Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Euroopan unionin tekstiili- ja vaatetusteollisuuden alihankinnan kilpailukykyisyys"



Virallinen lehti nro C 066 , 03/03/1997 s. 0018



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Euroopan unionin tekstiili- ja vaatetusteollisuuden alihankinnan kilpailukykyisyys" (97/C 66/06) Komissio päätti 30. toukokuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 6. marraskuuta 1996. Esittelijänä oli Henri Malosse. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 340. täysistunnossaan 27. marraskuuta 1996 seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 105 ääntä puolesta, 1 vastaan, ja 5 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komission tiedonanto on osa eurooppalaisen teollisuuden kilpailukykyä edistävää toimintaohjelmaa KOM(94) 319 lopull. Se on laadittu teollisuusasiain neuvoston 28. maaliskuuta 1996 esittämästä pyynnöstä. Aiheen valinta vaikuttaa perustellulta, sillä tekstiili- ja vaatetusteollisuus on Euroopan työllistävimpiä teollisuusaloja ja sen kilpailukyky on heikentynyt erityisesti. Euroopan tekstiili- ja vaatetusteollisuuden tarkkailuelimen arvioiden mukaan alalla on Euroopan unionin alueella menetetty yli 800 000 työpaikkaa 1988 1995. 1.2. Alihankinnalla on merkittävä asema tällä teollisuuden alalla. Sille on aiheellista antaa erityisasema, sillä alihankkijat ovat pääosin pieniä ja keskisuuria yrityksiä sekä käsiteollisuusyrityksiä, joiden työllistävä vaikutus on huomattava. Komissio arvioi, että alan alihankkijoiden palveluksessa työskentelee 650 000 rekisteröityä ja noin 150 000 rekisteröimätöntä työntekijää. Todelliset määrät lienevät arvioita huomattavasti suurempia. 1.3. Alihankinta on alalle tärkeää, sillä se takaa toiminnan edellyttämän joustavuuden. On myös painotettava tekstiili- ja vaatetusalojen välisiä eroja. Tekstiilialan alihankinta saattaa kuulua korkean teknologian alaan, kun taas vaatetusalalla on pääosin kyse perinteisesti työntekijöiden käsin tekemästä tilaustyöstä. Voidaan myös todeta, että tekstiili- ja vaatetusalan alihankinta on usein sijoittunut ja keskittynyt vuoristoalueille, maaseudulle tai vaikeuksissa oleviin taajamiin. Alihankinnan asteittainen häviäminen lisäisi aluesuunnittelun sekä taloudellisen ja sosiaalisen koheesion ongelmia. 1.4. Aikana, jolloin tekstiili- ja vaatetusteollisuudelle on tyypillistä uudelleensijoittaminen ja maailmanlaajuistuminen, on hyvä muistuttaa, että alinhankinta on tärkeää Euroopan unionin täydelliselle ja järjestäytyneelle teollisuusketjulle, joka perustuu jalostukseen. Se alkaa raaka-aineiden puuvillan, villan ja pellavan kaltaisten luonnonkuitujen käsittelystä ja jatkuu kehruuseen, kudontaan, valkaisuun sekä (synteettisten) kemiallisten kuitujen käsittelyyn, johon tulee lisäksi mekaaninen tekstiiliala. Ketju päättyy monitahoiseen vaatetusalaan, johon kuuluu muoti, "haute couture", vaatteiden sarjatuotanto, käsiteollisuus ja lopuksi jakelu. 1.5. Erikoistunut jakelu mukaan lukien ketjun eri toimijoiden välillä voidaan havaita yhä voimakkaampaa solidaarisuuden tunnetta. Niiden mielestä uudelleensijoittamisella ja maailmanlaajuistumisella on oltava rajansa: mikäli yksi ketjun rengas katoaa Euroopasta, koko ala voi kärsiä siitä. 1.6. Euroopan unionin vaatetusteollisuuden alihankkijoiden työntekijöistä 80 % on naisia, ja heille alan kriisistä koituu erityisen vakavia seurauksia. 1.7. Tässä asiassa talous- ja sosiaalikomitea voi valistaa komissiota, neuvostoa, Euroopan parlamenttia, alueiden komiteaa sekä "kilpailukyky"-ryhmää, jonka komissio perusti tekstiili- ja vaatetusalan foorumissa 19. kesäkuuta 1996. Tällä hetkellä kysymykseen alan säilymisestä Euroopan unionissa liittyy huomattavia seurauksia yhteiskunnalle ja teollisuudelle, mikä tekee asiasta yhteiskunnallisen haasteen. 2. Komission ehdotusten erittely 2.1. Tilanne 2.1.1. Komission esittämä erittely vastaa melko suurelta osin komitean jäsenten näkemyksiä, mitä tulee tuotannon kansainvälistämiseen ja uudelleensijoittamiseen, suurjakeluportaan merkityksen vahvistamiseen, tietokoneistamisen vaikutuksiin sekä laittomaan työntekoon. 2.1.2. Komitean mielestä analyysia olisi kuitenkin täydennettävä seuraavien asioiden osalta: a) Alihankkijoiden ja koko tuotantoketjun välinen voimakas keskinäinen riippuvuus. Koko alaa koskeva kokonaisstrategia on välttämätön. b) Tekstiili- ja vaatetusalan alihankinnan välillä on tehtävä ero: ensimmäinen ala on usein suorituskykyinen ja pääomavaltainen, kun taas jälkimmäinen on työvoimavaltainen ja teknistyy edelleen hyvin hitaasti. c) Alan kohtaamat vaikeudet kolmansien maiden markkinoille sijoittumisessa, kun vastaavasti Euroopan markkinat ovat hyvin avoimet. d) Pk-yritysten koosta johtuvien ongelmien tämänhetkistä tarkempi erittely (esim. koulutukseen osallistuminen tai tietokoneistamisesta hyötyminen). e) Sisäisen ja ulkoisen jalostuksen yhteydessä tapahtuvan keinottelun arviointi ja siitä mahdollisesti saatavat opetukset. 2.2. Alihankinnan toimintastrategiat 2.2.1. Tosiasioiden perusteella komissio erottaa erityyppisiä strategioita: "reagoinnin ja joustavuuden", "asiantuntemuksen ja taitotiedon", "palvelujen" ja "kustannusten logiikat". 2.2.2. Komitean mielestä ei ole syytä vastustaa näitä logiikoita. Niiden on täydennettävä toisiaan. Etenkin alihankinnan kannalta kustannuslogiikka on osa talouselämän väistämättömiä lakeja olematta kuitenkaan ainoa viittauskohta. Komitea arvioi, että alihankkijat pyrkivät käyttämään näitä neljää logiikkaa ja että todellisen eurooppalaisen strategian on varmistettava niille siihen parhaat mahdolliset edellytykset. 2.2.3. Kustannuslogiikan suhteen komitea katsoo, että Euroopan unionin olisi alettava todella pohtia, miten työvoiman kilpailukyky voidaan taata. Tällä hetkellä useimmissa jäsenvaltioissa verotus ja sosiaalikulut kohdistetaan erityisesti työntekoon, mikä rasittaa työllisyyttä ja yrityksiä sekä suosii usein kelvottomissa työoloissa tehtävää laitonta työtä. Päinvastaisessa tapauksessa verotustoimenpiteet, jotka suosivat yritysten investointeja etenkin naisten koulutukseen ja ammattitaidon parantamiseen, parantaisivat eurooppalaisen teollisuuden kilpailukykyä ja jarruttaisivat uudelleensijoittamista. Asianomaisilla aloilla, pk-yritykset mukaan lukien, Euroopan tasolla toteutettavat joustavuutta lisäävät ja työajan uudelleenjakoa (etenkin työajan laskemisen osalta) koskevat toimet voisivat myös edistää kilpailukykyä. 2.3. Kilpailukykyä kehittävät tekijät 2.3.1. Tiedonannossaan komissio tähdentää aiheellisesti innovaation, tiedotuksen, pätevöitymisen ja yritysten välisen yhteistyön merkitystä kilpailukykyä kehittävinä tekijöinä. 2.3.2. Komitea toivoo erityisesti seuraavien asioiden käsittelemistä: a) Alalla toimivien palkkatyöntekijöiden, yritysjohtajien, käsityöläisten ja itsenäisten työntekijöiden pätevyyden parantaminen koulutuksen ja tiedon saatavuutta helpottamalla. b) Nykyistä parempi mahdollisuus päästä hyötymään teknisestä kehityksestä, nykyaikaisista viestimistä ja etenkin etätyöskentelystä, joka mahdollistaa työnteon kotona tai pienissä yksiköissä vaikeakulkuisilla alueilla. c) Toiminnan monipuolistaminen, joka kasvattaa tuotannon lisäarvoa, jopa niin, että tehdään valmistuotteita, joille franchise-sopimuksilla luodaan "design" ja "merkki", jotka puolestaan mahdollistavat tuotteiden markkinoimisen. d) Vapaaehtoisesti ja yhteistyön hengessä tehdyt toimet, jotka yhdistävät pienen ja keskisuuren vähittäisjakelun mm. hintapolitiikan osalta siten, että ne voivat kilpailla suurjakelun kanssa. e) Työvoiman taitotietoon yhdistettyinä laadunvalvonta ja kuulemiseen turvautumisen voivat antaa eurooppalaisille alihankkijoille mahdollisuuden tarjota merkittäviä hinta laatu-etuja verrattuna kilpailijoihin kehitysmaissa, joissa laatuvaatimukset ovat usein eurooppalaisia vähäisemmät. f) Alihankkijoiden välisen kumppanuuden vahvistaminen, jotta suositaan taitotiedon ja tuotteiden yhdistämistä ja vaihtoa. Tämän kumppanuuden täytyy koskea myös välittäjiä tai "ostoagentteja", joilla on joissakin jäsenvaltioissa merkittävä rooli siinä, että toimeksiantajat saadaan arvostamaan alihankkijoiden työtä sekä käyttämään alihankintapörssejä. g) Toimeksiantajien ja alihankkijoiden välisten entistä tasapainoisempien suhteiden edistäminen kumppanuushengessä. Näiden suhteiden on noudatettava viitekehystä, jossa säädetään nykyistä paremmasta kumppaneiden välisestä tasapuolisuudesta ja siihen sisältyy maksuaikoja, sopimusten kestoa, naisten ja miesten koulutukseen osallistumista sekä taitotiedon siirtämistä koskevia toimeksiantajien sitoumuksia vastineeksi alihankkijoiden laatua sekä toimitusaikoja koskevista sitoumuksista. Tämä viitekehys voi liittyä nykyisiin tai kehitettäviin kansallisiin lakeihin ja sen olisi hyvä perustua ammattikunnan vapaaehtoiseen sitoumukseen. h) Kolmansien maiden markkinoiden nykyistä suurempi avautuminen eurooppalaiselle tuotannolle, mikä herättää kysymyksen Euroopan unionin ulkopolitiikan ja sen teollisuuden kilpailukykyä koskevan strategian yhdenmukaisuudesta. Koska Euroopan unioni on yleensä avoimempi ulkomaankauppaa kohtaan kuin sen pääasialliset kauppakumppanit, komitea katsoo, että tulevissa kauppaneuvotteluissa kolmansien maiden markkinoiden avautuminen voitaisiin oikeutetusti asettaa etusijalle ennen omien markkinoidemme avautumista. Komitea vaatii kauppasopimusten valvontaa koskevan säädöksen nykyistä tiukempaa noudattamista ja toivoo, että unionin pk-yritykset pääsisivät nykyistä helpommin osallisiksi kaupan puolustusmekanismeista, jotka antavat nykyistä automaattisemmin mahdollisuuden käyttää pakotteita sääntöjenrikkojia vastaan. i) WTO:n monenkeskisessä kokonaisuudessa on kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota taisteluun, jota käydään väärinkäytöksiä, polkumyyntiä, väärentämistä, unionin sosiaalisten ja moraalisten periaatteiden sekä kansainvälisen työjärjestön standardien vastaisissa oloissa (esim. vankien pakkotyöllä) valmistettujen tuotteiden tuontia, lasten hyväksikäyttöä, ammattiyhdistysvapauden puuttumista tai tärkeimpien ympäristönsuojelusääntöjen noudattamatta jättämistä vastaan. Nämä ovat koko alan ja erityisesti alihankinnan todellisia vitsauksia. j) Taistelu laittomia työsuhteita vastaan nostamalla työpaikkojen ja pätevöitymisen arvostusta. 2.4. Kilpailukyvyn edistämistoimet 2.4.1. Ensimmäisessä osassa komissio luettelee käytössään olevat välineet (rakennerahastot, koulutusohjelmat), joita sovelletaan erityisesti tällä alalla. Komitea toteaa, että yleisesti ottaen nämä välineet eivät ole useinkaan pk-yritysten ulottuvilla eivätkä riittävän avoimia. Komitea pahoittelee erityisesti, että alan kilpailukyvyn avaintekijöinä toimivat yhteisön koulutusvälineet ovat niin joustamattomia. Komitea toteaa myös, että komissio ei kykene tunnistamaan tekstiili- ja vaatetusalalle myönnettyjä avustuksia rahoitusta myöntäessään. 2.4.2. Komitean mielestä pääosasto XXIII:n johtama, pk-yrityksiä suosiva toimintaohjelma voisi vastata ilmaistuihin tarpeisiin varsin osuvasti, etenkin mitä tulee pk-yritysten väliseen yhteistyöhön yhtenäismarkkinoilla. Komitea on kuitenkin huolestunut ohjelmaa varten vuosiksi 1997 1999 budjetoitujen vaatimattomien määrärahojen (180 miljoonaa ecua) mahdollisesta leikkauksesta. Komitea pitää mielenkiintoisena toiseen liitännäisohjelmaan liittyvää hanketta eurooppalaisten pk-yritysten välisten yhteisyritysten kokeiltavana olevasta rahoitusvälineestä. Se kehottaa asettamaan tekstiili- ja vaatetusalan etusijalle valittaessa osanottajia tähän kokeiluun. 2.4.3. Toisessa osassa komissio esittelee tekstiili- ja vaatetusalan alihankintaan tarkoitetut erityisvälineet. Komitean mielestä suunnitellut toimet ovat hyödyllisiä, etenkin mitä tulee myynnin edistämiseen (messut ja näyttelyt), koulutukseen sekä toimeksiantajien ja alihankkijoiden väliseen yhteistyöhön. Koska niitä varten on varattu hyvin vähän määrärahoja (vuoden 1996 talousarviossa 150 000 ecua ja 32 000 ecua kokouskuluihin) ja koska komitea tietää, että läheisyysperiaatetta on noudatettava tälläkin alalla, se pyytää komissiota esittämään nykyistä tarkemman ohjelman, joka sisältäisi seuraavat seikat: a) kolmeksi tai neljäksi vuodeksi mitoitettu toteutusaikataulu, b) tarkennuksia näiden toimien rahoitusmuotoihin (mukaan lukien jäsenvaltioiden ja alan ammattilaisten mahdollinen osallisuus), c) mahdollisesti nykyisistä ohjelmista rahoitettavia täydentäviä innovaatiotoimia, esim. eurooppalaisten innovaatioiden levityskeskusten keskinäinen yhteys, sekä yhteistoimia Japanin, Yhdysvaltojen ja Persianlahden maiden kaltaisilla tärkeimmillä markkina-alueilla, d) pienten ja keskisuurten yritysten välisen yhteistyön tukitoimet, esim. pilottihankkeet, joilla pyritään luomaan muotisuunnittelun yhteisiä rakenteita ja jakelu, joka kasvattaa lisäarvoa. 3. Päätöslauselmat ja päätelmät 3.1. Tietäen, että on tärkeää säilyttää työpaikkoja ja vaurautta synnyttävä suorituskykyinen tekstiili- ja vaatetusala Euroopan unionissa, 3.2. tietäen, että yhteisön alihankinnalla on rooli joustavuustekijänä ja tuotantoketjun tärkeänä osana ja että alihankinta on vaihtoehto uudelleensijoittamisille Euroopan unionin sisällä, 3.3. myöntäen tekstiili- ja vaatetusalan alihankinnan huomattavan aseman useiden Euroopan unionin maiden talousrakenteessa, joka johtuu alan merkityksestä aluesuunnittelussa ja siitä, että siihen kuuluu kymmeniätuhansia pieniä, yhden hengen tai käsityöläisyrityksiä, 3.4. tuntien eurooppalaisen teollisuuden huomattavat valtit: työn laadun, luovuuden, innovaation, teknisen toteutuksen ja eurooppalaisen muodin maineen, 3.5. tiedostaen alihankkijoiden ja toimeksiantajien epätasapainoiset suhteet, joista on haittaa alihankinta-alalle, 3.6. talous- ja sosiaalikomitea myöntää, että komission tiedonanto tekstiili- ja vaatetusalan alihankinnan kilpailukykyisyydestä on aiheellinen. 3.7. Komitea on kuitenkin huolestunut tiedonannon kuvastamasta vähäisestä kunnianhimosta. Siinä ei tehdä todetusta tilanteesta loogisia johtopäätöksiä, joiden perusteella tulisi asettaa seuraavat tavoitteet: 3.7.1. saada Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot harkitsemaan, onko enää tarpeen kuormittaa työntekoa verorasitteilla ja sosiaaliturvamaksuilla; 3.7.2. tarkistaa ulkomaankauppapolitiikan tavoitteita niin, että kolmansien maiden markkinoiden avautuminen on tärkeysjärjestyksessä etusijalla ennen kuin suunnitellaan unionin markkinoiden uutta avautumista; 3.7.3. valvoa, että kansainvälistä kaupankäyntiä ohjataan tehokkaasti ja WTO:n ja ILO:n suuntaviivojen mukaisesti polkumyynnin, väärentämisen sekä lasten ja vankien hyväksikäytön, ammattiyhdistysvapauden puuttumisen tai ympäristönsuojelusäädösten noudattamatta jättämisen kieltävin kansainvälisin säännöin, joihin liittyy tehokas valvonta ja pakotteita; 3.7.4. hyödyntää yhteisön kaupankäynnin suojamenettelyjä helpottamalla pk-yritysten asemaa ja rankaisemalla automaattisesti riketapauksissa; 3.7.5. tasapainottaa alihankintasuhteita pk-yrityksille myönteisempään suuntaan toimeksiantajiin nähden; 3.7.6. edistää pk-yritysten välistä yhteistyötä ja liittää mukaan vähittäiskauppa siten, että yritykset voivat sijoittua eurooppalaisen muodin välittämiseen ja voivat tarpeen tullen kilpailukykyisiä hintoja tarjoavaan laatupolitiikkaan turvautuen kilpailla nykyistä paremmin tuontitavaroita vastaan ja tuoda esiin valttinsa suurjakeluun verrattuna; 3.7.7. esittää tarkka, monivuotinen toimintaohjelma, jossa pyritään eurooppalaisen ja kansallisen tason kokeiluhankkein parantamaan ammattitaitoa, nopeuttamaan uuden, etenkin tietotekniikan käyttöönottoa sekä helpottamaan pk-yritysten välisen yhteistyön kaupankäynti mukaan lukien sekä toimeksiantajien ja alihankkijoiden välisten suhteiden luomista; 3.7.8. kehottaa neuvostoa toimimaan myös käytännössä pk-yrityksille myönnetyn ensiarvoisen aseman mukaisesti eli myöntämään tarvittavat varat niille tarkoitetuille erityisohjelmille, jotta ohjelmat eivät jää vaikutuksiltaan vain symbolisiksi; 3.7.9. myöntää pk-yrityksille tosiasiallinen etusija etenkin eurooppalaisen sosiaalirahaston ja muiden eurooppalaisten rakennevälineiden toiminnassa, hajauttamalla hallinto ammattialajärjestöjä tai yrityksiä ja niiden tarpeita lähellä olevien kauppakamareiden tasolle muun muassa kokonaisvaltaisen tukimenettelyn kautta; 3.7.10. perustaa Euroopan unioniin toisen liitännäisohjelman ehdotuksen mukaisesti tosiasiallinen rahoitusväline, jonka tarkoituksena on suosia pk-yritysten välistä kumppanuutta unionin sisällä, sillä kumppanuuteen kolmansien maiden kanssa tarkoitettuja välineitä (ECIP, JOP) on jo olemassa. 3.8. Komitea on tyytyväinen ajatukseen muodostaa tekstiili- ja vaatetusalan alihankinnan ryhmä, johon osallistuu alan teollisuuden ja ammattijärjestöjen eurooppalaisia ja kansallisia edustajia. Komitea antaa panoksensa ryhmän toimintaan sisämarkkinoiden tarkkailijan tehtävää suorittaessaan. Yhtenä ryhmän tehtävistä voisi olla tuotantoketjun sopimussuhteiden nykyistä parempi järjesteleminen. Komitea arvioi, että ryhmää tulee laajentaa käsiteltävien aiheiden mukaan mm. jakelualan edustajilla tai kuluttajajärjestöillä. Bryssel, 27. marraskuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS