1. TSK suosittelee siksi kaikkien sellaisten toimien tukemista, jotka vähentävät humanististen ja luonnontieteiden vastakkainasettelua ja sen sijaan edistävät niiden yhdentymistä. Tähän kuuluu myös metodeista, käsitteenmuodostuksesta, tulosten arvioinnista jne. käytävä keskustelu.

3.9.2. TSK viittaa mm. empiiristen ja kvantitatiivisten metodien lisääntyneeseen käyttöön yhteiskuntatieteissä (johon liittyy myös vähentynyt ideologisointi). Erittäin ajankohtainen esimerkki on aivotutkimus, jossa yhdistyvät neurologia, fysiikka, psykiatria, psykologia, kielitiede ja tietojenkäsittely. Lisäksi myös tieteen, matematiikan ja taiteen välillä on olemassa tiettyjä yhtäläisyyksiä, kuten pyrkimys yksinkertaisiin, harmonisiin ja esteettisiin ratkaisuihin (ks. myös 4.7).

3.9.3. TSK korostaa humanististen tieteiden keskeistä merkitystä Euroopan yhteiskunta- ja oikeusjärjestelmille, kielille ja kulttuureille sekä historiallisen ja yhteiskunnallisen identiteetin muodostumiselle. Siten komitea tukee komission suositusta kiinnittää "enemmän huomiota humanististen tieteiden tarjoamiin mahdollisuuksiin".

3.9.4. Erityisen tärkeitä aloja, joilla humanistiset ja luonnontieteet kohtaavat ja vaikuttavat yhdessä, ovat tieteen vastuu, tiedeteoria, etiikka - myös tieteen ja tutkimuksen etiikka - sekä tieteellisten innovaatioiden johdosta muuttuva ihmisen käsitys itsestään ja paikastaan maailmassa ja maailmankaikkeudessa.

3.9.5. Humanististen ja luonnontieteiden arvokkain yhteinen kulttuuritehtävä on lisätä, syventää, välittää ja vaalia tietoa ihmisestä ja maailmasta.

4. Yhteiskunta, tutkijat ja tiede: keskinäinen ymmärrys

4.1. Tärkein edellytys kilpailukyvyn säilyttämiselle ja menestyksen takaamiselle osaamisyhteiskunnassa ja -taloudessa on tutkijavoimien kouluttaminen ja pitäminen, eli tietopääoman lisääminen ja vaaliminen. Tässä suhteessa nykytilanne antaa aihetta huoleen.

4.1.1. Talous- ja sosiaalikomitea pitää tutkijoiden kouluttamista tärkeänä toimenpiteenä, mutta lisäksi olisi kiireesti huolehdittava siitä, että tieteenharjoittajan urasta tehdään riittävän vetovoimainen, jotta

- riittävä määrä nuoria ryhtyy opiskelemaan luonnontieteitä

- maailmanlaajuisesta kysynnästä huolimatta Euroopan tiedemaailma pystyy siirtämään riittävästi tietopääomaa omaan käyttöönsä, kunhan nämä uudet tieteenharjoittajat ovat saaneet opintonsa päätökseen.

4.1.2. Tutkija-ammateille on osaamisyhteiskunnassa annettava niin korkea asema, että se saa nuoret ryhtymään vaivalloiseen, pitkäaikaiseen (käytännössä elinikäiseen) ja vaativaan opiskeluun (ks. myös 5.2). Tämä edellyttää asianmukaisten - myös taloudellisesti kannustavien - uramahdollisuuksien sekä tämän ammattiryhmän merkitystä vastaavan yhteiskunnallisen ja sosiaalisen statuksen tarjoamista sekä naisille että miehille.

4.1.2.1. Esimerkkinä askeleesta oikeaan suuntaan mainittakoon komission 17. helmikuuta 1999 antama tiedonanto aiheesta "Naiset ja tiede - Naiset mukaan rikastuttamaan Euroopan tutkimustoimintaa"(2).

4.1.3. Edellytyksenä on lisäksi, ettei suuri osa yhteiskuntaa suhtaudu tieteeseen ja tekniikkaan sekä näiden saavutuksiin yksioikoisen kielteisesti, sillä jos ammattia ja sen harjoittajien saavuttamia tuloksia pidetään ei-toivottuina, se tuskin kannustaa tutkijauran valintaan.

4.1.4. Tavoite vaatii poliittista ja taloudellista uudelleenarviointia sekä asianmukaisia toimia.

4.2. Pätevyyden, tuloksellisuuden tai peräti johtavan aseman saavuttaminen tietyllä tieteenalalla edellyttää kyseessä olevilta tutkijoilta tai tutkijaryhmiltä tavallisesti monta vuotta kestävää ja vaativaa sisäänajojaksoa. Lisäksi usein on aluksi hankittava kallis tekninen laitteisto sekä luotava tarvittava tieteellinen kasvualusta eli tutkimusrakenteet. Kyseessä on arvokas ja kallis sijoitus tietopääomaan ja tutkimusinfrastruktuuriin.

4.3. Hyvää ja tuloksellista tutkimusta ei siis voida käynnistää, lopettaa tai suunnata uudelleen taloudellisten syklien tai poliittisten virtausten mukaan, vaan se vaatii jatkuvuutta ja vakautta.

4.3.1. Eräiden jäsenvaltioiden poliittiset prioriteetit ovat kymmenen viime vuoden aikana sotineet tätä näkemystä vastaan ja vaikuttaneetkin oleellisesti tieteen tai tekniikan valitsevien opiskelijoiden määrän jyrkkään laskuun. Seurauksena on ollut Euroopan kilpailukyvyn vaarantuminen maailmanlaajuisilla markkinoilla.

4.4. Vaikka jatkuvuus ja asteittainen kehitys ovatkin oleellisia edellytyksiä tutkimuksen menestykselle, se ei tarkoita, että tutkimus juuttuisi auttamattomasti yhdelle uralle. On kuitenkin huolehdittava siitä, että suunnanmuutoksia ja niiden toteuttamistapoja harkitaan riittävästi.

4.4.1. Lupaavat uudet tutkimusideat syntyvät - usein odottamattomien - tutkimustulosten seurauksina ja tulevat siten itse tutkijoilta, joilla on tarvittava asiantuntemus niiden eteenpäin viemiseen.

4.4.2. Useimmat suuret löydöt - kuten fysiikan alalla sähkömagneettinen voima ja induktio, sähkömagneettiset aallot, röntgensäteily, katodisädeputket, transistorit ja laserit sekä biologian alalla DNA:n rakenne (kaksoiskierre) - olivat perustutkimuksen tuloksia eivätkä liittyneet mihinkään tiettyyn sovellukseen.

4.4.3. Yksi ainoa uusi idea voi käynnistää innovaation ja teknisen edistyksen vyöryn ja vaikuttaa moneen taloussektoriin ja tekniikan alaan. Viime aikojen esimerkkejä ovat tieto- ja viestintätekniikka sekä geeniteknologia.

4.4.4. Vasta kun uuden ajatusmallin pohjalta voidaan määritellä tavoitteet ja etenemismahdollisuudet on selvitetty, kohdennetun ja suunnitelmallisen lähestymistavan sekä asian vaatimien poliittisten päätösten toteutus mahdollistuu.

4.5. Tämän päivän tietotaso ja tekniset saavutukset - eli Euroopan nykyinen elintaso - ovat perustutkimuksen, soveltavan tutkimuksen sekä tuotesuunnatun teknisen kehitystyön yhteistulos.

4.5.1. Tutkimus ja kehitys perustuvat EU:ssa siis kahdelle pilarille: (i) (teollinen) elinkeinoelämän rahoittama tutkimus- ja kehitystyö ja (ii) (akateeminen) yliopistoissa ja julkisesti rahoitetuissa tutkimuslaitoksissa tehtävä tutkimus- ja kehitystyö. TSK on jo aikaisemmassa lausunnossaan(3) kuvaillut yksityiskohtaisesti näiden kahden pilarin välistä tärkeää yhteistyötä ja tiedonvaihtoa sekä osoittanut näiden tieltä kiireesti poistettavat esteet.

4.5.2. Näistä yhtäläisyyksistä sekä myös tosiasiasta, että teollinen ja akateeminen tutkimus ovat yhdessä vaikuttaneet modernin teknologian kehitykseen, seuraa jakaantunut vastuu siitä, että oikein käytetyt tuotteet ovat hyödyllisiä, vaarattomia, eivätkä aiheuta vahinkoa.

4.5.3. Tiede (akateeminen ja teollinen) toimittaa tiedon, teollisuus tuotteet ja kansalaiset ja yhteiskunta päättävät niiden käytöstä (ks. myös 3.5.1 ja luku 6).

4.6. Tästä huolimatta tieteellisen tutkimuksen olemuksesta tulee esiintymään väärinkäsityksiä yhteiskunnan, kansalaisten ja tiedeyhteisön kesken, mikä ei saa kuitenkaan johtaa tutkimuspolitiikkaa tai sen hallintavälineitä koskeviin virheisiin. Eräitä näistä väärinkäsityksistä käsitellään jäljempänä.

4.7. Tutkimus on askel tuntemattomaan. Tutkijoiden ja tutkijaryhmien lähestymistavat vaihtelevat ja täydentävät toisiaan tarpeen, lahjakkuuden ja luonteen mukaan. Tutkijat ovat johtajia, insinöörejä, keräilijöitä, hiustenhalkojia tai taiteilijoita. Tutkimustyö on sumussa harhailemista, vaistomaista aavistamista, tuntemattoman kartoittamista, tiedon keräämistä ja järjestämistä, signaalien havaitsemista, taustayhteyksien ja -kuvioiden selvittämistä, uusien riippuvuussuhteiden tunnistamista, matemaattisten mallien luomista, tarvittavien käsitteiden ja merkkien laatimista, uusien laitteiden kehittämistä ja rakentamista sekä pyrkimystä yksinkertaisiin ratkaisuihin ja harmoniaan. Samalla tutkiminen on todentamista, varmistamista, laajentamista, yleistämistä ja toistamista.

4.7.1. On väistämätöntä ja jopa tarpeen, että etsimis- ja löytämisprosessin aikana yksittäiset tutkijat tai tutkijaryhmät (koulukunnat) kilpailevat ratkaisuillaan ja selityksillään. Syntyy keskustelua, ristiriitoja ja jopa kiistoja. Tiedon alalla edistytään hypoteesin ja kritiikin vuorovaikutuksella sekä eri lähteistä tulevia tietoja vertailemalla.

4.7.2. Yksi yhteiskunnan ja tutkijoiden välisistä väärinkäsityksistä perustuu siis vaikutelmaan, etteivät tutkijat usein itsekään tiedä vastausta kysymyksiin ja että he siten esittävät ristiriitaisia väitteitä (eli he eivät hallitse edes omaa erikoisalaansa).

4.7.3. Tällainen tilanne syntyy kuitenkin ainoastaan kun ja koska tutkijat keskustelevat keskeneräisistä, arvailuun perustuvista, vielä tuntemattomista asioista. Koska he puhuvat mielipiteistä, hypoteeseistä ja varmistamattomasta tiedosta. Ja koska he eivät tee tai pysty tekemään tätä selväksi haastattelijan suomassa lyhyessä ajassa (ks. myös 4.8.7).

4.7.4. (Luonnon)tieteellisen tiedon ratkaiseva tunnusmerkki onkin askel tieteellisestä etsintävaiheesta tulosten uusittavuuteen ja niiden soveltuvuusalan (ja sen rajojen) määrittelyyn. Viime kädessä selitysmallien paikkansapitävyyden ratkaisee luonto.

4.7.5. Koska tulosten on oltava uusittavia, muiden tutkijaryhmien suorittama, joskus päällekkäistutkimukseksi nimitetty rinnakkaisuus tai kokeiden toisto - usein muutetuilla tekniikoilla tai menetelmillä - on oleellinen osa tieteellisiä menetelmiä ja edistystä. Näin myös suljetaan pois virheiden, erehdysten tai jopa väärennösten mahdollisuus.

4.7.6. Näin hankittu ja uusittavuudella varmistettu tieto - jota sen rajallisesta ja epätäydellisestä luonteesta johtuen voidaan täydentää, laajentaa tai syventää uusilla tuloksilla - päätyy sitten oppikirjoihin ja muodostaa uusien tutkimusten pohjan.

4.7.7. Yksittäisten tulosten uusittavuuden lisäksi kuitenkin myös tunnettujen luonnonlakien yhteisvaikutuksen johdonmukaisuus - kaikkien teknisten järjestelmien perusta magneettikuvauksesta avaruusmatkailuun - lisää luottamusta uuteen tietoon. Tapaukset, joissa käsitys johdonmukaisuudesta on vielä vaillinainen, antavat aihetta uusiin kysymyksiin. Tähän perustuu pyrkimys luonnonlakien yhtenäistämiseen ja viime kädessä suuren yhtenäisteorian (grand unifying theory) laatimiseen (siitä huolimatta, että tieteenteorian mukaan varmaa tieteellistä tietoa ei voi olla olemassakaan).

4.8. Erityisen ongelmallinen ja runsaasti väärinkäsityksiä aiheuttava kysymys on tulevan kehityksen ennakoitavuus.

4.8.1. Tiettyjen yksinkertaisten järjestelmien ja tapahtumien - kuten taivaankappaleiden liikkeiden - suhteen tunnetut luonnonlait mahdollistavat erittäin tarkkoja ennusteita. Näissäkin tapauksissa on kuitenkin selkeät rajat, joiden ulkopuolella varmat ennusteet ovat periaatteessa mahdottomia (deterministinen kaaos, turbulenssi).

4.8.2. Toisen periaatteellisen esteen tulevaisuuden tapahtumien ennakoinnille muodostaa kvanttifysiikan tilastollinen luonne.

4.8.3. Lisäksi on vielä olemassa monia prosesseja, joiden yksittäisten osien säännönmukaisuudet ovat enemmän tai vähemmän tarkkaan tiedossa, mutta joiden tulevaa kehitystä ei kuitenkaan pystytä ennakoimaan pitkällä aikavälillä, koska ne perustuvat niin monen tekijän ja suureen yhteis- ja vuorovaikutukseen.

4.8.4. Eli vaikka esimerkiksi tietyn taivaankappaleen tulevan sijainnin ja siten vaikka auringonpimennyksen luotettava ennustaminen varmistetun tiedon perusteella on sallittua ja mahdollista, nimenomaan poliittiselle päätöksenteolle erityisen tärkeissä kysymyksissä (kuten ilmastonmuutosten, odotettavissa olevien taloudellisten/ideologisten/poliittisten/väestöpoliittisten kriisitilanteiden tai luonnonkatastrofien suhteen) voidaan esittää ainoastaan arveluja mahdollisista kehityskuluista tai riskeistä. Tällaisten ennusteiden tekeminen on huomattavasti vaikeampaa, ja ne ovat siksi vähintään yhtä epävarmoja kuin esimerkiksi talousasiantuntijoiden ennusteet pörssikurssien kehityksestä.

4.8.4.1. Selkeän virhelähteen muodostaa myös puuttuva erottelu mielipiteen ja tieteellisen toiminnan välillä. Syynä voivat olla tiedonpuute, erityiset intressit tai pyrkimys konsensukseen ja hyväksyntään ryhmän sisällä.

4.8.4.2. Enemmistön mielipidettä erehdytään pitämään tieteellisinä tuloksina.

4.8.4.3. Julkaisut ja tiedotusvälineet saattavat vielä vahvistaa mielipidettä.

4.8.5. Kun ennusteita ja niiden toteutumismahdollisuuksia arvioidaan kriittisesti, ne on siis eroteltava seuraaviin ryhmiin:

4.8.5.1. Ensimmäisen ryhmän muodostavat tarpeelliset, luvalliset ja usein myös hyödylliset ennusteet, jotka ovat tunnettujen kehityssuuntien tai lukujen (kuten väestölukujen) ekstrapolaatioita ja perustuvat olettamukseen kehityssuunnan jatkumisesta. Tällaiset ennusteet koskevat esimerkiksi opettajien, teiden, asuntojen tai energian tulevaa tarvetta.

4.8.5.2. Toiseen ryhmään kuuluvat useimmiten mahdottomat ennusteet (odottamattomien!) vallankumouksellisista poliittisista, yhteiskunnallisista, teknisista jne. uudistuksista, muutoksista, keksinnöistä tai kehityksistä, jotka vaikuttavat oleellisesti kokonaiskehitykseen ja muuttavat perustavia rakenteita. Pitempiaikaisen sopeutumisvaiheen jälkeen syntyy usein uusi tasapaino ja käynnistyvät uudet kehityssuunnat.

4.8.5.3. Kolmas ryhmä käsittää arviot, varoitukset tai pelot siitä, että kohdassa 4.8.5.1 mainitut "ennustettavat" tapahtumat voivat kehittyä huolestuttavaan suuntaan tai jopa kriisiksi asti (tämä voi koskea esimerkiksi ilmastoa, väestönkehitystä, resistenssiä, vallankumousta tai perustarvikkeiden puutetta) ja johtaa kohdassa 4.8.5.2 kuvattuun arvaamattomaan prosessiin.

4.8.6. Yhteiskunnan tulevaisuuden kehityksiä kohtaan tuntemasta suuresta mielenkiinnosta johtuen tulevaisuuden tutkimus, futurologia, on muodostunut itsenäiseksi tutkimusalaksi - tulevaisuuden ennustamisen vaikeudesta huolimatta tai ehkä jopa nimenomaan sen vuoksi. Edellä mainitut rajoitukset merkitsevät, että eri prognoosimenetelmiä on tarkasteltava ja testattava sen suhteen, kuinka menestyksekkäästi ne ovat aiemmin pystyneet ennustamaan yllättäviä kehityksiä. Poliittisten päätöksentekijöiden on erittäin tärkeä tietää, kuinka todennäköisenä ennustetta tai skenaariota voidaan pitää.

4.8.7. Vaikka tieteenharjoittajilla on toisaalta velvollisuus tiedottaa yhteiskunnalle painokkaasti tunnistamastaan mahdollisesta uhasta (4.8.4) ja selventää tähän liittyvän nykytiedon taso ja sen rajat, tässä piilee kuitenkin kiusaus nostaa omien käsitysten profiilia tai peräti edistää omia etujaan esittämällä ne tieteen otsikon alla tai valitsemalla parhaiten kuvaan sopivat "asiantuntijat".

4.8.7.1. Tällainenkin menettely voi johtaa siihen, että kansalaiset luottamus tieteeseen menetetään.

4.8.7.2. Erityisiä viestintävaikeuksia - ja mahdollisuuksia harhaanjohtamiseen - voi syntyä kansalaisten ja tieteenharjoittajien välille, mikäli tieteenharjoittajat joutuvat hyvin poliittisessa kontekstissa kosketuksiin esim. poliittisten etujen tai väittämien sekä niihin liittyvän retoriikan kanssa, tai mikäli tieteenharjoittaja itse on sitoutunut poliittiseen eturyhmään - eli jos politiikan ja tieteen toiminta-alojen rajat hämärtyvät.

4.8.7.3. Siksi onkin asetettava korkeita vaatimuksia keskusteluun osallistuvien asiantuntijoiden pätevyydelle, tietotasolle ja suoraselkäisyydelle (ks. myös 3.5.4), ja otettava nämä ominaisuudet mahdollisesti myös arviointiperusteiksi. Tämä ei tietenkään tarkoita, että keskustelua (ks. 6.8.1) tulisi käydä ainoastaan asiantuntijoiden kesken. On kuitenkin tehtävä selkeä ero kiinnostuneiden tai mahdollisesti huolestuneiden kansalaisten ja asiantuntijoiden välillä sekä kiinnitettävä huomiota asiantuntijalausuntojen oikeellisuuteen sekä niiden antajien pätevyyteen.

4.8.8. TSK kehottaa siksi komissiota varmistamaan, että kansalaisilla on asiaintilasta selkeä kuva - ja että he pystyvät tekemään vaadittavat erot - jotta tutkijoiden ja yhteiskunnan välinen keskustelukulttuuri paranee. Tiedotusvälineiden on välittäjäroolinsa mukaisesti osallistuttava prosessiin vastuuntuntoisesti. Erityisen tärkeää on tehdä selkeä ero retoriikan ja asiantuntemuksen välillä ja vastustaa kiusausta palopuheiden pitämiseen.

4.9. Kansalaisten, yhteiskunnan ja tieteen välisessä suhteessa merkityksensä on myös tieteentekijöiden mahdollisilla ammatillisilla virheillä ja/tai epäeettisellä toiminnalla.

4.9.1. Tieteenharjoittajien ammatillisia virheitä - mutta myös hyvässä uskossa esitettyjä virhekäsityksiä - voidaan tunnistaa ja niistä rangaista ensisijaisesti tieteen omien kontrollimekanismien avulla, joiden tehokkain väline on uusittavuuden vaatimus (ks. 4.7.4 ja 4.7.5). Epäeettinen toiminta muodostaa sen sijaan merkittävän kysymyksen yhteiskunnan ja tieteen välisessä suhteessa.

4.9.2. Jotkut yksittäiset tutkijat tai tutkijaryhmät saattavat rikkoa työssään yhteiskunnan asettamia ja hyväksymiä eettisiä sääntöjä vastaan. Vaikuttimina voivat olla tiedonhalu, hybris, ahneus tai kunnianhimo. Tiedeyhteisön ja yhteiskunnan on yhdessä ja tarkkaan valvottava, että epäeettisyys paljastetaan, estetään ja siitä rangaistaan.

4.9.3. Yhteiskunnan käsitykset eettisistä normeista ovat tietysti - etenkin uusien löytöjen ja tieteellis-teknisen edistyksen myötä - kaikkien yhteiskunnallisten ryhmien jatkuvan keskustelun kohteena (ks. myös 3.8) ja siten avoimia muutoksille. TSK tukee valmisteluasiakirjassa esitettyjä tähän liittyviä komission tavoitteita, joita ovat "muodollisempien suhteiden luominen kansallisella ja Euroopan unionin tasolla toimivien eettisten toimikuntien välille" sekä "tieteiden etiikkaa koskevien tutkimusten koordinoinnin parantaminen".

4.9.4. Epäeettistä toimintaa voi esiintyä myös, kun koko yhteiskunta tai ainakin sen enemmistö rikkoo eettisiä tai moraalisia periaatteita vastaan, jolloin yhteiskunta itse voi jopa olla tämän toiminnan alkuunpanija. Tieteestä voi tässä tapauksessa tulla keskeinen väline yhteiskunnan ideologisten tavoitteiden ja mielipiteiden toteuttamiseen, jolloin tiede toimii yhteisymmärryksessä yhteiskunnan kanssa tai jopa sen toimeksiannosta. Tämän kysymyksen käsittely ei mahdu käsillä olevan lausunnon puitteisiin.

4.9.4.1. Ottaen huomioon EU:n ja sen jäsenvaltioiden nykyiset poliittiset rakenteet ja niissä tunnustetut perusoikeudet, tällaista skenaariota ei kuitenkaan eurooppalaisella tutkimusalueella voida pitää todennäköisenä.

4.10. TSK suosittelee, että komissio ottaa edellä esitetyt näkökohdat huomioon kaikissa hallintotapaa koskevissa keskusteluissa ja pyrkii edistämään kyseisen lähestymistavan omaksumista sekä politiikassa että yritysmaailmassa.

5. Tieteellinen koulutus osaamisyhteiskunnan edellytyksenä

5.1. Ainakin joissain jäsenvaltioissa kaikki kansalaiset ja yhteiskunnan osat eivät tunnusta suoraan tieteen ja teknologian arvoa ja tärkeyttä. Asenteen muuttamiseksi tulisi TSK:n mielestä siksi kehittää Euroopan laajuinen koulutuspoliittinen suunnitelma(4).

5.1.1. Myös säätiöt ja yhdistykset voivat antaa tärkeän panoksen tällä alalla.

5.1.2. Suunnitelmassa tulisi ottaa huomioon myös ehdokasvaltioiden näkemykset.

5.2. Kohdassa 4.1.2 mainittiin jo tieteenharjoittajien ja tutkijoiden vaativan ja korkeatasoisen akateemisen koulutuksen merkitys sekä tarve tehdä tieteestä lahjakkaille nuorille riittävän vetovoimainen ammattiala.

5.3. Tässä luvussa käsitellään TSK:n tärkeänä pitämää tavoitetta huolehtia tähänastista huomattavasti paremmin siitä, että tiedemaailman ulkopuoliset henkilöt ja viime kädessä kaikki kansalaiset omaksuvat riittävät tieteelliset ja matemaattiset perustiedot keskeisenä osana koulutustaan. Luonnontieteet ja matematiikkaa ovat myös osa kulttuuriperintöämme.

5.3.1. Nykyinen tieteellisten perustietojen puute on erityisen haitallista politiikassa ja tiedotusvälineissä, sillä politiikassa tehdään yhteiskuntaan vaikuttavia päätöksiä; tiedotusvälineiden tehtävänä taas on välittää asiantuntijoiden tietoa yleisölle sekä tiedottaa täsmällisesti ja tasapuolisesti tieteeseen tai tekniikkaan liittyvistä ongelmista.

5.3.1.1. Tiedeyhteisön ja yhteiskunnan välisen kommunikaation mahdollistamiseksi tarvitaan molemmin puolin paitsi tahtoa myös taitoa keskustelun käymiseen. Tämä on perusedellytys tiedeyhteisön ja kansalaisten välisen tietoaukon voittamiseksi - huolimatta aika tuloksettomasta ja kärjistetystä keskustelusta siitä, kenelle syy tai vastuu mistäkin asiasta kuuluu.

5.3.1.2. Toinen keskeinen edellytys on, että tieteen edustajat ja instituutiot pyrkivät välittämään kansalaisille tietonsa ja viestittämään ongelmistaan mahdollisimman selkeällä ja ymmärrettävällä tavalla. Yliopistoja, teknisiä korkeakouluja ja tutkimuskeskuksia olisi myös avattava kansalaisille ja yhteiskunnalle.

5.4. Ensimmäinen tehtävä - jota TSK pitää ensiarvoisen tärkeänä - on, että tieteelle, tiedeaineille ja matemaattiselle ajattelulle annetaan koulujen opetussuunnitelmissa nykyisen osaamisyhteiskunnan periaatteita vastaava asema (ks. myös 3.2.5). Oppilaiden on tietysti myös hallittava suvereenisti vähintään oma äidinkielensä.

5.4.1. Samalla on kehitettävä sellaisia opetusmenetelmiä, joilla tietoa voidaan paremmin järjestää, painottaa ja välittää. Tietoa pystytään sen määrästä ja monipuolisuudesta huolimatta välittämään selkeästi ja ymmärrettävästi, kun oppilaille selvitetään taustayhteydet ja esitetään esimerkkitapauksia.

5.4.2. Sitä tosiasiaa, että tämä tulee vaatimaan paljon työtä ja henkisiä ponnistuksia sekä opettajilta että oppilailta, tulisi pitää ennemminkin kannustimena kuin esteenä. Kyseessä on tehokkain tapa toteuttaa komission valmisteluasiakirjassa esitetty tavoite tehdä tiede tutummaksi kansalaisille.

5.4.3. Lisäksi kouluaikoina hankitut tiedot, ymmärrys ja omaksutut asenteet vaikuttavat oleellisesti myöhempiin uravalintoihin. TSK tukee siksi painokkaasti komission tavoitetta, että "lisäksi on vahvistettava tiedeaineiden opetusta Euroopan kouluissa, jotta nuorten heikkenemässä oleva mielenkiinto tiedeammatteihin ja tutkimustyöhön saataisiin lisääntymään".

5.5. Yksi lisävaatimus on, että tiedon välityksessä tarvittavien opettajien ammatista tehdään houkuttelevampi ja että sille annetaan asianmukainen yhteiskunnallinen arvostus. Lisäksi on varmistettava, että koulujen varustetaso on riittävä.

5.6. TSK haluaa myös kiinnittää huomiota tarpeeseen luoda yhteys kouluopetuksen, elinikäisen oppimisen ja tieteellisen osaamisen välille. Tämä yhteys voidaan parhaiten saada aikaan osana oppimisen ja kulttuurin eurooppalaista aluetta, joka sisältäisi paitsi koulutuksen eurooppalaisen ulottuvuuden myös "Euroopan kansalaisia koskevat koulutukselliset haasteet ja prosessit(5)".

6. Tutkimuspolitiikka ja yhteiskunnan etu

6.1. Tässä luvussa käsitellään vaikeaa aihetta, johon sisältyy pakostakin ristiriitoja. Moniin näkökohtiin on viitattu jo edellä.

6.2. Tieteen ja yhteiskunnan - jota useimmiten edustavat poliitikot, virkamiehet tai rahoittavien laitosten valtuutetut - välinen vuorovaikutus koskee ensisijaisesti tutkimustavoitteista ja -kohteista sopimista, tutkimusrahoituksen laatua ja määrää, tutkimustulosten arviointia ja henkilökysymyksiä. Esiin nousee kuitenkin myös kysymys siitä, kuinka hyvin tutkimusta pystytään ohjaamaan tiettyyn suuntaan ja kuinka helposti ohjailtavaa sen yleensä tulisi olla.

6.2.1. Asiaan liittyy myös komission valmisteluasiakirjassa esitetty kysymys, joka jo mainittiinkin käsillä olevan lausunnon alussa, eli "miten tutkimuspolitiikkaa voitaisiin toteuttaa yhteiskunnan todellisten tavoitteiden hyväksi ja miten yhteiskunta saataisiin täysin mukaan tutkimusohjelmien toteutuksee"?

6.3. Kysymys liittyy moniin yhteiskunnan, tieteen ja tutkimuksen välisiin väärinkäsityksiin. Ensinnäkin se viestittää siitä, että tähänastisessa tutkimuspolitiikassa ei ole onnistuttu palvelemaan yhteiskunnan todellisia tavoitteita.

6.3.1. Kuitenkin nykytiedot luonnonlaeista - ja niihin pohjautuvat saavutukset, joihin Euroopan nykyinen hyvinvointi perustuu - ovat pääasiassa tutkijoiden, keksijöiden ja yrittäjien aloitteellisuuden, luovuuden ja innoituksen ansiota.

6.3.2. Lisäksi nimenomaan tiedeyhteisön jäsenet tunnistivat ensimmäisinä nyt ajankohtaiset antropogeeniset ja muut (joiden syntyyn ihminen tai tekniikka eivät ole vaikuttaneet) ongelmat, jotka koskevat esimerkiksi ekosysteemimme säilymistä pitkällä aikavälillä, ja nostivat ne poliitikkojen ja kansalaisten nähtäville (ks. myös 3.7.2).

6.3.3. Siksi komitea haluaakin uudelleen korostaa, että yhteiskunta ja poliitikot tavallisesti tunnistavat tulevat riskit ja vaarat tiedeyhteisöä hitaammin, ja sama koskee myös uusien tekniikoiden (kuten tietotekniikan) tarjoamia taloudellisia mahdollisuuksia. Näin ollen tiedeyhteisön ja yhteiskunnan on yhdessä pyrittävä siihen, etteivät poliitikot tämän väistämättömän aikaviiveen vuoksi syrji innovaatioita ja automaattisesti suosi jo vakiintuneita tekniikoita.

6.3.4. Lisäksi kohdassa 6.2.1lainattu kysymys antaa virheellisesti ymmärtää, että "yhteiskunnan todellisten tavoitteiden hyväksi" toteutettu tutkimuspolitiikka takaisi pelkkiä "hyviä" tuloksia, joiden vahingollisten sovellusten tai vaikutusten mahdollisuus olisi alun alkaen täysin poissuljettu (ks. myös 3.4.5).

6.4. Kysymys antaa lisäksi ymmärtää, että yhteiskunta voidaan ja pitäisi saada täysin mukaan "tutkimusohjelmien toteutukseen".

6.4.1. Vaikka jääkin hieman epäselväksi, kenellä paitsi tutkijoilla itsellään on mahdollisuus tutkimukseen, TSK pitää tervetulleena ja tukemisen arvoisena komission aikomusta

- ottaa esiin politiikan johtava asema tutkimusvaroja jaettaessa

- lähentää tutkijoita ja kansalaisia näiden molemminpuoliseksi hyödyksi

- ottaa tutkimusohjelman laadinnassa ja toteutuksessa huomioon yhteiskunnassa (ja sen eri ryhmittymissä) vallitsevat erilaiset tavoitteet ja intressit.

6.4.1.1. Siten objektiivisella ja ulkoapäin (kuten kansalaisaloitteilta, kuluttajajärjestöiltä tai maallikkoryhmiltä) tulevalla tieteen arvostelulla voi olla hyvinkin myönteinen vaikutus. Se voi johtaa asioiden uudelleenarviointiin tai jopa kyseenalaistamiseen etenkin tapauksissa, joissa instituutioiden sisäinen keskustelu uhkaa tukehtua esimerkiksi keskusjohtoisen järjestelmän seurauksena tai taloudellisten ja/tai poliittisten paineiden alla (esimerkki: BSE).

6.4.2. TSK kannattaakin komission asiaa koskevaa ehdotusta, että "hyvien käytäntöjen levittämisen ja soveltamisen edistämiseksi olisi tehtävä vertailevia selvityksiä kokemuksista, joita Euroopan unionilla ja jäsenvaltioilla on tällaisista toimista".

6.4.3. Edellä käsitellyt kysymykset koskevat lähinnä kohdennettua tutkimusta. TSK haluaa siksi uudelleen korostaa, että kuvailtu skenaario edellyttää monipuolisen perustutkimuksen - joka ei ole sidottu mihinkään tiettyyn sovellukseen - tarjoamaa laajaa perustaa. TSK korostaa ja puoltaa siten komission toivomusta, "että puhtaaseen uteliaisuuteen perustuvaa pyyteetöntä tutkimusta jatketaan riittävässä määrin".

6.5. Kohdassa 6.2.1 toistettu kysymys herättää myös vaikutelman, että "yhteiskunta" tunnistaa ne "todelliset tavoitteet", joihin tutkimusta olisi suunnattava.

6.5.1. "Yhteiskunta" on kuitenkin abstraktio, joka todellisuudessa ilmenee moninaisten kulttuuristen suuntausten, uskontojen, näkökulmien, elämänasenteiden ja tavoitteiden heterogeenisena koosteena. Empiirisesti tämän abstraktin muodostelman "etua" voidaan kuvata lähinnä kaikkien yksilöllisten havaintojen, odotusten ja toisinaan myös pelkojen kasautumana. Tämä yksittäisintressien rykelmä on jäsentymätön ja häilyvä ja siten vaikea hahmottaa poliittisesti.

6.5.2. Edut kanavoidaan ja kootaan vasta yhteiskunnan horisontaalisella ja vertikaalisella järjestäytymisellä (väliportaisiin, puolueisiin, järjestöihin, ammattiliittoihin, säätiöihin, kansalaisaloitteisiin, yhdistyksiin, konserneihin jne.). Tässä on myös joukkoviestintävälineillä huomattava merkitys.

6.5.3. Vasta tämän hyvin monimutkaisen välitys- ja tiivistämisprosessin - jossa yksilöetuja muunnetaan, suodatetaan ja yhdistellään monella tapaa - tuloksena saadaan "yhteiskunnallisia etuja", jotka muodostavat korkeampien poliittisten tahojen toiminnan vaikuttimet ja kohteet.

6.5.4. Demokraattisilla menettelytavoilla ja instituutioilla on keskeinen rooli tässä kokoamis-, tasoitus- ja tiivistämisprosessissa. Tästä löytyy myös peruste sille, että TSK Euroopan yhteisöjen toimielimenä osallistuu Euroopan tasolla toteutettaviin toimiin.

6.5.5. Onkin tärkeää, että jokainen hallitus, hallintojärjestelmä ja puolue tiedostaa - ajoittain jopa ristiriidaksi asti muodostuvan - eron, joka vallitsee alkuperäisten yksilöetujen ja niiden politiikassa käyttökelpoisen, tiivistyneen muodon välillä.

6.6. Tämä päätöksenteon perustan epävarmuus ei kuitenkaan vapauta politiikkaa toimintavelvoitteestaan. Vahinkoja on estettävä ja riskejä pienennettävä. Tähän tarvitaan yleensä tietoja tulevaisuuden kehityssuunnista, jotka kuitenkin usein ovat rajallisia tai pahimmassa tapauksessa puuttuvat kokonaan (ks. 4.8.4).

6.6.1. Politiikka on yhteiskunnan puolesta toimimista, mikä väistämättä sisältää myös yhteiskunnallisia kokeiluja.

6.6.2. Tätä poliittisen toiminnan dilemmaa ei voida poistaa, vaan ainoastaan helpottaa:

6.6.2.1. Ensinnäkin tulee tiedostaa tulevaisuuden kehityssuuntia (ja poliittisten päätösten vaikutuksia) koskevien ennakointimahdollisuuksien rajallisuus ja olla valmis suunnan korjauksiin, mikäli aikaisemmilla toimilla on aiheutettu epätoivottuja kehityskulkuja tai vaikutuksia.

6.6.2.2. Toisekseen poliittisen päätöksenteon tietoperustaa ("tutkimuspolitiikkaa") on parannettava sekä tieteen toimintaedellytyksiä, mahdollisuuksia ja rajoja tarkasteltava.

6.7. Vaikka yleispolitiikan (6.6.1) yksityiskohtaisempi käsittely ei mahdukaan tämän lausunnon puitteisiin, seuraavassa käsitellään lyhyesti kohdassa 6.6.2.2 esiin noussutta aihepiiriä, osittain luvuissa 2-4 esitettyihin näkökohtiin palaten.

6.7.1. Parhaimman mahdollisen tietoperustan tärkein ehto on sellaisen taloudellisen, poliittisen, sosiaalisen ja kulttuurisen ympäristön luominen tai säilyttäminen, jossa tieteellä on laaja julkinen kannatus ja jossa luovuus ja kekseliäisyys menestyvät. Keskeisiä toimenpiteitä tällaisen ympäristön aikaansaamiseksi on lueteltu seuraavassa:

- Kansalaisten ja tieteentekijöiden (yhteiskunnan ja tieteen toimijoiden) välistä kommunikaatiota tulee edistää sekä sen esteet poistaa.

- Tieteestä on tiedotettava koulujen, yliopistojen ja viestintävälineiden kautta. Tutkimusprosessia, tiedonhankintaa ja tieteentekijöiden innoitusperusteita tulee havainnollistaa. Tieteen vahvuudet ja rajat tulee osoittaa epärealististen odotusten (jotka voivat johtaa skeptiseen asenteeseen tiedettä kohtaan) välttämiseksi.

- Viestintäalan koulutuksen omaavia asiantuntijoita ("media-asiamiehiä") tulisi sijoittaa viestintävälineisiin (mm. eräissä jäsenvaltioissa toimiviin julkisiin televisioyhtiöihin), jotta saavutetaan tehokkaasti mahdollisimman monia kansalaisia ja varmistetaan tiedonvälityksen sovelias muoto.

- Media-asiamiehillä on tieteellisen erikoiskoulutuksensa lisäksi oltava myös yleistietoa tieteestä, sen metodeista ja historiasta.

- Kaikkeen ideatuotantoon (jopa puhtaaseen tieteeseen, filosofiaan ja taiteeseen) sisältyvä riskipotentiaali tulee tehdä selväksi. (Esimerkkeinä mainittakoon sosiokulttuuriset ja aatehistorialliset murrokset, jotka seurasivat Kopernikuksen aurinkokuntamallista, Darwinin kehitysopista, Marxin teorioista sekä Freudin psykoanalyysistä. Esimerkiksi genetiikkaan, älykkyystutkimukseen, sosiobiologiaan ja tasa-arvotutkimukseen sisältyy edelleen runsaasti sosio-ideologisten konfliktien aineksia.)

- Kansalaiset on saatava tiedostamaan, ettei uusien tekniikoiden tai tutkimusohjelmien riskipotentiaalia periaatteessa pystytä arvioimaan täysin objektiivisesti ja tyhjentävästi. (Mitkä seuraukset esimerkiksi olisi mahdollisesti geriatrian alalla aikaansaatujen saavutusten aiheuttamalla keskimääräisen eliniän nousulla 120 vuoteen?)

6.7.2. Suotuisimman tietoperustan toinen edellytys on mahdollisimman hyvien tieteen sisäisten toimintaedellytysten luominen tai vaaliminen. Tätä aihetta tulisikin (myös komission tuella) tutkia erikseen ja antaa tulokset politiikan käyttöön. Mahdollisia tärkeitä toimenpiteitä ovat:

- perustutkimuksen ja soveltavan tutkimuksen välisen vuorovaikutuksen vahvistaminen moniarvoisessa ja -keskuksisessa tiedejärjestelmässä

- tieteen vapauden suojaaminen

- liikkumatilan mahdollistaminen myös soveltavassa tutkimuksessa

- tieteentekijöiden riippumattomuuden takaaminen, esim. suojaaminen poliittisilta, ideologisilta tai taloudellisilta paineilta

- tieteen itsejärjestäytymisen ja itsehallinnon suojaaminen ja vahvistaminen poliittisten toimintaedellytysten puitteissa

- erilaisten hakemus- ja hyväksymismenettelyiden aiheuttaman vaikutuksen, työmäärän ja tehon tutkiminen

- yhteiskunnallisten tavoitteiden ja intressien moninaisuuden huomioon ottaminen

- myös sellaisen tieteen edistäminen ja vaaliminen, josta "yhteiskunta" ei juuri sillä hetkellä ole kiinnostunut.

6.8. Seuraavassa täydennetään aiempia huomioita sekä tarkastellaan joitain erityisiä näkökohtia.

6.8.1. TSK tukee komission pyrkimystä pitää myös Euroopan tasolla yllä yhteiskunnan ja tiedeyhteisön edustajien välistä jatkuvaa keskustelua tutkimustavoitteista, niihin liittyvistä eettisistä kysymyksistä sekä tutkimustyön pohjalta kehitettävien tekniikoiden sovellusmahdollisuuksista ja muista näkökohdista. Tähän keskusteluun tulisi osallistua sekä suurten tiedejärjestöjen (kuten European Physical Societyn, Akademia European ja kansallisten tiedejärjestöjen) että tutkimusta rahoittavien instituutioiden (kuten yhdistysten, säätiöiden ja järjestöjen) edustajia. Prosessiin tulisi liittyä myös vierailuja tutkimuslaitoksissa sekä yksittäisten tutkijoiden kanssa paikan päällä käytäviä keskusteluja. Sen lisäksi, että keskustelun avulla voidaan selvittää sisältö-, tavoite- ja tukikysymyksiä, sillä voidaan myös edistää tutkijoiden ja yhteiskunnan edustajien välistä ymmärrystä.

6.8.1.1. TSK korostaa aikomustaan osallistua tehtäviensä ja kokoonpanonsa mukaisesti aktiivisesti tähän keskusteluun. Seuraavaksi askeleeksi komitea ehdottaa Euroopan unionin muille toimielimille yhteisen kuulemistilaisuuden järjestämistä aiheesta. Tähän tilaisuuteen tulisi osallistua akateemisen tutkimuksen, elinkeinoelämän ja kuluttajien edustajia sekä muita asianomaisia järjestöjä ja toimijoita.

6.8.2. Tutkimuspolitiikan keskeisenä periaatteena tulisi olla, että toiminta suuntautuu niin paljon "alhaalta ylös" kuin mahdollista ja niin paljon "ylhäältä alas" kuin tarpeen. Eli pyritään niin suureen hajautukseen kuin mahdollista ja niin suureen keskittämiseen kuin tarpeen. TSK:n mielestä tämä periaate ei ole ristiriidassa eurooppalaisen tutkimusalueen tavoitteiden kanssa, vaan merkitsee, että myös komission tulisi ajamassaan tutkimuspolitiikassa hajauttaa kompetenssit, päätösvalta ja aloiteoikeudet mahdollisimman laajalle.

6.8.3. Tutkimuksen edistäminen ja ohjaaminen ohjelmakohtaisten lisätukien avulla edellyttää tarpeellisen kokemuksen sekä asianmukaiset välineet ja infrastruktuurin omaavien huippuinstituuttien ja -instituutioiden muodostamaa vahvaa perustaa, jolta käsin voidaan nopeasti siirtyä uusiin tutkimuskohteisiin ja uusille tutkimusaloille.

6.8.3.1. Siksi institutionaalisten ja hanke-/ohjelmakohtaisten tukien tulee olla keskenään tasapainossa.

6.8.4. Avainkysymys on, voidaanko opetuksen ja tutkimuksen laatua mitata, ja jos voidaan, niin kuinka suuria resursseja tähän kannattaa ja saa sijoittaa. Asiaa voidaan tarkastella kahdelta kannalta:

6.8.4.1. Ensinnäkin tässä toiminnassa tarvitaan juuri parhaiden ja menestyksekkäimpien tieteentekijöiden kokemusta ja asiantuntemusta. Samalla siihen liittyvät menettelyt - kuten lausunnot, hakemukset, kokoukset, kuulemistilaisuudet - vievät aikaa varsinaiselta tutkimustyöltä. Siksi tutkimuspoliittiset mekanismit ja tukijärjestelmät on laadittava siten, että päästään kaikin puolin tasapainoiseen ja tuottavaan lopputulokseen.

6.8.4.2. Toisaalta on varmistettava, ettei valituilla arviointimenetelmillä suljeta pois täysin uusia ja vallankumouksellisia löytöjä, koska ne eivät esimerkiksi täytä vakiintuneille tutkimusprioriteeteille asetettuja kriteereitä - joita laadittaessa näitä löytöjä ei voitu ennakoita. (Tieteenteoria antaa aihetta uskoa, ettei se ole edes mahdollista!)

6.8.5. Tästäkin syystä tarvitaan moniarvoista ja monialaista tutkimusta, jossa on mahdollistettava ja edistettävä erilaisia lähestymistapoja, arviointimenetelmiä ja rakenteita. Tuloksena oleva kilpailu tarjoaa runsaasti ideoita ja tuloksia, joista parhaita voidaan kehittää eteenpäin ja hyödyntää. Tämä tapa tarjoaa tieteelliselle edistykselle parhaan kasvualustan.

6.8.6. Hyvä tutkimus, etenkin tieteidenvälinen tutkimus, vaatii pluralistisen ja joskus jopa kaoottiselta vaikuttavan ympäristön. Tämä tosiasia on muistettava politiikassa ja hallinnossa, sillä sen seurauksena käsityksen ja yleiskuvan saaminen alasta vaikeutuu. Selkeästi jäsentynyt ja vivahteeton maisema olisi tietysti helpommin hahmotettavissa.

6.9. TSK suositteleekin painokkaasti, että komissio asettaa parhaan mahdollisen tutkimuksen hallintotavan itsenäiseksi tutkimuskohteeksi ja hyödyntää tähänastiset tieteestä, tieteenhallinnasta, tieteenarvioinnista ja tieteenteoriasta kerätyt kokemukset. Komitea pitää komission valmisteluasiakirjaa sekä käsillä olevaa lausuntoaan ensimmäisinä tärkeinä askelina oikeaan suuntaan.

7. Yhteenveto ja suositukset

7.1. "Tiede, yhteiskunta ja kansalaiset" on erittäin merkittävä yhteiskuntapoliittinen aihe. Talous- ja sosiaalikomitea kannattaa komission pyrkimystä asian esille ottamiseksi ja kaikkien asianosaisten välisen jatkuvan keskustelun aikaansaamiseksi. TSK korostaa aikomustaan sekä soveltuvuuttaan EU:n toimielimenä ottaa osaa tähän keskusteluun.

7.1.1. TSK:n käsillä oleva lausunto on tarkoitettu yhdeksi puheenvuoroksi. Seuraavaksi askeleeksi komitea ehdottaa Euroopan unionin muille toimielimille yhteisen kuulemistilaisuuden järjestämistä aiheesta.

7.2. Käsillä olevassa lausunnossa tarkastellaan yksityiskohtaisesti kansalaisten, yhteiskunnan ja tieteen välistä tietoeroa ja niiden välisissä suhteissa ilmeneviä ongelmia. Erityisesti kiinnitetään huomiota seuraaviin seikkoihin:

- kansalaisten tieteelle ja sen mahdollisuuksille asettamat odotukset

- tietoon perustuvien tekniikoiden, lääketieteen, elintarvikkeiden jne. mahdollisuudet ja riskit

- tulevien kehityskulkujen ennakoitavuus

- tieteen ja tutkimuksen olemus

- tutkimuspolitiikan mahdollisuudet ja erehdykset, kuten

- tieteen tuloksellisuuden mitattavuus ja mittauksen vaatimat resurssit

- "yhteiskunnan etu"

- tieteen, kehityksen, tuotannon ja tieteen, teollisuuden ja kuluttajien välinen yhteistyöverkosto ja siinä vaadittu avoimuus

- tulosten arvioinnin selkeys, riskien ennakoitavuus.

7.2.1. Edellä mainittujen kysymysten lisäksi kansalaisten, yhteiskunnan ja tieteen välisessä keskustelussa tulisi käsitellä mm. seuraavia aiheita:

- eettiset kysymykset

- ympäristö- ja energiapolitiikka: biosfääri, ekosfääri, resurssit, talous

- tutkimuspolitiikka: esim. tutkimuksen tavoitteet, organisaatio ja arviointi

- tutkimus, innovaatio, elinkeinoelämä, kuluttajat.

7.3. TSK suosittelee painokkaasti toimenpiteitä näiden tietoaukkojen paikkaamiseksi.

7.3.1. Toimenpiteisiin tulisi kuulua, että yliopistoja ja tutkimuslaitoksia avataan kansalaisille entistä enemmän ja että tiedotusvälineet sitoutuvat ymmärrettävän ja paikkansapitävän tiedon välittämiseen.

7.3.2. Erityisen tärkeää olisi kuitenkin, että kouluissa huolehdittaisiin aiempaa paremmin kansalaisten tiedettä ja tutkimusta koskevasta perusteellisesta tiedonsaannista, johon sisältyy myös tuloksekkaan tutkimuksen toimintaedellytysten ymmärtäminen. Tämä edellyttää asianmukaista eurooppalaista koulutuspoliittista suunnitelmaa, jossa myös ehdokasvaltioiden näkemykset otetaan huomioon.

7.3.3. Kouluopetuksessa tulisi muistaa myös historiallinen prosessi sekä Euroopan ainutlaatuiset kulttuurisaavutukset, jotka ovat johtaneet nykyisiin tieteellis-teknisiin tuloksiin ja luoneet Euroopan kansalaisille ennätyksellisen hyvät elinolosuhteet.

7.4. Tieteen nykyiseen hyvinvointiin ja tulevaisuuden mahdollisuuksiin liittyvien huomattavien ansioiden lisäksi TSK tunnistaa myös (i) tietoon perustuvan nykytekniikan tuomat vaarat ja riskit sekä (ii) ihmiskunnan nykyisten teollisten elintapojen biosfäärille mahdollisesti aiheuttaman vaaran.

7.5. TSK suosittelee siksi, että (edelleen) pyritään selkeiden sääntöjen luomiseen vaikutuksiltaan suurten (tieteellisten tulosten perusteella kehitettyjen) tekniikoiden vastuuntuntoisen käytön varmistamiseksi sekä valvomaan niiden noudattamista. TSK korostaa omaa rooliaan tässä prosessissa.

7.6. TSK suosittelee kaikkien sellaisten toimien tukemista, jotka vähentävät humanististen ja luonnontieteiden vastakkainasettelua ja sen sijaan edistävät niiden yhteenkasvamista. Tähän kuuluu myös metodeista, käsitteenmuodostuksesta, tulosten arvioinnista jne. käytävä keskustelu.

7.7. TSK haluaa kiinnittää huomiota tieteen ja tutkimuksen alalla esiintyvään osaamispääoman vajaukseen. Osaamispääoma on menestyksekkään tutkimus- ja kehitystyön, mutta myös innovaation ja taloudellisen kilpailukyvyn edellytys. TSK suosittelee toimia tämän puutteen korjaamiseksi. Tutkimus- ja kehitystyöstä on tehtävä houkuttelevampi - myös naisille - ja tutkija-ammateille on annettava asianmukainen yhteiskunnallinen arvostus.

7.8. TSK suosittelee, että tuloksekkaan ja kansainvälisesti kilpailukykyisen tutkimuksen ja kehityksen vaatimia toimintaedellytyksiä tutkittaisiin erikseen ja tulokset sisällytettäisiin tutkimuspoliittista hallintotapaa koskeviin keskusteluihin. Tässä tulisi ottaa huomioon myös käsillä olevassa lausunnossa esitetyt näkökohdat ja suositukset, ja niiden hyväksymistä sekä politiikassa että yritysmaailmassa olisi pyrittävä edistämään.

7.9. Seuraavassa kerrataan lyhyesti muutamia asiaan liittyviä TSK:n näkemyksiä:

7.9.1. Lähtökohdaltaan "yhteiskunnan etu" muodostaa etäisen abstraktion. Vasta monimutkaisten demokraattisten tiivistämisprosessien avulla saavutetaan kylläkin edelleen heterogeeninen, mutta kompaktimpi - vaikkakaan ei välttämättä ristiriidoista vapaa - näkemyskuva.

7.9.2. Tämä päätöksenteon perustan epävarmuus ei kuitenkaan vapauta politiikkaa toimintavelvoitteestaan. Politiikka on yhteiskunnan puolesta toimimista, mikä väistämättä sisältää myös yhteiskunnallisia kokeiluja. Tätä poliittisen toiminnan dilemmaa ei voida poistaa, vaan ainoastaan helpottaa:

- tiedostamalla tulevaisuuden kehityssuuntia koskevien ennakointimahdollisuuksien rajallisuus ja osoittamalla valmiutta mahdollisesti tarvittaviin korjauksiin

- parantamalla poliittisen päätöksenteon tietoperustaa ("tutkimuspolitiikkaa") sekä tarkastelemalla tieteen toimintaedellytyksiä, mahdollisuuksia ja rajoja.

7.9.3. Optimaalisen tietoperustan edellytyksiä ovat mm:

- jatkuva tieteen ja yhteiskunnan toimijoiden välinen keskustelu

- sellainen taloudellinen, poliittinen, sosiaalinen ja kulttuurinen ympäristö, jossa tieteellä on laaja julkinen kannatus ja jossa luovuus ja kekseliäisyys menestyvät

- parhaat mahdolliset sisäiset toimintaedellytykset tieteelle

- riittävästi kansalaisia, joilla on kykyä ja halua tutkijan uralle.

Bryssel 30. toukokuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) EYVL C 204, 18.7.2000.

(2) KOM(1999) 76 lopullinen.

(3) EYVL C 204, 18.7.2000, s. 70, "Kohti eurooppalaista tutkimusaluetta".

(4) Lisää yksityiskohtia: TSK:n lausunto EYVL C 139, 11.5.2001, s. 85 (Koulutuksen eurooppalainen ulottuvuus).

(5) EYVL C 139, 11.5.2001, s. 85, kohta 2.5.