Corrigendum: Ehdotus: neuvoston direktiivi valmisteveroa koskevasta yleisestä järjestelmästä /* KOM/2008/0078 lopull./2 - CNS 2008/0041 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 26.2.2008 KOM(2008) 78 lopullinen/2 2008/0041 (CNS) Corrigendum La cote interinstitutionnelle du COM(2008) 78 final du 14.2.2008 doit se lire 2008/0041 (CNS)Concerne toutes les langues Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI valmisteveroa koskevasta yleisestä järjestelmästä (komission esittämä) PERUSTELUT 1) EHDOTUKSEN TAUSTA - Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annetun neuvoston direktiiviin 92/12/ETY[1] säännöksiä on tarkistettava valmisteveron alaisten tuotteiden liikkumisen ja valvonnan järjestelmän (EMCS) käyttöönoton huomioimiseksi. EMCS on otettu käyttöön valmisteveron alaisten tuotteiden liikkumisen ja valvonnan tietokoneistamisesta 16 päivänä kesäkuuta 2003 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1152/2003/EY[2]. Tämän vuoksi on mukautettava erityisesti väliaikaisesti valmisteverottomia siirtoja koskevia säännöksiä, jotta kyseisiin siirtoihin voidaan soveltaa tämän uuden järjestelmän mukaisia menettelyjä. Tällaiset muutokset mahdollistaisivat yksinkertaistetun ja paperittoman toimintaympäristön kaupalle samalla, kun valmisteveroviranomaisten valvonta yhdenmukaistuisi, nopeutuisi ja muuttuisi entistä riskilähtöisemmäksi (ks. päätöksen N:o 1152/2003/EY johdanto-osan 3 ja 4 kappale). Näiden uusien säännösten lisäksi on katsottu tarpeelliseksi myös muuttaa muita direktiivin 92/12/ETY sääntöjä seuraavin toimin: - saattamalla direktiivin kieliasu ajan tasalle ottaen huomioon uudet lainsäädäntönormit, - laatimalla teksti uudelleen rakenteen johdonmukaisuuden parantamiseksi ja merkityksensä menettäneiden säännösten pois jättämiseksi, - ottamalla huomioon lainsäädännössä tapahtuneet muutokset ja uudet oikeudelliset käsitteet, - yksinkertaistamalla ja uudenaikaistamalla valmisteveromenettelyjä tavoitteena vähentää erityisesti rajatylittävää kauppaa harjoittavien toimijoiden valmisteverotukseen liittyviä velvollisuuksia tarvitsematta kuitenkaan heikentää valmisteverotuksen valvontaa. Tällaisten muutosten luonne ja laajuus huomioon ottaen on aiheellista korvata direktiivi 92/12/ETY kokonaisuudessaan. Ehdotus uudeksi tekstiksi sisältää olennaisen sisällön asiakirjaan KOM(2004) 227[3] sisältyvästä aikaisemmasta ehdotuksesta, jolla oli määrä muuttaa kyseisen direktiivin 7–10 artiklaa. - Yleinen tausta Direktiivillä 92/12/ETY varmistetaan sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta siltä osin kuin on kyse valmisteveron alaisten tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvistä yleisistä asioista. Tämän lainsäädännön tarkistuksella parannetaan kaupan alan toimijoiden oikeusvarmuutta sekä kyseisten toimijoiden ja viranomaisten mahdollisuutta hyödyntää entistä paremmin tietokoneavusteisten menettelyjen tarjoamia mahdollisuuksia. Neuvostossa käydyt keskustelut komission ehdotuksesta direktiivin 92/12/ETY 7–10 artiklan muuttamiseksi (sisältyi asiakirjaan KOM(2004) 227) päätettiin tammikuussa 2005. Asia jätettiin odottamaan lainsäädännön kehitystä sekä aloitteita, joilla halutaan tarkistaa ja uudenaikaistaa direktiiviä. Kyseinen ehdotus on nyt sisällytetty uuden tekstin V lukuun. Tiettyjä muutoksia on tehty tekstin sanamuotojen ja rakenteen parantamiseksi sekä näiden säännösten yhdenmukaistamiseksi väliaikaisesti verottomiin siirtoihin liittyvien muiden muutosten kanssa. - Voimassa olevat aiemmat säännökset Tekstillä on tarkoitus korvata valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/12/ETY. - Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ehdotus vastaa unionin tärkeimpiä politiikan aloja ja tavoitteita. Sillä pyritään parantamaan olemassa olevia sääntöjä ja mukauttamaan ne vastaamaan tämänhetkistä tilannetta. Tavoitteena on yksinkertaistaa menettelyjä ja lisätä yhteisön sisäisen kaupan avoimuutta erityisesti ottamalla käyttöön menettely, jossa valmisteveron alaisia tavaroita siirretään väliaikaisesti valmisteverottomina EMCS-järjestelmässä. Tällä uudella menettelyllä myös helpotetaan kansallisten viranomaisten toteuttamia riskilähtöisiä valvontamenettelyjä. 2) Kuulemiset ja vaikutusten arviointi - Intressitahojen kuuleminen Komissio käynnisti 20. tammikuuta 2006 online-kuulemisen verotuksen ja tulliliiton pääosaston internetsivustolla. Kuulemisprosessi päättyi 30. huhtikuuta 2006. Kuuleminen perustui asiakirjaan, jossa annettiin tietoja nykyisestä lainsäädännöstä ja tulevan uudistuksen sisällöstä. Asiakirjassa korostettiin tarvetta tarkistaa yhteisön valmisteverolainsäädäntöä, jotta se tarjoaisi tarvittavan oikeusperustan EMCS-järjestelmälle. Lisäksi asiakirjassa tarkasteltiin yleisesti muita muutoksia, joita saatettaisiin harkita tarkistuksen yhteydessä. Kuuleminen tuotti yhteensä 73 kommenttia. Näistä 20 oli kansallisilta ja eurooppalaisilta järjestöiltä tai liitoilta, 52 yrityksiltä ja 1 puolijulkiselta vähittäismyyntialan järjestöltä. Suurin osa vastaajista oli sitä mieltä, että nykyisiä säännöksiä olisi tarkistettava ja uudenaikaistettava ja erityisesti että EMCS-järjestelmän toiminta olisi sisällytettävä sovellettaviin sääntöihin. - Asiantuntijatiedon käyttö Ehdotusta valmisteltiin tiiviissä yhteistyössä direktiivillä 92/12/ETY perustetun valmisteverokomitean alaisuudessa toimivassa asiantuntijatyöryhmässä. Komission yksiköt kävivät useita kahdenvälisiä jatkokeskusteluja ehdotuksesta asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa. - Vaikutusten arviointi Tähän ehdotukseen sisältyvistä uusista asioista keskeisimmät ovat EMCS-järjestelmän soveltamisen varmistavat säännökset. Vaikutukset eivät pohjimmiltaan johdu ehdotetusta tekstistä vaan päätöksestä N:o 1152/2003/EY, jossa päätettiin EMCS-järjestelmän luomisesta. Kuten edellä on selitetty, uudella järjestelmällä erityisesti yksinkertaistetaan väliaikaisesti valmisteverottomia siirtoja ja helpotetaan jäsenvaltioiden harjoittamaa asianmukaista valvontaa. Siltä osin kuin tähän ehdotukseen sisältyy asiakirjassa KOM(2004) 227 ehdotetut muutokset, ne arvioidaan yksityiskohtaisesti jo kyseisessä asiakirjassa. 3) Ehdotukseen liittyvät oikeudelliset näkökohdat - Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Annetaan EMCS-järjestelmän käytön mahdollistava oikeusperusta, johon sisältyy myös joitakin muita muutoksia valmisteverotuksen avoimuuden lisäämiseksi. Ehdotukseen sisältyy komission aiempi ehdotus direktiivin 92/12/ETY 7–10 artiklan muuttamisesta (KOM(2004) 227). - Oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 93 artikla. - Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan, koska asia, jota ehdotus koskee, ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Ehdotuksella pyritään korvaamaan direktiivi 92/12/ETY säännöksillä, joilla saavutetaan sama tavoite eli niillä varmistetaan sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta, kun kyse on valmisteveron alaisista tavaroista. Ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen, sillä sen tavoitteita ei voida saavuttaa riittävällä tavalla pelkästään jäsenvaltioiden toimin vaan ne voidaan saavuttaa paremmin yhteisön toimilla. - Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavasta syystä: Ehdotetulla direktiivillä on tarkoitus korvata direktiivi 92/12/ETY antamalla samaan tavoitteeseen tähtäävät säännökset ja ottamalla huomioon nykyiset tekniset ja lainsäädännölliset tarpeet. Ehdotetussa direktiivissä ei direktiivin 92/12/ETY tavoin säännellä enempää kuin on tarpeen sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi valmisteveron alaisten tavaroiden kannalta. - Sääntelytavan valinta Ehdotettu sääntelytapa: direktiivi. Nykyinen direktiivi 92/12/ETY ehdotetaan korvattavaksi saman tehtävän täyttävällä direktiivillä. Muu sääntelytapa kuin direktiivi ei sopisi ominaisuuksiltaan. 4. Talousarviovaikutukset Ehdotuksella ei ole vaikutusta yhteisön talousarvioon. EMCS-järjestelmän käyttöönottoon liittyvät mahdolliset vaikutukset johtuvat päätöksestä N:o 1152/2003/EY. 5. LISÄTIEDOT - Lainsäädännön kumoaminen Kun ehdotus hyväksytään, sillä kumotaan nykyinen säädös eli direktiivi 92/12/ETY. Säädöksen yhteydessä varaudutaan siirtymäkauteen, jonka aikana jäsenvaltiot voivat vielä sallia väliaikaisesti valmisteverottomat siirrot paperille laadittuja saateasiakirjoja käyttäen mainitun direktiivin mukaisesti. - Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus Jäljempänä olevassa yksityiskohtaisessa kuvauksessa keskitytään artikloittain säännöksiin, jotka ovat uusia tai joiden sisältöä on muutettu direktiivin 92/12/ETY vastaaviin säännöksiin verrattuna. Ehdotetun uuden direktiivin liitteenä olevasta vastaavuustaulukosta selviää uusien säännösten vastaavuus direktiivin 92/12/ETY nykyisten säännösten kanssa. I luku: Yleiset säännökset 1 artiklassa todetaan valmisteveron olevan valmisteveron alaisten tavaroiden kulutuksesta kannettava vero. Valmisteveron alaisten eri tavaroiden määritelmä (jotta voidaan määrittää tarkasti, mitkä tavarat kuuluvat tämän direktiivin säännösten soveltamisalaan), sovellettavan valmisteveron rakenne (esim. hehtolitraa kohti, alkoholiprosenttia kohti, 1 000:tta kappaletta kohti jne.), mahdollisten verovapautusten soveltamisala sekä vähimmäisverokannat, joita jäsenvaltioiden on noudatettava, annetaan erillisissä direktiiveissä. 2 artiklan 1 kohta vastaa direktiivin 92/12/ETY 5 artiklan 1 kohtaa. Ilmaisu ”erottaminen” on kuitenkin lisätty a alakohtaan sen selventämiseksi, että myös suora erottaminen maaperästä sisältyy ilmaisuun ”tuotanto”, kuten säädetään energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY[4] 21 artiklan 2 kohdassa. 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että voimassa olevissa yhteisön tullisäännöksissä tarkoitettuja tuonti- tai vientimuodollisuuksia on sovellettava soveltuvin osin tuontiin 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilta alueilta, jotka kuuluvat yhteisön tullialueeseen mutteivät sisälly tämän direktiivin alueelliseen soveltamisalaan, tai vientiin kyseisille alueille. Näitä muodollisuuksia sovelletaan jo valmisteveron alaisiin tavaroihin yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY[5] 275 ja 279 artiklan nojalla. Tällaisten tilanteiden selventämiseksi on kuitenkin aiheellista sisällyttää nämä säännökset myös tähän direktiiviin. 3 artiklan 3 kohdassa säädetään menettelyjen päällekkäisyyden välttämiseksi, että tullisuspensiomenettelyssä tai -järjestelmässä oleviin valmisteveron alaisiin tavaroihin ei sovelleta tässä direktiivissä säädettyjä tuotantoa, jalostusta eikä hallussapitoa eikä myöskään väliaikaisesti valmisteverotonta siirtoa koskevia säännöksiä. 4 artiklassa annetaan joukko uusia tai huomattavasti muutettuja määritelmiä joidenkin vanhojen määritelmien lisäksi. Normatiivisia aineksia, kuten luvanvaraisuuden, sisältävät määritelmät on siirretty vastaaviin normatiivisiin tekstijaksoihin. 5 ja 6 artiklassa säädetään, missä tätä direktiiviä ja erityisiä valmisteverodirektiivejä sovelletaan. Näiden säännösten rakenne noudattaa selkeyden vuoksi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annetun direktiivin 2006/112/EY 6 ja 7 artiklan rakennetta. Direktiiviin 92/12/ETY verrattuna Gibraltar on lisätty 5 artiklan 3 kohdassa olevaan alueiden luetteloon (yhteisön tullialueeseen kuulumattomat alueet, joihin ei sovelleta tätä direktiiviä eikä erityisiä valmisteverodirektiivejä) tarkoituksena poistaa kaikenlainen epävarmuus siitä, sovelletaanko yhteisön valmisteverosäännöksiä Yhdistyneen kuningaskunnan liittymisasiakirjan perusteella myös Gibraltariin. Lisäksi ilmaisu ”jollei niiden äärimmäisen reuna-alueen aseman edellyttämistä mukauttamistoimenpiteistä muuta johdu” on lisätty Kanariansaaria koskevaan 5 artiklan 4 kohtaan, millä yhdenmukaistetaan kyseinen kohta Ranskan merentakaisia departementteja koskevan 5 artiklan 5 kohdan kanssa. II luku: Valmisteverosaatavan syntyminen 7 artiklan 1 kohdasta , jolla korvataan direktiivin 92/12/ETY 6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta, on poistettu viittaus hävikkiin, koska hävikin ilmenemisessä väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä on automaattisesti kyse 7 artiklan 2 kohdassa määritellystä kulutukseen luovutuksesta. Ehdotuksen 7 artiklan 2 kohdasta, jolla korvataan direktiivin 92/12/ETY 6 artiklan 1 kohdan toinen alakohta, on poistettu viittaukset kulutukseen luovutuksen aiheuttaviin ”sääntöjenvastaisiin” tapahtumiin, koska kulutukseen luovutuksen aiheuttavien tilanteiden pitäisi käsittää sekä sääntöjenmukaiset että sääntöjenvastaiset tapahtumat. 7 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa on hieman muutettu valmisteveron alaisten tavaroiden tuontia koskeva määritelmä, joka on nykyisin direktiivin 92/12/ETY 5 artiklan 1 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa. 7 artiklan 4 kohdassa säädetään, että valmisteveron alaisia tavaroita ei saa pitää kulutukseen luovutettuina, jos ne ovat tuhoutuneet täydellisesti tai menetetty lopullisesti, mukaan luettuina tavaroiden luonteesta johtuvat menetykset. Tällä säännöksellä korvataan direktiivin 92/12/ETY 14 artikla ja yksinkertaistetaan kyseistä artiklaa. Noudattaen periaatetta, jonka mukaan valmistevero on valmisteveron alaisten tavaroiden kulutuksesta kannettava vero, ehdotetun säännön soveltamisen edellytykseksi on asetettu se, onko väliaikaisen verottomuuden järjestelmään asetetut tavarat tuhoutuneet ja/vai voiko niitä vielä käyttää, jolloin ne voidaan tosiasiassa luovuttaa ja tarjota kulutukseen. Nykyiseen lainsäädäntöön verrattuna toimivaltaisten viranomaisten ei enää tarvitse todeta syytä hävikkiin, kun kyse on odottamattomista tapahtumista tai ylivoimaisista esteistä. Toinen merkittävä ero direktiivin 92/12/ETY 14 artiklaan verrattuna on se, että väliaikaisesti valmisteverottomissa yhteisön sisäisissä siirroissa 7 artiklan 4 kohdan soveltamisesta päättää se jäsenvaltio, jossa tavarat tuhoutuivat tai menetettiin, eikä määräjäsenvaltio. 8 artiklan toisessa kohdassa selvennetään, että jäsenvaltioilla on valtuudet vahvistaa myös valmisteveron palauttamis- ja peruuttamismenettelyt. Nykyisessä säännöksessä (direktiivin 92/12/ETY 6 artiklan 2 kohdassa) viitataan pelkästään veron kantamista koskeviin säännöksiin. 9 artiklalla korvataan direktiivin 92/12/ETY 20 artikla ja sillä yksinkertaistetaan kyseistä artiklaa; artiklassa annetaan säännöt sen jäsenvaltion määrittämiseksi, jolla on oikeus periä valmistevero, jos valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottoman siirron aikana on tapahtunut sääntöjenvastaisuuksia. Ehdotuksen 9 artiklan 3 kohdassa määritellään ilmaisu ”sääntöjenvastaisuus” tilanteeksi, jossa valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteveroton siirto ei ole päättynyt 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tämä tarkoittaa sitä, että kaikkiin asianomaisiin tavaroihin tai osaan niistä ei ole sovellettu viimeksi mainittua säännöstä. Lisäksi ilmaisu ”rikkomus” on jätetty pois, koska ilmaisu ”sääntöjenvastaisuus” kattaa myös rikkomukset. Direktiivin 92/12/ETY 20 artiklan 1 kohdassa vahvistettu periaate, jonka mukaan valmistevero on kannettava siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, sisältyy jo tämän ehdotuksen 8 artiklaan, minkä vuoksi sitä ei tarvitse toistaa tässä artiklassa. Niinpä 9 artiklan 1 kohta koskee yksinomaan tilannetta, jossa ei ole mahdollista määrittää, missä sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, ja siinä annetaan yleissääntö, jonka mukaan tällaisessa tilanteessa tavaroiden kulutukseen luovutuksen on katsottava tapahtuneen lähtöjäsenvaltiossa. Tämä koskee myös tilannetta, jossa sääntöjenvastaisuus on todettu toisessa jäsenvaltiossa kuin lähtöjäsenvaltiossa; nykyään kyseinen säännös on direktiivin 92/12/ETY 20 artiklan 2 kohdassa. Tämä koskee lisäksi tilannetta, jossa valmisteveron alaiset tavarat eivät ole saapuneet määräpaikkaansa; tästä säädetään nykyään direktiivin 92/12/ETY 20 artiklan 3 kohdassa. 10 artiklassa säädetään valmisteveron palauttamista tai peruuttamista koskevista edellytyksistä, jotka eroavat 31 artiklan 4 kohdan ja 34 artiklan 7 kohdan tapauksissa määritellyistä edellytyksistä; kyseisellä artiklalla korvataan direktiivin 92/12/ETY 22 artiklan 1 ja 2 kohta. Verrattuna viimeksi mainittuihin säännöksiin, joita sovelletaan yksinomaan erityistilanteeseen, ehdotuksessa vahvistetaan yleisperiaate, jonka mukaan jäsenvaltiot määrittävät itse tapaukset ja olosuhteet, joissa valmistevero palautetaan tai peruutetaan. Palauttamista tai peruuttamista ei saisi kuitenkaan sallia tilanteessa, joka mahdollistaisi muiden kuin 11 artiklassa tarkoitettujen valmisteveron alaisten tavaroiden valmisteverottoman kulutuksen. Direktiivin 92/12/ETY 22 artiklan 2 kohdassa säädetty monimutkainen menettely voidaan poistaa, koska se menettää merkityksensä, kun EMCS-järjestelmä otetaan käyttöön. 11 ja 12 artiklaan sisältyvät direktiivin 92/12/ETY 23 artiklan 1 ja 1 a kohdan valmisteverottomuutta koskevat säännökset. Direktiivin 92/12/ETY 23 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä ei ole sisällytetty ehdotukseen. Sitä ei ole koskaan käytetty, ja sen voidaan katsoa sisältyvän ehdotuksen 11 artiklan 1 kohdan e alakohtaan. 13 artiklassa säädetään verovapaita myymälöitä koskevasta järjestelmästä, jonka mukaan kyseiset lentoasemilla tai satamissa sijaitsevat myymälät voivat luovuttaa valmisteveron alaisia tavaroita valmisteverotta ainoastaan matkustajille, jotka matkustavat lentäen tai meritse kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan. Periaatteessa tavaraostoksille ei ole asetettu enimmäismäärää tai -arvoa, mutta jäsenvaltiot voivat asettaa määrällisiä rajoituksia veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi. III luku: Tuotanto, jalostus ja hallussapito 14 ja 15 artikla vastaavat direktiivin 92/12/ETY 11–13 artiklaa. IV luku: Valmisteveron alaisten tavaroiden siirto väliaikaisesti valmisteverottomina Tässä luvussa vahvistetaan perussäännökset ja menettelyt, joita sovelletaan EMCS-järjestelmässä tapahtuviin valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomiin siirtoihin. 16 artiklassa säädetään mahdollisuudesta siirtää valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisesti valmisteverottomina ja luetellaan siirron eri määräpaikat ja eri siirtotilanteet. Artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään mahdollisuudesta aloittaa siirto tuontipaikassa rekisteröidyn lähettäjän vastuulla. Artiklan 2 kohdassa sallitaan siirron jatkaminen suoran luovutuksen paikkaan, jonka verovarastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja on osoittanut ja josta tämä vastaa. 17 artikla sisältää väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon liittyvien riskien kattamiseksi annettavaa vakuutta koskevat säännökset. Direktiivin 92/12/ETY 15 artiklan 3 kohtaan verrattuna 1 kohdassa säädetään huomattavasti laajemmasta henkilöiden kirjosta, joiden sallitaan toimia takaajina, jotta toimijat voivat paremmin sovittaa siirtoon liittyvät vero- ja kaupalliset vastuut. 18 artikla , jolla korvataan direktiivin 92/12/ETY 16 artikla, sisältää rekisteröidylle vastaanottajalle tai tilapäiselle rekisteröidylle vastaanottajalle (joista direktiivissä 92/12/ETY käytetään ilmaisuja ”rekisteröity elinkeinonharjoittaja” ja ”rekisteröimätön elinkeinonharjoittaja”) tarkoitettuja siirtoja koskevat erityissäännökset. Verosaatavan syntymistä ja veron maksamista koskevat säännökset on jätetty pois tästä artiklasta, sillä ne ovat 7 artiklassa. Tilapäisiä rekisteröityjä vastaanottajia koskevissa säännöksissä on huomioitu se tosiasia, että EMCS-järjestelmässä näiden toimijoiden luvat tallennetaan hallinnollisesta yhteistyöstä valmisteverotuksen alalla 16 päivänä marraskuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2073/2004[6] 22 artiklassa tarkoitettuun sähköiseen tietokantaan. 19 artiklassa määritellään, milloin väliaikaisesti valmisteverottoman siirron katsotaan alkavan ja päättyvän. Tämä on välttämätöntä, jotta voidaan määrittää väliaikaisesti valmisteverotonta siirtoa koskevien eri sääntöjen soveltamisala. Lisäksi artiklassa säädetään tarkasti, milloin vastuu tavaroista siirtyy väliaikaisesti valmisteverottomasta siirrosta vastuussa olevalle henkilölle ja milloin kyseinen henkilö vapautuu tästä vastuusta. 20 artiklan 1 kohdassa säädetään, että valmisteveron alaisten tavaroiden siirron katsotaan tapahtuvan väliaikaisesti valmisteverottomana vain, jos se tapahtuu sähköistä hallinnollista asiakirjaa käyttäen. Kyseisen artiklan 2 kohdassa säädetään, että lähettäjän on toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja käyttäen päätöksen N:o 1152/2003/EY mukaisesti kehitettyä tietokoneistettua järjestelmää (jäljempänä ”tietokoneistettu järjestelmä”). Sähköisellä hallinnollisella asiakirjalla korvataan nykyiset paperille laaditut saateasiakirjat, joista säädetään direktiivin 92/12/ETY 18 artiklan 1 kohdassa. Artiklan 3–6 kohdassa kuvataan sähköisen hallinnollisen asiakirjan kulun eri vaiheet ja säädetään erityisesti sellaisen yksilöivän hallinnollisen viitekoodin antamisesta, joka on oltava käytettävissä koko siirron ajan. Artiklan 7 kohdassa annetaan erityissäännös, joka koskee mahdollisuutta peruuttaa sähköinen hallinnollinen asiakirja ennen siirron alkua, ja 8 kohdassa puolestaan säännös, joka koskee mahdollisuutta muuttaa siirron määräpaikkaa. 21 artiklassa annetaan lupa lisätä toimitettuun sähköiseen hallinnolliseen asiakirjaan tietoja jälkikäteen (sovelletaan yksinomaan energiatuotteisiin). 22 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat antaa lähettäjälle luvan jakaa energiatuotteiden siirto osiin. 23 ja 24 artiklassa säädetään sähköisen ”vastaanottoraportin” tai ”vientiraportin” käytöstä todisteena siitä, että valmisteveron alainen siirto on päättynyt sääntöjenmukaisesti. Lisäksi kyseisissä artikloissa kuvataan raporttien kulun eri vaiheet. Näillä raporteilla korvataan paperille laaditun saateasiakirjan jäljennös, joka palautetaan lähettäjälle siirron päättämistä varten ja josta säädetään direktiivin 92/12/ETY 19 artiklassa. 25 artiklan 2 kohdassa säädetään, että siirron sääntöjenmukaisesta päättymisestä voidaan antaa vaihtoehtoinen todistus, jos edellisissä artikloissa tarkoitettuja sähköisiä raportteja ei ole. Jäsenvaltiot hyväksyvät tällaisen todistuksen jo nykyään valmisteverokomiteassa saavutetun yhteisymmärryksen perusteella. Tämä mahdollisuus pitäisi sisällyttää direktiiviin oikeusvarmuuden parantamiseksi. 26 artiklassa säädetään menettelyistä, joita on käytettävä, jos tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä. Artiklan 1 kohta koskee sähköisen hallinnollisen asiakirjan toimittamista ja 2 kohta ilmoitusta, joka lähettäjän on annettava, jos määräpaikkaa muutetaan tai siirto jaetaan osiin. 27 artiklassa huomioidaan se tosiasia, että nykyiseen lainsäädäntöön verrattuna menettelyjä pitäisi yhdenmukaistaa, jotta EMCS-järjestelmä voisi toimia asianmukaisesti. Ehdotetaan, että uudessa direktiivissä säädetään menettelyn perusasioista, kun taas teknisistä yksityiskohdista säädettäisiin täytäntöönpanosäädöksissä. 28 artiklassa annetaan jäsenvaltioille lupa yksinkertaistaa menettelyjä, jotka koskevat kokonaan niiden alueella tapahtuvia siirtoja. 29 artiklassa sallitaan, että kaksi tai useampi jäsenvaltio voi sopia valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon sovellettavien menettelyjen yksinkertaistamisesta, kun kyse on tiettyjen talouden toimijoiden välisistä usein ja säännöllisesti tapahtuvista siirroista. Tällä säännöksellä korvataan direktiivin 92/12/ETY 19 artiklan 2 kohdan kolmas alakohta, jossa viitataan yksinomaan saateasiakirjan käsittelyä koskevaan menettelyyn. Ehdotuksen 29 artiklassa laajennetaan mahdollisuus yksinkertaistaa muodollisuuksia koskemaan sähköisten hallinnollisten asiakirjojen toimittamista, koska pelkkä asiakirjojen käsittelyn yksinkertaistaminen ei ole järkevää EMCS-järjestelmässä. Ehdotuksen 29 artiklan 3 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus yksinkertaistaa kiinteitä putkijohtoja pitkin tapahtuvia siirtoja koskevia menettelyjä, mikä nykyään sisältyy väliaikaisessa valmisteverottomuusjärjestelmässä liikkuvien valmisteveron alaisten tuotteiden hallinnollisesta saateasiakirjasta 11 päivänä syyskuuta 1992 annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 2719/92[7]. V luku: Kulutukseen luovutettujen valmisteveron alaisten tavaroiden siirto ja verotus V luvulla korvataan direktiivin 92/12/ETY 7–10 artikla ja siihen sisältyy 2. huhtikuuta 2004 päivätyssä asiakirjassa KOM(2004) 227 oleva aiempi ehdotus kyseisten artiklojen muuttamiseksi. Tätä lukua koskeva yksityiskohtainen kuvaus annetaan asiakirjan KOM(2004)227 perusteluissa. V luvussa tarkastellaan kolmea eri tilannetta, joissa valmisteveron alaisia tavaroita pidetään hallussa tai siirretään jäsenvaltioiden välillä sen jälkeen, kun ne on luovutettu kulutukseen. - 30 artikla koskee yksityishenkilöiden hankkimien tavaroiden siirtoja. Tällä artiklalla korvataan direktiivin 92/12/ETY 8 ja 9 artikla ja se vastaa asiakirjaan KOM(2004) 227 sisältyvän ehdotuksen 1 artiklan 2 ja 3 kohtaa. - 31–33 artikla koskevat sellaisia valmisteveron alaisia tavaroita, jotka on jo luovutettu kulutukseen yhdessä jäsenvaltiossa ja joita pidetään hallussa kaupallisessa tarkoituksessa toisessa jäsenvaltiossa. Näillä artikloilla korvataan direktiivin 92/12/ETY 7 artikla ja ne vastaavat asiakirjaan KOM(2004) 227 sisältyvän ehdotuksen 1 artiklan 1 kohtaa. - 34 artiklassa säädetään menettelyistä, joita sovelletaan sellaisten toimijoiden myymiin valmisteveron alaisiin tavaroihin, jotka vastaavat suoraan tai välillisesti kyseisten tavaroiden kuljettamisesta toiseen jäsenvaltion sijoittautuneille yksityishenkilöille (nk. ”etämyynti”). Tällä artiklalla korvataan direktiivin 92/12/ETY 10 artikla ja se vastaa asiakirjaan KOM(2004) 227 sisältyvän ehdotuksen 1 artiklan 4 kohtaa. 35 artiklassa säädetään, että kulutukseen jo luovutettujen, jäsenvaltioiden välillä kuljetettavien valmisteveron alaisten tavaroiden tuhoutumista ja menettämistä kohdellaan samalla tavoin kuin jos tavarat olisivat tuhoutuneet tai menetetty väliaikaisesti valmisteverottoman siirron aikana. 36 artiklassa noudatetaan samaa lähestymistapaa sääntöjenvastaisuuksien kohtelussa. Nämä säännökset vastaavat asiakirjaan KOM(2004) 227 sisältyvän ehdotuksen 1 artiklan 5 kohtaa. VI luku: Erinäiset säännökset 37 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus edellyttää niiden omalla alueellaan veromerkkien käyttöä. Direktiivin 92/12/ETY 21 artiklaan verrattuna ensimmäistä kohtaa on täydennetty sen selventämiseksi, että vero- tai tunnistemerkkien käyttöä voidaan myös vaatia, kun valmisteveron alaisia tavaroita kuljetetaan jäsenvaltioon väliaikaisen valmisteverottomuuden ulkopuolella ehdotuksen 31 ja 34 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa. Lisäksi 37 artiklalla pyritään selventämään, ottaen huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-374/06 Batig antama tuomio, että kyseiset merkit eivät johda suoraan tai välillisesti kaksinkertaiseen verotukseen. Direktiivin 92/12/ETY 21 artiklan viimeistä kohtaa ei ole otettu mukaan ehdotukseen, koska sähköisen hallinnollisen asiakirjan käyttö on jo huomioitu 37 artiklan ensimmäisessä kohdassa olevalla viittauksella 7 artiklan 1 kohtaan. 38 artiklassa annetaan jäsenvaltioille lupa vapauttaa pienet viinintuottajat III ja IV luvussa säädettyjen vaatimusten noudattamisesta. 39 artikla vastaa direktiivin 92/12/ETY 23 artiklan 5 kohtaa. VII luku: Loppusäännökset 40 artikla koskee valmisteverokomiteaa, joka nimetään sääntelykomiteaksi menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[8] säännösten mukaisesti. 41 artiklassa säädetään, että komitea lisäksi käsittelee yhteisön valmisteverosäännösten soveltamiseen liittyviä asioita, jotka puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäväksi. 42 artiklassa säädetään, että nykyinen direktiivi 92/12/ETY on kumottava 1. huhtikuuta 2009 alkaen, sillä kyseisenä päivänä on suunniteltu otettavaksi käyttöön tietokoneistettu järjestelmä. 43 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat antaa 31. joulukuuta 2009 päättyvän siirtymävaiheen aikana luvan jatkaa joidenkin sellaisten säännösten soveltamista, jotka koskevat valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon sovellettavia paperiasiakirjoihin perustuvia menettelyjä. Direktiivin 92/12/ETY säännösten mukaisesti aloitetuissa siirroissa vaaditaan käytettäväksi kyseisessä direktiivissä säädettyjä siirron päättämistä koskevia muodollisuuksia. 2008/0041 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI valmisteveroa koskevasta yleisestä järjestelmästä EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen[9], ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[10], ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[11], sekä katsoo seuraavaa: (1) Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/12/ETY[12] on muutettu useita kertoja huomattavilta osilta. Koska uusia muutoksia tehdään mainittuun direktiiviin, se olisi selkeyden vuoksi korvattava. (2) Valmisteveron kantamista direktiivin 92/12/ETY soveltamisalaan kuuluvista tavaroista, jäljempänä ’valmisteveron alaiset tavarat’, koskevien edellytysten on säilyttävä yhdenmukaisina sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi. (3) On aiheellista määritellä ne valmisteveron alaiset tavarat, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, ja siinä yhteydessä viitata alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/83/ETY[13], alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/84/ETY[14], muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista 27 päivänä marraskuuta 1995 annettuun neuvoston direktiiviin 95/59/EY[15], savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/79/ETY[16], muun valmistetun tupakan kuin savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/80/ETY[17] ja energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annettuun neuvoston direktiiviin 2003/96/EY[18]. (4) Valmisteveron alaisista tavaroista voidaan erityistarkoituksissa kantaa myös muita välillisiä veroja. Tällaisessa tapauksessa ja jottei vaaranneta välillisiä veroja koskevien yhteisön sääntöjen hyödyllistä vaikutusta, jäsenvaltioiden olisi kuitenkin noudatettava kyseisten sääntöjen tiettyjä keskeisiä vaatimuksia. (5) Vapaan liikkuvuuden takaamiseksi muiden tavaroiden kuin valmisteveron alaisten tavaroiden verottaminen ei saisi johtaa rajamuodollisuuksien käyttöönottoon. (6) On tarpeen varmistaa muodollisuuksien soveltaminen silloin, kun valmisteveron alaisia tavaroita siirretään sellaisilta yhteisön tullialueeseen kuuluviksi määritellyiltä alueilta, jotka eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, sellaisille yhteisön tullialueeseen kuuluviksi määritellyille alueille, joihin tätä direktiiviä puolestaan sovelletaan. (7) Koska yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92[19] mukaisissa suspensiomenettelyissä säädetään asianmukaisesta valvonnasta ja koska valmisteveron alaisiin tavaroihin sovelletaan mainitun asetuksen säännöksiä, ei ole tarpeen soveltaa erikseen valmisteveron valvontajärjestelmää silloin, kun valmisteveron alaisiin tavaroihin sovelletaan yhteisön tullisuspensiomenettelyä tai -järjestelmää. (8) Koska sisämarkkinoiden toimivuuden kannalta on tarpeen, että valmisteveron käsite ja valmisteverosaatavan syntymistä koskevat edellytykset ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa, on tarpeen selventää yhteisön tasolla, milloin valmisteveron alaiset tavarat luovutetaan kulutukseen. (9) Koska valmistevero on tiettyjen tavaroiden kulutuksesta kannettava vero, sitä ei saisi kantaa sellaisista valmisteveron alaisista tavaroista, jotka ovat tuhoutuneet tai lopullisesti menetetty riippumatta siitä, missä olosuhteissa tuhoutuminen tai menettäminen on tapahtunut. (10) Koska veron kantamis- ja palauttamisjärjestelmät vaikuttavat sisämarkkinoiden toimivuuteen, niissä olisi noudatettava syrjimättömiä perusteita. (11) Sääntöjenvastaisuuden tapahtuessa valmistevero olisi kannettava siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella kulutukseen luovutukseen johtanut sääntöjenvastaisuus on tapahtunut. Jollei ole mahdollista määrittää paikkaa, jossa kulutukseen luovutus on tapahtunut, pitäisi määritellä paikka, jossa kulutukseen luovutuksen katsotaan tapahtuneen. Oikeusvarmuuden takaamiseksi ja kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi kyseiseksi paikaksi olisi nimettävä yksi jäsenvaltio. (12) Tässä direktiivissä säädettyjen veron palauttamistapausten lisäksi jäsenvaltioiden olisi voitava palauttaa valmistevero, joka on maksettu kulutukseen luovutetuista valmisteveron alaisista tavaroista, aina silloin, kun se on tämän direktiivin tarkoituksen mukaista. (13) Valmisteverosta vapautettuihin luovutuksiin sovellettavat säännöt ja edellytykset olisi säilytettävä yhdenmukaisina. Toisissa jäsenvaltioissa sijaitseville järjestöille tapahtuvissa verosta vapautetuissa luovutuksissa olisi käytettävä vapautustodistusta. (14) Olisi määriteltävä selkeästi tilanteet, joissa sallitaan veroton myynti yhteisön alueelta poistuville matkustajille. (15) Koska tarkastuksia on toteutettava tuotanto- ja varastointitiloissa sen varmistamiseksi, että verovelka kannetaan, tällaisten tarkastusten helpottamiseksi on tarpeen säilyttää voimassa toimivaltaisten viranomaisten lupaa edellyttävä varastointijärjestelmä. (16) On myös tarpeen vahvistaa vaatimukset, joita valtuutettujen varastonpitäjien ja ilman valtuutetun varastonpitäjän asemaa toimivien kaupan alan toimijoiden on noudatettava. (17) Valmisteveron alaisia tavaroita pitäisi voida siirtää yhteisössä väliaikaisesti valmisteverottomina ennen niiden kulutukseen luovutusta, ja tällainen siirto olisi sallittava verottomasta varastosta eri määräpaikkoihin, erityisesti toiseen verottomaan varastoon mutta myös tässä direktiivissä tarkoitettuihin vastaaviin paikkoihin. (18) Valmisteveron alaisten tavaroiden siirron pitäisi olla mahdollista väliaikaisesti verottomana myös niiden tuontipaikasta kyseisiin määräpaikkoihin, ja samalla olisi säädettävä kyseisestä tuontipaikasta tavarat lähettävän henkilön asemasta. (19) Jotta voitaisiin varmistaa valmisteveron maksaminen tapauksessa, jossa valmisteveron alaista siirtoa ei päätetä, jäsenvaltioiden olisi vaadittava vakuus, jonka voi antaa mikä tahansa siirrossa osallisina olevista keskeisistä toimijoista jäsenvaltioiden määrittämin edellytyksin. (20) Jotta verot voidaan kantaa jäsenvaltioiden vahvistamien verokantojen suuruisina, on tarpeen, että toimivaltaiset viranomaiset kykenevät valvomaan valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoja, minkä vuoksi olisi säädettävä tällaisten tavaroiden valvontajärjestelmästä. (21) Tätä varten on aiheellista käyttää valmisteveron alaisten tuotteiden liikkumisen ja valvonnan tietokoneistamisesta 16 päivänä kesäkuuta 2003 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1152/2003/EY[20] käyttöön otettua tietokoneistettua järjestelmää. Kyseisellä järjestelmällä nopeutetaan paperiasiakirjoihin perustuvaan järjestelmään verrattuna tarvittavia muodollisuuksia ja helpotetaan valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomien siirtojen valvontaa. (22) On aiheellista vahvistaa menettely, jota käyttäen toimijat ilmoittavat jäsenvaltioiden veroviranomaisille lähetetyistä tai vastaanotetuista valmisteveron alaisten tavaroiden lähetyksistä. Tiettyjen tietokoneistetun järjestelmän ulkopuolella olevien vastaanottajien tilanne olisi huomioitava asianmukaisesti, sillä nämä saattavat vastaanottaa väliaikaisesti verottomina siirrettäviä valmisteveron alaisia tavaroita. (23) Jotta voitaisiin varmistaa väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon liittyvien sääntöjen asianmukainen toiminta, olisi selvennettävä siirron alkamista ja päättymistä sekä velvollisuuksien täyttämistä koskevat edellytykset. (24) On tarpeen määritellä menettelyt, joita noudatetaan tilanteissa, joissa tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä. (25) Jäsenvaltioille pitäisi antaa lupa käyttää erityisjärjestelmää, kun valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti veroton siirto tapahtuu kokonaisuudessaan niiden alueella, tai ottaa käyttöön kahdenvälisiä järjestelmiä toisten jäsenvaltioiden kanssa menettelyjen yksinkertaistamiseksi. (26) Internetissä toteutettujen liiketoimien määrän kasvu ja yhteisön alueella matkustaville henkilöille tapahtuvan verottoman myynnin poistaminen ovat lisänneet direktiivin 92/12/ETY sellaisten säännösten käyttöä, jotka koskevat sellaisten tavaroiden yhteisön sisäisiä kaupallisia ja yksityishenkilön huolehtimia siirtoja, joista valmistevero on jo maksettu jossain jäsenvaltiossa. On aiheellista selventää sellaisiin tavaroihin sovellettavia vero- ja menettelysääntöjä, joista valmistevero on jo maksettu jossain jäsenvaltiossa. (27) Sisämarkkinoilla noudatettavan periaatteen mukaan valmistevero kannetaan siinä jäsenvaltiossa, josta valmisteveron alaiset tavarat on hankittu, silloin kun yksityishenkilöt ovat hankkineet ne omaan käyttöönsä ja kuljettaneet ne itse. Tätä periaatetta olisi myös sovellettava sellaisiin valmisteveron alaisiin tavaroihin, jotka yksityishenkilö on hankkinut henkilökohtaiseen käyttöönsä, mutta joiden kuljetuksesta on huolehtinut kolmas osapuoli yksityishenkilön puolesta, koska tällaiset liiketoimet ovat täysin yksityisluonteisia. Tätä periaatetta ei kuitenkaan saisi terveydensuojelusyistä ulottaa koskemaan yksityishenkilön puolesta kuljetettua valmistettua tupakkaa. (28) Olisi tarkennettava, että periaatetta, jonka mukaan verotus tapahtuu hankintajäsenvaltiossa, sovelletaan myös yksityishenkilön toiselle yksityishenkilölle vastikkeetta suoraan tai välillisesti lähettämiin tavaroihin. (29) Jos sen jälkeen, kun valmisteveron alaiset tavarat on luovutettu kulutukseen yhdessä jäsenvaltiossa, niitä pidetään hallussa toisessa jäsenvaltiossa, on tarpeen määritellä, onko valmistevero kannettava toisessa jäsenvaltiossa. Tätä varten on erityisesti tarpeen määritellä käsite ”kaupallinen tarkoitus”. (30) Sellaisista valmisteveron alaisista tavaroista, jotka ostaa muu kuin valtuutettu varastonpitäjä ja jotka myyjä tai joku tämän puolesta suoraan tai välillisesti lähettää tai kuljettaa, valmistevero olisi kannettava määräjäsenvaltiossa, mistä syystä olisi säädettävä menettelystä, jota myyjän on noudatettava. (31) Jotta voitaisiin välttää eturistiriidat ja kaksinkertainen verotus jäsenvaltioiden välillä tapauksissa, joissa yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita siirretään yhteisössä, olisi säädettävä tilanteista, joissa valmisteveron alaisiin tavaroihin liittyy sääntöjenvastaisuuksia niiden kulutukseen luovutuksen tapahduttua. (32) Yhteisen veronkantojärjestelmän puuttuessa jäsenvaltioiden pitäisi voida huolehtia siitä, että kulutukseen luovutetuissa tavaroissa on veromerkki tai kansallinen tunnistemerkki. Näiden merkkien käyttö ei kuitenkaan saisi haitata millään tavoin yhteisön sisäistä kauppaa. Koska tällaisten merkkien käytön ei pitäisi aiheuttaa suoraan tai välillisesti kaksinkertaista verotusta, olisi selvennettävä, että merkit antaneen jäsenvaltion on palautettava, peruttava tai vapautettava merkkien hankkimiseksi maksetut summat tai annetut vakuudet, jos valmisteverosaatava on syntynyt ja kannettu toisessa jäsenvaltiossa. (33) Valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoa ja valvontaa koskevien tavanomaisten vaatimusten soveltamisesta saattaisi aiheutua kohtuuton hallinnollinen rasite pienille viinintuottajille. Siksi jäsenvaltioiden olisi voitava myöntää kyseisille tuottajille vapautus tiettyjen vaatimusten noudattamisesta. (34) Olisi huomioitava se, että yhteistä lähestymistapaa ei ole vielä löydetty, kun kyse on vesi- ja ilma-alusten varastoista. (35) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[21] mukaisesti. (36) Jotta jäsenvaltioilla olisi aikaa mukautua tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomien siirtojen sähköisen valvontajärjestelmän käyttöönottoon, niillä pitäisi olla mahdollisuus hyödyntää siirtymäkautta, jonka aikana tällaiset siirrot voivat jatkua direktiivissä 92/12/ETY säädettyjä muodollisuuksia noudattaen. (37) Koska jäsenvaltiot eivät voi saavuttaa riittävällä tavalla tämän direktiivin tavoitetta eli huolehtia valmisteveron tiettyihin tekijöihin liittyvästä yhteisestä järjestelmästä, se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, ja yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä EY:n perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa määrätyn suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: I LUKU Yleiset säännökset 1 artikla Tässä direktiivissä vahvistetaan yleinen järjestelmä, joka koskee seuraavien tavaroiden, jäljempänä ’valmisteveron alaiset tavarat’, kulutuksesta suoraan tai välillisesti kannettavaa valmisteveroa: 1) direktiivin 2003/96/EY soveltamisalaan kuuluvat energiatuotteet ja sähkö; 2) direktiivien 92/83/ETY ja 92/84/ETY soveltamisalaan kuuluvat alkoholi ja alkoholijuomat; 3) direktiivien 95/59/EY, 92/79/ETY ja 92/80/ETY soveltamisalaan kuuluva valmistettu tupakka. 2 artikla 1. Valmisteveroa on kannettava: a) yhteisön alueella tapahtuvasta valmisteveron alaisten tavaroiden tuotannosta, mukaan lukien erottaminen; b) yhteisön alueelle tapahtuvasta valmisteveron alaisten tavaroiden tuonnista. 2. Jäsenvaltiot voivat erityistarkoituksissa kantaa myös muita veroja valmisteveron alaisista tavaroista, jos nämä verot noudattavat valmisteveron tai arvonlisäveron perusteen määräämistä, laskentaa, verovaateen täytäntöönpanokelpoisuutta ja valvontaa koskevia yhteisön verosääntöjä. 3. Jäsenvaltioilla on oikeus kantaa: a) veroja muista tuotteista kuin valmisteveron alaisista tavaroista; b) veroja, joita ei voida pitää liikevaihtoveron luonteisina veroja, palvelujen suorituksista, mukaan lukien valmisteveron alaisiin tavaroihin liittyvät palvelujen suoritukset. Tällaisten verojen kantaminen ei kuitenkaan saa johtaa rajamuodollisuuksien käyttöönottoon jäsenvaltioiden välisessä kaupassa. 3 artikla 1. Tavaroiden tuontia yhteisön tullialueelle koskevissa yhteisön tullisäännöksissä säädettyjä muodollisuuksia sovelletaan soveltuvin osin valmisteveron alaisten tavaroiden saapumiseen yhteisöön 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulta alueelta. 2. Tavaroiden vientiä yhteisön tullialueelta koskevissa yhteisön tullisäännöksissä säädettyjä muodollisuuksia sovelletaan soveltuvin osin valmisteveron alaisten tavaroiden vientiin yhteisöstä 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle alueelle. 3. Tämän direktiivin III ja IV lukua ei sovelleta tullisuspensiomenettelyssä tai -järjestelmässä oleviin valmisteveron alaisiin tavaroihin. 4 artikla Tässä direktiivissä ja sen täytäntöönpanosäännöksissä tarkoitetaan: 1) ’väliaikaisen verottomuuden järjestelmällä ’ verojärjestelmää, jota sovelletaan tullisuspensiomenettelyyn tai -järjestelmään kuulumattomien valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoon, jalostukseen, hallussapitoon tai siirtoon väliaikaisesti valmisteverottomina. 2) ’ tullisuspensiomenettelyllä tai -järjestelmällä ’ jotakin asetuksessa (ETY) N:o 2913/92 säädettyä yhteisön tullialueelle tuotuihin muihin kuin yhteisötavaroihin sovellettavaa tullivalvontaa, väliaikaista varastointia, vapaa-alueita tai vapaavarastoja koskevaa menettelyä tai jotakin kyseisen asetuksen 84 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua menettelyä; 3) ’ jäsenvaltiolla ’ ja ’ jäsenvaltion alueella ’ yhteisön kunkin jäsenvaltion aluetta, johon sovelletaan Euroopan yhteisön perustamissopimusta sen 299 artiklan mukaisesti, lukuun ottamatta tämän direktiivin 5 artiklan 2 tai 3 kohdassa tarkoitettuja alueita; 4) ’ yhteisöllä ’ ja ’ yhteisön alueella ’ jäsenvaltioiden alueiden, sellaisena kuin ne on määritelty 3 kohdassa, kokonaisuutta. 5 artikla 1. Tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä sovelletaan yhteisön alueeseen. 2. Tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä ei sovelleta seuraaviin yhteisön tullialueeseen kuuluviin alueisiin: a) Kanariansaaret; b) Ranskan merentakaiset departementit; c) Ahvenanmaa; d) Kanaalisaaret. 3. Tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä ei sovelleta seuraaviin yhteisön tullialueen ulkopuolisiin alueisiin: a) Helgolandin saari; b) Büsingenin alue; c) Ceuta; d) Melilla; e) Livigno; f) Campione d’Italia; g) Luganonjärven Italialle kuuluvat vesialueet; h) Gibraltar. 4. Espanja voi ilmoittaa julistuksella, että tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä sovelletaan kaikkien tai tiettyjen 1 artiklassa tarkoitettujen valmisteveron alaisten tavaroiden osalta Kanariansaariin ensimmäisestä päivästä toista julistuksen tallettamista seuraavaa kuukautta, jollei niiden äärimmäisen reuna-alueen aseman edellyttämistä mukauttamistoimenpiteistä muuta johdu. 5. Ranska voi ilmoittaa julistuksella, että tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä sovelletaan kaikkien tai tiettyjen 1 artiklassa tarkoitettujen valmisteveron alaisten tavaroiden osalta Ranskan merentakaisiin departementteihin ensimmäisestä päivästä toista julistuksen tallettamista seuraavaa kuukautta, jollei niiden äärimmäisen reuna-alueen aseman edellyttämistä mukauttamistoimenpiteistä muuta johdu. 6. Tämän direktiivin säännökset eivät estä Kreikkaa pitämästä voimassa Kreikan perustuslain 105 artiklassa Athos-vuorelle myönnettyä erityisasemaa. 6 artikla 1. Ottaen huomioon Monacon ruhtinaskunnan Ranskan kanssa, Mansaaren Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa, San Marinon Italian kanssa ja Yhdistyneen kuningaskunnan Akrotirista ja Dhekeliasta Kyproksen kanssa tekemät yleissopimukset ja muut sopimukset, Monacon ruhtinaskuntaa, Mansaarta. San Marinoa ja Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvia Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueita ei pidetä tätä direktiiviä sovellettaessa kolmansina maina. 2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoja, joiden lähtö- tai määräpaikka on a) Monacon ruhtinaskunta, kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Ranska, b) Mansaari, kohdellaan kuten siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Yhdistynyt kuningaskunta, c) San Marino, kohdellaan kuten siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Italia, d) Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvat Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueet, kohdellaan kuten siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Kypros. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten valmisteveron alaisten tavaroiden siirrot, joiden lähtö- tai määräpaikka on Jungholz ja Mittelberg (Kleines Walsertal) kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Saksa. II LUKU Valmisteverosaatavan syntyminen 1 jaksoVerosaatavan syntymisen aika ja paikka 7 ARTIKLA 1. Valmisteverosaatava syntyy, kun tavara luovutetaan kulutukseen. Kulutukseen luovutus määritetään 2, 3 ja 4 kohdan mukaisesti. 2. Kulutukseen luovutuksena pidetään: a) valmisteveron alaisten tavaroiden poistumista väliaikaisen verottomuuden järjestelmästä; b) valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoa väliaikaisen verottomuuden järjestelmän ulkopuolella; c) valmisteveron alaisten tavaroiden tuontia. Edellä c alakohdassa valmisteveron alaisten tavaroiden tuonti tapahtuu, kun ne saapuvat yhteisön alueelle ilman, että ne on asetettu tullisuspensiomenettelyyn tai -järjestelyyn, tai kun ne poistetaan tullisuspensiomenettelystä tai -järjestelystä. Kuitenkin, kun valmisteveron alaiset tavarat asetetaan välittömästi niiden tuonnin tapahduttua väliaikaisen verottomuuden järjestelmään, niitä ei pidetä kulutukseen luovutettuina. 3. Jäljempänä 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa pidetään valmisteveron alaisia tavaroita kulutukseen luovutettuina, kun rekisteröity vastaanottaja on vastaanottanut tavarat tai kun tavarat on luovutettu suoraan. 4. Valmisteveron alaisten tavaroiden täydellistä tuhoutumista tai lopullista menettämistä, mukaan lukien kyseisten tavaroiden luonteesta johtuvat menetykset, ei pidetä kulutukseen luovutuksena. Kyseisten tavaroiden tuhoutuminen tai menettäminen on näytettävä toteen toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla. Ensimmäisessä alakohdassa tavaroiden lopullisella menettämisellä tarkoitetaan sitä, ettei kukaan voi enää käyttää niitä. 5. Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava säännöt ja edellytykset, joiden mukaisesti 4 kohdassa tarkoitetut tavaroiden luonteesta johtuvat menetykset määritetään. 8 artikla Sovelletaan sellaisia verosaatavan syntymistä koskevia edellytyksiä ja verokantaa, jotka ovat voimassa verosaatavan syntymispäivänä siinä jäsenvaltiossa, jossa tavarat luovutetaan kulutukseen. Valmistevero on kannettava ja tapauksen mukaan palautettava tai peruutettava kunkin jäsenvaltion vahvistamaa menettelyä noudattaen. Jäsenvaltioiden on sovellettava samoja menettelyjä kansallisiin tavaroihin ja muista jäsenvaltioista lähtöisin oleviin tavaroihin. 9 artikla 1. Jos väliaikaisesti valmisteverottoman siirron aikana on tapahtunut sääntöjenvastaisuus, joka johtaa valmisteveron alaisten tavaroiden luovutukseen kulutukseen, ja jos ei ole mahdollista määrittää, missä luovutus kulutukseen tapahtui, sen katsotaan tapahtuneen lähtöjäsenvaltiossa. Jos kolmen vuoden kuluessa 19 artiklan 1 kohdan mukaisesta siirron alkamispäivästä saadaan selville, missä jäsenvaltiossa kulutukseen luovutus tosiasiassa tapahtui, kyseisen jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Jos lähtöjäsenvaltio on kantanut valmisteveron, se on palautettava tai peruutettava heti, kun on esitetty näyttö siitä, että toinen jäsenvaltio on kantanut veron. 2. Jos kulutukseen luovutuksen ajankohtaa ei tiedetä, luovutuksen katsotaan tapahtuneen, kun valmisteveron alaiset tavarat lähetettiin. 3. Edellä 1 kohdassa sääntöjenvastaisuudella tarkoitetaan tilannetta, jossa siirto ei ole päättynyt 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 2 jaksoPalauttaminen ja peruuttaminen 10 ARTIKLA Jäsenvaltiot voivat 31 artiklan 4 kohdassa ja 34 artiklan 7 kohdassa tarkoitettujen tapausten lisäksi ansiotoimintaa harjoittavan toimijan esittämästä pyynnöstä palauttaa tai peruuttaa kulutukseen luovutettujen valmisteveron alaisten tavaroiden valmisteveron, edellyttäen että kyseinen palauttaminen tai peruuttaminen johtaa ainoastaan 11 artiklassa tarkoitettuihin vapautuksiin. 3 jaksovapautukset 11 ARTIKLA 1. Valmisteveron alaiset tavarat, mukaan lukien kulutukseen jo luovutetut tavarat, on vapautettava valmisteverosta, jos ne tarkoitettu johonkin seuraavista: a) luovutettaviksi diplomaatti- tai konsulisuhteiden perusteella; b) sellaisille kansainvälisille järjestöille, jotka vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset ovat tunnustaneet sellaisiksi, sekä näiden järjestöjen jäsenille, näiden järjestöjen kansainvälisissä perustamissopimuksissa tai niiden toiminnan kotipaikkaa koskevissa sopimuksissa määrätyin rajoituksin ja edellytyksin; c) sellaisen Pohjois-Atlantin liiton sopimusvaltion asevoimien, joka ei ole jäsenvaltio, jossa valmisteverosaatava on syntynyt, tai niihin liittyvän siviilihenkilöstön käyttöön taikka niiden messien tai kanttiinien tarpeisiin; d) 16 päivänä elokuuta 1960 allekirjoitetun Kyproksen tasavallan perustamissopimuksen nojalla Kyprokseen sijoitettujen Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien tai niihin liittyvän siviilihenkilöstön käyttöön taikka niiden messien tai kanttiinien tarpeisiin; e) kolmansien maiden tai kansainvälisten järjestöjen kanssa tehtyyn sopimukseen perustuvaan kulutukseen, jos tällainen sopimus on hyväksyttävä tai sallittu arvonlisäverosta vapauttamisen kannalta. 2. Vapautuksiin on sovellettava vastaanottavan jäsenvaltion vahvistamia edellytyksiä ja rajoituksia. Jäsenvaltiot voivat myöntää vapautuksen valmisteveron palautuksena. 12 artikla Edellä 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle vastaanottajalle väliaikaisesti verottomina siirrettävien valmisteveron alaisten tavaroiden mukana on seurattava vapautustodistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 20 artiklan 1 kohdan soveltamista. Komissio vahvistaa 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vapautustodistuksen muodon ja sisällön. 13 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat vapauttaa valmisteverosta sellaiset verovapaiden myymälöiden luovuttamat valmisteveron alaiset tavarat, jotka lentäen tai meritse kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustava matkustaja kuljettaa henkilökohtaisissa matkatavaroissaan. 2. Ilma-aluksessa lennon aikana tai vesialuksella merimatkan aikana kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustettaessa luovutettuja tavaroita on kohdeltava samalla tavoin kuin verovapaiden myymälöiden luovuttamia tavaroita. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta 1 ja 2 kohdassa säädettyjä verovapautuksia sovelletaan siten, että veropetokset, veron kiertäminen ja muut väärinkäytökset estetään. 4. Tässä artiklassa tarkoitetaan: a) ’ kolmannella alueella ’ 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja alueita; b) ’ verovapaalla myymälällä ’ lentoasemalla tai satamassa sijaitsevaa liikettä, joka täyttää toimivaltaisten viranomaisten erityisesti 3 kohdan mukaisesti vahvistamat edellytykset; c) ’ kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustavalla matkustajalla ’ matkustajaa, jolla on hallussaan ilma- tai merikuljetusasiakirja, jossa mainitaan välittömänä määräpaikkana kolmannella alueella tai kolmannessa maassa sijaitseva lentoasema tai satama. III LUKUTuotanto, jalostus ja hallussapito 14 artikla 1. Kunkin jäsenvaltion on määritettävä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoa, jalostusta ja hallussapitoa koskevat sääntönsä. 2. Valmisteveron alaisten tavaroiden tuotannon, jalostuksen ja hallussapidon katsotaan tapahtuvan väliaikaisesti valmisteverotta vain, jos kyseinen toiminta tapahtuu tiloissa, joille on myönnetty 3 kohdan mukainen lupa. 3. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on annettava lupa toimia ”verottomina varastoina” tiloille, joita käytetään valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoon, jalostukseen ja hallussapitoon sekä niiden vastaanottamiseen ja lähettämiseen väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä. 15 artikla 1. Se, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö perustaa verottoman varaston ja pitää sitä, jäljempänä ’valtuutettu varastonpitäjä’, edellyttää sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten myöntämää lupaa, jossa veroton varasto sijaitsee. Lupaa ei voida evätä pelkästään sillä perusteella, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon ja aikoo pitää verotonta varastoa lupajäsenvaltioon sijoittautuneen edustajan tai sivuliikkeen välityksellä. Lupaan on sisällyttävä 14 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu toiminnat. 2. Valtuutettu varastonpitäjä on velvollinen: a) antamaan tarvittaessa vakuuden valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoon, jalostukseen ja hallussapitoon liittyvien riskien kattamiseksi; b) noudattamaan sen jäsenvaltion määräämiä velvoitteita, jonka alueella veroton varasto sijaitsee; c) pitämään kustakin verottomasta varastosta kirjaa valmisteveron alaisten tavaroiden varastoista ja siirroista. d) sijoittamaan kaikki väliaikaisesti valmisteverottomina siirrettävät valmisteveron alaiset tavarat verottomaan varastoonsa niiden saavuttua; e) suostuttava varastojen valvontaan ja inventointiin. Verottomalle varastolle luvan myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vahvistettava a alakohdassa tarkoitettua vakuutta koskevat ehdot. IV LUKUValmisteveron alaisten tavaroiden siirto väliaikaisesti valmisteverottomina 1 jaksoYleistä 16 ARTIKLA 1. Valmisteveron alaisia tavaroita voidaan siirtää väliaikaisesti valmisteverottomina yhteisön alueella: a) verottomasta varastosta johonkin seuraavista määräpaikoista: i) toiseen verottomaan varastoon; ii) sellaiselle luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle, jolle määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat vahvistaminsa edellytyksin myöntäneet luvan vastaanottaa toisesta jäsenvaltiosta lähetettyjä väliaikaisesti valmisteverottomina siirtyviä valmisteveron alaisia tavaroita, jäljempänä ’rekisteröity vastaanottaja’; iii) 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun paikkaan, jossa valmisteveron alaiset tavarat poistuvat yhteisön alueelta; iv) 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle vastaanottajalle, jos tavarat lähetetään toisesta jäsenvaltiosta; b) tuontipaikasta johonkin a alakohdassa tarkoitettuun määräpaikkaan, jos kyseisten tavaroiden lähettäjänä on luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, jolle tuontijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaiset ovat vahvistaminsa edellytyksin myöntäneet luvan kyseiseen toimintaan, jäljempänä ’rekisteröity lähettäjä’. 2. Edellä 1 kohdan a alakohdan i ja ii alakohdasta poiketen määräjäsenvaltio voi, mahdollisesti vahvistaminsa edellytyksin, sallia valmisteveron alaisten tavaroiden siirron väliaikaisesti valmisteverottomina alueellaan sijaitsevaan suoran luovutuksen paikkaan, jos määräjäsenvaltion valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja on nimennyt kyseisen paikan. Valtuutettu varastonpitäjällä ja rekisteröidyllä vastaanottajalla on velvollisuus antaa 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vastaanottoraportti. 3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovelletaan sellaisten valmisteveron alaisten tavaroiden verottomiin siirtoihin, joita ei ole luovutettu kulutukseen. 17 artikla 1. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on itse vahvistaminsa edellytyksin vaadittava, että väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon liittyvät riskit on katettava vakuudella, jonka voi antaa yksi tai useampi seuraavista henkilöistä: a) lähettävä valtuutettu varastonpitäjä; b) rekisteröity lähettäjä; c) kuljettaja tai liikenteenharjoittaja; d) valmisteveron alaisten tavaroiden omistaja; e) vastaanottaja. 2. Vakuus on voimassa kaikkialla yhteisössä. Jäsenvaltioiden on vahvistettava vakuuden antamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. 3. Lähtöjäsenvaltio voi vapauttaa velvollisuudesta antaa vakuus, kun kyse on valmisteveron alaisten tavaroiden seuraavista väliaikaisesti valmisteverottomista siirroista: a) kokonaan kyseisen jäsenvaltion alueella tapahtuvat siirrot; b) energiatuotteiden meritse tai kiinteässä putkijohdossa tapahtuvat siirrot, edellyttäen että toiset asianomaiset jäsenvaltiot suostuvat vapautukseen. 18 artikla 1. Rekisteröity vastaanottaja ei saa pitää hallussaan eikä lähettää väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä olevia valmisteveron alaisia tavaroita. Rekisteröidyn vastaanottajan on täytettävä seuraavat vaatimukset: a) tämän on annettava vakuus valmisteveron maksamisesta määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten vahvistamia ehtoja noudattaen; b) tämän on pidettävä kirjaa valmisteveron alaisten tavaroiden luovutuksista; c) tämän on merkittävä väliaikaisesti valmisteverotta siirtyvät valmisteveron alaiset tavarat kirjanpitoon viipymättä niiden saavuttua; d) tämän on suostuttava varastojen valvontaan ja inventointiin. 2. Jos toimija vastaanottaa valmisteveron alaisia tavaroita vain satunnaisesti, 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettu lupa on rajattava koskemaan valmisteveron alaisten tavaroiden tiettyä määrää, yhtä lähettäjää ja tiettyä ajanjaksoa. Ensimmäisen alakohdan mukaisen luvan saaneen rekisteröidyn vastaanottajan on täytettävä seuraavat vaatimukset: a) tämän on annettava vakuus valmisteveron maksamisesta määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten vahvistamia ehtoja noudattaen; b) tämän on annettava lupa tarkastuksiin, jotta määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistaa, että tavarat on tosiasiassa vastaanotettu. 19 artikla 1. Valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottoman siirron katsotaan alkavan, kun tavarat poistuvat lähettävästä verottomasta varastosta tai tuontipaikasta. 2. Valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottoman siirron katsotaan päättyvän, kun vastaanottaja on vastaanottanut tavarat tai, kun kyse on 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetusta tapauksesta, kun tavarat ovat poistuneet yhteisön alueelta. 2 jaksovalmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomassa siirrossa noudatettava menettely 20 ARTIKLA 1. Valmisteveron alaisten tavaroiden siirron katsotaan tapahtuvan väliaikaisesti valmisteverotta vain, jos se tapahtuu 2 ja 3 kohdan mukaisesti laadittua sähköistä hallinnollista asiakirjaa käyttäen. 2. Edellä 1 kohtaa sovellettaessa lähettäjän on toimitettava sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnos lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille käyttäen päätöksellä N:o 1152/2003/EY käyttöön otettua tietokoneistettua järjestelmää, jäljempänä ’tietokoneistettu järjestelmä’. 3. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava sähköisesti sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnoksessa olevien tietojen kattavuus ja oikeellisuus. Jos kyseiset tiedot ovat kattavat ja oikeat, viranomaisten on annettava asiakirjalle yksilöivä hallinnollinen viitekoodi. Niiden on lähetettävä hallinnollisella viitekoodilla varustettu sähköinen hallinnollinen asiakirja lähettäjälle. 4. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii ja iv alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, joiden on toimitettava se edelleen vastaanottajalle, mikäli tämä on valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja. Jos valmisteveron alaiset tavarat on tarkoitettu lähtöjäsenvaltioon sijoittautuneelle valtuutetulle varastonpitäjälle, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja suoraan kyseiselle varastonpitäjälle. 5. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa vienti-ilmoitus annetaan asetuksen (EY) N:o 2913/92 161 artiklan 5 kohdan mukaisesti, jäljempänä ’vientijäsenvaltio’, jos kyseinen jäsenvaltio on eri kuin lähtöjäsenvaltio. 6. Lähettäjän on ilmoitettava hallinnollinen viitekoodi tavaroiden mukana seuraavalle henkilölle. Koodin on oltava käytettävissä koko väliaikaisesti valmisteverottoman siirron ajan. 7. Lähettäjä voi peruuttaa sähköisen hallinnollisen asiakirjan niin kauan kuin siirto ei ole alkanut 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti. 8. Lähettäjä voi muuttaa määräpaikkaa väliaikaisesti valmisteverottoman siirron aikana osoittaakseen uuden määräpaikan, jonka on oltava jokin 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii tai iii alakohdassa tai soveltuvin osin 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista määräpaikoista. 21 artikla Kun kyse on energiatuotteiden väliaikaisesti valmisteverottomista siirroista meritse tai sisävesitse sellaiselle vastaanottajalle, joka ei ole tarkasti tiedossa silloin, kun lähettäjä toimittaa 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnoksen, lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa lähettäjälle luvan jättää vastaanottajatiedot pois asiakirjasta. Lähettäjän on toimitettava kyseiset tiedot lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille heti, kun ne ovat tiedossa. 22 artikla Lähtöjäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi sallia kyseisen jäsenvaltion vahvistamin edellytyksin, että tietokoneistettua järjestelmää käyttävä lähettäjä jakaa energiatuotteiden väliaikaisesti valmisteverottoman siirron kahdeksi tai useammaksi siirroksi, kunhan valmisteveron alaisten tavaroiden kokonaismäärä ei muutu. Jäsenvaltiot voivat myös säätää, ettei tällaista jakamista saa suorittaa niiden alueella. 23 artikla 1. Vastaanotetuttaan valmisteveronalaiset tavarat jossakin 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii tai iv alakohdassa tai 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa määräpaikassa vastaanottajan on viipymättä annettava tietokoneistettua järjestelmää käyttäen määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille raportti tavaroiden vastaanottamisesta, jäljempänä ’vastaanottoraportti’. Kyseisten viranomaisten on annettava 11 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille vastaanottajille tarvittava apu, jotta nämä voivat antaa vastaanottoraportin tietokoneistettua järjestelmää käyttäen. 2. Määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava sähköisesti vastaanottoraportin tietojen kattavuus ja oikeellisuus, vahvistettava raportin rekisteröinti vastaanottajalle ja lähetettävä raportti lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 3. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava vastaanottoraportti lähettäjälle. Jos lähetys- ja määräpaikka sijaitsevat samassa jäsenvaltiossa, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava vastaanottoraportti suoraan lähettäjälle. 24 artikla 1. Edellä 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa on viejäjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten laadittava raportti, jäljempänä ’vientiraportti’, komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93[22] 793 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun poistumistullitoimipaikan tai toimipaikan, jossa tämän direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut muodollisuudet on suoritettu, laatiman sellaisen todistuksen perusteella, jossa todistetaan, että valmisteveron alaiset tavarat ovat poistuneet yhteisön alueelta. 2. Vientijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava sähköisesti 1 kohdassa tarkoitetun todistuksen tietojen kattavuus ja oikeellisuus ja, mikäli lähtöjäsenvaltio on eri kuin viejäjäsenvaltio, lähetettävä vientiraportti lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 3. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava vientiraportti lähettäjälle. 25 artikla 1. Vastaanotto- tai vientiraportti on todiste siitä, että siirto on päättynyt 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 2. Jos vastaanotto- tai vientiraporttia ei ole taikka tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä, määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat esittää väliaikaisesti valmisteverottoman siirron päättymisestä vaihtoehtoisen todisteen, joka perustuu asianmukaiseen näyttöön siitä, että lähetetyt valmisteveron alaiset tavarat ovat saapuneet niille ilmoitettuun määräpaikkaan tai, kun kyse on 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta tapauksesta, sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa poistumistullitoimipaikka sijaitsee, voivat todistaa, että valmisteveron alaiset tavarat ovat poistuneet yhteisön alueelta. Vastaanottajan toimittama asiakirja, jossa on samat tiedot kuin vastaanottoraportissa, on ensimmäisen alakohdan mukainen asianmukainen todiste. 26 artikla 1. Jos tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä, valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity lähettäjä voi aloittaa valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottoman siirron seuraavin edellytyksin: a) tavaroiden mukana seuraa paperille laadittu asiakirja, jossa on samat tiedot kuin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnoksessa; b) tämän on ilmoitettava lähetyksen tapahtuessa asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. Kun järjestelmä on taas käytettävissä, lähettäjän on toimitettava sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnos viipymättä. Kyseinen asiakirja korvaa ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitetun paperille laaditun asiakirjan heti, kun se on käsitelty 20 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja siinä yhteydessä noudatetaan sähköistä hallinnollista asiakirjaa koskevaa menettelyä. Siirron katsotaan tapahtuvan väliaikaisesti valmisteverotta paperille laadittua asiakirjaa käyttäen, kunnes sähköinen hallinnollinen asiakirja on käsitelty 20 artiklan 3 kohdan mukaisesti. 2. Jos tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytössä, valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity lähettäjä voivat toimittaa 20 artiklan 8 kohdassa tai 22 artiklassa tarkoitetut tiedot muita käytettävissä olevia viestintäkeinoja käyttäen. Henkilön on tällöin ilmoitettava lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, että määräpaikan muutos tai siirron jakaminen on pantu vireille. Edellä 1 kohdan toista alakohtaa sovelletaan soveltuvin osin. Kunnes lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat toteuttaneet tarvittavan sähköisen tarkastuksen ja lähettäneet asianomaisen sähköisen hallinnollisen asiakirjan lähettäjälle, asianomaisen siirron tai asianomaisten siirtojen katsotaan tapahtuvan väliaikaisesti valmisteverotta ensimmäisen alakohdan mukaisesti toimitettujen tietojen perusteella. 3. Komissio voi 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määrittää säännöt ja menettelyt, joita on noudatettava, jos tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä. 27 artikla Komissio toteuttaa 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteitä määrittääkseen: 1) 20–24 artiklan mukaisten sellaisten viestien rakenteen ja sisällön, joita valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomassa siirrossa osallisina olevat henkilöt ja toimivaltaiset viranomaiset vaihtavat keskenään; 2) 1 kohdassa tarkoitettujen sanomien vaihtoa koskevat säännöt ja menettelyt. 3 jaksoyksinkertaistetut menettelyt 28 ARTIKLA Jäsenvaltiot voivat vahvistaa sellaisia väliaikaisesti valmisteverottomia siirtoja koskevia yksinkertaistettuja menettelyjä, jotka tapahtuvat kokonaisuudessaan niiden alueella. 29 artikla Asianomaiset jäsenvaltiot voivat vahvistaa keskinäisellä sopimuksella yksinkertaistettuja menettelyjä, joita sovelletaan seuraaviin väliaikaisesti valmisteverottomiin siirtoihin: 1) yhden tai useamman jäsenvaltion tiettyjen talouden toimijoiden välillä usein ja säännöllisesti tapahtuvat siirrot; 2) yhdessä jäsenvaltiossa toisen jäsenvaltion kautta tiettyjen talouden toimijoiden välillä usein ja säännöllisesti tapahtuvat siirrot; 3) kahden tai useamman jäsenvaltion välillä kiinteitä putkijohtoja pitkin tapahtuvat siirrot. V LUKUKulutukseen luovutettujen valmisteveron alaisten tavaroiden siirto ja verotus 1 jaksoyksityishenkilöiden hankinnat 30 ARTIKLA 1. Yksityishenkilöiden henkilökohtaiseen käyttöönsä hankkimien ja yhdestä jäsenvaltiosta toiseen itse kuljettamien valmisteveron alaisten tavaroiden valmistevero kannetaan ainoastaan jäsenvaltiossa, josta valmisteveron alaiset tavarat hankitaan. Yksityishenkilöiden hankkimiin muihin valmisteveron alaisiin tavaroihin kuin tupakkaan sovelletaan ensimmäistä alakohtaa myös tapauksissa, joissa tavarat on kuljetettu heidän puolestaan. Hankintajäsenvaltiossa tapahtuvaa verotusta sovelletaan myös yksityishenkilön toiselle yksityishenkilölle suoraan tai välillisesti vastikkeetta lähettämiin valmisteveron alaisiin tavaroihin. 2. Sen määrittämiseksi, onko 1 kohdassa tarkoitetut valmisteveron alaiset tavarat tarkoitettu henkilökohtaiseen käyttöön, jäsenvaltioiden on otettava huomioon vähintään seuraavat seikat: a) valmisteveron alaisten tavaroiden haltijan kaupallinen asema ja hallussapidon syyt; b) valmisteveron alaisten tavaroiden sijaintipaikka tai tarvittaessa käytetty kuljetusmuoto; c) valmisteveron alaisia tavaroita koskevat asiakirjat; d) valmisteveron alaisten tavaroiden luonne; e) valmisteveron alaisten tavaroiden määrä. 2 jaksohallussapito toisessa jäsenvaltiossa 31 ARTIKLA 1. Jos yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita pidetään hallussa kaupallisessa tarkoituksessa toisessa jäsenvaltiossa, valmisteverosaatava syntyy kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa. Kaupallisena tarkoituksena pidetään kaikkia muita tarkoituksia kuin 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua yksityishenkilöiden henkilökohtaista käyttöä. Jos asianomaiset yksityishenkilöt eivät 30 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kuljeta valmistettua tupakka, sen hallussapidon katsotaan tapahtuvan kaupallisessa tarkoituksessa. 2. Jos yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita siirretään yhteisössä, kyseisiä tavaroita ei katsota pidettävän hallussa kaupallisessa tarkoituksessa ennen kuin ne saapuvat määräjäsenvaltioon, edellyttäen että niiden siirtoon sovelletaan tapauksen mukaan 32 artiklan 3 kohdan a, b ja c alakohdan tai 34 artiklan 4 kohdan a, b ja c alakohdan muodollisuuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 36 artiklan soveltamista. 3. Kahden jäsenvaltion välillä liikennöivässä vesialuksessa tai ilma-aluksessa olevia sellaisia valmisteveron alaisia tavaroita, jotka eivät ole myytävinä, kun vesi- tai ilma-alus on jommankumman jäsenvaltion alueella, ei katsota pidettävän hallussa kaupallisessa tarkoituksessa kyseisessä jäsenvaltiossa. 4. Sen jäsenvaltion valmistevero, jossa kulutukseen luovutus tapahtui, on palautettava tai peruttava, kun määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet, että valmisteverosaatava on syntynyt. 32 artikla 1. Valmisteverovelvollinen on 31 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa henkilö, joka pitää hallussaan valmisteveron alaisia tavaroita tai jonka puolesta niitä pidetään hallussa. Kuitenkin, jos valmisteveron alaisia tavaroita pidetään hallussa niiden luovuttamiseksi hallussapitojäsenvaltioon sijoittautuneelle julkisoikeudelliselle toimijalle tai elimelle, kyseinen toimija tai elin on valmisteverovelvollinen. Toimivaltaisten viranomaisten on toisessa alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa myönnettävä myyjälle tämän pyynnöstä lupa siirtää itselleen asianomaisen julkisoikeudellisen toimijan tai elimen valmisteverovelvollisuus, jos myyjä täyttää 34 artiklan 4 kohdassa säädetyt vaatimukset. 2. Jos henkilö, joka pitää hallussaan tai jonka puolesta pidetään hallussa valmisteveron alaisia tavaroita, ei ole sijoittautunut hallussapitojäsenvaltioon, tämän on täytettävä 34 artiklan 4 kohdassa säädetyt vaatimukset. 3. Muissa kuin 1 kohdan kolmannessa alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa valmisteverovelvollisen on toteutettava seuraavat toimet: a) toimitettava ennen tavaroiden lähetystä ilmoitus määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ja annettava vakuus valmisteveron maksamisesta; b) varmistettava, että kun tavaroita siirretään jäsenvaltiosta toiseen, niiden mukana seuraa asiakirja, jäljempänä ’saateasiakirja’; c) maksettava määräjäsenvaltion valmistevero kyseisen jäsenvaltion vahvistamaa menettelyä noudattaen; d) suostuttava tarkastuksiin, joilla määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistua siitä, että valmisteveron alaiset tavarat on tosiasiallisesti vastaanotettu ja niistä kannettava valmistevero on maksettu. 4. Komissio vahvistaa 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen saateasiakirjan muodon ja sisällön. 33 artikla 1. Jos jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita on tarkoitus siirtää samassa jäsenvaltiossa sijaitsevaan määräpaikkaan toisen jäsenvaltion alueen kautta, sovelletaan seuraavia vaatimuksia: a) siirron on tapahduttava saateasiakirjalla ja sen on noudatettava asianmukaista reittiä; b) lähettäjän on ennen valmisteveron alaisten tavaroiden lähettämistä annettava ilmoitus lähtöpaikan toimivaltaisille viranomaisille; c) vastaanottajan on esitettävä todistus siitä, että tämä on vastaanottanut tavarat määräpaikan toimivaltaisten veroviranomaisten vahvistamien sääntöjen mukaisesti; d) lähettäjän ja vastaanottajan on suostuttava tarkastuksiin, joilla niiden veroviranomaiset voivat varmistua siitä, että tavarat on tosiasiallisesti vastaanotettu. 2. Jos valmisteveron alaisia tavaroita siirretään usein ja säännöllisesti 1 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä noudattaen, jäsenvaltiot voivat myöntää luvan yksinkertaistetun menettelyn käyttöön tekemällä kahdenvälisiä hallinnollisia sopimuksia. 3 jaksoetämyynti 34 ARTIKLA 1. Valmistevero kannetaan määräjäsenvaltiossa sellaisista yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutetuista valmisteveron alaisista tavaroista, jotka henkilöt ovat ostaneet yksityishenkilöinä ja jotka myyjä tai joku tämän puolesta on suoraan tai välillisesti lähettänyt tai kuljettanut toiseen jäsenvaltioon. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa valmisteverosaatava syntyy, kun valmisteveron alaiset tavarat luovutetaan. 3. Määräjäsenvaltiossa syntynyt valmisteverosaatava kannetaan myyjältä. 4. Myyjän on täytettävä seuraavat vaatimukset: a) rekisteröidyttävä sen jäsenvaltion veroviranomaisten rekisteriin, josta valmisteveron alaiset tavarat lähetetään; b) annettava ennen valmisteveron alaisten tavaroiden lähettämistä vakuus siitä, että valmistevero maksetaan verotoimistossa, jonka määräjäsenvaltio on erityisesti nimennyt etämyyntitarkoituksia varten; c) merkittävä valmisteveron alaisten tavaroiden lähetyksen mukana seuraaviin kaupallisiin asiakirjoihin 5 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettu tunnistenumero; d) lähetettävä kunkin jäsenvaltion vahvistaman ajanjakson päättyessä b alakohdassa tarkoitetulle verotoimistolle asiakirja, jossa ilmoitetaan kyseisenä ajanjaksona luovutettujen valmisteveron alaisten tavaroiden määrät. 5. Määräjäsenvaltion on vahvistettava 4 kohdan b alakohdassa tarkoitetun vakuuden laskemista koskevat edellytykset. Vakuuden antaessaan myyjän on esitettävä 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu rekisteröintiasiakirja. Tällöin määräjäsenvaltion on annettava myyjälle tunnistenumero. 6. Edellä 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen veroviranomaisten on varmistettava 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettu asiakirja, ja sen mukana on tapauksen mukaan seurattava määräjäsenvaltion vaatimat hallinnolliset ja kaupalliset asiakirjat. Valmistevero on maksettava määräjäsenvaltion vahvistamaa menettelyä noudattaen. 7. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa ensimmäisessä jäsenvaltiossa kannettu valmistevero on myyjän pyynnöstä palautettava tai peruttava, jos myyjä on noudattanut 4 kohdassa vahvistettuja menettelyjä. Jos myyjä on valtuutettu varastonpitäjä, jäsenvaltiot voivat säätää yksinkertaistetusta palauttamis- tai peruuttamismenettelystä. 8. Komissio vahvistaa 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen 4 kohdan a ja d alakohdassa tarkoitettujen asiakirjojen muodon ja sisällön ja määrittelee tiedot, jotka on mainittava kyseisen kohdan c alakohdassa tarkoitetuissa kaupallisissa asiakirjoissa. 4 jaksotuhoutuminen ja menettäminen 35 ARTIKLA Jos valmisteveron alaisista tavaroista kannetaan valmistevero 31 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tai 34 artiklan 1 kohdan perusteella, veroa ei kanneta tuhoutuneista tai lopullisesti menetetyistä valmisteveron alaisista tavaroista. Näihin tavaroihin on sovellettava soveltuvin osin 7 artiklan 4 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa. Vakuus, joka on annettu 32 artiklan 3 kohdan a alakohdan tai 34 artiklan 4 kohdan b alakohdan nojalla, on vapautettava kokonaan tai osittain. 5 jaksovalmisteveron alaisten tavaroiden siirron aikana tapahtuneet sääntöjenvastaisuudet 36 ARTIKLA 1. Jos 31 artiklan 2 kohdan mukaisesti siirrettävät valmisteveron alaiset tavarat eivät saavu määräjäsenvaltioon, valmisteverosaatava syntyy 31 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa asianomainen siirto päättyi tai tavarat poistuivat kyseisestä siirrosta. Vero kannetaan henkilöltä, joka antoi vakuuden veron maksamisesta 32 artiklan 3 kohdan a alakohdan tai 34 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisesti. Kun on esitetty todisteet siitä, että asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet valmisteverosaatavan syntyneen, sen jäsenvaltion, jossa tavarat luovutettiin kulutukseen, on palautettava tai peruttava valmistevero; määräjäsenvaltion on vapautettava 32 artiklan 3 kohdan a alakohdan tai 34 artiklan 4 kohdan b alakohdan nojalla annettu vakuus. Kun siirto päättyy tai tavarat poistuvat kyseisestä siirrosta siinä jäsenvaltiossa, jossa tavarat luovutetaan kulutukseen, määräjäsenvaltion on vapautettava 32 artiklan 3 kohdan a alakohdan tai 34 artiklan 4 kohdan b alakohdan nojalla annettu vakuus. 2. Jos ei ole mahdollista määrittää, missä 1 kohdassa tarkoitettu siirto päättyi tai missä tavarat poistuivat kyseisestä siirrosta, kyseisen tapahtuman, jäljempänä ’sääntöjenvastaisuus’, katsotaan tapahtuneen siinä jäsenvaltiossa, jossa tavarat luovutettiin kulutukseen. Jos kolmen vuoden kuluessa tavaroiden lähettämispäivästä saadaan selville, missä jäsenvaltiossa sääntöjenvastaisuus tapahtui, kyseisen jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa tavarat luovutettiin kulutukseen. Kun on esitetty todisteet siitä, että toinen jäsenvaltio on kantanut valmisteveron, sen jäsenvaltion, jossa tavarat luovutettiin kulutukseen, on palautettava tai peruutettava kantamansa vero. 3. Jos ei tiedetä, milloin sääntöjenvastaisuus tapahtui, tätä artiklaa sovellettaessa sen on katsottava tapahtuneen silloin, kun valmisteveron alaiset tavarat lähetettiin. VI LUKUErinäiset säännökset 1 jaksomerkit 37 ARTIKLA 1. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että valmisteveron alaisiin tavaroihin on kiinnitetty veromerkki tai verotustarkoituksessa käytettävä kansallinen tunnistemerkki, kun tavarat luovutetaan kulutukseen niiden alueella, tai 31 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 34 artiklan 1 kohdassa säädetyissä tapauksissa, kun tavarat saapuvat niiden alueelle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan 1 kohdan soveltamista. 2. Jäsenvaltion, joka vaatii, että 1 kohdassa tarkoitettuja veromerkkejä tai kansallisia tunnistemerkkejä on käytettävä, on saatettava ne muiden jäsenvaltioiden valtuutettujen varastonpitäjien käyttöön. 3. Rajoittamatta sellaisten säännösten soveltamista, joita jäsenvaltiot voivat säätää tämän artiklan asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi ja veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, jäsenvaltioiden on varmistettava, että nämä merkit eivät haittaa valmisteveron alaisten tavaroiden vapaata liikkuvuutta. Kun tällaiset merkit kiinnitetään valmisteveron alaisiin tavaroihin, merkit myöntäneen jäsenvaltion on palautettava, peruttava tai vapautettava niiden hankkimiseksi maksetut summat tai annetut vakuudet, jos valmisteverosaatava on syntynyt ja kannettu toisessa jäsenvaltiossa. 4. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen veromerkkien tai tunnistemerkkien on oltava voimassa ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, joka on ne antanut. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vastavuoroisesti tunnustaa näitä merkkejä. 2 jaksopienet viinintuottajat 38 ARTIKLA 1. Jäsenvaltiot voivat vapauttaa pienet viinintuottajat III ja IV luvussa tarkoitetuista velvoitteista sekä muista siirtoon ja valvontaan liittyvistä vaatimuksista. Kun nämä pienet tuottajat toteuttavat itse yhteisön sisäisiä liiketoimia, niiden on ilmoitettava asiasta jäsenvaltioidensa toimivaltaisille viranomaisille ja noudatettava komission asetuksessa (EY) N:o 884/2001[23] säädettyjä vaatimuksia. 2. ’ Pienillä viinintuottajilla ’ tarkoitetaan henkilöitä, jotka tuottavat keskimäärin alle 1 000 hehtolitraa viiniä vuodessa. 3. Kun pienet viinintuottajat on vapautettu 1 kohdan mukaisesti, vastaanottajan on ilmoitettava vastaanottamistaan viinitoimituksista määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille asetuksessa (ETY) N:o 884/2001 edellytetyllä asiakirjalla tai viittaamalla kyseiseen asiakirjaan. 3 jaksovesi- ja ilma-alusten varastot 39 ARTIKLA Jäsenvaltioiden on pidettävä voimassa vesi- ja ilma-alusten varastoja koskevat kansalliset säännöksensä, kunnes neuvosto on antanut yhteisön säännökset asiasta. VII LUKULoppusäännökset 40 artikla 1. Komissiota avustaa valmisteverokomitea. 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi. 41 artikla Valmisteverokomitea käsittelee 40 artiklan mukaisten tehtäviensä lisäksi yhteisön valmisteverosäännösten soveltamiseen liittyviä asioita, jotka puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäväksi omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä. 42 artikla Kumotaan direktiivi 92/12/ETY [1 päivästä huhtikuuta 2009]. Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä olevan vastaavuustaulukon mukaisesti. 43 artikla Lähtöjäsenvaltiot voivat sallia [31 päivään joulukuuta 2009] sellaiset valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomat siirrot, jotka on tarkoitus aloittaa direktiivin 92/12/ETY 15 artiklan 6 kohdassa ja 18 artiklassa säädettyjä muodollisuuksia noudattaen. Kyseisiin siirtoihin ja niiden päättämiseen sovelletaan ensimmäisessä alakohdassa sekä direktiivin 92/12/ETY 15 artiklan 4 ja 5 kohdassa ja 19 artiklassa tarkoitettuja säännöksiä. Mainitun direktiivin 15 artiklan 4 kohtaa sovelletaan kaikkiin tämän direktiivin 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti nimettyihin takaajiin. Tämän direktiivin 20–26 artiklaa ei sovelleta kyseisiin siirtoihin. 44 artikla 1. Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään [28 päivänä helmikuuta 2009]. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä [1 päivästä huhtikuuta 2009]. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 45 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . 46 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä [..] päivänä […]kuuta [….]. Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE Vastaavuustaulukko 1: Direktiivi 92/12/ETY // Tämä direktiivi | Direktiivin 92/12/ETY artikla | Uusi artikla | Direktiivin 92/12/ETY artikla | Uusi artikla | 1 artikla | 1 artikla | 15 artiklan 6 kohta | 21 artikla | 2 artikla | 5 ja 6 artikla | 16 artikla | 18 artikla | 3 artiklan 1 kohta | 1 artikla | 17 artikla | – | 3 artiklan 2 kohta | 2 artiklan 2 kohta | 18 artiklan 1 kohta | 20 artiklan 1 ja 2 kohta sekä 27 artikla | 3 artiklan 3 kohta | 2 artiklan 3 kohta | 18 artiklan 2–6 kohta | – | 4 artikla | 4 artikla | 19 artikla | 20 artiklan 3–5 kohta sekä 23, 24 ja 29 artikla | 5 artiklan 1 kohta | 2 artiklan 1 kohta ja 7 artiklan 2 kohta | 20 artikla | 9 artikla | 5 artiklan 2 kohta | 7 artiklan 2 kohta | 21 artikla | 37 artikla | 5 artiklan 3 kohta | – | 22 artiklan 1 ja 2 kohta | 10 artikla | 22 artiklan 3 kohta | 31 artiklan 4 kohta | 22 artiklan 4 kohta | 34 artiklan 7 kohta | 22 artiklan 5 kohta | – | 6 artiklan 1 kohta | 7 artiklan 1 ja 2 kohta | 23 artiklan 1 kohta | 11 artikla | 23 artiklan 1 a kohta | 12 artikla | 23 artiklan 2 kohta | – | 6 artiklan 2 kohta | 8 artikla | 23 artiklan 3 kohta | – | 7 artikla | 31, 32 ja 33 artikla | 23 artiklan 4 kohta | – | 8 artikla | 30 artikla | 23 artiklan 5 kohta | 39 artikla | 9 artikla | 30 artikla | 24 artikla | 40 ja 41 artikla | 10 artikla | 34 artikla | 25 artikla | – | 11 artikla | 14 artiklan 1 ja 2 kohta | 26 artikla | – | 12 artikla | 15 artiklan 1 kohta | 26 a artikla | – | 13 artikla | 15 artiklan 2 kohta | 27 artikla | – | 14 artikla | 7 artiklan 4 ja 5 kohta | 28 artikla | – | 15 artiklan 1 kohta | 16 artiklan 1 ja 3 kohta | 29 artikla | 38 artikla | 15 artiklan 2 kohta | – | 30 artikla | – | 15 artiklan 3 kohta | 17 artikla | 30 a artikla | – | 15 artiklan 4 kohta | 19 artiklan 2 kohta | 31 artikla | 44 ja 45 artikla | 15 artiklan 5 kohta | 20 artiklan 8 kohta | 32 artikla | 46 artikla | . Vastaavuustaulukko 2: Tämä direktiivi // direktiivi 92/12/ETY | Uusi artikla | Direktiivin 92/12/ETY artikla | Uusi artikla | Direktiivin 92/12/ETY artikla | 1 artikla | 1 artikla ja 3 artiklan 1 kohta | 21 artikla | 15 artiklan 6 kohta | 2 artiklan 1–3 kohta | 5 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 2 ja 3 kohta | 22 artikla | Uusi | 3 artikla | Uusi | 23 artikla | 19 artikla | 4 artikla | 4 artikla | 24 artikla | 19 artikla | 5 ja 6 artikla | 2 artikla | 25 artikla | Uusi | 7 artiklan 1 ja 2 kohta | 6 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 1 ja 2 kohta | 26 artikla | Uusi | 7 artiklan 3 kohta | Uusi | 27 artikla | 18 artiklan 1 kohta | 7 artiklan 4 ja 5 kohta | 14 artikla | 28 artikla | Uusi | 8 artikla | 6 artiklan 2 kohta | 29 artikla | 19 artiklan 2 kohta | 9 artikla | 20 artikla | 30 artikla | 8 ja 9 artikla | 10 artikla | 22 artiklan 1 kohta ja 22 artiklan 2 kohta | 31, 32 ja 33 artikla | 7 artikla | 31 artiklan 4 kohta | 22 artiklan 3 kohta | 34 artiklan 7 kohta | 22 artiklan 4 kohta | 11 artikla | 23 artiklan 1 kohta | 34 artikla | 10 artikla | 12 artikla | 23 artiklan 1 a kohta | 13 artikla | Uusi | 35 artikla | Uusi (KOM/2004/227) | 14 artikla | 11 artikla | 36 artikla | Uusi (KOM/2004/227) | 15 artikla | 12 ja 13 artikla | 37 artikla | 21 artikla | 16 artiklan 1 ja 3 kohta | 15 artiklan 1 kohta | 38 artikla | 29 artikla | 16 artiklan 2 kohta | Uusi | 17 artikla | 15 artiklan 3 kohta | 39 artikla | 23 artiklan 5 kohta | 18 artikla | 16 artikla | 40 artikla | 24 artiklan 1–3 kohta | 19 artiklan 1 kohta | Uusi | 41 artikla | 24 artiklan 4 kohta | 19 artiklan 2 kohta | 15 artiklan 4 kohta | 42 artikla | Uusi | 20 artiklan 1 ja 2 kohta | 18 artiklan 1 kohta | 43 artikla | Uusi | 20 artiklan 3–5 kohta | 19 artikla | 44 artikla | 31 artikla | 20 artiklan 6 ja 7 kohta | Uusi | 45 artikla | 31 artikla | 20 artiklan 8 kohta | 15 artiklan 5 kohta | 46 artikla | 32 artikla | [1] EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1. direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2004/106/EY (EUVL 359, 4.12.2004, s. 30). [2] EUVL L 162, 1.7.2003, s. 5. [3] EUVL C 122, 30.4.2004, s. 44. [4] EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2004/75/EY (EUVL 157, 30.4.2004, s. 100). [5] EUVL L 347, 11.12.2006, s. 1. [6] EUVL L 359, 4.12.2004, s. 1. [7] EYVL L 276, 19.9.1992, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1792/2006 (EUVL L 362, 20.12.2006, s. 1). [8] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23, päätös sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 2006/512/EY (EUVL L 200, 22.7.2006, s. 11). [9] EUVL C […], […], s. […]. [10] EUVL C […], […], s. […]. [11] EUVL C […], […], s. […]. [12] EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2004/106/EY (EUVL 359, 4.12.2004, s. 30). [13] EYVL L 316, 31.10.1992, s. 21, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuoden 2005 liittymisasiakirjalla. [14] EYVL L 316, 31.10.1992, s. 29. [15] EYVL L 291, 6.12.1995, s. 40, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2002/10/EY (EYVL L 46, 16.2.2002, s. 26). [16] EYVL L 316, 31.10.1992, s. 8, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/117/EY (EYVL L 333, 20.12.2003, s. 49). [17] EYVL L 316, 31.10.1992, s. 10, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/117/EY. [18] EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2004/75/EY (EUVL 157, 30.4.2004, s. 100). [19] EYVL 302, 19.10.1992, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1791/2006 (EUVL L 363, 20.12.2006, s. 1). [20] EUVL L 162, 1.7.2003, s. 5. [21] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23, päätös sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2006/512/EY (EUVL L 200, 22.7.2006, s. 11). [22] EYVL L 253, 11.10.1993, s. 1. [23] EYVL L 128, 10.5.2001, s. 32.