EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 14.3.2018 COM(2018) 135 final 2018/0063(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI luotonhallinnoijista, luotonostajista ja vakuuksien realisoimisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SWD(2018) 75 final}

{SWD(2018) 76 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Tämä ehdotus on tärkeä osa työtä, jonka tavoitteena on vahvistaa Euroopan talous- ja rahaliittoa (EMU). Paremmin yhdentynyt rahoitusjärjestelmä lisää talous- ja rahaliiton häiriönsietokykyä helpottamalla yksityistä riskinjakoa yli rajojen ja vähentämällä samalla julkisen riskinjaon tarvetta. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi EU:n olisi nyt viimeisteltävä pankkiunioni ja toteutettava kaikki pääomamarkkinaunionin perustamiseksi tarvittavat toimet. Komission 11. lokakuuta 2017 pankkiunionista antaman tiedonannon mukaan pankkiunionin valmiiksi saattamisessa olisi edettävä siten, että riskien vähentämistä ja jakamista edistetään samanaikaisesti. Kyseinen tiedonanto on osa komission 6. joulukuuta 2017 talous- ja rahaliiton vahvistamisesta laatimaa etenemissuunnitelmaa. Pankkiunionin toteutuksen kannalta on olennaisen tärkeää vähentää järjestämättömien lainojen suurta määrää ja estää niiden kertyminen tulevaisuudessa. Tämä vähentää riskejä entisestään ja antaa pankeille mahdollisuuden keskittyä luotonantoon yrityksille ja kansalaisille. Järjestämättömät lainat ovat lainoja, joihin liittyviä koron ja pääoman maksuja lainanottaja ei pysty suorittamaan maksusuunnitelman mukaisesti. Laina luokitellaan järjestämättömäksi lainaksi, jos maksut ovat yli 90 päivää myöhässä tai jos katsotaan, ettei lainanottaja todennäköisesti pysty maksamaan lainaansa takaisin. Tällaisten lainanottajien määrä kasvoi finanssikriisin ja sen jälkeisten taantumien aikana, kun yhä useammat yritykset ja kansalaiset joutuivat toistuvasti maksuvaikeuksiin tai jopa konkursseihin. Näin oli erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa taantuma pitkittyi. Tämän ja myös muiden tekijöiden seurauksena monien pankkien taseisiin kertyi järjestämättömiä lainoja. Järjestämättömien lainojen suuri määrä voi heikentää pankin tuloksia kahdella tavalla. Ensinnäkin pankki saa järjestämättömistä lainoista vähemmän tuloa kuin hoidetuista lainoista. Tämä heikentää pankin kannattavuutta ja saattaa aiheuttaa tappioita, jotka vähentävät sen pääomaa. Vakavimmissa tapauksissa nämä vaikutukset voivat vaarantaa pankin elinkelpoisuuden, millä voi olla seurauksia rahoitusvakaudelle. Toiseksi järjestämättömät lainat sitovat huomattavan osan pankin henkilö- ja rahoitusresursseista. Tämä vähentää pankin lainanantokapasiteettia, myös sen mahdollisuuksia antaa lainaa pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset). Luottotarjonnan vähentyminen vaikuttaa etenkin pk-yrityksiin, koska ne ovat suuria yrityksiä huomattavasti suuremmassa määrin riippuvaisia pankkilainoista. Tällaisella tilanteella on sen vuoksi vaikutusta myös talouskasvuun ja työpaikkojen luomiseen. Pankkilainat ovat usein erittäin kalliita, ja vuoden 2008 finanssikriisillä on ollut vakavia vaikutuksia pankkien pk-yrityksille antamien lainojen määriin. Tämä haittaa pk-yritysten kehitystä ja kasvua. Järjestämättömien lainojen hyvin kehittyneet jälkimarkkinat ovat myös yksi toimivan pääomamarkkinaunionin rakennusosista. Yksi komission ensisijaisiin tavoitteisiin kuuluvan pääomamarkkinaunionin perustamisen päätavoitteista on tarjota uusia rahoituslähteitä EU:n yrityksille, etenkin pk-yrityksille ja innovatiivisille kasvuyrityksille. Pääomamarkkinaunionihankkeen keskeisenä tavoitteena on parantaa EU:n yritysten mahdollisuuksia saada pankkien ulkopuolista rahoitusta ja monipuolistaa tällaisen rahoituksen tarjontaa. Siinä otetaan kuitenkin myös huomioon pankkien tärkeä merkitys EU:n talouden rahoittajina. Tämän vuoksi pankkiunioniin liittyvään työhön sisältyy toimenpidekokonaisuus, jonka tavoitteena on parantaa pankkien lainanantokapasiteettia yrityksille. Tähän pyritään muun muassa lisäämällä pankkien mahdollisuuksia saada takaisin arvoa myöntämiensä lainojen vakuuksista. Järjestämättömien lainojen suuriin määriin on puututtava käyttämällä kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Järjestämättömien lainojen käsittely on ensisijaisesti pankkien ja jäsenvaltioiden vastuulla. Koska EU:n ja etenkin euroalueen pankkijärjestelmät ovat sidoksissa toisiinsa, järjestämättömillä lainoilla on myös selkeä EU:n tason ulottuvuus, minkä vuoksi niiden nykyistä kantaa olisi supistettava ja niiden liialliset kertymät estettävä tulevaisuudessa. Jäsenvaltioista, joissa järjestämättömien lainojen määrä on suuri, leviää merkittäviä heijastusvaikutuksia koko EU:n talouteen. Nämä vaikutukset kohdistuvat sekä talouskasvuun että rahoitusvakauteen. Tämä EU:n tason ulottuvuus on otettu huomioon neuvoston heinäkuussa 2017 hyväksymässä järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa, joka perustuu yksimielisyyteen siitä, että komission aloittamia toimia on tarpeen jatkaa ja laajentaa. Toimintasuunnitelmassa esitetään kattava lähestymistapa, jossa keskitytään täydentäviin poliittisiin toimenpiteisiin neljällä alalla: i) pankkien valvonta ja sääntely, ii) uudelleenjärjestely-, maksukyvyttömyys- ja velanperintäpuitteiden uudistaminen, iii) jälkimarkkinoiden kehittäminen ongelmasaataville ja iv) pankkialan uudelleenjärjestelyn tukeminen. Toimia on näillä aloilla tarkoitus toteuttaa kansallisella tasolla ja tarvittaessa myös unionin tasolla. Joillakin toimenpiteillä tulee olemaan melko suuri vaikutus pankkien lainan alullepanon yhteydessä tekemään riskinarviointiin, kun taas toisilla edesautetaan järjestämättömien lainojen nopeaa tunnistamista ja parempaa hallinnointia. Lisäksi on tarkoitus ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla parannetaan järjestämättömien lainojen markkina-arvoa. Kaikki toimenpiteet tukevat toisiaan, eikä niillä saataisi aikaan riittäviä vaikutuksia, jos ne toteutettaisiin toisistaan erillään. Tämä ehdotus on olennainen osa näitä toimenpiteitä yhdessä komission mittavassa järjestämättömiä lainoja koskevassa paketissa esittämien muiden toimenpiteiden sekä yhteisen valvontamekanismin ja Euroopan pankkiviranomaisen toteuttamien toimien kanssa. Komissio auttaa useita toisiaan täydentäviä toimenpiteitä yhdistämällä luomaan sellaiset olosuhteet, joissa pankit pystyvät käsittelemään taseissaan olevia järjestämättömiä lainoja ja vähentämään riskiä tällaisten lainojen tulevista kertymistä. Pankeilta vaaditaan, että ne laittavat sivuun riittävästi varoja silloin kun uusista lainoista tulee järjestämättömiä lainoja. Tämä vaatimus on samalla asianmukainen kannustin sille, että järjestämättömiin lainoihin puututaan aikaisessa vaiheessa ja ettei niiden kertymien anneta muodostua liian suuriksi. Jos lainoista tulee järjestämättömiä, pankit pystyvät vakuudellisiin lainoihin sovellettavien tehokkaampien täytäntöönpanomekanismien ansiosta puuttumaan järjestämättömiin lainoihin. Mekanismien yhteydessä varmistetaan kuitenkin, että velallisia suojataan asianmukaisesti. Jos järjestämättömien lainojen kannat kuitenkin kasvavat liian suuriksi – kuten on jo tapahtunut eräissä pankeissa ja jäsenvaltioissa – pankit voivat myydä tällaiset lainat muille toimijoille tehokkailla, kilpailulle avoimilla ja läpinäkyvillä jälkimarkkinoilla. Pankkeja ohjaavat tässä valvontaviranomaiset, joiden asema perustuu niillä vakavaraisuusasetuksen nojalla oleviin pankkikohtaisiin toimivaltuuksiin, joita kutsutaan myös pilarin 2 mukaisiksi valtuuksiksi. Jos järjestämättömistä lainoista on tullut merkittävä ja laaja-alainen ongelma, jäsenvaltiot voivat perustaa kansallisia omaisuudenhoitoyhtiöitä tai toteuttaa muita toimenpiteitä valtiontukia ja pankkien kriisinratkaisua koskevien nykyisten sääntöjen puitteissa. Tällä ehdotuksella estetään järjestämättömien lainojen liiallinen kertyminen pankkien taseisiin kahdella tavalla. Ensinnäkin ehdotuksella autetaan pankkeja hallinnoimaan paremmin järjestämättömiä lainoja tehostamalla velanperintämenettelyjä siten, että otetaan käyttöön erillinen yhteinen tuomioistuinten ulkopuolinen nopeutettu vakuuksien täytäntöönpanomenettely. Useimmissa tapauksissa pankit käsittelevät järjestämättömät lainansa itse perimällä arvoa takaisin lainaehtojen uudelleenneuvottelun kautta. Suuri osa lainoista, joista tulee järjestämättömiä, on vakuudellisia. Pankit voivat panna vakuudet täytäntöön kansallisten maksukyvyttömyys- ja velanperintäpuitteiden nojalla, mutta prosessi voi usein olla hidas ja ennakoimaton. Sillä aikaa järjestämättömät lainat pysyvät pankkien taseissa, pitkittävät epävarmuutta ja sitovat pankkien resursseja. Tämä estää pankkeja keskittymästä uusien lainojen myöntämiseen elinkelpoisille asiakkaille. Sen vuoksi ehdotuksessa otetaan käyttöön tehokkaampia menetelmiä, joiden avulla pankit ja muut toimiluvalliset yksiköt voivat antaa vakuudellisia lainoja ja saada luotonottajayrityksiltä niistä rahansa takaisin tuomioistuinten ulkopuolella. Tämä tehokkaampi tuomioistuinten ulkopuolinen menettely olisi käytettävissä, jos sekä luotonantaja että luotonottaja sopivat siitä etukäteen luottosopimuksessa. Sitä ei sovelleta kuluttajaluottoihin, ja se on suunniteltu siten, että se ei vaikuta ennaltaehkäiseviin uudelleenjärjestely- tai maksukyvyttömyysmenettelyihin eikä muuta velkojahierarkiaa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Uudelleenjärjestely- ja maksukyvyttömyysmenettelyt ovat ensisijaisia tässä ehdotuksessa esitettyyn tuomioistuinten ulkopuoliseen nopeutettuun täytäntöönpanomenettelyyn nähden. Toiseksi ehdotuksella edistetään järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoiden kehittämistä. Joissakin olosuhteissa pankit eivät ehkä pysty hallinnoimaan järjestämättömiä lainojaan vaikuttavalla tai tehokkaalla tavalla. Tällaisissa tapauksissa pankit saavat perittyä lainoistaan vähemmän arvoa takaisin kuin muutoin olisi mahdollista. Tällainen tilanne voi syntyä esimerkiksi silloin, kun pankeilla on suuri määrä järjestämättömiä lainoja eikä niillä ole riittävästi henkilöstöä tai asiantuntemusta järjestämättömien lainojensa asianmukaiseen hallinnoimiseen. Pankeilla saattaa olla vaikeuksia hallinnoida järjestämättömien lainojen salkkua myös silloin, jos lainat eivät luonteeltaan kuulu pankin takaisinperinnän ydinosaamisen alaan. Tällöin paras vaihtoehto voi olla joko ulkoistaa näiden luottojen hallinnoiminen erikoistuneelle luotonhallinnoijalle tai myydä luottosopimus ostajalle, jolla on tarvittava riskinottohalu ja asiantuntemus sen hallinnoimiseksi. Tämän vuoksi tällä ehdotuksella poistetaan kohtuuttomat esteet, jotka vaikeuttavat kolmansien osapuolten suorittamaa luotonhallinnointia ja luottojen siirtämistä, jotta järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoita voitaisiin kehittää edelleen. Järjestämättömiä lainoja koskevien lainsäädännöllisten puitteiden nykyinen kirjavuus jäsenvaltioissa on estänyt järjestämättömien lainojen tehokkaiden jälkimarkkinoiden syntymisen. Ehdotuksella luodaan yhteiset säännöt, joita luotonhallinnoijina toimivien kolmansien osapuolten on noudatettava voidakseen toimia unionissa. Ehdotuksessa vahvistetaan yhteiset standardit, joilla varmistetaan sääntöjen asianmukainen toiminta ja valvonta kaikkialla unionissa. Samalla mahdollistetaan luotonhallinnoijien välisen kilpailun lisääntyminen yhdenmukaistamalla markkinoille pääsy kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä alentaa potentiaalisten luotonostajien markkinoille tulon kustannuksia parantamalla luotonhallinnoinnin saatavuutta ja vähentämällä siitä aiheutuvia kustannuksia. Kun markkinoilla on enemmän ostajia, sen pitäisi kaikkien muiden seikkojen pysyessä ennallaan helpottaa kilpailun lisääntymistä markkinoilla, joilla on enemmän ostajia, mikä puolestaan lisää kysyntää ja nostaa transaktiohintoja. Tällä ehdotuksella täydennetään useita muita tänään esitettyjä toimenpiteitä, joita tarkastellaan komission tiedonannossa Toinen seurantaraportti järjestämättömien lainojen vähentämisestä Euroopassa. Jotta estettäisiin tuleviin järjestämättömiin lainoihin liittyvien riittämättömien tappiovarausten riski, komissio antaa myös erillisen ehdotuksen, joka koskee järjestämättömien vastuiden riittämättömiä tappiovarauksia ja jolla muutetaan vakavaraisuusasetusta. Muutoksella otetaan käyttöön niin sanotut lakisääteiset vakavaraisuutta tukevat varautumisjärjestelyt, jotka vastaavat sellaisten omista varoista tehtävien varausten ja vähennysten vähimmäismäärää, jotka pankkien on tehtävä uusista, myöhemmin järjestämättömiksi muuttuvista lainoista aiheutuneiden ja odotettavissa olevien tappioiden kattamiseksi. Järjestämättömiä lainoja koskevan paketin lisäosana jäsenvaltioille annetaan ei-sitovia ohjeita siitä, miten ne voivat tarvittaessa perustaa kansallisia omaisuudenhoitoyhtiöitä siten, että niiden toiminta on kaikilta osin EU:n pankki- ja valtiontukisääntöjen mukaista. Omaisuudenhoitoyhtiöitä koskevassa suunnitelmassa annetaan käytännönläheisiä suosituksia kansallisten omaisuudenhoitoyhtiöiden rakenteesta ja perustamisesta. Suositukset perustuvat jäsenvaltioiden aikaisemmista kokemuksista johdettuihin parhaisiin käytänteisiin. Nämä aloitteet tukevat toisiaan. Lakisääteisillä vakavaraisuutta tukevilla varautumisjärjestelyillä varmistetaan, että tulevista järjestämättömistä lainoista aiheutuvat luottotappiot on katettu riittävällä tavalla. Samalla varmistetaan, että tällaiset lainat on helpompi myydä tai niiden aiheuttamat ongelmat helpompi ratkaista. Omaisuudenhoitoyhtiöitä koskevalla suunnitelmalla autetaan halukkaita jäsenvaltioita toteuttamaan pankkien uudelleenjärjestelyjä tarjoamalla niille mahdollisuus perustaa omaisuudenhoitoyhtiöitä järjestämättömien lainojen hoitoa varten. Näitä vaikutuksia vahvistetaan toimilla, joilla kannustetaan kehittämään järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoita. Tällaiset jälkimarkkinat lisäisivät järjestämättömien lainojen kysyntään liittyvää kilpailua ja nostaisivat näiden lainojen markkina-arvoa. Lisäksi nopeutetulla vakuuksien täytäntöönpanolla, jonka ansiosta vakuuden arvo saadaan nopeasti perittyä, vähennetään järjestämättömien lainojen muodostaman ongelman ratkaisemisesta aiheutuvia kustannuksia. Ehdotus ei kuitenkaan vaikuta EU:n ja kansallisen lainsäädännön nojalla käytettävissä oleviin luotonottajia koskeviin lukuisiin suojatoimiin. Siinä otetaan käyttöön useita lisätakeita, joilla rajoitetaan kuluttajaluottojen ja hoidettujen luottojen myynnistä mahdollisesti aiheutuvia riskejä. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Ehdotuksella yhdenmukaistetaan luotonhallinnoijia ja luotonostajia koskeva sääntelyjärjestelmä (määritelmä, toimilupa, valvonta, toimintasäännöt). Kansallisten lainsäädäntöjen ja täytäntöönpanon erot jäsenvaltioissa ovat tällä hetkellä johtaneet erilaisiin liiketoimintamalleihin ja toiminnan volyymin vaihteluun eri jäsenvaltioissa. Tämä on osaltaan vaikuttanut järjestämättömien lainojen hyvin vähäiseen myyntiin joissakin jäsenvaltioissa, joissa järjestämättömien lainojen osuus on suuri. Tämän vuoksi luottolaitoksilla, jotka haluavat myydä järjestämättömiä lainoja sisältäviä luottosalkkuja, on vastassa kansallisten rajojen mukaisesti hajautunut sijoittajapohja. Lisäksi luotonhallinnoijilla on huomattavia vaikeuksia hallinnoida sellaisia luottoja, joihin liittyy rajat ylittävä ulottuvuus (erityisesti rajat ylittävä perintä), ja niillä on myös rajalliset mahdollisuudet saada mittakaavaetuja rajat ylittävästä toiminnasta. Tämä ehdotus on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 169 artiklan, johdetun oikeuden ja kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseen rahoituspalvelujen alalla tähtäävien unionin sääntöjen mukainen. Tätä varten ehdotuksessa vahvistetaan, että kuluttajansuojaa koskevia sääntöjä sovellettaisiin edelleen, jotta varmistetaan samantasoinen suoja riippumatta siitä, kuka omistaa luoton tai hallinnoi sitä ja riippumatta luotonostajan tai luotonhallinnoijan jäsenvaltiossa voimassa olevasta oikeudellisesta järjestelmästä. Ehdotuksessa selvennetään, että kuluttajansuojaa ja erityisesti kuluttajille asuntoluottodirektiivissä, kuluttajaluottodirektiivissä ja kohtuuttomia sopimusehtoja koskevassa direktiivissä myönnettyjä oikeuksia, jotka liittyvät luottolaitoksen myöntämään luottoon, sovelletaan edelleen riippumatta siitä, kuka myöhemmin ostaa luoton tai hallinnoi sitä. Jos luotonantajan oikeudet siirretään kolmannelle osapuolelle, asuntoluottodirektiiviä muutetaan lisäksi siten, että kuluttajalla on oikeus esittää siirronsaajaa kohtaan kaikki väitteet, jotka hän olisi voinut esittää alkuperäistä luotonantajaa kohtaan. Samankaltainen säännös on myös kuluttajaluottodirektiivin 17 artiklassa. Tämä ehdotus on myös yhdenmukainen rahoitusvakuusjärjestelyistä annetun direktiivin kanssa. Kyseisessä direktiivissä otettiin käyttöön eurooppalainen järjestelmä arvopapereiden, rahan ja lainasaamisten muodossa annettavien vakuuksien antamista ja täytäntöönpanoa varten. Tässä ehdotuksessa esitetty tuomioistuinten ulkopuolinen nopeutettu vakuuksien täytäntöönpanomenettely ei vaikuttaisi rahoitusvakuusjärjestelyistä annetun direktiivin soveltamisalaan kuuluviin vakuuksiin, koska sillä säännellään muun tyyppisten vakuuksien kuin kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvien vakuuksien täytäntöönpanoa. Käytännössä tällä ehdotuksella luotaisiin tehokkaat tuomioistuinten ulkopuoliset menettelyt, joilla voidaan panna täytäntöön yritysten ja yrittäjien lainansa vakuudeksi irtaimen ja kiinteän omaisuuden muodossa antamat vakuudet. Tämä ehdotus ei kuitenkaan vaikuta rahoitusvakuusjärjestelyistä annetun direktiivin soveltamisalaan kuuluviin asioihin. Tällä aloitteella varmistettaisiin myös täysi yhdenmukaisuus jäsenvaltioiden kansallisten lakien ja asetusten mukaisesti käynnistettyjen maksukyvyttömyyttä edeltävien menettelyjen ja maksukyvyttömyysmenettelyjen kanssa. Yhdenmukaisuus varmistettaisiin sen periaatteen avulla, että tässä ehdotuksessa vahvistettu tuomioistuinten ulkopuolinen vakuuksien täytäntöönpano olisi mahdollista niin kauan kuin yksittäisten täytäntöönpanotoimien keskeyttäminen ei ole mahdollista sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Lisäksi tällä ehdotuksella varmistettaisiin täysi yhdenmukaisuus ja täydentävyys ennaltaehkäiseviä uudelleenjärjestelyjä koskevista puitteista annetun komission ehdotuksen kanssa (uudelleenjärjestelyjä koskeva ehdotus). Kyseisessä ehdotuksessa ehdotettiin toimenpiteitä uudelleenjärjestely- ja maksukyvyttömyysmenettelyjen tehostamiseksi ja sen varmistamiseksi, että ennaltaehkäiseviä uudelleenjärjestelymenettelyjä on saatavilla, jotta taloudellisissa vaikeuksissa olevat elinkelpoiset yritykset voisivat välttää maksukyvyttömyyden. Uudelleenjärjestelyjä koskevan ehdotuksen tavoitteena on luoda ennaltaehkäiseviä uudelleenjärjestelyjä ja yrityksille ja yrittäjille annettavaa uutta mahdollisuutta koskeva yhdenmukaistettu oikeudellinen kehys, kun taas tällä ehdotuksella pyritään tehostamaan tuomioistuinten ulkopuolisia vakuuksien täytäntöönpanomenettelyjä. Jotta varmistettaisiin täysi yhdenmukaisuus ja täydentävyys uudelleenjärjestelyjä koskevan ehdotuksen kanssa, tässä ehdotuksessa vahvistettu tuomioistuinten ulkopuolinen vakuuksien täytäntöönpano olisi mahdollista niin kauan kuin yksittäisten täytäntöönpanotoimien keskeyttäminen ei ole mahdollista uudelleenjärjestelyjä koskevan ehdotuksen mukaisesti. Uudelleenjärjestelyjä koskevassa ehdotuksessa säädetään, että yksittäiset täytäntöönpanotoimet keskeytetään velkojien, myös uudelleenjärjestelymenettelyn kohteena olevan yrityksen tai yrittäjän vakuusvelkojien osalta, jotta velallinen voi neuvotella uudelleenjärjestelysuunnitelmasta velkojien kanssa ja välttää maksukyvyttömyyden. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Yli viisi vuotta sen jälkeen, kun Euroopan valtion- ja hallitusten päämiehet päättivät perustaa pankkiunionin, pankkiunionin kaksi pilaria – yhteinen valvonta ja kriisinratkaisu – ovat käytössä, ja niiden vankkana perustana toimii kaikkia EU:n laitoksia koskeva yhteinen sääntökirja. Vaikka pankkiunionin toteuttamisessa on edistytty merkittävästi, sen viimeistely edellyttää lisätoimia, joihin kuuluu muun muassa 17. lokakuuta 2017 annetussa komission tiedonannossa ja 6. joulukuuta 2017 esitetyssä etenemissuunnitelmassa mainitun yhteisen talletussuojajärjestelmän perustaminen osana talous- ja rahaliiton syventämistä koskevaa pakettia. Lainojen jälkimarkkinoiden kehittäminen ja vakuusvelkojien suojan parantaminen kuuluvat komission marraskuussa 2016 esittämän kattavan uudistuspaketin (pankkialan uudistuspaketti) kanssa niihin riskinvähentämistoimenpiteisiin, joita tarvitaan pankkialan häiriönsietokyvyn parantamiseksi entisestään ja jotka toteutetaan samaan aikaan kuin vaiheittain käyttöön otettava eurooppalainen talletussuojajärjestelmä. Näillä toimenpiteillä pyritään samalla varmistamaan jatkuva yhteinen sääntökirja kaikille sekä pankkiunionin sisällä että sen ulkopuolella toimiville EU:n laitoksille. Tämän aloitteen edellä kuvatut yleiset tavoitteet ovat täysin johdonmukaisia ja sopusoinnussa EU:n perimmäisten tavoitteiden kanssa, joita ovat tavoite edistää rahoitusvakautta, tavoite pienentää sellaisen tilanteen todennäköisyyttä ja laajuutta, jossa tarvittaisiin veronmaksajien tukea laitoksen kriisin ratkaisemiseksi sekä tavoite edistää tasapainoista ja kestävää taloudellisen toiminnan rahoitusta, millä parannetaan samalla korkeatasoista kilpailukykyä ja kuluttajansuojaa. Tästä aloitteesta ilmoitettiin tiedonannossa pääomamarkkinaunionia koskevan toimintasuunnitelman väliarvioinnista. Kyseisessä tiedonannossa korostettiin, että pääomamarkkinat voivat myös auttaa eurooppalaisia pankkeja selviytymään järjestämättömien lainojen muodostamista haasteista. Siinä painotettiin, että järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoiden toiminnan parantamiseen tähtäävät toimet ovat keskeinen osa mitä tahansa kestävää ratkaisua ja että järjestämättömien lainojen hallinnointi hyötyisi myös tehokkaammista ja paremmin ennakoitavissa olevista lainojen täytäntöönpanopuitteista, jotka on suunniteltu siten, että ne mahdollistavat vakuusvelkojille arvon nopean takaisinperinnän. Yksi tämän ehdotuksen tavoitteista on parantaa vakuusvelkojien kykyä saada takaisin arvoa vakuudesta nopeammin tuomioistuinten ulkopuolisten vakuuksien täytäntöönpanomenettelyjen kautta. Ehdotuksella autetaan vakuusvelkojia, pankit mukaan lukien, saamaan takaisin arvoa vakuuksista nopeammin. Näin edistettäisiin pankkien luotonannon lisäämistä taloudelle, erityisesti pk-yrityksille, alhaisempaan hintaan, mikä vastaa pääomamarkkinaunionin tavoitetta helpottaa yritysten rahoituksen saantia. Luotonhallinnoijia ja -ostajia koskevilla säännöksillä varmistettaisiin ennustettavuuden ja läpinäkyvyyden lisääntyminen järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoilla, mikä puolestaan antaisi potentiaalisille ostajille mahdollisuuden hinnoitella omaisuuserät tarkemmin. Pankit voisivat tällöin myydä järjestämättömiä lainojaan laajemmalle joukolle sijoittajia, mikä mahdollisesti johtaisi transaktiohintoihin, jotka vastaavat paremmin kohde-etuutena olevien omaisuuserien arvoa. Tämän seurauksena taseet siistiytyisivät ja luottolaitokset olisivat valmiimpia tarjoamaan uutta luottovirtaa taloudelle. Euroopan pankkisektorin jäljellä oleviin riskeihin puuttuminen on erittäin tärkeää sen toiminnan ja vakauden ja sitä kautta laajemman talouden kannalta. Jäsenvaltioista, joissa järjestämättömien lainojen määrä on suuri, leviää merkittäviä heijastusvaikutuksia muihin EU:n talouksiin ja koko EU:hun. Nämä vaikutukset kohdistuvat sekä talouskasvuun että rahoitusvakauteen. Toimilupajärjestelmien voimakkaiden erojen vuoksi kansallisten rajojen mukaisesti segmentoituneet järjestämättömien lainojen markkinat eivät olisi pääomamarkkinaunionin tavoitteen mukaiset. Tämä aloite ei rajoita kuluttajan käytössä olevia suojatoimia myöskään siinä tapauksessa, että alkuperäinen luotonantaja korvataan muulla kuin luottolaitoksella. EU:n lainsäädäntöön sisältyy jo useita kuluttajansuojaan liittyviä toimenpiteitä. Ehdotuksessa säädetään, että sekä luotonostajien että luotonhallinnoijien on noudatettava alkuperäiseen luottosopimuksen sovellettavaa kuluttajansuojaa koskevaa unionin lainsäädäntöä. Samalla tavoin jatketaan kaikkien sellaisten kuluttajansuojasääntöjen soveltamista, jotka ovat voimassa kuluttajan jäsenvaltiossa ja jotka johtuvat joko suoraan alkuperäisestä luottosopimuksesta tai muista kuluttajille annettuihin luottoihin sovellettavista säännöistä tai jotka liittyvät kuluttajan jäsenvaltiossa voimassa oleviin yleisiin kuluttajansuojasääntöihin. Edellä mainittuihin suojatoimiin sisältyvät myös pakolliset tai vapaaehtoiset toimenpiteet, jotka on tarkoitettu kuluttajien suojelemiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa he asuvat, ja erityisesti velkaneuvontaa ylivelkaantuneille kotitalouksille antavien julkisten tai yksityisten elinten käyttöön ottamat viralliset tai epäviralliset perintämenettelyt, joiden tarkoituksena on periä kotitalouksien velat. Kun kyse on luotonhallinnointitoimintojen harjoittamisesta yli rajojen, tämä väline ei rajoita sellaisten EU:n yhdenmukaistettujen sääntöjen soveltamista, joissa määritetään sovellettava laki, sovellettava toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla, mukaan lukien maksukyvyttömyysmenettelyissä. Luotonottajan oikeudet, henkilötietojen suojaa koskevat oikeudet ja sopimusten siirtoa koskevat kansalliset yksityisoikeudelliset säännökset eivät kuulu tämän ehdotuksen soveltamisalaan. Henkilötietojen käsittelyssä tämän direktiivin yhteydessä on noudatettava täysin henkilötietojen suojaa koskevia sääntöjä. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 114 artiklassa annetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimivalta toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevia toimenpiteitä jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi. SEUT-sopimuksen 114 artiklan nojalla EU voi toteuttaa toimenpiteitä paitsi sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan nykyisten esteiden poistamiseksi myös sellaisten esteiden poistamiseksi, jotka estävät talouden toimijoita hyödyntämästä täysimääräisesti näiden markkinoiden etuja erityisesti investoimalla muihin jäsenvaltioihin. Lisäksi SEUT-sopimuksen 53 artiklassa annetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimivalta antaa direktiivejä taloudellista toimintaa koskevien kansallisten säännösten yhteensovittamiseksi. Johdonmukaisen sääntely- ja valvontajärjestelmän puuttuessa luotonostajat ja luotonhallinnoijat eivät voi tällä hetkellä hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia etuja keskenään erilaisten kansallisten lainsäädäntöjen luomien esteiden vuoksi. Sellaisia luottolaitosten myöntämiä luottoja ostavia tahoja, jotka eivät ole pankkeja, ei säännellä joissakin jäsenvaltioissa, kun taas toisissa jäsenvaltioissa niihin voidaan soveltaa erilaisia vaatimuksia, jotka toisinaan vastaavat täyttä pankkitoimilupaa. Käytännössä tämä on johtanut tilanteeseen, jossa ostajat voivat toimia laillisesti yhdessä jäsenvaltiossa mutta kohtaavat toisissa jäsenvaltioissa huomattavia luottojen ostamiseen liittyviä esteitä. Tämä on yksi syy siihen, miksi ostajat toimivat pääasiassa muutamissa jäsenvaltioissa. Sen seurauksena kilpailu sisämarkkinoilla on kaiken kaikkiaan vähäistä, koska kiinnostuneiden ostajien määrä on edelleen melko pieni. Tämä heikentää mahdollisuutta luoda tehokkaat ja kilpailulle avoimet järjestämättömien lainojen markkinat ja pienentää niiden potentiaalista kokoa. Erityisesti järjestämättömien lainojen markkinoille on yleensä tyypillistä suhteellisen pienet kaupankäyntimäärät ja voimakas keskittyminen neljään maahan, joista vain yksi on pienempi jäsenvaltio (Italia, Irlanti, Espanja ja Yhdistynyt kuningaskunta). Näitä markkinoita hallitsevat yleensä suuret ostajat, mikä johtuu jossain määrin suurista markkinoille pääsyn esteistä, jotka vääristävät kilpailua.

Myös luotonhallinnoijat kohtaavat esteitä toimintansa lisäämisessä ja laajentamisessa yli rajojen. Ensinnäkin, vain eräät jäsenvaltiot sääntelevät tätä toimintaa, ja ne, jotka sitä sääntelevät, määrittelevät kohteena olevat toiminnot hyvin eri tavoin. Käytännössä tämä estää kehittämästä strategioita, joiden pohjalta toimintaa voitaisiin laajentaa perustamalla toissijainen toimipaikka tai tarjoamalla palveluja yli rajojen sisämarkkinoilla. Toiseksi, huomattavan monet jäsenvaltiot vaativat toimilupia joihinkin luotonhallinnoijien suorittamista toiminnoista. Näissä toimiluvissa asetetaan erilaisia vaatimuksia eikä anneta mahdollisuutta laajentaa toimintaa yli rajojen. Lisäksi joissakin tapauksissa lainsäädännössä vaaditaan paikallista toimipaikkaa, mikä tekee mahdottomaksi käyttää rajat ylittävien palvelujen tarjoamisen perusvapautta. Lisäksi esteet, jotka estävät luotonhallinnoijia toimimasta yli rajojen, vaikuttavat välillisesti mahdollisiin ostajiin, jotka eivät ehkä pysty tulemaan kansallisille markkinoille ja ostamaan luottoja luottolaitoksilta, jos ne eivät voi ulkoistaa hallinnointia muille yhteisöille kuin pankille, jolta ne hankkivat luottosopimuksen, tai käyttää muista EU:n jäsenvaltioista tulevien luotonhallinnoijien palveluja. Suuret erot jäsenvaltioiden hyväksymissä sääntelystandardeissa edistävät markkinoiden hajanaisuutta, mikä rajoittaa pääomien ja palvelujen vapaata liikkuvuutta EU:ssa, johtaa riittämättömään kilpailuun ja hidastaa toimivien jälkimarkkinoiden kehittämistä pankkiluotoille. Sijoittajien ja hallinnoijien vähäinen osallistuminen merkitsee heikkoa kilpailupainetta molemmilla markkinoilla (luottojen ostamisen ja luotonhallinnoinnin markkinoilla). Sen seurauksena luotonhallinnointiyritykset veloittavat palvelujensa ostajilta suuria palkkioita ja pankkien on mahdollista saada vain alhaisia hintoja, jos ne myyvät järjestämättömiä lainoja muille sijoittajille, jotka eivät ole pankkeja. Tämä heikentää pankkien kannustimia vähentää järjestämättömien lainojensa suurta määrää. Luotonantajat, jotka antavat vakuudellisia lainoja yrityksille ja yrittäjille, eivät hyödy kaikissa jäsenvaltioissa nopeutetuista ja tehokkaista menettelyistä tällaisten lainojen perimiseksi tuomioistuinten ulkopuolella, jos lainanottajayritys on maksukyvytön. Jos tällaisia menettelyjä olisi käytettävissä, riski järjestämättömien lainojen kertymisestä pankeille pienenisi. Voidakseen saada takaisin arvoa vakuudesta, jonka luotonottaja on antanut toisessa jäsenvaltiossa, luotonantajan on noudatettava sääntöjä, jotka poikkeavat luotonantajan kotijäsenvaltion säännöistä ja joiden tehokkuus ei ole luotonantajan tiedossa. Luotonantaja ei voi tällä hetkellä sopia luotonottajan kanssa kaikille jäsenvaltioille yhteisen menettelyn käytöstä. Sen vuoksi oikeudellisesta neuvonnasta aiheutuu kustannuksia. Lisäksi takaisinperintämenettelyt voivat kestää pidempään ja takaisinperintäasteet jäädä pienemmiksi. Jos on mahdollista, että luotonantaja saa luotonottajan maksukyvyttömyystilanteessa perittyä vakuudellisesta lainasta vähemmän tai pahimmassa tapauksessa ei mitään, se voi estää luotonantajia alun alkaen myöntämästä luottoja yli rajojen, tai se voi korottaa yrityksille myönnettävien luottojen hintaa. Tämä puolestaan estää luotonottajia kääntymästä eri jäsenvaltioissa toimivien luotonantajien puoleen. Tämä rajoittaa pääomien vapaata liikkuvuutta ja vaikuttaa suoraan sisämarkkinoiden toimintaan. Pääomamarkkinaunionilla on hyödyntämätöntä potentiaalia tarjota rahoitusta yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, jotka ovat erittäin riippuvaisia pankkien luotonannosta. Vastaavasti sijoittajat, jotka harkitsevat järjestämättömien lainojen salkkujen ostamista, ottavat huomioon mahdollisen oikeudellisen epävarmuuden, joka liittyy arvon takaisinperintään näihin lainoihin liittyvistä vakuuksista. Jos arvon takaisinperiminen yli rajojen on vaikeampaa tai siihen liittyy oikeudellista epävarmuutta, tämä vaikuttaa lisäksi kielteisesti hintaan ja siten myös pankkien mahdollisuuteen myydä salkkuja myös eri jäsenvaltiosta oleville sijoittajille hinnalla, joka on mahdollisimman lähellä sitä hintaa, joka määräytyy pankin kyseisistä lainoista tekemien tappiovarausten perusteella. Nykyinen hajanaisuus merkitsee, että yritysten rahoitusmahdollisuudet eivät ole kaikkialla samat, koska pankkilainoja on vähemmän yritysten, erityisesti pk-yritysten, saatavilla jäsenvaltioissa, joissa ei ole tehokkaita menettelyjä vakuudellisten lainojen arvon takaisinperimiseksi. Luomalla puitteet tehokkaille tuomioistuinten ulkopuolisille vakuuksien täytäntöönpanomenettelyille varmistettaisiin, että vakuusvelkojat kaikissa jäsenvaltioissa hyötyvät siitä, että käytettävissä on erityinen yhteinen nopeutettu väline, jonka avulla voidaan periä vakuudellisen lainan arvoa takaisin, jos luotonottajayritys ei maksa lainaa takaisin. Tämän pitäisi luoda kannustimia rajat ylittävän luotonannon lisäämiseen, sillä se vähentää epävarmuutta täytäntöönpanomenettelyn tuloksista (esim. takaisinperintäasteesta ja -ajasta) rajat ylittävissä liiketoimissa. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) SEUT-sopimuksen 4 artiklan perusteella sisämarkkinoiden toteuttamiseen tähtääviä EU:n toimia on tarkasteltava ottaen huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU-sopimus) 5 artiklan 3 kohdassa määrätty toissijaisuusperiaate. On arvioitava, eivätkö jäsenvaltiot voisi saavuttaa ehdotuksen tavoitteita kansallisten oikeusjärjestelmiensä puitteissa, ja voidaanko ne laajuutensa ja vaikutustensa vuoksi saavuttaa paremmin EU:n tasolla. Vuoden 2008 finanssikriisin jälkeen järjestämättömien lainojen määrä kasvoi viime aikoihin asti, mikä on heikentänyt markkinoiden näkemyksiä Euroopan koko pankkisektorista ja aiheuttanut kielteisiä ulkoisvaikutuksia koko EU:lle. Näistä tekijöistä on tullut entistäkin tärkeämpiä pankkiunionin yhteydessä. Muutamat jäsenvaltiot ovat viime vuosina aktiivisesti pyrkineet puuttumaan järjestämättömien lainojen suureen määrään. Useimmissa tapauksissa näitä toimia on edistetty EU:n/IMF:n talouden sopeutusohjelman avulla. Vaikka jäsenvaltiot ovat tunnustaneet järjestämättömien lainojen muodostaman ongelman vakavuuden, useimmat eivät ole tähän mennessä onnistuneet toteuttamaan tehokkaita toimenpiteitä järjestämättömien lainojen siirtämisen ”kysyntäpuolella”. Ne jäsenvaltiot, jotka ovat säännelleet luottojen ostamiseen ja hallinnointiin liittyviä toimintoja, eivät kuitenkaan ole säätäneet rajat ylittävistä tilanteista. Tämä on johtanut riittämättömään kilpailuun markkinoilla. Jäsenvaltioiden erilaiset lähestymistavat ja niiden erilaiset tulkinnat erityisesti luotonhallinnointia koskevista toiminnoista ovat aiheuttaneet näiden markkinoiden hajautumista. Sen vuoksi tavoitteita ei voida saavuttaa jäsenvaltioiden yksittäisillä toimilla. Komission yksiköt ovat seuranneet markkinoita useiden vuosien ajan ja havainneet yhä suurempia eroja ja ongelmia, jotka vaativat EU-tason toimia. Tutkimusten ja julkisten kuulemisten kautta kerätty näyttö on osoittanut, että talouskasvun elpyminen ei ole riittänyt vähentämään järjestämättömien lainojen määrää, sillä järjestämättömät lainat rasittavat pankkien vakautta, niiden luotonantoa ja yleisiä talouden kasvunäkymiä. Jäsenvaltiot eivät ole tähän mennessä koordinoineet keskenään pankkiluottojen ostajia ja hallinnoijia koskevia sääntöjä. Jäsenvaltioiden toteuttamat toimet voivat korjata ainoastaan niiden omia kansallisia markkinaolosuhteita, mikä ei riittäisi vähentämään sisämarkkinoiden toimintaan kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia. EU:n tason puitteiden avulla voitaisiin varmistaa yhdenmukaiset markkinoille pääsyn edellytykset luotonostajille ja -hallinnoijille ja niiden toimintojen harjoittamiseen kaikkialla sisämarkkinoilla oikeuttava EU:n laajuinen toimilupa. Tämä johtaisi erityisesti potentiaalisten sijoittajien välisen kilpailun lisääntymiseen pankkilainojen alalla ja antaisi pankeille mahdollisuuden myydä lainoja kilpailukykyisemmin hinnoin. Tämä puolestaan antaisi pankeille mahdollisuuden vähentää altistumistaan lainoille, jotka ovat muuttuneet järjestämättömiksi lainoiksi, ja suunnata resursseja uuteen luotonantoon taloudelle. Samalla kuluttajille tarjotut suojatoimet varmistaisivat, että kuluttajansuojan taso säilytettäisiin koko unionissa, kun luottolaitosten alun perin myöntämiä kuluttajaluottoja myydään ja hallinnoidaan. Vastaavasti jäsenvaltiot, jotka ovat jo ottaneet käyttöön tuomioistuinten ulkopuolisia täytäntöönpanomenettelyjä, ovat laatineet kansallisia sääntöjä pääasiassa kansallisten näkökohtien perusteella. Joissakin tapauksissa tuomioistuinten ulkopuolisia vakuuksien täytäntöönpanomenettelyjä on ollut olemassa pitkän aikaa eivätkä ne välttämättä kannusta rajat ylittäviin liiketoimiin. Koska nykyisten kansallisten menettelyjen tehokkuudessa on eroja ja joissakin jäsenvaltioissa ei ole tällaisia menettelyjä, tavoitteena on asettaa käyttöön tällaiset tehokkaat järjestelmät kaikkialla EU:ssa ja varmistaa, että pankit tai muut yritykset, joilla on lupa myöntää luottoja, voivat kaikissa jäsenvaltioissa käyttää tällaista menettelyä. Koska vakuuksien täytäntöönpanon ja jäsenvaltioiden siviili-, varallisuus-, kauppa- ja julkisoikeuden sekä maksukyvyttömyyttä edeltäviä menettelyjä ja maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevien lakien välillä on erottamattomia kytköksiä, tätä erillistä tuomioistuinten ulkopuolista vakuuksien täytäntöönpanomekanismia koskevat suunnitellut säännöt olisi voitava panna täytäntöön tavalla, joka on yhdenmukainen jäsenvaltioiden lakien kanssa. Sen vuoksi jäljempänä olevilla säännöksillä luodaan täydentävä yhteinen mekanismi, joka ei edellytä sitä, että jäsenvaltioiden olisi puututtava kansallisiin tuomioistuinten ulkopuolisiin täytäntöönpanojärjestelmiinsä, jos sellaisia on olemassa ehdotuksen soveltamisalaan kuuluville vakuuksille. Tuomioistuinten ulkopuolinen nopeutettu vakuuksien täytäntöönpanomenettely on suunniteltu erilliseksi mekanismiksi sen varmistamiseksi, että luotonantaja ja luotonottajayritys voivat sopia tuomioistuinten ulkopuolisesta täytäntöönpanomekanismista vakuutena olevan irtaimen ja kiinteän omaisuuden osalta. Nämä tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin EU:n tasolla. •Suhteellisuusperiaate Suhteellisuusperiaatteen mukaan EU:n toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi. Tässä ehdotuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan edistää markkinoille pääsyä ja valtioiden rajat ylittävää kehitystä, sillä ehdotuksessa ei rajoiteta luotonantajan oikeuksien tosiasiallista siirtoa koskevien kansallisten säännösten eikä ennaltaehkäiseviä uudelleenjärjestelyjä tai maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevien sääntöjen soveltamista. Jäljempänä olevilla säännöksillä luodaan sääntelyjärjestelmä, joka on oikeasuhteinen siten, että se luo edellytykset, jotka ovat riittävän sitovia tavoitteiden saavuttamiseksi mutta antavat samalla jäsenvaltioille mahdollisimman suuren joustavuuden säilyttää kansalliset säännökset, jotka turvaavat luotonottajien oikeudet ja suojan.

Vaikka ehdotus ei vaikuta voimassa oleviin kuluttajansuojasääntöihin, siinä otetaan huomioon tarve lisätä suojatoimia kuluttajaluottojen osalta. Näiden oikeutettujen huolenaiheiden vuoksi ehdotuksessa otetaan käyttöön vaatimus, jonka mukaan kuluttajaluottojen ostajien, jotka ovat peräisin kolmansista maista, on käytettävä sellaisten valtuutettujen luotonhallinnoijien palveluja, joihin sovelletaan tämän direktiivin vaatimuksia ja joita kansalliset toimivaltaiset viranomaiset valvovat EU:ssa. Vastaavasti suunnitellulla tuomioistuinten ulkopuolisella nopeutetulla vakuuksien täytäntöönpanomekanismilla pyritään tasapainottamaan luotonantajan ja luotonottajayrityksen edut. Mekanismia ei voida käyttää kuluttajille myönnettyjen luottojen täytäntöönpanoon, ja yrityksen omistajienkin tapauksessa sitä ei voida käyttää sellaisen vakuuden täytäntöönpanoon, joka muodostuu luotonottajayrityksen omistajan ensisijaisesta asunnosta. Jos lainanottajayritys on jo maksanut suurimman osan (85 %) luottosopimuksen mukaisesta jäljellä olevasta määrästä, sille olisi annettava lisäaikaa maksun suorittamiseen ennen kuin vakuus voidaan panna täytäntöön. Valittu säädös, direktiivi, on räätälöity siten, että saavutetaan asetetut tavoitteet, jotka koskevat tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamista vakuusvelkojille siltä osin kuin on kyse niiden kyvystä sopia luotonottajan kanssa tuomioistuinten ulkopuolisesta menettelystä arvon takaisinperimiseksi vakuuksista, jotta voidaan säilyttää rahoitusvakaus ja lisätä yritysten rahoitusmahdollisuuksia. •Toimintatavan valinta Direktiivi on valittu sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot voivat saattaa direktiivin säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöään voimassa olevien yksityis- ja julkisoikeuden säädösten mukaisesti ottaen huomioon lukuisat kytkökset siviili-, kauppa- ja varallisuusoikeuteen sekä maksukyvyttömyyslainsäädäntöön. SEUT-sopimuksen 53 artiklassa, joka on yksi tämän ehdotuksen oikeusperustoista, määrätään ainoastaan direktiivin antamisesta. Kun lisäksi otetaan huomioon tarve varmistaa hallinnollinen yhteistyö ja samalla mahdollistaa jäsenvaltioissa tällä hetkellä olemassa olevien valvontatapojen moninaisuus tämän ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvien toimintojen osalta, direktiivi vaikuttaa tarkoituksenmukaisimmalta toimintatavalta. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Jälkiarviointeja ei sovelleta, koska tätä aluetta on tähän asti säännelty vain kansallisella tasolla. •Sidosryhmien kuuleminen Komission yksiköt ovat järjestäneet julkisen kuulemisen jälkimarkkinoiden kehittämisestä järjestämättömille lainoille ja vakuusvelkojien suojaamisesta luotonottajien maksukyvyttömyydeltä. Julkiseen kuulemiseen saadut vastaukset ovat antaneet laadullista näyttöä vaikutustenarvioinnin tueksi. Ehdotuksessa on otettu vahvasti huomioon kuulemisessa saatu palaute. Ehdotuksessa on otettu huomioon myös palaute, joka on saatu asiantuntijaryhmältä, jota komission yksiköt kuulivat tuomioistuinten ulkopuolisesta nopeutetusta vakuuksien täytäntöönpanosta. Ehdotus on oikeasuhteisempi lähestymistapa poliittisen tavoitteen saavuttamiseksi verrattuna täydelliseen yhdenmukaistamiseen luomalla uusi vakuusoikeus, kuten julkisessa kuulemisessa alun perin ennakoitiin. Suurimmassa osassa julkisessa kuulemisessa saaduista järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoita koskevista vastauksista vahvistettiin, että EU:n markkinoiden nykyinen koko, likviditeetti ja rakenne estävät järjestämättömien lainojen hallinnoinnin ja niiden muodostaman ongelman ratkaisun EU:ssa. Selvä enemmistö kantansa esittäneistä vastaajista katsoo, että järjestämättömien lainojen myyntiin liittyvien kansallisten sääntöjen erilaisuus on tehokas este järjestämättömien lainojen markkinoiden kehittämiselle. Rajat ylittävän toiminnan esteiden luonteen osalta suurimmassa osassa vastauksia viitataan oikeudelliseen kehykseen, maksukyvyttömyyttä koskeviin sääntöihin ja paikallisiin käytäntöihin. Eräät sidosryhmät vaativat lisäsääntöjä kuluttajien/luotonottajien suojan turvaamiseksi, kun taas toiset sidosryhmät katsovat, että nykyiset säännöt ovat riittäviä ja että ne olisi säilytettävä. Huomattava enemmistö kannattaa luotonhallinnoijia koskevaa EU:n kehystä. Lähes kaikki vastaajat, jotka kannattavat luotonhallinnoijia koskevaa EU:n kehystä, katsovat, että sen olisi katettava toimilupajärjestelmä. Noin puolet näistä vastaajista ehdottaa luotonhallinnoijien valvonnan sääntelyä kehyksessä. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Ehdotus perustuu suureen määrään tutkimustyötä, ulkoisia tutkimuksia, kohdennettuja kuulemisia, haastatteluja ja muita lähteitä. Erilaiset eurooppalaiset ja kansainväliset organisaatiot julkaisivat analyyttisiä raportteja, jotka perustuvat tutkimustyöpajoihin ja sidosryhmien kuulemiseen (EJRK, EPV, YVM, EKP ja IMF). Komission yksiköt pystyivät erityisesti tukeutumaan neuvoston rahoituspalvelukomitean järjestämättömiä lainoja käsittelevän alaryhmän raporttiin sekä konsulttiyritysten, tutkijoiden ja ajatushautomoiden tutkimuksiin. Vuoden 2017 puolivälissä perustettiin jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten asiantuntijaryhmä, joka seuraa neuvoston toimintasuunnitelman toteuttamista. Ehdotuksessa hyödynnetään myös jäsenvaltioiden oikeusministeriöille ja oikeusalan asiantuntijoille lähetettyjä kohdennettuja tietopyyntöjä sekä useita kokouksia jäsenvaltioiden kansallisten asiantuntijoiden kanssa. Tiedonkeruuseen sisältyi myös kokouksia sidosryhmien kanssa ja akateemisia tutkimuksia. •Vaikutustenarviointi Tärkeimpiä taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia on tarkasteltu kahdessa vaikutustenarvioinnissa, jotka ovat tämän ehdotuksen liitteenä.

Ensimmäisessä vaikutustenarvioinnissa tarkastellaan luotonostajien ja luotonhallinnoijien tilannetta. Siinä kuvataan perusskenaario ja verrataan sitä kolmeen mahdolliseen vaihtoehtoon vähentää luotonostajien ja luotonhallinnoijien kohtaamia markkinoille pääsyn esteitä. Perusskenaariossa joissakin jäsenvaltioissa olisi edelleen tiettyjä markkinoille pääsyn esteitä ja toimintaa koskevia sääntöjä, jotka estäisivät sijoittajien pääsyn markkinoille sekä sijoittajien ja luotonhallinnoijien välisen suhteen luomisen. Jäsenvaltioissa sovellettavien erilaisten sääntöjen ja parhaita sääntelykäytäntöjä koskevan keskustelun perusteella laadittiin kolme vaihtoehtoa, joilla helpotetaan ja yhdenmukaistetaan markkinoille pääsyä. Niissä käytetään joko ei-sitovia yhteisiä korkean tason periaatteita, jotka koskevat tärkeimpiä esteitä, sitovia yhteisiä standardeja, jotka mahdollistavat rajat ylittävän toiminnan EU:n laajuisten toimilupien avulla, tai sitovaa yhteistä sääntökirjaa ja toimilupia. Vaikutustenarvioinnissa tehdyn analyysin perusteella kaksi jälkimmäistä vaihtoehtoa ovat yhtä tehokkaita. Niistä sitovien yhteisten standardien vaihtoehto arvioitiin tavoitteen saavuttamisen kannalta oikeasuhteisemmaksi, myös kun otetaan huomioon luottojen siirtoa ja luotonottajan oikeuksia jäsenvaltioissa koskevat hyvin erilaiset säännökset, jotka saattavat edellyttää kansallisen harkintavallan käyttöä. Vaikutustenarviointi toimitettiin sääntelyntarkastelulautakunnalle 8. joulukuuta 2017. Sääntelyntarkastelulautakunta antoi vaikutustenarvioinnista kielteisen lausunnon ja esitti useita parannussuosituksia. Asiakirjaa tarkistettiin niiden mukaan, ja se toimitettiin lautakunnalle uudelleen 29. tammikuuta 2018. Lautakunta antoi 13. helmikuuta 2018 myönteisen lausunnon. Tärkeimmät muutokset, joita vaikutustenarviointiin tehtiin sääntelyntarkastelulautakunnan huomautusten perusteella, ovat seuraavat: Lisättiin uusi johdanto, joka on yhteinen kaikille kolmelle järjestämättömiä lainoja koskevalle lainsäädäntöehdotukselle. Siinä selitetään järjestämättömien lainojen muodostamaa ongelmaa laajemmassa kontekstissa ja käsitellään yksityiskohtaisemmin järjestämättömiä lainoja koskevaan toimintasuunnitelmaan sisältyvien eri toimenpiteiden välisiä yhteyksiä. Luotonottajien oikeuksien erojen todettiin olevan ongelmatekijä, ja lisäksi käsiteltiin sitä, miten ne ovat vuorovaikutuksessa järjestämättömiä lainoja ostavien sijoittajien ja luotonhallinnoijien toimilupajärjestelmiin tehtyjen muutosten kanssa. Tämä otettiin esille myös käsiteltäessä aloitteen yleistä vaikutusta. Konkreettisia säännöksiä täsmennettiin edelleen ja myös niiden mahdollista laajuutta kuvailtiin. Lisäksi käsiteltiin parhaita käytänteitä ja sitä, kuinka ne voitaisiin yhdistää johdonmukaiseksi sääntelyjärjestelmäksi. Tässä yhteydessä selvennettiin, että lainojen myynti käsittää sekä hoidetut että järjestämättömät lainat. Sääntelyntarkastelulautakunnan toiseen lausuntoon sisältyvien suositusten johdosta tehtiin seuraavat muutokset: Parhaina pidettyjen vaihtoehtojen määrää supistettiin ja yhteyttä konkreettisiin säännöksiin kuvailtiin yksityiskohtaisemmin. Seurantaindikaattoreiden määrää laajennettiin luotonottajien oikeuksien ja valvontaviranomaisten osalta kattamaan myös luotonhallinnoijien ja järjestämättömien lainojen ostajien toiminta. Toisessa vaikutustenarvioinnissa käsiteltiin tuomioistuinten ulkopuolista nopeutettua vakuuksien täytäntöönpanoa. Siinä tarkasteltiin neljää toimintavaihtoehtoa. Ensimmäinen vaihtoehto koski mahdollista muuta kuin lainsäädäntötoimenpidettä, joka perustuu tuomioistuinten ulkopuolisten vakuuksien täytäntöönpanomenettelyjen yhdenmukaistamista koskeviin kansainvälisiin aloitteisiin ja jossa komissio suosittelisi jäsenvaltioita ottamaan käyttöön tällaisia menettelyjä. Toisessa ja parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa tarkasteltiin mahdollisuutta vahvistaa tuomioistuinten ulkopuolisten vakuuksien täytäntöönpanomenettelyjen yhdenmukaistamisen vähimmäistaso EU:ssa, jotta kaikilla jäsenvaltioilla olisi käytössään tehokas menettely tuomioistuinten ulkopuolista vakuuksien täytäntöönpanoa varten. Lisäksi siinä tarkasteltiin tällaisen yhdenmukaistamisen etuja. Kolmannessa vaihtoehdossa tarkasteltiin mahdollisuutta luoda uusi vakuus ja täysin yhdenmukaistettu tuomioistuinten ulkopuolinen täytäntöönpanomenettely. Neljännessä vaihtoehdossa, joka hylättiin varhaisessa vaiheessa, pohdittiin tuomioistuinten ulkopuolisen unionin täytäntöönpanomekanismin luomista vaihtoehtoisen järjestelmän avulla. Ehdotuksen tukena on myönteinen lausunto, jonka sääntelyntarkastelulautakunta antoi 12. tammikuuta 2018 tuomioistuinten ulkopuolisesta nopeutetusta vakuuksien täytäntöönpanomenettelystä. Vaikutustenarviointia muutettiin sääntelyntarkastelulautakunnan ehdotuksen mukaisesti sisällyttämällä siihen kuvaus ehdotuksen vaikutuksista jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Yhdenmukaistettu toimilupajärjestelmä vähentää hallinnollisia kustannuksia kaikkialla EU:ssa ja antaa luotonhallinnoijille mahdollisuuden laajentaa toimintaansa eri jäsenvaltioissa EU:n laajuista toimilupaa käyttämällä. •Perusoikeudet Tässä ehdotuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti periaatteet, jotka koskevat elinkeinovapautta, omistusoikeutta, oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, henkilötietojen suojelua ja kuluttajansuojaa. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tämä lainsäädäntöehdotus ei aiheuta Euroopan unionin talousarvioon kohdistuvia kustannuksia. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt

Toimenpidettä on tarkoitus arvioida viiden vuoden kuluttua sen toteuttamisesta komission paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti. Pyrkimyksenä on arvioida muun muassa sitä, miten vaikuttava ja tehokas toimenpide on ollut tavoitteiden saavuttamisen kannalta ja tarvitaanko uusia toimenpiteitä tai muutoksia. Jäsenvaltioiden on toimitettava tämän raportin laatimiseen tarvittavat tiedot komissiolle. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Ottaen huomioon kansallisten oikeus- ja valvontajärjestelmien väliset erot sekä tarve panna direktiivi johdonmukaisesti täytäntöön jäsenvaltioiden olisi liitettävä antamiaan täytäntöönpanosäädöksiä koskevaan ilmoitukseensa yksi tai useampi asiakirja, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisten täytäntöönpanosäädösten vastaavien osien välinen suhde. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset I osastossa esitetään direktiivin kohde, soveltamisala ja määritelmät. Direktiiviä sovelletaan alun perin luottolaitoksen tai sen tytäryritysten antaman luoton ostajiin ja hallinnoijiin riippumatta siitä, minkätyyppisestä luotonottajasta on kyse. Direktiiviä ei sovelleta luottolaitoksen ja sen tytäryritysten EU:ssa suorittamaan luottosopimusten ostoon ja hallinnointiin tai muuntyyppisten luotonantajien kuin luottolaitosten ja niiden tytäryritysten tekemien luottosopimusten ostoon ja hallinnointiin. Tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanomenettelyn osalta direktiiviä sovelletaan luottosopimuksiin, jotka luotonantajat (lähinnä pankit) ja luotonottajat ovat tehneet keskenään elinkeino-, liike- tai ammattitoimintansa tarkoituksia varten ja joiden vakuutena on luotonottajan omistamaa irtainta tai kiinteää omaisuutta, jolla turvataan lainan maksaminen takaisin luotonantajalle. Soveltamisala rajataan yrityslainoihin, jottei kuluttajiin tai kotitalouksiin kohdistuisi kielteisiä vaikutuksia. Luotonottajayritystenkin osalta yrityksen omistajan vakituinen asunto jätetään soveltamisalan ulkopuolelle sosiaalisten näkökohtien perusteella. Direktiivin 3 artiklassa esitetään direktiivissä käytetyt määritelmät. II osastossa luodaan kehys luottolaitosten tekemien luottosopimusten hallinnoijia varten. I luku sisältää luotonhallinnoijia koskevat toimilupasäännöt. Ehdotuksen 5 artiklassa asetetaan vaatimukset, jotka luotonhallinnojien on täytettävä saadakseen toimiluvan kotijäsenvaltiossaan. Ehdotuksen 6 artiklassa vahvistetaan toimilupamenettelyt ja 7 artiklassa tapaukset, joissa toimilupa voidaan peruuttaa. Ehdotuksen 8 artiklassa edellytetään, että jokaiseen jäsenvaltioon perustetaan julkinen rekisteri, johon kerätään tiedot toimiluvan saaneista luotonhallinnoijista. Ehdotuksen 9 artiklassa edellytetään, että luotonhallinnoijan ja luotonantajan välinen suhde perustuu kirjalliseen sopimukseen, jossa muun muassa viitataan selvästi velvollisuuteen noudattaa luottosopimukseen sovellettavaa unionin lainsäädäntöä ja kansallista lainsäädäntöä. Lisäksi luotonhallinnoija velvoitetaan kirjaamaan ja säilyttämään sopimukseen liittyvät tiedot kymmenen vuoden ajan, jotta ne olisivat toimivaltaisten viranomaisten saatavilla. Ehdotuksen 10 artiklassa annetaan säännöt luotonhallinnoijan toiminnan ulkoistamisesta. Säännöillä varmistetaan, että luotonhallinnoijalla säilyy täysi vastuu kaikkien sellaisten kansallisten säännösten mukaisten velvollisuuksien noudattamisesta, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ehdotuksen II luvussa käsitellään rajat ylittävää luotonhallinnointia. Ehdotuksen 11 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimiluvan saaneilla luotonhallinnoijalla on vapaus tarjota palvelujaan unionissa. Tätä varten direktiivissä annetaan säännökset kotijäsenvaltion ja vastaanottavien jäsenvaltioiden viranomaisten välisistä menettelyistä ja viestinnästä. Ehdotuksen 12 artiklassa annetaan säännöt siitä, miten kotijäsenvaltion ja vastaanottavien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on yhdessä valvottava yli rajojen toimivia luotonhallinnoijia. III osastossa käsitellään luotonostajia. Ehdotuksen 13 artiklan mukaan luotonantajien on annettava luotonostajalle kaikki tarvittavat tiedot ennen sopimuksen tekoa ja noudatettava tällöin henkilötietojen suojaa koskevia sääntöjä. Kun luottoa siirretään ensimmäisen kerran luottolaitokselta sellaiselle ostajalle, joka ei ole luottolaitos, siirrosta on ilmoitettava luottolaitoksen valvontaviranomaiselle.

Ehdotuksen 14 artiklan mukaan luottolaitosten on käytettävä Euroopan pankkiviranomaisen laatimia tietostandardeja. Ehdotuksen 15 artiklassa velvoitetaan sellaisten luotonostajien unioniin sijoittautuneet edustajat, jotka eivät ole itse sijoittautuneet unioniin, käyttämään toimiluvan saanutta luotonhallinnoijaa tai unionin luottolaitosta, jos on kyse kuluttajien kanssa tehdyistä luottosopimuksista. Ehdotuksen 16 artikla sisältää säännöt, joita sovelletaan, kun luotonostajat ilmoittavat toimivaltaisille viranomaisille ostamansa luoton hallinnoinnista. Ehdotuksen 17 artikla sisältää säännön, jonka mukaan kolmannesta maasta olevan luotonostajan on luottosopimuksen siirron yhteydessä nimettävä edustaja, joka on sijoittautunut unioniin. Tämä edustaja vastaa sen jälkeen direktiivissä luotonostajille asetetuista velvoitteista. Ehdotuksen 18 artiklassa annetaan säännöt luotonostajan suoraan toteuttamasta luottosopimuksen täytäntöönpanosta sekä luotonostajille ja toimivaltaisille viranomaisille asetetuista ilmoittamisvelvollisuuksista. Ehdotuksen 19 artiklassa asetetaan ilmoittamisvelvollisuudet luotonostajalle, joka siirtää luottosopimuksen. IV osastossa käsitellään toimivaltaisten viranomaisten harjoittamaa valvontaa. Ehdotuksen 20 artiklassa asetetaan velvollisuudet, jotka koskevat direktiivin kansallisten täytäntöönpanosäännösten noudattamista ja sellaisten toimivaltaisten viranomaisten nimeämistä, jotka vastaavat kyseisissä säännöksissä vahvistettujen tehtävien ja velvollisuuksien hoitamisesta. Ehdotuksen 21 artiklassa annetaan säännökset toimivaltaisten viranomaisten valvontavaltuuksista ja 22 artiklassa säännöt hallinnollisista seuraamuksista ja korjaavista toimenpiteistä. V osastossa luodaan kehys tuomioistuinten ulkopuoliselle nopeutetulle vakuuksien täytäntöönpanolle. Kyseessä on vakuusvelkojan ja luotonottajayrityksen keskenään vapaaehtoisesti sopima keino, jota vakuusvelkoja voi käyttää, jos 23 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Ehdotuksen 24 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltioilla on käytössään ainakin yksi täytäntöönpanomenettely, jota voidaan käyttää ehdotuksessa esitetyn tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanomekanismin tarkoituksiin. Jäsenvaltiot voivat valita julkisen huutokaupan ja yksityisen myynnin välillä, joita käytetään yleisesti vakuuksien realisointiin. Tuomioistuinten ulkopuolisessa nopeutetussa vakuuksien täytäntöönpanomenettelyssä voidaan käyttää myös omaisuuserän omaksiottamista, jos tämä menettely vahvistetaan kansallisessa lainsäädännössä. Jäsenvaltioilla on harkintavalta päättää, minkätyyppistä täytäntöönpanomenettelyä luotonantajat voivat käyttää. Tällöin on otettava huomioon vakuuksien täytäntöönpanon monet yhteydet yksityisoikeuteen ja julkisoikeuteen sekä erityisesti se, minkätyyppistä vakuusoikeutta käytetään vakuuksien turvaamiseen. Ehdotuksen 28 artiklassa luotonottajalle annetaan oikeus riitauttaa tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanomenettelyn käyttö kansallisissa tuomioistuimissa. Luotonottajan suojaamiseksi 29 artiklassa edellytetään, että jos määrä, joka saadaan realisoimalla vakuudet tuomioistuinten ulkopuolisella nopeutetulla vakuuksien täytäntöönpanomenettelyllä, on kohtuuttoman suuri verrattuna jäljellä olevaan velkaan, luotonantajan on maksettava luotonottajayritykselle omaisuuserän myynnistä (julkisella huutokaupalla tai yksityisellä myynnillä) saatujen tuottojen ja vakuudellisesta luottosopimuksesta jäljellä olevan velan välinen erotus. Omaksiottamisen tapauksessa on asianmukaista, että jos omaisuuserän arvioitu arvo on suurempi kuin vakuudellisesta luottosopimuksesta jäljellä oleva määrä, luotonantaja velvoitetaan maksamaan luotonottajalle niiden välinen erotus. Ehdotuksen 32 artiklan tavoitteena on varmistaa, että tuomioistuinten ulkopuolinen nopeutettu vakuuksien täytäntöönpanomenettely on täysin yhdenmukainen jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaisesti käynnistettyjen maksukyvyttömyyttä edeltävien menettelyjen ja maksukyvyttömyysmenettelyjen kanssa ja että se täydentää näitä menettelyjä. Lisäksi 32 artiklalla pyritään varmistamaan tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanomenettelyn täysi yhdenmukaisuus ja täydentävyys uudelleenjärjestelyjä koskevan ehdotuksen kanssa toteamalla, että yksittäiset täytäntöönpanotoimet keskeytetään luotonantajien osalta, uudelleenjärjestelymenettelyjen kohteena olevan yrityksen tai yrittäjän vakuusvelkojat mukaan luettuina. Ehdotuksen 33 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot ja luottolaitosten tapauksessa niiden valvontaviranomaiset keräävät vuosittain tiedot tuomioistuinten ulkopuolisilla menettelyillä täytäntöön pantujen vakuudellisten lainojen lukumääristä, täytäntöönpanojen aikatauluista ja takaisinperintäasteista. Niiden on toimitettava nämä tiedot komissiolle vuosittain. VI osaston 34 artiklassa annetaan säännökset toimista, joilla suojataan kuluttajia luottosopimusten muutosten yhteydessä, kun taas 35 artikla sisältää säännökset siitä, miten luotonhallinnoijan ja toimivaltaisten viranomaisten on käsiteltävä valituksia. Ehdotuksen 36 artiklassa vahvistetaan henkilötietojen suojaa koskevien sääntöjen noudattaminen. Ehdotuksen 37 artiklassa annetaan säännökset toimivaltaisten viranomaisten yleisestä velvollisuudesta tehdä hallinnollista yhteistyötä. VII osaston 38 artiklassa asuntoluottodirektiiviin tehdään muutos, jonka mukaan kuluttajalla, jonka asuntoluottodirektiivin soveltamisalaan kuuluva luotto siirretään kolmannelle osapuolelle, on oikeus esittää luotonostajaa kohtaan kaikki väitteet, jotka hän olisi voinut esittää alkuperäistä luotonantajaa kohtaan. Lisäksi kuluttajalle on ilmoitettava luoton siirrosta. VIII osasto sisältää loppusäännökset komitean perustamisesta avustamaan komissiota sekä direktiivin uudelleentarkastelusta, kansallisen täytäntöönpanon määräajasta, voimaantulosta ja osoituksesta

2018/0063 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI luotonhallinnoijista, luotonostajista ja vakuuksien realisoimisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 53 ja 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Järjestämättömiä lainoja koskevan kattavan strategian laatiminen kuuluu unionin toiminnan painopisteisiin. Järjestämättömien lainojen käsittely on ensisijaisesti luottolaitosten ja jäsenvaltioiden vastuulla, mutta asialla on myös selkeä unionin tason ulottuvuus, minkä vuoksi on syytä vähentää järjestämättömien lainojen nykyisiä määriä ja estää näiden lainojen liiallinen kertyminen tulevaisuudessa. Pankki- ja rahoitusjärjestelmien välillä on sidoksia kaikkialla unionissa, koska luottolaitokset toimivat useilla oikeudenkäyttöalueilla ja eri jäsenvaltioissa; tämän vuoksi talouskasvuun ja rahoitusvakauteen vaikuttavien heijastusvaikutusten leviäminen jäsenvaltioiden välillä ja koko unionissa on hyvin mahdollista. (2)Yhdentynyt rahoitusjärjestelmä lisää talous- ja rahaliiton häiriönsietokykyä helpottamalla yksityistä riskinjakoa yli rajojen ja vähentämällä samalla julkisen riskinjaon tarvetta. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi unionin olisi viimeisteltävä pankkiunioni ja jatkettava pääomamarkkinaunionin kehittämistä. Järjestämättömien lainojen nykyisen suuren määrän vähentäminen ja niiden mahdollisen kertymisen estäminen tulevaisuudessa on olennaisen tärkeää pankkiunionin viimeistelemiseksi, jotta voidaan varmistaa kilpailu pankkialalla, säilyttää rahoitusvakaus ja kannustaa lainanantoon; näin voidaan luoda työpaikkoja ja kasvua Euroopan unionissa. (3)Neuvoston heinäkuussa 2017 hyväksymässä järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa eri toimielimiä kehotetaan toteuttamaan toimenpiteitä, joilla voidaan puuttua järjestämättömien lainojen suureen määrään unionissa. Toimintasuunnitelmassa esitetään kattava lähestymistapa, jossa keskitytään täydentäviin poliittisiin toimenpiteisiin neljällä alalla: i) pankkien valvonta ja sääntely, ii) uudelleenjärjestely-, maksukyvyttömyys- ja velanperintäpuitteiden uudistaminen, iii) jälkimarkkinoiden kehittäminen ongelmasaataville ja iv) pankkialan uudelleenjärjestelyn tukeminen. Näiden alojen toimet on tarkoitus toteuttaa kansallisella tasolla ja tarvittaessa myös unionin tasolla. Komissio oli samoilla linjoilla pankkiunionin valmiiksi saamisesta 11 päivänä lokakuuta 2017 antamassaan tiedonannossa, jossa se ilmoitti aikovansa hyväksyä kattavan toimenpidepaketin, jossa käsitellään järjestämättömiä lainoja unionissa. (4)Tällä direktiivillä ja muilla komission ehdottamilla toimenpiteillä sekä Euroopan keskuspankin yhteisen valvontamekanismin (YVM) mukaisen pankkivalvonnan yhteydessä toteuttamilla toimilla ja Euroopan pankkiviranomaisen, jäljempänä ’EPV’, toteuttamilla toimilla luodaan olosuhteet, joissa luottolaitokset pystyvät käsittelemään taseissaan olevia järjestämättömiä lainoja, sekä vähennetään riskiä tällaisten lainojen tulevista kertymistä. (5)Luottolaitoksia vaaditaan laittamaan sivuun riittävästi varoja, kun uusista lainoista tulee järjestämättömiä lainoja, minkä pitäisi olla asianmukainen kannustin siihen, että järjestämättömiin lainoihin puututaan aikaisessa vaiheessa, ja estää niiden liiallinen kertyminen. Jos lainoista tulee järjestämättömiä lainoja, luottolaitokset pystyvät vakuudellisiin lainoihin sovellettavien tehokkaampien täytäntöönpanomekanismien ansiosta panemaan järjestämättömät lainat täytäntöön, mutta tällöin on myös suojattava luotonottajia asianmukaisesti. Jos järjestämättömien lainojen määrät kasvavat kuitenkin liian suuriksi – kuten on jo tapahtunut joissakin luottolaitoksissa ja jäsenvaltioissa – luottolaitosten olisi voitava myydä tällaiset lainat muille toimijoille tehokkailla, kilpailulle avoimilla ja läpinäkyvillä jälkimarkkinoilla. Tässä luottolaitoksia ohjaavat niiden toimivaltaiset viranomaiset nykyisillä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisilla valtuuksillaan, joita kutsutaan myös pilarin 2 mukaisiksi valtuuksiksi. Jos järjestämättömistä lainoista tulee merkittävä ja laaja-alainen ongelma, jäsenvaltiot voivat perustaa kansallisia omaisuudenhoitoyhtiöitä tai toteuttaa muita toimenpiteitä valtiontukia ja pankkien kriisinratkaisua koskevien nykyisten sääntöjen puitteissa. (6)Tarkoitus on, että luottolaitokset voivat tämän direktiivin ansiosta käsitellä järjestämättömiksi muuttuneita lainoja paremmin, kun niille annetaan paremmat edellytykset panna luoton vakuudet täytäntöön tai myydä luotto kolmansille osapuolille. Ottamalla nopeutettu vakuuksien täytäntöönpano käyttöön mekanismina, jolla vakuuksien arvo saadaan nopeasti perittyä, vähennettäisiin järjestämättömien lainojen muodostaman ongelman ratkaisemisesta aiheutuvia kustannuksia ja tuettaisiin sekä luottolaitoksia että järjestämättömien lainojen ostajia arvon takaisinperinnässä. Lisäksi, kun luottolaitoksille kertyy suuri määrä järjestämättömiä lainoja eikä niillä ole riittävästi henkilöstöä tai asiantuntemusta tällaisten lainojen asianmukaiseen hallinnoimiseen, yhtenä toimivana ratkaisuna olisi ulkoistaa näiden lainojen hallinnoiminen erikoistuneelle luotonhallinnoijalle tai siirtää luottosopimus luotonostajalle, jolla on tarvittava riskinottohalu ja asiantuntemus sen hallinnoimiseksi. (7)Nämä tässä direktiivissä annetut kaksi ratkaisua, joiden avulla luottolaitokset voivat käsitellä järjestämättömiä lainoja, tukevat toisiaan. Tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanon odotetaan lyhentävän täytäntöönpanoaikaa ja kasvattavan takaisinperintäasteita ja siten myös järjestämättömien lainojen arvoa. Tämä nostaisi puolestaan tarjoushintoja järjestämättömiä lainoja koskevissa liiketoimissa. Lisäksi järjestämättömän lainan myyminen yksinkertaistuu, jos laina on vakuudellinen. Tämä johtuu siitä, että vakuudelliselle järjestämättömälle lainalle on helpompi määrittää hinta jälkimarkkinoilla toteutettavassa liiketoimessa kuin vakuudettomalle järjestämättömälle lainalle, koska järjestämättömän lainan vähimmäisarvo määräytyy vakuuden arvon perusteella. Jos järjestämättömiä lainoja varten on olemassa likvidimmät ja toimivammat jälkimarkkinat, joilla sijoittajat osoittavat suurempaa kiinnostusta sellaisia järjestämättömiä lainoja kohtaan, joiden yhtenä ominaisuutena on nopeutettu täytäntöönpano, luottolaitoksilla on enemmän kannustimia käyttää tuomioistuinten ulkopuolista nopeutettua täytäntöönpanoa uusien lainojen myöntämisen yhteydessä. Lisäksi tällä direktiivillä saavutettu yhdenmukaistaminen edistäisi unionin laajuisen sijoittajakunnan kehittymistä järjestämättömille lainoille, mikä parantaisi markkinalikviditeettiä entisestään.

(8)Vaikka ”laina” ja ”pankki” ovat julkisessa keskustelussa yleisesti käytettyjä termejä, tässä direktiivissä käytetään vastedes täsmällisempiä oikeudellisia termejä ”luotto” tai ”luottosopimus” ja ”luottolaitos”. Lisäksi, jollei toisin mainita, termeillä ”pankki” ja ”luottolaitos” tarkoitetaan myös niiden tytäryrityksiä. (9)Tällä direktiivillä olisi edistettävä järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoiden kehittämistä unionissa poistamalla esteitä, jotka haittaavat järjestämättömien lainojen siirtämistä luottolaitoksilta muille laitoksille, ja turvaamalla samalla kuluttajien oikeudet. Ehdotetuilla toimenpiteillä olisi myös yksinkertaistettava ja yhdenmukaistettava luotonhallinnoijia koskevia toimilupavaatimuksia. Sen vuoksi tällä direktiivillä olisi luotava kehys, jota sovelletaan koko unionissa sekä luottolaitosten tekemien luottosopimusten ostajiin että tällaisten sopimusten hallinnoijiin. (10)Johdonmukaisen sääntely- ja valvontajärjestelmän puuttuessa luotonostajat ja luotonhallinnoijat eivät voi toistaiseksi hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia etuja toisistaan poikkeavien kansallisten lainsäädäntöjen luomien esteiden vuoksi. Eri jäsenvaltioilla on hyvin erilaiset säännöt siitä, miten luottolaitoksiin kuulumattomat laitokset voivat hankkia luottolaitoksilta luottosopimuksia. Joissakin jäsenvaltioissa ei säännellä luottolaitoksiin kuulumattomia laitoksia, jotka ostavat luottolaitosten antamaa luottoa, kun taas toisissa niihin sovelletaan erilaisia vaatimuksia, joissa saatetaan edellyttää luottolaitoksen toimiluvan hankkimista. Nämä sääntelyvaatimusten väliset erot ovat johtaneet merkittäviin esteisiin, jotka haittaavat rajat ylittävää laillista luoton ostamista unionissa pääasiallisesti kasvattamalla kustannuksia, joita aiheutuu säännösten noudattamisesta, kun yritetään ostaa luottosalkkuja. Tämä on johtanut siihen, että luotonostajat toimivat vain joissakin jäsenvaltioissa ja kilpailu sisämarkkinoilla on vähäistä, koska kiinnostuneiden luotonostajien määrä on jäänyt pieneksi. Sen vuoksi järjestämättömien lainojen jälkimarkkinat toimivat tehottomasti. Lisäksi järjestämättömien lainojen markkinat, jotka ovat pääasiassa kansallisia markkinoita, ovat yleensä volyymiltään pieniä. (11)Luottolaitoksiin kuulumattomien laitosten vähäinen osallistuminen on johtanut pieneen kysyntään, heikkoon kilpailuun ja alhaisiin tarjoushintoihin luottosopimussalkkujen jälkimarkkinoilla, mikä ei kannusta luottolaitoksia myymään järjestämättömiä luottosopimuksia. Sen vuoksi luottolaitosten myöntämien ja muille laitoksille myytyjen luottojen markkinoiden kehittämisessä on selkeä unionin tason ulottuvuus. Luottolaitoksilla pitäisi olla mahdollisuus myydä järjestämättömiä tai jopa hoidettuja luottosopimuksia unionin laajuisesti tehokkailla, kilpailulle avoimilla ja läpinäkyvillä jälkimarkkinoilla. Toisaalta pankkiunionin ja pääomamarkkinaunionin toteuttaminen vaatii toimintaa, jolla estetään järjestämättömien lainojen kertyminen luottolaitosten taseisiin, jotta luottolaitokset voivat jatkaa tehtäväänsä talouden rahoittajina. (12)Luotonantajien olisi voitava panna luottosopimus täytäntöön ja periä saamiset itse tai antaa niiden perintä tällaisia palveluja ammattimaisesti tarjoavien henkilöiden eli luotonhallinnoijien tehtäväksi. Vastaavasti ostajat, jotka ostavat luottoa luottolaitoksilta, käyttävät usein luotonhallinnoijien palveluja periäkseen saamisia. Siitä huolimatta luotonhallinnointitoimintoja varten ei ole olemassa unionin kehystä. (13)Tietyt jäsenvaltiot sääntelevät luotonhallinnointitoimintoja, mutta sitä tapahtuu vaihtelevassa määrin. Ensinnäkin, näitä toimintoja sääntelevät vain tietyt jäsenvaltiot ja ne, jotka niitä sääntelevät, määrittelevät ne hyvin erilaisilla tavoilla. Säännösten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten kasvu estää kehittämästä strategioita, joiden pohjalta toimintaa voitaisiin laajentaa perustamalla toissijainen toimipaikka tai tarjoamalla palveluja yli rajojen. Toiseksi, huomattavan monet jäsenvaltiot vaativat toimilupia joihinkin luotonhallinnoijien suorittamista toiminnoista. Toimilupamenettelyissä asetetaan erilaisia vaatimuksia antamatta mahdollisuutta laajentaa toimintaa yli rajojen, mikä on jälleen esteenä rajat ylittävien palvelujen tarjoamiselle. Lisäksi joissakin tapauksissa lainsäädännössä vaaditaan paikallista toimipaikkaa, mikä estää käyttämästä rajat ylittävien palvelujen tarjoamisen vapautta. (14)Vaikka luotonhallinnoijat voivat tarjota palvelujaan luottolaitoksille ja luotonostajille, jotka eivät ole luottolaitoksia, kilpailulle avoimet ja yhdentyneet luotonhallinnoijien markkinat ovat sidoksissa kilpailulle avointen ja yhdentyneiden markkinoiden kehittämiseen luotonostajia varten. Koska luotonostajilla ei ole useinkaan kapasiteettia hallinnoida luottoa itse, ne eivät voi ostaa luottoa luottolaitoksilta, jolleivät ne voi ulkoistaa luotonhallinnointia muille yhteisöille. (15)Koska luotonoston markkinoilla ja luotonhallinnointitoimintojen markkinoilla ei ole riittävästi kilpailupainetta, luotonhallinnointiyritykset veloittavat luotonostajilta suuria palkkioita palveluistaan, mikä alentaa hintoja luoton jälkimarkkinoilla. Tämä ei kannusta luottolaitoksia vähentämään järjestämättömien lainojensa määrää. (16)Sen vuoksi tarvitaan unionin tason toimia, jotta voidaan käsitellä luotonostajien ja luotonhallinnoijien asemaa suhteessa luottolaitosten alun perin myöntämään luottoon. Tässä vaiheessa ei ehdoteta, että toimen piiriin kuuluisi luottolaitoksiin kuulumattomien laitosten alun perin antama luotto tai yleensäkään velan perintä, koska ei ole olemassa näyttöä makrotaloudellisesta merkityksestä, väärin suunnatuista kannustimista tai huonosti toimivista markkinoista, joiden vuoksi soveltamisalaa pitäisi laajentaa. (17)Vaikka tämän direktiivin tarkoituksena on antaa luottolaitoksille paremmat valmiudet käsitellä luottoa, josta on tullut tai on vaarassa tulla järjestämätöntä, luoton jälkimarkkinat kattavat sekä hoidetun että järjestämättömän luoton. Markkinoilla myydään nykyään luottosalkkuja, jotka koostuvat hyvin hoidetusta, huonosti hoidetusta ja järjestämättömästä luotosta. Salkkuihin sisältyy kuluttajien tai yritysten omistamaa vakuudellista ja vakuudetonta luottoa. Jos erityyppisiin luottoihin tai luotonottajiin sovellettaisiin erilaisia luoton täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä, tästä aiheutui lisäkustannuksia, kun luottosalkkuja kootaan myytäviksi. Tämän direktiivin säännöksiä, joissa käsitellään jälkimarkkinoiden kehittämistä, sovelletaan hoidettuun ja järjestämättömään luottoon sen estämiseksi, että nämä lisäkustannukset rajoittaisivat sijoittajien osallistumista ja hajottaisivat näitä kehittyviä markkinoita. Luottolaitokset hyötyvät sijoittajapohjan laajenemisesta ja tehokkaammista luotonhallinnoijista. Vastaavia hyötyjä koituu omaisuudenhoitoyhtiöille, joilla on joissakin jäsenvaltioissa keskeinen asema sellaisten luottolaitosten alulle paneman järjestämättömän tai hoidetun luoton markkinoinnissa, jotka ovat olleet kriisinratkaisun tai uudelleenjärjestelyn kohteina tai muulla tavoin poistaneet luoton taseistaan. (18)Painoarvo, jonka unionin lainsäätäjä on antanut kuluttajien suojaamiselle Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/17/EU, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/48/EY ja neuvoston direktiivissä 93/13/ETY, merkitsee sitä, että luottosopimuksen mukaisten luotonantajan oikeuksien tai itse sopimuksen siirtäminen luotonostajalle ei saisi vaikuttaa millään tavalla unionin oikeuden kuluttajille antaman suojan tasoon. Sen vuoksi luotonostajien ja luotonhallinnoijien olisi noudatettava unionin oikeutta, jota sovelletaan alkuperäiseen luottosopimukseen, ja kuluttajalla olisi säilyttävä sama suojan taso, josta säädetään unionin oikeudessa tai josta määrätään unionin tai kansallisissa lainvalintasäännöissä, riippumatta luotonostajaan tai luotonhallinnoijaan sovellettavasta lainsäädännöstä. (19)Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa unionin oikeuden säädöksiin, jotka koskevat oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeuden alalla, eikä varsinkaan sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia ja tuomioistuimen toimivaltaa koskeviin säännöksiin, mukaan luettuna näiden säädösten ja säännösten soveltaminen yksittäisissä tapauksissa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 593/2008 ja Euroopan parlamentin ja asetuksen (EU) N:o 1215/2012 nojalla. Kaikki luotonantajat ja niitä edustavat henkilöt ovat velvollisia noudattamaan kyseisiä unionin oikeuden säädöksiä yhteyksissään kuluttajien ja kansallisten viranomaisten kanssa, jotta varmistetaan kuluttajien oikeuksien suojaaminen. (20)Kuluttajansuojan korkea tason varmistamiseksi unionin oikeudessa ja kansallisessa lainsäädännössä säädetään useista oikeuksista ja suojatoimista, jotka liittyvät kuluttajille luvattuihin tai myönnettyihin luottosopimuksiin. Näitä oikeuksia ja suojatoimia sovelletaan erityisesti luottosopimuksesta käytävään neuvotteluun ja luottosopimuksen tekemiseen, hoitamiseen tai laiminlyömiseen. Tämä koskee erityisesti direktiivin 2014/17/EU soveltamisalaan kuuluvia pitkäaikaisia kulutusluottosopimuksia, kun on kyse kuluttajan oikeudesta täyttää luottosopimuksen mukaiset velvoitteensa kokonaan tai osittain ennen sopimuksen voimassaolon päättymistä taikka tarvittaessa saada tietoa eurooppalaisen standardoidun tietosivun välityksellä luottosopimuksen mahdollisesta siirtämisestä luotonostajalle. Luotonottajan oikeudet eivät myöskään saisi muuttua, jos luottolaitoksen ja ostajan välinen luottosopimuksen siirto tapahtuu sopimuksen uudistamisen muodossa. (21)Tällä direktiivillä ei kavenneta unionin kuluttajansuojasääntöjen soveltamisalaa, ja siltä osin kuin luotonostajat katsotaan luotonantajiksi direktiivin 2014/17/EU ja direktiivin 2008/48/EY säännösten nojalla, niihin olisi sovellettava direktiivin 2014/17/EU 35 artiklassa tai direktiivin 2008/48/EY 20 artiklassa asetettuja erityisvelvoitteita. (22)Unionin luottolaitokset ja niiden tytäryritykset harjoittavat luotonhallinnointia osana tavanomaista liiketoimintaansa. Niillä on luoton osalta samat velvollisuudet riippumatta siitä, ovatko ne antaneet luoton itse vai ostaneet sen toiselta luottolaitokselta. Koska ne ovat jo sääntelyn ja valvonnan alaisia, tämän direktiivin soveltaminen niiden luotonhallinnointi- tai luotonostotoimintaan merkitsisi toimilupakustannusten ja säännösten noudattamisesta aiheutuvien kustannusten tarpeetonta kaksinkertaistumista, minkä vuoksi ne eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. (23)Jotta nykyiset luotonostajat ja luotonhallinnoijat voisivat sopeutua tämän direktiivin kansallisten täytäntöönpanosäännösten vaatimuksiin ja erityisesti jotta luotonhallinnoijat voisivat saada toimiluvan, tätä direktiiviä sovelletaan ainoastaan sellaisiin luottosopimusten siirtoihin, jotka tapahtuvat kuuden kuukauden kuluttua siitä, kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt. (24)Luotonhallinnoijan luvalle tarjota luotonhallinnointitoimintoja koko unionissa olisi vahvistettava yhdenmukaiset edellytykset, joita toimivaltaisten viranomaisten olisi sovellettava oikeasuhteisesti. Jotta vältettäisiin velallisen tai luotonottajan suojan heikkeneminen ja lisättäisiin luottamusta, luotonhallinnoijan toimiluvan myöntämiselle ja säilyttämiselle olisi asetettava sellaiset edellytykset, joilla varmistetaan, että luotonhallinnoijilla ja henkilöillä, joilla on huomattava omistusosuus luotonhallinnoijassa tai jotka kuuluvat luotonhallinnoijan johtoon, ei ole rikosrekisterimerkintöjä vakavista rikoksista, jotka liittyvät omaisuusrikoksiin, talousrikoksiin tai ruumiillista koskemattomuutta loukkaaviin rikoksiin, ja että luotonhallinnoijat ja kyseiset henkilöt ovat hyvämaineisia. Vastaavasti nämä henkilöt ja luotonhallinnoija eivät saa olla maksukyvyttömyysmenettelyn kohteina tai aiemmin konkurssiin asetettuja, paitsi jos heidän asemansa on palautettu kansallisen lainsäädännön mukaisesti ennalleen. Jotta varmistettaisiin velallisen suojan ja henkilötietojen suojaa koskevien sääntöjen noudattaminen, on myös tarpeen vaatia, että asianmukaiset hallinto- ja ohjausjärjestelmät ja sisäiset valvontamenetelmät sekä valitusten kirjaaminen ja käsittely otetaan käyttöön ja että niitä valvotaan. Lisäksi luotonhallinnoijat olisi velvoitettava toimimaan oikeudenmukaisesti ja ottamaan luotonottajien taloudellinen tilanne asianmukaisesti huomioon. Jos kansallisella tasolla on käytettävissä velan takaisinmaksua helpottavia velkaneuvontapalveluja, luotonhallinnoijien olisi harkittava luotonottajien ohjaamista tällaisiin palveluihin. (25)Pitkällisten menettelyjen ja epävarmuuden välttämiseksi on tarpeen vahvistaa hakijoiden toimittamia tietoja koskevat vaatimukset sekä kohtuulliset määräajat toimiluvan myöntämiselle ja olosuhteet, joissa toimilupa voidaan peruuttaa. Jos viranomaiset peruuttavat muissa jäsenvaltioissa luotonhallinnointitoimintoja tarjoavan luotonhallinnoijan toimiluvan, asiasta olisi ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Vastaavasti olisi jokaiseen jäsenvaltioon perustettava verkossa julkisesti saatavilla oleva rekisteri, jota pidetään ajan tasalla, jotta varmistettaisiin läpinäkyvyys toimiluvan saaneiden luotonhallinnoijien lukumäärän ja henkilöllisyyden osalta. (26)Olisi vahvistettava, että jos luotonhallinnoijat ulkoistavat toimintojaan luotonhallinnointipalvelujen tarjoajille, luotonhallinnoijien vastuulla on varmistaa, ettei ulkoistaminen aiheuta tarpeetonta operatiivista eikä johda siihen, että kyseinen palveluntarjoaja ei noudata kansallisia tai unionin oikeudellisia vaatimuksia, tai rajoita valvonnasta vastaavan sääntelyviranomaisen mahdollisuuksia hoitaa tehtäväänsä ja suojata luotonottajan oikeuksia. (27)Kun luotonantaja antaa luottosopimuksen hallinnoinnin ja täytäntöönpanon luotonhallinnoijan tehtäväksi, luotonantaja siirtää luotonhallinnoijalle oikeutensa ja velvollisuutensa ja myös suoran yhteytensä luotonottajaan, mutta vastuu säilyy viime kädessä luotonantajalla. Sen vuoksi luotonantajan ja luotonhallinnoijan välinen suhde olisi vahvistettava selkeästi kirjallisessa muodossa, ja toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava tarkistaa, miten niiden välinen suhde on määritetty.

(28)Jotta varmistettaisiin luotonhallinnoijan oikeus harjoittaa rajat ylittävää toimintaa ja mahdollistettaisiin tällaisen toiminnan valvonta, tällä direktiivillä perustetaan menettely, joka oikeuttaa toimiluvan saaneen luotonhallinnoijan harjoittamaan rajat ylittävää toimintaa. Viestinnän kotijäsenvaltion ja vastaanottavien jäsenvaltioiden viranomaisten välillä ja luotonhallinnoijan kanssa olisi tapahduttava kohtuullisten määräaikojen kuluessa. (29)Jotta rajojen yli toimivien luotonhallinnoijien valvonta olisi tehokasta ja tuloksellista, olisi luotava erityinen kehys kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä varten. Kehyksen olisi annettava mahdollisuus luottamukselliseen tiedonvaihtoon, paikalla ja muualla tehtäviin tarkastuksiin, avunantoon sekä tarkastusten ja todentamisten tulosten ja kaikkien toteutettujen toimenpiteiden ilmoittamiseen. (30)Tärkeä edellytys luotonostajien ja luotonhallinnoijien toiminnalle on niiden mahdollisuus päästä kaikkiin merkityksellisiin tietoihin. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava tämä mahdollisuus, ja samalla olisi noudatettava unionin ja kansallisia tietosuojasääntöjä. (31)Olisi vaadittava, että luottolaitos, joka siirtää luottosopimuksen, ilmoittaa valvontaviranomaiselleen ja tämän direktiivin noudattamista valvovalle toimivaltaiselle viranomaiselle siirretyn luottosalkun pääasialliset ominaisuudet ja ostajan henkilöllisyyden sekä tarvittaessa ostajan edustajan unionissa. Toimivaltaisen viranomaisen olisi toimitettava nämä tiedot viranomaisille, joilla on toimivalta valvoa luotonostajaa, sekä luotonottajan sijoittautumispaikan toimivaltaiselle viranomaiselle. Nämä läpinäkyvyysvaatimukset mahdollistavat luottosopimusten siirron yhdenmukaisen ja tehokkaan valvonnan unionissa. (32)Neuvoston toimintasuunnitelman mukaisesti olisi vahvistettava luottolaitosten tietoinfrastruktuuria järjestämättömiä luottosopimuksia koskevilla yhdenmukaisilla ja standardoiduilla tiedoilla. EPV on laatinut tietolomakkeita, joilla saadaan tietoa kaupankäyntivaraston ulkopuolisista luottovastuista ja joiden avulla mahdolliset ostajat voivat arvioida luottosopimusten arvon ja noudattaa asianmukaista huolellisuutta. Tällaisten lomakkeiden käyttö luottosopimusten yhteydessä vähentäisi informaation epäsymmetrioita luottosopimusten mahdollisten ostajien ja myyjien välillä ja myötävaikuttaisi siten toimivien jälkimarkkinoiden kehittymiseen unionissa. Sen vuoksi EPV:n olisi laadittava tietolomakkeet teknisten täytäntöönpanostandardien muodossa, ja luottolaitosten olisi käytettävä näitä standardeja, jotta myytävänä olevia luottosopimuksia olisi helpompi arvioida. (33)Koska järjestämättömästä luotosta koostuvan salkun arvon määrittäminen on monimutkaista, todelliset ostajat ovat jälkimarkkinoilla ammattimaisia sijoittajia. Usein ne ovat sijoitusrahastoja, rahoituslaitoksia tai luottolaitoksia. Koska ne eivät luo uutta luottoa vaan ostavat olemassa olevaa luottoa omalla riskillään, ne eivät aiheuta vakavaraisuuteen liittyviä ongelmia ja niiden mahdollinen vaikutus järjestelmäriskiin on hyvin pieni. Sen vuoksi ei ole aiheellista vaatia tämäntyyppisiä sijoittajia hakemaan toimilupaa tai asettaa erityisehtoja, jotka niiden olisi täytettävä voidakseen harjoittaa tällaista toimintaa. On kuitenkin tärkeää, että unionin kuluttajansuojasääntöjä ja kansallisia kuluttajansuojasääntöjä sovelletaan edelleen ja että luotonottajien oikeudet perustuvat yhä alkuperäiseen luottosopimukseen. (34)Jos luotonostajat ovat kolmansista maista, unionissa olevien kuluttajien voi olla vaikeampi vedota unionin lainsäädännön mukaisiin oikeuksiinsa ja kansallisten viranomaisten voi olla hankalampi valvoa luottosopimusten täytäntöönpanoa. Luottolaitoksetkin saattavat olla haluttomia siirtämään luottosopimuksia kolmansien maiden luotonostajille maineriskin vuoksi. Velvoittamalla kolmansista maista olevat kuluttajaluoton ostajat nimeämään unionissa toimiluvan saanut luottolaitos tai luotonhallinnoija hallinnoimaan luottosopimusta varmistetaan, että kuluttajien oikeuksia koskevat vaatimukset säilyvät luottosopimuksen siirron jälkeen ennallaan. Luotonhallinnoija on velvollinen noudattamaan sovellettavaa unionin lainsäädäntöä ja kansallista lainsäädäntöä, ja kansallisille viranomaisille olisi annettava yksittäisissä jäsenvaltioissa tarvittavat valtuudet valvoa tehokkaasti luotonhallinnoijan toimintaa. (35)Luotonostajien, jotka käyttävät luotonhallinnoijien tai luottolaitosten palveluja, olisi ilmoitettava asiasta toimivaltaisille viranomaisille, jotta nämä voisivat valvoa, miten luotonhallinnoija kohtelee luotonottajaa. Myös, jos luotonostajat alkavat käyttää toisen luottolaitoksen tai luotonhallinnoijan palveluja, ne ovat velvollisia ilmoittaa asiasta valvonnastaan vastaaville toimivaltaisille viranomaisille hyvissä ajoin. (36)Luotonostajat, jotka panevat ostetun luottosopimuksen suoraan täytäntöön, olisi näin tehdessään noudatettava luottosopimukseen sovellettavaa lainsäädäntöä, luotonottajaan sovellettavat kuluttajansuojasäännöt mukaan luettuina. Erityisesti sopimusten täytäntöönpanoa, kuluttajansuojaa ja rikosoikeutta koskevien kansallisten sääntöjen soveltamista jatketaan, ja toimivaltaisten viranomaisten olisi varmistettava näiden sääntöjen noudattaminen jäsenvaltioiden alueella. (37)Jotta helpotettaisiin tässä direktiivissä säädettyjen velvoitteiden täytäntöönpanoa, kun luotonostaja ei ole sijoittautunut unioniin, tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi annetussa kansallisessa lainsäädännössä olisi säädettävä, että kolmannesta maasta oleva luotonostaja nimeää luottosopimuksen siirron yhteydessä unioniin sijoittautuneen edustajan, johon toimivaltaiset viranomaiset voivat ottaa yhteyttä luotonostajan lisäksi tai sijasta. Tämä edustaja vastaa tässä direktiivissä luotonostajille asetetuista velvoitteista. (38)Nykyään eri viranomaiset vastaavat jäsenvaltioissa luotonhallinnoijien ja luotonostajien toimilupien myöntämisestä ja valvonnasta. Sen vuoksi on olennaisen tärkeää, että jäsenvaltiot selkeyttävät näiden viranomaisten roolia ja antavat riittävät valtuudet, etenkin kun viranomaiset voivat joutua valvomaan yhteisöjä, jotka tarjoavat palveluja muissa jäsenvaltioissa. Tehokkaan ja oikeasuhteisen valvonnan varmistamiseksi koko unionissa jäsenvaltioiden olisi annettava toimivaltaisille viranomaisille valtuudet, jotka ne tarvitsevat tämän direktiivin mukaisten tehtäviensä hoitamiseen, mukaan luettuina valtuudet saada tarvittavat tiedot, tutkia mahdolliset rikkomiset, käsitellä luotonottajien valitukset ja määrätä seuraamuksia ja korjaavia toimenpiteitä, toimiluvan peruuttaminen mukaan luettuna. Seuraamuksia sovellettaessa jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset soveltavat niitä oikeassa suhteessa ja perustelevat päätöksensä ja että päätöksiin sovelletaan tuomioistuinvalvontaa myös sellaisissa tapauksissa, joissa toimivaltaiset viranomaiset eivät toimi asetettujen määräaikojen kuluessa. (39)Järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevassa neuvoston toimintasuunnitelmassa ehdotetaan lainsäädäntöaloitetta, jonka tavoitteena olisi vahvistaa vakuusvelkojien suojaa antamalla niille tehokkaammat menetelmät saada takaisin arvoa vakuudellisesta luotosta tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanomenettelyn avulla. (40)Joissakin jäsenvaltioissa ei ole käytettävissä nopeutettuja ja tehokkaita tuomioistuinten ulkopuolisia täytäntöönpanomekanismeja, joiden avulla vakuusvelkojat voisivat saada vakuudesta takaisin arvoa luotonottajan maksukyvyttömyyden yhteydessä. Tämä merkitsee sitä, että näissä jäsenvaltioissa vakuusvelkojat voivat panna vakuudet täytäntöön ainoastaan tuomioistuimessa, mikä voi viedä aikaa ja olla kallista. Jäsenvaltioissa, joissa tuomioistuinten ulkopuoliset täytäntöönpanomenettelyt ovat käytettävissä, menettelyjen laajuus ja tehokkuus vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Sen vuoksi on tarpeen luoda erillinen yhteinen mekanismi, jota voidaan käyttää kaikissa jäsenvaltioissa. Mekanismilla ei saisi kuitenkaan korvata olemassa olevia kansallisia täytäntöönpanotoimia sellaiset toimet mukaan luettuina, jotka eivät edellytä tuomioistuinten osallistumista. (41)Joidenkin jäsenvaltioiden tuomioistuinten ulkopuolisten täytäntöönpanomenettelyjen tehottomuus on tärkeä syy alhaisiin takaisinperintäasteisiin, kun luotonottajayritykset laiminlyövät vakuudellisiin luottosopimuksiin liittyvät maksunsa. Eräät nykyiset menettelyt kestävät niin kauan, että vakuusvelkojille koituu lisäkustannuksia ja vakuudeksi annettujen varojen arvo alenee. Jäsenvaltioissa, jotka eivät ole ottaneet käyttöön tuomioistuinten ulkopuolisia täytäntöönpanomenettelyjä erityyppisiä vakuuksia varten, vakuusvelkojat joutuvat usein pitkällisiin oikeudellisiin täytäntöönpanoprosesseihin. (42)Unionissa nykyään käytettävät täytäntöönpanomenettelyt johtavat joskus siihen, että luottolaitosten ja yritysten toimintaedellytykset eivät ole luoton saannin kannalta tasapuolisia koko unionissa, mikä pätee erityisesti pk-yrityksiin, jotka ovat riippuvaisempia pankkiluotosta kuin suuret yritykset. Jäsenvaltioiden väliset takaisinperintäasteiden erot johtavat siihen, että pk-yrityksillä on erilaiset mahdollisuudet saada luottoa, sillä luottolaitosten lainanantokapasiteetti vähenee sitä mukaa kuin järjestämättömiä lainoja kertyy niiden taseisiin. Väheneminen johtuu vakavaraisuusvaatimuksista ja sisäisistä resursseista, jotka on varattava järjestämättömien lainojen käsittelyyn. Tämä heikentää luottamusta siihen, että vakuudet voidaan panna eri jäsenvaltioissa täytäntöön, ja voi kasvattaa lainakustannuksia sijoittautumispaikan perusteella ja todellisesta luottokelpoisuudesta riippumatta. Sen vuoksi tarvitaan yhteinen uusi menettely sisämarkkinoita, pankkiunionia ja pääomamarkkinaunionia varten, ja on tarpeen varmistaa, että luottolaitokset ja yritykset, joilla on lupa antaa luottoa tekemällä vakuudellisia luottosopimuksia kaikissa jäsenvaltioissa, pystyvät panemaan tällaiset sopimukset täytäntöön tehokkailla ja nopeutetuilla tuomioistuinten ulkopuolisilla täytäntöönpanomenettelyillä. (43)Kuluttajien kanssa tehtävät luottosopimukset olisi kuluttajien suojaamiseksi jätettävä tässä direktiivissä säädetyn nopeutetun tuomioistuinten ulkopuolisen täytäntöönpanomekanismin soveltamisalan ulkopuolelle. Vastaavasti yksityisyrittäjien suojaamiseksi tätä mekanismia ei saisi sovelleta luottosopimuksiin, joiden vakuutena on kiinteistö, joka on yksityisyrittäjän vakituinen asunto. (44)Koska nopeutettu tuomioistuinten ulkopuolinen vakuuksien täytäntöönpanomekanismi on vapaaehtoinen väline, joka edellyttää vakuusvelkojan ja luotonottajayrityksen välistä sopimusta, on tarpeen tiedottaa luotonottajalle nopeutetun menettelyn seurauksista sekä edellytyksistä, joilla luotonantaja voi tätä menettelyä käyttää. Sen vuoksi edellytykset olisi vahvistettava luotonantajan ja luotonottajan välisessä kirjallisessa sopimuksessa tai notaarin vahvistamassa asiakirjassa, jos kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään. (45)Luotonottajayritysten suojaamiseksi on aiheellista varmistaa, että käytössä on tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että luotonantajat antavat luotonottajille kohtuullisen maksuajan, jotta vältetään tämäntyyppinen täytäntöönpano. (46)Sen varmistamiseksi, että nopeutettu tuomioistuinten ulkopuolinen vakuuksien täytäntöönpanomekanismi on ripeä ja tehokas keino saada vakuuksista takaisin arvoa, sopimuksessa, jolla vakuusvelkoja ja luotonottajayritys sopivat asiasta, olisi oltava suoraan täytäntöönpantavissa oleva määräys eli lauseke, joka antaa mahdollisuuden realisoida vakuus suoraan käyttämällä tuomioistuinten ulkopuolista nopeutettua vakuuksien täytäntöönpanoa, jolloin ei tarvita tuomioistuimen antamaa täytäntöpakkoista määräystä. (47)Jäsenvaltioissa, jotka ovat jo ottaneet käyttöön tuomioistuinten ulkopuolisia täytäntöönpanomenettelyjä, nämä menettelyt ovat sidoksissa kansalliseen siviili-, kauppa-, varallisuus-, maksukyvyttömyys- ja julkisoikeuteen. Se, minkätyyppistä täytäntöönpanomenettelyä voidaan käyttää, riippuu vakuudeksi annetun omaisuuserän tyypistä. Kiinteään omaisuuteen kohdistuviin menettelyihin sisältyy usein tiukempia menettelysääntöjä ja hyvin vähän oikeudellista valvontaa. Sen vuoksi jäsenvaltioilla olisi oltava liikkumavaraa niiden päättäessä siitä, minkätyyppistä täytäntöönpanomenettelyä vakuusvelkojat voivat käyttää tuomioistuinten ulkopuolisessa nopeutetussa vakuuksien täytäntöönpanossa: julkista huutokauppaa, yksityistä myyntiä vai joidenkin kansallisten järjestelmien mukaista omaisuuserän omaksiottamista.

(48)Sen varmistamiseksi, että vakuusvelkoja perii takaisin ainoastaan sen, minkä luotonottajayritys on luottosopimuksen mukaan velkaa, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että vakuusvelkoja on velvollinen maksamaan luotonottajayritykselle omaisuuserän myynnistä (julkisella huutokaupalla tai yksityisellä myynnillä) saatujen tuottojen ja vakuudellisesta luottosopimuksesta jäljellä olevan määrän välisen erotuksen tai omaksiottamisen tapauksessa omaisuuserän arvioidun arvon ja maksamatta olevan määrän välisen erotuksen, jos edellinen määrä on jälkimmäistä suurempi. Jos jäsenvaltiot antavat mahdollisuuden realisoida vakuus ottamalla sen omaksi, luotonottajalle on asianmukaista maksaa omaisuuserän arvioidun arvon ja vakuudellisen luottosopimuksen mukaan maksamatta olevan määrän välinen erotus, jos edellinen määrä on jälkimmäistä suurempi. Jos tällä nopeutetulla täytäntöönpanolla peritään määrä, joka on pienempi kuin vakuudellisen luottosopimukseen mukaan maksamatta oleva määrä, jäsenvaltiot eivät saisi estää vakuudellisen luottosopimuksen osapuolia sopimasta nimenomaisesti, että vakuuden realisoiminen tuomioistuinten ulkopuolisella nopeutetulla vakuuksien täytäntöönpanolla riittää luoton takaisinmaksuun. (49)Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että jos luotonantaja siirtää kolmannelle osapuolelle vakuudellisen luottosopimuksen, jossa määrätään tämän direktiivin mukaisesta tuomioistuinten ulkopuolisesta nopeutetusta vakuuksien täytäntöönpanosta, kolmas osapuoli saa oikeuden käyttää tuomioistuinten ulkopuolista nopeutettua vakuuksien täytäntöönpanoa samoilla ehdoilla kuin vakuusvelkoja. (50)Yhdenmukaisuuden varmistamiseksi maksukyvyttömyyttä edeltävää tilannetta ja maksukyvyttömyyttä koskevien sääntöjen kanssa jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että jos luotonottajayrityksen osalta käynnistetään ennaltaehkäisevä uudelleenjärjestelymenettely uudelleenjärjestelyjä ja uutta mahdollisuutta käsittelevää Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä koskevan ehdotuksen mukaisesti, täytäntöönpanotoimet, jotka liittyvät tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanon mukaiseen vakuuksien realisointiin, keskeytetään sovellettavien kansallisten säädösten mukaisesti, joilla tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallisia lainsäädäntöjä. Jos luotonottajayrityksen osalta pannaan vireille maksukyvyttömyysmenettelyjä, myös sellaiset täytäntöönpanotoimet, jotka liittyvät tuomioistuinten ulkopuolisen nopeutetun vakuuksien täytäntöönpanon mukaiseen vakuuksien realisointiin, keskeytetään sovellettavien kansallisten säädösten mukaisesti. Kansallisessa lainsäädännössä olisi päätettävä, onko vakuusvelkojilla oikeus panna vakuudet täytäntöön nopeutetussa menettelyssä etuuskohtelun perusteella myös maksukyvyttömyysmenettelyjen käynnistämisen jälkeen. (51)Koska käytettävissä on vain rajallisesti tietoja sellaisten, tuomioistuinten ulkopuolisten menettelyjen lukumäärästä, joilla luottolaitokset perivät vakuuksista takaisin arvoa luotonottajan maksukyvyttömyyden yhteydessä, luottolaitoksia valvovat kansalliset toimivaltaiset viranomaiset olisi velvoitettava keräämään tietoja sellaisten vakuudellisten luottosopimusten määrästä, jotka pannan täytäntöön käyttämällä tuomioistuinten ulkopuolista nopeutettua vakuuksien täytäntöönpanoa, sekä tällaisten täytäntöönpanojen aikatauluista. Jotta saataisiin parempi käsitys siitä, miten tehokasta on käyttää tuomioistuinten ulkopuolista nopeutettua vakuuksien täytäntöönpanoa unionissa, jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle joka vuosi tilastotiedot näistä asioista. Tietojen toimittaminen olisi aloitettava vuoden kuluttua tämän direktiivin soveltamisen alkamispäivästä. (52)Rajoittamatta direktiivin 2014/17/EU, direktiivin 2008/48/EY ja direktiivin 93/13/ETY mukaisia sopimuksen tekemistä edeltäviä velvoitteita kuluttajalle olisi kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi esitettävä hyvissä ajoin ennen luottosopimuksen ehtojen muutoksia selkeä ja kattava luettelo kaikista tällaisista muutoksista, niiden toteuttamisaikataulusta ja tarpeellisista yksityiskohdista sekä sen toimivaltaisen viranomaisen nimi ja osoite, jolle kuluttaja voi tehdä valituksen. (53)Koska luoton jälkimarkkinoiden toiminta on suurelta osin riippuvaista näillä markkinoilla toimivien yhteisöjen hyvästä maineesta, luotonhallinnoijien olisi otettava käyttöön tehokas mekanismi, jolla käsitellään luotonottajien valituksia. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että viranomaisilla, joilla on toimivalta valvoa luotonostajia ja luotonhallinnoijia, on tehokkaat ja toimivat menettelyt, joilla käsitellään luotonottajien valituksia. (54)Sovellettaessa tätä direktiiviä henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 säännöksiä. Kun henkilötietoja käsitellään tätä direktiiviä sovellettaessa, olisi erityisesti mainittava täsmällinen tarkoitus, viitattava asiaankuuluvaan oikeusperustaan ja noudatettava asetuksessa (EU) 2016/679 säädettyjä asiaankuuluvia turvallisuusvaatimuksia sekä kunnioitettava tarpeellisuuden, oikeasuhteisuuden, käyttötarkoituksen rajoittamisen ja tietojen säilyttämisen oikeasuhteisen enimmäisajan periaatteita. Kaikkiin tämän direktiivin puitteissa kehitettäviin ja sovellettaviin tietojenkäsittelyjärjestelmiin olisi myös sisällyttävä sisäänrakennettu henkilötietojen suoja ja oletusarvoinen tietosuoja. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välisessä hallinnollisessa yht