Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto 'Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi'"

(2000/C 117/07)

Komissio päätti 26. heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Komission tiedonanto - Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi".

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 8. helmikuuta 2000. Esittelijä oli Giacomina Cassina, apulaisesittelijä Jean-Louis Vaucoret.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. ja 2. maaliskuuta 2000 pitämässään 370. täysistunnossa (maaliskuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 94 ääntä puolesta ja 3 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1. Taustaa

1.1. Jo joitakin vuosia on käyty laajaa keskustelua sosiaalisesta suojelusta EU:ssa. Keskustelu käynnistyi, kun työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan laatimisen yhteydessä ehdotettiin ja hyväksyttiin kaksi suositusta:

- "Sosiaaliturvajärjestelmien riittäviä varoja ja korvauksia koskevat yhteiset perusteet"(1)

- "Sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja toimintatapojen lähentäminen"(2).

1.2. Suositusten tavoitteena oli lähentää tietyssä määrin jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestelmiä ja vakiinnuttaa tiettyjä perusoikeuksia, jotta yhtäältä varmistettaisiin yhteisten vähimmäisstandardien noudattaminen ja toisaalta luotaisiin hyvinvointialue, jossa ei olisi markkinadynamiikan tasapainoa horjuttavia eroja. Näillä kahdella toimella aloitettiin (ja on toistaiseksi päätetty) asianomaisten eurooppalaisten standardien luominen.

1.3. Vuonna 1995 komissio julkaisi asiakirjan "Komission tiedonanto sosiaalisen suojelun tulevaisuudesta: taustaa eurooppalaiselle keskustelulle"(3). Asiakirjalla ajantasaistetaan keskustelua tilanteessa, jolle on tyypillistä yhtäältä käynnissä oleva talous- ja rahapoliittinen integraatio ja toisaalta jatkuva korkea työttömyys. EU:n jäsenvaltioiden väestönkehitystä ehdotetaan vasta siinä keskustelun välttämättömäksi kulmakiveksi, vaikka väestönkehityksen nykysuuntaukset (alhainen syntyvyys ja väestön ikääntyminen) ja ennen kaikkea näkymät kolme vuosikymmentä sitten syntyneen "baby boom" -ikäluokan siirtymisestä eläkkeelle 20-30 vuoden kuluttua olisi pitänyt ottaa jo kauan sitten huomioon aihetta koskevissa pohdinnoissa.

1.3.1. Makrotaloudellisen ja rahapoliittisen lähentymis- ja vakauttamispolitiikan erityinen merkitys sosiaali-, väestö- ja työllisyyspolitiikalle on ilmeinen. Jäsenvaltioiden hallitukset mukauttavat sosiaalisen suojelun järjestelmiään, koska niiden on ennen kaikkea varmistettava julkistalouden tasapaino. Tehtyjen uudistusten(4) analysointi paljastaa, ettei ongelmakokonaisuuksia ole aina otettu huomioon. Tämä on toisinaan johtanut epäyhtenäisiin ja joissain tapauksissa sosiaalisen suojelun tietyille osa-aloille haitallisiin tuloksiin.

1.3.2. Komissio pyrkii mainitussa asiakirjassa muistuttamaan kaikista viiteparametreistä, etenkin yleisenä takuujärjestelmänä toimivan sosiaalisen suojelun sekä työllistyvyyttä tai työllistettävyyttä EU:ssa aktiivisesti edistävien toimien välisestä suhteesta.

1.4. Vastineena jäsenvaltioiden reaktioihin vuonna 1995 julkaistuun tekstiin komissio vauhditti runsas vuosi myöhemmin aiheesta käytävää keskustelua julkaisemalla tiedonannon "Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Euroopan unionissa"(5) ja lupasi esittää mm. seuraavat syventävät asiakirjat: tutkimus sosiaalisen suojelun kustannuksista ja vaikutuksista, vihreä kirja lisäeläkejärjestelmistä, analyysi toteutetuista toimista työhön kohdistuvan verorasituksen vähentämiseksi, tutkimus ennaltaehkäisevästä terveydenhuollosta sekä liikkuvia työntekijöitä koskevien eläkejärjestelmien koordinointia käsittelevien asetusten ajantasaistaminen. Komissio kehotti työmarkkinaosapuolia osallistumaan keskusteluun sekä jäsenvaltioita ja yhteisön toimielimiä luomaan pysyvän vuoropuhelun sosiaalisen suojelun järjestelmien ajanmukaistamisstrategioista.

1.5. Talous- ja sosiaalikomitea on antanut lausunnon edellä mainituista ehdotuksista ja tiedonannoista sekä esittänyt ajatuksiaan myös oma-aloitteisissa lausunnoissa(6).

2. Yhteinen strategia sosiaalisen suojelun uudistamiseksi

2.1. Otsikon mukaisesti komissio pyrkii määrittelemään tavoitteiden ja välineiden kokonaisuuden sosiaalisen suojelun järjestelmien yhteisen uudistamisstrategian luomiseksi. Komission lähtökohtana on jo vakiintunut kehys, johon sisältyy vakaus- ja kasvusopimuksen kunnioittaminen, pyrkimys muuttaa sosiaalisen suojelun järjestelmät työllisyyttä suosiviksi sekä sosiaalisen suojelun vahvistaminen osana Euroopan unionin tärkeitä arvoja unionin laajentuessa.

2.2. Neuvosto hyväksyi 29. marraskuuta 1999 yllättävän nopeasti komission ehdotusta koskevat päätelmänsä ennen kuin Euroopan parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea ennättivät antaa siitä omat lausuntonsa. Kyseisestä päätöksestä mahdollisesti alkava prosessi on tärkeä, ja siihen sisältyy monia mahdollisuuksia. Prosessin hallintaa varten luotavat menettelytavat eivät ole yhdentekeviä työmarkkinaosapuolille. Tämän vuoksi talous- ja sosiaalikomitea valmistelee aiheesta lausunnon ja keskittyy siinä ennen kaikkea metodologiseen toteutukseen, jolla voidaan taata kyseisen päätöksen oikeudenmukainen ja tehokas toimeenpano.

2.3. Komission ehdottamat tavoitteet sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistuksen kulmakiviksi ovat seuraavat:

- työnteon kannattavuuden lisääminen ja toimeentulon takaaminen

- eläkkeiden turvaaminen ja eläkejärjestelmien ylläpidettävyyden varmistaminen

- syrjäytymisen torjuminen

- korkealaatuisen ja kestävän terveydenhuollon varmistaminen.

Lisäksi komissio painottaa, että molempien sukupuolten yhtäläiset mahdollisuudet on otettava huomioon kaikkien neljän tavoitteen toteuttamisessa.

2.4. Kyseisten tavoitteiden toteuttamista tukevat "tehostetut" tiedonvaihtomenetelmät ja "toimintatapojen kehityksen seuranta". Jäsenvaltiot nimeävät "korkeita virkamiehiään toimimaan prosessin yhteyshenkilöinä". Komissio kehottaa jäsenvaltioita määrittelemään strategian yksityiskohdat ja sitoutuu puolestaan julkaisemaan vuosittain tarkistetun kertomuksen sosiaalisesta suojelusta.

3. Huomioita

3.1. Komitea arvostaa komission pyrkimystä edistää aiheesta käytävää keskustelua sekä ajatusta kytkeä sosiaalisen suojelun uudistaminen kaikkien asianomaisten toimijoiden yhteistoimintaan. Komitea kannattaa komission tiedonantoa ja neuvoston 29. marraskuuta 1999 antamia päätelmiä, mutta esittää kuitenkin seuraavat huomiot.

3.2. Aiemmat yhteydet

3.2.1. Komitea muistuttaa, että käsillä oleva tiedonanto kytkeytyy aiemmin esitettyihin tärkeisiin asiakirjoihin - neuvoston suosituksista vuonna 1992 komission tiedonantoihin vuosina 1995 ja 1997 - ja katsoo, että asteittain omaksutut tavoitteet on säilytettävä yhdenmukaisina. Komitea korostaa, että sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistaminen edellyttää myös niiden parantamista. Tiedonannon neljää tavoitetta (sekä sukupuolinäkökulman laaja-alaista sisällyttämistä tavoitteisiin, mainstreaming) tulee pitää yhtä arvokkaina, ja niihin tulisi pyrkiä samanaikaisesti. Koska vahvat ja laadukkaat sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat erottamaton osa eurooppalaisen talous- ja yhteiskuntakehityksen mallia, on niiden sosiaalisiin tavoitteisiin kiinnitettävä aivan yhtä paljon huomiota kuin niiden rahoitukseen. Toisin sanoen kaikille on oltava selvä, että sijoitukset terveydenhuoltoon, elämänlaatuun, köyhyyden ja syrjäytymisen torjuntaan sekä aktiivisiin toimiin henkilöiden integroimiseksi työmarkkinoihin ovat sinällään tuottavia, sillä ne rikastuttavat yhteiskuntaa ja lisäävät sen panosta kehitykseen. Näin on tulkittava toteamus "sosiaalinen suojelu on tuottava tekijä".

Historiallisesti sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat mahdollistaneet eurooppalaisen yhteiskuntamallin tehokkuuden sekä muodostaneet tärkeän laadullisen kilpailutekijän koko talousjärjestelmässä. Sosiaalisen suojelun järjestelmiä uudistettaessa ja parannettaessa on kuitenkin voitava ylläpitää ja kehittää tätä yhteiskuntamallin ja talousjärjestelmän myönteistä vastavuoroisuussuhdetta.

3.2.2. Työmahdollisuuksien lisääminen ja työllistymisasteen nostaminen ovat välttämättömiä edellytyksiä uudistettaessa sosiaalista suojelua siten, ettei rajoituta noudattamaan kokonaistaloudellisia ja budjettipoliittisia vaatimuksia. Yhtenäismarkkinoiden toteutuminen sekä talous- ja rahaliiton syntyminen tarjonnevat parhaat mahdolliset näkymät kestävälle ja työllisyyttä luovalle kasvulle. Talous- ja sosiaalikomitea totesi joitakin kuukausia sitten, että kasvu on vaillinaista, tuottavat sijoitukset ovat laajalti riittämättömiä(7), eikä sisäinen kysyntä ole vilkasta. Viime aikoina talouden tulokset ja ennusteet tuntuvat parantuneen, mutta työntekoa kannustavien rakenteellisten toimien, työllistymiseen nykyistä enemmän suunnatun sosiaalisen suojelun kehittämisen sekä työelämään integroitumista tukevien aktiivisten politiikkojen lisäksi tarvitaan kasvua ja sijoituksia tukevia päättäväisiä toimenpiteitä, jotka laajentavat tuotantopohjaa ja lisäävät työllisyyttä, nostavat työn tuottavuutta eivätkä haittaa kotitalouksien kulutusta.

3.2.3. Sosiaalisen suojelun järjestelmillä on tärkeä uudelleenjakajan tehtävä. Se onkin säilytettävä ja kvalifioitava, ja sen tavoitteena tulee aina olla sosiaalinen koheesio ja kaikenlaisen syrjäytymisen poistaminen. Eurostatin äskettäin laatimasta tutkimuksesta(8) ilmenee, että tulonsiirrot (eläkkeitä lukuunottamatta) alentavat merkittävästi köyhyysrajan alapuolella elävien henkilöiden prosentuaalista määrää. Ilmiö ei kuitenkaan ole yhdenmukainen kaikkien 15 jäsenvaltion kesken eikä niiden sisälläkään. Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että koska jäsenvaltioiden kansantaloudet ovat aiempaa riippuvaisempia toisistaan, sosiaalinen suojelu on entistä enemmän jäsenvaltioiden yhteinen asia. Etsittävissä yhteisissä ratkaisuissa on kuitenkin otettava tarkkaan huomioon tutkimuksessa esitetyt erot. On kiinnitettävä erityistä huomiota myös muiden yhteisöpolitiikkojen soveltamiseen etenkin rakennerahastotoimien yhteydessä. Komissio muistuttaa, että nykyinen taloudellinen muutos vaikuttaa epäyhtenäisesti tulonsiirtoihin ja että uusia riskiryhmiä saattaa ilmaantua (esimerkiksi määräaikaisessa tai tilapäisessä työsuhteessa ja ajoittain työttöminä ilman tulotukea olevat henkilöt, naiset, vähäisen koulutuksen saaneet tai suhteellisen iäkkäät henkilöt, yksinhuoltajaperheet, yhden perheenjäsenen tuloilla elävät perheet sekä vammaiset). Uudistusten linjauksissa ja päätöksissä on otettava huomioon kansalliset ja alueelliset erityisolot ja toimittava niiden mukaisesti, mutta ennen kaikkea tukeuduttava talouden kehityksen sosiaalisia vaikutuksia koskeviin selkeisiin ennusteisiin. Heikoimpien ryhmien tukemisen on aina oltava etusijalla.

3.2.4. Neuvosto korostaa vuoden 1999 työllisyyspoliittisissa suuntaviivoissaan, että nuorten työhönoton kustannuksia on vähennettävä ja iäkkäitä työntekijöitä rohkaistava jäämään työelämään nykyistä pidempään. Näin osaltaan varmistetaan sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitus. Tällainen lähestymistapa on yleisesti ottaen täysin kannatettava. Iäkkäiden työntekijöiden pitäminen työelämässä ja nuorten työntekijöiden palkkaaminen ja työllistettävyys voidaan yhdistää, jos molempien henkilöryhmien osalta edistetään samalla työn laatua ja tuottavuutta. Komitea muistuttaa, että maasta riippuen sovelletaan joko työmarkkinaosapuolten neuvottelemia sopimuksia tai valtakunnallisia säädöksiä, joissa määritellään varhaiseläkkeelle siirtymisen edellytykset. Tästä huolimatta turvautuminen varhaiseläkkeelle siirtämiseen vaikuttaa jossain määrin väärinkäytöltä tai ainakin kielteiseltä käytännöltä etenkin jos sitä sovelletaan yrityksissä tai aloilla, missä ei ole talousvaikeuksia vaan halutaan rationalisoida tuotantoa tai fuusioitua tai yksinkertaisesti parantaa tulosta (varhaiseläkejärjestelmien väärinkäyttö on vahingollista, vaikka asiasta sovittaisiin osapuolten kesken yrityskohtaisesti). Varhaiseläkejärjestelmän sijaan tulisi sekä sosiaalisista että taloudellisista syistä kehittää joustavia eläkejärjestelmiä. Elinikäisen koulutuksen avulla tulisi ajoissa suosia uudelleenkoulutusta sekä uusien työmuotojen määrittelyä. Erityisen kuluttavaa työtä pitkään tehneisiin työntekijöihin on kiinnitettävä erityistä huomiota.

3.2.5. Eläkeikää ollaan parhaillaan nostamassa monissa jäsenvaltioissa, mutta siten ei voi menetellä loputtomiin. Vuoden 1997 tiedonannossa olevassa kaaviossa esitetään sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoituksen ylläpitoon vaadittava työn tuottavuuden kasvu tulevina vuosikymmeninä. Kaavio perustuu sosiaalisen suojelun järjestelmien nykyiseen rakenteeseen (ilman tulevina vuosina mahdollisesti tehtäviä mukautuksia) väestön ikääntyminen huomioon otettuna. Kaavion mukaan työn tuottavuuden tulisi nousta vuosittain nykyisestä arvostaan (noin) 0,2 hieman yli 0,7:ään vuonna 2025. Tällainen kehitys vaikuttaa mahdolliselta, jos tutkimukseen, teknologiseen kehittämiseen ja elinikäiseen oppimiseen kiinnitetään (samanaikaisesti) asianmukaista huomiota. Tämä edellyttää yhteiskunnallisten toimijoiden jatkuvaa neuvonpitoa, jotta kyseisiä investointeja varten saadaan pysyvästi riittävästi varoja.

3.2.6. Sosiaalisen suojelun järjestelmät ja niiden rahoitus vaihtelevat hyvin paljon jäsenvaltioittain. Komissio esittää työllisyyden suuntaviivoissa (suuntaviiva 14), että määriteltäisiin tavoitteet työn ja välillisten työvoimakustannusten verotuksen asteittaiseksi alentamiseksi vaarantamatta kuitenkaan julkistalouden tervehdyttämistä ja sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoituksen tasapainoa. Välittömästi ei kuitenkaan ole mahdollista löytää kaikkia tyydyttävää ratkaisua, jossa otettaisiin huomioon kyseinen suuntaviiva. Yleiseen verotukseen puuttuminen siten, että (etenkin vähäistä ammattitaitoa vaativan) työn verotuksen alentaminen kompensoitaisiin, ei ole mahdollista, sillä jäsenvaltioiden verotusjärjestelmät eivät ole yhdenmukaisia, ja niissä pyritään keventämään etenkin muiden verotuskohteiden kuin työn verotusastetta kilpailukyvyn ylläpitämiseksi ja sijoitusten houkuttelemiseksi omaan maahan. Lisäksi demografisilla, taloudellisissa ja sosiaalisilla tekijöillä on tärkeä asema määriteltäessä sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoituksen tasapainoa pitkällä tähtäimellä. Jokaisen jäsenvaltion onkin ensin löydettävä oma tasapainonsa sekä luotava asianomaisten toimijoiden välinen yhteisymmärrys ja otettava jatkuvasti huomioon yhteiskunnan heikoimpien tarvitsema suoja.

3.2.7. Tämä koskee myös terveydenhuoltojärjestelmän kustannuksia ja terveyspalvelujen laadukkuuden varmistamista. Jäsenvaltioiden on edelleen taattava, että kaikki kansalaiset pääsevät hyötymään kyseisistä palveluista, ja huolehdittava samalla siitä, että yhteiskunnan kaikille jäsenille tarjotaan asianmukaiset mahdollisuudet erityistarpeidensa mukaisiin palveluihin. Tässä yhteydessä sairausvakuutusvälineiden kehittämisellä ja ennaltaehkäisevien välineiden yleisellä tarjonnalla voi olla keskeinen merkitys kaikissa jäsenvaltioissa.

3.2.8. Käsillä olevassa tiedonannossa sosiaalisen suojelun järjestelmien yhteisen strategian ja laajentumisen välisen suhteen analyysi on hieman liian suppea. Komission on mahdollisimman pian saatettava yleiseen tietoon sosiaalisen suojelun tämänhetkistä tilannetta ja suuntauksia hakijamaissa käsittelevä, valmisteilla oleva seikkaperäinen ja ajankohtainen tutkimus. On riittämätöntä vain todeta, että hakijamaiden on "pyrittävä luomaan tehokkaita sosiaalisen suojelun järjestelmiä". Lähentymisperusteet tulisi päinvastoin määritellä hakijamaiden kanssa perustellusti ja selkeästi, ja yhteisessä strategiassa (johon työmarkkinaosapuolten on kuuluttava myös hakijamaissa) tulisi määritellä, missä määrin liittymistukia suunnataan myös tulevien jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestelmien kehittämis- ja vahvistamisedellytysten toteuttamiseen. Tämä vaikuttaa välttämättömältä monista syistä, joista tärkeimpiä on naisten, nuorten ja pätevimpienkin johtoportaan henkilöiden työttömyyden kärjistyminen. Tämä on uusi ilmiö maissa, joissa kyseisten henkilöryhmien työllisyysaste vielä vuosikymmen sitten oli korkea (korkeampi kuin kehittyneimmissä EU-maissa). Edistettäessä eurooppalaista yhteiskuntamallia hakijamaissa on otettava erityisesti ja eritellysti huomioon kyseisten maiden yhteiskuntarakenteen ongelmat, vaikkakin on muistettava, etteivät sosiaalisen suojelun rakennetta ja rahoitusta koskevat ongelmat sisälly yhteisön säännöstöön. Ehdotus hakijamaiden osallistumisesta yhteiseen strategiaan on erittäin kannatettava. Se on kuitenkin toteutettava pikaisesti, sillä muutoin on olemassa vaara, että liittymisneuvottelut aiheuttavat hakijamaiden sosiaalisen suojelun järjestelmissä uutta epävakautta ja vaikeuksia, sillä talous- ja rahapoliittiset seikat ovat etusijalla mukauduttaessa noudattamaan yhteisön säännöstöä.

3.2.9. EU:n demografinen tilanne ja demografiset suuntaukset ovat jo joitakin vuosia olleet komission laajojen kertomusten aiheina. Talous- ja sosiaalikomitea käsittelee parhaillaan tätä tärkeää aihetta tiedonannossa, joten se mainitaan tässä vain sosiaaliseen suojeluun liittyviltä osin. Tämän lausunnon aiheena olevassa komission tiedonannossa näytetään demografisen analyysin avulla kuitenkin korostettavan, että julkisten sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitus on taattava. Tästä laajasta ja monimutkaisesta aiheesta on keskusteltava perinpohjaisesti, eikä keskustelun tuloksia voi vielä ennakoida. Ongelmana näyttää kuitenkin olevan väestönkehityksen kääntyminen laskuun useimmissa jäsenvaltioissa, minkä vuoksi Euroopan tosiasiallisen työväestön määrä vähenee tulevaisuudessa.

3.2.9.1. Nykyinen syntyvyyden alenemissuuntaus heijastaa monissa tapauksissa tietoista päätöstä rajoittaa lasten lukumäärää, mutta juontunee myös sosiaalisen suojelun toimivuuden ja palvelujen ongelmista. Ne vaihtelevat maittain, mutta ovat yhteisiä monille jäsenvaltioille. Syitä, jotka vaikuttavat haluun saada ja kasvattaa lapsia - vain muutamia mainitaksemme - ovat korkea työttömyysaste, sellaisen asianmukaisen perhepolitiikan puute tai riittämättömyys, jolla turvataan korkealaatuiset lastenhoitopalvelut, toimeentulo- ja työsuhdeturva vanhemmille näiden ollessa hoitovapaalla sekä muut välineet perhe- ja työelämän yhdistämiseksi, kyvyttömyys mukautua perherakenteen muutoksiin ja sisällyttää mainstreaming valtiollisiin politiikkoihin sekä epävarmuus nopeiden yhteiskunnallisten, tuotannollisten ja tapakulttuuria koskevien muutosten vuoksi, joihin Euroopan väestö ei ole vielä täysin sopeutunut.

3.2.9.2. Useat asiantuntijat arvioivat, että muutaman vuosikymmenen kuluttua EU:n ongelmana on työvoiman puute, ja unioniin olisi näin ollen "tuotava" työvoimaa ulkopuolisista maista. Tämä olisi edullista sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoitukselle kyseisten työntekijöiden maksukyvyn vuoksi. Myös tätä olettamusta on vielä syvennettävä asianmukaisesti ja juuttumatta abstrakteihin keskusteluihin siitä, voiko siirtolaisuus muuttaa tai onko sen muutettava EU:n nykyisiä "kasvoja". Sosiaalisen suojelun järjestelmiä uudistettaessa on sitä vastoin tutkittava mahdollisuutta lisätä nykyisten järjestelmien avoimuutta ja valmiutta kohdata tulevien siirtolaisten vastaanottoa ja kotouttamista koskevat ongelmat.

3.3. Välineet

3.3.1. Komissio lainaa tiedonannossaan Euroopan parlamentin maaliskuussa 1999 antamaa päätöslauselmaa, jonka mukaan on käynnistettävä prosessi, jossa sosiaaliturvaa koskevat tavoitteet ja politiikat lähennetään vapaaehtoisesti eurooppalaisen työllisyysstrategian mallin mukaisesti. Komission toivomuksen mukainen "yhteinen poliittinen suunnitelma Euroopan unionin sosiaalisesta suojelusta" on kaikkea muuta kuin toisarvoinen tavoite, jonka saavuttaminen edellyttää koko yhteiskunnan kattavaa monisäikeistä toimintaa. Näin ollen tarvittavien välineiden on oltava tehokkaita, ja niiden avulla on varmistettava, että prosessi todellakin on demokraattinen ja siihen osallistutaan.

3.3.2. Sosiaalisen suojelun erilaisten järjestelmien uudistaminen on ennen kaikkea jäsenvaltioiden tehtävä. Ei tule kysymykseenkään, että sosiaalisen suojelun uudistamisstrategia tukeutuisi sellaisiin sitoviin lainsäädäntötoimiin, joita jäsenvaltiot - ja ennen kaikkea työmarkkinaosapuolet - eivät voisi täysin kannattaa. Työmarkkinaosapuolet on kytkettävä tiiviisti uudistamisstrategiaan sekä Euroopan että jäsenvaltioiden tasolla. Haluamatta asettaa kyseenalaiseksi yhteisen, Luxemburgin prosessin tunnusmerkkejä omaksuneen uudistamisprosessin mahdollisia kehityskulkuja talous- ja sosiaalikomitea muistuttaa, että määrällisten tavoitteiden määrittely on ennenaikaista ja että uudistamisstrategia on asetettava laadullisesti ja metodologisesti tukevalle perustalle siten, että luodaan edellytykset kaikkien yhteiskunnallisten ja institutionaalisten tasojen toimijoiden väliselle kestävälle ja perustellulle yksimielisyydelle.

3.3.3. Nykyiset sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat lähtöisin yhteiskunnallisten toimijoiden ja valtioiden välisistä "sopimuksista". Ne ovat syntyneet miltei poikkeuksetta vaikeiden ja pitkien neuvottelujen, usein myös työtaistelujen tuloksena. Sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistamiseksi yhteisen strategian puitteissa kaikkien asianomaisten toimijoiden vahva ja vastuullinen osallistuminen on välttämätöntä. Komissio tosin kehottaa työmarkkinaosapuolia osallistumaan prosessiin työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua käsittelevässä komiteassa, mutta sen tulisi tarkentaa työmarkkinaosapuolten roolia ja toimivaltaa tässä yhteydessä. Euroopassa käytävässä sosiaalidialogissa tulisi erityisesti syventävästi analysoida ja arvioida nykyistä kehitystä monissa jäsenvaltioissa, joissa on asianomaisten toimijoiden neuvotteluilla käynnistetty sosiaalisen suojelun järjestelmien mukauttamisprosessi. Lisäksi tulisi selvittää, miten eurooppalaisen sosiaalidialogin puitteissa käytävät keskustelut tulisi suhteuttaa kansallisten asiantuntijoiden ryhmän työhön. Mikäli "kokemusten vaihto, keskinäinen yhteistyö ja meneillään olevan kehityksen arviointi", joista komissio puhuu, eivät viittaa erityisesti toimijoiden käymään keskusteluun, ne kuuluvat hallitusten (tai pahemmassa tapauksessa prosessin yhteysmiehinä toimivien korkeiden virkamiesten) välisten kontaktien yhteyteen.

3.3.3.1. Talous- ja sosiaalikomitean mielestä yhteiskuntaelämän toimijoiden on osallistuttava sosiaalisen suojelun järjestelmien yhteiseen uudistamisprosessiin, jonka on perustuttava varmoihin ja systemaattisiin tietoihin. Komitea kannattaa komission pyrkimystä kehittää sosiaalista suojelua Euroopassa käsittelevää kertomustaan(9) ja julkaista se jatkossa vuosittain. On tärkeää, että komission kertomus on asiantuntijaryhmän keskustelun perusta. Talous- ja sosiaalikomitean tulisi saada osallistua sen valmisteluun, ja kertomuksesta tulisi sen julkaisemisen jälkeen pyytää asianmukaiset lausunnot (tähän prosessiin tulisi luonnollisesti saada mukaan myös Euroopan parlamentti ja alueiden komitea). Euroopan parlamentti, talous- ja sosiaalikomitea sekä alueiden komitea voisivat tarpeen tullen toimia tarkkailijoina kansallisten asiantuntijoiden ryhmän kokouksissa.

3.3.4. Talous- ja sosiaalikomitea arvostaa sitä, että Euroopan parlamentti, talous- ja sosiaalikomitea, alueiden komitea ja, kuten jo mainittiin, myös hakijamaat kutsutaan osallistumaan keskusteluun. Komitea on valmis antamaan tukensa etenkin siinä hyvin toivottavassa tapauksessa, että kehitetään pikaisesti vertailuanalyysimenettely (benchmarking), jonka avulla voidaan parantaa kussakin jäsenvaltiossa vallitsevan tilanteen vertailua sekä korostaa esimerkillisiä käytänteitä. Talous- ja sosiaalikomitea on sitä mieltä, että käynnissä olevan, jäsenvaltioiden kehityskulkujen ja kokemusten perusteellisen analyysin tulee olla jatkuva ja perustua käytännön kokemuksiin. Komitea onkin valmis osallistumaan kaikin käytettävissään olevin keinoin vertailuanalyysiprosessiin Euroopan parlamentin rinnalla.

Bryssel 1. maaliskuuta 2000.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) EYVL L 245, 26.8.1992, s. 46-48.

(2) EYVL L 245, 26.8.1992, s. 49-52.

(3) KOM(95) 466 lopull.

(4) MISSOC-raportti 1996 ja 1998.

(5) KOM(97) 102 lopull.

(6) TSK:n lausunto aiheesta "Komission tiedonanto - Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Euroopan unionissa", EYVL C 73, 9.3.1998. TSK:n lausunto "Komission tiedonannosta 'Sosiaalisen suojelun tulevaisuus: taustaa eurooppalaiselle keskustelulle'", EYVL C 66, 3.3.1997.

(7) Vrt. TSK:n 20. lokakuuta 1999 antama lausunto aiheesta "Työllisyyspolitiikan makrotaloudellinen ulottuvuus", EYVL C 368, 20.12.1999, s. 36, kohdat 5.1.2 ja 5.2.2.

(8) Eric Marlier, "Les transferts sociaux et leurs effets rédistributifs dans l'UE", julkaisussa "Population et conditions sociales", elokuu 1999.

(9) Muistettakoon, että sosiaalista suojelua Euroopassa käsittelevä kertomus julkaistaan nykyään kahden vuoden välein yhteistyössä Eurostatin sekä jäsenvaltiotason sosiaalisesta suojelusta vastaavien pääjohtajien ryhmän kanssa. Kertomus on tiivistelmä suuntauksista, ja siinä esitetään myös viitteitä otollisista kehitystoimista.