EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.11.2022 COM(2022) 639 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Vuoden 2022 kertomus uusiutuvaa energiaa koskevien vuoden 2020 tavoitteiden saavuttamisesta



1.Johdanto Uusiutuva energia on keskeinen tekijä pyrittäessä ratkomaan ilmastoon ja ympäristöön liittyviä haasteita EU:ssa, kuten myös 18. lokakuuta 2022 julkaistussa energiaunionin tilaa koskevassa katsauksessa korostetaan. Euroopan komissio on ehdottanut Euroopan vihreän kehityksen ohjelman puitteissa uutta strategiaa, jolla muutetaan EU:n taloutta ja yhteiskuntaa ja tehdään niistä kestävämpiä. Tiukennetut tavoitteet – eli tavoitteet vähentää vuoteen 2030 mennessä kasvihuonekaasujen nettopäästöjä vähintään 55 prosenttia vuoden 1990 tasoon verrattuna ja olla ensimmäinen ilmastoneutraali maanosa vuoteen 2050 mennessä – voidaan saavuttaa vain integroidulla energiajärjestelmällä, joka perustuu pitkälti uusiutuvaan energiaan. Siksi komissio ehdotti heinäkuussa 2021, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annettua direktiiviä (EU) 2018/2001 (RED II) muutetaan ja että uusiutuvan energian osuus energian kokonaisloppukulutuksesta nostetaan vuoteen 2030 mennessä vähintään 40 prosenttiin, mikä on enemmän kuin RED II -direktiivissä asetettu vähintään 32 prosentin tavoite. Venäjän Ukrainaa vastaan kohdistaman provosoimattoman ja perusteettoman sotilaallisen hyökkäyksen jälkeen EU julkaisi REPowerEU-suunnitelman, jonka tavoitteena on vähentää nopeasti EU:n riippuvuutta Venäjän fossiilisista polttoaineista. REPowerEU-suunnitelmassa ehdotetaan lisätoimenpiteitä energian säästämiseksi, tarjonnan monipuolistamiseksi ja fossiilisten polttoaineiden korvaamiseksi nopeasti vauhdittamalla Euroopan siirtymistä puhtaaseen energiaan. REPowerEU-suunnitelman toteuttamiseksi on nopeutettava ja aikaistettava uusiutuvien energialähteiden käyttöönottoa ja muutettava teollisuusprosesseja kaasun, öljyn ja hiilen korvaamiseksi. Komissio esitti osana REPowerEU-suunnitelmaa uuden ehdotuksen RED II -direktiivin muuttamiseksi. Siinä komissio ehdottaa, että uusiutuvia energialähteitä koskeva vuoden 2030 tavoite nostetaan vähintään 45 prosenttiin. Ehdotuksella pyritään varmistamaan uusiutuvan energian hankkeiden nopeampi toteuttaminen yksinkertaistamalla ja lyhentämällä edelleen lupien myöntämiseen liittyviä hallinnollisia menettelyjä, jäsenvaltioiden strategisella suunnittelulla sekä edistämällä hankkeita aloilla, jotka soveltuvat erityisesti uusiutuvan energian käyttöönottoon. Uusiutuva energia on näin ollen avainasemassa, kun pyritään ilmastotavoitteisiin, toimitusvarmuuteen ja riippumattomuuteen Venäjän energiantuonnista. Uusiutuvien energialähteiden tukemiseksi laadittu vuoden 2030 kehys rakentuu uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä annetun direktiivin 2009/28/EY (RED I) puitteissa aikaansaadulle edistykselle. Direktiivi oli voimassa 30. kesäkuuta 2021 saakka. RED I -direktiivin mukaisesti jäsenvaltioiden oli saavutettava vuoteen 2020 mennessä kansalliset tavoitteet. Nämä tavoitteet olivat samansuuntaiset kuin EU:n laajuinen tavoite nostaa uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian osuus vähintään 20 prosenttiin. Energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetun asetuksen (EU) 2018/1999 27 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot raportoivat komissiolle uusiutuvia energialähteitä koskevien vuoden 2020 kansallisten tavoitteidensa saavuttamisesta 30. huhtikuuta 2022 mennessä. Tässä asiakirjassa esitetään yhteenveto jäsenvaltioiden raporteissaan toimittamista tiedoista, joita on täydennetty Eurostatilta ja saatavilla olevasta tieteellisestä kirjallisuudesta saaduilla tiedoilla, sekä analysoidaan niitä. Komission kertomus koostuu viidestä luvusta. Johdannon jälkeen luvussa 2 esitetään EU:n tason yleinen arviointi edistymisestä uusiutuvan energian käyttöönotossa. Luvussa 3 tarkastellaan aiempia havaintoja covid-19-pandemian vaikutusten valossa. Luvussa 4 esitetään yksityiskohtaisempi analyysi yksittäisissä jäsenvaltioissa tehdyistä havainnoista sekä esimerkkejä parhaista toimintatavoista. Luvussa 5 esitetään päätelmät. 2.Uusiutuvien energialähteiden käyttöönoton edistyminen EU:ssa Uusiutuvan energian osuus energian kokonaisloppukulutuksesta oli vuonna 2020 EU:ssa 22,1 prosenttia, mikä ylittää uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä tavoitellun 20 prosentin osuuden. Uusiutuvan energian kokonaisosuus on kasvanut keskimäärin 0,8 prosenttiyksikköä vuodessa vuodesta 2011 lähtien, ja kasvu oli huomattavasti suurempi (2,2 prosenttiyksikköä) vuodesta 2019 vuoteen 2020. Myös yksittäisillä osa-alueilla – sähköntuotannossa, lämmityksessä ja jäähdytyksessä sekä liikenteessä – uusiutuvan energian osuudet ovat kasvaneet tasaisesti viime vuosikymmenen ajan. Uusiutuvien energialähteiden suhteellinen osuus oli suurin sähköntuotannossa (uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö, RES-E), jossa sen osuus oli 37,5 prosenttia vuonna 2020. Kasvu oli erityisen voimakasta vuosina 2018–2019 (2 prosenttiyksikköä) ja vuosina 2019–2020 (3,4 %). Uusiutuvien energialähteiden osuus lämmityksessä ja jäähdytyksessä (uusiutuviin energialähteisiin perustuva lämmitys ja jäähdytys, RES-H&C) oli 23,1 prosenttia vuonna 2020, joten se on kasvanut 5,7 prosenttiyksikköä kymmenen viime vuoden aikana. Liikenteen alalla (uusiutuviin energialähteisiin perustuva liikenne, RES-T) kehitys oli kaiken kaikkiaan vähemmän dynaamista ja hitaampaa; vuonna 2020 sen osuus oli 10,2 prosenttia. Kaavio 1. Uusiutuvien energialähteiden osuudet EU-27:ssä vuosina 2011–2020 (%). Lähde: Eurostat SHARES. Bioenergia on edelleen tärkein uusiutuvan energian lähde EU:ssa: sen osuus oli 58,1 prosenttia vuonna 2020. Seuraavaksi eniten käytetään tuulivoimaa (14,3 %), vesivoimaa (12,4 %), aurinkoenergiaa (6,9 %), ympäristölämpöä (5,5 %) ja geotermistä energiaa (2,9 %). Bioenergian osalta kiinteiden biopolttoaineiden osuus on suurin (69,5 %). Muut bioenergian muodot ovat nestemäiset biopolttoaineet (12,9 %), biokaasu (10,6 %), yhdyskuntajätteen uusiutuva osuus (6,9 %) ja puuhiili (0,2 %). Kaavio 2. Uusiutuvan energian kokonaiskulutus EU:ssa tyypeittäin (vuonna 2020, prosentteina ja miljoonina öljyekvivalenttitonneina ilmaistuna). Lähde: Eurostat.

Uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö Uusiutuviin energialähteisiin liittyvien teknologioiden osuus sähkön kokonaistuotannosta kasvoi jatkuvasti vuosina 2011–2020. Maatuulivoiman osuus uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön teknologioista oli suurin ensimmäistä kertaa vuonna 2020, jolloin sen tuotanto oli 350 terawattituntia (TWh). Seuraavilla sijoilla olivat vesivoima (345 TWh), aurinkosähkö (139 TWh), kiinteä biomassa (83 TWh), biokaasu (56 TWh) ja merituulivoima (47 TWh). Geotermisen sähkön (6 TWh), aurinkolämmön (5 TWh) ja bionesteiden (5 TWh) merkitys uusiutuvina sähköntuotantolähteinä oli vähäinen. Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon asennettu kapasiteetti vuonna 2020 vastaa edellä esitettyjä uusiutuviin energialähteisiin perustuvaa sähköntuotantoa koskevia lukuja. Maatuulivoiman asennettu kapasiteetti oli vuonna 2020 suurin, 162,5 gigawattia (GW). Se kasvoi merkittävästi, 7,4 GW, vuodesta 2019 vuoteen 2020. Vesivoiman tuotantokapasiteetti oli toiseksi suurin (150,8 GW), mutta sen asennettu kokonaiskapasiteetti on pysynyt suurelta osin muuttumattomana: se on kasvanut kymmenen viime vuoden aikana vain 6,5 GW. Vesivoiman jälkeen seuraavalla sijalla on aurinkosähkö, jonka kapasiteetti kasvoi 117,9 GW:sta 135,7 GW:in vuosina 2019–2020 (+17,7 GW). Merituulivoiman kapasiteetti kasvoi 12 GW:sta 14,5 GW:in vuosina 2019–2020. Biomassan (15,6 GW), biokaasun (11,7 GW), bionesteiden (1,2 GW) ja geotermisen energian (0,9 GW) osuus uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotantokapasiteetista oli vuonna 2020 verraten vähäinen. Kaavio 3. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tuotantokapasiteetti EU-27:ssä vuosina 2011–2020. Lähde: Eurostat SHARES. Sähkön tuotanto uusiutuvista energialähteistä on kehittynyt nopeammin kuin uusiutuviin energialähteisiin perustuva liikenne tai lämmitys ja jäähdytys, koska teknologiakustannukset ovat ajan mittaan alentuneet. Erityisesti maatuulivoiman tuotannossa asennukseen, käyttöön ja kunnossapitoon liittyvät kokonaiskustannukset sekä energian tasoitetut kokonaistuotantokustannukset (LCOE) ovat pienentyneet viime vuosikymmenen aikana mittakaavaetujen, kilpailun lisääntymisen ja tuotannonalan kehittymisen vuoksi. Vuosina 2010–2020 painotetut keskimääräiset energian tasoitetut kokonaistuotantokustannukset alenivat 54 prosenttia 0,089 Yhdysvaltain dollarista kilowattitunnilta 0,041 Yhdysvaltain dollariin kilowattitunnilta. Lisäksi maalla sijaitsevien tuuliturbiinien teknologia on kehittynyt merkittävästi viime vuosina. Kapasiteettia ovat osaltaan lisänneet myös muun muassa suuremmat napakorkeudet, suuremmat roottorin halkaisijat sekä suuremmat ja luotettavammat turbiinit. Merituulivoiman tuotannossa painotetut keskimääräiset energian tasoitetut kokonaistuotantokustannukset alenivat 48 prosenttia 0,162 Yhdysvaltain dollarista kilowattitunnilta 0,084 Yhdysvaltain dollariin kilowattitunnilta vuosina 2010–2020, ja aleneminen edellisvuoteen verrattuna oli 9 prosenttia vuonna 2020. Tämä kustannusten aleneminen on johtunut teknologisista parannuksista sekä sellaisista alaan liittyvistä tekijöistä, kuten toteuttajien kokemuksen kasvusta ja tuotannon standardoinnin lisääntymisestä. Myös aurinkosähkön tuotannossa on havaittavissa merkittävää kustannusten vähenemistä. Vuosina 2010–2020 voimalaitosmittakaavan aurinkosähkölaitosten painotetut keskimääräiset energian tasoitetut kokonaistuotantokustannukset alenivat 85 prosenttia 0,381 Yhdysvaltain dollarista kilowattitunnilta 0,057 Yhdysvaltain dollariin kilowattitunnilta. Samalla tuotantoa on jatkuvasti laajennettu ja optimoitu ja moduulien tehokkuutta on lisätty yleisesti. Uusiutuviin energialähteisiin perustuva lämmitys ja jäähdytys Uusiutuvan energian kulutus uusiutuviin energialähteisiin perustuvassa lämmityksessä ja jäähdytyksessä on kasvanut asteittain viime vuosikymmenen aikana. Vuonna 2020 uusiutuviin energialähteisiin perustuvan lämmityksen ja jäähdytyksen kulutus oli EU:n tasolla 100 561 ktoe. Kiinteä biomassa oli alan suurin uusiutuvan energian lähde (79 151 ktoe). Lämpöpumppujen tuottamaa energiaa kulutettiin 13 316 ktoe, ja vastaava luku biokaasun osalta oli 4 055 ktoe, aurinkolämpöön perustuvan lämmityksen osalta 2 503 ktoe, bionesteiden osalta 669 ktoe ja geotermisen lämmityksen osalta 867 ktoe. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian osuus lämmityksessä ja jäähdytyksessä on käytännössä kaksinkertaistunut Euroopan unionissa verrattuna vuoteen 2004 (jolloin sen osuus oli 11,7 prosenttia). Kasvun voidaan katsoa johtuvan osin lämmitystarpeiden pienenemisestä mutta ennen kaikkea siitä, että uusiutuvaan energiaan perustuvaa lämpöä tuotetaan yhä enemmän lämpöpumpuilla. Euroopan unionin lämpöpumppumarkkinatiedot vuodelta 2020 vahvistavat, että lämpöpumppuja on otettu yhä enemmän käyttöön lämmitys- ja jäähdytyssegmentissä. Tätä ovat osittain jouduttaneet useiden maiden politiikkatoimet, joissa on suosittu sähköä lämmitystarpeiden täyttämisessä (esimerkiksi Ranskassa, Suomessa ja Ruotsissa), ja kasvava tarve viilentää tiloja kesällä vaihtosuuntaisten lämpöpumppujen jäähdytystoiminnon avulla. Lämpöpumppujen lisäksi myös muut tuotantomuodot – biokaasu, uusiutuva yhdyskuntajäte, aurinkoenergia ja bionesteet – ovat lisänneet uusiutuvan lämmön kokonaiskulutuksen kasvua. Uusiutuviin energialähteisiin perustuvassa lämmöntuotannossa tapahtui muutos vuodesta 2019 vuoteen 2020: kiinteiden biopolttoaineiden osuus pieneni 76,3 prosentista 75 prosenttiin ja lämpöpumppujen osuus kasvoi 11,8 prosentista 12,7 prosenttiin. Biokaasun osuus kasvoi 3,6 prosentista 3,9 prosenttiin, uusiutuvan yhdyskuntajätteen osuus 3,7 prosentista 3,8 prosenttiin ja aurinkoenergian osuus 2,3 prosentista 2,4 prosenttiin. Geotermisen energian osuus pysyi 0,8 prosentissa ja bionesteiden osuus kasvoi 1 prosentista 1,1 prosenttiin. Kaavio 4. Lämmitys ja jäähdytys uusiutuviin energialähteisiin perustuvan lämmityksen ja jäähdytyksen teknologioilla EU-27:ssä vuosina 2011–2020. Lähde: Eurostat SHARES. Uusiutuviin energialähteisiin perustuva liikenne Uusiutuvan energian kulutus uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen alalla on kokonaisuutena katsoen kasvanut tasaisesti viime vuosikymmenen aikana. Biodieselin ja bioetanolin kulutus pysyi ennallaan vuosina 2014–2016, mutta on siitä lähtien kasvanut. Koska biodieselin ja bioetanolin osuus uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen alalla on suuri, näiden biopolttoaineiden kehitys on johtanut biopolttoaineiden kokonaiskulutuksen kasvuun vuodesta 2016 lähtien. Yleisimmin käytetty polttoaine koko ajanjaksolla oli biodiesel, jonka osuus uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen alalla oli suurin myös vuonna 2020 (13 164 ktoe). Uusiutuvan sähkön käyttö liikenteessä on lisääntynyt merkittävästi kymmenen viime vuoden aikana. Erityisen paljon se on kasvanut tieliikenteessä: 10 ktoe:sta vuonna 2011 aina 112 ktoe:iin vuonna 2020. Muihin liikennemuotoihin, erityisesti raideliikenteeseen, verrattuna sähkön osuus tieliikenteessä on kuitenkin edelleen vähäinen. Ravinto- ja rehukasveihin perustuvien biopolttoaineiden kulutuksen osuus liikennealan uusiutuvan energian kulutuksesta on edelleen suuri (10 808 ktoe eli 4,5 % liikenteen energiankulutuksesta vuonna 2020), kun taas kehittyneiden biopolttoaineiden kulutus on ollut vähäisempää mutta lisääntynyt merkittävästi viime vuosina (1 224 ktoe vuonna 2020). Kaavio 5. Energiankulutus liikennealalla (RES-T) EU-27:ssä vuosina 2011–2020. Lähde: Eurostat SHARES.

3.Covid-19-pandemian vaikutukset Uusiutuvan energian 22,1 prosentin osuuteen koko EU:ssa vaikutti myös covid-19-pandemiasta johtuva energian kokonaiskulutuksen väheneminen. Sillä oli vakavia vaikutuksia energian kysynnän tasoon jäsenvaltioissa myös siinä tapauksessa, että otetaan huomioon muut tekijät, kuten sään vaihtelut ja toteutetut energiatehokkuutta lisäävät toimet, jotka ovat myös voineet vaikuttaa kokonaisloppukulutuksen vähenemiseen tiettynä vuonna. Koko EU:ssa energian loppukulutus väheni 8 prosenttia vuoteen 2019 verrattuna. Väheneminen vaihteli jäsenvaltioiden välillä: Luxemburgissa (–13,7 %) ja Espanjassa (–12,3 %) kulutus väheni eniten, kun taas Ruotsissa (–2,4 %) ja Romaniassa (–1,4 %) kulutus laski vain hieman. Tarjontapuolella uusiutuviin lähteisiin perustuvan energian tuotantoon kohdistui yleensä vähemmän vaikutuksia kuin muihin energialähteisiin. Aurinkoenergialla, tuulivoimalla ja puhtaalla vesivoimalla toimivat voimalaitokset pystyivät toimimaan, koska niiden kyky tuottaa sähköä riippuu säästä eikä kysynnästä. Vastaavasti säädettäviin uusiutuviin energialähteisiin, kuten biomassaan, perustuvaan sähköntuotantoon ei näyttänyt kohdistuvan juurikaan vaikutuksia, koska niiden toiminta perustuu suurelta osin uusiutuville energialähteille myönnettävään tukeen (johon covid-19-pandemia ei yleisesti vaikuttanut). Liikenteen biopolttoaineiden tai lämmitykseen käytettävän biomassan osalta kysynnän vähenemiseen liittyvällä kriisillä oli kuitenkin näkyviä vaikutuksia. Nämä tekijät kasvattivat uusiutuviin energialähteisiin perustuvan tuotannon osuutta energiavalikoimassa, mutta tämä kasvu johtui vain osittain varsinaisesta uudesta asennetusta kapasiteetista. Kaiken kaikkiaan voidaan päätellä, että energiankulutuksen vähentymisen vuoksi jäsenvaltioiden oli helpompi saavuttaa tavoitteet. 4.Jäsenvaltioiden edistymisen seikkaperäinen arviointi 4.1.Uusiutuvan energian kokonaisosuudet jäsenvaltioittain Uusiutuvan energian osuudet vuonna 2020 ovat eri jäsenvaltioissa varsin erilaiset, mikä kuvastaa kunkin jäsenvaltion eri lähtötilannetta ja niille uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä asetettuja erilaisia kansallisia tavoitteita. Ruotsissa uusiutuvan energian osuus oli vuonna 2020 suurin (60,1 %), ja seuraavina tulivat Suomi (43,8 %) ja Latvia (42,1 %). Pienimmät uusiutuvan energian osuudet olivat Maltassa (10,7 %) ja Luxemburgissa (11,7 %). Huolimatta alhaisesta uusiutuvan energian kokonaisosuudesta Maltan uusiutuvan energian osuus kasvoi 2,5 prosenttiyksikköä ja Luxemburgin osuus 4,7 prosenttiyksikköä vuodesta 2019 vuoteen 2020 (mukaan lukien tilastolliset siirrot). Kun otetaan huomioon sekä kansallinen käyttöönotto että tällä hetkellä ilmoitetut tilastolliset siirrot, Ranskaa lukuun ottamatta kaikki jäsenvaltiot pääsivät uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin mukaista vuoden 2020 sitovaa uusiutuvan energian tavoitetta vastaavaan tai sitä suurempaan osuuteen. Jotkin jäsenvaltiot ylittivät tavoitteensa selvästi: Ruotsi 11,1 prosenttiyksiköllä, Bulgaria 7,3 prosenttiyksiköllä ja Suomi 5,8 prosenttiyksiköllä. Kaavio 6. Uusiutuvien energialähteiden kokonaisosuudet tilastollisten siirtojen kanssa ja ilman niitä verrattuna uusiutuvia energialähteitä koskeviin vuoden 2020 tavoitteisiin. Lähde: Eurostat SHARES; uusiutuvia energialähteitä koskeva direktiivi. 4.2.Edistyminen yksittäisillä aloilla: sähköntuotanto, lämmitys ja jäähdytys sekä liikenne Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus vuonna 2020 oli suurin Itävallassa (78,8%), ja seuraavina tulivat Ruotsi (74,5%) ja Tanska (65,3%). Kaikista jäsenvaltioista uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus oli vuonna 2020 pienin Maltassa (9,5 %), Unkarissa (11,9 %) ja Kyproksessa (12,4 %). Kaavio 7. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuus jäsenvaltioittain vuonna 2020. Lähde: Eurostat SHARES.

Lämmityksessä ja jäähdytyksessä uusiutuvan energian osuus vuonna 2020 oli suurin Ruotsissa (66,4 %), jonka jälkeen tulivat Viro (58,8 %), Suomi (57,6 %) ja Latvia (57,1 %). Sitä vastoin pienimmät uusiutuvan energian osuudet lämmityksessä ja jäähdytyksessä olivat Irlannissa (6,3 %), Alankomaissa (8,1 %) ja Belgiassa (8,4 %). Liikennesektorilla suurin osuus oli Ruotsissa, jossa uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen osuus oli 31,9 prosenttia. Seuraavina tulivat Suomi (13,4 %) sekä Alankomaat ja Luxemburg (molempien osuus oli 12,6 %). Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen osuus oli pienin vuonna 2020 Kreikassa (5,3 %) ja Liettuassa (5,5 %) sekä Puolassa ja Unkarissa (molempien osuus oli 6,6 %). 4.3.Rajat ylittävä yhteistyö ja yhteistyömekanismien käyttö Uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä säädetään neljästä erityyppisestä yhteistyömekanismista: tilastolliset siirrot, jäsenvaltioiden väliset yhteishankkeet, jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliset yhteishankkeet ja yhteiset tukijärjestelmät. Näistä mekanismeista jäsenvaltiot hyödynsivät eniten tilastollisia siirtoja. Liettua, Luxemburg, Viro, Belgia, Suomi, Tšekki, Slovenia, Malta, Alankomaat ja Irlanti osallistuivat tilastollisia siirtoja koskeviin sopimuksiin, jotka tulivat voimaan vuonna 2020. Jotkin osallistuvista jäsenvaltioista saavuttivat vuoden 2020 uusiutuvaa energiaa koskevan sitovan tavoitteensa tilastollisten siirtojen tuloksena. Jäljempänä esitetään yhteenveto tilastollisista siirroista ja niiden määristä. Jäsenvaltio – Myyjä Jäsenvaltio – Ostaja Uusiutuvien energialähteiden määrää koskevat tilastot (GWh) Liettua Luxemburg 250 Viro Luxemburg 400 Tanska Belgia 1 800 Suomi Belgia (Flanderi) 250 Tšekki Slovenia 465 Suomi Belgia (Flanderi) 20 Liettua Belgia (Brysselin pääkaupunkialue) 152 Suomi Belgia (Flanderi) 1 650 Viro Malta 20 Tanska Alankomaat 13 650 Viro Irlanti 2 500 Tanska Irlanti 1 000 Muut yhteistyömekanismit jäivät pitkälti käyttämättä, mutta Saksan ja Tanskan sekä Ruotsin ja Norjan välille jo aiemmin perustetut yhteiset tukijärjestelmät tuottivat edelleen tuloksia. EU:n tasolla käyttöön otettujen uusien välineiden, erityisesti uusiutuvan energian rahoitusmekanismin ja Verkkojen Eurooppa -välineen uusiutuvan energian ikkunan, täytäntöönpanon odotetaan kuitenkin kannustavan yhteishankkeina toteutettavaan rajat ylittävään yhteistyöhön. 4.4.Vuoteen 2020 asetettujen uusiutuvaa energiaa koskevien kansallisten tavoitteiden saavuttamiseksi toteutetut toimenpiteet Kuten energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetun asetuksen (EU) 2018/1999 27 artiklan b alakohdassa säädetään, jäsenvaltioiden oli annettava erityisesti tiedot vuoden 2020 kansallisten uusiutuvaa energiaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi toteutetuista toimenpiteistä, mukaan lukien tiedot tukijärjestelmiin liittyvistä toimenpiteistä, alkuperätakuista ja hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistamisesta.

4.4.1.Tukijärjestelmiin liittyvät toimenpiteet Uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö Uusiutuviin energialähteisiin perustuvassa sähköntuotannossa jäsenvaltioissa on niiden viime vuosina toimittamien raporttien mukaan toteutettu erilaisia tukijärjestelmien yhdistelmiä. Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon tukijärjestelmiin kuuluivat muun muassa syöttöpreemiot, jotka yhdistettiin usein huutokauppajärjestelmiin. Myös kiintiöjärjestelmiä, verokannustimia, nettomittausta, avustuksia, lainoja ja syöttötariffeja käytettiin uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon tukemiseen. Vaikka tarjotut tukijärjestelmät vaihtelevat jäsenvaltioittain, lähes kaikissa jäsenvaltioissa on vähintään kaksi tukijärjestelmää, jotka tarjoavat erityistä tukea eri teknologioille, eri kokoisille laitoksille ja eri toimijoille. Yleisenä suuntauksena on siirtyminen hallinnollisesti asetetuista syöttötariffeista syöttöpreemiojärjestelmiin, jotka helpottavat uusiutuvien energialähteiden markkinoiden yhdentymistä. Lisäksi tukea annetaan useammin kilpailuun perustuvien huutokauppojen perusteella. Vuoteen 2020 mennessä 19 jäsenvaltiota oli toteuttanut uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukea koskevia huutokauppoja. Tämä suuntaus jatkui myös vuoden 2020 jälkeen: Belgiassa (2021) ja Romaniassa (2022) käynnistettiin tuuli- ja aurinkovoimahankkeita koskevia huutokauppoja, ja myös neljä muuta jäsenvaltiota harkitsee uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön tukea koskevien huutokauppojen käyttöönottoa. Syöttötariffien ja syöttöpreemioiden lisäksi kaikki jäsenvaltiot (Latviaa lukuun ottamatta) toteuttivat täydentäviä finanssipoliittisia toimenpiteitä, kuten tukia, lainoja ja verohyvityksiä/verovapautuksia, edistääkseen uusiutuviin energialähteisiin liittyvien teknologioiden käyttöönottoa. Nämä finanssipoliittiset toimenpiteet vaihtelivat investointituista uusiutuvia energialähteitä käyttäville voimalaitoksille tarkoitettuihin lainaohjelmiin. Useimmissa finanssipoliittisissa toimenpiteissä keskityttiin tiettyyn teknologiaan: esimerkiksi Saksan jo vuonna 2011 alkaneessa merituulipuistojen tukirahoitusohjelmassa tai Kyproksen asuinrakennuksiin asennettavien aurinkosähkön nettomittausjärjestelmien tukiohjelmassa. Lisäksi jäsenvaltiot tukivat vuonna 2020 uusiutuviin energialähteisin perustuvien pienimuotoisten sähköntuotantojärjestelmien käyttöönottoa kotitalouksissa ja yhteisöissä. Samana vuonna esimerkiksi Belgiassa, Tanskassa, Liettuassa, Unkarissa, Alankomaissa, Puolassa, Kreikassa, Italiassa, Kyproksessa ja Latviassa oli käytössä tuottajakuluttajille tarkoitettuja nettomittauksen tukijärjestelmiä. Useat jäsenvaltiot ottivat vuonna 2020 käyttöön uusia uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon tukijärjestelmiä: esimerkiksi Portugali järjesti aurinkosähköä sekä aurinkosähköä ja varastointia koskevan huutokaupan myöntääkseen syöttöpreemiota ja investointiavustuksia. Malta toteutti syöttötariffeja koskevan tarjouskilpailumenettelyn uusiutuvia energialähteitä käyttäville laitoksille, joiden nimellisteho on välillä 400 kWp ja alle 1 000 kWp. Italia on ottanut käyttöön energiayhteisöjä ja kollektiivisia tuottajakuluttajia koskevan oikeudellisen kehyksen, jonka avulla loppukäyttäjät/tuottajat voivat liittyä yhteen jakaakseen paikallisesti tuotettua sähköä. Uusiutuviin energialähteisiin perustuva liikenne Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen sektorilla merkittävin suuntaus vuonna 2020 oli yhä enenevä sellaisten finanssipoliittisten tukijärjestelmien toteutus, jotka kohdistuvat suoraan sähköajoneuvojen tai plug-in-ajoneuvojen käyttöönottoon ja perustuvat esimerkiksi verovapautuksiin, suoriin tukiin tai sähköajoneuvojen ostobonuksiin tai joilla tuetaan latausinfrastruktuurin kehittämistä. Kreikassa, Alankomaissa, Espanjassa ja Unkarissa otettiin vuonna 2020 käyttöön tukijärjestelmiä, joilla edistetään sähköistä liikkuvuutta pääasiassa tarjoamalla tukea sähköajoneuvojen hankintaan. Espanja toteutti MOVES II -nimisen tukiohjelman, johon kuuluu tuki sähköajoneuvojen hankintaan ja latausinfrastruktuurien asentamiseen kannustamiseksi. Alankomaissa käyttöön otettu SPP-tukijärjestelmä tarjoaa tukivaihtoehtoja kuluttajille, jotka haluavat ostaa täyssähköautoja yksityiskäyttöön. Unkari käynnisti sähköajoneuvoja koskevan hankintajärjestelmän, jossa yksityishenkilöt ja yritykset voivat hakea eritasoista tukea sähköajoneuvon hankintaan. Kreikka otti käyttöön lain, jossa säädetään verokannustimista sähköajoneuvojen hankinnan edistämiseksi. Sähköajoneuvoille ja kestävälle liikkuvuudelle annettavan tuen lisäämisen rinnalla uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen keskeisin tukijärjestelmä EU:ssa ovat edelleen uusiutuviin polttoaineisiin velvoittavat kiintiöt. Vuonna 2020 kaikki EU-maat käyttivät velvoitejärjestelmää, etupäässä kiintiötä, pääasiallisena tukijärjestelmänä uusiutuviin energialähteisiin perustuvan liikenteen osuuden kasvattamiseksi. Vaikka kiintiöjärjestelmät eroavatkin yksityiskohdiltaan, niissä kaikissa edellytetään, että polttoaineen toimittajat toimittavat tietyn osuuden uusiutuvia polttoaineita tai käyttävät uusiutuvia polttoaineita vähentääkseen liikennepolttoaineiden keskimääräistä kasvihuonekaasupäästöintensiteettiä. Vaaditut osuudet kasvavat yleensä vuosi vuodelta, ja niissä tavoiteltiin usein 10 prosentin osuutta vuoteen 2020 mennessä. Uusiutuviin energialähteisiin perustuva lämmitys ja jäähdytys Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan lämmityksen ja jäähdytyksen sektorilla on toteutettu kaiken kaikkiaan vähemmän tukijärjestelmiä kuin uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon sektorilla. Jäsenvaltioiden tuki on keskitetty ensisijaisesti investointitukeen, jota myönnetään joko avustuksina tai lainoina. Vuonna 2020 22 jäsenvaltiota myönsi investointitukea avustuksina ja 12 jäsenvaltiota tuki uusiutuviin energialähteisiin perustuvan lämmityksen ja jäähdytyksen teknologioiden käyttöönottoa lainoin (avustusten lisäksi tai niiden sijaan). Olemassa olevia tukivälineitä sovelletaan yleensä moniin erilaisiin teknologioihin, mutta suurin osa tuesta menee biomassaan perustuvaan lämmöntuotantoon. Muita yleisesti tuettuja teknologioita ovat maalämpö- ja ilmalämpöpumput ja hydrotermiset lämpöpumput sekä aurinkolämpöjärjestelmät. Uusiutuviin energialähteisiin perustuvan lämmityksen ja jäähdytyksen teknologioiden käyttöönoton edistämisen lisäksi jäsenvaltioiden tukijärjestelmissä keskitytään myös energiansäästö- ja energiatehokkuustoimenpiteisiin. Vuonna 2020 jotkin jäsenvaltiot, kuten Unkari, Alankomaat, Tanska ja Suomi sekä jotkin Itävallan alueet, ottivat käyttöön uusia uusiutuviin energialähteisiin perustuvan lämmityksen ja jäähdytyksen tukijärjestelmiä, joilla pyritään pääasiassa kotien energiatehokkuuden parantamiseen ja lämpöpumppujen asentamiseen. 4.4.2.Alkuperätakuut Kuten uudelleenlaaditussa uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä (direktiivi (EU) 2018/2001) (RED II) täsmennetään, alkuperätakuiden tarkoituksena on osoittaa loppukäyttäjille uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus tai määrä tietyn energiantuottajan energialähteiden yhdistelmässä ja energiassa, joka toimitetaan kuluttajille sopimusten nojalla. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että uusiutuvista lähteistä tuotetun energian uusiutuvista lähteistä tuotetun energian alkuperä voidaan taata sellaiseksi tässä direktiivissä säädetyssä merkityksessä objektiivisten, läpinäkyvien ja syrjimättömien kriteerien mukaisesti. Kaiken kaikkiaan myönnettyjen alkuperätakuiden määrä on kasvanut tasaisesti vuodesta 2011. Joissain jäsenvaltioissa alkuperätakuiden määrä kasvoi nopeammin: esimerkiksi Espanjan osuus kaikista EU-27:ssä myönnetyistä alkuperätakuista kasvoi 3 prosentista 17 prosenttiin vuosina 2011–2020. Itävallan osuus kasvoi 2 prosentista 9 prosenttiin vuosina 2011–2020 ja Ranskan osuus 7 prosentista 12 prosenttiin vuonna 2020.

Kaavio 11. Vuosittain myönnetyt alkuperätakuutodistukset maittain. Lähde: AIB Statistics. RED II -direktiivin 19 artiklassa säädetään lisäksi, että jäsenvaltion on varmistettava, että kun tuottaja saa taloudellista tukea tukijärjestelmästä, samalle tuotannolle myönnetyn alkuperätakuun markkina-arvo otetaan asianmukaisesti huomioon asiaan liittyvässä tukijärjestelmässä. Näin ollen jäsenvaltioilla on erilaisia tapoja ottaa huomioon tuettu sähkö ja yleensäkin erilaisia tapoja määrittää alkuperätakuujärjestelmänsä. Teknistä apua koskevan raportin perusteella jotkin jäsenvaltiot myöntävät alkuperätakuita myös tuetulle uusiutuvalle energialle. Näin tapahtuu Kreikassa, Suomessa, Alankomaissa, Tšekissä, Virossa, Kyproksessa, Liettuassa, Puolassa ja Romaniassa. Esimerkiksi Kyproksessa alkuperätakuiden myöntäminen uusiutuvien energialähteiden tuottajille ei ole riippuvaista saadusta tuesta, kuten investointituesta tai syöttötariffipreemiosta. Alkuperätakuista saadut tulot muodostavat näin ollen tuottajille lisähyödyn. Tuottajien on saatava hyväksyntä uusiutuvien energialähteiden rahastolta käydäkseen kauppaa alkuperätakuilla. Toinen lähestymistapa on se, että alkuperätakuita ei myönnetä tuetulle sähkölle tai että niitä myönnetään, mutta ne peruutetaan välittömästi. Belgia, Saksa, Espanja, Irlanti, Malta, Itävalta ja Slovenia. Esimerkiksi Itävallassa alkuperätakuita myönnetään tuetulle ja tukea saamattomalle uusiutuvalle energialle, mutta ainoastaan tukea saamattoman uusiutuvan energian laitosten alkuperätakuilla voidaan käydä kauppaa kansainvälisesti, kun taas tuetulle energialle myönnettyjä alkuperätakuita on käytettävä ilmoittamistarkoituksiin Itävallassa. Lisäksi jäsenvaltiot voivat päättää myöntää alkuperätakuita tuetulle uusiutuvalle energialle, mutta nämä alkuperätakuut huutokaupataan keskitetysti tukikustannusten korvaamiseksi. Tässä kategoriassa ovat Italia, Luxemburg, Ranska, Portugali, Kroatia, Slovakia ja Unkari. Esimerkiksi Italiassa tuetulle uusiutuvalle energialle myönnettyjä alkuperätakuita on huutokaupattu vuodesta 2013. Huutokaupoista kertyneet tulot käytetään tuetun uusiutuvan energian kustannusten korvaamiseen. 4.4.3.Hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistaminen RED II -direktiivissä asetetaan jäsenvaltioille hallinnollisten menettelyjen sujuvoittamista ja yksinkertaistamista koskevia vaatimuksia. Vaikka RED II -direktiivi oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä vasta 30. päivään kesäkuuta 2021 mennessä, jotkin jäsenvaltiot olivat toteuttaneet useita tällaisia yksinkertaistamistoimenpiteitä jo vuonna 2020 tai aiemmin. Jäsenvaltioiden raportoinnin mukaan kymmenen jäsenvaltiota on ottanut käyttöön jonkinlaisen yhden asiointipisteen lähestymistavan tai kansallisen yhteyspisteen. Esimerkiksi Suomessa koko Etelä-Pohjanmaan alueen lupamenettelyn yhteyspisteeksi nimettiin vuonna 2020 Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ELY-keskus). Yhteyspisteiden on annettava hakijan pyynnöstä neuvoja ja apua koko hallinnollisen luvan hakemis- ja myöntämismenettelyn ajan. Hakijan ei tarvitse koko prosessin aikana olla yhteydessä useampaan kuin yhteen yhteyspisteeseen. Luvan myöntämismenettely kattaa asiaankuuluvat hallinnolliset luvat, jotka koskevat laitosten ja niiden verkkoon liittämisessä tarvittavien voimavarojen rakentamista ja käyttämistä ja niiden päivittämistä energian tuottamiseksi uusiutuvista lähteistä. Jos hallinto ei vastaa määräaikaan mennessä, tämä johtaa muutamassa tapauksessa lupien automaattiseen hyväksymiseen. Alankomaat on esimerkiksi ottanut käyttöön fyysisiä näkökohtia koskevia lupasääntöjä, joiden mukaan tavanomaisen menettelyn mukaisen päätöksentekoprosessin määräaika on kahdeksan viikkoa ja määräaikaa voidaan pidentää kerran enintään kuudella viikolla. Määräajan noudattamatta jättäminen johtaa automaattisesti luvan myöntämiseen (lex silencio positivo -periaatteen mukaisesti). Joissakin jäsenvaltioissa on käytössä erityisiä uusiutuvaan energiaan liittyviä aluesuunnittelutoimenpiteitä, kuten karttoja, joissa esitetään alueet, joilla uusiutuvia energialähteitä voitaisiin kehittää. Tällainen aluesuunnittelu voi auttaa vähentämään paikallisyhteisöjen ja kansalaisyhteiskunnan järjestöjen vastustusta ja käsittelemään maan niukkuuteen liittyvää ongelmaa. Esimerkiksi Espanjassa laadittiin tuuli- ja aurinkovoimaa varten kaksi karttaa, joissa maa luokitellaan viiteen ympäristöherkkyysluokkaan (korkein, erittäin korkea, korkea, kohtalainen ja alhainen) kunkin analysoidun hanketyypin osalta. Kartat ovat kuitenkin vain informatiivisia eivätkä korvaa välttämättömiä hallinnollisia vaiheita, kuten tarvittavaa ympäristövaikutusten arviointia. Sähköisiä hakumenettelyjä ja asiakirjojen digitalisointia koskeva tilanne vaihtelee EU:ssa. Vaikka muutamissa jäsenvaltioissa on jo luotettavat ja laajat sähköiset menettelyt, useimmat jäsenvaltiot ovat vasta alkaneet ottaa käyttöön digitaalisia välineitä prosessin helpottamiseksi. Useimmissa jäsenvaltioissa on jo jonkin verran yksinkertaistettu menettelyjä pienimuotoisten hankkeiden, kuten katoille oman kulutuksen ja energiayhteisöjen edistämiseksi asennettavien aurinkosähkölaitteistojen osalta. Lisäksi 15 jäsenvaltiota otti käyttöön yksinkertaistetun ilmoitusmenettelyn pienimuotoisten laitosten verkkoon liittämistä varten. 4.5.Esimerkkejä parhaista toimintatavoista Onnistuneita hankkeita toteuttaneiden jäsenvaltioiden esimerkeistä voidaan ottaa tulevaa vuosikymmentä varten opiksi muutamia asioita: ·Vakaa poliittinen ympäristö, jossa tukijärjestelmät, huutokauppojen aikataulut ja käytettävissä oleva budjetti ovat ennustettavissa, tuo ennustettavuutta myös sidosryhmien investointeihin. ·Myös hinnan asettaminen hiilelle ja saasteille EU:n päästökauppajärjestelmän lisäksi on keskeistä, jotta uusiutuvat energialähteet voivat kilpailla tasavertaisesti. Ruotsissa, jossa uusiutuvien energialähteiden osuus liikenteessä on selvästi suurin (lähes 32 %), otettiin käyttöön hiilivero jo vuonna 1991. Myös Liettuassa peritään ympäristön pilaantumiseen liittyvää yleistä veroa, josta on vapautettu biokaasun käyttö sekä kiinteän ja nestemäisen biomassan käyttö lämmitystarkoituksiin. Tämä yhdessä muiden tukitoimenpiteiden, kuten biokaasun tukemisen, kanssa on johtanut uusiutuvien energialähteiden suureen osuuteen lämmitys- ja jäähdytyssektorilla (50,4 % prosenttia vuonna 2020). ·Nopeat lupamenettelyt, mukaan lukien RED II -direktiivissä ja RED-direktiivin muuttamista koskevassa REPowerEU-suunnitelman ehdotuksessa esitetyt menettelyt, ovat olennaisen tärkeitä, jotta voidaan nopeuttaa uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämistä tasolle, jolla voidaan saavuttaa vuoteen asetettu 2030 tarkistettu tavoite ja vähentää siten riippuvuutta Venäjän fossiilisista polttoaineista. Keskitetyt yhteyspisteet hankkeiden toteuttajille ovat yksi tärkeä tekijä hallinnollisten menettelyjen helpottamisessa ja nopeuttamisessa. Esimerkiksi Alankomaissa keskeiset luvat voidaan niputtaa yhteen noudattaen keskitetyn asiointipisteen lähestymistapaa (All-in-one Permit for Physical Aspects). Keskitetty asiointipiste on toteutettu verkkoalustana, ja vastuuviranomaisia on vain yksi. Toisaalta Euroopan komissio suosittelee REPowerEU-suunnitelmassa, että jäsenvaltioiden olisi nimettävä uusiutuvien energialähteiden ”ydinkehittämisalueita”, joilla lupamenettelyjä on lyhennetty ja yksinkertaistettu. Joissakin jäsenvaltioissa on käytössä samankaltaisia toimenpiteitä, kuten karttoja alueista, joilla uusiutuvia energialähteitä voitaisiin kehittää. Niillä on kuitenkin vain rajallinen vaikutus, koska ne eivät liity erityiseen sääntelykehykseen, joka johtaisi nopeampaan lupien myöntämiseen. Esimerkiksi Espanjan hallitus julkaisi tuuli- ja aurinkovoimaa varten kaksi karttaa, joissa alue esitetään luokiteltuna viiteen ympäristöherkkyysluokkaan (korkein, erittäin korkea, korkea, kohtalainen ja alhainen) kunkin analysoidun hanketyypin osalta. Lisää esimerkkejä alan hyvistä toimintatavoista on komission ohjeissa uusiutuvan energian hankkeiden luvanmyöntämismenettelyjen nopeuttamisesta.