EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 20.9.2017 COM(2017) 331 final/2 2017/0136(COD) Modified Commission proposal following the adoption of COM(2017)539 of 20.9.2017.

Consolidated version to be read together with the explanatory memorandum contained in COM(2017)539.

The text should read as follows: Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen) perustamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1095/2010 muuttamisesta sekä asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta keskusvastapuolten toimilupamenettelyjen ja niihin osallistuvien viranomaisten sekä kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustamista koskevien vaatimusten osalta



PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1.Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Johdannaissopimukset ovat Euroopan pankkien ja yritysten kannalta keskeisiä välineitä, joilla ne voivat hallita riskejään riippumatta siitä, liittyvätkö riskit korkojen muutoksiin, valuuttakurssien vaihteluihin vai liiketoimien vastapuolten maksukyvyttömyyteen. Toisaalta riskit ovat myös levinneet epätoivotulla tavalla läpinäkymättömien johdannaismarkkinoiden välityksellä. Sen vuoksi johdannaismarkkinoita on säänneltävä ja valvottava tehokkaasti, jotta voidaan turvata rahoitusjärjestelmän vakaus. EU antoi vuonna 2012 Euroopan markkinarakenneasetuksen , jäljempänä ’EMIR-asetus’, jossa otetaan huomioon johdannaismarkkinoiden globaali luonne sekä G20-maiden vuonna 2009 tekemä Pittsburghin sopimus, jonka tavoitteena on vähentää johdannaisten laajamittaiseen käyttöön liittyvää järjestelmäriskiä. EMIR-asetuksen keskeisenä periaatteena on vaatimus, jonka mukaan vakioidut OTC-johdannaissopimukset on määritettävä keskusvastapuolessa. Keskusvastapuoli on markkinainfrastruktuuri, joka vähentää järjestelmäriskiä ja lisää rahoitusvakautta asettumalla johdannaissopimuksen kahden vastapuolen väliin (eli toimimalla ostajana myyjään nähden ja myyjänä ostajaan nähden). Tällä tavoin se vähentää kumpaankin vastapuoleen kohdistuvaa riskiä. EMIR-asetuksessa keskusvastapuolille asetetaan myös vakavaraisuutta, organisaatiota ja liiketoiminnan harjoittamista koskevat tiukat vaatimukset sekä vahvistetaan keskusvastapuolten vakavaraisuuden valvontajärjestelyt, millä pyritään minimoimaan keskusvastapuolten käyttäjiin kohdistuvat riskit ja vakauttamaan rahoitusjärjestelmää. Sen jälkeen, kun EMIR-asetus annettiin vuonna 2012, keskusvastapuolimääritys on laajentunut merkittävästi, ja keskusvastapuolet ovat keskittyneet ja yhdentyneet yhä enemmän EU:ssa sekä EU:n ja kolmansien maiden välillä. Tällä ehdotuksella varmistetaan, että valvontajärjestelyt pysyvät tämän kehityksen tahdissa. Ehdotuksen mukaan EU:n olisi täydennettävä pääomamarkkinaunioniaan tehokkaammalla ja johdonmukaisemmalla keskusvastapuolten valvontajärjestelmällä, mikä palvelisi markkinoiden yhdentymistä, rahoitusvakautta ja toimintaedellytysten tasapuolistumista. Keskusvastapuolten merkitys on kasvanut EMIR-asetuksen antamisen jälkeen, ja niiden laajentuminen jatkuu tulevina vuosina Viiden vuoden aikana EMIR-asetuksen antamisen jälkeen keskusvastapuolten toimintavolyymi EU:ssa ja koko maailmassa on kasvanut nopeasti sekä kooltaan että ulottuvuudeltaan. Tämä osoittaa lainsäädännön toimivan ja täyttävän tarkoituksensa. Kesäkuun 2016 lopussa keskusvastapuolten määrittämien sopimusten osuus oli noin 62 prosenttia kaikkien OTC-johdannaissopimusten ja omaisuuslajien (kuten korot, luottoriskinvaihto ja valuutat) kokonaisarvosta , mikä vastaa noin 337:ää biljoonaa Yhdysvaltojen dollaria. Kaikista keskusvastapuolten määrittämistä johdannaissopimuksista noin 97 prosenttia (arvo 328 biljoonaa Yhdysvaltojen dollaria) on korkojohdannaisia. Vuoden 2015 lopussa keskusvastapuolet määrittivät noin 60 prosenttia kaikista OTC-korkojohdannaisista, kun vastaava luku vuoden 2009 lopussa oli ollut 36 prosenttia . Keskusvastapuolimäärityksen merkitys on kasvanut vastaavasti myös luottoriskinvaihtosopimusten markkinoilla, joilla keskusvastapuolten määrittämien liikkeessä olevien luottoriskinvaihtosopimusten määrä on kasvanut tasaisesti 10 prosentista kesäkuun 2010 lopussa, jolloin näitä tietoja raportoitiin ensimmäisen kerran, 37 prosenttiin kesäkuun 2016 lopussa . Keskusvastapuolten nopeasti laajeneva merkitys maailmanlaajuisessa rahoitusjärjestelmässä kuvastaa paitsi sitä, että keskusvastapuolimääritys on tullut pakolliseksi eri omaisuuslajien määrityksessä , myös sitä, että keskusvastapuolimääritystä käytetään yhä enemmän vapaaehtoisesti sitä mukaa kuin tietoisuus keskusvastapuolimäärityksen eduista kasvaa markkinatoimijoiden keskuudessa (määritysvelvollisuuksia on sovellettu vasta kesäkuusta 2016 alkaen) . EMIR-asetuksessa edellytetään muiden G20-maiden vastaavien vaatimusten mukaisesti, että tietyille korkojohdannaisilla ja luottoriskinvaihtosopimuksille tehdään keskusvastapuolimääritys . Pankkien pääomavaatimuksia on muutettu siten, että niillä edistetään keskusvastapuolimääritystä ja tehdään kahdenvälisestä määrityksestä suhteellisesti kalliimpi vaihtoehto . Lisäksi kahdenvälisiin liiketoimiin on sovellettu uusia vakuusvaatimuksia maaliskuusta 2017 lähtien . Keskusvastapuolten toiminnan laajentumisen odotetaan jatkuvan tulevina vuosina. On todennäköistä, että pakollista määritystä aletaan soveltaa uusiin omaisuuslajeihin ja että kannustimet riskien ja kustannusten vähentämiseen lisäävät vapaaehtoista määritystä entisestään. Tätä suuntausta vahvistaa myös toukokuussa 2017 annettu ehdotus , jonka tavoitteena on muuttaa EMIR-asetusta kohdennetusti parantamalla sen tuloksellisuutta ja oikeasuhteisuutta siten, että keskusvastapuolille annetaan uusia kannustimia tarjota vastapuolille johdannaisten keskusvastapuolimääritystä. Myös pääomamarkkinaunionin syventämät ja yhdentämät pääomamarkkinat kasvattavat entisestään rajat ylittävien määritysten tarvetta EU:ssa, mikä lisää puolestaan keskusvastapuolten merkitystä ja keskinäisiä yhteyksiä rahoitusjärjestelmässä. Keskusvastapuolten laajeneva merkitys ja pääomamarkkinoiden luominen antavat aihetta pohtia EMIR-asetuksen mukaisten valvontajärjestelyjen päivittämistä Hallitukset, sääntely- ja valvontaviranomaiset, keskuspankit ja markkinatoimijat ovat kiinnittäneet huomiota keskusvastapuolten kasvavaan merkitykseen rahoitusjärjestelmässä ja sen yhteydessä myös luottoriskin keskittymiseen näihin infrastruktuureihin. Vaikka keskusvastapuolet määrittävät transaktioita yhä enemmän ja laajemmin, niiden lukumäärä on säilynyt suhteellisen pienenä. EU:hun on sijoittautunut nykyään 17 keskusvastapuolta, joista jokainen on saanut EMIR-asetuksen nojalla luvan tarjota unionissa palvelujaan vaikka kaikki eivät olekaan saaneet lupaa määrittää kaikkia omaisuuslajeja (esimerkiksi ainoastaan kaksi keskusvastapuolta määrittää luottojohdannaisia ja ainoastaan kaksi inflaatiojohdannaisia ). Niiden lisäksi 28 kolmansien maiden keskusvastapuolta on tunnustettu EMIR-asetuksen vastaavuussäännösten nojalla, minkä ansiosta ne voivat tarjota palvelujaan EU:ssa . Voidaan siis todeta, että määritysmarkkinat ovat yhdentyneet EU:n alueella ja suuressa määrin keskittyneet tiettyjen omaisuuslajien osalta. Lisäksi niiden välillä on runsaasti keskinäisiä kytköksiä . Vaikka määritysten lisääntyminen asianmukaisesti säännellyissä ja valvotuissa keskusvastapuolissa yleisesti katsoen vakauttaakin rahoitusjärjestelmää, riskien keskittyminen tekee keskusvastapuolen kaatumisesta potentiaalisesti erittäin laajavaikutteisen tapahtuman siitä huolimatta, ettei kaatuminen ole kovin todennäköistä. Koska keskusvastapuolilla on keskeinen asema rahoitusjärjestelmässä, niiden yhä suurempi merkitys järjestelmän kannalta antaa aihetta huoleen. Keskusvastapuolista itsestään on tullut järjestelmäriski, koska niiden kaatuminen voisi aiheuttaa rahoitusjärjestelmälle merkittäviä häiriöitä ja muita järjestelmävaikutuksia. Esimerkiksi keskusvastapuolten määrittämien sopimusten laajamittainen ja hallitsematon päättäminen ja sulkeminen saattaisivat aiheuttaa likviditeetin ja vakuuksien puutetta markkinoilla ja horjuttaa siten kohde-etuuksien markkinoita ja ylipäätään rahoitusjärjestelmää. Lisäksi keskusvastapuolet saattavat olla, kuten eräät muutkin rahoituksen välittäjät, alttiita ”paoille”, jos määritysosapuolet menettävät luottamuksensa keskusvastapuolen vakavaraisuuteen. Tämä voisi aiheuttaa keskusvastapuolelle likviditeettisokin sen yrittäessä velvollisuuksiensa mukaisesti palauttaa ensisijaiset vakuudet (alkumarginaalit). Riskikeskittymästä johtuva keskusvastapuolen kaatuminen olisi vaikutuksiltaan vieläkin tuntuvampi, kun keskusvastapuolten väliset yhteydet lisääntyvät yhä enemmän sekä suoraan että välillisesti niiden jäsenten (yleensä suurten maailmanlaajuisesti toimivien pankkien) ja asiakkaiden kautta. Tämän johdosta komissio antoi marraskuussa 2016 G20-maiden konsensuksen mukaisen asetusehdotuksen keskusvastapuolten elvytyksestä ja kriisinratkaisusta . Ehdotuksen tavoitteena on varmistaa, että viranomaiset valmistautuvat asianmukaisesti käsittelemään vaikeuksissa olevaa keskusvastapuolta sekä turvaamaan rahoitusvakauden ja rajoittamaan veronmaksajille koituvia kustannuksia. Keskusvastapuolten elvytystä ja kriisinratkaisua koskevassa ehdotuksessa kiinnitetään jälleen huomiota EMIR-asetukseen sisältyviin EU:n ja kolmansien maiden keskusvastapuolia koskeviin valvontajärjestelyihin sekä siihen, missä määrin näitä järjestelyjä voidaan tehostaa viiden vuoden kuluttua EMIR-asetuksen antamisesta. Ehdotuksesta neuvotellaan parhaillaan Euroopan parlamentissa ja neuvostossa. Tämä käynnissä oleva työ pitäisi koordinoida tämän ehdotuksen kanssa, ja niiden pitäisi olla linjassa keskenään. EU:n keskusvastapuolia koskevat valvontajärjestelyt

EMIR-asetuksen mukaan EU:n keskusvastapuolia valvovat kansallisten valvontaviranomaisten muodostamat kollegiot, Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (EAMV), Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) asianomaiset jäsenet ja muut asianomaiset viranomaiset (kuten suurimpien määritysosapuolten valvontaviranomaiset sekä tiettyjen markkinapaikkojen ja arvopaperikeskusten valvontaviranomaiset). Näiden kollegioiden jäsenistöön voi kuulua jopa 20 viranomaista, ja ne tukeutuvat työssään kotivaltion viranomaisen harjoittamaan koordinointiin. Nämä järjestelyt herättävät tiettyä huolta, kun ajatellaan markkinoiden nykyistä yhdentymisvaihetta, joka täytyy ottaa valvontajärjestelyissä huomioon. Tämä on tärkeä asia myös pääomamarkkinaunionin edistymisen kannalta. Ensinnäkin määrityspalvelujen yhä suurempi keskittyminen joihinkin keskusvastapuoliin ja tästä johtuva rajat ylittävän toiminnan lisääntyminen merkitsevät sitä, että muutamissa yksittäisissä jäsenvaltioissa toimivista keskusvastapuolista tulee EU:n koko rahoitusjärjestelmän kannalta yhä tärkeämpiä. Koska suuntaus on tämä, nykyisiä valvontajärjestelyjä, joissa tukeudutaan pääasiassa kotivaltion viranomaiseen (toisin sanoen kotivaltion viranomainen vastaa viime kädessä tärkeistä päätöksistä, kuten toimiluvan laajentamisesta tai toiminnan ulkoistamisesta ja yhteentoimivuusjärjestelyistä), on tarkasteltava uudelleen. Toiseksi, erilaisten valvontakäytäntöjen (kuten erilaisten toimilupaehtojen tai mallien validoinnissa käytettävien menettelyjen) soveltaminen keskusvastapuoliin EU:n alueella voi aiheuttaa keskusvastapuolille ja epäsuorasti myös niiden määritysosapuolille tai asiakkaille keskusvastapuolten sääntelyn ja valvonnan katvealueiden hyväksikäyttöön liittyviä riskejä. Komissio on kiinnittänyt huomiota näihin kehittymässä oleviin riskeihin ja valvontakäytäntöjen lähentämistarpeeseen pääomamarkkinaunionista syyskuussa 2016 antamassaan tiedonannossa sekä Euroopan valvontaviranomaisten toiminnasta järjestetyssä julkisessa kuulemisessa , joissa molemmissa tuotiin esiin epäyhtenäisten valvontakäytäntöjen aiheuttamia ongelmia. Kolmanneksi, keskusvastapuolikollegioissa ei ole otettu riittävästi huomioon keskuspankkien merkitystä rahan liikkeeseenlaskijoina. Vaikka keskuspankkien ja valvontaviranomaisten tehtävät voivat olla osittain päällekkäisiä (erityisesti sellaisissa asioissa kuin yhteentoimivuus ja likviditeettiriskien valvonta), ristiriitojen vaara on olemassa silloin, kun valvontatoimet vaikuttavat keskuspankkien keskeisiin velvollisuuksiin esimerkiksi hintavakauden, rahapolitiikan ja maksujärjestelmien kaltaisissa asioissa. Kriisitilanteissa tällaiset ristiriidat voivat kasvattaa rahoitusvakauteen kohdistuvia riskejä, jos viranomaisten välinen vastuunjako jää epäselväksi. Kolmansien maiden keskusvastapuolia koskevat valvontajärjestelyt Tunnustetut kolmansien maiden keskusvastapuolet määrittävät nykyään merkittävän määrän jäsenvaltioiden valuuttojen määräisiä rahoitusinstrumentteja. Esimerkiksi Yhdysvalloissa Chicago Mercantile Exchange -pörssissä (CME) euromääräisten korkojohdannaisten avoinna oleva nimellismäärä on 1,8 biljoonaa euroa ja Ruotsin kruunun (SEK) määräisten korkojohdannaisten avoinna oleva nimellismäärä 348 miljardia Ruotsin kruunua (SEK). Myös tämä herättää monenlaista huolta. Ensinnäkin EMIR-asetuksen mukaisessa vastaavuus- ja tunnustamisjärjestelmässä on ilmennyt joitakin puutteita, joita esiintyy erityisesti jatkuvassa valvonnassa. Varsinkin sen jälkeen, kun kolmannen maan keskusvastapuoli on tunnustettu, EAMV:llä on ollut vaikeuksia saada keskusvastapuolelta tietoja, suorittaa paikalla tehtäviä tarkastuksia ja jakaa tietoja EU:n asianomaisten sääntely- ja valvontaviranomaisten ja keskuspankkien kanssa. Sen vuoksi on olemassa vaara, että kolmansien maiden keskusvastapuolten käytännöt ja/tai riskienhallintamalleihin tekemät mukautukset jäävät huomaamatta ja/tai käsittelemättä, mikä saattaa aiheuttaa merkittäviä rahoitusvakauteen kohdistuvia vaikutuksia EU:n yhteisöille. Toiseksi ristiriidat, joita voi esiintyä kollegioissa valvonta- ja keskuspankkitavoitteiden välillä, saavat lisäulottuvuutta kolmansien maiden keskusvastapuolten yhteydessä, kun keskusvastapuolia käsittelevät EU:n ulkopuolisten maiden viranomaiset. Kolmanneksi on olemassa vaara, että kolmannessa maassa keskusvastapuoliin sovellettavien sääntöjen ja/tai sääntelykehyksen muutokset vaikuttavat kielteisesti sääntelyn tai valvonnan tuloksiin, mikä johtaisi epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin EU:n ja kolmansien maiden keskusvastapuolten välillä ja luo mahdollisuuksia sääntelyn tai valvonnan katvealueiden hyväksikäyttöön. Toistaiseksi ei ole olemassa mekanismia, jolla varmistettaisiin, että EU saa automaattisesti tiedon tällaisista muutoksista ja voi ryhtyä asianmukaisiin toimenpiteisiin. Tällaisista ongelmista tulee todennäköisesti merkittävämpiä tulevina vuosina, kun kolmansien maiden keskusvastapuolten merkitys luultavasti kasvaa pääomamarkkinoiden globaalin luonteen vuoksi. EAMV on jo tunnustanut 28 kolmansien maiden keskusvastapuolta, minkä lisäksi 12 keskusvastapuolta 10 lainkäyttöalueelta on hakenut tunnustamista ja odottaa komission päätöstä niiden sääntely- ja valvontajärjestelmien vastaavuudesta. Lisäksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevat keskusvastapuolet määrittävät nykyään huomattavan määrän euromääräisiä johdannaistransaktioita (ja muita EU:n määritysvelvollisuuden piiriin kuuluvia transaktioita). Sen jälkeen, kun Yhdistynyt kuningaskunta on eronnut EU:sta, vielä suurempi osa tällaisista transaktioista määritetään EU:n lainkäyttöalueen ulkopuolella, mikä pahentaa edellä kuvattuja ongelmia. Näin ollen EU:n rahoitusvakauden säilyttämiseen liittyy suuria haasteita, joihin on puututtava. Edellä käsiteltyjen seikkojen perusteella komissio antoi 4. toukokuuta 2017 tiedonannon rahoitusmarkkinoiden kriittisten infrastruktuurien haasteisiin vastaamisesta ja pääomamarkkinaunionin kehittämisestä . Tiedonannossa todetaan, että EMIR-asetukseen on tarpeen tehdä muitakin muutoksia, jotta rahoitusvakauden varmistavaa ja pääomamarkkinaunionin kehittämistä ja syventämistä tukevaa kehystä voitaisiin parantaa. Tarve parantaa nykyisiä valvontajärjestelyjä EU:n määritystoimintaympäristön kehittyessä on huolehdittava siitä, että keskusvastapuolten kriisinehkäisy- ja -hallintajärjestelyt ovat mahdollisimman tehokkaita. EMIR-asetus ja keskusvastapuolen elvytystä ja kriisinratkaisua koskeva komission asetusehdotus ovat merkittäviä askelia tähän suuntaan. Viisi vuotta EMIR-asetuksen antamisen jälkeen määritystoiminnan kasvu, monimuotoisuus ja rajat ylittävä ulottuvuus EU:ssa ja muualla maailmassa ovat kuitenkin paljastaneet puutteita EU:n ja kolmansien maiden keskusvastapuoliin sovellettavissa valvontajärjestelyissä. Sen vuoksi tässä ehdotuksessa tehdään EMIR-asetukseen ja EAMV-asetukseen muutoksia, joilla pyritään erityisesti vahvistamaan selkeät ja johdonmukaiset valvontajärjestelyt sekä EU:n että kolmansien maiden keskusvastapuolia varten. Tähän ehdotukseen liittyvässä vaikutustenarviointiraportissa käsitellään näistä muutoksista aiheutuvia kustannuksia ja hyötyjä. Siinä esitetään useita vaihtoehtoja, joiden tavoitteena on tehostaa keskusvastapuolten valvontaa EU:n tasolla, lisätä liikkeeseen laskevien keskusvastapuolten osallistumista keskusvastapuolten valvontaan sekä vahvistaa EU:n kykyä valvoa, havaita ja vähentää kolmansien maiden keskusvastapuoliin liittyviä riskejä. Vaikutustenarviointi antaa kattavaa näyttöä siitä, että ehdotetuilla muutoksilla tosiasiallisesti lisätään EU:n rahoitusjärjestelmän yleistä vakautta ja pienennetään jo hyvin epätodennäköistä (mutta toteutuessaan erittäin laajavaikutteista) keskusvastapuolten kaatumisriskiä ja pidetään samalla markkinatoimijoille koituvat kustannukset minimissä. Ehdotetuilla muutoksilla edistetään myös pääomamarkkinaunionin kehittämistä ja syventämistä komission poliittisten painopisteiden mukaisesti. 1.2.Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Tämä ehdotus liittyy useisiin EU:n toimintalinjoihin ja käynnissä oleviin aloitteisiin ja on yhdenmukainen niiden kanssa. Kyseisten toimintalinjojen ja aloitteiden tavoitteena on i) ratkaista kysymyksiä, jotka koskevat keskusvastapuolten merkitystä järjestelmän kannalta, ii) edistää keskusvastapuolimäärityksen käyttöä ja iii) parantaa EU-tason valvonnan tehokkuutta ja tuloksellisuutta sekä EU:ssa että sen ulkopuolella Ensinnäkin ehdotus on yhdenmukainen komission marraskuussa 2016 antaman asetusehdotuksen kanssa, joka koskee keskusvastapuolten elvytystä ja kriisinratkaisua. Ehdotetun asetuksen tavoitteena on varmistaa, että EU:n ja jäsenvaltioiden viranomaisilla on asianmukaiset valmiudet käsitellä lähellä kaatumista olevaa keskusvastapuolta, turvata rahoitusvakaus ja estää se, että tällaisten keskusvastapuolten uudelleenjärjestelyyn ja kriisinratkaisuun liittyvät kustannukset sälytetään veronmaksajien maksettaviksi. Komission ehdotuksen tavoitteena on varmistaa, että epätodennäköisessä skenaariossa, jossa keskusvastapuolilla on vakavia taloudellisia vaikeuksia tai niitä uhkaa kaatuminen, keskusvastapuolten kriittiset toiminnot jatkuvat, sekä pitää yllä rahoitusvakautta ja estää se, että vaikeuksissa olevien keskusvastapuolten uudelleenjärjestelyyn ja kriisinratkaisuun liittyvät kustannukset sälytetään veronmaksajien maksettaviksi. Ehdotuksen sisältämät keskusvastapuolten elvytykseen ja kriisinratkaisuun liittyvät kriisinhallintajärjestelyt perustuvat laadukkaimpiin EMIR-asetuksen mukaisiin kriisinehkäisyssä (eli keskusvastapuolten sääntelyssä ja valvonnassa) käytettäviin järjestelyihin. Kun keskusvastapuolten EMIR-asetuksen mukaista valvontaa tehostetaan, sen pitäisi pienentää elvytys- ja kriisinratkaisutoimenpiteisiin turvautumisen tarpeen jo ennestään pientä todennäköisyyttä. Tässä ehdotuksessa esitetyt muutokset ja parannukset on otettava asianmukaisesti huomioon myös käsiteltävänä olevassa keskusvastapuolten elvytystä ja kriisinratkaisua koskevassa säädösehdotuksessa. Kohdennetut muutokset saattavat olla tarpeen, jotta voidaan ottaa huomioon keskusvastapuolikomitean uusi rooli EMIR-asetuksen mukaisissa kollegioissa ja myöhemmin kriisinratkaisukollegioissa. Toiseksi tämä ehdotus liittyy marraskuussa 2016 annettuun komission ehdotukseen , joka koskee vakavaraisuusasetuksen muuttamista. Jälkimmäisen ehdotuksen tavoitteena on jättää vähimmäisomavaraisuusasteen kynnysarvojen laskennasta pois keskusvastapuolten määrittämien johdannaistransaktioiden alkumarginaalit, jotka keskusvastapuolet ovat saaneet käteisenä asiakkailtaan ja jotka on siirretty keskusvastapuolille. Tämä helpottaa määritysten käyttöä, koska pääomavaatimukset, jotka koskevat määrityspalvelujen tarjoamista asiakkaille tai epäsuorien määrityspalvelujen tarjoamista, pienenevät, mikä vahvistaa jälleen keskusvastapuolten merkitystä rahoitusjärjestelmässä.

Kolmanneksi tämä ehdotus täydentää toukokuussa 2017 annettua komission ehdotusta , jossa EMIR-asetukseen tehdään kohdennettuja muutoksia. Jälkimmäisen ehdotuksen tavoitteena on yksinkertaistaa joitakin EMIR-asetuksen vaatimuksia ja tehdä niistä oikeasuhteisempia, jotta voidaan vähentää markkinatoimijoille koituvia kohtuuttomia kustannuksia vaarantamatta kuitenkaan rahoitusvakautta. Sen vuoksi tämän ehdotuksen pitäisi tarjota markkinatoimijoille lisäkannustimia keskusvastapuolimäärityksen käyttöön, mikä vahvistaisi omalta osaltaan keskusvastapuolten merkitystä rahoitusjärjestelmässä. Neljänneksi tämä ehdotus on linjassa komission maaliskuussa 2017 käynnistämän julkisen kuulemisen kanssa, jossa käsitellään Euroopan valvontaviranomaisten toimintaa, jotta niiden tuloksellisuutta ja tehokkuutta voitaisiin vahvistaa ja parantaa. Viidenneksi ehdotus vastaa kokemuksia, jotka on saatu EU:n lainsäädännön sisältämien kolmansia maita koskevien sääntöjen täytäntöönpanosta ja valvonnasta. Näitä kokemuksia selostetaan vastaavuuspäätöksiä käsittelevässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa. Valmisteluasiakirja sisältää yhteenvedon rahoituspalveluja koskevan EU-lainsäädännön mukaisesta vastaavuusmenettelystä, jota sovelletaan kolmansiin maihin. Siinä esitetään kokemukset EU:n lainsäädännön sisältämien kolmansia maita koskevien sääntöjen täytäntöönpanosta ja valvonnasta. Lisäksi siinä esitetään vastaavuusmenettelyn keskeiset näkökohdat (kuten valtuuksien käyttö, arviointi ja jälkivalvonta) ja selostetaan tarkemmin, miten näitä tehtäviä hoidetaan käytännössä. Kuudenneksi tämä ehdotus on yhdenmukainen kansainvälisellä tasolla finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmässä käynnissä olevan työn kanssa, jonka tavoitteena on muun muassa i) edistää keskusvastapuolimäärityksen käyttöä ja rajat ylittäviä järjestelyjä eri lainkäyttöalueiden välillä, millä pyritään vakauttamaan OTC-johdannaismarkkinoita, ii) yhdenmukaistaa maksujärjestelmä- ja markkinainfrastruktuurikomitean (CPMI) ja kansainvälisen arvopaperimarkkinavalvojien yhteisön (IOSCO) laatimien finanssimarkkinoiden rakennetta koskevien periaatteiden (Principles for Financial Markets Infrastructure) soveltamista, iii) valvoa G20-ryhmässä sovittujen johdannaismarkkinoita koskevien uudistusten täytäntöönpanoa (FSB:n OTC-johdannaisia käsittelevän työryhmän välityksellä) ja iv) laatia keskusvastapuolten kriisinratkaisua koskevia lisäohjeita (FSB:n kriisinratkaisuryhmässä). 1.3.Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Tämä ehdotus liittyy myös pääomamarkkinaunionin kehittämiseen tähtäävien komission nykyisiin pyrkimyksiin ja on linjassa niiden kanssa. EU:n pääomamarkkinoiden kehittämisen ja yhdentämisen tarvetta painotetaan myös syyskuussa 2016 annetussa pääomamarkkinoita koskevassa tiedonannossa. Keskusvastapuolia koskevien valvontakäytäntöjen lähentyminen EU:ssa voi tukea pääomamarkkinoiden kehittämistä ja syventämistä, sillä tehokkaammat ja kestävämmät keskusvastapuolet ovat olennaisia tekijöitä pääomamarkkinaunionin toimivuuden kannalta. Jotta nämä tavoitteet voitaisiin saavuttaa, komission 8. kesäkuuta 2017 hyväksymässä pääomamarkkinaunionin väliarvioinnissa kehotetaan vahvistamaan EAMV:n toimivaltaa ja edistämään siten yhdenmukaisen valvonnan tuloksellisuutta EU:ssa ja sen ulkopuolella. Pääomamarkkinaunioni tuo mukanaan suuremmat ja likvidimmät finanssimarkkinat, mikä merkitsee sitä, että keskusvastapuolet määrittävät yhä enemmän transaktioita ja niiden merkitys rahoitusjärjestelmän kannalta kasvaa. Kun otetaan huomioon mahdollinen volyymikasvu sekä nykyiset tilaisuudet sääntelyn ja valvonnan katvealueiden hyväksikäyttöön, valvontakehystä on tarpeen tehostaa, jotta pääomamarkkinaunionista tulisi vahva ja vakaa. Ehdotus on linjassa myös talous- ja rahaliiton syventämistä käsittelevän komission keskusteluasiakirjan kanssa, joka hyväksyttiin 31. toukokuuta 2017. Keskusteluasiakirjassa todetaan erityisesti, että aidon rahoitusunionin viimeistely on toimivan ja vakaan talous- ja rahaliiton kannalta olennainen tekijä. Keskusteluasiakirjan mukaan tähän viimeistelyyn kuuluu se, että jo käsiteltävinä olevia asioita, kuten pääomamarkkinaunionia, viedään eteenpäin. Ehdotuksella tuetaan syvempien ja yhdentyneempien pääomamarkkinoiden kehittymistä huolehtimalla siitä, että keskusvastapuoliin sovellettavat valvontakäytännöt lähentyvät toisiaan EU:n tasolla. Ehdotuksessa puututaan rahoitusjärjestelmän moitteetonta toimintaa uhkaaviin vaaroihin ja varmistetaan siten, että rahoitusmarkkinat voivat edelleen myötävaikuttaa kestävään pitkän aikavälin kasvuun, jolloin sisämarkkinoita voidaan syventää kuluttajien ja yritysten eduksi. Tämä on osa komission pyrkimyksiä tukea investointeja, kasvua ja työllisyyttä. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE 2.1.Oikeusperusta Tämän ehdotuksen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 114 artikla, joka on myös EMIR- ja EAMV-asetusten oikeusperusta. Vaikutustenarviointiraportin osana suoritetussa analyysissä yksilöidään EMIR-asetuksen osat, joita on muutettava, jotta voidaan lisätä EU:n rahoitusjärjestelmän yleistä vakautta ja pienentää jo hyvin epätodennäköistä (mutta toteutuessaan erittäin laajavaikutteista) keskusvastapuolten kaatumisriskiä ja pitää samalla markkinatoimijoille koituvat kustannukset minimissä. Ainostaan lainsäätäjillä on toimivalta tehdä tarvittavat muutokset. Muutoksia on tehtävä myös EAMV-asetukseen, jotta voidaan luoda keskusvastapuolikomitea, jolle uskotaan tärkeitä tehtäviä EMIR-asetuksen nojalla. 2.2.Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) EMIR-asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. EMIR-asetuksessa vahvistetaan valvontakehys, jota sovelletaan sekä EU:hun sijoittautuneisiin keskusvastapuoliin että kolmansien maiden keskusvastapuoliin, jotka tarjoavat määrityspalveluja unioniin sijoittautuneille määritysosapuolille tai markkinapaikoille. EMIR-asetuksen mukaan keskusvastapuolen sijoittautumisjäsenvaltiolla on merkittävä rooli valvontajärjestelyissä. Jäsenvaltiot ja kansalliset valvontaviranomaiset eivät kuitenkaan voi yksipuolisesti ratkaista järjestelmäriskejä, joita syntyy, kun voimakkaasti yhdentyneet ja yhteenliitetyt keskusvastapuolet harjoittavat rajat ylittävää toimintaa kansallisen lainkäyttöalueen ulkopuolella. Jäsenvaltiot eivät voi myöskään yksinään vähentää riskejä, jotka johtuvat toisistaan poikkeavista kansallisista valvontakäytännöistä. Jäsenvaltiot ja kansalliset viranomaiset eivät voi yksinään ratkaista järjestelmäriskejä, joita kolmansien maiden keskusvastapuolet saattavat aiheuttaa koko EU:n rahoitusvakaudelle. EMIR-asetuksen tavoitteena on parantaa keskusvastapuolten turvallisuutta ja tehokkuutta vahvistamalla yhdenmukaiset vaatimukset niiden toiminnan harjoittamiselle. Tätä tavoitetta ei voida saavuttaa riittävällä tavalla jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toimien laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin EU:n tasolla SEUT-sopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. 2.3.Suhteellisuusperiaate Ehdotuksen tavoitteena on varmistaa, että EMIR-asetuksessa säädetyillä valvontajärjestelyillä vähennetään johdannaismarkkinoiden järjestelmäriskiä nykyistä oikeasuhteisemmalla ja tehokkaammalla tavalla ja että tästä koituu markkinatoimijoille mahdollisimman vähän kustannuksia. Ehdotuksessa luodaan EU:n tasolla toimiluvan saaneiden keskusvastapuolten valvontaa varten toimiva kehys, jossa on selkeytetty kaikkien asianomaisten kansallisten ja EU-tason viranomaisten ja instituutioiden tehtäviä ja vastuualueita. Ehdotuksessa esitetään valvontajärjestelyjen tarkistuksia, joissa otetaan huomioon se, että keskusvastapuolten toiminta on yhä enemmän rajat ylittävää ja järjestelmän kannalta merkittävää, mutta säilytetään sijoittautumisjäsenvaltion viranomaisten finanssipoliittinen vastuu. Lisäksi ehdotuksessa otetaan käyttöön lähestymistapa, joka antaa kolmansien maiden keskusvastapuolille mahdollisuuden noudattaa EMIR-asetuksen vaatimuksia noudattamalla vastaavia omia kansallisia sääntöjään. Näin voidaan soveltaa oikeasuhteista lähestymistapaa, jossa painopiste on kolmansien maiden keskusvastapuolten merkityksessä EU:n markkinoilla rahoitusjärjestelmän kannalta. Ehdotuksessa ei kuitenkaan ylitetä sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan EMIR-asetuksessa asetetun tavoitteen mukaisesti vähentää järjestelmäriskiä vahvistamalla selkeät ja objektiiviset perusteet, joiden avulla havaitaan, valvotaan ja vähennetään kolmansien maiden keskusvastapuoliin liittyviä EU:n rahoitusvakauteen kohdistuvia riskejä. Näin ollen ehdotus myötävaikuttaa suoranaisesti siihen, että EMIR-asetuksessa säädetyistä valvontajärjestelyistä tulee yleisesti oikeasuhteisempia. Ehdotuksessa otetaan vastaavasti käyttöön ainoastaan kohdennettuja EAMV-asetusta koskevia muutoksia, joissa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen, jotta EAMV voisi hoitaa sille EMIR-asetuksessa annetut tehtävät. 2.4.Toimintatavan valinta EMIR ja EAMV:n perustamissäädös ovat kummatkin asetuksia, minkä vuoksi niitä on muutettava vastaavalla säädöksellä. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET 3.1.Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset

Tähän ehdotukseen liittyvä vaikutustenarviointiraportti sisältää analyysin siitä, missä määrin nykyisillä EMIR-asetuksessa säädetyillä valvontajärjestelyillä, jotka koskevat EU:hun ja sen ulkopuolelle sijoittautuneita keskusvastapuolia, on tavoitteen mukaisesti varmistettu tasapuoliset toimintaedellytykset keskusvastapuolipalvelujen tarjoamiselle tehokkaalla ja toimivalla tavalla. Lisäksi analyysissä tarkastellaan valvontajärjestelyjen keskinäistä johdonmukaisuutta ja tarkoituksenmukaisuutta sekä sitä, tuottavatko ne EU:n tasolla lisäarvoa. Analyysissä otetaan huomioon myös kaksi vertaisarviointia, jotka EAMV teki EMIR-asetuksen mukaisesta valvontakollegioiden toiminnasta vuosina 2015 ja 2016. Lisäksi siinä otetaan huomioon palaute, jonka EAMV antoi komissiolle EMIR-asetuksen uudelleentarkastelun yhteydessä laatimassaan raportissa. Palautteessa arvioidaan EMIR-asetuksen nykyistä kolmansiin maihin sovellettavaa vastaavuus- ja tunnustamisjärjestelmää. Käytännön kokemus on osoittanut EU:hun sijoittautuneisiin keskusvastapuoliin sovellettavien EMIR-valvontajärjestelyjen tuloksellisuudesta, että kollegioiden jäsenten välinen yhteistyö nykyisessä kollegiorakenteessa on antanut keskusvastapuolimäärityksen eri osapuolia valvoville viranomaisille mahdollisuuden esittää näkemyksiään, mikä on myötävaikuttanut tavoitteiden mukaisesti valvontakäytäntöjen lähentymiseen ja toimintaedellytysten tasapuolistumiseen EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten keskuudessa. Keskusvastapuolten valvonnan yhdenmukaisuudesta eri jäsenvaltioissa tunnetaan kuitenkin huolta, mikä viittaa siihen, että rajat ylittävään keskusvastapuolten valvontaan saattaa olla aiheellista soveltaa toimivampaa lähestymistapaa. Erityisesti kollegioiden jäsenten yhteistyön aste vaihtelee huomattavasti sen mukaan, mikä asema kollegiolla on päätöksentekoprosessissa. EAMV toteaa arvioinnissaan, että toimilupamenettelyjen aikana keskusvastapuolikollegiot ovat yleensä helpottaneet vastavuoroista yhteistyötä: puheenjohtajina toimineet kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet kollegion jäseniltä hyviä ja rakentavia kommentteja, jotka on otettu kyseisten viranomaisten riskinarvioinneissa huomioon; toisaalta kollegion jäsenet ovat saaneet tiedot, joita ne ovat tarvinneet äänestääkseen yhteisen lausunnon hyväksymisestä. Yhteistyö on ollut vähäisempää, jos tällaista lausuntoa ei ole tarvittu. EAMV näkee tässä sen riskin, että keskusvastapuolikollegioista tulee toimiluvan myöntämisen jälkeen pelkkiä tiedonvaihtofoorumeja eikä tehokkaan valvonnan välineitä. Lisäksi alustavat havainnot viittaavat siihen, että i) kollegion eri jäsenet eivät osallistu samassa määrin kollegion keskusteluihin ja ii) kansallisten toimivaltaisten viranomaisten noudattamat valvontatavat vaihtelevat suuresti jopa sellaisissa tapauksissa, joissa keskusvastapuolet ovat verrattavissa toisiinsa. Yhteiset mallit, jotka EAMV on toimittanut tukemaan kansallisten toimivaltaisten viranomaisten valvontakäytäntöjen lähentymistä, eivät ole ratkaisseet tätä ongelmaa, koska kansalliset toimivaltaiset viranomaiset käyttävät harkintavaltaansa eri tavalla. Sen vuoksi on varaa tehdä parannuksia, joilla voidaan yhtenäistää keskusvastapuolten valvontaa EU:n tasolla, tasapuolistaa toimintaedellytyksiä EU:ssa ja tehostaa valvontakäytäntöjen lähentymistä. Kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonnan tuloksellisuudesta voidaan todeta, että EAMV on nykyisiä järjestelyjä noudattaen tunnustanut 28 kolmansien maiden keskusvastapuolta, jotka ovat tunnustamisen jälkeen voineet tarjota määrityspalveluja EU:n vastapuolille. Tämä edistää rajat ylittäviä järjestelyjä G20-ryhmän tavoitteiden mukaisesti. EMIR-asetuksesta järjestetyssä kuulemisessa useimmat vastaajat (pääasiassa finanssialan yritykset ja toimialajärjestöt) ovat kuitenkin katsoneet, että EMIR-asetuksen mukainen kolmansien maiden keskusvastapuoliin sovellettava vastaavuusjärjestelmä on tosiasiallisesti luonut tilanteen, jossa EU:hun sijoittautuneita keskusvastapuolia koskevat vaatimukset saattavat olla tiukempia kuin kolmansien maiden keskusvastapuolia koskevat vaatimukset, mikä johtaa epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin EU:n keskusvastapuolten vahingoksi. Myös EAMV on tähdentänyt, että EMIR-asetuksen mukainen kolmansien maiden keskusvastapuoliin sovellettava lähestymistapa on erittäin joustava ja tukeutuu täysin kolmansien maiden sääntöihin ja valvontajärjestelyihin, kun taas valtaosa kolmansista maista katsoo kolmansien maiden keskusvastapuolten olevan järjestelmän kannalta merkittäviä infrastruktuureja ja sen vuoksi valvoo niihin tarkemmin. Jos EU jää ainoaksi lainkäyttöalueeksi, joka tukeutuu laajamittaisesti kolmansien maiden sääntöihin ja viranomaisiin, tämä voi EAMV:n mukaan altistaa sen riskeille eikä hyödytä EU:hun sijoittautuneita keskusvastapuolia, vaikka nykyinen EMIR-asetuksen mukainen lähestymistapa voisikin toimia keskinäisen luottamuksen mallina. Tehokkuuden osalta enemmistö EMIR-asetuksesta järjestettyyn kuulemiseen vastanneista kannatti sitä tavoitetta, että EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten toimintaedellytysten tasapuolisuus varmistetaan edistämällä EMIR-asetuksen yhdenmukaista soveltamista. Samassa yhteydessä vastaajat viittasivat kuitenkin hyväksymismenettelyjen pituuteen ja tähdensivät, että joissakin tapauksissa kansalliset toimivaltaiset viranomaiset voivat lykätä hyväksynnän määräaikaa loputtomiin, mikä aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta. Eräät vastaajat totesivat myös, että kollegioiden toiminnan olisi oltava läpinäkyvämpää paitsi keskusvastapuolten kannalta, kun on kyse toimilupia ja palvelujen laajentamista koskevista menettelyistä, myös keskusvastapuolten käyttäjien kannalta, jotta ne saisivat selkeämmän käsityksen toimilupamenettelystä ja sen seurauksista. Lisäksi monet viranomaiset, alan toimijat ja markkinainfrastruktuurien ylläpitäjät toivoivat, että keskusvastapuolten toimilupia ja niiden tarjoamien palvelujen laajentamista koskevia menettelyjä ja kyseisten menettelyjen aikatauluja selkeytettäisiin. Vastaajat ehdottivat, että EMIR-asetuksessa täsmennettäisiin kollegiomenettelyn sääntöjä, erityisesti kollegion eri jäsenten tehtäviä ja vastuualueita. Vielä on siis parantamisen varaa, jotta erityisesti EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten valvonta saataisiin virtaviivaisemmaksi. Muutoksilla voitaisiin myös tehostaa kansallisten ja EU:n valvontaviranomaisten välistä yhteistyötä, jolloin vältettäisiin valvontatehtävien päällekkäisyys ja vähennettäisiin vastaavasti niihin tarvittavaa aikaa ja resursseja. EMIR-asetuksesta järjestettyyn kuulemiseen vastanneet toimialajärjestöt huomauttivat nykyisestä kolmansien maiden keskusvastapuoliin sovellettavasta valvontajärjestelmästä, että komissiolla kestää liian kauan saada vastaavuusarviointinsa päätökseen. Myös EAMV toi esiin joitakin kysymyksiä, jotka liittyvät kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustamismenettelyn tehokkuuteen. Ensinnäkin se väitti menettelyn olevan raskas ja jäykkä, mistä on osoituksena vuonna 2015 tehtyjen tunnustamispäätösten vähäinen määrä. Toiseksi EAMV huomautti, että kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustaminen lisää merkittävästi sen hallinnollista rasitusta. EMIR-asetuksessa säädettyjen valvontajärjestelyjen merkityksellisyydestä voidaan todeta, että kyseiset järjestelyt liittyvät erottamattomasti kansainvälisiin pyrkimyksiin vakauttaa globaaleja OTC-johdannaismarkkinoita ja että niillä helpotetaan rajat ylittäviä luottamusjärjestelyjä lainkäyttöalueiden välillä. EMIR-asetuksen mukaisilla valvontajärjestelyillä varmistetaan myös, että rahoitusmarkkinat voivat edelleen myötävaikuttaa kestävään pitkän aikavälin kasvuun, jolloin sisämarkkinoita voidaan syventää kuluttajien ja yritysten eduksi. Tämä on osa komission pyrkimyksiä tukea investointeja, kasvua ja työllisyyttä. Kuten tähän ehdotukseen liittyvän vaikutustenarviointiraportin kohdassa 2.4 kuvataan, EMIR-asetuksen mukaiset valvontajärjestelyt ovat johdonmukaisia muiden sellaisten EU-säädösten kanssa, joiden tavoitteena on i) ratkaista kysymyksiä, jotka koskevat keskusvastapuolten merkitystä järjestelmän kannalta, ii) edistää keskusvastapuolimäärityksen käyttöä ja iii) parantaa EU-tason valvonnan tehokkuutta ja tuloksellisuutta sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. EU-tason toimista saatavasta lisäarvosta voidaan lopuksi todeta, että EMIR-asetuksen mukaisilla valvontajärjestelyillä on korjattu puute ottamalla käyttöön uusi menettely, jolla helpotetaan valvontakäytäntöjen lähentymistä EU:n tasolla ja puututaan siten sellaisista keskusvastapuolista johtuviin järjestelmäriskeihin, jotka tarjoavat määrityspalveluja EU:ssa toimiville vastapuolille. 3.2.Sidosryhmien kuuleminen Tämä ehdotus perustuu useisiin julkisiin kuulemisiin. Ensinnäkin siinä otetaan huomioon näkemykset, joita sidosryhmät ja viranomaiset ovat esittäneet 4. toukokuuta 2017 julkaistusta komission tiedonannosta, joka käsittelee rahoitusmarkkinoiden kriittisten infrastruktuurien haasteisiin vastaamista ja pääomamarkkinaunionin kehittämistä. Tiedonannossa todetaan, että johdannaisten määrittämiseen liittyvien haasteiden vuoksi on tarpeen tehdä uusia muutoksia, joilla varmistetaan rahoitusvakaus sekä järjestelmän kannalta merkittävien keskusvastapuolten turvallisuus ja vakaus EU:n finanssimarkkinoilla ja tuetaan pääomamarkkinaunionin edelleen kehittämistä. Toiseksi ehdotuksessa otetaan huomioon nimenomaan EMIR-asetusta ja keskusvastapuolten valvontaa koskevat kommentit, jotka esitettiin Euroopan valvontaviranomaisten toiminnasta 21. maaliskuuta ja 17. toukokuuta 2017 välisenä aikana järjestetyssä kuulemisessa. Kuulemisen tavoitteena oli saada selkeämpi käsitys siitä, millä aloilla Euroopan valvontaviranomaisten tehokkuutta ja vaikuttavuutta voidaan lujittaa ja parantaa. Kolmanneksi ehdotuksessa otetaan huomioon nimenomaan valvontakäytäntöjen lähentämistä koskevat kommentit, jotka esitettiin pääomamarkkinaunionin väliarvioinnista 20. tammikuuta ja 17. maaliskuuta 2017 välisenä aikana järjestetyssä kuulemisessa. Kuulemisessa haluttiin kerätä sidosryhmien näkemyksiä siitä, miten pääomamarkkinaunionia koskevaa nykyistä ohjelmaa voitaisiin ajantasaistaa ja täydentää, jotta se muodostaisi vankan poliittisen kehyksen pääomamarkkinoiden kehittämiselle. Kuulemiseen saatiin 178 vastausta. Neljänneksi ehdotuksessa otetaan huomioon EMIR-asetuksessa säädettyjä valvontajärjestelyjä koskevat kommentit, jotka esitettiin kyseisen asetuksen uudelleentarkastelusta vuoden 2015 touko- ja elokuun välisenä aikana järjestetyssä kuulemisessa. Kuulemiseen saatiin yli 170 vastausta hyvin erilaisilta sidosryhmiltä ja viranomaisilta. Yleensä vastaajat totesivat, että EMIR-asetuksessa säädetyt nykyiset valvontajärjestelyt lisäävät EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten turvallisuutta ja vakautta, ja ne tukivat yleisesti valvontaviranomaisten muodostamien kollegioiden tehtävänkuvaa. Vastaajat tähdensivät myös, että valtaosaa EMIR-asetuksen vaatimuksista on alettu soveltaa vasta hiljattain, minkä vuoksi olisi ennenaikaista harkita koko valvontarakenteen perinpohjaista uudistamista. Vastaajat ja niistä erityisesti viranomaiset painottivat, että kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi edelleen osallistuttava aktiivisesti valvontaan, koska toiminnassa olevat keskusvastapuolet ovat tyypiltään erilaisia (paikallisia tai rajojen yli toimivia). Toisaalta monet vastaajat tähdensivät myös, että keskusvastapuolten toiminta on järjestelmän kannalta merkittävää yli rajojen, minkä vuoksi valvontaa ei pitäisi harjoittaa pelkästään kansallisella tasolla. Suurin osa vastaajista kannatti keskusvastapuoliin sovellettavien valvontakäytäntöjen lähentämistä EU:n tasolla todeten nykyisen järjestelmän olevan hajanainen ja tehoton. Vastaajat mainitsivat rajat ylittävän toiminnan lisääntymisen, keskusvastapuolten merkityksen järjestelmän kannalta sekä likviditeetin saannin euroalueella syinä, joiden vuoksi EU-tason valvontavaltuuksia olisi laajennettava. Vastaajat varoittivat kuitenkin, että jos EU:n ja kolmansien maiden keskusvastapuoliin sovellettavia välittömiä valvontavaltuuksia laajennetaan EU:n tasolla, se olisi tehtävä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti erityisesti siitä syystä, että millään EU-rakenteella ei olisi riittävästi resursseja huolehtia vaikeuksiin joutuneesta keskusvastapuolesta, vaikka tällaisen tapahtuman riski olisi kuinka pieni. Monet vastaajat, EAMV mukaan luettuna, painottivat myös, että nykyistä kehystä on parannettava kolmansien maiden keskusvastapuolten osalta. 3.3.Vaikutustenarviointi Komissio teki tärkeimmistä toimenpidevaihtoehdoista vaikutustenarvioinnin. Toimintavaihtoehtoja arvioitiin keskeisten tavoitteiden perusteella, joita olivat sellaisten keskusvastapuolten turvallisuuden ja tehokkuuden varmistaminen, jotka ovat järjestelmän kannalta merkittäviä EU:n markkinoilla, sekä rahoitusvakauden parantaminen EU:ssa aiheuttamatta kuitenkaan kohtuutonta pirstoutumista maailmanlaajuisessa järjestelmässä. Sääntelyntarkastelulautakunta hyväksyi vaikutustenarviointiraportin 2. kesäkuuta 2017. Raportti oli toimitettu lautakunnalle 22. toukokuuta, ja lautakunta oli ehdottanut siihen useita parannuksia kirjallisella menettelyllä. Sen vuoksi raportti oli toimitettu lautakunnalle uudelleen 30. toukokuuta. Vaikutustenarviointiin tehtiin seuraavat muutokset lautakunnan suositusten perusteella: 1. Erityiset järjestelmäriskit, jotka liittyvät Yhdistyneen kuningaskunnan eroamiseen EU:sta: Tarkempi kuvaus Yhdistyneen kuningaskunnan EU:sta eroamiseen liittyvistä muutoksista toimintavaihtoehtoja käsittelevässä luvussa perusskenaarion yhteydessä. 2. Toimintavaihto, jonka arvioidaan vähentävän parhaiten kolmansien maiden keskusvastapuoliin liittyviä riskejä: Tarkempi kuvaus siitä, miten vaihtoehto 3, jossa on kyse kriteereihin tai kynnysarvoihin perustuvasta valvonnasta, toimisi käytännössä kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonnassa sen mukaan, mitä riskejä tällaiset keskusvastapuolet aiheuttavat EU:lle.

3. Parhaina pidettyjen toimintavaihtoehtojen vaikutukset järjestelmäriskeihin: Tarkempi kuvaus liikkeeseen laskevien keskuspankkien tehtävistä, jotka liittyvät EU:n ja kolmansien maiden keskusvastapuoliin. Sen seikan selventäminen, että valvontataakka ja rahoitusvakauden turvaaminen suhteutetaan toisiinsa sen mukaan, missä määrin EU altistuu kolmansien maiden keskusvastapuolista johtuville riskeille. Sen seikan toteaminen, että kohdennetulla sijaintipolitiikalla kustannukset saadaan minimiin. 4. Muut kysymykset: i) Selvitys siitä, miten keskusvastapuolikomitean päätöksentekoprosessi toimisi nykyisiin kollegioihin verrattuna, ii) toimintatavoitteiden määrittely seurantaa ja arviointia koskevassa luvussa ja iii) vaikutustenarviointiraportin liitteessä esitetty tarkempi selvitys siitä, miksi EU:n keskusvastapuolista ei ole tehty muodollista arviointia. Vaikutustenarvioinnissa tarkastellut vaihtoehdot koskevat sellaisten EMIR-asetuksessa säädettyjen valvontajärjestelyjen kohdennettuja muutoksia, joita sovelletaan sekä EU:hun sijoittautuneisiin keskusvastapuoliin että kolmansien maiden keskusvastapuoliin, jotka tarjoavat tai haluavat tarjota palvelujaan EU:n vastapuolille. Toivottuihin tavoitteisiin pääsemiseksi yksilöitiin seuraavat parhaiksi arvioidut toimintavaihtoehdot: ·Jotta EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten valvontaa voidaan tehostaa, nykyisiä valvontajärjestelyjä on virtaviivaistettava ja keskitettävä entisestään perustamalla eurooppalainen valvontamekanismi, jolla varmistetaan kansallisten viranomaisten, liikkeeseen laskevien keskuspankkien ja EAMV:n asianmukainen osallistuminen niille kuuluvien tehtävien rajoissa. Näin voidaan parantaa EU:hun sijoittautuneisiin keskusvastapuolien sovellettavien valvontajärjestelyjen johdonmukaisuutta edistämällä toimintaedellytysten tasapuolistumista eurooppalaisten keskusvastapuolten keskuudessa sekä EMIR-asetuksen yhdenmukaista soveltamista EU:ssa. Samalla varmistetaan, että tietyt valvontavastuualueet ja niihin liittyvä kansallinen finanssipoliittinen vastuu pysyvät asianmukaisesti linjassa keskenään. Tämä vähentää kustannuksia institutionaalisella tasolla, koska viranomaisten valvontatehtävät eivät mene päällekkäin, ja alentaa myös keskusvastapuolten kustannuksia yksinkertaistamalla niiden valvontakehystä ja rajoittamalla päällekkäisen valvonnan riskiä. ·Vaikutustenarviointiraportissa katsotaan, että EU:ssa sovellettavia valvontajärjestelyjä, joiden tarkoituksena on vähentää kolmansien maiden keskusvastapuoliin liittyviä riskejä, voidaan parantaa siten, että EAMV ja asianomaiset liikkeeseen laskevat keskuspankit soveltavat kolmansien maiden keskusvastapuoliin liukuvasti tiukkenevia valvontavaatimuksia objektiivisten kriteerien tai kynnysarvojen perusteella. EU:n valvonnan määrä ja intensiteetti suhteutetaan riskeihin, joita kolmansien maiden keskusvastapuolet aiheuttavat EU:lle. Tällöin voidaan asettaa erilaisia kriteerejä ja kynnysarvoja siten, että vaikutukseltaan vähäisiin keskusvastapuoliin (ensimmäisen tason keskusvastapuolet) sovelletaan periaatteessa samaa EMIR-asetuksen mukaista vastaavuus- ja tunnustamisjärjestelmää kuin ennekin, kun taas sellaisiin keskusvastapuoliin, joiden vaikutukset ovat keskitasoa tai suuria (toisen tason keskusvastapuolet), sovelletaan liukuvasti tiukkenevia valvontavaatimuksia. Tämän jatkumon päässä on EU:n toimilupa- ja sijoittautumisvaatimus, jota sovelletaan kaikkiin kolmansien maiden keskusvastapuoliin, joista aiheutuu huomattava riski EU:lle ja sen rahoitusjärjestelmän vakaudelle. ·Tällaiset liukuvasti tiukkenevat valvontavaatimukset antavat mahdollisuuden valvoa kolmansien maiden keskusvastapuolia oikeasuhtaisella ja tasapainoisella tavalla ja vähentää asianmukaisesti niihin liittyviä järjestelmäriskejä aiheuttamatta kuitenkaan kohtuutonta pirstoutumista maailmanlaajuisessa järjestelmässä tai kohtuuttomia kustannuksia markkinatoimijoille. Näin voidaan tehostaa mekanismeja, joilla EU:n valvontaviranomaiset ja liikkeeseen laskevat keskusvastapuolet puuttuvat kolmansien maiden keskusvastapuolten aiheuttamiin riskeihin, ja turvata samalla tasapuoliset toimintaedellytykset EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten ja kolmansien maiden keskusvastapuolten välillä sekä varmistaa paremmin, että vaatimukset pannaan täytäntöön ja että kolmansien maiden keskusvastapuolet noudattavat niitä jatkuvasti. Tämä vaihtoehto voi aiheuttaa joitakin lisäkustannuksia institutionaalisella tasolla ja lisätä myös kolmansien maiden keskusvastapuolten ja viime kädessä markkinatoimijoiden kustannuksia, mutta näitä kustannuksia on verrattava hyötyihin, jotka saadaan järjestelmäriskin vähentyessä, vaikka näin saatavia rahallisia hyötyjä onkin vaikea määrittää tarkasti etukäteen. Ehdotetun toimenpidepaketin tavoitteena on luoda selkeät ja johdonmukaiset valvontajärjestelyt EU:hun ja kolmansiin maihin sijoittautuneita keskusvastapuolia varten. Vaikutustenarviointiraportissa tarkastellaan myös parhaina pidettyjen vaihtoehtojen kokonaishyötyjä ja kustannuksia ja pyritään siten arvioimaan markkinatoimijoille säännösten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia ja rasitusta. Seuraavassa jaksossa kuvataan ehdotettujen toimenpiteiden odotettavissa olevia vaikutuksia. 3.4.Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen EMIR-asetuksen yleisenä tavoitteena on vähentää järjestelmäriskiä parantamalla keskusvastapuolten turvallisuutta ja tehokkuutta, kun taas tämän aloitteen tavoitteena on tehdä keskusvastapuolten valvonnasta tehokkaampaa ja tuloksellisempaa noudattamalla perusteelliseen riskinarviointiin perustuvaa oikeasuhteista lähestymistapaa, jolla vähennetään markkinatoimijoille sääntelystä ja säännösten noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta. Tämä on komission noudattaman paremman sääntelyn agendan mukaista. Tällä aloitteella lujitetaan EU:hun sijoittautuneita keskusvastapuolia koskevia valvontajärjestelyjä (ottamalla niissä huomioon keskusvastapuolten koon kasvaminen, yhdentyminen, keskittyminen ja keskinäiset yhteydet) ja annetaan EU:n viranomaisille paremmat mahdollisuudet valvoa ja vähentää kolmansien maiden keskusvastapuolten EU:lle aiheuttamaa riskiä. Näin voidaan pienentää keskusvastapuolten kaatumisriskiä, joka on jo ennestään pieni (mutta johtaisi toteutuessaan erittäin suuriin vaikutuksiin) ja parantaa yleisesti EU:n koko rahoitusjärjestelmän vakautta. Tehostettu valvontakehys parantaa myös oikeusvarmuutta ja taloudellista varmuutta kokonaisuudessaan. Vaikka kehyksestä saattaa aiheutua ennakolta taloudellisia kustannuksia, vuosien 2007–2008 rahoituskriisi tarjoaa runsaasti empiiristä näyttöä hyödyistä, jotka saadaan ehkäisemällä kriisejä mahdollisimman tehokkaiden valvontajärjestelyjen avulla. Parhaina pidettyjen vaihtoehtojen kustannusten arviointiin liittyy rajoituksia, koska molemmissa ongelmissa on kyse keskusvastapuolten valvonnasta. Vaikka EU:n ja jäsenvaltioiden viranomaisille koituvat lisäkustannukset tai kustannusten uudelleenjärjestely (kuten lisäresurssit ja -tehtävät) voidaankin määrittää, markkinatoimijoihin kohdistuvat vaikutukset eivät ole yhtä suoraviivaisia määrittää, vaan niiden määritykset perustuisivat oletuksiin, joiden vuoksi ne olisivat epävarmoja. Lisäksi vaihtoehto, joka katsotaan parhaaksi kolmansien maiden keskusvastapuolten osalta, perustuu liukuvasti tiukentuviin valvontavaatimuksiin, minkä vuoksi siihen liittyvät kustannukset ovat keskusvastapuolikohtaisia ja riippuvat valvottujen tai tunnustettujen keskusvastapuolten toiminnan vaikutuksista EU:hun. Markkinatoimijoille mahdollisesti koituvien kustannusten tai tehokkuusetujen lähteet voidaan kuitenkin yksilöidä. Mahdollisuudet yksinkertaistaa sääntelyä ja vähentää kustannuksia Tämän aloitteen tavoitteena on virtaviivaistaa EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten valvontakehystä ja tiukentaa kolmansien maiden keskusvastapuolten valvontaa. Aloitteessa Euroopan valvontamekanismissa tehtävä valvontatyö keskitetään EU:n tasolle, mikä poistaa kansallisten viranomaisten tehtävien väliset päällekkäisyydet. Tämän pitäisi luoda mittakaavaetuja EU:n tasolla ja vähentää kohdennettujen resurssien tarvetta kansallisella tasolla. Markkinatoimijoista todettakoon, että keskusvastapuolet hyötyisivät pääasiassa hallinnollisen rasituksen kevenemisestä, kun rajat ylittävä valvonta keskitettäisiin EU:n tasolla yhteen tahoon. Vaikutus markkinatoimijoihin (pk-yritykset mukaan luettuina) EU:n alueelle sijoittautuneiden keskusvastapuolten valvonnasta voidaan todeta, että parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa ehdotettujen muutosten ei odoteta vaikuttavan merkittävästi määrityskustannuksiin, olivatpa kyseessä määritysosapuolet tai niiden asiakkaat ja epäsuorat asiakkaat. Eurooppalaisen mekanismin rahoittamiseksi keskusvastapuolia voidaan vaatia maksamaan valvontamaksuja. Valvontamaksut on kuitenkin määrä suhteuttaa keskusvastapuolten toimintaan, ja ne muodostaisivat vain vähäisen osan niiden liikevaihdosta. Vaikka nämä kustannukset voitaisiin siirtää markkinoiden maksettaviksi, ne edustaisivat ainoastaan minimaalisia mukautuskustannuksia. Kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonnasta voidaan todeta, että parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa kustannuksia koituisi lähinnä siinä tapauksessa, että liukuvasti tiukentuvat valvontavaatimukset velvoittavat keskusvastapuolen hakemaan EU:n toimilupaa ja sijoittautumaan EU:hun. Ensimmäisen ja toisen tason keskusvastapuolten kannalta tilanne olisi sijaintivaatimusta lukuun ottamatta lähes sama kuin EU:hun sijoittautuneilla keskusvastapuolilla, jolloin niiden ei tarvitsisi maksaa suuria valvontamaksuja osallistuessaan eurooppalaisen mekanismin rahoittamiseen. Tästä ei koituisi markkinatoimijoille suuria lisäkustannuksia. Jotta voidaan perustaa eurooppalainen valvontamekanismi hoitamaan EU:hun nykyisin sijoittautuneiden 17 keskusvastapuolen päivittäistä valvontaa, sen perustamiseen ja toiminnan järjestämiseen tarvitaan tietynkokoinen ydinjoukko henkilöstöä. Olettaen, että kaikki tunnustusta hakevat kolmansien maiden keskusvastapuolet tunnustetaan, keskusvastapuolikomitean vastuualueeseen tulisi kuulumaan noin 40 kolmansien maiden keskusvastapuolta joko välillisesti valvonnan ja tietojenvaihdon kautta (ensimmäisen tason keskusvastapuolet) tai suoran valvonnan kautta (toisen tason keskusvastapuolet, jotka mahdollisesti aiheuttavat merkittävämpiä riskejä). Kun otetaan huomioon, kuinka monta kolmansien maiden keskusvastapuolta on valvottava joko välillisesti tai suoraan ja minkä tyyppisiä ja miten monitahoisia tehtäviä on hoidettava ensimmäisen ja toisen tason keskusvastapuolten osalta, tarvitaan arviolta 49 kokoaikaista työntekijää. Parhaana pidetyn keskusvastapuolten valvontavaihtoehdon lisäkustannukset olisivat yhteensä noin 7 miljoonaa euroa vuodessa.

Valvontakustannusten ohella vastapuolille (määritysosapuolille ja niiden asiakkaille) koituisi kustannuksia lähinnä EU:n toimilupa- ja sijoittautumisvaatimuksesta, joka otettaisiin käyttöön järjestelmän kannalta merkittävien toisen tason keskusvastapuolien vuoksi. Näihin kustannuksiin vaikuttaisivat oikeudelliset ja toiminnalliset näkökohdat ja, jollei kustannuksia määritetä oikein, markkinoiden pirstoutuminen ja siihen liittyvät markkinoiden likviditeettiin ja toteutushintoihin kohdistuvat seuraukset. Positiiviset tai negatiiviset muutokset vakuustehokkuuksissa riippuisivat suurelta osin markkinatoimijoiden kyvystä korvata kolmansien maiden keskusvastapuolet EU:hun sijoittautuneilla keskusvastapuolilla. Näihin kustannuksiin vaikuttavia tekijöitä käsitellään tarkemmin tähän ehdotukseen liittyvän vaikutustenarviointiraportin kohdassa 5.3. Lisäksi sijaintipolitiikka, jota ei räätälöitäisi kolmannen maan keskusvastapuolen järjestelmäriskin mukaiseksi objektiivisilla perusteilla, voisi vaikuttaa määrityskustannuksiin ja määritysosapuolten asiakkaiden mahdollisuuksiin käyttää epäsuoraa määritystä (finanssialan ulkopuoliset vastapuolet ja pienet finanssialalla toimivat vastapuolet mukaan luettuina) ja näin ollen yleisesti EU:n vastapuolten mahdollisuuksiin suojautua riskeiltä. Tätä on kuitenkin verrattava paremman kriisinehkäisyn tarjoamiin etuihin. Yleisesti katsoen yritykset, mukaan luettuina pk-yritykset ja mikroyritykset, hyötyvät siitä, että keskusvastapuolet ovat vakaampia ja niiden keskeiset kriittiset toiminnot jatkuvat myös mahdollisissa tulevissa kriisitilanteissa, joissa ne ajautuvat vakaviin vaikeuksiin tai kaatuvat. Tällaisen kriisin todennäköisyyttä olisi pienennettävä entisestään parantamalla EU:n asianomaisten viranomaisten mahdollisuuksia estää järjestelmäriskin syntymistä EU:n keskusvastapuolten keskuudessa ja vähentää haitallisten taloudellisten vaikeuksien leviämistä kolmansien maiden keskusvastapuolten kautta. Tällä tavoin vähennettäisiin myös finanssialaa koettelevan kriisin mahdollisia kielteisiä kerrannaisvaikutuksia (kuten pankkialan heikentynyttä halukkuutta ja/tai kykyä tarjota rahoitusta reaalitaloudelle sekä taantumia), jotka yleensä vaikuttavat raskaasti pk-yrityksiin ja niiden kykyyn hankkia rahoitusta. Tämän ehdotuksen, jossa valvontajärjestelyjä selkeytetään sekä EU:n että kolmansien maiden keskusvastapuolten osalta, sekä komission sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan REFIT-ohjelman yhteydessä hiljattain antaman EMIR-ehdotuksen, jossa karsitaan pienten vastapuolten kohtuuttomia kustannuksia, pitäisi yhdessä edistää keskusvastapuolimäärityksen käyttöä ja helpottaa pk-yritysten mahdollisuuksia käyttää rahoitusvälineitä joko riskeiltä suojautumiseen tai sijoitustarkoituksiin. Sen vuoksi tämä ehdotus helpottaa rajat ylittävien liiketoimien toteuttamista EU:ssa ja edistää tehokkaiden ja kilpailulle avointen keskusvastapuolimarkkinoiden kehittymistä EU:ssa, mikä edistää puolestaan pääomamarkkinaunionin tavoitteiden saavuttamista. Vaikutukset EU:n talousarvioon EU:n keskusvastapuolten valvontaan suunnitellut muutokset eivät yleisesti katsoen vaikuttaisi EU:n talousarvioon, koska kaikki lisäkustannukset, kuten eurooppalaisen mekanismin edellyttämät lisäresurssit, katettaisiin keskusvastapuolilta kerättävillä valvontamaksuilla. Viime kädessä muutosten pitäisi kuitenkin hyödyttää kaikkia markkinatoimijoita ja jäsenvaltioita, koska niiden tavoitteena on tehdä EU:n määritysmarkkinoista nykyistä turvallisemmat. Jäljempänä olevissa kohdissa käsitellään tarkemmin, mitä taloudellisia vaikutuksia on EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten valvonnan lujittamisella. Kolmansien maiden keskusvastapuolten aiheuttamien riskien vähentämiseksi kaavaillut muutokset eivät vastaavasti aiheuttaisi vaikutuksia EU:n talousarvioon, sillä eurooppalaisen mekanismin edellyttämät lisäresurssit rahoitettaisiin myös kolmansien maiden keskusvastapuolilta kerättävillä valvontamaksulla. Tämä hyödyttäisi kuitenkin EU:ta vähentämällä sitä todennäköisyyttä, että EU:hun tuodaan rahoitusvakautta uhkaavia riskejä, sekä varmistamalla, että EU:n vastapuolet, jotka harjoittavat liiketoimintaa kolmansien maiden keskusvastapuolten kanssa, toimivat turvallisessa ympäristössä, mikä edistää puolestaan globaalien markkinoiden vahvuutta ja vakautta. 3.5.Perusoikeudet EU on sitoutunut edistämään korkeatasoista perusoikeuksien suojelua ja allekirjoittanut useita ihmisoikeussopimuksia. Tämän osalta ehdotuksella ei pitäisi olla suoranaista vaikutusta kyseisiin oikeuksiin, sellaisina kuin ne on lueteltu YK:n tärkeimmissä ihmisoikeusyleissopimuksissa, Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, joka on keskeinen osa EU:n perussopimuksia, ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa (ECHR). 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Suunniteltujen muutosten, joiden tavoitteena on parantaa EU:n keskusvastapuolten valvontaa ja vähentää kolmansien maiden keskusvastapuolten aiheuttamia riskejä, ei odoteta vaikuttavan EU:n talousarvioon. EAMV:n mahdolliset lisätehtävät, kuten kolmansien maiden keskusvastapuolten rekisteröintien käsittely ja kyseisten keskusvastapuolten jatkuva valvonta, saattavat edellyttää EAMV:lle kaavailtujen resurssien lisäämistä. EU:n talousarvion lisäkustannuksia kevennettäisiin kuitenkin mekanismeilla, joilla lisättäisiin eurooppalaisen mekanismin rahoitusta esimerkiksi keräämällä maksuja EU:hun sijoittautuneilta ja kolmansien maiden keskusvastapuolilta, joita mekanismilla suoraan valvottaisiin. Ehdotuksen rahoitus- ja talousarviovaikutukset esitetään tähän ehdotukseen liitetyssä rahoitusselvityksessä. 5.LISÄTIEDOT 5.1.Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Tämä ehdotus sisältää vaatimuksen, jonka mukaan EMIR-asetuksesta olisi tehtävä kokonaisarvio, jossa erityisesti arvioidaan ehdotettujen valvontajärjestelyjen tuloksellisuutta ja tehokkuutta siltä kannalta, miten hyvin niillä lisätään rahoitusvakautta EMIRin alkuperäisen tavoitteen mukaisesti. Arvioinnissa olisi otettava huomioon kaikki EMIR-asetukseen liittyvät näkökohdat ja niistä erityisesti seuraavat: ·elvytys- tai kriisinratkaisutilanteeseen joutuneiden keskusvastapuolten lukumäärä, ·luku, joka osoittaa, kuinka monta kertaa kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ovat käyttäneet riitojenratkaisumenettelyä, ·kolmansien maiden keskusvastapuoliin kohdistuneiden paikalla tehtyjen tarkastusten lukumäärä, ·kolmansien maiden tunnustettujen keskusvastapuolten lukumäärä,

·niiden tapausten lukumäärä, joissa kolmansien maiden keskusvastapuolet ovat rikkoneet vastaavuusedellytyksiä ja/tai tunnustamisen edellytyksiä, ·arvioidut EU:n vastapuolille aiheutuvat kustannukset. Periaatteessa arviointi olisi suoritettava viimeistään viiden vuoden kuluttua siitä, kun näitä muutoksia aletaan soveltaa. Arvioinnissa olisi pyrittävä keräämään kommentteja kaikilta asiaankuuluvilta sidosryhmiltä, mutta erityisesti keskusvastapuolilta, määritysosapuolilta, finanssialan ulkopuolisilta vastapuolilta, pieniltä finanssialalla toimivilta vastapuolilta ja yleensäkin määritysosapuolten asiakkailta ja epäsuorilta asiakkailta. Kommentteja pyydettäisiin myös EAMV:ltä sekä kansallisilta viranomaisilta ja keskuspankeilta. EAMV:ltä pyydettäisiin myös tilastotietoja analyysia varten. 5.2.Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset 5.2.1.Keskusvastapuolikomitean perustaminen EAMV:n hallintoneuvostossa Muutokset, joissa käsitellään keskusvastapuolikomitean ja EAMV:n hallintoneuvoston välistä suhdetta (EAMV-asetuksen 4, 6, 40, 42 ja 43 artikla) Ehdotuksen 1 artiklan 1 alakohdassa EAMV-asetuksen 4 artiklaan lisätään uusi 4 kohta, jossa esitetään EMIR-asetuksen mukainen keskusvastapuolen määritelmä. Ehdotuksen 1 artiklan 2 kohdassa EAMV-asetuksen 6 artiklaan lisätään uusi 1 a alakohta, jolla perustetaan hallintoneuvoston keskusvastapuolikomitea, joka toimii EAMV:ssä unionin ja kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonnan alalla. Ehdotuksen 1 artiklan 4 kohdassa EAMV-asetuksen 40 artiklan 1 kohtaan lisätään uusi f alakohta, jonka mukaan keskusvastapuolikomitean johtaja ja kaksi johdon jäsentä ovat EAMV:n hallintoneuvoston jäseniä, jotka eivät osallistu äänestykseen. Ehdotuksen 1 artiklan 5 kohdassa muutetaan EAMV-asetuksen 42 artiklan ensimmäistä alakohtaa siten, että muutetun alakohdan mukaan puheenjohtaja sekä hallintoneuvoston äänivaltaiset jäsenet, johtaja ja kaksi johdon jäsentä toimivat riippumattomasti, puolueettomasti ja unionin edun mukaisesti. Ehdotuksen 1 artiklan 6 kohdassa muutetaan EAMV-asetuksen 43 artiklan 1 kohtaa hallintoneuvoston tehtävien ja keskusvastapuolikomitean tehtävien erottamiseksi toisistaan. Samassa 1 artiklan 6 kohdassa korvataan myös kyseisen 43 artiklan 8 kohta uudella säännöksellä, jonka mukaan hallintoneuvostolla on toimitusjohtajaan nähden toimivalta yhteisymmärryksessä keskusvastapuolikomitean kanssa. Keskusvastapuolikomitean organisaatiota koskevat muutokset (EAMV-asetus, uudet 44 a – 44 c artikla) Ehdotuksen 1 artiklan 7 kohdassa EAMV-asetuksen III lukuun lisätään I A jakso, joka sisältää 44 a, 44 b ja 44 c artiklan. Näissä uusissa artikloissa annetaan säännökset siitä, miten hallintoneuvoston keskusvastapuolikomitea organisoidaan EAMV:ssä. Uudessa I A jaksossa vahvistetaan keskusvastapuolikomitean kokoonpano, tehtävät ja päätöksentekovalta, jotta voidaan varmistaa johdonmukainen valvontatapa koko EU:ssa, riittävä asiantuntemus sekä nopea ja tehokas päätöksentekoprosessi keskusvastapuolten valvonnassa. Uuden 44 a artiklan mukaan hallintoneuvoston keskusvastapuolikomitea koostuu i) pysyvistä jäsenistä, riippumaton johtaja ja kaksi johdon jäsentä mukaan luettuina, jotka osallistuvat äänestyksiin, sekä yhdestä EKP:n ja yhdestä komission edustajasta, jotka eivät osallistu äänestyksiin, ja ii) kuhunkin keskusvastapuoleen liittyvistä jäsenistä, mukaan luettuna kyseisen keskusvastapuolen sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen edustaja, joka osallistuu äänestyksiin, sekä kunkin asianomaisen liikkeeseen laskevan keskuspankin edustajasta, joka ei osallistu äänestyksiin. Pysyvien jäsenten tulisi osallistua kaikkiin keskusvastapuolikomitean kokouksiin. Kuhunkin keskusvastapuoleen liittyvien jäsenten tulisi osallistua kokouksiin aina, kun se on niiden valvonnassa olevien keskusvastapuolten kannalta asianmukaista ja tarpeellista. Lisäksi keskusvastapuolikomitean johtaja voi kutsua kokouksiin tarkkailijoina muita EMIR-asetuksen 18 artiklan mukaisen nykyisen valvontakollegion jäseniä sekä EAMV:n tunnustamien kolmansien maiden keskusvastapuolten viranomaisten edustajia sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolikomitea ottaa muiden asianomaisten viranomaisten näkemykset riittävästi huomioon. Riippumattomien pysyvien jäsenten ja keskusvastapuoliin liittyvien jäsenten läsnäololla varmistetaan, että keskusvastapuolikomiteassa tehdyt päätökset ovat johdonmukaisia, asianmukaisia ja oikeasuhteisia koko EU:ssa ja että asianomaiset kansalliset toimivaltaiset viranomaiset, liikkeeseen laskevat keskuspankit ja tarkkailijat osallistuvat päätösten tekemiseen tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautunutta keskusvastapuolta koskevissa asioissa. Keskusvastapuolikomitean päättäessä kolmannen maan keskusvastapuolta koskevista asioista ainoastaan komitean pysyvien jäsenten ja asianomaisten unionin valuuttoja liikkeeseen laskevien keskuspankkien tulisi osallistua päätöksentekoprosessiin. Uuden 44 b artiklan mukaan keskusvastapuolikomitea hoitaa sille EMIR-asetuksen nojalla annettuja erityistehtäviä sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan sekä unionin ja jäsenvaltioiden rahoitusvakauden turvaamiseksi. Näin ollen tässä ehdotuksessa EMIR-asetukseen tehtyjen muutosten viittaukset EAMV:hen ovat viittauksia keskusvastapuolikomiteaan, jollei toisin ilmoiteta. Kyseisessä artiklassa vahvistetaan myös, että keskusvastapuolikomitealla on oma henkilöstö ja riittävät resurssit, joilla taataan komitean autonomia, riippumattomuus ja asianmukainen toiminta. Uudessa 44 c artiklassa vahvistetaan, että nopean ja tehokkaan päätöksentekoprosessin varmistamiseksi keskusvastapuolikomitea tekee päätöksensä jäsentensä yksinkertaisella enemmistöllä uuden 44 a artiklan 1 kohdan nojalla vahvistettujen äänioikeuksien mukaisesti ja komitean johtajan ääni ratkaisee äänten mennessä tasan. Keskusvastapuolikomitean jäsenten vastuuvelvollisuutta ja riippumattomuutta koskevat muutokset (EAMV-asetus, uudet 48 a, 49 ja 50 artikla) Ehdotuksen 1 artiklan 8 kohdassa korvataan EAMV-asetuksen III luvun 3 jakson otsikko keskusvastapuolikomitean johtajaa ja kahta johdon jäsentä koskevien vaatimusten vahvistamiseksi. Ehdotuksen 1 artiklan 9 kohdassa EAMV-asetukseen lisätään uusi 48 a artikla, joka sisältää säännökset keskusvastapuolikomitean johtajan ja johdon jäsenten nimittämisestä ja tehtävistä. Uuden 48 a artiklan 2 kohdan mukaan komitean johtaja ja kaksi johdon jäsentä nimitetään avoimella valintamenettelyllä ansioiden, taitojen, määritystä, kaupankäynnin jälkeistä käsittelyä ja rahoituskysymyksiä koskevan osaamisen sekä keskusvastapuolten valvontaa ja sääntelyä koskevan kokemuksen perusteella riittävän asiantuntemuksen varmistamiseksi. Uuden 48 a artiklan 4 kohdan mukaan komissio antaa ehdokkaiden nimittämistä koskevan ehdotuksen Euroopan parlamentin hyväksyttäväksi. Euroopan parlamentin hyväksyttyä ehdotuksen neuvosto antaa täytäntöönpanopäätöksen, jolla johtaja ja kaksi johdon jäsentä nimitetään. Lainsäätäjien osallistuminen nimitysmenettelyyn takaa avoimuuden ja demokraattisen valvonnan. Lisäksi 48 a artiklan 5 kohdassa vahvistetaan, että neuvosto voi komission ehdotuksesta, jonka Euroopan parlamentti on hyväksynyt, antaa tietyin edellytyksin täytäntöönpanosäädöksen, jolla johtaja tai johdon jäsenet erotetaan. Tällä tavoin kyseisistä henkilöistä tehdään vastuuvelvollisia Euroopan parlamentille ja neuvostolle ja suojataan unionin toimielinten oikeuksia.

Ehdotuksen 1 artiklan 10 kohdassa muutetaan EAMV-asetuksen 49 artiklaa sen seikan vahvistamiseksi, että keskusvastapuolikomitean johtaja ja johdon jäsenet toimivat riippumattomasti, puolueettomasti ja unionin edun mukaisesti. Ehdotuksen 1 artiklan 11 kohdassa muutetaan EAMV-asetuksen 50 artiklaa sen seikan vahvistamiseksi, että Euroopan parlamentti ja neuvosto voivat demokraattisen vastuuvelvollisuuden takaamiseksi kutsua keskusvastapuolikomitean johtajan antamaan lausunnon aina pyydettäessä. Lisäksi johtaja velvoitetaan pyydettäessä raportoimaan kirjallisesti Euroopan parlamentille keskusvastapuolikomitean keskeisestä toiminnasta ja ilmoittamaan myös kaikki Euroopan parlamentin tapauskohtaisesti pyytämät asiaankuuluvat tiedot. Muutokset, jotka koskevat keskusvastapuolikomitean ja EAMV:n toimitusjohtajan tehtävien välistä vuorovaikutusta, talousarvion laatimista ja salassapitovelvollisuutta (EAMV-asetus, 53, 63 ja 70 artikla) Ehdotuksen 1 artiklan 12 kohdassa tehdään EAMV-asetuksen 53 artiklaan muutoksia, jotka koskevat keskusvastapuolikomitean ja EAMV:n toimitusjohtajan tehtävien välistä vuorovaikutusta. Ehdotuksen 1 artiklan 12 kohdan a alakohdassa muutetaan 53 artiklan 2 kohtaa säännöksellä, jonka mukaan toimitusjohtaja huolehtii EAMV:n vuosittaisen työohjelman toteuttamisesta keskusvastapuolikomitean ohjaamana ja johtokunnan valvonnassa. Ehdotuksen 1 artiklan 12 kohdan b alakohdassa muutetaan 53 artiklan 4 kohtaa säännöksellä, jonka mukaan toimitusjohtajan on monivuotista työohjelmaa laatiessaan saatava vastuullaan olevia tehtäviä varten keskusvastapuolikomitean suostumus ennen kertomusluonnoksen esittämistä johtokunnalle. Ehdotuksen 1 artiklan 12 kohdan c alakohdassa muutetaan 53 artiklan 7 kohtaa säännöksellä, jonka mukaan toimitusjohtajan on laatiessaan kertomusluonnosta EAMV:n toiminnasta saatava vastuullaan olevia tehtäviä varten keskusvastapuolikomitean suostumus ennen työohjelman esittämistä johtokunnalle. Ehdotuksen 1 artiklan 13 kohdassa EAMV-asetuksen 63 artiklaan lisätään uusi 1 a kohta, jonka mukaan keskusvastapuolikomitean tehtäviin liittyvien menojen ja maksujen on oltava erikseen yksilöitävissä EAMV:n ennakkoarviossa. Ennen ennakkoarvion hyväksymistä keskusvastapuolikomitean on hyväksyttävä toimitusjohtajan laatima, tällaisia menoja ja maksuja koskeva luonnos. Ehdotuksen 1 artiklan 14 kohdassa EAMV-asetuksen 70 artiklan 1 kohtaa muutetaan säännöksellä, jonka mukaan keskusvastapuolikomitean jäsenten on noudatettava salassapitovelvollisuutta SEUT-sopimuksen 339 artiklan ja unionin lainsäädännössä olevien asiaa koskevien säännösten mukaisesti vielä tehtäviensä päättymisen jälkeenkin. Muutokset, joiden tavoitteena on parantaa EAMV:n mahdollisuuksia tietojen keräämiseen (EAMV-asetus, 35 artikla) Ehdotuksen 1 artiklan 3 kohdassa EAMV-asetuksen 35 artiklan 6 kohta korvataan säännöksellä, jonka mukaan EAMV voi pyytää tietoja suoraan toimiluvan saaneelta tai tunnustetulta keskusvastapuolelta, toimiluvan saaneelta arvopaperikeskukselta ja toimiluvan saaneelta markkinapaikalta, jos täydellisiä tietoja ei ole saatavilla jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta tai muilta yhteisöiltä. EAMV:n on ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille tällaisista pyynnöistä. 5.2.2.Unioniin sijoittautuneiden keskusvastapuolten valvonta Muutokset, jotka koskevat EU:hun sijoittautuneen keskusvastapuolen toimiluvan myöntämisedellytyksiä ja -menettelyjä (EMIR-asetus, 17, 18, 19, 20 ja 21 artikla) Toimiluvan myöntämisessä ja epäämisessä noudatettava menettely Ehdotuksen 2 artiklan 2 kohdassa EMIR-asetuksen 17 artiklan 3 kohtaan tehdään muutos, jonka mukaan toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava EAMV:tä kuullen, onko keskusvastapuolen hakemus täydellinen, ja jos toimivaltainen viranomainen saa hakemusta koskevia lisätietoja, sen on ilmoitettava niistä EAMV:lle ja kollegiolle. Kollegion puheenjohtaja ja kokoonpano Ehdotuksen 2 artiklan 3 kohdassa tehdään EMIR-asetuksen 18 artiklaan muutos, jolla selkeytetään kollegioon kuuluvien viranomaisten välistä vastuunjakoa. Uudessa 18 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan, että keskusvastapuolikomitean johtaja hallitsee kollegiota ja toimii sen puheenjohtajana. EMIR-asetuksen uudessa 18 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vahvistetaan, että kollegion jäseninä ovat keskusvastapuolikomitean pysyvät jäsenet EAMV:n sijasta. EMIR-asetuksen uudessa 18 artiklan 2 kohdan c alakohdassa EKP lisätään tarvittaessa sellaisiin toimivaltaisiin viranomaisiin neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 mukaisesti, jotka vastaavat niihin kolmeen jäsenvaltioon sijoittautuneiden keskusvastapuolen määritysosapuolten valvonnasta, jotka kokonaismäärän perusteella suorittavat yhden vuoden aikana suurimmat maksut 42 artiklassa tarkoitettuun keskusvastapuolten maksukyvyttömyysrahastoon. Kollegion lausunto Ehdotuksen 2 artiklan 4 kohdassa tehdään kollegion jäsenten äänioikeuksia koskevaan EMIR-asetuksen 19 artiklan 3 kohtaan muutos, jonka mukaan keskusvastapuolikomitean pysyvillä jäsenillä on kullakin yksi ääni lukuun ottamatta komission edustajaa, joka ei osallistu äänestyksiin. Toimiluvan peruuttaminen Ehdotuksen 2 artiklan 5 kohdassa EMIR-asetuksen 20 artiklan 6 kohtaan tehdään muutos, jonka mukaan keskusvastapuolen toimivaltaisen viranomaisen on toimitettava EAMV:lle ja kollegion jäsenille kaikilta osin perusteltu päätösluonnoksensa toimiluvan peruuttamisesta. Uudelleentarkastelu ja arviointi Ehdotuksen 2 artiklan 6 kohdan a ja b alakohdassa korvataan 1 ja 3 kohta toimiluvan saaneiden keskusvastapuolten uudelleentarkastelua ja arviointia koskevassa EMIR-asetuksen 21 artiklassa. Asetuksen 21 artiklan uuden 1 kohdan mukaan keskusvastapuolen toimivaltaisen viranomaisen on yhteistyössä EAMV:n kanssa tarkasteltava uudelleen ja arvioitava, miten keskusvastapuoli noudattaa EMIR-asetusta. Uudessa 21 artiklan 3 kohdassa vahvistetaan, että EAMV päättää siitä, kuinka usein ja missä laajuudessa tällainen uudelleentarkastelu ja arviointi tehdään, ja että EAMV:n työntekijöitä olisi kutsuttava osallistumaan paikalla tehtäviin tarkastuksiin Kyseisessä kohdassa edellytetään myös, että toimivaltainen viranomainen toimittaa EAMV:lle kaikki tiedot, jotka se on saanut keskusvastapuolelta, ja että se pyytää asianomaiselta keskusvastapuolelta kaikki EAMV:n pyytämät tiedot, joita se ei pysty toimittamaan.

Muutokset, jotka koskevat EU:hun sijoittautuneiden keskusvastapuolten toimilupien myöntämistä ja valvontaa (EMIR-asetus, uudet 21 a, 21 b ja 21 c artikla) Ehdotuksen 2 artiklan 7 kohdassa EMIR-asetukseen lisätään uusina artikloina 21 a, 21 b ja 21 c artikla, joissa vahvistetaan keskusvastapuolikomitean rooli keskusvastapuolten toimilupien myöntämisessä ja valvonnassa sekä selkeytetään viranomaisten välistä vastuunjakoa. Vaikka kansalliset toimivaltaiset viranomaiset toteuttavat edelleen nykyisiä EMIR-asetuksen mukaisia valvontatehtäviään, tiettyihin päätöksiin vaaditaan EAMV:n ja tarvittaessa kunkin asianomaisen liikkeeseen laskevan keskuspankin ennakkosuostumus, jotta keskusvastapuolten valvonta saataisiin yhdenmukaisemmaksi koko unionissa. Uudessa 21 a artiklassa edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset laativat lopulliset luonnokset päätöksiksi, jotka koskevat pääsyä keskusvastapuoleen, pääsyä markkinapaikkaan, toimiluvan myöntämistä keskusvastapuolelle, keskusvastapuolen toiminnan ja palvelujen laajentamista, pääomavaatimuksia, toimiluvan peruuttamista, uudelleentarkastelua ja arviointia, merkittäviä omistusosuuksia omistavia osakkeenomistajia ja jäseniä, tietojen toimittamista toimivaltaisille viranomaisille, mallien uudelleentarkastelua, stressitestausta ja toteumatestausta sekä yhteentoimivuusjärjestelyjen hyväksymistä. Artiklan mukaan tällaiset päätösluonnokset on toimitettava EAMV:lle, jotta se antaisi niihin ennakkosuostumuksensa. EAMV:n ennakkosuostumus vaaditaan myös muihin 22 artiklan soveltamista koskeviin päätöksiin, jotka liittyvät EMIR-asetuksen IV ja V osastossa keskusvastapuolille ja yhteentoimivuusjärjestelyille asetettuihin vaatimuksiin. Jos EAMV ehdottaa muutoksia joihinkin toimivaltaisen viranomaisen laatimiin lopullisiin päätösluonnoksiin, kyseiset päätökset saa tehdä vasta sen jälkeen, kun niitä on muutettu EAMV:n vaatimalla tavalla. Jos EAMV vastustaa joitakin toimivaltaisen viranomaisen laatimia lopullisia päätösluonnoksia, kyseiset päätökset on jätettävä tekemättä. Lisäksi uudessa 21 a artiklassa otetaan käyttöön riitojenratkaisumenettely EAMV:n ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välisten erimielisyyksien varalta. Jos toimivaltainen viranomainen on eri mieltä muutoksista, joita EAMV on ehdottanut sen lopullisiin päätösluonnoksiin, tai siitä, että EAMV vastustaa kyseisiä päätöksiä, asia annetaan EAMV:n hallintoneuvoston käsiteltäväksi, joka tekee siitä lopullisen päätöksen. Uudessa 21 a artiklassa vahvistetaan myös, että EAMV voi tehdä finanssimarkkinoiden toimijaa koskevan yksittäisen päätöksen, jos kansalliset toimivaltaiset viranomaiset kieltäytyvät toimimasta EAMV:n lausunnon tai pyyntöjen mukaisesti. Tiettyihin kansallisten toimivaltaisten viranomaisten suunnittelemiin päätöksiin tarvitaan vastaavasti asianomaisten liikkeeseen laskevien keskuspankkien ennakkosuostumus, jos keskusvastapuolen toimintahäiriöstä voi aiheutua riskejä unionin rahapolitiikan määrittelylle ja toteuttamiselle sekä maksujärjestelmien moitteettoman toiminnan edistämiselle. Vaikka keskuspankkien ja valvontaviranomaisten tehtävät voivat olla päällekkäisiä, ristiriitojen vaara on olemassa silloin, kun valvontatoimet vaikuttavat keskuspankkien keskeisiin velvollisuuksiin esimerkiksi hintavakauden, rahapolitiikan ja maksujärjestelmien kaltaisissa asioissa. Uusi 21 b artikla käsittelee asianomaisen liikkeeseen laskevan keskuspankin tehtäviä viranomaisten välisen vastuunjaon määrittämiseksi erityisesti sellaisissa tilanteissa, joissa on kyse keskusvastapuolen maksu- ja selvitysjärjestelyistä ja niihin liittyvistä likviditeettiriskin hallintamenettelyistä transaktioissa, jotka ovat kyseisen liikkeeseen laskevan keskuspankin valuutan määräisiä. Uudessa 21 b artiklassa edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset saavat asianomaisilta liikkeeseen laskevilta keskuspankeilta suostumuksen päätöksiin, jotka koskevat toimiluvan myöntämistä keskusvastapuolelle, keskusvastapuolen toiminnan ja palvelujen laajentamista, toimiluvan peruuttamista, vakuusvaatimuksia, likviditeettiriskien valvontaa, vakuuksille asetettavia vaatimuksia, toimitusta ja yhteentoimivuusjärjestelyjen hyväksymistä. Jos asianomainen liikkeeseen laskeva keskuspankki vastustaa näitä asioita koskevia toimivaltaisen viranomaisen laatimia päätösluonnoksia, kyseiset päätökset on jätettävä tekemättä. Jos asianomainen liikkeeseen laskeva keskuspankki ehdottaa muutoksia toimivaltaisen viranomaisen laatimiin päätösluonnoksiin, jotka koskevat näitä asioita, kyseiset päätökset saa tehdä vasta sen jälkeen, kun niihin on tehty ehdotetut muutokset. Uudessa 21 c artiklassa edellytetään, että sekä jäsenvaltioihin sijoittautuneet keskusvastapuolet että kolmansien maiden keskusvastapuolet maksavat EAMV:n valvonta- ja hallintotehtävistä maksuja, jotka i) liittyvät 17 artiklassa tarkoitettuihin toimilupahakemuksiin, ii) liittyvät 25 artiklan mukaisiin tunnustamista koskeviin hakemuksiin ja iii) ovat vuosimaksuja, jotka liittyvät EMAV:n vastuulla oleviin tehtäviin. Komissio antaa delegoidun säädöksen, jossa täsmennetään maksujen lajit, maksujen kohteet, maksujen määrät ja maksutavat, joita seuraavien keskusvastapuolten on noudatettava: unionin keskusvastapuolet, jotka ovat saaneet toimiluvan tai hakevat toimilupaa; tunnustetut kolmansien maiden keskusvastapuolet, jotka eivät ole järjestelmän kannalta merkittäviä (ensimmäisen tason keskusvastapuolet), ja tunnustetut keskusvastapuolet, jotka ovat tai joista mahdollisesti tulee järjestelmän kannalta niin merkittäviä, että ne voivat vaikuttaa unionin tai yhden tai useamman jäsenvaltion rahoitusvakauteen (toisen tason keskusvastapuolet). Näiden valvontamaksujen ansiosta keskusvastapuolikomitea pystyy hoitamaan tehtävänsä ja EAMV kykenee täyttämään velvollisuutensa. Viranomaisten välistä yhteistyötä koskevat muutokset (EMIR-asetus, 24 artikla) Ehdotuksen 2 artiklan 8 kohdassa muutetaan EMIR-asetuksen 24 artiklaa lisäämällä hätätilanteisiin, joista keskusvastapuolen toimivaltaisen viranomaisen tai muun viranomaisen on ilman aiheetonta viivytystä ilmoitettava EAMV:lle, kollegiolle, EKPJ:n asianomaisille jäsenille ja muille asianomaisille viranomaisille, mahdolliset haitalliset vaikutukset, jotka kohdistuvat rahapolitiikan välittymiseen ja maksujärjestelmien moitteettomaan toimintaan. 5.2.3.Kolmansien maiden keskusvastapuolet Viiden vuoden aikana EMIR-asetuksen antamisen jälkeen keskusvastapuolten toimintavolyymi EU:ssa ja koko maailmassa on kasvanut nopeasti sekä kooltaan että ulottuvuudeltaan. Keskusvastapuolimäärityksen merkitys on kasvanut sekä korko- että luottojohdannaisten osalta. Keskusvastapuolten nopeasti laajeneva merkitys maailmanlaajuisessa rahoitusjärjestelmässä heijastaa paitsi sitä, että keskusvastapuolimääritys on tullut pakolliseksi eri omaisuuslajien määrityksessä, myös sitä, että keskusvastapuolimääritystä käytetään yhä enemmän vapaaehtoisesti sitä mukaa kuin tietoisuus keskusvastapuolimäärityksen eduista kasvaa markkinatoimijoiden keskuudessa. EMIR-asetuksessa edellytetään jo muiden G20-maiden vastaavien vaatimusten mukaisesti, että tietyille korkojohdannaisilla ja luottoriskinvaihtosopimuksille tehdään keskusvastapuolimääritys. Myös pankkien pääomasääntöjä on muutettu siten, että niillä edistetään keskusvastapuolimääritystä ja tehdään kahdenvälisestä määrityksestä suhteellisesti kalliimpi vaihtoehto. Lisäksi kahdenvälisiin liiketoimiin on sovellettu uusia vakuusvaatimuksia maaliskuusta 2017 lähtien. Tämä on kasvattanut määritystoimintaa mutta myös keskittänyt sen suhteellisen pieneen joukkoon maailmanlaajuisesti toimivia keskusvastapuolia. EMIR-asetuksen vastaavuussäännösten nojalla on tähän saakka tunnustettu 28 kolmansien maiden keskusvastapuolta. Lisäksi 12 keskusvastapuolta 10 lainkäyttöalueelta on hakenut tunnustamista ja odottaa komission päätöstä sääntely- ja valvontajärjestelmiensä vastaavuudesta. Muutokset, joiden tavoitteena on parantaa kolmansissa maissa keskusvastapuoliin sovellettavia järjestelmiä koskevien vastaavuuspäätösten täytäntöönpanoa (EMIR-asetus, 25 artiklan 6 kohta) Komissio aikoo jatkossakin vahvistaa vastaavuuspäätöksillä, että kolmansien maiden lainsäädäntö- ja valvontakehykset täyttävät EMIR-asetuksen vaatimukset, jolloin kyseisiin kolmansiin maihin sijoittautuneet keskusvastapuolet voidaan tunnustaa. Tässä ehdotuksessa vahvistetaan, että komissio voi asettaa vastaavuuden määrittämiselle lisäehtoja. Ehdotuksen 2 artiklan 9 kohdan e alakohdassa EMIR-asetuksen 25 artiklaan lisätään uusina säännöksinä 6 a ja 6 b kohta, joiden mukaan komissio voi tarvittaessa antaa delegoidun säädöksen perusteista, joilla arvioidaan, voidaanko kolmansien maiden keskusvastapuolten järjestelmät hyväksyä unionin järjestelmiä vastaaviksi. EMIR-asetuksen 25 artiklan uudessa 6 b kohdassa EAMV:lle annetaan tehtäväksi seurata sääntelyn tai valvonnan tasolla tapahtuvaa kehitystä kolmansien maiden keskusvastapuoliin sovellettavissa järjestelmissä, jotka komissio on katsonut vaatimuksia vastaaviksi. Kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustamista koskevat muutokset (EMIR-asetus, 6 artikla, 25 artiklan 2 kohta, uusi 2 a kohta, uusi 2 b kohta ja uusi 2 c kohta sekä uusi 25 a artikla) Avoimuuden lisääminen Avoimuuden lisäämiseksi sidosryhmien ja koko yleisön kannalta EMIR-asetukseen tehdään muutoksia, joilla selvennetään keskusvastapuolten rekisteröintiä antamalla asiasta tarkempia tietoja EAMV:n pitämässä julkisessa rekisterissä (ehdotuksen 2 artiklan 1 kohdassa muutetaan EMIR-asetuksen 6 artiklan 2 kohdan b alakohtaa). Ehdotuksessa ei ole asetettu uusia vaatimuksia, jotka koskisivat tunnustettuja kolmansien maiden keskusvastapuolia. Kolmansien maiden keskusvastapuolten luokittelu niihin, jotka eivät ole järjestelmän kannalta merkittäviä (ensimmäinen taso), ja niihin, jotka ovat järjestelmän kannalta merkittäviä (toinen taso) Koska määritystoiminta on lisääntynyt maailmanlaajuisesti ja riskit ovat keskittyneet pieneen joukkoon maailmanlaajuisesti toimiva keskusvastapuolia, EMIR-asetuksen nojalla tunnustetut kolmansien maiden keskusvastapuolet olisi luokiteltava eri tyyppeihin. Sen vuoksi tässä ehdotuksessa edellytetään EAMV:n arvioivan tunnustamista koskevaa hakemusta käsitellessään, miten suuren järjestelmäriskin tunnustamista hakeva kolmannen maan keskusvastapuoli aiheuttaa. Jotta tämä olisi mahdollista ja jotta vaatimusten soveltamista voitaisiin suhteuttaa, on tarpeen erottaa pieniriskiset keskusvastapuolet sellaisista keskusvastapuolista, jotka ovat tai joista todennäköisesti tulee järjestelmän kannalta merkittäviä unionissa tai yhdessä tai useammassa unionin jäsenvaltiossa. Tämä heijastaa sitä tosiasiaa, että kaikki kolmansien maiden keskusvastapuolet eivät ole järjestelmän kannalta yhtä merkittäviä. Keskusvastapuolen merkitys riippuu sen laajuudesta, määritettävistä transaktiotyypeistä ja määritystoiminnan volyymistä. Esimerkiksi suhteellisen pieni kolmannen maan keskusvastapuoli, joka määrittää ainoastaan rajallisen määrän sopimuksia, jotka ovat kotimaan valuutan määräisiä, aiheuttaa objektiivisesti katsottuna vähemmän ongelmia ja pienemmän riskin unionin rahoitusjärjestelmässä kuin kolmannen maan keskusvastapuoli, joka määrittää suuria määriä unionin valuutan määräisiä sopimuksia. Sen vuoksi ehdotetaan, että EAMV saa valtuudet erottaa keskusvastapuolet, jotka ovat tai joista mahdollisesti tulee järjestelmän kannalta merkittäviä, keskusvastapuolista, jotka eivät ole järjestelmän kannalta merkittäviä. Kolmansien maiden keskusvastapuolia, jotka EAMV on määrittänyt sellaisiksi, jotka eivät ole tai joista ei mahdollisesti tule järjestelmän kannalta merkittäviä unionissa tai jäsenvaltioissa, kutsutaan ”ensimmäisen tason keskusvastapuoliksi” (ks. ehdotuksen 2 artiklan 9 kohdan a alakohta, jossa EMIR-asetuksen 25 artiklan 2 kohtaan lisätään e alakohta). Näihin ensimmäisen tason keskusvastapuoliin sovelletaan jatkossakin kolmansia maita koskevien komission vastaavuuspäätösten nykyisiä järjestelyjä ja edellytyksiä, joiden perusteella EAMV voi tunnustaa yksittäisiä kolmansien maiden keskusvastapuolia. Lisäksi EAMV:lle annetaan uusia tehtäviä, jotka liittyvät tunnustettujen ensimmäisen tason keskusvastapuolten valvontaan.

Ensimmäisen tason keskusvastapuolten luokittelun lisäksi EAMV voi luokitella toiseen ryhmään sellaiset kolmansien maiden keskusvastapuolet, joiden katsotaan olevan tai joista katsotaan lähitulevaisuudessa mahdollisesti tulevan järjestelmän kannalta merkittäviä, jolloin ne vaikuttavat unionin ja jäsenvaltioiden rahoitusvakauteen ja taloudelliseen vakauteen (näitä kutsutaan ”toisen tason keskusvastapuoliksi”). Tätä käsitellään ehdotuksen 2 artiklan 9 kohdan c alakohdassa, jossa EMIR-asetuksen 25 artiklaan lisätään uusi 2 a kohta. Jotta EAMV voisi määrittää, onko kolmannen maan keskusvastapuoli toisen tason keskusvastapuoli, ehdotuksessa annetaan seuraavat neljä objektiivista kriteeriä (25 artiklan uusi 2 a kohta): i) kolmannen maan keskusvastapuolen liiketoiminnan luonne, koko ja monimuotoisuus; ii) vaikutus, joka kolmannen maan keskusvastapuolen kaatumisella tai sen toimintojen keskeytymisellä olisi kriittisiin markkinoihin, rahoituslaitoksiin tai laajemmin rahoitusjärjestelmään sekä EU:n rahoitusvakauteen; iii) kolmannen maan keskusvastapuolen määritysosapuolirakenne; iv) kolmannen maan keskusvastapuolen ja finanssimarkkinoiden muiden infrastruktuurien välinen suhde, keskinäinen riippuvuus tai muu vuorovaikutus. Komission on vielä täsmennettävä näitä kriteerejä delegoidussa säädöksessä (25 artiklan 2 a kohdan toinen alakohta) kuuden kuukauden kuluessa asetuksen antamisesta. Jos EAMV määrittää kolmannen maan keskusvastapuolen toisen tason keskusvastapuoleksi, tämä merkitsee sitä, että kyseinen keskusvastapuoli voidaan tunnustaa ja sen sallitaan tarjoavan määrityspalveluja tai harjoittavan määritystoimintaa unionissa vain, jos se täyttää tietyt lisäedellytykset. Tällaiset edellytykset ovat tarpeen, koska niiden avulla voidaan ottaa huomioon unionin ja yhden tai useamman jäsenvaltion rahoitusvakauteen kohdistuvat lisäriskit. Nykyisessä EMIR-järjestelmässä tunnustettuja kolmansien maiden keskusvastapuolia pidetään edelleen ensimmäisen tason keskusvastapuolina, kunnes EAMV on määrittänyt, ovatko ne itse asiassa toisen tason vastapuolia. Oikeasuhteisten vaatimusten asettaminen kolmansien maiden keskusvastapuolille, jotka ovat järjestelmän kannalta merkittäviä toisen tason keskusvastapuolia Kolmansien maiden keskusvastapuolten, jotka ovat järjestelmän kannalta merkittäviä, on täytettävä seuraavat neljä lisävaatimusta (ks. 2 artiklan 9 kohdan b alakohta): i) Keskusvastapuoli täyttää jatkuvasti asianmukaiset ja tarpeelliset EU:n keskusvastapuolia koskevat vakavaraisuusvaatimukset. Kyseiset vaatimukset liittyvät pääomavaatimuksiin, sisäisen organisaation hallintaa koskeviin vaatimuksiin, liiketoiminnan harjoittamiseen, vakuuksiin, maksukyvyttömyysrahastoon, rahoitusvaroihin, likviditeettiin, sijoituksiin, stressitesteihin, määritystoimintaan ja yhteentoimivuuteen. Niistä säädetään voimassa olevan EMIR-asetuksen 16 artiklassa sekä IV ja V osastossa. ii) EU:n asianomaiset liikkeeseen laskevat keskuspankit antavat 180 päivän kuluessa kirjallisen vahvistuksen siitä, että kolmannen maan keskusvastapuoli täyttää kaikki niiden asettamat lisävaatimukset. Keskuspankit asettavat tällaisia vaatimuksissa suorittaessaan rahapoliittisia tehtäviään. Vaatimuksiin voivat kuulua esimerkiksi sellaiset lisävaatimukset, jotka koskevat likviditeettiin tai maksu- tai selvitysjärjestelyihin unionissa tai jäsenvaltioissa kohdistuvia riskejä. Tarkemmin sanottuna ne voivat koskea keskusvastapuolessa pidettyjen vakuuksien saatavuutta ja tyyppiä, vakuuksiin sovellettujen aliarvostusten määrää, sijoituspolitiikkaa tai vakuuksien erottelua, asianomaisten keskuspankkien välisten likviditeettijärjestelyjen saatavuutta, keskusvastapuolen toimintojen mahdollisia vaikutuksia ja kyseisten toimintojen häiriöiden tai keskeytysten vaikutuksia rahoitusjärjestelmään ja -vakauteen unionissa. iii) Jotta EAMV voisi hoitaa uusia valvontatehtäviään, kolmannen maan keskusvastapuolen on annettava kirjallinen suostumus siihen, että EAMV saa pyynnöstä käyttöönsä kaikki keskusvastapuolen hallussa olevat tiedot ja pääsee kaikkiin sen liiketiloihin. Tämä vaatimus on tietenkin voitava panna kyseisessä kolmannessa maassa täytäntöön, mikä olisi vahvistettava asiaa koskevassa oikeudellisessa lausunnossa. iv) Kolmannen maan keskusvastapuoli on ottanut käyttöön kaikki tarvittavat menettelyt ja toimenpiteet voidakseen täyttää ensimmäisen ja kolmannen edellytyksen. Koska edellä esitettyjä vaatimuksia on sovellettava oikeasuhteisella tavalla, ehdotuksessa otetaan käyttöön järjestelmä, jonka mukaan kolmannen maan keskusvastapuoli voi edelleen tukeutua oman maansa sääntöihin ja vaatimuksiin. Tämä uusi vastaavan yhdenmukaisuuden järjestelmä, joka on FSB:n standardien mukainen ja muistuttaa Yhdysvaltojen viranomaisten soveltamaa järjestelmää, perustuu yksinkertaiseen menettelyyn, jossa kolmannen maan keskusvastapuoli voi pyytää EAMV:tä vertaamaan keskusvastapuolia koskevia EMIR-asetuksen vaatimuksia ja EU:n valvontastandardeja kyseisen kolmannen maan vastaaviin vaatimuksiin. Jos ne ovat verrannollisia, EAMV voi päättää, että joidenkin tai kaikkien voimassa olevien vaatimusten soveltaminen sekä vastaava valvonta kyseisessä kolmannessa maassa johtavat vastaavaan lopputulokseen kuin EMIR-asetuksen soveltaminen, jolloin EAMV voi vapauttaa kolmannen maan keskusvastapuolen vastaavien EMIR-säännösten soveltamisesta. Tämä lähestymistapa keventää merkittävästi sääntöjen ja vaatimusten päällekkäisestä soveltamisesta johtuvaa rasitusta. Komissio velvoitetaan antamaan delegoitu säädös, jossa tarkennetaan EAMV:n suorittaman arvioinnin yksityiskohtia (uusi 25 a artikla). Tässä yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon, että määrityspalvelut keskittyvät yhä enemmän pieneen joukkoon maailmanlaajuisesti toimivia keskusvastapuolia ja tämä keskittyminen kasvattaa niihin liittyvää riskiä, minkä vuoksi tietyt keskusvastapuolet voivat olla erityisen merkittäviä EU:n rahoitusjärjestelmän kannalta. Sen vuoksi EAMV voi määrittäessään sitä, onko kolmannen maan keskusvastapuoli järjestelmän kannalta merkittävä tai tuleeko siitä mahdollisesti sellainen, päättää yhteisymmärryksessä EU:n asianomaisten keskuspankkien kanssa, että kyseisen yhteisön unionin tai yhden tai useamman jäsenvaltion rahoitusvakaudelle aiheuttamat riskit ovat niin suuria, ettei edes EMIR-asetuksen täysimittainen soveltaminen kyseiseen kolmannen maan keskusvastapuoleen vähennä niitä riittävästi, minkä vuoksi sitä ei pitäisi tunnustaa. Jos siis todetaan, että kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustamismenettelyllä ei voida puuttua EU:n rahoitusvakauteen kohdistuviin uhkiin, ehdotuksen mukaan EAMV:llä on toimivalta suosittaa komissiolle EU:n asianomaisten keskuspankkien suostumuksella, ettei kyseistä keskusvastapuolta tunnusteta. Tämä perusteella komissiolla on valtuudet päättää, ettei keskusvastapuolta tunnusteta, ja jos keskusvastapuoli haluaa tarjota määrityspalveluja unionissa, sen on hankittava toimilupa jossakin jäsenvaltiossa ja sijoittauduttava kyseiseen jäsenvaltioon (25 artiklan uusi 2 c kohta). Muutokset, joilla tehostetaan kolmansien maiden keskusvastapuolten jatkuvaa valvontaa tunnustamisen jälkeen (EMIR-asetus, 25 artiklan 5, 6 ja 7 kohta, uudet 25 b–25 m artikla) EAMV:n harjoittama kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonta Ehdotuksen mukaan EAMV:n valtuuksia on lisättävä, jotta voidaan korjata kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonnassa havaitut puutteet, jotka liittyvät EMIR-asetuksen mukaisen vastaavuus- ja tunnustamisjärjestelmän täytäntöönpanoon. Tällä tavoin voidaan puuttua ongelmiin, joita EAMV on kohdannut yrittäessään hankkia keskusvastapuolilta tietoja, suorittaa tarkastuksia keskusvastapuolten tiloissa tai jakaa tietoja EU:n asianomaisten sääntely- ja valvontaviranomaisten sekä keskuspankkien kanssa. Näin voidaan minimoida se riski, että keskusvastapuolen käytännöt ja/tai riskienhallintamalleihin tekemät mukautukset jäävät huomaamatta ja aiheuttavat tällöin merkittäviä rahoitusvakauteen kohdistuvia vaikutuksia EU:n yhteisöille. Toiseksi tällä tavoin voidaan käsitellä ristiriitoja, joita saattaa esiintyä kollegioissa valvonta- ja keskuspankkitavoitteiden välillä kolmansien maiden keskusvastapuolten yhteydessä, kun keskusvastapuolia käsittelevät EU:n ulkopuolisten maiden viranomaiset. Lisäksi tällä puututaan siihen riskiin, että kolmannessa maassa muutetaan keskusvastapuoliin sovellettavia sääntöjä ja/tai sääntelykehystä siten, että muutokset voivat vaikuttaa kielteisesti sääntelyn tai valvonnan tuloksiin. Tällä tavoin varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset EU:n ja kolmansien maiden keskusvastapuolten välillä ja poistetaan mahdollisuudet sääntelyn tai valvonnan katvealueiden hyväksikäyttöön. EAMV:n uudet tehtävät valvoa tunnustettuja ensimmäisen ja toisen tason keskusvastapuolia vahvistetaan uudessa 25 b artiklassa (ks. jäljempänä). Nykyisen tunnustamisjärjestelmän tehostettu täytäntöönpano

Ehdotuksen 2 artiklan 9 kohdan c alakohdassa korvataan EMIR-asetuksen 25 artiklan 5 kohta uudella säännöksellä, jonka mukaan EAMV tarkastelee vähintään kahden vuoden välein uudelleen kolmannen maan keskusvastapuolen tunnustamista, jos kyseinen keskusvastapuoli on laajentanut toimintaansa ja palvelujaan unionissa. Säännökset, jotka koskevat kolmannen maan keskusvastapuolen tunnustamisen peruuttamista, on siirretty uusiin 25 m ja 25 n artiklaan (ks. jäljempänä). Ehdotuksen 2 artiklan 9 kohdan f alakohdassa EMIR-asetuksen 25 artiklan 7 kohdan ensimmäinen virke korvataan uudella virkkeellä, jonka mukaan EAMV:n ja kolmansien maiden asianomaisten viranomaisten, jotka ovat toimivaltaisia vastaavien keskusvastapuoliin sovellettavien kolmansien maiden järjestelmien suhteen, on tehtävä tehokasta käytännön yhteistyötä. Ehdotuksen 2 artiklan 9 kohdan g alakohdassa tehdään 25 artiklan 7 kohdan d alakohtaan muutos, jonka mukaan valvontatoimien koordinointia koskeviin menettelyihin kuuluu kolmansien maiden viranomaisten antama suostumus sallia 25 d artiklan mukaiset tutkimukset ja 25 e artiklan mukaiset paikalla tehtävät tarkastukset. Kyseisessä g alakohdassa 25 artiklan 7 kohtaan lisätään myös uusi e alakohta, jonka mukaan EAMV:n ja sellaisten asianomaisten viranomaisten välisissä yhteistyöjärjestelyissä, jotka ovat toimivaltaisia vastaavien keskusvastapuoliin sovellettavien kolmansien maiden järjestelmien suhteen, on määritettävä menettelyt, jotka tarvitaan kolmannessa maassa sääntelyn ja valvonnan tasolla tapahtuvan kehityksen tehokkaaseen seurantaan. EAMV:n ja asianomaisten liikkeeseen laskevien keskuspankkien uudet tehtävät tunnustettujen kolmansien maiden keskusvastapuolten valvonnassa Ehdotuksen 2 artiklan 10 kohdassa EMIR-asetukseen lisätään uusina artikloina 25 b – 25 n artikla, joissa EAMV:lle annetaan uusia valtuuksia valvoa tunnustettuja kolmansien maiden keskusvastapuolia, jotka ovat ensimmäisen tai toisen tason keskusvastapuolia. Uusien artiklojen tavoitteena on lujittaa valvontaa ja täytäntöönpanoa, joilla varmistetaan, että tunnustetut kolmansien maiden keskusvastapuolet noudattavat jatkuvasti EMIR-asetuksen vaatimuksia. Lisäksi niissä annetaan säännökset asianomaisten liikkeeseen laskevien keskuspankkien osallistumisesta kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustamiseen ja valvontaan sellaisten unionin valuuttojen määräisten rahoitusinstrumenttien osalta, joista huomattava osa määritetään unionin ulkopuolella sijaitsevissa keskusvastapuolissa. Näin pyritään vähentämään unionin sisämarkkinoihin ja unionin tai yhden tai useamman jäsenvaltion rahoitusvakauteen kohdistuvia riskejä. Uudessa 25 b artiklassa EAMV:lle annetaan uudet valtuudet varmistaa, että kolmansien maiden keskusvastapuolet, jotka ovat ensimmäisen tai toisen tason keskusvastapuolia, täyttävät jatkuvasti niille asetetut vaatimukset. Uuden 25 b artiklan 1 kohdan mukaan EAMV vastaa jatkuvasta valvonnasta, jonka tavoitteena on varmistaa, että toisen tason keskusvastapuolet täyttävät jatkuvasti EMIR-asetuksen 16 artiklassa ja IV ja V osastossa säädetyt vakavaraisuusvaatimukset. Lisäksi EAMV vaatii 25 b artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti kultakin toisen tason keskusvastapuolelta vähintään kerran vuodessa vahvistuksen siitä, että kyseinen vastapuoli täyttää kaikki muut 25 artiklan 2 b kohdassa asetetut valvontavaatimukset. Jos jokin asianomainen liikkeeseen laskeva keskuspankki katsoo, että toisen tason keskusvastapuoli ei enää täytä 25 artiklan 2 b kohdan b alakohdassa vahvistettuja edellytyksiä, sen on välittömästi ilmoitettava asiasta EAMV:lle. Uuden 25 b artiklan 2 kohdassa edellytetään, että EAMV saa asianomaisten liikkeeseen laskevien pankkien suostumuksen ennen kuin se tekee päätöksiä, jotka koskevat vakuusvaatimuksia, likviditeettiriskien valvontaa, vakuuksille asetettavia vaatimuksia, toimitusta ja yhteentoimivuusjärjestelyjen hyväksymistä. Jos asianomaiset liikkeeseen laskevat keskuspankit vastustavat päätösluonnosta, EAMV ei saa tehdä kyseistä päätöstä. Jos taas kyseiset keskuspankit ehdottavat päätösluonnokseen muutoksia, EAMV saa tehdä päätöksen ainoastaan kyseisin muutoksin. Uuden 25 b artiklan 3 kohdassa edellytetään, että EAMV suorittaa arviointinsa tunnustettujen keskusvastapuolten kyvystä kestää epäsuotuisia markkinaolosuhteita EAMV-asetuksen 32 artiklan 2 kohdassa säädettyjen yhteisten menetelmien mukaisesti. Uuden 25 c artiklan mukaan EAMV voi pyynnön tai pää