Suositus NEUVOSTON SUOSITUS euroa rahayksikkönään käyttävien jäsenvaltioiden talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta /* COM/2013/0379 final */





Suositus NEUVOSTON SUOSITUS euroa rahayksikkönään käyttävien jäsenvaltioiden talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanosta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 136 artiklan yhdessä sen 121 artiklan 2 kohdan kanssa, ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97[1] ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta 16 päivänä marraskuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1176/2011[2] ja erityisesti sen 6 artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon Euroopan komission suosituksen[3], ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat[4], ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston päätelmät, on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa, sekä katsoo seuraavaa: (1) Euroryhmällä on euroalueen talousohjausjärjestelmässä erityinen vastuu. Talouskriisi on tuonut euroalueen läheiset yhteydet selvästi esiin ja korostanut tarvetta johdonmukaiseen politiikan kokonaisviritykseen, jossa otetaan huomioon euroa rahayksikkönään käyttävien maiden väliset voimakkaat heijastusvaikutukset, jotta vaikuttavilla politiikan koordinointijärjestelyillä voidaan vastata nopeasti taloudellisen ympäristön muutoksiin. (2) Euroa rahayksikkönään käyttävät jäsenvaltiot ovat myös sitoutuneet pitkälle meneviin politiikan lisäuudistuksiin ja politiikan koordinointiin allekirjoittamalla 2 päivänä maaliskuuta 2012 sopimuksen talous- ja rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta sekä ohjauksesta ja hallinnasta. Budjettikuripaketin eli niin kutsuttujen two-pack ‑asetusten[5] voimaantulo vuonna 2013 syventää entisestään finanssi- ja talouspolitiikan koordinointia euroalueella. (3) Talous- ja rahaliittoa pyritään syventämään entisestään. Komissio esitti 28 päivänä marraskuuta 2012 tiedonannon suunnitelmasta tiiviin ja aidon talous- ja rahaliiton luomiseksi[6]. Tässä hahmotelmassa yksilöitiin aidon talous- ja rahaliiton perusteet ja tavoitteet sekä välineet ja toimenpiteet, jotka mahdollistaisivat niiden saavuttamisen. Sen tarkoituksena oli käynnistää euroopanlaajuinen keskustelu. Komissio esitti 12 päivänä syyskuuta 2012 etenemissuunnitelman kohti pankkiunionia[7]. Tämän ehdotuksen yhteydessä esitettiin kaksi asetusehdotusta, jotka ovat tarpeen yhteisen valvontamekanismin perustamiseksi[8]. Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja julkaisi 5 päivänä joulukuuta 2012 kertomuksen, joka oli laadittu tiiviissä yhteistyössä komission puheenjohtajan, euroryhmän puheenjohtajan ja EKP:n pääjohtajan kanssa ja johon sisältyi täsmällinen ja aikataulutettu etenemissuunnitelma todellisen talous- ja rahaliiton aikaansaamiseksi. Kertomuksessa käsiteltiin yhdennettyä rahoitus-, finanssi- ja talouspoliittista kehystä sekä demokraattista oikeutusta ja niitä koskevaa tilivelvollisuutta. Valtion- ja hallitusten päämiehet päättivät 14 päivänä joulukuuta 2012 toimista talous- ja rahaliiton toteuttamista koskevan etenemissuunnitelman edistämiseksi tunnustaen euroalueen jäsenvaltioiden talouksien keskinäisriippuvuuden ja hyödyt, joita euroalueen vakaus voi tuoda sen jäsenille ja koko Euroopan unionille. (4) Euroopan parlamentti on osallistunut asianmukaisesti EU-ohjausjaksoon, ja se ilmaisi näkemyksensä talous- ja rahaliiton syventämisestä 20 päivänä marraskuuta 2012 antamassaan päätöslauselmassa Kohti todellista talous- ja rahaliittoa[9]. (5) Euroalueen kriisinhallintaa on hoidettu hyvin määrätietoisesti. Kaikkien jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten sitoutuneisuus euroalueen eheyden turvaamiseen on ollut selkeästi kiistatonta. Euroalueen ohjausjärjestelmän vaikuttavuutta ja euroryhmän kriisinhallinnan toteutusta on kuitenkin parannettava edelleen, jotta voidaan varmistaa täysimääräisesti euroalueen tason koordinoinnin tuloksellisuus. Koordinoinnin vahvistaminen on tarpeen myös siksi, että euroalueella päästään johdonmukaiseen politiikan kokonaisviritykseen ja huolehditaan siitä, että tarvittavat poliittiset toimenpiteet toteutetaan. Näiden tavoitteiden saavuttaminen vahvistaa kansalaisten ja markkinoiden luottamusta ja edistää sen myötä talouden elpymistä ja rahoitusvakautta euroalueella. (6) Budjettikuripaketin täytäntöönpano lujittaa euroalueen julkisen talouden valvontaa entisestään. Budjettikuripakettiin kuuluvassa lainsäädännössä euroryhmälle annetaan tehtävä keskustella yksittäisten jäsenvaltioiden talousarvioesityksistä sekä koko euroalueen talousarvionäkymistä, jotta voidaan huolehtia asianmukaisesta finanssipoliittisesta kokonaisvirityksestä. Näiden keskustelujen pohjana ovat komission euroalueen jäsenvaltioiden talousarviosuunnitelmista antamat lausunnot sekä komission kokonaisarviointi euroalueen tilanteesta, talousarviosuunnitelmista ja niiden vuorovaikutuksesta. Julkisen talouden vakauttamisen osalta koko euroalueella on haasteena on saada julkisen velan määrä suhteessa BKT:hen kääntymään ajan mittaan vakaalle lasku-uralle. Tämä voidaan tehdä jatkamalla eriytettyjä, kasvua edistäviä julkisen talouden vakauttamisen politiikkoja ja vahvistamalla samalla euroalueen kasvupotentiaalia. Vakaus- ja kasvusopimuksen korjaavassa osiossa määrätään julkisen talouden rakenteellisesta sopeuttamisesta ottaen huomioon kestävyysriskien maakohtaiset erot sekä lyhyellä että keskipitkällä aikavälillä ja mahdollistetaan automaattisten vakauttajien toiminta sopeutusuralla. Vakaus- ja kasvusopimuksen ehkäisevässä osiossa määrätään vaiheittaisesta sopeutuksesta kohti keskipitkän aikavälin tavoitteita siten, että viitearvona on rakenteellisen rahoitusaseman 0,5 prosentin koheneminen vuosittain. Tätä voidaan mukauttaa maakohtaisesti ottaen huomioon suhdannetilanne ja velanhoitokykyyn kohdistuvat riskit. Finanssipolitiikan uskottavuutta keskipitkällä aikavälillä lisäisi se, että julkisten menojen ja tulojen koostumuksessa olisi paremmin nähtävissä eri menoerien ja tulolähteiden kasvuvaikutus. Talouden kasvupotentiaalia voidaan parantaa myös toteuttamalla lisää rakenneuudistuksia ja suuntaamalla käytettävissä oleva julkisen talouden liikkumavara julkisten investointien edistämiseen euroalueella vakaus- ja kasvusopimuksen tarjoamia mahdollisuuksia käyttäen. (8) Useimmat EU:n rahoitusmarkkinoihin liittyvät riski-indikaattorit samoin kuin markkinoiden mieliala ovat parantuneet verrattuna vuoteen 2012, kun itseään ruokkivat ja haitalliset luottamuskierteet ovat heikentyneet. Markkinat ovat kuitenkin edelleen erittäin hajanaiset. Pankkien parantuneet rahoitusehdot eivät ole vielä näkyneet reaalitalouden luotonannon piristymisenä, ja jäsenvaltioiden välillä on edelleen merkittäviä eroja pankkien lainanantotoiminnan ja yksityissektorille annettavan rahoituksen kustannusten suhteen. Nykyisessä suhdannetilanteessa keskeisenä haasteena on helpottaa järjestäytynyttä velkavivun purkamista sekä pankkisektorilla että rahoitussektorin ulkopuolisella yksityissektorilla ja jatkaa samalla luototusta tuottaviin käyttötarkoituksiin reaalitaloudessa ja erityisesti pk-yrityksille. (9) Luottokanavan korjautumista edistäisi pankkien taseiden tervehdyttäminen edelleen ja pääomapuskureiden vahvistamisen jatkaminen tarvittaessa. Tässä yhteydessä yhteisen valvontamekanismin ja Euroopan pankkiviranomaisen laatimat omaisuuserien laatua koskevat tarkastelut ja stressitestit tuovat avoimuutta pankkien taseiden suhteen, auttavat havaitsemaan mahdolliset jäljellä olevat haavoittuvat osat ja vahvistavat näin luottamusta koko sektoria kohtaan. Rahoitusmarkkinoiden lisäpirstaloitumisen ja myllerryksen riski osoittaa, kuinka tärkeää euroalueella olisi edetä nopeasti pankkiunionin luomisessa ja välttää tapauskohtaisten lähestymistapojen soveltaminen pankkialan kriisinratkaisuun. (10) Koko euroalueella olisi toteutettava rakenneuudistuksia tuote- ja työmarkkinoiden toiminnan parantamiseksi, jotta voidaan lisätä kilpailukykyä, vahvistaa meneillään olevaa sopeutusprosessia ja taata resurssien kestävä uudelleenkohdentaminen. Lisäksi rakenneuudistuksilla on tärkeä osuus talouden tasapainottamista ja velkavivun purkamista koskevan prosessin helpottamisessa. Alijäämämaiden osalta kilpailukyvyn parantuminen lisää nettovientiä, mikä auttaa tasapainottamaan kasvumallia tuottavampien, vähemmän työvoimavaltaisten, avointen sektorien suuntaan, samalla kun se tukee talouden elpymistä ja alentaa velkasuhteita. Samanaikaisesti kilpailun lisäämiseen tähtäävät uudistukset maissa, joissa vaihtotase on ylijäämäinen, voisivat edistää resurssien uudelleenkohdentamista ja auttaa tehostamaan investointeja suljetuille sektoreille. Tämä vahvistaisi kotimaisen kysynnän merkitystä kasvun rakenteen kannalta muuttaen sopeutusta euroalueella symmetrisemmäksi. Kriisin vaikutukset euroalueen jäsenvaltioiden työllisyystilanteeseen ovat olleet laajasti epäsymmetrisiä siten, että pahimpien vaikutusten kohteeksi joutuneissa maissa myös kotimainen kysyntä on supistunut eniten ja samassa yhteydessä vaihtotaseen kehitys on kääntynyt vastakkaiseen suuntaan. Jollei suhdannetyöttömyyttä helpoteta tuloksellisesti ja nopeasti, saattaa syntyä hystereesivaikutuksia, joiden yhteydessä työttömyys muuttuu vakiintuneeksi ja vähemmän herkäksi palkkadynamiikalle. Sen vuoksi työmarkkinoiden rakenneuudistukset ovat edelleen erityisen tärkeitä, jotta voidaan lieventää sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen ja euroalueen tulevaan kasvupotentiaaliin kohdistuvia riskejä. Allekirjoittaessaan 2 päivänä maaliskuuta 2012 sopimuksen talous- ja rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta sekä ohjauksesta ja hallinnasta euroalueen jäsenvaltiot sitoutuivat yhteensovittamaan ennalta merkittäviä talousuudistuksia koskevia kansallisia suunnitelmiaan. Euroryhmän olisi seurattava jo toteutettujen toimenpiteiden vaikutusta, jotta tarvittaessa voidaan kannustaa toteuttamaan lisätoimia ja lisätä joidenkin uudistusten tavoitteellisuutta maakohtaisten suositusten mukaisesti, SUOSITTAA, että euroalueen jäsenvaltiot toteuttavat vuosina 2013–2014 jäsenvaltiokohtaisesti ja yhdessä, erityisesti euroryhmän toteuttaman talouspolitiikan koordinoinnin yhteydessä ja rajoittamatta neuvoston toimivaltaa sovittaa yhteen jäsenvaltioiden talouspolitiikkaa, toimia, joilla ne 1. toteuttavat euroryhmässä kollektiivisia toimia, joiden avulla varmistetaan politiikan johdonmukainen kokonaisviritys euroalueella, ja tekevät tarvittavat toimintapoliittiset päätökset euroalueen toimivuuden varmistamiseksi; antavat euroryhmälle keskeisen roolin euroalueen jäsenvaltoihin sovellettavassa lujitetussa valvontakehyksessä, jotta se voi koordinoida ja seurata kansallisella ja euroalueen tasolla toteutettavia uudistuksia, jotka ovat vakaan ja vankan euroalueen kannalta välttämättömiä politiikan johdonmukaisuuden varmistamiseksi; 2. varmistavat, että euroryhmä valvoo ja koordinoi euroalueen jäsenvaltioiden finanssipolitiikkoja ja koko euroalueen finanssipolitiikan kokonaisviritystä varmistaakseen kasvua edistävän ja eriytetyn finanssipolitiikan; tätä varten euroryhmän olisi keskusteltava euroalueen jäsenvaltioiden talousarviosuunnitelmia koskevista komission lausunnoista, julkisen talouden tilanteesta ja näkymistä koko euroalueella talousarviosuunnitelmia ja niiden vuorovaikutusta koskevan komission kokonaisarvioinnin perusteella; koordinointi auttaa osaltaan varmistamaan, että julkisen talouden vakauttamisen aikataulu on eriytetty kunkin euroalueen jäsenvaltion finanssi- ja talouspoliittisen erityistilanteen mukaan ja että julkisen talouden sopeuttaminen on määritelty rakenteellisesti, niin että mahdollistetaan automaattisten vakauttajien toiminta sopeutusuralla, ja että finanssipolitiikan uskottavuuden vahvistamiseksi keskipitkällä aikavälillä julkisen talouden vakauttamistoimia tuetaan yleisesti tehokkailla ja kasvua edistävillä meno- ja tulopuolen toimenpiteillä sekä asianmukaisilla rakenneuudistuksilla, jotka vahvistavat talouden kasvupotentiaalia; 3. arvioivat euroryhmän puitteissa syitä siihen, että etenkin pk-yritysten lainojen korot vaihtelevat euroalueen jäsenvaltioissa; tutkivat euroalueen rahoitusmarkkinoiden pirstaloitumisen seurauksia ja antavat neuvoja sen korjaamiseksi; 4. jatkavat pankkien taseiden korjaamista viime vuosina toteutettujen pääomanlisäysten ja uudelleenjärjestelyjen pohjalta, jotta voidaan vähentää sisämarkkinoiden pirstaloitumista ja parantaa reaalitalouden ja erityisesti pk-yritysten luotonsaantia; tätä varten ne: a) varmistavat, että taseiden arvioinnit ja stressitestit, jotka yhteisen valvontamekanismin (YVM) on määrä laatia yhteistyössä Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) kanssa, saadaan päätökseen sovitussa määräajassa; b) varmistavat tasapuoliset toimintaedellytykset soveltaessaan taakan jakamista koskevia vaatimuksia pankkien pääomittamiseen; c) ottavat käyttöön uskottavan finanssipoliittisen varautumiskeinon pankkien mahdollista pääomittamista varten ennen taseiden arviointien ja stressitestien suorittamista; d) poistavat pankeille valvontasyistä suunnatut kannustimet saattaa varat ja velat vastaamaan toisiaan kansallisten rajojen sisäpuolella; ja e) kiirehtivät tarvittavia toimia sellaisen pankkiunionin perustamiseksi, johon kuuluu yhteinen valvontaviranomainen, yhteinen kriisinratkaisumekanismi, velkakirjojen arvon alaskirjausmahdollisuus, yhteinen kriisinratkaisurahasto ja yhteinen finanssipoliittinen varautumiskeino, joka sisältää myös mahdollisuuden rahoituslaitosten suoraan pääomittamiseen; 5. yhteensovittavat ennalta euroalueen jäsenvaltioiden merkittäviä talouspolitiikan uudistussuunnitelmia; seuraavat rakenneuudistusten täytäntöönpanoa erityisesti työ- ja tuotemarkkinoilla ja arvioivat niiden vaikutusta euroalueella ottaen huomioon komission yksittäisille euroalueen jäsenvaltioille antamat suositukset; edistävät lisäsopeutusta euroalueella varmistamalla, että se toteutetaan tasapainoisesti ja rakenteellisesti, toteuttamalla perusteellisesti ne uudistukset, joissa puututaan säästö- ja investointikäyttäytymisen vääristymiin sekä niissä jäsenvaltioissa, joissa vaihtotase on alijäämäinen, että niissä jäsenvaltioissa, joissa se on ylijäämäinen; toteuttavat tarvittavat toimenpiteet makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tehokasta täytäntöönpanoa varten erityisesti arvioimalla uudistussitoumusten etenemistä niissä jäsenvaltioissa, joiden makrotaloudessa on liiallisia epätasapainotiloja, ja uudistusten toteuttamista niissä jäsenvaltioissa, joiden epätasapainotilat edellyttävät määrätietoisia toimia negatiivisten heijastusvaikutusten rajoittamiseksi muualla euroalueella. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1. [2] EUVL L 306, 23.11.2011, s. 25. [3] COM(2013) final [to be updated with 2013 ref.]. [4] P7_TA(2013)0052 ja P7_TA(2013)0053. [5] KOM(2011) 821 lopullinen ja KOM(2011) 819 lopullinen. [6] COM(2012) 777 final. [7] COM(2012) 510 final. [8] KOM(2012) 511 lopullinen ja KOM(2012) 512 lopullinen. [9] Marraskuun 20 päivänä 2012 annettu päätöslauselma Kohti todellista talous- ja rahaliittoa, ks. asiakirja P7_TA(2012)0430.