Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuutta koskevista kiireellisistä toimenpiteistä"

(2001/C 357/05)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuutta koskevista kiireellisistä toimenpiteistä (KOM(2000) 716 lopullinen - 2000/0286 COD),

ottaa huomioon neuvoston 22. joulukuuta 2000 perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan ja 152 artiklan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 13. kesäkuuta 2000 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 5:n "sosiaalipolitiikka, kansanterveys, kuluttajansuoja, tutkimus, matkailu" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 5:n huhtikuun 19. päivänä 2001 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 64/2001 rev., jonka esittelijänä oli Pauliina Haijanen (FIN/PPE).

hyväksyi 13. ja 14. kesäkuuta 2001 pitämässään 39. täysistunnossa (14. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon,

Alueiden komitean kanta ja suositukset

1. Elintarviketurvallisuuteen on viime vuosina kohdistettu suuria epäilyjä Euroopassa. Pahimmillaan kriisit, kuten dioksiini tai BSE, ovat vieneet uskottavuutta koko yhteisön toiminnalta. Komission ehdotus luo tärkeän pohjan elintarviketurvallisuuden parantamiselle. On tärkeää, että elintarvike- ja rehulainsäädännön lähtökohdaksi otetaan selkeästi ihmisten terveyden suojelu.

2. Yleiset ja yhtenäiset periaatteet selkeyttävät rehu- ja elintarvikelainsäädäntöä. Nykyinen lainsäädäntö on kehittynyt 40 vuoden aikana osittain ristiriitaisistakin lähtökohdista. Siksi yhteisön ja kansallinen lainsäädäntö on ollut usein vaikeasti sovellettavaa niin elinkeinonharjoittajien kuin valvonnasta vastaavien viranomaisten kannalta.

3. Asetusehdotus korostaa koko elintarviketuotantoketjun merkitystä pellolta pöytään tai vedestä vadille. Elintarvikelainsäädännössä kiinnitetään huomiota keskeisiin periaatteisiin ja vaatimuksiin, jotka koskevat elintarvikkeiden saattamista markkinoille ja joiden avulla voidaan taata kuluttajien saatavilla olevien elintarvikkeiden turvallisuus. Siksi alkutuotannon, mukaan lukien rehut, saaminen saumattomasti mukaan valvontaan on tärkeää.

4. Euroopan elintarvikeviranomaisen perustaminen on kannatettavaa, koska yhteisön on pystyttävä perustamaan elintarvikelainsäädäntönsä tieteelliseen asiantuntemukseen. Viranomaisen riippumattomuus ja toiminnan avoimuus on varmistettava.

5. Elintarviketuotannolle on tyypillistä sen koostuminen pienistä yksiköistä ja toimijoista. Maatilat, vähittäismyymälät tai ravintolat ovat Euroopassa yleensä yrityskooltaan pieniä. Myös elintarvikkeiden jalostus tapahtuu edelleen valtaosin pienissä tai keskisuurissa yrityksissä. Elintarvikelainsäädännössä olisi näin ollen otettava huomioon perinteisten tuotteiden erityisluonne, joka on tietyille paikkakunnille ja alueille tärkeää. Uusilla säännöillä ei saa heikentää tällaisten tuotteiden asemaa, koska ne auttavat säilyttämään EU:n kulttuurisen monimuotoisuuden. Tämän vuoksi alue- ja paikallistason toiminta on avainasemassa elintarviketurvallisuuden varmistamisessa.

6. Asetusehdotus osoittaa vastuun elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuudesta kuuluvan niiden tuottajalle. Tämä on perusteltua, sillä valmistaja itse tuntee parhaiten ne vaiheet, jotka elintarvikkeisiin kohdistuvat hänen vastuualueellaan. Lainsäädäntöön otettava periaate on omiaan muistuttamaan yrittäjiä tästä vastuusta.

7. Vaikka eurooppalaiselle elintarvikelainsäädännölle voidaan, ja on syytä, antaa yhtenäiset periaatteet, tulee antaa riittävästi liikkumavaraa alueellisille ja paikallisille tekijöille. Elintarviketuotanto on ala, jossa Euroopassa on rikas paikallinen perinne. Alueellisesti tuotetuilla elintarvikkeilla on tärkeä työllisyys- ja muu taloudellinen vaikutus. Elintarvikkeiden tuottaminen ja kuluttaminen lähietäisyydellä säästää energiaa ja kuljetuskustannuksia. Myös elintarvikkeiden laatu paranee, koska ne eivät viivy varastoissa ja kuljetuksissa.

8. Euroopassa on eroavaisuuksia elintarvikeriskien esiintymisen suhteen. Nämä erot johtuvat mm. ilmastosta, tuotantomuodoista ja -tavoista ja tuotantohistoriasta. Joillakin alueilla on voitu tehdä vuosikausia työtä tiettyjen elintarvikeriskien poistamiseksi. On välttämätöntä, ettei tällaisia saavutuksia vaaranneta esimerkiksi siirrettäessä eläimiä tai elintarvikkeita alueelta toiselle.

9. Paikallisuus elintarviketuotannossa ja -jakelussa on otettava huomioon siten, etteivät elintarviketurvallisuuden yleiset periaatteet, kuten vaatimus turvallisista elintarvikkeista, vaarannu. Korkeatasoinen ja turvallinen elintarviketuotanto on myös tuottajan etu. Laadukkaasti tuotetuille elintarvikkeille voidaan löytää markkinoita oman alueen ulkopuoleltakin. Siksi alueelliselle tai pienimuotoiselle elintarviketuotannolle ei saisi keinotekoisesti luoda markkinointiesteitä. Mikäli elintarvike ja sen tuotanto täyttää lainsäädännön yleiset tavoitteet, tulisi tuotetta voida markkinoida koko yhteisön alueella.

10. Elintarviketurvallisuuden paikallisuus ja pienimuotoisuus luo merkittävän haasteen myös sitä koskevalle valvonnalle. Oli valvonnan perusta mikä tahansa - valtiollinen, kunnallinen, tai sertifioitu yksityinen järjestelmä - valvonta toimii vain, mikäli sitä toteutetaan paikallisesti. Lainsäädännön toimeenpanon uskottavuus vaatii säännöllistä valvontaa. Paikalliset valvojat ovat tässä avainasemassa. Komissio on ilmoittanut antavansa elintarvikevalvonnasta asetusehdotuksen vuoden 2001 aikana. Jäsenvaltioiden tulisi huolehtia paikallisen valvonnan voimavaroista ja tarvittaessa lisätä niitä. Valvonnan yhdenmukaisuus tarvitsee puolestaan jäsenvaltio- ja yhteisötason koordinointia.

11. On perustavan tärkeää, että kaikki yhteisön ulkopuolisista maista tuodut ihmisen tai eläimen ravinnoksi tarkoitetut hyödykkeet täyttävät yhteisön elintarvikelainsäädännön vaatimukset ja että niitä valvotaan samanlaisin menettelyin. Näin voidaan välttää sellaisten aiheettomien etujen muodostuminen, jotka ovat yhteisössä toimivien tuottajien etujen vastaisia.

12. Asetusehdotuksessa esitetyt periaatteet koskevat myös paikallisia valvontaviranomaisia. Hyvät periaatteet eivät saa kuitenkaan tehdä käytännön työstä mahdotonta. Esitetty ajatus tieteellisestä riskinarvioinnista päätöksenteon eli riskinhallinnan pohjana harvoin voi täydellisesti toteutua paikallisviranomaisten keinoin. Valvonnassa tulee voida käyttää valvojan ammattitaitoon perustuvaa yleistä järkeä. Tämän vuoksi tieteellisen riskinarvioinnin olisi oltava nimenomaan Eurooppaan perustettavan uuden elintarvike-viranomaisen tehtävä.

13. Asetusehdotuksessa luodaan myös yleiset säännöt elintarvikkeisiin liittyvissä erityistilanteissa, kuten ruokamyrkytyksissä. Tällaiset tapahtumat ovat useimmiten paikallisia. Myös laajat, jopa maan rajat ylittävät epidemiat tai kriisit, alkavat usein paikallisesti. Siksi paikallinen toiminta ja tehokas yhteistyö eri viranomaisten ja elintarvikealan yrittäjien kesken on avainasemassa kriisitilanteiden ehkäisemisessä ja hoidossa.

14. Komitea ehdottaakin, että elintarvikealan rikollista toimintaa koskevat juridiset käsitteet tarkistetaan ja yhtenäistetään yhteisymmärryksessä jäsenvaltioiden kanssa valvonnan helpottamiseksi ja yhteisön sisäisen kilpailun ehtojen yhdenmukaistamiseksi.

15. Elintarviketurvallisuus on siis mitä suurimmassa määrin paikallinen ja alueellinen kysymys. Asetusehdotuksessa ei ole kuitenkaan huomioitu alueiden komitean roolia lainkaan. Alueiden komitealla tulee olla edustajansa Euroopan elintarvikeviranomaisen johtokunnassa ja komitean on lisäksi tarvittaessa voitava pyytää siltä tieteellisiä lausuntoja.

16. Lisäksi alueiden komitea katsoo, että Euroopan elintarvikeviranomaisen on toimittava mahdollisimman avoimesti. Johtokunnan päätösten ja asiakirjojen on oltava kaikkien kansalaisten saatavilla.

Bryssel 14. kesäkuuta 2001.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert