EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 15.05.1996 
KOM(96)211 lopull. 
Komission suositus 
yhteisön ja jäsenvaltioiden laajoista 
talouspoliittisista suuntaviivoista 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 
103 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittu 

it * EUROOPAN KOMISSIO 
Komission suositus 
yhteisön ja jäsenvaltioiden laajoista 
talouspoliittisista suuntaviivoista 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 
103 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittu 
I. YHTEISÖN JA JÄSENVALTIOIDEN LAAJAT TALOUSPOLIITTISET 
SUUNTAVIIVAT 
II. PERUSTELUT 
11.1. EDISTYMINEN VUODEN 1995 LAAJOJEN TALOUSPOLITIIKAN 
SUUNTAVIIVOJEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSSA 
11.2. TALOUDELLISET NÄKYMÄT 
.«Y 
-11 
Sisällysluettelo 
I. YHTEISÖN JA JÄSENVALTIOIDEN LAAJAT TALOUSPOLIITTISET 
SUUNTAVIIVAT 1 
1.1. Päätavoitteet ja yleiset suuntaviivat 1 
1.2. Kasvuun, työllisyyteen ja lähentymiseen johtava makrotaloudellisten 
politiikkojen yhdistelmä 2 
1.3. Hintojen ja valuuttakurssien vakaus 3 
1.4. Terve julkinen talous S 
1.5. Tuote- ja palvelumarkkinoiden toiminnan parantaminen 7 
1.6. Työllisyyden ja työmarkkinauudistusten tukeminen 8 
II. PERUSTELUT 10 
11.1. Edistyminen vuoden 1995 laajojen talouspolitiikan suuntaviivojen 
täytäntöönpanossa 10 
11.1.1. Johdanto 10 
11.1.2. Hintojen ja valuuttakurssien vakaus 13 
11.1.3. Terve julkinen talous 16 
11.1.4. Kilpailukyky 21 
11.1.5. Työllisyys ja työmarkkinat 23 
11.2. Taloudelliset näkymät 26 
11.2.1. Kasvunäkymät 26 
11.2.2. Työllisyyskehitys 28 
11.2.3. Lähentyminen 29 
*6 
I. YHTEISÖN JA JÄSENVALTIOIDEN LAAJAT 
TALOUSPOLIITTISET SUUNTAVIIVAT 
1.1. Päätavoitteet ja yleiset suuntaviivat 
Vastoin vuoden 1995 laajojen talouspoliittisten suuntaviivojen hyväksymisaikaan vallinneita 
odotuksia yhteisön talous koki viimeksi kuluneiden kahdentoista kuukauden aikana huomattavan 
taloudellisen toiminnan hidastumisen ja työttömyys kasvoi uudelleen. Vaikka inflaatio odotusten 
mukaisesti aleni yleisesti ja hintalähentyminen vahvistui, julkistalouksien tervehtyminen eteni 
riittämättömällä vauhdilla ja sitä vaikeutti talouden laskusuuntaus. 
Tästä johtuen yhteisö ei merkittävästi edistynyt niiden tärkeiden taloudellisten tavoitteiden 
saavuttamisessa, joista perustamissopimuksen 2 artiklassa määrätään, nimittäin kestävän, ei-
inflatorisen talouskasvun ja korkean työllisyystason edistämisessä. Tämä epäonnistuminen 
taloudellisten ja sosiaalista hyvinvointia koskevien tavoitteiden ja niiden toteuttamisen välisen 
kuilun pienentämisessä on pääsyy yhteisössä tällä hetkellä vallitsevaan vähemmän luottavaiseen 
mielialaan. 
Yhteisön taloudelliset perustekijät ovat kuitenkin melko suotuisat. Inflaatio on historiallisti ottaen 
alhainen ja hallittu, korot ovat laskussa, valuuttakurssit saatetaan asteittain perusedellytysten 
mukaisiksi, maailmankauppa laajenee hyvää vauhtia ja investointien kannattavuus on kohentunut 
ollen yleisesti ottaen huomattavasti parempi kuin 1980-luvun jälkipuoliskolla. Pitkien korkojen 
nousu vuonna 1994, kevään 1995 valuuttamyrsky, sitkeät rakenteelliset heikkoudet ja 
luottamuksen heikkeneminen ovat kuitenkin estäneet näiden perustekijöden vahvistumisen vuonna 
1995 ja vuoden 1996 alkupuolella. Kahden ensimmäisen tekijän vaikutuksen jatkuva hiipuminen, 
yhdessä varastojen purkamisen päättymisen kanssa, keskittävät odotukset taloudellisen toiminnan 
vilkastumiseen tämän vuoden toisella puoliskolla. Odotetun nousun vauhdin määrää pääasiassa 
se, missä määrin talouspolitiikkojen yhdistelmä muuttuu kasvua suosivammaksi ja onnistuu 
luottamuksen palauttamisessa. Odotetun elpymisen tarjoamat mahdollisuudet olisi hyödynnettävä 
kokonaan, jotta saavutettaisiin riittävä lähentyminen, jolla varmistetaan onnistunut siirtyminen 
talous-ja rahaliittoon 1 päivänä tammikuuta 1999. 
Näihin haasteisiin vastaaminen vaatii ensisijaisesti kasvuun ja vakauteen suuntautuvaa 
makrotalouspoliittista toimintalinjaa. Soveliaiden rakenteellisten aloitteiden niin 
/ o 
-2 
tavara- kuin palvelumarkkinoillakin sekä työmarkkinoiden uudistamisessa tulisi liityttyä 
makrotalouspolitiikkojen yhdistelmän kestävään uudelleen tasapainottamiseen ja vahvistaa sitä.. 
Tässä esiteltävät suuntaviivat tukevat ja laajentavat edellisissä suuntaviivoissa luonnosteltuja 
talouspoliittisia suosituksia. Jos tämä strategia ei vielä näytä johtavan tyydyttäviin tuloksiin koko 
yhteisössä, se johtuu siitä, että strategian toteutuksesta on puuttunut intoa ja uskottavuutta. Siksi 
kaikkia talouden toimijoita kannustetaan toteuttamaan talouspolitiikkaansa pyrkien edistämään 
yhteisön tavoitteiden saavuttamista (perustamissopimuksen 102 a artikla), muuttamaan 
toiminnaksi sen, mitä yli kahden vuoden ajan on lupailtu, ja yhdensuuntaistamaan paremmin 
talouspolitiikkansa. Viimeksimainittu ei ole vain perustamissopimuksen mukainen velvoite (3 a 
artikla), vaan myös käytännön velvoite, joka on entistä tärkeämpi jäsenvaltioiden talouksien 
edelleen yhdentyessä. 
On korostettava sitä, että nämä suuntaviivat eivät ole vain niiden analyysien loogista uudistamista, 
jotka on tehty komission vuoden 1996 taloudellisen vuosikatsauksen yhteydessä, vaan niissä 
otetaan huomioon myös Euroopan parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean tuosta kertomuksesta 
antamat lausunnot. 
1.2. Kasvuun, työllisyyteen ja lähentymiseen johtava 
makrotaloudellisten politiikkojen yhdistelmä 
Yhteisön tavoitteiden saavuttaminen kasvun, työllisyyden ja lähentymisen kannalta vaatii 
edelleenkin vakaata, investointeja tukevaa lyhyen ja keskipitkän aikavälin 
makrotalouspolitiikkojen yhdistelmää, jolle on luonteenomaista: 
(i) vakauteen pyrkivä rahapolitiikka, 
(ii) jatkuva ponnistelu julkistalouden vakauttamiseksi useimmissa jäsenvaltioissa 
perustamissopimuksessa esitetyn aikataulun ja tavoitteiden mukaisesti, sekä 
(iii) nimellispalkkakehitys, joka on hintojen vakauden tavoitteen mukainen sekä reaalipalkkojen 
kehitys, joka noudattaa työllisyyttä luovien investointien vahvistamisen edellytyksiä. 
Elpymisen uudelleenkäynnistämiseksi ja keskipitkän aikavälin kasvun ja työpaikkojen luomisen 
voimistamiseksi on makrotalouden politiikkayhdistelmän kestävä liennytys erittäin tärkeää. Mitä 
enemmän rahapolitiikan vakaustehtävää helpotetaan soveliailla finanssipolitiikan toimenpiteillä ja 
sopivalla palkkakehityksellä, sitä enemmän rahamarkkinoiden olosuhteet, mukaanlukien 
valuuttakurssit ja pitkät korot, suosivat kasvua ja työllisyyttä. Tässä yhteydessä rahapolitiikalla 
voi olla huomattava vaikutus perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdan hengessä 
perustamissopimuksen 2 artiklassa esitettyjen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi. 
Keskipitkän aikavälin korkea ja jatkuva talouskasvu, joka perustuu tuotantokykyä lisääviin 
investointeihin, on tärkeää, koska 
(i) se laskee merkittävästi ja pysyvästi yhteisön sietämättömän korkeaa työttömyyystasoa, ja 
estää sosiaalisen syrjäytymisen laajenemista: 
(ii) sen avulla voidaan parantaa kilpailukykyä ja erityisesti yhteisön talouden tuottavuutta 
säilyttämällä avoimessa markkinataloudessa unionille luonteenomaiset yhteiskunnalliset 
perusarvot, ja 
(iii) siten varmistetaan talous- ja rahaliiton kestävä menestys, jossa vakaus, kilpailukyky ja 
työllisyys on turvattava samanaikaisesti. 
Vastuu toivotun makrotalouden politiikkayhdistelmän toteuttamisesta on kolmella toimijaryhmällä 
(keskuspankeilla, kansallisilla hallituksilla ja työmarkkinaosapuolilla). Talouden toimijoiden 
välinen ja jäsenvaltioiden välinen tehokas yhteistyö on keskeistä politiikan johdonmukaisuuden 
varmistamiseksi. Komissio syventää vuoropuheluaan työmarkkinaosapuolten kanssa 
makrotaloudellisista kysymyksistä ja kutsuu myös Euroopan rahapoliittisen instituutin (ERI) 
mukaan näihin kokouksiin. Sosiaalista vuoropuhelua sinänsä olisi myös syvennettävä kansallisella 
tasolla silloin kun se on mahdollistaja soveltuu paikallisiin perinteisiin. 
Makrotalouspolitiikan puitteiden uskottavuuden ja yhteisön sisäisen yhteensovittamiskehityksen 
tehokkuuden vahvistamiseksi jäsenvaltioiden on esitettävä ajantasaiset ja poliittisesti vahvistetut 
lähentymisohjelmat. Näissä ohjelmissa on selkeästi osoitettava, että lähentymisen edistämiseksi 
suunnitellut poliittiset toimenpiteet kulkevat käsi kädessä keskipitkän aikavälin kasvun ja 
työllisyyden edistämisen kanssa. Komissio ja neuvosto arvioivat niiden johdonmukaisuutta 
yhteisön tasolla tiukentaen talouspolitiikan valvontaa perustamissopimuksen 103 artiklan 3 kohdan 
mukaisesti. 
1.3. Hintojen ja valuuttakurssien vakaus 
Vakaan makrotaloudellisen ympäristön saavuttaminen ja ylläpitäminen on keskipitkän aikavälin 
kestävän kasvun edellytys. Tätä tarkoitusta varten ja ottaen huomioon sen, että inflaation 
odotetaan yhteisössä alenevan tänä vuonna keskimäärin 2,5 prosenttiin, yhteisön on pyrittävä 
pitämään se näin alhaisena ja pyrkimään edelleen kohti 2 prosentin inflaatiota. 
-4 
Tällä hetkellä kymmenen jäsenvaltiota noudattaa jo edellisissä suuntaviivoissa määrättyä tavoitetta 
inflaatiolle1, joka ei saa ylittää 2-3 prosenttia, askeleena kohti hintojen vakautta ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa inflaatio on lähellä 3 prosenttia. Niissä seitsemässä maassa (Belgia, Saksa, 
Ranska, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta ja Suomi), joissa inflaatio on alle kaksi prosenttia, ja 
Tanskassa ja Irlannissa, joissa se on hieman yli kaksi prosenttia, rahapolitiikan uskottavuus 
inflaationvastaisena keinona on yleensä vahva ja tehtävänä on vain vakiinnuttaa nämä saavutukset 
keskipitkällä aikavälillä. Ruotsissa, jossa inflaatio on viime aikoina huomattavasti hidastunut, ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa politiikan on pyrittävä inflaationvastaisten toimintatapojen 
säilyttämiseen ja soveltuvin osin niiden vahvistamiseen. 
Niiden maiden, joissa inflaation odotetaan olevan 3-5 prosenttia vuonna 1996 (Espanja, Portugali 
ja Italia), olisi pyrittävä alentamaan inflaatiota edelleen kolmen prosentin alapuolelle vuoteen 1997 
mennessä. Espanjan ja Portugalin tulee jatkaa sitkeästi nykyistä politiikkaansa, jotta ne 
saavuttaisivat toivotun inflaatiotason lähitulevaisuudessa. Italiassa finanssipolitiikka sanelee 
merkittävältä osin nopeuden, jolla valuuttakurssien uskottavuuden luomisessa ja alhaisten 
inflaatio-odotusten vakiinnuttamisessa edistytään. 
Vaikka Kreikassa on tapahtunut viime vuosina huomattavaa edistystä, on ilmeistä, että 
ponnisteluja on siellä jatkettava ja voimistettava. Tässä suhteessa on korostettava erityisesti 
kahden viime vuoden aikana toteutettujen finanssipolitiikan korjausten merkitystä sekä 1990-luvun 
alusta toteutetun harkitun raha-ja valuuttakurssipolitiikan jatkamista. 
Kuten aiemmissa suuntaviivoissa on korostettu, kaikkien jäsenvaltioiden on edelleen käsiteltävä 
valuuttakurssipolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana Euroopan rahajärjestelmän ja sen 
valuuttakurssimekanismin puitteissa. Valuuttakurssien muutokset vuoden 1995 alkupuolella 
osoittivat, että useissa jäsenvaltioissa on tarvetta luoda lisää uskottavuutta niiden yleisiin 
talouspoliittisiin puitteisiin. Toimenpiteet, joilla tähdätään uskottavasti ja päättäväisesti 
talouspolitiikkojen uuteen tasapainottamiseen ja hintojen vakauteen, kuten näissä suuntaviivoissa 
suositellaan, eivät edistä vain asianmukaista valuuttakurssien yhdensuuntaistamista yhteisössä 
vaan myös koko maailmassa. Maille, jotka eivät tällä hetkellä ole mukana 
valuuttakurssijärjestelmässä, nämä toimenpiteet loisivat myös osaltaan edellytyksiä mukaantulolle. 
Mitattuna väliaikaisen yhtenäistetyn kuluttajahintaindeksien vuotuisen muutoksen 12 kuukauden keskiarvona. 
1.4. Terve julkinen talous 
Jonkinlaista, joskin rajoitettua edistystä kohti julkisen talouden tervehdyttämistä tapahtui viime 
vuonna yhteisössä. Lipsuminen ilmoitetuista budjettitavoitteista heijasti vain osittain kasvun 
hidastumisen kielteistä vaikutusta. Finanssipolitiikan puutteellinen uskottavuus vaikutti 
merkittävästi kevään 1995 valuuttamyrskyyn, horjutti taloudellista luottamusta ja johti 
rahoitusmarkkinoilla yhteisön yhtenäisvaluutan toteuttamisen todennäköisyyttä koskeviin 
epäilyihin. 
Sillä välin useat maat ovat tehneet merkittäviä ratkaisuja julkisen taloutensa vakauttamiseksi 
vuonna 1996 ja monissa tapauksissa myös vuonna 1997. Yhteisön julkisten talouksien edelleen 
epätyydyttävä tila voi kuitenkin johtaa jäsenvaltiot tarkistamaan ja tarvittaessa voimistamaan 
talouksiensa vakauttamissuunnitelmia. Uskottavat, ennalta ilmoitetut ja yhteiskunnallisesti 
tasapainoiset pyrkimykset pienentää julkisen talouden suuria alijäämiä mahdollistavat 
luottamuksen palautumisen, odotetun elpymisen muuttamisen kestäväksi, työpaikkoja luovaksi 
keskipitkän aikavälin kasvuprosessiksi ja vakaaksi siirtymiseksi rahaliittoon 1 päivänä tammikuuta 
1999. 
Vaikka taloudelliset edellytykset ovat tällä hetkellä epäsuotuisammat kuin vuoden 1995 
suuntaviivoja hyväksyttäessä odotettiin, ei väistämättömän vakauttamisen lykkääminen ole 
hyväksyttävä vaihtoehto. Viivästymisen vaara luo kielteisiä reaktioita rahoitusmarkkinoilla ja 
vaikeuttaa vakauttamista tulevina vuosina. Nykyisissä oloissa sellainen politiikka, joka sallii 
automaattisten vakauttajien toimia, on senvuoksi useimmissa jäsenvaltioissa suurelta osin 
soveltumaton. Rakenteellisten budjettivajeiden alentamisessa tänä vuonna tapahtunut edistys 
jatkuu ja vahvistaa vakauttamista suhdannetekijöiden kohentuessa. Lisäksi budjettivajeiden 
uskottavien supistusten kielteinen lyhytaikainen vaikutus kasvuun on todennäköisesti rajoitettu 
edellyttäen, että soveliaat reunaehdot sekä rahapolitiikassa että rakennepolitiikassa otetaan 
käyttöön. 
Toukokuun alussa 1996 päätettyjen sopeuttamistoimien perusteella julkisen talouden 
nettolainanotto koko yhteisössä laskee todennäköisesti niukasti alle 3,5 prosentin 
bruttokansantuotteesta vuonna 1997, kun se vuonna 1995 oli 5 prosenttia. Lähes kaikkien 
jäsenvaltioiden on pyrittävä alentamaan julkisen talouden alijäämä enintään kolmeen prosenttiin 
bruttokansantuotteesta vuonna 1997, mikä on askel kohti keskipitkän aikavälin tasapainotavoitetta. 
Tässä suhteessa on rohkaisevaa, että monet jäsenvaltiot ovat äskettäin ilmoittaneet merkittävistä 
toimenpiteistä julkisen talouden epätasapainon korjaamiseksi ja toteuttavat jo niitä. 
Neljästätoista lähentymisohjelman laatineesta jäsenvaltiosta (Luxemburg on poikkeus) kaksitoista 
on sitoutunut pienentämään vajeensa kolmeen prosenttiin bruttokansantuotteesta vuonna 1996 tai 
-6-
viimeistään vuonna 1997. Kaksi näistä maista (Tanska ja Irlanti) on jo saavuttanut kolmen 
prosentin budjcttivajeviitearvon ja ne siirtyvät edelleen kohti kunnianhimoisempia keskipitkän 
aikavälin tavoitteita. 
Muiden kymmenen jäsenmaan kohdalla kolmen prosentin viitearvoon pääsemiseen tarvittava 
lisäponnistus on epäilemättä mahdollinen, ja tavoitteeseen on pyrittävä tarmokkaasti. Tässä 
ryhmässä moni maa (Saksa, Ranska, Itävalta, Suomi, Ruotsi) on tänä vuonna ilmoittanut 
huomattavista toimenpiteistä, joilla pyritään pienentämään niiden budjettivajeet kolmeen 
prosenttiin bruttokansantuotteesta tai sen alapuolelle vuonna 1997. Näiden maiden, kuten 
Alankomaidenkin, tulee päättäväisesti toteuttaa talouksiensa vakauttamisohjelmia ja tarvittaessa 
voimistaa niitä varmistaakseen tavoitteiden täydellisen saavuttamisen. 
Belgiassa sekä odotettua heikomman verotulojen kasvun ja sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus että 
joidenkin aiempien toimenpiteiden peruuttamattomuus edellyttävät hsäponnistuksia kolmen 
prosentin viitearvon saavuttamiseksi vuonna 1997. Belgian hallitus on sitoutunut lujasti 
määrittelemään tarvittavat toimenpiteet valmistellessaan vuoden 1997 talousarviotaan kesä­
heinäkuussa 1996. Yhdistyneessä kuningaskunnassa budjettivajeen merkittävien supistusten 
odotetaan jatkuvan seuraavien kahden vuoden aikana pääasiassa suunniteltujen kulujen leikkausten 
tuloksena. Lähentymisohjelman tavoitteiden noudattamiseksi tarvitaan lisätoimia korvaamaan 
sekä vuoden 1995 lipsuminen että odotettua hitaampi lyhyen aikavälin rahoitusaseman parannus, 
joka johtuu osittain ennakoitua vähäisemmästä talouskasvusta. Espanjassa ja Portugalissa 
tarvitaan lähentymisohjelmien finanssipolitiikkaan liittyvän osan määrätietoista toteuttamista, ja 
erityistä huomiota on Espanjassa kiinnitettävä sosiaaliturvajärjestelmän uudelleenarviointiin. 
Kahdesta viimeisestä jäsenvaltiosta Italian on ryhdyttävä huomattaviin toimenpiteisiin 
saavuttaakseen ja parantaakseen suunniteltua julkisen talouden vakauttamista, joka on politiikan 
keskeinen tavoite markkinoiden luottamuksen palauttamiseksi. Toiminnan on keskityttävä ennen 
kaikkea taisteluun veropinnausta vastaan, paikallisviranomaisten budjettikurin koventamiseen ja 
julkisen hallinnon tehokkuuden parantamiseen. Kreikassa puolestaan jatkuva ponnistelu monella 
rintamalla, keskeisimmin nykyisten yksityistämisaloitteiden jatkaminen, veropohjan laajentaminen 
ja nykyiset kululeikkaukset ovat kaikki tarpeellisia. 
Vaikka vakauttamistoimien laajuus, ajoitus ja suunnittelu on sovitettava kunkin maan oloihin, on 
aiempien suuntaviivojen toimeenpanossa havaittu joitakin yleisiä periaatteita. Näitä ovat 
seuraavat: 
(i) kulujen kasvun rajoittamista, aiemmin yleisen verorasituksen lisäämisen vastakohtana 
pidetään yleisesti uskottavampana ja tehokkaampana vaihtoehtona. Asioita, joihin on 
kiinnitettävä huomiota, ovat eläkevarausten saattaminen kestävämmälle perustalle, 
terveydenhoitokulujen kasvun leikkaaminen ja vääristävien ja kalliiden tukien alentaminen; 
(ii) hallinnon kulujen suuntaaminen mahdollisimman suuressa määrin tuottavaan toimintaan 
kuten perusrakenteisiin, inhimilliseen pääomaan ja aktiivisiin työmarkkinatoimenpiteisiin 
suuntautuviin investointeihin vaarantamatta budjettivajeiden välttämätöntä pienentämistä; 
(iii) julkisten palvelujen tehokkuuden parantaminen muun muassa joustavammalla johtamisella, 
julkishallinnon työntekijöiden paremmilla kannustimilla, ja joissakin tapauksissa 
yksityistämisen ja käyttömaksujen lisäämisellä siinä määrin kuin jäsenvaltiot katsovat näiden 
toimenpiteiden vastaavan omia tavoitteitaan; 
(iv) sen varmistaminen, että yleinen verorasituksen lasku, joka on toivottavaa useimmissa 
jäsenvaltioissa, riippuu siitä, että ensin saadaan budjettivaje vakaaseen laskuun. 
Väliaikaisesti jäsenvaltiot hyötyvät kuitenkin veropohjan laajentamisesta ja verorakenteiden 
muuttamisesta niin että työvoimaan kohdistuva verorasitus vähenee. Erityisesti muiden 
työvoimakustannusten kuin palkkakustannusten alentamista palkka-asteikon alapäässä on 
harkittava. 
1.5. Tuote- ja palvelumarkkinoiden toiminnan parantaminen 
Kasvun ja siten työllisyyden tukemiseksi ja samalla alhaisen inflaation säilyttämiseksi on 
olennaista lisätä makrotasolla toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan tuote- ja 
palvelumarkkinoiden toimintaa yleensä ja erityisesti luomaan lisää kilpailua ja joustavoittamaan 
hintamekanismin toimintaa. Tämä vaatii ennen kaikkea kilpailupolitiikan jatkuvaa vahvistamista ja 
valtion tukien leikkaamista ottaen täysin huomioon perustamissopimuksen 130 a artiklan 
taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevat tavoitteet. 
On myös olennaisen tärkeää käyttää täysin hyödyksi sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia 
avoimessa ja kilpailullisessa ympäristössä siirtämällä yhtenäismarkkinalainsäädäntö kansalliseen 
lainsäädäntöön ja panemalla se tehokkaasti täytäntöön. Aloilla, joilla siirtäminen kansalliseen 
lainsäädäntöön on myöhässä, tarvitaan erityistä ponnistelua, jotta kaikki tarpeelliset lakiesitykset 
tehdään kansallisille parlamenteille ennen vuoden 1996 loppua. 
Yhteisön kilpailukyvyn vahvistamiseksi innovaation edistämiseen, tietoyhteiskunnan syntyyn ja 
aloitteellisuudelle ja PK-yritysten kehittymiselle suopeamman työympäristön kehittämiseen 
tarkoitetut toimenpiteet on pantava täytäntöön nopeasti. Näillä alueilla avainasemassa ovat 
tietenkin yksittäiset jäsenvaltiot. Kansallisten toimien voimaa ja tehokkuutta, jotka ovat olennaisen 
tärkeitä, voidaan lisätä huomattavasti yhteisön tason yhteensovittamisella ja asianmukaisilla 
toimenpiteillä. Tällä tasolla parhaillaan tavoitteena olevien monenlaisten toimenpiteiden joukossa 
on erityistä huomiota kiinnitettävä eräisiin komission viimeaikaisiin ehdotuksiin. Toiminta 
euroopanlaajuisten verkkohankkeiden tehokkaan toteuttamisen jäljellä olevien esteiden 
poistamiseksi on aloitettava. Työtä tarvitaan myös tällä hetkellä PK-yritysten kehitystä häiritsevien 
esteiden poistamiseksi. Tutkimus- ja kehitystoiminnan yhteensovittamista tarvitaan sekä 
jäsenvaltioiden tasolla että jäsenvaltioiden ja yhteisön rahoittamien erityistutkimusohjelmien 
välillä. Komissio aikoo myös jatkaa politiikkaansa kilpailun parantamiseksi EU-markkinoilla. 
Lopuksi näiden politiikkojen on ympäristöpolitiikan työpaikkojen luomispotentiaalin 
kasvattamiseksi - nykyistä suuremmassa määrin - perustuttava markkinapohjaisiin välineisiin, 
verotus mukaanlukien, niin kansallisella kuin yhteisönkin tasolla. 
1.6. Työllisyyden ja työmarkkinauudistusten tukeminen 
Yli 2,5 vuoden kuluttua komission kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä käsitelleen valkoisen kirjan 
julkaisemisesta ja kun Essenissä hyväksyttyä työllisyysstrategiaa on jo jonkin aikaa toteutettu, 
yhteisön työllisyysluvut ovat kyseisenä aikana olleet synkät. Vaikka odotettu elpyminen johtaa 
uuteen työpaikkojen luomiseen ja taittaa työttömyyden nykyisen noususuuntauksen, on 
todennäköistä, että yhteisössä on vuonna 1997 edelleen yli 17 miljoonaa työtöntä. Kestävän ja 
merkittävän työllisyys- ja työttömyyslukujen paranemisen varmistaminen ei vaadi ainoastaan 
kestävää ja nopeaa taloudellista kasvua ja tehokkaita tuote- ja palvelumarkkinoita, vaan myös 
monenlaisia työmarkkinauudistuksia. 
Olemassaolevien jäykkyyksien poistaminen sekä työmarkkinoiden tehokkaamman toiminnan 
varmistaminen on keskeistä kansallisissa ponnistuksissa turvata sekä jännitteetön ja vahvempi 
keskipitkän aikavälin talouskasvu että enemmän työllisyyttä luova kasvumalli. Jäsenvaltiot ovat 
ponnistelleet työmarkkinoiden uudistamiseksi. Niitä rohkaistaan voimistamaan toimintaansa 
varmistaen samalla sosiaaliturvajärjestelmän tasapuolisuus ja tehokkuus. Työvoiman ammatillisen 
ja alueellisen liikkuvuuden parantamiseen ja työllisyyspalvelujen tehostamiseen suunnattujen 
toimenpiteiden toteuttamisen on vähennettävä pullonkauloja, jotka voivat johtaa kasvun varhaiseen 
tyrehtymiseen. 
Soveliaita toimenpiteitä on toteutettava koko koulutusjärjestelmän - ammattikoulutus 
mukaanlukien - sopeuttamiseksi sekä markkinoiden tarpeisiin että inhimillisen pääoman 
parantamiseen, millä vahvistetaan talouden kasvumahdollisuuksia. Tässä suhteessa on etusijalle 
asetettava nuorison, naisten ja työttömien - erityisesti huonon ammattitaidon omaavien ja 
kokemattomien - työllistettävyyden vahvistaminen ja työmarkkinoilla tarvittavien taitojen luominen 
tarjoamalla koulutusta, joka soveltuu paremmin työmarkkinoiden muuttuviin tarpeisiin. 
-9 
Talouskasvun suurempaa työintensiivisyyttä tulisi suosia ylläpitämällä tätä tavoitetta tukevaa 
keskimääräistä palkkakehitystä ja joissakin tapauksissa rohkaisemalla suurempaa palkkahajontaa 
ammattitaidon, alueen ja jossakin määrin toimialan ja yrityksen mukaan. Tuottavuudeltaan 
alhaisten työpaikkojen työvoimakustannusten alentamisen joko suoralla palkkakehityksellä 
(esimerkiksi ottamalla käyttöön aloituspaikat soveltuvissa tapauksissa) tai alentamalla 
kohdistetusti muita työvoimakustannuksia kuin palkkoja pitäisi lisätä kannustimia vähäisen 
ammattitaidon omaavan työvoiman työllistämiseen. Tällaisten toimenpiteiden tulisi olla yhteisön 
kilpailupolitiikan mukaisia. Työajan ja työorganisaation muutokset yritystasolla vaikuttavat 
samansuuntaisesti. Lopuksi on myös kannustettava paikallisten ja alueellisten aloitteiden 
edistämistä uusien, paljon työtä sisältävien palvelujen alalla; tätä asiaa on esitelty komission 
tiedonannossa Euroopan strategiasta paikallisten kehitys-ja työllisyysaloitteiden rohkaisemiseksi. 
Kaikki edellä mainitut osatekijät on esitetty yhteisön yhteisessä työllisyysstrategiassa, josta tehtiin 
aloite Essenin Eurooppa-neuvostossa ja jota viimeisteltiin sekä Cannesin että Madridin 
neuvostoissa. Näissä Eurooppa-neuvoston kokouksissa hyväksyttyjä toimenpiteitä on tehostettava. 
Siksi jäsenvaltioiden monivuotisia työllisyysohjelmia on kehitettävä edelleen, jotta niistä tehtäisiin 
työmarkkinapolitiikan tehokkaampia välineitä. Lisäksi komission aloite kaikkien osapuolten 
liikkeellesaamiseksi työttömyyden vastaiseen taisteluun tähtää olemassaolevien välineiden 
suurimpaan mahdolliseen käyttöön unionin tasolla. 
10 
II. PERUSTELUT 
11.1. Edistyminen vuoden 1995 laajojen talouspolitiikan 
suuntaviivojen täytäntöönpanossa 
IL 1.1. Johdanto 
Maastrichtin sopimuksen mukaisesti hyväksyttiin talouspolitiikan laajat suuntaviivat joulukuussa 
1993, heinäkuussa 1994 ja heinäkuussa 1995.Eurooppa-neuvoston valtuutuksen mukaisesti 
vuoden 1993 suuntaviivojen täytäntöönpanoa arvioitiin joulukuussa 1994.Vuoden 1994 
suuntaviivojen toteutusta tutkittiin kahdesti, kerran joulukuussa 1994 ja toisen kerran kesäkuussa 
1995. 
Tässä asiakirjassa tarkastellaan Cannesin Eurooppa-neuvoston toivomuksesta vuoden 1995 
laajojen talouspolitiikan suuntaviivojen täytäntöönpanossa tapahtunutta edistystä sen jälkeen kun 
talous- ja valtionvarainministerien neuvosto hyväksyi ne viime vuoden heinäkuussa. Koska 
tavoitteena on sekä kehittää valvontamenettelyjä että esittää uusien suuntaviivojen hyväksymiseksi 
tarvittavia tietoja ja analyyseja, muodostaa aiempien suuntaviivojen arviointi komission 
perustelujen olennaisen osan.Tässä arvioinnissa tarkastellaan, millainen yksittäisten jäsenvaltioiden 
sitoutuminen yhteisen politiikan velvoitteisiin on.Koska talouspolitiikassa keskitytään keskipitkään 
aikaväliin, tässä kertomuksessa tarkastellaan suuntauksia, jotka ovat ilmenneet ensimmäisten 
suuntaviivasuositusten vuonna 1993 tapahtuneen hyväksymisen jälkeen. 
Vuoden 1995 suuntaviivoissa esiin otetut politiikkakysymykset perustuivat tilanteeseen, jossa 
vuoden 1993 jälkipuoliskolla alkanut taloudellinen elpyminen näytti vakiintuneen.Talouden 
laajenemisen vauhti ja luonne oli vuonna 1994 antanut aihetta optimisesti odottaa, että noin 
kolmen prosentin kasvuluvut saavutettaisiin sekä vuonna 1995 että vuonna 1996. 
Sen jälkeen kasvu on kuitenkin hidastunut huonrattavasti.Hidastumisen taustatekijöiden syvempi 
tarkastelu esitettiin komission vuoden 1996 taloudellisessa vuosikertomuksessa, jonka analyysista 
vain avainkohdat esitetään tiivistettyinä tässä.Bruttokansantuotteen 3,5 - 4 prosentin kasvuluvut 
(vuositasolla), joita oli nähty lähes koko vuoden 1994 ajan, hidastuivat noin kahteen prosenttiin 
vuoden 1995 toisella ja kolmannella neljänneksellä, ja tämä suuntaus huipentui viime vuoden 
viimeisellä neljänneksellä tapahtuneeseen melko täydelliseen pysähtymiseen. Tämä odotettua 
vähäisempi tuotannon kasvu kuvastui kielteisenä työmarkkinakehityksenä. Yhteisön yleisen 
Vuoden 1995 suuntaviivojen alustava tarkistus tapahtui joulukuussa 1995. 
11 
työllisyyden kohtalainen nousu vuoden 1994 puolivälistä lähtien pysähtyi vuoden 1995 lopulla. 
Erityisesti niissä maissa, joiden kilpailuasema heikkeni eniten kevään 1995 valuuttakurssikriisin 
seurauksena, työllisyyskehitys muuttui hyvin kielteiseksi.Mutta myös monissa muissa maissa 
talouden hidastuminen pysäytti työllisyyden kohentumisen.Kaiken kaikkiaan työllisyyden 
arvioidaan kasvaneen vain puoli prosenttia viime vuonna koko yhteisössä. 
Alkuperäisen varastojen täyttämisen luoman kannustimen haihtumisen lisäksi heijasti vuonna 1995 
tapahtunut huomattava hidastuminen kahta epäsuotuisaa rahoitusmarkkinoiden kehityssuuntaa. 
Ensinnäkin pitkien korkojen huomattava nousu maailman ja yhteisön rahoitusmarkkinoilla vuoden 
1994 aikana näyttää vaikuttaneen odotettua kauemmin rajoittavasti yritysten ja kotitalouksien 
kulutuspäätöksiin vuonna 1995 .Tuottojen kasvu vaihteli huomattavasti jäsenvaltioittain, mikä 
kuvasti muun muassa niiden taloudellista suorituskykyä, politiikan asemaa ja 
uskottavuutta.Erityisesti pitkät korot nousivat huomattavasti enemmän maissa, joiden julkisen 
talouden ei markkinoilla katsottu olevan pysyvästi supistumaan päin. 
Taulukko 1 
Nimelliskorot 
(%) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Joulu 
1993 Joulu 
1994 Huhti 
1995 Tammi 
1996 Huhti 
1996 
Lyhyet korot1 
7.2 
7.3 
6.1 
19.9 
8.9 
6.5 
6.3 
8.6 
5.6 
5.8 
11.7 
5.9 
7.7 
5.3 
6.9 5.4 
6.2 
5.3 
17.9 
8.2 
5.9 
6.3 
9.0 
5.4 
4.8 
10.5 
5.7 
8.2 
6.4 
6.6 5.3 
6.9 
4.6 
17.2 
9.4 
7.7 
6.8 
10.8 
4.7 
4.5 
10.8 
6.0 
8.9 
6.7 
7.2 3.6 
4.4 
3.5 
14.6 
8.9 
4.7 
5.4 
9.9 
3.3 
3.7 
8.5 
4.2 
8.4 
6.4 
5.8 3.3 
4.0 
3.3 
14.1 
7.8 
3.9 
5.1 
9.4 
2.9 
3.0 
7.6 
3.9 
6.6 
6.0 
5.3 Joulu 
1993 Joulu 
1994 Huhti 
1995 Tammi 
1996 Huhti 
1996 
Pitkät korot2 
6.6 
6.2 
5.7 
8.3 
5.8 
8.8 
5.7 
9.0 
6.3 
(6.8) 8.3 
8.8 
7.5 
11.5 
8.1 
8.6 
11.9 
7.6 
7.6 
11.5 
10.3 
10.7 
8.5 
(9.0) 7.9 
8.8 
7.1 
12.1 
7.8 
8.7 
13.0 
7.2 
7.4 
12.1 
9.4 
11.5 
8.4 
(8.9) 6.5 
7.0 
5.9 
9.5 
6.5 
7.2 
10.2 
5.9 
6.2 
9.4 
7.0 
8.3 
7.4 
7.3 6.7 
7.3 
6.4 
9.3 
6.5 
7.6 
10.1 
6.4 
6.5 
9.2 
7.5 
8.4 
8.1 
7.6 
1 Kolmen kuukauden rahamarkkinakorko. 
2 Kymmenen vuoden viitelainan tuotto, paitsi koko Euroopan kohdalla huhtikuuhun 1995 
asti, missä tiedot perustuvat valtion obligaatioiden tuotoon 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. 
Toiseksi, ja mikä ehkä oli vielä tärkeämpää, kevään 1995 valuuttamyrsky oli vaikuttanut 
huomattavasti niin devalvoituneiden kuin revalvoituneidenkin valuuttojen talouksiin. Sen laukaisi 
Yhdysvaltain dollarin huomattava heikkeneminen Meksikon peson kriisin alkaessa. Mutta tätä 
seuranneet suuret ja jyrkät Euroopan yhteisön valuuttojen väliset liikkeet näyttävät kuvastavan 
syvempää perusongelmaa, kansallisten julkisten talouksien vakautussuunnitelmien ja 
12 
Taulukko 2 
Nimelliset tehokkaat valuuttakurssit 
Indeksi, elokuu 1992 = 100 
Joulu 
1993 Joulu 
1994 Huhti 
1995 rakenneuudistusten uskottavuuden puutetta ja/tai eräissä jäsenvaltioissa havaittua uusien 
inflaatiopaineiden vaaraa. Saksassa ja niissä maissa, joiden valuutat ovat läheisesti yhteydessä 
Saksan markkaan, valuuttakurssin nousu merkitsi lyhyiden korkojen laskusta huolimatta 
huomattavaa yleisten rahamarkkinaehtojen kiristymistä sekä kilpailukyvyn ja teollisuuden 
kannattavuuden heikkenemistä. Tämä puolestaan 
vaikutti edelleen investointeihin ja johti 
luottamuksen selvään heikkenemiseen. Toisaalta 
niissä maissa, joiden valuutat devalvoituivat 
huomattavasti, vientimarkkinaosuuksien 
lyhytaikaista kasvua laimensi jonkin verran 
vientimarkkinoiden kasvun hidastuminen ja korkojen 
nousu sekä kuluttajien ostovoiman supistuminen 
kotimarkkinoiden korkeamman inflaation vuoksi. 
Lisäksi koko yhteisön tasolla huomattavat ja jyrkät 
yhteisön sisäiset valuuttakurssien liikkeet 
vaarantavat sisämarkkinoiden kunnollisen toiminnan 
ja johtavat väistämättä vähemmän optimaaliseen 
voimavarojen kohdentamiseen. B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
UK 
EUR 99.9 
100.5 
100.8 
87.5 
78.4 
100.9 
92.8 
75.1 
102.6 
101.5 
87.2 
82.5 
74.6 
88.7 
78.2 103.3 
102.2 
103.1 
82.9 
78.2 
102.4 
94.5 
72.7 
104.3 
102.8 
88.3 
91.5 
77.5 
87.1 
80.2 107.9 
107.2 
109.3 
82.9 
77.1 
106.3 
93.3 
63.2 
109.0 
107.3 
90.2 
95.8 
73.0 
83.2 
80.4 Tammi 
1996 
105.9 
106.8 
106.7 
80.2 
80.6 
106.7 
94.3 
71.8 
107.0 
105.5 
89.6 
95.8 
83.2 
82.1 
84.6 Huhti 
1996 
104.6 
105.4 
104.9 
80.9 
80.2 
106.0 
94.6 
73.9 
105.8 
104.2 
89.3 
91.1 
84.8 
82.4 
83.6 
Lähde: Komissio 
Yllä esitetty kehitys viittaa tarpeeseen yhdensuuntaistaa menettelytapoja kansainvälisellä tasolla. 
Se osoittaa myös selvästi, miten kielteinen vaikutus kasvuun, työllisyyteen ja luottamukseen on 
riittämättömillä toimenpiteillä juuri niillä suoraan jäsenvaltioiden omalla vastuulla olevilla 
politiikan alueilla, joita tarvitaan talouspolitiikkojen yhdistelmän jatkuvaan tasapainottamiseen 
vuoden 1995 laajoissa talouspolitiikan suuntaviivoissa suositellulla tavalla. 
Jäljempänä esitettävä katsaus tapahtuneeseen kehitykseen noudattaa neuvoston suosituksessa 
käytettyjä neljää laajaa pääotsikkoa: hintojen ja valuuttakurssien vakaus, terve julkistalous, 
kilpailukyky sekä työllisyys ja työmarkkinat. 
13 
H. 1.2. Hintojen ja valuuttakurssien vakaus 
Hintojen vakaus - Vuoden 1995 suuntaviivoissa vahvistettiin uudelleen vuosina 1993 ja 1994 
asetettu tavoite, että inflaatio ei saa ylittää 2-3 prosenttia, mikä on askel kohti hintojen vakautta; 
vuoden 1995 suuntaviivojen mukaan oli todennäköistä, että tämä tavoite saavutettaisiin 
useimmissa jäsenvaltioissa vuoden 1996 aikana. 
Kuval INFLAATIO 
Väliaikainen yhtenäistetty kuluttajahintaindeksi* 
(maaliskuu 1996 - 12 kuukauden keskiarvo) 
•II IH 
B DK D GR E F IRL I L NL A 
' Tâmé kuluttajahintaindeksi on ensimmäinen valhe yhteisön kanaalisten 
kukjttaJahlntBlndeksIn harmonisoinnissa P FIN S UK 
tfflHHf Inflaatio on ollut vakaassa 
laskussa yhteisössä vuodesta 
1991 lähtien, ja yksityisen 
kulutuksen deflaattorin 
kasvuvauhti on laskenut noin 
5,5 prosentista hieman yli 
kolmeen prosenttiin viime 
vuonna; useimmat jäsenvaltiot 
saavuttivat inflaatiotavoitteen jo 
vuonna 1995. Vuoden 1996 
osalta kuluttajahintainflaatio oli 
yhteisössä tämän vuoden maaliskuussa 2,9 prosenttia mitattuna 12 kuukauden keskiarvona 
kuluttajahintaindeksien vuotuisesta muutoksesta (IICP) . Kymmenessä jäsenvaltiossa inflaatio 
pysyi suuntaviivoissa määrätyn vaihteluvälin rajoissa ja useimmissa niistä inflaatio oli jopa alle 
kaksi prosenttia.Yhdistyneessä kuningaskunnassa inflaatio oli lähes kolme prosenttia. Muista 
jäsenvaltioista Portugali on päässyt suhteellisen lähelle rajaa viime kuukausina.Espanjassa ja 
Italiassa inflaatio laskee huomattavasti viime vuodesta noustuaan tuolloin niiden valuuttojen arvon 
laskun ja välillisten verojen korotusten seurauksena.Myös Kreikassa saavutettiin viime vuonna 
huomattavaa edistystä, mutta inflaation lasku näyttää menettäneen puhtinsa viime 
kuukausina.Tämä kehitys liittyy kuitenkin ulkoisiin tekijöihin. 
Tämä suhteellisen rohkaiseva inflaation hidastuminen suuntaviivojen hyväksymisen jälkeen 
kuvastaa useiden voimien yhteisvaikutusta.Se ei sisällä vain sellaisia vaikutuksia kuin jatkuva ja 
edelleen laajeneva tuotantokuilu ja hillitty raaka-aineiden hintakehitys, vaan myös rakenteellisia 
parannuksia sellaisilla alueilla kuin keskuspankin itsenäisyydessä, palkkakäyttäytymisessä ja 
kilpailussa.Inflaation alentamisessa saavutettu huomattava menestys monissa jäsenvaltioissa ja 
rahaviranomaisten asianmukainen toiminta niissä maissa, joiden valuuttojen arvo laski, ovat 
lisänneet inflaation vastaisten toimenpiteiden uskottavuutta.Palkkakehitys oli viime vuonna melko 
Nämä IICP:t edustavat ensimmäistä vaihetta CPI-laskelmien harmonisoinnissa.IICP:eitä ja niistä johdettuja HICP:eitä 
(harmonisoidut kuluttajahintaindeksit), jotka alkavat tammikuusta 1997, käytetään arvioitaessa Maastrichtin sopimuksen 
rahan arvon alenemista koskevien lähentymisperusteiden noudattamista. 
14 
kohtuullinen; se liikkui suunnilleen hinnannousujen tasolla useimmissa jäsenvaltioissa, ja 
työntekijöiden nimellispalkat henkilöä kohden nousivat hieman, 3,5 prosenttia koko yhteisön 
tasolla.Tätä lukua on verrattava lähes kuuden prosentin keskimääräisen vuotuiseen nousuun 
kaudella 1991-93.Reaalisten yksikkötyökustannusten lasku paransi kannattavuutta noin yhdellä 
prosentilla tai enemmälläkin monissa jäsenvaltioissa ja 1,3 prosentilla koko yhteisössä 
suuntaviivoissa esitettyjen suositusten mukaisesti. 
Taulukko 3 
Inflaatiokehitys 
(vuotuinen muutos prosentteina) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FiN 
S 
UK 
EUR Yksityisen kulutuksen 
deflaattori 
1993 
3.1 
0.3 
3.9 
13. 
7 
5.5 
2.2 
1.7 
5.4 
7.0 
2.3 
3.4 
7.1 
4.2 
5.7 
3.5 
4.1 1994 
3.0 
1.7 
2.7 
10.8 
4.9 
1.8 
2.7 
4.6 
2.4 
2.4 
3.0 
5.2 
1.3 
3.1 
2.5 
3.2 1995 
1.5 
1.8 
2.0 
9.3 
4.6 
1.6 
2.5 
5.7 
2.0 
1.1 
2.2 
4.2 
1.1 
2.7 
2.6 
3.0 Nimelliset työvoima­
kustannukset henkeä 
kohden 
1993 
3.3 
1.6 
4.3 
10.1 
6.5 
2.2 
4.9 
3.7 
5.2 
3.1 
4.6 
9.1 
1.0 
4.4 
4.3 
4.0 1994 
4.8 
3.6 
3.2 
11. 
9 
3.1 
2.1 
3.2 
3.0 
3.4 
2.3 
3.1 
5.2 
3.5 
5.4 
3.5 
3.2 1995 
1.9 
3.3 
3.8 
12. 
5 
2.4 
2.4 
3.1 
5.2 
3.9 
3.0 
3.8 
4.6 
5.3 
3.0 
3.1 
3.5 Reaaliset yksikkö­
työkustannukset 
1993 
-0.4 
-1.5 
-0.1 
-0.4 
-0.5 
0.1 
-1.7 
-2.4 
-2.6 
0.6 
0.3 
0.8 
-6.6 
-1.4 
-2.6 
•1.0 1994 
-0.7 
-3.0 
-2.6 
1.3 
-3.4 
-1.9 
-2.0 
-4.0 
-0.9 
-2.5 
0.6 
-1.4 
-2.9 
-1.1 
-2.4 
-2.5 1995 
-1.5 
0.5 
-0.7 
1.9 
-2.6 
-0.3 
-2.6 
-3.1 
-0.8 
-0.1 
-0.3 
-3.5 
-0.4 
-2.4 
-1.0 
-1.3 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. 
Joissakin jäsenvaltioissa palkkakehitys tuotti silti pettymyksen - ei vain niissä, joissa inflaation 
vähentäminen ei vielä ollut onnistunut täydellisesti vaan myös esimerkiksi Saksassa, jossa 
palkkaratkaisut olivat melko kalliita rahaviranomaisten ilmoittamaan inflaatiotavoitteeseen 
verrattuna.Yhdessä Saksan markan arvon nousun kanssa nämä palkkasopimukset vaikuttivat 
kilpailukyvyn ja kannattavuuden rapistumiseen kansainväliselle kilpailulle alttiilla 
toimialoilla. Italiassa palkkakustannukset nousivat vuonna 1995, mutta nousu pysyi hieman 
inflaation alapuolella.Jatkuva valppaus on tarpeen palkkojen ja hintojen kierteen välttämiseksi, 
joka vauhtiin päästyään nostaisi hintojen vakauden saavuttamisen tulevia kustannuksia.Suomessa 
sekä nimellis- että reaalipalkat nousivat merkittävästi vuonna 1995.Kohtuullisen kaksivuotisen 
tuloratkaisun vuoksi palkkojen nousu rauhoittuu olennaisesti vuosina 1996 ja 1997. 
Valuuttakurssien vakaus. - Kevään 1995 valuuttakurssimyrskyn jälkeen tilanne alkoi tasoittua 
syyskuuhun 1995 mennessä.Tähän kehitykseen vaikuttivat Yhdysvaltain dollarin vahvistuminen 
elokuuhun asti, Saksan valtionpankin rahapolitiikan väljentyminen maaliskuussa ja monien 
15 
jäsenvaltioiden voimistuneet ponnistelut julkisen talouden vakauttamiseksi.Tämän suotuisan 
tilanteen keskeytti jossain määrin syyskuussa Euroopan valuuttakurssien uusi heilahtelu.Tästä 
uusien jännitteiden synnystä olivat vastuussa dollarin heikkeneminen ja erityiset taloudelliset ja 
poliittiset tekijät eräissä yhteisön maissa; ne liittyivät EMUn tulevaisuudennäkymiin kohdistuviin 
huoliin.Tästä keskeytyksestä huolimatta rauha on palannut markkinoille ja vuosien 1994-95 
valuuttaliikkeiden jälkeen kurssit ovat palautuneet suurelta osin ennalleen tämän vuoden 
alkukuukausina. 
Kreikan, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan valuutat ovat edelleen valuuttakurssijärjestelmän 
ulkopuolella.Kolmesta uudesta jäsenvaltiosta vain Itävalta liittyi valuuttakurssijärjestelmään 
vuoden 1995 alusta. 
Pitkien ja lyhyiden korkojen kehitys kuvasti vuonna 1995 osittain ulkomaisten 
valuuttamarkkinoiden jännitteitä.Saksan valtionpankki laski diskonttokorkoa neljästi maaliskuusta 
1995 lähtien, koska rahan tarjonta kasvoi Saksassa hitaasti ja toimenpide paransi Saksan 
inflaationäkymiä, ja tarjosi siten useimmille muille jäsenvaltioille tilaisuuden tehdä samoin. 
Lyhyiden korkojen erot Saksan vastaaviin korkoihin nähden kapenivat useimmissa jäsenvaltioissa 
vuonna 1995, vaikka ne olivat kevään valuuttakurssijännitteissä kasvaneet jyrkästi.Korkoerojen 
pienenemisvauhti on vaihdellut eri jäsenmaiden kesken ja useimmissa tapauksissa se on kuvastanut 
niiden valuutan suhdetta Saksan markkaan. Huomattavia eroja on jäljellä monissa jäsenvaltioissa, 
joissa rahoitusmarkkinoilla yhä tunnetaan huolta inflaation vastaisen ja/tai budjettipolitiikan 
uskottavuudesta. 
Pitkien korkojen markkinoilla korkojen pysyvä lasku vuonna 1995 (vuoden 1994 nousun jälkeen) 
kääntyi jyrkästi tämän vuoden alkukuukausina.Viimeaikainen nousu koko yhteisössä kuvastaa 
laajasti Yhdysvalloissa tapahtuneen kehityksen heijastusvaikutuksia; siellä talouden kasvun on 
nähty lisäävän valtionvarainministeriön mahdollisuutta kiristää rahapolitiikkaa. Kuten lyhyiden 
korkojenkin kohdalla, korkoerot Saksan ja muiden jäsenvaltioiden välillä ovat yleensä laskeneet, 
vaikka ne ovat edelleen huomattavia joissakin jäsenvaltioissa, joissa valuuttakurssien uskottavuus 
on tiiviisti sidoksissa inflaatioon ja/tai talousarviokehitykseen. 
16 
//. 1.3. Terve julkinen talous 
Laman päättyessä vuonna 1993 monet maat kärsivät vakavasta julkisen talouden epätasapainosta. 
Aiemmissa suuntaviivoissa tunnustettiin nopean toiminnan tarve tällä alueella. Valitettavasti monet 
jäsenvaltiot eivät vuoden 1994 ja alkuvuoden 1995 suhteellisen hyvästä taloudellisesta tilanteesta 
huolimatta olleet tehneet merkittäviä ratkaisuja budjettiongelmiinsa viime vuoden suuntaviivojen 
julkaisemiseen mennessä. 
Julkisen talouden tavoitteita koskevissa vuoden 1995 suuntaviivoissa katsottiin, että lyhyellä 
aikavälillä jäsenvaltioiden ei tulisi vain luottaa automaattisten vakauttajien toiminnasta 
odotettaviin etuihin talousarviotilanteensa parantamiseksi vaan myös hyödyntää täysin kaikki 
kasvumahdollisuudet kiihdyttääkseen julkisen talouden vakauttamista vähentämällä rakenteellisia 
alijäämiä. Jäsenvaltioita kehotettiin alentamaan mahdollisimman pian budjettialijäämänsä alle 
kolmeen prosenttiin bruttokansantuotteesta. Kaiken odotettua vahvemmasta kasvusta tai 
suotuisammasta korkokehityksestä aiheutuneen liikkumavaran käyttöä suositeltiin rahoitusaseman 
vakauttamisen nopeuttamiseksi. 
Kehitys vuonna 1995 — Yleisesti ottaen useimpien jäsenvaltioiden julkisen talouden 
rahoitusasemassa tapahtui edistystä vuonna 1995. Parannus oli kuitenkin riittämätön ottaen 
huomioon sekä ratkaistavien julkisen talouden vaikeuksien määrän että viralliset sitoumukset siitä, 
että tehtäisiin enemmän. Vuoden kuluessa ja erityisesti vuoden 1995 viimeisellä neljänneksellä 
joissakin jäsenvaltioissa koettu jyrkkä suhdannelasku vaikeutti ilmeisesti terveemmän julkisen 
talouden rahoitusaseman tavoittelua. Monissa maissa ilmenneet lipsumiset budjetivajeen 
korjaamisessa olivat selvästi budjettitasapainottumisen yleisen riittämättömän kehityksen 
taustatekijä; niitattuna komission yksiköiden laatimilla suhdannekorjatuilla budjettijäämiUä. 
Itse asiassa julkisen hallinnon nettoluotonotto laski yhteisössä vuonna 1995 vain puolella 
prosenttiyksiköllä edelleenkin liian korkealle viiden prosentin tasolle bruttokansantuotteesta, joka 
on huomattavasti korkeampi kuin suuntaviivoja viime vuoden toukokuussa luonnosteltaessa 
odotettiin.Tapahtuneesta julkisen talouden rahoitusaseman paranemisesta noin puolet johtui muista 
kuin suhdannetekijöistä; suhdannekorjatun budjettialijäämän arvioitu väheneminen (0,25 
prosenttiyksikköä) oli piennempi kuin aiemmin odotettiin 
Todellisten budjetti]aarnien tasolla kymmenen jäsenvaltiota viidestätoista on saavuttanut 
jonkinlaista edistystä vuonna 1995; tulos vaihtelee Portugalin 0,5 prosenttiyksikön parannuksesta 
Kreikan lähes kolmeen prosenttiyksikköön.Yhdeksän näistä kymmenestä maasta paransi myös 
rakenteellisia alijäämiään. Poikkeuksen muodosti Suomi, jossa alijäämän kasvun selitti lähinnä 
veronpalautusten maksun ajoitus.Neljässä maassa, Tanskassa, Kreikassa, Italiassa ja Ruotsissa 
suhdannekorjatun alijäämän parannus vaihteli yhden ja kolmen prosenttiyksikön välillä. Kaikissa 
17 
viimeksi mainituissa neljässä jäsenvaltiossa Tanskaa lukuunottamatta alijäämä on vuoden 1996 
alussa vielä reilusti yli viitearvon, joka on kolme prosenttia bruttokansantuotteesta. Belgiassa, 
Espanjassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alijäämät ovat pienentyneet hienoisesti, 
0,5:stä 0,75 :een prosenttiyksikköön. 
Taulukko 4 
Todelliset ja suhdannekorjatut julkisen talouden rahoitusjäämät 
(% BKT:stä) 
Todellinen rahoitusjäämä 
(taso) 
1993 1994 1995 Todellisen rahoitusjäämän 
muutos' 
1993 1994 1995 Suhdannekorjatun 
rahoitusjäämän muutos' 
1993 1994 1995 
B 
DK 
D 
QR 
E 
F 
IRL 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK -6.7 
-3.9 
-3.5 
-14.2 
-7.5 
-6.1 
-2.4 
-9.6 
1.8 
-3.2 
-4.3 
-7.1 
-8.0 
-12.3 
-7.8 -5.3 
-3.5 
-2.5 
•12.1 
-6.9<2> 
-5.8 
-2.0 
-9.0 
2.2 
-3.2 
-4.5 
-5.8 
-6.3 
•10.8 
-6.8 -4.5 
-1.4 
-3.5 
-9.2 
-6.2<2> 
-5.0 
-2.4 
-7.1 
0.3 
-3.4 
-6.2 
-5.4 
-5.6 
-8.1 
-6.0 0.4 
-1.0 
-0.7 
-1.9 
-3.3 
-2.0 
0.1 
0.0 
1.0 
0.7 
-2.2 
-3.7 
-2.2 
-4.5 
-1.5 1.4 
0.4 
1.0 
2.1 
0.6 
0.3 
0.4 
0.6 
0.4 
-0.0 
-0.2 
1.3 
1.7 
1.5 
1.0 0.8 
2.1 
-1.0 
2.9 
0.7 
0.8 
-0.4 
1.9 
-1.9 
-0.2 
-1.7 
0.4 
0.7 
2.7 
0.8 2.6 
-0.7 
1.0 
-0.9 
-1.1 
-0.4 
1.3 
1.4 
2.3 
-1.4 
-2.2 
-0.7 
-1.7 
-1.5 1.2 
-1.3 
0.8 
2.2 
0.7 
-0.4 
-0.5 
0.4 
0.1 
-0.3 
-0.5 
1.8 
-0.3 
0.3 
0.1 0.5 
1.6 
-0.9 
2.6 
0.4 
0.5 
-2.0 
1.3 
-2.0 
-0.2 
-1.6 
0.2 
-1.2 
1.1 
0.6 
EUR -6.2 -5.5 -5.0 -1.1 0.8 0.5 0.2 0.3 0.3 
1 ) Komission yksiköiden arvioita. + osoittaa rahoitusaseman parannusta, - sen heikentymistä. 
2) Tämä aikasarja sisältää sosiaaliturvamaksut kassaperusteella.Alustava laskelma kansallisten lähteiden 
mukaan suoriteperusteella osoittaa -6,2 prosenttia BKT:stä vuodelle 1994 ja -5,8 prosenttia BKTrstä 
vuonna 1995. Aikasarja päivitetään suoriteperusteella, kunhan eräät tilastollisten määritelmien oikeaa 
soveltamista koskevat seikat on selvitetty. 
Lähde: Komission kevään 1996 ennusteet 
Viidessä jäljellä olevassa maassa sekä todellinen että suhdannekorjattu budjettialijäämä huononi. 
Suhdannekorjattujen budjettijäämien osalta havaittiin Alankomaissa noin 0,25 prosenttiyksikön 
heikkeneminen, Saksassa 0,75 prosenttiyksikön heikkeneminen sekä 1,5 -2,5 prosentin 
heikkeneminen Irlannissa, Luxemburgissa ja Itävallassa. Saksassa ylitys johtui osittain 
verokertymän odottamattomasta heikentymisestä. Irlannissa politiikka näyttää vahvan talouskasvun 
aikana olleen suhdannetta vahvistava, vaikka myös joillakin erityistekijöillä, kuten 
sosiaaliturvajärjestelyillä, oli yhteyttä asiaan.Pienestä vajauksesta huolimatta Luxemburg on 
Irlannin tavoin edelleen Maastrichtin sopimuksen budjettiviitearvojen rajoissa.Itävallassa 
puolestaan ongelmaa hoitaa uusi hallitus, mutta on selvää, että julkisen talouden rahoitusasema 
heikkeni vakavasti vuonna 1995.Ponnistukset viimevuotisen rakenteellisen heikkenemisen 
kääntämiseksi ovat asianmukaisia kaikissa näissä viidessä jäsenvaltiossa, mutta ovat erityisen 
tarpeellisia niissä maissa, joiden suhdannekorjatut alijäämät ylittävät kolme prosenttia 
bruttokansantuotteesta. 
18 
Myönteisempää on se, että suurin osa kahden viime vuoden aikana tapahtuneesta julkisen talouden 
sopeuttamisesta on keskittynyt menopuolelle, ja julkisten menojen osuus BKTstä on laskenut noin 
1,75 prosenttiyksikköä koko yhteisössä, vaikka se edelleen on yli 50 prosenttia BKTstä.Julkisten 
menojen lasku oli yleinen suuntaus useimmissa jäsenvaltioissa. Lisäksi muut kuin korkokulut 
laskivat kaikissa maissa Portugalia lukuunottamatta. 
Taulukko 5 
Julkisen talouden tulot, menot ja korkokulut 
(% BKT.stä) 
Tulot Menot (joista) korkokulut 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1993 
49.6 
58.3 
46.5 
34.4 
42.0 
49.3 
38.9 
47.4 
45.0 
53.1 
49.4 
36.3 
53.8 
60.3 
35.9 
46.2 1994 
50.4 
58.8 
46.8 
35.8 
41.0 
48.9 
39.5 
45.2 
44.6 
50.8 
48.1 
38.0 
54.6 
59.6 
36.4 
45.9 1995 
49.9 
58.3 
45.3 
36.8 
39.9 
49.3 
37.3 
44.8 
41.6 
48.6 
46.9 
39.4 
52.8 
59.5 
37.6 
45.7 1993 
56.3 
62.2 
50.0 
48.5 
49.5 
55.5 
41.3 
57.0 
43.2 
56.3 
53.7 
43.4 
61.9 
72.6 
43.7 
52.5 1994 
55.6 
62.3 
49.3 
48.0 
47.9 
54.7 
41.6 
54.2 
42.4 
54.1 
52.6 
43.8 
60.9 
70.4 
43.2 
51.4 199S 
54.4 
59.7 
49.8 
46.0 
46.0 
54.3 
39.7 
51.8 
41.3 
51.9 
53.1 
44.8 
58.4 
67.6 
43.6 1993 
10.5 
7.8 
3.3 
12.8 
5.2 
3.7 
6.7 
12.1 
0.4 
6.4 
4.3 
6.7 
4.6 
6.2 
2.9 
50.8 5.5 1994 
10.2 
7.1 
3.4 
14.2 
5.1 
3.8 
5.9 
10.7 
0.4 
6.1 
4.1 
5.8 
5.1 
6.8 
3.3 
5.3 1996 
9.2 
6.7 
3.8 
12.9 
5.4 
3.7 
5.2 
11.2 
0.3 
5.8 
4.3 
5.8 
5.4 
7.1 
3.7 
5.4 
Lähde: Komission kevään 1996 ennusteet 
Julkisen talouden tulojen osalta oli vähäistä laskua havaittavissa koko yhteisössä ja monissa 
jäsenvaltioissa.Melko huomattava lasku julkisen talouden tulojen osuudessa BKT:stä tapahtui 
Alankomaissa, Itävallassa ja Luxemburgissa kahden viime vuoden aikana.Toisaalta verorasitus 
näytti kasvavan Kreikassa, Ranskassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
19 
Taulukko 6 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Julkinen bruttovelka 
(% BKT.stä) 
137.9 
80.1 
48.2 
111.8 
60.5 
45.4 
97.5 
119.4 
6.2 
81.1 
62.8 
67.2 
57.3 
76.0 
48.5 
66.2 1994 
Taso 
136.0 
76.0 
50.4 
110.4 
63.1 
48.3 
91.1 
125.6 
5.9 
77.6 
65.0 
70.0 
59.5 
79.3 
50.2 
68.2 Muutos 
vodessa 
-1.9 
-4.1 
+2.2 
-1.4 
+2.6 
+2.9 
-6.4 
+6.2 
-0.3 
-3.5 
+2.2 
+2.8 
+2.2 
+3.3 
+1.7 
+2.0 1995 
Taso 
133.7 
71.9 
58.1 
111.5 
65.7 
52.4 
85.5 
124.8 
5.9 
79.0 
69.4 
71.6 
59.6 
79.9 
54.0 
71.2 Muutos 
vodessa 
-2.3 
-4.1 
+7.7 
+1.1 
+2.6 
+4.1 
-5.6 
-0.8 
0.0 
+1.4 
+4.4 
+1.6 
0.0 
+0.6 
+3.8 
+3.0 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. Yhteisön julkisen talouden budjettien 
alijäämien alentamisessa saavutettu 
puutteellinen edistys kuvastui yhteisön 
keskimääräisissä velka/BKT 
suhdeluvuissa, jotka nousivat vuonna 1995 
kolmella prosenttiyksiköllä, yli 71 
prosenttiin. Vaikka Saksan yhdistymiseen 
liittyvien velkojen siirtyminen Saksan 
liittohallitukselle, varsinkin Treuhand-
anstaltille, oli tärkeä yhteisön 
kokonaisvelkoja selittävä tekijä, on 
huomattava, että velan suhde 
bruttokansantuotteeseen heikkeni edelleen 
kaiken kaikkiaan yhdeksässä 
jäsenvaltiossa vuonna 1995. 
Luxemburgissa ja Suomessa velkasuhde ei 
muuttunut, kun taas Tanska, Belgia, 
Irlanti ja Italia onnistuivat laskemaan velkansa osuutta 1-6 prosenttiyksiköllä. On korostettava 
myös sitä, että velkasuhteen nousu useimmissa jäsenvaltioissa julkisen talouden rahoitusaseman 
yleisesti parantuessa osoittaa, että julkisen talouden supistamisyrityksiä on tarvetta voimistaa. 
Näin ollen on harkittujen toimenpiteiden 
vaikutus julkisen talouden vakauttamiseen 
ollut vähäisempi kuin vuonna 1995 
toivottiin. Tämä epäonnistuminen 
aikaisempien odotusten täydessä 
toteuttamisessa on pettymys, koska vakaa 
edistyminen kohti julkisen talouden 
lähentymistavoitteita on julkisesti 
tunnustettu tavoitteeksi jäsenvaltioiden 
kansallisissa lähentymisohjelmissa. On 
myös pettymys, että edelleen esiintyy 
laajalti poikkeavuuksia julkisen talouden 
rahoitusjäämissä, mitä kuvastavat 
perastamissopimuksessa määriteltyjä 
liiallisia alijäämiä koskevat talous- ja Taulukko 7 
Julkisen talouden alijäämät vuonna 1995: 
Lähentymisohjelman (CP) ennuste ja 
viimeisin komission (COM) ennuste 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK Pvm. 
6/92 (6/94) 
11/94 
11/93 
6/94 
7/94 
11/93 (7/95) 
6/94 
9/92 (6/95) 
10/94 
5/95 
11/93 (10/94) 
9/95 
6/95 
3/95 CP(a) 
3.8 (4.3) 
3.0 
2-3 
10.7 
5.9 
4.2/4.1 (5.0) 
<3 
4.7(7.5) 
3.7 
4% 
3 V* (b) 5.8) 
5.3 
9.0 
3 V* (c) COM 
4.5 
1.4 
3.5 
9.2 
6.1 
5.0 
2.4 
7.2 
3.4 
6.2 
5.4 
5.6 
8.1 
6.0 
a) Suluissa olevat luvut ovat tarkistettuja virallisia tavoitteita, eivät I 
yhteisön tason lähentymisohjelmissa esitettyjä. 
b) Vuosien 1995-1997 keskiarvo.. 
c) Budjettikausi 1995-96. 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996.. | 
20 
valtionvarainministerien neuvoston päätökset. 
Budjettinäkymät — Monen maan tärkein tehtävä on jatkaa ponnistelua julkisen taloutensa 
rahoitusaseman saattamiseksi vahvemmalle kannalle.Nykyiset budjettialijäämät huomioonottaen 
selvän enemmistön maista on supistettava alijäämiään vuonna 1996. Tähän mennessä ilmoitettujen 
konkreettisten toimenpiteiden ja elpymisessä ilmenneen odotettua pitemmän pysähdyksen vuoksi 
eteneminen näyttää kuitenkin riittämättömältä verrattuna niin suuntaviivoissa kuin kansallisissa 
lähentymisohjelmissakin asetettuihin tavoitteisiin. Vain kolmen jäsenvaltion (Tanskan, Irlannin ja 
Luxemburgin) alijäämät ovat nyt todennäköisesti alle kolmen prosentin viitearvon tänä vuonna, 
kun vuoden 1995 suuntaviivoja hyväksyttäessä seitsemän valtion odotettiin saavuttavan tämän 
rajan. 
Suuntaviivojen heinäkuussa 1995 tapahtuneen hyväksymisen jälkeen melkein kaikki jäsenvaltiot 
ovat ilmoittaneet uusista budjettiehdotuksista vuodelle 1996 ja joissakin tapauksissa myös vuodelle 
1997.Kaikki nämä ehdotukset pyrkivät julkisen talouden alijäämien alentamiseen tänä ja ensi 
vuonna kolmeen prosenttiin BKT:stä tai sen alapuolelle viimeistään vuonna 1997 kaikissa maissa 
Kreikkaa ja Italiaa lukuunottamatta.Erityisen huomattavista sopeuttamistoimipaketeista ilmoittivat 
Belgian hallitus syyskuussa 1995 (veronkorotuksia ja menojen supistuksia), Suomi syyskuussa 
1995 (menojen supistuksia vuosina 1996 ja 1997), Italia syyskuussa 1995 (toimenpiteitä 
veronkierron torjumiseksi, sosiaaliturvamaksujen korotuksia ja vähennyksiä muille kuin valtion 
laitoksille tapahtuvissa maksuissa), Ranska elokuussa 1995 (veroja keskushallinnon alijäämän 
vähentämiseksi), marraskuussa 1995 (sosiaaliturvajärjestelmän perusuudistus) ja toukokuussa 
1996 (menojen supistuksia ja sosiaaliturvan uudelleenjärjestely), Itävallan uusi hallitus 
huhtikuussa 1996 (menojen supistuksia, veronkorotuksia ja eläkejärjestelmän uudistuksia) ja 
Saksan hallitus myös huhtikuussa 1996 (menojen supistuksia). 
Vuoden 1996 keskimääräinen talouskasvu oli hitaampaa kuin useimpia näistä 
talousarviosuunnitelmista laadittaessa odotettiin, ja se vaikeuttaa alijäämän vähentämistä tänä 
vuonna. Monet jäsenvaltiot ovat jo ilmoittaneet lisätoimenpiteistä (muun muassa eräiden 
kululuokkien jäädytyksistä Saksassa ja Ranskassa) torjuakseen sen vajauksen, jota verotulojen 
heikomman kasvun ja sosiaalisten tulonsiirtojen vaikutus aiheuttaa, ja eräät muut tekevät 
todennäköisesti niin lähikuukausina. 
Mikäli asianomaiset jäsenvaltiot toteuttavat kokonaan kaikki ne toimenpiteet, joista on päätetty, on 
odotettavissa huomattava julkisen talouden rahoitusaseman korjaantuminen. On kuitenkin 
muistettava, että vaikka nämä toimenpiteet ovat todella tervetulleita, ne ovat joissakintapauksissa 
-21 
edelleen riittämättömiä sekä ratkaistavan ongelman kokoon että kansallisissa lähentymisohjelmissa 
asetettuihin tavoitteisiin nähden. 
II. 1.4. Kilpailukyky 
Vuoden 1995 suuntaviivoissa toistettiin kasvun perusvoimien ja yhteisön talouksien dynamismin ja 
kilpailukyvyn vahvistamiseen tähtäävien uudistusten toteuttamisen tärkeyttä. 
On selvää, että kullakin jäsenvaltiolla on päävastuu siitä, että edellytykset aidosti kilpailullisen 
ympäristölle luodaan ja säilytetään.Tämä voi tapahtua vain siten, että kohdistetaan talous-, vero­
ja sosiaalipolitiikka oikein sen varmistamiseksi, että ne edelleen ovat jäsenvaltioiden tämän alan 
tavoitteiden mukaisia.Näitä kansallisia ponnistuksia on kuitenkin täydennettävä ja vahvistettava 
yhteisön tason toiminnalla. 
Yhteisön tasolla on edelleen korostettava sisämarkkinoiden tarjoamien tilaisuuksien täyttä 
hyväksikäyttöä. Huhtikuuhun 1996 mennessä 89,7 prosenttia sisämarkkinadirektiiveistä oli 
siirretty kansalliseen lainsäädäntöön.Tanskassa prosenttiosuus oli korkein (96,6 %), ja seuraavina 
olivat Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta, Luxemburg ja Espanja. Eniten ongelmia 
aiheuttavat valkoisen kirjan direktiivien täytäntöönpanon kannalta edelleenkin julkiset hankinnat, 
vakuutusala sekä tekijän- ja teollisoikeudet. 
Kilpailukyvyn vahvistamista voimistetaan yhteisön taannoisen työllisyyttä koskevan 
luottamussopimuksen yhteydessä, jolla vahvistetaan toimenpiteitä tutkimus- ja kehitystoiminnan 
erityisaloilla, euroopanlaajuisilla verkoilla sekä kannustamalla dynaamisia pieniä ja keskisuuria 
yrityksiä. 
Tämä komission aloite vahvistaa yhteisössä jo käynnistettyjä toimenpiteitä monilla kilpailukykyyn 
liittyvillä aloilla. Yhteisö on viime vuosina täydentänyt edelleen yhtenäismarkkina-aloitetta 
perustamalla toimivan kilpailukehyksen, jolla varmistetaan jäsenvaltioiden yritysten menestyksekäs 
toiminta ja tehokkuus. Tärkeimpiä kehityskulkuja ovat seuraavat: 
• Komissio teki televiestinnän alalla viime vuonna tärkeitä aloitteita, joiden tavoitteena on 
varmistaa sääntelykehyksen suurempi liberalisointi. Tämä vapauttaminen on yhteisön 
tietoyhteiskuntaan liittyvien tavoitteiden kannalta elintärkeää. Täyden kilpailun toteuttaminen 
• 
• 
e 
4 -22 
televiestintäalalla vaikuttaa koko yhteisön talouden kilpailukykyyn. Komissio teki myös 
yhteisönpostipalveluja koskevia aloitteita. 
Kilpailupolitiikan merkitys on kasvanut myös yhteisön teollisuuden kilpailukyvyn 
kasvattamisessa. Vuonna 1995 komissio on tarkistanut pienten ja keskisuurten yritysten, 
laivanrakennuksen ja tutkimus- ja kehitystoiminnan yhteisön tukien kehykset. 
Toimenpiteisiin on ryhdytty myös lainsäädännön ja hallinnon yksinkertaistamiseksi. 
Komissio nimitti Ciampin puheenjohdolla toimivan kilpailukvkvasioiden neuvoa-antavan 
ryhmän, joka koostuu korkean tason asiantuntijoista ja teollisuuden edustajista, ja se esitti 
kertomuksen Madridin Eurooppa-neuvostolle joulukuussa 1995. 
Madridin Eurooppa-neuvosto otti huomioon komission kertomuksen siitä avainroolista, joka 
pk-vritvksillä voisi olla tärkeänä kasvua ja työllisyysmahdollisuuksia luovana 
alana.Komission kertomuksessa kuitenkin osoitettiin, että nämä pk-yritykset tarvitsevat 
erityistoimenpitein annettavaa tukea ja niiden kehitykselle suotuisan 
liiketoimintaympäristön.Sen vuoksi neuvosto pyysi komissiota tekemään ehdotuksia pk-
yritysten potentiaalin hyödyntämiseksi, niiden kilpailuaseman parantamiseksi ja niiden 
rohkaisemiseksi liiketoiminnassaan sekä Euroopassa että kansainvälisesti. Komissio 
puolestaan hyväksyi 20 päivänä maaliskuuta 1996 ehdotuksen uudeksi monivuotiseksi pk-
yritysohjelmaksi vuosille 1997-2000 , joka on lähetetty neuvoston käsittelyyn. 
Edistystä on tapahtunut myös viime vuonna kuljetus-, televiestintä- ja energia-alojen 
euroopanlaaiuisten verkkojen suhteen. Madridin Eurooppa-neuvosto kehotti jäsenvaltioita 
asettamaan etusijalle verkkohankkeiden tehokkaan toteuttamisen ja pyysi talous- ja 
valtiovarainministerien neuvostoa tekemään näihin verkkoihin varattujen rahoitusvarojen 
täydentämiseksi tarvittavat päätökset. 
Yhteisön toimenpiteet rakennerahastojen ja koheesiorahaston yhteydessä, joilla pyritään 
vahvistamaan yhteisön heikkojen alueiden aineellista ja henkistä pääomaa, vaikuttavat 
edelleen huomattavasti kaikkien alueiden tasapainoiseen kehitykseen. 
Yhteisö edistää aktiivisesti ympäristönsuojelualoitteita sekä yhteisön sisällä että 
kansainvälisillä foorumeilla.Ympäristöpolitiikan työpaikkoja luovan vaikutuksen lisäämiseksi 
Madridin Eurooppa-neuvosto korostaa, että ympäristöpolitiikan tulisi perustua 
markkinapohjaisiin keinoihin, veropolitiikan välineet mukaanlukien. 
KOM(96) 98 lopull., 20.3.1996. 
-23 
IL 1.5. Työllisyys ja työmarkkinat 
Vuoden 1995 suuntaviivoissa korostettiin aktiivisemman ja tehokkaamman työmarkkinapolitiikan 
merkittävää roolia sekä korkean monivuotisen talouskasvuasteen saavuttamisessa että kasvun 
työpaikkojen lisäämisessä.Kuten jaksossa 1 todettiin, kasvusuuntaukset vuonna 1995 olivat 
yleensä pettymys eikä tuotannon kasvunopeusriittänyt aikaansaamaan työllisyyden huomattavaa 
kasvua. Jos makrotalouspolitiikan kehystä onnistutaan tasapainottamaan edelleen, yhteisö voi 
edetä kohti kestävää, työllisyyttä luovaa kasvua. 
Erittäin tärkeä osa yhteisön strategiaa työpaikkojen luomiseksi on lisätä tiettyyn tuotantotasoon 
liittyvää työpaikkojen määrää ("kasvun työllisyyssisältö"). On kuitenkin huomattava, että 
ainoastaan lyhyttä ajanjaksoa koskevien havaintojen perusteella on vaikea arvioida, tapahtuuko 
taustalla työllisyyskehitystä. Tämä johtuu siitä, että mitattu työvoiman tuottavuus vaihtelee 
huomattavasti suhdanteen mukaan ja heijastaa työllisyyden myöhästynyttä reaktiota taloudellisen 
kasvunmuutoksiin. Käytettävissä olevat todisteet näyttävät kuitenkin osoittavan, että muutamissa 
valtioissa kasvun työllisyyssisältö on parantunut jonkin verran, mutta suurimmassa osassa 
valtioista tai yhteisössä keskimäärin ei ole tapahtunut merkittävää muutosta. 
Taulukko 8 
Kasvu, työllisyys ja tuottavuus 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 
USA 
JAP BKT:n reaalikasvu (% vuodessa) 
74-85 
_ 
2.0 
1.7 
2.5 
1.9 
2.2 
3.8 
2.8 
1.8 
1.9 
2.2 
2.2 
2.7 
1.8 
1.4 
2.0 
2.3 
3.6 86-90 
1.4 
3.4 
1.9 
4.5 
3.2 
4.6 
3.0 
4.6 
3.1 
3.0 
5.1 
3.4 
2.3 
3.3 
3.3 
2.8 
4.5 91-95 
TT 
2.0 
1.8 
1.3 
1.4 
1.1 
4.8 
1.1 
2.4 
1.9 
2.0 
1.1 
-0.8 
0.1 
1.2 
1.3 
2.2 
1.3 muistio 
7995 
1.9 
2.6 
1.9 
2.0 
3.0 
2.2 
8.6 
3.0 
3.2 
2.4 
1.8 
2.5 
4.2 
3.0 
2.4 
2.5 
2.0 
0.9 Työllisyys (% vuodessa) 
74-85 
-0.3 
0.5 
-0.2 
1.0 
-1.4 
0.1 
0.1 
0.9 
0.5 
-0.1 
0.7 
-0.4 
0.3 
0.8 
-0.2 
0.0 
1.8 
0.7 86 90 
TT 
0.3 
1.5 
0.9 
3.3 
0.8 
1.0 
0.6 
3.1 
1.9 
0.7 
1.1 
0.2 
1.0 
1.8 
1.3 
2.1 
1.5 91-95 
-0.4 
0.0 
0.9 
-0.4 
-0.1 
1.5 
-1.0 
2.7 
0.7 
1.1 
-0.4 
-3.6 
-2.2 
-1.2 
-0.5 
1.0 
0.8 Työvoiman tuottavuus 
(% vuodessa) 
nuÉstio 
1995 
0.4 
1.5 
-0.3 
0.9 
2.7 
1.2 
3.8 
-0.4 
2.5 
1.4 
-0.1 
-0.6 
2.2 
1.6 
0.6 
0.6 
1.5 
0.3 74-85 86-90 
2.1 
1.5 
1.9 
1.6 
3.4 
2.1 
3.7 
1.8 
1.2 
2.0 
1.6 
2.6 
2.4 
1.0 
1.6 
2.0 
0.5 
3.0 91-95 
1.9 
1.2 
1.9 
1.0 
1.2 
2.4 
3.6 
2.4 
1.5 
1.2 
2.2 
3.9 
3.2 
1.2 
1.5 
1.9 
0.6 
3.0 1.7 
2.4 
2.6 
0.7 
1.8 
1.2 
3.3 
2.3 
-0.3 
1.2 
0.9 
1.5 
2.9 
2.3 
2.4 
2.0 
1.1 
0.5 nudtto 
1995 
1.6 
1.1 
2.2 
1.1 
0.3 
1.0 
4.6 
3.4 
0.7 
1.0 
1.9 
3.1 
2.0 
1.4 
1.8 
1.9 
0.6 
0.6 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. 
-24-
Espanjassa aivan viime vuosina toteutetut työmarkkinauudistuksct ovat näköjään edistäneet 
erittäin voimakasta työllisyyden kasvua vuonna 1995 (2,7 prosenttia BKT:n kasvaessa 3 
prosenttia) ja suuntauksen uskotaan jatkuvan vuonna 1996. Myös Ranskassa, Alankomaissa ja 
pienemmässä määrin Belgiassa viimeaikaiset toimenpiteet ovat näköjään edistäneet sitä, että kasvu 
on vaikuttanut jossain määrin suotuisammin vuonna 1995 kuin aikaisemmin kehityksen perusteella 
olisi odotettu. Tanskan osalta suotuisa työllisyysreaktio voi osittain johtua aktiivisesta 
työmarkkinapolitiikasta. Pääasiassa taloudellisen toiminnan vilkastumisen seurauksena Irlannissa 
koettiin vuonna 1995 toisena vuotena peräkkäin erittäin voimakas työllisyyden kasvu. Sitä vastoin 
Saksassa ovat työllisyyttä vaikeuttaneet jatkuvat irtisanomiset tehdasteollisen suurilla aloilla 
kansainvälisen hintakilpailukyvyn huonontumisen aiheuttaman paineen alla, kun taas Italiassa 
työpaikkoja on menetetty huomattavasti niillä palvelualoilla, jotka ovat entistä alttiimpia 
kilpailupaineille ja ovat useita vuosia kärsineet erittäin heikosta kotimaisen kulutuksen kasvusta. 
Suuntaviivoissa korostettiin myös sekä Essenissä kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tunnustamia 
viittä avainaluetta että Eurooppa-neuvoston jäsenvaltioille esittämää pyyntöä, että nämä 
toteuttaisivat tämän strategian alan .politiikkaa käsittelevillä monivuotisilla ohjelmilla. Kun näissä 
ohjelmissa esitellään yhdenmukaisesti olemassa olevat tai suunnitellut kansalliset toimenpiteet 
strategian täytäntöönpanemiseksi, niistä tulee tärkeä työmarkkinapolitiikkojen 
täytäntöönpanemisessa tapahtuneen edistyksen valvonnan ja arvioinnin väline. Ohjelmien 
tehokkuuden varmistamiseksi niiden koordinointia on parannettava lähentymisohjelmilla, koska 
lähentymisen saavuttaminen, kasvu ja työllisyys liittyvät erottamattomasti toisiinsa. Niiden 
tämänhetkiseen sisältöön ja muotoon on myös tehtävä joitakin muutoksia, mukaan lukien 
kansalliset tavoitteet tietyille toimenpiteille sekä keskipitkän ja pitkän aikavälin ongelmien 
suurempi painottaminen. 
Ensimmäinen arvio yhteisön työllisyysstrategian täytäntöönpanemisessa saavutetusta edistyksestä 
esitettiin talous- ja finanssiministerien neuvoston sekä sosiaaliministerineuvoston ja komission 
yhteisessä kertomuksessa Madridin Eurooppa-neuvostolle. Kertomuksessa korostettiin ja kiitettiin 
jäsenvaltioiden Essenin-kokouksen jälkeisiä suuria ponnisteluja, erityisesti sitä, että jäsenvaltiot 
hyväksyivät välttämättömyyden käyttää integroitua lähestymistapaa, joka perustuu makrotalouden 
ja rakenteellisten työllisyyspolitiikkojen väliseen yhteyteen. Lisäksi korostetaan kuitenkin, että jos 
aiotaan saada aikaan ratkaiseva parannus yhteisön työllisyystilanteessa, on annettava lisää vauhtia 
jäsenvaltioidentyömarkkinauudistuksille. Kertomuksessa otettiin erilleen joukko toimenpiteitä, 
jotka ovat oiemiaisia kansallisten aloitteiden vahvistamiselle työUisyysuudistusten osalta. Yhteisen 
kertomuksen sisältämien suositusten perusteella Madridin Eurooppa-neuvosto kehotti 
25 
jäsenvaltioita asettamaan monivuotisissa työllisyysohjelmissaan etusijalle eräitä toiminta-aloja. 
Yhteistä yritystä sekä työllisyystilanteen että toimenpiteiden tehokkuuden parantamiseen 
arvioidaan yhteisön tasolla ohjelmien ja tiettyjen mittareiden perusteella. 
Madridin huippukokouksen jälkeen keskustelu työmarkkinauudistuksesta on keskittynyt ja 
tiivistetty komission puheenjohtajan ehdotukseen työllisyyttä koskevasta luottamussopimuksesta. 
Tämän sopimuksen tarkoitus on tehdä totta Madridin neuvoston vakuutuksesta, että tavoite luoda 
työpaikkoja säilyy tulevina vuosina Euroopan unionin politiikan avainalueena. Sopimuksen 
makrotaloudellinen ja rakenteellinen kehys perustuu näissä ja edellisissä suuntaviivoissa 
kehitettyyn strategiaan ja samalla käytetään asiaankuuluvia yhteisön välineitä dynamismin, kasvun 
ja työllisyyden synnyttämiseksi. Sopimuksen tavoitteena on päästä konkreettisiin poliittisiin 
sitoumuksiin yhdessä sosiaalisten kumppaneiden kanssa erityisesti työllisyyden luomiseen 
liittyvillä toimenpiteillä. 
26-
11.2. Taloudelliset näkymät 
Huonontuva taloudellinen ilmapiiri vuoden 1995 lopussa ja vuoden 1996 alussa on vaikeuttanut 
edistymistä tavoitteina olevissa työttömyyden vähentämisessä ja terveen julkistalouden 
palauttamisessa yhteisössä. Kuitenkin taloudellisen toiminnan odotetaan elpyvän vuoden 1996 
loppupuolella ja vuonna 1997. Tämä johtaa uudelleen työpaikkojen syntymiseen ja kääntää 
nykyisen nousevan työttömyyssuuntauksen. Jotta työttömyys vähenisi merkittävästi ja kestävästi, 
on ylläpidettävä kuitenkin voimakasta taloudellista kasvua pitkän ajanjakson ajan ja edistyttävä 
edelleen rakenteiden uudistamisessa. 
11.2.1. Kasvunäkymät 
Viimeaikainen taloudellinen hidastuminen, epävarmuus työpaikoista ja tulojen epävarmuus ovat 
heikentäneet kuluttajien luottamusta. Liike-elämän luottamus on kärsinyt perusteettomista 
valuuttakurssien muutoksista, lopullisen kysynnän parantumismerkkien puuttumisesta ja 
kestävästä rakenteellisesta heikkoudesta. Esiin on kuitenkin nousemassa merkkejä siitä, että 
luottamuksen väheneminen on pysähtynyt ja että kysyntä voi olla taas elpymässä useissa maissa. 
Sen vuoksi taloudellisen toiminnan yhteisössä odotetaan saavuttavan pohjan ja kääntyvän nousuun 
tämän vuoden alkupuoliskolla. 
Tarjontapuolen terveen perustan (erityisesti alhaisen 
inflaation ja suhteellisen vahvan investointien 
keskimääräisen tuottavuuden) ja suotuisamman raha- ja 
rahoitustilanteen perusteella yhteisön talouden odotetaan 
elpyvän vuoden 1996 alkupuoliskolla, ja elpymistä 
vahvistaa käynnissä olevan varastojen sopeuttamisen 
päättyminen. Kasvun odotetaan vahvistuvan asteittain 
vuonna 1997. Komission viimeisimmissä 
talousennusteissa taloudellisen kasvun koko yhteisössä 
odotetaan olevan noin 1,5 prosenttia tänä vuonna ja noin 
2,5 prosenttia vuonna 1997. Nousun uskotaan johtuvan 
suhteellisen voimakkaasta viennistä yhteisön ulkopuolelle, 
pääoman muodostuksen uudesta voimistumisesta ja 
jatkuvasta kohtuullisesta, mutta vähitellen lisääntyvästä 
yksityisestä kulutuksesta. Taulukko 9 
Reaalinen bruttokansantuote 
(Vuosittainen reaalimuutos prosenteissa) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1993 
-1.6 
1.5 
-1.2 
-1.0 
-1.2 
-1.5 
3.1 
-1.2 
0.0 
0.2 
0.4 
-1.2 
-1.2 
-2.2 
2.2 
-0.6 1994 
2.2 
4.4 
2.9 
1.5 
2.1 
2.7 
6.7 
2.1 
3.3 
2.7 
3.0 
1.0 
4.0 
2.6 
3.8 
2.8 1995 
1.9 
2.6 
1.9 
2.0 
3.0 
2.2 
8.6 
3.0 
3.2 
2.4 
1.8 
2.5 
4.2 
3.0 
2.4 
2.5 1996 
1.1 
1.3 
0.5 
2.0 
2.0 
1.0 
5.6 
1.8 
2.6 
1.8 
0.7 
2.3 
3.0 
1.2 
2.4 
1.5 1997 
2.3 
2.7 
1.8 
2.5 
2.9 
2.1 
4.9 
2.7 
3.0 
2.5 
1.1 
2.8 
3.6 
2.0 
3.0 
2.4 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. 
27 
Saksassa, Ranskassa ja eräissä niiden naapurimaissa keväällä 1995 tapahtuneen voimakkaan 
valuuttojen nousun haitalliset vaikutukset väistyvät vähitellen osaksi sen seurauksena, että 
alkuperäinen liioiteltu valuuttakurssikehitys on kääntynyt merkittävästi. Korkokantojen 
huomattavan alenemisen ja luottamuksen odotetun palautumisen avulla taloudellisen toiminnan 
odotetaan elpyvän vuoden 1996 aikana ja vahvistuvan vuonna 1997. Italiassa, Ruotsissa, 
Espanjassa ja muissa valtioissa jatkuva makrotaloudellisten politiikkojen yhdistelmän 
tasapainottaminen, joka on auttanut niiden valuuttoja vaihtelevissa määrin saamaan takaisin 
menettämäänsä arvoa, auttaa todennäköisesti lyhyt- ja pitkäaikaisten korkokantojen alentamisessa 
ja luottamuksen edistämisessä tukien siten kotimaisen kysynnän elpymistä viimeistään vuoden 
1996 loppupuoliskolla ja vähentäisi kasvun riippuvuutta viennistä. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa rahamarkkinatilanteen viimeaikainen helpottuminen, kehitys asuntomarkkinoilla 
ja suotuisa kilpailuasema pitävät käynnissä jatkuvaa, inflaatiota torjuvaa kasvua. 
Taloudellisiin näkymiin liittyy kuitenkin huomattavaa epävarmuutta. Ne valtiot, joiden valuuttojen 
arvo nousi vuonna 1995, eivät ole vielä täysin selvinneet kilpailukyvyn menetyksen aiheuttamista 
vaikutuksista, ja useimmissa niistä valtioista, joiden valuutan arvo aleni vuosina 1994-
1995,korkokantaero verrattuna Saksan markkaan on pysynyt suhteellisen korkeana. Nykyisen 
levottoman ympäristön ja korkean työttömyydenvuoksi liike-elämän ja kuluttajien kulutusreaktio 
parantuneeseen raha- ja rahoitusmarkkinatilanteeseen sekä valtiontalouden epätasapainoon voisi 
olla heikompi tai tapahtua tavallista myöhemmin. 
Jos yhteiskunnallinen ja poliittinen vastustus estäisi edistystä kohti terveempää julkista taloutta ja 
rakenteellista uudistusta, tämä heikentäisi esitettyjen talouspolitiikan tavoitteiden uskottavuutta ja 
voisi lisätä joidenkin tarkkailijoiden epäilyjä siitä, pystyykö kyllin moni jäsenvaltio osallistumaan 
talous-ja rahaliittoon (EMU)sen alkamispäivänä 1 päivänä tammikuuta 1999. Tällainen kehitys 
johtaisi todennäköisesti pitkien korkojen nousuun ja voisi luoda jännitteitä ulkomaisille 
valuuttamarkkinoille. Tällä olisi vakavia vaikutuksia uuden ja kestävän elpymisen ja työpaikkojen 
luomisen mahdollisuuksiin. 
Kuitenkin jotkut ennusteeseen liittyvät epävarmuustekijät voivat myös olla luonteeltaan 
myönteisiä. Koska taloudellinen perusta yhteisössä on tällä hetkellä suotuisa ja politiikkojen 
tasapainottamisen uskotaan jatkuvan, taloudellistentoimintojen elpyminen voisi yllättää 
myönteisesti luottamuksen palauttamisen jälkeen. 
-28-
11.2.2. Työllisyyskehitys 
Työllisyys - Koska taloudellinen toiminta kasvoi ennakoidun heikosti vuoden 1996 alussa, 
työllisyyden uskotaan kehittyvän heikosti seuraavina kuukausina. Jos talouskasvu elpyy 
ennustetusti, työpaikkojen luomisessa edistyttäisiin taas vuoden 1996 loppupuoliskolla ja se 
kiihtyisi vuonna 1997. Kokonaistyöllisyyden ennustetaan kasvavan vajaalla prosenttiyksikön 
neljänneksellä tänä vuonna ja puolella prosenttiyksiköllä ensi vuonna. 
Työmarkkinaennusteet 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Työllisyyden kasvu 
(prosenttia vuodessa) Työttömyysaste 
(prosenttia 
työvoimasta) 
1996 1997 1995 1996 1997 Kaikkien jäsenvaltioiden ei odoteta pääsevän 
osallisiksi tästä vaatimattomasta työpaikkojen 
synnyn elpymisestä vuonna 1996. Saksassa ja 
Itävallassa työllisyyden odotetaan laskevan 
huomattavasti. Jos tämä ennuste pitää paikkansa, 
vuodesta 1996 tulee viides perättäinen vuosi, 
jolloin korkean suhteellisen kustannustason 
vaivaamassa Saksassa menetetään työpaikkoja. 
Useimmissa muissa jäsenvaltioissa odotukset 
työpaikkojen lisääntyihisestä ovat samoin olleet 
alhaalla. Belgiassa, Tanskassa, Ranskassa ja 
Portugalissa työllisyyden odotetaan nyt pysyvän 
ennallaan tai laskevan tänä vuonna. Toisaalta 
työllisyyttä odotetaan yhä luotavan suhteellisen 
voimakkaasti (yksi prosentti tai enemmän) 
Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa, Luxemburgissa, 
Alankomaissa, Suomessa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa. Nykyisillä kasvuoletuksilla työllisyyden ennustetaan elpyvän laajemmin vuonna 
1997. Koska työpaikkojen irtisanomisten odotetaan jatkuvan Saksassa teollisen valmistuksen 
alalla, työllisyyden kasvun odotetaan pysyvän Saksassa negatiivisena, samoin myös Itävallassa 
alhaisen talouskasvun vuoksi. 
Työttömyyskehitys —Koska työpaikkojen määrä on lisääntynyt hitaasti yhteisössä vuosina 1996-
1997, työttömyyden odotetaan nousevan yhä tulevina kuukausina ennen kuin se alkaa hitaasti 
alentua vuoden 1996 loppupuoliskolla. Kun tarkastellaan koko vuotta, työttömyysasteen odotetaan 
pysyvän muuttumattomana viime vuoden tasolla, joka on noin 11 prosenttia siviilityövoimasta. 
Ensi vuonna se voi alentua hitaasti keskimäärin 103/4 prosenttiin ja vuoden loppuun mennessä 
voidaan mahdollisesti päästä lOYi prosenttiin. 
Yksittäisten jäsenvaltioiden työttömyyskehitys heijastaa suuressa määrin odotettuja 
työllisyyssuuntauksia. Tänä vuonna työttömien määrän odotetaan nousevan merkittävästi (puolella Taulukko 10 
1996 
0.4 
1.5 
-0.3 
0.9 
2.7 
1.2 
3.8 
-0.4 
2.5 
1.4 
-0.1 
-0.6 
2.2 
1.6 
0.6 
0.6 -0.1 
0.0 
-0.8 
1.0 
1.4 
0.0 
2.3 
0.2 
1.7 
1.0 
-1.0 
-0.1 
1.7 
0.6 
0.9 
0.2 0.7 
0.7 
-0.1 
1.2 
1.5 
0.6 
1.7 
0.4 
2.6 
1.4 
-0.4 
0.5 
2.1 
1.0 
1.0 
0.6 9.9 
6.8 
8.3 
9.1 
22.9 
11.5 
14.4 
11.8 
2.9 
7.3 
4.0 
7.2 
17.2 
9.2 
8.8 
10.9 10.1 
6.1 
9.3 
9.1 
22.5 
11.7 
13.4 
11.8 
3.0 
7.2 
4.6 
7.4 
16.3 
8.8 
8.4 
10.9 9.8 
5.8 
9.4 
9.0 
22.1 
11.7 
12.8 
11.7 
2.9 
7.0 
5.1 
7.2 
15.0 
8.3 
8,0 
10.8 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. 
29 
prosenttiyksiköllä tai enemmän) Saksassa ja Itävallassa, vaikka työttömyys pysyykin Itävallassa 
suhteellisen alhaisena verrattuna yhteisön keskiarvoon. Myös Belgiassa, Ranskassa ja Portugalissa 
tilanne voi huonontua, ja Italiassa työllisyyden hidas kasvu riittää ainoastaan vakiinnuttamaan 
työttömyyden. 
Toisaalta työttömyyden odotetaan jatkavan laskuaan kuudessa jäsenvaltiossa. Näihin kuuluvat 
korkeasta työttömyydestä eniten kärsineet kolme maata (Irlanti, Suomi ja Espanja), vaikka 
työttömien määrä näissä maissa on jatkossakin erittäin korkea. Kaikissa näissä kolmessa maassa 
voimakkaan työllisyyden kasvun vaikutusta työttömien määrään tasoittaa osittain työvoiman 
merkittävä lisääntyminen. Kehityksen odotetaan olevan myönteisintä Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa ja Tanskassa, joissa noin puolen prosenttiyksikön lisävähentymisen odotetaan 
saattavan työttömyysasteen tasolle, joka on huomattavasti yhteisön keskiarvon alapuolella. 
Vuonna 1997 työttömyystason ennustetaan laskevan jonkin verran kaikissa jäsenvaltioissa kolmea 
lukuunottamatta. Saksassa ja Ranskassa työttömyysaste todennäköisesti vakiintuu ja Itävallassa se 
voi nousta edelleen. 
Koko yhteisössä viimeaikainen kasvu- ja työttömyyskehitys on ollut pettymys. Edistys kohti 
perustamissopimuksen 2 artiklan tavoitteita, nimittäin kestävän kasvun, joka ci edistä rahan arvon 
alenemista, ja työllisyyden korkean tason edistämistä, ei ole ollut riittävää. Niin viimeaikainen kuin 
ennustettukin kehitys on luonut epäilyjä siitä, voidaanko komission vuoden 1993 valkoisessa 
kirjassa kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä asetetut tavoitteet luoda 15 miljoonaa uutta 
työpaikkaa ja leikata työttömyys puoleen (suhteessa sen tasoon vuonna 1994) saavuttaa vuoteen 
2000 mennessä.Sen vuoksi on ryhdyttävä määrätietoisiin toimenpiteisiin sekä makrotaloudessa että 
rakenteiden uudistamisessa työllisyyden kasvun vahvistamiseksi. 
11.2.3. Lähentyminen 
Hintojen vakaus -- Inflaation vähentämisen yhteisössä ja jäsenvaltioissa odotetaan edistyvän tänä 
ja ensi vuonna. Keskimääräisen inflaation yhteisössä, mitattuna yksityisen kulutuksen 
deflaattorilla, odotetaan laskevan noin 214 prosenttiin tänä vuonna ja pysyvän hieman tämän tason 
alapuolella vuonna 1997. 
Alhaisen ja laskevan inflaation näkymät eivät johdu pelkästään yhteisön taloudessa vallitsevan 
tuotantovajauksen viimeaikaisesta laajenemisesta ja sen odotetusta pysyvyydestä vaan myös 
vahvistuvasta luottamuksesta siihen, että talouspolitiikan puitteet toimivat inflaatiota vastaan. 
Tämä luottamus on juurtunut hyvin Saksassa ja muissa maissa, joiden valuutat on liitetty läheisesti 
30 
Saksan markkaan. Eräissä muissa maissa 
rahapolitiikkaa on hoidettu huomattavalla 
menestyksellä tarkoituksena laskea inflaatio 
aikaisemmin määrättyyn tavoitteeseen. 
Italiassa, Ruotsissa, Espanjassa ja Portugalissa 
luottamusta inflaation torjuntaan on lisännyt se, 
että keskuspankit ovat itsenäistyneet, ja 
Suomessa tapahtuu huomattavaa edistymistä 
tähän suuntaan. Näissä maissa 
finanssipolitiikalla on tärkeä rooli alhaiseen 
inflaatioon liittyvien odotusten vahvistamisessa 
ja valuuttojen uskottavuuden säilyttämisessä. 
Kaikissa näissä maissa päättäväinen inflaation 
vastainen asenne rahapolitiikassa sekä 
uskottavammat ponnistukset saattaa julkinen 
talous terveelle pohjalle ovat usein johtaneet 
niiden valuuttojen arvonnousuun aikaisemmista 
pohjalukemista. Tämä on omiaan auttamaan 
inflaation torjunnassa ja sen pitäisi mahdollistaa 
rahapolitiikan asteittainen löysentäminen. Taulukko 11 
Hintojen ja palkkojen kehitys1 
(Vuosimuutos prosenteissa) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Hinnat 
1995 
1.5 
1.8 
2.0 
9.3 
4.6 
1.6 
2.5 
5.7 
2.0 
1.1 
2.2 
4.2 
1.1 
2.7 
2.6 
3.0 1996 
2.0 
1.8 
1.6 
8.3 
3.6 
1.8 
2.3 
4.1 
1.7 
1.9 
2.1 
3.1 
1.0 
1.7 
2.7 
2.6 1997 
1.8 
2.4 
1.6 
7.0 
3.2 
1.6 
2.4 
3.5 
2.1 
2.0 
1.6 
3.0 
1.5 
2.5 
2.5 
2.4 Nimellispalkka 
henkeä kohden 
1995 
T.9 
3.3 
3.8 
12.5 
2.4 
2.4 
3.1 
5.2 
3.9 
3.0 
3.8 
4.6 
5.3 
3.0 
3.1 
3.5 1996 
1.7 
3.9 
2.6 
11.1 
3.8 
2.3 
4.0 
5.4 
3.5 
1.9 
3.0 
4.6 
4.0 
5.2 
3.6 
3.4 1997 
T.2 
3.6 
2.4 
9.6 
3.6 
2.5 
5.0 
4.8 
3.8 
2.5 
2.9 
4.0 
4.0 
4.5 
3.6 
3.2 
1 Yksityisen kulutuksen deflaattori ja 
työvoimakustannukset työntekijää kohden. 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996. nimelliset 
kotimaista kysyntää näissä maissa rajoittaneen 
Koko yhteisössä ja suurimmassa osassa jäsenvaltioita työntekijäkohtaisten nimellispalkkojen 
odotetaan pysyvän oikeassa suhteessa tarpeeseen vakiinnuttaa alhainen inflaatio ja edistää 
työpaikkojen luomista. Keskimäärin nimellispalkkojen odotetaan nousevan tänä vuonna noin 314 
prosentilla ja ensi vuonna hieman vähemmän, kun odotettu inflaatioaste on noin 2/4 prosenttia 
vuodessa. Tosiasialliset palkkakustannukset kasvavat todennäköisesti jatkossakin vähemmän kuin 
tuottavuus, mikä osaltaan nostaa liiketoiminnan kokonaiskannattavuutta. 
Joissakin alhaisen inflaatiotason maissa, erityisesti Saksassa, suhteellisen vaimea kysyntä ja 
valuutan revalvoitumiseen liittyvät kilpailukyvyn menetykset ovat rajoittaneet mahdollisuuksia 
siirtää työvoimakustannuksia hmtoihin, mikä merkitsee huomattavaa painetta kyseisten alojen 
katetuottoihin. On ilmeistä, että palkat eivät voi välittömästi sopeutua valuuttakurssien liikkeisiin, 
ja tapauksissa, joissa tavoite selvästi ylitetään, markkinoiden aikaansaama valuuttakurssien 
korjaus on selvästi toivottavin ratkaisu. Maan kilpailuaseman ja yksityisten sijoitusten 
houkuttelukyvyn turvaamiseksi on tärkeää pidättäytyä tekemästä palkkasopimuksia ja toteuttaa 
samanaikaisesti toimenpiteitä tuottavuuden ja työllisyyden lisäämiseksi. 
31 
Sitä vastoin joissakin maissa, joissa valuutan arvo on alentunut, erityisesti Italiassa, reaalipalkoilla 
odotetaan saatavan takaisin osa edellisien vuosien menetyksistä. Näissä maissa on olemassa riski, 
että työntekijät pyrkivät liian nopeasti saamaan hyvityksen edellisten vuosien ostovoiman 
menetyksistä vaatimalla korkeampia palkkoja ja käynnistävät siten hinta/palkkakierteen. Sen sijaan 
kohtuullisen palkkakehityksen jatkaminen yhdessä uskottavien talouspoliittisten toimien kanssa 
saisi aikaan näiden valuuttojen arvonnousun ja vähentäisi siten (tuotuja) inflaatiopaineita. Tällaista 
politiikkayhdistelmää toteutettiin menestyksellä Ruotsissa viime vuonna. Mutta vuonna 1996 
nimellispalkkojen kasvuvauhdin Ruotsissa ennustetaan nousevan huomattavasti kuluttajahintojen 
odotetusta jarruttamisesta huolimatta. Tämä palkkakehitys voi olla ristiriidassa vakaustavoitteen 
kanssa eikä näytä heijastavan riittävästi työpaikkojen säilyttämisen ja luomisen tarvetta. Liitettynä 
kruunun arvon huomattavaan nousuun se voi lisäksi uhata maan ulkoista kilpailuasemaa. 
Inflaation (yksityisen kulutuksen deflaattorin) odotetaan pysyvän alle kolmen prosentin vuosina 
1996-1997 niissä maissa, jotka jo ovat saavuttaneet tämän tavoitteen. Ja niissä seitsemässä 
maassa, joissa inflaatio ei viime vuonna ylittänyt kahta prosenttia(Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, 
Luxemburg, Alankomaat ja Suomi), sen uskotaan pysyvän tämän tason alapuolella tänä ja ensi 
vuonna (mahdollisena poikkeuksena Tanska ja Luxemburg). Vuoden 1995 laajoissa 
suuntaviivoissa jäsenvaltioita, joiden inflaatioaste on 2-3 prosenttia, suositeltiin asettamaan 
tavoitteeksi edistymisen kohti kahta prosenttia tai sen alle. Tässä suhteessa jotain edistystä 
odotetaan tapahtuvan vuonna 1996 (Irlanti, Itävalta ja Ruotsi) mutta, ainakin nykyisten 
ennusteiden mukaan, vuonna 1997 vähemmän (syynä inflaation mahdollinen kasvu Tanskassa, 
Irlannissa, Luxemburgissa ja Ruotsissa). 
Näkyvää edistystä odotetaan tapahtuvan niissä neljässä maassa, joissa inflaatio tällä hetkellä 
ylittää kolme prosenttia. Jos ponnisteluja jatketaan edelleen, inflaatio Espanjassa ja Portugalissa 
saavuttaa todennäköisesti suuntaviivojen tavoitteen ylärajan (3 prosenttia) vuoteen 1997 mennessä. 
Koska tuontihintojen nousu on hidastunut selvästi eikä välillisiä veroja ole edelleen nostettu, 
kuluttajahintainflaation Italiassa odotetaan hidastuvan 3 Vi prosenttiin vuonna 1997. Kreikassa 
määrätietoisemmalla toiminnalla, erityisesti budjettiasioissa, pitäisi olla mahdollista pienentää 
inflaatiota siitä seitsemästä prosentista, jota vuodelle 1997 tällä hetkellä ennustetaan. 
Julkisen talouden näkymät vuosille 1996-1997— Useat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet 
merkittäviä toimia julkisen taloutensa vakauttamiseksi vuonna 1996 ja useissa tapauksissa myös 
vuonna 1997. Suhdannekorjatuista julkisen talouden rahoitusjäämästä tehdyn komission arvion 
mukaan nykyiset talousarviosuunnitelmat merkitsevät taustalla olevien julkisen talouden alijäämien 
vähentämistä 3A prosenttiyksiköllä yhteisön bruttokansantuotteesta vuonna 1996 ja tällä hetkellä 
tunnettujen toimenpiteiden mukaan 3A prosenttiyksiköllä vuonna 1997. Kuitenkin komission 
viimeisimmän 
-32 
ennusteen mukaan, jossa otetaan huomioon aikaisemmin odotettua hitaampi kasvu, julkisen 
talouden velka vähenee yhteisössä vuonna 1996 huomattavasti vähemmän kuin aikaisemmin oli 
ennustettu. Keskimääräistä julkisen talouden alijäämää vähennetään odotusten mukaan puolella 
prosenttiyksiköllä juuri alle 4'/2 prosenttiin yhteisön bruttokansantuotteesta vuonna 1996 
(verrattuna VA prosenttiin BKTstä, mitä ennustettiin syksyllä 1995). 
Taloudelliset ennusteet sisältävät skenaarion vuodelle 1997 sellaisten toimenpiteiden perusteella, 
jotka on jo toteutettu tai joista on julkistettu riittävästi yksityiskohtia. Skenaarioon eivät sisälly 
yleiset poliittiset aikomukset, joihin liittyviä erityistoimenpiteitä ei vielä tunneta. Ennusteissa 
otetaan huomioon talouspoliittiset paketit, jotka Saksan, Ranskan, Itävallan ja Ruotsin hallitukset 
julkistivat yksityiskohtaisesti huhtikuussa ja toukokuun alussa. Ne eivät kuitenkaan sisällä Belgian 
hallituksen äskettäin julkistamia suunniteltuja sopeuttamistoimenpiteitä vuodelle 1997, koska 
toteutettavia toimenpiteitä ei tunnettu riittävän yksityiskohtaisesti ennusteiden laatimisen aikaan. 
Edellä mainittujen lisäksi useiden muiden jäsenvaltioiden odotetaan ryhtyvän toimenpiteisiin 
budjettitilanteensa parantamiseksi tämän hetken ja vuoden 1997 välillä.Tällä hetkellä tiedossa 
olevien toimenpiteiden perusteella, ja parantuvien suhdanteiden ja alhaisten korkokantojen avulla, 
skenaario vuodelle 1997 osoittaa keskimääräisen todellisen budjettialijäämän pienentymistä 3Î4 
prosenttiin bruttokansantuotteesta ensi vuonna. 
Taulukko 12 
Todellinen ja suhdannekorjattu 
julkisen talouden rahoitU8iäämä(% BKT:stä) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Todellinen jäämä 
Taso 
1995 
-4.5 
-1.4 
-3.5 
-9.2 
•6.2» 
-5.0 
-2.4 
-7.1 
0.3 
-3.4 
-6.2 
-5.4 
-5.6 
-8.1 
-6.0 
-5.0 1996 
-3.2 
-0.9 
-3.9 
-8.1 
-4.8 
-4.2 
-2.0 
-6.3 
0.7 
-3.5 
-4.6 
-4.4 
-3.3 
-5.2 
-4.4 
-4.4 19971 
-3.7 
-0.6 
-2.9 
-6.9 
-3.7 
-3.0 
-1.6 
-5.2 
0.3 
-2.9 
-3.1 
-3.7 
-1.6 
-3.1 
-3.7 
-3.4 Suhdannekorjattu 
jäämä Vuosimuu tos* 
1995 
0.5 
1.6 
-0.9 
2.6 
0.4 
0.5 
-2.0 
1.3 
-2.0 
-0.2 
-1.6 
0.2 
-1.2 
1.1 
0.6 
0.3 1996 
1.8 
1.0 
0.3 
1.0 
1.5 
1.1 
0.3 
0.8 
0.4 
0.2 
2.2 
0.9 
1.5 
2.8 
1.5 
0.9 19971 
-0.9 
-0.2 
1.2 
0.8 
0.7 
0.9 
0.6 
0.8 
-0.6 
0.4 
2.0 
0.5 
0.7 
1.5 
0.3 
0.8 
1 Perustuu tällä hetkellä julkistettuihin toimenpiteisiin. 
' Positiivinen numero ilmoittaa suhdannekorjatun jäämän 
parantumista. 
1 Tämä aikasarja sisältää sosiaaliturvamaksut 
kassaperusteella. Kansallisten viranomaisten tekemä 
suoriteperusteisen ennakkolaskenta osoittaa -5,8 
prosentin lukuja BKT:stä vuodelle 1995. Aikasarja 
päivitetään suoriteperusteisesti, kunhan eräitä 
tilastollisten käsitteiden oikeaan käyttöön liittyviä 
kysymyksiä on selvennetty. 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996 Taulukko 13 
Julkisen talouden bruttovelka 
(% BKT:stä) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Taso 
1995 
133.7 
71.9 
58.1 
111.5 
65.7 
52.4 
85.5 
124.8 
5.9 
79.0 
69.4 
71.6 
59.6 
79.9 
54.0 
71.2 1996 
132.2 
71.0 
61.5 
111.8 
67.8 
56.1 
81.3 
124.5 
6.2 
79.4 
72.4 
72.2 
62.5 
80.8 
55.5 
73.9 19971 
130.6 
68.7 
62.4 
111.4 
68.0 
57.8 
77.3 
122.8 
6.8 
78.7 
73.9 
71.8 
63.2 
79.6 
56.2 
74.3 Vuosimuutos 
1996 
-1.5 
-0.9 
3.4 
0.3 
2.1 
3.7 
-4.2 
-0.3 
0.3 
0.4 
3.0 
0.6 
2.9 
0.9 
1.5 
2.7 19971 
-1.6 
-2.3 
0.9 
-0.4 
0.2 
1.7 
-4.0 
-1.7 
0.9 
-0.7 
1.5 
-0.4 
0.7 
-1.2 
0.7 
0.4 
1 Perustuu tällä hetkellä julkistettuihin toimenpiteisiin. 
Lähde: Komission ennuste, kevät 1996 
33 
Odotettu julkisen talouden rahoitusaseman parantumisen määrä ei vielä riitä pysäyttämään 
keskimääräisen bruttovelan ja BKT:n suhteen kasvua yhteisössä; sen ennustetaan kasvavan 
melkein kolmella prosenttiyksiköllä 74 prosenttiin bruttokansantuotteesta tänä vuonna ja 
vakiintuvan suunnilleen sille tasolle vuonna 1997. Vuonna 1996 velkasuhteen odotetaan 
nousevan kaikissa jäsenvaltioissa neljää lukuunottamatta (Belgia, Tanska, Irlanti ja Italia), 
mutta vuonna 1997 velkasuhteen odotetaan vakiintuvan tai laskevan noin kahdessa 
kolmasosassa jäsenvaltioista. 
Kaikkien maiden Saksaa ja Alankomaita lukuunottamatta ennustetaan supistavan todellisia 
alijäämiään vuonna 1996, mutta kehityksen odotetaan yleensä jäävän niin kansallisissa 
lähentymisohjelmissa kuin vuoden 1995 suuntaviivoissakin asetettujen tavoitteiden alapuolelle. 
Vain kolmen jäsenvaltion (Tanskan, Irlannin ja Luxemburgin) odotetaan saavan todelliset 
alijäämänsä tänä vuonna kolmen prosentin viitearvon alapuolelle.Erityisen suuria julkisen 
talouden alijäämän supistuksia (lähes yksi prosentti bruttokansantuotteesta tai enemmänkin) 
odotetaan tänä vuonna Belgiassa, Ranskassa, Kreikassa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa, 
Portugalissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
Vuotta 1997 koskevan "muuttumattoman politiikan" skenaariossa Saksa, Ranska, Alankomaat 
ja Suomi pääsisivät ryhmään, jossa alijäämät ovat pienempiä kuin Maastrichtissa asetetut 
viitearvot, ja Itävalta ja Ruotsi pääsisivät hyvin lähelle tätä arvoa.Eräissä maissa, joissa 
toteutettavista toimenpiteistä ei ole vielä annettu kyllin yksityiskohtaisia tietoja, tarvittaisiin 
kolmen prosentin viitearvon saavuttamiseksi lisätoimenpiteitä, jotka olisivat suunnilleen 3/4 
prosenttia bruttokansantuotteesta (Belgia, Espanja, Portugali ja Yhdistynyt 
kuningaskunta).Vain Italiassa ja Kreikassa alijäämän odotetaan nykyisessä skenaariossa olevan 
selvästi viitearvoa suurempi, jolloin Italian alijäämäksi ennustetaan 5,25 prosenttia ja Kreikan 
7 prosenttia bruttokansantuotteesta. 
* 
* * 
Koska kasvun ja työllisyyden kehitys ei ole tyydyttävää, on yhteisössä polttava tarve 
käynnistää elpyminen uudelleen. Poliittisten päättäjien haasteena on vahvistaa jälleen 
luottamusta ja työpaikkojen syntymistä lyhyellä aikavälillä ja tukea vahvemman kasvun ja 
työllisyyden edellytyksiä keskipitkällä aikavälillä. Tämä vaatii sekä kehitystä tukevaa 
makrotalouspolitiikka, johon sisältyy makrotaloudellisten toimenpiteiden terve 
tasapainottaminen, että entistä suurempia ponnistuksia alentaa työttömyyttä ja vahvistaa 
yhteisön kilpailukykyä rakennepoliittisin toimin. Komission vuoden 1996 talouskertomuksessa 
analysoitiin yksityiskohtaisesti nykytilanteessa tarjolla olevia menettelytapavaihtoehtoja. 
Lisäksi komissio on saanut kertomusta koskevat Euroopan parlamentin ja talous- ja 
sosiaalikomitean lausunnot ja keskustellut kertomuksesta työmarkkinaosapuolten kanssa. Näin 
-34 
ollen vuoden 1996 laajojen talouspolitiikan suuntaviivojen suosituksissa luonnostellaan 
toimintapolitiikat, jotka ovat tarpeen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi kasvun, työllisyyden 
ja lähentymisen osalta. 

3T 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 211 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 
Luettelonumero : CB-CO-96-237-FI-C 
ISBN 92-78-04434-2 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg