EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.12.2021 COM(2021) 802 final 2021/0426(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI rakennusten energiatehokkuudesta (uudelleenlaadittu) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2021) 430 final} - {SWD(2021) 453 final} - {SWD(2021) 454 final}



PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin, jäljempänä ’direktiivi, tarkistaminen on osa komission vuoden 2021 työohjelmaan kuuluvaa 55-valmiuspakettia, ja se täydentää heinäkuussa 2021 ehdotettuja paketin muita osia. Siinä esitetään visio päästöttömän rakennuskannan saavuttamisesta vuoteen 2050 mennessä. Kuten ilmastoa koskevassa toimintasuunnitelmassa jo todettiin, kyseessä on keskeinen lainsäädäntöväline hiilestä irtautumista koskevien vuosien 2030 ja 2050 tavoitteiden saavuttamiseksi. Se on jatkotoimi perusparannusaallon kolmen painopistealan keskeisille komponenteille. Aikomuksena on muun muassa ehdottaa pakollisia energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia sen jälkeen, kun on tehty vaikutustenarviointi, jossa tarkastellaan niiden soveltamisalaa, aikataulua, vaiheittaista käyttöönottoa ja niihin liittyvää tukipolitiikkaa. Tarvittavien sidosryhmäkuulemisten ja vaikutustenarviointien vuoksi direktiivin ehdotettu tarkistus voisi tapahtua vasta hieman myöhemmin kuin ensimmäiset 55-valmiusaloitteet, jotka hyväksyttiin heinäkuussa 2021. Ehdotus on erityisen tärkeä, koska rakennusten osuus energiankulutuksesta on 40 prosenttia ja energiaan liittyvistä välittömistä ja välillisistä kasvihuonekaasupäästöistä 36 prosenttia. Lämmityksen, jäähdytyksen ja lämpimän käyttöveden osuus kotitalouksien kuluttamasta energiasta on EU:ssa 80 prosenttia. Euroopan kestävyyden parantaminen edellyttää EU:n rakennusten kunnostamista, jotta ne olisivat energiatehokkaampia ja vähemmän riippuvaisia fossiilisista polttoaineista. Peruskorjaus auttaa ratkaisevalla tavalla pienentämään rakennusten energiankulutusta, vähentämään päästöjä ja alentamaan energialaskuja. Se myös luo paikallisia työpaikkoja ja talouskasvua. Koska rakennusalalla tarvitaan paljon aikaa muutosten aikaansaamiseen, direktiiviä on tarkistettava hyvissä ajoin, jotta voidaan tukea 55-valmiustavoitteiden saavuttamista. 1.1.Vuorovaikutus 55-valmiuspaketin ja erityisesti uuden päästökauppajärjestelmän kanssa 55-valmiuspaketti on joukko toisiinsa liittyviä ehdotuksia, joita koskevassa vaikutusarvioinnissa tämä seikka otetaan huomioon. Analyysi osoitti, että liiallinen tukeutuminen tiukempiin sääntelypolitiikkoihin johtaisi tarpeettoman suuriin taloudellisiin rasitteisiin, kun taas hiilen hinnoittelu ei yksinään korjaisi markkinoiden jatkuvia toimintapuutteita ja muita kuin taloudellisia esteitä. Valitussa politiikkayhdistelmässä tasapainotetaan sen vuoksi huolellisesti hinnoittelu, tavoitteet, standardit ja tukitoimenpiteet. Rakennusten energiatehokkuusdirektiivin ehdotettu tarkistus perustuu tähän samaan kehykseen. Näin ollen kokonaisyhdistelmän tasapainon muuttaminen edellyttäisi muutoksia politiikan eri osissa. Rakennusalan hiilestä irtautumista edistävien hinnoittelutoimenpiteiden ja tavoitteenasettelujen heikentäminen edellyttäisi vastaavasti tiukempia sääntelytoimenpiteitä direktiivin tarkistamisen yhteydessä, ja erityisesti ne koskisivat asteittaista luopumista fossiilisten polttoaineiden käytöstä ja pakollisia energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia. Asiaa koskevat komission vaikutustenarvioinnit ovat osoittaneet, että tavoitteiden saavuttaminen olisi vähemmän varmaa ja tulisi kalliimmaksi ilman lämmityspolttoaineisiin kohdistuvaa hiilen hintasignaalia, jollaisen voisi antaa ehdotettu uusi rakennusten ja tieliikenteen päästökauppajärjestelmä. Tämä toimii parhaiten käsi kädessä EU:n sääntelytoimenpiteiden ja täydentävien kansallisten toimenpiteiden kanssa, mihin taakanjakoasetuksessa, energiatehokkuusdirektiivissä ja uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä ehdotetut kunnianhimoisemmat tavoitteet kannustavat. Uusi päästökauppajärjestelmä luo taloudellisia kannustimia rakennusten hiilestä irtautumiselle ja tuottaa tuloja, joilla voidaan rahoittaa julkista tukea, erityisesti heikoimmassa asemassa oleville kotitalouksille. Tarkistetussa rakennusten energiatehokkuusdirektiivissä puututaan perusparannusten muihin kuin taloudellisiin esteisiin. Se luo mahdollistavat puitteet perusparannusten tukemiselle taloudellisesti ilman, että tarvittava rahoitus otettaisiin siinä suoraan käyttöön. Tarkistettu direktiivi voisi edistää merkittävästi vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamista. Direktiiviin liittyvä vaikutustenarviointi osoittaa, että ilman sitä tarvittavat kokonaispäästövähennykset jäisivät noin puoleen siitä, mitä asunto- ja palvelusektorilla tarvitaan vuoden 2030 tavoitteen saavuttamiseksi. Ilman näitä tarkistuksia tämän vajauksen korjaamiseksi tarvittaisiin lisää toimenpiteitä jäsenvaltioiden tasolla, mutta epävarmuus niiden tehokkuudesta, oikea-aikaisuudesta ja johdonmukaisuudesta suhteessa eurooppalaisessa ilmastolaissa vahvistettuun hiilestä irtautumista koskevaan vuoden 2050 tavoitteeseen veisi kannustimia peruskorjausasteen nopeaan kasvuun. Ilman tehostettuja EU:n tai kansallisia sääntelytoimenpiteitä, joilla lisätään peruskorjausten määrää, hiilen hinnan tulisi olla korkeampi, ja viime kädessä perusparannusten ei-taloudelliset esteet jäisivät edelleen vaikuttamaan. Neuvottelujen aikana on tärkeää säilyttää johdonmukaisuus kaikkien rakennuksiin liittyvien säännösten välillä paketin eri osissa, jotta voidaan sopia johdonmukaisesta ja vakaasta kehyksestä rakennuksia varten EU:n vuosien 2030 ja 2050 tavoitteiden saavuttamiseksi. 1.2.Haavoittuvuuteen, kohtuuhintaisuuteen ja energiaköyhyyteen liittyvät kysymykset Tarkistuksen tärkeä uutuus on energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten käyttöönotto alalla vaaditun muutoksen käynnistämiseksi. Rakennusten perusparannuksilla on kaksi yleisesti tunnustettua myönteistä taloudellista vaikutusta: 1) energiakustannusten aleneminen, mikä lievittää energiaköyhyyttä, ja 2) rakennusten arvon kasvu, kun niistä tulee energiatehokkaampia. Muita etuja ovat asumislaadun paraneminen ja keskimääräistä lyhyemmät tyhjilläänolot. Alhaisempien energialaskujen hyödyt ovat sitäkin tärkeämpiä tilanteessa, jossa energian hinnat ovat korkeat. Energiatehokkuudeltaan heikoimmissa rakennuksissa asuvat ja energiaköyhyydestä kärsivät ihmiset hyötyisivät kunnostetuista ja paremmista asuinrakennuksista ja energiakustannusten alenemisesta ja olisivat paremmin suojassa markkinahintojen nousulta ja heilahteluilta. Toisaalta vuokranantajilla saattaa kuitenkin olla houkutus siirtää peruskorjauskustannuksia vuokralaisten maksettaviksi, jotta alkuinvestoinnit voitaisiin kattaa. Lisäksi keskittyminen painotetummin nykyisten energiatehokkuudeltaan heikoimpien rakennusten korjaamiseen voisi alentaa niiden hintoja entisestään markkinoilla, vaikka energiatehokkuusluokkien ja arvon välillä on jo tietty korrelaatio. EU:n laajuiset energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset on suunniteltu huolellisesti mahdollisten kielteisten sosiaalisten vaikutusten lieventämiseksi ja sosiaalisten hyötyjen maksimoimiseksi, erityisesti jotta voidaan parantaa energiatehokkuudeltaan heikoimpien rakennusten asumisoloja ja lieventää tai jopa estää energiaköyhyyttä. Jäsenvaltiot velvoitettaisiin tukemaan energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten noudattamista asianmukaisella tukikehyksellä, johon sisältyy taloudellista tukea, teknistä apua, esteiden poistamista ja sosiaalisten vaikutusten seurantaa erityisesti heikoimmassa asemassa olevien osalta. Kansallisissa rakennusten perusparannussuunnitelmissa kiinnitetään huomiota energiaköyhyydestä kärsivien ja puutteellisissa asunnoissa (esim. vuotavat seinät tai katot) tai ilman riittävää lämmitystä asuvien ihmisten määrän vähentämisen seurantaan. Suunnitelmissa esitetään yleiskatsaus kansallisesta politiikasta ja toimenpiteistä, joilla lisätään heikossa asemassa olevien kotitalouksien vaikutusmahdollisuuksia ja suojelua, lievitetään energiaköyhyyttä ja varmistetaan asuntojen kohtuuhintaisuus. Tässä ehdotuksessa esitetyt toimenpiteet ovat johdonmukaisia suhteessa politiikkaan ja toimenpiteisiin EU:n eri välineissä, joilla tuetaan sosiaalisesti oikeudenmukaista siirtymää. Näihin kuuluvat muun muassa raportointi edistymisestä kohti kansallisia ohjeellisia tavoitteita energiaköyhyydestä kärsivien kotitalouksien määrän vähentämiseksi kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien mukaisesti sekä suunnitellut investoinnit jakaumavaikutusten vähentämiseksi ja rakenteellisten ratkaisujen edistämiseksi (erityisesti rakennusten energiaperuskorjaus, mukaan lukien energiatehokkuutta parantavat toimenpiteet tai uusiutuvista energialähteistä tuotetun energian integrointi ja hiilestä irtautuminen niiden lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmissä), jotta voidaan vähentää riippuvuutta fossiilisista polttoaineista noudattaen ehdotettuja ilmastotoimien sosiaalisen tuen suunnitelmia. Näihin toimenpiteisiin kuuluu myös energiaköyhyyden neuvontakeskus, joka tukee jäsenvaltioiden toimia energiaköyhyyden lievittämiseksi ja seuraamiseksi. 1.3.Rahoituksen saatavuus, EU:n varat ja kansalliset tukitoimenpiteet

Ehdotus on hyvin koordinoitu muiden asiaankuuluvien välineiden kanssa, erityisesti EU:n ja kansallisten varojen osalta. Elpymis- ja palautumistukiväline käynnistää merkittäviä investointeja rakennusten perusparannuksiin kansallisten elpymis- ja palautumissuunnitelmien vahvojen ”Kunnostaminen”-lippulaivakomponenttien ansiosta. Tämä jatkuu vuosiin 2025–2026, mikä tasoittaa tietä direktiivin käynnistämille parannuksille. Nykyisessä monivuotisessa rahoituskehyksessä on saatavilla EU:n varoja eri ohjelmista, joissa rakennusala on määritelty ensisijaiseksi tavoitteeksi: koheesiopolitiikan aluerahastot, oikeudenmukaisen siirtymän rahasto ja InvestEU-ohjelma ovat tässä suhteessa avainasemassa. Niitä täydennetään erityisellä Euroopan komission kansallisille julkishallinnoille antamalla teknisellä tuella ja avulla, jotta voidaan helpottaa tarvittavien uudistusten toteuttamista ja tehokkaiden investointien valmistelua. Ehdotetun uuden päästökauppajärjestelmän sosiaalisen ilmastorahaston avulla varmistettaisiin siirtymä elpymis- ja palautumistukivälineen ja nykyistä monivuotista rahoituskehystä seuraavan, vuoden 2027 jälkeisen kauden välillä ja mobilisoitaisiin 72,2 miljardia euroa vuosiksi 2025–2032 kotitalouksien, erityisesti energiatehokkuudeltaan heikoimmissa rakennuksissa asuvien kotitalouksien, tukemiseen. Rahastosta katettaisiin alkukustannukset ja helpotettaisiin sitä, että pienituloiset kotitaloudet voivat noudattaa direktiivissä ehdotettuja energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia. Kansallisten ilmastotoimien sosiaalisen tuen suunnitelmien mukaiset investoinnit ovat olennainen osa rahoitustoimenpiteitä, jotka sisältyvät direktiivin mukaisiin kansallisiin rakennusten perusparannussuunnitelmiin. Jotta rakennusten perusparannukset voidaan luokitella kestäväksi taloudelliseksi toiminnaksi EU:n ilmastoluokitusjärjestelmää koskevan delegoidun säädöksen nojalla, niillä on joko saavutettava 30 prosentin energiansäästö tai niiden on täytettävä laajamittaisia korjauksia koskevat energiatehokkuuden vähimmäisvaatimukset tai koostuttava erityisistä kestäviksi luokitelluista yksittäisistä toimenpiteistä. Peruskorjaus ehdotettujen unionin laajuisten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten noudattamiseksi on tyypillisesti sopusoinnussa rakennusten perusparannustoimiin liittyvien EU:n luokitusjärjestelmän kriteerien kanssa. Lisäksi komissio tarkistaa parhaillaan asiaa koskevaa valtiontukikehystä ja pyrkii tällöin lisäämään sen soveltuvuutta tarkistetun direktiivin tarpeisiin ja erityisesti EU:n tasolla sovittuihin energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksiin. Tuloksena olevat valtiontukisäännökset olisivat tärkeä keino kannustaa siihen, että ryhdytään noudattamaan jo varhaisessa vaiheessa EU:n tasolla asetettuja energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia liittyen energiatehokkuudeltaan heikoimpien rakennusten parantamiseen. 1.4.Ehdotuksen tavoitteet Tämän tarkistuksen päätavoitteena on vähentää rakennusten kasvihuonekaasupäästöjä ja energian loppukulutusta vuoteen 2030 mennessä ja luoda pitkän aikavälin visio rakennuksille EU:n laajuisesta ilmastoneutraaliudesta vuoteen 2050 mennessä. Sen saavuttamiseksi aloite perustuu useisiin erityistavoitteisiin: rakennusten perusparannusten määrän ja perusteellisuuden lisääminen, rakennusten energiatehokkuutta ja kestävyyttä koskevien tietojen parantaminen ja sen varmistaminen, että kaikki rakennukset ovat vuoden 2050 ilmastoneutraaliusvaatimusten mukaisia. Taloudellisen tuen lisääminen, uudenaikaistamistoimet ja järjestelmien integrointi ovat keinoja näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Kuten edellä on selitetty, ehdotetuilla tarkistuksilla pyritään edistämään sekä työntö- että vetotekijöitä, jotka tukevat rakennusten hiilestä irtautumista samalla kun sitä tukevat myös taakanjakoasetuksessa vahvistetut kansallisten toimien kannustimet ja uuden rakennusten ja tieliikenteen päästökauppajärjestelmän hiilihinnoitteluvaikutukset. Ehdotuksella tarkistetaan voimassa olevaa säädöstä. Se ei korvaa yksittäisiä, esimerkiksi taakanjakoasetuksessa asetettuja tavoitteita, mutta se tukee niiden saavuttamista. Se toimii käsi kädessä ehdotetun uuden päästökauppajärjestelmän kanssa, jolloin välineistä toinen edistää lämmityspolttoaineiden ja -teknologioiden hiilestä irtautumista ja toinen vähentää energiankulutusta. Rakennusten energiatehokkuusdirektiivissä esitetään uusista ja olemassa olevista rakennuksista yleinen visio, joka koskee kaikkien muiden 55-valmiuspaketin aloitteiden rakennuksiin liittyviä säännöksiä. Direktiivillä tehostetaan toimia, joilla vähennetään energiankulutusta rakennusalalla, ja edistetään näin myös energiatehokkuusdirektiivissä asetettuja yleisiä energiatehokkuustavoitteita. Perusparannusten määrä lisääntyy rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistusehdotuksen myötä ja otettaessa käyttöön vaatimus siitä, että uusiin rakennuksiin asennettavat lämmitysjärjestelmät eivät saa aiheuttaa suoria kasvihuonekaasupäästöjä ja että on otettava käyttöön uusiutuvia energialähteitä päästöttömän rakennuskannan luomiseksi. Tämä mahdollistaa vuodeksi 2030 asetetun ohjeellisen tavoitteen uusiutuvien energialähteiden osuudesta rakennusten energian loppukulutuksessa uusiutuvia energialähteitä koskevan direktiivin mukaisesti. Ehdotuksella tuetaan energiatehottomien fossiilisia polttoaineita käyttävien kattiloiden korvaamista järjestelmillä, joilla ei ole suoria kasvihuonekaasupäästöjä, kuten lämpöpumpuilla ja muilla uusiutuvaan energiaan perustuvilla teknologioilla. Ehdotuksella parannetaan yksityistä latausinfrastruktuuria rakennusten pysäköintialueilla ja niiden läheisyydessä ja täydennetään päivitettyä AFIR-asetusta (vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskeva asetus), jossa yleiset tavoitteet asetetaan aiempaa korkeammalle, myös koskien yleisesti saatavilla olevaa sähköajoneuvojen latausinfrastruktuuria. Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja EU:n uuden kaupunkiliikennettä koskevan kehyksen mukaisesti siihen sisältyy myös säännöksiä polkupyörien pysäköinti-infrastruktuurin parantamisesta. Ehdotuksella täydennetään myös tuotelainsäädäntöä, esimerkiksi energiamerkintäasetusta, joka kannustaa kuluttajia ostamaan luokkansa parhaita energiaan liittyviä tuotteita ja laitteita käytettäviksi rakennuksissa. Rakennusten energiatehokkuusdirektiivi toimii yhdessä ekosuunnitteludirektiivin kanssa, jossa asetetaan energiatehokkuutta ja muita ympäristöominaisuuksia koskevat vaatimukset energiaan liittyville tuotteille, muun muassa rakennusten teknisille järjestelmille (esim. kattilat, lämpöpumput tai valonlähteet) ja rakennuksissa käytettäville laitteille (esim. kodinkoneet). Rakennustuotteiden kestävyyttä käsitellään rakennustuoteasetuksessa, ja tarkistusehdotus tukee myös tällä osa-alueella jatkuvaa edistymistä ilmastonmuutokseen sopeutumisessa säännöksillään, jotka tähtäävät rakennusten ilmastokestävyyden vahvistamiseen. Samalla rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tehostetut tiedotusvälineet, joihin kuuluu myös CO2-parametri, auttavat sijoittajia määrittämään rahallisesti rakennusten hiilestä irtautumisen hyödyt, ja kotitaloudet tai kaupalliset toimijat voivat ottaa paremmin huomioon rakennusten peruskorjausten ja niiden takaisinmaksusuunnitelmien taloudelliset hyödyt. Nämä näkökohdat ovat myös linjassa kestävää toimintaa koskevan EU:n luokitusjärjestelmän kanssa kaikissa rakennuksiin liittyvissä osatekijöissä. 2. OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 194 artiklan 2 kohtaan, joka on unionin energiapolitiikan oikeusperusta. Ehdotettujen toimenpiteiden tavoitteena on ”edistää energiatehokkuutta ja energiansäästöä sekä uusiin ja uusiutuviin energialähteisiin perustuvien energiamuotojen kehittämistä” (SEUT-sopimuksen 194 artiklan 1 kohdan c alakohta). •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) 2.1. EU:n toimien tarve Energiapolitiikka kuuluu EU:n ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan ja muodostaa vakiintuneen osan EU:n politiikkaa. Rakennusten energiatehokkuutta koskevaan direktiiviin ehdotetut muutokset johtuvat suurelta osin tarpeesta saattaa se ajan tasalle, jotta voidaan ottaa huomioon EU:n kunnianhimoisemmat ilmasto- ja energiatavoitteet. Tämä tulee sen lisäksi, että komission syyskuussa 2020 julkaisema kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien EU:n laajuisten vaikutusten arviointi osoitti, etteivät energiatehokkuustavoitteet ole vielä tarpeeksi korkealla. Verrattuna tällä hetkellä voimassa oleviin vuoden 2030 päämääriin tavoitteet jäävät 2,8 prosenttiyksikköä primäärienergian kulutuksessa ja 3,1 prosenttiyksikköä energian loppukulutuksessa. Tarkistetussa direktiivissä tarvitaan näin ollen muita EU:n laajuisia toimenpiteitä linjassa sen kanssa, mitä säädetään energiaunionin hallintoa koskevassa asetuksessa. Rakennukset ovat paikallisia infrastruktuureja, mutta riittämätön peruskorjausaste ja korjausten riittämätön perusteellisuus ovat yleinen ongelma kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. Taustalla olevat syyt ovat luonteeltaan enimmäkseen muita kuin taloudellisia, ja ne vaikuttavat kaikissa jäsenvaltioissa. Yhteisen EU:n kehyksen luominen rakennusten hiilestä irtautumista koskevalle kehityspolulle ja siihen liittyville vaatimuksille samalla, kun sitä voisi mukauttaa kansallisiin olosuhteisiin, toisi näin kipeästi kaivattua varmuutta kaikille toimijoille koko peruskorjaus- ja rakennusalan toimitusketjussa sekä parantaisi ennakoitavuutta ja valmiuskykyä kaikissa sidosryhmissä – teollisuudesta aina paikalliseen ja kansalliseen työvoimaan, yksityisiin sijoittajiin ja rahoituslaitoksiin. Pitkän aikavälin peruskorjausstrategioista saadut kokemukset ovat tuoneet esiin, että on tärkeää varmistaa paremmin oikea yhdistelmä joustavuutta ja yhdenmukaistettuja vaatimuksia, jotta voidaan edistää riittäviä toimia kaikissa jäsenvaltioissa EU:n laajuisten tavoitteiden saavuttamiseksi.

2.2. EU:n lisäarvo Tehostettu EU:n yhteinen kehys tarjoaa jäsenvaltioille, joiden tavoitetasot ovat keskenään erilaisia, kannustimet nopeuttaa koordinoidusti ja tarvittavassa laajuudessa energiakäännettä kohti energiatehokkaampia ja kestävämpiä rakennuksia. Riittävän vahvoilla sääntelysignaaleilla – jotka koskevat sekä nykyistä rakennuskantaa että uusia rakennuksia – edistetään investointeja rakennusten perusparannuksiin, luodaan työpaikkoja, stimuloidaan innovointia sekä lisätään sisämarkkinaetuja rakennusalan tuotteille ja laitteille. Sääntelysignaalit myös vaikuttavat myönteisesti rakennusalan ekosysteemin ja siihen liittyvien alojen kilpailukykyyn. Tämä yhdessä sen kanssa, että käytössä on vahvempi ”yhteinen kieli” yhteisten standardien ja tiedonsaannin ansiosta, varmistaa myös, että rakennusala pystyy vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään mahdollisimman kustannustehokkaasti esimerkiksi mittakaavaetujen avulla. Rakennukset eivät liiku maasta toiseen, mutta rakennuksiin liittyvä rahoitus sekä niihin asennettavat teknologiat ja ratkaisut, kuten eristysmateriaalit, lämpöpumput, tehokkaat lasiratkaisut tai aurinkosähköpaneelit, liikkuvat rajojen yli. EU:n toimet johtavat kansallisten säännösten nykyaikaistamiseen rakennusalalla hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, mikä avaa laajempia markkinoita innovatiivisille tuotteille maailmanlaajuisesti ja mahdollistaa kustannusten vähentämisen siellä, missä sitä eniten tarvitaan, samoin kuin teollisen kasvun. Tarkistetun direktiivin mukaiset EU:n toimet tuovat myös monia muita etuja, joita ovat kansalaisten parempi terveys ja hyvinvointi, paikallisten työpaikkojen luominen elpymisen tueksi, energiaköyhyyden lievittäminen, sosiaalinen osallisuus, asuinolojen paraneminen, kasvihuonekaasupäästöjen väheneminen, ilmastokestävyys sekä energiankulutuksen ja energiakustannusten pieneneminen. Se on sopusoinnussa myös uusi eurooppalainen Bauhaus ‑aloitteen kanssa, jossa haetaan tapoja yhdistää rakennusten ja rakennetun ympäristön kestävyys elämänlaatuun ja sosiaaliseen osallisuuteen. •Suhteellisuusperiaate Säädösehdotukseen sisältyvien toimenpiteiden katsotaan olevan oikeasuhteisia, ja ne perustuvat mahdollisimman pitkälti nykyiseen, alkuperäisen vuoden 2002 direktiivin ja vuosien 2010 ja 2018 tarkistusten laadintamalliin. Kuten jäljempänä jaksossa 3 todetaan, sääntelyntarkastelulautakunnan kielteisissä lausunnoissaan esiin tuomat huolenaiheet, jotka koskevat oikeasuhteisuutta ja EU:n tason yhdenmukaistamisen astetta parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa (ks. säädösehdotukseen liittyvä vaikutusarviointi), on otettu huomioon muuttamalla ehdotusta toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden noudattamisen varmistamiseksi. •Toimintatavan valinta Ehdotus sisältää merkittäviä muutoksia rakennusten energiatehokkuutta koskevaan direktiiviin, jota muutettiin jo vuonna 2018. Näin ollen ehdotetaan voimassa olevan direktiivin uudelleenlaatimista paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen 46 kohdan mukaisen komission sitoumuksen mukaisesti. Uudella säädöksellä korvataan ja kumotaan aikaisempi direktiivi 2010/31/EU. 3. JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Rakennusten energiatehokkuutta koskevasta direktiivistä tehtiin arviointi vuonna 2016. Direktiivin viimeisimmästä tarkistamisesta (2018) johtuvat toimenpiteet on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä äskettäin (2020), eikä niiden vaikutuksesta ole voitu kerätä riittävästi tietoja, jotta uusi arviointi olisi merkityksellinen. •Sidosryhmien kuuleminen Kattavan kuulemisprosessin mahdollistamiseksi on käytetty täydentäviä menetelmiä, jotta kaikilla sidosryhmillä olisi mahdollisuus vaikuttaa. –Alustava vaikutustenarviointi (etenemissuunnitelma) julkaistiin komission Kerro mielipiteesi -portaalissa 22. helmikuuta 2021. Se oli avoinna palautetta varten neljän viikon ajan, ja vastauksia saatiin 243. – Kerro mielipiteesi -portaalissa julkaistiin ”EU Survey” -välinettä hyödyntäen ja komission paremman sääntelyn sääntöjen mukaisesti 30. maaliskuuta 2021 julkinen verkkokysely, joka oli avoinna 12 viikon ajan. Se kattoi mahdollisten toimintavaihtoehtojen laajuuden, tyypin ja suunnittelun monivalinta- ja vapaamuotoisten kysymysten pohjalta. Etenemissuunnitelmaa koskeneen kyselyn tavoin se oli avoin kaikille. Vastauksia saatiin 535. Suurin osa vastanneista oli liike-elämän järjestöjä ja yrityksiä (52 %), EU:n kansalaisia (15 %), kansalaisjärjestöjä (12 %) sekä paikallisia ja kansallisia viranomaisia (7 %). –Lisäksi 31. maaliskuuta – 3. kesäkuuta 2021 järjestettiin viisi kohdennettua työpajaa. Nämä työryhmätapaamiset organisoitiin temaattisesti tarkastelemaan toimintavaihtoehtojen yksittäisiä osa-alueita aiheinaan ”visio rakennuksista ja hiilivapaaksi saatetusta rakennuskannasta”, ”energiatehokkuuden vähimmäisvaatimukset olemassa oleville rakennuksille”, ”rakennuksia koskevien tietovälineiden parantaminen (painopisteenä energiatehokkuustodistukset)”, ”vihreän ja digitaalisen siirtymän edistäminen” sekä ”helposti saatavilla oleva ja kohtuuhintainen rahoitus – energiaköyhyys”. Kuhunkin työpajaan osallistui keskimäärin yli 200 osallistujaa. –Sidosryhmien kanssa on jatkettu yhteistyötä tapauskohtaisesti. Komissio on myös informoinut kansallisia valtuuskuntia ja hallintoja ja kerännyt niiden näkemyksiä energiatyöryhmän, rakennusten energiatehokkuutta käsittelevän komitean ja yhtenäisen toiminnan (Concerted Action) täysistunnoissa. 3.1. Tiivistelmä sidosryhmien näkemyksistä

Selvä enemmistö julkiseen kuulemiseen vastanneista ilmaisi tukensa energiatehokkuutta koskeville vähimmäisvaatimuksille (75 prosenttia vastaajista kannatti niitä). Vastanneista 61 prosenttia katsoi, että direktiivin säännöksiä pitkän aikavälin peruskorjausstrategioista olisi muutettava, ja 89 prosenttia kannatti vaihtoehtoa, jossa tehostettaisiin jäsenvaltioiden pitkän aikavälin peruskorjausstrategioissaan määrittelemien tavoitteiden seurantaa. Päästöttömien rakennusten määrittelyä direktiivissä kannatti 84 prosenttia. Vastanneista 73 prosenttia oli sitä mieltä, että direktiivi voisi edistää rakennuksiin liittyvän energiatehokkuustiedon laajempaa saatavuutta ja käytettävyyttä. Energiatehokkuustodistuksia on ajantasaistettava ja niiden laatua parannettava selkeän enemmistön (65 %) mielestä. Vieläkin suurempi enemmistö (76 %) kannatti energiatehokkuustodistusten yhdenmukaistamista. Yli kaksi kolmasosaa vastaajista (68 %) kannatti sitä, että direktiivin nojalla raportoitaisiin koko elinkaaren aikaisista hiilidioksidipäästöistä (valmistus, rakentaminen, käyttö ja käyttöiän loppu). Sähköisen liikkuvuuden osalta vastaajat ilmaisivat yleisesti tukensa tiukennetuille vaatimuksille. Yli kolme neljäsosaa (77 %) kannatti perusparannusten rahoitustuen kytkemistä tehtävän korjauksen perusteellisuuteen, ja 68 % katsoi, että olisi hyödyllistä antaa oikeudellinen määritelmä ”pitkälle menevästä perusparannuksesta”. Rahoitukseen liittyen yleinen näkemys, joka esitettiin myös työpajoissa, oli se, että rahoituksen saatavuutta tulisi helpottaa yhdistelemällä suoria avustuksia, verokannustimia, energiatehokkuusluottoja ja muunlaisia kannustinmekanismeja ja että tässä yhteydessä pitäisi säätää myös pääsystä keskitettyihin asiointipisteisiin. Pieni- ja keskituloisille kotitalouksille kohdennettu taloudellinen tuki katsottiin tärkeimmäksi politiikkatoimeksi energiaköyhyyden torjumiseksi. Toimintavaihtoehtoja tarkastelleet työpajat olivat yleisesti samoilla linjoilla julkisessa kuulemisessa esitettyjen näkemysten kanssa ja antoivat lisäksi hyödyllistä lisäpalautetta. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Tämä ehdotus perustuu vuonna 2016 tehtyyn arviointiin sekä direktiivin täytäntöönpanosta saatuihin tietoihin ja kokemuksiin. Yhteinen tutkimuskeskus (JRC) tuki vaatimustenmukaisuuteen ja kansallisiin käytäntöihin liittynyttä analysointia ja arviointia. Direktiiviä koskevan yhtenäisen toiminnan (EPBD Concerted Action) puitteissa analysoitiin direktiivin täytäntöönpanosta saatuja kansallisia kokemuksia. Lisäksi komissio tukeutuu jatkuvasti kasvavaan vertaisarvioituun empiiriseen tutkimukseen ja hyödyntää useita tukisopimuksia, joita on sekä voimassa että hiljattain saatettu loppuun. Vaikutusten ja hallinnollisten kustannusten määrällistä ja laadullista arviointia sekä sidosryhmien kannanottojen analysointia tuettiin erityisellä teknistä tukea koskevalla sopimuksella. Tämän sopimuksen mukainen analyysi tehtiin käyttäen mallintamisvälineitä, jotka edustivat rakennuskantaa ja laajempia makrotaloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia. Tärkein käytetty tilastotieto ja data, myös käytettyjen mallien perustana olevan datajoukon kokoamiseksi, viittaa rakennuskannan seurantakeskuksen ja Eurostatin indikaattoreihin. Myös useiden Horisontti 2020 -puiteohjelmasta rahoitettujen käynnissä olevien tutkimus- ja innovaatiohankkeiden tuloksia arvioitiin ja hyödynnettiin analyysissä. Tässä ehdotuksessa hyödynnetään myös vuoden 2030 ilmastotavoitesuunnitelman vaikutusarvioinnissa kerättyä näyttöä ja muissa vihreän kehityksen ohjelman aloitteissa kerättyä asiaankuuluvaa näyttöä. Kuten muissakin 55-valmiuspaketin ehdotuksissa, arvioinnin peruslähtökohtana tarkastellaan päivitettyä EU:n viiteskenaariota – ennustetta EU:n ja kansallisten energiajärjestelmien ja kasvihuonekaasupäästöjen kehityksestä nykyisessä toimintapoliittisessa kehyksessä, jossa otetaan huomioon covid-19-pandemian vaikutukset. •Vaikutustenarviointi Vaikutusarvioinnin analyysi vahvisti, että rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin tarjoama kehys ei riitä vuoden 2030 ilmastotavoitteiden saavuttamiseen. Käytössä ei muun muassa ole erityisiä toimenpiteitä, joilla puututtaisiin rakennusten energiaperuskorjauksia rajoittaviin muihin kuin taloudellisiin esteisiin. Vaikutusten arvioinnin luonnos toimitettiin kahdesti komission sääntelyntarkastelulautakunnalle. Ensimmäisen kielteisen lausunnon jälkeen lautakunta antoi lopullisen kielteisen lausunnon, jossa korostettiin poliittisen ohjauksen tarvetta liittyen siihen, voidaanko rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistusehdotusta viedä eteenpäin ja millä edellytyksillä. Lautakunta selitti pitäytyvänsä kielteisessä lausunnossaan, koska vaikutusarvioinnin luonnoksessa ei 1) yksilöity selvästi toiminnan lisätarvetta, joka rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistuksella olisi täytettävä, kun otetaan huomioon loput 55-valmiuspaketin ehdotukset; 2) osoitettu vakuuttavasti tarvetta EU:n tasolla yhdenmukaistettuihin toimenpiteisiin, kun otetaan huomioon rakennusalan heterogeenisuus jäsenvaltioissa; eikä 3) selkiytetty riittävästi syitä parhaaksi arvioitujen toimintavaihtoehtojen yksittäisten eri osien valintaan. Euroopan komission työskentelymenetelmissä annetaan toimielinten välisistä suhteista ja tulevaisuuden ennakoinnista vastaavalle varapuheenjohtajalle valtuudet hyväksyä aloitteen vieminen eteenpäin, vaikka sääntelyntarkastelulautakunta olisi antanut siitä toisen kielteisen lausunnon. Ottaen huomioon tämän aloitteen poliittinen merkitys, sen rooli heinäkuussa 2021 esitetyssä 55-valmiuspaketissa, kiireellisten toimien tarve rakennusten peruskorjauksen alalla ja se seikka, että sääntelyntarkastelulautakunnan ilmaisema poliittisen ohjauksen tarve voitiin tyydyttävästi täyttää mukautetussa säädösehdotuksessa, komissio on katsonut, myös toimielinten välisistä suhteista ja tulevaisuuden ennakoinnista vastaavan varapuheenjohtajan hyväksynnän pohjalta, että on aiheellista edetä rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistamisessa. Komissio katsoo, että lautakunnan huomio siitä, että rakennusten energiatehokkuusdirektiivin rooli 55-valmiuspaketissa ei ole riittävän selkeä, heijastaa pikemminkin sen arviota vaikutusarvioinnin luonnoksen laadusta kuin perusluonteista huolta 55-valmiuspaketin yleisestä politiikkayhdistelmästä. On myös tärkeää korostaa, että sääntelyntarkastelulautakunnan lausunnoissa on kyse vaikutusarviointiluonnoksen laadun arvioinnista eikä siihen liittyvien lainsäädäntöehdotusten arvioinnista. Sääntelytoimenpiteiden, hinnoittelumekanismien ja tavoitteiden välistä vuorovaikutusta on selitetty näiden perustelujen edellisissä kohdissa. Tämä vuorovaikutus muodostaa kehyksen ehdotetulle rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistukselle samalla tavalla kuin kaikille muille 55-valmiuspaketin ehdotuksille, joiden tueksi laadituista yksittäisistä vaikutusarvioinneista lautakunta antoi myönteisen arvion. Komissio on tarkastellut huolellisesti lautakunnan näkemystä, jonka mukaan vaikutusarviointiluonnoksessa ei esitetty riittävän vankkaa näyttöä, joka tukisi parhaaksi arvioitua toimenpidekokonaisuutta, erityisesti mitä tulee ehdotettuun EU:n tason yhdenmukaistamisen asteeseen. Tätä taustaa vasten komissio on poikennut vaikutusarviointiluonnoksessa esitetystä toimintavaihtoehdosta, jonka mukaan tietyntyyppisten rakennusten energiatehokkuutta koskevia EU:n tason vähimmäisvaatimuksia tiukennetaan asteittain ja aikataulutetusti ja että jäsenvaltiot velvoitetaan ottamaan käyttöön kansalliset energiatehokkuuden vähimmäisvaatimukset kaikille muille rakennuksille. Kansallisia energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia ehdotetaan nyt vapaaehtoisiksi ja kansallisten rakennuskantojen erot otetaan paremmin huomioon antamalla jäsenvaltioille enemmän joustovaraa niiden laatiessa suunnitelmiaan päästöttömän rakennuskannan saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä. Energiatehokkuudeltaan kaikkein heikoimpia rakennuksia koskevat EU:n tason vähimmäisvaatimukset on kuitenkin säilytetty, jotta kaikilta voidaan varmistaa riittävät ensivaiheen toimet niissä rakennuksissa, joissa voidaan saavuttaa suurimmat energiatehokkuuden parannukset, kasvihuonekaasupäästöjen vähennykset ja yhteiskunnalliset sivuhyödyt. Jäsenvaltiot voivat vapaasti asettaa näille rakennuksille erityiset määräajat korkeampien energiatehokkuusluokkien saavuttamiseksi vuoteen 2040 ja 2050 mennessä. Jos jäsenvaltiot ottavat käyttöön kansallisia energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia, ne olisi suunniteltava ottaen huomioon kansallinen etenemissuunnitelma ja kansalliset tavoitteet vuosille 2030, 2040 ja 2050, jotka jäsenvaltiot laativat osana kansallisia rakennusten perusparannussuunnitelmiaan hiilestä irtautumista koskevan yleisen tavoitteen saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä. Energiatehokkuutta koskevien EU:n tason vähimmäisvaatimusten piiriin kuuluvat kaikkein heikoimmin suoriutuvat rakennukset ovat nimenomaan myös niitä rakennuksia, joissa tarvitaan pidemmälle meneviä perusparannuksia ja joiden osalta hiilihintojen tarjoamat kannustimet jäävät todennäköisimmin riittämättömiksi, kun otetaan huomioon tähän osasektoriin kaikissa jäsenvaltioissa vaikuttavat markkinoiden laajat toimintapuutteet. Koska energiatehokkuudeltaan heikoimpaan rakennuskantaan kuuluvat asuinrakennukset myös ovat yleensä heikoimmassa asemassa olevien kotitalouksien asumia, ehdotettua toimenpidettä (ja sen tukena olevaa rahoituskehystä) pidetään keskeisen tärkeänä ajatellen ilmastosiirtymää, jossa ketään ei jätetä jälkeen. Lisäksi ehdotuksessa annetaan asuinrakennuksille pidempi aika ottaa asteittain käyttöön ja noudattaa energiatehokkuutta koskevia EU:n tason vähimmäisvaatimuksia verrattuna julkisten elinten omistamiin rakennuksiin ja muihin asuinsektorin ulkopuolisiin rakennuksiin. Edellä esitetyn lisäksi ehdotusta on muutettu myös niin, että merkittävä määrä energiatehokkuustodistusten osatekijöistä on valinnaisia. Verrattuna vaikutusarviointiluonnoksessa parhaaksi arvioituun vaihtoehtoon, jossa useimmat toimenpiteet olivat pakollisia, tämä ehdotus tarjoaa jäsenvaltioille enemmän joustavuutta. Etusijalle on myöskin asetettu jo käytössä olevat mekanismit sen sijaan, että otettaisiin käyttöön uusia vaatimuksia, erityisesti keventämällä kansallisille rakennusten perusparannussuunnitelmille asetettuja vaatimuksia ja ottamalla ne täysimääräisesti mukaan kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiin. Tuloksena oleva ehdotus jättää jäsenvaltioille paljon liikkumavaraa mukauttaa rakennuksiin kohdistuva sääntely- ja rahoituspolitiikkansa kansallisiin ja paikallisiin olosuhteisiin yhteisen kokonaistavoitteen saavuttamiseksi. Direktiivin tarkistuksen merkitys osana 55-valmiuspakettia ei vähene, mutta keskeinen vastuu sen toteuttamisesta lankeaa alun perin suunniteltua enemmän jäsenvaltioille, toissijaisuusperiaatetta noudattaen. Jäsenvaltioita kehotetaan suunnittelemaan ja panemaan täytäntöön riittävän kunnianhimoiset kansalliset rakennusten perusparannussuunnitelmat ottaen asianmukaisesti huomioon taakanjakoasetuksen mukaiset tavoitteensa ja lämmityspolttoaineiden käytölle rakennusalalla ehdotetut päästökatot. Komissio arvioi kansalliset rakennusten perusparannussuunnitelmat tältä pohjalta. Uudelleentarkastelulausekkeessa viitataan nimenomaisesti komission arvioon siitä, saadaanko rakennuksiin liittyvillä EU:n toimenpiteillä, mukaan lukien hiilen hinnoittelu, aikaan riittävästi parannuksia täysin hiilivapaaksi saatetun, päästöttömän rakennuskannan saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä, vai tarvitaanko unionin tasolla sitovia lisätoimenpiteitä, kuten tiukempia EU:n laajuisia energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia. Komissio tekee arvion vuoden 2027 loppuun mennessä. Tarkempia huomioita lautakunnan havainnoista on tämän ehdotuksen liitteenä olevan vaikutustenarvioinnin liitteessä I. Vaikutusarvioinnissa analysoidaan ongelmaa ja yksilöidään mahdollisia toimenpiteitä, jotta voidaan lisätä peruskorjausastetta ja korjausten perusteellisuutta, mahdollistaa uusien ja olemassa olevien rakennusten hiilestä irtautuminen ja lisätä digitalisaation mahdollistamaa rakennusten uudenaikaistamista. Ne ryhmitellään siinä neljään päävaihtoehtoon, joissa tavoitetaso nousee asteittain: matala, kohtuullinen, korkea ja korkeampi tavoitetaso. Vaihtoehto 3 asetetaan etusijalle. Jälkimmäistä koskevien sääntelyntarkastelulautakunnan havaintojen perusteella direktiiviehdotusta tarkistettiin siten, että siinä valittiin nyt vaihtoehto 2 (kohtuullinen tavoitetaso) olemassa oleville rakennuksille ja vaihtoehto 3 (korkea tavoitetaso) tietovälineille ja uusille rakennuksille.

•Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Yksi rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistuksen päätavoitteista vuonna 2018 oli hallinnollisen rasituksen vähentäminen. Oli arvioitu, että parhaaksi arvioidun toimintavaihtoehdon toimenpiteet yhdessä vähentäisivät hallinnollista taakkaa lähes 100 miljoonalla eurolla vuodessa.. Käsillä olevan tarkistuksen päätarkoituksena yhdessä 55-valmiuspaketin muiden ehdotusten sisältämien rakennuksiin liittyvien näkökohtien kanssa on mukauttaa rakennusala unionin tiukempiin ilmastotavoitteisiin. Tuloksellisuuden varmistamiseksi tarvitaan uusia ja ajantasaisia vaatimuksia. Nämä vaatimukset vaikuttavat pääasiassa jäsenvaltioiden kansallisen ja paikallisen tason hallintoviranomaisiin ja vähemmässä määrin rakennusten omistajiin, ja ne nojautuvat pääasiassa jo käytössä menettelyihin ja rakenteisiin. Tavoiteiltaan ne on asetettu riittävälle tasolle siten, että voidaan yhtäältä saavuttaa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman päämäärät ja toisaalta antaa yrityksille ja loppukuluttajille aikaa sopeutua vaatimuksiin. Kuten vaikutusarvioinnissa todetaan, energiatehokkuustodistusten digitalisointi sekä tiedonvaihtoa ja tietokantoja koskevat uudet säännökset vähentävät kuitenkin hallintokuluja ja vaatimusten noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia ja helpottavat rakennusten perusparannuksiin liittyviä hallinnollisia menettelyjä. •Perusoikeudet Ehdotus on yhdenmukainen Euroopan unionin perusoikeuskirjan 37 artiklan kanssa, jonka mukaan ympäristönsuojelun korkea taso ja ympäristön laadun parantaminen on sisällytettävä unionin politiikkoihin ja varmistettava kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti. Se on laadittu varmistamaan perusoikeuskirjan 17 artiklassa vahvistetun omistusoikeuden kunnioittaminen sekä perusoikeuskirjan 34 artiklan pohjalle, jonka mukaan unioni ”tunnustaa oikeuden […] asumisen tukeen tarkoituksena turvata ihmisarvoinen elämä jokaiselle, jolla ei ole riittävästi varoja, unionin oikeuden sekä kansallisten lainsäädäntöjen ja käytäntöjen mukaisesti, ja se kunnioittaa tätä oikeutta.” 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia EU:n talousarvioon. Sillä muutetaan voimassa olevaa direktiiviä, ja se perustuu suurelta osin jo käytössä oleviin rakenteisiin ja sääntöihin. 5. LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Kun lainsäätäjät ovat hyväksyneet tämän uudelleenlaaditun direktiivin, komissio huolehtii seuraavista toimista helpottaakseen sen saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä: –Laaditaan vastaavuustaulukko, joka toimii sekä jäsenvaltioiden että komission tarkistuslistana osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamiselle. –Järjestetään tapaamisia direktiivin eri osien saattamisesta osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä vastaavien asiantuntijoiden kanssa joko rakennusten energiatehokkuusdirektiiviä koskevan yhtenäisen toiminnan (CA-EPBD) yhteydessä tai komiteatyöskentelyssä. Tapaamisissa käsiteltäisiin tapoja saattaa kyseiset osat osaksi kansallista lainsäädäntöä ja ratkaistaisiin epäselviä kysymyksiä. –Järjestetään kahdenkeskisiä tapaamisia tai puhelinneuvotteluja jäsenmaiden kanssa, mikäli niillä on kysymyksiä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. –Kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on umpeutunut, komissio tekee perusteellisen arvioinnin siitä, ovatko jäsenvaltiot saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään kokonaisuudessaan ja oikein. Ehdotuksella täydennetään energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annettua asetusta varmistaen, että käytössä on avoin ja luotettava suunnittelu-, raportointi- ja seurantajärjestelmä, joka perustuu kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiin ja jäsenvaltioiden yhdenmukaistettuihin tilannekatsauksiin. Vuodesta 2023 alkaen jäsenvaltioiden on joka toinen vuosi raportoitava suunnitelmien toimeenpanon edistymisestä, ja niiden on 30. kesäkuuta 2023 mennessä ilmoitettava komissiolle suunnitelmiensa päivitysluonnoksista, joiden lopullisen version määräaika on 30. kesäkuuta 2024. Rakennusten perusparannussuunnitelmat toimitetaan kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien sykleissä ensimmäistä perusparannussuunnitelmaa lukuun ottamatta. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Direktiivin 32 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on ilmoitettava toimenpiteistä, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä vastaavuustaulukko. Euroopan unionin tuomioistuimen (asiassa C-543/17) antaman tuomion mukaisesti jäsenvaltioiden on liitettävä direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen toimenpiteitä koskeviin ilmoituksiinsa riittävän selkeät ja tarkat tiedot siitä, mitkä kansallisen lainsäädännön säännökset saattavat mitkäkin direktiivin säännökset osaksi jäsenmaan kansallista lainsäädäntöä. Nämä tiedot on annettava kullekin velvoitteelle eikä vain ”artiklan tasolla”. Jos jäsenvaltiot toimivat tämän velvoitteen mukaisesti, niiden ei periaatteessa tarvitsisi lähettää osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamista koskevia selittäviä asiakirjoja komissiolle. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset

Direktiiviä 2010/31/EU muutetaan seuraavassa esitetysti, jotta uusia ja olemassa olevia rakennuksia sekä tietovälineitä koskevat säännökset voidaan mukauttaa Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan, saattaa direktiivin sisältö ajan tasalle tekniikan kehityksen valossa, yksinkertaistaa direktiivin rakennetta sekä huolehtia tehostetuista rahoitus- ja täytäntöönpanomekanismeista. –Kohdetta muutetaan tuomalla esiin, että direktiivin uudelleenlaadintaa koskevassa ehdotuksessa esitetään visio päästöttömän rakennuskannan saavuttamisesta vuoteen 2050 mennessä, ja ottamalla huomioon uusi täydentävä CO2-parametri valintojen ohjaamiseksi kohti vähähiilisiä ratkaisuja. Ehdotuksessa keskitytään käytöstä syntyvien kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen, mutta se sisältää myös ensimmäiset toimet, joilla on tarkoitus ottaa huomioon rakennuksen koko elinkaaren aikaiset hiilipäästöt. –Päästöttömälle rakennukselle annetaan uusi määritelmä 2 artiklassa: päästöttömällä rakennuksella tarkoitetaan rakennusta, jonka energiatehokkuus on erittäin korkea energiatehokkuus etusijalle -periaatteen mukaisesti, jolloin edelleen tarvittava erittäin alhainen energiamäärä katetaan kokonaan energialla, joka tuotetaan uusiutuvista lähteistä rakennuksen järjestelmillä tai kaupunginosan tai yhteisön tasolla, jos se on teknisesti mahdollista (erityisesti paikan päällä tuotetulla tai uusiutuvan energian yhteisöltä saatavalla uusiutuvalla energialla taikka kaukolämpö- ja kaukojäähdytysjärjestelmästä toimitettavalla uusiutuvalla energialla ja hukkalämmöllä). Päästöttömyydestä tulee uusi standardi uusille rakennuksille – taso, joka on tarkoitus saavuttaa pitkälle menevillä perusparannuksilla vuodesta 2030 alkaen – sekä visio rakennuskannasta vuodelle 2050. Ehdotuksen 2 artiklassa selvennetään myös ”lähes nollaenergiarakennuksen” määritelmää, joka muodostaa edelleen standardin uusille rakennuksille, kunnes päästöttömyyttä aletaan soveltaa. Siitä tulee taso, joka on tarkoitus saavuttaa pitkälle menevillä perusparannuksilla vuoteen 2030 ulottuvalla jaksolla. Nyt määritellään ”pitkälle menevä perusparannus” rakennusten peruskorjauksen mittapuuksi ja myös ”vaiheittain pitkälle menevä perusparannus” toteutuksen helpottamiseksi. Ehdotuksen 2 artiklassa määritellään ”asuntolainasalkkua koskevat vaatimukset”. Ne ovat mekanismi, jolla lainanantajia kannustetaan parantamaan kiinteistösalkkunsa energiatehokkuutta ja mahdollisia asiakkaita kannustetaan tekemään kiinteistöistään energiatehokkaampia. –Kansallisia rakennusten perusparannussuunnitelmia (aiemmin nimeltään pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat) koskevaa 3 artiklaa on tehty toimivammaksi. Seurantakehystä vahvistetaan säätämällä, että komissio arvioi kansallisten perusparannussuunnitelmien luonnokset ja että osana kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelman prosessia annetaan suosituksia. Tietojen esittämisen ja komission niistä tekemän arvioinnin helpottamiseksi ja kansallisten suunnitelmien vertailtavuuden parantamiseksi liitteessä II esitetään yhteinen malli, joka sisältää pakollisia ja vapaaehtoisia osia. Pakollisiin tietoihin kuuluisivat kaupunginosa- ja naapurustokohtaiset toimintamallit, mukaan lukien uusiutuvan energian yhteisöjen ja kansalaisten energiayhteisöjen rooli. Rakennusten perusparannussuunnitelmat on toimitettava osana kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia ja niiden päivityksiä. Poikkeuksellisesti ensimmäisen suunnitelman luonnos on toimitettava viimeistään 30. kesäkuuta 2024, jotta voidaan ottaa huomioon aika tarkistetun direktiivin hyväksymiselle ja voimaantulolle. Edistymisestä kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa ja rakennusten perusparannussuunnitelmien panoksesta kansallisiin ja unionin tavoitteisiin raportoidaan osana energiaunionin hallintoasetuksen mukaista joka toinen vuosi tehtävää raportointia. –Rakennusten energiatehokkuuden laskentamenetelmää koskeva 4 artikla (entinen 3 artikla) ja liite I päivitetään, jotta voidaan selventää mitatun energiankäytön mahdollista käyttöä energiatehokkuuden laskennassa ja todentaa lasketun energiankäytön oikeellisuus. Artiklassa täsmennetään, miten otetaan huomioon uusiutuvista lähteistä tuotetun energian käyttö paikan päällä, esimerkiksi latauspisteissä, samoin kuin energiayhteisöjen toimittama energia. –Energiatehokkuuden vähimmäisvaatimusten asettamista koskevaa 5 artiklaa (entinen 4 artikla) tarkistetaan mukauttamalla vapautusta, joka suojelluille rakennuksille on ollut mahdollista myöntää kaikista vaatimuksista, tekniikan kehitykseen, joka mahdollistaa tällaisten rakennusten energiatehokkuuden parantamisen muuttamatta niiden teknistä luonnetta ja ulkonäköä. –Kustannusoptimaalisten tasojen laskemista koskeva 6 artikla (entinen 5 artikla) linjataan vihreän kehityksen ohjelman kanssa. Tässä yhteydessä täsmennetään, että alhaisimpia kustannuksia määritettäessä on otettava huomioon kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kustannukset sekä ympäristöön ja terveyteen kohdistuvat energiankäytön ulkoisvaikutukset. Komissio tarkistaa kustannusoptimaalisten tasojen laskentamenetelmän 30. kesäkuuta 2026 mennessä. –Kaikki uusia rakennuksia koskevat säännökset on koottu 7 artiklaan. (a)Siinä täsmennetään, että uusien rakennusten on oltava päästöttömiä rakennuksia vuodesta 2030 alkaen ja uusien julkisten rakennusten on oltava päästöttömiä jo vuodesta 2027. Päästöttömiä rakennuksia koskevat erityisvaatimukset esitetään liitteessä III. (b)Uusien rakennusten elinkaarenaikainen lämmitysvaikutuspotentiaali (GWP) on laskettava vuodesta 2030 alkaen Level(s)-kehyksen mukaisesti, jolloin saadaan tietoa uusien rakennusten koko elinkaaren aikaisista päästöistä. Koko elinkaaren aikaiset päästöt ovat erityisen merkittävä asia suurten rakennusten osalta, minkä vuoksi niiden laskentavelvollisuutta sovelletaan suuriin rakennuksiin (joiden hyötypinta-ala on yli 2 000 neliömetriä) jo vuodesta 2027 alkaen. (c)Jäsenvaltioiden on otettava uusien rakennusten osalta huomioon tärkeitä tekijöitä, jotka ulottuvat energiatehokkuusnäkökohtia laajemmalle, kuten terveelliset sisäilmasto-olosuhteet, ilmastonmuutokseen sopeutuminen, paloturvallisuus, voimakkaaseen seismiseen toimintaan liittyvät riskit ja esteettömyys vammaisten henkilöiden kannalta. Niiden on myös otettava huomioon hiilidioksidipoistumat hiilidioksidin varastoinnissa rakennuksiin tai rakennuksen järjestelmillä. –Olemassa olevia rakennuksia ja taloudellista tukea koskevissa 8–10 ja 15 artiklassa yhdistyvät seuraavassa mainitut. (a)Laajamittaisia korjauksia koskevia nykyisiä säännöksiä, jotka tarjoavat mahdollisuuden soveltaa voimassa olevia energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia (vähimmäiskorjauksen perusteellisuuden varmistamiseksi) ja mahdollistavat myös rakenteelliset parannukset, ilmastonmuutokseen sopeutumisen, vaarallisten aineiden kuten asbestin poistamisen ja esteettömyyden vammaisten henkilöiden kannalta, täydennetään uusilla energiatehokkuutta koskevilla EU:n tason vähimmäisvaatimuksilla (peruskorjausasteen nostamiseksi), jotka koskevat energiatehokkuudeltaan heikoimpia julkisia rakennuksia (ts. julkisten elinten omistamia rakennuksia ja rakennuksen osia) ja muita kuin asuinrakennuksia. Niissä edellytetään, että energiatehokkuusluokan G rakennukset kunnostetaan ja parannetaan vähintään luokkaan F vuoteen 2027 mennessä ja vähintään luokkaan E vuoteen 2030 mennessä ja energiatehokkuudeltaan heikoimmat asuinrakennukset vähintään luokkaan F vuoteen 2030 mennessä ja vähintään luokkaan E vuoteen 2033 mennessä. Keskittymällä rakennuskannan kaikkein heikoimpiin luokkiin varmistetaan toimien keskittäminen rakennuksiin, joihin liittyy suurin potentiaali ajatellen hiilestä irtautumista, energiaköyhyyden lievittämistä ja laajempia sosiaalisia ja taloudellisia hyötyjä. Jäsenvaltioiden on myös osana kansallisia rakennusten perusparannussuunnitelmia vahvistettava (9 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluville rakennuksille) erityiset aikataulut korkeampien energiatehokkuusluokkien saavuttamiselle vuosiin 2040 ja 2050 mennessä pyrkien etenemään kohti kansallisen rakennuskannan muuttamista päästöttömiksi rakennuksiksi. Ehdotuksen 9 artiklan 1 kohdan mukaisten energiatehokkuuden vähimmäisvaatimusten lisäksi jäsenvaltioilla on mahdollisuus sisällyttää kansallisiin perusparannussuunnitelmiinsa kansalliset energiatehokkuuden vähimmäisvaatimukset. Jäsenvaltioiden on tuettava energiatehokkuuden vähimmäisvaatimusten noudattamista tarjoamalla suotuisat edellytykset, mukaan lukien rahoitustuki, erityisesti heikossa asemassa oleville kotitalouksille ja energiaköyhyydestä kärsiville tai sosiaalisissa vuokra-asunnoissa asuville, tekninen apu ja seurantamekanismit. Ehdotettujen säännösten mukaan jäsenvaltiot voivat vapauttaa useita rakennusluokkia velvoitteesta noudattaa energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia. (b)Lisäksi otetaan käyttöön vapaaehtoiset peruskorjauspassit rakennuksen omistajille, jotka suunnittelevat rakennuksensa vaiheittaista perusparannusta. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön peruskorjauspassijärjestelmä komission vuoden 2024 loppuun mennessä kehittämän yhteisen kehyksen pohjalta, jotta kansalaiset voivat käyttää tätä välinettä. (c)Samoin käyttöön otetaan tiukemmat säännökset perusparannusten esteiden poistamisesta ja taloudellisten kannustimien tarjoamisesta keskitettyjen asiointipisteiden avulla, jotka ovat kaikkien rakennusalan sidosryhmien saatavilla. Tarkoituksena on huolehtia, että voidaan puuttua kaikkiin rakennusten perusparannuksen esteisiin, ei pelkästään kustannusesteisiin, ja että jäsenvaltiot edistävät asianmukaista koulutusta. Suuremmat taloudelliset kannustimet ja teknisen tuen toimenpiteet suunnataan pitkälle meneviin perusparannuksiin ja hankkeisiin, jotka kohdistuvat suureen määrään rakennuksia ja johtavat huomattaviin kokonaisenergiansäästöihin. Koska 2020-luvun puolivälissä ostettu kattila voi normaalin käyttöiän perusteella olla edelleen käytössä vuonna 2050, jäsenvaltiot eivät edellä mainittua tavoitetta silmällä pitäen saisi antaa tukea fossiilisia polttoaineita käyttäville kattiloille vuodesta 2027 alkaen. (d)Jotta kannustetaan sellaisten lämmitysjärjestelmien nopeaan käyttöönottoon, jotka eivät aiheuta suoria päästöjä, ja vältetään hukkainvestoinnit fossiilisia polttoaineita käyttävien kattiloiden uusiin sukupolviin, päästöttömät rakennukset eivät saisi tuottaa hiilidioksidipäästöjä paikan päällä ja jäsenvaltiot voivat valita käytettäväksi EU:n keskiarvoa vastaavan primäärienergiakertoimen sähkön osalta. (e)Jäsenvaltioiden on myös keskitettävä taloudellinen tukensa energiaköyhyyden lievittämiseen ja tuettava sosiaalista asuntotarjontaa sekä suojeltava vuokralaisia kohtuuttomalta vuokratasolta peruskorjauksen jälkeen. Sääntelyntarkastelulautakunnan lausuntojen johdosta valittu vaihtoehto energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksiksi ei suoraan vastaa yhtäkään neljästä vaihtoehdosta, joita analysoitiin lautakunnalle toimitetussa vaikutusarvioinnin luonnoksessa. Ehdotusta on muutettu huolellisesti toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti ottaen huomioon erot rakennuskannoissa eri jäsenvaltioiden välillä ja antamalla jäsenvaltioille joustovaraa sen suhteen, miten ne ottavat erityisolosuhteensa huomioon ja toteuttavat tarvittavat parannukset kansallisessa rakennuskannassaan. Siinä keskitytään EU:n laajuisesti energiatehokkuudeltaan heikoimpaan 15 prosenttiin kulloisessakin kansallisessa rakennuskannassa, jotta voidaan maksimoida energiansäästöt, kustannustehokkuus ja energiaköyhyyttä lievittävät vaikutukset samoin kuin kattavammat sosiaaliset ja taloudelliset lisähyödyt, joita EU:n ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttamiseen liittyy. –Entinen 8 artikla muotoillaan uudelleen. Ehdotuksen 11 artiklassa keskitytään pelkästään rakennuksen teknisiin järjestelmiin. Käyttöön otetaan selkeä oikeusperusta fossiilisia polttoaineita käyttävien kattiloiden kansallisille kielloille. Jäsenvaltiot voivat sen nojalla asettaa lämmönkehittimille kasvihuonekaasupäästöihin tai käytettyyn polttoainetyyppiin perustuvia vaatimuksia. Useat jäsenvaltiot pitävät tällaisia toimenpiteitä olennaisen tärkeinä, jotta voidaan saavuttaa vähähiilinen rakennuskanta ja parantaa ilmanlaatua ja terveyttä. Tällä säännöksellä poistetaan nykyinen oikeudellinen epävarmuus siitä, ovatko tällaiset kiellot sallittuja ekosuunnitteludirektiivin 6 artiklan 1 kohdan ja perussopimusten mukaisten vapaita markkinoita koskevien sääntöjen nojalla. Koska hyvä sisäilman laatu on tärkeä tekijä terveellisissä rakennuksissa, sisäilman laadun seurantaan ja sääntelyyn tarkoitetut mittaus- ja hallintalaitteet on asennettava uusiin rakennuksiin ja mahdollisuuksien mukaan olemassa oleviin rakennuksiin, kun niille tehdään laajamittainen korjaus. –Kestävän liikkuvuuden infrastruktuuria koskeva 12 artikla linjataan tiukennettujen ilmastotavoitteiden kanssa, mikä vahvistaa nykyisiä vaatimuksia. Esikaapeloinnista tulee normi kaikissa uusissa rakennuksissa ja laajamittaisten korjausten kohteena olevissa rakennuksissa. Latauspisteiden käyttöönottoa uusissa ja kunnostetuissa toimistorakennuksissa tehostetaan erityisesti. Latauspisteiden on mahdollistettava älykäs lataus, ja jäsenvaltioiden on poistettava esteet latauspisteiden asentamiselta asuinrakennuksiin ja varmistettava nk. kytkentäoikeus (”right to plug”) vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevaan asetusehdotukseen sisältyvien säännösten mukaisesti. Lisäksi polkupyörien pysäköintipaikat tulevat pakollisiksi uusissa rakennuksissa ja laajamittaisten korjausten kohteena olevissa rakennuksissa. Näin voidaan poistaa esteitä pyöräilyltä, joka on keskeinen osa kestävää ja päästötöntä liikkuvuutta.

–Ehdotuksen 13 artiklassa vahvistetaan suurten muiden kuin asuinrakennusten älyvalmiusindikaattoria vuodesta 2026 alkaen. Jotta voidaan helpottaa rakennuksiin liittyvien uusien palvelujen kehittämistä, uudella, erityisesti rakennustietoja koskevalla 14 artiklalla varmistetaan, että rakennuksen omistajalla, vuokraajalla ja isännöitsijällä tai kolmansilla osapuolilla on pääsy rakennuksen järjestelmien tietoihin. Komission on määrä vahvistaa täytäntöönpanosäädöksellä uudet säännöt tietojen yhteentoimivuudesta ja pääsystä tietoihin. –Ehdotuksen 16–19 artiklassa parannetaan jo voimassa olevia säännöksiä energiatehokkuustodistuksista, niiden antamisesta ja asettamisesta esille sekä niiden tietokannoista. (a)Jotta varmistetaan vertailukelpoisuus koko unionissa, vuoteen 2025 mennessä kaikkien energiatehokkuustodistusten on perustuttava yhdenmukaistettuun energiatehokkuusluokkien asteikkoon ja oltava liitteessä V esitetyn mallin mukaisia. (b)Energiatehokkuusluokat skaalataan uudelleen vastaamaan yhteistä visiota päästöttömästä rakennuskannasta vuoteen 2050 mennessä ottaen samalla huomioon kansalliset erot rakennuskannoissa: korkein luokka A vastaa päästötöntä rakennusta, kun taas alimpaan luokkaan G kuuluu energiatehokkuudeltaan heikoin 15 prosenttia kansallisesta rakennuskannasta. Tämä uudelleenskaalaus varmistaa vertailukelpoiset toimet kaikissa jäsenvaltioissa, jotta voidaan noudattaa unionin laajuisia energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia 9 artiklan mukaisesti. Rakennusten luokitteluun käytettävä indikaattori (primäärienergiankäyttö, kWh/m2/vuosi) pysyy muuttumattomana, ja sitä täydennetään käytöstä syntyviä kasvihuonekaasupäästöjä ja uusiutuvaa energiaa koskevalla indikaattorilla. Muut indikaattorit ovat jäsenvaltioille edelleen vapaaehtoisia, ja ne tarjoavat välineistön, jota voidaan mukauttaa kansallisiin olosuhteisiin. (c)Alimpien luokkien D–G energiatehokkuustodistusten voimassaoloaika lyhennetään viiteen vuoteen sen varmistamiseksi, että ne sisältävät ajantasaista tietoa, joka auttaa kansalaisia vähentämään kulutustaan. Energiatehokkuustodistusten päivittämistä varten on tietyissä yksinkertaisissa tapauksissa oltava käytettävissä yksinkertaistettuja menettelyjä, ja energiatehokkuustodistukset on annettava digitaalisessa muodossa. Käyttöön otetaan toimenpiteitä, joilla parannetaan annettujen todistusten luotettavuutta (käynnit paikan päällä ja laadunvalvonta). (d)Energiatehokkuustodistusten parempi kattavuus on ennakkoedellytys rakennuskannan parantamiselle, mutta samalla jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että ne ovat kohtuuhintaisia. Energiatehokkuustodistuksen esittämisvelvoite laajennetaan koskemaan laajamittaisten korjausten kohteena olevia rakennuksia, rakennuksia, joiden vuokrasopimus uusitaan, ja kaikkia julkisia rakennuksia. Myyntiin tai vuokralle tarjottavilla rakennuksilla tai rakennuksen osilla on oltava energiatehokkuustodistus, ja energiatehokkuusluokka ja -indikaattori tulisi ilmoittaa kaikissa mainoksissa, mikä varmistaa energiatehokkuuden merkityksen myynti- ja vuokramarkkinoilla. Kaikkien viranomaisten käytössä olevien rakennusten, jotka ovat yleisön toistuvien käyntien kohteena, on esitettävä energiatehokkuustodistus niiden koosta riippumatta. (e)Jäsenvaltioiden on perustettava rakennusten energiatehokkuustodistuksia varten kansallisia tietokantoja, joihin voidaan myös kerätä rakennusten peruskorjauspasseihin ja älyvalmiusindikaattoreihin liittyviä tietoja. Kansallisista tietokannoista on siirrettävä tiedot rakennuskannan seurantakeskukselle komission kehittämän mallin pohjalta. –Nykyiset tarkastuksia koskevat säännökset on ryhmitelty yhteen ja niitä on selkeytetty niiden täytäntöönpanon helpottamiseksi. Samalla on tarkoitus ottaa myös ilmanvaihtojärjestelmät sisäilman laatua koskevien direktiivin toimenpiteiden piiriin. Perusparannusten tai uusien rakennustöiden laadun ja luotettavuuden varmistamiseksi säädetään kansallisista tarkastusjärjestelmistä tai vaihtoehtoisista välineistä, joilla varmistetaan, että suoritettavilla rakennus- ja korjaustöillä päästään aiottuun energiatehokkuuteen, ja jotka näin lisäävät kansalaisten tyytyväisyyttä ja luottamusta. Integroitujen perusparannustöiden palveluntarjoajien saatavilla on vastaavasti oltava sertifiointi- tai pätevyysjärjestelmiä, jotta voidaan varmistaa näiden töiden luotettava laatu. Rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmien pakollisen asentamisen kynnysarvoa olisi alennettava muiden kuin asuinrakennusten osalta vuodesta 2030 alkaen, ja uudet asuinrakennukset ja laajamittaisten korjausten kohteena olevat asuinrakennukset on varustettava tietyillä seuranta- ja säätötoiminnoilla niiden hallinnan ja toiminnan parantamiseksi ja optimoimiseksi. –Rakennuspolitiikan täytäntöönpanon valvonnalla on olennainen merkitys, jotta voidaan varmistaa, että sillä saavutetaan käytännön edistystä. Nykyisiä riippumattomia valvontajärjestelmiä laajennetaan kattamaan peruskorjauspassit ja älyvalmiusindikaattorit. Seurannassa ja täytäntöönpanossa, mukaan lukien seuraamukset, keskitytään erityisesti energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksiin ja nykyisen rakennuskannan parantamiseen. Loppusäännökset ja uudelleentarkastelulauseke: kun otetaan huomioon rakennusten energiatehokkuusdirektiivin uudelleentarkastelu vuonna 2021 vihreän kehityksen ohjelman toteuttamisen yhteydessä, seuraavan kerran sitä on määrä tarkastella uudelleen 25 artiklan mukaisesti vuoden 2027 loppuun mennessä. Uudelleentarkastelulausekkeessa viitataan nimenomaisesti komission arvioon siitä, saadaanko rakennuksiin liittyvillä EU-lainsäädännön toimenpiteillä, mukaan lukien hiilen hinnoittelu, aikaan riittävästi parannuksia täysin hiilivapaaksi saatetun, päästöttömän rakennuskannan saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä, vai tarvitaanko unionin tasolla sitovia lisätoimenpiteitä, kuten tiukempia energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksia. Direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevassa 32 artiklassa selvennetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava vastaavuustaulukko yhdessä kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteidensä kanssa. 🡻 2010/31/EU 2021/0426 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI rakennusten energiatehokkuudesta (uudelleenlaadittu) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 194 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) (1)Rakennusten energiatehokkuudesta 16 päivänä joulukuuta 2002 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2002/91/EY ⌦ 2010/31/EU ⌫ on ⌦ huomattavasti ⌫ muutettu ⌦ useaan otteeseen ⌫. Koska siihen on tehtävä uusia asiasisältöä koskevia muutoksia, se olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen. ⇩ uusi (2)Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC) yhteydessä joulukuussa 2015 hyväksytyn Pariisin sopimuksen osapuolet ovat sopineet pitävänsä maapallon keskilämpötilan nousun selvästi alle kahdessa celsiusasteessa esiteollisella kaudella vallinneeseen tasoon verrattuna ja jatkavansa toimia lämpötilan nousun rajoittamiseksi 1,5 celsiusasteeseen esiteollisella kaudella vallinneeseen tasoon verrattuna. Pariisin sopimuksen tavoitteiden saavuttaminen on keskeisellä sijalla 11 päivänä joulukuuta 2019 annetussa komission tiedonannossa ”Euroopan vihreän kehityksen ohjelma”. UNFCCC:n sihteeristölle 17 päivänä joulukuuta 2020 toimitetussa päivitetyssä kansallisesti määritellyssä panoksessa unioni sitoutui vähentämään unionin koko talouden kasvihuonekaasujen nettopäästöjä vähintään 55 prosentilla vuoteen 2030 mennessä vuoden 1990 tasoihin verrattuna. (3)Kuten vihreän kehityksen ohjelmassa ilmoitettiin, komissio esitteli perusparannusaaltostrategiansa 14 päivänä lokakuuta 2020. Strategian sisältämään toimintasuunnitelmaan kuuluu konkreettisia sääntely-, rahoitus- ja mahdollistavia toimenpiteitä, ja sen tavoitteena on vähintään kaksinkertaistaa rakennusten vuotuinen energiaperuskorjausaste vuoteen 2030 mennessä ja edistää ns. pitkälle meneviä perusparannuksia. Rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin tarkistaminen on tarpeen, koska se on yksi keskeisistä toimintakeinoista perusparannusaallon toteuttamiseksi. Se edistää myös uusi eurooppalainen Bauhaus -aloitteen ja ilmastoneutraaleja ja ilmastoneutraaleja ja älykkäitä kaupunkeja koskevan mission toteuttamista. (4)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2021/1119, jäljempänä ’eurooppalainen ilmastolaki’, vahvistetaan lainsäädännössä tavoite koko talouden laajuisesta ilmastoneutraaliudesta vuoteen 2050 mennessä ja vahvistetaan sitova unionin sisäinen velvoite vähentää kasvihuonekaasujen nettopäästöjä (päästöt poistumien vähentämisen jälkeen) vähintään 55 prosenttia vuoden 1990 tasosta vuoteen 2030 mennessä. (5)Euroopan komission vuoden 2021 työohjelmassa ilmoitetulla 55-valmiuspaketilla pyritään panemaan nämä tavoitteet täytäntöön. Se kattaa useita politiikanaloja, joihin kuuluvat energiatehokkuus, uusiutuva energia, maankäyttö, maankäytön muutos ja metsätalous, energiaverotus, taakanjako, päästökauppa ja vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuri. Direktiivin 2010/31/EU tarkistaminen on erottamaton osa kyseistä pakettia. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 2 kappale Energian tehokasta, harkittua, järkevää ja kestävää käyttöä sovelletaan muun muassa öljytuotteisiin, maakaasuun ja kiinteisiin polttoaineisiin, jotka ovat keskeisiä energialähteitä, mutta myös suurimpia hiilidioksidipäästöjen lähteitä. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 3 kappale (mukautettu) ⇨ uusi

(6)Rakennukset aiheuttavat 40 prosenttia unionin ⌦ energian loppukulutuksesta ⌫ kokonaisenergiankulutuksesta ⇨ ja 36 prosenttia sen energiaan liittyvistä kasvihuonekaasupäästöistä ⇦. Tämä ala laajenee, mikä nostaa väistämättä sen energiankulutusta. Energiankulutuksen vähentäminen ⇨ energiatehokkuus etusijalle -periaatteen mukaisesti, josta säädetään [tarkistetun energiatehokkuusdirektiivin] 3 artiklassa ja joka määritellään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1999 2 artiklan 18 kohdassa, ⇦ ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käyttö rakennusalalla ovat näin ollen tärkeitä toimenpiteitä, joita tarvitaan unionin energiariippuvuuden ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. Yhdessä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian lisääntyvän käytön kanssa energiankulutuksen vähentämistoimet unionissa mahdollistavat, että unioni noudattaa ilmastonmuutosta koskevaan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimukseen (UNFCCC) liitettyä Kioton pöytäkirjaa ja sekä pitkän aikavälin sitoumustaan säilyttää maailmanlaajuinen lämpötilan nousu alle 2 °C:ssa että sitoumustaan vähentää kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärää vuoteen 2020 mennessä vähintään 20 prosenttia vuoden 1990 tasosta ja 30 prosenttia, jos saadaan aikaan kansainvälinen sopimus. Pienemmällä energiankulutuksella ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian lisääntyvällä käytöllä on myös tärkeä merkitys ⇨ unionin energiariippuvuuden vähentämisessä, ⇦ energian toimitusvarmuuden ja teknologian kehityksen edistämisessä sekä työllistymis- ja aluekehitysmahdollisuuksien luomisessa varsinkin ⇨ saarialueilla ja ⇦ maaseudulla. ⇩ uusi (7)Rakennusten osuuteen kasvihuonekaasupäästöistä kuuluvat kasvihuonekaasupäästöt ennen niiden käyttöikää, sen aikana ja sen jälkeen. Vuoteen 2050 ulottuva visio hiilivapaaksi saatetusta rakennuskannasta menee pidemmälle kuin nykyinen painottuminen käytöstä syntyviin kasvihuonekaasupäästöihin. Rakennusten koko elinkaaren aikaiset päästöt olisi sen vuoksi asteittain otettava huomioon, alkaen uusista rakennuksista. Rakennukset muodostavat merkittävän materiaalivarannon, johon varastoidaan resursseja vuosikymmenien ajaksi, ja suunnitteluvalinnat vaikuttavat suurelta osin koko elinkaaren aikaisiin päästöihin sekä uusissa rakennuksissa että rakennusten perusparannuksissa. Rakennusten koko elinkaaren aikainen tehokkuus tulisi ottaa huomioon uusien rakennusten lisäksi myös perusparannuksissa sitä kautta, että jäsenvaltiot sisällyttävät rakennusten perusparannussuunnitelmiin politiikkoja koko elinkaaren aikaisten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. (8)Rakennusten koko elinkaaren aikaisten kasvihuonekaasupäästöjen minimointi edellyttää resurssitehokkuutta ja kiertoa. Tähän voidaan yhdistää myös rakennuskannan osien muuttaminen väliaikaiseksi hiilinieluksi. (9)Ilmakehän lämmitysvaikutuspotentiaali koko elinkaaren aikana osoittaa, mikä kaikkiaan on rakennuksen osuus ilmastonmuutokseen johtavista päästöistä. Siinä otetaan huomioon rakennustuotteisiin sisältyvät kasvihuonekaasupäästöt sekä käyttövaiheen suorat ja epäsuorat päästöt. Vaatimus uusien rakennusten elinkaarenaikaisen lämmitysvaikutuspotentiaalin laskemisesta on näin ollen ensimmäinen askel kohti rakennusten koko elinkaaren aikaisen tehokkuuden sekä kiertotalouden parempaa huomioon ottamista. (10)Rakennukset aiheuttavat EU:ssa noin puolet primaarisista pienhiukkaspäästöistä (PM2,5), jotka johtavat ennenaikaisiin kuolemiin ja sairauksiin. Parantamalla rakennusten energiatehokkuutta voidaan ja pitäisi samaan aikaan vähentää epäpuhtauspäästöjä linjassa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/2284 kanssa. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 4 kappale Energian kysynnän hallinta on tärkeä väline, jonka avulla unioni voi vaikuttaa maailmanlaajuisiin energiamarkkinoihin ja siten energian toimitusvarmuuteen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 5 kappale (mukautettu) Maaliskuussa 2007 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti, että energiatehokkuutta on parannettava unionissa, jotta voitaisiin saavuttaa unionin energiankulutukselle asetettu 20 prosentin vähennystavoite vuoteen 2020 mennessä, ja vaati komission tiedonannossa ”Energiatehokkuuden toimintasuunnitelma: Mahdollisuuksien toteuttaminen” määriteltyjen ensisijaisten toimien perusteellista ja nopeaa täytäntöönpanoa. Toimintasuunnitelmassa todetaan, että rakennusalalla on mahdollista saavuttaa merkittäviä kustannustehokkaita energiansäästöjä. Euroopan parlamentti kehotti 31 päivänä tammikuuta 2008 antamassaan päätöslauselmassa tiukentamaan direktiivin 2002/91/EY säännöksiä, ja se on useaan otteeseen, viimeksi toisesta strategisesta energiakatsauksesta 3 päivänä helmikuuta 2009 antamassaan päätöslauselmassa, kehottanut, että 20 prosentin energiatehokkuustavoitteesta vuoteen 2020 mennessä tehdään sitova. Lisäksi jäsenvaltioiden pyrkimyksistä vähentää kasvihuonekaasupäästöjään yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen vähentämissitoumusten täyttämiseksi vuoteen 2020 mennessä 23 päivänä huhtikuuta 2009 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 406/2009/EY asetetaan hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi sitovia kansallisia tavoitteita, joiden osalta rakennusalan energiatehokkuus on ratkaisevan tärkeää, ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä 23 päivänä huhtikuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/28/EY säädetään energiatehokkuuden lisäämisestä, mihin liittyy sitovana tavoitteena se, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus unionin koko energiankulutuksesta on 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 6 kappale (mukautettu) Maaliskuussa 2007 kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti unionin sitoutumisen unionin laajuiseen uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian kehittämiseen kannattamalla pakollista tavoitetta, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus on 20 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Direktiivissä 2009/28/EY vahvistetaan yhteinen kehys uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian edistämiseksi. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 7 kappale (mukautettu) On tarpeen säätää nykyistä konkreettisemmista toimista merkittävien mutta vielä toteuttamattomien energian säästömahdollisuuksien saavuttamiseksi rakennuksissa ja jäsenvaltioiden tulosten välillä tällä alalla vallitsevien suurten erojen kaventamiseksi.

🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 8 kappale ⇨ uusi (11)Rakennusten energiatehokkuuden parantamista koskevissa lisätoimenpiteissä olisi otettava huomioon ilmasto-olosuhteet ⇨ , mukaan lukien ilmastonmuutokseen sopeutuminen, ⇦ ja paikalliset olosuhteet samoin kuin sisäilmasto-olosuhteet ja kustannustehokkuus. Nämä toimenpiteet eivät saisi vaikuttaa muihin rakennuksia koskeviin vaatimuksiin kuten rakennukseen pääsyyn, ⇨ , paloturvallisuuteen ja seismiseen ⇦ turvallisuuteen ja rakennuksen suunniteltuun käyttötarkoitukseen. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 9 kappale ⇨ uusi (12)Rakennusten energiatehokkuutta laskettaessa perustana olisi käytettävä menetelmää, joka voi vaihdella kansallisella ja alueellisella tasolla. Menetelmässä otetaan huomioon lämpöominaisuuksien lisäksi muut yhä merkittävämmiksi käyvät tekijät, kuten lämmitys- ja ilmastointijärjestelmät, uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käyttö, ⇨ rakennusten automaatio- ja ohjausjärjestelmät, älykkäät ratkaisut, ⇦ passiiviset lämmitys- ja jäähdytyselementit, varjostaminen, sisäilman laatu, riittävä luonnonvalo ja rakennuksen suunnittelu. Energiatehokkuuden laskentamenetelmän ei olisi perustuttava ainoastaan siihen vuodenaikaan, jona tarvitaan lämmitystä ⇨ tai ilmastointia ⇦, vaan sen olisi katettava rakennuksen vuotuinen energiatehokkuus. Menetelmässä olisi otettava huomioon nykyiset eurooppalaiset standardit. ⇨ Menetelmällä olisi varmistettava, että laskenta edustaa todellisia toimintaolosuhteita, ja sen tulisi mahdollistaa mitatun energian käyttö oikeellisuuden todentamiseksi ja vertailtavuutta varten. Menetelmän olisi perustuttava tunnin pituisiin tai sitä lyhyempiin laskentaväleihin. Uusiutuvan energian käytön edistämiseksi paikan päällä ja yhteisen yleisen kehyksen lisäksi jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta uusiutuvan energian käytön maksimoinnista paikan päällä saatavat hyödyt, myös muihin käyttötarkoituksiin (kuten sähköajoneuvojen latauspisteisiin) liittyvät hyödyt, tunnustetaan ja otetaan huomioon laskentamenetelmissä. ⇦ 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 10 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (13)On yksin jäsenvaltioiden velvollisuus vahvistaa ⇨ Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava ⇦vähimmäisvaatimukset rakennusten ja rakennusosien energiatehokkuudelle. Nämä vaatimukset olisi asetettava ottaen huomioon pyrkimys saavuttaa kustannusoptimaalinen tasapaino tarvittavien investointien ja rakennuksen elinkaaren aikana säästettyjen energiakustannusten välillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden oikeutta asettaa vähimmäisvaatimuksia, jotka ovat energiatehokkaampia kuin kustannusoptimaaliset energiatehokkuustasot. Olisi säädettävä jäsenvaltioiden mahdollisuudesta tarkistaa säännöllisesti rakennusten energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksiaan tekniikan kehityksen perusteella. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 11 kappale Jäsenvaltiot voivat tietyissä olosuhteissa, esimerkiksi ilmastoerojen perusteella, käyttää energiatehokkuustasojen kustannustehokkuutta tai kustannusoptimaalisuutta koskevaa tavoitetta perusteena asettaessaan rakennusosille sellaisia kustannustehokkuus- tai kustannusoptimaalisuusvaatimuksia, jotka käytännössä rajoittaisivat unionin lainsäädännössä asetettujen standardien mukaisten rakennustuotteiden asentamista, edellyttäen, että tällaiset vaatimukset eivät muodosta perusteetonta markkinaestettä. ⇩ uusi (14)Kaksi kolmasosaa rakennusten lämmitykseen ja jäähdytykseen käytetystä energiasta on edelleen peräisin fossiilisista polttoaineista. Jotta rakennusalalla voidaan irtautua hiilestä, on erityisen tärkeää luopua asteittain fossiilisista polttoaineista lämmityksessä ja jäähdytyksessä. Sen vuoksi jäsenvaltioiden tulisi ilmoittaa rakennustensa perusparannussuunnitelmissa kansalliset politiikkansa ja toimenpiteensä fossiilisten polttoaineiden asteittaiseksi poistamiseksi lämmityksessä ja jäähdytyksessä. Taloudellisia kannustimia ei pitäisi antaa fossiilisia polttoaineita käyttävien kattiloiden asentamiseen seuraavassa monivuotisessa rahoituskehyksessä vuodesta 2027 alkaen, lukuun ottamatta niitä, jotka on valittu ennen vuotta 2027 Euroopan aluekehitysrahaston ja koheesiorahaston investointikohteiksi. Asteittaiseen käytöstäpoistoon tähtäävien kansallisten politiikkojen ja toimenpiteiden tukena tulisi olla selkeä oikeusperusta, jonka nojalla voidaan asettaa kieltoja lämmönkehittimille niiden kasvihuonekaasupäästöjen tai käytetyn polttoainetyypin perusteella. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 12 kappale ⇨ uusi

(15)⇨ Rakennusten teknisten järjestelmien energiatehokkuusvaatimuksia olisi sovellettava kokonaisiin järjestelmiin sellaisina kuin ne on asennettu rakennuksiin eikä erillisten komponenttien tehokkuuteen, sillä jälkimmäiset kuuluvat direktiivin 2009/125/EY tuotekohtaisten asetusten soveltamisalaan. ⇦ Asettaessaan energiatehokkuutta koskevia vaatimuksia rakennuksen teknisille järjestelmille jäsenvaltioiden olisi käytettävä, silloin kun se on mahdollista ja aiheellista, yhdenmukaistettuja välineitä, erityisesti energiaan liittyvien tuotteiden ekologiselle suunnittelulle asetettavien vaatimusten puitteista 21 päivänä lokakuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/125/EY ja energiaan liittyvien tuotteiden energian ja muiden voimavarojen kulutuksen osoittamisesta merkinnöin ja yhdenmukaisin tuotetiedoin 19 päivänä toukokuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/30/EU Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1369 täytäntöönpanotoimina kehitettyjä testaus- ja laskentamenetelmiä sekä energiatehokkuusluokkia, jotta varmistetaan johdonmukaisuus muiden asiaan liittyvien aloitteiden kanssa ja minimoidaan mahdollisimman suuressa määrin markkinoiden mahdollinen pirstoutuminen. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 13 kappale (16)Tämä direktiivi ei vaikuta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamiseen. Tästä syystä tässä direktiivissä käytettyä ilmaisua ”kannustin” ei olisi tulkittava valtiontueksi. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 14 kappale ⇨ uusi (17)Komission olisi määriteltävä vertailumenetelmäkehys energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen laskentaa varten. ⇨ Kehyksen tarkistamisen pohjalta olisi voitava laskea sekä energia- että päästötehokkuus, ja siinä olisi otettava huomioon ympäristöön ja terveyteen kohdistuvat ulkoisvaikutukset sekä päästökauppajärjestelmän laajentaminen ja hiilen hinnat. ⇦ Jäsenvaltioiden olisi käytettävä tätä kehystä verratakseen siitä saatuja tuloksia itse vahvistamiinsa energiatehokkuuden vähimmäisvaatimuksiin. Jos energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten laskettujen kustannusoptimaalisten tasojen ja voimassa olevien energiatehokkuuden vähimmäisvaatimusten välillä on merkittäviä eli yli 15 prosentin eroavuuksia, jäsenvaltioiden olisi perusteltava ero tai suunniteltava asianmukaisia toimia eroavuuden pienentämiseksi. Jäsenvaltioiden olisi määritettävä rakennuksen tai rakennusosan taloudellinen elinkaari ottaen tällöin huomioon nykyiset käytännöt ja kokemukset tyypillisten taloudellisten elinkaarien määrittelyssä. Vertailun tulokset ja niiden saamisessa käytetyt tiedot olisi toimitettava säännöllisesti komissiolle. Komission olisi toimitettujen tietojen avulla voitava arvioida jäsenvaltioiden edistymistä energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen saavuttamisessa ja laatia asiasta kertomus. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 15 kappale Rakennukset vaikuttavat energiankulutukseen pitkällä aikavälillä. Koska olemassa olevien rakennusten korjausten välinen aika on pitkä, uusien rakennusten ja laajamittaiseen korjaukseen joutuvien olemassa olevien rakennusten olisi tästä syystä täytettävä energiatehokkuutta koskevat, paikallisen ilmaston mukaan asetetut vähimmäisvaatimukset. Koska kaikkia vaihtoehtoisten energiahuoltojärjestelmien tarjoamia mahdollisuuksia ei yleensä täysin tutkita, vaihtoehtoisia energiahuoltojärjestelmiä olisi tarkasteltava uusien rakennusten osalta näiden koosta riippumatta sen periaatteen mukaisesti, että ensin varmistetaan lämmitykseen ja jäähdytykseen tarvittavan energian vähentäminen kustannusoptimaaliselle vähimmäistasolle. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 16 kappale (18)Olemassa olevien rakennusten laajamittaiset korjaukset tarjoavat rakennuksen koosta riippumatta mahdollisuuden toteuttaa kustannustehokkaita toimenpiteitä energiatehokkuuden parantamiseksi. Kustannustehokkuuden takia energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten soveltaminen olisi voitava rajoittaa niihin korjattuihin osiin, joilla on suurin merkitys rakennuksen energiatehokkuuden kannalta. Jäsenvaltioiden olisi voitava halutessaan määritellä ”laajamittainen korjaus” käyttäen perusteena joko prosenttiosuutta rakennuksen vaipan pinta-alasta tai rakennuksen arvoa. Jos jäsenvaltio päättää määritellä laajamittaisen korjauksen käyttäen perusteena rakennuksen arvoa, voitaisiin käyttää esimerkiksi vakuutusmatemaattista arvoa tai jälleenrakentamiskustannuksiin perustuvaa käypää arvoa, pois lukien rakennusmaan arvo. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 17 kappale Tarvitaan toimenpiteitä sellaisten rakennusten lukumäärän kasvattamiseksi, jotka eivät ainoastaan täytä nykyisiä energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia vaan ovat myös tätäkin energiatehokkaampia, jolloin vähennetään sekä energiankulutusta että hiilidioksidipäästöjä. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi laadittava kansalliset suunnitelmat lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän kasvattamiseksi ja raportoitava suunnitelmistaan säännöllisesti komissiolle. ⇩ uusi (19)Unionin ilmasto- ja energiatavoitteiden tiukentaminen edellyttää rakennusten osalta uutta visiota päästöttömästä rakennuksesta, jonka erittäin alhainen energiantarve katetaan kokonaan uusiutuvista lähteistä tuotetulla energialla, jos se on teknisesti mahdollista. Kaikkien uusien rakennusten olisi oltava päästöttömiä rakennuksia, ja kaikki olemassa olevat rakennukset olisi muutettava päästöttömiksi rakennuksiksi vuoteen 2050 mennessä.

(20)Käytettävissä on erilaisia vaihtoehtoja, joilla voidaan kattaa tehokkaan rakennuksen energiatarpeet uusiutuvista lähteistä peräisin olevalla energialla: paikan päällä tuotettava uusiutuva energia, kuten aurinkolämpö, aurinkosähkö, lämpöpumput ja biomassa, uusiutuvan energian yhteisöjen tai kansalaisten energiayhteisöjen tuottama uusiutuva energia sekä uusiutuviin energialähteisiin tai hukkalämpöön perustuva kaukolämmitys ja -jäähdytys. (21)Unionin rakennuskannan tarvitsema hiilestä irtautuminen edellyttää laajamittaista energiaperuskorjausta: lähes 75 prosenttia tästä rakennuskannasta on nykyisten rakennusstandardien mukaan energiatehotonta, ja 85–95 prosenttia nykyisistä rakennuksista on edelleen paikallaan vuonna 2050. Painotettu vuotuinen energiaperuskorjausaste on kuitenkin edelleen alhainen, yhden prosentin luokkaa. Nykyisessä tahdissa rakennusalan hiilestä irtautuminen vaatisi vuosisatoja. Rakennusten perusparannusten käynnistäminen ja tukeminen, mukaan lukien siirtyminen päästöttömiin lämmitysjärjestelmiin, on sen vuoksi yksi tämän direktiivin keskeisistä tavoitteista. (22)Energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset ovat olennainen sääntelyväline olemassa olevien rakennusten laajamittaisen perusparannuksen käynnistämiseksi, sillä niillä puututaan perusparannuksen keskeisiin esteisiin, kuten jakautuneisiin kannusteisiin ja yhteisomistusrakenteisiin, joita ei voida poistaa taloudellisilla kannustimilla. Energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten käyttöönoton pitäisi johtaa energiatehokkuudeltaan heikoimpien rakennusten asteittaiseen käytöstä poistamiseen ja kansallisen rakennuskannan jatkuvaan parantamiseen, mikä edistää pitkän aikavälin tavoitetta irrottaa rakennuskanta hiilestä vuoteen 2050 mennessä. (23)Unionin tasolla asetettavissa energiatehokkuutta koskevissa vähimmäisvaatimuksissa olisi keskityttävä sellaisten rakennusten perusparannuksiin, joilla on suurin potentiaali ajatellen hiilestä irtautumista, energiaköyhyyden lievittämistä ja sosiaalisten ja taloudellisten hyötyjen laajentamista, erityisesti energiatehokkuudeltaan kaikkein heikoimmissa rakennuksissa, jotka on kunnostettava ensisijaisesti. (24)Muun kansallisen rakennuskannan osalta jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää, haluavatko ne ottaa käyttöön energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia, jotka on suunniteltu kansallisella tasolla ja mukautettu kansallisiin olosuhteisiin. Tätä direktiiviä tarkistettaessa komission olisi arvioitava, onko tarpeen ottaa käyttöön uusia sitovia energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia rakennuskannan irrottamiseksi hiilestä vuoteen 2050 mennessä. (25)Energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten ohella tulisi ottaa käyttöön mahdollistava kehys, johon sisältyvät tekninen apu ja rahoitustoimenpiteet. Kansallisella tasolla asetetut energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset eivät muodosta valtiontukisäännöissä tarkoitettuja ”unionin normeja”, kun taas unionin laajuisten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten voidaan katsoa muodostavan tällaiset ”unionin normit”. Tarkistettujen valtiontukisääntöjen mukaan jäsenvaltiot voivat myöntää valtiontukea rakennusten perusparannuksiin unionin laajuisten energiatehokkuusvaatimusten noudattamiseksi eli tietyn energiatehokkuusluokan saavuttamiseksi, kunnes kyseisistä unionin laajuisista vaatimuksista tulee pakollisia. Kun vaatimukset ovat pakollisia, jäsenvaltiot voivat edelleen myöntää valtiontukea unionin laajuisten energiatehokkuusvaatimusten piiriin kuuluvien rakennusten ja rakennuksen osien perusparannukseen, jos rakennuksen perusparannuksen tavoitteena on määritettyä vähimmäistason energiatehokkuusluokkaa korkeampi vaatimustaso. (26)EU:n luokitusjärjestelmässä luokitellaan ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja koko taloudessa, myös rakennusalalla. EU:n ilmastoluokitusjärjestelmää koskevan delegoidun säädöksen mukaan rakennusten perusparannus katsotaan kestäväksi toiminnaksi, jos se tuottaa vähintään 30 prosentin energiansäästöt, täyttää energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset olemassa olevien rakennusten laajamittaiselle korjaukselle tai koostuu rakennusten energiatehokkuuteen liittyvistä yksittäisistä toimenpiteistä, kuten energiatehokkuuslaitteiden tai rakennusten energiatehokkuuden mittaus-, sääntely- ja valvontalaitteiden asentamisesta, huollosta tai korjauksesta, mikäli tällaiset yksittäiset toimenpiteet täyttävät asetetut kriteerit. Rakennusten perusparannus unionin laajuisten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten noudattamiseksi on tyypillisesti sopusoinnussa rakennusten perusparannustoimiin liittyvien EU:n luokitusjärjestelmän kriteerien kanssa. (27)Unionin laajuisten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten tulisi perustua yhdenmukaistettuihin energiatehokkuusluokkiin. Määrittelemällä alhaisin energiatehokkuusluokka G energiatehokkuudeltaan heikoimmaksi 15 prosentiksi kunkin jäsenvaltion kansallisesta rakennuskannasta energiatehokkuusluokkien yhdenmukaistamisessa varmistetaan vastaavat toimet kaikilta jäsenvaltioilta, kun taas parhaan energiatehokkuusluokan A määritelmällä varmistetaan yhdenmukaistetun energiatehokkuusluokka-asteikon lähentyminen kohti päästöttömiä rakennuksia koskevaa yhteistä visiota. (28)Olemassa olevien rakennusten ja rakennusosien energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset sisältyivät jo tämän direktiivin edeltäjiin, ja niiden soveltamista olisi jatkettava. Äskettäin käyttöön otetuissa energiatehokkuutta koskevissa vähimmäisvaatimuksissa asetetaan vähimmäistaso olemassa olevien rakennusten energiatehokkuudelle ja varmistetaan, että energiatehottomille rakennuksille tehdään perusparannus. Olemassa olevien rakennusten ja rakennusosien energiatehokkuutta koskevilla vähimmäisvaatimuksilla varmistetaan korjauksen riittävä perusteellisuus perusparannuksen yhteydessä. (29)Jotta voidaan saavuttaa erittäin energiatehokas rakennuskanta ja irrottaa se hiilestä ja muuttaa olemassa olevat rakennukset päästöttömiksi rakennuksiksi vuoteen 2050 mennessä, jäsenvaltioiden olisi laadittava kansalliset rakennusten perusparannussuunnitelmat, joilla korvataan pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat ja joista tulee entistäkin vahvempi, kaikilta osin toimiva suunnitteluväline jäsenvaltioille. Niissä painotetaan voimakkaammin rahoitusta ja varmistetaan, että rakennusten perusparannuksia varten on saatavilla asianmukaisesti koulutettua työnvoimaa. Jäsenvaltioiden tulisi asettaa rakennusten perusparannussuunnitelmissaan omat kansalliset rakennusten perusparannustavoitteensa. Asetuksen (EU) 2018/1999 21 artiklan b alakohdan 7 alakohdan ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2021/1060 vahvistettujen mahdollistavien edellytysten mukaisesti jäsenvaltioiden olisi esitettävä tiedot rahoitustoimenpiteistä sekä investointitarpeista ja hallinnollisista resursseista rakennusten perusparannussuunnitelmiensa täytäntöönpanoa varten. (30)Kansallisten rakennusten perusparannussuunnitelmien tulisi perustua yhdenmukaistettuun malliin suunnitelmien vertailukelpoisuuden varmistamiseksi. Vaaditun tavoitetason varmistamiseksi komission tulisi arvioida suunnitelmaluonnokset ja antaa suosituksia jäsenvaltioille. (31)Kansalliset rakennusten perusparannussuunnitelmat olisi liitettävä tiiviisti asetuksen (EU) 2018/1999 mukaisiin yhdennettyihin kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiin, ja edistymisestä kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa ja rakennusten perusparannussuunnitelmien vaikutuksesta kansallisiin ja unionin tavoitteisiin olisi raportoitava osana asetuksen (EU) 2018/1999 mukaista kahden vuoden välein tehtävää raportointia. Koska perusparannuksia tulisi kiireellisesti lisätä vakaiden kansallisten suunnitelmien pohjalta, ensimmäisen kansallisen rakennusten perusparannussuunnitelman toimittamispäivä pitäisi asettaa mahdollisimman aikaiseen ajankohtaan. (32)Vaiheittain toteutettavat perusparannukset voivat olla ratkaisu ongelmiin, joita liittyy korkeisiin alkukustannuksiin ja haittaan, jota asukkaat saattavat kokea ”kertaremontin” yhteydessä. Tällaiset vaiheittaiset perusparannukset on kuitenkin tarpeen suunnitella huolellisesti, jotta vältetään se, että yksi korjausvaihe sulkee pois tarvittavia myöhempiä vaiheita. Peruskorjauspassit tarjoavat vaiheittaiselle peruskorjaukselle selkeän etenemissuunnitelman, joka auttaa omistajia ja sijoittajia suunnittelemaan toimenpiteiden parhaan ajoituksen ja laajuuden. Sen vuoksi peruskorjauspassit olisi asetettava rakennusten omistajien saataville vapaaehtoisena välineenä kaikissa jäsenvaltioissa. (33)”Pitkälle menevän perusparannuksen” käsitettä ei ole vielä määritelty unionin lainsäädännössä. Rakennuksia koskevan pitkän aikavälin vision saavuttamiseksi pitkälle menevä perusparannus tulisi määritellä perusparannukseksi, jolla rakennukset muutetaan päästöttömiksi rakennuksiksi, ja ensimmäisessä vaiheessa perusparannukseksi, jolla rakennukset muutetaan lähes nollaenergiarakennuksiksi. Tämän määritelmän tarkoituksena on parantaa rakennusten energiatehokkuutta. Energiatehokkuustarkoituksiin tehtävä pitkälle menevä perusparannus on erinomainen tilaisuus puuttua myös sellaisiin näkökohtiin kuin heikossa asemassa olevien kotitalouksien elinolot, ilmastokestävyyden parantaminen, kyky selviytyä katastrofiriskeistä, kuten maanjäristyksistä, paloturvallisuus, vaarallisten aineiden kuten asbestin poistaminen ja esteettömyys vammaisten henkilöiden kannalta. (34)Pitkälle menevien perusparannusten edistämiseksi, joka on yksi perusparannusaallon tavoitteista, jäsenvaltioiden olisi tehostettava pitkälle meneviin perusparannuksiin annettavaa taloudellista ja hallinnollista tukea. (35)Jäsenvaltioiden olisi tuettava olemassa olevien rakennusten energiatehokkuuden parannuksia, jotka edistävät terveellisen sisäympäristön saavuttamista muun muassa poistamalla asbesti ja muut haitalliset aineet, estämällä haitallisten aineiden laiton poistaminen ja helpottamalla voimassa olevien säädösten, kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2009/148/EY ja (EU) 2016/2284, noudattamista. (36)Sähköajoneuvoilla odotetaan olevan keskeinen merkitys sähköjärjestelmän hiilestä irtautumisessa ja tehokkuudessa, sillä ne mahdollistavat jousto-, tasehallinta- ja varastointipalvelujen tarjoamisen erityisesti aggregoinnin avulla. Tämä sähköajoneuvojen potentiaali integroitua sähköjärjestelmään ja edistää järjestelmän tehokkuutta ja uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön hyödyntämistä tulisi käyttää täysimääräisesti hyväksi. Latauksella on rakennusten kannalta erityisen tärkeä merkitys, sillä tässä yhteydessä sähköajoneuvot pysäköidään säännöllisesti ja pitkiksi ajoiksi. Hidas lataus on taloudellista, ja latauspisteiden asentaminen yksityistiloihin voi palvella energian varastointia kyseisessä rakennuksessa samoin kuin älykkäiden latauspalvelujen ja järjestelmäintegrointipalvelujen integrointia yleensä. (37)Sähköajoneuvot yhdistettynä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön suurempaan osuuteen tuottavat vähemmän kasvihuonekaasupäästöjä. Sähköajoneuvot ovat tärkeä osa siirtymistä puhtaaseen energiaan, joka perustuu energiatehokkuutta parantaviin toimenpiteisiin, vaihtoehtoisiin polttoaineisiin, uusiutuvaan energiaan ja innovatiivisiin, energian joustavaa hallintaa palveleviin ratkaisuihin. Rakennusmääräyksiä voidaan tehokkaasti hyödyntää kohdennettujen vaatimusten käyttöönottamiseksi ja latausinfrastruktuurin käyttöönoton tukemiseksi asuinrakennusten ja muiden kuin asuinrakennusten pysäköintialueilla. Jäsenvaltioiden tulisi poistaa esteitä, mukaan lukien jakautuneet kannustimet ja hallinnolliset ongelmat, joita yksittäiset omistajat kohtaavat yrittäessään asentaa latauspistettä pysäköintipaikalleen. (38)Esikaapeloinnin myötä latauspisteitä voidaan ottaa tarvittaessa nopeasti käyttöön. Valmiiksi saatavilla olevalla infrastruktuurilla vähennetään latauspisteiden asentamisesta yksittäisille omistajille aiheutuvia kustannuksia ja varmistetaan, että sähköajoneuvojen käyttäjillä on pääsy latauspisteisiin. Sähköistä liikkuvuutta koskevien unionin tason vaatimusten vahvistaminen pysäköintialueiden ennalta varustamista ja latauspisteiden asennusta varten on tehokas tapa edistää sähköajoneuvoja lähitulevaisuudessa ja samalla mahdollistaa tuleva kehitys vähäisemmin kustannuksin keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että latauspisteet ovat vammaisten henkilöiden käytettävissä, jos se on teknisesti mahdollista. (39)Älykäs lataaminen ja kaksisuuntainen lataus mahdollistavat rakennusten energiajärjestelmän integroinnin. Latauspisteet, joihin sähköajoneuvot tyypillisesti pysäköidään pitemmäksi aikaa esimerkiksi asunnon tai työpaikan yhteydessä, ovat olennaisia energiajärjestelmän integroinnissa, mistä syystä älykkään lataamisen toiminnot on varmistettava. Tilanteissa, joissa kaksisuuntainen lataus lisäisi uusiutuvan sähkön osuutta liikenteen sähköajoneuvokannassa ja sähköjärjestelmässä yleensä, tällainen toiminnallisuus olisi asetettava saataville.

(40)Vihreän liikkuvuuden edistäminen on keskeinen osa Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa, ja rakennuksilla voi olla tärkeä rooli tarvittavan infrastruktuurin tarjoamisessa paitsi sähköajoneuvojen myös polkupyörien lataamista varten. Siirtyminen pehmeään liikkuvuuteen, kuten pyöräilyyn, voi vähentää merkittävästi liikenteen kasvihuonekaasupäästöjä. Kuten ilmastotavoitesuunnitelmassa 2030 todetaan, puhtaan ja tehokkaan yksityisen ja julkisen liikenteen, kuten pyöräilyn, osuuksien lisääminen alentaa merkittävästi liikenteen aiheuttamaa pilaantumista ja tuo suuria etuja yksittäisille kansalaisille ja yhteisöille. Pyöräpysäköintipaikkojen puute niin asuinrakennuksissa kuin muissa rakennuksissa on merkittävä este pyöräilyn kasvulle. Rakennusmääräyksillä voidaan tehokkaasti tukea siirtymistä puhtaampaan liikkuvuuteen asettamalla vaatimukset pyöräpysäköintipaikkojen vähimmäismäärästä. (41)Digitaalisia sisämarkkinoita ja energiaunionia koskevat ohjelmat olisi yhdenmukaistettava ja niillä olisi pyrittävä samoihin tavoitteisiin. Energiajärjestelmien digitalisointi muuttaa nopeasti energiaympäristöä, olipa kyseessä sitten uusiutuvien energialähteiden integrointi älykkäisiin verkkoihin tai älykkäitä verkkoja varten valmiit rakennukset. Rakennusalan digitalisoimiseksi unionin yhteenliitettävyystavoitteet ja tavoitteet ottaa käyttöön suuren kapasiteetin viestintäverkkoja ovat tärkeitä älytaloille ja hyvin verkotetuille yhteisöille. Olisi tarjottava kohdennettuja kannustimia edistämään älykkäitä verkkoja varten valmiita järjestelmiä ja digitaalisia ratkaisuja rakennetussa ympäristössä. Tämä tarjoaisi uusia energiansäästömahdollisuuksia tarjoamalla kuluttajille täsmällisempää tietoa heidän kulutustottumuksistaan ja mahdollistamalla sen, että verkonhaltija voi hallinnoida verkkoa tehokkaammin. (42)Jotta voidaan helpottaa kilpailukykyisiä ja innovatiivisia älytalopalvelujen markkinoita, jotka edistävät tehokasta energiankäyttöä ja uusiutuvan energian integrointia rakennuksiin, sekä tukea perusparannukseen tehtäviä investointeja, jäsenvaltioiden olisi varmistettava asianomaisten osapuolten suora pääsy rakennuksen järjestelmien tietoihin. Kolmansille osapuolille aiheutuvien liiallisten hallinnollisten kustannusten välttämiseksi jäsenvaltioiden on helpotettava palvelujen ja tiedonvaihdon täydellistä yhteentoimivuutta unionissa. (43)Älyratkaisuvalmiutta koskevaa indikaattoria olisi käytettävä mittaamaan rakennusten kykyä hyödyntää tieto- ja viestintätekniikoita ja sähköjärjestelmiä rakennusten toiminnan mukauttamiseksi asukkaiden ja verkon tarpeiden mukaan ja rakennusten energiatehokkuuden sekä kokonaistehokkuuden parantamiseksi. Älyratkaisuvalmiutta koskevalla indikaattorilla olisi lisättävä rakennusten omistajien ja asukkaiden tietoa rakennusten automatisoinnin ja teknisten järjestelmien sähköisen valvonnan todellisesta arvosta ja olisi rakennettava asukkaiden luottamusta siihen, että uusilla parannetuilla toiminnoilla saadaan aikaan tosiasiallisia säästöjä. Älyratkaisuvalmiutta koskeva indikaattori on erityisen hyödyllinen suurille rakennuksille, joiden energiantarve on suuri. Muiden rakennusten tapauksessa rakennusten älyratkaisuvalmiutta luokittelevan järjestelmän käytön olisi oltava jäsenvaltioille vapaaehtoista. 🡻 2010/31/EU, johdanto-osan 18 kappale (mukautettu) ⇨ uusi (44)⇨ Riittävän rahoituksen saanti on ratkaisevan tärkeää vuosien 2030 ja 2050 energiatehokkuustavoitteiden saavuttamiseksi. ⇦ Energiatehokkuuteen liittyvien toimenpiteiden lisäämiseksi ⇨ Rakennusten energiatehokkuuden tukemiseksi ⇦ otetaan ⌦ on otettu ⌫ käyttöön tai mukautetaan mukautettu unionin rahoitusvälineitä ja muita toimenpiteitä. ⇨ Tuoreimpiin aloitteisiin rahoituksen saatavuuden lisäämiseksi unionin tasolla kuuluvat muun muassa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2021/241 perustetun elpymis- ja palautumistukivälineen ”Kunnostaminen”-lippulaivahanke sekä asetuksella (EU) .../... perustettu sosiaalinen ilmastorahasto. Useilla muilla keskeisillä EU:n ohjelmilla voidaan tukea energiaperuskorjausta vuosien 2021–2027 monivuotisessa rahoituskehyksessä, mukaan lukien koheesiopolitiikan rahastot ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2021/523 perustettu InvestEU-rahasto. Unioni investoi tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelmien kautta avustuksiin tai lainoihin parhaan teknologian edistämiseksi ja rakennusten energiatehokkuuden parantamiseksi muun muassa teollisuuden ja jäsenvaltioiden kanssa solmittujen kumppanuuksien avulla. Näitä ovat esimerkiksi puhtaaseen energiaan siirtymistä koskeva kumppanuus ja Built4 People-kumppanuus.⇦ Tällaisiin