Alueiden komitean antama lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus rehujen ja elintarvikkeiden virallisesta valvonnasta"

(2004/C 23/03)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rehujen ja elintarvikkeiden virallisesta valvonnasta (KOM(2003) 52 lopullinen - 2003/0030 (COD)),

ottaa huomioon neuvoston 28. helmikuuta 2003 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 152 artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 14. toukokuuta 2002 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu "kestävä kehitys" -valiokunnan tehtäväksi,

ottaa huomioon lausuntonsa komission tiedonannosta "Valkoinen kirja elintarvikkeiden turvallisuudesta" (CdR 77/2000 fin)(1),

ottaa huomioon "kestävä kehitys" -valiokunnan kesäkuun 12. päivänä 2003 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 67/2003 rev. 2), jonka esittelijä oli Vallonian alueparlamentin jäsen Xavier Desgain (B),

katsoo, että AK:n jäsenten tavoitteena on luoda elintarvikepolitiikkaa, joka perustuu ympäristönsuojelun ja kuluttajien terveyden korkeaan tasoon,

hyväksyi yksimielisesti 9. lokakuuta 2003 pitämässään 51. täysistunnossa seuraavan lausunnon.

1. Alueiden komitean näkemykset ja suositukset

Alueiden komitea

1.1. toteaa, että asetusehdotuksen tavoitteet ovat samansuuntaisia kuin huomiot, joita alueiden komitea esitti elintarviketurvallisuutta koskevasta valkoisesta kirjasta (CdR 77/2000 fin) 12. huhtikuuta 2000 antamassaan lausunnossa, mutta huolenaiheet ovat edelleenkin suurelta osin samoja.

1.2. myöntää, että elintarviketurvallisuuden perusperiaatteiden ja kuluttajien luottamuksen tulee perustua kattavaan ja kokonaisvaltaiseen toimintamalliin, johon sisältyy koko elintarvikeketju "heinähangosta haarukkaan".

- Kaikkien toimien ja lausuntojen tulee olla avoimia.

- Jaettavan tiedon tulee olla mahdollisimman selkeää ja ymmärrettävää, jotta kuluttajille voidaan taata todellinen valinnanvapaus.

- Kaikkien elintarvikkeiden ja rehujen sekä niiden ainesosien tulee olla jäljitettävissä läpi koko elintarvikeketjun aina kuluttajalle asti. Kaikki ainesosat tulee voida tunnistaa kaikissa tuotantovaiheissa.

- Varautumisperiaatetta tulee soveltaa tarpeen mukaan.

1.3. on tyytyväinen komission aikomukseen koota elintarvikkeiden ja rehujen valvontaa koskevat säännökset samaan asetukseen.

1.4. toivoo, että tätä kattavaa järjestelmää sovellettaisiin ainakin ehdotetun asetuksen tavoitteiden osalta myös viralliseen valvontaan, jolla todetaan, noudatetaanko maataloustuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn sääntöjä (peltokasvit, viini, oliiviöljy, hedelmät ja vihannekset, humala, maito ja maitotuotteet, naudan- ja vasikanliha, lampaan- ja vuohenliha sekä hunaja), jotta koko maataloustuotantoon sovellettaisiin käsiteltävänä olevan asetuksen monialaisia säännöksiä.

1.5. katsoo, että ainakin neuvoston direktiiviä 2000/29/EY(2) kasvien ja kasvituotteiden haitallisten organismien jäsenvaltioihin kulkeutumisen estämiseen liittyvistä suojatoimenpiteistä tulisi muuttaa.

1.6. kannattaa monivuotisten kansallisten valvontasuunnitelmien luomista. Komitea toteaa elintarviketurvallisuutta koskevasta valkoisesta kirjasta antamassaan lausunnossa, että on tarpeen ottaa huomioon elintarvikkeiden tuotantoa ja makua koskevien perinteiden ja tapojen moninaisuus sekä kulttuurinen ja taloudellinen merkitys ja kunnioittaa niitä ja pyrkiä siksi aina löytämään sopiva tasapaino kuluttajan turvallisuuden ja kuluttajan valinnanvapauden välillä. Komitea katsookin, että erilaisten paikallisten ruoka-aineiden tunnetuksi tekeminen ja niiden tuotannon tukeminen ovat hyvä tapa tarjota kuluttajille terveellisiä elintarvikkeita ja auttaa samalla monien maaseutualueiden taloutta. Nämä näkökohdat ovat edelleenkin tärkeitä. Ne tulee ottaa huomioon monivuotisissa kansallisissa valvontasuunnitelmissa (ehdotetun asetuksen 42 artikla). On loogista, että näissä suunnitelmissa valvontatoimet keskitetään aloille, joilla riskit ovat suurimmat (yhteydet jätehuoltoon, suurtuotanto, tuotannon luonne ja tuotantotavat). Ehdotetun asetuksen 43 artiklan muotoiluun tulisikin kiinnittää erityistä huomiota. Ehdotetun asetuksen johdanto-osan 13 kappaleessa huomautetaan, että virallisten valvontatoimien tulisi olla säännöllisiä ja niiden tiheys tulisi suhteuttaa riskiin. Riskin arviointia tulisi täsmentää tuotanto-, jalostus- ja jakelutavan sekä tuotantomäärän perusteella. Monivuotisten kansallisten valvontasuunnitelmien hallinnoinnin parantamiseksi on edellä esitetyn perusteella välttämätöntä, että jäsenvaltiot antavat jo valmisteluvaiheessa alue- ja paikallisviranomaisille osallistumismahdollisuuden. Vastaavalla tavalla tulee menetellä ehdotetun asetuksen 13 artiklassa tarkoitettujen varosuunnitelmien valmistelun yhteydessä.

1.7. toivoo, että riskit arvioidaan kunkin tuotantoalan perusteella ja että valvontaa toteutetaan mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. Valvontaa tulisi kohdistaa erityisesti suuriin teollisuusverkostoihin ja kylmäketjuun.

1.8. esittää, että rehualan valvontaa vahvistettaisiin ja tihennettäisiin ja että se kohdistettaisiin enemmän riskien ehkäisyyn, koska suurin osa viime vuosien elintarvikekriiseistä on koskettanut myös rehualaa.

1.9. katsoo, että käsiteltävänä olevan asetuksen tulee olla riittävän joustava, jotta seuraavien asetusten kattamien alojen erityispiirteet tulevat otetuksi huomioon: maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa 24. kesäkuuta 1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2092/91(3), maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 14. heinäkuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92(4) sekä maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevista todistuksista 14. heinäkuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2082/92(5).

1.10. toivoo, että monivuotisissa kansallisissa valvontasuunnitelmissa otetaan asianmukaisesti huomioon vaatimus jäljitettävyydestä kaikissa tuotantoalan vaiheissa ja että niissä huolehditaan avoimuudesta.

1.11. on tyytyväinen jäsenvaltioissa järjestettävään EU-valvontaan, joka toteutetaan yleisen auditoinnin avulla. Näin jäsenvaltiot voivat parantaa valvontamenettelyitään.

1.12. kannattaa jäsenvaltioille esitettyä velvoitetta määrätä Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa annetuilla valtuuksilla rikosoikeudellisia seuraamuksia vakavista rikkomuksista, jotka voivat johtaa vaarallisten tuotteiden saattamiseen markkinoille (elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä annetun) asetuksen (EY) N:o 178/2002(6) 14 ja 15 artiklassa tarkoitetussa merkityksessä, sillä useissa tapauksissa ainoastaan rikosoikeudellisilla seuraamuksilla on todella varoittava vaikutus. On kuitenkin myös säädettävä hallinnollisista seuraamuksista, jotka voidaan rikosoikeudellisia seuraamuksia nopeammin panna täytäntöön tiettyjen rikkomusten kohdalla. AK pitää kuitenkin parempana, että seuraamukset, jotka Euroopan komissio panee täytäntöön, ovat tulevaisuudessa yhdenmukaisia koko unionissa. Komitea on tietoinen siitä, että tällaisten unioninlaajuisten seuraamusten käyttöönotto edellyttää todennäköisesti perustamissopimuksen tarkistamista.

1.13. kehottaa komissiota ottamaan kilpailun vääristymisen välttämiseksi käyttöön yhtenäiset valvontamaksut, jotka perittäisiin elintarvike- ja rehualan toimijoilta, mikäli ne eivät noudata elintarvike- ja rehulainsäädäntöä. Maksujärjestelmässä tulisi ottaa huomioon tavanomaista seurantaa tiukemmat valvontatoimet. Lisäksi komitea toivoo, että valvontamaksut ovat joustavia, jotta pienyritysten edut voidaan ottaa huomioon.

1.14. toivoo, että sen esittämät huomautukset liitetään osaksi komission valvontahenkilöstölle järjestämää koulutusta.

Bryssel 9. lokakuuta 2003.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Albert Bore

(1) EYVL C 226, 8.8.2000, s. 7.

(2) EYVL L 169, 10.7.2000, s. 1.

(3) EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 436/2001, EYVL L 63, 3.3.2001, s. 16.

(4) EYVL L 208, 24.7.1992, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 2796/2000, EYVL L 324, 21.12.2000, s. 26.

(5) EYVL L 208, 24.7.1992, s. 9. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla.

(6) EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1.