EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 01.10.1997 
KOM(97)497 lopull. 
Komission tiedonanto 
Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1398 

1. lokakuuta 1997 
Komission tiedonanto 
Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998 
I Uudet tavoitteet 
Amsterdamin Eurooppa-neuvosto oli käännekohta unionin työllisyyspolitiikassa. 
Valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät EY:n perustamissopimukseen 
lisättävän uuden työllisyyttä koskevan osaston ja sopivat, että työllisyyttä on 
pidettävä yhteistä etua koskevana asiana. Uusi sopimus tehostaa kansallisten 
työllisyyspolitiikkojen yhteensovittamista Essenin huippukokouksessa aloitetun 
menettelyn mukaisesti. Lisäksi siinä varaudutaan vahvistamaan yhteiset 
suuntaviivat, joiden perusteella voidaan myöhemmin antaa jäsenvaltioille 
suosituksia. 
Koska Amsterdamissa sovittiin uuden työllisyysosaston määräysten soveltamisesta 
jo ennen kuin ne tulevat voimaan, komissio on laatinut nämä suuntaviivat 
ylimääräisessä Eurooppa-neuvostossa 20.-21. marraskuuta käytävän keskustelun 
pohjaksi. Komissio esittää jatkossa puheenjohtajan työllisyyshuippukokousta 
koskevien päätelmien pohjalta lopullisen ehdotuksensa neuvoston hyväksyttäväksi. 
On tärkeää ymmärtää tämän menettelyn olennainen sisältö. Uusi perussopimus on 
pannut alulle prosessin, jonka puitteissa jäsenvaltiot voivat tarkastella 
työllisyystilannetta vuosittain ja laatia kansallisen työllisyyspolitiikkansa 
suuntaviivat. Kansalliset suuntaviivat on toki nivellettävä kokonaisnäkemykseen, 
johon kuuluvat myös terve makrotalouspolitiikka ja toimivat yhtenäismarkkinat sekä 
työllisyyden huomioonottaminen yhteisöpolitiikan kaikilla aloilla. 
Tilaisuus uudistusten toteuttamiseen 
Pitkän hitaan talouskasvun jakson päätyttyä EU:n tuotannon ja työllisyyden 
kestävän kasvun perusedellytykset ovat nyt hyvät: inflaatio on ennätyksellisen 
hidasta, julkinen talous on aikaisempaa paljon paremmassa kunnossa, yritysten 
kannattavuus on parantunut merkittävästi, vienti kasvaa nopeasti ja luottamus on 
vahvistunut huomattavasti. Kokonaistalouden jatkuva vakaus ja talous- ja rahaliiton 
toteutuminen sekä yhtenäismarkkinoiden loppuunsaattaminen Amsterdamin 
Eurooppa-neuvoston hyväksymän toimintasuunnitelman mukaisesti luovat perustan 
tälle kehitykselle. 
Emme kuitenkaan saa tuudittautua noususuhdanteen ja parempien talousnäkymien 
luomaan turvallisuuden tunteeseen. Vain pitkäaikainen vahvan talouskasvun kausi 
voi johtaa EU:n nykyisen työttömyystason laskuun. Kasvu sinänsä ei kuitenkaan voi 
ratkaista Euroopan työttömyysongelmia, jotka johtuvat kyvyttömyydestä luoda 
riittävästi uusia työpaikkoja, työvoiman puutteellisesta ammattitaidosta, 
vaikeuksista sopeutua uusiin työtapoihin ja epätasa-arvoisista 
työnsaantimahdollisuuksista. Siksi tarvitaan jatkuvia keskipitkän ja pitkän aikavälin 
rakenneuudistuksia. Kokemus on osoittanut, että tämänkaltaiset uudistukset on 
syytä toteuttaa silloin, kun talous kasvaa ja kysyntä elpyy. Siksi hallitusten pitäisi 
ymmärtää, että talouskasvu tarjoaa erinomaisen tilaisuuden työllisyysjärjestelmien 
rohkeisiin uudistuksiin. 
A*l 
Näissä suuntaviivoissa ei ehdoteta menojen lisäystä vaan varainkäytön rakenteellista 
uudistamista, etuus- ja verotusjärjestelmien uudistamista ja siirtymistä passiivisesta 
toimeentulotuesta ennakoiviin toimiin, jotta nykyisen tasoisella varainkäytöllä 
päästäisiin parempiin tuloksiin. Erityisesti tarvitaan politiikan muutoksia yritysten 
investointimahdollisuuksien ja -halukkuuden lisäämiseksi sekä toimia, jotka 
parantavat työntekijöiden mahdollisuuksia pysyä tekniikan yhä nopeamman 
kehityksen tasalla ja siten vastata uusien taitojen ja monipuolisuuden jatkuvasti 
kasvavaan kysyntään. 
Suuntaviivojen tavoitteena on siten varmistaa, että talouden elpyessä pystytään 
luomaan runsaasti uusia työpaikkoja ja saavutetaan vakaa kokonaistaloudellinen 
tilanne, ja että näiden edullisten tekijöiden yhdistelmä onnistutaan vakiinnuttamaan. 
Komissio katsoo, että jäsenvaltioiden olisi tavoitteen saavuttamiseksi keskityttävä 
neljään työllisyyspolitiikan toimintalinjaan: 
• Yrittäjyys 
• Työllistettävyys 
• Sopeutumiskyky 
• Yhtäläiset mahdollisuudet 
Toimintalinjojen on oltava yhtenäisen lähestymistavan mukaisia ja niissä on 
noudatettava kokonaisvaltaista strategiaa. Näin varmistetaan parhaat edellytykset 
sekä joustavalle sopeutumiselle muuttuviin markkinoihin että työntekijöiden kannalta 
tärkeälle hyvien työpaikkojen turvaamiselle. 
Jotta Euroopan tasolla voisi tapahtua todellista edistystä, jäsenvaltioiden on 
noudatettava yksityiskohtaisia toimintasuunnitelmia, jotka heijastavat paikallisia 
oloja, mutta jotka laaditaan ja pannaan toimeen yhteisten eurooppalaisten 
tavoiteohjelmien ja suuntaviivojen puitteissa. Toiminnan on perustuttava 
jäsenvaltioiden ja unionin vuorovaikutukseen. Toimintasuunnitelmia on tarkistettava 
ja seurattava vuosittain. 
Suurin haaste 
Euroopan unionin pitkän aikavälin tavoitteena on oltava työllisyysasteen vähittäinen 
nostaminen yli 70 prosentin, jotta se saavuttaisi tärkeimpien 
kauppakumppaneidensa tason. Siksi jäsenvaltioiden on sitouduttava 
kunnianhimoisiin keskipitkän aikavälin työllisyystavoitteisiin ja -politiikkaan ja 
samalla käytettävä tarkoin hyväksi talouskasvun ja vakaan makrotalouden suomat 
mahdollisuudet. Ottaen huomioon, että talouskasvun edellytykset ovat nyt hyvät, 
jäsenvaltioiden olisi toimittava yhteisesti näiden suuntaviivojen pohjalta ja 
tarvittaessa EU:n tuella siten, että työllisyysaste nousisi nykyisestä 60,4 prosentista 
65 prosenttiin viiden vuoden kuluessa ja työttömyysaste vähenisi samalla 
7 prosenttiin. Tämä tarkoittaa sitä, että on luotava ainakin 12 miljoonaa uutta 
työpaikkaa. 
Näissä suuntaviivoissa on pyritty keskittymään jäsenvaltioiden kokemuksiin ja 
parhaisiin käytäntöihin perustuviin toimiin, joilla voidaan odottaa olevan todellisia 
vaikutuksia ja jotka luovat todellista lisäarvoa. Vaikka komissio on tietoinen siitä, 
että työllisyys- ja työmarkkinatilanne eri jäsenvaltioissa vaihtelee, se on näissä 
suuntaviivoissa asettanut joitakin kunnianhimoisia tavoitteita, joiden tarkoituksena 
on kiinnittää kaikilla tasoilla toimivien päätöksentekijöiden huomiota asiaan. 
Il Uusi yrittäjyyskulttuuri 
Yrittäjyyden kannustaminen merkitsee sellaisen ilmapiirin luomista, jossa 
yritykset menestyvät ja joka rohkaisee yksilöitä hyödyntämään luovuuttaan ja 
uusia ideoitaan mahdollisimman tehokkaasti siten, että syntyy uusia 
työpaikkoja. Kolmasosa yksityisen sektorin työpaikoista on alle kymmenen 
työntekijän pienyrityksissä ja kolmasosa alle 250 työntekijän yrityksissä. 
Pääosa uusista työpaikoista luodaan näissä yrityksissä. Jotta EU:n 
työllisyystilanne paranisi, on luotava enemmän työpaikkoja kannustamalla 
tämänkaltaisia yrityksiä erityisesti palvelualalla. Siksi tarvitaan uutta 
yrittäjyyskulttuuria. 
Edellytykset uudelle yrittäjyyskulttuurille ovat jo olemassa. Euroopassa ei ole 
pulaa luovasta ajattelusta tai lahjakkaista yksilöistä, ja EU:lla on kaikki 
edellytykset menestyä maailmanlaajuisessa kilpailussa. Emme ole kuitenkaan 
vielä pystyneet täysin hyödyntämään kaikkia mahdollisuuksiamme. On 
ensiarvoisen tärkeää, että kaikki jäsenvaltiot tekevät määrätietoista ja 
jatkuvaa yhteistyötä pyrkimyksenä luoda parempi yritysympäristö ja uusi 
yrittäjyyskulttuuri, joiden avulla nämä mahdollisuudet voidaan muuntaa 
uusiksi työpaikoiksi. On selvää näyttöä siitä, että yrittäjyyttä voidaan edistää 
parhaiten kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan perustuvalla politiikalla. 
Yrittäjyyden ja uusien työpaikkojen tarpeella on kuitenkin laajempi ulottuvuus. 
Kokemus osoittaa, että paikallistasolla ja yhteisötalouden piirissä on hyvät 
mahdollisuudet luoda huomattava määrä uusia työpaikkoja. Näitä 
mahdollisuuksia luoda työpaikkoja, erityisesti henkilöpalveluita, 
paikallisyhteisöille suunnattuja palveluita ja yleishyödyllistä toimintaa, on 
käytettävä hyväksi paljon määrätietoisemmin kuin aiemmin. Paikalliset 
työllisyysaloitteet ja alueelliset sopimukset, joiden puitteissa kaikki 
asianosaiset paikallis- ja aluetasolla sekä kansallisella tasolla tekevät laajasti 
yhteistyötä, ovat osoittautuneet erityisen tehokkaiksi. Näistä hankkeista 
saatuja myönteisiä kokemuksia on hyödynnettävä osana laajempaa 
paikallistason kehitysohjelmaa koko EU:ssa. 
Lisäksi Euroopassa on pyrittävä uuden tekniikan ja innovatiivisuuden avulla 
luomaan ja kehittämään uusia yrityksiä sekä edistämään 
ympäristöystävällisempiä tuotanto- ja kulutustapoja. Jäsenvaltioiden on 
kehiteltävä strategiaa tietoyhteiskunnan käyttömahdollisuuksien 
parantamiseksi kaikilla tasoilla edistääkseen uuden tekniikan hyödyntämistä ja 
työpaikkojen luomista uusilla ja kasvavilla aloilla. Jäsenvaltioiden on myös 
huomattavasti lisättävä tutkimuksen ja kehityksen rahoitusta tavoitteena 
nostaa Euroopan keskiarvo 1,9 prosentista 2,5 prosenttiin BKT:sta, joka 
vastaisi kilpailijamaiden T&K-panostusta. Samalla niiden on tehostettava 
innovaatioiden ja uusien tekniikoiden yhteiskäyttöä vahvistamalla suurten, 
keskisuurten ja pienten yritysten yhteistyötä. 
Uuden eurooppalaisen yrittäjyyskulttuurin luominen vaatii kuitenkin myös 
muita toimia: 
• On helpotettava yritysten perustamista ia niiden toiminnan harjoittamista 
luomalla selkeät, pysyvät ja luotettavat säännöt. Jäsenvaltioiden on 
tarkistettava ja kevennettävä pk-yritysten hallinnollisia velvoitteita ottaen 
huomioon yritysten toimintaympäristön yksinkertaistamista pohtivan 
työryhmän tulevat suositukset. 
•^ erityisesti on pyrittävä merkittävästi vähentämään uusien 
työntekijöiden palkkaamisesta aiheutuvia yleiskustannuksia. 
+ palkkatyöntekijästä itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi siirtymisen ja 
mikroyritysten perustamisen esteet, erityisesti sikäli kuin ne johtuvat 
nykyisistä sosiaaliturvajärjestelmistä, on poistettava ja nykyisiä 
säännöksiä on korjattava siirtymävaiheen helpottamiseksi. 
• Riskipääomamarkkinoita on kehitettävä siten, että Euroopan taloudelliset 
voimavarat saadaan yrittäjyyden ja luovuuden tueksi. Jäsenvaltioiden on 
tutkittava Euroopan investointipankin aloitteiden pohjalta pk-yritysten 
erityistarpeita, jotka liittyvät lähinnä oman pääoman ja takuupääoman 
rahoitukseen. 
^ on perustettava yleiseurooppalaiset pääoman jälkimarkkinat vuoteen 
2000 mennessä. 
• Verotusta on kehitettävä työpaikkojen luomista suosivaan suuntaan. 
Nykyisten' hyvien talousnäkymien vallitessa jäsenvaltioiden on 
kannustettava yrityksiä luomaan uusia työpaikkoja katkaisemalla pitkään 
jatkunut työn verotuksen ja välillisten kustannusten kasvusuuntaus (35% 
vuonna 1980 ja 42% vuonna 1995). Jokaisen jäsenvaltion on: 
-> asetettava tavoitteet työn verotuksen merkittävästä keventämisestä 
ilman budjettivaikutuksia siten, että asiassa edistytään huomattavasti 
vuoteen 2000 mennessä. 
Komissio tukee jäsenvaltioiden pyrkimyksiä kiinnittää enemmän huomiota 
yrittäjyyteen koulutuksen aikana, osoittaa olemassaolevia esteitä ja levittää 
tietoa hyvistä käytännöistä ja uusista aloitteista. Näiden toimien 
edistämiseksi se käynnistää Yrittäjyys Euroopassa -nimisen aloitteen. 
UI Uusi työllistettävyyskulttuuri 
Euroopalla on työvoimareservinsä ansiosta kaikki mahdollisuudet 
talouskasvuun ja hyvinvointiin. EU:ssa on noin 18 miljoonaa työtöntä ja 
lisäksi 8-9 miljoonaa muuta henkilöä, jotka haluaisivat tehdä töitä, jos vain 
saisivat työpaikan. Näiden voimavarojen hyödyntämiseksi on kehitettävä uusi 
työllistettävyyskulttuuri. Työllistettävyys merkitsee sekä sitä, että henkilöllä 
on työhön tarvittava ammattitaito että sitä, että hänelle tarjotaan 
kannustimia ja mahdollisuuksia työpaikan hakemiseen. 
Unionin työvoiman vanhenemisen ja uuden teknologian nopean kehittymisen 
myötä Eurooppaan on muodostumassa kasvava osaamiskuilu. Yritykset 
hakevat työntekijöitä, joilla on työtehtäviin tarvittavaa uutta ammattitaitoa, 
kun useimmat työttömät ovat ammattitaidottomia tai heidän taitonsa on 
vanhentunutta. Lisäksi monet nuoret jättävät koulunkäynnin kesken tai eivät 
hanki ammatillista pätevyyttä, ja suurella osalla työvoimasta - erityisesti 
työntekijöillä, joiden ammattitaito on puutteellinen, ja niillä, joilla on 
tavallisuudesta poikkeava työsopimus - on hyvin vähän mahdollisuuksia 
saada täydennyskoulutusta. Työttömistä alle kymmenellä prosentilla on 
mahdollisuus saada koulutusta. 
Koulutus sinänsä ei riitä. On selvä tarve muuttaa työttömyyskorvaus- ja 
verotusjärjestelmiä tukemalla aktiivisia toimenpiteitä, jotka edistävät 
työllisyyttä ja kannustavat työikäisiä hankkimaan uusia taitoja ja saattamaan 
jo hankkimansa taidot ajan tasalle. Jäsenvaltioiden vuotuiset 
työvoimapoliittiset menot ovat yhteensä noin 200 miljardia ecua, josta vain 
kolmasosa käytetään aktiivisiin työllistämistoimiin. On syytä tutkia kaikki 
sosiaalisin perustein tehdyt tulonsiirrot ja selvittää, voitaisiinko ne käyttää 
tehokkaammin kuntouttamiseen, helpottamaan työelämään paluuta, 
koulutukseen tai ammattikokemuksen hankkimiseen. 
Jäsenvaltioiden työvoimapalvelujen mahdollisuuksia auttaa työnhakijoita on 
uudistettava parhaiden käytäntöjen mukaisesti uusinta tietoa ja 
viestintätekniikkaa hyödyntämällä. Työvoimatoimistojen on vahvistettava 
asemaansa työnantajiin nähden ja parannettava työmarkkinoiden 
tuntemustaan, jotta ne pystyisivät tehtävänkuvansa mukaisesti toisaalta 
toimittamaan työnantajille riittävän ammattitaitoisia työntekijöitä ja toisaalta 
tarjoamaan työnhakijoille työmahdollisuuksia. Passiivisiin 
työttömyysavustuksiin pitäisi turvautua vain äärimmäisenä keinona. 
• On ehkäistävä pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyyttä. Jäsenvaltioiden on 
omaksuttava ennaltaehkäisevä työllistettävyyden edistämisstrategia, joka 
perustuu siihen, että yksilölliset tarpeet otetaan huomioon mahdollisimman 
varhaisessa vaiheessa ja toimitaan välittömästi sen varmistamiseksi, että 
•^ jokaiselle työttömälle aikuiselle tarjotaan uusi mahdollisuus -
työpaikka, koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua tai muuta 
työllistettävyyttä edistävää toimintaa - ennen kuin hän on ollut 
yhtäjaksoisesti työttömänä kaksitoista kuukautta. 
•> jokaiselle työttömälle nuorelle tarjotaan vastaavanlainen 
mahdollisuus ennen kuin hän on ollut työttömänä kuusi kuukautta. 
Voidaan olettaa, että ennaltaehkäisevien ja työmarkkinoille paluuseen 
tähtäävien toimien yhteisvaikutuksesta jäsenvaltioiden pitkäaikais- ja 
nuorisotyöttömyys vähenisi puoleen viiden vuoden kuluessa. Tämä 
parantaisi myös vammaisten työllisyystilannetta, koska monet vammaiset 
ovat pitkäaikaistyöttömiä. 
5-
On helpotettava siirtymistä koulutuksesta työelämään. Kymmenen 
prosenttia nuorista jättää koulunkäyntinsä kesken. Heidän 
työnsaantimahdollisuutensa ovat heikot. Sama koskee monia niistä 45 
prosentista, jotka eivät suorita keskiasteen opintojaan loppuun. 
Jäsenvaltioiden on pyrittävä 
•^ vähentämään koulunkäyntinsä keskeyttävien määrä puoleen viiden 
vuoden kuluessa ja asteittain vähentämään niiden nuorten osuutta, 
jotka eivät saata ylemmän keskiasteen opintojaan loppuun. 
-> merkittävästi lisäämään osallistumista oppisopimuskoulutukseen 
parhaiten menestyneiden jäsenvaltioiden esimerkkiä noudattaen, ja 
tarpeen mukaan tehostamaan oppisopimusjärjestelmäänsä, koska 
oppisopimuskoulutus on erityisen tehokas keino kouluttaa nuoria 
ammattiin. 
On siirryttävä passiivisista tuista aktiivisiin toimiin. Työttömyyskorvaus- ja 
koulutusjärjestelmiä on uudistettava ja sopeutettava niin, että ne tukevat 
aktiivisesti työllistettävyyttä ja kannustavat selkeästi työttömiä hakemaan 
ja ottamaan vastaan työtä tai koulutusta. Jokaisen jäsenvaltion on: 
-> asetettava tavoitteet, jotka koskevat passiivisesta 
toimeentulotuesta aktiivisten työllistettävyyttä edistävien toimien piiriin 
siirtyvien työttömien lukumäärää 
•^ pyrittävä lisäämään koulutustarjontaa viiden vuoden kuluessa 
lähemmäs kolmen menestyksellisimmän jäsenvaltion keskiarvoa siten, 
että nykyisen 10 prosentin asemasta koulutusta tarjottaisiin EU:ssa 
keskimäärin yli 25 prosentille työttömistä, 
-^ pohdittava, miten ammattitaidoltaan heikompien työntekijöiden 
työllistämiskustannusten vähentäminen esimerkiksi välillisiä 
työvoimakustannuksia alentamalla voitaisiin paremmin yhdistää 
ammattitaidon kohentamistoimiin. 
On kehitettävä kumppanuuteen perustuva yhteistyöjärjestelmä. On 
tärkeää, että sekä yritykset että työmarkkinaosapuolet yhteisesti tukevat 
Euroopan voimavarojen panostamista tulevaisuuteen tarjoamalla 
työntekijöille mahdollisuuksia hankkia työkokemusta ja koulutusta. 
Työmarkkinaosapuolia kehotetaan 
-> mahdollisimman pian tekemään puitesopimus työpaikkojen 
avaamisesta työpaikkakoulutus- ja työharjoittelutoimille sekä muille 
työllistettävyyttä edistäville toimille ja sopimaan näiden toimien 
ehdoista. 
"> jatkamaan viimeisen viiden vuoden aikana maltillisen 
palkkakehityksen turvaamiseksi tekemäänsä tärkeää työtä, joka on 
osaltaan vaikuttanut merkittävästi siihen, että talousnäkymät ovat 
parantuneet ja uusien työpaikkojen luominen on helpompaa. 
-6-
Rakennerahastojen tuesta merkittävä osa kohdistuu jo nykyisinkin 
jäsenvaltioiden pyrkimyksiin kohentaa työntekijöiden ammattitaitoa ja 
toteuttaa aktiivisia työmarkkinapoliittisia toimia, joilla voidaan kohdennetusti 
ehkäistä pitkäaikaistyöttömyyttä ja tukea yrittäjyyttä ja sopeutumista 
työmarkkinoiden muutoksiin. Seuraavan ohjelmakauden aikana 
jäsenvaltioiden on pyrittävä entisestään lisäämään inhimillisten voimavarojen 
kehittämispolitiikkaan ja -toimintaan kohdistettavan rakennerahoituksen 
osuutta. Lyhyellä aikavälillä jäsenvaltioiden on syytä vahvistaa 
rakennerahasto-ohjelmiensa työllisyyspoliittista sisältöä parhaillaan käynnissä 
olevan välitarkistuksen yhteydessä. 
Komissio tukee jäsenvaltioiden työvoimapalvelujen kehittämistä järjestämällä 
tietojen ja kokemusten vaihtoa sekä kehittämällä vertailukriteerejä 
tarkoituksena parantaa palvelujen tuloksellisuutta. On välttämätöntä poistaa 
vielä jäljellä olevat työvoiman liikkuvuuden esteet ja samalla parantaa 
työnsaantimahdollisuuksia ja liikkuvuuden kannustustoimia koskevan tiedon 
kulkua. Komissio julkistaa lähiaikoina toimenpidepaketin, jonka tarkoituksena 
on tukea tämän tavoitteen saavuttamista. 
IV Sopeutumiskyvyn tukeminen 
Euroopassa ja muuallakin uusi tekniikka ja markkinoiden muutokset ovat 
käynnistäneet yritysten perustavanlaatuisen rakennemuutoksen. 
Yrityssulautumat ja -ostot, uudet tuotteet ja palvelut sekä kiihtyvä kilpailu 
heijastelevat tätä muutosta ja vaikuttavat osaltaan yksittäisten yritysten 
toimintaan luoden uusia työtapoja. On syntymässä uusi talousjärjestys, joka 
perustuu kehittynyttä teknologiaa soveltaviin yrityksiin ja palvelualan kasvuun 
suurelta osin uusien pienyritysten perustamisen myötä. 
Yritysten elinkelpoisuus ja valmius tarttua uusiin mahdollisuuksiin riippuvat 
ratkaisevasti niiden sopeutumiskyvystä. Sama koskee työllisyyttä ja 
työntekijän varmuutta työpaikastaan. Monet työntekijät ovat kuitenkin sitä 
mieltä, että heille ei ole annettu riittävästi tietoa eikä heidän mielipidettään 
ole kysytty, ja joillakin heistä ei yrityssaneerauksen tai leikkauksien jälkeen 
ole juurikaan toivoa kunnon työpaikasta, joka takaisi riittävän toimeentulon. 
Siksi jäsenvaltioiden on otettava yritysten ja työntekijöiden sopeutumiskyky 
yhdeksi työllisyyspolitiikkansa päätavoitteista. Tässä asiassa 
työmarkkinaosapuolet ovat avainasemassa. 
• Työorganisaatiota on nykyaikaistettava. Työorganisaation ja työtapojen 
nykyaikaistamiseksi: 
työmarkkinaosapuolten on 
r> neuvoteltava sopimuksista, jotka koskevat työorganisaatiota ja joustavia 
työaikajärjestelyjä, tarvittaessa myös työajan lyhentämistä, varsinkin niillä 
talouden aloilla, joilla on käynnissä rakennemuutos. Tavoitteena on parantaa 
yritysten tuottavuutta ja kilpailukykyä sekä saavuttaa tasapaino joustojen ja 
turvallisuuden välillä. 
jäsenvaltioiden on 
•* luotava puitteet joustavammille sopimuksille, joissa otetaan huomioon 
työjärjestelyjen erilaistuminen. Niille, joiden työolosuhteet ovat 
tavallisuudesta poikkeavat, on taattava suurempi varmuus työpaikasta ja 
parempi ammatillinen arvostus, ja niiden, jotka valitsevat lyhyemmän työajan, 
ei pidä kärsiä urakehityksen hidastumisesta tai sosiaaliturvan 
heikkenemisestä. 
• On tuettava yritysten sopeutumiskykyä. Yritysten työntekijöiden osaamistason 
uudistamiseksi jäsenvaltioiden on 
+ poistettava veroesteet ja muut esteet, jotka vaikeuttavat sijoittamista 
inhimillisiin voimavaroihin, ja edistettävä yritysten sisäistä koulutusta 
verohelpotuksin. On myös tuettava kouluttautumiskannustimien tarjoamista 
työntekijöille. 
-* keskittää valtion tukia koskeva politiikkansa työvoiman kehittämiseen, 
pysyvien työpaikkojen luomiseen ja työmarkkinoiden toimivuuden 
varmistamiseen yhteisön valtion tukea koskevien säännösten mukaisesti. 
Komissio osallistuu tähän prosessiin vahvistamalla panostaan työn 
uudelleenorganisoinnin toteuttamiseksi ja kannustamalla yrityksiä tiedottamaan 
työntekijöilleen heitä koskevista päätöksistä ja neuvottelemaan niistä heidän 
kanssaan. Komissio laatii myös selkeät ohjeet koulutuksen tukemisesta. 
V Yhtäläisten mahdollisuuksien politiikan vahvistaminen 
On hyviä taloudellisia ja sosiaalisia syitä vahvistaa jäsenvaltioiden ponnisteluja 
yhtäläisten mahdollisuuksien tarjoamiseksi naisille ja miehille työmarkkinoilla. Vaikka 
naisten työllisyystilanne on parantunut viime vuosikymmeninä, naisten 
työttömyysaste on edelleen korkeampi kuin miesten (naisilla 12,6% ja miehillä 
9,7%), ja vastaavasti naisten osallistuminen työelämään on vähäisempää (50,2% ja 
70,4%). Työelämässä naiset ovat yliedustettuina joillakin aloilla ja joissakin 
ammateissa ja toisilla aloilla taas aliedustettuina. Tästä aiheutuva työmarkkinoiden 
jäykkyys on korjattava, koska se jarruttaa EU:n kasvumahdollisuuksia ja 
työpaikkojen luomista. 
Kuten komission väestökertomuksista on käynyt ilmi, Euroopan työikäisen väestön 
määrä kasvaa nyt paljon hitaammin kuin 20 viime vuoden aikana, ja ensi 
vuosikymmenellä se alkaa laskea. Näin ollen elintasomme ja eurooppalaisen 
yhteiskuntamallin säilyttämiseksi ajan oloon tarvittava työllisyyden kasvu riippuu 
olennaisesti siitä, että naisten osallistumista työelämään pystytään lisäämään. 
• On ylitettävä sukupuolten välinen kuilu : jäsenvaltioiden on osoitettava 
sitoutumisensa yhtäläisiin mahdollisuuksiin käytännön toimin, jotka tähtäävät 
naisten työllisyysasteen kasvattamiseen ja sukupuoleen perustuvan erottelun 
poistamiseen ja 
-> pyrittävä johdonmukaisesti vähentämään naisten ja miesten 
työllisyysasteen eroja tukemalla aktiivisesti naisten työllistymistä. 
• On edistettävä työn ja perhe-elämän yhteensovittamista: Uran keskeytymistä, 
vanhempainlomaa ja osa-aikatyöskentelyä koskeva politiikka on erityisen tärkeää 
naisten kannalta. Näitä asioita koskevien direktiivien ja työmarkkinasopimusten 
täytäntöönpanoa on nopeutettava ja seurattava. Lasten ja muiden huollettavien 
laadukasta hoitoa on oltava riittävästi tarjolla naisten työmarkkinoille pääsyn ja 
jatkuvan työelämään osallistumisen tukemiseksi. Jäsenvaltioiden on 
-•• pyrittävä lisäämään hoitotarjontaa käyttäen vertailukohtana nämä asiat 
parhaiten järjestäneiden jäsenvaltioiden saavuttamia tuloksia. 
• On helpotettava paluuta työelämään : Erityishuomiota on kiinnitettävä niihin 
naisiin, jotka suunnittelevat paluuta palkkatyöhön poissaolon jälkeen. Joillakin voi 
olla työllistettävyysongelmia siksi, että heidän taitonsa ovat vanhentuneet, tai 
vaikeuksia päästä koulutukseen, koska heitä ei ole kirjattu "työttömiksi 
työnhakijoiksi". Lisäksi verotus- ja työttömyystukijärjestelmien yhteisvaikutus 
saattaa vähentää työnhaun taloudellisia houkuttimia. Jäsenvaltioiden on 
puututtava näihin ja muihin esteisiin. 
Kun jäsenvaltiot kehittävät ja soveltavat näitä suuntaviivoja ja raportoivat niiden 
toteutumisesta, niiden on ennen kaikkea otettava huomioon naisten erityisasema 
työmarkkinoilla ja toteutettava erityisjärjestelyjä naisyrittäjyyden sekä naisten 
työllistettävyyden ja sopeutumiskyvyn edistämiseksi. 
VI Suuntaviivojen toteutuminen 
Jäsenvaltioiden on annettava kertomus näiden suuntaviivojen toteutumisesta 
vuodesta 1998 lähtien kiinnittäen komission ja neuvoston huomion parhaisiin 
käytäntöihinsä ja niiden työllisyysvaikutuksiin. Komissio antaa myöhemmin 
ehdotuksen yhteisesti hyväksyttävän vertailukelpoisen tietokannan käytöstä 
jäsenvaltioissa ja yhteisesti sovittavista osoittimista, joiden avulla se voi seurata 
suuntaviivojen toteutumista. 
Laatiessaan suuntaviivoja vuodelle 1999 komissio selvittää, miten eri jäsenvaltiot 
ovat ottaneet nämä suuntaviivat huomioon työllisyyspolitiikassaan, ja antaa syksyllä 
1998 arvionsa Eurooppa-neuvostolle hyväksyttäväksi vuoden 1998 lopulla. 
9-
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 497 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 04 05 
Luettelonumero : CB-CO-97-514-FI-C 
ISBN 92-78-25654-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg