Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission asetus EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin"



Virallinen lehti nro C 051 , 23/02/2000 s. 0005 - 0010



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission asetus EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin"(1) (2000/C 51/02) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 21. lokakuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 2 kohdan nojalla laatia lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 26. marraskuuta 1999. Esittelijä oli Giacomo Regaldo. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 8. ja 9. joulukuuta 1999 pitämässään 368. täysistunnossa (joulukuun 8. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 100 ääntä puolesta ja 1 vastaan. 1. Johdanto 1.1. Komission asetusehdotus perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta vertikaalisiin sopimuksiin ja niitä koskevat suuntaviivat ovat tämän alan kilpailupolitiikan perinpohjaisen uudistamisen tarpeesta käydyn pitkän keskustelun tulos. 1.2. Uudistusprosessi alkoi vuonna 1997 vihreällä kirjalla Euroopan yhteisön kilpailupolitiikan vertikaalisista rajoituksista(2). Tätä seurasi vuonna 1998 tiedonanto(3), jossa komissio hahmotteli uutta politiikkaa, jonka toteuttaminen edellyttäisi seuraavia muutoksia nykyiseen sääntelykehykseen: - neuvoston asetukseen N:o 19/65 ETY tehtävä muutos, jolla perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdalla komissiolle annettua toimivaltaa laajennetaan koskemaan tiettyjä sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiä hajauttamistarkoituksessa - neuvoston asetuksen N:o 17, perustamissopimuksen 85-86 artiklan ensimmäisen toimeenpanoasetuksen, 4 artiklan 2 kohtaan tehtävä muutos, jotta komissio voi myöntää vertikaalisia sopimuksia koskevia poikkeuksia takautuvasti, jos ilmoitus tehdään myöhemmin - neuvoston 10. kesäkuuta 1999 hyväksymät asetukset N:o 1215/99 ja 1216/99. 1.3. Uusi lainsäädäntö on suunniteltu korvaamaan nykyiset ryhmäpoikkeusasetukset, jotka koskevat yksinmyyntisopimuksia (asetus 1983/83), yksinostosopimuksia (asetus 1984/83) ja luvakesopimuksia (asetus 4087/88). Se kattaa myös valikoivan jakelun, joka ei aiemmin kuulunut poikkeusten piiriin (paitsi moottoriajoneuvoteollisuuden osalta poikkeusasetuksella [poikkeusasetus 1475/95], jonka erityismääräykset johtuivat monitahoisista ja yhä pätevistä syistä ja jota komissio arvioi parhaillaan uudelleen). 1.4. Uusi asetus tulee voimaan 1. kesäkuuta 2000 sen 12 artiklan nojalla, jolla kolmen edellä mainitun asetuksen voimassaoloaikaa jatketaan tammikuun 1. päivästä 2000 toukokuun 31. päivään 2000. Lisäksi 31. toukokuuta 2000 jo voimassa oleviin, nykyisten asetusten (ETY) poikkeusedellytykset täyttäviin sopimuksiin sovelletaan 1. tammikuuta 2002 kestävää siirtymäkautta. 2. Yleistä 2.1. Komitea kannattaa ehdotetun uudistuksen yleislinjaa, sillä se heijastelee pitkälti vihreästä kirjasta ja asetuksiin 19/65 ja 17/62 ehdotetuista muutoksista sekä näihin liittyvästä, yhteisön kilpailusääntöjen soveltamista vertikaalisiin rajoituksiin koskevasta tiedonannosta annetuissa komitean lausunnoissa tehtyjä suosituksia. (Lisätietoja saa mainituista lausunnoista.) 2.2. Komitea huomauttaa myös, että vertikaalisia sopimuksia koskeva uudistusehdotus (ensimmäinen vaihe) ja kilpailusääntöjen (81-82 artikla)(4) uudenaikaistamista koskeva valkoinen kirja (toinen vaihe), joka edeltää suurta, paljolti ilmoitustaakan poistamiseen ja kilpailusääntöjen hajauttamiseen perustuvaa ja jäsenvaltioiden viranomaisten roolia vahvistavaa menettelyuudistusta, muuttavat sopimuksia koskevaa kilpailulainsäädäntöä 40 viime vuoden ajan hallinneen järjestelmän perin pohjin. 2.3. Valkoista kirjaa ja sen soveltamista koskevia lisätietoja saa aihetta käsittelevästä komitean lausunnosta(5). On tärkeää muistaa, että valkoisen kirjan uudistuksia on jo osin ennakoitu säännöissä vertikaalisista sopimuksista, jotka eivät ole mitenkään immuuneja 81 ja 82 artiklan soveltamisen siirtämisestä jäsenvaltiotasolle sekä laillisten poikkeusten järjestelmään siirtymisestä aiheutuville riskeille, joita ovat sääntöjen epäyhtenäinen soveltaminen, markkinoiden pirstaloituminen ja mahdollisesti jopa vaara siitä, että suuntaviivojen ei-sitovan luonteen vuoksi kilpailupolitiikkaa sovelletaan vaihtelevasti eri jäsenvaltioissa 30 prosentin kynnysarvon ylittävissä tapauksissa. 2.4. Viimeksi mainittujen kysymysten suhteen komitea toistaa edellisessä lausunnossa tekemänsä huomion one-stop shop -periaatteesta (kaikki palvelut samasta pisteestä), joka tulisi asettaa etusijalle toimeenpanoa hajautettaessa. 2.5. Komitea on kuitenkin tyytyväinen siihen, että uusi asetus vahvistaa yleisesti komission aikomuksen lopettaa keskitetty valvonta lakkauttamalla ennakkoilmoitukset ja kohdella vertikaalisia sopimuksia paitsi mahdollisesti kilpailua edistävinä myös yleensä vähemmän haitallisina kuin horisontaalisia sopimuksia, joissa sen paremmin toimittajalla kuin ostajallakaan ei ole suuria markkinaosuuksia. Komitea hyväksyy myös näkemyksen, jonka mukaan tuotemerkkien välinen tehokas kilpailu voi tasapainottaa tuotemerkin sisäisen (saman tuotteen jakelijoiden välisen) kilpailun rajoituksia. 2.6. Uudistus muuttaa huomattavasti 81 artiklan nykyistä laajaa legalistista tulkintaa, sillä ottamalla käyttöön markkinaosuuden käsitteen, laajentamalla ryhmäpoikkeuksien soveltamisalaa ja yksinkertaistamalla sopimusten ilmoitusmenettelyä se lisää merkittävästi taloustoimijoiden mahdollisuuksia vastata markkinoiden muutoksiin joustavasti ja tehdä sopimuksia, joihin liittyy kohtuullinen oikeusvarmuus. 2.7. Näin ollen nykyiset ryhmäpoikkeukset korvataan yhdellä puiteasetuksella, jolla sovelletaan poikkeuksia kaikkiin vertikaalisiin rajoituksiin, paitsi kiellettyjen sopimusehtojen luettelon (ns. black clauses) sisältämiin vakavimpiin rajoituksiin, jotka jäävät ryhmäpoikkeusten ulkopuolelle. 2.7.1. 30 prosentin markkinaosuuden käyttöönotolla luodaan turvamarginaali, jonka avulla on mahdollista erottaa laillisiksi oletetut (kynnysarvon alapuolelle jäävät) sopimukset niistä (kynnysarvon ylittävistä), joita saattaa olla syytä tutkia lähemmin, vaikka ne eivät välttämättä lainvastaisia olisikaan. 2.8. Tämä uusi sääntelykehys perustuu taloudelliseen lähestymistapaan, jossa vertikaalisia sopimuksia tarkastellaan markkinaympäristössä ja niiden siinä tuottamien vaikutusten pohjalta. Sääntelykehyksen tueksi on annettu suuntaviivat, jotka ovat välttämättömiä 81 artiklaan perustuvan komission politiikan tekemiseksi yritysten kannalta ennakoitavammaksi. 2.9. Komitea muistuttaa, että kilpailulainsäädäntö ei aina takaa tervettä kilpailua. Tämä merkitsee sitä, että hallitsevan markkina-aseman väärinkäytön välttämiseksi tarvitaan aina tehokasta sääntelykehystä, jonka noudattamista valvovat tehokkaat kilpailuviranomaiset. 3. Erityistä 3.1. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisala (1 artikla) 3.1.1. Komitea toteaa, että uusi ryhmäpoikkeusasetus antaa niille, jotka ovat solmineet vertikaalisia sopimuksia, yksinmyynti-, yksinosto-, valikoivan jakelun ja luvakesopimukset mukaan luettuina, mahdollisuuden toimia joustavammin kaupallisten tarpeidensa tyydyttämiseksi. Näin asetus vähentää tarvetta mukauttaa tällaisia sopimuksia nykyisten ryhmäpoikkeuksien rajoituksiin. Komitea on tyytyväinen, että uusi ryhmäpoikkeus on laajennettu koskemaan entistä useampia jakelijan suorittamia toimintoja, mukaan luettuna jälleenmyyntiin tarkoitettujen tavaroiden toimittaminen ja/tai hankkiminen sekä palvelujen ja välituotteiden markkinointi. 3.1.1.1. Komitea panee myös tyytyväisenä merkille viimeisimmässä luonnoksessa olevan vertikaalisten sopimusten laajennetun määritelmän. Määrittelemällä osapuolten välisen suhteen vain sopimuksen kannalta eikä suhteessa kummankaan osapuolen muihin - asiaan liittymättömiin - toimiin, komissio varmistaa, että ryhmäpoikkeusta voidaan soveltaa osapuoliin, jotka todella ovat vertikaalisessa suhteessa keskenään. 3.1.2. Komitea on myös tyytyväinen, että asetukseen on sisällytetty pienten ja keskisuurten jakelijoiden yhteenliittymien väliset vertikaaliset sopimukset, sillä tämä on komitean aiemmassa lausunnossa esitetyn huomion mukaista. 3.1.2.1. Komitea toteaa kuitenkin, että tapauksissa, joissa vain muutama yritys ylittää 50 miljoonan euron liikevaihdon kynnyksen, yksittäisten ilmoitusten myönteinen arviointi olisi mahdollista. 3.1.3. Komitea on tyytyväinen (1 artiklan kolmannessa kohdassa tehtyyn) selvennykseen siitä, missä määrin vertikaaliset sopimukset, joihin liittyy teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia rajoituksia, kuuluvat ryhmäpoikkeuksen piiriin. 3.1.4. Komitea ehdottaa, että suuntaviivoissa selitettäisiin paremmin, kuinka komissio aikoo tulkita "mahdollisen kilpailijan" käsitettä, ja huomauttaa komissiolle, että tätä käsitettä täytyy tulkita realistisesti, jotta estetään lukuisten teollisuuden toimitussopimuksien joutuminen ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle. 3.1.5. Komitea on tyytyväinen teknologian siirtoa koskevan asetuksen ja uuden ryhmäpoikkeuksen välistä suhdetta koskevaan täsmennykseen. 3.1.6. Komitea toteaa, että komissio aikoo soveltaa 81 artiklan 1 kohtaa aiempaa voimakkaammin kaupallisiin edustussopimuksiin. Vaatimus, jonka mukaan rahoitus- tai liikeriski ei koske kaupallista edustajaa, ei vastaa talouselämän todellisuutta ja aiheuttaisi Euroopan taloudessa valtavia mullistuksia monien alojen markkinointiverkoissa. Riskien jakamisen tiukkaa rajaamista kärjistetään vielä vahingollisten toimien "mustalla listalla"(17 kohta). Komitea toivoo, että komissio harkitsisi näkökantaansa ja selventäisi "rahoitus- ja liikeriskin" perusteita erityisesti "edustussopimuksien" osalta. 3.1.7. Vähämerkityksisiin sopimuksiin viitaten komitea toivoo, että komissio pystyy suorittamaan neuvoston 4. kesäkuuta 1999 päätöksessään edellyttämän uudelleentarkastelun(6) ja tutkii vertikaalisiin sopimuksiin sovellettavan uuden, taloudellisiin seikkoihin perustuvan lähestymistavan mukaisesti, onko epätoivottavaa soveltaa kielteisten lausekkeiden luetteloa sellaisten yritysten välisiin vähämerkityksisiin sopimuksiin, joiden markkinaosuus on alle 10 prosenttia. 3.2. Markkinaosuudet (2 artikla) 3.2.1. Komitea on tyytyväinen, että sen suositus yhtenäisestä 30 prosentin kynnysarvosta on hyväksytty. 3.2.2. Komitea ilmaisee tyytyväisyytensä myös siihen, että komissio on ottanut sen esittämät huomautukset markkinaosuuden laskemisen vaikeudesta huomioon. Komitea on hyvillään, että sen pyyntöön on vastattu ja annettu markkinaosuuden laskemista koskevat suuntaviivat, joissa käsitellään vertikaalisten sopimusten yhteydessä esiin nousevia erityiskysymyksiä ja jotka menevät merkityksellisten markkinoiden määrittelystä annettua komission tiedonantoa pidemmälle. Komitea antaa kiitosta suuntaviivasta 55, jossa korostetaan, että komissio ei määrää sakkoja, jos osapuolet ovat vilpittömässä mielessä uskoneet, että markkinaosuusraja ei ole ylittynyt. 3.2.2.1. Komitea katsoo, että merkityksellisten markkinoiden tunnistamista tulisi suuntaviivoissa parantaa antamalla selkeitä esimerkkejä, joiden avulla yritysten on helpompi määrittää markkinaosuutensa alue-, valtio- ja yhteisötasolla. 3.2.3. Komitea huomauttaa alustavasti, että aihepiirin monitahoisuuden vuoksi tarvitaan esitystavaltaan selkeitä, erityyppisiä markkinatilanteita kuvaavia suuntaviivoja, joiden perusteella toimijat voivat operoida markkinoilla mahdollisimman turvallisesti. 3.2.3.1. Tämä koskee erityisesti hyvin dynaamisia markkinoita, joilla yritysten voi olla vaikeaa arvioida merkityksellisiä tuote- ja maantieteellisiä markkinoita. Tämä saattaa johtaa siihen epätoivottavaan tilanteeseen, että yritykset pyrkivät varmistamaan oikeussuojan turvautumalla ilmoitusmenettelyyn. 3.2.4. Komitea arvostaa komission pyrkimyksiä antaa suuntaviivoilla yrityksille hyödyllinen väline, jonka avulla ne voivat itse arvioida sopimuksia ja niiden yhteensopivuutta Euroopan yhteisön kilpailusääntöjen kanssa. Komitea katsoo kuitenkin, että on paitsi toivottavaa myös välttämätöntä laatia tiivistelmä edellä mainituista arkaluonteisista seikoista ja keskittyä niihin syvemmin, ennen kuin asetus tulee voimaan. 3.2.5. Komitea ei myöskään löydä komission esittämistä suuntaviivoista minkäänlaista säännöstä nopeasta vastausmenettelystä, jonka avulla vaikeuksissa olevat toimijat saisivat täsmällisiä vastauksia asetuksen sekä suuntaviivojen kriteerien soveltamisesta. 3.2.6. Komitea huomauttaa, että uuden asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa otetaan vain osittain huomioon komitean aiemmissa lausunnoissa esitetty näkemys, jonka mukaan kynnysarvoa pienemmän markkinaosuuden omaavien myyjien kanssa tehdyissä jakelusopimuksissa pk-yritykset tulee ottaa riittävästi huomioon. Ellei minkäänlaisia rajoitteita ole, kynnysarvoa on mahdotonta valvoa. Komitea toteaa, että edellä mainituista syistä ulkopuolelle jätettyä moottoriajoneuvoalaa lukuun ottamatta pk-yritysten sopimuksellinen asema uhkaa heikentyä. 3.2.7. Komitea kehottaa jälleen komissiota sisällyttämään asetukseen lausekkeita, joilla rajoitetaan kyseisissä tapauksissa myyjien valtaa suhteessa pk-jakeluyrityksiin tai annetaan pk-yrityksille ainakin tehokkaat suojatakuut. Näin suojattaisiin paremmin myös kuluttajia: on syytä muistaa, että kuluttajan tulee saada käytännön etua vertikaalisista sopimuksista. 3.2.8. Komitea huomauttaa, että ehdotetulla ryhmäpoikkeuksia koskevalla yhdellä asetuksella lakkautettaisiin nykyiset poikkeusasetukset, jotka koskevat yksinmyynti-, yksinosto- ja luvakesopimuksia. 3.2.8.1. Jotta vältetään näiden asetusten kattamien sopimusten puitteissa toimivien pk-yritysten suojelutason heikentyminen, komitea pitää välttämättömänä, että suuntaviivoihin tulee sisällyttää nämä nimenomaiset kohdat, joiden vuoksi suuntaviivat otettiin käyttöön uuden yhtenäisasetuksen soveltamisessa. 3.2.9. Tämän tarkoituksena on välttää asettamasta jakelualan pk-yrityksille velvoitteita, jotka todennäköisesti heikentävät niiden kaupallista asemaa ja tekevät niistä liian riippuvaisia toimittajista; tätä säänneltiin jo eräissä asetuksen 1984/93 säännöksissä, jotka koskivat oluen yksinostosopimuksia ja polttoaineen jakelusopimuksia. Uudella asetuksella, jolla kaikki jakelijat asetetaan samaan asemaan, poistetaan nämä säännökset ja siten vähennetään mielivaltaisesti jälleenmyyjän taloudellista suojaa. 3.3. Kynnysarvon ylittävät tapaukset (30 prosenttia) 3.3.1. Komitea on erityisen tyytyväinen komission ilmoitukseen, jonka mukaan 30 prosentin kynnysarvon yläpuolella vertikaalisia sopimuksia ei pidetä ilman muuta laittomina eivätkä viranomaisten suorittamat tapauskohtaiset tutkimukset ole automaattisia. Komitea pitää myös tervetulleena politiikkaa, jonka mukaan yksittäisiä tapauksia arvioidaan taloudellisten seikkojen perusteella, jolloin huomiota kiinnitetään markkinaosuuden lisäksi markkinoilla vallitsevaan tuotemerkkien väliseen kilpailutilanteeseen. Tämä merkitsee tuotemerkkien sisäisten rajoitusten hyväksymistä kilpailluilla markkinoilla myös kynnysarvon yläpuolella. Se merkitsee myös - mikä on yhtä tärkeää - että vertikaalisten sopimusten nykyinen uudistus on yhdenmukainen kilpailupolitiikan modernisointia koskevien ehdotusten kanssa. 3.3.2. Komitea panee myös tyytyväisenä merkille, että asetuksen N:o 17/62 sisältämän 4 artiklan 2 kohdan mukaisia varmuuden vuoksi tehtäviä ilmoituksia ei enää tarvita. Sallimalla vertikaalisille sopimuksille poikkeuksia, vaikka niistä ilmoitetaan vasta sopimuksen voimaantulon jälkeen, vähennetään huonossa taloudellisessa tilanteessa olevien yritysten ilmoituspaineita ja sallitaan kilpailuasioiden pääosaston keskittyä sen tietoon tuleviin tärkeämpiin tapauksiin. 3.3.3. Komitea kannattaa komission toimintalinjaa, jolla on tarkoitus kannustaa yrityksiä itsearviointiin. Komitea toivoo kuitenkin, että komissio suhtautuu edelleen avoimesti epäviralliseen neuvontaan ja pystyy jonain päivänä tarjoamaan nopean vastauspalvelun yrityksille, jotka ovat perustellusti epävarmoja asemastaan. 3.3.3.1. Komitea painottaa kuitenkin, että tällainen muutos ei saa estää yrityksiä, jotka itsearvioinnin perusteella uskovat ylittäneensä markkinaosuuden kynnysarvon, tekemästä ilmoitusta heti sopimuksen tekemisen jälkeen turhien opportunististen riitojen välttämiseksi. 3.3.3.2. Komitea on myös hyvin yllättynyt huomatessaan, että suuntaviivoissa (55) komissio antaa ymmärtää, että ilmoitus tulisi tehdä vain riitautetuissa tapauksissa; muutoin komissio ei kilpailusääntöjä soveltaessaan aseta yksittäisiä sopimuksia koskevia ilmoituksia etusijalle. 3.4. Vakavimmat rajoitukset (3 artikla) 3.4.1. Komitea on tyytyväinen vakavimpien rajoitusten vähentämiseen. 3.4.2. Komitea kannattaa myös 3 artiklan a kohdassa enimmäismyyntihinnalle ja ohjehinnalle annettua poikkeusta hinnan asettamista koskevaan rajoitukseen. Tämä merkitsee lisäksi, että samanlaiset jäsenvaltioiden säännökset pysyvät voimassa tulevassa lainsäädäntökehyksessä. 3.4.3. Komitea huomauttaa myös, että vähämerkityksisiä sopimuksia koskeva tarkistus on välttämätön franchising-toimintaa harjoittavien pk-yritysten kannalta, koska niiden täytyy voida turvautua tiettyihin yksinmyynnin kaltaisiin lausekkeisiin varmistaakseen verkoston identiteetin kunnioittamisen ja kyetäkseen hyödyntämään suurtuotannon etuja. 3.4.4. Komitea on tyytyväinen siihen, että asetuksen 3 artiklan b kohdassa toimittajalle annetaan mahdollisuus rajoittaa aktiivinen jälleenmyynti yksinmyyntialueelle tai yksinoikeuteen perustuvaan asiakasryhmään ja sallitaan ilmeisesti täysimittainen passiivinen jälleenmyynti. 3.4.5. Tässä yhteydessä on mielenkiintoista todeta komission katsovan suuntaviivassa 42 yleisesti, että Internetin käyttöä mainos- tai myyntitarkoituksiin tulisi pitää passiivisena myyntinä, ellei sitä ole nimenomaan suunnattu yksittäisille kuluttajille. Sen sijaan sähköpostiviestit, joita asiakkaat eivät ole pyytäneet, katsotaan aktiiviseksi myynniksi. 3.4.5.1. Tämä tulkinta, johon komitea yhtyy, on epäilemättä hyödyksi myös komission muille yksiköille, jotka eri syistä toimivat sähköisen kaupankäynnin ja Internetin käytön parissa, vaikka niillä ei aina olisikaan samanlaiset näkemykset siitä, miten sähköistä kaupankäyntiä tulisi johdonmukaisesti säännellä. 3.4.5.2. Komitea kehottaa tekemään ripeästi aloitteita oikeusvarmuuden luomiseksi tässä asiassa. 3.5. Muut kuin vakavimmat rajoitukset - ryhmäpoikkeusehto (4 artikla) 3.5.1. Komitea huomauttaa, että kilpailukieltovelvoitteille myönnettyjen poikkeusten kesto on yleensä viisi vuotta, mikä ei kuitenkaan estä osapuolia uusimasta sopimuksiaan. Aikarajaa ei kuitenkaan sovelleta, jos ostaja jälleenmyy tavaroita tai palveluja toimittajan omistamista tai vuokraamista tiloista käsin, mistä seuraa kilpailukieltovelvoite kyseiseksi ajaksi. 3.5.2. Tämä lähestymistapa on kannatettava, sillä yleisesti ottaen se täyttää komitean ehdotuksen, jonka mukaan tulisi ottaa huomioon ajanjakso, joka tarvitaan, ennen kuin tuotto kattaa tehdyt investoinnit. 3.5.3. Komiteaa arveluttaa kuitenkin edelleen 4 artiklan b kohdan ja a kohdan välinen yhteys; edellisessä sallitaan kilpailukieltovelvoitteen lopettaminen vasta vuosi sopimussuhteen päättymisen jälkeen, jälkimmäisessä rajoitetaan yksinostosopimusten kesto viiteen vuoteen. Jos yksinoikeutta käyttävä ostaja voi lopettaa sopimuksen vasta viiden vuoden jälkeen ja sopimuksen uusimatta jättäminen merkitsee, ettei ostaja voi vuoteen harjoittaa elinkeinoaan valitsemallaan alalla, sopimusten uusimatta jättäminen jäänee suhteellisen harvinaiseksi ja viiden vuoden enimmäisaika on pikemmin kuvitteellinen kuin todellinen. 4 artiklan a kohdassa kilpailukieltovelvoite rajoitetaan aikaan, jona ostaja toimii toimittajan omistamissa tai vuokraamissa tiloissa, ja tätä tulisi soveltaa myös mainittuun viiden vuoden ajanjaksoon. 3.5.4. 4 artiklan b kohdassa säädetty sopimuksen päättymistä seuraava kilpailukieltovelvoite näyttää menevän tarpeettoman pitkälle. Tuotemerkkien ja tekijänoikeuksien käyttöoikeus päättyy yhtä aikaa sopimuksen kanssa. On totta, että taitotietoa on suojeltava sopimuksen päättymisen jälkeen, mutta taitotiedon luottamuksellisuuden suojeluun ei tarvita sopimuksen päättymisen jälkeistä kilpailukieltovelvoitetta. Lisäksi sopimuksen päättymisen jälkeinen kilpailukieltovelvoite rajoittaa jälleenmyyjän liiketoimintavapautta, vaikka sopimus ei enää sido tätä. 3.5.5. Jos yksi sopimuspuoli on tehnyt jakelujärjestelyyn pitkän aikavälin investoinnin, niin että viiden vuoden ajanjakso on riittämätön, mahdollisuudesta myöntää kilpailukieltovelvoitteelle pidempiaikainen poikkeus tulisi päättää tapauskohtaisesti. 3.6. Rajoitusten irrottaminen sopimusyhteydestään 3.6.1. Komitea toteaa tyytyväisenä, että komissio on vastannut komitean irrotettavuussääntöä koskevaan pyyntöön. Sallimalla muiden kuin vakavimpien rajoitusten irrottamisen sopimusyhteydestään komissio vahvistaa osapuolien itsearviointia. Vastustusmenettelyn valinta olisi jatkanut vanhaa menettelyä, joka aiheutti turhia ilmoituksia kilpailuasioista vastaavalle pääosastolle. 3.7. Ryhmäpoikkeuksien peruuttaminen (5 ja 6 artikla) 3.7.1. Komitea kannattaa lähestymistapaa, jossa komissio voi peruuttaa poikkeuksen yhdeltä tai usealta yritykseltä, jos se voi osoittaa (ja todistustaakka on komissiolla), että niiden tekemillä sopimuksilla on kielteinen kokonaisvaikutus kilpailuun, vaikka toimittajan tai ostajan markkinaosuus olisi pienempi kuin 30 prosenttia (5 artikla). Tämä kohentaa pienten ja keskisuurten jakeluyritysten suojaa ja tasapainottaa niiden suhdetta toimittajiin. 3.7.2. Jäsenvaltioiden viranomaiset voivat peruuttaa ryhmäpoikkeuksen myös, jos kyseinen maa täyttää erillisten maantieteellisten markkinoiden tunnuspiirteet. Tällaisessa tapauksessa peruuttaminen koskee vain kyseistä valtiota (6 artikla). 3.7.3. 5 ja 6 artiklaa koskevissa suuntaviivoissa (suuntaviivat 60-69) määritetään tarkasti komission yksinomainen valta peruuttaa ryhmäpoikkeus, kun kyseessä olevat maantieteelliset markkinat ovat laajemmat kuin yhden jäsenvaltion alue. Jos markkinat kuitenkin muodostuvat yhden jäsenvaltion alueesta, toimivalta peruuttaa ryhmäpoikkeus on sekä komissiolla että kyseisellä jäsenvaltiolla. 3.7.3.1. Komitea on huolissaan, että jäsenvaltioiden viranomaisten epäyhtenäinen yhteisön kilpailusääntöjen soveltaminen saattaa aiheuttaa ristiriitaisia päätöksiä ja menettelyjä. Myös oikaisumekanismit herättävät huolta yritysten oikeusvarmuuden suhteen. 3.7.3.2. Komitea toistaa, että kun jäsenvaltioiden viranomaisille annetaan 6 artiklalla valtuudet peruuttaa ryhmäpoikkeus alueellaan, niiltä tulee edellyttää myös menettelyllisiä turvamekanismeja, jotka vastaavat komission soveltamia peruuttamismenettelyyn sisältyviä mekanismeja. Komission ei pidä epäröidä käyttää valtaansa tämän riskin torjumiseksi. 3.7.4. Peruuttamispäätöstä ei voida milloinkaan tehdä takautuvasti. Siten sopimukselle myönnetty poikkeus säilyy voimassa peruuttamisen voimaantuloon asti. Komitea kannattaa tätä, sillä se vastaa täsmälleen sen aiemmassa lausunnossa tekemää ehdotusta. 3.8. Soveltamatta jättäminen 3.8.1. Komitean mielestä suuntaviivoissa tulisi selittää paremmin, miten komissio aikoo taata rinnakkaisten valikoivan jakelun verkostojen kanssa yhteensopivan hyväksyttävän kilpailutason ja samalla ottaa huomioon sopimustuotteiden luonteen, joka saattaa edellyttää tämäntyyppistä jakelua. Tämä tukisi uutta politiikkaa, jolla on määrä arvioida sopimusten markkinavaikutuksia pelkkien muotoseikkojen sijasta. 3.9. Siirtymäaika ja kesto (12 artikla) 3.9.1. Siirtymäajan suhteen komitea katsoo, että ylimääräisten kustannusten ja oikeudellisen epävarmuuden välttämiseksi nykyisten ryhmäpoikkeusten kanssa yhteensopivat ja ennen uuden asetuksen voimaantuloa tehdyt sopimukset tulisi sallia vuoden 2001 loppuun asti. 4. Päätelmät 4.1. Komitea toteaa, että komissio on asetusluonnoksessaan ottanut komitean aiemmissa lausunnoissa esitetyt huomiot ja ehdotukset laajasti huomioon. 4.2. Edellä esitetyillä yleis- ja erityishuomioilla, koskivat ne sitten itse asetusta tai suuntaviivoja, on tarkoitus täydentää ja parantaa tätä monitahoista ja markkinoiden yhdentymisen kannalta äärimmäisen merkittävää alaa koskevia sääntöjä. 4.3. Tavoitteena on yksinkertainen, tarkoin määritelty sääntelykehys, joka tarjoaa markkinoilla toimiville yrityksille oikeusvarmuuden kilpailuympäristössä, jossa pk-yritykset voivat kasvaa ja josta on kuluttajille käytännön hyötyä. 4.4. Tämän vuoksi komitea kiittää komissiota sen tämän päämäärän saavuttamiseksi tekemästä työstä. Bryssel 8. joulukuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI (1) EYVL C 270, 24.9.1999. (2) KOM(96) 721 lopull., 22.1.1997; TSK:n lausunto: EYVL C 296, 29.9.1997. (3) KOM(1998) 544 lopull. ja KOM(1998) 546 lopull., EYVL C 365, 26.11.1998; TSK:n lausunto: EYVL C 116, 28.4.1999. (4) KOM(1999) 101 lopull., 28.4.1999. (5) CES 1130/99. (6) Neuvoston kokous 4. kesäkuuta 1999 - pöytäkirja N:o 8958/99 Add. 1.