KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Vuotuinen kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle Eurodacin keskusyksikön toiminnasta vuonna 2011 /* COM/2012/0533 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Vuotuinen kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle Eurodacin keskusyksikön toiminnasta vuonna 2011 1. Johdanto 1.1. Soveltamisala Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailua varten Dublinin yleissopimuksen tehokkaaksi soveltamiseksi 11. joulukuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2725/2000[1], jäljempänä ’Eurodac-asetus’, säädetään, että komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle vuosikertomuksen keskusyksikön toiminnasta[2]. Tässä yhdeksännessä vuosikertomuksessa on tietoja järjestelmän hallinnoinnista ja toiminnasta vuonna 2011. Vuosikertomuksessa arvioidaan Eurodacin tuotosta ja kustannustehokkuutta sekä keskusyksikön palvelun laatua. 1.2. Lainsäädännön ja politiikan kehittyminen Komissio on antanut Eurodac-asetuksesta uudelleenlaaditut tekstit vuosina 2008[3] ja 2009[4]. Tämän jälkeen komissio hyväksyi 11. lokakuuta 2010 muutetun ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailua varten [kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta annetun] asetuksen (EY) N:o […/…][5] tehokkaaksi soveltamiseksi. Lainsäätäjät keskustelivat ehdotuksesta vuoden 2011 alussa. Kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta järjesti 3. helmikuuta 2011 suuntaa-antavan äänestyksen, jossa esittelijän mietintöluonnos hyväksyttiin[6]. Neuvoston valmistelevat elimet kokoontuivat kahdesti keskustelemaan ehdotuksesta. Puheenjohtajavaltio Puola totesi neuvostolle 21. lokakuuta 2011, että ”Eurodac-asetuksen käsittely on keskeytetty. Valtuuskuntien suuri enemmistö tukee sellaisen lausekkeen lisäämistä Eurodac-asetukseen, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat antaa lainvalvontaviranomaisilleen tiukoin ehdoin pääsyn Eurodacin keskustietokantaan terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntatarkoituksessa.”[7] Komissio oli aiemmin esittänyt ehdotuksen, jonka mukaan lainvalvontaviranomaisilla olisi pääsy Eurodaciin[8], mutta se raukesi Lissabonin sopimuksen voimaantulon myötä. Tästä syystä neuvottelut vuonna 2010 tehdystä ehdotuksesta (jonka mukaan lainvalvontaviranomaisilla ei olisi pääsyä Eurodaciin) eivät jatkuneet vuonna 2011. Sittemmin on kuitenkin tullut selväksi, että koska ylivoimaisesti suurin osa jäsenvaltioista pyytää lainvalvontaviranomaisten pääsyä Eurodaciin, pääsy on tarpeen sisällyttää osaksi tasapainoista kompromissia neuvotteluissa, joita käydään Euroopan yhteistä turvapaikkajärjestelmää koskevasta ehdotuspaketista. Tämä paketti on tarkoitus saada valmiiksi vuoden 2012 loppuun mennessä. Näin ollen komissio on päättänyt esittää uudelleen aiemman ehdotuksensa, jonka myötä lainvalvontaviranomaisilla olisi pääsy Eurodaciin. Uusi esitys tehtiin 30. toukokuuta 2012. EURODACIN KESKUSYKSIKKÖ[9] 1.3. Järjestelmän hallinnointi Komissio on päivittänyt Eurodac-järjestelmää, koska hallittava tietomäärä kasvaa (joitakin tietoja on säilytettävä 10 vuotta), vuonna 2001 toimitettu tekninen alusta oli vanhentunut ja Eurodac-tapahtumien määrän kehitystä on vaikea ennakoida. Eurodac Plus ‑nimisen tietotekniikkahankkeen tavoitteena oli a) vanhentuneen tietotekniikkainfrastruktuurin korvaaminen, b) järjestelmän kokonaiskapasiteetin ja suorituskyvyn lisääminen sekä c) nopeamman, turvallisemman ja luotettavamman tietojen synkronoinnin varmistaminen tuotantojärjestelmän ja toiminnan jatkuvuuden varajärjestelmän välillä. Loppuhyväksyntää koskeva testi saatiin onnistuneesti päätökseen vuonna 2011. Eurodac Plus -järjestelmä hyväksyttiin virallisesti huhtikuussa 2011 sen jälkeen, kun loppuhyväksyntää koskeva testi oli saatu päätökseen. Testin läpäiseminen edellytti järjestelmän häiriötöntä toimintaa kolmena peräkkäisenä kuukautena. Eurodacin vanha tietotekniikkainfrastruktuuri otettiin pois käytöstä marraskuussa 2011. 1.4. Palvelun laatu ja kustannustehokkuus Komissio on tehnyt parhaansa tarjotakseen Eurodacin keskusyksikön loppukäyttäjille eli jäsenvaltioille korkealaatuista palvelua. Jäsenvaltioille ilmoitettiin kaikista sellaisista palvelujen käyttökatkoista, jotka johtuivat ainoastaan Eurodacin päivittämiseen (Eurodac Plus -järjestelmäksi) liittyvistä toimista. Vaikka Eurodacin keskusyksikölle ei rekisteröity häiriöaikaa vuonna 2011, suunniteltu siirtyminen Eurodacista Eurodac Plus -järjestelmään ja siihen liittyvät tietojen synkronoinnit järjestelmien välillä edellyttivät saapuvan tietoliikenteen ja näin ollen myös saapuvien tietojen käsittelyn keskeyttämistä 16 tunnin ajaksi. Vuonna 2011 Eurodacin keskusyksikkö oli käytettävissä yhteensä 99,82 prosenttia ajasta. Vuonna 2011 keskusyksikön ylläpito- ja käyttömenot olivat 1 040 703,82 euroa. Menoja oli vähemmän kuin edeltävinä vuosina (2 115 056,51 euroa vuonna 2010 ja 1 221 183,83 vuonna 2009), mikä johtui pääasiassa Eurodac-järjestelmän päivittämisestä Eurodac plus -järjestelmäksi. Eurodac Plus -järjestelmään siirtymisen kiinteäksi hinnaksi muodostui 3 055 695,49 euroa. Siitä 20 prosenttia (611 139,10 euroa) maksettiin vuonna 2009 ja 60 prosenttia (1 833 417,29) vuonna 2010. Loput 20 prosenttia (611 139,10 euroa), jotka vastasivat 58,72:ta prosenttia koko vuoden menoista, maksettiin vuonna 2011. Eurodacin menoissa säästettiin käyttämällä tehokkaasti olemassa olevia komission hallinnoimia resursseja ja infrastruktuureja, kuten s-TESTA-verkkoa[10]. Komissio huolehti myös (ISA-ohjelman avulla[11]) keskusyksikön ja kansallisten yksikköjen väliseen tietojenvaihtoon liittyvistä viestintä- ja tietoturvapalveluista. Nämä kustannukset, joista kunkin jäsenvaltion oli alun perin tarkoitus vastata asetuksen 21 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla, maksoi kuitenkin komissio, joka hyödynsi käytettävissä olevaa yhteistä infrastruktuuria. 1.5. Tietosuoja ja tietoturva Eurodac-asetuksen 18 artiklan 2 kohdassa säädetään tietyistä toiminnoista, joilla on mahdollista tehdä erityishakuja (ryhmä 9) sellaisen henkilön pyynnöstä, jota koskevia tietoja on tallennettu keskustietokantaan. Tavoitteena on turvata rekisteröidyn oikeus saada tutustua itseään koskeviin tietoihin. Kuten aiemmissa vuosikertomuksissa huomautetaan, Eurodac-järjestelmän ensimmäisten vuosien aikana tehtyjen erityishakujen suuri määrä on herättänyt epäilyjä siitä, että kansalliset viranomaiset mahdollisesti käyttävät tätä toimintoa väärin. Vuonna 2011 suoritettiin yhteensä 226 erityishakua. Luku on huomattavasti suurempi kuin vuonna 2010 (66) ja 2009 (42). Kuitenkin ylivoimaisesti suurin osa näistä hauista oli Espanjan toukokuussa (10 hakua), kesäkuussa (22 hakua) ja elokuussa (132 hakua) 2011 suorittamia, eli Espanja vastasi 79 prosentista erityishauista. Jotta tätä ilmiötä voitaisiin paremmin seurata, komissio on sisällyttänyt ehdotukseensa Eurodac-asetuksen muuttamisesta vaatimuksen, että jäsenvaltiot lähettävät toimivaltaiselle kansalliselle valvontaviranomaiselle jäljennöksen rekisteröidyn pyynnöstä saada tutustua tietoihin. 2. LUVUT JA HAVAINNOT Tämän vuosikertomuksen liitteenä on taulukkoja, joissa on esitetty keskusyksikön 1.1.–31.12.2011 tuottamat tiedot. Eurodac-tilastot perustuvat 1) sellaisten vähintään 14-vuotiaiden henkilöiden sormenjälkiin, jotka ovat hakeneet turvapaikkaa jäsenvaltioista (ryhmä 1), 2) sellaisten henkilöiden sormenjälkiin, jotka on pidätetty jäsenvaltion ulkorajan luvattoman ylittämisen yhteydessä (ryhmä 2) tai 3) joiden on todettu oleskelevan laittomasti jäsenvaltion alueella (jos toimivaltaiset viranomaiset katsovat tarpeelliseksi tarkistaa, onko henkilö tehnyt aiemmin turvapaikkahakemuksen) (ryhmä 3). Turvapaikkahakemuksia koskevat Eurodac-tiedot eivät ole vertailukelpoisia Eurostatin tuottamien tietojen kanssa, sillä viimeksi mainitut perustuvat oikeus- ja sisäministeriöiden toimittamiin kuukausittaisiin tilastotietoihin. Eroavaisuuksien taustalla on monia menetelmiin liittyviä syitä. Ensinnäkin Eurostatin tiedot sisältävät kaikki turvapaikanhakijat iästä riippumatta. Toiseksi sen tiedot kerätään erottamalla toisistaan ne henkilöt, jotka hakevat turvapaikkaa viitekuukauden aikana (myös turvapaikkaa aiemmin hakeneet henkilöt), ja ne henkilöt, jotka hakevat turvapaikkaa ensimmäistä kertaa. 2.1. Onnistuneet tapahtumat Onnistunut tapahtuma on sellainen, jonka keskusyksikkö käsittelee asianmukaisesti hylkäämättä sitä tietojen validointiongelman, sormenjälkivirheiden tai riittämättömän laadun vuoksi[12]. Vuonna 2011 keskusyksikkö vastaanotti yhtensä 412 303 onnistunutta tapahtumaa, mikä merkitsee, että niitä oli 37,7 prosenttia enemmän kuin vuonna 2010 (299 459). Tämä kehityssuuntaus poikkeaa edellisvuotisesta, koska silloin onnistuneiden tapahtumien määrä väheni. Suurimmat lisäykset koskivat Maltaa (582,4 %) ja Italiaa (559,1 %), ja niiden voidaan katsoa johtuvan Arabikeväästä. Turvapaikanhakijoiden (ryhmä 1) tietoja koskevien tapahtumien määrä lisääntyi 275 857 pyyntöön vuonna 2011 (28 %), kun vastaavat luvut olivat 215 463 pyyntöä vuonna 2010 ja 236 936 pyyntöä vuonna 2009. Ulkorajan luvattoman ylityksen yhteydessä pidätettyjen henkilöiden (ryhmä 2) määrän osalta kehityssuuntaus muuttui: kun tällaisten tapahtumien määrä laski 31 071 tapahtumaan vuonna 2009 ja edelleen 11 156 tapahtumaan vuonna 2010, vuonna 2011 niiden määrä lisääntyi merkittävästi 57 693 tapahtumaan (417,1 prosenttia). Italia syötti järjestelmään ylivoimaisesti suurimman määrän tällaisia tapahtumia (50 555 eli 88 %) ja Espanja toiseksi suurimman määrän (4 204 eli 7 %). Sen sijaan Kreikka, joka syötti järjestelmään suurimman määrän tämän ryhmän tapahtumia sekä vuonna 2009 (18 714) että uudelleen vuonna 2010 (4 486), syötti vuonna 2011 ainoastaan 530 tällaista tapahtumaa (–88 %). Vuonna 2011 kahdeksan valtiota (Sveitsi, Tšekki, Viro, Irlanti, Luxemburg, Latvia, Norja ja Portugali) eivät lähettäneet yhtään ryhmän 2 tapahtumaa (näistä viisi valtiota ei lähettänyt yhtään tapahtumaa myöskään vuonna 2010). Kuten vuoden 2009 kertomuksessa selvitettiin, Eurodac-tilaston esiin tuomat erot niiden ryhmän 2 tietojen määrässä, joita lähetetään Eurodacille ja muille tilastolähteille luvattomien rajanylitysten lukumäärästä jäsenvaltioissa, johtuvat Eurodac-asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa olevasta määritelmästä[13]. Tätä kysymystä selvennetään Eurodac-asetuksen käynnissä olevan tarkistamisen yhteydessä. Ryhmän 3 tapahtumien (laittomasti jäsenvaltion alueella oleskelleiden pidätettyjen henkilöiden tiedot) määrä kasvoi vuonna 2011 hieman eli 8,1 prosenttia (78 753 tapahtumaa verrattuna 72 840 tapahtumaan vuonna 2010). Irlanti oli edelleen ainoa jäsenvaltio, joka ei lähettänyt yhtään ryhmän 3 tapahtumaa. Vaikka ryhmään 3 liittyvät haut eivät ole Eurodac-asetuksen mukaan pakollisia, komissio kannustaa jäsenvaltioita käyttämään tätä mahdollisuutta ennen kuin ne aloittavat jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16. joulukuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY[14] mukaisen palautusmenettelyn. Eurodac-asetuksessa mainituissa tapauksissa[15] tällaisella haulla voitaisiin selvittää, onko kolmannen maan kansalainen hakenut turvapaikkaa toisessa jäsenvaltiossa, johon hänet pitäisi Dublin-asetuksen mukaisesti palauttaa. Suurin määrä ryhmän 3 tapahtumia vuonna 2011 oli Saksalta (22 851 eli 29 %), Yhdistyneeltä kuningaskunnalta (12 859 eli 16 %) ja Alankomailta (11 154 eli 14 %). Tämä vastaa vuoden 2010 kehityssuuntausta. 2.2. Osumat 2.2.1. Useiden turvapaikkahakemusten jättäminen (Ryhmän 1 tiedoilla osuma ryhmän 1 tietoihin) Eurodaciin vuonna 2011 tallennetuista yhteensä 275 857 turvapaikkahakemuksesta 22,4 prosenttia oli tallennettu toistamiseen tai sitä useammin tehtyinä hakemuksina. Tämä tarkoittaa, että 61 819 tapauksessa saman henkilön sormenjäljet oli jo tallennettu ryhmän 1 tapahtumana samassa tai jossakin toisessa jäsenvaltiossa. Vuonna 2010 tämä luku oli 52 064 (24,2 %). Joidenkin jäsenvaltioiden käytäntönä on ottaa sormenjäljet Dublin-asetuksen mukaisen takaisinoton yhteydessä. Tämän vuoksi useampaan kertaan tehtyjä hakemuksia koskevat tilastot vääristyvät: kun Dublin-asetuksen nojalla siirretyltä hakijalta otetaan hänen saapuessaan sormenjäljet ja ne lähetetään Eurodac-järjestelmään, järjestelmä tulkitsee virheellisesti, että hakija on hakenut uudelleen turvapaikkaa. Komissio aikoo ratkaista tämän ongelman, ja se on sisällyttänyt Eurodac-asetuksen muuttamista koskevaan ehdotukseen vaatimuksen, että siirtoja ei kirjata uusiksi turvapaikkahakemuksiksi. Liitteessä olevassa taulukossa 3 esitetään kunkin jäsenvaltion osalta niiden turvapaikkahakemusten määrä, jotka vastasivat aikaisemmin toisessa jäsenvaltiossa (ulkomaan osuma) tai samassa jäsenvaltiossa (kotimaan osuma) rekisteröityä turvapaikkahakemusta[16]. Vuonna 2011 yhteensä 38,6 prosenttia kaikista useampaan kertaan tehdyistä hakemuksista oli kotimaan osumia. Tietyissä jäsenvaltioissa (Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Italia, Kypros, Puola, Tšekki ja Yhdistynyt kuningaskunta) tämä luku on jopa yli 50 prosenttia. Kotimaan osumien prosenttiosuus vuonna 2010 oli 35 prosenttia. Koska kotimaan osumat tuovat ilmi tapaukset, joissa turvapaikkaa jäsenvaltiossa hakenut henkilö jättää uuden hakemuksen samassa jäsenvaltiossa, kotimaan osumat vastaavat käytännössä pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista 1. joulukuuta 2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/85/EY[17] 32 artiklan mukaista myöhemmän hakemuksen käsitettä. Ulkomaan osumat antavat viitteitä turvapaikanhakijoiden myöhemmästä liikkumisesta EU:ssa. Edellisten vuosien tapaan tilastot vahvistavat, että turvapaikanhakijoiden myöhempi liikkuminen ei välttämättä noudata naapurijäsenvaltioiden välisiä ”loogisia” reittejä. Esimerkiksi Ranskassa suurin osa ulkomaisista osumista koski edelleen turvapaikanhakijoita, jotka olivat aiemmin tehneet hakemuksen Puolassa (1 746). Sama suuntaus on havaittavissa Saksassa, jossa suurin osa ulkomaisista osumista saatiin verrattaessa tietoja Ruotsin tietoihin (1 314). Tilastot osoittavat, että ulkomaisten osumien kohdalla ei ole kysymys siitä, että Välimeren maista tai sellaisista maista, joilla on maaulkoraja, pyrittäisiin yksisuuntaisesti kohti pohjoisempia jäsenvaltioita. Sen sijaan tilastot, jotka osoittavat toissijaisia muuttovirtauksia Välimeren maihin tai sellaisiin maihin, joilla on maaulkoraja, voidaan suurelta osin selittää tiettyjen jäsenvaltioiden käytännöllä ottaa sormenjäljet Dublin-asetuksen mukaisen takaisinoton yhteydessä. 2.2.2. Ryhmän 1 tiedoilla osuma ryhmän 2 tietoihin Tällaiset osumat kertovat reiteistä, joita luvattomasti Euroopan unionin alueelle saapuneet henkilöt ovat käyttäneet ennen turvapaikan hakemista. Vuonna 2011 suurin määrä osumia kohdistui Italian (4 268), Kreikan (1 805), Espanjan (555), Unkarin (446) ja Bulgarian (76) lähettämiin tietoihin. Merkillepantavaa kuitenkin on, että Italian (85,9 %) osalta useimmat näistä osumista olivat itse asiassa kotimaan osumia. Vuoteen 2010 verrattuna sellaisten luvattoman rajanylityksen yhteydessä pidätettyjen henkilöiden, jotka myöhemmin päättivät tehdä turvapaikkahakemuksen, määrässä on vuonna 2011 havaittavissa merkittävä lasku (73,4 %:sta 21 %:in). Osumien kokonaismäärien vertailu osoittaa, että nämä määrät laskivat 11 939 osumasta vuonna 2010 7 384 osumaan vuonna 2011. Suurin osa henkilöistä, jotka saapuivat EU:hun laittomasti Italian kautta ja siirtyivät eteenpäin, matkustivat Sveitsiin (2 288), Saksaan (688) tai Ruotsiin (363). Henkilöt, jotka saapuivat EU:hun laittomasti Kreikan kautta jäämättä maahan, jatkoivat pääasiassa Saksaan (323), Yhdistyneeseen kuningaskuntaan (195) ja Ranskaan (193). Espanjan kautta (555) saapuneista useimmat siirtyivät eteenpäin joko Sveitsiin (161), Ranskaan (139) tai Belgiaan (130), kun taas henkilöt, jotka siirtyivät eteenpäin sen jälkeen, kun heidän sormenjälkensä oli otettu Unkarissa (545), jatkoivat pääasiassa naapurimaihin Itävaltaan (163) tai Saksaan (66). 2.2.3. Ryhmän 3 tiedoilla osuma ryhmän 1 tietoihin Tällaiset osumat kertovat, mistä laittomat maahanmuuttajat ovat hakeneet turvapaikkaa ennen toiseen jäsenvaltioon matkustamista. On kuitenkin pidettävä mielessä, että ryhmän 3 tapahtumien lähettäminen Eurodac-järjestelmään ei ole pakollista ja että kaikki jäsenvaltiot eivät käytä tätä tarkastusmahdollisuutta järjestelmällisesti. Käytettävissä olevien tietojen perusteella voidaan todeta, että henkilöt, jotka on pidätetty heidän oleskellessaan laittomasti muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, josta he hakivat turvapaikkaa, päätyvät yleensä muutamiin jäsenvaltioihin, erityisesti Saksaan (7 749), Sveitsiin (2 225), Alankomaihin (3 418), Ranskaan (2 255) ja Norjaan (1 612). 2.3. Lähetysviipeet Eurodac-asetuksessa sormenjälkien siirtämiselle keskusyksikköön säädetty määräaika on ilmaistu hyvin epämääräisesti, mikä voi käytännössä aiheuttaa huomattavia lähetysviiveitä. Asia on tärkeä, sillä viive voi johtaa hakutuloksiin, jotka ovat ristiriidassa Dublin-asetuksessa säädettyjen vastuuperiaatteiden kanssa. Kohtuuttoman pitkän ajan kuluminen sormenjälkien ottamisesta niiden lähettämiseen Eurodacin keskusyksikköön on otettu esiin aiemmissa vuosikertomuksissa, ja sitä pidettiin arviointikertomuksessa täytäntöönpano-ongelmana. Toisin kuin edeltävinä vuosina, vuonna 2011 sormenjälkien ottamisesta niiden lähettämiseen Eurodacin keskusyksikköön keskimäärin kulunut aika lyheni yleisesti ottaen. Useimmissa jäsenvaltioissa ja assosioituneissa maissa viive sormenjälkien lähettämisessä Eurodacin keskusyksikköön on 0–4 päivää. Poikkeuksia tästä keskiarvosta on havaittu pääasiassa lähetettäessä ryhmän 2 sormenjälkiä seuraavista jäsenvaltioista: Alankomaat (8,83), Kreikka (12,03), Saksa (4,67), Slovakia (6,4) ja Yhdistynyt kuningaskunta (5,75). Komissio joutuu toistamaan, että lähetysviiveet voivat johtaa jäsenvaltion väärään määrittämiseen. Tämän voivat aiheuttaa aiemmissa vuosikertomuksessa esitetyt kaksi eri tapausta: väärät osumat[18] ja ohilaukaukset[19]. Keskimääräisen lähetysviiveen yleisen lyhenemisen myötä sormenjälkien lähetysviiveestä johtuva ohilaukausten kokonaismäärä laski 362 ohilaukauksesta vuonna 2010 vain 9 ohilaukaukseen vuonna 2011. On merkillepantavaa, että samoin kuin edellisenäkin vuonna, ylivoimaisesti suurin osa (6 eli 66,6 %) ohilaukauksista johtui Kreikan lähetysviiveistä. Myös väärien osumien jakautuminen noudatteli vuoden 2010 suuntausta siltä osin, että yhteensä 89 väärästä osumasta 28 johtui Tanskan ja 23 Suomen lähetysviiveistä. Näiden tulosten perusteella komissio kehottaa jälleen jäsenvaltioita tekemään kaiken tarpeellisen lähettääkseen tiedot viipymättä Eurodac-asetuksen 4 ja 8 artiklan mukaisesti. 2.4. Tapahtumien laatu Vuonna 2011 tapahtumien hylkäämisaste[20] kaikkien jäsenvaltioiden ja assosioituneiden maiden osalta laski 5,87 prosenttiin edeltävän vuoden 8,92 prosentista. Seuraavien jäsenvaltioiden osalta hylkäämisaste oli vähintään 10 prosenttia: Viro (21,65 %), Ranska (13,41 %), Malta (13,31 %), Portugali (15,42 %) ja Yhdistynyt kuningaskunta (11,08 %). Keskimääräistä korkeampi hylkäämisaste oli yhteensä 10 jäsenvaltiolla. Hylkäämisaste ei johtunut teknologiasta tai järjestelmän heikkouksista. Korkean hylkäämisasteen syyt liittyivät lähinnä jäsenvaltioiden toimittamien sormenjälkikuvien heikkoon laatuun, inhimilliseen virheeseen tai lähettävän jäsenvaltion laitteiston väärään konfiguraatioon. Toisaalta joissakin tapauksissa luvut sisälsivät useita yrityksiä lähettää samat sormenjäljet järjestelmän hylättyä ne laatusyistä. Komissio myöntää, että osa viivästymisistä voi johtua tilapäisestä mahdottomuudesta ottaa sormenjälkiä (vaurioituneet sormenpäät tai muut terveyssyyt, jotka estävät sormenjälkien ripeän ottamisen). Se toistaa kuitenkin, että jo aiemmissa vuosikertomuksissa esiin tuodut yleisesti korkeat hylkäämisasteet ovat ongelma, ja kehottaa kyseisiä jäsenvaltioita järjestämään kansallisille Eurodac-käyttäjille koulutusta ja konfiguroimaan laitteistonsa oikein hylkäämisasteen pienentämiseksi. 3. PÄÄTELMÄT Vuonna 2011 Eurodacin keskusyksikön tulokset nopeuden, tuotoksen, turvallisuuden ja kustannustehokkuuden suhteen olivat tyydyttävät. Vuonna 2011 tapahtumien kokonaismäärä lisääntyi 37,7 prosenttia (412 303 tapahtumaa). Lisäystä oli kaikissa kolmessa ryhmässä. Ryhmän 1 tapahtumien määrä lisääntyi 28 prosenttia (275 857 tapahtumaa), ryhmän 2 tapahtumien määrä 17,1 prosenttia (57 693 tapahtumaa) ja ryhmän 3 tapahtumien määrä vaatimattomammin 8,1 prosenttia (78 753 tapahtumaa). Vuonna 2011 tapahtumien hylkäämisaste kaikkien jäsenvaltioiden osalta väheni 5,87 prosenttiin, kun se oli ollut 8,92 prosenttia vuonna 2010. Yleisesti ottaen lähetysviive lähetettäessä tietoja Eurodacin keskusyksikköön lyheni, mutta uusiin parannuksiin olisi vielä varaa. LIITE Taulukko 1: Eurodacin keskusyksikkö, tietokannan sisältö 31.12.2011 Taulukko 2: Eurodacin keskusyksikköön lähetetyt onnistuneet tapahtumat, vuosi 2011 Taulukko 3: Osumien jakautuminen – Ryhmän 1 tietojen vertailu ryhmän 1 tietoihin, vuosi 2011 Taulukko 4: Osumien jakautuminen – Ryhmän 1 tietojen vertailu ryhmän 2 tietoihin, vuosi 2011 Taulukko 5: Osumien jakautuminen – Ryhmän 3 tietojen vertailu ryhmän 1 tietoihin, vuosi 2011 Taulukko 6: Hylätyt tapahtumat, prosenttiosuus vuonna 2011 Taulukko 7: Aika, joka keskimäärin kuluu sormenjälkien ottamisesta siihen, kun ne lähetetään Eurodacin keskusyksikköön, vuosi 2011 Taulukko 8: Väärät osumat vertailtaessa ryhmän 1 tietoja ryhmän 1 tietoihin, vuosi 2011 Taulukko 9: Ryhmien 1 ja 2 ohilaukaukset, jotka johtuvat ryhmän 2 tietojen lähetysviiveestä, vuosi 2011 Taulukko 10: Suojattuihin tietoihin (asetuksen (EY) N:o 2725/2000 12 artikla) kohdistuneiden osumien jakautuminen, vuosi 2011 Taulukko 11: Ryhmän 9 haut (erityishaut) jäsenvaltioittain, vuosi 2011 [1] EYVL L 316, 15.12.2000, s. 1. [2] Eurodac-asetuksen 24 artiklan 1 kohta. [3] KOM(2008) 825 lopullinen. [4] KOM(2009) 342 lopullinen ja KOM(2009) 344 lopullinen. [5] KOM(2010) 555 lopullinen. [6] Ks. Euroopan parlamentin asiakirja LIBE_PV(2011)0203_1. [7] Euroopan yhteinen turvapaikkajärjestelmä – Tilannekatsaus. Ks. neuvoston asiakirja 15843/11. [8] KOM(2009) 344 lopullinen. [9] Eurodac-asetuksessa säädetään Euroopan komission hallinnoiman automaattisen sormenjälkien tunnistusjärjestelmän (AFIS) sisältävän keskusyksikön käyttöönotosta. Keskusyksikkö vastaanottaa tietoja ja välittää vastauksia (osuma / ei osumaa) kansallisille yksiköille (kansalliset yhteyspisteet) kussakin jäsenvaltiossa. Eurodac-asetuksessa ja sen täytäntöönpanosäännöissä määritellään sormenjälkitietojen keräämistä, siirtämistä ja vertailua koskevat vastuualueet, siirtämiskeinot, keskusyksikön tilastointitehtävät ja tietojensiirrossa käytettävät standardit. [10] s-testa-verkko (suojatut Euroopan laajuiset julkishallinnon telematiikkapalvelut) muodostaa yleisen infrastruktuurin, jolla vastataan elinkeinoelämän tarpeisiin sekä EU:n ja jäsenvaltioiden viranomaisten välisiin tiedonvaihtovaatimuksiin. [11] ISA (yhteentoimivuusratkaisu eurooppalaisille julkishallinnoille) on uusi ohjelma, jolla parannetaan EU:n jäsenvaltioiden julkihallintojen sähköisesti toteutettavaa yhteistyötä. Se on jatkoa sitä edeltäneille ohjelmille IDA II (hallintojen välinen telemaattinen tietojenvaihto) ja IDABC (yleiseurooppalaisten sähköisten viranomaispalveluiden yhteentoimiva toimittaminen julkishallinnolle, yrityksille ja kansalaisille). [12] Liitteen taulukossa 2 esitetään onnistuneet tapahtumat jäsenvaltioittain ja ryhmittäin 1.1.2011 ja 31.12.2011 välisenä aikana. [13] ”Kunkin jäsenvaltion on Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen ja Yhdistyneiden Kansakuntien lapsen oikeuksista tehdyn sopimuksen turvalausekkeiden mukaisesti otettava viipymättä kaikkien sellaisten vähintään 14-vuotiaiden unionin ulkopuolisesta valtiosta tulleiden ulkomaalaisten kaikista sormista sormenjäljet, jotka toimivaltaiset viranomaiset pidättävät kyseisen jäsenvaltion rajan maa-, meri- tai ilmateitse tapahtuvan luvattoman ylittämisen yhteydessä, ja joita ei käännytetä.” [14] EUVL L 348, 24.12.2008. [15] Asetuksen 11 artikla: ”(...) Yleensä on syytä tarkistaa, onko ulkomaalainen jättänyt aiemmin turvapaikkahakemuksen johonkin toiseen jäsenvaltioon, jos a) ulkomaalainen ilmoittaa hakeneensa turvapaikkaa, mutta ei mainitse, mihin jäsenvaltioon hän on hakemuksensa jättänyt, b) ulkomaalainen ei hae turvapaikkaa, mutta vastustaa palauttamista lähtömaahan väittäen olevansa siellä vaarassa, tai c) ulkomaalainen yrittää muulla tavoin estää maasta poistamisen kieltäytymällä auttamasta henkilöllisyytensä selvittämisessä, erityisesti siten, ettei hän esitä henkilöllisyysasiakirjoja tai esittää väärät henkilöllisyysasiakirjat.” [16] Taulukoissa esitetyt kotimaisia osumia koskevat tilastot eivät välttämättä vastaa keskusyksikön välittämiä ja jäsenvaltioiden kirjaamia osumavastauksia. Tämä johtuu siitä, että jäsenvaltiot eivät aina käytä 4 artiklan 4 kohdassa säädettyä mahdollisuutta pyytää keskusyksikköä kohdistamaan haku niiden omiin keskustietokantaan aiemmin tallennettuihin tietoihin. Vaikka jäsenvaltiot eivät hyödynnä tätä mahdollisuutta, keskusyksikön on kuitenkin teknisistä syistä aina verrattava tietoja kaikkiin keskusyksikköön tallennettuihin tietoihin (kotimaisiin ja ulkomaisiin). Jos jäsenvaltio ei ole pyytänyt vertailua sen omiin tietoihin, keskusyksikkö vastaa yksinkertaisesti ”ei osumaa”, vaikka kansallisista tiedoista löytyisikin osuma. [17] EUVL L 326, 13.12.2005. [18] Ns. väärän osuman tapauksessa kolmannen maan kansalainen tekee turvapaikkahakemuksen jäsenvaltiossa A, jonka viranomaiset ottavat häneltä sormenjäljet. Kun nämä sormenjäljet odottavat lähettämistä keskusyksikköön (ryhmän 1 tapahtuma), sama henkilö voi matkustaa jäsenvaltioon B ja hakea uudestaan turvapaikkaa. Jos jäsenvaltio B lähettää sormenjäljet ensin, jäsenvaltion A lähettämät sormenjäljet tallennetaan keskustietokantaan jäsenvaltion B lähettämiä sormenjälkiä myöhemmin. Tällöin jäsenvaltion A lähettämillä tiedoilla saataisiin osuma jäsenvaltion B lähettämiin tietoihin. Tällöin jäsenvaltio B määritettäisiin turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastaavaksi jäsenvaltioksi jäsenvaltion A sijaan, vaikka turvapaikkahakemus oli tehty ensin siellä. [19] Kyseessä on ns. ohilaukaus, kun kolmannen maan kansalainen pidätetään luvattoman rajanylityksen yhteydessä ja viranomaiset ottavat häneltä sormenjäljet tulojäsenvaltiossa (A). Kun nämä sormenjäljet odottavat lähettämistä keskusyksikköön (ryhmän 2 tapahtuma), sama henkilö voi matkustaa jäsenvaltioon B ja hakea turvapaikkaa. Tässä yhteydessä jäsenvaltion B viranomaiset ottavat häneltä sormenjäljet. Jos jäsenvaltio B lähettää sormenjäljet (ryhmän 1 tapahtuma) ensin, keskusyksikkö tallentaa ryhmän 1 tapahtuman ensin ja jäsenvaltio B joutuu käsittelemän hakemuksen jäsenvaltion A sijaan. Kun ryhmän 2 tapahtuman tiedot saapuvat myöhemmin, osumaa ei tule, koska ryhmän 2 tiedot eivät ole haettavissa. [20] Tapahtuma voidaan hylätä tietojen validointiongelman, sormenjälkivirheiden tai riittämättömän laadun vuoksi (katso myös kohta 2.1 edellä).