PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Eurooppalaisen koulutusalueen toteutuminen vuoteen 2025 mennessä edellyttää sellaisen eurooppalaisen oppimisalueen luomista, joka hyödyttää kaikkia oppijoita, akateemisia toimijoita ja muuta opetushenkilöstöä, jotka voivat liikkua, opiskella ja työskennellä vapaasti jäsenvaltioiden alueella. Oppimisalueen luominen taas edellyttää eurooppalaisilta korkeakouluilta entistä tiiviimpää ja syvällisempää yhteistyötä. Vastaavasti eurooppalaisen tutkimusalueen eteenpäin viemiseksi on parannettava tutkijoiden ja tiedon liikkumista, tarjottava kannustimia tutkimus- ja innovointi-investointeihin sekä vahvistettava ylikansallista yhteistyötä korkeakoulujen sekä niiden ekosysteemeihin kuuluvien yritysten ja muiden tutkimus- ja innovointitoimijoiden kesken. Ylikansallinen yhteistyö vahvistaa eurooppalaisen korkeakoulutuksen osallistavuutta, huippuosaamista, monimuotoisuutta, houkuttelevuutta ja globaalia kilpailukykyä. Se edistää tasa-arvoa ja syrjimättömyyttä, ratkaisee Euroopan ilmastonmuutokseen, digitaaliseen siirtymään ja väestön ikääntymiseen liittyviä haasteita, varustaa oppijoita asiaankuuluvilla taidoilla ja tiedoilla sekä vahvistaa palautumiskykyä ja tukee elpymistä. Se vahvistaa korkeakoulujen globaalia roolia ja tekee Euroopasta sekä suunnannäyttäjän maailmanlaajuisten haasteiden ratkaisemisessa tehokkaasti ja tuloksellisesti että maailmanlaajuisen inspiraation lähteen ja houkuttelevan kohteen niin opiskelijoille, tieteenharjoittajille kuin tutkijoillekin. Tämä aloite perustuu aiempaan EU-tason työhön. Jatkotoimena vuoden 2017 Eurooppa-neuvoston päätelmille, joissa jäsenvaltioita, neuvostoa ja Euroopan komissiota kehotettiin jatkamaan työtä korkeakoulujen välisten strategisten kumppanuuksien lujittamiseksi kaikkialla EU:ssa, komissio käynnisti vuonna 2019 Erasmus+ -ohjelman pohjalta 41:n Eurooppalaisten yliopistojen yhteenliittymän pilottihankkeen, jota täydentää tutkimus- ja innovaatioulottuvuutta koskeva Horisontti 2020 -ohjelma. Tavoitteena oli kokeilla pitkäkestoista rakenteellista, järjestelmällistä ja kestävää yhteistyötä yli 280 erilaisen korkeakoulun kesken, jotka valikoitiin pilottihankkeeseen kahden ensimmäisen ehdotuspyynnön perusteella eri puolilta Eurooppaa. Ensimmäiset tässä pilottihankkeessa opitut asiat osoittavat yhteistyön olevan hyödyllistä mutta sisältävän myös monia ongelmia, jotka liittyvät esimerkiksi yhteisten kansainvälisten koulutustoimintojen ja -ohjelmien toteuttamiseen kaikilla tasoilla. Se johtuu muun muassa yhteensopimattomista vaatimuksista, jotka estävät yhteisten tutkintojen, kuten eurooppalaisen yhteistutkinnon, myöntämisen, tai siitä, että korkeakoulujen yhteenliittymillä ei ole oikeudellista asemaa, mikä estää tehokkaan resurssien yhdistämisen, infrastruktuurin jakamisen ja teknologian siirtämisen. Tämä neuvoston suositus tiiviimmän eurooppalaisen korkeakouluyhteistyön edistämisestä on ensimmäinen askel kohti tällaisten haasteiden ratkaisemista. Tavoitteena on, että kaikki Euroopan korkeakoulut, niiden opiskelijat, henkilöstö ja tutkijat voivat hyötyä yksinkertaistetusta ylikansallisesta yhteistyöstä. Tämä neuvoston suositus on osa komission vuoden 2022 työohjelmassa otsikolla ”Eurooppalaisen elämäntavan edistäminen” ilmoitettua ”korkeakoulutuspakettia”, johon liittyy myös komission tiedonanto eurooppalaisesta yliopistostrategiasta. Strategia esittää vision korkeakoulusektorin muutoksesta kaikkialla Euroopassa, ja tämä suositus on ensimmäinen askel kohti asteittain syvenevää, kestävämpää ja tehokkaampaa ylikansallista yhteistyötä. Strategia ja suositus laajentavat mahdollisuuksia innovatiiviseen ylikansalliseen yhteistyöhön korkeakoulutussektorilla, sillä tiiviimpi yhteistyö on välttämätöntä EU:n roolin vahvistamiseksi globaalina toimijana. Voimat olisikin syytä koota yhteen tiiviimmällä yhteistyöllä.

(1)Rakenteelliset ja toiminnalliset ongelmat, joita neuvoston ehdotus tiiviimmän ylikansallisen yhteistyön edistämisestä pyrkii ratkomaan

Korkeakoulujen yhteenliittymille määritelty oikeudellinen asema edistäisi esimerkiksi taloudellisten, inhimillisten, digitaalisten ja fyysisten resurssien ja palveluiden saatavuutta, jakamista ja yhdistämistä. Oikeudellisen aseman puuttuminen vaikeuttaa korkeakoulujen yhteistyön syventämistä ja rajoittaa niiden kilpailukykyä.

Yhteistutkintojen myöntämistä vaikeuttavat yhteensopimattomat vaatimukset yhteisten ylikansallisten koulutustoimintojen ja -ohjelmien toteuttamisessa, esimerkiksi erot arvosanoissa ja opintosuorituksissa, vaikka noudatettaisiin eurooppalaista opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmää (ECTS); opetussuunnitelmat, joissa on erilaiset vähimmäis- tai enimmäispisteet opintojaksoa kohden, ja korkeakoulujen autonomian erilaiset muodot. Tällaisten oikeudellisten ja hallinnollisten ongelmien ratkaiseminen on välttämätöntä kunnianhimoisen ja syvemmän kansainvälisen yhteistyön tukemiseksi. Se olisi ponnahduslauta kohti eurooppalaisen yhteistutkinnon luomista kaikille tutkintotasoille (kandidaatti, maisteri, tohtori sekä elinikäisen oppimisen mahdollisuudet).

Ylikansallisissa yhteisohjelmissa opiskelevien liikkuvuusmahdollisuuksien lisäämistä haittaa ohjauksen, digitalisoinnin ja prosessien yksinkertaistamisen puute. Eurooppalainen opiskelijakorttialoite helpottaa opiskelijoiden opiskelua ja harjoittelua useissa oppilaitoksissa. Akateemisten toimijoiden, tutkijoiden ja ammattihenkilöstön liikkuvuutta ei arvosteta riittävästi urakehityksessä.

Ylikansallisen korkeakouluyhteistyön kestävän pitkäaikaisen rahoituksen puute hankaloittaa yhteistyön kehittämistä ja tehtävänkuvien perustavanlaatuista muuttumista. Pidempi suunnittelujänne tarjoaisi paremmat mahdollisuudet rakentaa valmiuksia ja kestäviä yhteenliittymiä esitetyn tavoitetason saavuttamiseksi. Tätä voidaan edistää määrittämällä oikeudellinen asema, jonka avulla yhteenliittymät voivat yhdistää resurssejaan ja edistää synergiaa alueellisten, kansallisten ja eurooppalaisten rahoitusvälineiden ja -mahdollisuuksien välillä.

Maissa, joissa ulkoinen laadunvarmistus ja akkreditointi on ensisijaisesti ohjelmapohjaista, yhteisten ohjelmien laadunvarmistusta koskevaa eurooppalaista lähestymistapaa ei ole vieläkään toteutettu riittävästi kaikissa jäsenvaltioissa, mikä estää lyhytkestoisten ja kandidaatin-, maisterin- tai tohtorintutkintoon tähtäävien yhteisten koulutusohjelmien luomisen ja akkreditoinnin. Tästä johtuen yhteisiin ohjelmiin saatetaan soveltaa kussakin mukana olevassa maassa erilaisia ulkoisia laadunvarmistusmenettelyjä ja erilaisia kansallisia sääntöjä, jotka lisäävät hallinnollista taakkaa ja vaikeuttavat innovatiivisten tieteidenvälisten pedagogisten menetelmien toteuttamista eri maissa. Samanaikaisesti maat, joilla on oppilaitostason ulkoinen laadunvarmistus, voivat helpommin perustaa yhteisiä ylikansallisia ohjelmia.

Eurooppalaisten (virtuaalisten) yliopistojen välisten kampusten ja yhteisten digitaalisten tai monimuotoisten toimintojen alustojen syntymistä haittaa korkeakoulujen digitaalisten infrastruktuurien yhteentoimivuuden puute kaikkialla EU:ssa. Ongelman perimmäisiä syitä ovat yksittäisten korkeakoulujen erilaiset valmiudet ja resurssit kehittää tällaista digitaalista infrastruktuuria ja sen saatavuutta, mikä rajoittaa yhteistoiminnallisen verkko-oppimisen ja -opetuksen mahdollisuuksia. Ratkaisu olisi pyrkiä kohti yhteistä ja kaikkien saatavilla olevaa, yhteentoimivaa digitaalista infrastruktuuria ja ratkaisuja, mitä edesauttaisi se, että oppilaitokset myöntäisivät vastavuoroisen pääsyn infrastruktuuriinsa, palveluihinsa ja koulutukseensa.

Yksittäisten tieteenalojen arviointia säätelevät kansalliset lainsäädännöt haittaavat tieteidenvälisten moduulien kehittämistä erityisesti ylikansallisten yhteistutkintojen suunnittelussa. Eurooppalaisten yliopistojen yhteenliittymien tärkeänä tavoitteena on ratkoa yhteiskunnallisia ongelmia soveltamalla haasteista liikkeelle lähtevää tieteidenvälistä toimintatapaa, ja kansalliset viitekehykset ovat usein esteenä tällaiselle etenemistavalle.

Hallintojärjestelyt, joissa opiskelijat ja henkilökunta osallistuvat omaan oppimis- ja työympäristöönsä vaikuttavaan päätöksentekoon, mahdollistavat tiiviin ja kunnianhimoisen ylikansallisen yhteistyön ja auttavat osaltaan korkeakoulutusta antamaan merkittävän panoksen toimintaympäristöjen ekosysteemien kehittämiseen ja kestävyyteen. Oppilaitosten ylikansallisia yhteenliittymiä koskevat hallintorakenteet ja johtamiskäytännöt voisivat hyötyä opiskelijoiden, akateemisten toimijoiden, tutkijoiden ja ammattihenkilöstön aktiivisemmasta osallistumisesta, jotta ne voisivat parhaalla tavalla vastata heidän tarpeisiinsa ja jotta ylikansallisella yhteistyöllä kehitettäviä innovatiivisia käytäntöjä saataisiin jalkautettua koko oppilaitokseen. Tällä hetkellä kyseiset rakenteet eivät useinkaan peilaa yhteiskuntarakennetta eivätkä kokemusten ja ajatusten monimuotoisuutta.

Eurooppalaisen elämäntavan yhteiset arvot tarjoavat korvaamattoman perustan ylikansalliselle yhteistyölle, jonka varaan voidaan kehittää laadukasta oppimista, opetusta ja tutkimusta. Ylikansallinen yhteistyö vahvistaa akateemista yhteistyötä ja edistää demokraattisten yhteiskuntien vahvistumista. Toisaalta, jos perusarvoja ei vaalita, oppiminen, opetus ja tutkimus kärsivät, mikä puolestaan heikentää ylikansallista yhteistyötä. Riittämätön autonomia rajoittaa korkeakoulujen mahdollisuuksia tehdä ylikansallisia sopimuksia, osallistua tasapuolisesti muiden kanssa kumppanuushankkeisiin ja tarjota yhteisrahoitusta sekä riittävästi henkilöstöä sopimusten täytäntöönpanoon. Johtamis- ja hallintoasioissa riippumattomuus onkin kriittinen edellytys tehokkaan ylikansallisen yhteistyön mahdollistamiselle.

(2)Ehdotetun neuvoston suosituksen tavoitteet

Haastavassa ja erittäin kilpaillussa maailmanlaajuisessa tilanteessa voimien yhdistäminen vahvistaa Euroopan korkeakoulusektoria ja sen maailmanlaajuista houkuttelevuutta ja kilpailukykyä. Kun Eurooppa pyrkii vastaamaan etenkin digitaalisen ja vihreän siirtymän asettamiin yleisiin haasteisiin, ylikansallisen yhteistyön lisääminen auttaa hyödyntämään kaikkien saatavilla olevien resurssien potentiaalia ja saamaan mukaan erityyppiset korkeakoulut, joilla on toisiaan täydentäviä koulutus- ja tutkimusvalmiuksia ja vahvuuksia. Kestävien ratkaisujen rakentaminen mutkikkaiden ja moniulotteisten haasteiden ratkaisemiseksi vaatii aikaa ja ponnistelua kaikilla tasoilla. Tämä neuvoston suositus on ensimmäinen askel kohti ratkaisujen löytämistä rakenteellisiin ja toiminnallisiin ongelmiin, jotka haittaavat syvempää ja kunnianhimoisempaa eurooppalaisten korkeakoulujen ylikansallista yhteistyötä, mikä taas on edellytys yhdistymisvapauden esteettömälle täytäntöönpanolle. Oikeudellinen asema antaisi korkeakoulujen yhteenliittymille mahdollisuuden yhdistää resursseja, valmiuksia ja vahvuuksia; eurooppalainen yhteistutkinto tunnustaa kansainvälisten kokemusten arvon opiskelijoiden korkeakoulututkinnoissa ja vähentää yhteisten ohjelmien toteuttamiseen liittyvää byrokratiaa; ja eurooppalaisen opiskelijakorttialoitteen saattaminen kaikkien liikkuvien opiskelijoiden ulottuville vuoden 2024 puoliväliin mennessä kaikissa Euroopan korkeakouluissa helpottaa liikkuvuutta kaikilla tasoilla. Tällaiset innovatiiviset välineet tuottavat synergiaetuja ja niiden odotetaan myötävaikuttavan eurooppalaisen identiteetin rakentumiseen, mikä nostaa ylikansallisen yhteistyön tasoa ja vahvistaa eurooppalaista yhteenkuuluvuuden tunnetta. Siltojen rakentaminen järjestelmällisemmän, rakenteellisemman ja kestävämmän ylikansallisen korkeakouluyhteistyön edistämiseksi on keskeisessä asemassa, kun pyritään nopeuttamaan korkeakoulujen muutosta niiden kaikkien tehtävien eli koulutuksen, tutkimuksen, innovoinnin ja yhteiskunnallisen palvelutehtävän osalta, ja se voi auttaa myös ratkomaan eurooppalaisia ja maailmanlaajuisia haasteita.

•Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa