A4-0353/96

Päätöslauselma Euroopan unionin laajentumisen rahoituksesta

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston kokouksissa Kööpenhaminassa (21. - 22. kesäkuuta 1993), Korfulla (24. - 25. kesäkuuta 1994), Essenissä (9. - 10. joulukuuta 1994), Cannesissa (26. - 27. kesäkuuta 1995) ja Madridissa (15. - 16. joulukuuta 1995) tehdyt johtopäätökset,

- ottaa huomioon 17. huhtikuuta 1996 antamansa päätöslauselman ((EYVL C 141, 13.5.1996, s. 135)) komission valkoisesta kirjasta «Unionin sisämarkkinoihin liittymisen valmistelu: Keski- ja Itä-Euroopan assosioidut maat» (KOM(95)0163 - C4-0166/95),

- ottaa huomioon budjettivaliokuntansa 7. toukokuuta 1996 pitämän kuulemistilaisuuden,

- ottaa huomioon jo jätetyt liittymishakemukset,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan,

- ottaa huomioon budjettivaliokunnan väliaikamietinnön sekä ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan, taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan, aluepoliittisen valiokunnan, kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan, talousarvion valvontavaliokunnan ja institutionaalisten asioiden valiokunnan lausunnot (A4-0353/96),

A. katsoo, että Euroopan unionin laajentuminen on poliittinen välttämättömyys, joka määritellään perustamissopimuksen A artiklassa «yhä läheisemmän Euroopan kansojen välisen liiton luomiseksi...», ja katsoo, että loppumääräysten O artiklassa määrätään, että «jokainen Euroopan valtio voi hakea unionin jäsenyyttä»,

B. katsoo, että unionin laajentumisella on merkittäviä välittömiä ja keskipitkän aikavälin taloudellisia vaikutuksia, joita ei ole vielä riittävästi tutkittu,

C. katsoo, että hakijamaiden kanssa käytävissä liittymisneuvotteluissa olisi otettava huomioon Eurooppa-neuvoston kokouksissa määritellyt edellytykset sekä kunkin maan poliittinen ja sosiaalis-taloudellinen tilanne,

D. katsoo, että yksi näistä edellytyksistä on, että jäsenyyttä hakeneet maat siirtyvät sosiaaliseen markkinatalouteen, mikä vastaavasti edellyttää edistymistä kaikilla taloudellisen, sosiaalisen ja rahoitusalan toiminnan alueilla sekä ympäristö- ja energiapoliittisten ongelmien ratkaisemisessa,

E. katsoo, että tässä tapauksessa laajentumisen onnistumisen edellytyksenä ovat sellaiset rakenteelliset muutokset kuin hintojen vapauttaminen sekä valtiokeskeisen koneiston yksityistäminen ja nykyaikaistaminen, inflaation hallinta, sosiaaliturvan taso, kansallisten hallintoviranomaisten kykenevyys panna täytäntöön kansallisia ja yhteisön säädöksiä sekä kyky toteuttaa sosiaalisen markkinatalouden yleisperiaatteita, eikä BKT:n taso,

F. katsoo, että kansalaisyhteiskuntaa on kehitettävä rinnan taloudellisten uudistusten kanssa,

G. katsoo, että Kypros ja Malta täyttävät siinä määrin liittymiselle asetetut edellytykset ja niiden taloudellisen kehityksen taso on siinä määrin riittävä, että niiden liittymisellä ei ole kielteistä vaikutusta unionin makrotaloudellisiin aggregaatteihin, eikä se aiheuta taloudellisia tai rahoituksellisia ongelmia; katsoo sen vuoksi, että tässä päätöslauselmassa ei tarkastella näiden maiden liittymisen vaikutuksia,

H. katsoo, että kymmenen Keski- ja Itä-Euroopan maan (KIE 10) kehityksessä on nähtävissä ensimmäiset toivotut tulokset, mutta tilanne on kuitenkin sikäli toinen, että ne ovat vasta viime aikoina aloittaneet siirtymisen vapaaseen markkinatalouteen, koska niiden taloudellisen kehityksen taso on unioniin verrattuna alhainen ja koska niiden makrotaloudellista vakautta on edelleen vahvistettava,

I. katsoo, että varainhoitovuoden 1996 lukujen perusteella ja ajatellen hakijamaiden taloudellista rakennetta nykyinen määrärahojen jako yhteisön talousarviosta rahoitettavien tai osittain rahoitettavien eri politiikkojen välillä näyttää suosivan uudistuksiin ja liittymisedellytyksiin perustuvan laatua korostavan lähestymistavan sijasta määrää korostavaa lähestymistapaa,

J. katsoo, että kyseisten maiden talouselämän mukauttamisprosessi näkyy tuotantokyvyn kasvuna, erityisesti maataloudessa, jolla useimmissa hakijamaissa on tuotantoelämän ja työllisyyden kannalta tärkeä merkitys,

K. katsoo, että tämä tilanne vaikuttaa merkittävästi yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP) ja että taloudelliset seuraukset tulevat olemaan huomattavat, jos YMP:hen ei tehdä tarvittavia muutoksia ajoissa tai jos siirtymäajat eivät ole pitkiä,

L. katsoo, että kymmenen KIE-maan BKT henkeä kohden on paljon alhaisempi kuin viidentoista EU-maan keskimääräinen BKT henkeä kohden ja että BKT:n taso vaihtelee suuresti myös jäsenyyttä hakeneiden maiden välillä; tilanteen ei odoteta muuttuvan ainakaan keskipitkällä aikavälillä; KIE-maat tulevat tarvitsemaan rakenteellista tukea ja ainakin nykyisten sääntöjen mukaan niillä on oikeus saada rahoitusta rakennerahastoista ja koheesiorahastosta,

M. katsoo, että unionin osuus hakijamaiden taloudellisen toipumisen rahoittamisen on täydennettävä unionin pyrkimyksiä vähentää sen nykyisten jäsenvaltioiden välisiä rakenteellisia eroja,ja että unionin osallistuminen hakijamaiden taloudellisen toipumisen rahoittamiseen johtaa unionin kannalta huomattavaan taloudelliseen taakkaan, ja se voidaan rahoittaa vain, jos joko saadaan lisää omia varoja tai uudistetaan tähänastista politiikkaa, joka on suunnattu nykyisten jäsenvaltioiden alueiden välisten alueellisten ja rakenteellisten erojen tasoittamiseen,

N. katsoo, että valmisteluvaihe on käytännössä jo alkanut unionin Kööpenhaminassa, Korfulla, Essenissä, Cannesissa ja Madridissa antamien poliittisten julistusten ja EP:n mm. 17. huhtikuuta 1996 antamien edellä mainittujen päätöslauselmien jälkeen,

O. katsoo, että kymmenen KIE-maan valmistaminen niiden saattamiseksi täysin osalliseksi tarvittaessa unionin rahoittamiin yhteisön politiikkoihin edellyttää «liittymistä edeltävää ajanjaksoa», joka perustuisi samoihin yleisiin periaatteisiin, mutta jonka määrittelyssä olisi sekä ajanjakson keston että sen aikana sovellettavien erityismääräysten osalta otettava huomioon kunkin hakijamaan tarpeet ja jonka aikana budjettimenoja olisi lisättävä ja ajanjakson olisi päädyttävä varmuudella näiden maiden liittymiseen,

P. katsoo, että olisi otettava huomioon monet eri rahoituslähteet ja - välineet; varojen mahdollisimman tehokkaan ja avoimen jakamisen varmistamiseksi olisi painotettava sitä, että hakijamailla on niiden osallistumishalusta riippumatta rajalliset mahdollisuudet ottaa itse osaa rahoitukseen, että rahoituslähteiden koordinointia olisi lisättävä (EU, jäsenvaltiot, muut kansainväliset järjestöt ja rahoituslaitokset) ja että tarvitaan käytännön toimia petosten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi,

Q. katsoo, että laajentumisen olisi edettävä yhdessä unionin syvenemisen kanssa, jotta varmistetaan, ettei Euroopan unionin toiminnan tehokkuus kärsi mahdollisesta uusien jäsenvaltioiden mukaantulosta,

R. katsoo, että ainakaan tällä hetkellä laajentumisen ulottaminen IVY:n maihin ei tule kysymykseen, vaikka on erittäin tärkeää ylläpitää ja mahdollisesti kehittää ja määritellä suhteita näihin maihin,

S. ottaa huomioon INTERREGin ja PHAREn jo olemassa olevan liitoksen merkityksen rajat ylittävässä yhteistyössä, joka osaamisen siirtämisen edistämisen lisäksi auttaa rakentamaan käytännön tasolla siltoja tuleviin jäsenvaltioihin;

1. Uskoo, että Euroopan unionin laajentuminen käsittämään Keski- ja Itä- Euroopan maat tarjoaa Euroopan unionille mahdollisuuden edistää rauhaa, turvallisuutta ja vaurautta kaikkialla Euroopassa; katsoo samalla, että tämä laajentuminen muodostaa merkittävän taloudellisen ja rahoituksellisen haasteen ja että päätöstä laajentumismenettelyn tuloksesta ei voida tehdä ennen kuin kaikki tulevan liittymisen taloudelliset seuraukset ovat tiedossa;

2. Huomauttaa, että perustamissopimus sekä Eurooppa-neuvoston tekemät ja Euroopan parlamentin tukemat poliittiset päätökset velvoittavat unionin järjestämään itselleen tarvittavat keinot jäsenyyttä hakevien maiden vastaanottamiseksi ja Euroopan yhdentymiskehityksen, eli kaikkien yhteisön politiikkojen, jatkamiseksi;

3. Painottaa sen vuoksi tarvetta sovittaa yhteen poliittiset päämäärät ja taloudelliset resurssit ja näin ollen tarvetta varmistaa parhaat mahdolliset olosuhteet liittymiselle, jotta sen kielteiset vaikutukset tietyillä aloilla jopa EU:n sisällä saadaan mahdollisimman pieniksi;

4. Muistuttaa, että demokratiaa ja toimivaa oikeusvaltiota koskevien perustavien vaatimusten lisäksi toimintakykyinen sosiaalinen markkinatalous ja kyky selviytyä kilpailuolosuhteissa on osa liittymisen edellytyksiä, mikä tarkoittaa sitä, että hakijamaiden on kyettävä täyttämään täysjäsenyyteen liittyvät velvoitteet ja ennen kaikkea hyväksyttävä talous- ja rahaliiton tavoitteet;

5. Toteaa, että hakijamaat ovat edistyneet markkinatalouteen siirtymisessä hyväksyttyään vähitellen vapaata kilpailua, kaupan vapauttamista ja kauppajärjestelyjä edistäviä määräyksiä;

6. Toteaa kuitenkin, että on tarpeen jatkaa suuryritysten yksityistämistä, oikeudenmukaisten markkinaehtojen takaamista, julkisen sektorin uudelleen järjestämistä ja erityisesti rahoitus- ja luototusjärjestelmän uudistamista; painottaa sitä, että useimmissa maissa nämä muutokset vaativat paljon aikaa, oikeudellisen perustan ja suuren määrän liikkeelle laskettua pääomaa;

7. Pyytää tässä yhteydessä hakijamaita tehostamaan pyrkimyksiään ja luomaan tarvittavat edellytykset yksityisen aloitteellisuuden kannustamiseksi, jotta ne ottaisivat tehokkaasti osaa talouden kohenemiseen;

8. On sitä mieltä, että laajentuminen tulee olemaan huomattava haaste yhteiselle maatalouspolitiikalle (YMP), ottaen huomioon, että KIE-maiden välisistä huomattavista eroista huolimatta maatalous on useimmissa niistä huomattava talouden ala;

9. Ottaa huomioon, että maalataloustuotteiden hinnat ovat kymmenessä KIE- maassa alhaisemmat kuin viidessätoista EU:n jäsenvaltiossa ja että monissa KIE-maissa huomattava osa kotitalouksien tuloista kuluu ruokaan; on sitä mieltä, että hintojen korottaminen lyhyellä aikavälillä saattaa heikentää säästämishalukkuutta, aiheuttaa häiriöitä taloudellisessa kehityksessä ja vaikuttaa osaltaan vakavien sosiaalisten ongelmien syntymiseen;

10. Toteaa, että KIE-maiden nykyiset maataloustuet ovat pienemmät kuin vastaavat tuet yhteisessä maatalouspolitiikassa; katsoo sen vuoksi, että jos näihin maihin sovelletaan yhteisen maatalouspolitiikan nykyisiä määräyksiä ja seurauksena on maataloustuotannon kasvu, tämä auttaa luomaan suuret maataloustuotteiden varastot;

11. Toteaa, että laajentumisen aiheuttamista kustannuksista maatalousalalla tehtyjen tutkimusten tuloksissa on suuria eroja; katsoo, että nämä erot johtuvat hakijamaiden tuotannon kehittymisen ennustamisessa käytettyjen olettamusten erilaisuudesta ja tutkimuksessa käytetyistä aikaperspektiiveistä;

12. Painottaa, että yhteisen maatalouspolitiikan perusteellinen uudistaminen on ehdottoman välttämätöntä uskottavan eurooppalaisen politiikan takaamiseksi maaseudun ja maataloudessa työskentelevien osalta ja Euroopan unionin valmistelemiseksi KIE-maiden liittymiseen;

13. Katsoo, että lähivuosien aikana, EU:n laajentumisesta riippumatta, eri alojen kehitys tulee huomattavasti vaikuttamaan maatalousalaan, ja että tämä on otettava huomioon yhteisessä maatalouspolitiikassa; näitä kehitystekijöitä ovat: odotettavissa oleva ostovoiman lisääntymiseen perustuva maataloustuotteiden kysynnän kasvu maailmanmarkkinoilla, nykyaikaisen teollisuusyhteiskunnan maatalouden ympäristöystävällisyyteen ja maataloustuotteiden laatuun kohdistamat vaatimukset, WTO:n seuraavan neuvottelukierroksen alkaminen ja EU:n talousarvion rahoituskehysten uudelleenmäärittely vuodesta 1999 lähtien;

14. Toteaa, että ero suhteessa unionin BKT:hen henkeä kohden on hyvin suuri ja että eron merkittävään pienenemiseen menee monia vuosia ja se vaatii korkeita talouden kasvulukuja;

15. Toteaa, että komission tehtyä asiaa koskevan esityksen neuvoston odotetaan tutkivan uudelleen rakennerahastoja koskevaa puiteasetusta ja koheesiorahaston perustamista koskevaa asetusta v:n 1999 loppuun mennessä; toteaa lisäksi, että huolimatta kymmenen KIE-maan keskinäisistä eroista kaikilla niillä tulee olemaan oikeus saada rahoitusta sekä rakennerahastoista että koheesiorahastosta, jos nykyisistä säännöistä pidetään kiinni;

16. Toteaa, että nykyisiä jäsenvaltioita koskeviin tietoihin ja määräyksiin perustuva yksinkertainen tilastollinen ennuste paljastaa, että talousarvion menopuolta on kasvatettava; katsoo, että kohdennettaessa varoja rakennerahastoista - muutetuista tai muuttamattomista - huomioon on otettava muun muassa näiden maiden kyky ottaa varoja vastaan;

17. Euroopan komission tietojen mukaan (jos otetaan huomioon, että rakennerahastojen määrärahat v. 1999 edustavat 0,46 % EU:n BKT:sta) tällainen lähestymistapa tekee kaikille jäsenvaltioille (vanhoille ja uusille) mahdolliseksi - mikäli rajaa 1,27 % BKT:sta ei ylitetä vuoteen 2006 mennessä, eli seuraavan rahoitusnäkymien voimassaoloajan päättymisajankohdan jälkeen, ja että perustana voidaan pitää 2, 5 prosentin jatkuvaa ja vakaata talouskasvua - harjoittaa rakennepolitiikkaa, jonka käytettävissä on yhteensä keskimäärin 37 miljardia ecua vuosittain, ts. 9 miljardia ecua enemmän kuin ne 28 miljardia ecua, jotka ovat käytettävissä kaudella 1994-1999; tähän summaan eivät sisälly tuetusta liittymistä edeltävästä politiikasta aiheutuvat maksut niissä jäsenehdokkaina olevissa maissa, joita tämä politiikka koskee; korostaa kuitenkin, että tämä laskelma edellyttää jäsenvaltioilta tasaista kasvua, koska muutoin lisävarat jäävät huomattavasti pienemmiksi;

18. Tuo esiin, että vaikka kymmenen KIE-maan liittyminen ryhmänä EU:hun vaikuttaa epärealistiselta olettamukselta, niin toteutuessaan se voisi muuttaa nykyisten viidentoista EU-maan järjestystä henkeä kohden laskettavan BKT:n osalta; toteaa, että yhteisön nykyisten sääntöjen mukaan tietyt unionin alueet eivät täytä kelpoisuuskriteereitä; huomauttaa, että tässä tapauksessa tällainen muutos makrotaloudellisissa osoittimissa ei välttämättä johdu kyseisissä maissa tapahtuneesta todellisesta kehityksestä, ja katsoo, että pyrkimyksiä parantaa taloudellista ja sosiaalista koheesiota nykyisessä unionissa on jatkettava; korostaa kuitenkin myös sitä, että kymmenen KIE-maan integroimisen rahoittaminen rakennerahastoista ei ole mahdollista ilman nykyisen unionin alueella annettavan tuen vähentämistä, ellei EU:n käyttöön aseteta vastaavia lisävaroja;

19. Katsoo siis, että rakennepolitiikan jatkaminen on tärkeä edellytys laajentumiselle; katsoo kuitenkin, että on etsittävä keinoja sen tehostamiseksi ja sen vaikutusten moninkertaistamiseksi, erityisesti tarjoamalla houkuttimia, joilla yksityinen sektori saadaan aikaisempaa suuremmassa määrin osallistumaan infrastruktuuritöiden rahoitukseen sekä hyödyntämällä luottorahoitusta ja siihen liittyvää korkotukea;

20. Katsoo yleisesti, että sisämarkkinoiden osalta hakijamaiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen eri aloilla on tärkeä ja olennainen edellytys komission valkoisessa kirjassa mainittujen vaatimusten ja suuntaviivojen mukaisesti;

21. Toteaa, että suuri osa liittymistä edeltävästä toimintasuunnitelmasta rahoitetaan PHARE-ohjelman avulla; toteaa kuitenkin, että tätä ohjelmaa hyödyntävien maiden suuren määrän ja sen kattamien toimien laaja-alaisuuden vuoksi yhtäältä sen tehokkuus liittymistä edeltävän toimintasuunnitelman välineenä vähenee ja toisaalta on vaikeaa arvioida sen tuloksia; katsoo siis, että ohjelmalle olisi annettava erikoistuneempi luonne sen ensisijaisten kohteiden uudelleen määrittelyn kautta; uskoo, että on tarpeen keskittää ohjelman varat pääasiassa infrastruktuuritöiden ja hakijamaiden talouksien rakennemuutosten rahoittamiseen, mikä mahdollistaa myönnettävien määrärahojen paremman kohdentamisen; jos näin ei tehdä, katsoo myös, että tämän ohjelman täydentäminen pelkästään rakenteellisiin tavoitteisiin omistetulla uudella yhteisön rahoitusvälineellä, ilman että rahoitusvelvoitteita muilla otsakkeen IV aloilla vähennettäisiin, vahvistaisi yhteisön seuraaman liittymistä edeltävän toimintasuunnitelman puitteissa tehtäviä ponnisteluja;

22. Korostaa, että on välttämätöntä yhdistää KIE-maiden liittymisstrategiaan syvennetty yhteistyö IVY-rajanaapureiden kanssa ja hyödyntää tähän tarkoitukseen rajat ylittävän yhteistyön erityisvälinettä;

23. Painottaa, että nykyisten taloudellisten ennusteiden mukaan kymmenen KIE- maan liittyminen aiheuttaa lisätarpeita ja että nämä tarpeet luovat vaikeuksia, jotka ovat sitä pahempia, mitä enemmän liittymisprosessia nopeutetaan; katsoo, että nopeutetulla liittymisprosessilla, jos sen lisäksi vielä erityisten lyhyen aikavälin siirtymäjärjestelyjen lisäksi merkittävästi ja pitkällä aikavälillä poiketaan unionin tärkeimmistä politiikoista, joilla on taloudellisia vaikutuksia, sisämarkkinoiden joustava toimiminen ja yhteisön lainsäädännön täydellinen soveltaminen estyy, eikä liittyminen saa olla ristiriidassa unionin perustoimintaperiaatteiden kanssa; katsoo sen vuoksi, että liittymisen onnistuminen riippuu liittymistä edeltävän toimintasuunnitelman huolellisesta valmistelusta ja tehokkuudesta;

24. Painottaa, että on Euroopan vakauden, turvallisuuden ja demokratian edun mukaista, että laajentumisprosessi onnistuu; korostaa siksi, että unionin päätösten on oltava johdonmukaisia ja että niissä on huolehdittava siitä, että toisaalta maatalous- ja rakennepolitiikka uudistetaan ajoissa ja toisaalta tarvittavat rahoitusvarat ovat saatavilla; toistaa sen vuoksi 13. maaliskuuta 1996 ((EYVL C 96, 1.4.1996, s. 77)) antamassaan päätöslauselmassa (i) Euroopan parlamentin lausunnosta hallitusten välisen konferenssin koollekutsumisesta ja (ii) mietintäryhmän työn arvioinnista ja Euroopan parlamentin poliittisten tavoitteiden täsmentämisestä hallitusten välistä konferenssia silmällä pitäen hallitusten väliselle konferenssille esitetyn kehotuksensa uudistaa omia varoja koskevaa järjestelmää siihen mennessä kun rahoitusnäkymät lakkaavat vuonna 1999 olemasta voimassa;

25. Huomauttaa, että nykyinen omia varoja koskeva päätöksentekomenettely on joustamaton ja aikaa vievä; toteaa, että nykyinen järjestelmä uhkaa olla liian rajallinen tehokkaan laajentumisprosessin rahoittamiseen ja ilmaisee huolensa siitä, että mahdollinen varojen riittämättömyys heikentää käytännössä laajentumista;

26. Painottaa, että onnistunut laajentuminen hyödyttää kaikkia osapuolia taloudellisesti, että sitä mukaa kun kymmenen KIE-maan taloudet kehittyvät, niiden osuus yhteisön omien varojen maksusta kasvaa, ja että toisaalta on otettava huomioon taloudelliset edut, jotka koituvat nykyisille jäsenvaltioille niiden kauppavaihdon laajentumisesta po. maiden kanssa;

27. Toteaa tässä yhteydessä, että hakijamaiden on ryhdyttävä ajoissa tarvittaviin toimenpiteisiin, joihin kuuluu muun muassa verotusjärjestelmän rakenteeseen liittyvät toimenpiteet; uskoo, että veron määrää koskevista perusteista tehtävällä luotettavalla arvioinnilla varmistetaan, että tiedot ovat vertailukelpoisia muiden unionin jäsenvaltioiden tietojen kanssa ja niiden perusteella voidaan tehdä luotettavat laskelmat näiden maiden osuudesta omia varoja koskevaan järjestelmään;

28. Painottaa sitä, että hallinnollisissa menoissa on tehtävä ero infrastruktuuriin liittyvien menojen ja henkilöstöön liittyvien menojen välillä; katsoo henkilöstöön liittyvien menojen osalta, että on tehtävä ero yhteisön toimielinten ja elinten jäseniin (Euroopan parlamentin jäsenet, komission, yhteisöjen tuomioistuimen, tilintarkastustuomioistuimen, talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean jäsenet) liittyvien menojen ja henkilöstöön liittyvien menojen välillä; huomauttaa, että viimeisin laajentuminen on osoittanut, että osa henkilöstömenoista voitaisiin käyttää hallinnon hajauttamisen edistämiseen; katsoo, että tällainen yhteisön hallinnollisia menoja hajauttava lähestymistapa voisi auttaa vähentämään rakennuksiin kohdistuvien ja niihin liittyvien menojen maantieteellistä keskittymistä; katsoo, että jäljelle jäävä liittymistä edeltävää ajanjaksoa koskeva hallinnollisten menojen osuus olisi käytettävä pääasiassa yhteisön oikeuden kääntämiseen; toteaa lisäksi, että yhteisön jäsenmaiden määrän lisääntymisen mukanaan tuoma kielten määrän lisääntyminen luo teknisiä ongelmia, jotka on ratkaistava; vaatii vaihtoehtojen sisällyttämistä 34 kohdassa mainittuun tutkimukseen;

29. Painottaa, että kaikkia hakijamaita on kohdeltava tasavertaisesti; toteaa, että taloudellisen kriteerin osalta on otettava huomioon saavutettujen muutosten ja edistyksen dynaamisuus sen varmistamiseksi, että saadaan aikaan joustava ja uskottava toimintasuunnitelma, joka perustuu kunkin maan arviointiin ja liittymiseen erikseen, eikä hakijamaiden liittymiseen unioniin ryhmänä;

30. Korostaa lisäksi, että neuvottelujen aloittamisen ja loppuunsaattamisen sekä viimeisen ratifioinnin ja sen hetken välillä, jolloin uudet jäsenvaltiot ovat siirtymäkaudet huomioon ottaen täysin integroituneet yhteisön politiikkaan, perustavaa laatua olevia muutoksia ehtii tapahtua niin unionin kuin KIE-maiden itsensäkin yleisessä taloudellisessa tilanteessa, mutta ettei voida ennustaa sitä laajuutta, jolla talous kehittyy, joten tässä vaiheessa kaikkien taloudellisten suunnitelmien täytyy olla enintään arvioihin perustuvia;

31. Kehottaa komissiota tekemään tarvittavat ehdotukset, jotta ennen jäsenyysneuvotteluja voidaan määritellä tarkasti liittymistä edeltävän ajanjakson pituus ja ottaa huomioon kunkin hakijamaan erityistarpeet, ja joka tapauksessa antamaan selvällä ja juridisesti pitävällä tavalla varmuuden siitä, että kun kyseinen maa täyttää jäsenyyden toteutumisen edellytykset, se liittyy unioniin täysjäsenenä; painottaa sitä, että mahdolliset liittymisen jälkeiset siirtymäjärjestelyt ja poikkeukset eivät saisi suuruudellaan ja kestollaan estää sisämarkkinoiden tehokasta toimintaa; niiden ei siis pidä olla yleisiä, niiden määrä olisi rajoitettava mahdollisimman pieneen ja niiden olisi oltava tarkoin määrättyjä sekä, jos mahdollista, lyhytkestoisia;

32. Pyytää kaikkia Euroopan parlamentin valiokuntia, joita asia koskee, luomaan yhteydet niitä vastaaviin elimiin jäsenyyttä hakevissa Keski- ja Itä- Euroopan maissa, jotta ne voisivat toimia yhteistyössä yhteisön talousarvion tehokkaaksi toteuttamiseksi sen jälkeen, kun nämä maat ovat liittyneet unionin jäseniksi; pyytää myös parlamentaarisia sekavaliokuntia asettamaan tämän asian etusijalle työssään;

33. Kehottaa lisäksi komissiota tekemään ehdotuksensa hyvissä ajoin, jotta unionin nykyisiin politiikkoihin voidaan tehdä tarvittavat uudistukset; huomauttaa, että näissä uudistuksissa olisi otettava huomioon unionin kansainvälisissä suhteissa tapahtunut kehitys, uudistusten olisi mahdollisuuksien mukaan vältettävä taloudellisten ja yhteiskunnallisten parametrien äkilliset muutokset ja rajoitettava näitä muutoksia;

34. Kehottaa lopuksi komissiota tekemään seikkaperäisen tutkimuksen, joka on luonteeltaan dynaaminen ja perustuu niin realistisiin oletuksiin kuin mahdollista - erityisesti mitä tulee yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen uudistamiseen - jotta sen esittämiin tietoihin sisältyvä virhemahdollisuus olisi pieni ja se muodostaisi luotettavan pohjan päätöksenteolle; kehottaa komissiota mahdollisimman pian antamaan lausuntonsa Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittymisestä, mukaan lukien kielellistä monimuotoisuutta koskevan lausunnon, jotta nämä asiakirjat voidaan esittää välittömästi HVK:n päättymisen jälkeen ja jotta liittymisneuvottelut voivat alkaa kuusi kuukautta HVK:n päättymisen jälkeen;

35. Kehottaa puhemiestään toimittamaan tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden parlamenteille ja hallituksille, jäsenvaltioiden kansallisille parlamenteille ja liittymistä hakeneiden maiden parlamenteille.