[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 16.7.2008

KOM(2008) 397 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

kestävän kulutuksen ja tuotannon ja kestävän teollisuuspolitiikan toimintaohjelmasta

{SEK(2008) 2110}{SEK(2008) 2111}

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

kestävän kulutuksen ja tuotannon ja kestävän teollisuuspolitiikan toimintaohjelmasta

1. JOHDANTO

Euroopan unioni on ottanut pitkiä harppauksia saavuttaakseen kasvuun ja työllisyyteen liittyvät tavoitteensa. Lissabonin strategia on tuottanut merkittäviä tuloksia.[1] Kahden viimeksi kuluneen vuoden aikana on luotu yli kuusi miljoonaa työpaikkaa, ja työttömyysluvut ovat alentuneet merkittävästi. Euroopan maailmanlaajuisesti kilpailukykyinen teollisuus edistää voimakkaasti kasvua ja työpaikkojen syntymistä. Euroopan komissio on teollisuuspolitiikkansa avulla edelleen rakentanut Eurooppaan elinkeinoelämälle soveltuvaa toimintaympäristöä.

Haasteenamme on nyt integroida kestävän kehityksen periaate tähän kokonaisuuteen. Kestävällä kehityksellä tavoitellaan sekä nykyisten että tulevien sukupolvien elämänlaadun ja hyvinvoinnin jatkuvaa parantamista.[2] Se on yksi Euroopan unionin keskeisistä tavoitteista. Nopeat globaalit muutokset jäätiköiden sulamisesta energian ja luonnonvarojen kysynnän kasvuun tekevät kuitenkin tavoitteen saavuttamisesta yhä haastavampaa.

Haasteet liittyvät suoraan meidän elämäntapaamme. Tapamme tuottaa ja kuluttaa vaikuttavat ilmaston lämpenemiseen, saastumiseen, raaka-aineiden kulutukseen ja luonnonvarojen riittävyyteen.[3] EU:ssa tapahtuvan kulutuksen vaikutukset ulottuvat kaikkialle maailmaan, sillä EU on riippuvainen energian ja luonnonvarojen tuonnista. Lisäksi alati kasvava osa Euroopassa kulutetuista tuotteista valmistetaan muualla maailmassa.

Siirtyminen kestävämpiin kulutus- ja tuotantomalleihin on nyt tärkeämpää ja kiireellisempää kuin koskaan aikaisemmin.

Euroopan teollisuudelle tai kuluttajille voidaan tuottaa paljon taloudellista etua. Kansainvälisen ilmastopaneelin mukaan rakennusten energiankulutusta voitaisiin vähentää 30 prosentilla vuoteen 2030 mennessä niin, että samalla saavutettaisiin taloudellista nettoetua. Globaalit paineet lisätä luonnonvarojen käytön tehokkuutta ja ponnistelut kestävän kehityksen edistämiseksi voivat toimia merkittävinä innovoinnin pontimina ja sitä kautta parantaa teollisuuden kilpailukykyä.

Tässä asiakirjassa esitetään komission strategia, jolla tuetaan kestävää kulutusta ja tuotantoa edistävää kokonaisvaltaista mallia EU:ssa ja kansainvälisesti sekä edistetään EU:n kestävän teollisuuspolitiikan kehittämistä. Strategia täydentää energiankäyttöön liittyviä nykyisiä toimintalinjoja, kuten komission tammikuussa 2008 hyväksymää energia- ja ilmastopakettia.

Toimintasuunnitelman ytimenä on luoda dynaaminen toimintaympäristö, joka auttaa parantamaan tuotteiden energia- ja ympäristöominaisuuksia ja lisäämään kuluttajien kiinnostusta tällaisia tuotteita kohtaan. Yhtenä keinona on vahvistaa sisämarkkina-alueella kunnianhimoisia normeja, joiden avulla varmistetaan tuotteiden laadun parantaminen soveltamalla systemaattisesti kannustinjärjestelmiä ja julkisia hankintamenettelyjä ja tarjoamalla kuluttajille lisää tietoa yhdenmukaisemman ja yksinkertaisemman merkintäjärjestelmän avulla, jonka ansiosta parempien tuotteiden kysyntä alkaa tukea tätä strategiaa. Huomio kiinnitetään tuotteisiin, joiden ympäristövaikutuksia on mahdollista merkittävästi pienentää.

Haasteena on luoda sellainen kestävää kehitystä tukeva toimintaympäristö, jossa tuotteiden yleiset ympäristöominaisuudet niiden koko elinkaari huomioon otettuna paranevat, parempien tuotteiden ja tuotantomenetelmien kysyntä lisääntyy ja kuluttajien on johdonmukaisten ja yksinkertaistettujen merkintöjen avulla helpompi tehdä hyviä valintoja.

Tätä kehitystä tuetaan ja vahvistetaan toimilla, joiden tavoitteena on kevyt ja joustava tuotanto (lean production) ja kansainvälisten näkökohtien ottaminen huomioon.

2. DYNAAMINEN TOIMINTAYMPÄRISTÖ VALISTUNEEMPAA KULUTUSTA JA PAREMPIA TUOTTEITA VARTEN

Käynnissä on erilaisia toimia tuotteiden energiatehokkuuden ja ympäristösuojelullisen tason parantamiseksi. Ekologista suunnittelua koskevalla direktiivillä[4] vahvistetaan puitteet energiaa käyttävien tuotteiden ekologiselle suunnittelulle. Muissa säädöksissä käsitellään tuotteiden elinkaaren vaiheisiin liittyviä erityiskysymyksiä, kuten jätehuoltoa. Energiankulutusmerkinnöistä annetulla direktiivillä[5], Energy Star -asetuksella[6] ja ympäristömerkintäasetuksella[7] vahvistettujen merkintäjärjestelmien ja jäsenvaltioiden, vähittäiskaupan ja muiden talouden toimijoiden kehittämien muiden järjestelmien ansiosta kuluttajat saavat tietoa tuotteiden energiankulutuksesta ja ympäristövaikutuksista. Jäsenvaltioissa edistetään tuotteiden ympäristöominaisuuksien parantamista kannustimin ja julkisten hankintojen kautta. Energy Star -asetus velvoittaa EU:n toimielimet ja jäsenvaltioiden viranomaiset hankkimaan toimistolaitteita, joiden energiatehokkuus on tietyllä tasolla.

Kaikesta huolimatta järjestelmissä on vielä puutteita, jotka haittaavat näiden toimien täysimittaista hyödyntämistä. Suurin osa tuotteita koskevasta lainsäädännöstä koskee vain tuotteen elinkaaren tiettyjä vaiheita. Ekologista suunnittelua koskevassa direktiivissä tarkastellaan kyllä tuotteen koko elinkaarta, mutta direktiivin piiriin tällä hetkellä kuuluvien energiaa käyttävien tuotteiden ympäristövaikutuksen osuus kaikkien tuotteiden ympäristövaikutuksista on vain noin 31–36 prosenttia.[8] EU:n politiikan mukainen kuluttajatiedotus on keskittynyt kodinkoneiden ja toimistolaitteiden energiatehokkuuteen (energiankulutusmerkintöjä koskeva direktiivi ja Energy Star -ohjelma) tai koskenut vain rajallista tuotejoukkoa (ympäristömerkintä). Ongelmana on myös se, että kansallisen tason toimenpiteitä ei ole koordinoitu.

Yleisesti ottaen vapaaehtoisuuteen ja sääntelyyn perustuvat välineet ovat liiaksi erillään toisistaan, ja eri keinojen välisiä synergioita ei ole hyödynnetty. Täytäntöönpano ei ole riittävän dynaamista ja tulevaisuuspainotteista, jotta tuotteiden ominaisuudet paranisivat riittävän nopeasti. Toisistaan poikkeavat kansalliset ja alueelliset suhtautumistavat antavat tuottajille ristiriitaisia viestejä, minkä vuoksi sisämarkkinoista ei saada täyttä hyötyä.

Uudessa toimintamallissa yhdistyvät eri välineiden tarjoamat mahdollisuudet ja dynaaminen täytäntöönpano.

Malli koostuu seuraavista toimista:

- Energiaa käyttävien tuotteiden ekologista suunnittelua koskevan direktiivin soveltamisalaa laajennetaan kattamaan kaikki energiaan liittyvät tuotteet. Tuotteille, joiden ympäristövaikutukset ovat merkittävät, asetetaan vähimmäisvaatimukset niin, että pääpaino on keskeisillä ympäristönäkökohdilla. Parhaiden markkinoilla olevien tuotteiden tunnistamiseksi määritetään hyvää ympäristönsuojelullista tasoa osoittavia viitearvoja (benchmark). Vähimmäisvaatimuksia ja viitearvoja tarkastellaan uudelleen ajoittain niiden mukauttamiseksi teknisiin muutoksiin ja jotta elinkeinoelämällä olisi pitkän aikavälin näkökulma tulevaan sääntely-ympäristöön.

- Energiankulutusmerkinnöistä annetun direktiivin ja ympäristömerkintäasetuksen mukaisia tuotteiden merkintöjä kehitetään edelleen vuonna 2012 suoritettavan ekologista suunnittelua koskevan direktiivin uudelleentarkastelun jälkeen ja täydennetään tarvittavalla tavalla ekologiseen suunnitteluun liittyviä merkintöjä koskevalla direktiivillä, jotta kuluttajat saisivat tietoa tuotteiden energiatehokkuudesta ja/tai ympäristönsuojelullisesta tasosta.

- Edellä tarkoitettujen järjestelmien mukaisia energiatehokkuus- ja ympäristökriteerejä käytetään yhdenmukaisen perustan luomiseksi julkisia hankintoja ja EU:n ja jäsenvaltioiden kannustinjärjestelmiä varten. Näin päästäisiin eroon kannustinjärjestelmien hajanaisuudesta sisämarkkinoilla.

- Lisäksi toteutetaan muita toimia valistuneen kulutuksen edistämiseksi. Vähittäiskaupan ja tuottajien keskuudessa toteutetaan toimia, joiden tarkoituksena on tehdä toiminnoista ja toimitusketjuista ympäristöystävällisempiä. Kuluttajille suunnataan tiedotusta ja heidän proaktiivista rooliaan lisätään.

Näitä toimia voidaan soveltaa monenlaisten ympäristöhaasteiden käsittelyssä. Soveltamalla tätä lähestymistapaa tuotteisiin, joiden ympäristövaikutukset ovat merkittäviä, on mahdollista saavuttaa mittavia ympäristöön ja talouteen liittyviä etuja. Esimerkiksi asuntojen kunnostaminen vaihtamalla ikkunat parempiin ja lisäämällä lämpöeristystä lisääntyisi ehdotettujen toimien ansiosta. Näin kotitaloudet voisivat vähentää energiankulutustaan, pienentää suoria ja epäsuoria kasvihuonekaasupäästöjään ja säästää lämmityskustannuksissa.

Toimet kuvaillaan yksityiskohtaisesti jäljempänä.

2.1. Ekologista suunnittelua koskeva direktiivi

Ekologista suunnittelua koskevassa direktiivissä vahvistetaan säännöt ekosuunnittelua koskevien vaatimusten asettamiselle energiaa käyttäville tuotteille tarkoituksena taata kyseisten tuotteiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla siten, että tarkastellaan tuotteen koko elinkaarta. Direktiivillä ei suoraan oteta käyttöön sitovia vaatimuksia tietyille tuotteille, vaan komissio voi komitean avustamana ja vaikutustenarvioinnin ja sidosryhmien kuulemisen jälkeen vahvistaa täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka koskevat tiettyjä tuotteita ja niihin liittyviä ympäristönäkökohtia (kuten energiankulutusta, jätteiden syntymistä, vedenkulutusta ja käyttöiän pidentämistä).

Direktiivi koskee nykyisellään vain energiaa käyttäviä tuotteita. Jotta myös muut ympäristön kannalta merkittävät tuotteet olisivat järjestelmän piirissä, direktiivin soveltamisala laajennetaan koskemaan kaikkia energiaan liittyviä tuotteita. Liikennevälineet jäävät kuitenkin edelleen soveltamisalan ulkopuolelle, sillä niihin sovelletaan ympäristövaikutusten vähentämiseksi jo muita toimenpiteitä ja säännöksiä. Energiaan liittyvät tuotteet ovat tuotteita, jotka käyttönsä aikana vaikuttavat energiankulutukseen. Niitä ovat energiaa käyttävät tuotteet ja muut tuotteet, kuten ikkunanpuitteet, joiden eristysominaisuudet vaikuttavat rakennusten lämmitykseen ja jäähdytykseen tarvittavan energian määrään, sekä vettä käyttävät laitteet, joiden vedenkulutus määrittää lämmitykseen tarvittavan energian. Tällä tavalla saadaan aikaan yhteinen yhteisön puitejärjestelmä kyseisten tuotteiden ekologista suunnittelua koskevien vaatimusten vahvistamista varten ja parannetaan lainsäädännön tehokkuutta ja yhdenmukaisuutta.

Täytäntöönpano käsittää seuraavat vaiheet:

- Laaditaan täytäntöönpanotoimenpiteitä sellaisia tuotteita varten, joiden ympäristövaikutukset ovat merkittävät, joita on mahdollista huomattavasti parantaa ja joiden myynnin ja kaupan volyymit ovat suuret. Tässä yhteydessä otetaan huomioon yhteisön voimassa oleva lainsäädäntö ja itsesääntelykäytänteet. Toimintasuunnitelma ei vaikuta nykyisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvia energiaa käyttäviä tuotteita koskevien täytäntöönpanotoimenpiteiden laatimiseen.

- Niitä tuotteita varten, jotka eivät nykyisin kuulu soveltamisalaan, laaditaan aikanaan uusi työohjelma muutetun direktiivin säännösten mukaisesti.

- Kaikille täytäntöönpanotoimenpiteille tehdään yksityiskohtainen vaikutusten arviointi ja niistä järjestetään julkinen kuuleminen. Toimenpiteet perustuvat teknologiariiippumattomuuden periaatteeseen.

Täytäntöönpanotoimenpiteiden laadinnassa otetaan huomioon keskeiset ympäristövaikutukset tuotteen koko elinkaaren aikana. Huomiota kiinnitetään varsinkin tuotteiden aiheuttamaan energian ja luonnonvarojen kulutukseen. Tarvittaessa otetaan huomioon muita näkökohtia, kuten tarve vähentää vaarallisten aineiden ja niukkojen luonnonvarojen käyttöä.

Kohteena olevalle tuoteryhmälle määritellään täytäntöönpanotoimenpiteillä direktiivin voimassa olevien säännösten mukaisesti kaksi tavoitetasoa:

- vähimmäisvaatimukset , joka tuotteen on täytettävä, jotta se voi päästä sisämarkkinoille. Mahdollisuuksien mukaan olisi sovellettava yhdenmukaistettuja EU-standardeja, jotka parhaassa tapauksessa perustuvat maailmanlaajuisiin standardeihin, jotta valmistajien olisi helpompi noudattaa vaatimuksia.

- hyvän ympäristönsuojelullisen tason viitearvot , joiden avulla markkinoilla saadaan aikaisessa vaiheessa tieto esikuvatuotteista, joiden ympäristönsuojelullinen taso on korkea, ja vähimmäisvaatimusten mahdollisesta tulevasta kehityksestä. Viitearvojen määrittämisestä säädetään jo nykyisen direktiivin puitteissa, ja sitä käytetään systemaattisesti tulevaisuudessa. Nyrkkisääntönä olisi, että viitearvona käytettäisiin ympäristönsuojelullista tasoa, jonka parhaat markkinoilla olevista tuotteista ovat saavuttaneet. Tällaiselle viitetasolle pyrkiminen olisi teollisuudelle vapaaehtoista.

Tavoitteena on tuotteiden jatkuva parantaminen, ja siksi täytäntöönpanotoimenpiteissä määritellään myös ajankohta vähimmäisvaatimus- ja viitetason uudelleentarkastelulle kohdetuoteryhmään liittyvän teknologian odotettavissa olevan kehitysvauhdin perusteella. Näin varmistetaan, että vähimmäisvaatimukset ja viitearvot pysyvät ajanmukaisina ja annetaan elinkeinoelämälle pitkän aikavälin näkökulma siihen, millainen sääntely-ympäristö on tulevaisuudessa.

Ympäristönsuojelullisen tason vähimmäisvaatimukset ja hyvän tason viitearvot otetaan huomioon myös jäljempänä kuvailtavassa merkintäjärjestelmässä. Tätä silmällä pitäen täytäntöönpanotoimenpiteissä voidaan yksilöidä myös ympäristönsuojelullisen tason välitavoitteita.

2.2. Tuotteiden merkitseminen

Energiankulutusmerkintöjä koskevan direktiivin soveltamisalaa on laajennetaan tässä vaiheessa koskemaan laajempaa tuotejoukkoa, johon kuuluvat energiaa käyttävät ja muut energiaan liittyvät tuotteet.

Merkintäluokat määritellään asianmukaisesti ekologista suunnittelua koskevan direktiivin mukaisen menettelyn tulosten perusteella.

Merkintädirektiivin täytäntöönpanotoimenpiteissä määritellään tarvittaessa merkitsemistä koskevat tarkat vaatimukset.

Merkintöjä käytetään ilmoittamaan tuotteen käytön aikainen energiankulutus tai -säästö ja toisaalta tuotteen muut merkittävät ympäristöparametrit.

Vapaaehtoinen ympäristömerkki täydentää kuluttajille annettavia tietoja. Tämä ”huippulaatumerkki” kertoo kuluttajille, että tuotteen ympäristöominaisuudet ovat erinomaiset, kun otetaan huomioon useat eri ympäristökriteerit tuotteen koko elinkaaren ajan.

Ympäristömerkintäasetusta tarkistetaan merkin hankkimismenettelyn yksinkertaistamiseksi ja soveltamisalaan kuuluvan tuotekirjon laajentamiseksi. Ympäristömerkkiin liittyvät kriteerit kattavat edelleen suuren määrän ympäristönäkökohtia. Lisäksi näitä kriteerejä voidaan määrittää koskemaan myös sellaisia tuotteita, joille ei vielä ole asetettu ympäristömerkkiin liittyviä vaatimuksia. Ohjenuorana on, että tiettyä tuoteryhmää koskevat ympäristömerkintäkriteerit määritellään niin, että kyseisellä hetkellä noin 10 prosenttia markkinoilla olevista tuotteista täyttää vaatimukset.

Ympäristömerkintäasetuksen ja ekologista suunnittelua ja siihen liittyviä merkintöjä koskevien direktiivien mukaiset päätöksentekoprosessit säilyvät erillisinä, mutta järjestelmien täytäntöönpanossa yhteyksien on oltava läheiset, jotta tietojen ja tieteellisen asiantuntemuksen käyttö olisi tehokasta ja kuluttajille annettava informaatio johdonmukaista. Ympäristömerkintään liittyvien kriteerien määrittelyprosessista saadaan tietoa ekologista suunnittelua koskevan direktiivin puitteissa tehtäviin analyyseihin, kun määritellään ympäristönsuojelullisen tason vähimmäisvaatimuksia ja viitearvoja. Ja tietoa siirtyy myös päinvastaiseen suuntaan. Kun käsitellään samoja tuoteryhmiä, myös arviointimenetelmät ja tarkistusaikataulut ovat yhteneväisiä.

2.3. Kannustimet

Jotkin jäsenvaltiot tarjoavat jo nyt perustamissopimuksen ja valtiontukisääntöjen[9] puitteissa kannustimia energia- ja ympäristöominaisuuksiltaan hyvien tuotteiden kehittämistä ja hankkimista varten. Lisäksi ne pyrkivät lisäämään ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja kyseisten tuotteiden kysynnän lisäämiseksi. Kannustimiin tai julkisiin hankintoihin liittyvät kriteerit, jotka näiden tuotteiden on täytettävä, voivat kuitenkin vaihdella paljonkin maasta toiseen. Tämä voi johtaa kannustimien hajanaisuuteen kyseisten tuotteiden sisämarkkinoilla. Lisäksi julkisten hankintojen tarjoamia mahdollisuuksia on hyödynnetty hyvin vähän, vaikka niiden osuus EU:n BKT:stä on 16 prosenttia.

Hajanaisuuden poistamiseksi ja energia- ja ympäristöominaisuuksiltaan edullisten tuotteiden käytön lisäämiseksi merkintöjä koskevalla direktiivillä luodaan vaikutusten arvioinnin jälkeen yhdenmukaistettu perusta EU:n ja sen jäsenvaltioiden julkisia hankintoja ja kannustinjärjestelyjä varten, kuten jäljempänä selostetaan.

Julkisten hankintojen osalta merkintöjä koskevan direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteissä yksilöidään jokin merkintäluokista tasoksi, jonka alapuolella oleviin luokkiin kuuluvia tuotteita viranomaisten ei ole sallittua hankkia. Tämä taso asetetaan sellaisia tuoteryhmiä koskevan vaikutustenarvioinnin tulosten perusteella, joiden kohdalla tällaisen tason vahvistaminen edistäisi merkittävästi mittakaavaetujen hyödyntämistä ja innovointia. Taso vastaisi sellaisia ominaisuuksia, joilla saadaan irti suurin hyöty julkisten hankintojen potentiaalista kannustaa markkinoita siirtymään energiatehokkaampiin ja ympäristöystävällisempiin tuotteisiin. Samalla varmistetaan tuotteen saatavuus huomioon ottaen sopiva kilpailu markkinoilla ja huolehditaan siitä, että kustannukset eivät yleisesti nouse korkeammiksi kuin noudatettaessa nykyisiä hankintakäytänteitä (kun otetaan huomioon tuotteen koko elinkaari).

Kannustimien osalta jäsenvaltiot voivat vapaasti valita, tarjoavatko ne ja missä muodossa kannustimia energia- ja ympäristöominaisuuksiltaan edullisten tuotteiden kysynnän lisäämiseksi noudattaen kuitenkin soveltuvin osin yhteisön säännöksiä, eritoten valtiontukisääntöjä[10]. Merkintädirektiivin täytäntöönpanosäännöissä vahvistetaan kuitenkin vaikutustenarvioinnin tulosten perusteella yksi merkintäluokista tasoksi, jonka alapuolella oleviin luokkiin kuuluva tuotteita varten jäsenvaltiot eivät saisi tarjota kannustimia. Taso tulee olemaan voimassa olevia yhteisön ympäristövaatimuksia korkeampi ja koskisi sellaisia tuoteryhmiä, joiden osalta on näyttöä siitä, että kannustinjärjestelyjen hajanaisuus vähentäisi niiden tehoa. Periaatteessa tämä taso vastaisi julkisille hankinnoille asetettua tasoa, jolloin toimenpiteiden vaikutukset kertautuisivat.

Koska hinta on yksi hankintojen tärkeimmistä valintaperusteista, markkinaperusteisilla välineillä hinnat saadaan asetetuksi oikealle tasolle ja ympäristökustannukset sisäistettyä, mikä tukee energiatehokkaiden ja ympäristöystävällisten tuotteiden kysyntää. Tätä varten komissio tutkii parhaillaan muun muassa vaihtoehtoja energiaverotuksen tarkistamiseksi. Lisäksi komissio on käynnistänyt tutkimuksia mahdollisten verokannustimien etujen ja haittojen analysoimiseksi EU:n tasolla. Tältä perustalta arvioidaan, tarvitaanko vielä uusia aloitteita niiden tuotteiden osalta, jotka kuuluvat erityisesti ekologista suunnittelua ja merkintöjä koskevien direktiivien tai ympäristömerkintäasetuksen soveltamisalaan.

Näitä toimia vahvistetaan ja tuetaan seuraavilla keinoilla:

2.4. Johdonmukaiset tiedot ja menetelmät

Toimien toteuttamiseksi tarvitaan johdonmukaisia ja luotettavia tuotetietoja ja menetelmiä, jotta voidaan arvioida tuotteiden ympäristönsuojelullista tasoa ja markkinaosuutta ja seurata kehitystä. Eri yhteyksissä tarvittavia ja kerättäviä tietoja tuotteista ja niihin liittyvistä ympäristövaikutuksista pitäisi jakaa tarpeen mukaan. Käytettävien menetelmien olisi oltava kustannustehokkaita ja helppokäyttöisiä sekä poliittisen päätöksenteon että elinkeinoelämän näkökulmasta.

Mahdollisuuksien mukaan olisi pyrittävä käyttämään eurooppalaisia yhdenmukaistettuja standardeja, jotka parhaassa tapauksessa perustuvat kansainvälisiin standardeihin, sillä näin voitaisiin parantaa teollisuuden kilpailukykyä ja pitää yllä hyviä suhteita kolmansiin maihin ja niissä toimiviin valmistajiin.

2.5. Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat

Ympäristönäkökohtien ottamista huomioon julkisissa hankinnoissa vahvistetaan edelleen vapaaehtoisin toimenpitein, joilla täydennetään edellä kuvailtuja pakollisia toimenpiteitä sisämarkkinasääntöjen puitteissa. Komissio antaa viranomaisille ohjeita ja työkaluja ympäristönäkökohtien ottamiseksi huomioon hankintamenettelyissä. Näitä ovat esimerkiksi ohjeellisten tavoitteiden asettaminen parhaiten suoriutuvien jäsenvaltioiden mallin perusteella ja sisämarkkinalainsäädännön mukaisten tarjouseritelmämallien laatiminen. Tarkoituksena on myös saada aikaan jäsenvaltioiden kanssa yhteistyöprosessi, jonka puitteissa voitaisiin sopia ympäristöä säästäviin julkisiin hankintoihin sovellettavista tuotteita ja palveluja koskevista yhteisistä kriteereistä, jotka sitten voitaisiin sisällyttää kansallisiin toimintaohjelmiin ja hankintaohjeisiin. Tavoitteiden seuranta perustuu näiden kriteereiden noudattamiseen. Ympäristöä säästäviin julkisiin hankintoihin sovellettavat vapaaehtoiset yhteiset kriteerit vahvistetaan palveluille ja niille tuotteille, joille ei ole vielä asetettu tai ei aiota asettaa pakollista tasoa, kuten 2.3 kohdassa todetaan.

Ympäristöä säästäviä hankintoja koskevat yhteiset kriteerit perustuvat ympäristöominaisuuksien viitearvoihin ja asianomaisiin merkintöihin. Näitä toimenpiteitä kuvaillaan yksityiskohtaisesti erillisessä ympäristöä säästäviä hankintoja koskevassa tiedonannossa.

2.6. Vähittäiskauppa ja kuluttajat

Vähittäiskaupalla on hyvät mahdollisuudet ohjata kulutusta kestävämpään suuntaan omien toimintojensa ja toimitusketjujensa kautta ja vaikuttamalla kulutustottumuksiin. Vähittäiskauppa ja tuottajat katsovat yhä useammin, että kestävä kehitys tarjoaa yrityksille merkittäviä mahdollisuuksia kasvuun, kilpailuun ja innovointiin. On kuitenkin edelleen tarpeen pienentää vähittäiskaupan ja sen toimitusketjujen ekologista jalanjälkeä, edistää kestävän kehityksen mukaisten tuotteiden kysyntää ja informoida tehokkaammin kuluttajia. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi myös muiden sidosryhmien, kuten tuottajien sekä kuluttaja- ja muiden kansalaisjärjestöjen on tarvittaessa tarpeen osallistua toimintaan.

Parhaillaan ollaan perustamassa vähittäismarkkinoita käsittelevää foorumia, jossa

- yksilöidään toimenpiteitä edellyttäviä keskeisiä kysymyksiä ja määritellään nykyisten aloitteiden lähtötaso

- vaihdetaan parhaita käytänteitä, käsitellään nykyisten aloitteiden maantieteellisen soveltamisalan laajentamista ja suunnitellaan uusien aloitteiden käynnistämistä sekä

- raportoidaan yksittäisten toimenpiteiden tuloksista.

Tavoitteena on, että yksittäiset suuret vähittäiskaupan yritykset sitoutuvat tehokkaisiin ja konkreettisiin toimenpiteisiin, joita varten määritellään tavoitteet, aikataulut, suoritteet ja seurantaindikaattorit.

Näillä sitoumuksilla vastataan vuonna 2006 annetussa komission tiedonannossa[11] esitettyyn kehotukseen, jonka mukaan yritysmaailman olisi sitouduttava yritysten yhteiskuntavastuuseen entistä pontevammin.

EU:n kuluttajapolitiikka voi tarjota markkinoille välineet, joilla kansalaiset pystyvät kuluttajina tekemään ympäristön kannalta kestäviä valintoja. Komissio aikoo siksi tukea toimia, joiden tarkoituksena on parantaa kuluttajien tietoisuutta näistä kysymyksistä ja auttaa heitä tekemään valistuneempia valintoja. Tätä varten voidaan esimerkiksi kehittää välineitä nuorille suunnattua tiedotusta varten[12] ja laatia kestävää kulutusta käsitteleviä online-koulutusmoduuleja aikuisille[13].

3. KEVYT JA JOUSTAVA TUOTANTO

Euroopassa on vakiintunut tuotantoprosesseja koskeva sääntelyjärjestelmä. Siihen kuuluu esimerkiksi teollisuuden ympäristöpäästöjä (IPPC-direktiivi)[14] ja kasvihuonekaasujen päästökauppaa[15] koskevia sääntelyjärjestelyjä. On kuitenkin tarpeen edelleen tehostaa luonnonvaroja tehokkaasti hyödyntävien ja ekoinnovatiivisten tuotantoprosessien soveltamista, jotta voidaan vähentää riippuvuutta raaka-aineista ja edistää luonnonvarojen optimaalista käyttöä ja kierrätystä.

Tässä toimintasuunnitelmassa ehdotetaan joukkoa integroituja toimia, jotka vaikuttavat rinnan edellisessä jaksossa hahmotellun valistuneeseen kulutukseen ja parempiin tuotteisiin liittyvän toimintalinjan kanssa ja täydentävät sitä laajentamalla, voimistamalla ja nopeuttamalla sen vaikutuksia .

Toiminnalla on kolme painopistealuetta:

3.1. Luonnonvarojen käytön tehokkuuden parantaminen

Luonnonvarojen käytön tehostamisen tavoitteena on luoda enemmän lisäarvoa käyttämällä vähemmän luonnonvaroja. Luonnonvarojen tuottavuus (mitattuna luonnonvarojen käyttönä BKT-yksikköä kohti, €/kg) on parantunut EU:ssa viimeksi kuluneiden 10 vuoden aikana reaaliarvoltaan 2,2 prosenttia vuosittain. Tämä osoittaa, että EU on kyennyt vakauttamaan luonnonvarojen käytön talouden kasvaessa. Tämä johtuu pääasiassa tuotannon tehostumisesta ja palvelujen osuuden kasvusta. Luonnonvarojen tuottavuuden paranemisen odotetaan jatkuvan ainakin tällä EU:n keskimääräisellä vauhdilla.

Tarkoitus on kehittää uusia välineitä luonnonvarojen käytön tehokkuuden seurantaa, arviointia ja parantamista varten niin, että huomioon otetaan tuotteiden koko elinkaari, kauppa mukaan luettuna. Yksityiskohtaista aineistolähtöistä analyysiä ja tavoitteita tarkastellaan myöhemmässä vaiheessa ympäristöön liittyvän merkittävyyden ja luonnonvarojen saatavuuden perusteella.

3.2. Ekoinnovaatioiden tukeminen

Innovointi ympäristöön liittyvien tavaroiden ja palvelujen alalla on keskeisellä sijalla tämän suunnitelman onnistumiseksi, ja se on avainasemassa innovaatiopolitiikassa. Yksi käytettävissä oleva indikaattori innovoinnin tason mittaamiseksi on patenttien määrä tietyllä alalla. OECD:n mukaan ekoinnovaatiopatenttien määrä EU:ssa on kasvussa, ja parhaiden suoriutuvat jäsenvaltiot ovat myöntäneet vuosittain 3,5 patenttia BKT-miljardia kohti (euroina).

Ekoinnovoinnin ja sen yleistymisen seurantaa, arviointia ja edistämistä varten tullaan kehittämään välineitä osana laajempaa EU:n tutkimus- ja innovointipolitiikkaa.

Jotta uusien tekniikoiden ominaisuuksista ja mahdollisista ympäristövaikutuksista saataisiin luotettava ulkopuolinen vahvistus, perustetaan EU:n laajuinen ympäristöteknologian varmennusjärjestelmä. Se on sääntelykehykseen perustuva vapaaehtoinen ja osittain omarahoitteinen järjestelmä. Se auttaa lisäämään luottamusta markkinoille tulevaan uuteen tekniikkaan.

3.3. Ympäristöön liittyvien mahdollisuuksien hyödyntäminen elinkeinoelämässä

EMAS-järjestelmän tarkistaminen

Yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä (EMAS-järjestelmä)[16] auttaa yrityksiä optimoimaan tuotantoprosessinsa, vähentämään ympäristövaikutuksia ja käyttämään luonnonvaroja entistä tehokkaammin. EMAS toimii vapaaehtoisena ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmänä.

Jotta EMAS-järjestelmän tarjoamat mahdollisuudet voitaisiin täysimääräisesti hyödyntää luonnonvarojen käytön tehostamiseen tuotantoprosesseissa, sitä tarkistetaan merkittävästi yritysten osallistumisen lisäämiseksi ja järjestelmästä pk-yrityksille koituvien rasitusten ja kustannusten pienentämiseksi.

Teollisuuspoliittiset aloitteet ympäristöteollisuuden alalla

Ympäristöteollisuus[17] auttaa parantamaan talouden energiatehokkuutta ja ympäristönsuojelullista tasoa.

Ympäristöteollisuuden kilpailukyvyn parantamiseksi ja jotta tavanomainen teollisuus omaksuisi ympäristöteollisuuden tuotteita ja palveluja, kehitetään ympäristöteollisuutta koskevia aloitteita. Nämä aloitteet ovat osa Euroopan komission teollisuuspolitiikan[18] täytäntöönpanoa. Tätä tarkoitusta varten suoritetaan kattava kartoitus sääntelyesteistä ja markkinoiden puutteista, jotka heikentävät ympäristöteollisuuden kilpailukykyä ja sen tuotteiden ja palvelujen omaksumista muilla talouden sektoreilla. Tarkasteltavia kysymyksiä ovat esimerkiksi sisämarkkinat ja sääntelyn parantaminen, standardointi sekä rahoituksen saatavuus. Tieto- ja viestintätekniikan tarjoamat mahdollisuudet saada aikaan kestäviä ratkaisuja tutkitaan[19]. Erityistä huomiota kiinnitetään edelläkävijämarkkinoita koskevassa aloitteessa yksilöityihin painopistealoihin.

Pk-yritysten tukeminen

Tiedon, asiantuntemuksen, rahoituksen ja henkilöresurssien puutteen takia pk-yritykset eivät voi täysin mitoin hyötyä niistä liiketoimintamahdollisuuksista, joita ympäristöasioiden hoito tuo tullessaan.

Komissio toteutti vuosina 2005–2007 useita poliittisia toimenpiteitä Euroopan pk-yritysten tukemiseksi. Niihin sisältyi myös niiden ympäristönsuojelullisen tason parantaminen[20]. Eurooppalaisia pk-yrityksiä tukevaa aloitetta (”Small Business Act”)[21] koskeva komission tiedonanto sisältää lisätoimenpiteitä. Erityisesti Enterprise Europe Network osallistuu toimintaan jakamalla tietoa ja levittämällä muiden EU:n ympäristö- ja energia-alan ohjelmien ja aloitteiden kautta saatua osaamista ja asiantuntemusta.

4. KOHTI KESTÄVIEN TUOTTEIDEN MAAILMANMARKKINOITA

EDELLÄ KUVAILTUJEN PÄÄTOIMINTALINJOJEN LISÄKSI TOIMINTAA HARJOITETAAN MYÖS GLOBAALILLA TASOLLA. KANSAINVÄLINEN TOIMINTA RAKENTUU NYKYISTEN ALOITTEIDEN POHJALLE, JOITA OVAT ESIMERKIKSI LUONNONVAROJEN KESTÄVÄÄ KÄYTTÖÄ KOSKEVA TEMAATTINEN STRATEGIA, ENERGIATEHOKKUUTTA JA UUSIUTUVIEN ENERGIALÄHTEIDEN KÄYTTÖÄ EDISTÄVÄ MAAILMANLAAJUINEN RAHASTO SEKÄ METSÄLAINSÄÄDÄNNÖN SOVELTAMISEN VALVONTAA, METSÄHALLINTOA JA PUUKAUPPAA KOSKEVA ASETUS. NÄIDEN TOIMIEN LISÄKSI KOMISSIO

- edistää toimialakohtaisia lähestymistapoja kansainvälisissä ilmastoneuvotteluissa täydentävänä osana kattavaa kansainvälistä ilmastonmuutossopimusta vuoden 2012 jälkeiseksi ajaksi. Hallitukset ja toimialat ovat alkaneet kehittää alakohtaisia lähestymistapoja ja sitoutua tiettyihin päästöjä tai energiatehokkuutta koskeviin viitearvoihin. Tämä mahdollistaa sen, että kehitysmaat voivat ryhtyä erityisaloilla päästöjen kasvua hillitseviin toimiin niin, että alakohtaiset päästöt poikkeavat huomattavasti alakohtaisesta lähtötasosta. Lisäksi se auttaa teollisuutta vähentämään päästöjä ja mahdollisesti ratkaisee hiilivuotoon liittyviä kysymyksiä. Komissio tukee tämäntyyppisten lähestymistapojen kehittämistä tulevissa kansainvälisissä ilmastonmuutosneuvotteluissa. Toimenpiteitä ovat valmiuksien parantaminen keskeisissä kehittyvän talouden maissa sekä sellaisten keskeisten elementtien määrittely, jotka on otettava huomioon alakohtaisen näkökulman sisällyttämiseksi vuoden 2012 jälkeiseen YK:n ilmastopolitiikkaan.

- edistää hyviä käytänteitä kansainvälisesti. Kestävään kulutukseen ja tuotantoon liittyviä toimintalinjoja edistetään osana Yhdistyneiden Kansakuntien kestävän kulutuksen ja tuotannon kymmenen vuoden ohjelmakehystä (Marrakeshin prosessi). Lisäksi vahvistetaan kumppanuuksia esimerkiksi EU:n ja Aasian kumppanuusohjelman (Switch-ohjelma) kautta ja tuetaan kansainvälisiä konferensseja ja paneeleita. G8-maat ovat Euroopan komission aloitteesta tehneet 7. kesäkuuta 2008 Kiinan, Intian ja Etelä-Korean kanssa päätöksen perustaa yhdessä energiatehokkuuteen liittyvää yhteistyötä koskeva kansainvälinen kumppanuusjärjestelmä (International Partnership for Cooperation on Energy Efficiency, IPEEC).

- edistää ympäristöystävällisten hyödykkeiden ja -palvelujen kansainvälistä kauppaa. Ympäristöhyödykkeiden ja -palvelujen kaupan vapauttaminen voi vauhdittaa vihreän teknologian leviämistä ja auttaa siten mukautumisessa vähän hiilidioksidipäästöjä aiheuttavaan talouteen niin, että samalla voidaan vahvistaa ja kehittää Euroopan kilpailukykyä ympäristöaloilla. EU jatkaa työtään ympäristöhyödykkeiden ja -palvelujen kaupan vapauttamiseksi Dohan kehitysohjelmaan kuuluvissa WTO:n neuvotteluissa sekä kahdenvälisissä kauppaneuvotteluissa. Tämä tulisi toteuttaa mahdollisimman paljon kansainvälisten standardien pohjalta. Ekologista suunnittelua koskevan direktiivin avulla määritellään energiatehokkuusnormeja monille tuotteille. Tämä voi tasoittaa tietä kansainvälisten standardien käyttöönotolle ja luoda johtaville eurooppalaisille yrityksille vientimarkkinoita. Kauppapolitiikalla ja alakohtaisella vuoropuhelulla voidaan tukea tätä prosessia.

5. PÄÄTELMÄT JA TIE ETEENPÄIN

Tässä tiedonannossa vahvistetaan integroitu toimenpidepaketti, jonka avulla pyritään kohti kestävämpää kulutusta ja tuotantoa niin, että Euroopan talouden kilpailukyky samalla paranee. Se perustuu joukkoon EU:n toimintalinjoja. Uudistetussa kestävän kehityksen strategiassa tuotiin kestävä kulutus ja tuotanto esille yhtenä Euroopan keskeisistä haasteista. Yhteisön Lissabon-ohjelmassa vuosille 2008–2010 yhtenä keskeisenä toimintalinjana on edistää sellaista teollisuuspolitiikkaa, jossa pyritään kohti entistä kestävämpää kulutusta ja tuotantoa.

Tämän toimintasuunnitelman oheisasiakirjoja ovat

- ehdotus ekologista suunnittelua koskevan direktiivin laajentamiseksi

- ehdotus ympäristömerkintädirektiivin tarkistamiseksi

- ehdotus EMAS-asetuksen tarkistamiseksi

- tiedonanto ympäristöä säästävistä julkisista hankinnoista.

Hiukan myöhemmin annetaan

- ehdotus energiankulutusmerkintöjä koskevan direktiivin tarkistamiseksi

- ehdotus asetukseksi ympäristöteknologian varmennusjärjestelmästä

- myöhemmin vuosina 2008–2009 toteutettavia muita toimenpiteitä ovat luonnonvarojen käytön tehokkuuden parantaminen, ekoinnovaatioiden tukeminen, teollisuuspoliittisten aloitteiden tekeminen ympäristöteollisuuden alalla, alakohtaiset lähestymistavat, hyvien käytänteiden edistäminen kansainvälisesti, ympäristöystävällisten hyödykkeiden ja -palvelujen kansainvälisen kaupan vauhdittaminen.

Komissio seuraa edistymistä ja raportoi toimintasuunnitelman toteuttamisesta vuonna 2012. Tässä yhteydessä komissio aikoo eritoten analysoida, tarvitaanko tuotteiden energiatehokkuuden ja ympäristöominaisuuksien parantamiseksi lisätoimia erityisesti siten, että ekologista suunnittelua ja siihen liittyviä merkintöjä koskevat direktiivit laajennettaisiin koskemaan muita kuin energiaan liittyviä tuotteita.

[1] Ehdotus yhteisön Lissabon-ohjelmaksi 2008–2010, KOM(2007) 804.

[2] Uudistettu EU:n kestävän kehityksen strategia, Euroopan unionin neuvosto, 10917/06.

[3] Environmental Impact of PROducts ( EIPRO) , Yhteinen tutkimuskeskus -IPTS; National Accounting Matrix with Environmental Accounts ( NAMEA) , Euroopan ympäristökeskus. Nämä tutkimukset osoittavat, että syömiseen, juomiseen, asumiseen (mukaan luettuina lämmitys, vesihuolto ja kodinkoneet) sekä matkustamiseen liittyvä kulutus aiheuttaa 70–80 prosenttia kaikista ympäristövaikutuksista.

[4] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/32/EY, annettu 6 päivänä heinäkuuta 2005, energiaa käyttävien tuotteiden ekologiselle suunnittelulle asetettavien vaatimusten puitteista sekä neuvoston direktiivin 96/57/EY ja 2000/55/EY muuttamisesta (EUVL L 101, 22.7.2005, s. 29).

[5] Neuvoston direktiivi 92/75/ETY, annettu 22 päivänä syyskuuta 1992, kodinkoneiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittamisesta merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin (EYVL L 297, 13.10.1992, s. 16).

[6] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 106/2008, annettu 15 päivänä tammikuuta 2008, toimistolaitteiden energiatehokkuutta osoittavia merkintöjä koskevasta yhteisön ohjelmasta (EUVL L 39, 13.2.2008, s. 1).

[7] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1980/2000, annettu 17 päivänä heinäkuuta 2000, tarkistetusta yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmästä (EYVL L 237, 20.9.2000, s. 1).

[8] Ks. valmisteluasiakirja SEC(2008)2110. Direktiivin 2005/32/EY uudelleenlaatimista koskeva vaikutusten arviointi, taulukko 3.

[9] Yhteisön suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle (EUVL C 82, 1.4.2008, s. 1).

[10] Ks. alaviite 9.

[11] Euroopasta esikuva yritysten yhteiskuntavastuun alalla, KOM(2006) 136.

[12] Eurooppa-kalenterin käyttö.

[13] Osana EU:n Dolcetta-nimistä verkossa toimivaa kuluttajavalistukseen tarkoitettua työkalua.

[14] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi teollisuuden päästöistä (ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen), KOM(2007) 844, 21.12.2007.

[15] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87/EY, annettu 13 päivänä lokakuuta 2003, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä (EUVL L 275, 25.10.2003, s. 3).

[16] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 761/2001, annettu 19 päivänä maaliskuuta 2001, organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) (EYVL L 114, 24.4.2001, s. 1).

[17] Ympäristöteollisuus on sellaisten tavaroiden ja palvelujen tuottamista, joilla mitataan, ehkäistään, rajoitetaan, minimoidaan tai korjataan vedelle, ilmalle ja maaperälle aiheutuvia ympäristöhaittoja sekä jätteisiin, meluun ja ekosysteemeihin liittyviä ongelmia (Eurostat/OECD, 1999). Tähän kuuluvat sellaiset toimialat, jotka liittyvät esimerkiksi jäte- ja jätevesihuoltoon, uusiutuviin energialähteisiin, ympäristöön liittyviin konsulttipalveluihin, ilmansaasteisiin ja niiden torjuntaan ja ekologiseen rakentamiseen.

[18] Yhteisön Lissabon-ohjelman täytäntöönpano: EU:n valmistusteollisuutta vahvistavat toimintapuitteet – Yhtenäisempi lähestymistapa teollisuuspolitiikkaan, KOM(2005) 474.

[19] Parempaan energiatehokkuuteen tieto ja viestintäteknologian avulla, KOM(2008) 241 lopullinen.

[20] Pieni, puhdas ja kilpailukykyinen. Ympäristölainsäädännön noudattamista pienissä ja keskisuurissa yrityksissä tukeva ohjelma, KOM(2007) 379.

[21] ”Pienet ensin” – Eurooppalaisia pk-yrityksiä tukeva aloite (”Small Business Act”) – KOM(2008) 394.