KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - PALVELUJEN SISÄMARKKINATILANNE - Palvelujen sisämarkkinastrategian ensimmäisessä vaiheessa esitetty kertomus

SISÄLLYSLUETTELO

Tiivistelmä

JOHDANTO

I. Palvelujen sisämarkkinaesteet

A. Oikeudelliset esteet

1. Palvelun tarjoajan sijoittautumista koskevat vaikeudet

2. Palvelun tarjonnalle välttämättömien panosten käyttöä koskevat vaikeudet

4. Palvelujen jakelua koskevat vaikeudet

5. Palvelujen myyntiä koskevat vaikeudet

6. Myynnin jälkeiseen asiakaspalveluun liittyvät vaikeudet

B. Muut kuin oikeudelliset esteet

1. Tiedon puutteeseen liittyvät vaikeudet

2. Kulttuurista ja kielistä johtuvat vaikeudet

II. Oikeudellisten ESTEIDEN yhteiset piirteet

A. Esteiden muuttuva luonne

1. Hallinnollinen käytäntö

2. Esteiden alueellistuminen

3. Yhteisön säädösten täytäntöönpano

4. Muut kuin valtion laatimat yhteiset säännöt

5. Toimijoiden käyttäytyminen

B. Esteiden horisontaalinen luonne

1. Yhden järjestelmän soveltaminen sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen

2. Sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamista ympäröivä oikeudellinen epävarmuus

3. Samantyyppisten vaatimusten soveltaminen eri aloilla

C. Esteiden yhteinen alkuperä

1. Jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen puute

2. Jäsenvaltioiden oikeudellisten puitteiden nykyaikaistamisen vastustus

3. Kansallisten taloudellisten etujen suojeleminen

III. Esteiden vaikutukset

A. Kerrannaisvaikutukset koko talouteen ja Euroopan kilpailukykyyn

1. Palvelujen ratkaiseva merkitys taloudessa

2. Palvelujen keskinäinen riippuvuus

3. Rajatylittävien palvelujen kysyntä

4. Esteiden aiheuttamat kustannukset

5. Euroopan talouden kasvun ja suorituskyvyn menetykset

B. Pääasialliset vahingonkärsijät

1. Pienet ja keskisuuret yritykset

2. Palvelujen käyttäjät, erityisesti kuluttajat

C. Palvelujen sisämarkkinoiden heikko uskottavuus

1. Sisämarkkinoiden näkeminen riskialttiina alueena

2. Järjestelystrategia

3. Harmaan talouden strategia

Päätelmät

LIITE

Huomautus

Tämän kertomuksen tarkoituksena on esitellä jäsenvaltioiden välisen palveluiden tarjoamisen vaikeuksia, joita sidosryhmät ovat kokeneet ja jotka ovat tulleet esille komission ja jäsenvaltioiden suorittamassa kuulemisessa, kanteluissa tai parlamentin kirjallisissa ja suullisissa kysymyksissä, parlamentin vetoomuksissa tai tutkimuksissa ja kyselyissä. Kuulemismenettelyyn ja siihen liittyviin erityistutkimuksiin ryhdyttiin lisätietojen saamiseksi etenkin kuluttajien tilanteesta palvelujen sisämarkkinoilla.

Kertomuksen tarkoituksena ei ole:

- ottaa kantaa siihen, ovatko vaikeuksia aiheuttavat toimenpiteet yhdenmukaisia yhteisöoikeuden, eli tarkemmin palvelujen vapaata tarjontaa ja/tai sijoittautumisvapautta koskevien periaatteiden sekä johdetun yhteisöoikeuden, kanssa. Tällaisia toimenpiteitä voidaankin perustella yleisen edun mukaisilla tavoitteilla, kuten terveyden, kuluttajien, työntekijöiden tai ympäristön suojelulla. Kertomuksessa ei ennakoida komission kantaa tutkittavana oleviin tai sille tulevaisuudessa osoitettaviin kanteluihin. Yhteisön tuomioistuin on jo saattanut päättää, että jotkut luetelluista vaikeuksista ovat perusteltuja, tai tuomita ne perusteettomina. Yhteisön voimassa olevat säädökset voivat kattaa joitakin toimenpiteitä, mutta vaikeudet voivat johtua siitä, että säädöksiä ei sovelleta oikein. Joitakin ongelmia taas saatetaan pyrkiä ratkaisemaan komission aloitteiden avulla.

- määritellä toimenpiteitä, joihin vaikeuksien ratkaisemiseksi olisi ryhdyttävä, kuten yhdenmukaistamistarpeita, voimassa olevien sääntöjen mukauttamista tai rikkomismenettelyitä, jotka olisi käynnistettävä eräitä jäsenvaltioita vastaan.

Palvelujen sisämarkkinastrategian täytäntöönpanon toisessa vaiheessa komissio suorittaa oikeudellisen ja taloudellisen arvioinnin, jonka avulla määritellään, mitä aloitteita yhteisön tasolla olisi tehtävä palvelujen tarjoajien ja vastaanottajien kohtaamien vaikeuksien ratkaisemiseksi. Arvioinnissa kuullaan kaikkia sidosryhmiä, siis myös kuluttajajärjestöjä.

Tiivistelmä

Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi talousuudistuksia koskevan ohjelman, jonka tarkoituksena on tehdä Euroopan unionista vuoteen 2010 mennessä maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin tietoon perustuva talous. Ohjelman olennainen osa on palvelujen sisämarkkinoiden toteuttaminen. Komissio onkin hyväksynyt kaksivaiheisen palvelujen sisämarkkinastrategian. Tämä ensimmäisen vaiheen päättävä kertomus sisältää mahdollisimman täydellisen luettelon palvelujen sisämarkkinaesteistä. Kertomuksessa analysoidaan myös esteiden yhteisiä piirteitä ja annetaan ensimmäinen arvio niiden taloudellisesta vaikutuksesta.

Laajassa kuulemismenettelyssä, johon tämä kertomus perustuu, kysyttiin Euroopan parlamentin, talous- ja sosiaalikomitean, alueiden komitean, jäsenvaltioiden ja sidosryhmien mielipidettä. Se ajoittui vuoteen 2001 ja vuoden 2002 alkupuolelle. Tämä kertomus on pohjana toimenpiteille, joihin on määrä ryhtyä ohjelman toisessa vaiheessa vuonna 2003. Koska eri palvelutoiminnot ovat sidoksissa toisiinsa, kertomuksessa noudatetaan palvelujen sisämarkkinastrategian mukaisesti pikemmin horisontaalista kuin alakohtaista lähestymistapaa. Kertomuksessa käsitellään useita eri toimintoja, kuten yritysten konsulttipalveluja, varmentamista, kiinteistönvälitystä, teknistä alaa, rakentamista, jakelua, matkailua sekä vapaa-ajan ja kuljetuspalveluja. Lisäksi kuluttajan tai palvelun tarjoajan liiketoiminnan tietyssä toimintavaiheessa kohtaamilla vaikeuksilla voi olla kielteisiä seurauksia koko rajatylittävälle toiminnalle, minkä vuoksi tässä kertomuksessa kartoitetaan palvelusuorituksen kaikkiin kuuteen eri vaiheeseen liittyviä vaikeuksia: palveluyrityksen sijoittautumisesta ja palvelutoimitukseen tarvittavien panosten käytöstä, palvelun markkinoinnista ja jakelusta aina myynnin jälkeiseen asiakaspalveluun. Kertomukseen on sisällytetty kaikki esiintuodut vaikeudet, jotka palvelujen tarjoajat tai käyttäjät kokivat esteinä. Tässä vaiheessa ei kuitenkaan oteta kantaa siihen ovatko nämä esteet yhteisöoikeuden mukaisia, vaan tätä kysymystä käsitellään strategian toisessa vaiheessa.

Palvelujen sisämarkkinoiden tilannetta voidaan parhaiten kuvata palvelujen kulutuksella. Kertomuksessa painotetaankin, että palvelujen vastaanottajat, erityisesti kuluttajat, kärsivät ensisijassa siitä, että palvelujen sisämarkkinat eivät toimi asianmukaisesti. Kuluttajat eivät voi esimerkiksi vaivattomasti käyttää tai ostaa palveluja muissa jäsenvaltioissa, tai joutuvat maksamaan korkean hinnan tai kärsivät luottamuspulasta, joka liittyy palveluiden ostamiseen muista jäsenvaltioista. Palvelujen sisämarkkinastrategian toisessa vaiheessa tarkastellaan perusteellisemmin, minkälaisia vaikeuksia kuluttajat kohtaavat ja mikä on niiden vaikutus, jotta sopivien ratkaisujen esittäminen olisi mahdollista.

Palvelut ovat taloudellisen kasvun liikkeellepaneva voima.

Taloudellinen kasvu perustuu suurelta osin palveluihin. Useimmissa jäsenvaltioissa ne edustavat 70 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työpaikoista. Nykytalouksissa palvelut ovat mukana kaikilla aloilla, mukaan luettuina perinteiset valmistusalat, kuten autoteollisuus, joka tarjoaa rahoitus-, konsultti-, koulutus- tai vuokrauspalveluja. Useat kysyntätekijät ovat vaikuttaneet siten, että on kehittynyt yhä kasvava määrä erilaisia palveluita, jotka ulottuvat perinteisistä palvelualoista, kuten liikenteestä, vähittäiskaupasta, televiestinnästä, matkailusta ja säännellyistä ammateista vasta viime aikoina kehittyneisiin palveluihin, kuten jätehuoltoon, energiansäästöön, yrityspalveluihin, mukaan luettuna liikkeenjohdon konsultointi, tietojenkäsittelyyn ja teknisiin kokeisiin sekä analyyseihin.

Palvelujen kasvumahdollisuuksia jäsenvaltioiden välillä ei voida kuitenkaan täysin toteuttaa, koska lukuisat sisämarkkinoiden esteet jarruttavat palvelutoiminnan kehitystä.

Sisämarkkinoiden esteet vaikuttavat enemmän palveluihin kuin tavaroiden kauppaan...

Esteet sisämarkkinoilla kohdistuvat ja vaikuttavat enemmän palveluihin kuin tavaroihin. Koska palvelutoimitus on luonteeltaan monimutkaista ja aineetonta ja koska se perustuu palvelun tarjoajan osaamiseen ja ammattitaitoon, siihen sovelletaan usein monimutkaisempia sääntöjä, jotka kattavat koko toiminnan. Vaikka tiettyjä palveluita voidaan tarjota etätoimituksena, useiden palvelujen osalta edellytetään vielä palvelun tarjoajan pysyvää tai tilapäistä läsnäoloa siinä jäsenvaltiossa, jossa palvelu toimitetaan. Kun tavaroiden kaupassa tavarat ovat itsessään viennin kohteena, palvelujen tarjoamisessa palvelun tarjoajan henkilökuntineen, laitteineen ja tarvikkeineen on ylitettävä kansalliset rajat. Näin ollen palvelun tarjoamisen tietyt ja jopa kaikki vaiheet voivat tulla toteutetuiksi suorituspaikan jäsenvaltiossa, ja toimitukseen voidaan soveltaa sääntöjä, jotka eroavat palvelun tarjoajan lähtövaltion säännöistä. Tämä tarkoittaa myös sitä, että kussakin liiketoiminnan vaiheessa kohdattuja vaikeuksia ei voida tarkastella toisistaan erillisinä, vaan niiden yhteisvaikutus on otettava huomioon.

...ja niiden vaikutukset ilmenevät liiketoiminnan kaikissa eri vaiheissa

Palvelun tarjoajan toiseen jäsenvaltioon sijoittautumisessa kohtaamat vaikeudet voivat johtua lupa- tai ammattitaitovaatimuksista ja palvelun tarjoajan oikeudellista muotoa tai ammattialojen yhdistämistä koskevista rajoituksista. Kuulemiseen saaduista vastauksista kävi ilmi erityisesti vaikeudet, jotka liittyvät vaadittavien lupien määrään, menettelyjen hitauteen ja monimutkaisuuteen, paikallisviranomaisten harkintavaltaan ja siihen seikkaan, että palvelun tarjoajaa vaaditaan täyttämään uudelleen lähtövaltiossa jo kertaalleen täytetyt edellytykset. Palvelujen tarjoajia, jotka ryhtyvät rajatylittävään toimintaan, kohtaavat ongelmat voivat koskea myös palvelun tarjoamiselle välttämättömien panosten käyttöä. Tässä asiassa ilmenee lukuisia vaikeuksia, jotka liittyvät työkomennuksiin, palvelun tarjoajan laitteiden tai tarvikkeiden tai rajatylittävien yrityspalvelujen käyttöön. Palvelujen markkinointia on erityisesti vaikeutettu kaupallisesta viestinnästä annetuilla pakottavilla ja yksityiskohtaisilla säännöillä, jotka vaihtelevat tiettyjen ammattialojen mainostamista koskevasta suoranaisesta kiellosta tiedotteiden sisältöä koskevaan tiukkaan valvontaan. Jäsenvaltioiden lainsäädännöt eroavat tässä asiassa niin perusteellisesti toisistaan, että lukuisten palvelujen yleiseurooppalainen markkinointi on mahdotonta.

Palvelujen kansalliset rajat ylittävää jakelua haittaavat monet esteet, mukaan luettuna velvoite, jonka mukaan palvelujen tarjoajan on sijoittauduttava siihen jäsenvaltioon tai asuttava siinä jäsenvaltiossa, jossa palvelu tarjotaan, mikä estää palvelujen suorittamisen tarjoajan kotimaasta käsin. Lupia, rekisteröintiä tai ilmoituksia koskevat edellytykset liittyvät puolestaan ammattitaidolle ja toiminnan harjoittamiselle asetettuihin muihin ehtoihin, jotka eroavat huomattavasti palvelun tarjoajan jäsenvaltion vastaavista ehdoista. Palvelujen rajatylittävään myyntiin välittömästi tai välillisesti liittyvät ongelmat johtuvat eroista sopimusoikeudessa, tiettyjen palvelujen vakio- tai suositushinnoissa, verovelvoitteissa ja arvonlisäveron palautuksissa. Arvonlisäveron osalta jäsenvaltiot soveltavat eri veroasteita, luokitusjärjestelmiä ja menettelyitä. Myynnin jälkeisissä asiakaspalvelutilanteissa voi myös tulla esille erityisvaikeuksia, jotka johtuvat siitä, että jäsenvaltiot vaativat palvelun tarjoajalta harjoittajalta erilaista vastuuta ja vakuutuksia tai rahamääräisiä takuita, tai vaikeuksia, jotka koskevat rajatylittävää komennushenkilökuntaa edellyttäviä huolto- tai korjauspalveluja. Loppujen lopuksi kaikki palvelun tarjoajat törmäävät esteisiin jossakin toimintansa vaiheessa. Useimmiten tämä koskee monia, toisinaan kaikkia vaiheita. Myös ehdokasmaissa on havaittu ongelmia, mikä moninkertaistaa vaikeudet laajentumisen jälkeen.

...myös suhteessa kuluttajiin

Avoimuuden tai luottamuksen puute, jäsenvaltioiden toisistaan poikkeavat säännöt: kaikki nämä tekijät ovat omiaan estämään kuluttajia, jotka luovat suuren osan kysynnästä, hyödyntämästä täysimääräisesti palvelujen sisämarkkinoiden etuja ja asemaansa markkinavaikuttajina. Kuluttajien kannalta tiedonsaantia koskevat vaikeudet, rajatylittävien palvelujen käyttöä koskevat ongelmat ja heikko suoja esimerkiksi väärinkäyttöä vastaan, ovat osaltaan syinä palvelualan sisämarkkinoiden hajanaisuuteen.

Tiedon puute ja kulttuuri- sekä kielimuurit lisäävät vaikeuksia.

Taloudellisten toimijoiden ja kuluttajien on vaikea saada tarkkoja tietoja muiden jäsenvaltioiden säädöksistä, toimivaltaisista viranomaisista ja menettelyistä. Yritykset ja kuluttajat eivät myöskään aina ole tietoisia siitä, että sisämarkkinaperiaatteiden nojalla on mahdollista kiistää toimenpiteet, jotka eivät ole perusteltuja eivätkä suhteellisia, ja vaatia, että oikeutta palvelun tarjoamiseen tai vastaanottamiseen noudatetaan. Kuulemisessa saatiin myös todisteita kieli- ja kulttuurimuureista ja useimpien yritysten taipumuksesta suunnitella toimintaansa ainoastaan kansallisten markkinoiden kannalta, mikä on omiaan vaikeuttamaan kuluttajien elämää.

Esteillä on kaikille palvelutoiminnoille yhteisiä piirteitä.

Ilmeisistä eroista huolimatta esteillä on lukuisia yhteisiä piirteitä, jotka liittyvät sekä niiden syihin että vaikutuksiin. Aikaisemmilla sisämarkkinaohjelmilla on menestyksekkäästi pystytty poistamaan fyysisiä ja teknisiä esteitä, mutta niiden tilalle on selvästikin syntynyt "oikeudellisia esteitä", jotka muodostuvat kansallisista, alueellisista ja paikallisista säännöistä. Lisäksi syntyy uusia esteitä, jotka johtuvat viranomaistoiminnasta ja varsinkin viranomaisten harkintavallasta tai raskaista ja läpinäkymättömistä, paikallisia toimijoita suosivista menettelyistä. Eräät vaikeudet johtuvat siitä, että Euroopan unionin normeja ei sovelleta oikein. Jäsenvaltiot eivät ilmeisesti luota toisten jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien laatuun ja ovat haluttomia muuttamaan omia järjestelmiään rajatylittävän toiminnan helpottamiseksi, vaikka tarve sitä vaatisi.

Monet tunnistetut esteet ovat horisontaalisia ja vaikuttavat lukuisiin palvelutoimiin. Esteille on yhteistä, että jäsenvaltiot soveltavat yhtä ja ainoaa järjestelmää sekä palvelujen tarjoajiin, jotka haluavat sijoittautua niiden alueelle, että tarjoajiin, jotka haluavat suorittaa palvelun kotimaastaan käsin. Jälkimmäiset, joihin jo sovelletaan sijoittautumismaan sääntöjä ja valvontaa, voivat joutua noudattamaan kaksinkertaisia sääntöjä ja suhteettomia rajoituksia. Toinen yhteinen piirre on oikeudellinen epävarmuus, joka johtuu siitä, että kansallisten viranomaisten kussakin tapauksessa soveltamat vaatimukset eivät ole aina selkeitä ja ennakoitavia.

Esteet palveluiden tarjoamiselle vaikuttavat koko talouteen...

Kertomuksessa yksilöityjen esteiden vaikutus tuntuu kaikilla talouden aloilla. Kuhunkin palveluun kohdistuvilla esteillä on kerrannaisvaikutus muuhun palvelu- ja teollisuustoimintaan, koska palvelut yhdistyvät valmistukseen. Palvelut niveltyvät läheisesti toisiinsa. Ne tarjotaan ja vastaanotetaan usein yhdessä muiden palvelujen kanssa, ja ne muodostavat palvelun tarjoajan liiketoiminnan muiden vaiheiden panokset. Esimerkiksi yhteen jäsenvaltioon sijoittautunut vähittäiskauppaliike, joka haluaa sijoittautua toisiin jäsenvaltioihin, voi tarvita niiden kiinteistönvälittäjien, somistajien, arkkitehtien, insinöörien, rakennusliikkeiden, pankkien tai vakuutusyhtiöiden palveluja, joiden kanssa liike on tottunut työskentelemään lähtövaltiossaan. Useimmissa tapauksissa tämä on mahdotonta, koska kaikki mainitut palvelujen tarjoajat joutuvat kohtaamaan vaikeuksia, jotka johtuvat esimerkiksi siitä, ettei niillä ole toisissa jäsenvaltioissa edellytettyjä lupia tai ammattitaitoa. Vähittäiskauppaliikkeiden sijoittautuminen voi näin viivästyä tai muodostua kalliiksi ja vaikeaksi, millä on kielteinen vaikutus niiden tuottajille ja kuluttajille tarjoamiin palveluihin. Koska palvelut ovat toisistaan riippuvaisia, toisessa vaiheessa on suoritettava havaittujen vaikeuksien perusteellisempi taloudellinen arviointi, jossa ei rajoituta määrättyyn toimintoon vaan otetaan huomioon vaikutukset koko taloudelle.

Esteet palveluiden sisämarkkinoille muodostuvat erittäin kalliiksi jäsenvaltioiden välistä toimintaa harjoittaville yrityksille. Palvelun tarjoajan, joka pyrkii uusille markkinoille joko sijoittautumalla kyseiseen maahan tai tarjoamalla rajatylittäviä palveluita, on kannettava lainopillisesta neuvonnasta aiheutuvat korkeat kustannukset. Neuvot ovat välttämättömiä sen tutkimiseksi, missä määrin palvelun tarjoaja voi viedä mukanaan liiketoimintamallinsa vai onko joitakin sen osatekijöitä, kuten markkinointistrategiaa, mukautettava. Nämä kustannukset on lisättävä niihin kustannuksiin, jotka aiheutuvat erityisesti kieli- ja kulttuurierojen vaikutuksesta kauppa- ja kulutustapoihin. Kun otetaan huomioon, että esteet voivat vaikuttaa palvelusuorituksen kaikkiin vaiheisiin, kustannukset kumuloituvat toiminnan edistyessä. Mukana tuodun liiketoimintamallin mukauttamiseen liittyvät kustannukset on vielä lisättävä lainopillisesta neuvonnasta aiheutuviin kustannuksiin. Yritykset eivät voi käyttää samaa liiketoimintamallia kaikkialla sisämarkkinoilla, mikä estää niitä hyödyntämästä mittakaavaetuja. Kaikista näistä kielteisistä vaikutuksista seuraa, että yritys kohdentaa resurssinsa väärin rajatessaan investoinnit innovaatioihin ja palvelujen erottumiseen. Koska palveluilla on olennainen merkitys, vaikutukset ilmenevät koko talouden suorituskyvyssä.

...mutta vaikutukset kohdistuvat ensisijassa pk-yrityksiin ja viime kädessä kuluttajiin.

Pienillä ja keskisuurilla yrityksillä (pk-yrityksillä) on tärkeä merkitys palvelualalla, mutta niiden mahdollisuudet kasvaa kansallisten rajojen yli ovat erittäin huonot. Esteet vaikuttavat pk-yrityksiin enemmän kuin suurempiin kilpailijoihin, koska lainopillisesta avusta aiheutuvat kulut ovat vakiot eikä niitä ole suhteutettu yrityksen koon mukaan. Näin ollen pk-yritysten ei ole helppoa ryhtyä rajatylittävään toimintaan, tai ne joutuvat paikallisiin toimijoihin nähden epäedulliseen kilpailuasemaan. Pienistä tai syrjäisistä jäsenvaltioista lähtöisin olevat pk-yritykset näyttävät olevan erityisen epäedullisessa asemassa. Pk-yrityksistä voi myös tulla kiinnostava hankintakohde suuremmille yrityksille, koska ne tuntevat paikalliset olosuhteet ja niillä on sekä kokemusta että innovointikykyä.

Palvelujen käyttäjät ja nimenomaan kuluttajat ovat kuitenkin ne, jotka maksavat rajoitusten hinnan, koska he jäävät osattomiksi laajemmasta palveluvalikoimasta, paremmasta laadusta ja edullisemmista hinnoista. Tilanteella on myös viime kädessä vaikutusta elämänlaatuun. Käyttäjien eduista on suoraan kyse silloin, kun säädös- tai viranomaisvaatimukset estävät palvelun tarjoamisen toisesta jäsenvaltiosta käsin, ja epäsuoraan silloin, kun nykyiset rajat pidättävät yrityksiä tarjoamasta palvelujaan toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneille asiakkaille, nostavat hintoja, vähentävät palveluvalikoimaa tai laskevat laatua. Euroopan kansalaiset kärsivät myös siitä, että palvelualalle ei kokonaisuutena synny uusia työpaikkoja.

Esteet on pikaisesti poistettava, jotta talousuudistuksen tavoite toteutuisi.

Nyt on kulunut kymmenen vuotta siitä, kun sisämarkkinoiden olisi pitänyt toteutua, ja on todettava, että taloudellisesti yhdentyneen Eurooppa-kuvan ja sen todellisuuden välillä, jollaiseksi kansalaiset ja palveluiden tarjoajat sen kokevat, on suuri ero. Palvelujen tarjoamisen ja vastaanottamisen esteet ovat ennakoitua lukuisammat ja toimivat Euroopan talouden ja sen kasvu-, kilpailu- ja työllistämiskyvyn jarruna.

On selvä, ettei Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston vahvistamaa tavoitetta tehdä Euroopan taloudesta maailman kilpailukykyisin talous voida saavuttaa, ellei ryhdytä perusteellisiin muutoksiin, joilla palvelujen sisämarkkinaesteet lähitulevaisuudessa poistetaan. Ratkaistavat ongelmat ovat luonteeltaan ja merkitykseltään sellaisia, että ne vaativat yhteisön toimielimiltä ja jäsenvaltioilta voimakasta panostusta ja selkeää poliittista sitoutumista, jotta sisämarkkinat saataisiin toimimaan myös palvelujen osalta. Tämä kertomus on tarkoitettu tukemaan vuonna 2003, palvelujen sisämarkkinoiden toisessa vaiheessa, ehdotettavia toimenpiteitä, joista päätetään Euroopan parlamentin, jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa käytävien keskustelujen pohjalta.

Kertomus ja siitä saatava palaute muodostavat perustan työlle, johon ryhdytään palvelujen sisämarkkinastrategian seuraavassa vaiheessa. Työ käsittää sekä oikeudellisia että muita toimenpiteitä, joiden merkitys ja sisältö edellyttävät lisäanalysointia. Mahdollisissa säädösehdotuksissa on löydettävä oikea tasapaino tarpeiden välillä, joissa on kyse toisaalta liian yksityiskohtaisen ja laajan EU:n tasoisen sääntelyn välttämisestä ja toisaalta asiaankuuluvien yleisten etujen suojelemisesta. Muissa kuin oikeudellisissa toimenpiteissä komissio asettaa etusijalle kuluttajien ja yritysten konkreettiseen tiedottamis- ja avustamistarpeeseen vastaavat toimenpiteet, joita tarvitaan sisämarkkinoiden kaikkien mahdollisuuksien hyödyntämisessä.

JOHDANTO

Palvelut ovat erottamaton osa nykyaikaista taloutta. Niiden osuus on lähes 70 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työpaikoista, ja ne tarjoavat merkittävän mahdollisuuden kasvun ja työllisyyden lisäämiselle. Tämän mahdollisuuden toteutuminen ja kilpailukykyisempien sekä laadukkaampien palvelujen tarjoaminen Euroopan kansalaisille ja yrityksille ovat Euroopan unionin talousuudistustavoitteiden ydin. Paljon on kuitenkin vielä tehtävä, ennen kuin palvelujen sisämarkkinat toimivat.

Euroopan valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat tunnistaneet haasteen. Lissabonissa maaliskuussa 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota ja jäsenvaltioita laatimaan strategian, jonka avulla poistetaan palvelujen vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet [1]. Tämän alan toimintatarve tuli esille myös Tukholmassa vuonna 2001 ja Barcelonassa vuonna 2002 pidetyissä Euroopan unionin huippukokouksissa, joissa sisämarkkina-, kuluttaja-asia- ja matkailuneuvosto korostivat Euroopan unionin talousuudistuksen tärkeysjärjestyksen tarkistamista koskevissa päätelmissään, että sisämarkkinoiden toiminnan parantaminen palvelujen osalta on "ratkaisevan tärkeä strateginen haaste yhteisölle" [2].

[1] Puheenjohtajavaltion päätelmät, Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto, 24.3.2000, kohta 17. Jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan linjanvetoa koskevassa 21. kesäkuuta 2002 annetussa suosituksessa 10093/02 Ecofin-neuvosto arvioi sittemmin, että on ryhdyttävä rakenneuudistuksiin ja luotava tehokkaasti toimivat palvelujen sisämarkkinat ja poistettava rajatylittävää liiketoimintaa ja markkinoille pääsyä koskevat esteet.

[2] Neuvoston (sisämarkkinat/kuluttaja-asiat/matkailu) 2412. istunto Brysselissä 1. maaliskuuta 2002, asiakirja 6496/02 MI 35.

Komissio määritteli joulukuussa 2000 kokonaisstrategian [3] vastauksena Lissabonin huippukokouksen pyyntöön. Tässä palvelujen sisämarkkinastrategiassa tunnustetaan tietoyhteiskunnan vaikutus palvelujen tarjonta- ja käyttötapoihin. Koska entistä useammat yritykset yhdistävät menetelmiä, joiden avulla ne voivat tyydyttää asiakkaidensa tarpeita ja toimittaa palveluita sekä sähköisesti että muulla tavalla, on olennaisen tärkeää varmistaa muiden kuin sähköisesti tarjottavien palveluiden sisämarkkinoiden nopea kehitys tavalla, joka täydentää sähköisten palveluiden sisämarkkinoita [4].

[3] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Palvelujen sisämarkkinastrategia, KOM (2000) 888 lopullinen, 29.12.2000.

[4] On huomattava, että eEurope 2005 -toimintasuunnitelmassa komissio tarkastelee uudelleen yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa sovellettavaa lainsäädäntöä niiden tekijöiden kartoittamiseksi ja poistamiseksi, jotka estävät yrityksiä ryhtymästä sähköisiin liiketoimiin ja kuluttajia hyödyntämästä sisämarkkinoita. Uudelleentarkastelun tarkoituksena on nimenomaisesti varmistaa, että tavaroiden ja palveluiden toimittamisessa muulla kuin sähköisellä tavalla voitaisiin, samoin kuin sähköisissä toiminnoissa, hyödyntää todellisia sisämarkkinoita. Vuonna 2003 järjestettävä sähköisen liiketoiminnan huippukokous käynnistää uudelleentarkastelun, joka on avoin kaikille intressiryhmille ja joka antaa talouselämän korkean tason edustajille mahdollisuuden selostaa sähköisessä liiketoiminnassa kohdattuja vaikeuksia.

Strategian tavoitteena on tehdä palveluiden tarjoaminen kaikkialle Euroopan unioniin yhtä helpoksi kuin se on yhden jäsenvaltion sisällä. Strategia perustuu ennen kaikkea horisontaaliseen lähestymistapaan, joka kattaa kaikki talouden alat, joilla palveluita käytetään, ja siinä ehdotetaan kahta vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa, joka saadaan päätökseen tämän kertomuksen esittämisen myötä, kartoitetaan ja analysoidaan vaikeudet, jotka voivat haitata sijoittautumisen ja palvelujen tarjonnan vapautta, sekä vauhditetaan aikaisemmin käynnistettyjä aloitteita. Aloitteet käsittävät muun muassa liitännäistoimia, joilla pyritään saamaan kokonaiskuva palvelualan työllisyydestä ja sen tuomasta lisäarvosta. Tiedonkeruuta ja taloudellista analyysiä täydennetään palvelujen ja "immateriaalitalouden" tuottavuustutkimuksilla. Suoritettuun analyysiin perustuvassa toisessa vaiheessa työstetään sopivia ratkaisuja havaittuihin ongelmiin. Euroopan parlamentti [5], talous- ja sosiaalikomitea [6] ja alueiden komitea [7] kannattivat tätä lähestymistapaa.

[5] Euroopan parlamentin päätöslauselma komission tiedonnannosta "Palvelujen sisämarkkinastrategia", A5-0310/2001, 4.10.2001.

[6] Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto - Palvelujen sisämarkkinastrategia (lisälausunto), CES 1472/2001 lopullinen, 28.11.2001.

[7] Alueiden komitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto - Palvelujen sisämarkkinastrategia, CDR 134/2001 lopullinen, 27.06.2001.

Palvelujen sisämarkkinastrategia on yhdenmukainen lukuisten muiden aloitteiden kanssa, joiden avulla on tarkoitus parantaa palvelujen sisämarkkinoiden toimivuutta.

Sisämarkkina-aloitteita tarkastellaan "Sisämarkkinoiden strategian katsauksessa 2002" [8]. Siinä osoitetaan, että useilla aloilla on edistytty. Edistymisestä voidaan mainita esimerkkeinä rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman toteutuminen, rajatylittäviä euromääräisiä maksuja koskevan asetuksen hyväksyminen, sähköisiä viestintäpalveluja ja -verkkoa koskevan paketin sekä postipalveludirektiivin hyväksyminen, julkisia hankintoja koskevan säädöspaketin hyväksyminen lähiaikoina tai komission esittämät ehdotukset, joiden tarkoituksena on yhdenmukaistaa myynninedistämistä koskevia sääntöjä ja luoda yhtenäinen, läpinäkyvä ja joustava järjestelmä ammattipätevyyden tunnustamiseksi.

[8] Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, Sisämarkkinoiden strategian katsaus vuodeksi 2002, Lupauksista toimintaan, KOM (2002) 171 lopullinen, 11.4.2002.

Kuluttajansuojaa koskevissa asioissa Euroopan unionin tasolla tapahtunut kuluttajapolitiikan kehitys on ollut luonnollinen seuraus sisämarkkinoiden asteittaisesta toteutumisesta. Tavaroiden ja palveluiden vapaa liikkuvuus on edellyttänyt yhteisön sääntelyä, jonka tarkoituksena on ollut taata kuluttajaintressien riittävä suojelu ja säädösesteiden sekä kilpailun vääristymien poistaminen. Komission 12. toukokuuta 2002 hyväksymän strategian ja etenkin kuluttajansuojan korkeaan tasoon tähtäävän yhteisön lähestymistavan [9] tavoitteena on parantaa etenkin kuluttajien luottamusta rajatylittäviin ostoihin. Lisäksi kuluttajansuojaa Euroopan unionissa koskevan vihreän kirjan [10] käynnistämässä kuulemismenettelyssä havaittiin, että Euroopan unionin nykyiset kuluttajansuojasäännöt eivät vastaa jatkuvasti kehittyvien markkinoiden haasteisiin ja että niitä on uudistettava. Useissa vastauksissa todettiin, että kansallisten sääntöjen kirjavuus, etenkin kauppatavoissa, johtaa vakavaan kilpailun vääristymiseen. Useimmissa suosituksen sisältävissä vastauksissa toivottiin, että uudistuksessa edettäisiin puitedirektiivin pohjalta, jolla säänneltäisiin hyvän kauppatavan mukaisia käytäntöjä yritysten ja kuluttajien välillä. Oikeudellisen pirstoutumisen vähentämiseksi ja kuluttajien luottamuksen parantamiseksi direktiivien antamisen yhteydessä olisi sopivan ajan kuluessa suoritettava kuluttajansuojaa koskevien direktiivien tarkistus, jossa vähimmäisyhdenmukaistamista koskevat lausekkeet korvataan enimmäisyhdenmukaistamisesta annettavilla säännöksillä.

[9] Kuluttajapoliittinen strategia, KOM (2002) 208; ks. myös tiedonanto kuluttajansuojasta Euroopan unionissa koskevan vihreän kirjan seurannasta, KOM (2002) 289 ja etenkin kuulemisen kohteena oleva ehdotus hyvän kauppatavan mukaisia käytäntöjä säätelevästä direktiivistä.

[10] KOM (2001) 531 lopullinen.

On huomattava, että kuluttajansuojasta voi seurata velvollisuuksia yleisille palveluille, kuten kuljetuksille, energialle (sähkö, kaasu), televiestinnälle ja postipalveluille. Tässä suhteessa yleisiä palveluja koskevassa komission tiedonannossa korostetaan mainittujen palvelujen tärkeyttä ja julkispalvelun ja muiden sellaisten kuluttajansuojaan liittyvien velvollisuuksien merkitystä, joita tietyltä toiminnalta voidaan edellyttää.

Sopimusoikeuden osalta voidaan viitata tuleviin aloitteisiin [11], jotka ovat seurausta Euroopan sopimusoikeutta koskevan tiedonannon [12] kuulemismenettelystä ja joiden avulla pyritään ratkaisemaan sisämarkkinoiden toimivuuteen vaikuttavat oikeudelliset ongelmat.

[11] Komissio esittää aloitteet neuvoston ja Euroopan parlamentin pyynnöstä ennen vuoden 2002 loppua.

[12] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan sopimusoikeudesta, KOM (2001) 398 lopullinen, 11.7.2001.

Euroopan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun täytäntöönpanon osalta useilla aloilla, kuten henkilö- ja siivouspalveluissa, yksityisellä turva-alalla ja rakentamisessa, on ehdotettu tai toteutettu yhteistä lähestymistapaa, joka koskee valmiuksia, pätevyyttä ja laadun korostamista.

Henkilöiden vapaan liikkuvuuden osalta henkilötarkastusten poistaminen sisärajoilla, mikä toteutettiin Amsterdamin sopimuksella [13] Euroopan unioniin sisällytetyn Shengenin säännöstön nojalla, on omiaan helpottamaan palvelujen tarjoajien ja potentiaalisten asiakkaiden välistä yhteydenottoa [14]. Tarkastusten poistaminen vaikuttanee myös vähitellen siihen, että kansalaiset ja kaikki taloudelliset toimijat tulevat paremmin tietoisiksi rajattomien sisämarkkinoiden kaikista ulottuvuuksista.

[13] EYVL L 239, 22.9.2000.

[14] Vapaa liikkuvuus, toisin sanoen henkilöitä ei tarkasteta jäsenvaltioiden välisillä sisärajoilla, hyödyttää luonnollisesti Euroopan unionin kansalaisia ja heidän perheenjäseniään, mutta myös ulkomaalainen voi sen perusteella, että hänellä on jäsenvaltion myöntämä oleskelulupa (14. kesäkuuta 1985 tehdyn Shengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn, Shengenissä 19. kesäkuuta 1990 allekirjoitetun yleissopimuksen 21 artikla), viisumitta liikkua vapaasti enintään kolmen kuukauden ajan muiden jäsenvaltioiden alueella. Tällä oikeussäännöstöllä kolmannesta maasta olevalle palvelun tarjoajalle ei kuitenkaan taata oikeutta toimittaa palveluaan muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, johon hän on sijoittautunut.

Kansainvälisen ulottuvuuden osalta sisämarkkinapolitiikan ja ulkokauppaa säätelevän politiikan välillä on synergiaa, mukaan luettuna palvelukaupan yleissopimuksen (GATS-sopimuksen) yhteydessä käydyt neuvottelut palveluista. Erityisesti olisi otettava huomioon niiden käynnissä olevien keskustelujen tulokset, jotka koskevat kansallisia säädöksiä GATS-sopimuksen VI artiklan 4 kohdan näkökulmasta.

Tämä kertomus on tärkeä askel palvelujen todellisten sisämarkkinoiden luomisessa, sillä siinä esitetään kokonaiskuva tämän hetken sisämarkkinatodellisuudesta. Ensimmäisen kerran sitten vuoden 1962 yleisohjelmien, jotka koskivat sijoittautumisvapauden sekä palvelujen vapaan tarjoamisen rajoitusten poistamista [15], komissio on ryhtynyt analysoimaan palvelujen sisämarkkinoilla esiintyviä vaikeuksia kokonaisuudessaan. Yleisohjelmien jälkeinen edistyminen on ollut vaatimatonta. Sisämarkkinoiden saavuttamista koskevassa valkoisessa kirjassa, jonka komissio hyväksyi vuonna 1985 [16], todettiin, että palvelujen tarjoamisessa jäsenvaltioiden välillä on edistytty paljon hitaammin kuin tavaroiden vapaassa liikkuvuudessa. Paolo Cecchinin vuonna 1992 laatimassa kertomuksessa [17] tultiin taas siihen johtopäätökseen, että palvelualan huomattavaa kasvukykyä jarrutetaan keinotekoisesti säädöksillä ja käytännöillä, jotka estävät merkittävästi palvelujen vapaata liikkuvuutta ja palveluyritysten välistä kilpailua.

[15] The General Programme for the suppression of restrictions to the freedom of establishment and free provision of services, EYVL C 2, 15.1.1962.

[16] Completing the internal market: komission valkoinen kirja Euroopan neuvostolle (Milano, 28.-29. kesäkuuta 1985), KOM (85) 310, 14.6.1985.

[17] "The European Challenge, 1992: The Benefits of a Single Market", Paolo Cecchini, Wildwood House, Euroopan komissiolle, 1988.

Sisämarkkinapalvelujen kehitystä rajoittavien räikeimpien esteiden poistamiseksi on jo ryhdytty toimenpiteisiin. Ne ovat seurausta komission asemasta perustamissopimuksen valvojana ja aloiteoikeuden käyttämisestä, jonka nojalla komissio tekee sisämarkkinoiden toimivuutta edistäviä yhdenmukaistamisehdotuksia. Toimenpiteiden avulla sisämarkkinoilla on saavutettu taloudellisen yhdentymisen taso, joka lienee korkeampi kuin muualla maailmassa vallitseva alueellinen yhdentyminen. Saavutetusta edistyksestä huolimatta sidosryhmät ovat vielä tunnistaneet monenlaisia vaikeuksia, jotka ovat tämän kertomuksen aiheena.

Komission kertomus perustuu ensinnäkin sidosryhmien laajaan kuulemiseen, mutta siinä on käytetty hyväksi myös muista lähteistä saatua tietoa, kuten Euroopan parlamentin kirjallisia kysymyksiä ja vetoomuksia, komissiolle tehtyjä kanteluita, talous- ja tilastotutkimuksia sekä jäsenvaltioilta saatua palautetta. Vuodelle 2001 ja vuoden 2002 alkupuolelle ajoittuneen kuulemismenettelyn tarkoituksena oli hankkia ensi käden tietoa vaikeuksista, jotka estävät rajatylittävän palvelun tarjonnan kehittymisen Euroopan unionissa. Aiheena olivat sekä palvelujen tarjonnassa ja käytössä että toiseen jäsenvaltioon sijoittautumisessa kohdatut ongelmat. Yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee selvästi, että kaikki sellaiset toimenpiteet, jotka ovat omiaan estämään, haittaamaan tai vaikeuttamaan palvelujen rajatylittävää tarjontaa tai käyttöä tai sijoittautumista toiseen jäsenvaltioon, voivat muodostaa esteen. Tähän kertomukseen onkin sisällytetty esimerkkejä kielloista, syrjimistapauksista tai ehdoista, joiden täyttäminen on mahdotonta, mutta myös erilaisista vaatimuksista, jotka sovellettuina muista jäsenvaltioista oleviin yrityksiin haittaisivat sijoittautumisvapautta tai palvelujen vapaata tarjontaa. Jotkut esteet johtuvat säädösten tai käytäntöjen monimutkaisuudesta, raskaudesta tai avoimuuden puutteesta; useimmat ovat yksinkertaisesti seurausta siitä, että kansalliset säädökset eroavat merkitsevästi toisistaan.

Tämän kertomuksen päätavoitteena on kuvata sisämarkkinatodellisuus sellaisena kuin palvelujen tarjoajat ja käyttäjät sen kokevat. Siinä ei pyritä tässä vaiheessa ottamaan kantaa siihen seikkaan, ovatko esteet oikeutettuja.

Kertomuksessa käsitellään lisäksi aloja, jotka yhteisön toimenpiteet tai aloitteet kattavat. Se heijastaa myös kommentteja, jotka koskevat Euroopan unionin yritysten ehdokasmaissa kohtaamia esteitä. Yritykset ovat törmänneet ehdokasmaissa samoihin esteisiin, kuin jäsenvaltioissa. Kansallisuusvaatimuksista johtuvat ongelmat sekä rajoitukset, jotka on asetettu muiden maiden kansalaisille ja jotka koskevat tiettyjen alojen yritysomistusta sekä kiinteän omaisuuden hankintaa saattavat kuitenkin aiheuttaa lisäongelmia.

Palvelujen sisämarkkinastrategian mukaisesti kertomuksessa käsitellään ongelmia, joita palvelun tarjoaja voi kohdata missä tahansa toimintansa vaiheessa sijoittautumisesta ja välttämättömien panosten käytöstä palvelun tarjoamiseen, markkinoinnista ja jakelusta myyntiin ja sen jälkeisiin toimiin. On selvää, että palvelun tarjoajat ovat paljon alttiimpia kohtaamaan kussakin toimintavaiheessa ilmeneviä esteitä kuin tavaroiden valmistajat. Palvelujen tarjonta edellyttää usein tarjoajan pysyvää tai väliaikaista paikallaoloa palvelun kohdevaltiossa. Eräät ja joskus jopa kaikki toimintavaiheet sijoittuvat näin ollen kohdevaltioon ja niihin sovelletaan lähtömaan määräyksistä poikkeavia vaatimuksia. Esimerkiksi yrityksellä, joka haluaa sijoittautua tai tarjota palveluja toiseen jäsenvaltioon, voi olla vaikeuksia saada lupaa tai siihen liittyvää ammattipätevyyttä tunnustetuksi, lähettää työntekijöitään kyseiseen maahan tai käyttää laitteitaan, markkinoida tai jaella palvelujaan, tehdä asiakassopimuksia tai tarjota takuita tai myynnin jälkeistä palvelua asiakkailleen. Yhdessäkin vaiheessa kohdatut esteet voivat saada yrittäjän luopumaan rajatylittävän toiminnan ajatuksesta.

Palvelujen sisämarkkinastrategian horisontaalista lähestymistapaa noudattaen kertomuksessa käsitellään esteitä, jotka vaikuttavat hyvinkin erilaisiin taloustoimiin. Syynä on se, että tietyt esteet, kuten viranomaismenettelyt, vaikuttavat samalla tavalla eri aloihin, ja että palvelut niveltyvät toisiinsa monimutkaisella tavalla, ja yhtä palvelua koskevalla esteellä on kerrannaisvaikutuksia lukuisiin muihin palveluihin. Kokonaisvaltainen lähestymistapa tarvitaan palvelujen sisämarkkinaesteiden ja niiden kokonaisvaikutuksen arvioimiseksi.

Palveluilla on ratkaiseva merkitys taloudessa ja kaikkien kansalaisten elämässä. Palvelujen sisämarkkinarajat vaikuttavat palveluntarjoajien kilpailukykyyn, mutta ne estävät myös palvelujen käyttäjiä eli Euroopan unionin yrityksiä ja kuluttajia, hyödyntämästä laajempaa palveluvalikoimaa, laadukkaampia, innovaatisempia ja edullisempia palveluja.

I. Palvelujen sisämarkkinaesteet

Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa sisämarkkinat määritellään ("alueena, jolla ei ole sisäisiä rajoja"), ja palvelujen sisämarkkinastrategiaa koskevassa tiedonannossa vahvistetaan tavoitteeksi tehdä jäsenvaltioiden välisestä palvelujen tarjonnasta yhtä helppoa kuin palvelujen toimittaminen on yhdessä ja samassa jäsenvaltiossa. On kuitenkin todettava, että palvelujen sisämarkkinat ovat kaukana todellisuudesta. Tässä asiassa voidaan erottaa kaksi pääongelmaryhmää: oikeudellisista rajoituksista välittömästi tai välillisesti ja muista kuin oikeudellisista tekijöistä johtuvat ongelmat.

A. Oikeudelliset esteet

Ilmaisulla "oikeudelliset esteet" tarkoitetaan kaikkia niitä jäsenvaltioiden välisten palvelutoimien kehittämisesteitä, jotka johtuvat välittömästi tai välillisesti lain rajoituksesta ja jotka ovat omiaan kieltämään, haittamaan tai pidättelemään toimiin ryhtymistä. Niissä voi olla kyse kansallisten säädösten erilaisuuteen, kansalliseen viranomaiskäytäntöön tai tiettyjen rajanylitystilanteiden monimutkaisuuteen ja siitä aiheutuvaan oikeudelliseen epävarmuuteen liittyvistä vaikeuksista. Kaikissa tapauksissa tulos on sama: kuluttajat ja yritykset eivät mielellään käytä muista jäsenvaltioista käsin tarjottavia palveluja, ja palvelujen tarjoajat eivät mielellään tarjoa suoritteitaan muihin jäsenvaltioihin [18].

[18] Nämä "esteiden vaikutukset", joilla on paljolti korvattu käsitteet tekniset esteet (technical barriers), fyysiset esteet (physical barriers) ja veroesteet (tax barriers), jotka lueteltiin edellä mainitussa sisämarkkinoiden saavuttamista koskevassa vuoden 1985 valkoisessa kirjassa, selittävät tämän kertomuksen ilmaisua "oikeudelliset esteet".

Jäljempänä luetellut esteet ovat vaikeuksia, joita palvelun tarjoaja voi kohdata halutessaan käyttää hyväksi sijoittautumisen tai palvelujen tarjoamisen vapautta kehittääkseen toimintaansa muissa jäsenvaltioissa. Kyse on vaikeuksista, joihin viitattiin sidosryhmien ja jäsenvaltioiden kuulemisessa, tai jotka ovat tulleet esiin Euroopan parlamentin kirjallisissa kysymyksissä ja vetoomuksissa, tuomioistuimen viime aikoina tutkimissa tapauksissa ja komission tiedossa olevissa tutkimuksissa tai kyselyissä. Menetelmän tavoitteena on tarkastella sisämarkkinoiden tosiasiallista toimivuutta, ja sen osalta on todettava seuraavat kolme tärkeää seikkaa:

- kartoituksessa ei oteta kantaa siihen, ovatko esiintuodut esteet yhdenmukaisia yhteisöoikeuden kanssa, koska tätä kysymystä käsitellään strategian toisessa vaiheessa, jonka aiheena on etenkin yhdenmukaistamisen kannalta vaadittavat ratkaisut. Kartoituksen tavoitteena ei ole kyseenalaistaa kansallisten sääntöjen tarpeellisuutta sinänsä, vaan ainoastaan tuoda esiin ongelmia, joilla on voinut olla vaikutusta rajatylittäviin toimiin.

- esiintuodut vaikeudet voivat jo olla yhteisöaloitteiden kohteina tai niihin voidaan soveltaa yhteisön keinoja tai toimenpiteitä, rikkomismenettelyjä tai tuomioistuimen ratkaisuja.

- kaikkia vaikeuksia ei ole ehkä tuotu esille, vaikka riski on minimoitu keräämällä tietoa mahdollisimman monesta lähteestä.

Jotta olisi saatu aikaan mahdollisimman laaja selvitys kaikista vaikeuksista, jotka haittaavat jäsenvaltioiden välisen palvelutoiminnan kehittämistä [19], käytettiin menetelmää, jossa kartoitettiin palvelun tarjoajan missä tahansa liiketoimintansa vaiheessa kohtaamia ongelmia, oli sitten kyse sijoittautumisesta toiseen jäsenvaltioon (vaihe 1), komennushenkilöstön tai laitteiden käytöstä toisessa jäsenvaltiossa (vaihe 2), palvelun markkinoinnista toisessa jäsenvaltiossa (vaihe 3), palvelun jakelusta toisessa jäsenvaltiossa (vaihe 4), palvelun myynnistä (vaihe 5) tai toimittamisen jälkeisestä asiakaspalvelusta toisessa jäsenvaltiossa (vaihe 6). Tässä luettelossa esitetään kaikki rajatylittävässä toiminnassa kartoitetut ongelmat talousketjun eri vaiheita seuraten.

[19] Selvityksessä on huomioitu myös ehdokasmaissa esiintuodut vaikeudet. On huomattava, että suuri määrä jäsenvaltioissa kartoitetuista vaikeuksista esiintyy ehdokasmaissakin.

1. Palvelun tarjoajan sijoittautumista koskevat vaikeudet

Kuulemismenettelyssä kävi ilmi, että jäsenvaltion kansalainen tai jäsenvaltioon perustettu yritys, joka haluaa sijoittautua toiseen jäsenvaltioon harjoittaakseen palvelun tarjontaa, saattaa törmätä moninaisiin vaikeuksiin. Niillä on erityisen suuri vaikutus palveluihin, sillä toisin kuin tavarat, jotka voivat liikkua jäsenvaltioiden välillä (jakeluverkon alulla) valmistajan siirtymättä paikasta toiseen, palvelun tarjonta perustuu tarjoajan ja asiakkaan välitöntä suhdetta edellyttävään osaamiseen. Vaikka etäpalvelun tarjoajan tai toimittajan väliaikainen fyysinen paikallaolo (jota pk-yritykset suosivat) voi luoda asiakassuhteen, on kyseisille markkinoille sijoittautuminen kuitenkin tärkeä liikestrategia [20], varsinkin tapauksessa, jossa palvelun tarjoajalla on aikomuksena sijoittautua pitkäaikaisesti maahan tai kun palvelun tarjoaja haluaa mukautua markkinoiden erityisolosuhteisiin tai lujittaa asiakkaan luottamusta. Palveluja koskevan sääntelyn monimuotoisuus, joka on yhteydessä siihen, että palvelun laatu riippuu suoraan tarjoajan ominaisuuksista, johtaa vaatimuksiin, joita ei esiinny tavaroita koskevissa säädöksissä, kuten tarjoajan oikeudellista muotoa koskevat erityissäännöt tai monialatoiminnalle asetetut rajoitukset.

[20] Ks. erityisesti tutkimus "Service internationalisation-characteristics, Potential, Barriers", A. Henten, T. Vad, CRIC workshop, Manchester 1.-3.10.2001, kohta 3, jossa korostetaan palvelualan riippuvuutta rajatylittävästä sijoittautumisesta verrattuna tavaroiden valmistusalaan.

(i) Monopolit ja muut määrälliset toiminnan harjoittamiselle asetetut rajoitukset

Kuulemismenettelyssä tuotiin esille eräiden jäsenvaltioiden monopolijärjestelmät, jotka ovat omiaan estämään toisista jäsenvaltioista, joissa monopoleja ei tunneta, olevien palvelujen tarjoajien sijoittautumista. Kyseessä voi olla tietylle yhteisölle annettu monopoliasema, kuten sellaisilla aloilla, jotka on osittain vapautettu (postipalvelut, energia jne.), tai tiettyjen tuotteiden jakelumonopoli [21], joka voi vaikuttaa erityisesti palvelujen jakeluun, tai tietyille toimijoille yksinoikeudella varattu toiminta [22].

[21] Esimerkkeinä alkoholi ja savukkeet.

[22] Esimerkkeinä pelitoiminta tai farmaseuttisten tuotteiden jakelu. Ks. myös OECD:n tutkimus "Regulatory reform in road freight and retail distribution", Economic Department working papers nro 255, 10.8.2000, kohdasta 39 alkaen, ja komissiolle tehty tutkimus "Barriers to Trade in Business Services", Centre for Strategy and Evaluation Services, tammikuu 2001, sivu 15.

Eräiden jäsenvaltioiden palvelutoiminnan harjoittamiselle asettamat määrälliset rajoitukset, kuten tarjoajien lukumäärää koskevat kiintiöt tai aloituskiintiöt [23], enimmäispinta-alat [24] tai maantieteellinen etäisyys [25], rajoittavat palvelujen tarjoajien lukumäärää ja voivat suosia jo etabloituneita kansallisia toimijoita uusien tulokkaiden kustannuksella.

[23] Esimerkkinä kansalliset säädökset, joissa sallitaan ainoastaan yksi nuohouspalvelun tarjoaja piiriä tai kuntaa kohti.

[24] Esimerkiksi jakelupalveluissa.

[25] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa lääkelaboratoriot saavat suorittaa analyyseja ainoastaan vähintään 60 kilometrin etäisyydeltä kerätyistä näytteistä; eräässä toisessa jäsenvaltiossa optikkojen väliseksi etäisyydeksi on määrätty 350 metriä; eräässä jäsenvaltiossa taas liiketilojen on sijaittava kaupungin keskustassa, mikä estää uusien tulokkaiden sijoittautumisen.

Esimerkkinä esiintuoduista vaikeuksista ovat erään jäsenvaltion säännöt, joissa optikkojen määrä rajoitetaan yhteen 10 000 asukasta kohti ja autokoulujen yhteen 15 000 asukasta kohti.

Eräiden jäsenvaltioiden pakottavilla alueellisilla määräyksillä voidaan rajata palvelutoimintaa koskeva lupa [26] tiettyyn alueeseen tai paikkakuntaan, mikä pakottaa koko kansallisen alueen kattavaan palveluun tähtäävän tarjoajan sijoittautumaan useille alueille.

[26] Esimerkkinä yksityiset turvapalvelut; tämän tyyppisten palvelujen kohtaamista vaikeuksista ks. CoESS/UNI-Europalle tehty ja komission rahoittama tutkimus "A comparative overview of legislation concerning the private security industry in the European Union". ECOTEC, toukokuu 2002. On huomattava, että osana työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua yksityinen turva-ala, CoESS (työnantajat) ja UNI-Europa (ammattiliitot), allekirjoittivat 13. joulukuuta 2001 yhteisjulistuksen yksityisen turvallisuuspalvelualan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta yhteisön tasolla.

(ii) Kansallisuudelle tai asuinpaikalle asetetut vaatimukset

Eräissä jäsenvaltioissa kansallisuudelle asetetaan vaatimuksia, jotka koskevat palveluyritysten osakkeenomistajia, johtoa tai henkilökuntaa [27] ja tiettyjä säänneltyjä ammatteja [28].

[27] Esimerkkeinä teknisen alan yritykset, ilmailukerhot ja hallituksista riippumattomat järjestöt.

[28] Esimerkkinä hyväksytyt arvioijat tai tarkastajat (chartered surveyors).

Asuinpaikalle asetetut vaatimukset muodostuvat ongelmiksi varsinkin silloin, kun ne kohdistuvat palveluyritysten johtoon [29]. Esimerkiksi maasta riippuen hallituksen jäsenistä kahden kolmasosan tai puolen tai ainakin yhden johtajiston jäsenen on asuttava maassa.

[29] Kyse voi olla asumisvelvoitteesta, joka asetetaan televiestintäpalvelua koskevan luvan hakijalle (jopa ennen kuin lupa on myönnetty).

Kuulemisessa tuotiin myös esille lääkelaboratoriot esimerkkinä yksinomaista toimipaikkaa koskevasta vaatimuksesta, joka pakottaa suoraan tai epäsuorasti tarjoajan, joka haluaa sijoittautua yhteen jäsenvaltioon, luopumaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevasta toimipaikastaan. Tämä vaatimus itse asiassa kieltää sellaisen liiketoimintamallin viennin, jossa sijoittaudutaan useampaan jäsenvaltioon.

(iii) Lupa- ja rekisteröintimenettelyt

Erittäin monien palvelutoimien harjoittamisen edellytyksenä [30] on ennakkolupajärjestelmä, josta koituu usein vaikeuksia muista jäsenvaltioista oleville toimijoille.

[30] Esimerkkeinä rahoituspalvelut, säännellyt ammatit, käsityöammatit, yksityiset turvapalvelut, varmenne-laitokset, juomaveden tarkastuslaboratoriot, näyttelyjen järjestäjät, televiestintäpalvelujen toimittajat, tilapäistyövoimaa ja esiintyviä taiteilijoita välittävät toimistot, kuljetus ja jätehuolto.

Toisessa jäsenvaltiossa ei oteta huomioon siinä jäsenvaltiossa täytettyjä vaatimuksia, johon tarjoaja on sijoittautunut, esimerkkinä annetut takuut tai takaukset [31], mikä voi kaksinkertaistaa useissa jäsenvaltioissa toimivien yrittäjien velvoitteet ja lisätä niitä.

[31] Esimerkkeinä tilapäistyövoimaa välittäville toimistoille tai yksityisille turvapalveluille asetetut vaatimukset.

Tietyille toimille asetettujen vaatimusten kumuloituminen voi lisätä huomattavasti toisesta jäsenvaltiosta olevan toimijan rajoitteita lähtien siitä, että on asioitava useiden hallinnonalojen kanssa ja toimitettava useita lomakkeita ja todistuksia [32].

[32] Eräässä kuulemiseen saadussa palautteessa todettiinkin, että on "kerättävä lupia", jotta voisi ryhtyä harjoittamaan eräässä maassa leipomotoimintaa, sillä luvat voivat vaihdella saman leipomon tuotelajien ja toiminnan mukaan. Nämä vaikeudet huomioon ottaen kyseinen toimija päätti luopua sijoittautumissuunnitelmastaan. Lupien kumuloituminen ja kaksinkertaistuminen havaittiin myös komission kertomuksessa neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle "Yrityspolitiikan alalla jäsenvaltioiden kanssa toteutetusta koordinoivasta toiminnasta", KOM (1999) 569 lopullinen, kohta 2.1.1.

Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa hotellin tai ravintolan avaamiseen tarvitaan seitsemän eri paikallista tai kansallista lupaa [33]; eräässä toisessa jäsenvaltiossa liiketilan avaamiseen tarvitaan ensinnäkin rakennuslupa, ympäristölupa ja taloussosiaalinen lupa ja yleisemmin kaupunkisuunnittelua koskevien, joskus hyvinkin monimutkaisten sääntöjen täyttäminen.

[33] Ks. esimerkiksi tutkimus "Tackling the impact of increasing regulation - A case study of hotels and restaurants". Better Regulation Task force (UK), kesäkuu 2000.

Näistä järjestelmistä johtuvilla menettelyillä ja ehdoilla voi olla rajoittavia, jopa syrjiviä vaikutuksia toisten jäsenvaltioiden toimijoihin, varsinkin silloin, kun ne mahdollistavat kilpailijoista muodostuvien elinten asiaan puuttumisen [34] tai silloin, kun hakijan on toimitettava näyttö siitä, että lupahakemuksen perusteena on todellinen tarve [35].

[34] Esimerkiksi jakelupalveluihin sovellettavat järjestelmät.

[35] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa kuluttajien todellisia tarpeita arvioidaan suhteessa toimiviin liikkeisiin; eräässä toisessa jäsenvaltiossa perusteena on, että kaupungin keskustassa jo olevien liikkeiden toiminnalle ei saa aiheutua haittaa; eräässä kolmannessa taas luvan myöntäminen on ehdollista. Taiteilija-agentin toiminnallista intressiä arvioidaan sen mukaan, onko esiintyvien taiteilijoiden välittämiselle riittävästi kysyntää.

Tiettyjä palvelujen tarjoajia koskeva velvoite tehdä rekisteri-ilmoitus hallintoviranomaiselle, ammattijärjestölle, -kunnalle tai -yhdistykselle on yleinen ja saattaa muodostua useissa maissa olevalle toimijalle kalliiksi, varsinkin vuosimaksujen vuoksi ja silloin, kun se liittyy jäsenyyteen erityisessä sairasvakuutusjärjestelmässä.

Lupa- tai rekisteröintimenettelyjen byrokraattisuus, hitaus, todistustaakka, käännösten oikeaksi todistaminen, suoritettavat maksut tai verot ja joidenkin viranomaisten vastahakoinen suhtautuminen tuotiin usein esille syinä, jotka vaikuttavat kielteisesti toisista jäsenvaltioista oleviin tarjoajiin [36], etenkin pk-yrityksiin ja toimintaansa käynnistäviin yrityksiin [37].

[36] Edellä mainitussa OECD:n tutkimuksessa (kohdasta 39 alkaen) havaittiin, että esimerkiksi lupajärjestelmistä ja niihin liittyvistä hallintomuodollisuuksista aiheutuvat jakeluyrityksen aloittamisvaikeudet ovat eräs tärkeimmistä jakelusektorin markkinoille pääsyä rajoittavista tekijöistä. Eräässä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan palvelualaa koskevassa ranskalais-englantilaisessa tutkimuksessa korostetaan paikallisella tasolla tiettyihin toimiin sovellettavien lupa- ja pääsykiintiöjärjestelmien kielteisiä vaikutuksia "The service sector in the UK and France. Addressing barriers to the Growth of output and Employment. An Anglo-French Report." Department of trade and Industry ja Ministére de l'économie, des finances et de l'industrie, 2000, sivu 89.

[37] Marraskuussa 2000 valmistuneeseen Sisämarkkinoiden tulostauluun liitetty yritystutkimus osoittaa, että hallintomenettelyjen yksinkertaistaminen on yritysten mielestä (91 prosenttia haastatelluista) ensisijainen tavoite: http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/update/score/business.htm. Ks. myös "Pienyrityksiä koskeva eurooppalainen peruskirja - täytäntöönpanokertomus", KOM (2002) 68 lopullinen, jonka kohdassa 4. Johtopäätökset korostetaan erityisesti, että "yrityksen perustamiseen tarvittavien menettelyjen kokonaismäärä voisi olla tärkeä yksinkertaistamisen kohde"; "Yritysten toimintaolosuhteiden yksinkertaistamista käsittelevän Task Force -ryhmän (Best-ryhmän) kertomus", Osa I, virallisten julkaisujen toimisto 1998; "Etude comparative internationale des dispositions légales et administratives nécessaires pour la formation des PME dans six pays de l'Union européenne", Logotech, Euroopan innovaatiokeskuksen EIMS:n julkaisu nro 27, maaliskuu 1996.

(iv) Monialatoiminnalle asetetut rajoitukset

Tiettyihin palvelutoimiin sovelletaan sääntöjä, joiden tarkoituksena on varmistaa eri toimien riippumattomuus ja autonomia estämällä niiden yhdistäminen. Tämän alan kansallisten sääntöjen kirjavuudella voi olla poikkeuksellisen voimakas rajoittava vaikutus, sillä se estää viemästä toiseen jäsenvaltioon juuri sellaista osaamista, jonka avulla eri asiakastarpeita pystytään tyydyttämään monipuolisesti, innovaatisesti ja edullisesti. Rajoitukset voivat olla hyvinkin monimuotoisia:

- palveluyritysten organisaatiolle tai johdolle asetetut vaatimukset, jotka estävät esimerkiksi eri ammattien välisen järjestäytymisen [38]

[38] Esimerkiksi useissa jäsenvaltioissa asianajajat voivat yhdistää toimintansa vain asianajajien, eivät siis hyväksyttyjen kirjanpitäjien, verokonsulttien tai patenttiasiamiesten, kanssa. Muitakin rajoitusmuotoja voi esiintyä; eräässä jäsenvaltiossa määrätään, että veroneuvontaa tarjoavien yritysten osakkaina ja ja johtokunnan jäseninä saa olla ainoastaan veroneuvojia, -konsultteja tai -asiamiehiä. Ks. esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettujen sääntöjen osalta kertomus "Competition in professions", Office of Fair Trading, maaliskuu 2001, kohta 30.

- monialatoiminnan harjoittamiselle asetetut rajoitukset, joihin kuuluu sen määrittäminen, mitkä toiminnot ovat keskenään yhteensopimattomia [39], tai tarjoajan pakottaminen pidättymään vain yhden toimen harjoittamiseen [40] tai jakamaan toiminnot eri liiketiloihin [41].

[39] Ks. esimerkiksi edellä mainitun komissiolle tehdyn tutkimuksen "Barriers to trade in Business Services" liitteissä oleva esimerkkitapaus 6, jossa on tarkasteltu tilintarkastajan ja kirjanpitäjän toiminnan yhteensopimattomuutta. Ks. myös asiassa Wouters, C-309/99 9. helmikuuta 2002 annettu tuomio, joka koskee asianajajien ja tilintarkastajien integroidun yhteistyön kieltoa.

[40] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa tällaista vaatimusta sovelletaan tilapäistyövoiman välittäjiin.

[41] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa kiinteistö- ja vakuutustoimintaa on harjoitettava eri liiketiloissa.

Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa kiinteistönvälittäjät eivät saa harjoittaa muuta ammattitoimintaa, kuten isännöintiä, rahoitusneuvontaa tai siivousta.

(v) Taloudellisten toimijoiden oikeudellinen muoto ja sisäinen organisaatio

Tällaiset esteet rajoittavat erityisesti toimijoita, jotka ovat jo sijoittautuneet yhteen jäsenvaltioon ja joiden lähtömaassa ei sovelleta tämäntyyppisiä vaatimuksia. Kyseisten sääntöjen kirjavuus tarkoittaa sitä, että toimijat voivat joutua perustamaan oikeudellisen yhtiömuodon ainoastaan näiden vaatimusten velvoittamana.

Oikeudellista muotoa koskevat vaatimukset voivat pakottaa tarjoajan turvautumaan tiettyyn muotoon tai kieltää sen käyttämisen [42]. Tilanne voi olla erittäin mutkikas sellaisten toimien kohdalla, joihin eri jäsenvaltiossa sovelletaan toisistaan poikkeavia muotomääräyksiä.

[42] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa näyttelyjen järjestäjien on oltava voittoa tavoittelemattomia yhteisöjä.

Esimerkiksi asianajajan, joka haluaa sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, on purettava henkilöyhtiönsä jäsenvaltiossa, johon se on jo perustettu, sillä ensin mainitussa jäsenvaltiossa asianajajat eivät voi toimia kuin sellaisissa yhtiömuodoissa, joissa osakkaiden vastuu on rajattu [43].

[43] Muissakin toimissa, kuten tilintarkastuksessa, on törmätty tämänkaltaisiin ongelmiin.

Osakkeenomistajiin kohdistuvien syrjivien sääntöjen lisäksi (joihin jo edellä viitattiin) eräissä jäsenvaltioissa palveluyritysten pääomaan sovelletaan rajoituksia, joista voidaan mainita esimerkkeinä yksityisille turvapalveluyhtiöille tai tilaistyövoiman välitystoimistoille määrätty vähimmäispääoma [44] .

[44] Kyseessä voi olla myös viestintäalalle asetettu pääomaosakkuuden enimmäisrajoitus tai tietyille toimialoille asetettu velvoite löytää muita osakkaita tai sijoittajia. On huomattava, että edellä mainitussa ranskalais-englantilaisessa kertomuksessa (sivulla 36) vähimmäispääomaa koskevat vaatimukset tunnistettiin yhdeksi palvelutoiminnan pääesteeksi.

Palveluyritysten henkilökunnan määrälle voidaan asettaa vähimmäisvaatimus [45].

[45] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa tilapäistyövoiman välittäjien on noudatettava suhdetta vähintään 12 työntekijää sataa edellisenä vuotena solmittua sopimusta kohti; toisissa jäsenvaltioissa yksityisillä turvapalveluilla on oltava vähimmäishenkilöstö, joka määräytyy hoidettavien toimintojen ja alueen perusteella.

(vi) Ammattipätevyys

Ammattipätevyyttä koskevien järjestelmien moninaisuudesta saattaa aiheutua monenlaisia vaikeuksia palvelun tarjoajalle, joka haluaa sijoittautua toiseen jäsenvaltioon, erityisesti silloin, kun on kyse ammatista, jolle ei ole vahvistettu ammattipätevyyden automaattista tunnustamista koskevaa järjestelmää [46].

[46] On huomattava, että ammattipätevyyden tunnustamisvaikeuksista riippumatta työntekijöiden ammattikoulutuksesta annettujen sääntöjen kirjavuus voi aiheuttaa eräitä vaikeuksia esimerkiksi yksityisille turvapalveluyrityksille, joille on eräissä jäsenvaltioissa asetettu erityisvaatimuksia.

Jäsenvaltioiden säänneltyä ammattitoimintaa koskevien sääntöjen moninaisuus voi aiheuttaa vaikeuksia, sillä monetkaan palvelut [47] eivät ole säänneltyjä kaikissa jäsenvaltioissa ja eräät niistä voivat olla säänneltyjä vain yhdessä ainoassa jäsenvaltiossa [48]. Sellaisesta jäsenvaltiosta, jossa ei vaadita ammattitutkintoa, olevan tarjoajan, joka haluaa sijoittautua ammattitutkintoa vaativaan jäsenvaltioon, ei ole helppoa saada ammattipätevyyttään tunnustetuksi.

[47] Esimerkiksi insinöörit ja insinöörikonsultit, verokonsultit, kiinteistönvälittäjät, arvioijat, maisema-arkkitehdit, isännöitsijät, konsultit ja käsityöläiset.

[48] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa on luotu erityinen ammattinimike työoikeudellisten asiakirjojen laatimispalveluille, jota ei ole missään muussa jäsenvaltiossa ja joka on luvanvarainen ja edellyttää merkitsemistä erityisesti tätä uutta ammattia varten perustettuun kansalliseen rekisteriin.

Kelpoisuustestit, joita eräät jäsenvaltiot vaativat sellaisen toiminnan osalta, johon ei sovelleta automaattista tunnustamista, voivat synnyttää vaikeuksia erityisesti pk-yrityksille [49], koska testit eivät ole tarpeeksi avoimia ja ennakoitavia.

[49] Ks. edellä mainittu "Report of the Business Environment Simplification Task Force", sivu 65, jossa arvioidaan, että tietyillä aloilla kelpoisuustestivaatimuksesta näyttää tulevan pikemminkin sääntö kuin poikkeus.

Niiden elinkeinojen erot, joita ammattipätevyys oikeuttaa harjoittamaan, saattavat johtaa vaikeuksiin ja jopa siihen, että samalta toiminnalta edellytetään toisistaan poikkeavia ammattitutkintoja, joiden määrittelyt eivät vastaa toisiaan [50].

[50] Esimerkiksi yhdessä jäsenvaltiossa hankittu kirvesmiehen pätevyys ei oikeuta harjoittamaan puuseppä-kirvesmiehen ammattia toisessa jäsenvaltiossa.

Esimerkiksi hyväksytyt rakennustarkastajat voivat yhdessä maassa laatia rakennuspiirustuksia, kun taas toisessa jäsenvaltiossa tämä toiminto on varattu arkkitehdeille.

(vii) Palvelutoiminnan harjoittamiselle asetetut ehdot

Päätös sijoittautumisesta tiettyyn jäsenvaltioon voi riippua paitsi palvelutoiminnan aloittamisehtojen eroista myös toiminnan harjoittamisehdoista, kuten ammattivastuujärjestelmästä ja liikkeiden aukioloaikaa koskevista säännöistä, jotka vaikuttavat jakelupalvelujen sijoittautumisstrategiaan [51] tai verotussäännöistä ja infrastruktuurin käyttösäännöistä, jotka voivat vaikuttaa televiestintäalan toimijoiden sijoittautumiseen [52].

[51] Tämäntyyppiset rajoittavat vaikutukset tunnistettiin myös edellä mainitussa OECD:n tutkimuksessa, kohdissa 49-51.

[52] Esimerkiksi GSM-radiomastojen verotus tai elektromagneettisille lähetyksille määrätyt kynnykset.

Erilaiset yritysverotusjärjestelmät aiheuttavat palveluntarjoajien rajatylittävää sijoittautumista rankaisevia esteitä [53]. Yritykset näkisivät mielellään sisämarkkinat yksinä markkinoina, mutta asiaa vaikeuttaa huomattavasti se seikka, että niiden on mukauduttava 15 erilaiseen verotusjärjestelmään. Tilanteesta on haittaa yritysstrategioiden ja -organisaatioiden taloudelliselle tehokkuudelle. Verolakien, -sopimusten ja -käytäntöjen moninaisuus aiheuttaa huomattavia mukauttamiskustannuksia ja muodostuu siten etenkin pk-yritysten sijoittautumiseen vaikuttavaksi rajaksi.

[53] Ks. tutkimus "Yritysverotus sisämarkkinoilla", SEC(2001) 1681, jossa muun muassa tarkastellaan yksityiskohtaisesti tärkeimpiä verosäännöksiä, jotka ovat omiaan jarruttamaan rajatylittävää elinkeinotoimintaa sisämarkkinoilla. Komissio esitti kyseiseen analyysiin perustuvan strategian, jonka avulla on tarkoitus poistaa rajatylittävää elinkeinotoimintaa haittaavat veroesteet: "Kohti sisämarkkinoita, joilla ei ole veroesteitä - Strategia yhtenäistetyn yhtiöveropohjan luomiseksi yritysten EU:n laajuista toimintaa varten". (KOM(2001) 582 lopullinen).

Palvelujen tarjoajiin vaikuttavatkin erityisesti ongelmat, jotka aiheutuvat yritysryhmän sisäisten siirtohintojen, sidosyritysten rajatylittävien tulovirtojen, rajatylittävän tappionkattamisen ja uudelleenorganisoinnista johtuvien rajatylittävien operaatioiden verotuskohtelusta. Vaikeudet ilmenevät etenkin kaksinkertaisen verotuksen riskinä ja korkeina mukautuskuluina.

2. Palvelun tarjonnalle välttämättömien panosten käyttöä koskevat vaikeudet

Palvelujen tarjoajat voivat käyttää panoksia rajojen ylittämiseen kahdella tavalla. Palvelujen tarjoamiseksi yrityksen, joka on jo sijoittautunut yhteen jäsenvaltioon, voi olla tarpeen siirtyä toiseen jäsenvaltioon ja käyttää tässä jäsenvaltiossa omia panoksiaan, toisin sanoen henkilökuntaansa, tarvikkeitaan tai niiden yritysten palveluja, joihin yritys on tottunut kotimarkkinoillaan turvautumaan. Yritys voi myös joutua turvautumaan toisista jäsenvaltioista tilattuihin panoksiin. Kuulemiseen saadut vastaukset paljastivat kumpaakin tapausta koskevia vaikeuksia. Varsinkin rajatylittävä työvoiman palkkaaminen tai työntekijöiden lähettäminen toiseen jäsenvaltioon voi olla ongelmallista [54], mikä on vastoin työntekijöiden liikkuvuuden helpottamista koskevaa tavoitetta [55].

[54] Henkilöresurssit ovat palvelujen tarjonnan tärkeimpiä panoksia. Vastauksista ilmenikin, että henkilöstön rajatylittävä käyttö ja lähettäminen toiseen jäsenvaltioon aiheuttavat edelleenkin palveluntarjoajille huomattavia vaikeuksia, joita tavaroiden valmistajat eivät juurikaan tunne. Komissio on teettänyt tutkimuksen työntekijöiden vähäisestä liikkuvuudesta raja-alueilla: "Scientific Report on the Mobility of Cross-border Workers within the EEA", MKW Wirtschaftsforschung GmbH, marraskuu 2001, ks. kohta 1.3.

[55] Ks. myös "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, Ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskeva komission toimintasuunnitelma", KOM (2002) 72, 13.2.2002.

(i) Työntekijöiden (vakinaisten tai tilapäisten) lähettäminen toiseen jäsenvaltioon

Jäsenvaltioiden välisessä palvelun tarjonnassa on usein tarpeen lähettää tarjoajan henkilökuntaa väliaikaisesti toiseen jäsenvaltioon. Tässä voidaan törmätä vaikeuksiin. On huomattava, että direktiivissä 96/71/EY [56] säädetään yhteisestä luettelosta vähimmäissuojasääntöjä, joita työnantajien on noudatettava vastaanottajamaassa lähettäessään työntekijöitä toiseen jäsenvaltioon palvelujen vapaan tarjonnan mukaisesti.

[56] Palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/71/EY (EYVL L 18, 21.1.1997, s. 1). Direktiivin tavoitteena on taata sekä perustamissopimuksessa määrätyt perusvapaudet että työntekijöiden suojelu. Siinä velvoitetaan myös jäsenvaltiot määräämään kansallisten viranomaisten välisestä yhteistyöstä ja nimeämään yhteysvirastot.

Ennakkoilmoitusjärjestelmät, joita sovelletaan useissa jäsenvaltioissa erityisesti rakennusalalla (vakinaisten tai tilapäisten) työntekijöiden lähettämiseen toiseen jäsenvaltioon [57], voivat vaikuttaa haitallisesti toisista jäsenvaltioista oleviin toimijoihin aiheuttaessaan hallinnollista työtä [58]. Tähän on lisättävä eräissä jäsenvaltioissa sovellettu määräys siitä, että lähetetyt työntekijät on tietyn määräajan (yleensä kolmen kuukauden) kuluttua rekisteröitävä tai ilmoitettava työvoimatoimistoille, hallintoviranomaisille tai poliisille [59].

[57] Kunkin yksittäisen työmaan on noudatettava näitä muodollisuuksia. Tarjoaja, joka lähettää säännöllisesti henkilöstöä lyhyille komennuksille, ei voi hankkia lupaa, joka olisi voimassa esimerkiksi yhden vuoden. Eräässä jäsenvaltiossa ennakkoilmoitusta koskeva velvoite on täytettävä ennen kunkin yksittäisen työmaan avaamista kunkin tilapäistyöntekijän osalta, jonka toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut tilapäistyövoiman välittäjä on asettanut tarjoajan käyttöön.

[58] Esimerkiksi tiettyjen työasiakirjojen kääntämisestä vastaanottajamaan kielelle aiheutuvat kustannukset.

[59] Esimerkiksi velvoite hakea oleskelulupaa.

Hallintomuodollisuuksien monimutkaisuus ja raskaus [60], tarkka ja melkein järjestelmällinen valvonta, joiden kohteeksi lähetetyt työntekijät voivat joutua, hallinnollinen taakka ja viiveet (töiden pysähtyminen), jotka niistä voivat aiheutua, saattavat vaikeuttaa säännöllisiä ja lyhytaikaisia työkomennuksia.

[60] Esimerkiksi velvoite laatia ja tarvittaessa esittää tiettyjä sosiaali- ja työasiakirjoja tarkastusviranomaisille tai säilyttää mainitut asiakirjat vastaanottajamaassa tai sosiaaliasiamiehen toimistossa sekä kääntää kaikki asiakirjat vastaanottajamaan kielelle.

Vastauksissa viitattiin esimerkiksi tapaukseen, jossa eräs yritys, joka lähetti kaksi työmiestä asentamaan hissiä kymmenen päivän ajaksi, joutui käymään läpi useita hallintovaiheita (kuten lähettämään työtarkastajalle tiedot lähetetyistä työntekijöistä ja suojatoimenpiteistä sekä esittämään asiakirjat vastaanottajamaan kielellä), kun yritys oli omasta mielestään jo täyttänyt vastaavat vaatimukset lähtömaassaan.

Lähetettyihin työntekijöihin [61] sovelletaan vastaanottajamaan työoikeuden säännöksiä ottamatta huomioon velvoitteita ja kuluja, jotka työnantaja on jo suorittanut lähtömaassa, mistä toisista jäsenvaltioista oleville tarjoajille saattaa aiheutua kaksinkertaisia maksuja sekä ylimääräisiä hallintokustannuksia ja -rasitteita. Näillä kaksinkertaisilla velvoitteilla, jotka voivat koskea vähimmäispalkkaa [62] tai palkallista lomaa [63], on erityisen voimakkaasti rajoittavia vaikutuksia lyhytaikaisiin suorituksiin, pk-yrityksiin ja raja-alueelle sijoittautuneisiin tarjoajiin, jotka pyrkivät palveluja suorittaessaan lähettämään säännöllisesti työntekijöitä useisiin jäsenvaltioihin.

[61] Työntekijät, jotka ovat jonkin jäsenvaltion tai kolmannen maan kansalaisia.

[62] Useista vastauksista käy erityisesti palkkojen osalta ilmi, että rajoitukset johtuvat palkanlaskentatapojen kirjavuudesta. Vastauksissa selostetaan esimerkiksi vaikeuksia, jotka johtuvat siitä, että vastaanottajamaassa ei huomioida kaikkia lähtömaan palkanlaskennan osatekijöitä (esimerkiksi 12:nnen tai 13:nnen kuukauden palkkaa), jotka voivat johtaa suurempaan palkkaan kuin mitä vastaanottajamaan laki edellyttää.

[63] Esimerkiksi velvoite suorittaa maksuja kolmannelle laitokselle (lomakorvauskassalle), kun lähetetyillä työntekijöillä on jo vastaava suoja kansallisten säännösten nojalla, jotka takaavat lomakorvaukset. Eräässä tällaisessa tapauksessa palvelusta maksettavaan vastikkeeseen kohdistettiin maksukielto siihen asti kunnes asia on ratkaistu tuomioistuimessa.

Vastauksista ilmeni muun muassa, että pienelle käsityöyrityksille töiden suorittaminen toisessa jäsenvaltiossa osoittautui taloudellisesti kannattamattomaksi, koska siihen sovellettu määräys maksaa kolmen kuukauden välein kaikkien lähetettyjen työntekijöiden sosiaaliturvamaksuja vastaava ennakko olisi sitonut liian paljon kassavaroja, vaikka määrä olisikin palautettu yrittäjälle myöhemmin [64].

[64] Ks. "Artisanat, Petites entreprises et zones frontalières - Analyse de cas particuliers d'entreprises travaillant en pays limitrophes (seconde action expérimentale)", Conseil Interrégional des Chambres des Metiers Saar-Lor-Lux, 1996.

Rajoitusten vaikutusta vahvistavat ankarat seuraamukset [65], myös rangaistusluonteiset, joiden soveltaminen koetaan toisinaan sellaisia tarjoajia syrjivänä, jotka eivät noudata ennakkoilmoitusmääräyksiä tai työoikeuden säännöksiä.

[65] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa vähäisistäkin aineellista virheistä määrätty vähimmäissakko on 1 000 euroa, ja sitä voidaan nostaa 26 000 euroon.

Kolmannen maan kansalaisten työkomennusta, joka useissa jäsenvaltioissa kuuluu lupajärjestelmän piiriin [66], koskevien menettelyjen ja ehtojen hitaus ja raskaus tuotiin myös esiin vastauksissa [67] palvelun tarjontaa vaikeuttavana ja eräissä tapauksessa jopa harhauttavana tekijänä [68]. Tällaiset vaikeudet voivatkin koskettavaa kehittyviä aloja sillä hetkellä, jolloin toimijat pyrkivät kasvattamaan osaamistaan etsimällä kolmansista maista olevaa henkilöstöä esimerkiksi logistiikkasuunnittelijoiksi.

[66] Siihen sisältyy velvoite hankkia vastaanottajamaassa työlupa, jonka myöntäminen riippuu vastaanottajamaan työmarkkinatilanteen tarkastelusta, tai "työviisumi" tai oleskelulupa, joita ilman työntekijää ei voi lähettää kyseiseen maahan.

[67] Ks. tässä yhteydessä erityisesti tutkimus "Managing mobility matters - a European perspective", PriceWaterhouse Coopers, 2002, kohta 2.5, sekä "Report of High Level Panel on free movement of persons", jonka laatimistyötä johti Simone Veil ja joka esitettiin komissiolle 18.9.1997 (Veil-raportti), luku 6.

[68] Koska jossakin jäsenvaltiossa vakuutettuihin kolmansien maiden kansalaisiin ei periaatteessa sovelleta sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1408/71, näiden työntekijöiden lähettäminen toiseen jäsenvaltioon voi myös tulla hankalammaksi ja kalliimmaksi. Komission ehdotus, jolla on tarkoitus laajentaa asetuksen 1408/71 soveltamisalaa kolmansien maiden kansalaisiin, hyväksyttiin ministerineuvostossa 3.6.2002.

Useissa jäsenvaltioissa kolmannesta maasta olevien henkilöiden työkomennusten ehdoksi on asetettu, että kyseinen työntekijä on kuulunut ainakin yhden vuoden tai sitä pitemmän ajan lähettävän yrityksen henkilöstöön. Joskus jopa vaaditaan, että työntekijällä on oltava toistaiseksi voimassa oleva työsopimus. Lisäksi työkomennuksen edellyttämien asiakirjojen hankkiminen voi viedä pitkän ajan (eräissä tapauksissa jopa kuusi kuukautta).

(ii) Toisista jäsenvaltioista olevien tilapäistyövoimaa välittävien toimistojen tai tilapäistyöntekijöiden käyttö

Yritykset, jotka tarvitsevat toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen tilapäistyövoiman välittäjän palveluja tai jotka joutuvat toisessa jäsenvaltiossa turvautumaan tilapäistyöntekijöihin [69], voivat törmätä moninaisiin vaikeuksiin.

[69] Esimerkkeinä osaamisen täydentäminen, valmistautuminen etenkin kausiluontoisen työmäärän kasvuun tai joustavan resurssihallinnan hyödyntäminen.

Ennakkolupajärjestelmät [70] tai sijoituspaikkaa koskevat edellytykset [71], joita sovelletaan tilapäistyövoiman välitystoimistoihin, saattavat estää toimijaa käyttämästä sellaisen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen toimiston palveluja, jolla ei ole tarvittavaa lupaa. Tämä on omiaan rajoittamaan toimijoiden mahdollisuutta turvautua toisista jäsenvaltioista oleviin tilapäistyöntekijöihin [72]. Määräys voi myös estää tarjoajaa turvautumasta työntekijöihin, jotka tarjoajan omaan jäsenvaltioon sijoittautunut toimisto on asettanut hänen käyttöönsä palvelun suorittamiseksi toisessa, lupaa edellyttävässä jäsenvaltiossa. Järjestelmät voivatkin viivästyttää tai jopa vaarantaa sopimuksen täytäntöönpanemisen vaaditussa määräajassa [73] .

[70] Lupaehdot ja -menettelyt, niiden pituus sekä niihin liittyvät takuut ja takaukset voivat myös lisätä lupajäjestelmien rajoittavia vaikutuksia. Luvan myöntäminen voi liittyä tarjoajan laatuun tai organisaatioon tai välitystoimiston osakepääoman vähimmäismäärään. Sen edellytyksenä voi olla myös takuiden, takausten tai tiettyjen oikeuksien antaminen. Eräässä jäsenvaltiossa käyttäjäyritys, jonka oli selviydyttävä työmääränsä hetkellisestä lisääntymisestä, ei voinut turvautua toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneeseen välitystoimistoon, koska vaaditun luvan myöntämiseen olisi kulunut liian pitkä aika (neljä kuukautta). Eräissä jäsenvaltioissa edellytetty vaatimus kuulla kiireellisissäkin tapauksissa ennalta ammattijärjestöjä, voi hidastaa menettelyä huomattavasti.

[71] Voidaan vaatia, että toimistolla on paikallinen "aktiivinen" edustaja saman jäsenvaltion useilla alueilla.

[72] Tässä yhteydessä mainittiin erityisesti uudet markkina-alat (kuten huipputeknologia ja siviili-ilmailu), mutta myös kiinteistö- ja rakennus-, matkailu- ja hotelli- sekä terveysala.

[73] Esimerkiksi eräs lentoyhtiö ei voinut käyttää liikennelentäjien välittämiseen erikoistuneen tilapäistyövoiman välittäjän palveluja, koska kyseinen välitystoimisto ei sijainnut samassa jäsenvaltiossa kuin lentoyhtiö.

Tietyille aloille asetetut kiellot tai tilapäistyövoiman käyttöä koskevat rajoitukset [74] (kuten tarve perustella tilapäistyövoiman käyttötarve) vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Tämä voi haitata yrityksen palkkaamien tilapäistyöntekijöiden lähettämistä rajatylittävälle palvelukomennukselle [75].

[74] Kiellot koskevat useita sektoreita (rakennusala, kauppa-alukset, julkissektori, muutot tai toiminnot, joille ei aseteta ammattitaitovaatimuksia), mutta ne voivat myös rajoittua erityisharkintaan (yrityksen työmäärän kasvu, erityisten ja poikkeuksellisten tehtävien suorittaminen, työntekijöiden sijaisuudet tai kausiluonteinen toiminta, uuden toiminnon käynnistäminen).

[75] Tähän on lisättävä tilapäistyövoimaan sovellettavat vero- ja sosiaalimääräykset, jotka ovat omiaan lisäämään kustannuksia, jotka aiheutuvat toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen toimiston välittämistä työntekijöistä. Esimerkiksi käyttäjäyritykseen voidaan soveltaa kaksinkertaista verotusta suorituksen ensimmäisestä päivästä alkaen tai korkeampia sosiaaliturvamaksuja. Eräissä jäsenvaltioissa yrityksen on maksettava sopimuksen päättymiskorvaus.

(iii) Muut rajatylittävää työllistämistä koskevat vaikeudet

Vastaukset osoittivat, että toimijat joutuvat kohtaamaan ongelmia [76] halutessaan palkata työntekijöitä yhdessä tai useassa jäsenvaltiossa parantaakseen osaamistaan [77]. Tämä on tilanne erityisesti useisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneissa tai rajatyöntekijöitä palkkaavissa yrityksissä. Nämä vaikeudet johtuvat työntekijöiden rajatylittävälle liikkuvuudelle asetetuista sisämarkkinaesteistä.

[76] On huomattava, että kansallisuus-, asuinpaikka- ja ammattipätevyysvaatimuksista johtuvat vaikeudet, joita selvitettiin palveluntarjoajan sijoittautumista koskevassa osassa, jarruttavat osaltaan työntekijöiden liikkuvuutta.

[77] Erityisesti tietotekniikan, viestinnän, rakentamisen, terveyden tai matkailun alalla.

Kansallisten palkka-, vero- [78] ja sosiaaliturvajärjestelmien moninaisuus koettiin syynä suuriin vaikeuksiin [79] yrityksissä, jotka palkkaavat tai yrittävät hankkia siirto- tai rajatyöntekijöitä [80], ja se voi aiheuttaa hallinnollisia lisätöitä ja -kuluja.

[78] Verotuksen kirjavuus (veroaste ja -rakenne) mainittiin useissa vastauksissa pääasiallisena esteenä työntekijöiden liikkuvuudelle, sillä siirto- tai rajatyöntekijöihin sovelletaan usein raskaampaa verotusta kaksinkertaisen verotuksen estävistä kahdenvälisistä sopimuksista huolimatta (ks. aiemmin mainittu Veil-raportti sekä edellä mainittu tutkimus "Managing mobility matters - a European perspective").

[79] Erityisesti tuloverotuksen ja eläkeoikeuksien kirjavuus havaittiin edellä mainitussa tutkimuksessa "Barriers to trade in Business services" (kohta 4) sekä edellä mainitussa tutkimuksessa "Managing mobility matters - a European perspective", joissa todettiin sen kielteinen vaikutus toimijoiden kykyyn harjoittaa toimintaansa useissa jäsenvaltioissa ja erityisesti palkata paikallista henkilöstöä toisessa jäsenvaltiossa.

[80] Esimerkiksi yritys, joka haluaa palkata pätevää henkilöstöä, ei pysty aina ilmoittamaan ehdokkaille heihin sovellettavien verojen ja maksujen tarkkaa määrää, vaikka euroon siirtyminen onkin helpottanut laskemista.

Esimerkiksi siirtotyöntekijöiden asuinjäsenvaltionsa eläkelaitoksille suorittamat eläkemaksut eivät ole välttämättä vähennyskelpoisia siinä jäsenvaltiossa, jossa he harjoittavat ammattiaan.

Sosiaaliturvasäädösten monimutkaisuus kaikissa jäsenvaltioissa voi pidättää yrityksiä palkkaamasta siirto- tai rajatyöntekijöitä [81] ja aiheuttaa hallinnollisia lisätöitä ja -kuluja.

[81] Vastauksissa tuotiin esille ennen kaikkea sosiaaliturvajärjestelmien koordinointia koskevan asetuksen 1408/71 soveltamisongelmat (etenkin rajatyöntekijöihin sovellettavan järjestelmän määrittäminen, se seikka, että asetus ei koske työehtosopimuksin säädeltyjä palveluja, kuten työeläkejärjestelmiä). Vaikka työkomennuksissa on otettu käyttöön lomakkeet E 101 ja E 128, on tullut esille ongelmia, jotka johtuvat maksujen perimisestä kahteen kertaan. Korostettakoon, että komissio on tehnyt ehdotuksen asetuksen yksinkertaistamiseksi.

Eläkejärjestelmien erilaisuus ja lisäeläkkeiden siirrolle asetetut esteet [82] voivat vaikuttaa rajoittavasti raja- tai siirtotyöntekijöiden liikkuvuuteen, mikä ilmenee huomattavina hallinto- ja rahoituskustannuksina, ja estävät esimerkiksi useisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita toimijoita keskittämästä eläkkeidenkäsittelyjärjestelmiään.

[82] Saavutettujen oikeuksien siirtämisessä, kuten siirtotyöntekijöiden lisäeläkkeissä, kohdatut vaikeudet tuotiin myös esille edellä mainitussa ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskevassa komission toimintasuunnitelmassa.

(iv) Yrityspalvelujen rajatylittävä käyttö

Yritys käyttää normaalisti työvoiman lisäksi lukuisia yrityspalveluita, jotka ovat välttämätön panos palvelujen suorittamisessa. Kyseiset palvelut voivat käsittää lainopillista tai kirjanpidollista neuvontaa, markkinointia, verkkosivujen suunnittelua, leasingiä, materiaalivuokrausta, kuljetusta tai myynnin jälkeistä asiakaspalvelua.

Yrityspalvelujen rajatylittävässä käytössä voidaan törmätä vaikeuksiin, jotka voivat estää yritystä turvautumasta toisista jäsenvaltioista oleviin tarjoajiin, joiden palvelut ovat laadultaan, hinnaltaan jne. edullisempia. Ne voivat myös estää yritystä käyttämästä palvelujen tarjoajia, joiden kanssa se on tottunut työskentelemään toimittaessaan palveluja toiseen jäsenvaltioon.

Esimerkiksi jätteidenkuljetusyritys voi olla estynyt käyttämästä rajatylittävässä toiminnassaan ympäristökonsulttinsa apua, koska tällä ei ole oikeutta tarjota palveluaan muissa jäsenvaltioissa.

Mikäli vaikeuksilla on merkitystä yrityspalvelujen tarjonnalle, niitä käsitellään palvelujen jakelun näkökulmasta.

(v) Laitteiden ja tarvikkeiden rajatylittävä käyttö

Vastauksissa tuli esille rajatylittävissä palvelusuorituksissa käytettyihin teknisiin laitteisiin liittyviä ongelmia [83]. Niistä on vakavaa haittaa ja ne voivat jopa vaarantaa elinkeinonharjoittajan mahdollisuuden käyttää hyväkseen palvelujen tarjonnan vapautta asettamalla rajoitteita, jotka koskevat toiminnan suorittamisessa tarvittavien omien laitteiden tai erityistarvikkeiden käyttöä [84]. Vaikeudet voivat koskea etenkin laboratorioiden teknisiä laitteita, ammattiajoneuvojen käyttöä, näyttelyrakennelmien materiaalia, tietyökoneita, rakennustyömaalla käytettävää materiaalia, rahankuljetuksiin käytettäviä ajoneuvoja tai sähköisten allekirjoitusten teknisiä normeja. Eräissä tapauksissa jäsenvaltiot määräävät käyttämään infrastruktuuria ja tarvikkeita, joita ei voi siirtää maahan, jossa palvelu suoritetaan.

[83] Esimerkkeinä seuraavissa toiminnoissa käytetyt laitteet: tutkimuslaboratoriot, näytteilleasettajat, varmentajat, optikot, jalkojenhoitajat ja rakentajat (jotka joutuvat tekemisiin erilaisten säännöstöjen kanssa, joilla määrätään rakennusaineista, ja lukuisten tarkastusten kanssa, jotka kohdistuvat vuokrattuihin nostokurkiin ja joista aiheutuu huomattavia kustannusseuraamuksia sekä ajan pitkittymistä). Kyseessä voivat olla myös muunlaiset vaikeudet, kuten lyhytviestien (SMS) lähettämiseen erikoistuneille yhtiöille asetettu määräys luoda yhteys jokaiseen operaattoriin, joka osallistuu rajatylittävien viestien lähettämiseen.

[84] Esimerkiksi määräys siitä, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneella jalkojenhoitajalla on oltava suoritusmaassa käytössään tarvikkeita, joita ei saa siirtää, ja pysyvä infrastruktuuri, tarkoittaa itse asiassa sitä, että häntä estetään käyttämästä hyväkseen palveluntarjonnan vapautta, joka ei edellytä sijoittautumista.

Esimerkiksi euron käyttöönotto on korostanut rajatylittävien rahankuljetusten tarpeita, koska keskuspankit ovat teetättäneet aiempaa enemmän rahaa eurojärjestelmässä mukana olevassa toisessa valtiossa ja koska liikepankkien sekä suurjakelijoiden etuna saattaa olla säilyttää varoja toisissa jäsenvaltioissa. Erot rahankuljetuksista annetuissa kansallisissa säännöissä, mukaan luettuna välineistöä ja ajoneuvoja koskevat tekniset vaatimukset, haittaavat tämäntyyppisten palvelujen tarjontaa jäsenvaltioiden välillä.

3. Palvelujen markkinointia koskevat vaikeudet

Tämä vaihe on ratkaiseva erityisesti palvelujen rajatylittävälle tarjonnalle, koska tarjoajien on ehdottomasti markkinoitava palveluaan saadakseen jalansijaa uusilla markkinoilla toisessa jäsenvaltiossa. Tällä alalla onkin olennaisen tärkeää tuoda esille osaamista ja erikoistumista, jotka ensi sijassa erottavat toimijat toisistaan. Useiden palvelutoimintojen kaupallisia tiedotteita [85] säännellään kuitenkin tiukoin ja monimutkaisin määräyksin, joiden jäsenvaltioiden väliset erot voivat hankaloittaa tarjoajan osaamisen rajatylittävää markkinointia tai jopa estävät sen silloin, kun se halutaan toteuttaa yleiseurooppalaisella tasolla.

[85] Kaupallisten tiedotteiden käyttöä koskevia kieltoja tai rajoituksia sovelletaan mitä erilaisimmilla aloilla (säännellyt ammatit, jakelu-, televiestintä-, lehdistö-, kustannus- tai elokuva-ala sekä rahoituspalvelut).

(i) Lupa-, rekisteröinti- tai ilmoitusmenettelyt

Tiettyjä palveluja koskevien tiedotteiden julkaisemiselta voidaan edellyttää ennakkolupaa. Lupamekanismit saattavat aiheuttaa rajatylittävän markkinoinnin viiveitä ja hallinnollista lisätyötä.

Eräissä jäsenvaltioissa rahoituspalvelujen tarjoaja tarvitsee ennakkoluvan, joka koskee kaikkia tai tiettyjä mainonnan muotoja ja kaikkia tai tietyntyyppisiä rahoituspalveluja.

Jakelupalveluihin kohdistuu tiettyjen tuotteiden markkinointia [86], tiettyjä markkinointimuotoja [87] tai tiettyjen viestimien käyttöä [88] koskevia lupavaatimuksia.

[86] Esimerkiksi ilman lääkemääräystä saatavien lääkkeiden mainonnalta voidaan edellyttää ennakkolupaa tai myyntipisteiden ulkoiseen hedelmien ja vihannesten hintailmoitteluun voidaan soveltaa alojen välistä sopimusta. Ks. OECD:n tutkimus "Assessing barriers to trade in services: retail trade services", OECD, 2.10.2000.

[87] Esimerkiksi eräät jäsenvaltiot edellyttävät peleiltä ja kilpailuilta ennakkolupaa.

[88] Esimerkiksi kierrätettävät julisteet, erityisesti kaupallisin viestein varustettujen ajoneuvojen liikenne suurkaupungin kaikissa osissa.

Määrätylle laitokselle tehtävää ilmoitusta voidaan myös vaatia tietyissä myynninedistämisen muodoissa tai tiettyjen palvelujen mainostamisessa [89], mikä voi aiheuttaa rajatylittävän markkinoinnin viiveitä ja hallinnollista lisätyötä.

[89] Esimerkiksi eräissä jäsenvaltioissa markkinointipelin tai -kilpailun järjestäjän on ilmoitettava siitä viranomaisille. Toisissa jäsenvaltioissa kaikki oppilaitoksen mainokset on hyväksytettävä ennalta kansallisessa opetusministeriössä.

(ii) Kaupallisen viestinnän kieltäminen

Palveluja, kohderyhmiä tai tiedotusvälineitä koskevan kaupallisen viestinnän kieltäminen koskettaa erityisesti toisista jäsenvaltioista lähtöisin olevia palvelujen tarjoajia, sillä kansallisista toimijoista poiketen niillä ei ole juurikaan muita keinoja tuotteidensa tai palvelujensa tunnetuksi tekemiseksi.

Tiettyjä säänneltyjä ammatteja koskeva mainonta on kokonaan kiellettyä lain tai eettisten normien nojalla, mikä rajoittaa asiakaspiiriin luomista sijoittautumisvaltion rajojen ulkopuolella.

Eräiltä ammateilta, kuten lääkäreiltä, kirjanpitäjiltä tai insinööreiltä, on joissakin jäsenvaltioissa kielletty kaikenmuotoinen mainostaminen, mikä estää jopa asiatietojen jakamisen.

Muillekin palveluille voidaan määrätä kieltoja, jotka koskevat käytettäviä tiedotusvälineitä [90] tai kohderyhmiä [91].

[90] Esimerkiksi televisiomainonta voi olla täysin kiellettyä tietyillä aloilla, joita eräässä jäsenvaltiossa ovat jakelu, lehdistö, kustantaminen ja elokuva-ala.

[91] Eräiden tiedotuskieltojen tarkoituksena on usein suojella alaikäisiä. Esimerkiksi eräissä jäsenvaltioissa lapsiin kohdistuva televisiomainonta on kielletty täysin tai tiettynä aikana. Toisissa jäsenvaltioissa lelujen televisiomainonta on kielletty kellonaikoina 7-22.

(iii) Kaupallisen viestinnän sisältö

Jaettavan tiedon lajeja voidaan myös rajoittaa, mistä aiheutuu hankaluuksia rajatylittävälle tarjonnalle. Joissakin jäsenvaltioissa säänneltyjen ammattien kaupallista viestintää ei rajoiteta ainoastaan asiatietoihin, vaan niihinkin sovelletaan rajoituksia [92]. Esimerkiksi eräissä jäsenvaltioissa tietyntyyppisiä tietoja, kuten hintaa tai hinnan ja saadun vastineen vertailua, ei saa esiintyä kaupallisessa tiedotteessa.

[92] Tämäntyyppiset rajoitukset kohdistuvat useisiin ammatteihin: tilintarkastajat, lääkärit, farmaseutit, arkkitehdit, kirjanpitäjät, notaarit ja asianajajat.

Eräissä jäsenvaltioissa asianajajan tyyppisten ammattien harjoittajat eivät saa mainita erikoisalaansa yleisölle osoitetuissa tiedotteissa, mikä rajoittaa mahdollisuutta hankkia uusia asiakkaita muista jäsenvaltioista.

Yleisölle suunnatun aineiston sisällölle asetetut rajoitukset, jotka vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen, voivat myös koskea tiettyjä palveluja, kuten alaikäisille tarkoitettuja tiedotteita [93].

[93] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa myynninedistämisestä annetussa säädöksessä edellytetään, että alaikäisille tarkoitettujen kilpailujen ja pelien palkinnot eivät saa arvoltaan ylittää 0,7 euroa.

Käytettäviin väittämiin kohdistuvilla rajoituksilla voidaan esimerkiksi eräissä jäsenvaltioissa kieltää käyttämästä tiettyjä väittämiä, kuten ympäristöystävällisiin ominaisuuksiin viittaaminen [94] tai käytettävän tuotteen tai palvelun myönteisten terveysominaisuuksien korostaminen.

[94] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa solariumeja ei saa kutsua nimellä "biolarium".

Joissakin jäsenvaltioissa asetetaan kaupallisessa viestinnässä käytettävää kieltä koskevia rajoituksia, kuten määräys käyttää kyseisen jäsenvaltion virallista kieltä (virallisia kieliä) [95].

[95] Nämä rajoitukset voivat koskea kaikkea mainontaa tai pelkästään määrättyjä palveluja (kuten sijoituspalveluja) koskevia mainosviestejä, ja niitä voidaan soveltaa esimerkiksi mainontaan, joka on suunnattu muiden jäsenvaltioiden kansalaisille, kuten ulkomaalaisille matkailijoille.

(iv) Kaupallisen viestinnän muoto

Joissakin säädöksissä rajoitetaan mahdollisuutta lähettää kaupallisia tiedotteita ilman ennakkolupaa, mikä saattaa vaikeuttaa markkinatutkimusta silloin, kun sitä sovelletaan myös ammattilaisille suunnattuihin viesteihin [96]. Säädökset voivat koskea erityisesti määrättyjä markkinointitapoja, puhelinmyyntiä [97] tai kotiosoitteella lähetettyjä myyntikirjeitä.

[96] Esimerkiksi säännellyissä ammateissa, kuten tilintarkastuspalveluissa, eräät jäsenvaltiot kieltävät lähettämästä markkinointiaineistoa, ellei sitä ole pyydetty, mikä voi estää uutiskirjeiden tai esitteiden lähettämisen. Eräässä tapauksessa hautakivien toimittajaa nimenomaisesti uhattiin oikeudellisilla toimenpiteillä toisessa jäsenvaltiossa, jonka hautaustoimistoille toimittaja oli lähettänyt faksilla (hinta) tietoja, joita ei ollut pyydetty.

[97] Esimerkiksi joissakin jäsenvaltiossa sallitaan puhelinsoitot, joissa potentiaalisille asiakkaille ehdotetaan rahoituspalveluja, vain siinä tapauksessa, että markkinoija on saanut asiakkaan ennakkosuostumuksen. Toisissa jäsenvaltioissa puhelinmarkkinointi on kielletty myös siinä tapauksessa, että kyseisille henkilöille on lähetetty kirjallinen ennakkotieto.

(v) Arvostelua sisältävät tiedotteet

Palvelujen laatua koskevan riippumattoman tiedon, kuten vertailukokeiden ja -testien, kehittäminen ja jakelu jäsenvaltioiden välillä ovat palvelunkäyttäjälle eräs tärkeä keino tutustua muiden jäsenvaltioiden korkealaatuisiin palveluihin. Tässä yhteydessä epäreiluun kilpailuun [98], häirintään, mustamaalaamiseen, liikemerkin väärentämiseen, panetteluun, vastineenanto-oikeuteen tai vertailutestien lainaamiseen [99] liittyvien sääntöjen soveltaminen saattaa aiheuttaa joskus oikeudellista epävarmuutta, joka voi vahingoittaa tällaisen tiedon rajatylittävää jakelua.

[98] Esimerkiksi vertailutestejä julkaisseisiin kuluttajajärjestöihin on kohdistettu oikeudellisia toimenpiteitä, joissa vedotaan sopimattomaan menettelyyn elinkeinotoiminnassa.

[99] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa vertailutestien lainaaminen mainoksessa on kielletty.

4. Palvelujen jakelua koskevat vaikeudet

Jäljempänä luetellut vaikeudet eivät liity sananmukaisesti jakelualaan, vaan ne kohdistuvat kaikkiin palveluihin, joita tarjotaan toisiin maihin. Palveluiden jakelussa saatetaan törmätä paljon mutkikkaampiin esteisiin kuin tuotteiden kohdalla. Palvelun laadun arviointi ei kohdistukaan, toisin kuin tuotteiden, itse palvelun laatuun, vaan myös tarjoajaan ja erityisesti tämän ammattipätevyyteen, suorituskykyyn, pääomaan, yrityksen sisäiseen organisaatioon jne. Rajatylittävää palvelun tarjontaa säädellään lukuisin määräyksin, jotka vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen.

Jäsenvaltioilla on tarkemmin sanoen taipumus kohdistaa toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden tarjoajien toimittamiin palveluihin kaikki tai osa määräyksistä, joita sovelletaan niiden omalle alueelle sijoittautuneisiin toimijoihin. Tämä selittää, miksi tätä vaihetta koskevasta selvityksestä löytyvät samat vaikeudet, jotka tunnistettiin tarjoajan sijoittautumista koskevassa ensimmäisessä vaiheessa.

(i) Monopolit ja muut toiminnan aloittamista koskevat määrälliset rajoitukset

Monopolit ja muut määrälliset rajoitukset, jotka luetteloitiin ensimmäisessä vaiheessa (tarjoajan sijoittautuminen), voivat muodostaa ylipääsemättömän esteen silloin, kun niitä sovelletaan toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin rajatylittävien palveluiden tarjoajiin. Monopolijärjestelmän soveltaminen johtaa siihen, että edellä mainituilla tarjoajilla ei ole enää mahdollisuuksia toimittaa palvelujaan edes väliaikaisesti tai satunnaisesti. On sanomattakin selvä, että monopolien olemassaololla ja käytöllä voi olla vakavia vaikutuksia kuluttajien kannalta.

(ii) Kansallisuutta tai toimipaikkaa koskeva vaatimus

Kansallisuuteen [100] perustuvan syrjinnän lisäksi vaatimus siitä, että toimipaikan [101] on sijaittava siinä jäsenvaltiossa tai sillä alueella, jossa palvelu vastaanotetaan, on eräs suurimpia ja yleisimpiä vaikeuksia, joihin monien jäsenvaltioiden taloudellisessa toiminnassa [102] useimmiten törmätään. Tämäntyyppisellä määräyksellä tehdään tyhjäksi palvelun tarjonnan vapaus, joka luo toimijalle oikeuden harjoittaa elinkeinoaan muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon tämä on sijoittautunut.

[100] Sitä esiintyy edelleen tietyissä jäsenvaltioissa joissakin ammateissa, kuten notaarit ja maanmittausasiantuntijat.

[101] Muotoja on useita: toimipaikkapakko, sivutoimipaikka, asuinpaikka, vakituinen asuinpaikka jne.

[102] Esimerkiksi viinin kuljettajat ja varastoijat, kiinteistörakennusyritykset, patenttiasiamiehet, tilapäistyövoiman välitystoimistot, yksityiset turvapalvelut, kliinisiä tutkimuksia suorittavat laboratoriot, lämmityslaitteiden tarkastajat, ruumiinkuljetukset.

Esimerkiksi biologisten tuotteiden tarkastuslaitokset eivät voi harjoittaa toimintaansa tietyissä jäsenvaltioissa, ellei niillä ole siellä toimipaikkaa. Tämä estää erittäin erikoistuneen palvelun rajatylittävän tarjoamisen ja hankaloittaa puolestaan biologisten tuotteiden myyntiä.

Paikallista edustajaa koskeva vaatimus on verrattavissa toimipaikkaa koskevaan vaatimukseen [103].

[103] Paikallista edustajaa vaaditaan joskus hallintomuodollisuuksien täyttämiseksi tai verotussyistä.

(iii) Lupa-, rekisteröinti- tai ilmoitusmenettelyt

Eräät jäsenvaltiot pyrkivät soveltamaan toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin rajatylittävien palvelujen tarjoajiin samoja lupa-, rekisteröinti- tai ilmoitusmenettelyjä kuin niiden omalle alueelle sijoittautuneisiin toimijoihin (katso vaihe 1).

Useissa jäsenvaltioissa vaaditaan erimuotoista (lupa, lisenssi, hyväksyntä jne.) ennakkolupaa [104] myös satunnaisille suorituksille. Niiden soveltaminen rajatylittäviin palveluihin voi aiheuttaa poikkeuksellisen voimakkaita rajoittavia ja pidätteleviä vaikutuksia, erityisesti siitä syystä, että ankaria, jopa rangaistuksen luonteisia, seuraamuksia sovelletaan usein niihin, joilla ei ole vaadittua lupaa [105].

[104] Esimerkkeinä säännellyt ammatit, myös turisti- ja vuoristo-oppaat, käsityöläiset, näyttelyiden järjestäjät, televiestintäpalvelujen tarjoajat, varmennelaitokset, juomaveden laatua valvovat laboratoriot, patenttiasiamiehet, tilapäistyövoiman ja taiteilijoiden välitystoimistot, yksityiset turvapalvelut, kuljetusyhtiöt, jätteiden kuljetus ja käsittely, sairaskuljetusyhtiöt, leasingyritykset, rajatylittäviä sähköasennuspalveluja suorittavat yritykset. Vastauksissa tuotiin myös esille useita tapauksia, joissa kansallinen hyväksyntä nähdään faktisena ennakkoedellytyksenä julkisiin hankintoihin osallistumiselle. Ks. edellä mainittu tutkimus "Barriers to Trade in Business Services".

[105] Esimerkiksi kiinteistönvälittäjät ja turistioppaat, joilla oli tietty kansalaisuus, viittasivat tähän ongelmaan.

Lupajärjestelmissä ei myöskään huomioida vaatimuksia, jotka on jo täytetty sijoitusvaltiossa, mikä voi korostaa rajoitusvaikutuksia ja johtaa noudatettavien sääntöjen ja työmäärän kahdentumiseen.

Rekisteröityminen (tai jäseneksi liittyminen, hyväksytyksi tuleminen jne.) suoritusmaassa (ammatti-, vero- tai sosiaalijärjestelmästä vastaavassa kansallisessa elimessä) on usein toistuva määräys, josta voi aiheutua sekä hallintotyötä että huomattavia kustannuksia [106].

[106] Esimerkiksi eräissä jäsenvaltioissa on voimassa määräys, joka velvoittaa rakennusyritykset liittymään jäseniksi ammatillisiin elimiin, maisema-arkkitehdit kansalliseen ammattijärjestöönsä, käsityöläiset käsityöläisten kansalliseen luetteloon (määräystä sovelletaan myös poikkeukselliseen ja lyhytkestoiseen toimintaan) ja lukuisat säännellyt ammatit järjestöön tai elimeen. Myös horisontaalisia määräyksiä voi esiintyä, kuten erään jäsenvaltion säädös, jolla velvoitetaan kaikki ulkomaiset yritykset, joiden toiminta ylittää 30 työpäivää, rekisteröitymään kauppakamareihin.

Esimerkiksi sähköalan järjestöön liittymistä koskeva yleisvaatimus, jota sovelletaan toisesta jäsenvaltiosta olevaan ammatinharjoittajaan tämän tehdessä ajoittaisia työkäyntejä kyseiseen valtioon, pakottaa ammatinharjoittajan faktisesti suorittamaan suoritusvaltioon vuosimaksun, jonka suuruus on noin 776 euroa (joka on kolme kertaa sijoittautumisvaltioon suoritettu maksu).

Joskus vaaditaan ilmoitusta [107]. Tämä velvoite ei ole yhtä rajoittava kuin lupa tai liittyminen ammattiyhteisöön, mutta se voi kuitenkin aiheuttaa hallinnollista työtä ja huomattavia kustannuksia, koska todistusten hankkiminen ja asiakirjojen kääntäminen tai oikeaksi todistaminen voivat tuottaa vaikeuksia.

[107] Esimerkiksi eräässä jäsenvaltiossa jokaisesta rakennustyömaasta on tehtävä erillinen ilmoitus.

Rajatylittävien palvelujen tarjoajaan kohdistuvat vaatimukset kertaantuvat oli sitten kyse lupamenettelystä, kuten määräyksestä liittyä jäseneksi ammatilliseen elimeen tai esittää todiste vähimmäispääomasta, vakuuden tallettamisesta [108] tai erityiskirjanpidosta [109]. Vaatimukset ja muotomääräykset saattavat yhdessä aiheuttaa hankaluuksia, viiveitä ja hallintokuluja, myös satunnaisille, erillisille ja lyhytkestoisille suorituksille [110].

[108] Esimerkiksi tilapäistyövoiman välitystoimistot, yksityiset turvapalvelut tai arkkitehdit.

[109] Esimerkiksi viinin kuljettajat.

[110] Esimerkiksi sirkustaiteilijat törmäävät joskus pitkiin ja mutkikkaisiin menettelyihin, jotka eivät sovellu tämäntyyppiselle toiminnalle ominaiseen liikkuvuuteen ja tiheään siirtymiseen paikasta toiseen.

(iv) Palvelun tarjoajan sisäiselle organisaatiolle ja oikeudelliselle muodolle asetetut vaatimukset

Sekä maahan sijoittautumisessa että rajatylittävässä suorituksessa vaaditaan usein määrättyä oikeudellista muotoa ja sisäistä organisaatiota. Toisista jäsenvaltioista olevilta toimijoilta [111] vaaditaankin toisistaan huomattavasti poikkeavien ja jopa vastakkaisten edellytysten täyttämistä.

[111] Esimerkkeinä tilintarkastustoimistot, televiestintäoperaattorit, tilapäistyövoiman välitystoimistot tai yksityiset turvapalvelut (joiden on eräässä maassa oltava oikeushenkilöitä).

Eräässä jäsenvaltiossa maanmittausasiantuntijan toimintaa voivat harjoittaa ainoastaan osakeyhtiöt, joille on määrätty vähimmäispääoma, takuu ja toimihenkilöiden vähimmäismäärä, mikä sulkee pois kaikki muualle sijoittautuneet tarjoajat, joiden omassa jäsenvaltiossa ei sovelleta samoja vaatimuksia tai jossa toimintaa voidaan harjoittaa yhden osakkaan yhtiömuodossa.

Eri toimintojen yhteensopimattomuutta sovelletaan toisinaan itse kyseisiin maihin sijoittautuneisiin toimijoihin (katso ensimmäinen vaihe), mutta sitä voidaan soveltaa myös toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin rajatylittävien palvelujen tarjoajiin. Yhteensopimattomuudesta annettujen sääntöjen soveltaminen saattaa vaikuttaa poikkeuksellisen voimakkaasti rajatylittäviin palveluihin, kun otetaan huomioon, että niillä puututaan usein jopa yritysten organisaatioon.

(v) Ammattipätevyydelle ja -kokemukselle asetetut vaatimukset

Ammattipätevyydelle ja -kokemukselle asetettujen kansallisten vaatimusten kirjavuus (joka liittyy usein edellä mainittuihin lupa- ja rekisteröintimenettelyihin) oli vastauksissa usein toistuva ongelm