Neuvoston 6 päivänä lokakuuta 1995 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 4/96 neuvoston direktiivin 96/.../EY antamiseksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla



Virallinen lehti nro C 059 , 28/02/1996 s. 0001



Neuvoston 6 päivänä lokakuuta 1995 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 4/96 neuvoston direktiivin 96/. . ./EY antamiseksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla (96/C 59/01) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen(1), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä(3), sekä katsoo, että jätehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetussa neuvoston päätöslauselmassa(4) suhtaudutaan myönteisesti yhteisön toimintaperiaate-asiakirjaan ja tuetaan sitä sekä kehotetaan komissiota ehdottamaan arvosteluperusteet ja säännöt jätteiden käsittelylle kaatopaikoilla, jätteen syntymisen estämistä, kierrätystä ja hyödyntämistä olisi edistettävä kuten myös hyödynnettävien materiaalien sekä energian käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi ja tuhlaavan maankäytön estämiseksi, kuten mitä tahansa muuta jätteen käsittelyä, jätteiden sijoittamista kaatopaikoille on valvottava ja hoidettava asianmukaisella tavalla mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisille aiheutuvien terveysriskien ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, on tarpeen toteuttaa aiheelliset toimenpiteet jätteen valvomattoman hylkäämisen, pois heittämisen tai hävittämisen välttämiseksi; tämän vuoksi on oltava mahdollista valvoa kaatopaikoille sijoitettavien jätteiden sisältämiä aineita; tällaisten aineiden tulisi, mahdollisuuksien mukaan käyttäytyä ainoastaan ennakoitavissa olevalla tavalla, kaatopaikalle tarkoitetun jätteen määrää ja myrkyllisyyttä olisi tarvittaessa vähennettävä; esikäsittelymenetelmien hyödyntämistä tulisi siksi edistää jätteiden kaatopaikkakäsittelyn yhdenmukaisuuden varmistamiseksi tämän direktiivin tavoitteiden mukaisesti, jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuudet toteuttaa lähentämis- ja omavaraisuusperiaatteita jätteiden käsittelyn osalta sekä yhteisötasolla että kansallisella tasolla, jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY mukaisesti(5); tämän direktiivin tavoitteita on seurattava ja selvennettävä luomalla tarkoituksenmukainen, integroitu jätteidenkäsittelylaitosten verkosto, joka perustuu korkeatasoiseen ympäristönsuojeluun, jätteiden käsittelyä kaatopaikoilla koskevien teknisten vaatimusten väliset erot ja niihin liittyvät alemmat kustannukset voivat lisätä jätteen käsittelyä laitoksissa, joissa ympäristönsuojelun taso on heikko, ja näin luoda mahdollisen vakavan vaaran ympäristölle, mikä johtuu jätteen tarpeettoman pitkistä kuljetusmatkoista sekä sopimattomasta käsittelystä kaatopaikalla, siksi on tarpeen säätää jätteiden käsittelemistä kaatopaikoilla koskevia teknisiä vaatimuksia yhteisötasolla yhteisön ympäristön laadun suojelemiseksi, säilyttämiseksi ja parantamiseksi, on tarpeen osoittaa selvästi ne vaatimukset, jotka kaatopaikkojen on täytettävä sijainnin, käytön, hoidon, valvonnan ja käytöstä poistamisen sekä ehkäisevien ja suojelevien toimien suhteen, jotka on toteutettava minkä tahansa ympäristöuhan torjumiseksi sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä, sekä erityisesti suotoveden maaperään suodattumisen aiheuttaman pohjaveden saastumisen ehkäisemiseksi, edellä esitetyn perusteella on tarpeen määritellä selvästi tarkasteltavat kaatopaikkaluokat ja jätetyypit, jotka hyväksytään eri kaatopaikkaluokkiin, erityisolosuhteiden perusteella voi näyttää suotavalta olla soveltamatta tämän direktiivin tiettyjä säännöksiä tiettyihin tarkoin määriteltyihin kaatopaikkoihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta voimassa olevaa yhteisön lainsäädäntöä ja varmistamalla samalla riittävä ympäristönsuojelu, tiettyjä menettelyjä ei pitäisi sallia käyttää muutoin kuin tarkoin määritellyissä olosuhteissa ja vain jos tiukat ja ankarat lisäedellytykset täytetään, jätteen kaatopaikkakäsittelyyn liittyvien erityisominaisuuksien vuoksi on tarpeellista ottaa käyttöön kaikkien kaatopaikkaluokkien osalta erityinen lupamenettely direktiivissä 75/442/ETY säädettyjen yleisten luvanmyöntämisedellytysten mukaisesti; kaatopaikan lupaedellytysten täyttyminen on osoitettava toimivaltaisen viranomaisen tekemän tarkastuksen yhteydessä ennen kuin kaatopaikkatoiminta alkaa, kaikissa tapauksissa olisi tarkastettava, voidaanko jäte sijoittaa sille suunniteltuun kaatopaikkaan, ympäristövaarojen ehkäisemiseksi on tarpeellista ottaa käyttöön yhdenmukainen jätteiden hyväksymismenettely eri kaatopaikkaluokkiin hyväksyttävien jätteiden luokittelumenettelyn perusteella, mukaan lukien etenkin standardoidut raja-arvot; tätä varten olisi hyvissä ajoin otettava käyttöön yhdenmukainen ja vakioitu jätteiden luokittelu-, näytteenotto- ja analyysijärjestelmä tämän direktiivin täytäntöönpanon helpottamiseksi; hyväksymisperusteiden on oltava erityisen tarkat pysyvän jätteen osalta; on tarpeellista, että tekninen komitea määrittelee erityiset hyväksymisperusteet vain yhtä jätettä käsittelevien kaatopaikkojen osalta, siihen saakka, kunnes tällaiset kaatopaikkakelpoisuuden analyysimenetelmät tai raja-arvot otetaan käyttöön, jäsenvaltiot voivat tätä direktiiviä soveltaessaan säilyttää tai laatia kansallisia luetteloita kaatopaikoille sallituista tai kielletyistä jätteistä tai määritellä arvosteluperusteet, mukaan lukien raja-arvot, jotka ovat samankaltaiset kuin tässä direktiivissä säädetyt yhdenmukaista hyväksymismenettelyä koskevat arvosteluperusteet, on tarpeen ottaa käyttöön yhteiset valvontamenettelyt kaatopaikan toiminnan ja jälkihoidon aikana, jotta voitaisiin yksilöidä kaikki haitalliset ympäristövaikutukset ja toteuttaa aiheelliset oikaisutoimenpiteet, on tarpeen määritellä, milloin kaatopaikka on poistettava käytöstä ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, sekä kaatopaikan pitäjän velvollisuudet ja vastuu alueella jälkihoidon aikana, olisi säädettävä käytössä olevien kaatopaikkojen tulevaa käyttöä koskevista edellytyksistä, jotta määräajassa toteutettaisiin tarvittavat toimenpiteet niiden mukauttamiseksi tähän direktiiviin kaatopaikka-alueen kunnostamissuunnitelman perusteella, kaatopaikan pitäjän on toteutettava aiheelliset toimenpiteet joko taloudellisen takuun tai muussa vastaavassa muodossa, sen varmistamiseksi, että kaikki luvasta aiheutuvat velvollisuudet täytetään, mukaan lukien kaatopaikan sulkemiseen ja jälkihoitoon liittyvät velvollisuudet, pilaaja maksaa -periaatteen mukaisesti olisi muun muassa otettava huomioon kaatopaikan mahdollisesti aiheuttama ympäristövahinko; tämän vuoksi olisi vaikutettava siihen, että jätteiden hävittämisestä kaatopaikalla perittävät maksut vahvistetaan siten, että kaikki kaatopaikan käyttöönotosta ja toiminnasta samoin kuin kaatopaikan pitäjältä vaadittavasta taloudellisesta vakuudesta tai sitä vastaavasta, sekä tarvittaessa alueen käytöstä poistamisesta ja sen jälkihoidosta aiheutuvat kustannukset tulevat katetuiksi, sen välttämiseksi, että nämä kustannukset jouduttaisiin suorittamaan yleisistä varoista, on tarpeen varmistaa säännösten, joilla tämä direktiivi pannaan täytäntöön yhteisön koko alueella, moitteeton soveltaminen, sekä varmistaa, että kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön koulutus ja tieto antavat heille tarpeellisen pätevyyden, komission olisi huolehdittava yhtenäisen menettelyn käyttöönottamisesta jätteen hyväksymistä varten samoin kuin kaatopaikalle hyväksyttävän jätteen luokittelun laatimisesta direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädettyä komiteamenettelyä noudattaen, tämän direktiivin liitteiden mukauttaminen tieteelliseen ja tekniseen kehitykseen sekä seuranta-, näytteenotto- ja analyysimenetelmien standardointi on toteutattava samaa komiteamenettelyä käyttäen, ja jäsenvaltioiden on annettava komissiolle säännöllisin väliajoin kertomukset tämän direktiivin täytäntöönpanosta, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Direktiivin yleistavoitteet Direktiivin 75/442/ETY ja erityisesti sen 3 ja 4 artiklassa säädettyjen vaatimusten täyttämiseksi tämän direktiivin tarkoituksena on säätää toimenpiteistä, menettelyistä ja ohjauksesta jätteiden käsittelyn haitallisten ympäristövaikutusten, etenkin pintaveden, pohjaveden, maaperän ja ilman saastumisen sekä niistä johtuvien ihmisten terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi niin paljon kuin mahdollista. 2 artikla Määrittelyt Tässä direktiivissä tarkoitetaan a) 'jätteellä' mitä tahansa ainetta tai esinettä, joka kuuluu direktiivin 75/442/ETY soveltamisalaan, b) 'yhdyskuntajätteellä' kotitalouksien jätteitä, sekä jätettä, joka luonteeltaan tai koostumukseltaan on samankaltaista kuin kotitalouksien jäte, c) 'vaarallisella jätteellä' mitä tahansa jätettä, joka kuuluu vaarallisesta jätteestä 12 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY(6) soveltamisalaan, d) 'vaarattomalla jätteellä' jätettä, johon ei sovelleta c alakohtaa, e) 'pysyvällä jätteellä' jätettä, joka ei merkittävästi muutu fysikaalisesti, kemiallisesti tai biologisesti, pysyvä jäte ei hajoa, pala tai reagoi muutoin fysikaalisesti tai kemiallisesti, se ei hajoa biologisesti tai vaikuta haitallisesti muihin aineisiin, joiden kanssa se tulee kosketukseen siten, että se todennäköisesti aiheuttaisi ympäristön saastumista tai vahinkoa ihmisten terveydelle; suotoveden kokonaistuotannon ja jätteiden saastepitoisuuden samoin kuin niiden ympäristömyrkyllisyyden on oltava merkityksetöntä, f) 'kaatopaikalla' jätteen sijoittamiseen tarkoitettua käsittelypaikkaa maan pinnalla tai maan alla, mukaan lukien sisäiset kaatopaikat (eli kaatopaikat, joilla jätteen tuottaja hoitaa oman jätteensä käsittelyn tuotantopaikalla) ja lukuun ottamatta laitteistoja, joihin jäte on sijoitettu, jotka mahdollistavat jätteen valmistelun kuljetettavaksi muualla tapahtuvaa hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä varten, sekä jätteen väliaikainen (eli yhtä vuotta lyhyemmäksi ajaksi) säilyttäminen sen hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä varten, g) 'yhden jätteen kaatopaikalla' kaatopaikkaa, siten kuin se on määritelty 2 artiklan f alakohdassa, tai sen osaa, johon varastoidaan vain alkuperän, koostumuksen ja liukoisuusominaisuuksien osalta vertailukelpoista jätettä, h) 'yhteiskäsittelyllä' vaarattomien jätteiden käsittelyä yhdessä vaarallisten jätteiden kanssa vaarallisten jätteiden kaatopaikalla, i) 'esikäsittelyllä' fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia menetelmiä, jotka muuttavat jätteen luonnetta pyrkien vähentämään sen määrää tai vaarallisuutta, helpottamaan sen käsittelyä tai parantamaan sen hyödyntämistä, j) 'suotovedellä' mitä tahansa nestettä, joka suotautuu käsitellyn jätteen läpi ja purkautuu kaatopaikasta tai sisältyy kaatopaikkaan, k) 'kaatopaikkakaasulla' kaikkia kaasuja, jotka ovat syntyneet kaatopaikalla olevista jätteistä, l) 'eluaatilla' laboratoriossa simuloidun suotautumiskokeen avulla saatua liuosta, m) 'kaatopaikan pitäjällä' luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa kaatopaikasta sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan, jossa kaatopaikka sijaitsee; kyseinen henkilö voi vaihtua valmisteluvaiheesta jälkihoitovaiheeseen, n) 'maanalaisella varastolla' pysyvää jätevarastoa, joka sijaitsee syvällä geologisessa luolassa kuten suola- tai kalisuolakaivoksessa. 3 artikla Soveltamisala 1. Jäsenvaltioiden on sovellettava tätä direktiiviä kaikkiin 2 artiklan f alakohdassa tarkoitettuihin kaatopaikkoihin. 2. Tämän direktiivin soveltamisalaan ei kuulu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta voimassa olevaa yhteisön lainsäädännön soveltamista, - lietteen levittäminen, mukaan lukien viemäriliete, sekä ruoppauksesta ja muista maan lannoitusta tai parannusta varten tehdyistä samankaltaisista maaperään kohdistuvista toimista syntynyt liete, - kunnostukseen/entisöintiin ja täytemaaksi tai rakennustarkoitukseen soveltuvan pysyvän jätteen käyttö, - ruoppauslietteen sijoittaminen niiden pienten vesiteiden varrelle, joista ne on ruopattu, - pilaantumattoman maaperän sijoittaminen. 3. Rajoittamatta tämän direktiivin 1 artiklassa ilmaistujen tavoitteiden ja direktiivin 75/442/ETY noudattamista a) tämän direktiivin 6 artiklaa (lukuun ottamatta sen 3 kohtaa ja 4 kohdan a ja b alakohtia), 7 artiklaa, 8 artiklan 9 kohtaa, 9 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 11 artiklaa, 12 artiklan 4 kohtaa, 13 artiklan 1 ja 3 kohtaa, 14 artiklan 4 kohtaa ja 15 artiklaa samoin kuin liitteessä I olevaa 3 ja 4 kohtaa, liitettä II (lukuun ottamatta 3 kohdan tasoa 3 ja 4 kohtaa) ja liitteessä III olevaa 3, 4 ja 5 kohtaa ei sovelleta jätteidenkäsittelypaikkoihin, jotka on tarkoitettu yhdyskuntajätteille, joiden lopullinen kokonaismäärä on vähemmän kuin 25 000 tonnia, tai pysyville jätteille, joiden lopullinen kokonaismäärä on vähemmän kuin 50 000 tonnia, ja joita käyttävät - pienet saaret, joissa on vain yksi kaatopaikka, tai - vuoristoalueet, joihin on vaikea pääsy, tai - maaseutualueet, joissa asukastiheys on alle 35 asukasta neliökilometriä kohden ja, vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, silloin kun lähintä kaatopaikkaa ei voida käyttää ympäristöä vahingoittamatta. Näitä säännöksiä soveltavat vain ne jäsenvaltiot, jotka haluavat saattaa ne osaksi omaa kansallista lainsäädäntöään. Näiden jäsenvaltioiden tulee ilmoittaa komissiolle aikeestaan kuusi kuukautta tämän direktiivin voimaantulon jälkeen. Nämä kaatopaikat voivat vastaanottaa jätettä vain näiltä saarilta, vuoristoalueilta tai alueilta. b) 5 artiklan 1 kohdan neljättä luetelmakohtaa, 6 artiklan 4 kohdan c alakohtaa, 7 artiklaa, 9 artiklan 1 kohdan a alakohtaa samoin kuin liitteen 1 kohtia 3, 4 ja 5, liitteessä III olevaa 2 ja 3 kohtaa (lukuun ottamatta kaasua koskevia tekijöitä) ja liitteen III olevaa 5 kohtaa ei sovelleta maanalaisiin varastoihin, c) 3 artiklan 3 kohdan a ja b alakohtaa, 5 artiklan 1 kohtaa (nestemäinen jäte), 6 artiklaa (lukuun ottamatta 3 alakohtaa), 7 artikla, 12 artiklan 2 kohtaa (lukuun ottamatta b alakohtaa), 12 artiklan 3 ja 4 kohtaa samoin kuin liitteessä I olevaa 2, 3 kohtaa (lukuun ottamatta 3 kohdan 1 alakohtaa) ja 4 kohtaa, liitteessä II olevaa 3 kohdan 3. tasoa ja 4 kohtaa ja liitteessä III olevaa 2 ja 3 kohtaa ei sovelleta alueisiin, jotka on erityisesti suunniteltu ruoppausjätteille. Niiden jäsenvaltioiden, jotka päättävät sulkea pois jonkin kaatopaikan tai laitoksen tämän direktiivin jonkin määräyksen soveltamisalasta tämän 3 kohdan mukaisesti, on annettava säännökset, joissa määritellään alueet tai laitokset, joille voidaan myöntää erivapaus sekä erivapauden edellytykset. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus sääntelystä ja näiden alueiden tai laitosten toiminnasta direktiivin 16 artiklan mukaisesti. 4 artikla Kaatopaikkaluokat Jokainen kaatopaikka on luokiteltava yhteen seuraavista luokista: - vaarallisten jätteiden kaatopaikka, - vaarattomien jätteiden kaatopaikka - pysyvien jätteiden kaatopaikka. 5 artikla Kaatopaikalle soveltumaton jäte ja esikäsittely Jäsenvaltioiden on huolehdittava vähintään, että 1) kaatopaikalle ei hyväksytä seuraavia jätteitä: - nestemäinen jäte, jollei sitä ole 6 artiklan 3 kohdan tai 7 artiklan mukaisesti sallittu, - direktiivin 91/689/ETY liitteessä III määritelty jäte, joka kaatopaikan olosuhteissa on räjähtävää, hapettavaa, erittäin helposti syttyvää tai helposti syttyvää - lääketieteellisten tai eläinlääketieteellisten laitosten tuottamia sairaalajätteitä ja muita kliinisiä jätteitä, jotka ovat tartuntavaarallisia (ominaisuus H 9 liitteessä III) direktiivin 91/689/ETY tarkoittamassa merkityksessä, direktiivin (liite 1.A) luokkaan 14 kuuluvia jätteitä, - minkä tahansa muun tyyppinen jäte, joka ei täytä liitteen II mukaisesti määriteltyjä hyväksymisperusteita, jollei sitä ole tarkoitettu tämän direktiivin 6 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetulle yhden jätteen kaatopaikalle, 2) jätteiden laimentaminen tai sekoittaminen ainoastaan hyväksymisperusteiden täyttämiseksi on kiellettyä, 3) toimivaltaisen viranomaisen luvalla ja direktiivin 91/689/ETY 2 artiklan 3 kohdan säännöksen mukaisesti jätettä voitaisiin käsitellä niiden lujittamiseksi tai vakaannuttamiseksi. 6 artikla Eri kaatopaikkaluokkiin hyväksyttävät jätteet Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1) liitteen II mukaisesti määritellyt arviointiperusteet täyttävä vaarallinen jäte ohjataan vaarallisten jätteiden kaatopaikalle, 2) vaarallinen jäte, joka ei täytä liitteen II mukaisesti määriteltyjä arviointiperusteita, on esikäsiteltävä ennen käsittelyä vaarallisten jätteiden kaatopaikalla, 3) kaikentyyppinen pysyvä tai vaaraton jäte, jonka laatu, alkuperä tai koostumus on sama ja vertailukelpoinen, voidaan ohjata yhden jätteen kaatopaikalle; vaarallinen jäte, joka esikäsittelyn jälkeen ei täytä kaikkia liitteen II mukaisesti määriteltyjä arviointiperusteita on myös ohjattava yhden jätteen kaatopaikalle; erityisvaatimukset ja tarvittaessa ankarammat lisävaatimukset kuin tässä direktiivissä toisille samanlaisia jätteitä vastaanottaville kaatopaikoille määrää toimivaltainen viranomainen näiden erityisten kaatopaikkojen osalta, varastoitavan jätteen ominaisuuksien mukaan, 4) vaarattomien jätteiden kaatopaikalle voidaan sijoittaa a) yhdyskuntajätteitä, b) muualta peräisin olevia vaarattomia jätteitä, c) jos on tarpeen, 1 artiklan tavoitteet huomioon ottaen vaaratonta lietettä, joka soveltuu paikan suotoveden käsittelymenetelmään (liitteessä I oleva 2 kohta ja liitteessä III oleva 3 kohta); säännöstä voidaan soveltaa vain kaatopaikkoihin, jotka vastaanottavat vaaratonta jätettä, jossa on suuri orgaanisen aineen pitoisuus, d) ympäristöarvioinnin jälkeen ja poikkeuksellisissa olosuhteissa, jollei toimivaltaisen viranomaisen tapauskohtaisesti myöntämästä luvasta muuta johdu, kaatopaikalla käsiteltävien jätteiden kanssa yhteensopivia pieniä määriä muuta jätettä tai jäteseosta, seuraavin edellytyksin: - kaatopaikalle hyväksyttyjen muiden jätteiden osuus saa olla enintään 2 prosenttia saman kauden aikana hyväksytystä vaarattomasta jätteestä, - vain jätteet, jotka eivät sisällä liitteessä II (4 kohdan 2 alakohta) lueteltuja aineita voidaan hyväksyä, - sijoittamisen on tapahduttava erillisissä kennoissa, - toimivaltaisen viranomaisen on annettava kertomus näistä toimista 16 artiklan mukaisesti; 5) pysyvälle jätteelle tarkoitettuja kaatopaikkoja tulee käyttää ainoastaan pysyville jätteille. 7 artikla 1. Jos tämän direktiivin voimaan tullessa yhteiskäsittely on laillinen menettelytapa jäsenvaltiossa, vaarallisen jätteen käsittelyä varten käytössä olevia kaatopaikkoja voidaan käyttää yhteiskäsittelyyn, jos - vaarallinen jäte on sekoitettu sellaiseen vaarattomaan jätteeseen, joka on etupäässä yhdyskuntajätettä tai muuta samankaltaista orgaanista jätettä, - direktiivin 91/689/ETY 2 artiklan 3 kohdan edellytykset on täytetty, - kyseisten kaatopaikkojen alueiden geologiset ja hydrogeologiset olosuhteet ja kyseisestä menetelmästä saadut kokemukset jäsenvaltioissa ovat sellaiset, että yhteiskäsittely voidaan toteuttaa sen aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle, - jäsenvaltioiden on toteuttettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että toimivaltainen viranomainen määrää erityisvalvonnasta, jolla varmistetaan vähintään samantasoinen ympäristön suojelu kuin vaarallisten jätteiden käsittelyn osalta kaatopaikalla on saavutettu; jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle tämän kohdan nojalla toteutetuista toimenpiteistä 16 artiklan mukaisesti 1 artiklan noudattamisen osoittamiseksi. 2. Jos tämän direktiivin voimaan tullessa yhteiskäsittely on laillinen menettelytapa jäsenvaltioissa ja jos 1 kohdassa tarkoitettuja yksityiskohtaisia edellytyksiä ei ole täytetty, menettelyä voidaan jatkaa korkeintaan viitenä tämän direktiivin voimaantuloa seuraavana vuotena, minkä jälkeen menettely on kielletty. 8 artikla Lupahakemus Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaatopaikkaa koskeva lupahakemus sisältää vähintään seuraavat kohdat: 1) hakijan ja jos kyse on kahdesta eri henkilöstä, kaatopaikan pitäjän henkilöllisyys 2) varastoitavien jätetyyppien kuvaus ja jätteen kokonaismäärä, 3) kaatopaikan ehdotettu kapasiteetti, 4) kaatopaikan kuvaus, mukaan lukien sen hydrologiset ja geologiset ominaisuudet, 5) ehdotetut menetelmät saastumisen ehkäisemiseksi ja torjumiseksi, 6) ehdotettu toiminta-, seuranta- ja valvontasuunnitelma, 7) ehdotettu suunnitelma käytöstäpoistamis- ja jälkihoitomenettelytavoiksi, 8) jos tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY(7) mukaisesti vaaditaan vaikutusten arviointia, rakentajan kyseisen direktiivin 5 artiklan mukaisesti antama tieto, 9) hakijan taloudellinen vakuus tai muut vastaavat keinot, siten kuin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa vaaditaan. 9 artikla Luvan edellytykset Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1) Toimivaltainen viranomainen ei myönnä kaatopaikkalupaa, jollei seuraavia edellytyksiä ole täytetty: a) kaatopaikkahanke täyttää kaikki tämän direktiivin, mukaan lukien liitteet, vaatimukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 artiklan 3 kohdan soveltamista, b) kaatopaikan hoito on teknisesti pätevän henkilön vastuulla; kaatopaikan hoitajille ja henkilöstölle tarjotaan ammatillista ja teknistä kehitystä ja koulutusta, c) hakija on toteuttanut tai toteuttaa jäsenvaltioiden antamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen luvan vastaanottamisen aikana tarvittavat toimenpiteet taloudellisen takuun tai muun vastaavan osalta, sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti myönnetyn luvan sitovat velvollisuudet (mukaan lukien jälkihoitosäännökset) täytetään ja että 14 artiklassa edellytettyjä käytöstäpoistamismenettelyjä noudatetaan; vakuus tai sitä vastaava on pidettävä voimassa niin kauan kuin alueen ylläpito ja jälkihoito sitä vaatii 14 artiklan 4 kohdan mukaisesti, d) kaatopaikkahanke on sopusoinnussa direktiivin 75/442/ETY 7 artiklassa mainitun kyseisen jätehuoltosuunnitelman tai mainittujen suunnitelmien kanssa, 2) ennen kaatopaikkatoiminnan alkamista toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava kaatopaikka varmistaakseen, että se täyttää luvan edellytykset; tämä ei kuitenkaan millään tavalla vähennä luvan ehtojen mukaista kaatopaikan hoitajan vastuuta. 10 artikla Luvan sisältö Eritellen ja täydentäen direktiivin 75/442/ETY 9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä kaatopaikkaluvassa on mainittava vähintään a) kaatopaikkaluokka, b) luettelo niistä jätetyypeistä ja jätemääristä, joihin on myönnetty lupa kaatopaikalle sijoitusta varten, c) kaatopaikkavalmisteluja, kaatopaikan käyttötoimia sekä seuranta- ja valvontamenettelyjä koskevat vaatimukset, mukaan lukien aina kun mahdollista jätteen varastointisuunnitelmat (liitteessä III oleva 4 kohdan B alakohta) sekä käytöstäpoistamis- ja jälkihoitoa koskevat väliaikaismääräykset, d) hakijan velvollisuus antaa vähintään kerran vuodessa toimivaltaiselle viranomaiselle kertomus vastaanotetun jätteen määrästä ja laadusta sekä 13 ja 14 artiklassa säädetyn ja liitteessä III määrätyn seurantaohjelman tuloksista. 11 artikla Kaatopaikan kustannukset Jäsenvaltioiden on myötävaikutettava sellaisen perittävän maksun määrämiseen kaikentyyppisen jätteen käsittelystä kaatopaikalla, joka kattaa vähintään kaatopaikan perustamiseen ja toimintaan liittyvät kustannukset, samoin kuin, mahdollisuuksien mukaan, 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määrätyn taloudellisen vakuuden antamisesta aiheutuneet kustannukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asianomaisten jäsenvaltioiden mahdollisuutta määrätä maksun kattamaan myös paikan käytöstäpoistamisen ja jälkihoidon arvioidut kustannukset. 12 artikla Jätteen hyväksymismenettelyt Jäsenvaltioiden on ennen jätteiden hyväksymistä kaatopaikoille toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että: 1) ennen toimitusta tai sen aikana tai heti samantyyppisen jätteen toimitussarjan ensimmäisellä toimituskerralla hallussapitäjä tai kaatopaikan pitäjä voi osoittaa aiheellisin asiakirjoin, että kyseessä oleva jäte voidaan hyväksyä tällaiselle kaatopaikalle luvassa määrättyjen edellytysten mukaan ja että se täyttää hyväksymisen arviointiperusteet (liite II), 2) kaatopaikan pitäjän on noudatettava seuraavia vastaanottomenettelyjä: a) jätettä koskevien asiakirjojen tarkastaminen, mukaan lukien direktiivin 91/689/ETY 5 artiklan 3 alakohdassa edellytetyt asiakirjat ja tarvittaessa Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 259/93(8) edellytetyt asiakirjat, b) jätteen silmämääräinen tarkastaminen kaatopaikalle tultaessa ja sijoituspaikalla ja tarvittaessa yhdenmukaisuuden tarkastaminen hallussapitäjän esittämässä asiakirjassa annetun kuvauksen kanssa; jos edustavia näytteitä on otettava liitteen II tason 3 täytäntöönpanemiseksi, tutkimusten tulokset säilytetään ja näytteenotto toteutetaan liitteessä II olevan 5 kohdan mukaisesti; jos mahdollista, nämä näytteet on säilytettävä vähintään yhden kuukauden ajan, c) käsitellyn jätteen määrien ja ominaisuuksien rekisterin pitäminen, josta käy myös ilmi alkuperä, toimituspäivämäärä, tuottaja tai kerääjä yhdyskuntajätteen osalta sekä vaarallisen jätteen osalta tarkka sijainti alueella, 3) kaatopaikan pitäjän on aina annettava kirjallinen todistus jokaisesta kaatopaikalle hyväksytystä toimituksesta, 4) sen estämättä, mitä asetuksen (ETY) N:o 259/93 säännöksissä säädetään, kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle jätteen torjumisesta, jos jätettä ei hyväksytä kaatopaikalle. 13 artikla Toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet, jotta toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt vastaavat vähintään seuraavia vaatimuksia: 1) Kaatopaikan pitäjän on toteutettava toimintavaiheen aikana liitteessä III eritelty valvonta- ja seurantaohjelma. 2) Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvonta- ja seurantamenettelyjen tuloksista, joiden perusteella voidaan päätellä ympäristölle haitallisten merkittävien vaikutusten olemassaolo, sekä hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen päätöstä toteutettavien parannustoimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. Näiden toimenpiteiden toteuttamisen kustannuksista vastaa kaatopaikan pitäjä. Toimivaltaisen viranomaisen asettamin säännöllisin väliajoin, mutta kuitenkin vähintään kunkin kalenterivuoden lopussa, kaatopaikan pitäjän on annettava kerättyjen tietojen perusteella kertomus kaikista seurantatuloksista toimivaltaisille viranomaisille luvan edellytysten noudattamisen osoittamiseksi ja tiedon lisäämiseksi jätteen käyttäytymisestä kaatopaikalla, 3) Valvonta- ja seurantamenettelyjen ja/tai 12 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen analyysien tutkimustoimien laadunvalvonnan toteuttavat toimivaltaiset laboratoriot. 14 artikla Käytöstäpoistamismenettely Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että luvan mukaisesti 1) kaatopaikan tai sen osan käytöstä poistaminen aloitetaan a) kun luvassa mainitut asiaan liittyvät edellytykset täyttyvät, tai b) toimivaltaisen viranomaisen luvalla, kaatopaikan pitäjän hakemuksesta, tai c) toimivaltaisen viranomaisen perustellusta päätöksestä, 2) kaatopaikkaa tai sen osaa ei voida katsoa lopullisesti poistetuksi käytöstä, ennen kuin toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, arvioinut kaikki kaatopaikan pitäjän antamat kertomukset ja antanut kaatopaikan pitäjälle luvan poistaa kaatopaikan käytöstä; tämä menettely ei mitenkään vähennä kaatopaikan pitäjän vastuuta luvan määräysten suhteen, 3) sen jälkeen kun kaatopaikka on lopullisesti poistettu käytöstä, pitäjä on vastuussa kaatopaikan jälkihoitovaiheen hoitamisesta, seurannasta ja valvonnasta niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii, ottaen huomioon ajan, jonka kaatopaikka voi aiheuttaa vaaraa. Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvontamenettelyn tuloksista, joiden perusteella voidaan päätellä merkittävien haitallisten ympäristövaikutusten olemassaolo, ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen tekemää päätöstä toteutettavien parannustoimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta, 4) niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle, alueen pitäjä on velvollinen seuraamaan ja tutkimaan kaatopaikan jätekaasujen ja alueen suotoveden koostumusta sekä lähialueen pohjavesikerrosta liitteen III mukaan. 15 artikla Käytössä olevat kaatopaikat Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että kaatopaikat, joihin on myönnetty lupa tai jotka ovat jo käytössä, kun tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, eivät voi jatkaa toimintaansa, jollei jäljempänä esitettyjä toimia saateta loppuun mahdollisimman pian ja 10 vuoden sisällä tämän direktiivin voimaantulosta ja jäsenvaltioiden määräämien tiettyjen määräaikojen kuluessa. 1) Kaatopaikan pitäjän on valmisteltava ja esitettävä toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi kaatopaikan kunnostussuunnitelma, joka sisältää 8 artiklassa luetellut kohdat ja kaikki oikaisutoimenpiteet, jotka hän katsoo tarpeelliseksi. Jos toimivaltainen viranomainen toteaa kaatopaikan ympäristövaikutusten arvioinnin perusteella, että kaatopaikka vastaa tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyjä vaatimuksia, oikaisutoimenpiteiden täytäntöönpano voi olla tarpeetonta, 2) Kunnostussuunnitelman esittämisen jälkeen toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä lopullinen päätös toiminnan jatkamisesta mainitun kunnostussuunnitelman ja tämän direktiivin säännösten perusteella. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sulkeakseen 8 artiklan 7 kohdan ja 14 artiklan mukaisesti mahdollisimman pian kaatopaikat, joille ei 9 artiklan mukaisesti ole myönnetty lupaa jatkaa toimintaansa. 3) Hyväksytyn kaatopaikan kunnostussuunnitelman perusteella toimivaltaisen viranomaisen on sallittava tarvittavat työt ja määrättävä siirtymäkaudesta suunnitelman toteuttamiseksi. Tämä suunnitelma on toteutettava direktiivin voimaantuloa seuraavien 10 vuoden kuluessa. 4) Kahden vuoden aikana siitä, kun tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, 4, 5, 6, 12 artiklaa ja liitettä II sovelletaan vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin. 16 artikla Kertomuksentekovelvollisuus Kolmen vuoden välein ja ensimmäisen kerran kolme vuotta tämän direktiivin voimaantulosta jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta. Kertomus on laadittava kyselylomakkeen tai kaavakkeen pohjalta, jonka komissio on laatinut direktiivin 91/692/ETY(9) 6 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Kyselylomake tai kaavake on lähetettävä jäsenvaltioille kuusi kuukautta ennen kertomuksen kattaman ajanjakson alkua. Kertomus on lähetettävä komissiolle yhdeksän kuukauden kuluessa kertomuksen kattavan kolmivuotiskauden päättymisestä. Komissio julkaisee yhteisön kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta yhdeksän kuukauden kuluessa jäsenvaltioiden laatimien kertomusten vastaanottamisesta. 17 artikla Komitea Tarpeelliset muutokset tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tieteelliseen ja tekniseen kehitykseen ja ehdotukset kaatopaikkoja koskevien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardoimiseksi on annettava direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 18 artikla Voimaantulo 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan kahden vuoden kuluessa sen voimaantulosta. Niiden on ilmoitettava komissiolle tästä viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset komissiolle. 19 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 20 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty . . . Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL N:o C 190, 22.7.1991, s. 1 ja EYVL N:o C 212, 5.8.1993, s. 33 (2) EYVL N:o C 40, 17.2.1992, s. 112 (3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 28 päivänä lokakuuta 1992 (EYVL N:o C 305, 23.11.1992, s. 7), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu . . . (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä) ja Euroopan parlamentin päätös tehty . . . (sitä ei ole vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) EYVL N:o C 122, 18.5.1990, s. 2 (5) EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 39, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 94/3/EY (EYVL N:o L 5, 7.1.1994, s. 15). (6) EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/31/EY (EYVL N:o L 168, 2.7.1994, s. 28). (7) EYVL N:o L 175, 5.7.1985, s. 40 (8) EYVL N:o L 30, 6.2.1993, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 94/721/EY (EYVL N:o L 288, 9.11.1994, s. 36). (9) EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48 LIITE I KAIKKIEN KAATOPAIKKALUOKKIEN YLEISVAATIMUKSET 1. Alue 1. Kaatopaikan alueen sijainnin osalta on otettava huomioon seuraaviin kohtiin liittyvät vaatimukset: a) alueen rajojen välimatka asuinalueisiin ja virkistysalueisiin, teihin ja vesiteihin, vesistöihin samoin kun teollisuuden, maatalouden ja kaupunkien alueisiin b) pohjavesi, rannikkovesi tai luonnonsuojelualueet alueella c) alueen geologiset ja hydrogeologiset olosuhteet d) alueen tulvimis-, vajoamis-, maanvieremä- tai lumivyöryvaarat e) alueen luonnon perinnön tai kulttuuriperinnön suojelu. 2. Kaatopaikka voidaan sallia vain, jos mahdollinen direktiivin 85/337/ETY mukainen tutkimus ympäristövaikutuksista, joka ottaa huomioon alueen ominaisuudet suhteessa edellä mainittuihin vaatimuksiin tai suunnitellut oikaisutoimenpiteet, osoittaa, että kaatopaikka ei aiheuta vakavaa vaaraa ympäristölle. 2. Veden valvonta ja suotoveden käsittely On toteutettava tarvittavat kaatopaikan ominaisuuksia ja sääolosuhteita koskevat toimenpiteet: - niiden vesimäärien rajoittamiseksi, jotka sadeveden vuoksi suotautuvat kaatopaikan jätemassaan, - pintaveden ja/tai pohjaveden kaatopaikan jätteisiin suotautumisen estämiseksi, - saastuneen veden ja suotoveden keräämiseksi; jos kaatopaikan alueen ja varastoitavan jätteen tarkasteluun perustuva arviointi osoittaa, että kaatopaikka ei muodosta mahdollista uhkaa ympäristölle, toimivaltainen viranomainen voi päättää, että tätä säännöstä ei sovelleta, - kerätyn saastuneen veden ja suotoveden käsittelemiseksi kaatopaikalta purkautuvilta vesiltä edellytetyn laadun saavuttamiseksi. Edellä mainittuja säännöksiä ei sovelleta pysyvän jätteen kaatopaikkoihin. 3. Maaperän ja veden suojelu 1. Kaatopaikan on sijaittava ja sen on oltava suunniteltu siten, että se täyttää tarpeelliset edellytykset, joilla ehkäistään maaperän, pohjaveden ja pintaveden saastuminen ja varmistetaan suotoveden tehokas kerääminen sopivana ajankohtana ja 2 kohdan edellytysten mukaisesti. Maaperän ja pohjaveden suojelu on saavutettava yhdessä geologisten esteiden ja pohjavuorauksen avulla. 2. Geologisen esteen toteuttavat pohjassa ja kaatopaikan läheisyydessä vallitsevat geologiset ja hydrogeologiset olosuhteet, jotka tarjoavat riittävän vaimennuskapasiteetin maaperään ja pohjaveteen kohdistuvan kaiken mahdollisen uhan torjumiseksi. Kaatopaikan perustan ja sivujen tulee koostua mineraalikerroksesta, joka vastaa läpäisevyys- ja paksuusvaatimuksen osalta sellaisen maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelun yhdistettyä vaikutusta (K), joka vastaa vähintään seuraavien vaatimusten avulla saavutettavia tuloksia: - vaarallisen jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; paksuus ≥ 5 m - vaarattoman jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; paksuus ≥ 1 m - pysyvän jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-7 m/s; paksuus ≥ 1 m m/s = metriä/sekunti. Jos geologinen este ei luonnostaan vastaa edellä mainittuja vaatimuksia, sitä voidaan täydentää keinotekoisesti ja vahvistaa muilla vastaavan suojan antavilla keinoilla. Keinotekoisesti luodun esteen on oltava vähintään 0,5 metriä paksu. 3. Edellä kuvatun geologisen esteen lisäksi aktiivisen suotoveden keruujärjestelmä ja tiivistysjärjestelmä on lisättävä seuraavien periaatteiden mukaan: >TAULUKON PAIKKA> Jäsenvaltiot voivat asettaa yleisiä tai erityisiä arviointiperusteita pysyvän jätteen kaatopaikoille ja edellä mainituille teknisille keinoille. Jos toimivaltainen viranomainen mahdollisia ympäristövaaroja harkittuaan katsoo, että suotoveden muodostumisen torjuminen on tarpeellista, voidaan määrätä pintavuorauksesta. Pintavuorausjärjestelmää koskevat seuraavat suositukset: >TAULUKON PAIKKA> 4. Jos ympäristövaarojen arvioinnin perusteella, ottaen huomioon etenkin direktiivi 86/68/ETY(1), toimivaltainen viranomainen on päättänyt 2 kohdan mukaisesti ('Veden valvonta ja suotoveden hoito'), että suotoveden keruu ja käsittely ei ole tarpeellista, tai on todettu, että kaatopaikka ei muodosta potentiaalista uhkaa maaperälle, pohjavedelle tai pintavedelle, yllä mainittuja kohtien 2 ja 3 vaatimuksia voidaan lieventää vastaavasti. Yhden jätteen kaatopaikan, johon varastoitu jäte ei vastaa liitteessä II lueteltuja arvosteluperusteita, on noudatettava edellisiä kohtia 2 ja 3. 5. Menetelmän, jota käytetään kaatopaikkojen vedenläpäisykertoimen määrittelemiseen kaatopaikan alueella ja alueella sen koko laajuudessa, kehittäminen ja hyväksyminen on tämän direktiivin 17 artiklassa tarkoitetun komitean tehtävä. 4. Kaasun valvonta 1. On toteutettava tarvittavat toimenpiteet kaatopaikkakaasujen kertymisen ja purkautumisen valvomiseksi (liite III). 2. Kaatopaikkakaasuja tulee, jollei toimivaltainen viranomainen ympäristöarvioinnin jälkeen toisin määrää, kerätä, käsitellä ja käyttää. 3. Kohdan 4.2 mukainen kaatopaikkakaasujen keruu, käsittely ja käyttö tulee toteuttaa tavalla, joka minimoi ympäristövahingot tai ympäristön pilaantumisen sekä ihmisten terveydelle aiheutuvat vaarat. 5. Haitat ja vaarat On toteutettava toimenpiteet, joilla pienennetään kaatopaikasta aiheutuvat haitat ja vaarat, jotka syntyvät - haju- ja pölypäästöistä - tuulen kantamista aineista - ajoneuvojen melusta ja liikkeestä - linnuista, tuhoeläimistä ja hyönteisistä - aerosolin muodostumisesta - tulipaloista. 6. Vakaus Jätteet on sijoitettava kaatopaikalle siten, että varmistetaan jätemassan ja siihen liittyvien rakenteiden vakaus, etenkin liukumien estämiseksi. Jos on rakennettu keinotekoinen este, on varmistettava, että geologinen aluskerros, ottaen huomioon kaatopaikan muoto, on riittävän vakaa ehkäisemään pohjaan painauman, joka voi aiheuttaa vahinkoa esteelle. (1) EYVL N:o L 20, 26.1.1980, s. 43, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). LIITE II JÄTTEEN HYVÄKSYMISEN ARVOSTELUPERUSTEET JA MENETTELYT 1. Johdanto Tässä liitteessä kuvataan - yleiset periaatteet jätteiden hyväksymisestä eri kaatopaikkaluokkiin; tulevan jäteluokitusmenettelyn tulisi perustua näihin periaatteisiin, - suuntaviivat alustavan jätteen hyväksymismenettelyn luomiseksi, jota on noudatettava, kunnes yhtenäinen jätteiden luokittelu ja hyväksymismenettely on hyväksytty; tekninen komitea, joka on perustettu tämän direktiivin 17 artiklan mukaisesti, kehittää tätä menettelyä sekä asianmukaista näytteenottomenettelyä. Teknisen komitean kyseinen työ saatetaan loppuun kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta ja toteutetaan ottaen huomioon tämän direktiivin 1 artiklassa määritellyt tavoitteet. 2. Yleiset periaatteet Käsiteltävän jätteen koostumus, liukoisuus, käyttäytyminen pitkällä aikavälillä ja yleiset ominaisuudet on tiedettävä mahdollisimman tarkasti. Jätteen hyväksyminen kaatopaikalle voi perustua joko luetteloihin kaatopaikalle hyväksytyistä jätteistä tai hylättävistä jätteistä, joita ei saa sijoittaa kaatopaikalle, jotka on määritelty niiden luonteen ja alkuperän mukaan sekä jätteen analysointimenetelmien ja hyväksyttävän jätteen ominaisuuksien raja-arvojen perusteella. Tässä direktiivissä esitettyjen jätteen tulevien hyväksymismenettelyiden tulee perustua niin pitkälle kuin mahdollista vakioituihin jätteen analysointimenetelmiin ja hyväksyttävän jätteen ominaisuuksien standardoituihin raja-arvoihin. Ennen tällaisten analysointimenetelmien ja raja-arvojen määrittelyä jäsenvaltioiden tulisi ainakin ottaa käyttöön kansallisia luetteloita kaatopaikkaluokissa hyväksyttävistä jätteistä tai luetteloita jätteistä, joita ei saa sijoittaa tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikalle tai määritellä arvosteluperusteet luetteloihin merkitsemiselle. Jotta jäte hyväksytään tiettyyn kaatopaikkaluokkaan, sen tulee olla mainittu kansallisessa asiaan kuuluvassa luettelossa tai täyttää vastaavanlaiset arvosteluperusteet kuin luetteloon merkitseminen vaatii. Nämä luettelot tai vastaavat arvosteluperusteet sekä analysointimenetelmät ja raja-arvot on lähetettävä komissiolle 6 kuukauden kuluessa siitä, kun tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä tai siitä, kun ne annetaan kansallisella tasolla. Näitä luetteloita tai hyväksymisperusteita olisi käytettävä paikkakohtaisten luetteloiden laatimisessa, toisin sanoen 10 artiklan mukaisesti hyväksyttyjen jätteiden luettelon laatimisessa. Jätteen hyväksymisen arvosteluperusteet viiteluetteloissa tai kaatopaikkaluokassa voivat perustua joko lainsäädäntöön ja/tai jätteiden ominaisuuksiin. Tietyn kaatopaikkaluokan hyväksymisen arvosteluperusteiden on perustuttava seuraaviin seikkoihin: - ympäröivän ympäristön suojelu (erityisesti pohjavesi ja pintavesi) - ympäristösuojelujärjestelmän suojaus (esim. vuoraukset ja suodatuskäsittelyjärjestelmät) - toivottujen jätteenstabilointimenettelyiden suojaus kaatopaikantäytön yhteydessä - ihmisen terveyttä uhkaavien vaarojen torjunta. On laadittava luettelo vähimmäisarvosteluperusteista vaarallisten jätteiden hyväksymisestä yhden jätteen kaatopaikalle. Esimerkkejä jätteen ominaisuuksiin perustuvista arvosteluperusteista ovat - tietoja kokonaiskoostumuksesta koskevat vaatimukset - jätteen orgaanisen aineen määrän rajoitukset - vaatimukset tai rajoitukset orgaanisen jätteen ainesosien biologisesta hajoamisesta - mahdollisesti vahingollisten/vaarallisten aineiden määrän rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojelun arvosteluperusteisiin) - suotoveden ennakoituun mahdollisesti vahingollisten/vaarallisten aineiden tuotantoon liittyvät rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojelun arvosteluperusteisiin) - jätteen ja siitä syntyvän suotoveden ekotoksikologiset ominaisuudet. Jätteiden ominaisuuksiin perustuvien hyväksymisen arvosteluperusteiden on yleensä oltava erittäin tarkkoja pysyvien jätteiden kaatopaikkojen osalta; vaarattomien jätteiden kaatopaikkojen osalta niiden ei tarvitse olla yhtä tarkkoja, ja vielä väljemmät ne voivat olla vaarallisten jätteiden kaatopaikkojen osalta, mikä johtuu kahden viimeksi mainitun luokan korkeammasta ympäristösuojelutasosta. 3. Yleiset menettelyt testaukselle ja jätteen hyväksymiselle Jätteen yleisen määrittelyn ja testauksen tulee perustua seuraavaan kolmitasoiseen porrastukseen: Taso 1: Perusmäärittely. Tämä käsittää lyhytaikaisen ja pitkäaikaisen liukoisuuskäyttäytymisen ja/tai jätteen ominaisuuksien perusteellisen määrittelyn vakioitujen analyysi- ja käyttäytymistestausmenetelmien mukaan. Taso 2: Kelpoisuustestaus. Tämä käsittää jaksottaisia testauksia yksinkertaisimmilla standardoiduilla analyysi- ja käyttäytymistestausmenetelmillä, jotta voitaisiin määritellä, täyttääkö jäte lupaehdot ja/tai erityiset viitteelliset arvosteluperusteet. Testit keskittyvät päämuuttujiin ja käyttäytymiseen, joka tunnistetaan perusmäärityksillä. Taso 3: Tarkastus paikalla. Tämä käsittää nopeat tarkastusmenetelmät sen varmistamiseksi, että jäte on sama kuin se, joka on ollut kelpoisuustestauksessa ja joka on kuvattu mukana olevissa asiakirjoissa. Tämä voi käsittää pelkästään jätekuorman silmämääräisen tarkastuksen ennen kuin se puretaan kaatopaikalle tai sen jälkeen. Tietyntyyppinen jäte on tavallisesti määriteltävä 1 tasolla, ja sen on täytettävä asianomaiset arvosteluperusteet, jotta se hyväksytään viiteluetteloon. Tietyntyyppistä jätettä tulee säännöllisesti (esimerkiksi vuosittain) testata 2 tasolla, ja sen tulee täyttää asianmukaiset arvosteluperusteet, jotta se säilyisi paikkakohtaisessa luettelossa. Jokainen jätekuorma, joka saapuu kaatopaikan portille, tulee tarkastaa 3 tasolla. Tietyt jätetyypit voidaan väliaikaisesti tai pysyvästi jättää 1 tason testauksen ulkopuolelle. Tämä voi johtua siitä, että testaus on mahdoton toteuttaa, että asianmukaisia testausmenetelmiä tai hyväksymisen arvosteluperusteita ei ole saatavissa, tai se voi johtua poikkeavasta lainsäädännöstä. 4. Suuntaviivat alustaville jätteen hyväksymismenettelyille 1. Siihen asti, kunnes tämä liite on kokonaan tarkastettu ainoastaan 3 tason testaus on pakollinen ja 1 ja 2 tason testauksia sovelletaan siinä määrin kuin on mahdollista. Tässä alustavassa vaiheessa tietyn kaatopaikkaluokituksen mukaan hyväksyttävän jätteen on oltava joko rajoitetussa kansallisessa tai tätä kaatopaikkaluokitusta koskevassa paikkakohtaisessa luettelossa tai täytettävä vastaavat luetteloon kirjaamisen arvosteluperusteet. Seuraavia yleisiä suuntaviivoja voidaan käyttää asetettaessa alustavia arvosteluperusteita jätteiden hyväksymiselle kolmanteen kaatopaikkaluokitukseen tai vastaaviin luetteloihin. Pysyvien jätteiden kaatopaikat: Ainoastaan pysyvät jätteet, kuten 2 artiklan e alakohdassa määritellään, voidaan hyväksyä luetteloon. Vaarattomien jätteiden kaatopaikat: Jotta jätetyyppi voidaan hyväksyä luetteloon, se ei saa kuulua direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 6 artiklan 4 kohdan d alakohdan soveltamista. Vaarallisten jätteiden kaatopaikat: Alustava karkea luettelo vaarallisten jätteiden kaatopaikoista voidaan tehdä niin, että se sisältää ainoastaan direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan kuuluvat jätetyypit(1). Tällaisia jätetyyppejä ei kuitenkaan tulisi hyväksyä luetteloon ilman alustavaa käsittelyä, jos niissä on sellainen mahdollisesti vaarallisten ainesosien kokonaispitoisuus ja näiden ainesosien liukoisuus, jonka määrä on tarpeeksi suuri muodostamaan lyhyellä aikavälillä työterveys- tai ympäristöriskin tai estämään riittävän jätteiden vakauttamisen kaatopaikan suunnitelluksi käyttöajaksi. 2. Luettelo jätetyypeistä, joita ei hyväksytä 6 artiklan 4 kohdan d alakohdan mukaan: - happoterva - sekoittumattomat orgaaniset liuottimet tai vesijäte, joka sisältää enemmän kuin 1 % sekoittumattomia orgaanisia aineita - veteen sekoittuvat orgaaniset liuottimet, joiden pitoisuus on yli 10 %, - jäte, joka reagoi voimakkaasti veden tai orgaanisen aineen kanssa - asbesti (pöly tai kuitu) - jäte, joka sisältää huomattavia pitoisuuksia seuraavia ainesosia: - PCB & PCT > 50 ppm (osa per miljardi)(2) - TCDD:t (tetrakloridibentsodioksinit) > 10 ppb isomeerien 2, 3, 7, 8 osalta - PCN:t (polyklorinoidut naftaleenit) > 50 kokonais ppm (osa per miljoona) - PAH (polyaromaattinen hiilivety) > 20 ppm - organometalliset yhdisteet (täysin poissuljettu) - klooratut hiilivedyt (mukaan lukien kloorifenolit) > 1 ppm - torjunta-aineet > 2 ppm - vapaat syanidit > 10 ppm. 5. Jätteen näytteenotto Jätteen näytteenotossa voi ilmetä vakavia näytteen edustavuutta ja näytteenottotekniikkaa koskevia ongelmia, jotka johtuvat useiden jätteiden heterogeenisuudesta. Jätteen näytteenoton eurooppalaista standardia kehitetään. Siihen asti, kunnes jäsenvaltiot hyväksyvät tämän standardin tämän direktiivin 17 artiklan mukaisesti, jäsenvaltiot voivat soveltaa kansallisia standardeja ja menettelyitä. (1) Yhteisen varastoinnin osalta tehdään tilapäinen poikkeus (ks. 7 artikla). Yhteistä varastointia koskevat yhteensopivuuskriteerit vahvistetaan asianomaisten jäsenvaltioiden kansallisessa lainsäädännössä. (2) Osa per miljardi tai µg/kg kuivasta uutoksesta jne. LIITE III TOIMINTA- JA JÄLKIHOITOVAIHEIDEN VALVONTA JA SEURANTAMENETTELYT 1. Johdanto Tämän liitteen tarkoituksena on antaa vähimmäismenettelytavat toteutettavan tarkastuksen osalta, jonka avulla testataan, että - jäte on hyväksytty käsiteltäväksi kyseiselle kaatopaikkaluokalle asetettujen arvosteluperusteiden mukaan - kaatopaikan käyttö etenee halutulla tavalla - ympäristönsuojelujärjestelmät toimivat täysin aiotulla tavalla - kaatopaikkalupaa koskevat edellytykset on täytetty. 2. Meteorologiset tiedot Kertomuksentekovelvollisuuden perusteella (16 artikla) jäsenvaltioiden on toimitettava tiedot meteorologisen tiedon keruujärjestelmästä. Jäsenvaltiot päättävät, kuinka tieto tulisi kerätä (paikalla, kansallinen meteorologinen verkosto jne.). Jos jäsenvaltiot päättävät, että veden tasapaino on tehokas keino arvioida, muodostuuko kaatopaikkamassassa suotovettä ja vuotaako kaatopaikka, on suositeltavaa, että seuraavat tiedot kerätään kaatopaikalla tai lähimmällä meteorologisella asemalla toteutetun seurannan avulla, niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii tämän direktiivin 14 artiklan 3 kohdan mukaan: >TAULUKON PAIKKA> 3. Päästöjä koskevat tiedot: veden, suotoveden ja kaasujen valvonta Mahdollisen suotoveden ja pintaveden näytteenotto tulee tehdä edustavista kohteista. Suotoveden näytteenotto ja mittaaminen (määrä ja koostumus) tulee suorittaa erikseen jokaisesta kohdasta, josta suotovettä kerätään kaatopaikalla. Viite: näytteenottotekniikan yleiset ohjesäännöt, asiakirjat ISO 5667-2 (1991). Mahdollisen pintaveden seuranta on toteutettava vähintään kahdessa kohdassa, yksi kaatopaikan yläpuolella ja toinen alapuolella. Kaasujen seurannan on edustettava kaikkia kaatopaikan osia. Näytteenoton ja analyysin jaksottaisuus esitetään jäljempänä olevassa taulukossa. Suotovedestä ja vedestä on otettava keskivertoa koostumusta edustava näyte seurantaa varten. >TAULUKON PAIKKA> 4. Pohjaveden suojelu A. Näytteenotto Mittausten on tuotettava tietoa pohjavedestä, johon kaatopaikan toiminta todennäköisesti vaikuttaa, ja vähintään yhden mittauskohdan on oltava pohjaveden sisäänvirtausalueella ja toisen ulosvirtausalueella. Kyseisiä lukuja voidaan nostaa erityisen hydrogeologisen tutkimuksen perusteella sekä, jos on tarve tunnistaa ennakkoon suotoveden tahaton pääsy pohjaveteen. Näytteet on otettava ennen jätteiden sijoittamista vähintään kolmessa eri kohteessa, jotta saadaan viitearvot näytteiden ottamiselle. Viite: Pohjavesien näytteenotto, ISO 5667, osa 11, (1993). B. Seuranta Otettujen näytteiden analysoitavat mitattavat ominaisuudet tulee johtaa suotoveden arvioidusta koostumuksesta ja alueen pohjaveden laadusta. Kun analyysin mitattavia ominaisuuksia valitaan, tulisi ottaa huomioon pohjavesialueen liikkuvuus. Mitattavien ominaisuuksien tulisi sisältää osoittavia mitattavissa olevia ominaisuuksia, jotta varmistetaan veden laadun muutoksen nopea toteaminen(1). >TAULUKON PAIKKA> C. Laukaiseva taso Tämän direktiivin 13 ja 14 artiklassa tarkoitetun merkittävän ympäristöhaitan olisi katsottava aiheutuneen pohjaveden osalta, kun pohjaveden näytteen analyysi osoittaa merkittävän muutoksen veden laadussa. Laukaiseva kynnys on määriteltävä ottaen huomioon kaatopaikan sijainnin erityiset hydrogeologiset muodostumat ja pohjaveden laatu. Laukaisevasta kynnyksestä on määrättävä luvassa aina kun mahdollista. Havainnot on arvioitava valvontataulun avulla, joka sisältää valvontasäännöt ja tarkoin määritellyt tarkastustasot jokaisen alasuunnassa olevan kaivon osalta. Valvontatasot on määrättävä pohjaveden laadun paikallisten vaihtelujen mukaan. 5. Kaatopaikan topografia: tiedot kaatopaikkamassasta >TAULUKON PAIKKA> (1) Suositellut tunnusluvut: pH, TOC, fenoolit, raskasmetallit, fluoridi, As, öljy/hiilivedyt. NEUVOSTON PERUSTELUT I. JOHDANTO 1. Komissio esitti 23 päivänä huhtikuuta 1991 ehdotuksen(1) 100 a artiklaan perustuvaksi direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla. 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 28 päivänä lokakuuta 1992(2) ensimmäisessä käsittelyssä. Tämän lausunnon pohjalta komissio antoi muutetun ehdotuksen 10 päivänä kesäkuuta 1993(3). Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 27 päivänä marraskuuta 1991. 3. Neuvoston katsottua, että oikeudellisena perustana tulisi käyttää 130 s artiklan 1 kohtaa eikä 100 a artiklaa, kuten komissio alun perin ehdotti, se kuuli asiassa Euroopan parlamenttia, joka hyväksyi tämän oikeudellista perustaa koskevan muutoksen 19 päivänä toukokuuta 1995 antamallaan lausunnolla(4). 4. Neuvosto vahvisti 6 päivänä lokakuuta 1995 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 189 c artiklan mukaisesti. II. TAVOITE 5. Jätteiden sijoittamisesta kaatopaikoille aiheutuvien haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisten terveydelle siitä aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi mahdollisimman tehokkaasti tässä ehdotuksessa esitetään puitedirektiivin muodossa ja pitämällä lähtökohtana jätteiden (vaaralliset, vaarattomat, pysyvät jätteet) ja kaatopaikkojen luokittelu: - jätteiden kaatopaikoille hyväksymistä koskevien lupien myöntämismenettelyt, valvonta- ja seurantamenettelyt kaatopaikan toiminta- ja käytöstäpoistamisvaiheessa, - tekniset vaatimukset, jotka kaatopaikoiksi suunniteltujen alueiden ja laitosten on täytettävä, - kaatopaikan perustamista koskeva lupamenettely. III. YHTEISEN KANNAN ERITTELY Yleisiä huomautuksia 6. Neuvosto on ottanut huomioon edellä esitetyn tavoitteen ja sen, mikä merkitys paikallisilla luonnonolosuhteilla on kaatopaikkojen perustamisessa ja niiden toiminnassa, ja pyrkinyt antamaan sellaisia säännöksiä, jotka takaavat terveyden ja ympäristön suojelun korkean tason, pyrkimättä järjestelmälliseen yhdenmukaistamiseen, joka olisi ollut tehotonta ja jopa mahdoton toteuttaa ottaen huomioon erot edellä mainituissa paikallisissa olosuhteissa. Toissijaisuusperiaatetta noudattaen ja edellisen huomautuksen mukaisesti neuvosto on esittänyt säännöksiä, joissa on muutettu komission ehdotusta huomioon ottamalla sittemmin tapahtunut tieteellinen ja tekninen kehitys, pääasiassa siihen suuntaan, että se olisi ymmärrettävämpi ja toimisi joustavammin. Nämä muutokset, jotka komissio on hyväksynyt, koskevat pääasiassa soveltamisalaa, liitteitä ja jätteiden hyväksymistä koskevien tiettyjen perusteiden (erityisesti eluointia koskevien) merkitystä. 7. Edellä esitettyjen suuntaviivojen perusteella neuvosto saattoi hyväksyä kokonaan, pääosin tai osittain: - Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka komissio on ottanut muutettuun ehdotukseensa, lukuun ottamatta seuraavia tarkistuksia: 14, 24, 32, 41, 42, 49, 60, 67, 75, 76, 78, 79, 86 ja 90. - tarkistukset 1, 4, 9, 13, 23, 26, 31, 38, 54, 55 ja 56, joita komissio ei ottanut muutettuun ehdotukseensa. 8. Erityiset huomautukset (Ellei toisin mainita, jäljempänä esitetyt viittaukset koskevat muutetun ehdotuksen tekstiä. Yhteistä kantaa koskevat viitaukset on lihavoitu.) Neuvosto on tehnyt seuraavat muutokset komission muutettuun ehdotukseen, ja komissio on hyväksynyt ne: i) 1 ja 5 artikla Ensimmäinen artikla koskee vain soveltamisalaa, eikä siinä mainita direktiivin yleistavoitetta. Neuvosto katsoi yhteisessä kannassa, että on tarpeellista mainita tämä tavoite (ensimmäinen artikla) ja sijoittaa ehdotus tällä tavoin direktiivin 75/442/ETY yleiseen soveltamisalaan. Tätä artiklaa täydennetään johdanto-osan 1 ja 3 kappaleella, joihin on otettu muun muassa parlamentin tekemien tarkistusten 1 ja 4 sisältö. Yhteisessä kannassa soveltamisala määritellään 3 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklan f alakohdassa, jossa määritellään kaatopaikka ja jossa niihin luetaan kuuluviksi myös 'sisäiset' kaatopaikat (parlamentin tarkistus n:o 13). Koska kaikkia direktiivin säännöksiä, lukuun ottamatta 3 artiklassa mainittua poikkeusta, voidaan soveltaa, 5 artikla on tarpeeton ja siksi poistettu. Poikkeukset soveltamisalaan (1 artikla 2 kohta) annetaan 3 artiklassa, jonka 2 kohdassa luetellaan toimenpiteitä, jotka eivät ole jätteiden käsittelyä (lietteen levittäminen, rakennustyöt . . .), ja jonka 3 kohdassa säädetään, että tiettyjä säännöksiä ei tarvitse tietyin rajoituksin ja direktiivin tavoitetta noudattaen soveltaa joihinkin alueisiin (pienet saaret, vuoristoalueet . . .) tai jätteenkäsittelypaikkoihin (maanalainen varastointi). ii) 2, 3 ja 4 artikla 2 ja 3 artikla on yhdistetty 2 artiklaksi, ja teollisuusjätteen määritelmä on poistettu, sillä jätteiden alkuperä ei ole määräävä tekijä direktiivin rakenteen suhteen; sen sijaan pysyvien jätteiden määritelmää (e alakohta) on täsmennetty, määritelmä f ('kaatopaikka') käsittää määritelmät g ('välivarastot') ja h ('varastointi'), määritelmässä i ('esikäsittely') ei toisteta sanaa 'lämpö-' (tarkistus n:o 10), sillä se sisältyy jo termiin 'fysikaalisia', 3 artiklan 3 kohdan c alakohdassa ja 7 artiklassa esitettyjen säännösten vuoksi on lisätty määritelmät h ('yhteiskäsittely') ja n ('maanalainen varasto'), määritelmää m ('kaatopaikan pitäjä') on täsmennetty ja täydennetty vastuiden määrittelyn suhteen, koska jätetyypit on määritelty 2 artiklassa ja tietyntyyppisille kaatopaikoille hyväksyttävät jätteet on eritelty 5 ja 7 artiklassa, 4 artiklassa on esitetty ainoastaan kolme kaatopaikkaluokkaa. iii) 9 artikla Tämä artikla sisältyy 5 artiklaan: - 1 kohdassa edellytetään, että nestemäisiä jätteitä hyväksytään tarvittaessa vain yhden jätteen kaatopaikoille (6 artiklan 3 kohta) tai yhteiskäsittelyyn (7 artikla). Neuvoston kanta tässä asiassa on siten tiukempi kuin muutetussa ehdotuksessa esitetty kanta, - 3 kohdassa edellytetään, että jätteitä voidaan käsitellä (vakaannuttaminen, lujittaminen); tämän säännöksen tarkoitus on helpottaa jätteiden myöhempää käsittelyä. iv) 10 artikla Tämä artikla sisältyy 6 ja 7 artiklaan (5 kohdan d ja e alakohdan osalta): - koska jätteiden hyväksymisperusteet on määritelty liitteessä II, riittää, että niihin viitataan (vrt. 1, 2, 3 ja 4 kohta) kunkin jätetyypin osalta, ja 1 kohta on siten tarpeeton, - 3-5 kohta on muotoiltu uudelleen ja yksinkertaistettu (1-4 kohta) siten, että niissä tuodaan selvästi esiin vaarallisiin jätteisiin sovellettavat käsittelyä koskevat vaatimukset ja erotetaan selkeästi yhteiskäsittely muista käsittelytavoista (2 kohdan ja 5 kohdan d ja e alakohdan poistaminen), - 4 artiklan 4 kohta ja 10 artiklan 6 a kohta on yhdistetty 6 artiklan 3 kohtaan (pysyville ja vaarattomille jätteille tarkoitetut yhden jätteen kaatopaikat), - 4 kohdan c alakohdassa rajoitetaan huomattavasti 5 kohdan c alakohdassa annettuja mahdollisuuksia, sillä ainoastaan vaarattomat lietteet sallitaan tietyin ehdoin, lukuun ottamatta nestemäisiä jätteitä (parlamentin tarkistus n:o 23), - muiden kuin yhdyskuntajätteiden tai vaarattomien jätteiden sijoittaminen vaarattomille jätteille tarkoitetuille kaatopaikoille voidaan sallia erittäin rajoitetuissa tapauksissa (tapauskohtainen hyväksyntä, aineluettelosta poistaminen [liitteen II 4.2 kohta] jne.), jotka on määritelty 4 kohdan d alakohdassa, - 2 artiklan f alakohdan määritelmä pysyvistä jätteistä on riittävän tarkka, ja 6 kohta voidaan korvata 5 kohdan yksinkertaisemmalla tekstillä, - 7 artiklassa annetaan tietyin rajoituksin ne muutetun ehdotuksen eri säännökset, jotka kattavat yhteiskäsittelyn, mutta joissa säädetään tiukemmat ehdot (luonnonolosuhteet, kaatopaikalla taattu suojelun taso), joiden jäädessä täyttymättä yhteiskäsittely kielletään viimeistään viisi vuotta sen jälkeen, kun tämä direktiivi tulee voimaan. v) 6 artikla Selkeyden ja yksinkertaisuuden vuoksi 8 artiklaan on otettu ne pääkohdat, jotka esiintyivät liitteessä II (joka on siis poistettu) ja joiden on sisällyttävä toimivaltaiselle viranomaiselle osoitettuun lupahakemukseen. Hakijaa koskeva taloudellinen takuu on mainittu selvästi, toisin kuin aiemmin liitteessä II. Koska hakemuksen käsittelyn käytännön yksityiskohtien suhteen (lisätiedot, vastausajat) noudatetaan kansallisia käytäntöjä, 2 kohta poistettiin. vi) 7, 14, 17, 18 ja 20 a artikla 9 artiklaan on otettu: - 7 artiklan pääasiallinen sisältö, lukuun ottamatta lisätarkastusvelvoitetta (1 kohdan a alakohta), koska 2 kohdassa ('. . . toimivaltaisen viranomaisen on tarkastettava kaatopaikka . . .') ei säädetä tehtävien tarkastusten lukumäärää ja koska parlamentin ehdottamaa muotoilua on mitä ilmeisemmin mahdotonta toteuttaa (tarkistus n:o 76, 'ennen kaikkia toimenpiteitä'). 2 kohdassa viitataan lisäksi siihen, että tarkastus 'ei kuitenkaan . . . vähennä kaatopaikan pitäjän vastuuta'. Tämä ja samantyyppiset maininnat (14 artikla) on katsottu riittäviksi tässä vaiheessa, ottaen huomioon asiaa koskevat kansalliset säännökset ja komission aloittama aiempaa laajempi pohdinta vastuusta ympäristölle aiheutetuista vahingoista. Neuvosto ei katsonut aiheelliseksi edellyttää rahastojen perustamista kaatopaikkojen jälkihoitoa varten. Samoista syistä ja koska se katsoi, että 'on tarpeen ottaa huomioon kaatopaikan mahdollisesti aiheuttama ympäristövahinko' (johdanto-osan 21 kappale). Direktiivillä varmistetaan jo riittävällä tavalla kaikkien kaatopaikan pitäjien vastuu tässä asiassa, ja on jäsenvaltioiden tehtävä valita parhaiten soveltuva muoto sen takaamiseksi, että tämä vastuu kannetaan. Tämän vuoksi 14 ja 18 artikla on poistettu, - 17 artikla on poistettu erillisenä artiklana ja sen 1 kohdan c alakohtaan ('rahoitustakuu') on lisätty (1 kohdan b alakohta) määräys kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön koulutuksesta 20 a artiklan a alakohdan mukaisesti. vii) 8 ja 16 artikla 10 artiklaan on otettu artiklan 8 olennainen sisältö lukuun ottamatta 2 kohtaa (lupaa koskeva muutos, joka on vain lupamenettelyn erikoistapaus), siinä selkeytetään yhteyttä direktiivin 75/442/ETY lupia koskeviin säännöksiin ja edellytetään, että kaatopaikkaluokka mainitaan (4, 6 ja 7 artiklan mukaisesti tarpeellinen tieto). Luvan sisällöstä riippumatta 11 artiklassa esitetään erillisenä säännöksenä 16 artikla kaatopaikalle viemisen kustannuksista ottaen huomioon se, että jäsenvaltiot eivät kaatopaikan hoitotavasta johtuen voi kaikissa tapauksissa määrätä maksuja, vaan niiden on mahdollisesti rajoituttava 'kannustamaan' tiettyjen toimintojen kattamista maksuilla. Parlamentin tarkistus n:o 37 (koulutusohjelmat) sisältyy jo 9 artiklan 1 kohdan b alakohtaan, tämän kuitenkaan rajoittamatta sen rahoitusta koskevia yksityiskohtia. viii) 11 artikla 12 artiklassa toistetaan tämä artikla yksinkertaistamalla sitä ja täsmentämällä sitä niin, että säilytetään vain tehokkaan lupamenettelyn kannalta olennaiset asiat. Niinpä 1 kohdassa on tärkeää se, että voidaan todistaa jätteiden täyttävän niille asetetut vaatimukset, eikä se, esittääkö todisteen jätteiden hallussapitäjä vai kaatopaikan pitäjä. 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään asiakirjojen laatu. 2 kohdan b alakohtaan lisätty velvoite säilyttää otetut näytteet parantaa myöhempiä tarkastusmahdollisuuksia. 2 kohdan c alakohdassa on otettu huomioon yhdyskuntajätteen tuottamis- ja keräystapa siltä osin, että kysytään tietoja jätteen kerääjästä (eikä jätteen tuottajasta). Koska raportointivelvollisuudesta on jo säädetty toisaalla, 2 kohdan c alakohta poistettiin. Hyväksymismenettelyn seurannan osalta riittää, että kaatopaikan pitäjä toimittaa kirjallisen todistuksen; jätteen tuottajan/hallussapitäjän ja kaatopaikan pitäjän välinen muodollinen sopimus ei lisää hyväksymisen pätevyyttä; 3 a kohta ja 4 kohdan toinen virke on siis poistettu. Jos kaatopaikan pitäjän tehtävänä on panna täytäntöön hyväksymismenettely, on johdonmukaista, että on hänen velvollisuutensa eikä jätteen hallussapitäjän (4 kohta) velvollisuus ilmoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle tapauksista, joissa jätettä ei ole hyväksytty kaatopaikalle; on turhaa käyttää epämääräisiä termejä (muu 'vastuu' kuin 'siviilioikeudellinen vastuu', joka sisältyy 14 artiklaan?) kaatopaikan pitäjän vastuusta; siksi 6 kohta on poistettu. ix) 12 ja 13 artikla Selvyyden vuoksi vain 12 artiklan kaatopaikan toimintavaiheeseen liittyvät säännökset on koottu 13 artiklaan, jossa tärkein lisäys verrattuna muutettuun ehdotukseen on se, että kaatopaikan pitäjä velvoitetaan (2 kohta) raportoimaan valvontamenettelyjen tuloksista. 14 artiklaan on otettu 12 artiklan säännökset, joita sovelletaan myös jälkihoitovaiheeseen, ja 13 artikla. - Tämän artiklan 1 kohta, jossa viitataan lupaa koskeviin ehtoihin, voi sisältää muita käytöstä poistamista koskevia ehtoja kuin kapasiteetin loppumisen; 1 kohdan b alakohdassa täsmennetään, että toimivaltainen viranomainen eikä kaatopaikan omistaja tai pitäjä päättää käytöstä poistamisesta, vaikka kaatopaikan pitäjä voikin tehdä käytöstä poistamista koskevan hakemuksen. 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu muutoksenhakuoikeus sisältyy kaikkiin kansallisiin lainsäädäntöihin eikä sitä siksi tarvitse mainita erikseen tässä direktiivissä. - 3 ja 4 kohta on yhdistetty 2 kohdaksi, jossa viitataan kaatopaikan pitäjän antamien kertomusten arviointiin ja jossa ovat 3 kohdassa mainitut tiedot. - Koska liitteessä I esitetään kaatopaikkoihin sovellettavat yleisvaatimukset, erityisesti niiden vuorauksen ja tiivistyksen osalta, ei ole enää tarpeen esittää niitä 2 kohdassa. - 5 kohdassa (10 vuotta) ja 5 a kohdassa (30 vuotta) tarkoitettuja tarkkoja määräaikoja ei ole säilytetty, sillä saattaa olla, että ne eivät ole olennaisia kaikkien kaatopaikkaluokkien osalta, ja koska vaarat, joita kaatopaikka aiheuttaa, voivat olla laadultaan sellaisia, että seurantaa tarvitaan kauemmin. Tätä tarkoitetaan 3 ja 4 kohdassa, joissa todetaan myös velvollisuus ryhtyä käytöstä poistamisen jälkeisiin mahdollisiin parannustoimiin. x) 15 ja 21 artikla - Huomioon ottaen hallinnolliset käytännöt ja tekniset määräajat sekä kaatopaikkojen kunnostamisessa että jätevirtojen toisaalle ohjaamisessa kaatopaikan käytöstä poistamisen jälkeen ei voida säätää alle 4 vuoden kokonaismääräaikoja (3 kohdan a, b ja c alakohta) ja määritellä väliaikoja. Neuvosto katsoi, että on realistisempaa säätää kokonaismääräajaksi enintään 10 vuotta direktiivin voimaantulon jälkeen (15 artiklan johdanto) ja säätää vaarallisille aineille tarkoitetuille kaatopaikoille lyhyempi määräaika (2 vuotta sen jälkeen, kun direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, 15 artiklan 4 kohta) tiettyjen säännösten täytäntöönpanemiseksi. - Muut tekstin muutokset selventävät toteutettavia vaiheita ja muistuttavat käytöstä poistamista koskevista säännöksistä (2 kohta). - Hallinnolliset määräajat, jotka liittyvät näin teknisen direktiivin saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä aiheuttivat sen, että säädettiin 2 vuoden määräajasta direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä (18 artiklan 1 kohta). xi) 19 ja 20 artikla - 19 artiklassa säädetty raportointivelvollisuus ja sitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan 16 artiklassa direktiivin 91/692/ETY mukaisesti. Näissä kertomuksissa esitettävät tiedot on eriteltävä tämän direktiivin 6 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti; liite IV a on siksi poistettu. Komission tehtävänä on toimittaa Euroopan ympäristövirastolle asianmukaiset tiedot niin, että jäsenvaltioiden ei tarvitse lähettää kertomuksia kahta kertaa. - Neuvosto pyrki yhdenmukaisuuteen olemassa olevan lainsäädännön kanssa ja katsoi 17 artiklan osalta, että olisi syytä antaa 20 artiklassa tarkoitetut tehtävät direktiivin 75/442/ETY 18 artiklan mukaisesti perustetun komitean tehtäväksi. xii) Liitteet Liitteen I 1 kohta sisältää liitteen I 1 kohdassa esitetyt vaatimukset, mutta ei 2 ja 6 kohdan vaatimuksia, sillä on kyse joko hyvin yksityiskohtaisista säännöksistä, jotka on vahvistettava asianmukaisella hallinnollisella tasolla, tai 12 ja 13 artiklaan sisältyvistä määräyksistä. Ottaen huomioon kaatopaikkajätteiden laadun ja niiden ympäristölle aiheuttavilta vaikutuksilta suojaavien toimenpiteiden todellisen tarpeen (jolla voidaan perustella se, että tiettyjä säännöksiä ei voida soveltaa pysyville jätteille tarkoitettuihin kaatopaikkoihin), 2 ja 3 kohtaan sisältyvät 7 ja 8 kohta, joita täsmennetään erityisesti geologisen esteen osalta, toista estettä koskevan lisävaatimuksen osalta (3.1 kohta) sekä pohjan ja pinnan tiivitysjärjestelmien eritelmien osalta. 10 kohdassa lueteltuihin vaaroihin lisättiin tulipalovaarat 5 kohdassa. Liitteeseen II on sisällytetty liite III, joskin sitä on muutettu paljon. Näitä muutoksia voidaan perustella sillä, että liite III perustui erityisesti eluointia koskevien perusteiden hyväksymismenettelyihin, joiden osalta ei vielä ole olemassa yhdenmukaistettuja koemenettelyjä. Sama koskee jätteisiin sovellettavia näytteenottomenetelmiä. Tämän vuoksi liitteessä II eritellään ne suuntaviivat, joita teknisen komitean on noudatettava, jotta yhdenmukainen jätteiden luokittelu- ja hyväksymisjärjestelmä olisi käytettävissä sovitussa määräajassa (3 vuotta) ja että komitea voisi esittää väliaikaisen hyväksymisjärjestelmän (kansalliset luettelot tai vastaavat perusteet, tehtävät tarkastukset). Yhteiskäsittelyä koskevien määräysten osalta (6 kohta sekä erityisesti 6.3 ja 6.4 kohta) ei näyttänyt enää aiheelliselta säilyttää sitä koskevia yhdenmukaistettuja säännöksiä ottaen huomioon tämän menetelmän poikkeuksellisuus (6 artiklan 4 kohdan d alakohta ja 7 kohta). Liitteen III 1 kohdassa korostetaan valvonnan ja seurannan konkreettisia tavoitteita eikä tietojen keräämistä pelkästään tietämyksen parantamiseksi. Tämän vuoksi liitteessä IV on säilytetty säännökset, jotka myötävaikuttavat näiden tavoitteiden saavuttamiseen, ja ne on esitetty selvemmin ja niin, että ne soveltuisivat paremmin kunkin kaatopaikka-alueen erityispiirteisiin. Tämä tarkoittaa näytteenottokohtia koskevia tarkennuksia (3 ja 4 kohta), kaatopaikkaluokan/jätetyypin mukaan eriteltyjä mittauksia (3 kohdan taulukko), pohjaveden suojeluun tarkoitettujen lisäkeinojen käyttöönottoa (4 kohdan c alakohdan toimenpidesuunnitelman laukaiseva taso) ja hydrologisen taseen mahdollista käyttöä (2 kohta); 4 kohta on siis poistettu. (1) EYVL N:o C 190, 22.7.1991, s. 1 (2) EYVL N:o C 305, 23.11.1992, s. 79 (3) EYVL N:o C 212, 5.8.1993, s. 33 (4) EYVL N:o C 151, 19.6.1995, s. 378