EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 30.04.1997 
KOM(97) 180 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS 
mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta 
Euroopan Unionissa 
(30 päivänä kesäkuuta 1993 annettu 
neuvoston suositus) 

SISÄLLYSLUETTELO 
Johdanto 
Luku 1 
Saavutettu edistys ammatillisen 
täydennyskoulutuksen saatavuudessa 
1.1. 
Neuvoston suositukseen perustuva yhteisön prosessi 7 
1.2. 
Kansallisissa raporteissa esitellään lukuisia ja monipuolisia 
kansallisia aloitteita 9 
1.3. 
Työmarkkinaosapuolten erilaiset kannat 22 
Luku 2 26^ 
Kohti kunnianhimoisempaa unionin politiikkaa: 
ammattipätevyys 
2.1. 
Eroja kavennettava unionin sisällä 26 
2.2. 
Ammatillista koulutusta koskevan politiikan prioriteetit 
arvioitava uudelleen 27 
2.3. 
Yhä suurempi merkitys kilpailukyvylle ja työllisyydelle 29 
Luku 3 32^ 
Päätelmät ja suuntaviivat 
3.1. 
Menettelytapaa koskevat päätelmät 32 
3.2. 
Tavoitteita koskevat päätelmät 33 
3.3. 
Jatkotoimia koskevat suuntaviivat 34 
Johdanto 
Jo 90-luvun alussa Euroopan komissio tähdensi 
täydennyskoulutuksen ja sen saatavuuden edistämisen 
tärkeyttä. Muistiossaan, joka koski ammatillista 
koulutusta Euroopan yhteisössä 90-luvulla', komissio 
korosti, että kiihtyvät teknologiset ja organisatoriset 
muutokset yhdessä väestönkehityksen vaikutusten 
kanssa tekevät täydennyskoulutusta koskevasta 
politiikasta keskeisen. Tätä näkökantaa tuettiin laajalti 
jäsenvaltioiden kanssa käydyissä, muistioon 
perustuneissa keskusteluissa. Toisaalta komissio 
suositteli jo samassa muistiossa sellaista 
lähestymistapaa, jossa vankkaan peruskoulutukseen 
pohjautuvaa täydennyskoulutusta voisi saada koko 
elinkaaren ajan. Toiset yhteisön ohjelmat, kuten FORCE (1991-1994) 
ja sitä uudempi Leonardo da Vinci (1995-1999)4 ovat 
myös etuoikeutettuja yhteisön välineitä 
koulutusmahdollisuuksien tukemiseksi. Niillä 
kannustetaan ammatillista koulutusta koskevia 
innovaatioita ja edistetään siten erityisesti koulutus- ja 
pätevöityni ismahdollisuuksia helpottavien uusien 
lähestymistapojen ja opetusvälineiden kehittämistä. 
Vuosi 1996, elinikäisen oppimisen eurooppalainen 
teemavuosi, on käynnistänyt Euroopan kansalaisten 
keskuudessa perinpohjaisen keskustelun siitä, miten 
tarpeellista on kehittää ammattipätevyyttä koko eliniän 
ajan. 
Tämän tavoitteen saavuttamiseksi yhteisöllä on vahva 
valttikortti, sillä neuvosto antoi 30 päivänä kesäkuuta 
1993 suosituksen täydennyskoulutuksen 
saatavuudesta2. Tämän yhteisen viitekehyksen pohjalta 
pystyttiin kehittämään täydennyskoulutusta tukevaa 
yhteisön tason yhteistyötä, joka oli alkanut jo joitakin 
vuosia aiemmin. 
Samaan aikaan työllisyydestä käydyt keskustelut, jotka 
liittyivät taloudelliseen tilanteeseen ja 
maailmanlaajuistumiseen, nostivat etusijalle 
kysymyksen palkansaajien pätevyydestä ja heidän 
etenemisestään. Essenissä joulukuussa 1994 
kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti kasvua, 
kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevan komission 
valkoisen kirjan perusteella investoinnin koulutukseen 
yhdeksi viidestä ensisijaisesta toiminta-alueesta. 
Rakennerahastojen, varsinkin Euroopan 
sosiaalirahaston (ESR) uudistus, joka toteutetaan 
ajanjaksolla 1994-1999, on nostanut 
ammattipätevyyden kehittämisen etusijalle. Erityisesti 
uusi tavoite 4, "työntekijöiden teollisiin muutoksiin ja 
tuotantojärjestelmien kehitykseen sopeutumisen 
helpottaminen", on korostanut ammattitaidon tason 
ylläpitämisen tärkeyttä ja ulottanut ESR:n tuen 
koskemaan ensimmäistä kertaa kaikkia jäsenvaltioita ja 
kaikkia työssä olevia työntekijöitä. Tämä keskustelu on osoittanut, että toiveet saada 
koulutusta ovat erittäin suuret ja että pyrkimys 
elinikäiseen koulutukseen sekä todelliset työntekijöille 
ja Euroopan kansalaisille tarjotut mahdollisuudet eivät 
vastaa laisinkaan toisiaan. 
Tässä yhteydessä komissio on ottanut käyttöön uuden 
lähestymistavan, joka antaa entistä ratkaisevamman 
merkityksen koulutuksen saatavuuden kehittämiselle: 
tällä lähestymistavalla tarkoitetaan tietoyhteiskuntaa. 
Valkoisessa kirjassaan "Opettaminen ja oppiminen -
kohti kognitiivista yhteiskuntaa"5 komissio ehdottaa 
seuraavaa: 
Yksi vahvasti esillä olevista ajatuksista on se, että 
pääsyä koulutukseen on kehitettävä koko elämän ajan. 
Vaikka viranomaiset ja yritykset painottavat 
täydennyskoulutuksen tarvetta, edistys on ollut 
vähäistä. Edistys on riittämätöntä varsinkin sen vuoksi, 
että tietoteknologiat vaikuttavat työn organisointiin 
siten, että on kiireellistä antaa koulutusta uusien 
välineiden käytössä. 
Ei enää riitä, että käytettävissä oleva ammattipätevyys 
uusiutuu uuden työntekijäpolven myötä, vaan 
uusiutumisen on oltava yhä nopeampaa kahden tekijän 
yhteisvaikutuksen vuoksi: 
' KOM(91)397 1opull., 12.12.91 
2 EYVLN:o L 181, 23.7.93, s. 37, liitteenä liYVLNroL 156, 21.6.90, s. I 
EYVL N:o L 340, 29.12.94, s. 8 
KOM(95) 590, 29.11.95 
• teknologia ja työskentelymenetelmät muuttuvat 
entistä tiheämmin kestävän kehityksen yhteydessä 
• aktiivisen väestönosan ikäpyramidi on vääristynyt 
ja naiset osallistuvat työelämään yhä enemmän, 
minkä vuoksi koulutustarpeet kohdistuvat 
iäkkäämpiin työntekijöihin. 
Ammatillista koulutusta koskevaa politiikkaa, 
erityisesti sitä politiikkaa, josta yhteisö on vastuussa 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 127 artiklan 
nojalla, on kehitettävä näiden rakenteellisten 
muutosten pohjalta painottaen enemmän työntekijöiden 
täydennyskoulutusta. 
Komission huhtikuussa 1996 käynnistämien 
työllisyyttä koskevaan luottamussopimukseen liittyvien 
toimien yhteydessä Eurooppa-neuvosto sopi Firenzen 
kokouksensa loppupäätelmissä (kesäkuu 1996) ja 
vahvisti Dublinin kokouksessaan (joulukuu 1996), että 
Eurooppa-neuvosto tähdentää, että Euroopan 
unionin opetus- ja koulutusjärjestelmät on 
mukautettava perusteellisesti. Se panee merkille 
komission aikomuksen esittää ehdotus 
mahdollisuuksista hankkia taitoja elinikäisen 
oppimisen kautta ja tällaisten taitojen tunnustamisesta. 
Eurooppa-neuvoston Dublinissa pidetyssä kokouksessa 
esittämässään yhteisessä julistuksessa 
työmarkkinaosapuolet pitivät elinikäistä oppimista 
yhtenä ensisijaisista aiheista. Tässä yhteydessä ne 
totesivat, että 
taloudelliset muutokset, työllisyystilanne ja uusien 
teknologioiden, erityisesti tietoteknologian kehitys 
johtavat syvällisiin muutoksiin työmarkkinoilla ja 
yhteiskunnassa yleensä. Tämä kehitys johtaa 
tarpeeseen laajentaa yksilön ammattipätevyyttä, 
jolloin on muutettava asenteita elinikäistä oppimista 
kohtaan. 
Lisäksi koko työelämän kestävän 
täydennyskoulutuksen saatavuutta on parannettava... 
Elinikäisellä oppimisella on yhä suurempi merkitys 
yritysten kilpailukyvylle. Sama koskee työntekijöiden 
mahdollisuuksia maantieteelliseen ja ammatilliseen 
liikkuvuuteen. haasteiden mukaisia uusia toimintalinjoja yhteisön 
toiminnan vahvistamiseksi koulutusmahdollisuuksien 
alalla. 
Komissio ei aio siis rajoittua ainoastaan kuvailevaan 
kertomukseen, jossa vain todetaan tosiasiat. Komissio 
haluaa tehdä tästä arviointikertomuksesta välineen, 
jonka avulla voidaan todeta tämänhetkiset 
mahdollisuudet saada täydennyskoulutusta unionin 
tasolla: mikä on todellinen tilanne tällä hetkellä, mitkä 
ovat suuret eroavaisuudet ja miten voidaan saavuttaa 
edistystä? 
Komissio toivoo myös, että tämä kertomus on 
pohja todelliselle, syvälliselle keskustelulle niistä 
toimintalinjoista, joita täydennyskoulutuksen alalla on 
noudatettava elinikäisen oppimisen tukemiseksi. 
Raportin avulla olisi myös kyettävä löytämään uusia 
väyliä kunnianhimoisemmille yksilöiden 
ammattipätevyyden laajentamista ja lisäämistä 
koskeville toimille. 
Komissio haluaa korostaa, että se pitää tätä 
arviointikertomusta ja sen tarkastelua yhteisön eri 
elimissä hyvin tärkeänä. Se muistuttaa 
• miten tärkeää on esittää ensimmäistä kertaa 
yhteisön kertomus täydennyskoulutuksen alalta 
• että koulutuksella on yhä suurempi merkitys 
kaikissa työllisyyttä, kilpailukykyä ja 
yhteiskuntamallia koskevissa keskusteluissa sekä 
keskusteluissa, jotka liittyvät tietoyhteiskunnan 
rakentamiseen. 
Samalla tavoin neuvoston päätös kolmannesta 
monivuotisesta ohjelmasta pienten ja keskisuurten 
yritysten (pk-yritysten) hyväksi Euroopan unionissa 
(1997-2000)6 antaa kimmokkeen johtajien 
kouluttamiseen heidän johtamistaitojensa 
parantamiseksi ja vahvistaa sitä kautta pk-yritysten 
kilpailukykyä. 
Tässä yhteisön prosessissa tämän kertomuksen 
pääasiallisena tavoitteena on arvioida, millaista laaja-
alaista edistystä on saavutettu neuvoston suosituksen 
täytäntöönpanossa, ja ehdottaa tämänhetkisten 
EYVLN:oL6, 10.1.97, s. 25 
Luku 1 
Saavutettu edistys 
täydennyskoulutukseen pääsyssä ammatilliseen 
1.1 Neuvoston suositukseen perustuva 
yhteisön prosessi 
Alkusysäys: sosiaalinen peruskirja 
Mahdollisuuksiin saada ammatillista koulutusta on 
viitattu useita kertoja yhteisön asiakirjoissa. Todellisen 
keskustelun käynnisti kuitenkin työntekijöiden 
perusoikeuksia koskeva yhteisön peruskirja, jonka 
Strasbourgin Eurooppa-neuvostossa kokoontuneet 11 
jäsenvaltiota hyväksyivät vuonna 1989. Peruskirjan 15 
artiklassa todetaan seuraavasti: 
jokaisella työntekijällä on oltava mahdollisuus 
ammatilliseen koulutukseen koko työelämässä olonsa 
ajan (...) Toimivaltaisten viranomaisten, yritysten ja 
työmarkkinaosapuolten on oman toimivaltansa rajoissa 
luotava pysyvä täydennyskoulutusjärjestelmä, jonka 
avulla jokainen voi kouluttautua uudelleen käyttämällä 
hyväksi koulutusvapaita, kehittää taitojaan sekä hankkia 
uusia taitoja teknisen kehityksen mukaisesti. 
Sen jälkeen toimintaohjelmassa sosiaalisen peruskirjan 
täytäntöönpanemiseksi vahvistettiin uusien koulutuksen 
saatavuutta koskevien keinojen kehittämisen kasvava 
merkitys ja kehotettiin jäsenvaltioita, yrityksiä ja 
työmarkkinaosapuolia huolehtimaan siitä, että kukin 
työntekijä voisi täydentää koulutustaan koko 
työelämässä olonsa ajan. 
Tässä ohjelmassa mainittiin myös, että komissio 
toimittaa neuvostolle ehdotuksen yhteisön lailliseksi 
välineeksi koskien mahdollisuutta saada ammatillista 
koulutusta. Työntekijöiden perusoikeuksia koskeva 
yhteisön peruskirja oli siis todella alkusysäyksenä 
yhteisön toimielinten väliselle keskustelulle, joka johti 
siihen, että annettiin suositus mahdollisuudesta saada 
täydennyskoulutusta. 
Yhteiskunnallinen vuoropuhelu 
Eurooppalaiseen yhteiskunnalliseen vuoropuheluun 
osallistuvat työmarkkinaosapuolet (UNICE, CEEP sekä EAY7) tunnustivat, että paremmat mahdollisuudet 
ammatilliseen koulutukseen ovat yhä tärkeämpiä 
yritysten kilpailukyvylle ja sosiaaliselle koheesiolle, ja 
ottivat tämän teeman mukaan koulutusta koskevaan 
yhteiskunnalliseen vuoropuheluun. Ne antoivat 
joulukuussa 1991 yhteisen lausunnon tavoista 
tehostaa ja laajentaa mahdollisuuksia saada 
ammatillista koulutusta. 
Johdanto-osassa työmarkkinaosapuolet toteavat, että 
merkittävä osa aikuisväestöä on päättänyt koulun 
ilman tämänhetkistä kysyntää vastaavaa 
ammattipätevyyttä tai ei ole koskaan osallistunut 
järjestelmälliseen täydennyskoulutukseen. Heidän 
tietojensa taso johtaa paradoksaaliseen tilanteeseen, 
jossa he eivät voi osallistua suureen osaan koulutusta, 
sillä heiltä puuttuu perustiedot tai peruskoulutus. 
Toisaalta todetaan, että juuri kilpailukykyiset ja 
menestyvät yritykset järjestävät työntekijöitään tai 
heidän edustajiaan asianmukaisesti kuultuaan 
soveltuvinta ja laadultaan parasta koulutusta. 
Korostetaan myös sitä, että työmarkkinaosapuolilla on 
merkittävä rooli kumppanuussuhteiden luomisessa 
alueellisella tasolla paremman yhteisvaikutuksen 
aikaansaamiseksi yritysten koulutussuunnitelmien ja 
alueellisten pätevyys- ja ammattitarpeiden ennusteiden 
välillä. 
On myös huomattava, että tämän yhteisen 
lausunnon suuntaviivat on suurelta osin otettu mukaan 
neuvoston suositukseen. Alakohtaisella tasolla 
yhtäläisen edustuksen komiteoissa tai epävirallisissa 
työryhmissä kokoontuneet työmarkkinaosapuolet ovat 
antaneet yhteisiä lausuntoja ammatillisen koulutuksen 
saatavuudesta ja koko työelämän kestävästä 
koulutuksesta. Tällaisia ovat erityisesti 
7 UNICE = EY:n teollisuuden ja työnantajajärjestöjen 
liitto 
CEEP = Julkisten yritysten Euroopan keskus 
EAY = Euroopan ammatillinen yhteistyöjärjestö 
• yhteinen lausunto naisten paremmista 
mahdollisuuksista saada ammatillista koulutusta 
tekstiili-ja vaatetusalalla (16.6.1994) 
• lausunto insinöörien ja huoltohenkilöstön 
ammatillisesta koulutuksesta (15.9.1993) 
o puitesopimuksen neuvotteleminen maatalousalan 
työllisyydestä. Tässä puitesopimuksessa, joka 
pitäisi allekirjoittaa kesäkuussa 1997, 
ammatillisella täydennyskoulutuksella on 
keskeinen tehtävä, ja siinä työmarkkinaosapuolet 
ilmaisevat toiveensa tulevasta erityissopimuksesta 
täitä alalta. 
Neuvosto antoi suosituksen kesäkuussa 1993 sen 
jälkeen, kun sen sisällöstä oli keskusteltu 
perinpohjaisesti yhteisön eri tahojen kanssa (Euroopan 
parlamentti sekä talous- ja sosiaalikomitea) ja 
työmarkkinaosapuolten (erityisesti ammatillista 
koulutusta käsittelevän neuvoa-antavan komitean) 
kanssa. Suosituksesta käynnistyi yhteisön prosessi, 
joka on jakautunut kolmeen toisiaan täydentävään 
tasoon: 
a) Määritellään sosiaalisen peruskirjan pohjalta 
yleistavoite, jonka mukaan jokaisella työntekijällä 
on oltava mahdollisuus ammatilliseen 
täydennyskoulutukseen koko työelämässä olonsa 
ajan.(vrt. I artikla) 
b) Määritellään viisitoista erityistavoitetta - vrt. 
liitteenä olevan suosituksen II artikla - joiden 
avulla yleistavoite voidaan toteuttaa siten, että 
jäsenvaltioilla ja työmarkkinaosapuolilla on 
kuitenkin vastuu tavoitteiden saavuttamiseksi 
tarvittavien keinojen määrittelystä, (vrt. II artikla) 
c) Perustetaan yhteisön tasolle seurantajärjestelmä, 
jonka avulla tutkitaan koulutusmahdollisuuksien 
kehitystä jäsenvaltioissa ja yhteisön tasolla, (vrt. III 
ja IV artikla) 
Tämä seurantajärjestelmä perustuu kolmiosaiseen 
prosessiin: 
1. Laaditaan kansallisia raportteja suosituksen ja 
sen tavoitteiden täytäntöönpanosta (suosituksen 
!V artiklan 1 kohta) 
Jäsenvaltioita pyydettiin laatimaan hyväksymänsä 
yhteisen mallin mukaisia kansallisia raportteja 
toimenpiteistä, joita oli toteutettu erityisesti 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien edistämiseksi 
vuodesta 1993. Lisäksi jäsenvaltioita pyydettiin 
laatimaan nämä raportit yhdessä 
työmarkkinaosapuolten kanssa, minkä huomattava osa 
jäsenvaltioista tekikin. 
2. Perustetaan järjestelmä tukemaan 
yhteiskunnallista vuoropuhelua 
täydennyskoulutuksen alalla (III artiklan 3 kohta) Suosituksessa pyydettiin komissiota tukemaan 
työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua tästä 
aiheesta. Tässä yhteydessä komissio teki aloitteen 
täydennyskoulutusta koskevan yhteiskunnallisen 
vuoropuhelun tukijärjestelmästä kiinteässä yhteistyössä 
Euroopan yhteiskunnalliseen vuoropuheluun 
osallistuvien eurooppalaisten järjestöjen kuten 
UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n kanssa. Tämän aloitteen 
avulla voitiin kerätä unionin jäsenvaltioista sellaisia 
työmarkkinaosapuolten aloitteita 
täydennyskoulutuksen kehittämiseksi, joilla on usein 
suora vaikutus koulutuksen saatavuuteen. 
Tässä yhteydessä on julkaistu kaksi yhteenvetoa 
vuosina 1994 ja 1996. Niissä kuvataan kaikkia 
työmarkkinaosapuolia kiinnostavia kymmentä teemaa 
sekä yritysten, sektorien, alueiden tai maiden tasolla 
toteutettuja konkreettisia aloitteita. 
Työmarkkinaosapuolet järjestivät tulosten 
arvioimiseksi kaksi seminaaria (lokakuussa 1994 ja 
toukokuussa 1996), jotka osoittivat sen merkityksen ja 
lisäarvon, joka annetaan tukijärjestelmälle uutta 
luovien ja monipuolisten aloitteiden kerääjänä, 
tarkkailijana, analysoijana ja levittäjänä, jotta 
ymmärrettäisiin paremmin ruohonjuuritason 
dynam i ikkaa jäsenvaltioissa. 
Työmarkkinaosapuolten valitsemat kymmenen teemaa 
noudattavat suurin piirtein niitä keskeisiä seikkoja, 
jotka mainitaan neuvoston suosituksen II osan 
tavoitteiden yhteydessä. 
YHTEISKUNNALLISTA VUOROPUHELUA 
TUKEVAN JÄRJESTELMÄN TEEMAT 
Teema 1 : Koulutuksen suunnittelu 
yrityksessä 
Teema 2: PK-yritykset 
Teema 3: Organisaation kehittäminen 
Teema 4: Erityiset työtyypit 
Teema 5: Nuorten pääsy työelämään 
Teema 6: Yhteistyön uudet muodot 
alueiden tasolla 
Teema 7: Validointi / Tunnustaminen 
Teema 8: Menetelmät ja keinot 
Teema 9: Varojen myöntäminen 
Teema 10: Uudet vastaukset 
yksilöllisiin tarpeisiin 
3. Laaditaan täydennyskoulutusmahdollisuuksia 
unionissa koskeva yhteisön tason 
arviointikertomus (IV artiklan 2 kohta) 
Kuten johdannossa kerrottiin, tämän kertomuksen 
tärkein tavoite on arvioida yleistä edistymistä ja esitellä 
tämänhetkisiä suuntauksia kansallisten järjestelmien 
moninaisuus huomioon ottaen. Kertomuksessa on 
myös kuvailtava jäsenvaltioiden pyrkimyksiä sekä 
yleensä yhteiskunnallisten toimijoiden ja erityisesti 
työmarkkinaosapuolten tekemiä aloitteita. 
Tämä arviointikertomus perustuu 
a) kansallisiin raportteihin, jollaisen kukin jäsenvaltio 
on laatinut edellä tarkoitetun suosituksen panemiseksi 
täytäntöön sen IV artiklan 1 kohdan mukaisesti8, kuten 
edellä on esitetty 
b) yhteisön tason työmarkkinajärjestöjen eli Euroopan 
ammatillisen yhteistyöjärjestön (EAY), EY:n 
teollisuuden ja työnantajajärjestöjen liiton (UNICE) 
sekä julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) 
laatimiin kertomuksiin suosituksen IV artiklan 2 
kohdan mukaisesti. 
Komissio on myös ottanut huomioon 
1) ensimmäiset vertailukelpoiset numerotiedot, joita 
on saatu täydennyskoulutusta koskevasta yhteisön 
tutkimuksesta (CVTS9) ja työvoimaa koskevasta 
tutkimuksesta (LFS10) 
2) täydennyskoulutusta koskevan yhteiskunnallisen 
vuoropuhelun tueksi tarkoitetun järjestelmän 
tulokset, jotka ovat saatavilla kahdessa 
yhteenvetojulkaisussa vuosilta 1994 ja 1996. 
1.2 Kansallisissa raporteissa esitellään 
lukuisia ja monipuolisia kansallisia 
aloitteita 
1.2.1 Johdanto 
Jäsenvaltioiden laatimat raportit muodostavat hyvin 
kiinnostavan aineiston, jonka pohjalta voidaan 
analysoida täydennyskoulutusmahdollisuuksien 
kehittymistä sekä eri jäsenvaltioiden tapoja järjestää 
koulutusta. 
Suuressa osassa raportteja kuvataan 
täydennyskoulutusjärjestelmiä hyvin perinpohjaisesti. 
Kansallisista raporteista voidaan yleisesti tehdä 
seuraavat päätelmät: 
1. Kaikissa unionin maissa ollaan halukkaita 
löytämään uusia vastauksia täydennyskoulutuksen 
haasteisiin sekä tukemaan suoraan tai välillisesti 
mahdollisuuksia saada koulutusta. Lähes kaikki 
maat pystyivät mainitsemaan uusia, 90-luvulla 
toteutettuja toimenpiteitä, joilla on ollut vaikutusta 
koulutusmahdollisuuksiin. 
Näiden kertomusten tietoja on myös täydennetty 
Essenissä kokoontuneen työllisyysasiain Eurooppa-
neuvoston loppupäätelmien seurantamenettelyn yhteydessä 
perustetuista monivuotisista ohjelmista saaduilla tiedoilla. 
9 CVTS= Continuing Vocational Training Survey 
LFS= Labour Force Survey 2. Sen sijaan suurin osa mahdollisuuksien 
edistämiseksi tehdyistä aloitteista sisältyi yleensä 
jäsenvaltioiden laajoihin koulutusjärjestelmien 
uudistuksiin, minkä vuoksi voi olla joskus hankalaa 
arvioida vaikutuksia yksityiskohtaisemmin. 
3. Toisaalta hallinnollisiin lähteisiin ei sisälly kaikkia 
kiinnostavia aloitteita, sillä aloitteita on tehty myös 
yritysten tai erikoisalojen tasolla. Yhdessä 
työmarkkinaosapuolten kanssa tehdyissä 
raporteissa on kuitenkin kuvattu joitakin hyvin 
lupaavia aloitteita. Täydentäviä tietoja on joissakin 
maissa saatu yhteiskunnallista vuoropuhelua 
tukevan järjestelmän yhteenvetojulkaisuista. 
Tavoitteiden toteuttaminen 
Kuten aiemmin todettiin, kansallisissa raporteissa 
kuvataan usein koulutusmahdollisuuksia edistävien 
järjestelmien ja aloitteiden kehitystä vertaamatta niitä 
30 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvoston 
suosituksen tavoitteisiin. 
Sen vuoksi on järkevämpää analysoida kansallista 
edistymistä tiettyjen teemojen kautta. 
• Ensimmäinen teema koskee 
koulutusmahdollisuuksia ja yritysten 
toimintalinjoja. Se sisältää pääosin suosituksen 
tavoitteet 1,2, 6, 8 ja 9. 
• Toinen teema koskee yksityiskohtaisemmin 
koulutusmahdollisuuksia ja yksilöllisten tarpeiden 
huomioon ottamista (tavoitteet 3 ja 7) tarkastellen 
koulutusmahdollisuuksia yksilöllisten aloitteiden 
kautta. 
• Kolmas teema koskee työntekijöiden 
uudelleenkouluttamista (tavoite 4). 
• Neljäs teema koskee erityisten kohderyhmien kuten 
vähiten koulutettujen työntekijöiden (tavoite 11), 
naisten (tavoite 12), nuorten (tavoite 13) ja 
pitkäaikaistyöttömien (tavoite 14) mahdollisuuksia 
saada koulutusta. 
• Viides teema koskee koulutusmahdollisuuksia ja 
uusia kumppanuussuhteita (tavoitteet 5 ja 15). 
• Kuudes teema käsittelee koulutukseen pääsyä 
uusien teknologioiden ansiosta (tavoite 10). Kunkin 
teeman osalta selvitetään pääsuuntaukset ja 
selostetaan toimenpiteitä ja aloitteita. 
• Viimeinen teema koskee yhteisön varojen käyttöä 
paikallisten aloitteiden tukemiseen. 
1.2.2 Koulutusmahdollisuudet ja yritysten 
toimintalinjat 
Koulutusmahdollisuudet ja yritysten toimintalinjat on 
laaja teema, joka sisältää aloitteet ja toimenpiteet 
erityisesti koulutussuunnitelmien kehittämiseksi, 
työntekijöiden koulutusvapaata koskevat toimet, 
yrityksen sisäisen tiedottamisen ja kuulemisen sekä 
koulutustarpeiden ennustamisen. 
Kansalliset raportit vahvistavat, että on yritysten 
tehtävä ottaa vastuu työntekijöidensä 
täydennyskoulutuksesta. Yritykset ovat niitä keskeisiä 
toimijoita, joilta aloitteet yleensä tulevat ja jotka 
huolehtivat pääasiassa niiden rahoittamisesta. 
Yritysten vastuu koulutuksesta perustuu joissakin 
jäsenvaltioissa pakollisiin järjestelmiin, kuten 
Ranskassa, jossa 16 päivänä heinäkuuta 1971 
annetulla lailla perustettiin järjestelmä yleisestä 
velvollisuudesta rahoittaa koulutusta. Ranska ei 
kuitenkaan ole ainoa maa, joka on ottanut käyttöön 
yrityksiä potentiaalisesti sitovan järjestelmän. 
Velvollisuudet ilmenenevät esimerkiksi pakollisena 
maksuna rahastoihin, kuten Belgiassa rahastot, joilla 
kerätään rahaa riskiryhmille, tai Irlannissa joillakin 
sektoreilla käytössä olevana vero- ja tukijärjestelmänä 
tai koulutusvapaata koskevana lainsäädäntönä 
Suomessa, Ruotsissa ja joissakin Saksan 
osavaltioissa. Sen sijaan Espanjassa on epäsuora 
maksujärjestelmä ammatillisen koulutuksen 
rahoittamiseksi. Varat kerää sosiaaliturvalaitos, ja 
niiden suuruus on 0,7 % työtapaturmia ja 
ammattitauteja koskevista maksuista. 
Eräät jäsenvaltiot huomauttavat aiheellisesti, että 
täydennyskoulutusmahdollisuudet ovat jakautuneet 
epätasaisesti yritysten kesken (koko, toiminta-ala jne.) 
sekä myös työntekijöiden kesken yritysten sisällä 
(sosio-ammatillinen asema) riippumatta siitä, onko 
järjestelmä sitova vai ei. 
Oikeus tietoon 
Joissakin jäsenvaltioissa rohkaistaan tiedottamaan 
yritysten koulutuspolitiikasta ja toimimaan yhdessä 
työntekijöiden edustajien kanssa siihen liittyvissä 
asioissa. 
Yhdelläkään jäsenvaltiolla ei ole todellista mallia 
velvollisuudesta tarjota tietoa. Tiedotuspolitiikka 
näyttää selvästi muodostuvan aloitteentekijöiden ja 
kohderyhmän mukaan. Saksa arvioi, että usein 
työntekijöille tiedotetaan koulutusmahdollisuuksista 
työhönottohaastattelun yhteydessä. Tiedot voivat myös 
löytyä työsopimuksesta tai työehtosopimuksista, tai 
esimerkiksi kauppakamari on julkaissut ne. Erityisesti 
työmarkkinaosapuolet ja kauppakamarit pyrkivät 
parantamaan tiedotusta. Nämä toimijat pääsivät 
joulukuussa 1996 sopimukseen siitä, että liittovaltion 
instituutissa kehitetään ammatilliseen 
täydennyskoulutukseen ja ammatilliseen etenemiseen 
liittyvä tiedotusjärjestelmä koulutuskomiteoiden 
jäsenten avuksi. 
Voidaan kuitenkin todeta, että jäsenvaltiot ovat 
moninkertaistaneet tiedotustoimensa yleisillä tai 
kohdennetuilla kampanjoilla. Esimerkiksi 
Alankomaissa julkaistiin kesäkuussa 1995 tiedote 
Kennis in beweging. Ranskassa merkittävät elimet 
kuten FONGECIF julkistavat yksilöllistä koulutusvapaataan koskevat järjestelynsä seinä- ja 
lehti-ilmoituksin sekä audiovisuaalisin keinoin. Suomi 
käynnisti vuonna 1994 menestyksekkäästi laajan 
kampanjan tiedottaakseen yrityksille 
oppisopimuskoulutuksen tarjoamista 
mahdollisuuksista. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa tiedotuskampanjat 
kohdistuvat pääasiassa yrityksiin sellaisten ohjelmien 
kuin Investors in People ja Small firms initiatives 
kautta. Samoin on laita Irlannissa, jossa aloitettiin 
vuonna 1995 uusi ohjelma Excellence in People. 
Ohjelmien tavoitteena on saavuttaa korkeat 
laatuvaatimukset investoimalla inhimillisiin 
voimavaroihin. Tarkoituksena on sovittaa yhteen 
yrityksen strategiset tavoitteet sekä ammatillisen 
koulutuksen toimintalinjat. 
Samoin Tanska järjestää julkisia tiedotuskampanjoita, 
etenkin pk-yrityksille. On huomattava, että 
tiedottamisesta eivät huolehdi ainoastaan julkiset tahot 
ja yritykset vaan myös ammattijärjestöt. Tässä 
suhteessa Tanskan kertomuksessa suositellaan, että 
tiedotus pitäisi antaa enemmän työmarkkinaosapuolten 
tehtäväksi varsinkin alueellisella ja paikallisella tasolla. 
Toisen suuntauksen mukaan ammatinvalintakeskukset 
tukevat hyvin usein tiedottamista ammatillisen 
koulutuksen alalla tarjotuista mahdollisuuksista ja 
toisinaan ne osallistuvat myös sellaisiin toimiin kuin 
pätevyyden arviointiin. Esimerkiksi Norjassa otettiin 
käyttöön yhteystoimistojen järjestelmä sen 
varmistamiseksi, että koulutusyksiköt, kuluttajat, 
yritykset ja yksilöt tapaavat toisensa. Useat jäsenvaltiot 
ovat myös perustaneet tietopankkeja tai 
tiedotustoimistoja tai laatineet oppaita. Yhdistynyt 
kuningaskunta, Irlanti ja Luxemburg sekä muut 
maat pitävät niitä keinoina taata parempi tiedonsaanti 
ja sen kautta myös parempi pääsy ammatilliseen 
koulutukseen. 
Portugali on hiljattain aloittanut pienten ja erittäin 
pienten yritysten koulutusta koskevan ohjelman, jolla 
tuetaan tiedottamista ja pyritään saamaan yritysten 
johtajat ja palkansaajat tietoisiksi tarpeesta kehittää 
henkisiä voimavarojaan ammatillisen koulutuksen 
avulla. 
Yrityksen sisäinen yhteistoiminta 
Kaikki työmarkkinaosapuolet pyrkivät osallistumaan ja 
ottamaan enemmän vastuuta. Esimerkiksi 
Alankomaissa työmarkkinaosapuolten vastuu on 
kasvanut tammikuussa 1996 voimaan tulleen 
yleissivistävää ja ammatillista koulutusta koskevan lain 
(WEB) tarkistuksen yhteydessä. Kansalliset 
instituutiot, joihin kuuluu työnantajajärjestöjen ja 
ammattiliittojen edustajia, toimivat yhteistyössä 
koulutuslaitosten kanssa suunniteltaessa 
ammattitaitojen tunnustamista, joita voidaan soveltaa 
kaikkeen ammatilliseen jatkokoulutukseen , kaikilla 
10 
teollisuudenaloilla, kaikissa alaryhmissä tai 
ammattikategorioissa. Työmarkkinaosapuolten 
tehtävänä on myös toimia resurssikeskuksina tietojen 
jakamisessa, yritysten motivoimisessa määrittelemään 
omat koulutustarpeensa ja tarvittavien toimenpiteiden 
järjestämisessä näihin tarpeisiin vastaamiseksi. 
Suomessa henkilöstön koulutuksen merkitys ja 
kehittäminen ovat tällä hetkellä tutkittavina 
kolmikantaneuvotteluissa osana hallituksen 
työllisyysohjelmaa vuosiksi 1996-1999. Italia ja 
Portugali korostavat myös yhteiskunnallisen 
vuoropuhelun kasvavaa merkitystä. 
Työmarkkinaosapuolet toimivat alakohtaisten 
järjestöjensä kautta yhdessä viranomaisten kanssa 
määritelläkseen, pannakseen täytäntöön ja 
soveltaakseen koulutuspolitiikkaa. 
Työehtosopimuksissa vahvistetaan yhä useammin 
yleiset periaatteet, joita sovelletaan ammatillisen 
koulutuksen moitteettomaan järjestämiseen 
alakohtaisesti ja yrityksissä. 
Espanjassa työmarkkinaosapuolten tehtävä on kirjattu 
ammatillista koulutusta koskeviin kansallisiin 
kolmikantasopimuksiin, ja se ilmenee niiden 
osallistumisena täydennyskoulutussäätiön (FORCEM) 
työskentelyyn. FORCEM on yhtäläisen edustuksen 
elin, joka vastaa mainituissa sopimuksissa määrättyjen 
toimien järjestämisestä, hallinnosta ja toteuttamisesta 
Euroopan sosiaalirahaston tuella. 
Ranskassa työntekijöiden edustajille tiedottaminen ja 
heidän kuulemisensa koulutussuunnitelmia ja -
ohjelmia suunniteltaessa ja toteutettaessa on lain 
mukaan pakollista. Yrityskomiteaa (tai alle 
viidenkymmenen työntekijän yrityksissä, joissa 
sellaista ei ole, henkilöstön edustajia) on kuultava 
vähintään kerran vuodessa ammatilliseen koulutukseen 
liittyvistä suuntauksista ja koulutussuunnitelmasta. 
Myös Saksassa yrityksen työntekijöiden komitealla on 
oikeus saada tietoa. 
Toisessa hyvin voimakkaasti kasvavassa suuntauksessa 
työehtosopimuksista näyttää muodostuvan yhä 
useammin se yhteys, jonka kautta tehdään yhteistyötä 
ammatilliseen koulutukseen liittyvissä asioissa. 
Yhteistoiminta ja kolmikantayhteistyö kuuluvat 
tanskalaiseen malliin, jossa työehtosopimukset ovat 
yleisin tapa säännellä alaa (työehtosopimukset kattavat 
yli 90 % Tanskan työmarkkinoista). Saksa on valinnut 
samansuuntaisen ratkaisun, sillä sen mielestä 
lainsäädäntö tällä alalla ei ole järkevää eikä tarpeellista, 
koska on taattava täydennyskoulutusmarkkinoiden 
suuri joustavuus. Saksassa on perinteenä, että joko 
ammatillisessa peruskoulutuksessa tai 
täydennyskoulutuksessa yrityksillä (toisin sanoen 
työnantajilla ja ammattijärjestöillä) on sitoumuksia 
työntekijöiden ammattipätevyyden suhteen. Vastuun 
jakavat myös yksilö ja valtio. Valtion vastuu ilmenee 
lakien kautta, joita ovat muun muassa en Berufsbildungsgesetz 
koulutuksesta l. laki 
vuodelta ammatillisesta 
1969, Berufsbildungsförderungsgesetz l. laki ammatillisen 
koulutuksen tukemisesta vuodelta 1994, 
Arbeitsförderungssgesetz l. laki työllisyyden 
tukemisesta vuodelta 1969, 
Aufstiegsfortbildungsförderungsgesetz l. laki 
ammatillisen etenemisen jatkuvasta tukemisesta ja 
osavaltioissa Bildungsurlaubsgesetze l. laki 
koulutusvapaasta (useita päiväyksiä) sekä 
Weiterbildungs- und Envachsenenbildungsgezetze l. 
lait täydennys- ja aikuiskoulutuksesta (eri 
päivämäärät). 
Työehtosopimusten merkitys on pantu merkille myös 
Alankomaissa, Ruotsissa ja Norjassa. Ruotsi 
korostaa, että täydennyskoulutuksesta päätetään usein 
alakohtaisesti. Keskitetyissä työehtosopimuksissa 
annetaan suosituksia, mutta täydennyskoulutusta 
tarkastellaan varsinaisesti yhä useammin alueellisella 
tasolla. 
Suomessa yleinen suuntaus on se, että 
koulutuskysymyksistä neuvotellaan yrityksen sisällä. 
Kuitenkin koulutus on edelleen osa vuoropuhelua, 
jossa ei aina saavuteta yksimielisyyttä koulutuksen 
tarkoituksesta tai siitä, kuka vastaa rahoituksesta, kuten 
Tanska toteaa. Useissa jäsenvaltioissa käydään 
keskusteluja tästä aiheesta. Keskustelut ovat myös 
Luxemburgin hallituksen aikeena sen laatiessa 
puitelakia täydennyskoulutuksesta. 
Saksa ottaa esille kysymyksen rahoitusvastuusta ja 
arvioi, että yksilöiden oma vastuu rahoituksesta tulee 
kasvamaan. 
Tämä suuntaus on selvästi nähtävissä myös 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, missä yhä 
useammat työntekijät ja yksilöt ottavat vastuun omasta 
kouluttautumisestaan. Yksilöiden kannustaminen 
proaktiivisuuteen oman ammattitaitonsa hankkimisessa 
on Britannian hallitukselle yksi ammattitaidon 
kehittämisstrategian tärkeistä komponenteista. 
Belgia puolestaan korostaa, että koulutusalan 
yhteistoiminta koskee ainoastaan riskiryhmiä, eikä se 
muuten ole yrityksissä käytyjen neuvottelujen 
esityslistalla. 
Koulutussuunnitelmien strateginen merkitys 
Koulutusta koskevia tärkeimpiä käytännön välineitä 
yritysten sisällä on koulutussuunnitelmien 
täytäntöönpano. 
Ranskassa koulutussuunnitelma on kustannuksiltaan 
ja koskettamiensa työntekijöiden määrän suhteen 
työnantajan tärkein keino täyttää velvollisuutensa. 
Koulutussuunnitelmat ovat myös olennainen osa 
Suomen strategiaa. Yhteistoiminnasta yrityksissä 
annetun lain mukaan yli 30 työntekijän yrityksillä on 
velvollisuus laatia vuosittain henkilöstö- ja 
11 
koulutussuunnitelma, josta 
henkilöstön edustajien kanssa. on neuvoteltava 
Portugalissa yhteisön toisen tukikehyksen, joka on 
lainvoimainen, yhteydessä myönnetty rahoituksellinen 
ja tekninen tuki velvoittaa yritykset laatimaan ja 
toimittamaan tiedoksi henkilöstön kehittämistä 
koskevat suunnitelmansa, jotka ne aikovat toteuttaa. 
Espanjassa vuonna 1992 allekirjoitettujen kansallisen 
sopimuksen ja kolmikantasopimuksen mukaisesti 
ammatillisen koulutuksen rahoitus koskee pääasiassa 
yritysten koulutussuunnitelmia, yksilöllisiä 
koulutusvapaita ja oppisopimuksiin sisältyvää 
teoreettista koulutusta. 
Tanska kiinnittää huomiota siihen, että yritysten koko 
määrää usein sen, onko yrityksellä todellista 
koulutussuunnitelmaa. Tämän vuoksi työministeriö pn 
perustanut kaksi rahastoa, joista voidaan myöntää tukia 
suunnittelutoimiin. Yleisesti ottaen tanskalainen 
lähestymistapa perustuu rahoitusapuun, läheisyyteen 
(siirtämällä vastuuta alueille) ja tiedotuskampanjoihin. 
Alankomaat käynnisti hiljattain IMPULS-ohjelman eri 
aloilla. Se koostuu kunkin alan integroidusta 
lähestymistavasta, jonka on johdettava strategisen 
suunnitelman avulla toimenpiteisiin, joilla pyritään 
parantamaan ammatillisen koulutuksen ja 
työmarkkinoiden välistä yhteensopivuutta. 
Ranska tekee uudistuksia sitomalla 
koulutussuunnitelmat yhä tiiviimmin teknologioiden ja 
markkinoiden kehitysnäkymiin. Tätä varten Ranska on 
kehittänyt sopimuspolitiikan, joka perustuu erityisesti 
tulevaisuudentutkimussopimukseen (CEP), jolla 
selvitetään ammattialojen kehitystä. CEP on yhä 
useammin ennakkoehtona koulutuksen kehittämistä 
koskevien sitoumusten tekemiselle. 
Ranska: 
tulevaisuudentutkimussopimukset 
Vaikka tulevaisuudentutkimussopimus (CEP) otettiin 
käyttöön jo 80-luvulla, se on edelleen toimiva 
koulutustarpeiden analysointimenetelmä ja tukitoimi, 
jota johdetaan yhteistyössä työmarkkinaosapuoleen 
kanssa. CEP perustuu seuraaviin kahteen 
periaatteeseen: 
• Sopimus sitoo yhteen työmarkkinaosapuolet, 
valtion ja yhden tai useamman taloudellisen 
toimijan, yksityisen konsultin tai julkisen laitoksen, 
jotka tekevät tulevaisuudentutkimusta. Valtio 
maksaa puolet alustavasta talousarviosta. 
• Työmarkkinaosapuolet ja valtio valitsevat yhdessä 
toimijat julkisen hankintamenettelyn kautta 
toimitusehtojen perusteella. Kolmikantainen 
johtokomitea valvoo toimitusehtojen ja 
määräaikojen noudattamista, varmistaa töiden 
seurannan ja hyväksyy tulokset. Yhdistyneessä kuningaskunnassa yrityksen 
koulutussuunnitelma , joka on sidoksissa taloudellisiin 
tavoitteisiin, on yksi "Investors in People""- ohjelman 
avaintekijöistä . Yritykset omaksuvat yhä enenevässä 
määrin "Investors in People Standard'in" 
viitekehykseksi koulutusinvestoinnilleen sekä 
oppisopimuskoulutuskulttuurin kehittämiselle. 
Yritykset on saatava tietoisemmiksi 
kilpailukykynsä ja työntekijöiden pätevyyden 
välisestä suhteesta 
Eräät jäsenvaltiot ovat yrittäneet saada yrityksiä 
ymmärtämään paremmin tämän suhteen. Saksa kehitti 
Euroopan sosiaalirahaston tavoitteeseen 4 perustuvan 
rahoitustuen avulla toimenpiteitä saadakseen yritykset 
tietoisemmiksi kilpailukyvyn ja työntekijöiden 
pätevyyden välisestä suhteesta. Toimenpiteet 
sisältyivät erityiseen ohjelmaan nimeltä 
"Teollisuusalueen aseman turvaaminen ammatillista 
pätevyyttä kehittämällä". 
Myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa 
on toteutettu erityisiä ohjelmia, ja Belgia on perustanut 
ohjelman laadukkuuden saavuttamiseksi. 
Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmälle on 
ominaista huomattava määrä aloitteita ja ohjelmia, 
joilla pyritään yleisesti parantamaan yksilöiden 
mahdollisuuksia saada koulutusta. Tässä yhteydessä on 
mainittava sellaiset ohjelmat kuten Investors in People, 
jolla parannetaan yritysten taloudellista suorituskykyä 
luomalla suhde työntekijöiden koulutuksen ja 
kehittämisen sekä yrityksen strategisten tavoitteiden 
välille. Kysymyksessä on Training and Enterprise 
Councils (TECs11)-, ja Skotlannin osalta Local 
Enterprise Companies (LECsl2)-järjestöjen tuottama 
standardi , joka tarjoaa kehykset yritysten henkilöstön 
kehittämiseksi ja koulutustoimien järjestämiseksi 
taloudellisen investoinnin muodossa. Vuonna 1997 
otetaan käyttöön Local Competitiveness Budgetin 
yhteydessä joustavammat järjestelyt yhteistyön 
kehittämiseksi paikallisten koulutusta tukevien 
kumppaneiden ja yritysten välillä. Tavoitteena on siten 
saavuttaa Investors in People -ohjelmassa asetetut 
tavoitteet ja parantaa yritysten taloudellista 
suorituskykyä. Vuodesta 1997 alkaen käytössä on 
myös toinen ohjelma, jolla pyritään samaan 
tavoitteeseen, nimittäin National Training Award. 
Kyse on palkinnosta, joka myönnetään työnantajille, 
koulutusta tarjoaville tahoille ja yksilöille erityisen 
tehokkaista toimenpiteistä, joilla on ollut välitön 
vaikutus yrityksen taloudelliseen suorituskykyyn tai 
yksilön kehittymiseen. 
Belgiassa Vallonian alueella on tuettu erityisesti 
konkreettisia toimenpiteitä, joilla pyritään tekemään 
työnantajista ja työntekijöistä laatutietoisempia 
Koulutus- ja yritysneuvosto 
Paikallisyritysten yhdistys 
12 
merkitsemällä tuotteita ja antamalla yrityksille 
laatutodistuksia. Myös Saksa toteaa, että todistuksen 
saaneiden koulutuslaitosten määrä kasvaa jatkuvasti. 
Vaikuttaa yhä tärkeämmältä, että useat ammatillisen 
koulutuksen toimijat jatkavat yhteistyötä hallitakseen 
yhä monimutkaisempia tehtäviä ja aiheita. Eräät suuret 
yritykset ovat alkaneet siirtää täydennyskoulutusta pois 
yrityksistä - myös taloudellisista syistä - ja ovat 
jättäneet kouluttajien tehtäväksi parantaa ulkopuolisten 
koulutusmarkkinoiden tarjontaa (outsourcing). 
Ammattipätevyyden suuri merkitys 
Yksi voimakas suuntaus on ammattipätevyyden 
saaminen ja tunnustaminen. Kilpailukyvyn 
säilyttämisessä on keskeiseksi tavoitteeksi 
muodostunut työntekijöiden ja yritysten tietoisuus siitä 
merkityksestä, joka asiaankuuluvaan 
ammattipätevyyteen johtavalla ammatillisella 
täydennyskoulutuksella on työmarkkinoilla. 
Saksa toteaa, että nykyaikainen työ vaatii yhä 
enemmän monenlaisia taitoja, avaintaitoja, kielellistä ja 
kommunikaatiokykyä, luovuutta ja kekseliäisyyttä, 
toisin sanoen entistä laajempaa ammattitaitoa. Nämä 
vaatimukset heijastuvat ammatillisen 
täydennyskoulutuksen kehityksessä varsinkin 
hajauttamisena, asiakassuuntautuneisuutena, 
työntekijöiden yhteistoimintana, koulutuksen 
kuulumisena kiinteästi työntekijöiden ammatilliseen 
uraan sekä läheisempinä suhteina työn ja koulutuksen 
välillä. Laadun parantamiseen tarvitaan uusia 
menetelmiä ja uusia koulutustilanteita. 
On kuvaavaa, että suurin osa jäsenvaltioista tunnustaa 
ammattipätevyyttä koskevan keskustelun tärkeyden. 
Alankomaat perusti vuonna 1993 toimikunnan 
hankitun ammattipätevyyden tunnustamiseksi (EVK). 
Suomen vuonna 1994 voimaan tulleessa 
aikuiskoulutusjärjestelmässä on mahdollista saada 
tutkintotodistus ammatillisesta osaamisesta riippumatta 
siitä, miten se on hankittu. Tämän jatkona on vuodesta 
1995 ALVAR-hanke, joka koskee ammatillisissa 
kokeissa käytettyjen asiakirjojen laadunvalvontaa. 
Suomi: 
kansallinen kielitutkinto 
Vuonna 1994 annettuun lakiin perustuva kansallinen 
kielitutkinto jakaa kielitaidon yhdeksään tasoon. 
Henkilö, joka haluaa suorittaa tutkinnon, voi testata 
tietonsa välittämättä siitä, millä tavalla ne on hankittu. 
Kyse on virallisesta tutkinnosta, joka on 
viranomaisten valvonnan alainen. Tällä hetkellä se 
koskee yhdeksää kieltä: suomea, saamea, englantia, 
ruotsia, ranskaa, saksaa, venäjää, italiaa ja espanjaa. 
Ranskan lainsäädäntö on aina korostanut, miten 
tärkeää on sellainen ammatillinen täydennyskoulutus, 
joka johtaa työmarkkinoilla tarvittaviin taitoihin. Tulevaisuudentutkimussopimukset (CEP) jakavat 
saman huolenaiheen. Myös Tanskassa yritetään saada 
koulutusväylät tarjoamaan sopivaa ammattipätevyyttä. 
Yhdistynyt kuningaskunta: 
kansalliset ammattipätevyydet (NVQ) 
Yhdistynyt kuningaskunta aloitti vuonna 1986 
perustavanlaatuiset muutokset järkeistääkseen 
ammattipätevyyksiensä hyvin kirjavaa järjestelmää 
perustamalla laaja-alaisen kehyksen nimeltä 
national vocational qualifications (NVQ). 
Skotlannissa kehitettiin vastaavanlainen järjestelmä 
Scottish vocational qualifications (SVQ). 
NVQ.IIa ja SVQ.IIa mitataan niitä kykyjä ja taitoja, 
joita työnantajien mielestä tarvitaan nykyaikaisten 
töiden tekemiseen. Ne perustuvat kansallisiin 
työsuoritusstandardeihin, joita työnantajat ovat 
laatineet työntekijöitä varten. Ne heijastavat 
todellisia tarpeita sekä varmistavat monitaitoisen ja 
joustavan työvoiman, jolla on kilpailukykyisten 
markkinoiden nykyään vaatima laaja tietopohja. 
Pyrittäessä ammattipätevyyden yhä laajempaan 
tunnustamiseen jäsenvaltioiden tehtävänä on tarjota 
keinot positiivisten toimenpiteiden toteuttamiseksi tällä 
alalla. Esimerkiksi Alankomaat on perustanut 
rahaston, joka koskee teknologian ja ammatillisen 
koulutuksen alan innovaatioita. Belgia suunnittelee 
perustavansa työmarkkinoiden ja ammattipätevyyden 
seurantakeskuksen. 
Pk-yrityksiä tukevat toimenpiteet 
Pk-yrityksillä ja niiden työntekijöillä on tunnetusti 
vaikeuksia saada täydennyskoulutusta. Jäsenvaltiot 
ovat johdonmukaisesti lisänneet pk-yrityksien 
tukiohjelmia, joihin sisältyy muun muassa apua 
koulutusneuvonnassa tai avustamista koulutustarpeiden 
analysoinnissa. 
Näitä tavoitteita ja haasteita edustaa Suomen 
"Ammattitaito-Suomi" -hanke. 
Suomi: 
"Ammattitaito-Suomi' 
Vuonna 1996 käynnistettiin hanke nimeltä 
"Ammattitaito-Suomi". Kyse on yhteistyöhankkeesta 
työmarkkinaosapuolten, eri ministeriöiden ja 
opetushallituksen välillä. Tavoitteena on kehittää pk-
yritysten ja niiden alihankkijoiden henkilöstön 
ammattitaitoa tutkimalla, miten (vuonna 1994 annetun 
lain mukaiset) tutkinnot voivat toimia apuvälineinä 
yrityksissä, jotka haluavat parantaa työntekijöidensä 
ammattipätevyyttä. Hankkeessa toimivat asiantuntijat 
auttavat yrityksiä arvioimaan henkilöstön tietämyksen 
tämänhetkisen tason ja tulevat tarpeet tällä alalla 
sekä löytämään sopivia laitoksia koulutuksen 
järjestämiseen. 
13 
Yleinen suuntaus on kohti erityisohjelmien laatimista 
ja testaamista, tiedotus- ja vastuunottokampanjojen 
toteuttamista ja erityislaitosten perustamista. 
Koulutustarjonta on myös muuttumassa 
joustavammaksi ja yksilöllisemmäksi. 
Yhdistynyt kuningaskunta on kehittänyt lukuisia 
aloitteita kuten Skills for Small Businesses ja Skills 
Challenge auttaakseen pienyrityksiä ratkaisemaan 
koulutukseen pääsyyn liityviä ongelmia. Small 
Business Training Loans Scheme on ohjelma, jonka 
tavoitteena on myöntää yrityksille rahoitusta 
koulutukseen. Alankomaat käynnisti vuonna 1994 
VRIJMARKT-erityisohjelman pk-yritysten 
tukemiseksi. Lisäksi kokeillaan monenlaista 
vuorottelukoulutusta, kuten pk-yrityksiin suuntautuvaa 
koulutuslinjaa ylemmässä ammatillisessa 
koulutuksessa oleville oppilaille. Myös Espanjassa pk-
yritysten tukeminen on ensisijainen tehtävä. 
Saksa korostaa tarvetta alueelliseen yhteistyöhön 
laadullisen ja määrällisen tarjonnan takaamiseksi 
erityisesti pk-yrityksille ja yhteistyön lisäämiseksi 
taloudellisen kehityksen ja työmarkkinoiden välillä. 
Pk-yritysten tarpeisiin vastaamiseksi ehdotetaan 
koulutusmenetelmiä, joissa työn eli varsinaisten 
yritysten ja ammatillisen täydennyskoulutuksen välillä 
on kiinteä yhteys. 
Myös Ranska on lisännyt toimenpiteitään, vaikka se 
myöntää, että osa niistä on varsin vaatimattomia, kuten 
esimerkiksi valtion tukijärjestelmä tiettyjen 
koulutuksessa olevien työntekijöiden korvaamiseksi. 
Muut toimenpiteet ovat luonteeltaan puhtaasti 
taloudellisia, kuten veronkevennystoimi yrityksille, 
jotka lisäävät koulutusmenojaan yhdestä vuodesta 
toiseen. Myös Itävalta toteaa verotuksellisten 
järjestelyjen tärkeyden. 
Luxemburg: 
Ammatillista täydennyskoulutusta koskevan 
uuden puitelain valmistelu 
Luxemburgin hallitus on parhaillaan valmistelemassa 
uusia rakenteita, jotka liittyvät suoraan ammatilliseen 
täydennyskoulutukseen. Hallitus on sitä mieltä, että 
jos yleistä sääntelyä alalla tarvitaan, on varottava 
sitä, ettei jarruteta markkinoilla syntyvää dynamiikkaa 
liian keskitetyillä ja pakottavilla toimenpiteillä. Hallitus 
rajoittuu koordinointiin ja niiden kehysten muotoiluun, 
joiden sisäpuolella markkinat voivat kehittyä. 
Ministeriöiden välinen ryhmä laatii parhaillaan 
Luxemburgin talous- ja sosiaalineuvoston lausunnon 
perusteella lakiehdotusta, jolla säädellään yleisesti 
Luxemburgin ammatillisen täydennyskoulutuksen 
markkinoita. Se perustuu seuraaviin neljään kohtaan: 
• ammatillisen täydennyskoulutuksen rahoitus 
yrityksen, työntekijöiden ja valtion varoista 
• olosuhteet, joissa ammatillisen 
täydennyskoulutuksen saaminen on mahdollista 
kaikille miten suojellaan investointeja ammatilliseen 
täydennyskoulutukseen siten, että koulutuksen 
vähälle jättävät yritykset eivät irtisanoisi 
työntekijöitään 
koulutusjaksoja koskevat todistukset 
Jotta pk-yritykset voisivat käyttää viranomaisten 
tarjoamia koulutusmahdollisuuksia, Tanskan mielestä 
on välttämätöntä järjestää koulutustarjonta 
tehokkaammin, joustavammin ja yksilöllisemmin 
markkinoiden paremman hallinnan ja ammatillista 
koulutusta tarjoavien tahojen kilpailuttamisen kautta. 
Työvoiman sisäisen liikkuvuuden hankkeet ovat osa 
tätä lähestymistapaa, samoin kuin parhaillaan 
kehitteillä olevat avoimet työpajat, jotka ovat 
yksilöllisen koulutuksen edelläkävijöitä. Pk-yritykset 
voivat lähettää henkilökuntaansa koulutettavaksi hyvin 
lyhyellä varoitusajalla. Tässä lähestymistavassa 
koulutuslaitosten välineitä käytetään mahdollisimman 
tehokkaasti, sillä koulutusreittejä käytetään 
samanaikaisesti eri tasoilla. 
Alueellisen tason merkitystä kuvaavat hyvin Suomen 
kauppa- ja teollisuusministeriön alaiset aluetoimistot, 
jotka antavat neuvoja ja palveluja useiden ohjelmien, 
kuten ProStart ja Kunto, perusteella. 
Saksa: 
Ammatillisen täydennyskoulutuksen verkon 
(Lern-Netzwerk) perustaminen Baijerin 
alueelle 
Baijeriin perustetaan parhaillaan "Lern-Netzwerk'ia", 
ammatillisen täydennyskoulutuksen verkkoa, jolla on 
nykyaikaiset teknologian ja televiestinnän välineet, 
keskisuuria metalli- ja elektroniikkateollisuuden 
yrityksiä varten. Tässä mallihankkeessa saksalaiset 
valmistelevat ja toteuttavat etäopetussovelluksia 
paikallisissa yrityksissä. Verkon tavoitteena on 
säästää yritykset läsnäoloa edellyttävän 
täydennyskoulutuksen kustannuksilta. Hanke 
keskittyy maaseutualueisiin, joilla on ollut vaikeuksia 
saada helposti ammatillista täydennyskoulutusta. 
Erikseen voidaan mainita myös hollanninkielisessä 
Belgiassa käynnistetty aloite, joka perustuu hallituksen 
sopimukseen vuosiksi 1995-1999 ja joka tarjoaa 
taloudellisia kannusteita yksityisille ja yhteisön 
rahastoille, jotta ne investoisivat ammatillisiin 
koulutustoimiin yrityksissä. 
Yhtenä keinona vastata pk-yritysten erityistarpeisiin 
tarjotaan multimediaopetusta ja jossain määrin myös 
etäopetusta. 
14 
italia: 
Uusi strateginen perspektiivi jatkokoulutusta 
varten 
Laki L236/93 määrää 0,3%:in osuuden yritysten 
palkkakustannuksista suunnattavaksi 
ammatikoulutuksen kehittämiseen. Hallituksen ja 
työmarkkinaosapuolten vuonna 1996 päättämä 
työehtosopimus määrittelee jatkokoulutuksen 
tulevaisuuden seuraavasti: 
"jatkokoulutus on koulutuksen uusi strateginen 
perspektiivi joka vahvistaa kansalaisten oikeuden 
ammattitaitoon ja oman pätevyyden lisäämiseen''. 
Sopimuksen yleisempi tavoite on luoda olosuhteet 
jotka takaavat elinikäiseen oppimiseen pääsyn. 
Sopimuksen tavoitteena on: 
• kehittää jatkokoulutusta yritysten asteittaisen 
osallistumisen avulla (=3% 
palkkakustannuksista) yhteistyössä 
työmarkkinaosapuolten kanssa 
• luoda uusia kierrätysmahdollisuuksia 
hyväksymällä työmarkkinaosapuolten välillä 
päätettyjä vuosisuunnitelmia niin yritys- kuin 
kansallisellakin tasolla 
• vahvistaa oikeus aikuisopetukseen ja -
koulutukseen optimoimalla sopimuksen alaisten 
laitosten perustamista ja käyttämällä 
koulutusvapaita ja sapattijaksoja. 
Tavoitteena ovat myös toimenpiteet ohjauksessa, 
uudelleenmotivoinnissa ja koulutuksessa, jotka 
kohdistuvat työttömiin ja syrjäytymisuhan alaisiin 
henkilöihin; sekä työnvälityspalvelujen laadun 
parantaminen. 
Toinen erittäin kiinnostava uudistus koskee 
koulutuksen ja työn vuorottelua (koulutus-ja 
työsopimukset, oppisopimuskoulutus) osana tarkoin 
määriteltyä strategiaa, joka tähtää työllisyyden 
elvyttämiseen ja tukemiseen. Yhdistetyt sopimukset 
sijoittuvat kaksoisluonteensa ansiosta työn kautta 
saatavan ammatillisen peruskoulutuksen ja työpaikalla 
tapahtuvan jatkokoulutuksen välimaastoon. 
Yleistä on myös perustaa usein näennäisjulkisia 
laitoksia, jotka tukevat yrityksiä yksilöllisten 
ratkaisujen suosimiseksi. Esimerkiksi Luxemburgissa 
perustettiin oikeudelliselta pohjalta Institut National 
pour le Développement de la Formation 
Professionnelle Continue (INFPC) vuonna 1992. 
Irlannissa perustettiin vuonna 1987 työjärjestelmälain 
nojalla kansallinen koulutus- ja työllisyysviranomainen 
(FAS), jonka tavoitteena on tukea Irlannin 
palkansaajien koulutusta ja tarjota työttömien 
tarvitsemaa koulutusta. Samoin Portugalissa 
kolmikantaan perustuvat julkiset laitokset, kuten 
työllisyyden ja ammatillisen koulutuksen instituutti 
(IEFP) tai työllisyyden ja ammatillisen koulutuksen 
seurantakeskus pyrkivät tukemaan yrityksiä niiden henkilöstösuunnittelussa ja ammatillista koulutusta 
koskevan toimintalinjan täytäntöönpanossa. 
Näitä seikkoja koskevia kansallisia strategioita 
erityisesti koheesiomaissa kehitetään usein Euroopan 
sosiaalirahaston tuella, varsinkin kun kyse on teollisten 
muutosten vaikutuksesta työntekijöiden 
ammattitaitoon. Rakennerahastojen tavoitteesta 4 
(ADAPT-aloite mukaan lukien) myönnetään noin 4 
miljardia ecua vuosina 1994-1999 koulutukseen ja 
uudelleenkoulutukseen, koulutusjärjestelmien 
kehittämiseen sekä teollisten muutosten aiheuttamien 
koulutus- ja ammattitaitotarpeiden 
ennustamisjärjestelmiin. 
1.2.3 Koulutusmahdollisuudet ja yksilöllisten 
tarpeiden huomioon ottaminen, oma-
aloitteinen koulutus 
Koulutuksen ja työntekijöiden yksilöllisten tarpeiden 
vastaavuus on myös merkittävä haaste, johon liittyy 
useita kysymyksiä: Kuinka voidaan kannustaa yritysten 
antamaa täydennyskoulutusta ottaen huomioon näiden 
yritysten työntekijöiden erityistilanteen (tavoite 3)? 
Kuinka tarjota työntekijöille tilaisuus arvioida omia 
koulutustarpeitaan (tavoite 7)? Lopuksi, millaiset ovat 
yksilöiden mahdollisuudet saada koulutusta heidän 
omien aloitteidensa perusteella? 
Ensinnäkin on todettava, että kaikissa jäsenvaltioissa 
jokaisella työntekijällä on mahdollisuus osallistua 
omalla kustannuksellaan erilaisiin koulutustoimiin. 
Hyvin usein tällainen koulutus liittyy sosiaaliseen, 
kulttuuri- tai vapaa-ajan toimintaan, ja sitä järjestävät 
kulttuuriyhdistykset, esimerkkinä voidaan mainita 
kielikurssit. Muita tyypillisiä ja perinteisiä esimerkkejä 
ovat Volkshochschulen Saksassa, Open Universities 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa, 
aikuiskoulutus Luxemburgissa, toinen 
pätevöityni isväylä Itävallassa tai ikäihmisten 
yliopistot Ranskassa. Näissä tapauksissa kyse on 
kuitenkin vain osittain ammatillisesta koulutuksesta, 
sillä nämä toimenpiteet eivät liity työhön suoraan ja 
niillä on vain harvoin suoraa vaikutusta kyseisen 
henkilön ammatilliseen etenemiseen. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa "Employment 
Development Sc/ie/we"-ohjelman puitteissa työnantajat 
(noin 800 yritystä) myöntävät lisärahoitusta 
työntekijöille, jotka hakeutuvat valintansa mukaiseen 
koulutukseen. Näitä aktiviteetteja ehdottavat 
nimenomaan työnantajat, jotka pyrkivät tällä tavoin 
herättämään sellaisten työntekijöiden kiinnostusta, 
jotka saavat yleensä vähemmän koulutusta. 
Tässä yhteydessä otetaan huomioon ainoastaan 
ammatillisena pidetty koulutus, joka jollakin tavoin 
liittyy henkilön työhön. Tässä suhteessa on syytä 
huomauttaa, että konkreettiset mahdollisuudet 
15 
täydentää koulutustaan omasta aloitteesta ovat huonot. 
Useimmiten päätöksen asiassa tekee työnantaja. 
Koulutusvapaa keinona 
täydennyskoulutusta suosia 
Koulutusvapaata pidetään yleisesti yhtenä 
pääasiallisista tavoista suosia täydennyskoulutukseen 
osallistumista. Joissakin jäsenvaltioissa (Ranskassa, 
Belgiassa, Suomessa, Ruotsissa ja joissakin Saksan 
osavaltioissa) mahdollisuudesta koulutusvapaaseen on 
säädetty laissa tai siitä on määrätty 
työehtosopimuksissa kuten esimerkiksi Tanskassa. 
Vapaan ottaminen voi tapahtua koulutusvapaapäivien 
muodossa tai kauaskantoisemmin, kuten joissakin 
pohjoismaisissa jäsenvaltioissa käytössä olevien 
vuorotteluvapaajärjestelmien kautta. 
Koulutusvapaajärjestelmä ei kaikissa 
soveltamismuodoissaan vaikuta aina 
menestyksekkäältä ratkaisulta. Belgiassa yritetään 
tehostaa 22. tammikuuta 1985 annetulla lailla 
perustettua palkallista koulutusvapaata koskevaa 
järjestelmää. Säännöksiä on muutettu varsinkin niin, 
että korvattaville kuluille on asetettu yläraja ja 
vapaauintien määrää on vähennetty. On myös syytä 
mainita, että Saksassakin on tehty hyvin varauksellisia 
päätelmiä tämän asian suhteen. 
Tanskassa sovittiin vuonna 1993 tehtyjen yksityisen 
alan työehtosopimusten yhteydessä oikeudesta 
(palkattomaan) koulutusvapaaseen enintään kahden 
viikon ajan vuotta kohti. Valtion kanssa vuonna 1993 
ja 1995 tehtyjen sopimusten yhteydessä luotiin 
mahdollisuus täysipalkkaiseen koulutusvapaaseen. On 
syytä mainita myös Italian 150 tunnin käytäntö, joka 
on lähtöisin jo 1970-luvulta. Siinä kullekin 
työntekijälle annetaan tietty tuntimäärä omaa 
koulutustaan varten. Menettely on tarkoitettu varsinkin 
vähiten koulutetuille työntekijöille. Vastaavalla tavalla 
Espanjassa vuonna 1992 tehdyllä kansallisella 
sopimuksella perustettiin palkallinen 
koulutusvapaajärjestelmä yksilöllisiin 
koulutustarpeisiin vastaamiseksi. 
Palkallista vapaata keinona parantaa koulutukseen 
pääsyä on kokeiltu joissakin jäsenvaltioissa, kritisoitu 
avoimesti toisissa, ja eräissä muissa jäsenvaltioissa siitä 
keskustellaan. Alankomaissa käynnistettiin 
syyskuussa 1995 pohdinta aiheesta 
"hyötytarkoituksessa pidettävä vapaa: investointi työn 
laatuun ja lähipalveluihin". Työllisyyssäätiön on määrä 
antaa lausunto sapattivapaasta. Tilanne on samanlainen 
Luxemburgissa, jossa maan talous- ja 
sosiaalineuvosto on antanut lausunnon, ja hallituksen 
on määrä päättää asiasta. Pätevyyksien arviointi 
Vallitsevaa kehityskulkua luonnehtii pyrkimys 
pätevyyksien tunnustamiseen. Olemmekin jo 
maininneet NVQ:t ja SVQ:t Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa. Mainittakoon myös, että vuodesta 
1997 alkaen nykyiset viranomaiset on tarkoitus 
yhdistää ja luoda Qualifications and National 
Curriculum Authority, jonka toimialaan kuuluisivat 
yliopistolliset ja ammatilliset pätevyydet 
tarkoituksenaan edistää laadullista ja johdonmukaista 
lähestymistapaa näillä molemmilla aloilla. 
Norja on tahollaan perustanut pätevyyksien 
arviointijärjestelmiä, joiden yhteydessä annetaan 
todistuksia riippumatta pätevyyden 
hankkimiskeinoista. Tässä tapauksessa korostetaan 
pätevyyksien arviointiin soveltuvien mallien 
kehittämistä pohjana ammatillisen koulutuksen saannin 
parantamiselle. Italiassa korostetaan yhteisön hanketta 
"yksilöllinen taitosalkku (portfolio)". 
Belgiassa täydennyskoulutusta käytetään pyrittäessä 
luomaan testijärjestelmää, joka auttaisi hyödyntämään 
työkokemuksen kautta hankittua todellista 
pätevyyttään. Norjassa ylemmän keskiasteen 
uudistuksen yhteydessä on korostettu uudelleen 
tutkintotodistuksen merkitystä. Nykyisin on 
mahdollista saada tunnustettua pätevyytensä 
käytännöllisellä tai teoreettisella alalla hankitun 
työkokemuksen perusteella. 
Mainittakoon esimerkkinä myös Irlanti, jossa on 
perustettu kansallinen laitos TEASTAS, jonka 
tarkoituksena on luoda kansallinen todistusjärjestelmä, 
joka kattaisi kaiken ylemmän ja täydennyskoulutuksen 
yliopistollista koulutusta lukuun ottamatta. 
Yksilöllisten tarpeiden ja niiden arvioinnin osalta 
suuntauksena on pikemmin perustaa yksilöllisiä 
koulutustarpeita arvioivia keskuksia. Useita 
tämänsuuntaisia käytäntöjä on kehittymässä, niistä 
tunnetuimpana pätevyysselvitykset. 
Tietyissä jäsenvaltioissa kuten Belgiassa ja 
Luxemburgissa koulutuslaitokset ovat alkaneet tarjota 
tällaista palvelua yrityksille ja yksilöille. Myös 
ammattiyhdistykset tukevat yhä enemmän tällaista 
lähestymistapaa, etenkin työpaikkansa menettäneiden 
henkilöiden kohdalla. 
Työntekijöiden ammatillisen täydennyskoulutuksen 
tarpeen arvioimiseksi Ranskassa perustettiin 31. 
joulukuuta 1991 annetulla lailla niin sanottu 
pätevyysselvitys, joka on tarkoitettu apuvälineeksi 
yrityksille ja työntekijöille. Pian viiden vuoden 
voimassaolon jälkeen tämän palvelumuodon merkitys 
on vähitellen kasvanut ammatillisen koulutuksen alalla, 
varsinkin kun työntekijöille on annettu mahdollisuus 
hankkia kustannuksitta ja työajan ulkopuolella 
henkilökohtainen pätevyysselvitys. 
16 
Tanskassa on suuntauduttu hiukan toiseen suuntaan. 
AMUn on tarjonnut vuodesta 1995 uudenlaista 
toimintaa, jolla pyritään selkiyttämään yksilöllisiä 
pätevyyksiä. Toiminta voidaan yhdistää 
pitkäkestoiseen pätevöittävään koulutukseen. Samoin, 
kuten on jo mainittu, on perustettu "avoimia 
työpajoja", jotka alkavat tason arvioinnilla ja jatkuvat 
yksilöllisin toimin. 
Koulutustarpeiden arvioimiseksi säännöllisellä tavalla 
TEC:it ja LEC:it Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
ovat käynnistäneet ohjelmia kuten Gateways to 
Learning. Tarkoituksena on perustaa ohjauselinten 
verkko, joka suosisi tarjontaa ja kysyntää 
ohjauspalvelujen avulla. Toisessa ohjelmassa, Skill 
Choice, on toteutettu pätevyyksien ja aiempien 
ohjaustoimien tunnustamis- ja akkreditointijärjestelmä. 
1.2.4 Työntekijöiden koulutukseen pääsy ja 
uudelleensuuntautuminen 
Suomen työsopimuslaissa säädetään ennakoivasti, että 
työnantajien tulee järjestää koulutusta silloin kun sillä 
voidaan välttää työntekijän irtisanominen tai osittainen 
työttömyys siirtämällä hänet muihin tehtäviin 
yrityksessä. Ruotsissa työnantajien ja työntekijöiden 
keskusliitot ovat vahvistaneet toimiaan ja perustaneet 
varmuusrahaston, jonka avulla voidaan lisätä 
koulutusta työttömyysuhan alaisille työntekijöille. 
Havainnollisena esimerkkinä Ranska tukee hankkeita, 
jotka liittyvät strategiseen kehitysajatteluun. 
Hankkeista neuvotellaan enemmistöpohjalta 
työmarkkinaosapuolten välillä eri ammattialoilla, joilla 
modernisointia ja kilpailukykyä koskevia kysymyksiä 
voidaan esittää yleisesti ja johdonmukaisesti. Hankkeet 
kattavat useita vuosia, jotta koulutus voidaan liittää 
keskipitkän aikavälin suunnitelmaan. Niistä voidaan 
sopia aluetasolla, erityisesti useiden ammattialojen 
järjestöjen kesken, tavoitteena alueellinen 
talouskehitys. Järjestelmä perustuu valtion tukeen. 
Portugalissa on perustettu joukko ohjelmia ja toimia, 
joilla pyritään sopeuttamaan työntekijät teknologisiin 
ja organisatorisiin muutoksiin sekä kehittämään 
työttömien tai työttömyysuhan alaisten työntekijöiden 
siirtymistä toiseen ammattiin. Nämä toimet laaditaan 
yleensä yhteisesti yritysten sekä työllisyydestä ja 
ammatillisesta koulutuksesta vastaavan laitoksen 
kanssa, ja niitä tuetaan osana toista yhteisön 
tukikehystä ja monivuotista työllisyysohjelmaa. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa koulutuksen 
edistäminen tapahtuu alakohtaisesti, ja siitä vastaavat 
Industry Training Organisations (1TO), jotka ovat alan 
yritysten organisoimia. Niiden tavoitteena on seurata 
tulevia pätevyys- ja koulutustarpeita, kehittää 
ammatillisia standardeja ja kannustaa työnantajia 
koulutusasioissa. ESR:n tavoite 4 on kohdistettu Alankomaissa 
erityisesti vähemmän ammatitaitoisiin työntekijöihin 
sekä aktiviteetteihin, jotka kannustavat heidän 
koulutukseen pääsyään. 
1.2.5 Kohderyhmien koulutusmahdollisuudet 
On hyvin merkityksellistä, että jäsenvaltiot näyttävät 
valinneen toimintalinjakseen tietyille kohderyhmille 
kuten vähiten koulutetuille, naisille, nuorille ja 
pitkäaikaistyöttömille suunnatut erityisohjelmat. 
ESR:n tavoitteeseen 4 liittyvät ohjelmat seitsemässä 
jäsenvaltiossa kohdistuvat niihin, joilla on suurin vaara 
jäädä ilman täydennyskoulutusta. Esimerkkinä voisi 
mainita, että Ranska painottaa niitä, joiden riskialttius 
aiheutuu vähäisestä ammattipätevyydestä tai 
työtehtävien häviämisestä, ja niitä, jotka ovat uransa 
puolivälissä. Alankomaat keskittyy ulkomaalaisiin 
työntekijöihin, joiden kielitaito on heikko, sillä 
kommunikaatiotaidot ovat yhä tärkeämpiä 
monimuotoisessa teollisessa ympäristössämme. Suomi 
korostaa iäkkäimpien työntekijöiden vanhentuneen 
ammattitaidon saattamista ajan tasalle. 
Erityistoimet 
tukemiseksi vähiten koulutettujen 
On todettava, että kaikissa jäsenvaltioissa on otettu 
käyttöön erityisiä toimenpiteitä ja opetusvälineitä, 
jotka on kehitetty useille kohderyhmille, kuten 
lukutaidottomille, vain hyvin vähän koulutusta 
saaneille aikuisille tai vammaisille. Ammatilliseen 
koulutukseen pääsyn helpottamiseksi toteutettujen eri 
toimenpiteiden kautta havaitaan sekä poliittisten 
päättäjien että työntekijöiden edustajien huoli etusijan 
antamisesta vähiten koulutettujen henkilöiden 
ammatilliselle koulutukselle. Ammattiyhdistykset 
haluavat samoin suosia sellaisten työntekijöiden 
kouluttamista, jotka ovat vaarassa menettää 
työpaikkansa tai jotka ovat vaikeasti työllistettävissä. 
Esimerkiksi Suomessa perustettiin vuonna I995 
kolmikantainen komitea kehittämään ratkaisuja, joissa 
olisivat mukana kaikka toimijat. 
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus pitää 
peruspätevyyden hankkimista edellytyksenä 
tyydyttävälle urakehitykselle myöhemmin. Tätä varten 
myönnetään vuosittain huomattavia summia aloitteiden 
ja rakenteiden rahoittamiseen opetus- ja työministeriön 
alaisuudessa (Department for Education and 
Employment). Tavoitteena on suosia työmarkkinoilta 
syrjäytymisen vaarassa olevien ryhmien 
peruskoulutusta. Esimerkkinä voidaan mainita aloite 
Basic Skills Agency. Ajatuksena on luoda kansallinen 
strategia haasteeseen vastaamiseksi. Vuonna 1995 tätä 
aloitetta laajennettiin työpaikalla tapahtuvaan 
koulutukseen työttömille ja nuorille, ja siihen sisältyy 
aloite nimeltä Family Literacy Initiative. 
AMU=Ammatillinen aikuiskoulutus 
17 
Samassa hengessä voidaan mainita eri jäsenvaltioiden 
toimenpiteet, ohjelmat, aloitteet, säännökset ja lait, 
kuten työttömien ohjaussuunnitelmat Belgiassa tai 
yksilölliset opetustilaisuudet Ranskassa. Niiden 
tavoitteena on taata kaikille koulujärjestelmän 
läpäisseille täydentävää yleissivistävää koulutusta tai 
teknistä peruskoulutusta taikka koulutusvapaata niille, 
jotka haluavat hankkia peruspätevyyden jollakin alalla. 
Tanskassa on toteutettu intensiivisiä toimenpiteitä 
sellaisten henkilöiden elinolojen parantamiseksi, joilla 
on vaikeuksia lukea. Maan opetusministeriö tarjoaa 
nykyään näille henkilöille ilmaisia lukutunteja. 
On syytä mainita, että eurooppalaisista 
rakennerahastoista rahoitetaan useita toimenpiteitä, 
jotka voivat olla luonteeltaan lyhyt- tai pitkäaikaisia, 
tietojen ajantasalle saattamiseen tai peruspätevyyden 
hankkimiseen tähtääviä. Tällainen on tilanne varsinkin 
Portugalin kohdalla. 
Alankomaissa koulutusjakson ja työkokemuksen 
yhdistelmää pidetään erittäin tehokkaana menetelmänä 
kohottaa ammatipätevyyksien tasoa. Esimerkiksi 
perustason oppisopimuskoulutuksen puitteissa luodaan 
tietty taso, avustajan taso, koska tämä voi auttaa 
heikomman ammattipätevyyden omaavia henkilöitä 
saavuttamaan perustason ammattipätevyydessä 
(erityisesti sijoittuakseen työmarkkinoilla). 
Toimenpiteet naisten tukemiseksi 
Tähän ryhmään kohdistuvia erityistoimia toteuttavat 
yleensä julkiset viranomaiset, paikalliset virastot, 
yhteiskunnalliset instituutiot tai yhdistykset, ja ne on 
tarkoitettu sellaisten rakenteiden luomiseen, joilla 
voidaan helpottaa naisten osallistumista ammatilliseen 
koulutukseen. Kyse on etenkin sellaisista 
toimenpiteistä kuten ammatinvalinnanohjaus, 
työelämään valmistavat kurssit ja lastenhoitopalvelut. 
Useimmissa jäsenvaltioissa näitä toimenpiteitä 
rahoittavat julkiset viranomaiset tai niitä rahoitetaan 
sellaisten eurooppalaisten ohjelmien ja aloitteiden 
osana, joilla pyritään tukemaan työttömyysuhan alaisia, 
työttömiä ja työelämään siirtymässä olevia naisia. 
Eri toimien hallinnoimiseksi on olemassa erilaisia 
malleja. Esimerkiksi Belgiassa on annettu alaa 
koskevia lakeja (14.7.1987 annettu yksityissektoria 
koskeva kuninkaan asetus ja 27.2.1990 annettu julkista 
sektoria koskeva kuninkaan asetus), Ranskassa taas 
naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet osallistua 
ammatilliseen koulutukseen on yksi niistä asioista, 
joista työmarkkinaosapuolten on neuvoteltava 
vähintään viiden vuoden välein. Samoin 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa 
myönnetään erityisiä varoja työelämään palaaville 
naisille tarkoitettuihin ohjelmiin, joihin sisältyy toimia 
työhön palaavien vanhempien lastenhoidon 
järjestämiseksi sekä lainoja naisille kurssimaksujen ja lastenhoidon maksamiseksi. Norjassa yhtäläiset 
mahdollisuudet ovat yksi aikuiskoulutuksesta annetun 
lain peruslähtökohdista. Espanjassa on perustettu 
naisinstituutti naisten erityisongelmien 
käsittelemiseksi. 
Irlanti: 
FAS:n aloittama 
toimintaohjelma naisille tarkoitettu 
Kansallinen koulutus- ja työllisyysviranomainen -
FAS - käynnisti ensimmäisen kerran naisille 
tarkoitetun toimintaohjelmansa vuonna 1990 
tavoitteenaan parantaa naisten epäsuotuisaa asemaa 
työmarkkinoilla. 
Sittemmin vastaava ohjelma on hyväksytty joka 
vuosi. 
Ohjelmalla pyritään 
1. parantamaan ja laajentamaan naisille 
työmarkkinoilla tarjoutuvia mahdollisuuksia 
2. auttamaan naisia ratkaisemaan erityisiä ongelmia, 
joihin he työmarkkinoilla törmäävät 
3. minimoimaan käytännöt, jotka ovat aiemmin 
aiheuttaneet epätasa-arvoa naisten ja miesten 
välillä. 
FAS:n vuoden 1995 toimintaohjelma osoittaa, että 
naisten osallistuminen FAS:n johtamiin koulutus- ja 
työllisyysohjelmiin on lisääntynyt joka puolella. 
Edistystä on tapahtunut erityisesti uusilla 
koulutusaloilla ja osallistumisessa paikallisyhteisöissä 
työskentelyyn. Ohjelmakaudella 1996-1997 FAS 
jatkaa toimenpiteitä, joilla pyritään lisäämään naisten 
osallistumista sellaisille koulutusaloille, joilla he ovat 
aliedustettuina, ja nostamaan naisten nykyistä 
pätevyystasoa. 
Jotkin jäsenvaltiot, kuten Tanska, ovat ilmoittaneet, 
että keskustelu naisten ja miesten tasa-arvosta on 
muuttanut muotoaan. Yleinen koulutustaso osoittaa, 
että naiset ovat nykyään miehiä paremmin koulutettuja. 
Tanskassa jatketaan kuitenkin sellaisten toimien 
järjestämistä, jotka on suunnattu erityisesti naisille 
osana aikuisten yleissivistävää peruskoulutusta, 
esimerkkinä päiväopetusta antavat korkeakoulut, 
avoimet tietopalvelupisteet jne. Suomessa 
lähestymistapa on samankaltainen: tasa-arvo vaikuttaa 
itsestään selvältä asialta ja erilaiset tukitoimet kuuluvat 
sosiaalipolitiikan alaan. 
Mainittakoon myös, että jäsenvaltiot rahoittavat naisten 
ammatilliseen koulutukseen 
toimenpiteitä rakennerahastojen 
rahastot tukevat miesten ja 
mahdollisuuksien periaatteen 
edistämistä. Myös yhteisön 
(Employment) Now-osa edistää täydentävällä tavalla 
samaa tavoitetta. pääsyä tukevia 
välityksellä. Nämä 
naisten yhtäläisten 
noudattamista ja 
työllisyysaloitteen 
18 
Toimenpiteet nuorten tukemiseksi 
Havaittavissa on kolme pääsuuntausta: erilaisten 
oppisopimuskoulutuksen muotojen kehittäminen 
nuorten työelämään siirtymisen helpottamiseksi, alue-
ja paikallistason vastuun korostaminen sekä sellaisia 
yrityksiä suosivat toimenpiteet, jotka ottavat nuoria 
töihin. On myös mainittava "toisen mahdollisuuden 
tarjoavien koulujen" alkutaival. 
Riittävää tai vaadittavaa koulutusta vailla olevien 
nuorten koulutukseen pääsyn ja osallistumisen 
tukeminen on edelleen yksi kaikkien jäsenvaltioiden 
tärkeimmistä huolenaiheista. Tässä yhteydessä on 
mainittava oppisopimuskoulutuksen uudistukset, joita 
on toteutettu lukuisissa jäsenvaltioissa viime vuosien 
aikana ja jotka ovat hyvin usein johtaneet uusiin 
työharjoittelun ja koulutuksen vuorotteleviin muotoihin 
sekä oppisopimusharjoittelijoiden iän nousuun. Yksi 
suuntaus on oppisopimusjärjestelmän vähittäinen 
leviäminen kaikentasoisiin teknisen alan tutkintoihin, 
etenkin korkea-asteen tutkintoihin. Useimmissa 
tapauksissa aloitteita nuorten pääsystä ammatilliseen 
koulutukseen on tehty opetusalalla, mutta yhä 
useammin aloitteet toteutuvat talouselämän tuen ja 
yhteistyön ansiosta. 
Saksa: 
Toimintaohjelma 
lahjakkuuksille/apurahan saajille nuorille 
Saksassa otettiin käyttöön vuonna 1991 ohjelma 
"Begabtenförderung berufliche Bildung" erittäin 
ammattitaitoisille nuorille käsityöläisille ja 
työntekijöille. Heti "Duales System" -järjestelmään 
kuuluvan ammatillisen koulutuksensa jälkeen nuoret 
Begabtenförderung-apurahan saajat voivat laajentaa 
ammatillisia tietojaan ja taitojaan tarpeidensa mukaan 
täydentävän ammattikoulutuksen avulla 
(esimerkkeinä kielikurssit, tietotekniikan kurssit, 
politiikan ja talouden tietämystä syventävät kurssit 
jne.). 
Espanjassa puolestaan kannustetaan 
harjoittelujaksojen järjestämistä yrityksissä nuorten 
työelämään pääsyn helpottamiseksi. 
On myös mainittava, että yhdistyksillä on keskeinen 
rooli nuorten tukemisessa, sillä ne edistävät erilaisia 
ratkaisuja, joiden avulla voidaan yhdistää työn kautta 
tapahtuva koulutus ja ammattiin pääsy. 
Lukuisissa hankkeissa eri jäsenvaltioissa pyritään 
luomaan ammatillista ohjausta ja pätevöittävää 
koulutusta työttömille nuorille, jotka ovat usein 
lähtöisin vaikeilta kaupunkialueilta, tai kehittämään ja 
parantamaan nuorten koulutusta ja työelämään pääsyä 
erityisillä ammatillisilla opinto-ohjelmilla. On myös syytä mainita jäsenvaltiot kuten Kreikka, 
joissa on perustettu toisen mahdollisuuden tarjoavia 
koulutusmuotoja nuorille, jotka ovat jättäneet koulun 
kesken ilman perustutkintoa. 
Belgiassa on Brysselin hallintoalueella luotu 
kannustejärjestelmä työelämään siirtymisen 
edistämiseksi. Kyse on alle 26-vuotiaiden, ylempää 
keskiasteen tutkintoa vailla olevien tai vähintään 
kuuden kuukauden ajan työttöminä olleiden nuorten 
työnhakijoiden rekrytoinnin ja koulutuksen 
kannustamisesta. 
Samanlainen suuntaus on näkyvissä myös Ranskassa. 
16-25-vuotiaille nuorille on suunnattu erityistoimia 
niin sanotun pätevöitymissopimuksen avulla. Tällainen 
järjestely on tarkoitettu niille, jotka eivät ole voineet 
hankkia pätevyyttä tavanomaisen koulujärjestelmän 
yhteydessä tai joiden pätevyys ei riitä työpaikan 
saamiseen. 
Monissa jäsenvaltioissa on käytössä erityisiä 
toimenpiteitä sellaisten nuorten kouluttamiseksi, joilla 
ei ole ammatillisesti pätevöittävää koulutusta. On niin 
ikään mainittava, että nämä erityistoimenpiteet liittyvät 
laajempiin työllisyysohjelmiin, esimerkiksi Tanskassa. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on myös toteutettu 
joukko toimenpiteitä ja aloitteita, esimerkiksi 
käynnistetty Modern Apprenticeship vuonna 1995. 
Tämä aloite perustuu teollisuuden ja hallituksen 
yhteistyöhön, ja sillä pyritään parantamaan nuorten 
ammatillisia, teknisiä ja johtamistaitoja. Syyskuussa 
1997 on tarkoitus aloittaa ohjelma Relaunch Strategy, 
jolla kannustetaan yli 14-vuotiaita nuoria osallistumaan 
paikallisiin kumppanuushankkeisiin ja siten pysymään 
mukana oppisopimusprosessissa tai aloittamaan 
sellaisen uudestaan. 
Alankomaissa "Youth Work Guarantee Act" 
mahdollistaa alle 23-vuotiaille kuuden kuukauden 
työjakson jälkeen väliaikaisen työpaikan saannin, 
ammattikoulutukseen pääsyn tai näiden molempien 
yhdistelmän. Vuodesta 1991 lähtien suosionsa 
huomattavasta laskusta kärsineen 
oppisopimussysteemin houkuttelevuuden lisäämiseksi 
esitettiin uusi toimenpide vuonna 1991: yrityksille 
annetaan taloudellista tukea jokaista yrityksen 
hyväksymää oppisopimusoppilasta kohti. Tämä tuki 
ilmenee vähennyksenä sosiaalimaksuista. 
Italiassa hyväksyttävänä oleva lakiesitys 
oppisopimuskoulutuksesta luo siteen yrityksen 
ulkopuolella tapahtuvan, sertifioituun pätevyyteen 
johtavan koulutuksen ja yrityksessä ohjaajan 
avustuksella saatavan koulutuksen välillä. Valtion tuki 
edellyttää osoituksen koulutuksen toteutuksesta. 
19 
Toimenpiteet 
tukemiseksi pitkäaikaistyöttömien 
Suomessa työntekijöiden ammatillinen koulutus on 
tärkeä aktiivisen työllisyyspolitiikan keino, jota 
työvoimahallinto rahoittaa. 
Erityisen painopistealueen muodostavat 
pitkäaikaistyöttömät tai yli 50-vuotiaat työttömät. 
Näille ryhmille pyritään, esimerkiksi Ranskassa, 
yhdistämään koulutusta ja työelämään sijoittumista 
tukevia toimenpiteitä, jotka toteutetaan useimmiten 
yrityksissä tapahtuvan työharjoittelun muodossa. Tällä 
tavoin on mahdollista hankkia uusia - usein perustason 
-pätevyyksiä yhdessä työkokemuksen kanssa. Jo 
jonkin aikaa on ollut käytössä erityistoimenpiteitä 
ylemmille toimihenkilöille. 
Suomessa on pari vuotta sitten aloitettu KEKO-
koulutus, jonka ansiosta työtön voi osallistua 
koulutukseen 6-9 kuukauden ajan ja saada tältä ajalta 
edelleen työttömyyskorvausta. Tätä aloitetta 
toteutetaan alueelliselta pohjalta. Suomalaiset voivat 
myös saada tukea opinnoilleen koulutus- ja 
irtisanomisrahastosta. 
Viimeaikaisena suuntauksena on kannustaa työnantajia 
taloudellisen tuen avulla palkkaamaan nuoria tai 
työnhakijoita ja tukemaan näiden koulutusta. Näin 
tapahtuu esimerkiksi Belgiassa, Ranskassa ja 
Alankomaissa, jossa työnantajat voivat saada 
kevennystä sosiaaliturvamaksuihin, jos he palkkaavat 
työttömiä. 
Tanskassa kiinnitetään erityistä huomiota sellaiseen 
koulutukseen, jolla pyritään antamaan pätevyyksiä 
työttömille. Tanskalaiset korostavat tällaisen 
koulutuksen laatua, yhteensovittamista ja yksilöllisiä 
suunnitelmia. Tähän lähtökohtaan liittyy koko joukko 
dynaamisia tekijöitä. Eräs toinen ominaispiirre on, että 
työttömyyden torjunta on yhä enemmän alueittain 
kohdennettua ja alueellisten tai paikallisten elinten 
vastuulla. Tanskassa alueellinen työmarkkinahallinto 
päättää käytettävistä keinoista. Tässä yhteydessä on 
mainittava työpaikan kierrättäminen tai 
sijaisjärjestelmä, jota käytetään hyvin usein Tanskassa 
ja muissa Skandinavian maissa, Ruotsissa ja Norjassa. 
Kreikassa ja Luxemburgissa on olemassa 
ammatillisen koulutuksen keskuksia, joiden tehtävänä 
on muun muassa laatia pitkä- tai lyhytkestoisia 
koulutusohjelmia, pätevöittäviä tai tietoja ja taitoja 
ajantasalle saattavia koulutustoimia sekä järjestää 
kouluopetusta tai työharjoittelua. Lukuisissa 
tapauksissa julkisten viranomaisten suunnittelemia 
toimia täydennetään työnantajajärjestöjen, 
ammattiyhdistysten tai muiden yhdistysten toteuttamin 
toimin. Useimmiten näihin sisältyy erityistoimenpiteitä 
tietyille työttömien ryhmille. Näin on myös 
Portugalissa, jossa toisen yhteisön tukikehyksen osana 
määrätään toimenpiteistä työttömien työmarkkinoille palaamisen tukemiseksi, esimerkkinä INTEGRAR-
ohjelma, jolla pyritään pitkäaikaistyöttömien 
yhteiskunnalliseen ja ammatilliseen integroimiseen 
erityisten tai täydentävien koulutustoimenpiteiden 
avulla. Mainittakoon myös, että tässä toisessa yhteisön 
tukikehyksessä määrätään niin ikään muille 
työmarkkinoilta syrjäytymisen vaarassa oleville 
kohderyhmille suunnatuista erityistoimenpiteistä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on toteutettu 
joukko aloitteita työttömien työllistettävyyden 
parantamiseksi. Näistä voidaan mainita ohjelma 
Training for work, joka on suunnattu 
pitkäaikaistyöttömille ja jossa pyritään löytämään 
heille työpaikka, parantamaan ammatillista pätevyyttä 
sekä laajentamaan pätevyysvalikoimaa kansallisiin ja 
ammatillisiin pätevyyksiin. Samanlainen 
lähestymistapa on käytössä Irlannissa, jossa 
Community employment-ohjelma. perustuu työttömille 
tarkoitettuihin lähityöpaikkoihin. Nämä ovat osa-
aikaisia työpaikkoja etenkin pitkäaikaistyöttömille, ja 
ne tarjoavat mahdollisuuden työmarkkinoilla kaikkein 
huonoimmassa asemassa oleville. 
Alankomaissa on aloitettu kaksi toimenpidettä, jotka 
tähtäävät pitkäaikaistyöttömien aseman 
parantamiseen työmarkkinoilla. Työvoimatoimiston 
piirissä harjoitetaan "Sectoral Training for 
Unemployment Grants Scheme"(BBSvV)-
toimenpidettä, jonka avulla työnhakijoille voidaan 
myöntää tukea koulutukseen erityisalojen työpaikkoja 
varten. Kyseisen alan tulee esittää koulutusohjelma 
työvoimaviraston keskushallinnolle. 
Useissa jäsenvaltioissa on myös ohjelmia, joiden 
tavoitteena on tarjota koulutusta ja tukea sellaisille 
työttömille, jotka aikovat perustaa oman yrityksen. 
1.2.6 Koulutusmahdollisuudet ja uudet 
kumppanuussuhteet 
Hajauttaminen, joka tapahtuu alue- ja paikallistason 
vastuuta lisäämällä, kuvastaa tätä suuntausta. Se 
heijastuu ammatillisen koulutuksen tarjonnan 
sopeuttamisena kyseisen alueen tai paikallisyhteisön 
yritysten tarpeisiin, ja siihen liittyy alueellisten 
toimenpiteiden ja rakenteiden luominen. Tämän 
lähestymistavan etuna on myös, että se mahdollistaa 
tiiviimmän yhteistyön paikallisten viranomaisten, 
koulutuksesta vastaavien tahojen, opetus- ja 
tutkimuslaitosten sekä yritysten, etenkin pk-yritysten 
kesken. Useissa jäsenvaltioisssa tämä lähestymistapa 
näkyy myös alueellisten koulutusverkkojen 
perustamisena. Näiden yhtenä roolina on toimittaa 
yrityksissä tapahtuvien koulutustoimien kehittämisen 
kannalta tarvittavia tietoja ja apuvälineitä. 
Saksassa ammatillisen täydennyskoulutuksen 
hajauttamista pidetään yleisesti keskeisenä 
suuntauksena. 
20 
Ammatillinen täydennyskoulutus alueellisen ja 
paikallisen kehityksen tekijänä liittyy luonnollisesti 
myös yleisluontoisiin keinoihin, joita ovat alueelliset 
ammatillisen koulutuksen kehittämistä koskevat 
suunnitelmat. Joissakin jäsenvaltioissa kuten 
Ranskassa ja Kreikassa paikallisten tarpeiden 
analysoinnista ja tiedonlevityksestä vastaavat 
alueelliset työllisyyden seurantakeskukset, joita 
yleensä hallinnoivat ja rahoittavat valtio ja alueet. 
Nämä rakenteet toimivat tukena koulutuslaitoksille 
koulutuksen tarjonnan sekä alueiden ja paikallistason 
erityistarpeiden yhteensovittamiseksi. 
Vastaavalla tavoin aktiivista työmarkkinapolitiikkaa 
Tanskassa, Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Italiassa, 
Belgiassa ja Alankomaissa luonnehtii taipumus 
alueellistumiseen, mikä näkyy alueellisten 
työmarkkinaelinten perustamisena. Näissä yhdistyvät 
työelämään pääsyyn tähtäävät toimet ja koulutus. 
Tällaiset elimet muodostuvat useimmiten 
työmarkkinaosapuolten, kunnan ja läänin edustajista, 
joiden tehtävänä on organisoida työllisyyden hoitoa. 
Nämä komiteat seuraavat yritysten työvoiman tarvetta 
sekä pyrkivät ehkäisemään ja vähentämään 
pitkäaikaistyöttömyyttä. Käytettävissä olevat keinot 
ovat koulutus, ohjaustoiminta ja työelämään 
valmistaminen. parhaalla mahdollisella tavalla erilaista 
koulutustarjontaa. 
Samansuuntaisesti Portugalissa on perustettu 
paikallisten konsulttien verkko, jonka tavoitteena on 
edistää pk-yritysten teollista kehitystä luomalla näiden 
todellisiin tarpeisiin soveltuvia pätevöittäviä 
koulutusohjelmia. 
Samaa keinoa käytetään myös Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, jossa on perustettu paikallistasolla 
TEC/LEC-elimiä, jotka voivat mukauttaa hallituksen 
perustamia kansallisia ohjelmia paikalliselle tasolle tai 
jopa luoda erillisiä, paikallisiin tarpeisiin erityisen 
hyvin vastaavia toimenpiteitä. Belgian 
hollanninkielisellä alueella on ilmaantunut uusien 
toimijoiden harjoittamaa toimintaa. Kyse on pääasiassa 
yksityisistä aloitteista, jotka toimivat työelämää sekä 
toisaalta koulutusalan elimiä ja oppilaitoksia 
yhdistävästi. Yleisesti ottaen verkkojen luominen on 
merkityksellistä ammattikoulutusjärjestelmän 
kehittymisen kannalta Belgian hollanninkielisellä 
alueella, sillä siten yhdistyvät eri koulutuselinten, 
oppilaitosten ja yritysten toimet, ja yhteishankkeiden 
kautta syntyy lisäarvoa. 
Tanska: 
Työmarkkinaosapuolten aloitteet Hollanninkielinen Belgia: 
esimerkki yritysten välisestä koulutuksesta 
Pk-yritysten täydennyskoulutuksen tehostamiseksi 
työmarkkinaosapuolet ovat Tanskassa perustaneet 
yhdessä - työehtosopimusten nojalla -koulutuksen 
suunnittelumalleja, kuten AIDA, VIRUM, MEKHON ja 
SUM. 
Ammattiyhdistykset ovat kehittäneet ja rahoittaneet 
SUM-hanketta (=työvoiman strateginen 
kehittäminen), joka on yrityksissä käytettävä 
pätevyyksien ja koulutuksen suunnittelun apuväline. 
SUM-menetelmää käytetään Tanskassa usein 
suunnitteluvälineenä. On myös perustettu sihteeristö, 
joka huolehtii apuvälineiden myymisestä ja toisaalta 
SUM-konsulttien kouluttamisesta. Nämä konsultit 
valitaan ammattikoulutuskeskusten ja AMU-
keskusten kouluttajien joukosta ennen 
erityiskoulutusta ja lähettämistä yrityksiin, joissa he 
ehdottavat koulutuksen suunnittelemista tarjonnan ja 
tarpeiden yhteensovittamiseksi aiempaa paremmin. 
SUM-järjestelmä 
perusperiaatteeseen: perustuu kahteen 
1. yhteistyöhön yrityksen johdon ja henkilöstön välillä 
sekä SUM-menetelmän yleiseen soveltamiseen 
2. sinnikkäisiin ponnistuksiin, joilla pyritään 
lähentämään pk-yrityksiä ja koulutuspalvelujen 
tarjoajia SUM-konsulttien avulla sekä siten luomaan 
kumppanuuksia. Samalla näiden konsulttien 
tehtävänä on osallistua pk-yritysten verkkojen 
luomiseen niin, että ne voisivat yhdessä käyttää Alcatelin tekninen jatkotutukinto on tarkoitettu 
korkeasti koulutetuille työntekijöille, jotka ovat 
suorittaneet tutkintonsa useita vuosia sitten. Tämä 
intensiivinen ja kattava opinto-ohjelma antaa heille 
mahdollisuuden saada korkeakoulujen ja yliopistojen 
nykyisen opetuksen mukaisia uusia tietoja. 
Koulutusmuoto on laadittu useista moduleista, joista 
osallistujat itse valitsevat opinto-ohjelmansa 
pääaineensa mukaan. Tähän koulutukseen on pääsy 
myös muiden yritysten työntekijöillä, ja siihen voi 
osallistua joko paikan päällä tai etäopetuksena 
videokonferenssien välityksellä. 
1.2.7 Uuden teknologian 
koulutusmahdollisuudet tuomat 
Avointen, joustavien ja yksilöllisten koulutustoimien 
periaate sisältyy lähes kaikkien jäsenvaltioiden 
poliittisiin tavoitteisiin keinona parantaa yhä 
suuremman väestönosan koulutusmahdollisuuksia. Yhä 
enemmän ponnistellaan työpaikalla käytettävien 
itseopiskelumenetelmien sekä avoimen ja etäopetuksen 
kehittämiseksi turvautumalla entistä enemmän uuteen 
teknologiaan kuten tietokoneavusteiseen opetukseen tai 
multimediaan. On itsestään selvää, että 
mahdollisuuksia käyttää Internetiä ja muita uusia 
opetuksen apuvälineitä tarkastellaan vähän joka 
puolella uusien teknologioiden liittämiseksi 
etäopetukseen. 
21 
Erityisesti Norjassa, Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa ja hollanninkielisessä Belgiassa 
etäopetus ja uusi tietotekniikka kuuluvat keskeisimpiin 
huolenaiheisiin. Suomessa opetushallitus toteutti 
vuosien 1991 ja 1995 välillä kunnianhimoisen 
hankkeen (OPINNET), jonka tavoitteena oli luoda 
aikuisille avoimempi, joustavampi ja uutta tekniikkaa 
paremmin hyödyntävä koulutusympäristö. 
Uuden teknologian käyttöönoton onnistumisen 
varmistamisessa keskeisenä aiheena on paremmin 
soveltuvien opetusmenetelmien kehittäminen. Tästä 
tehtävästä huolehtivat etenkin nykyiset etäopetusalan 
organisaatiot, esimerkkinä Ranska, josta on syytä 
mainita kansallisen etäopetuskeskuksen toiminta 
(Centre National d'Enseignement à Distance). Tämä 
laitos järjestää ammatillisia perus- ja 
täydennyskoulutuskursseja. Lisäksi lukuisissa 
jäsenvaltioissa on äskettäin perustettu erillisiä laitoksia 
tätä tarkoitusta varten. Voidaankin sanoa, että kaikki 
koulutusalan ammattilaiset, työskentelevät he sitten 
pedagogian tutkimuskeskuksissa, teknologian siirrosta 
vastaavissa laitoksissa, oppilaitoksissa, yliopistoissa tai 
ammattiyhdistyksissä, pyrkivät luomaan 
tietokoneavusteisia tai multimediatuotteiden varaan 
rakentuvia kursseja. Teknisen organisoinnin kannalta 
on mainittava kokemukset, joissa halukkaille 
henkilöille tarjotaan vapaa pääsy 
itseopiskeluohjelmistoilla varustettuihin 
tietokoneluokkiin. Näin on muun muassa Belgiassa, 
jossa brysseliläinen FORESPACE tarjoaa alueen 
työntekijöille ja työnhakijoille mahdollisuuden 
tietokoneavusteiseen itseopiskeluun. Lisäksi 
flaamilaisen alueen opetusministeriö aikoo 
uudelleenmuokata etäopetusta tukemalla uutta avointa 
yliopistoa, joka kokoaa yhteen keskeisimmät 
korkeakoululaitokset, ja kehittääkseen uuden 
lähestymistavan ja uusia menetelmiä tällä alalla. 
Tanskassa vuonna 1995 perustetun teknologia-
avusteisen koulutuksen keskuksen (CTU) tehtävänä on 
tukea koulutuslaitosten muutosta, kerätä ja levittää 
tietämystä ja kokemuksia sekä tukea hajautetun 
asiantuntemuksen lisääntymistä. AMU-järjestelmän 
avulla on kehitetty ja toteutettu merkittävä uutta 
tietotekniikkaa käyttävä koulutusjärjestelmä. 
Lukuisissa tapauksissa uusien ja innovatiivisten 
multimediavälineiden kehittämistoimintaa tukevat 
julkiset viranomaiset, ja se on tunnustettu ansioksi 
varojen myöntämisen yhteydessä, kuten Kreikassa. 
Monilla muillakin aloilla kehitetään parhaillaan uuteen 
teknologiaan perustuvia välineitä. Hyvänä esimerkkinä 
on palveluala, erityisesti pankkiala Luxemburgissa ja 
Portugalissa. 
Portugalissa pyritään yleensäkin suosimaan uuden 
teknologian käyttöönottoa koulutuksessa, erityisesti 
pk-yritysten uuden koulutusohjelman yhteydessä tai 
työllisyys- ja ammattikouiutusinstituutin avulla luomalla uusia opetusohjelmistoja ja multimediaa 
käyttäviä menetelmiä. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on 1980-luvulta 
alkaen luotu erittäin tehokkaita avoimen ja 
etäopetuksen rakenteita etäopetukseen osallistumisen 
helpottamiseksi. Tarjontaa on laajennettu sekä 
yritysten että yksilöiden koulutusinvestointien 
tukemiseksi. Tärkeimpiä esimerkkejä ovat National 
Extension College, The Open College ja The Open 
University. Lisäksi maan hallitus on tukenut viime 
vuosina huomattavaa määrää aloitteita ja 
tutkimusohjelmia etäopetusmahdollisuuksien 
lisäämiseksi entisestään, erityisesti käyttämällä 
opetuksessa uutta teknologiaa. 
1.3 Työmarkkinaosapuolten 
kannat erilaiset 
Suosituksessa esitettiin merkittävä menetelmällinen 
innovaatio: yhteisön yhteiskunnallisessa 
vuoropuhelussa osallisina olevat työmarkkinajärjestöt 
osallistuvat rinnan jäsenvaltioiden kanssa myös 
komission arviointikertomuksen valmisteluraporttien 
laadintaan. 
Menettelyt 
EAY, UNICE ja CEEP ovat määritelleet itsenäisesti 
sen menettelytavan ja ne menetelmät, joiden avulla ne 
ovat raporttinsa laatineet. On hyvin kiintoisaa todeta, 
että niin työnantaja- kuin työntekijäjärjestöjen taholla 
on luotu kansallisten järjestöjen kuulemismenettely. 
Tämä kansallisen tason kuuleminen on osoittautunut 
suurelta osin myönteiseksi, ja voidaan katsoa, että 
yhteisön tasolla laaditut raportit antavat hyödyllistä 
osviittaa siitä yhteydestä, joka vallitsee yhteisön 
toiminnan ja toisaalta kansallisten 
työmarkkinaosapuolten - ja vähäisemmässä määrin 
yritysten - toiminnan kehittymisen välillä. 
Lisäksi näissä kahdessa raportissa pyrittiin käyttämään 
ja hyödyntämään yhteisön tasolla luotua yhteistä 
välinettä eli tukea täydennyskoulutusta koskevalle 
yhteiskunnalliselle vuoropuhelulle (vrt. luku 1). 
Tuloksia on käytetty sekä työmarkkinaosapuolten 
arvion vahvistamiseksi täydennyskoulutusta koskevissa 
herkkäluonteisissa kohdissa - erityisesti tässä 
yhteydessä määritellyissä yhteisen kiinnostuksen 
kohteissa - että uusien mielenkiintoisten ja 
innovatiivisten tapausten esiintuomiseen. 
On kuitenkin huomattava myös, että näiden 
ensimmäisten raporttien yhteydessä ei voitu kattavasti 
ja järjestelmällisesti koota yhteen analysoitua tietoa 
työmarkkinaosapuolten kussakin jäsenvaltioissa 
tekemistä aloitteista, vaikka tällä tasolla on kehitteillä 
merkittäviä innovaatioita. 
22 
EAY: n raportti 
• EAY toteaa päätelmissään, että useimmissa 
jäsenvaltioissa neuvoston suositus ei ole laajalti 
tunnettu. EAY huomauttaa myös, että se ei ole 
havainnut hallitusten toteuttamia erityisiä toimia 
suosituksen täytäntöönpanemiseksi. Yhteisön 
välineiden osalta EAY päätyy siihen tulokseen, että 
suosituksella ei ole ollut suoraa vaikutusta. 
• Kehityksen yleisarvion suhteen EAY:n raportissa 
esitetään seuraavanlainen päätelmä: useimmissa 
jäsenvaltioissa ei näytetä saavuttaneen mitään 
todellista edistystä koulutusmahdollisuuksissa. 
EAY tunnustaa, että asiaan on kiinnitetty enemmän 
huomiota, mutta että koulutusmahdollisuuksista ei 
ole tullut yhteistä poliittista ja strategista 
kysymystä. Raportissa lisätään, että lukuisissa 
jäsenvaltioissa julkisen rahoituksen leikkaaminen 
on saattanut vaikeuttaa koulutukseen pääsyä. 
• EAY mainitsee kuitenkin myönteisenä seikkana 
sen, että eräissä maissa on tapahtunut huomattavaa 
kehitystä, joka on edistänyt koulutukseen pääsyä. 
Raportissa mainitaan kymmenkunta maata (S, UK, 
DK, FIN, E, F, A, D, P), joissa voidaan katsoa 
tehdyn merkittäviä aloitteita 
koulutusmahdollisuuksien parantamiseksi. 
• EAY:n raportissa kiinnitetään huomiota myös 
siihen, että joillakin aloilla tai joissakin yrityksissä 
koulutukseen osallistuminen on lisääntynyt. 
Raportissa nähdään yhteys yrityksissä tapahtuneen 
työn organisoinnin ja yleisen laadun tavoittelun 
välillä. Raportissa mainitaan useita 
tämänsuuntaisia, yritystasolla tehtyjä sopimuksia. 
Esimerkkejä yrityksistä 
(tukitoimet) 
Unibon - Italia: 
Täydennyskoulutuksen tarve liittyy ISO9000-
standardeihin ja kovempaan kilpailuun. 
Yrityksessä sovelletaan kerrannaisperiaatetta, 
jonka mukaan ryhmien johtajat kehittävät laatua 
edistäviä ideoita ja välittävät kokemuksensa 
työryhmille. 
Länsförsäkringar Uppsala (Ruotsi): asiakas-
ja laatusuuntautuneen työn organisoinnin 
yhteydessä kaikki osaston työntekijät 
osallistuvat vapaamuotoiseen 
täydennyskoulutukseen ja ovat jopa itse 
mukana tämän järjestämisessä. 
ABB-Motorenfabrik (Tanska): kilpailukyky 
taataan itseohjautuvien työryhmien avulla 
kehittämällä taitoja, jotka liittyvät toisiinsa, ja 
tekemällä koulutuksesta velvollisuus kaikille 
työntekijöille. • Raportissa osoitetaan myös, että useimmissa 
jäsenvaltioissa työntekijöiden koulutustarpeiden 
arviointimenettelyt ovat riittämättömiä. Samoin 
siinä muistutetaan, että mahdollisuus hankkia 
muodollinen pätevyys tui edes osittainen tietojen ja 
taitojen tunnustaminen on keskeinen tekijä 
motivaation ja koulutukseen osallistumisen 
kannalta. 
• Raportissa tarkastellaan myös kohdittain 
suosituksen viidentoista tavoitteen osalta 
saavutettuja tuloksia. Tästä yksityiskohtaisesta 
tarkastelusta on syytä mainita erityisesti seuraavat 
kohdat: 
• arvio, jonka mukaan ainoastaan pienellä osalla 
yrityksistä on muodollisia koulutussuunnitelmia, 
mutta käynnissä on lukuisia kokeiluja tällaisten 
suunnitelmien laatimiseksi ja työntekijöiden 
ottamiseksi mukaan tähän prosessiin 
• pk-yrityksille ja teollisen rakennemuutoksen 
kourissa oleville yrityksille suunnattujen 
tukitoimien myönteisyys 
• se, että varsinkin alueellisella ja paikallisella 
tasolla on olemassa tietoa yritysten ja 
työntekijöiden tarpeista, vaikkakin näiden 
tarpeiden analysointi on vielä riittämätöntä 
• tarve parantaa nykyistä tiedotusta työntekijöille, 
sillä se ei ole tarpeeksi laajaa ja tehokasta 
• yksilöllisten tarpeiden arvioinnin riittämättömyys, 
joka on selvintä palkansaajien kohdalla 
• usein liian kapea-alainen näkemys koulutuksen ja 
työn organisoinnin välisestä yhteydestä 
• opetusmenetelmien myönteinen kehitys 
• yleinen huoli vähiten koulutettujen koulutuksesta, 
vaikkakin muutokset tässä suhteessa ovat hitaita 
• huomattavia ponnistuksia yhtäläisten 
mahdollisuuksien edistämiseksi täydennys­
koulutuksessa 
• koulutukseen pääsy on edelleen vaikeaa tutkintoa 
tai työpaikkaa vailla oleville nuorille 
• suuntauksena on vähentää työttömille suunnattuja 
julkisia koulutustoimia, esimerkkinä työpaikan 
kierrättämisen (job rotation) käytäntö 
• maiden välisen yhteistyön kehittyminen 
täydennyskoulutuksen alalla, korostaen 
yksittäisten työntekijöiden vaikeuksia osallistua 
toisessa maassa järjestettävälle kurssille. 
Tanska: 
Työpaikan kierrättäminen (Job rotation) 
Tanskalaisessa työpaikan kierrättämismallissa 
täydennyskoulutuksessa olevan työntekijän tilalle 
palkataan määräajaksi työnhakija. Tätä menettelyä 
sovelletaan sekä yrityksen koulutussuunnitelman että 
työntekijöiden erilaisten lomamahdollisuuksien 
yhteydessä (vanhempainloman, koulutusvapaan ja 
sapattivapaan). 
Kyse on toimenpiteestä, jolla työttömälle henkilölle 
23 
annetaan koulutuksessa olevan henkilön työpaikka 
koulutuksen ajaksi. Toimenpiteellä on kaksi tavoitetta: 
helpottaa koulutusta haluavien työntekijöiden taakkaa 
ja tarjota työttömille mahdollisuus sijaisuuteen 
koulutusjakson aikana. Toiminta rahoitetaan joko 
suorilla korvauksilla tai erilaisten kustannusten 
vähennysmahdollisuuden kautta. On kuitenkin 
todettava, että tällaisiin sijaisiin turvautuvat lähinnä 
julkiset elimet, ja nekin lähinnä hoito- ja palvelualalla. 
Myös yksityisen alan pienyritysten olisi tiedostettava 
tällaisten sijaisten palkkaamisesta niille koituvat edut. 
Yleispäätelmänä EAY:n raportissa yksilöidään neljä 
prosessin jatkon kannalta tärkeää kohtaa: 
• havaittu edistyminen liittyy pikemminkin yritysten 
yhteisiin tavoitteisiin eikä niinkään työntekijöiden 
yksilöllisiin tarpeisiin 
• EAY:n vahvistama pyrkimys kehittää Euroopan 
laajuista yhteiskunnallista vuoropuhelua 
täydennyskoulutusmahdollisuuksista 
• komissiolle osoitettu pyyntö esittää 
koulutusmahdollisuuksia koskeva direktiivi, koska 
suosituksen vaikutus on jäänyt niin vähäiseksi. 
Pyyntöä perustellaan sillä kehityksellä ja niillä 
haasteilla, joihin Euroopan on vastattava: 
tietoyhteiskunta, uudenlainen työn organisointi, 
uusi teknologia, työttömyysaste ja väestönkehitys. 
• jäsenvaltioille osoitettu pyyntö tehdä aloitteita 
kansallisten työmarkkinaosapuolten tukemiseksi, 
jotta voidaan luoda vapaan koulutukseen pääsyn 
takaavat järjestelyt ja edellytykset. 
UNICE:n/CEEP:in raportti 
• Työnantajajärjestöt antavat ensinnäkin yleisarvion, 
jonka mukaan viime vuosikymmenen aikana on 
saavutettu huomattavaa edistystä 
koulutusmahdollisuuksissa sekä kansallisella että 
yhteisön tasolla. 
• Työnantajajärjestöjen raportissa korostetaan 
lukuisissa kannanotoissa ja julistuksissa ilmaistua 
tavoitetta "hankkia ja ylläpitää korkeasti 
koulututettuja ja motivoituneita työntekijöitä". 
Siinä muistutetaan myös, että työnantajat käyttävät 
"paljon aikaa ja rahaa työntekijän elinikäiseen 
koulutukseen". 
• Raportissa korostetaan niin ikään, että raportin 
laadintavaiheessa käydyt neuvottelut osoittivat 
selvästi lukuisia esimerkkejä yhteistyöstä 
työnantajien, työntekijöiden ja julkisten 
viranomaisten välillä kansallisella tasolla 
koulutusmahdollisuuksien parantamiseksi, ja 
korostetaan tätä alaa koskevan yhteistyön tuomia 
etuja. • Raportissa muistutetaan yhteisten lausuntojen 
tärkeästä panoksesta tässä yhteydessä ja siitä, että 
lausunnoista merkittävin koski menettelytapoja, 
joilla edistettäisiin "mahdollisimman laajaa 
koulutusmahdollisuuksien hyödyntämistä". 
Työnantajat pitävät tätä yhteistä lausuntoa 
perustana, jonka varaan nykyinen ja tuleva 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien kehitys 
voitaisiin rakentaa. 
• Kuitenkin työnantajajärjestöjen raportissa 
korostetaan myös, että neuvoston suosituksen 
vaikutus on jäänyt hyvin vähäiseksi ja että se ei ole 
vaikuttanut työnantajien huomattaviin 
ponnistuksiin. Työnantajat muistuttavat kuitenkin 
olevansa tyytyväisiä siihen, että joitakin yhteisen 
lausunnon kohtia sisällytettiin suositukseen. 
Myös kansallisten järjestöjen kanssa käydyt 
neuvottelut antavat arvokkaita tietoja: 
• Yleisen kannan mukaan koulutus on keskeinen 
tekijä yritysten kilpailustrategiassa. Tämä suuntaus 
on seurausta markkinoiden paineesta, teknologian 
muutoksista ja uusista tavoista organisoida työtä. 
• Yhteisymmärrys vallitsee siitä, että 
koulutusmahdollisuudet yhteisön alueella ovat 
parantuneet huomattavasti. On kiintoisaa 
huomata ja korostaa, että työnantajien ja 
työntekijöiden raporteissa esitetyt yleisarviot 
ovat tämän keskeisen kohdan osalta täysin 
vastakkaisia saavutetun edistyksen suhteen. 
• Työnantajien raportissa tuodaan esiin toinenkin 
keskeinen ulottuvuus - alakohtaisuus. Raportissa 
tullaan kansallisten liittojen vastausten perusteella 
siihen tulokseen, että lukuisilla aloilla on havaittu 
koulutuksen lisääntymistä sekä julkisissa että 
yksityisissä yrityksissä. Lisäksi raportissa 
päätellään, että julkisen alan säännöstelyn 
purkaminen on johtanut lisääntyneeseen kilpailuun 
ja sitä kautta lisääntyneeseen koulutukseen. 
• Yksi analyysin keskeinen kohta koskee 
koulutusohjelmien ja -suunnitelmien laatimista. 
Raportissa vahvistetaan, että ollakseen tehokasta 
koulutukselle on asetettava selkeitä tavoitteita 
koulutussuunnitelmissa ja -ohjelmissa. Työnantajat 
hyväksyvät ajatuksen siitä, että edistystä on 
tapahduttava, jotta nämä suunnitelmat vastaisivat 
sekä yritysten tarpeisiin että pitemmällä aikavälillä 
tapahtuvan henkilöstövarojen kehittämisen 
tarpeisiin. 
• Huomattavaa edistystä näytetään saavuttaneen 
tiedottamisessa eri keinoin: koulutus- ja 
yhteistyökomiteoiden, yhteisten sopimusten, 
työpiirien sekä sisäisen ja ulkoisen mainostamisen 
avulla. 
24 
Pk-yritysten ongelmaa korostetaan muistuttaen 
samalla, että niillä on vain hyvin vähän omia 
resursseja koulutuksen kehittämiseen ja että ne ovat 
tässä asiassa suurelta osin riippuvaisia 
ulkopuolisesta avusta. Kansallisten järjestöjen 
vastauksista voidaan päätellä, että asiassa on 
tapahtunut merkittävää kehitystä, sillä monet 
jäsenvaltiot ovat tehneet aloitteita siirtääkseen 
koulutuksen ennakoinnin, suunnittelun ja 
hankkimisen pk-yrityksille itselleen. Eräät toiset 
jäsenvaltiot ovat puolestaan varanneet osan 
talousarviostaan pk-yritysten koulutuksen 
kehittämiseen, joskaan nämä eivät usein ole täysin 
perillä tarjolla olevista mahdollisuuksista. 
Raportissa korostetaan tällä alalla vielä tarvittavia 
tiedotustoimia. 
Raportissa tuodaan esille jo toteutettuja 
ponnistuksia teolliseen rakennemuutokseen 
vastaamiseksi. 
Samoin raportissa arvioidaan, että saavutetut 
tulokset koulutuksen tarjonnan ja kysynnän 
lähentämiseksi alueellisella ja paikallisella tasolla 
eivät ole olleet kovin tyydyttäviä. Yritysten ja 
oppilaitosten välisiä yhteistyöaloitteita on tehty, 
kansallisia tai alueellisia seurantakeskuksia on 
perustettu ja tiedotuskampanjoita on toteutettu. 
Raportin mukaan palkansaajista tulee lisääntyvässä 
määrin omien koulutustarpeidensa arvioitsijoita. 
Siten he voivat ilmaista omat tarpeensa esimerkiksi 
arviointikursseilla tai työpiireissä taikka kyselyiden 
avulla sekä tuloksia arvioimalla. Työnantajat tunnustavat viime vuosina saavutetun 
merkittävän edistyksen naisten 
koulutusmahdollisuuksien parantamisessa -
olivatpa he sitten palkansaajia, työmarkkinoille 
palaavia tai ensimmäistä työpaikkaansa etsiviä. 
Työnantajat työskentelevät yhä läheisemmin 
koulutuspalvelujen tarjoajien kanssa kehittääkseen 
koulutusmuotoja, joiden avulla nuoret voivat saada 
tunnustetun ammattipätevyyden. Samoin raportissa 
korostetaan, että työnantajat ottavat aktiivisesti osaa 
työttömien integroimiseen työmarkkinoille 
tarjoamalla laajat koulutusmahdollisuudet. Tähän 
tarkoitukseen käytetään erilaisia menettelytapoja. 
Työnantajien raportissa painotetaan viittä 
pääkysymystä, joita he pitävät avainasemassa 
kou lutusmahdol I isuuksien parantam isessa: 
laatustandardien luominen, pätevyydet, 
ammatillinen ohjaus, tiedotus ja motivointi. 
Työnantajajärjestöjen raportissa tehdään päätelmiä, 
annetaan suosituksia ja kehotetaan sekä työnantajia 
että jäsenvaltioita ja komissiota keskittymään 
tiettyihin asioihin: 
Työnantajien olisi jatkettava 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien kehittämistä 
yrityspolitiikan strategisena tekijänä, jatkettava 
yhteistyötä jäsenvaltioiden ja alan järjestöjen 
kanssa koulutuspolitiikan kehittämiseksi, tutkittava 
ja kehitettävä hyviä käytäntöjä alan järjestöjen 
tuella sekä kansallisella että yhteisön tasolla. 
Raportissa korostetaan, että koulutuksen, tuotannon 
ja työn organisoinnin on oltava jatkuvasti 
yhteydessä toisiinsa. Siinä todetaan, että 
koulutusmenetelmät muodostavat etuoikeutetun 
kehityssaran yrityksissä. Esimerkkejä uusista 
menetelmistä ovat moduleittain jaoteltu koulutus, 
multimediavälineet ja itse työtehtävän yhteydessä 
("on-the-job") tapahtuva koulutus. 
Huonosti koulutettujen työntekijöiden ongelma on 
tiedostettu. Työnantajat hyväksyvät ajatuksen 
erityisistä motivointi- ja tiedotustoimista, mutta 
myöntävät, että paljon työtä on tarpeen niiden 
taholta, jotka vastaavat tällaisessa tilanteessa 
olevien yksilöiden kehittämisestä ja heidän 
auttamisesta oman potentiaalinsa saavuttamisessa. Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä asianmukaista 
koulutuspolitiikkaa yhteistyössä työnantajien 
kanssa sekä tuettava yhteensovittamista ja hyvien 
käytäntöjen levittämistä kansallisella ja Euroopan 
tasolla. 
Komission olisi työskenneltävä työnantajien kanssa 
yhteisön ohjelmiin osallistumisen helpottamiseksi 
ja hallinnollisten kulujen keventämiseksi, tehtävä 
tutkimuksia tietämyksen ja hyvien käytäntöjen 
leviämisen parantamiseksi, jatkettava ammatillista 
ohjausta ja pätevyyksiä koskevaa työtä sekä 
järjestettävä hyviä käytäntöjä koskevia seminaareja 
työnantajien tuella. 
25 
Luku 2 
Kohti kunnianhimoisempaa 
ammattipätevyys unionin politiikkaa: 
2.1 Eroja kavennettava unionin sisällä 
1. Neuvoston vuonna 1993 antaman suosituksen 
jälkeen on saatu runsaasti tietoja täydennyskoulutuksen 
nykytilanteesta unionin tasolla ja jäsenvaltioissa. 
Näiden tietojen pohjalta voidaan jatkaa asiaa koskevaa 
keskustelua yhteisössä. Tiedot on saatu pääasiassa 
kahdesta lähteestä: 
• täydennyskoulutusta koskeva yhteisön kysely 
(CVTS), johon osallistui vuonna 1994 lähes 50 000 
yritystä ja josta saatiin ensimmäisen kerran 
vertailukelpoisia yritysten 
täydennyskoulutuspolitiikkaa koskevia tilastotietoja 
• jäsenvaltioiden kansalliset, neuvoston suosituksen 
täytäntöönpanon yhteydessä laaditut raportit, jotka 
sisältävät etupäässä erityisistä kansallisista 
kyselyistä tai yhteisön kyselyn kansallisista osista 
saatuja lukuja. 
2. Käsillä olevassa kertomuksessa numerotietojen 
analysointi rajoittuu kysymyksiin, jotka liittyvät 
suoraan neuvoston suosituksessa esitettyihin 
suuntaviivoihin ja tavoitteisiin. Näitä ovat kaikkien 
työntekijöiden mahdollisuudet saada 
täydennyskoulutusta, täydennyskoulutuksen 
yleistyminen yrityksissä, käytetyt koulutusmuodot sekä 
yritysten koosta tai toiminta-alasta johtuvat erot. 
Täydennyskoulutusta koskevan yhteisön 
kyselyn pääpiirteet 
Täydennyskoulutusta Euroopan yhteisössä koskeva 
kysely suoritettiin vuonna 1994, ja vertailuvuotena 
käytettiin vuotta 1993. Otokseen kuului lähes 50 000 
yritystä. Kysely koski yrityksiä, joissa on yli 10 
työntekijää, ja sen piiristä suljettiin pois maatalous, 
julkishallinto, terveys ja koulutus, työllistävät 
kotitaloudet ja ulkomaiset järjestöt. Niiltä yrityksiltä, 
jotka olivat järjestäneet työntekijöiden 
täydennyskoulutusta vuonna 1993, kerättiin tietoja 
kursseista ja niihin osallistujista. Keskimääräiset 
koulutusta mahdollisuudet saada 
3. Päällimmäinen tulos kyselystä on, että 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien lisäämiseksi on 
vielä tehtävä erittäin paljon, ennen kuin neuvoston 
suosituksessa esitetyt yleiset tavoitteet saavutetaan. 
Näiden tavoitteiden mukaan jokaisella työntekijällä 
tulee olla mahdollisuus saada täydennyskoulutusta 
koko elämänsä ajan.Tosiasiassa vuonna 1993, joka oli 
eurooppalaisen kyselyn vertailuvuosi, vain vähän 
enemmän kuin yksi työntekijä neljästä (28 %) 
osallistui täydennyskoulutukseen. 
Suuria eroja jäsenvaltioiden välillä 
4. Kyselystä ilmenee myös, että yhteisön keskiarvon 
taakse kätkeytyy suuria jäsenvaltioiden välisiä eroja, 
sillä koulutukseen osallistuneiden määrät vaihtelevat 
jäsenvaltioittain 13 %:sta (P - GR) 43 %:iin (ÏRL). 
Koulutusta saaneiden Jäsenvaltiot 
osuus 
(12 jäsenvaltiossa) 
Yli keskiarvon IRL, UK, F, DK 
EUR 12 
Lähellä keskiarvoa NL, B, D, L 
EUR 12 
Huomattavasti alle E, I, P, GR 
keskiarvon EUR12 
Keskiarvo EUR 12 = 28% 
5. Vuonna I994 toteutettu yhteisön kysely koski 12 
jäsenvaltiota. Siksi on vaikeampaa arvioida 
yhtenäisesti tilannetta kolmessa uudessa jäsenvaltiossa, 
Ruotsissa, Suomessa ja Itävallassa. Näiden kolmen 
valtion julkaisemissa kansallisissa raporteissa, jotkf 
koskevat neuvoston suosituksen täytäntöönpanoa, on 
kuitenkin joitakin tilastotietoja. Näiden perusteella 
voidaan tehdä seuraavat arviot: 
26 
• Ruotsi ja Suomi, joissa koulutukseen 
osallistuneiden osuus on paljon yli 40 % , 
sijoittuvat maiden ensimmäisen ryhmän ylempään 
puoliskoon 
• Itävalta on lähellä 12 jäsenvaltion keskitasoa. 
Yhteenvetona voidaan todeta, että vuosittain 
täydennyskoulutukseen osallistuvien määrä vaihtelee 
siten, että siihen osallistuu 1 työntekijä 8:sta niissä 
jäsenvaltioissa (P-GR), joissa osallistuminen on 
vähäisintä ja 1 työntekijä 2:sta niissä jäsenvaltioissa, 
joissa osallistuminen on yleisintä (S-Fin). 
Yritysten täydennyskoulutuspolitiikka 
6. Käytettävissä olevat yritysten koulutuspolitiikkaa 
koskevat tiedot voivat antaa lisävalaistusta edellä 
mainittuihin, täydennyskoulutusta koskeviin yleisiin 
tuloksiin. Neuvoston suosituksen II pääkohdan 
ensimmäisen tavoitteen mukainen 
koulutussuunnitelmien ja -ohjelmien toteuttaminen 
yrityksissä vaikuttaa ratkaisevasti 
täydennyskoulutuksen tuloksiin. 
Koulutussuunnitelmien ja -ohjelmien toteuttaminen 
yrityksissä, toisin sanoen yritysten 
täydennyskoulutuspolitiikka, ei keskimäärin ole vielä 
yleistä Euroopan unionissa. Yhteisön suorittaman 
kyselyn perusteella voidaan arvioida,että vain 58 % 
yrityksistä - toisin sanoen selvästi alle kahta yritystä 
kolmesta -voidaan kutsua "kouluttavaksi" 
yritykseksi, millaista koulutusta niissä sitten 
järjestetäänkin. 
Yrityksen Politiikat Jäsenvaltiot 
tilanne 
Koulutus melko yleistä DK, D, UK, IRL 
(3 yritystä 4:stä) 
Lähellä keskiarvoa F, L, NL, B 
EUR 12 (n. 2 yritystä 3:sta) 
Selvästi alle keskiarvon E, I, P, GR 
EUR 12 (alle 1 yritys 3:sta) 
Keskiarvo EUR 12: 58 % 
1. Yritysten täydennyskoulutuspolitiikoissa yhdistetään 
erityyppisiä koulutusmuotoja. Näitä ovat esimerkiksi 
yritysten ulkopuolelta hankittu koulutus, yrityksen itse 
järjestämä koulutus, työpaikalla tapahtuva koulutus, 
luennot ja itseopiskelu. 
Koulutustyyppien yksityiskohtainen erittely osoittaa, 
että enemmistö (noin 2/3) työntekijöitään kouluttavista 
yrityksistä käyttää yhtä paljon ulkopuolisia 
koulutuspalveluja ja työpaikalla tapahtuvaa 
koulutusta, jotka ovat kaksi eniten käytettyä 
koulutusmuotoa. Yrityksen koko on ratkaiseva tekijä 
8. Täydennyskoulutusta saaneiden työntekijöiden 
määrä korreloi suoraan yrityksen kokoon 
useimmissa jäsenvaltioissa. 12 jäsenvaltiosta saatujen 
tietojen mukaan määrä on 13 % yrityksissä, joissa on 
10-49 työntekijää, ja kohoaa 43 %:iin yrityksissä, 
joissa on yli l 000 työntekijää. Toisin sanoen, yli 
tuhannen työntekijän yrityksessä työskentelevällä 
on kolme kertaa paremmat mahdollisuudet saada 
täydennyskoulutusta kuin työntekijällä yrityksessä, 
jossa on 10-49 työntekijää. 
Tämä erittäin merkittävä vaihtelu korostuu joissakin 
maissa, esimerkiksi Italiassa (2 prosentista 31 
prosenttiin), Espanjassa (7 prosentista 45 prosenttiin), 
Portugalissa (5 prosentista 32 prosenttiin) ja 
Ranskassa (11 prosentista 54 prosenttiin). Tästä 12 
jäsenvaltion unionissa todetusta positiivisesta 
korrelaatiosta on yksi selvä poikkeus: Tanska, jossa 
suunta on päinvastainen (koulutusta saaneiden osuus 
10-49 työntekijän yrityksissä on 37 %, kun se on noin 
34 % 250-999 työntekijän yrityksissä ja 28 % yli 
1 000 työntekijän yrityksissä). Tanskassa yrityksen 
suuruus ei näytä lisäävän työntekijöiden 
mahdollisuuksia saada täydennyskoulutusta. 
Erilaista politiikkaa talouden eri aloilla 
9. Täydennyskoulutusmahdollisuuksia tutkimalla 
havaitaan myös huomattavia alakohtaisia 
eroavaisuuksia. Palvelualoilla, joita ovat esimerkiksi 
pankki- ja vakuutustoiminta, postipalvelut ja 
televiestintä sekä vesi, sähkö ja kaasu, koulutusta 
saaneiden työntekijöiden prosenttiosuus on kaikkein 
suurin: osuudet olivat 57 %, 53 % ja 49 %. Sen sijaan 
koulutusta koskevat luvut ovat erittäin alhaiset 
esimerkiksi hotelli- ja ravintolapalvelujen alalla (vain 
yksi työntekijä viidestä on saanut koulutusta). 
Teollisuudessa osallistumisluvut jäävät alle 35 %:n, ja 
luvut voivat olla niinkin alhaisia kuin 15 % 
rakennusalalla ja 8 % tekstiilialalla. 
2.2 Ammatillista koulutusta koskevan 
politiikan prioriteetit arvioitava uudelleen 
1. Vaikka täydennyskoulutusmahdollisuuksia 
koskevan neuvoston suosituksen antamisesta on tuskin 
neljää vuotta, aiheeseen liittyvät ongelmat ovat 
muuttuneet huomattavasti. Tämänhetkinen ja 
näköpiirissä oleva taloudellinen, väestöllinen ja 
sosiaalinen kehitys Euroopassa tekee asiasta paljon 
merkittävämmän. 
15:tä jäsenvaltiota koskevissa tiedoissa ylimpien 
ääriarvojen pitäisi sijoittua 50 %:n yläpuolelle. Tanskan raportissa on erittäin kiinnostavia, pk-
yrityksiä koskevia huomioita. 
27 
Aktiiviväestön vanheneminen 
2. Väestönkehitys ja aktiiviväestön selvä 
vanheneminen ovat uusia huolenaiheita useimmissa 
eurooppalaisissa kansantalouksissa. Nämä tekijät ovat 
erittäin merkittäviä, ja on aivan välttämätöntä muuttaa 
perusteellisesti niitä ajattelutapoja, jotka ovat vielä 
nykyäänkin vallitsevia pohdittaessa tapoja kehittää 
työntekijöiden ammattitaitoa 
Joskin yhä paremmin koulutettujen nuorten tulo 
työmarkkinoille on nyt ja tulevaisuudessa tärkeä tekijä, 
sitä ei voida enää pitää pääasiallisena keinona saada 
yrityksiin uutta ammattitaitoa. Sen sijaan on 
varauduttava koulutustarpeiden perusteellisiin 
muutoksiin, joihin kuuluu painopisteen siirtyminen 
asteittain vanhempien työntekijöiden koulutukseen. 
Seuraavat kolme osoitinta kuvaavat tätä painopisteen 
siirtymistä: 
a) Iän mediaani16, joka oli vuosina 1960-1995 
kohonnut vain vajaat 5 vuotta (31,4 vuodesta 35,4 
vuoteen) kohoaa lähes 10 vuotta seuraavien 35 
vuoden kuluessa eli vuosina 1995-2030 (35,4 
vuodesta 44,3 vuoteen)1 
b) 20-29-vuotiaitten osuus aktiiviväestöstä pysyi 
vakaana (noin 27 %) vuosina 1960-1995, mutta 
supistuu 23 %:iin vuoteen 2030 mennessä 
c) 50-59-vuotiaitten ikäryhmä, johon tällä hetkellä 
kuuluu joka viides työntekijä (20,8 %), kasvaa ja 
käsittää enemmän kuin joka neljännen työntekijän 
(27,2 %) vuoteen 2030 mennessä. 
Koulutuksen saaminen riippuu selkeästi iästä 
3. Aktiiviväestön ikäjakauman vääristyminen on 
välitön syy pohtia täydennyskoulutuksen kehittämistä. 
Nykyään mahdollisuudet saada koulutusta vähenevät 
erittäin voimakkaasti henkilön ikääntyessä. Keväällä 
1994 vain 5,8% 3 5-44-vuotiaista ilmoitti 
osallistuneensa neljän kyselyä edeltäneen viikon aikana 
koulutukseen. Tämä yhteisön keskiarvo ylittyy selvästi 
vain Tanskassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa. Saksa on lähellä yhteisön 
keskiarvoa, mutta kaikissa muissa jäsenvaltioissa 
edellä mainitun ikäryhmän mahdollisuudet opiskella tai 
saada täydennyskoulutusta ovat vain 1 tai 2 %' . 
Työn kehittyminen 
4. Työ muuttuu peruuttamattomalla tavalla yhä 
aineettomammaksi. Kaikkiin ammatteihin kuuluu 
entistä enemmän tehtäviä, joihin liittyy suunnittelua, 
uuden luomista, erilaisten merkkien hallitsemista ja 
Ikä, joka jakaa väestön kahteen yhtä suureen osaan. 
Lähde: Eurostat 
Työvoimaa koskeva kysely (LFS) henkisten kykyjen käyttöä. Tämä suuntaus on 
ammattipätevyyden kehittämisen kannalta keskeinen 
tekijä. Koska työn luonne on muuttunut, sitä ei enää 
voi määritellä ammatteina tai tehtävinä. 
Kohti ammattitaitoa lisäävää työn järjestämistä 
5. Yhä useammat yritykset pyrkivät kehittämään 
työntekijöiden ammattitaitoa järjestämällä käytännön 
oppimistilanteita teoreettisten koulutusjaksojen 
täydennykseksi. Ammattitaidon jatkuva kehittäminen 
liittyy näin työn organisoinnin, työtilanteiden sisällön ja 
hierarkisten suhteiden muutoksiin. 
Voimavarat 
6. Täydennyskoulutuksen kehittämistä koskevassa 
keskustelussa kysymys voimavaroista on luonnollisesti 
keskeinen, ja on kiinnostavaa, että työmarkkinaosapuolet 
ovat ottaneet sen yhdeksi yhteiskunnallisen 
vuoropuhelun keskeisistä aiheista. On selvää, ettei 
työntekijöitä voi istuttaa ammattitaidon kehittämiseksi 
toiseen kertaan heidän työelämänsä aikana. Kuten 
valkoisessa kirjassa "Opettaminen ja oppiminen: kohti 
kognitiivista yhteiskuntaa" osoitetaan, yhteiskuntiemme 
kehitys antaa meille mahdollisuuksia, joita tulee 
hyödyntää: tilanteet, joissa koulutus on mahdollista, ja 
samalla koulutuksen voimavarat monipuolistuvat ja 
moninkertaistuvat. On syytä edistää kaikkien 
mahdollisuuksia käyttää hyväkseen monipuolista 
täydennyskoulutustarjontaa. 
Yksilöllisten täydennyskoulutusmahdollisuuksien 
paranemisen kannalta edellä kuvattu yhteiskunnallinen 
kehitys on ratkaiseva tekijä. Se nostaa esiin kysymyksen 
yksilöiden vastuusta tarpeiden ja linjojen määrittelyssä ja 
parhaimpien menettelytapojen valinnassa. Sen ansiosta 
voidaan myös pohtia syvällisemmin joidenkin mielestä 
arkaluonteista kysymystä siitä, miten yksittäiset ihmiset 
voivat (käyttämällä aikaansa tai varojaan) 
myötävaikuttaa koulutuksen kehittämiseen. 
Itävalta : 
koulutustili (Bildunqskonto) 
Vuonna 1994 käynnistetyssä 
koulutustilijärjestelmässä kullakin työntekijällä on 
henkilökohtainen koulutustili. Järjestelmä kuuluu Y!ä-
Itävallan osavaltiossa työntekijöiden hyväksi 
osavaltion hallituksen ja työmarkkinaosapuolten 
aloitteesta suoritettuihin toimiin. Tässä järjestelmässä 
työntekijöille korvataan 50 % ammatillisen 
koulutuksen kustannuksista (enimmäismäärä on 20 
000 Itävallan Sillinkiä). 
Kohti uutta työajan jakamista 
7. Kysymys ajan käytöstä - erityisesti siitä, miten 
paljon aikaa käytetään työhön ja miten paljon 
28 
ammattitaidon lisäämiseen ja koulutukseen - on 
hankalampi päätellen niistä epämääräisistä 
keskusteluista, joita on käyty työajan lyhentämisestä ja 
muutoksista. Joidenkin yritysten menettelytavoissa ja 
eräissä työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa 
on kuitenkin havaittavissa selvää kiinnostusta kytkeä 
yhteen työajan lyhentäminen ja koulutukseen käytetty 
aika. Tässä suhteessa on epäilemättä olemassa 
joustomahdollisuuksia ja käyttämättömiä voimavaroja, 
joita kannattaa tutkia. Koulutukseen käytettävän ajan 
lisäämistä tavoilla, jotka on vielä yksityiskohtaisesti 
määriteltävä työmarkkinaosapuolten välillä, voidaan 
pitää joustavana vastineena työajan muutoksista ja sillä 
voidaan helpottaa uusia järjestelyjä. On tärkeätä, että 
määriteltävät tavat tukevat työ- ja perhe-elämän 
yhteensovittamisen parempaa huomioon ottamista 
erityisesti naisten osalta. 
Ammattitaidon vahvistaminen - dynaamisen 
kehityksen keskeinen tekijä 
8. Kysymys hankitun ammattitaidon vahvistamisesta on 
tältä kannalta katsoen keskeinen. Valkoisessa kirjassa 
Euroopan komissio ehdotti ammattitaidon 
vahvistamiseksi uusia keinoja, jotka olisivat yksilöllisesti 
käytettävissä ja kaikkien saatavilla. Kysymyksessä on 
uusi, mutta aivan keskeinen suuntaus, jota kannattaa 
kehittää sekä menettelytapojen että toteutuksen osalta. 
Tarkoitus on antaa yksittäisille ihmisille keinot lisätä 
tietojaan ja arvioida joustavasti ja objektiivisesti heidän 
saavuttamaansa tasoa. 
Euroopan elinikäisen oppimisen vuoden 
vaikutus 
9. Euroopan elinikäisen oppimisen vuoden yhteydessä 
toteutetut toimet ovat osoittaneet, että Euroopan 
kansalaiset pitävät tätä aihetta entistä tärkeämpänä ja 
ovat lisänneet sen ulottuvuutta huomattavasti. 
Merkittäviä tähän liittyviä piirteitä ovat olleet 
seuraavat: 
a) Euroopan kansalaisilta saatu tuki 
Edellä mainitun eurooppalaisen teemavuoden 
yhteydessä suoritettu eurobarometritutkimus 
osoittaa selvästi, että Euroopan kansalaiset 
kannattavat ajatusta elinikäisestä koulutuksesta. 
Seitsemän eurooppalaista kymmenestä toivoo 
saavansa lisäkoulutusta. Yli 80 % miehistä ja 70 
% naisista on sitä mieltä, että koulutus ja 
täydennyskoulutus parantavat heidän työelämänsä 
laatua. Kielteisenä piirteenä tulee kuitenkin esiin, 
että tuskin yksi eurooppalainen viidestä on 
osallistunut koulutukseen 12 viime kuukauden 
kuluessa. 
h) Runsas osallistuminen teemavuoden toimiin 
Elinikäisen koulutuksen teemaa on käsitelty monin 
eri tavoin. On toteutettu 5 000 hanketta, järjestetty 
2 500 tilaisuutta, julkaistu 3 500 lehtiartikkelia sekä 
kirjattu 80 000 vierailua Internetissä. Teemavuoden ansiosta elinikäisen koulutuksen ongelmia on 
käsitelty todella laajasti ja tehokkaasti. 
c) Omaperäisten aloitteiden suuri määrä 
Eräät teemavuoden yhteydessä kehitellyt aloitteet 
osoittavat, että on pyritty etsimään innovatiivisia ja 
omaperäisiä ratkaisuja, kuten "oppimispuodit" 
Tanskassa, aikuisopiskelijoiden viikko 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Internet-juna 
Suomessa. 
2.3 Yhä suurempi merkitys kilpailukyvylle 
ja työllisyydelle 
1. Talouden alalla suuntauksissa 90-luvun alussa 
tapahtunut äkillinen muutos antaa aiheen etsiä 
keinoja, joilla voidaan vankentaa eurooppalaisten 
talouksien vahvoja puolia kiristyneessä 
maailmanlaajuisessa kilpailussa. Yrityksissä ja 
makrotalouden tasolla tunnustetaan, että työvoiman 
laatu Euroopassa sekä työntekijöiden ammattitaito 
ja sen jatkuva kehittäminen ovat ratkaisevia 
tekijöitä niiden tuottavuuteen ja kilpailukykyyn 
liittyvien tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka ovat 
välttämättömiä, jotta Eurooppa säilyttäisi asemansa 
maailmanmarkkinoilla kestävän kehityksen 
mukaisesti. 
Eräs kilpailukyvyn avaintekijä 
2. Tuoreessa kilpailukykyä koskevassa 
tiedonannossaan komissio toteaa kilpailukykyyn 
keskeisesti vaikuttavista tekijöistä seuraavaa: 
Inhimillisten voimavarojen tehokas käyttö on 
edelleen avaintekijä niin tuottavuuden 
parantamisen kuin sisäisen joustonkin kannalta. 
Työllisyyden epävakaisuuden kasvuun sisältyy 
vaara, että inhimilliseen pääomaan ja erityisesti 
ammattikoulutukseen tehtävät investoinnit, joita 
pitkän aikavälin kasvu ja kilpailukyky vaativat, 
jäävät tekemättä. Koulutus ja taitojen jatkuva 
kehittäminen on (ja tulevaisuudessa tämä suuntaus 
vain vahvistuu) aineeton investointi, josta on 
todellista ja kasvavaa hyötyä niin teollisuudelle 
kuin työntekijöillekin Korkealle ammattitaidolle ja 
laadulle sekä korkealle tuottavuudelle perustuva 
teollisuusstrategia vahvistaa teollisuuden 
kilpailukykyä ja työntekijöiden työllistettävyyttä. 
Tiiviimpi yhteys työllisyyteen 
3. Euroopan työmarkkinoiden toimintaa koskevat 
analyysit osoittavat, että vaara joutua työttömäksi 
on voimakkaasti sidoksissa koulutuksen ja 
ammattitaidon tasoon20, vaikka tämä ei pidäkään 
19 "Euroopan teollisuuden kilpailukyvyn esikuva-
analyysi", KOM(96)463. 
0 Lähde: Raportti työllisyydestä Euroopassa, 1995 
29 
paikkaansa kaikissa jäsenvaltioissa. Käytettävissä 
olevat tulokset tuovat esille koulutustasoja 
koskevan kynnysvaikutuksen, sillä korkeakoulutus 
suojaa työttömyydeltä vain aavistuksen verran 
paremmin kuin keskiasteen koulutus. Tämä ero on 
vielä vähäisempi alle 25-vuotiaiden nuorten 
kohdalla. 25-34-vuotiaitten ikäryhmässä 
ammattipätevyyden hankkiminen vähentää 
työttömäksi joutumisen vaaraa puolella verrattuna 
niihin, jotka ovat suorittaneet vain 
oppivelvollisuutensa. Alle 25-vuotiailla, joilla on 
keskiasteen koulutus tai korkeakoulututkinto, 
työttömäksi joutumisen vaara on vain 
kolmanneksen pienempi kuin niillä, jotka ovat 
suorittaneet vain oppivelvollisuutensa. Sen sijaan 
ikääntyneiden työntekijöiden 
pitkäaikaistyöttömyyttä koskevat analyysit 
osoittavat, että mahdollisuus palata työmarkkinoille 
on erittäin vahvasti riippuvainen ammattitaidosta 
tai sen puutteesta. 
Analysoitaessa niitä monivuotisia ohjelmia, joita 
jäsenvaltiot ovat toteuttaneet soveltaessaan 
joulukuussa 1994 Essenissä pidetyn Eurooppa-
neuvoston kokouksen päätelmiä, voidaan havaita 
jäsenvaltioiden pyrkimykset työntekijöille ja 
työttömille tähdätyn koulutuksen laadun ja 
asiaankuuluvuuden parantamiseksi. Analysointi 
osoittaa myös, että jos työntekijöiden 
ammattitaidon lisäämistä ja laajentamista, 
erityisesti vähiten koulutusta saaneiden osalta, 
voidaan pitää tehokkaimpana investointina 
työttömyyden ehkäisemiseksi, ei ole varmaa, että 
yritykset ja hallitukset kehittävät riittäviä toimia 
työssäkäyvien uudelleenkouluttamiseksi niin, että 
vastattaisiin kasvavaan koulutetun työvoiman 
tarpeeseen. Samoin työllisyyttä koskevassa 
yhteisessä kertomuksessa korostetaan, että paljon 
on vielä tehtävä pitkäaikaistyöttömien 
työllistämiseksi, sillä unionin tasolla vain 7 % 
heistä saa täydennyskoulutusta. 
4. Kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevissa 
keskusteluissa on viime aikoina korostettu entistä 
enemmän kysymystä ammattitaidosta. Sen rinnalla 
on keskusteltu siitä, miten jatketaan pyrkimyksiä 
vähentää työn kustannuksia, erityisesti 
kouluttamattoman työvoiman palkkaamisesta 
aiheutuvia välillisiä kustannuksia. Sen jälkeen kun 
Firenzessä kokoontunut Eurooppa-neuvosto oli 
nimennyt ammattitaidon jatkuvan kohentamisen 
keskeiseksi osaksi kasvun ja työllisyyden lisäämiseen 
tähtäävää strategiaa, Dublinissa kokoontunut 
Eurooppa-neuvosto otti inhimillisiin voimavaroihin 
investoinnin yhdeksi suosituksekseen strategian 
jatkamiseksi. Tällaisen skenaarion valinta on 
keskeinen tekijä Euroopan kehityksen kannalta. 
Euroopan työmarkkinoiden tyypillisenä piirteenä on 
edelleen suhteellisen vähäinen liikkuvuus ja nuorten 
työhönoton väheneminen. Työntekijät ovat yritysten 
ensisijaiset sosio-organisatoristen muutosten aikaansaajat ja heidän ammattitaitonsa kehittäminen 
on eräs kilpailukyvyn avantekijöistä. 
Ammattipätevyys: kohti uutta joustoturvaa? 
5. On syytä huomata käsitteestä "joustoturva" käyty 
avoin keskustelu, jossa on pyritty yhdistämään 
työmarkkinoiden toimimisen kaksi perustekijää: 
työmarkkinoiden joustavuus ja työntekijöiden ja 
ammattitaidon arvostaminen. Tältä kannalta 
täydennyskoulutus parantaa ratkaisevasti ihmisten 
työllistettävyyttä. On tehty joukko tämänsuuntaisia 
sopimuksia ja kehitetty sellaisia yritysten 
toimintatapoja, joiden pyrkimyksenä on lisätä 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien merkitystä 
työllistettävyyden kannalta. Nämä mahdollisuudet 
yritykset voivat antaa työntekijöilleen, vaikka 
elinikäistä työsuhdetta ei voidakaan enää taata. 
Kohti palvelutaloutta 
6. Myös eurooppalaisissa talouksissa tapahtuneet 
rakenteelliset muutokset ja palvelutalouden esiin 
nousu kestävän kehityksen mukaisesti lisäävät 
täydennyskoulutuksen tarvetta. Kuten komissio on 
osoittanut "Palvelut työllisyyttä parantamaan" 
nimisessä tiedonannossaan Eurooppa-neuvostolle, 
palvelutalouden kehittäminen perustuu laatuun ja 
ammattitaitoon. Euroopan palvelualojen tulevaisuus 
riippuu suuresti tarjottujen palvelujen laadusta ja 
pysyvyydestä. Kyseisessä tiedonannossaan 
komissio korostaa palvelujen poikkeavan muista 
aloista erityisesti siinä, että niissä tärkein 
tuotantotekijä on työ: 
Työvoiman kehittäminen ja uudistaminen ovat 
olennaisia palvelujen tarjoamien 
työllistämismahdollisuuksien maksimoimiseksi. 
Yritysten kyky johtaa ja hyödyntää työntekijöidensä 
osaamista on ratkaisevan tärkeä yritysten 
onnistuneelle kehittämiselle. Euroopassa 80 
prosenttia nopeasti kasvavista yrityksistä katsoo, 
että työntekijöiden koulutus on ollut niiden 
menestykselle ratkaisevan tärkeää. Tulevaisuudessa 
koulutuksen merkitys vain kasvaa erityisesti alalla 
tapahtuvien teknisten innovaatioiden takia. 
Kognitiivinen yhteiskunta 
7. Komission heinäkuussa 1996 hyväksymässä 
vihreässä kirjassa Elämä ja työ 
tietoyhteiskunnassa - Ihmisläheisyys etusijalle 
(KOM(96)389) pyritään kiinnittämään huomio ja 
käynnistämään keskustelu tietoyhteiskunnan 
aiheuttamista yhteiskunnallisista ja 
työmarkkinoihin liittyvistä kysymyksistä. Sen 
mukaan vallitsee yksimielisyys siitä, että 
inhimilliset voimavarat ovat keskeisiä 
tietoyhteiskunnassa kilpailukyvyn ylläpitämiseksi 
* Komission tiedonanto Eurooppa-neuvostolle, CSE(96) 
6 lopullinen 27.11.1996. 
30 
sekä tasa-arvon ja solidaarisuuden tukemiseksi, 
mutta ammattitaidossa ja tiedoissa on edelleen 
suuria eroja. Avainaloja ovat muun muassa 
seuraavat: 
kehitys kohti oppimiskykyjen tukemista 
(tiiviimmillä suhteilla talouselämään) 
"työn kautta oppimisen" tavoite, joka koskee 
kaikkia niitä, joilla on työpaikka, ja erityisesti niitä, 
joiden työ ei ole perinteistä kokopäivätyötä 
erityinen pyrkimys saada työttömät takaisin 
työelämään ammattitaitoa koskevan aktiivisen 
politiikan avulla 
erityisesti elinikäistä oppimista koskevan uuden 
rakenteen perustaminen. Siihen sisältyy työelämä ja 
elämä ilman työtä (unohtamatta eläkkeelläoloa), ja 
siinä pyritään erityisesti ylläpitämään 
työllistettävyyttä. 
Ruotsi: 
Aikuiskoulutuskomitea 
Vuonna 1995 Ruotsin hallitus perusti 
parlamentaarisen aikuiskoulutuskomitean, jonka 
tehtävänä oli esittää kansalliset tavoitteet 
tietämyksen lisäämiseksi elinikäiseen oppimiseen 
liittyvän strategian yhteydessä. Komitean 
alustavassa raportissa esitellään kolme pilaria, 
joille strategia perustuu: nuorten koulutus, 
aikuisten tietämyksen syventäminen sekä 
elinikäinen oppiminen. Aikuisten tietämyksen 
syventämisen tavoitteena on antaa heille riittävä 
peruskoulutus, jotta he voisivat osallistua 
koulutukseen koko eliniän ajan. Tämä tarkoittaa 
peruskoulua ja keskiasteen koulutusta vastaavia 
opintoja. Kolmannen pilarin suhteen komitea 
toteaa, että jokaisella olisi oltava mahdollisuus 
osallistua koulutukseen koko eliniän ajan, ja 
tämän vuoksi työmarkkinaosapuolten, valtion ja 
kuntien olisi tiivistettävä yhteistyötään 
tehostaakseen ammatillista koulutusta koskevia 
toimiaan. Alankomaat: koulutusta 
kansallinen keskustelu koskeva 
Viime keväänä Alankomaissa käynnistettiin 
koulutusta koskeva kansallinen keskustelu.. Sen 
tavoitteena oli määritellä, mikä osa tiedolla on ja 
tulee olla tulevaisuudessa, jotta kansalaiset 
voisivat saada käsityksen siitä, millainen maailma 
on vuonna 2010 ja mitä heidän tulee tietää ja 
osata pystyäkseen sopeutumaan tulevaisuuden 
yhteiskuntaan. 
Täydennyskoulutusmahdollisuuksia koskevien 
analyysien tulee perustua ajatukseen kognitiivisesta 
yhteiskunnasta, joka on perustava poliittinen tavoite ja 
joka on syytä pitää mielessä jatkuvasti. Marraskuussa 
1995 julkaistussa valkoisessa kirjassa koulutuksesta 
Opettaminen ja oppiminen; kohti kognitiivista 
yhteiskuntaa komissio halusi esittää Euroopan 
kansalaisille pohdintansa tulevaisuuden 
eurooppalaisesta yhteiskuntamallista ja koulutuksen 
asemasta tässä mallissa. On rakennettava todellinen 
uusi yhteiskunta, joka perustuu vapaaehtoisiin 
valintoihin ja toimiin. 
Valkoisessa kirjassa esitettiin olettamus, että 
yhteiskuntiemme kehitykseen vaikuttaa ennen muuta 
mahdollisuus saada tietoja ja taitoja. Tiedot ja taidot 
ovat yhä määräävämpiä sosiaalisissa suhteissa, 
työsuhteissa ja yksittäisen ihmisen suhteissa tiedon 
levittäjiin ja tietoverkkoihin. Siksi käsitys yksilön ja 
tiedon välisestä suhteesta on ajateltava kokonaan 
uudelleen. Elinikäinen koulutus ei ole vain sosiaalista 
kehitystä myötäilevä tekijä vaan sen liikkeellepaneva 
voima ja takuu siitä, että kansalaiset hallitsevat tätä 
kehitystä. 
31 
Luku 3 
Päätelmät ja suuntaviivat 
Tämä suosituksen täytäntöönpanoa koskeva kertomus 
antaa kaikille toimijoille uusia pohdittavia ja 
keskusteltavia aiheita sekä vertailuaineistoa 
tavoitteiden asettamiseksi ja toimintalinjojen 
parantamiseksi. 
Tämän kertomuksen päätteeksi komissio esittelee 
keskeisimmät päätelmät ja toteamukset, jotka se on 
tehnyt kesäkuussa 1993 annetun neuvoston suosituksen 
koko täytäntöönpanoprosessista. 
Tämän kertomuksen päätelmät esitetään pääosin niiden 
tavoitteiden mukaan, joita yhteisön tasolla olisi 
hyödyllistä noudattaa aloitettujen toimien tukemiseksi 
sekä tässä kertomuksessa esiin tuotuihin 
täydennyskoulutusta koskeviin uusiin haasteisiin 
vastaamiseksi. 
Komissio ehdottaa myös suuntaviivoja siitä, millä 
keinoin kukin tavoite voitaisiin toteuttaa. kaksinkertainen menettely antaa täydellisemmän 
kuvan kehityssuuntauksista ja monipuolisen 
käsityksen eri toimijoiden mielipiteistä. Vielä 
enemmän edistystä voitaisiin saavuttaa paremmalla 
yhteistoiminnalla yhteisön tasolla sekä 
jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten raporttien 
vastavuoroisella huomioonottamisella. 
Komissio panee tyytyväisenä merkille, että 
raporteissa esitellään hyvin monipuolisia aloitteita 
ja uudenlaisia keinoja tukea 
täydennyskoulutusmahdollisuuksia sekä 
jäsenvaltioiden julkisten politiikkojen että 
työmarkkinaosapuolten ja yritysten tasolla. 
Täydennyskoulutusalan innovaatioista ollaan 
erittäin innostuneita, mikä ilmenee toisaalta 
varsinkin tavoitteeseen 4 liittyvissä 
rakennerahastojen toimissa ja teollisuuden 
muutoksia koskevissa yhteisön aloitteissa ja 
toisaalta sellaisissa yhteisön ohjelmissa kuin 
FORCE ja Leonardo da Vinci. 
3.1 Menettelytapaa koskevat päätelmät 
• Komissio pitää täydennyskoulutusmahdollisuuksia 
koskevien kansallisten raporttien laatimista hyvin 
positiivisena. Komission mielestä kansallisten 
raporttien laatiminen ja niiden vertaileminen ovat 
hyödyllinen alkusysäys sille, että kansalliset 
toimijat tarkastelevat perusteellisesti järjestelmiään 
ja suhteuttavat oman järjestelmänsä muihin 
järjestelmiin. 
• Komissio iloitsee siitä, että useissa jäsenvaltioissa 
raportin laatiminen johti yhteiseen tarkasteluun ja 
keskusteluun kaikkien asianomaisten, erityisesti 
työmarkkinaosapuolten kanssa, mikä lisäsi raportin 
laadukkuutta. Komission mielestä kansallista 
kuulemismenettelyä on jatkettava ja kehitettävä. 
• Komissio suosii hyvin voimakkaasti sitä, että sekä 
jäsenvaltiot että yhteisön tason työmarkkinajärjestöt 
laativat oman raporttinsa. Komission mielestä tämä • Komission mielestä numerotiedot, varsinkin 
yhdenmukaisesti CVTS-tyyppisten22 yhteisön 
kyselyjen kautta saadut tiedot parantavat 
merkittävästi koulutusmahdollisuuksien tuntemusta 
unionin tasolla ja jäsenvaltioissa. Tätä menettelyä 
on jatkettava ja paranneltava täydennyskoulutuksen 
osalta ja laajennettava se piakkoin saatavilla oleviin 
tietoihin peruskoulutuksesta. Komissio julkaisee 
vuonna 1997 ensimmäiset ammattikoulutusta 
koskevat tunnusluvut. Näiden kaikkien tietojen 
avulla voidaan paremmin arvioida järjestelmien ja 
koulutuskäytäntöjen kehitystä elinikäisen 
oppimisen näkökulmasta. 
• Komission mielestä on tärkeää työskennellä ja 
pohtia asioita yhdessä jäsenvaltioiden kanssa 
erilaisten indikaattorien kehittämiseksi niiden 
ensimmäisten tulosten pohjalta, jotka on saatu 
työllisyyttä koskevien taulukoiden koulutusosiosta. 
22 Vuonna 1994 toteutettu yhteisön kysely 
jatkokoulutukseta 
32 
Komissio tulee tekemään ehdotuksia, jotta 
komission suunnittelemasta, koulutusta koskevien 
yhteisön kyselyjen ohjelmasta hyödyttäisiin 
parhaiten. 
• Komission mielestä jäsenvaltioiden, 
työmarkkinaosapuolten ja komission laatimista 
kertomuksista saadut tulokset muodostavat yhteisen 
pääoman. Sitä on hyödynnettävä yhteisesti 
määriteltävin säännöin siten, että parannetaan 
täydennyskoulutusta koskevan keskustelun laatua ja 
suunnitellaan tapoja lisätä koulutusmahdollisuuksia 
kaikilla tasoilla. Omalta osaltaan komissio tekee 
parhaansa analyysien ja tulosten julkaisemiseksi 
sekä niiden käytön kehittämistä koskevien 
ehdotusten antamiseksi. 
• Komission mielestä täytäntöönpanoa koskevien 
raporttien laatiminen on osoittanut, että neuvoston 
suositus on pätevä perusta täydennyskoulutusta 
koskevan yhteisön prosessin käynnistämiseksi. 
Komission mielestä suositus on edistänyt 
kiinnostavien tulosten saavuttamista, kun ottaa 
huomioon sen, että suositus ei ole juridisesti sitova. 
• Komissio arvioi, että tämä ensimmäinen vaihe 
johtaa perustellumpiin keskusteluihin yhteisön 
toimen jatkamiseen tarvittavien välineiden 
luonteesta. Näiden välineiden on vastattava 
haasteisiin, joita paremmat mahdollisuudet saada 
täydennyskoulutusta asettavat. Komissio aikoo 
esittää ehdotuksia tässä hengessä. 
3.2 Tavoitteita koskevat päätelmät 
• Komissio on yhtä mieltä siitä, että kaikkien unionin 
kansalaisten mahdollisuus saada 
täydennyskoulutusta ja laajemmin mahdollisuus 
elinikäiseen oppimiseen on seikka, joka määrää 
hyvin pitkälti työntekijöiden ammattitaidon 
kehittämismahdollisuudet ja sitä kautta 
työntekijöiden työllistäniisasteen sekä yritysten 
kilpailukyvyn kestävän kehityksen hengessä. 
• Tässä suhteessa komissio uskoo, että työntekijöiden 
koulutusmahdollisuuksien tasossa saavutetut 
tulokset ovat rohkaisevia, mutta kuitenkin hyvin 
eriarvoisia. Olisi tuettava hyvin voimakkaasti 
koulutusmahdollisuuksien lisäämistä, jotta 
vastattaisiin teknisen, taloudellisen, 
yhteiskunnallisen ja varsinkin väestötilastollisen 
kehityksen sekä ympäristövaatimusten tuomiin 
haasteisiin. 
• Komissio toteaa, että kansallisten tilanteiden sekä 
jäsenvaltioiden sisällä eri yritys- ja 
työntekijäluokkien väliset valtavat erot asettavat 
eurooppalaiset työntekijät valitettavan eriarvoiseen 
asemaan. Nämä eriarvoisuudet koskevat 
työntekijöille tarjottuja mahdollisuuksia lisätä ammattitaitoaan ja sitä kautta 
tehokkaammin työttömyyttä vastaan. suojautua 
• Elinikäisen oppimisen ja koulutuksen 
eurooppalaisesta vuodesta tekemänsä ehdotuksen 
mukaisesti komissio pitää 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien edistämistä 
keskeisenä osana elinikäisen oppimisen laajempaa 
tavoitetta. Tässä suhteessa se panee tyytyväisenä 
merkille, että useat jäsenvaltiot ovat 
määrätietoisesti sitoutuneet tähän. 
• Komissio on havainnut, että merkittävimmät 
aloitteet ja täydennyskoulutuksen laajentaminen 
koskemaan elinikäistä oppimista tehdään niissä 
jäsenvaltioissa, joissa koulutusmahdollisuudet ovat 
jo hyvät. Tämä voi lisätä kansallisten tilanteiden 
välisiä eroavaisuuksia ja tarvetta ottaa tämä tilanne 
huomioon rakennerahastojen ohjelmoinnissa 
varsinkin koheesiomaiden osalta. 
• Komissio pitää yleisenä suuntauksena sitä, että 
täydennyskoulutusmahdollisuuksia kehitetään 
monipuolistamalla ja käyttämällä hyväksi erilaisia 
tilaisuuksia ja keinoja pikemminkin kuin 
suosimalla yhtä ainoaa lähestymistapaa. 
• Komission mielestä tämä hallitseva suuntaus 
vaikeuttaa saavutettujen tulosten esiintuomista ja 
mittaamista. Komissio ei kuitenkaan ole Euroopan 
ammatillisen yhteistyöjärjestön kanssa yhtä mieltä 
siitä, että täydennyskoulutusmahdollisuudet eivät 
ole parantuneet lainkaan, eikä myöskään LTNICE:n 
kanssa siitä, että kehitys on ollut erityisen 
suotuisaa. Komission mielestä todellista edistystä 
on saavutettu, mutta se on vaikeasti havaittavissa 
eri lähestymistapojen moninaisuuden takia. 
• Komissio uskoo, että tämä monipuolistuminen 
tarjoaa kiinnostavan tilaisuuden parantaa kaikkien 
työntekijöiden mahdollisuuksia saada 
täydennyskoulutusta, sillä edellytyksellä, että 
erityistä huomiota kiinnitetään työntekijöille 
tiedottamiseen, jotta he voisivat hyödyntää eri 
mahdollisuuksia parhaalla tavalla. Tässä suhteessa 
komissio pitää hyvin positiivisena niitä eri 
aloitteita, joiden avulla työntekijät voivat arvioida 
ammattitaitoaan. 
• Komissio arvioi, että kaikilla toimijoilla, varsinkin 
työmarkkinaosapuolilla, on uusi tehtävä näiden 
järjestelyjen sääntelemisessä ja valvomisessa 
varmistaakseen eri kumppanuussuhteiden kautta, 
että kaikilla työntekijöillä todella on yhtäläiset 
mahdollisuudet saada koulutusta koko eliniän ajan 
ja hankkia uusia taitoja. 
33 
3.3 Jatkotoimia koskevat suuntaviivat Toimintalinja nro 2: 
Pitääkseen vireillä keskustelua asianomaisten yhteisön 
tahojen kanssa komissio antaa suppean joukon 
suuntaviivoja, jotka ovat sen mielestä oleellisia 
täydennyskoulutusta koskevan yhteisön toiminnan 
jatkamiseksi ja kehittämiseksi niin, että analyysissä 
havaitut tarpeet täytetään. 
Tältä pohjalta käytyjen keskustelujen perusteella 
komissio esittelee olosuhteiden ja sopivan aikataulun 
mukaan ehdotuksensa suuntaviivojen toteuttamisesta 
sekä tarvittavien oikeudellisten ja operatiivisten 
keinojen käyttöönotosta. Tätä varten komissio ottaa 
huomioon ne ehdotukset, jotka on jätetty vastineeksi 
valkoisesta kirjasta "Opettaminen ja oppiminen: kohti 
kognitiivista yhteiskuntaa" ja sellaisten 
toimintaohjelmien kuten Leonardo da Vinci 
tarkistusmenettelystä. 
Komissio ottaa myös huomioon tulokset elinikäisen 
oppimisen mahdollisuuksia koskevasta tutkimuksesta 
ja arvioinnista, jotka suoritetaan tutkimuksen ja 
kehityksen neljännen puiteohjelman kohdennetun 
sosioekonomisen tutkimuksen (TSER) ohjelmassa. 
Toimintalinja nro 1; 
Toteamus: 
Täydennyskoulutusmahdollisuuksien paraneminen 
on todellista, mutta epäilemättä riittämätöntä 
verrattuna teknologiseen, ympäristölliseen ja 
sosioekonomiseen kehitykseen. Lisäksi siihen 
liittyy yhä kasvavaa eriarvoisuutta työntekijöiden 
välillä joko kansallisen tilanteen tai yrityksen 
luokan mukaan. 
Yhteisön tavoite: 
Jatkaa edelleen täydennyskoulutuksen saatavuuden 
tukemista ja vähentää työntekijöiden eriarvoisuutta 
ammattitaidon hankkimista koskevan unionin tason 
strategian tukemiseksi. 
Toimintaehdotukset: 
Asetetaan yhteisön tasolle yhteiset edellytykset 
koulutusmahdollisuuksien tukemiseksi myös 
alakohtaisella tasolla. Nämä edellytykset laaditaan 
yhdessä yhteisön tason työmarkkinaosapuolten 
kanssa siten, että käsitellään yhdessä myös sitä, 
minkälaista oikeudellista asiakirjaa näiden 
edellytysten antamiseen tarvitaan. 
Yhteistoiminnan tarkoitus on erityisesti varmistaa 
yhteisön tavoitteen ulottaminen koskemaan 
ammattitaidon hankkimista, sellaisena kuin se 
määritellään työllisyyttä koskevassa 
luottamussopimuksessa. Toteamus: 
Huolimatta saavutetusta edistyksestä ja lupaavista 
innovaatioista täydennyskoulutusalalla, eri 
toimijoilla - yrityksillä, viranomaisilla ja 
työmarkkinaosapuolilla - on vaikeuksia muotoilla 
ja panna täytäntöön todellinen strategia, jota 
tarvitaan nykyajan muutosten ja erityisesti 
väestönkehityksen vuoksi. 
Yhteisön tavoite: 
Tarjota eri toimijoille, viranomaisille ja 
työmarkkinaosapuolille pysyvä viitekehys, joka 
pitää heidät ajan tasalla 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien tilanteesta ja 
edistyksestä, jotta ne voisivat arvioida tilannetta ja 
tavoitteitansa paremmin. 
Toimintaehdotukset: 
Tehdään täydennyskoulutusmahdollisuuksia 
koskevista kertomuksista säännöllisiä ja 
parannetaan menettelyä niin, että kansalliset 
raportit ja työmarkkinaosapuolten raportit laaditaan 
yhdenmukaisesti yhteisin perustein. 
Tehostetaan tätä raportointijärjestelmää tekemällä 
säännöllisesti ammatillista täydennyskoulutusta 
koskeva kysely (CVTS) ja käynnistämällä laatua ja 
uusien alojen tarpeita koskevia kyselyitä sisältäviä 
yhteisön ohjelmia sekä tuottamalla vertailukelpoisia 
tilastotietoja aktiivisista työllisyyspolitiikoista, 
jotka koskevat erityisesti työttömille annettavaa 
koulutusta. 
Dublinin säätiön yhteyteen perustettua 
työmarkkinasuhteiden seurantakeskusta voidaan 
myös pyytää täydentämään saatavilla olevia tietoja 
jäsenvaltioiden tasolla hyväksytyistä 
työehtosopimuksista. 
Jaksottaisuus: vuoden 1993 suosituksen perusteella 
toteutettujen toimien valossa vaikuttaisi sopivalta, 
että jäsenvaltiot laativat raportin joka kolmas vuosi 
ja että Euroopan tason yhteenvetokertomus 
julkaistaan vuotta myöhemmin. 
Tämä malli mahdollistaisi esikuva-analyysin 
(benchmarking; vertaileva arviointi) tekemisen 
täydennyskoulutusmahdollisuuksien kehityksestä 
yhteisten indikaattorien perusteella: 
osallistumisaste, yrityspolitiikka, innovaatiot, 
uusien alojen tarpeet jne. Eri toimijat voisivat siten 
keskustella kansallisista ja yhteisön tason tuloksista 
ja määritellä uusia tapoja edistää koulutuksen 
saatavuutta sekä käyttää hyväksi yhteisön tason 
tietoja, jotka on saatu benchmarking-vertailusta, 
hyvistä kansallisista käytännöistä sekä 
34 
työmarkkinaosapuolten aloitteista. Tämä esikuva-
analyysimenettely olisi tehtävä rinnakkain 
vastaavien toimien kanssa, joihin komissio ja 
jäsenvaltiot ovat ryhtyneet kilpailukyvyn ja 
työllisyyden alalla. 
Toimintalinja nro 3: 
Toteamukset: 
• Täydennyskoulutusalalla on tehty lukuisia 
innovaatioita, joiden avulla voitaisiin laajentaa 
täydennyskoulutusmahdollisuuksia huomattavasti. 
Tätä suuntausta tukee uuteen tietotekniikkaan 
tukeutuvien välineiden kehittäminen koulutusta tai 
ammattitaidon mittaamista varten. 
• Samoin muutokset työn järjestämisessä ja erilaiset 
työaikajärjestelyt tuovat uusia, hyvin tärkeitä 
mahdollisuuksia kehittää täydennyskoulutuksen 
saatavuutta omintakeisella tavalla. Tässä 
yhteydessä komission vihreä kirja 
"Yhteistyökumppanuus työn uudelleen 
jakamiseksi" käsittelee myös koulutukseen liittyviä 
kysymyksiä. Kun tämä vihreä kirja on hyväksytty, 
käydään keskusteluja ja tehdään aloitteita, joissa 
voidaan ottaa huomioon näiden kysymysten suhde 
koulutukseen. 
• Sen sijaan innovatiivisia käytänteitä ei sovelleta 
Euroopan markkinoiden sisällä tarpeeksi nopeasti 
ja tehokkaasti. 
Yhteisön tavoitteet: 
• Tuetaan eurooppalaista teollisuutta, joka valmistaa 
täydennyskoulutuksessa ja yksilöllisessä 
ammattitaidon arvioinnissa käytettäviä 
multimediaväiineitä. 
• Rohkaistaan innovaatioiden kehittämistä ja niiden 
sisällyttämistä uusiin 
täydennyskoulutusmahdollisuuksia koskeviin lähestymistapoihin, jotka 
työsuhdeasioiden muutoksiin. 
Toimintaehdotukset: liittyvät 
Esitetään vuoden 1997 aikana "Oppiminen 
tietoyhteiskunnassa"-io\vc\'\nt&oïïyà\rc\ax\ 
ammattikoulutusta koskeva ohjelmalohko. 
Laajennetaan ammattitaidon itsenäistä arviointia 
koskevat kokeiluhankkeet ammattialoille, joihin 
liittyy sekä teknisiä että monialaisia taitoja. 
Tuetaan valtioiden välisiä kokeiluja, jotka koskevat 
uusia koulutusmahdollisuuksiin liittyviä tekijöitä, 
varsinkin työaikakokeiluja ja uusia työn 
järjestämisen tapoja, sekä vaihdetaan 
lähestymistapoja ja tehdään valtioiden välisiä 
kokeiluja seikoista, jotka voivat lisätä merkittävästi 
koulutusmahdollisuuksia: 
hankkeet, joissa 
koulutusmahdollisuuksien 
työajan uudelleenjärjestely 
joihin olisi mielellään 
ammattialoja liitetään yhteen 
kehittäminen sekä 
tai vähentäminen ja 
saatava osallisiksi 
hankkeet, joissa liitetään yhteen uudentyyppiset 
työjärjestelyt ja koulutusmahdollisuuksien 
kehittäminen, varsinkin yksilöllisten koulutus-työ­
sopimusten avulla, ja joihin olisi mielellään saatava 
osallisiksi innovatiivisia yrityksiä. 
Komission mielestä tässä raportissa esitetyt analyysit 
ja suuntaukset tukevat prioriteettia, jonka komissio 
haluaa antaa jatkokoulutuksen ja ammatipätevyyden 
saatavuuden tukemiselle. Niin kilpailukykyyn, 
työllisyyteen kuin sosiaalisen koheesioonkin nähden 
huomattavaa edistystä on tapahduttava, jotta 
pystyttäisiin luomaan tietoyhteiskuntaa ja etenemään 
kohti tiedon Euroopan unionia. 
35 
23. 7. 93 Official Journal of the European Communities No L181/37 
II 
(Acts whose publication is not obligatory) 
COUNCIL 
COUNCIL RECOMMENDATION 
of 30 June 1993 
on access to continuing vocational training 
(93/404/EEC) 
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, 
Having regard to the Treaty establishing the European 
Economic Community, and in particular Article 128 
thereof, 
Having regard to the proposal from the Commission {'), 
Having regard to the opinion of the European 
Parliament (2), 
Having regard to the opinion of the Economic and Social 
Committee (3), 
Whereas the first principle established by Council 
Decision 63/266/EEC of 2 April 1963 laying down 
general principles for implementing a common vocational 
training policy (*) states that every person should receive 
adequate training, with particular reference to the need to 
promote basic and advanced vocational training and, 
where appropriate, retraining suitable for the various 
stages of working life, and the need to offer to every 
person, by means of permanent facilities for vocational 
advancement, the opportunity to gain promotion or to 
receive instruction for a new and higher level of 
activity; 
Whereas, under the terms of Decision 63/266/EEC, it is 
the responsibility of the Member States and the 
(') OJ No C 23, 27. 1. 1993, p. 8. 
(2) OJ No C 150, 31. 5. 1993. 
(3) OJ No C 129, 10. 5. 1993, p. 57. 
(") OJ No 63, 20. 4. 1963, p. 1338/63. competent institutions of the Community to apply such 
general principles within the framework of the Treaty; 
Whereas the development of human resources by means 
of vocational training is one of the essential elements in 
increasing the competitiveness of the European economy; 
whereas, as affirmed by the European Council meeting in 
Hanover on 27 and 28 June 1988, the achievement of the 
Single Market must be accompanied by increased access 
to continuing training; 
Whereas technological developments, their impact on 
employees' skills and the growth of unemployment make 
it necessary to develop access to continuing vocational 
training; 
Whereas point 15 of the Community Charter of the 
fundamental social rights of workers, adopted by the 
Heads of State and Government of 11 Member States at 
the European Council meeting in Strasbourg on 
9 December 1989, states in particular that: 
'Every worker of the European Community must be 
able to have access to vocational training and to 
benefit therefrom throughout his working life. In the 
conditions governing access to such training there may 
be no discrimination on grounds of nationality. 
The competent public authorities, undertakings or the 
two sides of industry, each within their own sphere of 
competence, should set up continuing and permanent 
training systems enabling every person to undergo 
retraining, more especially through leave for training 
purposes, to improve his skills or to acquire new-
skills, particularly in the light of technical 
developments.'; 
SG> 
No L 181/38 Official Journal of the European Communities 23. 7. 93 
Whereas vocational training remains of constant concern 
to both employers and workers in the context of the 
dialogue between the two sides of industry' (')» market, which, together with changes in the working 
environment, must lead to an updating and greater 
adaptation of skills among the working population; 
Whereas the Economic and Social Committee adopted a 
report on 22 October 1992 on vocational training as a 
means of promoting vocational qualifications and a 
strategic instrument for the economic and social 
development of the European Community; 
Whereas on 21 April 1993 the European Parliament 
adopted an own-initiative report on vocational training 
policy in the European Community for the 1990s, in 
which the subject of access to continuing training is 
considered; 
Whereas transnational cooperation measures have been 
undertaken at Community level (2); 
Whereas demographic trends will significantly reduce the 
number of young people entering the Community labour 
md (') Sec following texts: 
— joint opinion of 6 March 1987 on training 
motivation, information and consultation, 
— joint opinion of 13 February 1990 on the creation of a 
European occupational and geographical mobility area 
and improving the operation of the labour market in 
Europe, 
— joint opinion of 19 June 1990 on basic education and 
initial, vocational and adult training, 
— joint opinion of 21 September 1991 on ways of 
facilitating the broadest possible effective access to 
training opportunities, 
— agreement of 31 October 1991 between the two sides of 
industry at European level, 
— European Framework Agreement of 6 September 1990 
between the European Trade Union Confederation 
(ETUC) and the European Centre of Public Enterprises 
(CEEP) on training in public enterprises. 
(2) Sec following texts: 
— Council Decision 90/267/1- EC of 29 May 1990 
establishing an action programme for the development of 
continuing vocational training in the European 
Community (Force) (OJ No L 156, 21. 6. 1990, p. 1), 
— Council Decision 89/657/EEC of 18 December 1989 
establishing an action programme to promote innovation 
in the field of vocational training resulting from 
technological change in the European Community 
(Eurotccnet) (OJ No L 393, 30. 12. 1989, p. 29), both as 
amended by Decision 92/170/EEC (OJ No L 75, 21. 3. 
1992, p. 51), 
— Council Decision 89/27/EEC of 16 December 1988 
adopting the second phase of the programme on 
cooperation between universities and industry regarding 
training in the field of technology (Comett II) (OJ No 
L 13, 17. 1. 1989, p. 28), 
— Council Decision 91/387/EEC of 22 July 1991 amending 
Decision 87/569/EEC concerning an action programme 
for the vocational training of young people and their 
preparation for adult and working life (Petra) (OJ No 
L 214, 2. 8. 1991, p. 69), 
— Council Regulation (EEC) No 4255/88 of 19 December 
1988 laying down provisions for implementing 
Regulation (F,EC) No 2052/88 as regards the European 
Social Fund (OJ No 1. 374, 31. 12. 1988, p. 21). Whereas it has been noted throughout the Community 
that the problems faced by women in gaining access to 
employment are largely attributable to their limited access 
to vocational training; whereas particular attention must 
be devoted to ensuring that women have effective access 
to continuing vocational training; whereas the increase in 
the number of working women should also be taken into 
account (3); 
Whereas cooperation in the field of continuing vocational 
training should also be based on existing provisions in 
force in the Member States, while respecting the diversity 
of national legal systems and practices, the powers under 
national law of the parties concerned and contractual 
autonomy; whereas the initiatives taken at national level 
by the Member States and the two sides of industry are 
many and varied; whereas it appears, as regards the 
Community Charter of the fundamental social rights of 
workers, and raking into account the international 
dimension of the action, that they should be supported at 
Community level; whereas, finally, it is essential to 
encourage a synergy of resources and promote 
partnerships between the public and private sectors; 
Whereas the Advisory Committee on Vocational Training 
has been consulted; whereas it has recognized the 
strategic importance of the question of continuing 
vocational training in undertakings, for the Member 
States and for the Community, and the necessity for the 
Community to be seen to play an active role in this 
area, 
I. RECOMMENDS that Member States, taking into 
account the resources available and the respective 
responsibilities of the competent public authorities, 
undertakings and the two sides of industry, while 
respecting the diversity of national legal systems 
and/or practices, gear their vocarional training 
policies to ensuring that every worker of the 
Community must be able to have access to 
continuing vocational training without any form of 
discrimination and to benefit therefrom throughout 
his or her working life; 
11. RECOMMENDS that, in order to provide easy access 
for as many employees as possible, Member States: 
1. raise awareness among undertakings about the 
links between workers' skills and the 
competitiveness of undertakings to encourage 
them TO give priority to improving the qu.iliiy 
and skills of thai employees and to establish 
(') Commission of the Europe.in Communities: I mploynirnt i'i 
r.urofx- (1992). 
2r 
23. 7. 93 Official Journal of the European Communities No L181/39 
training plans and programmes appropriate to 
their size and business objectives, making their 
managers aware of requirements in this respect 
and informing them accordingly. 
These plans and programmes may be 
established by taking into account available 
human and financial resources, the organization 
of work, future skill requirements, the need to 
anticipate industrial and technological change 
and the transnational dimension of continuing 
vocational training; 
2. make provision for specific incentives and 
technical support measures for small and 
medium-sized undertakings. 7. support initiatives which enable workers who so 
.desire to assess their continuing vocational 
training needs. 
This assessment should be carried out within or 
outside the undertaking and/or in partnership 
with specialised institutions. 
The use of the results must be confidential; 
8. encourage the information and consultation of 
employees' representatives or, in the absence of 
such representatives, the employees themselves 
on the development and implementation of the 
training plans and programmes of the 
undertaking concerned; 
These could include, for example, assistance 
with regard to advice on training and assistance 
with regard to analysis of training needs; 
3. encourage undertakings to give impetus to the 
continuing vocational training necessary for 
their development, taking account of the 
particular situation of the employees of the 
undertakings, particularly in order to promote, 
where appropriate, the measures described 
below; 
make provision for specific incentives and 
technical support measures which are 
appropriate, necessary and adequate for 
undertakings facing industrial change, in order 
to encourage vocational training and retraining 
for their employees; 
5. develop continuing vocational training in order 
to make it an important feature of regional and 
local development, taking into account the 
specific needs of employees and undertakings; 
support the establishment of partnerships, 
particularly at regional or local level, to analyse 
the requirements of undertakings and employees 
and to provide up-to-date information on 
training opportunities in order to match supply 
and demand as closely as possible; 
6. impress on employers that they should inform 
their employees as soon as possible and, if 
necessary, at the rime of their recruitment, 
about the undertaking's policy and activities in 
the field of continuing vocational training and 
staff development and about the terms of access 
to continuing vocational training, including the 
possibility of being assigned non-active status 
for the purpose of continuing vocational 
training; make employees and undertakings more aware 
of the importance of continuing vocational 
training leading to qualifications relevant to the 
employment market. 
To this end, it should be ensured that training is 
not directed specifically towards the post in 
question alone but that it provides the means of 
anticipating and mastering developments in 
production systems and the organization of 
work in order to strengthen the competitiveness 
of undertakings and improve employees' job 
prospects; 
10. encourage the development of the most suitable 
.teaching and learning methods in continuing 
vocational training which will facilitate access 
to continuing vocational training for employees, 
e.g. methods of self-training on the job, distance 
learning, media-assisted learning, etc; 
11. help less-qualified employees, whatever their 
status, to benefit from continuing vocational 
training measures enabling them to achieve a 
basic level of qualification and giving them the 
basis for mastery of new technologies. 
Particular attention should be paid to providing 
access to continuing training for employees or 
groups of employees who have not benefited 
from training for a certain length of time or 
who have limited opportunities for employment 
and job prospects; 
12. encourage access for, and effective participanon 
by, women in continuing vocational training. 
This may in particular help to open up new-
professional fields to women and encourage the 
resumption of a professional activity after a 
break in such activity; 
3? 
No L181/40 Official Journal of the European Communities 23. 7. 93 
13. promote access to continuing vocational 
training for young people with a vocational 
qualification or work experience, whatever their 
level of skills, and encourage their participation 
therein, in order to enable them to realise their 
full potential and acquire skills for the present 
and the future; 
14. encourage access to, and participation in, 
continuing vocational training by the 
unemployed. 
Particular attention should be paid to the 
long-term unemployed with inadequate and/or 
unsuitable qualifications, in order to improve 
their occupational integration or reintegration. 
The continuing vocational training of the 
unemployed which involves action by 
undertakings is particularly suited to promoting 
reintegration into the labour market; 
15. encourage, in policies on access to continuing 
vocational training, a transnational dimension, 
in particular to assist the free movement of 
workers; 
III. 1. INVrrES the Commission to reinforce 
cooperation with Member States and the two 
sides of industry, in particular within the 
Advisory Committee on Vocational Training, in 
order to support the implementation of 
point II; 
2. INVITES the Commission to this end, in concert 
with the Member States and by utilizing the 
existing Community action programmes and 
initiatives in, the field of training including, 
where appropriate, the European Social Fund, 
and specialized bodies within the Community 
such as the . European Centre for the 
Development of Vocational Training (Cedefop), (c) support transfers of know-how between 
Member States, which are important for 
implementing point II, by means of 
transnational partnerships and networks, 
especially for the benefit of regions, sectors, 
types of undertaking and groups of 
employees for whom access to continuing 
training is least developed; 
3. Also INVITES the Commission to support moves 
by both sides of industry at Community level, 
within the dialogue between them, to discuss 
access to continuing training in greater depth; 
such dialogue could, if the two sides consider it 
desirable, lead to relations based on agreement; 
IV. 1. INVITES Member States to provide the 
Commission, three years after the date of 
adoption of this recommendation, with a report 
setting out the measures taken under the terms 
of points I and II; 
2. INVITES the Commission: 
(a) on the basis of the reports from the 
Member States and the results of the 
dialogue between the two sides of industry, 
to draw up an assessment report on 
progress made on the basis of the 
recommendation in points 1 and II in the 
sphere of access to continuing vocational 
training in the Community; 
(b) to submit this assessment report, not later 
than one year after the date referred to in 
point 1V.1, to the Advisory Committee on 
Vocational Training; 
3. INVITES the Commission to submit this report 
to the European Parliament, the Council and 
the Economic and Social Committee and to 
send it to the two sides of industry at 
Community level. 
(a) disseminate and add to the body of 
comparative information on continuing 
vocational training systems, including 
existing provisions and methods for 
integrating young job-seekers and the 
long-term unemployed into the labour 
market; 
(b) facilitate suitable exchanges of experience 
in and methods for significant innovations 
in continuing training; Done at Luxembourg, 30 June 1993. 
For the Courut I 
'I'be Président 
S. BERGSTE1N 
3\ 

ISSN 1024-4492 
KOM(97) 180 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 16 15 04 
Luettelonumero : CB-CO-97-191-FI-C 
ISBN 92-78-19459-X 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
Ht)