Kansainvälisesti verrattuna Euroopan asema on ollut viime vuosina suhteellisen vakaa. Sähkön tukkuhinnat ovat olleet EU27:ssä alhaisemmat kuin Japanissa, Australiassa ja Brasiliassa mutta korkeammat kuin Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Venäjällä. Covid-19-pandemia on vähentänyt merkittävästi maailmanlaajuista energian ja sähkön kysyntää. Sähkön hinnat ovat kuitenkin laskeneet eri tahdissa riippuen alueellisista energiantuotannon yhdistelmistä, sääolosuhteista ja covid-19-pandemian vaikutusten vakavuudesta.

Covid-19-pandemian kielteinen vaikutus taloudelliseen toimintaan vuonna 2020 on johtanut sähkön kysynnän merkittävään laskuun, mikä on yhdessä uusiutuvien energialähteiden lisääntyvän käytön ja kaasun hintojen laskun kanssa laskenut sähkön tukkuhinnat hyvin alhaiselle tasolle. Lisäksi sähkön negatiiviset hinnat ovat yleistyneet ja levinneet laajalle tukkumarkkinoilla. Tämä tilanne, jossa tuottajien on maksettava siitä, että ne pääsevät tuotannostaan eroon, kuvastaa sitä, että yhteenliitännät ovat riittämättömiä ja/tai joillakin tuottajilla ei ole teknistä joustavuutta tai taloudellista kannustinta tuotannon vähentämiseen.

Käytettävissä olevat historialliset tiedot ulottuvat vuoteen 2018 ja joissakin tapauksissa vuoteen 2019 asti. Ottaen huomioon sen, miten suuri vaikutus covid-19-pandemialla on energian hintoihin ja kustannuksiin, kertomukseen sisällytettiin kuitenkin aina kun mahdollista viimeisimmät luvut mahdollisimman tuoreen kuvan saamiseksi tilanteesta. Tämän kertomuksen kahteen edelliseen versioon verrattuna covid-19-pandemia on joissakin tapauksissa rajoittanut raportointikykyä erityisesti teollisuuden osalta. Joillakin energiaintensiivisillä aloilla tämä on hieman vähentänyt kansainvälisten vertailujen laajuutta sekä energian hintojen ja kustannusten arvioinnin kattavuutta.

Vuosien 2016 ja 2018 versioiden tapaan tässä kertomuksessa tukeudutaan tietoihin ja analyyseihin, jotka perustuvat komission töiden ja ulkopuolisten tutkimusten yhdistelmään. Niiden ansiosta saadaan parempi käsitys siitä, miten energian hinnat ja kustannukset ovat kehittyneet Euroopassa viime vuosina. Kertomuksessa on asetettu etusijalle julkisesti saatavilla olevat tilastotietolähteet, ja niitä on täydennetty erityisillä tietokokoelmilla, silloin kun julkiset tiedot ovat liian aggregoituja tai niitä ei ole. Yhdistyneen kuningaskunnan erottua EU:sta kertomuksessa keskitytään EU27:ään, minkä vuoksi sen tilastot ja analyysit eivät ole täysin vertailukelpoisia aiempien versioiden kanssa. Energiatukia on käsitelty kertomuksen aiemmissa versioissa, mutta tästä lähtien ne sisältyvät energiaunionin tilaa koskevan vuotuisen kertomuksen liitteeseen.

Siirtyminen vähähiiliseen energiajärjestelmään ja talouteen on käynnissä. Energiasiirtymän perustavaa laatua olevat muutokset edellyttävät laajaa yhteiskunnallista ja poliittista tukea. Energian hintojen ja kustannusten (hinnat kerrottuna kulutuksella) olisi ohjattava markkinoiden muutosta, jotta saavutetaan ilmastoneutraali talous mutta pidetään energia kansalaisten ja yritysten kannalta kohtuuhintaisena. Näinä covid-19-kriisin aiheuttamina vaikeina aikoina on vielä tärkeämpää varmistaa oikeudenmukainen energiasiirtymä, joka täydentää elvytystoimiamme, tarjoaa tasapuoliset toimintaedellytykset teollisuudelle ja pitää kotitalouksien kuluttaman energian kohtuuhintaisena. Onnistunut siirtyminen kohti ilmastoneutraaliutta vuoteen 2050 mennessä Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti edellyttää sekä kohtuuhintaista energiaa että investointeja teknologioihin, joita tarvitaan hiilestä irtautumisen lisäämiseen. Parhaillaan on käynnissä ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” ‑säädöspaketin täytäntöönpano ja valmisteilla on useita vihreän kehityksen ohjelman energiaa, verotusta ja ilmastopolitiikkaa koskevia aloitteita. Lisäksi energian hintojen ja kustannusten seuranta auttaa ymmärtämään nykyistä politiikkaamme paremmin ja tarjoaa hyödyllisiä näkemyksiä tulevien ehdotusten valmisteluun.

Markkinoiden globaalistuessa ja laajentuessa nesteytetyn maakaasun tuotannosta on tullut kilpailukykyinen vaihtoehto kaasun tuonnille putken kautta Eurooppaan. Nesteytettyä maakaasua tuotiin viime vuonna ennätykselliset 89 miljardia kuutiometriä, mikä on noin 25 prosenttia EU:n kaasun kokonaistuonnista ja 22 prosenttia sen kulutuksesta. Tämä vähentää osaltaan öljyn hintaindeksin merkitystä ja parantaa EU:n toimitusvarmuutta, kun energialähteet monipuolistuvat. Yhdistyneen kuningaskunnan EU:sta eroamisen ja EU:n kaasukenttien aiemman sulkemisen jälkeen myös kotimaisella biometaanilla, vedyllä ja synteettisillä kaasuilla voi olla tulevaisuudessa yhä suurempi merkitys EU:ssa kaasun kasvavan tuontiriippuvuuden hillitsemisessä.

Vaikka öljyn hintaindeksillä on merkittävä osuus kaasun hinnoittelussa Välimeren markkinoilla, tämä hinnoittelumekanismi menettää jalansijaa Euroopassa, kun kaasumarkkinat yhdentyvät yhä enemmän, kaasuntoimittajat pyrkivät toimittamaan kaasua suoraan tukkumarkkinoilta ja pitkäaikaiset sopimukset sidotaan yhä enemmän kaasumarkkinoiden hintaindeksiin. EU:n markkinoiden vapauttamispolitiikat ovat edistäneet Euroopan kaasukaupan keskusten likviditeetin kasvua. Alankomaiden kaasukaupan keskuksesta TTF:stä, jonka likviditeetti on kasvanut nopeasti viime vuosina muun muassa nesteytetyn maakaasun tuonnin ansiosta, on tullut Euroopan tärkein viitehinta, ja sen maailmanlaajuinen merkitys kasvaa. Euroopassa kaasukaupan keskusten hintoihin sidottujen sopimusten osuus kaasun kokonaiskulutuksesta kasvoi 15 prosentista 78 prosenttiin vuodesta 2005 vuoteen 2019. Keski-Euroopassa, Skandinaviassa ja Baltian maissa kaasukaupan keskusten hintojen merkitys kasvoi ja niitä yhdenmukaistettiin enemmän Luoteis-Euroopan keskusten hintojen kuin Yhdysvaltain dollarimääräiseen öljyn hintaindeksiin sidottujen hintojen kanssa. EU:n lisääntynyt itsemääräämisoikeus kaasun hintojen muodostamisessa vahvistaa euron asemaa EU:n energiakaupassa, koska se vähentää Yhdysvaltain dollareina ilmoitettujen tuontihintojen vaikutusta ja altistumista epävakaille kansainvälisille energiahyödykemarkkinoille.

Tästä huolimatta sekä kotitalouksien että teollisuuden vähittäishinnat ovat lähentyneet vuodesta 2016 lähtien, mikä johtuu pääasiassa siitä, että energiaosatekijät ovat lähentyneet toisiaan. Tätä myönteistä kehitystä ovat osaltaan edistäneet markkinoiden jatkuva yhdentyminen sekä edistyminen yhteenliittämiskapasiteetin lisäämisessä. Sähkön tukkuhintojen lasku vuoden 2020 alkupuoliskolla on jo vaikuttanut kotitalouksien vähittäishintoihin, jotka ovat alkaneet laskea. Tämän suuntauksen jatkuminen vuonna 2021 on kuitenkin epävarmaa erityisesti siksi, että covid-19-pandemia on vaikuttanut vuoden 2021 toimitusten tukkuhintoihin vain väliaikaisesti.

Verojen ja maksujen osuus kotitalouksien hinnoista on 32 prosenttia, kun taas keskisuurten teollisuuskäyttäjien maksamista hinnoista niiden osuus on vain 13 prosenttia ja suurten teollisuuskäyttäjien maksamista hinnoista 16 prosenttia. Sekä kotitalouksien että teollisuuden ympäristöverot muodostavat suurimman osan muista veroista kuin arvonlisäverosta.

Covid-19-kriisi uhkaa kasvattaa energiaköyhyyttä, koska monet eurooppalaiset menettävät sen vuoksi työpaikkansa ja tulonsa mutta energian vähittäishinnat ja kulutustarpeet eivät välttämättä laske samassa suhteessa. Tästä aiheutuviin haitallisiin sosiaalisiin seurauksiin olisi puututtava, ja EU:n ja jäsenvaltioiden olisi toteutettava asianmukaisia toimia, joilla tuetaan energiapalvelujen saatavuutta niitä tarvitseville. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa energia on määritetty yhdeksi keskeisistä palveluista, joihin kaikilla on oikeus.

Kaikki tämä viittaa siihen, että energiaköyhyys on kaiken kaikkiaan vähentynyt Euroopassa viime vuosina, mikä johtuu osittain taloustilanteen paranemisesta. Euroopan energiaköyhyyden seurantakeskuksen perustaminen vuonna 2008 on parantanut EU:n valmiuksia tunnistaa ja torjua energiaköyhyyttä. On myös laadittu tehokkaita strategioita energiaköyhyyden torjumiseen tähtäävien politiikkojen sisällyttämiseksi energiasiirtymää koskeviin suunnitelmiin ja energiatehokkuuspolitiikkoihin.

Maittain tarkasteltuna köyhimpien kotitalouksien energian osuus menoista vaihteli Slovakian ja Tšekin hieman yli 20 prosentista Luxemburgin, Suomen ja Ruotsin alle 5 prosenttiin. Absoluuttisesti mitattuna EU:n köyhimmät kotitaloudet käyttivät energiatuotteisiin keskimäärin 945 euroa. Summa vaihteli eri jäsenvaltioissa alle 500 eurosta 2 500 euroon. On kuitenkin tärkeää ottaa huomioon, että ostovoimassa on jäsenvaltioiden välillä suuria eroja.

Euroopan kotitalouksien energiaan (liikenne pois luettuna) käyttämien kokonaismenojen osuus vaihtelee tulotasoittain ja maittain. Kotitalouksien energiamenojen osuus on pienentynyt vuodesta 2012 lähtien kaikilla tulotasoilla. Poikkeuksena on vuosi 2017, jolloin se kasvoi hieman ennen kuin pieneni taas vuonna 2018. Vuonna 2018 osuudet eri tuloluokissa olivat tasolla, joka oli osapuilleen sama tai alempi kuin ennen vuosien 2009–2012 taloudellista taantumaa.

Tuontilaskua on viime aikoina kasvattanut fossiilisten polttoaineiden ja erityisesti öljyn hintojen nousu. Vuonna 2018 öljyn osuus kokonaistuontilaskusta oli 69 prosenttia, kaasun osuus 27 prosenttia ja kivihiilen 4 prosenttia. Öljyn ja kaasun hinnat alkoivat laskea lähestyttäessä vuoden 2019 loppua, mikä pienentäisi energialaskua varsinkin siinä tapauksessa, että kulutus laskisi. Covid-19-pandemian taloudelliselle toiminnalle ja liikenteelle aiheuttamista vaikutuksista johtuen hinnat ja kulutus laskivat vuoden 2020 alkupuoliskolla merkittävästi. Covid-19-pandemia on nopeuttanut EU:n puhtaan energian politiikan edistämän uusiutuvan energian käytön lisääntymistä, mikä on osaltaan vähentänyt hiilen ja kaasun osuutta sähkön kokonaistuotannossa. Kaikki tämä pienentää energian tuontilaskua vuonna 2020.

Energian tuontilasku on yleinen makrotaloudellinen indikaattori, joka osoittaa, mitä kustannuksia riippuvuus fossiilisista polttoaineista aiheuttaa EU:lle. Nämä kustannukset johtuvat siitä, että suurin osa EU:ssa käytettävistä fossiilisista polttoaineista tuodaan EU:n ulkopuolelta (vuonna 2018 tuontiriippuvuus fossiilisista polttoaineista oli 55,7 prosenttia). Vuonna 2018 ilmoitettujen viimeisimpien tietojen mukaan tuontilasku on noussut vuodesta 2016 ja ollut vuosittain yli 330 miljardia euroa. Tämä merkitsee sitä, että vuoden 2013 huippulukemasta (400 miljardia euroa) lähtien jatkunut laskusuuntaus on kääntynyt.

Covid-19-pandemian energian hintoihin vuonna 2020 aiheuttamien negatiivisten vaikutusten pitäisi periaatteessa vähentää energiakustannuksia ja pienentää energian osuutta tuotantokustannuksista (koska energian hintojen lasku voi olla suurempi kuin muiden tuotantopanosten ja lopputuotteiden hintojen lasku). Tämä ei kuitenkaan välttämättä koske kaikilta osin energiaintensiivisiä teollisuudenaloja, joilla on suuri kiinteä energiankulutus (esimerkiksi teollisuudenaloja, joiden on pidettävä uunit toiminnassa 24 tuntia vuorokaudessa tuotantomäärästä riippumatta).

Rajalliset kansainväliset tiedot viittaavat siihen, että Euroopan energiaintensiivisimmillä aloilla on suuruusluokaltaan samanlaiset energiakustannukset kuin kansainvälisillä kauppakumppaneilla. Näillä aloilla energiakustannusten osuus on EU:ssa kaiken kaikkiaan pienempi tai vastaava kuin Yhdysvalloissa, ja Japanin vastaaviin aloihin verrattuna tulokset ovat vaihtelevia. Pääasiallisen polttoaineen osalta energiakustannusten osuus näillä EU:n aloilla on Japaniin ja Yhdysvaltoihin verrattuna yleensä suurempi sähköintensiivisillä aloilla ja vastaava tai pienempi enemmän fossiilisia polttoaineita käyttävillä aloilla. Euroopassa energiaintensiivisimpien alojen energiatehokkuus on suurempi kuin Japanissa ja Koreassa, vastaava kuin Yhdysvalloissa ja pienempi kuin Venäjällä. EU:ssa kohtalaisen energiaintensiivisillä aloilla energiaintensiteetit ovat yleensä pienempiä kuin useimmilla EU:n kansainvälisillä kauppakumppaneilla (joskus kaikista pienimmät). Euroopan teollisuuden olisi jatkettava energiatehokkuutta lisääviä toimiaan, jotka auttavat hillitsemään energiakustannusten eroja verrattuna kansainvälisiin kauppakumppaneihin. Monissa EU:n ulkopuolisissa G20-maissa tuotantoteollisuuden aloilla puhtaaseen energiaan sekä ilmasto- ja ympäristöpolitiikkaan liittyvät kustannukset ovat usein alhaisemmat kuin Euroopassa ja/tai niihin saadaan energiatukia. Komissio tarkastelee valtiontukijärjestelmäänsä uudelleen, ja päästökauppajärjestelmän päästöoikeuksien maksuttomalla jakamisella pyritään torjumaan hiilivuodon riskiä. Lisäksi jos erot tavoitetasoissa jatkuvat EU:n nostaessa omaa tavoitetasoaan, komissio tulee ehdottamaan valituille aloille hiilidioksidipäästöjen tullimekanismia hiilivuotoriskin pienentämiseksi vaihtoehtona nykyisille toimenpiteille.

Tarkasteltavien tuotantoteollisuuden alojen energiakustannukset laskivat vuosina 2010–2017 yhteensä 13 prosenttia. Energiakustannusten lasku oli voimakkaampaa vuosina 2014–2017, jolloin ne laskivat kaikilla 30 analysoidulla sektorilla. Energiakustannukset laskivat pienistä hinnannousuista ja taloudellisen toiminnallisuuden lisääntymisestä huolimatta, mikä johtui alan energiaintensiteetin merkittävästä vähenemisestä erityisesti aloilla, joiden energiaintensiteetti on kohtalaisen suuri. Alan energiaintensiteettien väheneminen johtui alhaisemmasta energiankulutuksesta tuotantoyksikköä kohti ja pienemmässä määrin polttoaineen vaihtamisesta (hiilestä kaasuun ja sähköön) sekä tuotantovalikoiman uudelleenjärjestelystä (siirtyminen tuotteisiin, joiden lisäarvo on suuri ja energiaintensiteetti pieni).

Vaikka energia on taloudellisen toimeliaisuuden kannalta välttämätöntä, sillä on yhä vaatimattomampi osuus talouden arvonmuodostuksessa EU:ssa. Vuonna 2017 energianhankinnat olivat makrotaloudellisesta näkökulmasta koko tuotannon arvosta teollisuuden osalta 1,7 prosenttia (2,0 prosenttia vuonna 2014) ja palveluiden osalta 1 prosentti (1,2 prosenttia vuonna 2014).

Sähkön tukkuhinnat voivat vaihdella merkittävästi yhden päivän aikana, koska sähköjärjestelmää ei ole suunniteltu suurten sähkömäärien varastoimiseen vaan reaaliaikaiseen tarjontaan ja kysyntään vastaamiseen. Sen vuoksi tuuli- ja aurinkosähköntuottajien hintakehitys perustuu vahvasti säätekijöihin. Sähköntuotannon uusiutuviin energialähteisiin tehtävien investointien kannattavuus riippuu pitkälti näistä ”toteutuneista” hinnoista, tukijärjestelmistä ja teknologiakustannuksista. Teknologiakustannusten lasku on lisännyt uusiutuvien energialähteiden kannattavuutta, joten ne voivat kasvavassa määrin kilpailla sähkömarkkinoilla. Sekä tuuli- että aurinkoenergiahankkeiden tukitasot, jotka määräytyvät entistä enemmän kilpailuun perustuvissa huutokaupoissa, ovat laskeneet. Jos tämä suuntaus jatkuisi koskemaan täysin markkinapohjaisia sähköntuotannon uusiutuviin energialähteisiin liittyviä hankkeita, se auttaisi hillitsemään sähkön vähittäishintoja pienentämällä tukeen liittyvää osatekijää. Tuuli- ja aurinkosähkön tuottajien markkinaosuuden kasvu on jo johtanut markkinatulojen laskuun, kuten käy ilmi kaaviosta 10, jossa käytetään esimerkkinä aurinkosähkön tuotantoa.

Tulevissa aloitteissa, joissa pyritään yhdenmukaistamaan energiaverotus vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden ja päämäärän kanssa, sekä sitoumuksessa lopettaa haitallisten fossiilisten polttoaineiden tuet olisi hyödynnettävä energiaverojen mahdollisuuksia ja vähennettävä fossiilisille polttoaineille myönnettävää tukea ilmastoneutraaliuden edistämiseksi. On myös tärkeää lisätä tietoisuutta energian hintaan vaikuttavien verojen ja maksujen moninaisuudesta ja monimutkaisuudesta sekä siitä, että niillä on erilaisia tarkoituksia ja vaikutuksia. Niiden yhteisvaikutusta hintoihin ja siten kuluttajille annettuun signaaliin voitaisiin tarkastella myös näiden verojen erilaisten tarkoitusten valossa, erityisesti EU:n energia- ja ilmastopolitiikan mukaisen kulutuksen ja käyttäytymisen edistämiseksi sekä oikeudenmukaisen ja tasapuolisen siirtymän saavuttamiseksi.

Verojen ja maksujen osuus kotitalouksien sähkön hinnoista on 41 prosenttia ja teollisuuden sähkön hinnoista 30–34 prosenttia sekä kotitalouksien kaasun hinnoista 32 prosenttia ja teollisuuden kaasun hinnoista 13–16 prosenttia. Niiden osuus lämmitysöljyn hinnoista on 50 prosenttia, bensiinin hinnoista 60 prosenttia ja dieselin hinnoista 56 prosenttia. Verojen ja maksujen tyypit (esimerkiksi valmisteverot, arvonlisävero, uusiutuvan energian maksut, kapasiteettimaksut ja ympäristöverot) ja niiden merkitys hinnoissa vaihtelevat suuresti eri energiatuotteissa ja maissa. Jäsenvaltioiden erilaiset veroetuudet ja veropolitiikat johtavat siihen, että tuotteisiin sovelletaan erilaisia maksuja, verokantoja ja vapautuksia. Kotitalouksien ja teollisuuden väliset yleiset erot veroissa ja maksuissa johtuvat yleensä palautukseen oikeuttavista veroista (arvonlisävero) ja taloudellisista syistä teollisuuteen sovellettavista veroista ja maksuja koskevista vapautuksista. Kaasun ja sähkön väliset erot johtuvat sähkön hintoihin sisältyvistä korkeammista veroista ja maksuista, joilla rahoitetaan energia- ja/tai ilmastopolitiikkaa, sekä kaasun alhaisemmista veroista, uusiutuvien lähteiden hyvin pienistä veroista ja verovapautuksista, jotka liittyvät kaasun perinteiseen asemaan yhteiskunnassa lämmityspolttoaineena. Fossiilisten polttoaineiden kulutukseen liittyvät verohelpotukset muodostavat myös merkittävän määrän eli noin 30 miljardia euroa vuonna 2018.

Tämän suuntauksen odotetaan jatkuvan ja sähköntuotannon uusiutuvien energialähteiden järjestelmän markkinaosuuden kasvavan, mikä saattaisi kumota teknologiakustannusten laskusta saatavat hyödyt. Covid-19-kriisin aiheuttama sähkönkulutuksen voimakas lasku vuoden 2020 alkupuoliskolla johti siihen, että joissakin tapauksissa sähköntuotannon uusiutuvista energialähteistä toimitettiin tilapäisesti 50 prosenttia EU:n kysynnästä, mikä johti sähkön hintojen laskuun. Kriisin vaikutuksesta sähkömarkkinoihin olisi otettava opiksi. Se on näyttänyt, millainen alun perin 2020-luvun puolivälissä odotettu tilanne on, kun otetaan huomioon, että vähintään 55 prosentin kasvihuonekaasupäästövähennysten saavuttamisen vuoteen 2030 mennessä odotetaan johtavan siihen, että uusiutuvien energialähteiden osuus on noin 65 prosenttia.

Perinteiset sähköntuotannon lähteet, kuten kaasukäyttöiset voimalaitokset, voivat mukauttaa tuotannon kysynnän muutoksiin. Silloin joustavat tuottajat päättävät tuottaa sähköä hintasignaalien perusteella ja pyrkivät tuottamaan sähköä silloin, kun markkinatulot kattavat sähkön lisäyksikön tuotantokustannukset. Joustavien tuottajien toteutuneet hinnat ylittävät siten keskimääräiset sähkön hinnat, mutta sääoloista johtuva uusiutuvien energialähteiden lisääntyvä markkinaosuus voi vähentää tuntimäärää, jonka aikana hinnat ovat riittävän korkeat kannattavuusrajan saavuttamiseksi.

6.Päätelmät

Sen jälkeen kun tukkuhinnat olivat nousseet kahdesta kolmeen vuoden ajan, ne alkoivat laskea vuonna 2019 talouden hidastumisen ja markkinakohtaisen tarjonnan kasvun vuoksi. Vuoden 2020 alkupuoliskolla hinnat romahtivat kysynnän laskun ja covid-19-pandemian aiheuttamien liikkumisrajoitusten seurauksena. Hintojen odotetaan nousevan talouden elpyessä, mutta toipuminen vuoden 2019 tasosta saattaa kestää vuoteen 2021 asti.

Sähkön tukkuhinnat olivat lähentyneet, kunnes ne hiljattain erkaantuivat alueellisista markkinoista, koska yhteenliitäntöjä ei ollut riittävästi ja uusiutuvan energian tuotannon merkitys jäsenvaltioiden energiavalikoimassa oli vaihteleva. Se viittaa siihen, että investoinnit verkon joustavuuteen, rajat ylittävään kapasiteettiin ja uusiutuvan energian tuotantoon jäsenvaltioissa, jotka ovat muita jäljessä, tekevät markkinoista yhdentyneemmät ja kilpailukykyisemmät. Tällaisilla markkinoilla myös hintaerot voivat olla pienempiä. Energiamarkkinoiden tiiviit kytkökset johtavat raakaöljyn hintojen vaihteluun, mikä vaikuttaa myös kaasun ja sähkön hintoihin. Tämä vaikutus vähenee kuitenkin uusiutuvien energialähteiden markkinaosuuden ohella sähkömarkkinoilla Euroopan kaasukaupan keskusten merkityksen kasvaessa samanaikaisesti, sillä ne syrjäyttävät Yhdysvaltain dollarimääräiseen öljyn hintaindeksiin sidottujen kaasun hintojen käytön ja vahvistavat euron kansainvälistä asemaa.

Euroopassa vähittäishinnat nousivat tai pysyivät suhteellisen vakaina vuosina 2017–2019. Aiempina vuosina hintojen lasku kesti pidempään ja kaasun ja suurten teollisuuskäyttäjien osalta hinnat laskivat enemmän kuin sähkön ja kotitalouksien osalta. Sen seurauksena kotitalouksien sähkön ja kaasun hinnat nousivat kymmenen vuoden aikana inflaatiota nopeammin, kun taas teollisuuden hintojen nousu alitti teollisuuden hintaindeksit ja laski suurempien (erityisesti kaasun) käyttäjien osalta. Toisin kuin suurimpana osana vuosikymmentä verot ja verkkomaksut ovat viime vuosina pysyneet suhteellisen vakaina tai nousseet hieman, mikä on johtanut energiaosatekijän muutosten myötä hintamuutoksiin. Uusiutuvista energialähteistä perittävien maksujen pienentynyt hintapaine on seurausta siitä, että uusiutuvia energialähteitä edistäviä markkinapohjaisempia välineitä käytetään laajemmin ja aiempia tukijärjestelmiä on lakkautettu asteittainen. Tämä tarkoittaa, että (markkinapohjaisilla) energiaosatekijöillä odotetaan olevan tulevaisuudessa merkittävä osuus hintojen muutoksissa, vaikka verkkomaksujenkin vaikutus oletettavasti kasvaa vähitellen. Samanaikaisesti on tarpeen rahoittaa investointeja kestävämpiin ja älykkäämpiin verkkoihin. Öljytuotteiden osalta kuluttajahinnat nousevat ja laskevat raakaöljyn hintojen vaihtelun mukaan, mitä tasoitetaan vähittäishintojen tasolla veroilla. Vähittäishinnat alkoivat tosin tietyllä viipeellä reagoida vuoden 2020 toisella neljänneksellä covid-19-pandemian aiheuttamiin tukkuhintojen laskuun ja vaimentuneeseen kysyntään.

EU:n energiantuontilasku, joka oli vuonna 2018 kolmen peräkkäisen vuoden nousun jälkeen 331 miljardia euroa, on muistutus EU:n kustannuksista, jotka johtuvat sen suuresta riippuvuudesta fossiilisten polttoaineiden tuonnista ja altistumisesta epävakaille kansainvälisille markkinoille. Lasku olisi voinut pienentyä vuonna 2019 fossiilisten polttoaineiden alhaisempien hintojen vuoksi, ja se pienenee vuonna 2020, koska fossiilisten polttoaineiden kulutus on laskenut huomattavasti ja hinnat ovat covid-19-pandemian seurauksena laskeneet.

Energiakustannusten osuus tuotantokustannuksista on viime vuosina pienentynyt yleisesti ja voimakkaammin eri teollisuudenaloilla, mikä on lisännyt niiden yleistä laskusuuntausta kuluneen vuosikymmenen aikana. Alan alhaisempi energiaintensiteetti ja kohtalaisen paljon energiaa kuluttavien alojen osallistuminen energiatehokkuustoimiin vaikuttivat osaltaan energiakustannusten laskuun, kun hinnat nousivat hieman ja taloudellinen toimeliaisuus lisääntyi. Kansainväliset hintaerot ovat pysyneet viime vuosina vakaina, ja Euroopassa teollisuuden hinnat ovat korkeampia kuin Yhdysvalloissa ja vastaavia tai alhaisempia kuin aasialaisten kilpailijoiden hinnat. Energiakustannuksista ja energiaintensiteetistä on vain rajallisesti tietoja, mutta ne viittaavat siihen, että Euroopassa alojen energiaintensiteetti on suurempi kuin Aasiassa (pois lukien Kiina) ja vastaava kuin Yhdysvalloissa mutta energiakustannusten osuus on suurempi kuin Aasiassa ja vastaava tai pienempi kuin Yhdysvalloissa. Osa näistä eroista saattaa johtua EU:n ulkopuolisten G20-maiden teollisuuden tuista ja EU:n korkeammista ilmastoon liittyvistä kustannuksista. Säilyttääkseen kilpailukykynsä kansainvälisillä markkinoilla Euroopan teollisuuden olisi edelleen parannettava energiatehokkuuttaan. Covid-19-pandemian energian hintoihin ja taloudelliseen toimintaan aiheuttamien vaikutusten ei odoteta lisäävän energiakustannusten paineita teollisuuden tuotantokustannuksiin muilla kuin energiaintensiivisillä aloilla, joilla suuri osa energiankulutuksesta on kiinteää tuotantotasosta riippumatta.

Euroopan kotitaloudet käyttävät energiaan vastaavan osuuden kuin ennen vuoden 2008 kriisiä. Osuuksien asteittainen väheneminen viime vuosina yhdessä muiden energiaköyhyyden indikaattoreiden kanssa viittaa siihen, että Euroopan energiaköyhyyteen liittyvät kokonaisriskit vähenevät, mikä johtuu taloudellisen tilanteen paranemisesta sekä energiaköyhyyden tunnistamiseen ja sen torjumiseen entistä enemmän kohdennetuista EU:n energiapolitiikoista. Energiaköyhyys on kuitenkin edelleen haaste EU:lle. Vuonna 2018 Euroopan köyhimmät kotitaloudet käyttivät energiaan (keskimäärin) 8,3 prosenttia kokonaismenoistaan ja joissakin Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioissa jopa 15–22 prosenttia. EU:n olisi siten jatkettava politiikkatoimia, koska covid-19-pandemian vaikutus talouteen saattaa vähentää kotitalouksien ja erityisesti köyhimpien kotitalouksien tuloja.

Energiaverot ovat jäsenvaltioille tärkeä ja vakaa tulonlähde. Kokonaisenergiaverotulot, jotka muodostuvat pääasiassa öljytuotteiden valmisteveroista, vähenevät todennäköisesti vuonna 2020, koska covid-19-pandemia vaikuttaa liikenteen polttoaineenkulutukseen. Energiatuotteille on määrätty monenlaisia veroja ja maksuja, joilla on erilaiset tarkoitukset ja joita jäsenvaltiot soveltavat eri tavoin. Kaiken kaikkiaan niillä on hyvin huomattava vaikutus hintoihin, erityisesti sähkön hintaan, joka vaihtelee suuresti eri energiatuotteiden ja jäsenvaltioiden välillä. EU ja sen jäsenvaltiot pyrkivät yhdenmukaistamaan energiaverotusta energia- ja ilmastotavoitteiden kanssa vihreän kehityksen ohjelmassa ehdotettujen aloitteiden mukaisesti. Lisäksi kaikkien (ei pelkästään energian) verojen ja maksujen yhteisvaikutus hintoihin voitaisiin ottaa huomioon arvioitaessa, miten ne edistävät toimintaa, joka on sopusoinnussa puhtaan ja oikeudenmukaisen energiasiirtymän kanssa.

Uusiutuvan energiatuotannon toteutuneet hinnat laskevat uusiutuvan energian markkinaosuuden kasvaessa. Koska uusiutuviin energialähteisiin kohdistuvien investointien odotetaan kasvavan, markkinoiden suunnittelu- ja tukijärjestelmien nykyisessä seurannassa olisi pyrittävä varmistamaan, että tehokkailta markkinoilta saatavat tulot ja investoinnit mahdollistavat tukina saatavat (riskittömät) tulot saadaan asianmukaisesti tasapainoon.