Alueiden komitean lausunto aiheesta "Julkisen sektorin tieto: Euroopan avainresurssi - Vihreä kirja julkisen sektorin tiedon käytöstä tietoyhteiskunnassa"



Virallinen lehti nro C 057 , 29/02/2000 s. 0011 - 0016



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Julkisen sektorin tieto: Euroopan avainresurssi - Vihreä kirja julkisen sektorin tiedon käytöstä tietoyhteiskunnassa" (2000/C 57/03) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission vihreän kirjan "Julkisen sektorin tieto: Euroopan avainresurssi - Vihreä kirja julkisen sektorin tiedon käytöstä tietoyhteiskunnassa" (KOM(1998) 585 lopull.), ottaa huomioon komission 25. tammikuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 3:n "Euroopan laajuiset verkot - Liikenne - Tietoyhteiskunta" tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 3:n 24. syyskuuta 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 190/99 rev. 2), jonka esittelijä oli Lordi Hanningfield (UK, PPE), hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat suurimpia tiedon kerääjiä, haltijoita ja tuottajia. Ne saavat suuren osan tiedosta yleisöltä, ja paljon tietoa on jo yleisön saatavilla monissa eri tiedonvälityskanavissa. Internetin viime vuosien nopean kasvun ja kehittymisen ansiosta paikallis- ja alueviranomaisten on mahdollista pitää saatavilla yhä enemmän hallussaan olevaa tietoa. 1.2. AK on tyytyväinen komission aloitteeseen tarkastella julkisen sektorin tietoa eri näkökulmista, koska se on arvokas resurssi, jonka hyödyntämistä muun muassa yleisö voisi parantaa. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin huomattavia eroja. Eroja vallitsee tiedon keruun ja organisoinnin kulttuuri- ja hallintoperinteissä, ja niitä on myös paikallis- ja alueviranomaisten välillä ja sisällä. Näiden lukuisten erojen vuoksi AK katsoo, että kysymystä julkisen sektorin tiedosta tulee lähestyä varovasti, jotta kaikki ehdotukset koituisivat kansalaisten eduksi. 1.3. AK on vakuuttunut, että suurta osaa alue- ja paikallishallinnon tuottamasta tiedosta hyödynnetään niiden omalla alueella tai seudulla. Komissio halunnee pohtia, mitkä ovat tarkoituksenmukaisimmat kanavat tällaisen tiedon tarjoamiseksi ja kenelle tieto pitäisi suunnata. Vaikka nykyisen tekniikan avulla on mahdollista saattaa tietoa käyttöön maailmanlaajuisesti, julkisten elinten, alue- ja paikallisviranomaiset mukaan luettuina, ei tarvitse tuottaa tietoa, jos sille ei ole selvää tarvetta. Periaatteet on saatettava tasapainoon käytännön kysymysten ja todellisen kysynnän kanssa. 1.4. Monet vihreässä kirjassa käsitellyistä kysymyksistä liittyvät julkisen sektorin toiminnan avoimuuteen ja julkisen sektorin elinten (alue- ja paikallishallinto mukaan luettuina) hallussa olevan tiedon saatavuuteen. AK tukee periaatetta, jonka mukaan Euroopan kansalaisilla on oikeus saada jokapäiväisessä elämässään tarvitsemaa tietoa. Se toteaa kuitenkin, että "tiedonvapauslainsäädäntö" vaihtelee jäsenvaltioittain ja yksittäisten jäsenvaltioiden näkemyksiä tulee kunnioittaa. 2. Yleistä 2.1. Alue- ja paikallisviranomaisten keräämän tiedon luonteen vuoksi yksityisyyden suoja ja henkilökohtainen tietosuoja ovat ehdottomia vaatimuksia ja sellaisina niiden on myös pysyttävä. Kaikissa pyrkimyksissä julkisen sektorin tiedon saatavuuden lisäämiseksi tarvitaan tasapainoista järjestelyä erityisesti alue- ja paikallisviranomaisten osallistuessa hankkeeseen. 2.2. Osalla julkisen sektorin tietoa on huomattavaa kaupallista arvoa. Jos tiedon tuottamista laajennetaan, alue- ja paikallisviranomaisten pitäisi pystyä hyötymään tiedon kaupallisesta toimittamisesta. Tämänkaltainen tieto ei liene arvokasta tai kiinnostavaa yksittäiselle kansalaiselle, mutta jos alue- ja paikallisviranomaiset voisivat myydä sitä, kansalaisten verorasitusta voitaisiin keventää. 3. Kysymys 1 Mikä julkisen sektorin määritelmistä on soveltuvin? 3.1. "Julkisen sektorin tietoa" on erittäin vaikea määritellä. Osaksi se johtuu vaikeuksista määritellä itse julkinen sektori. Muun muassa alue- ja paikallisviranomaisten ja yksityisen sektorin kumppanuuden kehittyminen ja osittain hallituksesta riippumattomien elinten valmiudet ja tehtävät ovat hämärtäneet julkisen ja yksityisen sektorin välistä rajaa. Palveluja teetetään yhä enemmän ulkopuolella, vaikka yksityisen sopimusosapuolen nykyistä roolia olisi aiemmin pidetty osana julkista sektoria. 3.2. Tästä syystä AK:n mielestä pitäisi keskittyä yleiseen käyttöön tarjottavaan tietoon eli "julkiseen tietoon". Se voidaan luokitella monin tavoin: - Tieto joka liittyy alueella tai seudulla sovellettaviin lakeihin ja asetuksiin, "kansalaistieto" tai "demokraattinen tieto". Kaikilla kansalaisilla tulle olla oikeus saada tietoa niiden taustalla olevista perussäännöksistä. - Tieto joka liittyy niiden palveluiden käyttämiseen, joita alue- tai paikallisviranomaiset tarjoavat julkisen sektorin puitteissa, esimerkiksi uimahallien aukiolo yleisölle. Tätä luokkaa voidaan nimittää "kuluttajatiedoksi". - Viimeinen luokka on "kaupallinen tieto". Alue- ja paikallisviranomaisilla on usein hallussaan tietoa, jolla on kaupallista arvoa. 3.3. Julkiseksi tiedoksi voidaan vaihtoehtoisesti määritellä ja yksilöidä myös lakisääteisesti kerättävä tieto tai alue- ja paikallisviranomaisten toiminnassaan keräämä tieto. Luovuutta käyttämällä voisi löytää vielä lisääkin määritelmiä, mutta keskeistä on, että kyseessä on yleiseen käyttöön tarkoitettu tieto. Demokraattisessa tiedossa ei ole kyse tiedonvapauskysymyksistä vaan "elintärkeästä" julkisesta tiedosta, jota kansalaisilla tulisi olla esim. maansa, alueensa tai seutunsa lainsäädännöstä. 3.4. Todettakoon, että alue- ja paikallisviranomaisilla on hallussaan myös tietoa, jota ulkopuolinen, esimerkiksi kaupallinen toimija, on saattanut kerätä. Tällaisen tiedon asema voi poiketa alue- ja paikallisviranomaisten suoraan kokoamasta tiedosta, ja siksi sille on saatettu asettaa esimerkiksi lisensointirajoituksia. 3.5. Nyt kun on yksilöity, mitä julkinen tieto on, on seuraavaksi syytä tarkastella, millainen tasapaino vallitsee siinä tiedossa, jota alue- ja paikallishallinto pystyy tosiasiassa tuottamaan. Kun harkitaan jonkinlaisen tiedon antamista yleisön käyttöön, on löydettävä tasapaino seuraavien kysymysten välillä: - kansalaisten oikeus saada tietoa ( esim. "demokraattista" tietoa) - kansalaisten oikeus yksityisyyteen - luottamuksellisuuden tarve tapauksissa, joissa tiedon julkistaminen olisi yleisen edun vastaista. - tiedon käyttöön asettamisen kustannusten ja tiedon tarpeen asianmukainen suhde. 3.6. Näiden arviointiperusteiden välinen tasapaino vaihtelee jäsenvaltioittain, ja näin ollen tulee olemaan jossain määrin vaikeaa yrittää käsitellä aihetta koko Euroopan tasolla. Nyt on selvitettävä, mitä tietoa yleisö tarvitsee jokapäiväisessä elämässään. 3.7. AK:n mielestä on tärkeää, että komissio on selvillä siitä, millaista tietoa yleisö todella tarvitsee. AK suositteleekin, että jos kysymystä ei ole vielä ryhdytty selvittämään, tilanne pitäisi korjata mitä pikimmin. AK työskentelisi mielellään komission kanssa hankkeen edistämiseksi. Ei hyödytä kehittää lainsäädäntöä, jolla julkisen tiedon saatavuutta lisätään suurin kustannuksin, jos yleisön kysyntä on vähäistä. 4. Kysymys 2 Aiheuttavatko jäsenvaltioiden noudattamat erilaiset, julkisen sektorin tietoon sovellettavat käyttöehdot esteitä Euroopan tasolla? 4.1. Kussakin jäsenvaltiossa on lukuisia erilaisia oikeudellisia rakenteita. Tämä vaikuttaa koko Euroopan tasolla mahdollisesti saatavan tiedon tasoon, mutta ei liene kovin merkityksellistä jäsenvaltion sisällä. Alue- ja paikallishallinnon kokemuksen mukaan suuri osa sen viranomaisten tuottamasta tiedosta hyödynnetään alueellisesti, ja näin ollen suuri enemmistö tiedon "paikallisista" käyttäjistä on saman lainsäädännön alaisia. 4.2. Paikallis- ja alueviranomaisten käytännöissä ja tiedontoimittamisessa on eroja. AK voisi tässä asiassa työskennellä komission kanssa kehittääkseen näiden käytäntöjen suhteen parhaan lähestymistavan, jolla kannustettaisiin alue- ja paikallisviranomaisia edistämään julkisen tiedon levittämistä. 4.3. Niissä jäsenvaltioissa, alueilla tai seuduilla, joissa alue- ja paikallisviranomaiset myyvät julkista tietoa, AK:n kokemuksen mukaan liiketaloudelliset toimijat ovat yleensä valmiita maksamaan siitä markkinahinnan, oli se mikä hyvänsä. 4.4. Todettakoon, että monia paikallishallinnon tiedon erityislähteiden saatavuutta säädellään erillislaeilla. Saatavuuslait vaihtelevat jäsenvaltioittain sekä alue- ja paikallisviranomaisen tyypin mukaan. Näin ollen pyrittäessä siirtymään kohti yhteisiä saatavuusjärjestelmiä on tutustuttava erityisen huolellisesti eri jäsenvaltioiden saatavuusjärjestelmiin. 4.5. Lisäksi saatavuutta yhtenäistettäessä on huomattava, että jäsenvaltioiden alue- ja paikallisviranomaiset keräävät ja esittävät tietoja hyvin erilaisissa muodoissa. Pyrkimykset normittaa tiedon käyttöehdot saattavat aiheuttaa huomattavia kustannuksia, jotka lankeavat alue- ja paikallisviranomaisten maksettaviksi. 4.6. Ratkaisuja etsittäessä on täysin mahdollista, että jäsenvaltioissa käytössä olevien järjestelmien erojen vuoksi yhteiseksi nimittäjäksi on otettava yhdenvertainen tiedonsaanti kussakin jäsenvaltiossa, sillä yleiseurooppalaisen normin määrääminen voisi osoittautua kalliiksi. 5. Kysymys 3 Voidaanko eurooppalaisen metatiedon (jolla tarkoitetaan tietoja saatavilla olevasta tiedosta) avulla auttaa Euroopan kansalaisia ja yrityksiä löytämään tarvitsemansa julkisen sektorin tiedot kaikkialla Euroopassa? 5.1. Metatiedon saatavuuden parantuminen auttaisi yleisöä löytämään tietoa. Usein tieto on saatavilla, mutta yleisö ei tiedä mistä sen löytää. AK toivoo voivansa työskennellä komission kanssa kehittääkseen järjestelmän, jonka puitteissa voitaisiin kehittää alue- ja paikallisviranomaisille joitakin yleisiä normeja erityistiedon etsimisen helpottamiseksi. 5.2. AK huomauttaa, että tekniikan ja Internetin hakukoneiden jatkuva kehittyminen parantaa kansalaisten mahdollisuuksia paikantaa tietoa. 5.3. Tietohakemistojen käyttöönotto olisi hyödyllistä, mutta standardihakemistojen luominen olisi vaikeaa alue- ja paikallisviranomaisten kannalta, sillä paikallishallinnolla on erilaiset vastuualueet, ja näin ollen ne tallettavat erityyppistä tietoa. Euroopan unionin paikallishallintoyksiköillä ei ole yhtenäistä rakennetta. Joustavuuden ja parhaiden käytäntöjen avulla taataan pääsy alue- ja paikallishallinnon hallussa olevaan julkiseen tietoon. 6. Kysymys 4 Miten erilaiset hinnoittelupolitiikat vaikuttavat julkisen sektorin hallussa olevien tietojen saatavuuteen ja käyttöön? 6.1. AK kannattaa periaatetta, jonka mukaan tietyntyyppisen julkisen tiedon tulisi olla vapaasti saatavilla - esimerkiksi "kansalais-/demokratiatiedon". Tiedon hankkiminen alue- tai paikallisviranomaiselta aiheuttaa käyttökustannuksia, ja tiedon antamismenetelmästä riippuen loppukäyttäjältä saatetaan joutua perimään nimellinen maksu tiedon antamisesta aiheutuvien kulujen kattamiseksi. 6.2. Tiedon hankinnasta aiheutuvat kustannukset saattavat olla huomattavia, ja käytetyn tietotekniikan kehityksen taso vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain sekä paikallis- ja alueviranomaisten välillä. 6.3. AK odottaa komissiolta toimia, joilla ei estetä alue- ja paikallisviranomaisia antamasta tietoa yksityisiin kaupallisiin tarkoituksiin. Tiedon myynnistä saatavat tulot voidaan käyttää kansalaisten verotaakan keventämiseen. 6.4. Tulevan lainsäädännön on oltava joustavaa, koska erityyppisten tietojen arvo vaihtelee jäsenvaltioittain ja jäsenvaltioiden sisällä. 6.5. Kaikessa paikallis- tai alueviranomaisen tarjoamassa tiedossa on kuitenkin otettava huomioon tietosuojalainsäädäntö ja yksityisyyden suojan tarve. Tämä vaatimus aiheuttaa mahdollisesti tiedon tarjontaan liittyviä lisäkustannuksia, jotka on ehkä otettava huomioon tietoa annettaessa. 6.6. Hinnoittelumalleista todettakoon, että on periaatteessa epätodennäköistä, että niiden vuoksi yksittäisten kansalaisten tai yritysten mahdollisuudet olisivat erilaisia; AK:n mielestä tämä ei ole ongelma niin kauan kuin hinnoittelujärjestelmiä sovelletaan yhdenvertaisesti jäsenvaltiossa. 6.7. Paikallis- ja alueviranomaisten mahdollisuuksissa ryhtyä tällaiseen tiedon kaupankäyntiin on kuitenkin eroja EU:n eri jäsenvaltioissa. Sen vuoksi on oletettavaa, että eri jäsenvaltioiden kansalaisilla ja yrityksillä on erilaiset mahdollisuudet huolimatta jäsenvaltioiden yhteisistä lähestymistavoista. 6.8. Keskeistä on kuitenkin, että niin kauan kuin valtiollisia, alueellisia tai paikallisia säädöksiä sovelletaan yhdenvertaisesti kaikkiin kansalaisiin ja yrityksiin, tiedon hinnoittelussa ei pitäisi ilmetä ongelmia. On epärealistista harkita tässä vaiheessa koko EU:n yhteistä hinnoittelujärjestelmää. 7. Kysymys 5 Missä määrin ja missä tilanteissa julkisen sektorin elinten osallistuminen tietomarkkinoille voisi vääristää kilpailua Euroopan tasolla? 7.1. Paikallis- ja alueviranomaisten mahdollisuudet kaupankäyntiin poikkeavat suuresti eri jäsenvaltioissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa tietoa "myytäisiin" mitä todennäköisimmin välittäjän kautta. Tietoa keräävien alue- ja paikallisviranomaisten luonteen ja laajuuden vuoksi on tietenkin ilmaistu huolia, että jos nämä viranomaiset työskentelisivät yksityisen sektorin kanssa, tietyille yksityisen sektorin aloille alkaisi kehittyä yksinoikeuksia. 7.2. Kun paikallis- ja aluehallinnolla on mahdollisuus hyödyntää hallussaan olevaa tietoa, sen on vältettävä kilpailun vääristymistä, sillä on mahdollista, että paikallis-/alueviranomainen saa yksinoikeuden. Kyky tarjota tietyn- ja tarkasti määritellyn tyyppistä tietoa markkinahinnoilla edistäisi innovaatiota paikallis- ja alueviranomaisten keskuudessa. 7.3. Mikäli järjestelmästä tehdään maksullinen, tulisi paikallis- ja aluehallinnon tarkastella toiminnan vaikutusta yksityissektoriin. Maksullisuus on tämän lausunnon "Suositukset"-osassa ehdotetun kokeiluhankkeen erityisaihe. 8. Kysymys 6 Estävätkö Euroopassa vallitsevat erilaiset tekijänoikeusjärjestelyt julkisen sektorin tiedon hyödyntämistä? 8.1. Tekijänoikeuslainsäädäntö vaihtelee jäsenvaltioittain, ja sitä olisi tutkittava huolellisesti ennen julkisen tiedon tarjoamisen aloittamista. Joukko EU:n johdolla tehtyjä aloitteita on kuitenkin edistänyt normien yhtenäistämistä. Tekijänoikeudet itsessään eivät ole tiedon hyödyntämisen suoranainen este - lisensointisääntöjen ja muun samankaltaisen lainsäädännön avulla tietoa voidaan antaa laajasti käyttöön. 9. Kysymys 7 Onko julkisen sektorin tiedon käyttöön liittyviin yksityisyyttä koskeviin näkökohtiin kiinnitettävä erityistä huomiota? 9.1. EU:n jäsenvaltioiden tietosuojalait ovat kehittyneitä ja soveltuvat yleensä tietoon, joka on julkisen sektorin hallussa - paikallis- ja alueviranomaiset mukaan luettuina. AK tukee tietosuoja-aloitteita ja yksilöä koskevaa tietosuojaa erityisesti siksi, että osa paikallis- ja alueviranomaisten lakisääteisesti keräämästä tiedosta on arkaluonteista. Yhdistyneessä kuningaskunnassa muotoiltiin vuonna 1998 kahdeksan perusperiaatetta, joilla määrättiin henkilötietojen antamista koskevat normit. Koko Euroopassa tulisi kehittää samanlaisia periaatteita, jotta kansalaiset oppisivat luottamaan tiedonkäyttöön. 9.2. Joskus yksityisyyttä koskevat näkökohdat joutuvat väistymään, kun julkisen elimen on toimittava yleisen edun nimissä. Tällöin on toimittava hyvin varovaisesti ja noudatettava tarkkaan määrättyjä henkilökohtaisten tietojen luovuttamismenettelyjä. 10. Kysymys 8 Missä määrin jäsenvaltioiden erilaiset vastuujärjestelmät saattavat olla esteenä julkisen sektorin hallussa olevan tiedon saannille tai hyödyntämiselle? 10.1. Vastuujärjestelmät vaihtelevat, mutta AK:n mielestä erot eivät ole merkittävä este julkisen tiedon tarjoamiselle sitä haluaville. Tiedon laatunormit ovat tärkeitä, mutta koska jäsenvaltioissa on jo vastuulainsäädäntöä, niiden ei pitäisi aiheuttaa merkittäviä vaikeuksia jäsenvaltiossa. 10.2. Rajatylittävät vastuukysymykset voivat kuitenkin aiheuttaa joitakin vaikeuksia. Vastuujärjestelmien vaihteleminen jäsenvaltioittain voi olla esteenä julkisen sektorin tiedon saannille, kun vastuusäännökset eivät ehkä ole voimassa säännöksiä rikkoneen elimen kotimaassa. Tämä saattaa kannustaa tietoja haluavia yrityksiä sijoittumaan maahan, jossa vastuulait eivät ole tiukkoja. Tämän vuoksi vaikuttaa johdonmukaiselta, että jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen yhteensovittamista tarvitaan kysymyksissä, jotka koskevat julkisen sektorin tietoa väärin käyttäneiden ulkopuolisten rangaistuksia. 11. Kysymys 9 Missä määrin EU:n toimielinten noudattama politiikka tiedon saannin ja levittämisen alalla on riittävää? 11.1. Tiedon tarjontaa ja levittämistä koskeva EU:n toimielinten politiikka on yleensä hyödyllistä ja kulkee selvästi oikeaan suuntaan. EU:n, jäsenvaltioiden ja erityisesti paikallis- ja alueviranomaisten välisiä yhteyksiä tarvittaisiin kuitenkin enemmän. Yhtenäisemman tietojärjestelmän kehittäminen olisi tervetullut, ja se on tavoite, joka on tekniikan ansiosta koko ajan lähempänä toteutumista. Koska hallinnon tasoista juuri alue- ja paikallisviranomaiset ovat kaikkein lähimpänä kansalaisia, ne voisivat ehkä myös nykyistä merkittävämmällä tavalla välittää Euroopan unionia koskevaa tietoa. Tiedon välittämisessä tulisi kannustaa "parhaiden käytänteiden" soveltamista. 11.2. Navigointi- ja hakupalveluja voidaan aina parantaa. Monet sisäiset hakukoneet perustuvat vapaaseen tekstinhakuun eivätkä hakemistoon, mikä voi usein johtaa laatuvaihteluihin haun tulosten osalta. 12. Päätelmät 12.1. AK tukee monia julkisen sektorin tiedon saatavuutta ja tarjoamista koskevia periaatteita. On kuitenkin myös tiedon luovuttamista ja kustannuksia koskevia käytännön asioita. Ne ovat merkittävä huolenaihe, joka täytyy ottaa huomioon tehtäessä ehdotuksia julkisen sektorin hallussa olevan tiedon saatavuuden lisäämiseksi. Yleisen saatavuuden parantamisen periaate ei saisi johtaa liian suurten hallinnollisten tai taloudellisten rasitusten sälyttämiseen paikallis- tai alueviranomaisten kannettavaksi. 12.2. AK on myös huolissaan siitä, että pyrkimykset antaa sitovaa lainsäädäntöä tällä alalla saattaisivat olla epäkäytännöllisiä ja aiheuttaa vaikeuksia joillekin paikallis- ja alueviranomaisille. Pyrkimykset olisivat myös läheisyysperiaatteen vastaisia, ja paikallis- ja alueviranomaisille tulisi antaa valtuudet antaa yleisölle hallintopiiriinsä kuuluvalla alueella tai seudulla sen haluamaa tietoa. 12.3. Tutkittaessa julkisen tiedon saatavuutta on aloitettava selvittämällä, mitä tietoa kuluttaja/kansalainen tarvitsee. Ei ole mielekästä luoda hankalaa ja byrokraattista järjestelmää, jos tiedon kysyntä on vähäistä. 12.4. Vihreässä kirjassa käsitellyistä kysymyksistä olisi mahdollista kehittää Euroopan tasoista lainsäädäntöä. Julkisen sektorin tiedon saatavuuden parantamiseksi on kuitenkin muitakin keinoja, joilla saataisiin parempia tuloksia kuin lainsäädännöllä; se saattaisi jäädä "pienimmän yhteisen nimittäjän" varaan. AK tukee erityisesti pyrkimyksiä luoda kattava järjestelmä "parhaiden käytänteiden" kehittämiseksi julkisen sektorin tiedon tarjoamisessa. AK toivoo mahdollisuutta saada työskennellä komission kanssa selvittääkseen keinoja tämän hankkeen toteuttamiseksi. 12.5. Tiedon saatavuus paranee koko ajan, kun Internet on yhä enemmän yksityishenkilöiden käytettävissä. Vaikeudet piilevät kuitenkin siinä, että kaikilla ei ole tätä mahdollisuutta ja että julkinen tieto pitäisi saada myös niiden käyttöön, joilla ei ole mahdollisuutta käyttää tietokonetta. 12.6. Tieto- ja tietoliikenneteollisuuden muutosten nopeus merkitsee, että komission on käsiteltävä julkista tietoa koskevia kysymyksiä tulevaisuudessa säännöllisesti varmistaakseen pysyvänsä lainsäädännön ja tekniikan muutosten tasalla. AK haluaa osallistua täysipainoisesti ja myönteisesti näihin tuleviin keskusteluihin. 13. Suositukset 13.1. AK:n mielestä komission tulisi kuulla AK:n välityksellä uudelleen ja suoraan paikallis- ja alueviranomaisia keskustellakseen paikallishallinnon roolista julkisen sektorin tiedon tarjoamisessa. AK ehdottaa, että jäsenvaltioista valittaisiin "kokeilujoukko" paikallis- ja alueviranomaisia, joista koottaisiin erityisryhmä selvittämään ja raportoimaan komissiolle ensinnäkin, miten saatavuusperiaatteita voitaisiin noudattaa käytännössä, ja toiseksi olisiko mahdollista yhtenäistää tiedon tarjoamista. 13.2. AK:n mielestä komission suunnitellessa ehdotuksia julkisen tiedon yleisen saatavuuden edistämiseksi AK tulisi ottaa mahdollisimman aikaisin mukaan tähän lainsäädäntöohjelmaan, koska paikallis- ja aluehallinnolla on merkittävä rooli julkisen sektorin tiedon alalla. 13.3. Julkisen tiedon antamista koskevien parhaiden käytänteiden levittäminen on elintärkeää. AK toivoo komissiolta lisäaloitteita, joiden avulla paikallis- ja alueviranomaiset voisivat varmistaa kansalaisten tiedonsaannin parantamisen. 13.4. AK tukee pyrkimyksiä tiedotusrakenteiden yhtenäistämiseen jäsenvaltioissa niin, että paikallis-, alue- ja valtionhallinnon osapuolten välillä käydään perusteellista vuoropuhelua. AK toivoo sellaisten järjestelmien edistämistä, joissa paikalliset web-hoitajat voivat syöttää tietoa ja varmistaa, että julkisen sektorin minkä tahansa hallintotason tarjoama tieto on sekä ajankohtaista että merkityksellistä. 13.5. Alueiden komitea toivoo, että saatuaan kokeilujoukkoon kuuluvien paikallis- ja alueviranomaisten raportin komissio laatii julkisen sektorin tietojen luovuttamista koskevat yleiset suuntaviivat. 13.6. Komission tulisi tukea nykyistä tehokkaampaa tiedonsiirtoa eri hallintotasojen välillä, alue- ja paikallisviranomaiset mukaan lukien. 13.7. Sähköisten tiedotusvälineiden kautta annettavan tiedon lisääntymisen vuoksi on koko ajan enemmän tarvetta varmistaa, että yleisöä koulutetaan hankkimaan jokapäiväisessä elämässä tarvittavaa tietoa. AK ehdottaa, että komissio tähdentää vastedeskin jäsenvaltioiden hallituksille, miten tärkeää on perehdyttää yleisöä käyttämään tekniikkaa; sehän mahdollistaa tiedon saatavuuden ja sen avulla viime kädessä parannetaan kansalaisten vaikutusmahdollisuuksia. Bryssel 17. marraskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER