P6_TA(2006)0089

Sosiaalinen suojelu ja sosiaalinen osallisuus

Euroopan parlamentin päätöslauselma sosiaalisesta suojelusta ja sosiaalisesta osallisuudesta (2005/2097(INI))

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission tiedonannon "Luonnos: Sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskeva yhteinen raportti" (KOM(2005)0014),

- ottaa huomioon sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskevan yhteisen raporttiluonnoksen liitettä koskevan komission valmisteluasiakirjan (SEC(2005)0069),

- ottaa huomioon sosiaalista osallisuutta uusissa jäsenvaltioissa ja sosiaalisen osallisuuden edistämistä koskevia yhteisiä muistioita käsittelevän komission valmisteluasiakirjan (SEC(2004)0848),

- ottaa huomioon Brysselissä 22. ja 23. maaliskuuta 2005 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät,

- ottaa huomioon 9. maaliskuuta 2005 antamansa päätöslauselman Lissabonin strategian väliarvioinnista [1],

- ottaa huomioon 19. ja 20. kesäkuuta 2000 pidetyn Santa Maria da Feiran Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät sekä erityisesti sopimuksen siitä, että on tarpeen määritellä indikaattorit yhteisiksi vertailuperusteiksi sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi ja köyhyyden poistamiseksi,

- ottaa huomioon komission tiedonannon sosiaalipoliittisesta ohjelmasta (KOM(2005)0033),

- ottaa huomioon jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen suuntaviivoista 12. heinäkuuta 2005 tehdyn neuvoston päätöksen 2005/600/EY [2],

- ottaa huomioon yhteisön toimintaohjelman perustamisesta sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa koskevan jäsenvaltioiden yhteistyön edistämiseksi 7. joulukuuta 2001 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 50/2002/EY [3],

- ottaa huomioon lapsen oikeuksia koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen 27 artiklan 1 kohdan, jossa sopimusvaltiot "tunnustavat jokaisen lapsen oikeuden hänen ruumiillisen, henkisen, hengellisen, moraalisen ja sosiaalisen kehityksensä kannalta riittävään elintasoon",

- ottaa huomioon lapsen oikeuksia koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen 27 artiklan 2 ja 3 kohdan, jossa tunnustetaan vanhempien ensisijainen velvollisuus tässä asiassa sekä hallitusten rooli, kun ne ryhtyvät "tarpeellisiin toimiin tukeakseen vanhempia tämän oikeuden toteuttamisessa sekä antavat tarvittaessa aineellista apua ja tukevat ohjelmia, joissa kiinnitetään huomiota erityisesti ravintoon, vaatetukseen ja asumiseen",

- ottaa huomioon komission tiedonannon "Lissabonin strategian sosiaalisen ulottuvuuden vahvistaminen: avoimen koordinoinnin selkeyttäminen sosiaalisen suojelun alalla" (KOM(2003)0261),

- ottaa huomioon komission tiedonannon "Sosiaalisen suojelun uudistaminen laadukkaan, helposti saatavilla olevan ja kestävän terveydenhoidon ja pitkäaikaishoidon kehittämiseksi: kansallisten strategioiden tukeminen avoimen koordinointimenetelmän avulla" (KOM(2004)0304),

- ottaa huomioon komission vihreän kirjan "Kohti väestörakenteen muutoksia — uusi solidaarisuus sukupolvien välillä" (KOM(2005)0094),

- ottaa huomioon 11. kesäkuuta 2002 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle "Luonnos: Yhteinen raportti sosiaalisesta osallisuudesta" [4],

- ottaa huomioon 5. kesäkuuta 2003 antamansa päätöslauselman avoimen koordinointimenetelmän soveltamisesta [5],

- ottaa huomioon 24. syyskuuta 2003 antamansa päätöslauselman komission ja neuvoston yhteisestä raportista riittävistä ja kestävistä eläkkeistä [6],

- ottaa huomioon 28. huhtikuuta 2005 antamansa päätöslauselman sosiaalisen suojelun uudistamisesta ja laadukkaan terveydenhoidon kehittämisestä [7],

- ottaa huomioon 26. toukokuuta 2005 antamansa päätöslauselman ajanjakson 2006–2010 sosiaalipoliittisesta ohjelmasta [8],

- ottaa huomioon 9. kesäkuuta 2005 antamansa päätöslauselman sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta uusissa jäsenvaltioissa [9],

- ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

- ottaa huomioon työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan mietinnön ja naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan lausunnon (A6-0028/2006),

A. ottaa huomioon, että maaliskuussa 2000 pidetyssä Lissabonin Eurooppa-neuvoston kokouksessa Euroopan unioni määritteli laaja-alaisen strategian, jonka tavoitteeksi asetettiin pitkän aikavälin talouskasvu, täystyöllisyys, sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja kestävä kehitys tietämykseen ja innovointiin perustuvassa tietoyhteiskunnassa; ottaa huomioon sen, että viisi vuotta myöhemmin strategian tavoitteita ei ole lähimainkaan saavutettu,

B. ottaa huomioon, että vuonna 2000 pidetyssä Nizzan Eurooppa-neuvoston kokouksessa jäsenvaltiot sitoutuivat merkittävään ja mitattavissa olevaan köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen vähentämiseen vuoteen 2010 mennessä,

C. katsoo, että sosiaalinen osallisuus on perusoikeutena ihmisarvoon liittyvä kysymys,

D. ottaa huomioon, että sosiaalinen integraatio tietyin ehdoin voi lisätä suoraan ja tehokkaasti talouskasvua,

E. katsoo, että sosiaalinen osallisuus on sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen liittyvä kysymys, yksi Euroopan unionin perusarvoista ja keino torjua sosiaalista syrjäytymistä ja syrjintää, mikä merkitsee inhimillisten voimavarojen haaskaamisen ja demografisten muutosten vakavien seurausten ehkäisemistä,

F. ottaa huomioon, että OECD:n tilastojen mukaan kyseiseen järjestöön kuuluvien maiden väestö on ikääntymässä ja tällä hetkellä 100 työntekijästä 38 henkilöä on siirtymässä eläkkeelle, ja mikäli työllisyyspolitiikkaa ei muuteta, vastaava luku saattaa nousta jopa 70:een eläkkeelle siirtyvään henkilöön 100 työntekijää kohti,

G. katsoo, että sosiaalisen suojelun uudistamisen ei pitäisi merkitä pelkästään taloudellisen kestokyvyn varmistamista, vaan sitä, että jaetaan riskit, joita yksilöt eivät voi yksin kantaa, ja sitä, että suositaan talouskasvua ja työllisyyttä niiden saamiseksi kestäviksi,

H. katsoo näin ollen, että yleismaailmallisuuteen, oikeudenmukaisuuteen ja yhteisvastuullisuuteen perustuva sosiaalinen suojelu on eurooppalaisen yhteiskuntamallin keskeinen tekijä,

Yleisiä näkökohtia

1. suhtautuu myönteisesti edellä mainittuun yhteiseen raporttiin, jossa käsitellään sekä sosiaalista suojelua että sosiaalista osallisuutta ensimmäisen kerran 25 jäsenvaltion EU:ssa ja jossa tarkastellaan jäsenvaltioiden edistymistä Lissabonin Eurooppa-neuvoston hyväksymien tavoitteiden saavuttamisessa; toteaa, että raportissa pyritään luomaan keskeisiä toimintatapoja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi ja köyhyyden poistamiseksi vuoteen 2010 mennessä sekä auttamaan jäsenvaltioita uudistamaan sosiaalisen suojelun järjestelmiä niiden laadukkaiden palvelujen sekä riittävyyden ja kestävyyden varmistamiseksi tulevaisuudessa;

2. toteaa, että yhteisen raportin mukaan köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunta on edelleen yksi unionin ja sen jäsenvaltioiden suurista haasteista, sillä tuloihin perustuvat köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä koskevat numerotiedot eri puolilta unionia ovat erittäin varteenotettavia: vuonna 2002 köyhyys uhkasi yli 68:aa miljoonaa ihmistä eli 15:tä prosenttia EU:n väestöstä;

3. toteaa, että huolimatta EU:n työmarkkinoiden merkittävistä rakenteellisista parannuksista viimeisen vuosikymmenen aikana työllisyysaste ja työhönosallistumisaste ovat EU:ssa edelleen liian alhaisia ja että työttömyys on edelleen korkea useissa jäsenvaltioissa, varsinkin tiettyjen ihmisryhmien kuten nuorten, ikääntyvien työntekijöiden, naisten ja erityisen epäedullisessa asemassa olevien osalta; toteaa myös, että työmarkkinoilta syrjäytymiseen liittyy kansallisen ulottuvuuden lisäksi sen paikallinen ja alueellinen ulottuvuus;

4. kiinnittää huomiota siihen, että viimeaikainen talouskasvun hidastuminen, kasvava työttömyys ja työnsaantimahdollisuuksien heikkeneminen altistavat entistä enemmän ihmisiä köyhyyden ja syrjäytymisen riskeille ja heikentävät entisestään niiden asemaa, joihin tämä riski on vaikuttanut jo aiemmin; katsoo, että tämä koskee erityisesti tiettyjä jäsenvaltioita, joissa ilmenee pitkäaikaistyöttömyyttä tai työmarkkinoiden ulkopuolelle joutumista;

5. korostaa, että työllisyyttä on pidettävä tehokkaimpana suojana köyhyyttä vastaan ja että näin ollen on tarpeen säilyttää työnteon taloudellinen houkuttelevuus naisia työntekoon kannustavilla toimenpiteillä ja asettamalla ehdotettaville työpaikoille laadullisia tavoitteita;

Sosiaalinen osallisuus

6. katsoo tältä osin, että ponnisteluja köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi on jatkettava ja laajennettava koskemaan myös niitä, joita köyhyys ja syrjäytyminen uhkaavat eniten, kuten satunnaistyössä olevia, työttömiä, yksinhuoltajia (jotka tavallisesti ovat naisia), yksin asuvia vanhuksia, naisia, perheitä, joissa on paljon huollettavia, heikommassa asemassa olevia lapsia sekä etnisiä vähemmistöjä, sairaita, vammaisia, kodittomia, ihmiskaupan uhreja sekä huumausaine- ja alkoholiriippuvuuden uhreja;

7. katsoo, että on välttämätöntä tunnustaa vammaisten, etnisten vähemmistöjen, maahanmuuttajien ja muiden heikommassa asemassa olevien ihmisten vaikeudet päästä työmarkkinoille tai pysyä työmarkkinoilla; kehottaa jäsenvaltioita tukemaan heikommassa asemassa olevien ihmisten integraatiota sosiaalisen syrjäytymisen ehkäisemiseksi ja torjumiseksi sekä edistämään koulutusta, työllistämistä, ammatillista koulutusta ja ammatissa etenemistä, työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista sekä tasaveroisia mahdollisuuksia käyttää terveydenhuoltopalveluja ja saada kunnollinen asunto, ja varmistamaan sosiaalisen suojelun järjestelmien kestävyyden; viittaa tältä osin siihen, että tietojen vertailukelpoisuutta on tarpeen parantaa;

8. tähdentää sitä, että koulutukseen liittyvien haittatekijöiden poistaminen ja henkisen pääoman laadun parantaminen ammatillisen pätevyyden osalta miehillä ja naisilla ja etnisissä ja kansallisissa vähemmistöissä kaikissa ikäryhmissä ovat keskeisiä keinoja työttömyyden torjumiseksi; katsoo, että tähän eriarvoisuuteen puuttuminen on erityisen merkittävää Lissabonin Eurooppa-neuvoston asettamien työllisyyttä, työn laatua ja sosiaalista osallisuutta koskevien tavoitteiden saavuttamisen kannalta;

9. korostaa tässä yhteydessä, että romanivähemmistön tapauksessa on suotavaa, että tähän vähemmistöön kuuluvia kannustetaan riittävästi panostamaan lastensa jatkokoulutukseen sekä lastensa myönteisten ominaisuuksien ja taitojen kehittämiseen;

10. kehottaa jäsenvaltioita vaihtamaan parhaiksi osoittautuneita käytäntöjä, joilla ehkäistään koulutuksen keskeyttämistä, nostetaan koulutustasoa erityisesti kielissä ja uudessa tekniikassa, helpotetaan siirtymistä koulusta työelämään, lisätään vähemmän koulutettujen ja ikääntyvien työntekijöiden ja muiden heikommassa asemassa olevien ryhmien kouluttautumismahdollisuuksia ja luodaan perusta kaikkien kansalaisten mahdollisuuksille elinikäiseen oppimiseen; korostaa, että näihin strategioihin olisi saatava mukaan kaikki asianomaiset sidosryhmät, työmarkkinaosapuolet mukaan luettuina, mutta myös kansalaisjärjestöt ja koulutuksen tarjoajat; katsoo, että valtiolla on kuitenkin keskeinen rooli laadukkaan julkisen koulutuksen varmistamisessa;

11. suosittaa jäsenvaltioille yli 50-vuotiaiden syrjäytymisen vähentämiseksi ja heidän työmarkkinoilla pitämisensä helpottamiseksi ihmisten työelämästä syrjäytymisen ehkäisemistä kehittämällä pääsyä elinikäisen koulutuksen piiriin;

12. katsoo tässä yhteydessä, että kun otetaan huomioon edut, joita koulutettu työvoima työnantajille tuo, on itsestään selvää, että työnantajien olisi osallistuttava aktiivisemmin elinikäisen oppimisen prosessiin;

13. huomauttaa kuitenkin, että tietyissä tapauksissa riittävän korkea koulutustaso sen paremmin kuin toistuva uudelleenkouluttautuminenkaan eivät takaa työllisyyttä; korostaa näin ollen tarvetta hyödyntää tähänastista paremmin voittoa tuottamattomien julkisten palvelujen tarjoamaa työtä;

14. korostaa, että neljässätoista seitsemästätoista jäsenvaltiosta, joista on saatavilla tietoja [10], lasten köyhyys lisääntyi 1990-luvun aikana; kiinnittää huomiota siihen, että pitkäaikainen lasten köyhyys keskittyy lähinnä yksinhuoltajaperheisiin, suurperheisiin, joissa on vähintään kolme lasta, maahanmuuttajiin, etnisten vähemmistöjen edustajiin ja perheisiin, joiden vanhemmat ovat työttömiä tai alityöllistettyjä; korostaa, että EU:n ja jäsenvaltioiden olisi kiinnitettävä huomionsa ensisijaisesti siihen, että estetään ja torjutaan köyhyyden siirtyminen sukupolvelta toiselle ja että tätä tuetaan asianmukaisilla taloudellisilla resursseilla (esimerkiksi rakennerahastojen ja erityisesti Euroopan sosiaalirahaston entistä suuremmalla käytöllä); korostaa, että indikaattoreita on lähdettävä kehittämään lasten ja yksin elävien ihmisten näkökulmasta, vaikka tiedetään, ettei lasten köyhyyttä voida vähentää vähentämättä perheiden köyhyyttä ja ilman että varmistetaan laadukkaat julkiset palvelut kaikille;

15. huomauttaa, että Eurostatin mukaan tällä hetkellä kolmannes lapsista syntyy avioliiton ulkopuolella EU:ssa ja että tämä luku kasvaa vuosittain; katsoo, että tämä suuntaus on todiste siitä, että on löydettävä tehokkaita keinoja edistää erityyppisten perheiden toimimista instituutiona;

16. katsoo, että lapsiin ja lastenhoitoon liittyvät sosiaaliset palvelut ovat lasten köyhyyden, sosiaalisen syrjäytymisen ja syrjinnän ehkäisemisen ja vähentämisen sekä työn ja perhe-elämän yhteensovittamisen merkittävä edellytys; korostaa, että kaikille lapsille on varmistettava hyvät ja yhdenvertaiset mahdollisuudet saada koulutusta; tunnustaa yksityisten toimijoiden keskeisen merkityksen tämän alan palveluiden tuottajana;

17. kehottaa komissiota laatimaan lasten köyhyyttä käsittelevän vihreän kirjan, jossa määritellään selkeät tavoitteet ja aiheelliset toimenpiteet lasten köyhyyden poistamiseksi pyrittäessä kohti köyhien lasten sosiaalista osallisuutta;

18. kehottaa komissiota tehostamaan ponnistelujaan "lasten perusoikeuskirjan" laatimiseksi, jonka avulla edistyttäisiin lasten oikeuksien kunnioittamisessa EU:n sisä- ja ulkopolitiikassa;

19. kiinnittää huomiota niiden nuorten tarpeisiin, joiden taloudellinen ja sosiaalinen integrointi tuottaa vaikeuksia heidän siirtyessään koulutuksesta työelämään ja jotka ovat muita suuremmassa vaarassa syrjäytyä sosiaalisesti; vaatii jäsenvaltioita varmistamaan, että erityisesti nuorisotyöttömyyteen puututaan ensisijaisena, itsenäisenä osa-alueena erityisten poliittisten toimenpiteiden ja koulutuksen avulla, muun muassa aloitteellisuuden edistäminen ja yrittäjähengen kehittäminen mukaan luettuina;

20. kehottaa jäsenvaltioita kehittämään integroituja strategioita, joilla pyritään edistämään syrjäisten ja alikehittyneiden kaupunki-, saari- ja maaseutualueiden taloudellista, sosiaalista, kulttuurista ja ympäristöä koskevaa kehitystä syrjäytymisen ja köyhyyden ongelmien torjumiseksi ja estämään näiden ongelmien siirtyminen sukupolvelta toiselle;

21. korostaa tarvetta lisätä naisten työhönosallistumisastetta poistamalla naisten työmarkkinoille pääsyn esteet ja erityisesti kannustamalla ikääntyviä naisia pysymään työmarkkinoilla nykyistä kauemmin;

22. suosittaa, että jäsenvaltiot edistävät talouskasvua ja naisten työllisyyttä tukevaa politiikkaa helpottamalla naisten pääsyä korkean tason työpaikkoihin sekä tasa-arvoa palkkauksessa;

23. korostaa, että naisten työllisyyden edistämistä ei ole syytä pitää ainoastaan lähinnä naisia uhkaavaa köyhyysriskiä vastaan tarvittavana suojana, vaan myös keinona säilyttää työssäkäyvien ja työelämän ulkopuolella olevien kansalaisten määrien välinen tasapaino, jota väestön vanheneminen uhkaa;

24. kehottaa jäsenvaltioita tältä osin keskittymään siihen, että työmarkkinoilta poistetaan eriarvoisuus, joka ilmenee esimerkiksi sukupuolten välisinä eroina työllisyydessä, työttömyydessä ja epätyypillisissä työsuhteissa, sukupuoleen perustuvana eriytymisenä aloihin ja ammatteihin, sukupuoleen perustuvina palkan ja aseman eroina sekä naisten puutteellisena osallistumisena päätöksentekoon; katsoo, että tällöin jäsenvaltioiden on edistettävä yksilöllisiä ratkaisuja työn ja perhe-elämän yhteensovittamisessa ja mahdollisuutta saada laadukkaita ja kohtuuhintaisia hoitopalveluja lapsille ja muille huollettaville; katsoo niin ikään, että on välttämätöntä varmistaa sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistaminen kaikissa politiikoissa ja ohjelmissa;

25. pyytää toisaalta jäsenvaltioita ryhtymään toimiin sen varmistamiseksi, ettei naisia enää rangaistaisi äitiyslomista ja vanhempainlomista johtuvista työuran keskeytyksistä eläkeoikeuksia laskettaessa;

26. kehottaa jäsenvaltioita, jotka pyrkivät torjumaan etnisten vähemmistöjen ja maahanmuuttajien huomattavaa syrjäytymistä, kehittämään ja toteuttamaan valistus- ja muita toimenpiteitä edistääkseen näiden kohderyhmien integroitumista virallisille työmarkkinoille, panemaan täytäntöön ihmiskaupan harjoittajiin kohdistuvaa ja syrjinnän vastaista lainsäädäntöä ja helpottamaan näiden ryhmien sosiaalista integraatiota erityisiä koulutusohjelmia koskevien erityismääräyksien ja kokonaisvaltaisten ohjelmien sekä asianmukaisten elin- ja asuinolojen avulla, mitä sosiaalinen osallisuus edellyttää;

27. kehottaa komissiota tekemään ehdotuksia, joilla pyritään luomaan tarkoituksenmukainen oikeudellinen kehys vammaisiin kohdistuvan syrjinnän poistamiseksi ja edistämään kyseisten henkilöiden yhtäläisiä mahdollisuuksia ja osallistumista työelämään sekä yhteiskunnalliseen ja poliittiseen toimintaan erityisesti sellaisen, EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvan direktiiviehdotuksen avulla, joka koskee vielä käsittelemättä jääneitä aloja;

28. korostaa, että on parannettava heikommassa asemassa olevien, köyhyydestä erityisen paljon kärsivien ryhmien asuinoloja, erityisesti asuntojen saatavuuden osalta; katsoo, että näitä ryhmiä ovat esimerkiksi heikommassa asemassa olevat ihmiset ja ikäihmiset, jotka eivät pysty huolehtimaan itsestään; vaatii, että kodittomiin kiinnitetään nykyistä enemmän huomiota tarjoamalla huolenpitoa, tukemalla perusvalmiuksia ja edistämällä sosiaalista integraatiota, mikä vaatii julkisen sektorin toimintaa erityisesti asunto-, terveys- ja koulutuspolitiikassa, jotta varmistetaan kyseisten henkilöiden mahdollisuudet käyttää tällaisia palveluja;

29. katsoo lisäksi tässä yhteydessä, että tällaisten perusvalmiuksien opetuksen, joka tähtää ihmisten itsestään huolehtimisen taitojen parantamisen ohella solidaarisuuden juurruttamiseen kyvyttömämpiä kohtaan, olisi oltava käynnissä jatkuvasti koko eurooppalaisessa yhteiskunnassa alemman perusasteen opetuksesta alkaen;

30. tukee kaikilta osin komission aikomusta tehdä vuodesta 2007 kaikkien ihmisten yhtäläisten mahdollisuuksien eurooppalainen teemavuosi; katsoo, että teemavuoden avulla olisi pyrittävä tähdentämään asian merkittävyyttä, arvioimaan koko EU:n alueella saavutettua edistystä ja tarjoamaan kehys poliittisille jatkotoimenpiteille ja aloitteille, joiden avulla pyritään parantamaan syrjinnänvastaista EU:n lainsäädäntöä puuttumalla sekä suoraan että epäsuoraan syrjintään mukaan lukien naisten ja miesten tasa-arvo kaikilla aloilla;

31. panee tyytyväisenä merkille sen tunnustamisen, että sosiaalisesti huono-osaisimmille ihmisille lankeavat yleensä surkeimmat sosiaaliset ja ympäristöolot, ja katsoo, että asia pitää ottaa huomioon sosiaalista syrjäytymistä koskevassa toiminnassa;

32. kehottaa komissiota ryhtymään oikeudellisiin toimiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät sovella EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvia syrjinnänvastaisia direktiivejä tai eivät ole saattaneet niitä osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettuun määräaikaan mennessä;

33. vahvistaa, että on tarpeen parantaa yhdenmukaistettua tietojen keruuta ja sellaisten yleisten indikaattoreiden kehittämistä, jotka ottavat huomioon ikä- ja sukupuolierot, sillä nämä indikaattorit ovat keskeisessä asemassa köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä koskevien politiikkojen seurannassa ja arvioinnissa;

34. katsoo, että sosiaalisen osallisuuden todellinen valtavirtaistaminen päätöksenteossa on toteutettava luomalla järjestelmällisiä tapoja arvioida politiikkoja etu- ja jälkikäteen sekä kansallisella että EU:n tasolla;

35. huomauttaa, että sosiaalisen osallisuuden edistämisprosessiin olisi todellakin saatava mukaan paikallisen tai alueellisen tason keskeiset toimijat kuten sosiaalista osallisuutta edistävistä politiikoista vastaavat paikallisviranomaiset, työmarkkinaosapuolet, kansalaisjärjestöt sekä köyhyydessä ja sosiaalisesti syrjäytyneinä elävät ihmiset;

36. tukee komission aikomusta kiinnittää erityishuomiota köyhyyden torjuntaan köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumisen eurooppalaisen teemavuoden järjestämisellä;

Sosiaalinen suojelu

37. katsoo, että globalisaation aiheuttamat nopeat muutokset ja tieto- ja viestintätekniikan laajamittainen käyttö lisäävät alttiutta sosiaalisille riskeille ja luovat tarpeen toteuttaa nykyistä tehokkaampia sosiaalisen suojelun toimenpiteitä, jotta varmistettaisiin kaikkien kansalaisten oikeus sosiaaliseen suojeluun;

38. huomauttaa, että sosiaaliturva- ja etuusjärjestelmät ovat usein hitaita vastaamaan joustavampiin työn ja itsenäisen ammatinharjoittamisen muotoihin eivätkä ne pysty tarjoamaan asianmukaista tukea, mikä saattaa jopa estää ihmisten työllistymistä; katsoo näin ollen, että tämä pitäisi ottaa huomioon järjestelmiä uudistettaessa;

39. katsoo, että nykyiset väestökehityssuuntaukset — ikääntyvä työvoima ja työikäisen väestön väheneminen — muodostavat keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä haasteen sosiaalisen suojelun järjestelmien rahoituksen kestävyydelle;

40. viittaa tältä osin siihen, että on tarpeen edistää sellaisten ikääntymistä koskevien laaja-alaisten strategioiden kehittämistä ja täytäntöönpanoa, joiden tavoitteena on antaa työntekijöille mahdollisuus pysyä työelämässä nykyistä pitempään ja rohkaista työnantajia palkkaamaan ja pitämään palveluksessaan ikääntyviä työntekijöitä;

41. kehottaa komissiota tekemään ehdotuksia, joilla pyritään luomaan tarkoituksenmukainen oikeudellinen kehys ikään perustuvan syrjinnän poistamiseksi;

42. katsoo tältä osin, että Euroopan sosiaalirahasto voi olla merkittävässä asemassa, kun pyritään varmistamaan vanhempien työntekijöiden pääsy ja paluu työmarkkinoille ja yleisemmin huolehtimaan heikompiosaisten ja/tai sosiaalisesti syrjäytyneiden ryhmien sosiaalisesta osallisuudesta;

43. katsoo, että eläkejärjestelmien rahoituksen kestävyyden varmistamiseksi tarvitaan talouskasvua ja riittävää tuottavuutta sekä huomattavaa työllisyyttä ja elinikäisen oppimisen, työn laadun ja turvallisen ja terveellisen työympäristön aktiivista edistämistä;

44. suosittaa, että eläkejärjestelmien ei tulisi muodostua vain sosiaaliturva- ja lisävakuutusten (lakisääteisten tai yksityisten) laajasta valikoimasta, vaan niiden olisi taattava suurin mahdollinen sosiaalinen oikeudenmukaisuus eläkekysymyksissä;

45. katsoo, että työllisyyteen kohdistuvien haittavaikutusten ehkäisemiseksi julkisten eläkejärjestelmien uudistuksissa on vältettävä työhön kohdistuvan kokonaisverotaakan lisäämistä ja sen sijaan saatava aikaan asianmukainen tasapaino työhön liittyvien verojen ja muiden verojen välille;

46. kehottaa jäsenvaltioita vahvistamaan hallinnollisia ja institutionaalisia valmiuksia esimerkiksi parantamalla yhdenvertaisia mahdollisuuksia saada laadukkaita palveluja erityisesti terveydenhoidon ja pitkäaikaishoidon, sosiaaliturvan, myös sosiaalisia oikeuksia koskevan neuvonnan käsittävien sosiaalipalvelujen, lapsiin liittyvien palvelujen, kuljetus- ja liikkuvuuspalvelujen, työmarkkinoiden integraatioon tähtäävien työhönpaluupalvelujen ja ammatillisten koulutuspalvelujen aloilla;

47. odottaa komission vähimmäistuloa koskevaa asiakirjaa mahdollisesti hyödyllisenä panoksena keskusteluun sosiaalisesta osallisuudesta ja sosiaalisesta suojelusta;

48. panee tyytyväisenä merkille neuvoston päätöksen avoimen koordinointimenetelmän soveltamisesta terveydenhoidon ja pitkäaikaishoidon alalla; painottaa, että palvelujen ja terveydenhuollon järjestäminen ja tuottaminen kuuluvat ja niiden pitäisikin kuulua jäsenvaltioiden toimivaltaan; toistaa tukevansa kolmea perustavoitetta terveydenhoidon ja pitkäaikaishoidon aloilla: helppoa saatavuutta tuloista tai varallisuudesta riippumatta, laadukkuutta ja taloudellista kestävyyttä;

49. korostaa, että erityistä huomiota on kiinnitettävä henkilöihin, jotka tarvitsevat pitkäaikaista tai kallista hoitoa tai joille hoidon saaminen tuottaa erityisiä vaikeuksia; korostaa, että terveyden edistämiseksi ja suojelemiseksi terveydenhoitojärjestelmien on perustuttava vakuutusperiaatteen ohella myös yhteisvastuuperiaatteeseen;

50. katsoo, että on lisättävä myös kaikkia sosiaalipalveluita, joilla huolehditaan riippuvaisista henkilöistä, jotka eivät pysty itsenäisesti suoriutumaan normaalielämään liittyvistä perustehtävistä;

51. toteaa, että vaikka julkisten eläkejärjestelmien onkin tarkoitus olla vastedeskin eläkkeensaajien merkittäviä tulonlähteitä, ammatillisiin tai henkilökohtaisiin järjestelmiin perustuvat yksityiset eläkejärjestelyt voivat toimia täydentävinä tulonlähteinä antaessaan lisäeläke-etuuksia;

52. huomauttaa tässä yhteydessä, että on tarpeen sovittaa yhteen laaja-alaisia tiedotus- ja valvontajärjestelmiä, joiden avulla korostetaan yksilöiden tulo- ja elintasoihin kohdistuvia vaikutuksia;

53. korostaa, että on tärkeää arvioida jatkuvasti eläkejärjestelmien tehokkuutta sekä niiden rahoituksen kestävyyden että yhteiskunnallisten tavoitteiden saavuttamisen osalta;

54. kehottaa Eurooppa-neuvostoa avoimen koordinointimenetelmän virtaviivaistamiseksi ja yksinkertaistamiseksi hyväksymään kevään 2006 huippukokouksessa sosiaalisen suojelun ja integraation alan yhdenmukaiset puitteet ja sopimaan yhtenäisestä sosiaalisen integraation, eläkkeiden, terveydenhoidon ja pitkäaikaishoidon yhteisten tavoitteiden luettelosta;

55. pitää sosiaalisen suojelun ja integraation yhdenmukaisten puitteiden luomista ja koordinoinnin virtaviivaistamista mahdollisuutena tehostaa Lissabonin prosessin yhteydessä sosiaalisen suojelun sosiaalista ulottuvuutta, jolla on oma itsenäinen sosiaalis-taloudellinen merkityksensä, sosiaali- ja työllisyyspolitiikan koordinoinnin asemesta;

56. kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota, avointa koordinointimenetelmää sosiaaliseen suojeluun ja integraatioon soveltaessaan, kiinnittämään vastedes enemmän huomiota työn ja perhe-elämän yhteensovittamiseen liittyviin kysymyksiin painottaen erityisesti lastenhoidon saatavuutta, perheiden toimeentuloa ja äitien työllisyysastetta;

57. kehottaa jäsenvaltioita hyödyntämään mahdollisimman hyvin mahdollisuuksia, joita avoimeen koordinointimenetelmään perustuva prosessi tarjoaa päätöksenteon välineenä työllisyyden, sosiaalisen suojelun, sosiaalisen osallisuuden, eläkkeiden ja terveydenhoidon aloilla;

58. pyytää jäsenvaltioita ja erityisesti uusia jäsenvaltioita tarkastelemaan omia eläkejärjestelmiään ja ottamaan huomioon miesten huomattavasti matalamman keskimääräisen eliniän sekä miesten ja naisten suuret palkkaerot, jotka heijastuvat leskeksi jääneiden eläkeläisten eläkkeiden suuruudessa ja ajavat heidät usein köyhyysrajan alapuolelle;

59. huomauttaa, että sosiaaliturvajärjestelmien kehittäminen ja ylläpitäminen on tiiviisti sidoksissa Lissabonin tavoitteisiin ja se voi edistää huomattavasti työllisyyden kohentumista ja kasvua, lisätä solidaarisuutta ja parantaa sosiaalista integraatiota;

60. toistaa olevansa vakuuttunut, että sen roolia avoimen koordinointimenetelmän käytössä — Euroopan kansalaisia suoraan edustavan elimen ominaisuudessa — on selvennettävä ja tehostettava, jotta taataan prosessin demokraattinen legitimiteetti;

61. kehottaa neuvostoa ja komissiota käynnistämään neuvottelut parlamentin kanssa toimielinten välisestä sopimuksesta, jossa määritetään säännöt sellaisten alojen valintaa varten, joihin avointa koordinointimenetelmää sovelletaan, ja edellytetään menetelmän yhdenmukaista soveltamista ja Euroopan parlamentin rajoittamatonta ja tasaveroista osallistumista;

62. korostaa, että tällaiseen toimielinten väliseen sopimukseen on sisällyttävä sääntöjä parlamentin osallistumisesta tavoitteiden asettamiseen ja indikaattoreiden määrittämiseen, oikeudesta tutustua asiakirjoihin, osallistumisesta kokouksiin, edistymisen seurantaan ja valvontaan, kertomuksista ja parhaista käytänteistä tiedottamiseen sekä menettelystä, jonka avulla avoin koordinointimenetelmä voi kehittyä yhteisön menetelmäksi;

*

* *

63. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, sosiaalisen suojelun komitealle, jäsenvaltioille sekä jäsenvaltioiden, jäseneksi liittyvien valtioiden ja ehdokasvaltioiden parlamenteille.

[1] EUVL C 320 E, 15.12.2005, s. 164.

[2] EUVL L 205, 6.8.2005, s. 21.

[3] EYVL L 10, 12.1.2002, s. 1.

[4] EUVL C 261 E, 30.10.2003, s. 136.

[5] EUVL C 68 E, 18.3.2004, s. 604.

[6] EUVL C 77 E, 26.3.2004, s. 251.

[7] EUVL C 45 E, 23.2.2006, s. 134.

[8] Hyväksytyt tekstit, P6_TA(2005)0210.

[9] Hyväksytyt tekstit, P6_TA(2005)0244.

[10] UNICEFin raportti n:o 6 lasten köyhyydestä rikkaissa maissa 2005.

--------------------------------------------------