FI Euroopan unionin virallinen lehti C 354/35

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Yhteisen maatalouspolitiikan uudistaminen vuonna 2013” (oma-aloitteinen lausunto)

2010/C 354/06

Esittelijä: Lutz RIBBE

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 16. heinäkuuta 2009 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Yhteisen maatalouspolitiikan uudistaminen vuonna 2013.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 25. helmikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17.–18. maaliskuuta 2010 pitämässään 461. täysistunnossa (maaliskuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 163 ääntä puolesta ja 5 vastaan 5:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 ETSK on hyvin huolissaan siitä, että ero eurooppalaiseen maatalousmalliin tai monitoimiseen maatalouteen sitoutumisen ja maatalousyritysten jokapäiväisen todellisuuden välillä kasvaa edelleen jatkuvasti. Eurooppalaista maatalousmallia, jota nykyinen kehitys uhkaa tällä hetkellä enemmän kuin koskaan, onkin tuettava ja edistettävä vahvalla eurooppalaisella maatalouspolitiikalla yhä päättäväisemmin ja tavoitteellisemmin.

1.2 Markkinat aiheuttavat viljelijöille – usein alhaisten tai voimakkaasti vaihtelevien hintojen vuoksi – voimakasta sopeutumispainetta maatalousyritysten erikoistumisen ja rationalisoinnin suuntaan. Kyseiset prosessit voivat johtaa ongelmalliseen alueelliseen keskittymiseen ja maataloustoiminnasta luopumiseen heikossa asemassa olevilla alueilla. ETSK katsoo, että tämän sopeutumispaineen vuoksi yhteisellä maatalouspolitiikalla on välttämättä edistettävä monitoimisen, kattavan ja kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisen maatalouden säilyttämistä ja kehittämistä tulevaisuudessa.

1.3 ETSK:lle asia on selvä: pelkästään kilpailukyvyn parantaminen maailmanmarkkinoiden palvelemiseksi ei riitä. Vuoden 2013 jälkeisen YMP:n ohjenuorana ei saa olla matalimpien hintojen mukainen, pelkästään liiketaloudellisesti optimoitu, erikoistunut ja alueellisesti keskittynyt tuotanto vaan eurooppalainen maatalousmalli, jonka on perustuttava elintarvikeomavaraisuuden, kestävyyden sekä maataloustuottajien ja kuluttajien todellisten tarpeiden periaatteisiin.

1.4 Maatalouspoliittisten perusedellytysten on näin ollen oltava toisenlaiset, sillä toivotunlaista monitoimista maataloutta ei voida toteuttaa maailmanmarkkinaehdoin eikä -hinnoin.

1.5 ETSK kehottaa komissiota, neuvostoa ja Euroopan parlamenttia aluksi määrittelemään yksiselitteisesti YMP:n tavoitteen ja sen jälkeen esittämään sitä varten tarvittavat välineet sekä tarvittavan rahoituksen. Vasta tämän jälkeen on selvitettävä rahoituskysymys. ETSK:n mielestä on väärin määritellä ensin tietyn tehtäväalan edellyttämä rahoitus ja jakaa sitten kyseinen summa yksittäisten toimenpiteiden ja jäsenvaltioiden kesken.

1.6 Markkinoiden vakaus on perussopimuksen mukaan yksi YMP:n tavoitteista. Vakaat markkinat ovat tärkeät. Tämän vuoksi ETSK pitää markkinavälineiden käyttöä tärkeänä myös tulevaisuudessa hintojen vakauttamiseksi ja voimakkaiden hintavaihtelujen välttämiseksi. Markkinoiden sääntelytoimet tai tuottajahintojen varmistamistoimet on kuitenkin vähennetty minimiin, ja EU:n maatalousmarkkinat ovat unionin ulkopuolisiin maihin nähden avoimimpia maailmassa. Tästä johtuu suuri osa vaikeuksista, joita ei voida ajan mittaan ratkaista pelkästään varoja siirtämällä.

1.7 Maatalouspolitiikka on siis enemmän kuin varojen jakamista. Viljelijät odottavat oikeutetusti, että he saavat asianmukaiset tulot tuotteidensa myynnistä markkinoilla ja korvauksena eurooppalaisen maatalousmallin yhteydessä suorittamistaan yhteiskunnallisista palveluista.

1.8 Tätä varten on – lyhentämällä jakelukanavia ja parantamalla viljelijöiden tai tuottajajärjestöjen suoraa yhteyttä kuluttajiin – edistettävä ja pidettävä yllä EU:n maaseutualueiden alueellisuutta ja moninaisuutta edistävien laatutuotteiden tuotantoa ja markkinointia. Näin voidaan parantaa maatalousyritysten kilpailukykyä ja vastata suurten kauppaketjujen ylivoimaan neuvotteluissa. Eurooppalaisten tuotteiden moninaisuudesta ja omaleimaisuudesta on huolehdittava myös kuluttajille suunnatun asianmukaisen tiedotuksen avulla.

1.9 Uudistuksen tärkeänä tavoitteena on muuttaa EU:n nykyisin epäyhtenäinen maatalouden tukijärjestelmä yhtenäiseksi, objektiivisiin kriteereihin perustuvaksi ja yhteiskunnan hyväksymäksi järjestelmäksi.

1.10 Viljelijöille myönnettäviä tukia ei voida enää perustella aiemmilla päätöksillä tai vaatimuksilla, vaan niillä on tarkoitus korvata – tarkemmin määriteltävät – yhteiskunnalliset palvelut, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiselle ja jotka eivät heijastu markkinahinnoissa. Ne on näin ollen suunnattava tavoitteiden mukaan.

1.11 Euroopan laajuista yhtenäistä pinta-alatukea ei voida perustella esim. huomattavilla rakenteellisilla eikä viljely- ja ilmasto-olosuhteilla, kansallisten ja alueellisten keskitulojen eikä tuotantopanos- ja tuotantokustannusten suurilla eroilla tai erilaisilla palveluilla, joita eri tilat ja tilatyypit suorittavat eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiseksi. Pikemminkin on löydettävä mukautettuja alue- ja tilatyyppikohtaisia ratkaisuja.

1.12 Maaseudun kehittämisohjelmia on paitsi kehitettävä, myös optimoitava. Komitea torjuu selkeästi asianomaisten tehtävien siirtämisen yleiseen rakenne- tai aluepolitiikkaan. Komitea on kuitenkin sitä mieltä, että nykyiseen maaseuturahastoon sisältyvillä toimilla tulisi olla selvä yhteys maatalouteen. Teiden rakentaminen ja laajakaistakaapelointi eivät kuulu näihin toimiin.

2. Tehtävänasettelu

2.1 Euroopan komissio esittää vuonna 2010 tiedonannon poliittisten painopisteidensä tulevasta muotoilusta ja tulevasta talousarviokehyksestä vuodesta 2014 alkaen. Tiedonannossa esitetään myös huomioita yhteisön politiikkojen, kuten YMP:n ja rakennerahastojen, suuntauksesta.

2.2 Käsillä olevan oma-aloitteisen lausunnon tavoitteena on esittää järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan perusluonteisia ajatuksia YMP:n tulevasta suuntauksesta ja muotoilusta. Näin on tarkoitus antaa komissiolle perusteluja ja suosituksia tiedonannon laatimista varten.

3. Lähtötilanne: Eurooppalainen maatalousmalli – ETSK:n maatalouspoliittinen esikuva – on uhattuna

3.1 Maatalouteen kohdistuvat yhteiskunnan odotukset ovat muuttuneet huomattavasti. Pitkään aikaan ei ole ollut kyse vain uuteen Lissabonin sopimukseen sellaisenaan sisällytetyn EY:n perustamissopimuksen 33 artiklan tavoitteiden toteuttamisesta, kuten tuottavuuden parantamisesta riittävien ja kohtuuhintaisten elintarvikkeiden tuotannon varmistamiseksi.

3.2 Tämän ohelle on ilmaantunut uusia vaatimuksia, kuten biologisen monimuotoisuuden varmistaminen, kulttuurimaiseman laaja-alainen säilyttäminen, maaseutualueiden kehittäminen, työpaikkojen luominen ja säilyttäminen sekä alueellisten tuotteiden käsite kulttuuriomaisuutena. Maatalouden on myös selvittävä ilmastonmuutoksen seurauksista, ja sen on annettava panoksensa hiilidioksidin varastointiin.

3.3 Maailmanlaajuinen nälkäkriisi sekä energiamarkkinoiden ongelmallinen tilanne tuovat yhä selkeämmin esiin kotimaisen eli alueille ankkuroituneen maatalouden erityisen tärkeät lisätehtävät, kuten elintarviketurvan tai elintarvikeomavaraisuuden sekä merkityksen energiantoimittajana.

3.4 Elintarviketurvan on oltava kaikkien ihmisten perusoikeus. Vaikka sataprosenttinen omavaraisuus ei olekaan tarpeen, tavoitteena tulisi olla mahdollisimman korkean omavaraisuusasteen (elintarvikeomavaraisuuden) saavuttaminen.

3.5 Maataloustuotanto on usein osa kulttuuria ja alueellista identiteettiä, ja elintarvikkeet voivat edustaa maiden ja alueiden erilaisuutta ja historiaa. Elintarvikkeita voitaisiin teoriassa tuoda, mutta kulttuurimaisemaa, biologista monimuotoisuutta ja kulttuuria voidaan ylläpitää vain aktiivisella, maalaiselämään perustuvalla maanviljelyllä. Niitä ei ole saatavana tuontitavaroina. Elintarvikkeita on näin ollen arvioitava täysin toisella tavoin kuin esimerkiksi teollisuustuotteita, joiden tuotantopaikka määräytyy ensisijaisesti kustannusten perusteella.

3.6 Kestävästä taloudenhoidosta käytävä keskustelu ulottuu näin maatalouteen. Kun poliittisessa keskustelussa puhutaan kestävän kehityksen tavoitteita johdonmukaisesti noudattavasta maataloudesta, käytetään ilmaisua ”eurooppalainen maatalousmalli”.

3.7 ETSK katsoo, että eurooppalaisen maatalousmallin eli maalaiselämään (1) perustuvan EU:n sellaisen monitoimisen maatalouden säilyttäminen tai kehittäminen, jossa maataloustuottajien tulot vastaavat keskimääräistä kansallista tai alueellista tulotasoa, on avain pyrittäessä säilyttämään määrällisesti riittävä, korkealaatuinen, alueellisesti eriytynyt, laaja-alaisesti harjoitettava ja ympäristöystävällinen elintarviketuotanto, jonka avulla turvataan ja huolletaan Eurooppa, säilytetään tuotteiden moninaisuus ja erityispiirteet sekä edistetään monimuotoista ja lajistoltaan rikasta eurooppalaista kulttuurimaisemaa ja maaseutua.

3.8 Komitea painottaa, että monitoiminen maatalous ja maatalous, jonka on suuntauduttava tai jonka on määrä suuntautua ensisijassa globalisoituneiden ja liberalisoituneiden markkinoiden mukaisesti, eroavat toisistaan erittäin paljon jo nyt – myös Euroopassa.

3.9 Komitea on hyvin huolissaan siitä, että ero eurooppalaiseen maatalousmalliin tai monitoimiseen maatalouteen sitoutumisen ja maatalousyritysten jokapäiväisen todellisuuden välillä kasvaa edelleen jatkuvasti.

3.10 Tämä johtuu muun muassa siitä, että maataloustuottajat, joiden tehtävänä on sekä huolehtia tuotannosta että vastata maaseudun monitoimisesta roolista, joutuvat suorittamaan tehtäviä, jotka aiheuttavat ensi alkuun pelkkiä kustannuksia eivätkä tuota tuloja, koska maataloustuotteiden markkinahinnat eivät sisällä maatalouden monitoimisuuden yhteydessä suoritettuja toimia.

3.11 Selviytyäkseen taloudellisesti maatalousyritysten on nykyisin ryhdyttävä kaikkiin mahdollisiin tuottavuuden kehittämistoimiin. EU loittonee näin hitaasti eurooppalaisesta maatalousmallista, ja on havaittavissa maatalouden teollistumissuuntaus. Yhtäältä syntyy yritysmuotoja, jotka johtavat ”eurooppalaisen maatalouden amerikkalaistumisen” yleistymiseen, ja toisaalta monien yritysten, jotka olisivat tärkeitä monitoimisen maatalouden säilyttämiselle, on lopetettava toimintansa.

3.12 Tällainen kehitys on edennyt maatalouden eri aloilla ja myös alueittain hyvin eri tavoin. Viime vuosina kehitysvauhti on kiihtynyt valtavasti, ja osittain on havaittavissa todellisia rakennemuutoksia. Esimerkiksi pelkästään vuonna 2008 Saksassa Niedersachsenin osavaltiossa 20 prosenttia sikatiloista lopetti toimintansa ilman, että sikojen kokonaismäärä olisi vähentynyt lainkaan.

3.13 On epäselvää, mihin tällainen kehitys johtaa. Jo pitkään on tiedetty, että – kuten teollisuudessa – Eurooppa menettää kokonaisia tuotantohaaroja. Ensimmäisenä esimerkkinä voisi olla siipikarja-ala, joka on muita aloja huomattavasti enemmän jo pitkälle ”teollistunut”. Eräs Euroopan suurimmista yhtymistä, ranskalainen siipikarjayritys Doux, siirsi kerralla useampia tuotantopaikkoja Ranskasta Brasiliaan, koska tuotantokustannukset ovat siellä halvempia.

3.14 Tämä osoittaa, ettei jatkuvalla tuottavuuden kasvulla voida loppujen lopuksi taata eurooppalaisen maatalouden säilymistä sääntelemättömillä globaaleilla markkinoilla, kuten ei laaja-alaisesti harjoitettua eurooppalaista maanviljelyäkään.

3.15 ETSK painottaa, että tuotannon vahva keskittäminen tekee Euroopan maataloudesta entistä kriisialttiimman.

3.16 Eurooppalaiselle maatalousmallille on ominaista tietoinen luopuminen korkeasta tuottavuudesta, mikä luonnollisesti aiheuttaa kilpailuhaittoja. Juuri tätä kuitenkin halutaan poliittisella ja yhteiskunnan tasolla. Euroopan kansalaisilla on nimittäin Euroopan ulkopuolella osittain vallitseviin näkemyksiin verrattuna erilainen käsitys geeniteknisesti muunneltujen organismien käytöstä, hormoneista, kasvunedistäjistä, salmonellan torjunnasta tai maisemansuojelusta. On kuitenkin selvää, että tällaiset kansainvälisessä vertailussa korkeammat, tuotantoon kohdistuvat odotukset aiheuttavat kustannuksia, joita ei voida sälyttää pelkästään viljelijöille!

3.16.1 Näin ollen on ensiarvoisen tärkeää vahvistaa rajavalvontamekanismeja sellaisin terveydellisiä takeita koskevin sopimuksin, joiden avulla voidaan tarkistaa jäljitettävyys ja turvallisuus sekä se, ettei EU:ssa kiellettyjä tuotteita ole käytetty, sekä soveltaa samoja vaatimuksia sekä yhteisön tuotteisiin että tuontituotteisiin.

3.17 Eurooppalaisten poliitikkojen tehtävänä on nyt säilyttää maatalous, joka ei saa toteuttaa kaikkia toimia tuottavuuden lisäämiseksi mutta jonka on kuitenkin varmistettava tilanomistajille riittävät tulot.

3.18 Eurooppalaista maatalousmallia ei voida toteuttaa maailmanmarkkinaehdoin eikä -hinnoin. Ei ole mahdollista saada maataloutta, joka

— kykenee tuotantoon kaikilla Euroopan alueilla maailmanmarkkinoiden (usein vääristynein) ehdoin

— täyttää samalla kaikki tuotantoon liittyvät odotukset (laatu, turvallisuus, luonnonvarojen suojelu ja eläinten hyvinvointi jne.) ja suoriutuu Euroopassa aiheutuvista kustannuksista.

— takaa lisäksi nykyaikaiset ja palkkatasoltaan houkuttelevat työmarkkinat, joilla niin työpaikkojen ja työturvallisuuden kuin myös koulutuksen ja muun ammatillisen pätevöitymisen taso on korkea.

3.19 Nykyinen kehitys siis uhkaa eurooppalaista maatalousmallia tällä hetkellä enemmän kuin koskaan, minkä vuoksi sitä on tuettava ja edistettävä vahvalla YMP:llä.

4. Politiikka vuodesta 2014 lähtien – päätös YMP:n suunnasta

4.1 Vaikka yhteistä maatalouspolitiikkaa on historiansa aikana muutettu ja uudistettu useaan otteeseen ja osittain perusluonteisesti, vuosien 2000, 2003 ja 2008 uudistusten jälkeen keskustellaan jälleen sen uudistamisesta. Tämä on osoitus siitä, ettei kaikkiin YMP:hen liittyviin sosiaalisiin ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin vielä ole löydetty tyydyttävää ratkaisua. Siksi yhteistä maatalouspolitiikkaa kritisoidaan yhä uudelleen voimakkaasti tai se jossain määrin jopa kyseenalaistetaan. ETSK katsoo, että jos eurooppalainen maatalousmalli on määrä ottaa vakavasti, ei maatalouden radikaali markkinalähtöisyys tule kysymykseenkään.

4.2 Asianomaisten osapuolten tulisi paitsi osallistua – ja niiden on osallistuttava – tähän yhteiskunnalliseen keskusteluun, myös käydä sitä aloitteellisesti. Tämä on tilaisuus osoittaa yhteiskunnalle, miksi maataloudella on erityisrooli. Eurooppalaiseen maatalousmalliin kuuluva kestävän kehityksen mukainen maa- ja kotieläintalous ovat yhteiskuntamme elintarvikehuollon perusta ja strateginen sektori maankäytön ja aluesuunnittelun, maisemanhoidon, ympäristönsuojelun ja ilmastonmuutoksen torjumisen kannalta.

4.3 ETSK:n mielestä yhteiskunnassa on ehdottomasti aluksi luotava yhteisymmärrys maatalouspoliittisesta esikuvasta eli siitä, minkälainen eurooppalaisen maatalouden tulisi olla tulevaisuudessa. Lyhyesti sanottuna: puolustaako ja kehittääkö YMP eurooppalaista maatalousmallia vai keskittyykö se huolehtimaan muutamien harvojen, yhä erikoistuneempien, alueellisesti keskittyneiden ja optimoitujen yritysten valmistautumisesta yhä tiukempaan globaaliin kilpailuun halvimmista hinnoista?

4.4 ETSK:lle asia on selvä: pelkästään kilpailukyvyn parantaminen maailmanmarkkinoiden palvelemiseksi ei riitä. Vuoden 2013 jälkeisen YMP:n ohjenuorana ei saa olla matalimpien hintojen mukainen, pelkästään liiketaloudellisesti optimoitu, erikoistunut ja alueellisesti keskittynyt tuotanto vaan eurooppalainen maatalousmalli, jonka on perustuttava elintarvikeomavaraisuuden, kestävyyden sekä maataloustuottajien ja kuluttajien todellisten tarpeiden periaatteisiin.

4.5 Eurooppalainen maatalousmalli voi selviytyä vain jos monitoimisen maatalouden kilpailukykyä parannetaan pelkästään liiketaloudellisesti optimoituun maataloustuotantoon nähden. Tästä on tultava YMP:n ydintehtävä, jonka mukaisesti maatalouspoliittiset välineet on suunnattava – mikä saattaa muuttaa huomattavasti tukirakennetta. Ohjausvälineiden poistaminen olisi vastoin tätä vaatimusta.

4.6 ETSK kehottaa komissiota, neuvostoa ja Euroopan parlamenttia aluksi määrittelemään yksiselitteisesti YMP:n tavoitteen ja sen jälkeen esittämään sitä varten tarvittavat välineet sekä tarvittavan rahoituksen. Vasta tämän jälkeen on selvitettävä rahoituskysymys. ETSK:n mielestä on väärin määritellä ensin tietyn tehtäväalan edellyttämä rahoitus ja jakaa sitten kyseinen summa yksittäisten toimenpiteiden ja jäsenvaltioiden kesken.

4.7 ETSK muistuttaa, että pohdittaessa YMP:n suuntaamista vuoden 2013 jälkeen on otettava huomioon, että kuudennes kaikista työpaikoista Euroopassa on suoraan tai epäsuorasti yhteydessä maataloustuotantoon. YMP on näin ollen merkittävässä asemassa myös turvattaessa EU:n työllisyys erityisesti maaseutualueilla. Jos varsinainen maataloustuotanto lakkaa, menetetään työpaikkoja myös liitännäissektoreilla aina elintarvikealaan asti. Lisäksi 80 % unionin alueesta on maatalouskäytössä, ja sillä on ensisijainen rooli, kun kyse on kestävyysperiaatteiden mukaisesta resurssien hyödyntämisestä, luontotyyppien suojelusta, biologisesta monimuotoisuudesta jne. Maataloudella on myös mahdollisesti entistä merkittävämpi rooli ilmastonmuutoksen torjunnassa.

5. Maatalouspoliittisten toimenpiteiden monitahoinen kokonaisuus

5.1 Markkinat tuntevat hinnat mutta ovat lähes täysin vailla arvoja. Maataloustuottajien saamat hinnat noudattavat yhä enemmän globaalisti edullisimpia tuotantoedellytyksiä ja tuotantokustannuksia. Eurooppalainen maatalousmalli perustuu kuitenkin erittäin pitkälle arvoihin, jotka eivät heijastu maailmanmarkkinahinnoissa.

5.2 Markkinoiden vakaus on perussopimuksen mukaan yksi YMP:n tavoitteista. Vakaat markkinat ovat tärkeät. Tämän vuoksi ETSK pitää markkinavälineiden käyttöä tärkeänä myös tulevaisuudessa hintojen vakauttamiseksi ja voimakkaiden hintavaihtelujen välttämiseksi. Markkinoiden sääntelytoimet tai tuottajahintojen varmistamistoimet on kuitenkin vähennetty minimiin, ja EU:n maatalousmarkkinat ovat unionin ulkopuolisiin maihin nähden avoimimpia maailmassa. Tästä johtuu suuri osa vaikeuksista, joita ei voida ajan mittaan ratkaista pelkästään varoja siirtämällä.

5.3 Maatalouspolitiikka on siis enemmän kuin varojen jakamista. Viljelijät odottavat oikeutetusti, että he saavat asianmukaiset tulot tuotteidensa myynnistä markkinoilla ja korvauksena eurooppalaisen maatalousmallin yhteydessä suorittamistaan yhteiskunnallisista palveluista.

5.4 Jos yhteiskunta haluaa puolustaa eurooppalaista maatalousmallia, sen on annettava sille tukensa maatalouspolitiikan avulla. Maatalouden on tässä yhteydessä hyväksyttävä, että jos tukea annetaan, yhteiskunta odottaa, että monitoimiseen maatalouteen kohdistetut odotukset täytetään.

5.5 Kauppa/markkinat/markkinajärjestelyt

Epävakaat / vakaat markkinat

5.5.1 Markkinoiden ja hintojen osalta on otettava huomioon ja ratkaistava ainakin kolme erilaista ongelmaa:

— yhä epävakaammat markkinat, joilla tuotantohinnat ovat laskusuunnassa

— jakelu- ja markkinointisektoreiden jatkuvasti kasvava markkinavoima tuottajiin nähden

— selkeät ongelmat paikallisten ja alueellisten korkealaatuisten tuotteiden tuotannossa ja markkinoille saattamisessa. Paikallisiin ja alueellisiin markkinoihin suuntautuvaa maataloutta varten tarvitaan näin ollen erityislainsäädäntöä.

5.5.2 Laaja-alainen luopuminen tehokkaista markkinoiden vakautusvälineistä on edistänyt keinottelua ja markkinoiden epävakautta. Tämä on kuitenkin ristiriidassa EU:n nykyisten ja aiempien perussopimusten kanssa!

5.5.3 Suurilla hintavaihteluilla on taipumusta alentaa tuottajan osuutta arvoketjussa ja nostaa markkinoinnin liikkumavaraa.

5.5.4 Kuluttajatkaan tuskin hyötyvät tästä, kuten kuluneet vuodet ovat selvästi osoittaneet: sokerijuurikkaan 40 prosentin hinnanlasku on vaikuttanut tuskin lainkaan kuluttajahintoihin, ja sama koskee maidon ja viljan hinnanlaskua.

5.5.5 Aiemmat kokemukset osoittavat, että sääntelytoimet – jotka käsittävät oikeaan aikaan toteutettuja oikeita toimia – ovat kansantaloudellisesti edullisempia kuin vahinkojen korjaaminen myöhemmin.

5.5.6 Maitokriisi osoittaa selkeästi, ettei ole mahdollista vähentää minimiin markkinoihin tai tuotantomäärään kohdennettavia sääntelytoimia kyseenalaistamatta kansalaisten odotusten mukaisia, tuotantoa tai maatalouden monitoimisuutta koskevia korkeita vaatimuksia.

5.5.7 Maitokiintiöjärjestelmän lopettamiseen liittyy se vaara, että monet maidontuottajat etenkin heikossa asemassa olevilla alueilla luopuvat ammatistaan, mikä usein tarkoittaa maataloustoiminnan päättymistä. On epäilemättä totta, että esimerkiksi Virossa kulutettava maitomäärä voidaan tuottaa edullisemmin Euroopan muilla, tuottavammilla alueilla kuin paikan päällä. Tällainen tuotannon siirtäminen kustannussyistä on kuitenkin täysin vastoin eurooppalaisen maatalousmallin tavoitteita. ETSK kannattaa maatalouspolitiikkaa, joka mahdollistaa laaja-alaisesti harjoitettavan tuotannon ja joka perustuu elintarvikeomavaraisuuden periaatteeseen! Vielä kerran: tätä ei voida toteuttaa vain varoja siirtämällä, ja siksi on säänneltävä markkinoita ja tuotantoa.

5.5.8 Markkinoiden vakauttamisen ja niin sanotun turvaverkon luomisen on oltava YMP:n uudistuksen keskeisiä tehtäviä!

5.5.9 ETSK kannattaakin sitä, että

— harvat vielä olemassa olevat toimet markkinoiden vakauttamiseksi säilytetään ja toteutetaan markkinoiden niin vaatiessa ja että laaditaan ja otetaan käyttöön uusia, WTO:n sääntöjen mukaisia toimia markkinoiden vakauttamiseksi.

— kun ajatellaan kansainvälisten maatalousmarkkinoiden lisääntyviä epävarmuustekijöitä, maataloustuotteita varastoidaan strategisen kriisihuollon varmistamiseksi.

— lisäksi pohditaan sitä, miten markkinoita voidaan vakauttaa tuottajaorganisaatioiden tai alakohtaisten sopimusten avulla.

Elintarvikeketjun ongelmat

5.5.10 Hinnanmuodostuksessa neuvotteluasemat ovat epätasapainossa, ja viljelijät puhuvat epärehdeistä sopimuskäytänteistä, jotka perustuvat elintarvikkeiden tukkukauppiaiden hallitsevaan neuvotteluasemaan.

5.5.11 Markkinat määräävät tällä hetkellä – täysin markkinaliberalismin mukaisesti – sen ratkaisevan seikan, kuka saa minkäkinlaisen osuuden arvoketjussa. Tämä on epätyydyttävää etenkin viljelijöille, sillä vaikka yksikköhinnat usein nousevat, tuottajahinnat laskevat yhä edelleen, ja heidän on usein reagoitava tähän toimin, jotka ovat ristiriidassa eurooppalaisen maatalousmallin tavoitteiden kanssa.

5.5.12 Koska EU:n 27 jäsenvaltioissa vain 15 kauppaketjua hallitsee jo 77 prosenttia elintarvikemarkkinoista, ETSK katsoo, että – samoin kuin nykyisin Yhdysvalloissa – olisi tutkittava, onko kilpailulainsäädäntö riittävä estämään markkinoita hallitsevat rakenteet ja arveluttavat sopimuskäytänteet. On tärkeää, että kaikki asianomaiset tahot osallistuvat asian selvittämiseen. Tutkimuksen tulisi johtaa siihen, että maatalous- ja elintarvikealaa koskevia yhteisön kilpailusääntöjä muutetaan niin, että otetaan huomioon alan erityisluonne ja mukautetaan sääntöjä maailmanmarkkinoilla toimivien kilpailijamaiden kilpailusääntöihin, kuten maitoa käsittelevä korkean tason ryhmä on todennut päätelmissään.

5.5.13 ETSK odottaa, että komissio pyrkii parantamaan hinnanmuodostuksen avoimuutta ja esittää ehdotuksia niin sanotun asymmetrisen hinnanmuodostuksen välttämiseksi (2).

Paikallis-, alue-, erikois- ja laatutuotteiden markkinointi

5.5.14 Suuret elintarvikeketjut ja tärkeimmät jalostajat haluavat jatkuvasti yhdenmukaisia, lähes standardoituja, edullisia raaka-aineita. Näin ei jää paljoakaan tilaa alueelliselle ja tuotekohtaiselle monimuotoisuudelle.

5.5.15 Kuitenkin juuri tietyn alueen erityispiirteitä ja EU:n maaseutualueiden moninaisuutta ilmentävien laatutuotteiden tuotanto ja markkinointi on tärkeää eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiseksi. Tätä tehtävää onkin tuettava nykyistä paljon voimakkaammin. Kun lyhennetään jakelukanavia ja luodaan suoria yhteyksiä viljelijöiden tai maataloustuottajien yhteenliittymien ja kuluttajien välille, voidaan parantaa etenkin pienempien ja työvoimavaltaisempien yritysten kilpailukykyä.

5.5.16 Maantieteellisiin merkintöihin ja tuotantoteknisiin erittelyihin on kiinnitettävä nykyistä paljon enemmän huomiota. Niitä on pidettävä teollis- ja tekijänoikeutena ja niitä on suojeltava. Asianmukaiset merkinnät voivat liittää maataloustuotteet tiettyyn alueeseen, eli tuotteilla on ”tietty” alkuperä mutta myös erityisiä ajan mittaan kiteytyneitä laatuominaisuuksia. On tärkeää määritellä selkeästi, mitä alueellisilla tuotteilla tarkoitetaan.

5.5.17 Tuotemerkinnässä on nykyisin paljon harhaanjohtavia ja arveluttavia käytänteitä. Vastedes tulisi esimerkiksi kieltää, että

— maitopakkauksissa esiintyy laiduntavia lehmiä, jos maito ei ole peräisin laidunruokinnassa olleista lehmistä. Sen sijaan on edistettävä entistä eriytetympää lähestymistapaa markkinoilla (heinä- tai laidunruokintaohjelmista tuottajien tai pienten osuuskuntien alueelliseen markkinointiin).

— mainonnassa käytetään alueellisia merkintöjä, vaikka tuotteet on tuotettu muualla.

5.5.18 Markkinoiden avoimuutta sekä kuluttajille suunnattua tiedotusta (kuten alkuperämerkintöjä) on parannettava ja valvottava. Nykyisten sääntöjen, joita eurooppalaisten maataloustuottajien on noudatettava, tunnetuksi tekeminen on käynnistettävä kuluttajille suunnatuin, eurooppalaisista tuotantojärjestelmistä kertovin tiedotuskampanjoin. Lisäksi on kiinnitettävä erityistä huomiota merkintäjärjestelmään. ETSK:n mielestä tässä yhteydessä on pantava merkille elintarvikkeita koskevista tiedoista annetussa lausunnossa (3) esitetyt huomiot.

5.5.19 Verovaroja on vastedes käytettävä etupäässä alueellisten tuotteiden ja markkinoiden vahvistamiseen.

5.6 YMP:n rahoitusvälineet

Nykytilanne

5.6.1 EU:ssa on nykyisin epäyhtenäinen maatalouden tukijärjestelmä. EU15:ssa sovelletaan tilatukia, jotka joko perustuvat aiempiin tukioikeuksiin tai kehittyvät yhtenäisten pinta-alatukien suuntaan. EU12:ssa on otettu käyttöön suora pinta-alatukijärjestelmä, mutta tuet ovat EU15:ssa sovellettavan järjestelmän tukia alhaisemmat.

5.6.2 Yksittäiset viljelijät hyötyvätkin nyt hyvin eri tavoin nykyisestä tukikäytänteestä. Tätä pidetään yhtäältä usein epäoikeudenmukaisena, ja toisaalta järjestelmää on hyvin vaikea selittää veronmaksajille.

5.6.3 Uudistuksen keskeisenä tavoitteena on kehittää yhtenäinen, objektiivisiin kriteereihin perustuva ja yhteiskunnan hyväksymä järjestelmä.

5.6.4 Ensimmäisestä pilarista myönnettävät suorat tuet perustuvat vuonna 1992 toteutettuihin takuuhintojen alennuksiin. Takuuhinnat myönnettiin vuoteen 2003 asti sidottuina hintatukina, kunnes Luxemburgin päätösten myötä otettiin käyttöön tuotantomääristä riippumaton tuki. Koska useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin valinneet niin sanotun ”historiallisen tilatukimallin”, yksittäiset maataloustuottajat hyötyvät edelleen nykyisestä järjestelmästä hyvin eri tavoin. Tuotantomääristä riippumattoman tuen vuoksi he eivät voi enää suoraan vaikuttaa tuotantotapaan.

5.6.5 Toisen pilarin suoria tukia (pinta-alatukia) myönnetään, jotta maataloustuottajat saavat korvausta tietyistä yhteiskunnallisista lisäpalveluista, jotka ylittävät perusvaatimukset eivätkä heijastu markkinahinnoissa, tai jotta heitä kannustetaan ylipäätään säilyttämään heikossa asemassa olevilla alueilla yhteiskunnan kannalta arvokas tuotanto.

5.6.6 EU rahoittaa nykyisin sataprosenttisesti ensimmäisestä pilarista myönnettävät suorat tuet, kun taas jäsenvaltioiden on yhteisrahoitettava toisesta pilarista myönnettäviä tukia. Tällainen rahoitusmekanismin erilaisuus vaikuttaa monissa jäsenvaltioissa ohjelmien ”houkuttavuuteen”. ETSK kehottaa komissiota ottamaan tulevassa ohjelmasuunnittelussa huomioon, etteivät erilaiset yhteisrahoitusosuudet saa johtaa siihen, että jäsenvaltiot asettavat tietyt ohjelmaosat etusijalle tai jättävät ne vähemmälle huomiolle.

5.6.7 Suorien tukien ohella varoja myönnetään maaseudun kehittämiseen (toisen pilarin kolmas toimintalinja), yritysten investointitukiin (toisen pilarin ensimmäinen toimintalinja) sekä Leader-ohjelmaan.

5.6.8 Suoralla varojen siirrolla on markkinoiden epävakauden ja vaihtelujen sekä muiden seikkojen vuoksi osittain erittäin suuri merkitys yrityksen tulojen kannalta. Ilman varojen siirtoa maatalouden rakennemuutos olisi huomattavasti nykyistä dramaattisempi, vaikka onkin todettava, että yksittäiset yritykset hyötyvät hyvin eri tavoin nykyisin tärkeimmästä välineestä, ensimmäisestä pilarista myönnettävistä suorista tuista.

Tulevat tukijärjestelmät

5.6.9 ETSK pitää kiinni tähänastisesta kannastaan ensimmäisen pilarin suorien tukien osalta. Komitea on aina painottanut, että vaikka tehtäväsidonnaisilla suorilla tuilla”on tärkeä tehtävä, ne voivat olla vain täydentäviä – –” (4). Maataloustuottajien tulisi saada toimeentulonsa myyntituloista ja niiden yhteiskunnallisten palvelujen tuottamisesta, joista he eivät saa korvausta markkinoilla.

5.6.10 Tällaisista palveluista saatava korvaus, jota ei tähän mennessä ole myönnetty mutta joka on tarpeellinen, edellyttää yhteisymmärrystä siitä, minkälaisia palveluja viljelijöiden on tarjottava yksinään tai yhdessä. Tämä on tärkeää, jotta voidaan laatia selkeitä periaatteita siitä, minkälaisin perustein suoria tukia myönnetään tulevaisuudessa. Tukien on perustuttava objektiivisiin kriteereihin ja niiden on oltava ”sidoksissa” erityistehtävään, jotta varmistetaan yhteiskunnan hyväksyntä.

5.6.11 Periaatteessa tulisi lähteä siitä, että

— ensimmäisen tai toisen pilarin suorat tuet suunnataan yksinomaan maataloutta elinkeinonaan harjoittaville maataloustuottajille, maisemansuojelusta huolehtiville järjestöille ja muille kulttuurimaiseman suojeluun keskittyneille tahoille

— ensimmäisen tai toisen pilarin suorissa tuissa otetaan huomioon kullakin tilalla olemassa olevat ja luodut työpaikat

— ensimmäisen tai toisen pilarin suorien tukien avulla suoritetaan korvaus maatalouden yhteiskunnallisista palveluista, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiselle; maataloustuottajien tulojen tulisi perustua ensi sijassa hintoihin säännellyillä markkinoilla, joilla tunnustetaan tuotantokustannukset

— koska Euroopan unionissa on hyvin erilaiset viljely- ja ilmasto-olosuhteet, tulisi ensimmäisen tai toisen pilarin suoriin tukiin sisältyä myös osia, joilla tasapainotettaisiin erilaisista viljely- ja ilmasto-olosuhteista viljelijöille aiheutuvia kuluja kaikissa jäsenvaltioissa (5).

5.6.12 On siis päätettävä siitä, minkälaisista konkreettisista suorituksista on määrä myöntää suoria tukia (ja missä määrin). Yrityksille tai tuotantoaloille, jotka eivät suorita tai halua suorittaa kyseisiä palveluja eli jotka eivät siis edistä eurooppalaisen maatalousmallin toteuttamista, ei pitäisi myöntää suoria tukia.

5.6.13 Tulisi olla selvää, että tarvitaan suoria tukia, joiden avulla kompensoidaan sellaisten yhteiskunnallisten palvelujen suorittaminen, joilla ei ole markkinahintaa (esimerkiksi konkreettiset ja määritellyt ympäristötoimet). ETSK:n mielestä asianomaisia ohjelmia tulisi paitsi kehittää, myös muuttaa entistä houkuttelevimmiksi ja joustavimmiksi. Onkin ehdottomasti otettava jälleen käyttöön kannustimia. Olisi myös tärkeää voida reagoida nykyistä joustavammin maataloustuottajien yksittäisiin toiminta-aloihin. Ohjelmia ei niinkään tulisi suunnata toimenpiteiden vaan pikemminkin tulosten mukaisesti.

5.6.14 Monet uudet toimenpiteet kuuluvat tulevaisuudessa tähän ryhmään, esimerkkinä viljelymenetelmät, jotka lieventävät ilmastonmuutosta tai edistävät hiilidioksidin sitoutumista maaperään. Myös nurmiviljely on epäilemättä tällainen menetelmä.

5.6.15 Täysin oikeutettuja ovat myös suorat tuet kompensointina jatkuvista ja muuttumattomista luonnonhaitoista sekä esimerkiksi luonnonsuojeluvelvoitteisiin perustuvien käyttörajoitusten korvauksina maksettavat tuet. Monilla suojelualueilla tietty maatalouskäyttö on tärkeää alueiden luonteen säilyttämiseksi. ETSK pitää epärealistisena kieltää tukia sillä perusteella, että maataloustuottajien on toimittava suojelualueista annettuun asetukseen perustuvissa puitteissa.

5.6.16 Tehtäväsidonnaisten ja siten eriytettyjen suorien tukien, jotka myönnetään konkreettisten ja yhteiskunnan kannalta ymmärrettävien palvelujen kompensoimiseksi, on myös tulevaisuudessa oltava maatalouden tukipolitiikan keskiössä. Luonnonhaittakorvaukset kuuluvat yksiselitteisesti tähän.

5.7 Yhtenäinen pinta-alatuki kilpailuhaittojen kompensoimiseksi?

5.7.1 Yksi keskustelussa esiin tuotu vaihtoehto on, että nykyiset ensimmäisen pilarin suorat tuet muutetaan Euroopan laajuisesti yhtenäiseksi pinta-alatueksi. Kyseisten tukien myöntämisperusteena on se, että eurooppalaisen maatalouden on Euroopan ulkopuolisiin kilpailijoihin nähden noudatettava korkeampia tuotantostandardeja, mistä aiheutuu kilpailuhaittoja.

5.7.2 ETSK katsoo, että on ilman muuta pohdittava kilpailuhaittojen asianmukaista kompensointia. Kauppasopimuksissa sosiaali- ja ympäristöstandardeja, jotka ovat eurooppalaisen maatalousmallin keskeisiä tekijöitä, pidetään tullien ulkopuolisina kaupan esteinä. Tätä ei voida mitenkään hyväksyä. WTO:n järjestelmää on tässä kohden pikaisesti uudistettava, sillä globaali kauppajärjestelmä, jossa ei oteta huomioon sosiaalisia eikä ekologisia standardeja, ei ole hyväksyttävä.

5.7.3 Kilpailuhaittojen tasoittamiseksi on tärkeää selvittää, millä tuotannonaloilla eurooppalaiset velvoitteet eroavat konkreettisesti tärkeimpien kilpailijoiden velvoitteista ja minkälaisia todennettuja kustannushaittoja tästä aiheutuu yksittäisille yrityksille / yritystyypeille / tuotantomuodoille.

5.7.4 Eurooppalaisten viljelijöiden tuotantoedellytykset ja näin ollen tuotantokustannukset vaihtelevat erittäin paljon: eri alueiden välillä on suuria rakenteellisia sekä (viljely- ja) ilmasto-oloista johtuvia eroja mutta myös tuotanto- ja elinkustannukset vaihtelevat huomattavasti. Kustannushaitat ovat hyvin erilaisia myös yksittäisten jäsenvaltioiden, alueiden ja tilatyyppien mittakaavaetujen vuoksi.

5.7.5 On helppo ymmärtää, ettei esimerkiksi karjankasvatusyritysten todennettavissa olevia tuotantohaittoja ratkaista yhtenäisellä pinta-alatuella, josta hyötyisivät myös muut kuin karjankasvatusyritykset.

5.7.6 Näin ollen kilpailuhaittoja ei voida tasoittaa Euroopan laajuisella yhtenäisellä pinta-alatuella, vaan asia tulisi ratkaista viljely- ja ilmasto-olosuhteiden ja tilatyyppien perusteella aluekohtaisesti.

5.8 Yhtenäinen pinta-alatuki tulonsiirtona?

5.8.1 Ei ole epäilystäkään siitä, että EU:n talousarviosta maatalouteen vuosittain kohdennettavat noin 50 miljardia euroa ovat monille yrityksille nykyisin elinehto.

5.8.2 Nykyisin maksettavat maataloushinnat ovat liian alhaisia eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiseksi ja vaarantavat koko eurooppalaisen maatalouden.

5.8.3 Tämän vuoksi keskustelussa on tuotu esiin, että kaikille viljelijöille myönnettäisiin Euroopan laajuisen yhtenäisen pinta-alatuen muodossa maksettava eräänlainen ”perus- ja toimeentulotuki”.

5.8.4 Tulot vaihtelevat huomattavasti tila- ja aluekohtaisesti. Kohdassa 5.7.4 esitetyillä eroilla on myös tässä yhteydessä ratkaiseva rooli. Näin ollen tuloihin liittyvä ongelma edellyttää hyvin monitahoista lähestymistapaa. Sitä ei voida ratkaista Euroopan laajuisella yhtenäisellä pinta-alatuella, josta esimerkiksi pinta-alaltaan suuret yritykset tai vähän työvoimaa käyttävät yritykset hyötyisivät suhteettomasti.

5.8.5 Yhtenäisen pinta-alatuen sijaan olisi mahdollisesti pohdittava tukea, jota maksetaan henkeä tai työntekijää kohti mutta jonka määrää olisi rajoitettava. Tällaista tukea määriteltäessä tulisi myös ottaa huomioon kohdassa 5.7.4 mainitut erot. Lisäksi ehdotetun tukijärjestelmän yhteydessä olisi muistettava, että maatalousyritysten tulot riippuvat pitkälti tuottajahinnoista ja tuotantokustannuksista, jotka vaihtelevat entistä enemmän. Tuloihin perustuvan järjestelmän on kyettävä reagoimaan riittävän joustavasti yhä voimakkaampiin hintavaihteluihin.

Siirtymäkaudet

5.9 Yhtenäinen eurooppalainen tukijärjestelmä – jota ei pidä sekoittaa yhtenäiseen Euroopan laajuiseen pinta-alatukeen – joka ei perustu enää aiempiin tukioikeuksiin vaan konkreettisesti määriteltäviin nykyisiin suorituksiin, muuttaa huomattavasti jäsenvaltioiden, mutta myös maatalousyritysten, välisiä rahoitusvirtoja. Rahoituksen näkökulmasta tulee siis olemaan voittajia ja häviäjiä. ETSK katsoo, että tässä tilanteessa on toimittava hienovaraisesti ja asetettava mahdollisesti siirtymäaikoja. Ne olisi kuitenkin muotoiltava siten, että uusi järjestelmä on täysin toimintavalmis uuden rahoituskauden puolivälissä tai viimeistään sen loppuun mennessä.

5.10 Toisen pilarin tulevaisuus

5.10.1 Monet kansalaiset ovat saaneet sen vaikutelman, että YMP:n toisella pilarilla on osittain tarkoitus korjata vahinkoja, jotka poliitikot ovat itse saaneet aikaan väärillä perusedellytyksillä.

5.10.2 Kansalaisille on kerrottava ymmärrettävästi, että YMP:n toisen pilarin yhteydessä tulevaisuudessa tarjottavat toimet täydentävät tehtäväsidonnaisia suoria tukia ja että niiden avulla pyritään vastedes entistäkin kohdennetummin eurooppalaisen maatalousmallin säilyttämiseen, turvaamiseen ja toteuttamiseen. Tämä edellyttää käytettävissä olevien keinojen optimointia.

5.10.3 Tämä ei koske vain nykyistä toisen pilarin toista toimintalinjaa. Myös maatalousyrityksille myönnettävät investointituet on suunnattava entistä vahvemmin kestävän kehityksen mukaisesti. ETSK:n mielestä on selvää, että Euroopassa tarvitaan huomattavia investointeja, jotta maatalousyritysten toimintaa voidaan tehostaa kestävän kehityksen mukaisesti ja jotta aiemmin osittain puhtaasti tuotantoteknisten vaatimusten mukaan muokattua kulttuurimaisemaa voidaan muuttaa (ks. esimerkiksi vesitalous/vesipuitedirektiivi).

5.10.4 ETSK kannattaa toisen pilarin kolmanteen toimintalinjaan sisältyvien tehtävien laajentamista ja optimointia. Komitea torjuu selkeästi asianomaisten tehtävien siirtämisen yleiseen rakenne- tai aluepolitiikkaan. Komitea on kuitenkin sitä mieltä, että nykyiseen maaseuturahastoon sisältyvillä toimilla tulisi olla selkeä yhteys maatalouteen. Teiden rakentaminen ja laajakaistakaapelointi eivät kuulu näihin toimiin!

Bryssel 18. maaliskuuta 2010 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Käsite ”maalaiselämään perustuva” ei kuvaa yrityksen kokoa vaan viljelijöiden työskentely- ja ajattelutapaa: työkierrot, jotka limittyvät ja täydentävät toisiaan mahdollisimman lähellä maatilaa, pyrkimys säilyttää korkealaatuiset ja monipuoliset työpaikat, sidos kuntaan ja alueeseen, vastuu luonnosta ja eläimistä ja tulevien sukupolvien ottaminen huomioon.

(2) Tuottajahintojen noustessa kuluttajahinnat kohoavat nopeasti. Tuottajahintojen laskiessa kuluttajahinnat alenevat vain hitaasti.

(3) EUVL C 77, 31.3.2009, s. 81.

(4) EYVL C 368, 20.12.1999, s. 76–86, ks. kohta 7.7.1.

(5) EUVL C 318, 23.12.2009, s. 35.