Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan unioni ja ihmisoikeuspolitiikan ulkoinen ulottuvuus"

(97/C 206/21)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 11. heinäkuuta 1996 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Euroopan unioni ja ihmisoikeuspolitiikan ulkoinen ulottuvuus".

Asian valmistelusta vastannut ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto hyväksyi lausunnon enemmistön äänin yhden jäsenen äänestäessä vastaan ja kolmen pidättyessä äänestyksestä. Esittelijänä oli Thomas Etty.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 345. täysistunnossaan (huhtikuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 89 puolesta ja 10 vastaan 14:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

Tämän lausunnon päätavoitteena on todeta, millaiset EU:n yhtenäisen ja johdonmukaisen ihmisoikeuspolitiikan päälinjojen tulisi talous- ja sosiaalikomitean mielestä olla. Lausunnossa kannatetaan myös ajatusta, että Euroopassa tulisi keskustella näistä päälinjoista tähänastista enemmän.

Komitean mielestä tärkeä lähtökohta on sisäisen ja ulkoisen ihmisoikeuspolitiikan kiinteä keskinäinen yhteys. Tähän suhteeseen kiinnitetään myös melko paljon huomiota. Samalla pyritään avoimesti lyömään kaksi kärpästä yhdellä iskulla ja annetaan lausunto myös sisäisestä ihmisoikeuspolitiikasta. Sisäisestä politiikasta tehdyt huomautukset ovat tietoisesti yleisluontoisia ja osoittavat, mitä pidetään välttämättömänä ulkoisessa politiikassa.

EU:n ihmisoikeuspolitiikan johdonmukaisuuden ja yhtenäisyyden vuoksi on lisäksi osoitettava entistä selvemmin, mikä on jäsenvaltioiden ja EU:n harjoittaman ihmisoikeuspolitiikan välinen yhteys. Kohdakkoin on myös voitava ratkaista, onko vastuu ihmisoikeuspolitiikasta hallitusten välinen vaiko yhteisöstä lähtevä. Komitea kannattaa kehitystä (pidemmällä aikavälillä) yhteisövastuun suuntaan, edellyttäen, että riittävä demokraattinen valvonta taataan.

Lisäksi komitean mielestä on tähdellistä korostaa, että vaikka EU:sta on tällä välin tullut tärkeä poliittinen ja taloudellinen tekijä maailmassa, se ponnistelee edelleen yhdessä jäsenvaltioiden kanssa YK:n vahvistamiseksi, jotta luodaan entistä paremmat edellytykset perusihmisoikeuksien kunnioittamiselle maailmassa.

Lausunnossa tehdään näiden päälinjojen puitteissa konkreettisia ehdotuksia niin lyhyen, keskipitkän kuin pitkänkin aikavälin politiikaksi.

2. Yleistä

2.1. Juuri siksi, että EU:n taloudellinen ja poliittinen merkitys maailmassa on kasvanut niinkin huomattavasti ja myös koska ihmisoikeuksien vaaliminen on Maastrichtin sopimuksessa määritelty osaksi EU:n sekä sisä- että ulkopolitiikkaa, komissio on vuoden 1995 lopussa oikeutetusti pohtinut ihmisoikeuspolitiikkansa ulkoista ulottuvuutta KOM(95) 567 lopull.

2.2. Neuvostolle ja parlamentille antamassaan tiedonannossa komissio arvioi EU:n tähänastista ihmisoikeuspolitiikkaa: sen periaatteita, painopistealueita ja välineitä. Tämä tarjoaa talous- ja sosiaalikomitealle tervetulleen mahdollisuuden antaa politiikasta ensimmäinen yhtenäinen arvio.

2.3. Tekstistä käy selvästi ilmi, mitkä ovat komission mielestä EU:n tärkeimmät tehtävät lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, mihin uusiin aihepiireihin se aikoo puuttua ja mitkä ovat sen tärkeimmät strategiset toimet, joilla se voi parantaa ihmisoikeuspolitiikkansa johdonmukaisuutta ja tuloksia.

2.4. Komission asiakirjassa ei ole esitetty selviä strategisia toimintalinjoja yhtenäisen ja johdonmukaisen ihmisoikeuspolitiikan harjoittamiseksi. Komitealla on sellainen käsitys, että tähän asti EU on määritellyt politiikkansa useimmiten tapauskohtaisesti. Joka tapauksessa suuret linjanvedot eivät koskaan ole olleet EU:n toimintalinjoista käytävän julkisen keskustelun kohteena. Komitean mielestä tällainen keskustelu on välttämätöntä, ja edellä mainitut suuntaviivat on ilmaistava selvästi. On itsestään selvää, että niiden avulla on jatkossakin taattava politiikan riittävä joustavuus.

2.5. Asiakirjassa esitetään useita selityksiä ja suunnitelmia, jotka ovat luonteeltaan pääasiassa yleisiä ja periaatteellisia. Komitean mielestä se on ymmärrettävää, koska kyseessä on ensimmäinen selonteko aiheesta. Komitea edellyttää kuitenkin, että komissio esittää piakkoin yksityiskohtaisemman katsauksen, joka on laajapohjaisempi kuin komission toimintalinjat nykyisellä toimikaudella.

2.6. Silmiinpistävää on, että tiedonannossa ei juurikaan puhuta EU:n sisäisen ja ulkoisen ihmisoikeuspolitiikan välisestä suhteesta. Tosin kyse on ihmisoikeuspolitiikan ulkoisesta ulottuvuudesta, mutta ihmisoikeuspolitiikkaa ei voi käsitellä sisäisestä tai ulkoisesta näkökulmasta erottaen nämä toisistaan. Tähän on kiinnitettävä huomiota harjoitetun politiikan johdonmukaisuuden vuoksi ja myös siksi, että tarkasteltaessa ihmisoikeuspolitiikan tuloksia suhteessa kolmansiin maihin on tärkeää, että EU luo selvän yhteyden kummankin näkökulman välille. Näin on syytä tehdä, vaikka olisi kyse vain siitä, että se itse ottaisi kantaa arvoihin, joista sillä on huomauttamista tai joita se edellyttää muiden kunnioittavan.

2.7. EU:n ja jäsenvaltioiden ihmisoikeuspolitiikan suhteita ei käsitellä lainkaan, ei aiempaa politiikkaa eikä nyt suunnitteilla olevaa.

2.8. Yhteen tärkeään kysymykseen ei kiinnitetä tarpeeksi huomiota, nimittäin EU:n ihmisoikeuspolitiikkaa koskevaan tulevaisuuden päätöksentekoon.

2.9. EU ei yksinään voi harjoittaa tehokasta ihmisoikeuspolitiikkaa. Yhdistyneiden kansakuntien valvontamekanismien toimivuus on ihmisoikeuksien suojelemisen maailmanlaajuinen perusedellytys. Siksi EU:n ja sen jäsenvaltioiden tulee lähivuosina pyrkiä parantamaan YK:n raportointi-, valitus- ja tutkimus- sekä sen peruskirjaan perustuvia menettelyjä. Useissa ehdotetuissa hankkeissa on pyrittävä toimimaan hyvässä yhteisymmärryksessä YK:n kanssa.

3. Erityistä

3.1. EU:n sisäisen ja ulkoisen ihmisoikeuspolitiikan välinen suhde

3.1.1. Kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat tällä hetkellä itse asiassa jo sitoutuneet Euroopan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojelun yleissopimukseen. Komitea on sitä mieltä, että EU:n ulkoisen ihmisoikeuspolitiikan vahvistamiseksi on pyrittävä vahvistamaan sisäistä. On ajateltavissa kolme tapaa: EU:n liittyminen mainittuun yleissopimukseen, yhteisön oman "kansalaisoikeussopimuksen" (Bill of Rights) laatiminen sekä erityisten ihmisoikeussäännösten liittäminen EU:n perussopimukseen (sen pöytäkirjaan).

3.1.2. Komissio käsittelee asiakirjassaan lyhyesti ensimmäistä vaihtoehtoa ottamatta asiaan selvää kantaa. Asiakirjan julkaisun jälkeen Euroopan tuomioistuin on todennut 28. maaliskuuta 1996 antamassaan lausunnossa, että ainoa ratkaisumahdollisuus on muuttaa EY-sopimusta.

Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen kantaan nojautuen komitea on sitä mieltä, että jäsenvaltioiden (jotka kaikki ovat ratifioineet edellä mainitun ihmisoikeuksia ja perusvapauksia koskevan yleissopimuksen) hallitusten on pyrittävä siihen, että EY:n perussopimukseen lisätään aikanaan säännös, jolla yhteisö valtuutetaan liittymään Euroopan ihmisoikeussopimukseen.

Nykyoloissa on erittäin todennäköistä, että jäsenvaltiot eivät pääse asiassa yksimielisyyteen. Lisäksi EY:n tai EU:n liittymiseen ihmisoikeussopimukseen liittyy monia oikeudellisia ongelmia, joihin tuomioistuin ei ole vielä ilmaissut kantaansa. Näyttää siltä, että tämä ei ole lähiaikoina mikään todellinen vaihtoehto.

3.1.3. Toinen vaihtoehto on yhteisön oma "kansalaisoikeussopimus", joissa (ihmisoikeussopimuksen tapaan) kansalais- ja poliittisten oikeuksien lisäksi otetaan huomioon myös taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriset oikeudet, kuten mm. yhteisön sosiaalisessa peruskirjassa on säädetty ().

Tällainen sopimus ei tietenkään saa vähentää ihmisoikeussopimuksessa ja yhteisön sosiaalisessa peruskirjassa säädettyjä oikeuksia.

Se voidaan toteuttaa kahdella tavalla:

EY:n perussopimukseen lisätään määräys EY:n velvollisuudesta tehdä tällainen sopimus, tai

käytetään jo olemassa olevaa mallia ja otetaan se mukaan EU:n perussopimukseen (sen pöytäkirjaan). Sopiva malli voisi olla Euroopan parlamentin ihmisoikeuksia koskeva julistus.

Todennäköisesti myös tämä on pitkähköllä jaksolla toteutettava vaihtoehto. Perusoikeuksien valitseminen ja niiden kattavuus, sopimuksen tarkka oikeudellinen asema sekä oikeuksien täsmällinen muotoilu vaativat luultavasti runsaasti aikaa ja paljon keskustelua.

Komitea toivoo, että komissio muokkaa näistä pitkän aikavälin tavoitteista käytävän keskustelun mahdollisimman pian konkreettiseksi politiikaksi.

3.1.4. Koska lyhyellä aikavälillä ei näytä olevan mahdollista löytää kattavaa toimenpidettä vahvistamaan EU:n sisäistä ihmisoikeuspolitiikkaa, komitea ehdottaa, että Maastrichtin sopimusta täydentävään uuteen pöytäkirjaan sisällytetään joitakin erityismääräyksiä ihmisoikeuksista. Hvk:ssa parhaillaan rotusyrjinnän ja muukalaisvihan torjunnan yhteydessä keskustelua herättävien tasa-arvoisuuden ja syrjimättömyyden periaatteita koskevien määräysten lisäksi komitea ajattelee tässä yhteydessä niiden taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien toteuttamista, jotka mainitaan Luxemburgin Eurooppa-neuvoston vuonna 1991 antamassa julistuksessa sekä kansainvälisen työjärjestön ILOn ihmisoikeussopimuksissa (sopimukset 29 ja 105 pakkotyön lopettamisesta, sopimukset 87 ja 98 vapaudesta järjestäytyä ammatillisesti ja käydä työmarkkinaneuvotteluja sekä sopimus 111 syrjinnästä työelämässä, joka kieltää rotuun, ihonväriin, uskontoon, sukupuoleen, poliittiseen vakaumukseen, kansallisuuteen sekä syntyperään perustuvan syrjinnän). Lisäksi voidaan ajatella määräyksiä, jotka kieltävät ihmiskaupan sekä lapsityövoiman kaikkein häikäilemättömimmän hyväksikäytön. Komitea suosittaa myös määräyksiä, jotka edesauttavat lasten oikeuksia erityisesti koulutuksessa ().

3.2. Tähänastiset periaatteet, toimet ja välineet

3.2.1. On itsestään selvää, että komitea on täysin samaa mieltä niistä periaatteista, joille EU:n ihmisoikeuspolitiikka tukeutuu (ihmisoikeuksien yleismaailmallisuus ja jakamattomuus sekä ihmisoikeuksien, demokratian ja kehityksen keskinäinen riippuvuus). EU:n jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet Wienissä kesäkuussa 1993 pidetyn YK:n toisen ihmisoikeuksien maailmankonferenssin loppujulistuksen ja toimintaohjelman. Siksi komitean lähtökohtana on, että EU:n ihmisoikeuspolitiikkaa kehitetään Wienissä sovitun politiikan mukaisesti.

Komitea on samaa mieltä komission kanssa periaatteista tehdyistä johtopäätöksistä, erityisesti "asioihin puuttumattomuusperiaatteen suhteellisuudesta": Tällä tarkoitetaan sitä, että huolestuneisuuden ilmauksia ihmisoikeuksien loukkaamisesta ja vaatimuksia niiden kunnioittamisesta ei voida pitää puuttumisena valtion sisäisiin asioihin. Tällaiset kannanotot ovat tärkeä ja laillinen osa kolmansien maiden kanssa käytävää vuoropuhelua. Lisäksi komitea on sitä mieltä, että EU:n tulee muistaa, miten kauan kansallisen käytännön muuttaminen samansuuntaiseksi kansainvälisten normien kanssa toisinaan kestää, ja keskustellessaan kolmansien maiden kanssa ihmisoikeuksista EU:n tulee olla avoin eri maiden välisille suurille poliittisille, taloudellisille, sosiaalisille, kulttuurisille ja uskonnollisille eroille sekä ottaa huomioon, että joidenkin valtioiden mielestä on välttämätöntä tuoda erot esiin ratkaisuista keskustellessa. Keskustelut tulee käydä asiaan paneutuen sekä keskinäisen kunnioituksen että kriittisyyden ja avoimuuden ilmapiirissä.

3.2.2. Hvk:n asialistalla on kysymys yhteisön ulko- ja turvallisuuspolitiikan luonteesta: tuleeko sen olla hallitustenvälistä vai yhteisöpolitiikkaa? Tähän liittyy läheisesti myös kysymys siitä, tuleeko ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevat päätökset tehdä yksimielisesti vai ei.

Kyseinen politiikka on (ainakin paperilla) kaksitahoinen asia etupäässä se on hallitusten välistä, mutta mukana on selvä suuntaus yhteisölähtöisyyteen.

TSK toivoo komission tutkivan mahdollisuuksia laajentaa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan enemmistöpäätösmahdollisuuksia osittain ja pitkällä aikavälillä koskemaan myös ihmisoikeuksien edistämistä. Komitea viittaa erityisesti siihen, että tämä voi toteutua vasta sen jälkeen, kun on saavutettu suuria edistysaskeleita EU:n demokratisoimisessa. Yksi tarvittavista edellytyksistä on Euroopan parlamentin täydellinen yhteispäätös- ja valvontamenettely. Ihmisoikeuspolitiikassa enemmistöpäätöksistä on selvää etua: politiikka on yhtenäistä ja johdonmukaista, voimavarat voidaan yhdistää, EU tunnistetaan taloudelliseksi ja poliittiseksi ryhmittymäksi ja sen esiintyminen yhtenäisenä tehostuu.

3.2.3. EU on aivan oikein kiinnittänyt erityistoimissaan viime vuosina paljon huomiota haavoittuviin ryhmiin ja niiden sosiaaliseen suojeluun. Komitea toivoo, että myös tulevaisuudessa tämä seikka otetaan politiikassa huomioon.

3.2.4. EU on ollut oikeassa myös pyrkiessään kolmansien maiden kanssa tekemissään sopimuksissa lähestymään ihmisoikeuksien noudattamista kahdesta suunnasta: myönteisin toimin, joiden avulla myös sen kumppanit kunnioittavat perusihmisoikeuksia entistä enemmän, ja viime kädessä pakottein. Komitea toivoo, että tämä lähentyminen sekä sisäisen ja ulkoisen ihmisoikeuspolitiikan liittäminen toisiinsa entistä tiiviimmin edistävät vuoropuhelua välineenä, jonka avulla voidaan löytää ratkaisu syntyneisiin ongelmiin.

Lisäksi komitea toteaa, ettei vielä ole kehitelty sellaista järjestelmää, jonka avulla voitaisiin valvoa ihmisoikeuksien noudattamista kolmansien maiden kanssa tehtävissä sopimuksissa. Seurantajärjestelmän käyttöönotto voi tulevaisuudessa edistää merkittävästi EU:n ihmisoikeuspolitiikan luomista. Ensimmäinen ja keskeinen ehto on (pääsääntöisesti) julkisten katsausten antaminen vuosittain kaikkien niiden valtioiden ihmisoikeustilanteesta, joiden kanssa EU on tehnyt tai aikoo tehdä sopimuksen. EU:n edustajat eri maissa voivat kerätä tietoa. Tämä edellyttää, että EU:n virkamiehille järjestetään asianmukaista koulutusta. Jäsenvaltioiden edustajien, riippumattomien tutkimuslaitosten sekä kansalaisjärjestöjen keräämää aineistoa voidaan myös käyttää.

3.2.5. Komitea on komission kanssa samaa mieltä siitä, että ILOn ihmisoikeussopimukset ovat tärkeä osa ihmisoikeuspolitiikan välineistöä.

Komitea ihmettelee kuitenkin, että niiden sosiaalisten oikeuksien yhteydessä, joita komissio sanoo edistävänsä kahdenkeskisesti, ei ole mainittu ILOn sopimuksessa nro 111 työelämään liittyvää syrjintää koskevia oikeuksia. EU:n on erittäin tärkeää tehdä selväksi, että se pyrkii johdonmukaisesti ILOn kaikkien viiden ihmisoikeussopimuksen entistä tarkempaan noudattamiseen, mukaan lukien syrjintä rodun, ihonvärin, uskonnon, sukupuolen, poliittisen vakaumuksen, kansallisuuden ja syntyperän perusteella.

Komitea ei yhdy komission (ilmeiseen) käsitykseen, jonka mukaan ILOn kansainväliset työstandardit koskevat joko ainoastaan tai ennen kaikkea kahden- tai monenkeskisiä kauppasopimuksia. Komitean mielestä EU ja ILO voisivat hyvin tehdä ihmisoikeuskysymyksissä entistä enemmän EU:n politiikan tavoitteiden kanssa samansuuntaista yhteistyötä. Esimerkkeinä voidaan mainita tekninen yhteistyö ja käytännön tuki, joita ILO (ainutlaatuisen kolmikantarakenteensa avulla) voisi tarjota EU:n pyrkimyksille edistää demokratiaa ja ihmisoikeuksien noudattamista maailmassa. Tässä yhteydessä voidaan erityisesti kiinnittää huomiota alkuperäiskansoihin (jonka komissio on todennut olevan EU:n ihmisoikeuspolitiikan erityiskohderyhmä). Kansainvälisistä sopimuksista ILOn yleissopimukset ovat ainoat, jotka suojelevat alkuperäiskansoja.

3.3. Tuleva politiikka

3.3.1. Komissio on oikeassa korostaessaan ihmisoikeuksien edistämistä ja demokratian periaatteita tukevan politiikan ehkäiseviä piirteitä. Komitea toivoo ja edellyttää, että EU:n toimet tällä alalla ovat sopusoinnussa YK:n ja ETYJ:in periaatteiden kanssa. EU:n ja sen jäsenvaltioiden tulee panostaa YK:n ja sen erityisjärjestöjen vahvistamiseen ja uudistamiseen. Tällainen menettelytapa on yhtenevä komission katsauksessaan osoittaman myönteisen kannan kanssa kummankin järjestön harjoittamasta politiikasta. Menettelyn ei tarvitse tapahtua EU:n oman ihmisoikeuspolitiikan näkyvyyden kustannuksella, mikä on komission mielestä sen strategisten pohdintojen tärkeä näkökohta.

3.3.2. EU:n ihmisoikeuspolitiikan johdonmukaisuuden ja tulosten osalta komitea viittaa vielä siihen, että on välttämätöntä lähentää entistä enemmän EU:n ja jäsenvaltioiden toimia tällä alalla. Komissio lausuu vain toivomuksen tiedonvaihdon tehostamisesta. Olisi kuitenkin oltava mahdollista yhdenmukaistaa ihmisoikeuspolitiikan alan toimia sekä luoda tietty työnjako (esimerkiksi kansainvälisissä elimissä). Tässä yhteydessä viitataan jälleen aiemmin mainittuun suositukseen, joka koskee raportointia niiden valtioiden ihmisoikeustilanteesta, joiden kanssa EU solmii sopimuksia (kohta 3.2.4). Euroopan ihmisoikeuspolitiikan arviointijärjestelmä on suurisuuntaisempi mutta ajan mittaan myös välttämätön askel.

Ihmisoikeuspolitiikkaa on myös pyrittävä yhtenäistämään. Näihin päiviin asti sitä on harjoitettu osa-alueittain (esimerkiksi rauha ja turvallisuus, talouspolitiikka ja kehitysyhteistyöpolitiikka).

3.3.3. Komitean mielestä välineiden syventämistä ja vahvistamista käsittelevässä luvussa komission tulisi asettaa unionin tavoitteeksi edistää ihmisoikeuksia käsittelevien ILOn yleissopimusten (yhä) laajempaa ratifiointia. Sopimukset ovat seurausta vuonna 1994 pidetystä YK:n sosiaalialan huippukokouksesta, ja niihin on vaikuttanut myös Maailman kauppajärjestön WTO:n Singaporessa viime vuoden joulukuussa pitämä ministeritason konferenssi (). Sama koskee erityistä valitusmenettelyä käytettäväksi silloin kun pakkotyön lopettamista koskevia sopimuksia 29 ja 105 tai syrjintäsopimusta 111 loukataan. Menettely voitaisiin toteuttaa yhdistymisvapausmallin mukaisesti, josta ILO on päättänyt yleissopimuksia 87 ja 98 varten.

Heinäkuun 19. päivänä 1996 neuvostolle antamassaan tiedonannossa WTO-konferenssista (The Trading System and Internationally Recognized Labour Standards) komissio on todennut kannattavansa kumpaakin toimenpidettä.

Kumpikin vaativat tarkkaa tehtävänjakoa komission ja jäsenvaltioiden välillä.

3.3.4. Oikeusvaltion, demokratian ja ihmisoikeuksien edistäminen on lähes aina pitkän aikavälin politiikkaa. Valitettavasti näyttää siltä, ettei näitä oikeuksia ole uhattu ainoastaan satunnaisissa tapauksissa. Toisin sanoen työ saattaa vaatia paljon rahaa. Tämä on vielä yksi syy komitealle puoltaa EU-politiikan tehokasta mukauttamista YK:n harjoittamaan politiikkaan. Selkeästi toteutettu monenkeskisyys takaisi EU:lle vankan aseman, jonka avulla se voisi saada YK:n suurimmat rahoittajavaltiot asiaan mukaan entistä paremmin.

3.3.4.1. Komission asiakirjassa ei kiinnitetä ihmisoikeusloukkauksista puhuttaessa huomiota muihin toimijoihin kuin valtioon ei esimerkiksi liikeyrityksiin. Komitea toivoo, että komissio ja liike-elämä käyvät keskustelua tästä asiasta, esimerkiksi siitä, että EU:n jäsenvaltioihin sijoittautuneet kansainvälisesti operoivat yritykset noudattavat tiettyjä toimintasääntöjä sellaisissa maissa, joissa perusihmisoikeuksia on loukattu jo pitkään ja järjestelmällisesti. Komitea haluaa mielellään osallistua komission harjoittamaan ideointiin tästä aiheesta.

Komitea seuraa keskustelua yritysten yhteiskunnallisesta vastuusta ja on pannut kiinnostuneena merkille toimintasäännöt, joita useat yritykset ovat asettaneet itselleen ja joissa on yleensä viittauksia myös ihmisoikeuksiin. Komitean mielestä työmarkkinaosapuolten välinen sopiminen ja yhteinen päätöksenteko ovat paras tapa määritellä edellä mainitut toimintasäännöt, koska niin taataan paremmin kaikkien mukana olevien osapuolten toiminnan yhdenmukaisuus ja sitoutuminen asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Komitea on tyytyväinen siihen, että yritykset määrittelevät toimintansa rajat, mutta toteaa samalla, että syntyy erittäin epäselvä tilanne, kun sadat yritykset käyttävät erilaisia toimintasääntöjä. Yksi tässä yhteydessä mainittava tärkeä seikka on mahdollisuus valvoa näiden sääntöjen noudattamista. Komitea kannattaa tiukasti sitä, että yritykset suhteuttavat toimintasääntönsä nimenomaan OECD:n ja ILOn jo pitkään käytössä olleisiin monikansallisten yritysten toimintasääntöihin.

3.3.5. Komitean mielestä EU:n tulee (läheisessä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa) parantaa yhteistyötään niiden kansainvälisten elimien kanssa, jotka työskentelevät ihmisoikeuksien parissa tai joiden toiminta voi vaikuttaa ihmisoikeustilanteeseen niissä maissa, joissa ne ovat läsnä. Kansainvälisiin kauppasopimuksiin (erityisesti WTO:n sopimuksiin) liitettävän, sosiaalisten perusoikeuksien kunnioittamisen edistämiseen tähtäävän sosiaalilausekkeen aiheuttamat ongelmat mainittakoon esimerkkinä, ei kuitenkaan niistä ainoina eikä tärkeimpinä. EU:n jäsenvaltioiden toivotaan pyrkivän yhä ponnekkaammin siihen, että kansainvälinen valuuttarahasto ja maailmanpankki kiinnittävät entistä enemmän huomiota perusihmisoikeuksien kunnioittamiseen niissä taloudellisissa uudistusprosesseissa, joita ne käynnistävät yhteistyössä hallitusten kanssa.

Komitea on erittäin tyytyväinen komission pyrkimyksiin edistää kansalaisjärjestöissä ihmisoikeuksien hyväksi tehtävää työtä sekä olla niiden kanssa yhteistyössä. Se on arvokas lisä TSK:ssa edustettuina olevien (työnantajien, työntekijöiden ja muiden eturyhmien) organisaatioiden merkitykseen tällä alalla niin nyt kuin myöhemminkin, ennen kaikkea niiden työskennellessä yhdessä kolmansien maiden vastaavien organisaatioiden kanssa, esimerkiksi osallistuen sopiviin hankkeisiin näissä maissa. TSK:ta kiinnostavat komission ajatukset kansalaisjärjestöjen osuudesta ihmisoikeustilanteen tarkkailemisessa ja lisättäessä tietoisuutta siitä niissä maissa, joiden kanssa EU on solminut sopimuksia (ks. kohta 3.2.4 edellä).

Komitean mielestä EU:n tuki on tärkeää, kun paikalliset toimijat ottavat asteittain hoitaakseen taloudellisia aloitteita maissa, joissa on EU:n taloudellisella tuella käynnistettyä tuotanto- ja palvelutoimintaa. Komitean mielestä tämänkaltainen kehitys, jonka tarkoituksena sinällään on suosia työmarkkinajärjestöjen ja muiden eturyhmien nykyistä suurempaa itsenäisyyttä, on tilaisuus, jonka myötä kansalaiset voivat yhä enemmän osallistua julkiseen elämään. Se on myös väline, jolla voidaan tulevaisuudessa vaikuttaa oleellisesti ihmisoikeuksien suojeluun ja edistämiseen.

3.3.6. Lopuksi komitea haluaa esittää kolme käytännön ehdotusta aloitteiksi, joita EU voi tehdä lyhyen ja pitkän aikavälin ihmisoikeuspolitiikkansa puitteissa: neuvoa-antavan elimen perustaminen, Human Rights Reference Handbook -käsikirjan julkaiseminen sekä yhteisön yhtenäinen esiintyminen kolmansien maiden esittämiä, sopimusten noudattamista koskevia varauksia vastaan.

3.3.7. Komitea pyytää komissiota tutkimaan mahdollisuuksia perustaa Euroopan ihmisoikeuksien neuvoa-antava komitea. Eräiden jäsenvaltioiden hallitukset ovat perustaneet tällaisia riippumattomia neuvoa-antavia elimiä.

TSK osallistuu mielellään tämän ajatuksen toteuttamiseen. Tällainen komitea voisi olla avuksi ongelmien tunnistamisessa ja sellaisten ratkaisujen löytämisessä, joita voitaisiin käyttää ihmisoikeuspolitiikan edelleen kehittämisessä.

3.3.8. Alankomaiden edellisen puheenjohtajakauden aikana tehtiin aloite ihmisoikeuksia käsittelevän käsikirjan julkaisemisesta. Kirja julkaistiin Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakauden aikana. Kirja oli asiapitoinen ja käytännöllinen, se sai hyvän vastaanoton, ja sitä käytetään edelleen. Siitä tarvitaan varmasti tarkistettu ja ajantasaistettu versio, jossa huomiota on kiinnitettävä myös EU:n yhteisen ihmisoikeuspolitiikan kehitykseen vuoden 1992 jälkeen.

3.3.9. EU-tasolla on ensimmäisen kerran varovaisesti yritetty löytää yhteinen kanta kolmansien maiden kansainvälisiin ihmisoikeussopimuksiin esittämistä suurista varauksista. Kyseinen menettely ei missään tapauksessa edistä kansainvälisiä oikeusnormeja.

Komitea vahvistaa tukensa komission ja sen jäsenvaltioiden pyrkimyksille ihmisoikeuspolitiikan alalla. Se puoltaa aloitteita, joiden avulla voidaan selvittää, mitä menettelytapoja pitää soveltaa ja mitä jo sovelletaan sekä minkä EU:n elimen on otettava tässä asiassa ohjakset käsiinsä.

Bryssel, 24. huhtikuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Ks. "For a Europe of Civic and Social Rights, Final Report March 1996", puolueettomien asiantuntijoiden komitean raportti, puheenjohtajana oli Maria de Lourdes Pintasilgo.

() Ks. YK:n yleissopimus lapsen oikeuksista vuodelta 1990.

() Tässä yhteydessä tulee todeta, että Irlanti, Luxemburg ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät vieläkään ole vahvistaneet sopimusta nro 111. Kaikki muut EU:n jäsenvaltiot ovat ratifioineet ILOn viisi ihmisoikeusyleissopimusta.