A4-0207/96

Päätöslauselma työajan lyhentämisestä ja mukauttamisesta

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 2, 3, 103, 118 ja 118 b artiklan,

- ottaa huomioon Edinburghissa, Kööpenhaminassa, Brysselissä ja Korfulla kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät,

- ottaa huomioon valkoisen kirjan kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä - nykyajan haasteet siirryttäessä 21. vuosisadalle (KOM(93)0700 - C3- 0509/93) sekä komission vuotuisen kertomuksen «Euroopan työllisyystilanne vuonna 1994" (KOM(94)0381 - C4-0200/94),

- ottaa huomioon Euroopan unionin talous- ja sosiaalikomitean työn ja erityisesti työaikaa koskevan alustavan esityksen (SOC292, CES342/95) käsittelyyn liittyvät asiakirjat,

- ottaa huomioon komission 16. syyskuuta 1983 neuvostolle esittämän suositusluonnoksen työajan lyhentämiseksi ja uudelleen järjestämiseksi (KOM(83)0543 /1-0846/83) ja Euroopan parlamentin 18. marraskuuta 1983 hyväksymän päätöslauselman ((EYVL C 342, 19.12.1983, s. 147)), joka sisältää tätä luonnosta koskevan lausunnon,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan,

- ottaa huomioon sosiaali- ja työllisyysasiain valiokunnan mietinnön (A4- 0207/96),

A. katsoo, että suurtyöttömyys on edelleen, eri mittasuhteissa mutta aina yhtä vahingollisena, pääasiallinen vitsaus, joka vaikuttaa uhkaavasti sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen kussakin jäsenvaltiossa ja Euroopan unionissa kokonaisuudessaan,

B. katsoo, että suurtyöttömyyden jatkumisesta on kolmenlaisia seurauksia:

- entistä raskaammat sosiaaliturva- ja työttömyyskustannukset työttömyysavustusten, maksamattomien sosiaalivakuutusmaksujen ja moninkertaistuneiden työllisyyskurssien ja koulutustilaisuuksien muodossa, joista muutamat eivät paljoakaan paranna työnsaantimahdollisuuksia;

- pätevyyden, sosiaalisen omanarvontunnon, turvatun tulevaisuuden ja jopa henkilökohtaisen ja perheen sisäisen henkisen tasapainon menetys, joka kohtaa lähes 20 miljoonaa henkilöä unionissa; ja

- yhä suuremman väestönosan sosiaalinen syrjäytyminen, joka aiheuttaa poliittisen apatian ja yhteiskuntarauhan häiriintymisen vaaran, mikä ilmenee muun muassa rikollisena käyttäytymisenä,

C. katsoo, että tämän vuoksi työttömyyden torjunta on ehdottomasti ensisijainen yhteiskunnallinen ja poliittinen tavoite unionissa ja jokaisessa sen jäsenvaltiossa,

D. katsoo, että ei ole olemassa yhtä ainoata asetta tai reseptiä tämän vitsauksen hävittämiseksi,

E. katsoo, että työttömyyden perusosuus kohoaa taantumasta toiseen eikä alene suhdanteiden vaihtuessa ja että vaikka bruttokansantulon nykyistä voimakkaampi keskimääräinen kasvu pitkällä aikavälillä auttaakin tämän ilmiön rajoittamisessa, pelkkä sen eliminointi ei riitä; lähimenneisyyden kokemukset kaikissa jäsenvaltioissa sekä suurin osa käytettävissä olevista teoreettisista tutkimuksista vahvistavat tämän johtopäätöksen,

F. katsoo, että riippumatta ja huolimatta kasvutahdista unionin ja jokaisen jäsenvaltion on pyrittävä taistelemaan työmarkkinoiden tukkeutumista vastaan ja parantamaan työpaikkojen luomisen edellytyksiä seuraavilla avainalueilla:

- työntekijöiden koulutus ja pätevyys

- työmarkkinoiden hallintoelinten ja niiden menettelyiden hyvä ja joustava toiminta

- verotus ja sosiaalimaksut, joita olisi tarkasteltava uudelleen aina, jos ne muodostavat esteen työllistämiselle

- palkan sivukustannukset,

G. katsoo, että useat alat voivat sopivalla kannustuksella luoda lukuisia työpaikkoja; erityisesti innovatiivisten ja tulevaisuuden alojen erittäin pienet, pienet ja keskisuuret yritykset sekä palveluala ja julkinen sektori, joka voisi toimia esimerkkinä,

H. katsoo, että kansainvälinen kilpailukyky on huomattavan riippuvainen teollisuuden innovaatiokyvyn tehokkuudesta, korkeasta koulutuksen tasosta ja vankoista tutkimuksen perusrakenteista ja kehitysstrategiasta,

I. katsoo, että pienten ja keskisuurten yritysten sekä palvelujen alalla myönnetyt helpotukset eivät saa heikentää työntekijöiden hankkimia oikeuksia, jotka koskevat työpaikan pysyvyyttä ja sosiaalista suojelua,

J. katsoo lopuksi, että kaikista näistä toimenpiteistä huolimatta yhtä keinoa ei mahdollisesti ole vielä kokeiltu riittävästi; tämä keino on työajan merkittävä lyhentäminen ja mukauttaminen sekä tuotantokapasiteetin käyttöajan säilyttäminen ennallaan tai jopa pidentäminen; työajan lyhentäminen, mukauttaminen tai uudelleen järjestäminen voidaan toteuttaa ainoastaan työnantajien ja työntekijöiden välisen sopimuksen seurauksena esimerkiksi seuraavin keinoin:

a) työviikon huomattava lyhentäminen ja mukauttaminen

b) sosiaalisoikeudellisesti suojatun osa-aikatyön mahdollisuuksien lisääminen

c) asteittainen ylitöistä luopuminen

d) pidemmät «tauot» (sapattivuodet)

e) paremman työpanoksen takaaminen lyhyiden «työn lomassa» pidettävien taukojen avulla,

f) työajan organisoinnin muuttaminen,

K. katsoo lisäksi, että erittäin monien yritysten kokeilut, joissa on onnistuttu merkittävästi lyhentämään työaikaa, todistavat näin avautuneesta mahdollisuudesta sekä pitää entiset työntekijät että palkata uusia; yhä useammat erityistutkimukset vahvistavat vapaaehtoisuuteen perustuvan ja joustavan lähestymistavan merkittävät tulokset silloin, kun sitä harjoitetaan viranomaisten vankalla tuella, joka mahdollistaa tarpeen mukaan ansionmenetysten korvaamisen,

L. katsoo, että työajan lyhentäminen ja mukauttaminen mahdollistaisi sekä uusien työpaikkojen luomisen että irtisanomisilta välttymisen, mikä vähentäisi huomattavasti jäsenvaltioiden menoja,

M. katsoo, että työttömyyden huomattava väheneminen siksi, että työajan lyhentämisen ja mukauttamisen ansiosta joko vältytään irtisanomisilta tai suositaan lisätyövoiman palkkaamista, merkitsisi jäsenvaltiolle merkittävää potentiaalista tai todellista säästöä, jota voitaisiin käyttää korvaamaan ansionmenetykset,

N. katsoo, että julkinen ja yksityinen sektori saattavat edellyttää erilaista kohtelua tietyissä tapauksissa,

1. Kehottaa komissiota panemaan alulle ja julkaisemaan kuuden kuukauden kuluessa yhteistutkimuksen kussakin jäsenvaltiossa saatujen kokemusten tulosten selvittämiseksi kattavasti - pk-yritykset ja erittäin pienet yritykset mukaan lukien - yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa;

2. Kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tarkastelemaan L kohdassa tarkoitettuja potentiaalisia säästöjä sen selvittämiseksi, hyötyisivätkö yritykset niistä, jos nämä varat käytetään ansionmenetysten korvaamiseen, joka voidaan suorittaa joko suorana tukena tai, vielä parempaa, pienentämällä (esimerkiksi 1 ecua/tunti) 32 ensimmäiseltä työtunnilta maksettavia sosiaalivakuutusmaksuja ja korottamalla (4 ecua/tunti) 32 työtuntia ylittäviltä tunneilta maksettavia maksuja;

3. Kehottaa komissiota panemaan alulle ja julkaisemaan myös perusteellisia, luvuin todennettuja tutkimuksia kyseisenkaltaiseen, työajan merkittävään lyhentämiseen ja mukauttamiseen kannustavaan politiikkaan liittyvistä järjestelyistä ja sen seurauksista, joissa tarkastellaan eri vaihtoehtoja sekä työaikojen että ansionmenetyksistä maksettavien korvausten suuruuden osalta;

4. Pyytää komissiota panemaan alulle kaikkien asianomaisten työmarkkinaosapuolten keskuudessa sekä unionin että kunkin jäsenvaltion tasolla tehtävän laajan kyselyn ja koordinoimaan sitä;

5. Pyytää komissiota ja neuvostoa kannustamaan jäsenvaltioita ja työmarkkinaosapuolia harkitsemaan työajan lyhentämistä ja mukauttamista ja antamaan lausuntonsa monivuotisten työohjelmiensa puitteissa;

6. Pyytää komissiota siinä tapauksessa, että komission tutkimuksista ja jäsenvaltioiden tekemistä arvioista johdanto-osan L kappaleen suhteen voidaan tehdä johtopäätöksiä, kannustamaan työmarkkinaosapuolia neuvottelemaan Euroopan tasolla ja alakohtaisella tasolla joustavien sopimusten tekemiseksi työajan lyhentämisen ja mukauttamisen osalta erityisesti niillä aloilla, joita työaikadirektiivi ei koske;

7. Pyytää komissiota siinä tapauksessa, että komission tutkimuksista ja jäsenvaltioiden tekemistä arvioista johdanto-osan L kappaleen suhteen voidaan tehdä johtopäätöksiä, laatimaan suositusluonnoksen, jossa pyritään määrittelemään jäsenvaltioiden käyttöön vaihtoehtoja, joilla vältetään hallinnollisten, taloudellisten ja oikeudellisten rasitteiden asettaminen tavalla, joka haittaisi työllisyyden luomista, säilyttämistä ja kehittämistä, sekä työajan lyhentämisen ja mukauttamisen lainsäädännölliseen helpottamisen tai kannustamisen edellytykset, jotka sopisivat yhteen eri jäsenvaltioiden välisen kaupankäynnin ehtojen ja kilpailukyvyn tasapainon vakauden kanssa;

8. Vaatii lisäksi, että komissio ja neuvosto sekä työmarkkinaosapuolet tutkivat, mitä mahdollisia seurauksia työpaikkojen luomisen kannalta olisi sillä, että ylityötuntien korvaus toteutetaan vähitellen ja vaiheittain korvaavalla vapaalla;

9. Arvioi, että tällaiset toimenpiteet lisäävät vapaa-ajan määrää ja ehdottaa lopuksi, että komissio, jäsenvaltiot sekä alueelliset ja paikalliset viranomaiset tarkastelevat mahdollisuuksia kannustaa elinikäistä oppimista, urheilua, kulttuuria ja yhteisön sosiaalitoimintaa, joilla pyritään selkeästi lisäämään sosiaalista kehitystä; tällaiset toimenpiteet myötävaikuttaisivat vapaa-ajan kysyntään ja toisaalta työllisyyden mahdolliseen lisääntymiseen nousevilla aloilla;

10. Odottaa, että siinä tapauksessa, että komission tutkimuksista ja jäsenvaltioiden tekemistä arvioista johdanto-osan L kappaleen suhteen voidaan tehdä johtopäätöksiä, työmarkkinaosapuolet kantavat vastuunsa työnhakijoita kohtaan ja luovat työehtosopimuspohjaiset edellytykset sille, että yritykset voivat kulloisenkin työllisyystilanteen mukaan ottaa käyttöön työajan järjestämisen eri tapoja ja muotoja;

11. Vaatii neuvostoa ja komissiota luomaan edellytykset sille, että kaikki työntekijät ovat oikeudellisesti tasa-arvoisia riippumatta siitä, minkä työajan järjestämisen muodon he valitsevat;

12. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle ja työmarkkinaosapuolille.