Nimen rekisteröintihakemuksen julkaiseminen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla

(2022/C 397/09)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla kolmen kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”Goranski medun”

EU-nro: PDO-HR-02617 – 7.7.2020

SAN (X) SMM ( )

1. [SAN:n tai SMM:n] nimi tai nimet

”Goranski medun”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

KROATIAN TASAVALTA

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1. Tuotelaji

Luokka 1.4 Muut eläinperäiset tuotteet (munat, hunaja, erilaiset maitotuotteet paitsi voi jne.)

3.2. Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

”Goranski medun” on hunaja, jota alkuperäislajin mehiläiset eli krainilaiset mehiläiset (Apis mellifera carnica, Pollmann 1879) tuottavat mesikasteesta. Mesikaste on makeaa nestettä, jota esiintyy sopivissa olosuhteissa yleisimmin sekä havupuilla (kuten pihdoilla ja kuusilla) että lehtipuilla (kuten tammilla, pyökeillä ja vaahteroilla).

Koostumuksensa ja laatunsa ansiosta ”Goranski medun” erottuu useimmista muista markkinoilla olevista hunajista. ”Goranski medun” sisältää enemmän kivennäisaineita, minkä vuoksi sen sähkönjohtavuus on parempi ja sillä on erityisiä aistinvaraisia ominaisuuksia (maku, tuoksu, suutuntuma ja ulkonäkö).

”Goranski medun” erotetaan hunajakennoista linkoamalla. Se voi olla juoksevaa tai kiteytynyttä, ja sillä on erityisiä aistinvaraisia, fysikaalis-kemiallisia ja siitepölykoostumukseen liittyviä ominaisuuksia.

FYSIKAALIS-KEMIALLISET OMINAISUUDET Fysikaalis-kemialliset ominaisuudet Arvo Vesipitoisuus Enintään 18,00 % Sähkönjohtavuus Vähintään 0,9 mS/cm Hydroksimetyylifurfuraali (HMF) Enintään 15 mg/kg Fysikaalis-kemiallisten ominaisuuksien määrittämiseen käytetään pätevöityjä laboratorioita, jotka voivat osoittaa, että niiden menetelmät on akkreditoitu kunkin kyseisen muuttujan osalta (ISO 17025). Tulokset toimitetaan Goranski medun -hunajan tuottajien yhdistykselle todentamista varten.

Muiden fysikaalis-kemiallisten muuttujien, kuten hedelmä- ja rypälesokerin (yhteensä), ruokosokerin, veteen liukenemattomien kiinteiden aineiden ja vapaiden happojen pitoisuuksien sekä diastaasiaktiivisuuden, on oltava hunajasta 20 päivänä joulukuuta 2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/110/EY liitteessä II ja hunajasta annetun neuvoston direktiivin 2001/110/EY muuttamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/63/EU vahvistettujen vaatimusten mukaisia.

SIITEPÖLYKOOSTUMUKSEEN LIITTYVÄT OMINAISUUDET Ominaisuus Kuvaus Mesikasteen indikaattorit Runsas mesikasteen indikaattorien (sieni-itiöiden, sienirihman palasten, viherlevien) esiintyminen todennetaan hunajan siitepölyanalyysia koskevien sääntöjen mukaisesti. Siitepölykoostumus Rajatun alueen yleisimmät (mettä erittävät ja mettä erittämättömät) kasvilajit ja -heimot, jotka kuvataan tuote-eritelmän 3 luvussa, määritetään hunajan siitepölyanalyysia koskevien sääntöjen mukaisesti (kausittaiset vaihtelut ovat mahdollisia). Siitepölykoostumuksessa esiintyvät yleisimmät mettä erittävät heimot ja suvut: — Runsaasti esiintyvät: Apiaceae, Asteraceae — Lisäksi esiintyvät: Rhamnaceae, Trifolium repens, Ranunculaceae, Asteraceae T, Rosaceae, Acer spp., Fabaceae, Castanea sativa Siitepölykoostumuksessa esiintyvät yleisimmät mettä erittämättömät heimot ja suvut: — Poaceae, Plantago spp., Filipendula spp., Quercus spp., Fagus spp., Artemisia spp., Salix spp., Helianthemum spp. Siitepölyanalyysin suorittavat laboratoriot, jotka voivat osoittaa, että niiden henkilöstöllä on pätevyys suorittaa hunajan siitepölyanalyysi. Tulokset toimitetaan Goranski medun -hunajan tuottajien yhdistykselle todentamista varten.





AISTINVARAISET OMINAISUUDET Aistinvaraiset ominaisuudet Kuvaus Ulkonäkö (olomuoto, väri) Olomuoto: kiteytynyt tai juokseva, hieman opaalinhohtoisia sävyjä, kiteytyneet näytteet ovat vivahteeltaan jonkin verran vaaleampia kuin kiteytyneestä hunajasta otetut näytteet. Väri: vaihtelee useimmiten tumman beigestä ja tumman meripihkanvärisestä punaruskeaan, rakenteessa mahdollisesti helmiäisvivahteita ja juoksevasta hunajasta otetuissa näytteissä vihertävä pintaheijastus. Goranski medun -hunaja voi kauden mukaan olla vivahteeltaan tummempaa, kuten ruskeasta tummanruskeaan tai lähes mustaan, jolloin siinä on usein öljymäisiä vihertäviä juovia. Tuoksuominaisuudet Tuoksu: kohtalaisen voimakkaasta voimakkaaseen, balsamimainen, vaniljainen, karamellia, pihkaa, kuivia lehtiä ja puuhiiltä muistuttavia vivahteita. Makuominaisuudet Maku: luonteenomaista suhteellisen vähäinen makeus (mesihunajiin verrattuna), lisäksi kohtalaisen voimakas maltaalta vaikuttava aromi, joka tuo mieleen edellä mainitut tuoksuominaisuudet. Koskettaessa tuntuvat ominaisuudet Koskettaessa tuntuvat ominaisuudet: koostumus vaihtelee juoksevasta hienokiteiseen, toisinaan tahmeina kiteinä. Aistinvaraiset ominaisuudet määrittää asiantuntijaraati, joka voi osoittaa, että sen aistinvaraiset arvioijat ovat pätevöityneet suorittamalla Kroatian hunajanmaisteluyhdistyksen koulutusvaatimusten mukaisen erityiskoulutuksen. Tulokset toimitetaan Goranski medun -hunajan tuottajien yhdistykselle todentamista varten.

3.3. Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

Mehiläisyhdyskuntia ei saa ruokkia mehiläisten laiduntaessa.

3.4. Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Kaikkien Goranski medun -hunajan tuotantovaiheiden on tapahduttava 4 kohdassa rajatulla maantieteellisellä alueella seuraavasti:

1. mehiläisten laiduntaminen

2. mehiläiset keräävät mesikastetta, lisäävät siihen itsestään peräisin olevia aineita, saostavat sitä, erottavat siitä vettä ja varastoivat sen hunajakennoihin, kunnes se kypsyy mesikastehunajaksi

3. Goranski medun -hunajan erottaminen kennoista

4. Goranski medun -hunajan suodattaminen, kuoriminen ja varastointi.

3.5. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

Hunaja irrotetaan kennoista ja hunajapurkit säilytetään tavalla, joka säilyttää Goranski medun -hunajan laadun ja estää vieraiden hajujen, epäpuhtauksien tai mahdollisten väärennösten esiintymisen, joka voisi vaarantaa tuotteen laadun. Tämän vuoksi purkitus suoritetaan rajatulla maantieteellisellä alueella, jossa Goranski medun -hunajaa säilytetään irtolastisäiliöissä (jotka voidaan lämmittää enintään 40 celsiusasteen lämpötilaan kiteytymisen estämiseksi). Säiliöistä hunaja pakataan lasipurkkeihin, joiden tilavuus on 720, 370 tai 210 ml ja jotka suljetaan metallisella kannella.

3.6. Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

Markkinoille saatettava ”Goranski medun” merkitään sovellettavien säännösten mukaisesti. Suojatun alkuperänimityksen ”Goranski medun” ohella on sallittua ilmoittaa tilan nimi tai mehiläistarhan sijaintipaikka, mutta vain siinä tapauksessa, että lopputuote on peräisin mesikasteesta, joka on kerätty näkyvällä paikalla ja 4 kohdassa rajatulla maantieteellisellä alueella sijaitsevan mehiläistarhan alueelta.

On sallittua ilmoittaa tuotteen olevan kasvitieteelliseltä alkuperältään yksikukkaista, jos väite voidaan osoittaa todeksi asiakirjatodisteiden ja analyysin perusteella. Kun 3.5 kohdassa mainittuihin erityyppisiin lasipurkkeihin pakattu ”Goranski medun” saatetaan markkinoille, alkuperänimityksen ”Goranski medun” kirjainten on erotuttava päällysmerkinnöissä muista merkinnöistä, tunnuksesta tai tuottajan sinetistä kooltaan, tyypiltään ja väriltään (eli typografialtaan). Tuottajan nimen kirjaimet saavat olla kooltaan enintään 75 prosenttia alkuperänimityksen ”Goranski medun” tunnuksen kirjainten koosta. Etiketissä on ilmoitettava tuotantovuosi.

Kaikissa pakkauksissa on oltava alkuperänimityksen ”Goranski medun” tunnus. Oikeus tunnuksen käyttöön myönnetään yhtäläisin edellytyksin kaikille nimityksen käyttäjille, jotka pitävät kaupan eritelmän mukaista tuotetta. Alkuperänimityksen ”Goranski medun” tunnus käsittää ympyrän, jonka sisällä on kuvattuna tyylitellysti tummanvihreä pihta. Taustalla on erisävyisiä vihreitä nurmialueita ja valkoisena erottuvien vuorten takaa näkyvä selkeä vaaleansininen taivas. Ympyrän alla on teksti ”GORANSKI MEDUN” vihreillä suuraakkosilla painettuna. Sana ”GORANSKI” on painettu pienemmällä kirjasinkoolla kuin sana ”MEDUN”. Alkuperänimityksen ”Goranski medun” tunnusta voidaan käyttää myös mustavalkoisena.

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

Goranski medun -hunajaa tuotetaan Gorski kotarin maantieteellisellä alueella, joka sijaitsee Primorje-Gorski kotarin maakunnassa, ja Karlovacin maakuntaan kuuluvan Ogulin-Plaški-alangon maantieteellisellä alueella. Alue sijaitsee Čabarin, Delnicen, Vrbovskon, Novi Vinodolskin, Bakarin ja Ogulinin kaupunkien sekä Brod Moravicen, Fužinen, Lokven, Mrkopaljin, Ravna Goran, Skradin, Vinodolska općinan, Klanan, Jelenjen, Čavlen, Tounjin, Josipdolin, Plaškin ja Saborskon kuntien hallinnollisten rajojen sisäpuolella.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

Monimuotoisten maantieteellisten piirteidensä ansiosta Gorski kotarin ja Ogulin-Plaški-alangon alueet ovat luonteeltaan rajaseutumaisia ja niillä on samankaltaisia piirteitä. Nämä vierekkäiset alueet sijaitsevat Kroatian vuoristoalueen reunalla Adrianmeren puolella, ja suhteellisen lyhyen yhteisen rajansa kohdalla niillä on yhteisiä piirteitä, joten niitä voi olla vaikea erottaa toisistaan. Gorski kotar, joka kuuluu Primorje-Gorski kotarin maakuntaan, määritellään perinteisesti mäkiseksi ja vuoristoiseksi metsäalueeksi. Vaikka sen korkeimmat huiput eivät yllä yli 1 500 metrin korkeuteen, alue on luonteeltaan selvästi vuoristoinen. Alueella on laajoja metsiä ja niiden lomassa pienempiä karstimaaosuuksia. Fysionomialtaan Gorski kotar poikkeaa huomattavasti naapurialueista (Primorjesta, Sloveniassa sijaitsevasta Notranjskasta ja muusta Likan tasangosta), joilla vuoristoiset piirteet eivät ole yhtä näkyviä.

Rajatun maantieteellisen alueen ilmastolle ovat ominaisia paitsi viileät, raikkaat ja sateiset keväät, kohtalaisen lämpimät ja kosteat kesät, sateiset ja sumuiset syksyt sekä kylmät talvet, joiden aikana sataa runsaasti lunta, myös eteläisten tuulien äkilliset virtaukset, jotka tuovat korkeampia lämpötiloja ja sadetta, sekä niitä seuraavat bora-tuuli ja pohjoistuulet, jotka ennustavat kohtalaisen tai erityisen kylmää säätä ja lunta. Ilmaston epävakaus, runsas sademäärä ja alhaiset keskilämpötilat luovat olosuhteet, joissa paikalliset kasviyhdyskunnat menestyvät.

Mesikastehunajan erityisyytenä on, että se saadaan pikemminkin mesikasteesta kuin medestä. Mesikaste on makeaa nestettä, jota esiintyy sopivissa olosuhteissa yleisimmin sekä havupuilla (kuten pihdoilla ja kuusilla) että lehtipuilla (kuten tammilla, pyökeillä ja vaahteroilla). Sitä tuottavat hyönteiset, tavallisesti kirvat ja kilpikirvat, jotka työntävät stilettinsä kasvisoluihin saadakseen kasvinesteitä, joista ne ottavat typpipitoisia aineita ja erittävät muun osan mesikasteena.

”Goranski medun” on hunaja, jonka erityispiirteet määräytyvät ensisijaisesti Gorski kotarin ja Ogulin-Plaški-alangon alueilla esiintyvän pääkasvimateriaalin osuuden mukaan: alueella esiintyy saksanpihtaa (Abies alba Mill.) ja metsäkuusta (Picea abies L.) yhdessä euroopanpyökki (Fagus sylvatica L.)- ja vaahterametsiköiden (Acer spp.) kanssa. Nämä puut ovat isäntäkasveja kirvoille ja kilpikirvoille, jotka tuottavat mesikastetta. Mehiläiset keräävät sitä ja muuntavat sen hunajaksi. Yleisin mesikasteen aiheuttaja on Cinara pectinatae -kirva, joka kiinnittyy pihdan versoihin ja jota voi esiintyä koko kesän ajan, jos sää on lämmin ja kostea. Kuusi on havupuu, joka tuottaa yleensä runsaasti monenlaisten kirvojen ja kilpikirvojen erittämää mesikastetta. Toisin kuin pihdoilla, kuusilla on kuitenkin matala juuristo, mikä saattaa olla syynä siihen, että ne eivät yleensä tuota mesikastetta kuivien kuukausien eli heinä- ja elokuun aikana. Kuusi tuottaa mesikastetta eniten touko- ja kesäkuussa, jolloin kuusi toimii isäntänä kerkkäkilpikirvalle ja muille kilpikirvoille, mesikasteen päälähteille. Kaikista havupuista pihdat ovat merkittävimpiä mehiläishoidon kannalta. Pihtojen tuottaman mesikasteen runsaus johtuu erilaisista kilpikirvoista ja edellä mainitusta Cinara pectinatae -kirvasta.

Kilpikirvoilla ja kirvoilla on hyvin kehittyneet suuosat, joiden avulla ne puhkaisevat kasvisolut, ulottuvat kasvin johtosolukkoon ja imevät kasvinesteitä. Koska puun nesteisiin kohdistuu merkittävä kapillaaripaine, kirvat/kilpikirvat imevät nesteitä liian suuria määriä. Ylimääräinen neste kulkee hyönteisen ruoansulatuselimistön läpi ja erittyy mesikastepisaroina, jotka putoavat läheisille oksille, neulasille ja lehdille sekä maahan. Vaikka pihdoilla esiintyy hyvin runsaita mesikastemääriä suhteellisen harvoin (viidestä seitsemään vuoden välein), pihdoilla esiintyy tavallisesti ehdottomasti paljon enemmän mesikastetta kuin muilla kasveilla. Yleensä pihdat tuottavat mesikastetta joka vuosi, mutta määrä on pitkälti riippuvainen ilmastosta ja maaperäolosuhteista. Alueilla, joilla pihdat ovat vallitsevia, mesikastetta esiintyy pääasiassa heinä- ja elokuussa, mutta sen tuottaminen voi jatkua syyskuuhun.

Kemiallisen koostumuksensa ansiosta mesikastehunajalla on tyypillisiä erityispiirteitä, jotka erottavat sen kukkaishunajista monessa suhteessa. Mesikastehunaja sisältää paljon kivennäisaineita ja kiteytyy yleensä nopeammin kuin eräät muut hunajalajit. ”Goranski medun” muodostaa erityisen mesikastehunajaluokan ja on Kroatian maineikkaimpia hunajalajeja. Erityisominaisuuksiensa ansiosta tästä hunajasta on tullut Gorski kotarin ja Ogulin-Plaški-alangon alueiden tunnistetuimpia tuotemerkkejä, ja tuote on saanut itselleen erityisen nimen ”medun”.

”Goranski medun” muodostaa erityisen hunajaluokan, joka eroaa muista hunajalajeista erityispiirteidensä (enimmäiskosteuspitoisuus 18,00 %, enimmäis-HMF-pitoisuus 15 mg/kg, vähimmäissähkönjohtavuus 0,9 mS/cm) ansiosta. Goranski medun -hunajan siitepölykoostumus käsittää hunajassa esiintyviä mesikasteen indikaattoreita (sieni-itiöitä, sienirihman palasia, viherleviä) ja alueella tuotannon aikana esiintyvien kasvilajien siitepölyä. Tämä sekä tuotteelle ominaiset aistinvaraiset ja fysikaalis-kemialliset ominaisuudet erottavat sen selvästi muista hunajalajeista.

Goranski medun -hunajaa ei saisi milloinkaan altistaa voimakkaalle lämmölle. Kiteytyneen Goranski medun -hunajan saa muuttaa takaisin juoksevaan muotoon lämmittämällä sitä enintään 40 °C:n lämpötilassa, mikä ei muuta rajatun alueen kasveista peräisin olevan mesikasteen tuotteelle antamia ominaisuuksia.

”Goranski medun” edustaa tuotantoalueensa maantieteellisten piirteiden ja luonnehtimansa tuotteen välistä erottamatonta yhteyttä. Pihdoista ja kuusista koostuvien kasviyhdyskuntien sekä niihin liittyvien pyökki- ja vaahterayhdyskuntien, niiden hyönteislajiston ja mesikastehunajan tuotannon keskinäiset suhteet ovat suoraan riippuvaisia rajatun alueen maantieteellisistä ja topografisista ominaisuuksista, mikä vaikuttaa suoraan Goranski medun -hunajan ominaisuuksiin ja erityisyyteen.

”Goranski medun” on hunaja, jota saadaan yleensä usean mesikastelähteen yhdistelmästä. Mesikaste on ainesosa, jossa on luonnostaan runsaasti kivennäisaineita. Enimmäkseen tuote sisältää kuusista ja pihdoista peräisin olevaa mesikastetta, johon on yhdistetty lehtipuista – pyökistä ja vaahterasta – peräisin olevaa mesikastetta.

Mesikasteen yleisimmän aiheuttajan eli Cinara pectinatae -kirvan ansiosta mesikastehunajassa voi toisinaan olla punertavia vivahteita. Mesikaste voi olla peräisin myös kirvoista. Silloin se on vivahteeltaan tummempaa, ruskeasta tumman ruskeaan tai lähes mustaan, jolloin siinä on usein öljymäisiä vihertäviä juovia. On syytä tuoda esiin, että Drepanosiphum platanoidis -kirva on tuotteliain mesikasteen tuottaja vaahterametsiköissä. Tämä pätee erityisesti vuorivaahteraan (Acer pseudoplatanus L.), metsävaahteraan (Acer platanoides L.) ja niverävaahteraan (Acer campestre L.), joista saatetaan saada suhteellisen runsaasti mesikastetta ja siitepölyä, erityisesti huhtikuun lopulla ja toukokuussa. Edellä mainitut tyypilliset kasvilajit ovat 4 kohdassa rajatun maantieteellisen alueen hallitsevien piirteiden perusta. Laaja metsäpeite ja vihreä maisema ovat rajatun alueen tärkeimpiä yleisiä kasvillisuuteen liittyviä piirteitä. Metsäpeite kattaa pääasiassa kaikki ympäröivät ja korkeammat alueet, jotka ovat mehiläishoitajien kannalta tärkeimpiä.

Mehiläishoidolla on Gorski kotarin alueella pitkät perinteet, mikä johtuu paikallisväestön käytännön osaamisesta ja taidoista. Toimintaa on harjoitettu alueella jo vuosisatoja. Paikallisilla on ainutlaatuista tietämystä tämän vuoristoalueen erityisestä morfologiasta, ja he tuntevat kokonaisvaltaisesti paikalliset hunajakasvit, vallitsevat ilmasto-olosuhteet ja tällä ainutlaatuisella alueella käytettävät niitä vastaavat mehiläishoitotekniikat. ”Goranski medun” tuotetaan käyttämällä perinteisiä mehiläishoitomenetelmiä, jotka ovat yli sata vuotta vanhoja. Yksi näistä menetelmistä on käyttää mehiläispesiä, joissa on liikuteltavat kehät, yleisimmin Alberti-Žnidaršič (AŽ)- tai Langstroth-Root (LR) -pesiä. Nämä kaksi mehiläispesätyyppiä ovat Gorski kotarin alueella yleisimmät, ja on osoittautunut, että niillä saadaan käytännössä parhaimmat tulokset. Mehiläishoitomenetelmissä, kuten mehiläispesien sijoittelussa ja teknisissä prosesseissa, joilla pyritään esimerkiksi maksimoimaan mehiläislaitumilta saatava sato, suojelemaan mehiläisiä tuhoojilta ja estämään parveilu, otetaan huomioon Goranski medun -hunajan maantieteellisen tuotantoalueen ilmasto ja sääolosuhteet.

Eritelmän julkaisutiedot

https://poljoprivreda.gov.hr/UserDocsImages/dokumenti/hrana/proizvodi_u_postupku_zastite-zoi-zozp-zts/Specifikacija_Goranski-Medun_izmjena11082021.pdf

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.