Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kaupallisten toimien maksuviivästysten torjumisesta"



Virallinen lehti nro C 407 , 28/12/1998 s. 0050 - 0055



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kaupallisten toimien maksuviivästysten torjumisesta" (98/C 407/09) Neuvosto päätti 15. toukokuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 8. heinäkuuta 1998. Esittelijä oli Henri Malosse. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. 10. syyskuuta 1998 pitämässään 357. täysistunnossa (syyskuun 10. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Päätelmät ja suositukset 1.1. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että 1.1.1. maksuviivästysten ja liian pitkien maksuaikojen kielteiset vaikutukset vahingoittavat erityisesti pk-yrityksiä ja niillä on kohtalokkaita seurauksia työllisyyteen, 1.1.2. neuvoston 12. toukokuuta 1995 antamalla suosituksella () ei ole päästy tuloksiin, 1.1.3. tietyissä maissa maksuviivästyksille on rakenteellisia syitä, etenkin eräänlainen "maksuviivästyskulttuuri", ja tietyt julkisen sektorin virkamiehet ja taloudelliset toimijat suhtautuvat asiaan vastahakoisesti, 1.1.4. sisämarkkinoiden toiminta häiriintyy. 1.2. Talous- ja sosiaalikomitea 1.2.1. hyväksyy maksuviivästyksiä käsittelevän yhteisön direktiivin periaatteet, 1.2.2. kannattaa täysin julkisia hankintoja koskevaa ehdotusta, jota tulisi täydentää pakollisella tiedottamisella EYVL:ssä julkaistuissa ilmoituksissa sekä alihankkijoita ja velkojille tarkoitettua "täysimääräistä korvausta" koskevilla määräyksillä; nykyinen 60:n vuorokauden sopimuskohtainen enimmäismaksuaika olisi supistettava tietyn ajan kuluttua ensin 45:teen ja sitten 30:een päivään; näitä toimenpiteitä on sovellettava myös yhteisön toimielimiin, 1.2.3. ehdottaa, että yritysten välisiä suhteita koskevia ehdotuksia lujitetaan, jotta maksuviivästysten ja liian pitkien maksuaikojen rakenteellisiin syihin päästään todella käsiksi; direktiivissä tulisi myös velvoittaa, että jäsenvaltiot, joissa tilanne on vakavin, antaisivat sopimuksiin sovellettavia erityismääräyksiä, vahvistaisivat lainsäädäntöään liian pitkien maksuaikojen ehkäisemiseksi, suosittaisivat sopimusten avoimuutta, maksuajan maksuehtojen merkintään niihin sekä helpottaisivat pk-yritysten korko-oikeuden siirtoa kolmannelle osapuolelle, 1.2.4. ehdottaa lauseketta, jonka mukaan direktiivi tulisi tarkistaa kolmen vuoden kuluessa, jolloin vakuuttavien tulosten puutteessa voitaisiin määrätä sopimuksiin sovellettava enimmäismaksuaika, 1.2.5. korostaa helppojen ja nopeiden valitusmenettelyiden merkitystä sekä ehdottaa, että komissio täydentää ehdotuksiaan sen mukaisesti, 1.2.6. ehdottaa, että perustetaan kaikille asianomaisille osapuolille avoin neuvoa-antava komitea, joka voisi toimia TSK:n tuella. 2. Komission ehdotuksen esittely 2.1. Johdanto 2.1.1. Komissio perustelee maksuviivästysten torjuntaan tähtääviä lainsäädäntötoimia sillä, että ne ovat merkittävä syy yrityskuolemiin erityisesti pk-yritysten joukossa. Komissio korostaa oikeutetusti maksuviivästysten kielteisiä vaikutuksia työllisyyteen. 2.1.2. Komissio toteaa maksuviivästysten jatkuvan pitkittymisen ja velallisten vähättelevän suhtautumisen velvollisuuksiinsa. Komissio katsoo, että jäsenvaltiot eivät ole ryhtyneet riittäviin toimiin ongelman ratkaisemiseksi neuvoston 12. toukokuuta 1995 hyväksymästä suosituksesta huolimatta. 2.1.3. Niinpä komissio on päättänyt ehdottaa direktiiviä, jota sovellettaisiin yksityisen sektorin liikeyritysten keskinäisiin liiketoimiin sekä julkisiin hankintoihin. 2.2. Vaikutukset yhtenäismarkkinoihin ja läheisyysperiaatteeseen 2.2.1. Maksuviivästykset sekä niitä koskevien säädösten kirjavuus (lakisääteinen oikeus viivästyskorkojen perintään, valitusmenettelyt, perinnästä aiheutuvien kulujen korvaaminen) saattavat jarruttaa tavaroiden ja palveluiden vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla ja aiheuttaa kilpailuvääristymiä. 2.2.2. Dublinissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä mainitussa yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelmassa maksuviivästysten vähentämistä pidetään keskeisenä tekijänä varmistettaessa, että kaikki yhtenäismarkkinoiden edut ovat hyödynnettävissä ennen Euroopan talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen alkamista. Toimintaohjelmassa ehdotetaan myös nyt käsiteltävänä olevan direktiiviehdotuksen antamista. 2.2.3. Jäsenvaltioiden käynnistämien toimien riittämättömyys ja maksuviivästysten haitallisten seurausten jatkuminen oikeuttavat yhteisön toimimaan läheisyysperiaatteen mukaisesti (3 b artikla) ja antamaan direktiivin maksuviivästysten mahdollisimman tehokkaaksi torjumiseksi yhtenäismarkkinoilla. 2.2.4. Ehdotetun direktiivin tavoitteena ei ole jäsenvaltioiden lainsäädännön täydellinen yhdenmukaistaminen vaan vähimmäisvaatimusten noudattaminen sekä tiettyjen määräysten vastavuoroinen tunnustaminen. Näin ollen direktiivi on läheisyysperiaatteen soveltamista ohjaavan suhteellisuusperiaatteen mukainen (3 b artiklan kolmas alakohta). 2.3. Maksuviivästysten vaikutukset pk-yrityksiin 2.3.1. Pk-yritykset ovat maksuviivästysten pääasiallisia uhreja, sillä niiden rahoitustilanne on herkkä ja maksuviivästykset heikentävät niiden kilpailukykyä (taloudellinen riippuvuus tietyistä toimittajista ja heikko asema suhteessa isoihin yrityksiin, joiden alihankkijoina ne toimivat). Tällainen tilanne aiheuttaa pk-yrityksille huomattavia rahoituskustannuksia kassavirran vakauttamiseksi (lyhytaikaiset pankkilainat ja tilinylitykset, joista peritään korkeaa korkoa), mutta myös hallintokuluja, jotka aiheutuvat velkojen perinnästä. 2.3.2. Maksuviivästysten tehokkaasta torjunnasta yhteisön säädösten keinoin hyötyisivät eniten pk-yritykset. Pohjoismaiden esimerkki korkeasta viivästyskorosta osoittaa juuri pk-yritysten hyötyneen tällaisesta lainsäädännöstä. Pk-yritysten saatavat ovatkin yleensä huomattavasti suuremmat kuin niiden velat isoille yrityksille. 2.3.3. Jotta pk-yritykset voivat saada täyden hyödyn sisämarkkinoiden toiminnasta, perimismenettelyiden tulee olla yksinkertaisia ja nopeita. 2.4. Julkinen sektori 2.4.1. Julkisen sektorin (virastot, alueelliset yhteisöt, julkiset laitokset) maksuviivästykset ovat yleisiä tietyissä valtioissa. Tätä ei voi missään nimessä hyväksyä toimijoilta, joiden velvollisuutena on kannustaa kaikkia talouselämän edustajia parantamaan maksuaikojen noudattamista, varsinkin kun niillä on ostovoimansa ansiosta huomattavaa taloudellista painoarvoa. 2.5. Viimeaikaiset aloitteet 2.5.1. Kaupallisten toimien maksumääräajoista 12. toukokuuta 1995 annetussa suosituksessa jäsenvaltioita kehotetaan parantamaan kyseisiä määräaikoja koskevaa avoimuutta. Heinäkuun 9. päivänä 1997 julkaistussa tiedonannossa () joudutaan kuitenkin toteamaan, että vain tietyissä valtioissa oli ryhdytty toimiin yritysten tilanteen parantamiseksi, ja maksuviivästykset olivat samanaikaisesti pidentyneet (vuonna 1996 maksut suoritettiin keskimäärin kaksi viikkoa myöhässä). 2.5.2. Komission tiedonannossa ehdotettiinkin direktiivin laatimista. Myös Euroopan parlamentti esitti tämänsuuntaisen toivomuksen 1996. Talous- ja sosiaalikomitea ehdotti vuonna 1997 (), että käyttöön otettaisiin julkista sektoria koskevat enimmäismaksuajat ja viivästyskorot. 2.5.3. Tietyt jäsenvaltiot ovat säätäneet lakeja maksuviivästysten ja liian pitkien maksuaikojen torjumiseksi. Esimerkkeinä mainittakoon ranskalainen laki, jossa säädetään pilaantuvia elintarvikkeita koskevista enimmäismaksuajoista, italialainen laki, jossa säädetään alihankintasuhteita koskevista enimmäismaksuajoista sekä espanjalainen laki, jossa määrätään ostajalle maksutakuu 60 ja 120 päivää ylittävissä maksusuorituksissa. Aivan äskettäin, vuonna 1998, Britannian hallitus hyväksyi lain, joka sisältää mielenkiintoisia uudistuksia. Tällaisia ovat mm. tuomarin oikeus muuttaa epätavallisen pitkä maksuaika maksuviivästymiseksi ja velkovan pk-yrityksen oikeus luovuttaa korko-oikeutensa kolmannelle osapuolelle. 2.6. Kannanotot 2.6.1. Heinäkuun 9. päivän 1997 tiedonantoa koskevissa kirjallisissa lausunnoissa ja komission järjestämässä julkisessa kuulemistilaisuudessa useimmat yrityksiä, lakimiehiä ja perintälaitoksia edustavista jäsenvaltioiden ja yhteisötason ammatillisista ryhmittymistä ottivat tyytyväisinä vastaan ajatuksen maksuviivästyksiä koskevasta yhteisön lainsäädännöstä. 3. Komitean yleishuomiot 3.1. Komitea kannattaa periaatetta komission aloitteesta ylipitkien maksuaikojen ja maksuviivästysten torjumiseksi. 3.2. Komitean aiemmat kannanotot: TSK on jo ottanut asiaan kantaa lausunnossaan komission työasiakirjasta "Maksuviivästykset kaupallisissa toimissa" (). Komitean näkemys voidaan tiivistää seuraaviin kolmeen kohtaan: 3.2.1. Komitea kannattaa sellaisia jäsenvaltioille annettavia suosituksia, jotka koskevat, ellei sopimuksesta muuta johdu, etenkin maksuehtojen avoimuutta ja niiden noudattamista, sovittujen määräaikojen tiukkaa noudattamista ilman maksumuistutuksia, viivästyskoron perimistä heti eräpäivästä lukien, mahdollisuutta määrätä viivästyskorko kaupallisia korkoja vastaavalle tasolle, rangaistuslausekkeiden voimaan saattamista, sovittelumenettelyä sekä yleisten maksukehotusmenettelyiden asettamista. 3.2.2. Komitea on huolissaan siitä, että jäsenvaltioissa on vaikea panna täytäntöön toisen jäsenvaltion tuomioistuimen antamaa toimeenpanopaperia. 3.2.3. Komitea toivoo, että julkisia hankintoja koskevien markkinoiden maksuviivästyksistä annetaan velvoittavat säännökset yhteisön direktiivin muodossa. 3.3. Tämä kanta vahvistetaan TSK:n 29. toukokuuta 1997 antamassa lausunnossa "Vihreä kirja Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä" (). 3.3.1. TSK kannattaa kyseisessä lausunnossaan selkeästi julkisille laitoksille asetettavia enimmäismaksuaikoja ja viivästyskorkoja. Komissio viittaa lausuntoon ehdotuksensa perusteluosassa (julkisia hankintoja koskeva TSK:n lausunto mainitaan neljännessä perustelukappaleessa. 3.4. Yksityisten liiketoimien osalta komissio vastaa komitean esittämiin huomioihin 12. toukokuuta 1995 hyväksymällään suosituksella (). Tuoreimmat tilastotiedot osoittavat kuitenkin, että paranemisen sijaan maksuaikatilanne on heikentynyt vuodesta 1996. Komission käyttämien tutkimusten mukaan maksuajat alkoivat uudestaan pidentyä vuonna 1996. Tämä suuntaus on todellinen ja yritysjohtajille osoitetut monet tiedustelut vahvistavat sen, mutta komission viimeisimmäksi mainitseman tutkimuksen () perusteellisuus herättää kuitenkin kysymyksiä. On myös otettava huomioon, ettei tutkimuksessa selvitetä tilanteen heikkenemisen todellisia syitä. 3.5. Pitkien maksuaikojen ja maksuviivästysten pääasialliset syyt: Ennen ongelman käsittelemistä on tunnettava sen yksityiskohtaiset syyt. On erotettava toisistaan suhdanne- ja rakennesyyt. Suhdanteisiin liittyvä taloudellisen toiminnan hidastuminen on riskitekijä. Tästä todisteena on viimeaikainen maailmanlaajuinen maksuviivästysten kehitys, joka on kulkenut samaa tahtia talouskehityksen kanssa (tilanne huononi vuonna 1996 ja parani vuonna 1997). Kun vaikeuksia ilmaantuu, yritykset pyrkivät "voittamaan aikaa". Lisäksi usein vaikeina kausina myös luottokustannukset kasvavat, jolloin tietyt taloudelliset toimijat saatavat hyödyntää maksuaikoja pankkiluoton korvikkeena. Maksuaikojen venymiselle on kuitenkin myös kaksi huolestuttavaa rakenteellista syytä: ensimmäinen liittyy tiettyjen taloudellisten toimijoiden vastahakoisuuteen, joka on erityisen anteeksiantamatonta silloin, kun kyseessä ovat julkisviranomaiset tai suuret teollisuusyritykset ja jakeluketjut; toinen liittyy "maksuviivästyskulttuuriin", joka on valitettavasti kehittynyt viime vuosina tietyissä jäsenvaltioissa ja josta on tulossa tavallinen taloudellisen käyttäytymisen muoto. 3.6. Maksuaikoja tulisi ryhtyä käsittelemään riskien eikä vain kassavirran kannalta. Yritysten väliset luotot ovat itse asiassa pienempi paha kuin niihin liian usein liittyvä huono riskinhallinta. Keskittymällä maksuviivästysten torjuntaan komissio asettaa ne oikeutetusti erityistarkastelun kohteeksi, sillä ne ovat talouden kannalta paljon huolestuttavampia kuin sopimusperäiset pitkät maksuajat. Sopimusperäiset epätavallisen pitkät maksuajat ovat kuitenkin taloudellinen riskitekijä varsinkin silloin, kun julkisviranomaiset takaavat niillä itselleen edullisen ilmaisen luoton yrityksiltä ja siirtävät näin yksityisen sektorin harteille talous- ja rahaliiton edellyttämät budjettitarkistuksensa. Sopimusperäiset ylipitkät maksuajat ovat myös merkki liian sallivasta käyttäytymisestä ja ne ovat usein tulosta määräävässä markkina-asemassa olevien väärinkäytöksistä, joiden uhriksi pk-yritykset joutuvat. Olisi myös syytä muuttaa käsiteltävänä olevan direktiiviehdotuksen otsikkoa siten, että siitä ilmenee selkeästi tavoitteena olevan maksuviivästysten torjumisen lisäksi myös maksuaikojen lyhentäminen 3.7. Komitea on huolissaan tilanteesta ja etenkin vallitsevan käytännön vahingollisista seurauksista pk-yrityksille, joiden kassatilanne on usein epävakaa, sekä niistä riippuville työpaikoille. Komitea on tyrmistynyt viranomaisten välinpitämättömästä ja vastuuttomasta asenteesta niiden määrätessä kohtuuttoman pitkät maksuajat tai maksaessa toimittajilleen pahasti myöhässä. Julkinen sektori, jonka tulisi näyttää esimerkkiä, luo toiminnallaan huonoa käytäntöä, jonka se juuri haluaisi poistaa lainsäädännöllä. Komitea onkin korostanut, että jos halutaan säätää lakeja, viranomaisten tulisi itse aloittaa velvoittavien määräysten noudattaminen. 3.8. Direktiiviehdotukseen ei ole sisällytetty kaikkia TSK:n vuonna 1993 antaman lausunnon () ja 12. toukokuuta 1995 antaman suosituksen näkökantoja, jotka liittyvät hinnoittelun avoimuuden tavoitteeseen myyntisopimuksissa. Kyseisessä ehdotuksessa noudatetaan kuitenkin sopimusvapautta, sillä siinä säädetään yritysten välisissä suhteissa viitemaksuaika, jonka ylittyessä voidaan vaatia viivästyskorko. Tätä sovelletaan vain muiden sopimusluontoisten määräysten puuttuessa. 3.9. Pohjoismaiden esimerkki osoittaa, että keskipitkällä aikavälillä tämäntyyppinen toimenpide yleensä lyhentää maksuaikoja ja vähentää viivästyksiä etenkin pk-yritysten saamisten osalta. On kuitenkin selvitettävä myös mahdolliset lyhyen aikavälin kielteiset seuraukset kuten suurten yritysten harjoittama painostus maksuaikojen pidentämiseksi sopimusteitse, pikkuliikkeiden kassaongelmat jne. Samoin on otettava selvää sellaisten määräysten todellisesta tehosta, joilla ei ole suoraa vaikutusta sopimusluonteisiin suhteisiin, joiden osalta tietyissä maissa on yleistynyt liian pitkien maksuaikojen käytäntö. 3.10. Esitys komission ehdotuksen lujittamiseksi: Maksuviivästysten ehkäiseminen on vastaus yleiseen huoleen Euroopan taloudelle aiheutuvista vahingoista ja määräävässä markkina-asemassa olevien väärinkäytöksistä. Direktiivin tavoitteena tulee olla muodossa tai toisessa maksuaikojen lyhentäminen, ja sen tulee koskea myös sopimusluonteisia suhteita. Lienee mahdollista tehostaa komission direktiiviehdotusta siten, että sillä pystytään torjumaan entistä paremmin liian pitkien maksuaikojen rakenteelliset syyt kuitenkin niin, ettei sopimusvapauden periaatetta rikota. Komitea suosittaa, että tavoitteen saavuttamiseksi komission ehdotusta täydennetään seuraavilla säännöksillä: 3.10.1. Läheisyysperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioille, joissa ongelma on vakavin, tulisi esittää sellaisten sopimuksiin sovellettavien säännösten antamista, joilla voidaan vaikuttaa aloihin, joissa liian pitkillä maksuajoilla on näkyviä haittavaikutuksia markkinoiden toimivuuteen (pilaantuvien elintarvikkeiden jakelu, alihankintasuhteet jne.). 3.10.2. Tehokkuuden nimessä tulee direktiivin soveltamisen alusta laskien kolmen vuoden kuluttua ja sen vuosittaisen seurannan jälkeen, ellei maksuaikojen lyhenemisessä ole saavutettu merkittäviä tuloksia, lisätä nykyiseen direktiivitekstiin säännös, joka mahdollistaa asteittain sovellettavan ehdottoman enimmäismaksuajan määräämisen sopimusluonteisiin suhteisiin. 3.10.3. Avoimuuden takaamiseksi jäsenvaltioille tulisi esittää, että ne vahvistavat kaikkia määräyksiä, jotka koskevat liiketoimien avoimuutta (sopimuksissa, yleisissä myyntiehdoissa jne.) siten, että maksuajat ja mahdolliset viivästyskorot on merkittävä. 3.10.4. Terveen kilpailun takaamiseksi jäsenvaltioiden tulisi antaa kilpailunrajoituksia koskevia määräyksiä epärehellisten kaupankäyntitapojen torjumisen puitteissa, jotta keskimääräisen myyntikierron (yli 60 päivää) ilman laillista syytä ylittävistä liian pitkistä maksuajoista voidaan tehdä laittomia. Eurooppalaiset lainsäätäjät voisivat ottaa mallia äskettäin hyväksytystä brittiläisestä laista, joka antaa tuomareille oikeuden luokitella epätavallisen pitkät (eli normaaliksi luokitellun 30 päivän maksuajan ylittävät) maksuajat maksuviivästymisiksi, joista joutuu maksamaan korkoa. 3.11. Muut huomioon otettavat kysymykset: Komitea toteaa tässä vaiheessa, että ehdotuksen ulkopuolelle jää tiettyjä näkökohtia: 3.11.1. Jäsenvaltion tuomioistuimen antaman toimeenpanopaperin täytäntöönpanon vaikeudet toisessa jäsenvaltiossa vuonna 1968 solmitun, toistaiseksi ratifioimattoman Brysselin yleissopimuksen määräyksistä huolimatta. Komissio esittää nopeutettua ja yksinkertaistettua menettelyä pienille velkasummille ja näin tehdessään se osittain vastaa esitettyyn kysymykseen muttei ratkaise pk-yritysten ongelmaa oikeuden saamiseksi toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa. 3.11.2. Saatavien perintään liittyvät järjestelyt Euroopassa: palvelutoiminnan vapaus, eettiset säännöt, toimiluvat, sijoittumisoikeus jne. Tässä asiassa voitaisiin ottaa mallia brittiläisestä laista ja suosittaa jäsenvaltioille, että nämä mahdollistaisivat omassa lainsäädännössään korko-oikeuden siirtämisen kolmannelle osapuolelle. Tämä toimenpide rohkaisisi ennen kaikkea pk-yrityksiä käyttämään perintäyrityksiä nykyistä edullisemmin sekä minimoimaan suurten yritysten ja julkisten ostajien harjoittaman painostuksen vaaran "hajauttamalla konfliktin". 3.11.3. Suhteet kuluttajiin, jotka eivät kuulu direktiivin sovellusalaan. Komitea toteaa, että kyseessä on varsin erilainen ongelma, mutta näitä suhteita voidaan käsitellä eri näkökohdista: kuluttajansuoja yrityksen mentyä konkurssiin, ylivelkaantumisen sosiaaliset seuraukset, yritysten suojelu kuluttajien maksukyvyttömyydeltä tai maksukäyttäytymiseltä (myöhästymiset sosiaalietuuksien tai vakuutusmaksujen takaisinmaksussa). Komitea pyytää komissiota tutkimaan näitä kysymyksiä, jotta voidaan arvioida mahdollisuudet joko sisällyttää direktiiviin tiettyjä kuluttajasuhteisiin liittyviä näkökohtia tai laatia erityisehdotuksia. 3.11.4. Direktiivin soveltaminen yhteisön toimielimiin: soveltamatta jättäminen on institutionaalisista syistä laillista, mutta soveltaminen olisi poliittisesti asianmukaista. 4. Erityistä 4.1. 1 artikla Direktiiviehdotus kattaa sekä yksityisen että julkisen sektorin kaupallisten toimien maksuviivästykset. Komitea hyväksyy tämän linjan edellyttäen, että asetettavat velvoitteet kohdistetaan määrätietoisesti kaikkiin julkisyhteisöihin myös niihin, jotka eivät kuulu julkisten hankintojen markkinoita koskevien yhteisön direktiivien sovellusalaan. 4.2. 3 artiklan 1 kohdan a alakohta Sellaisen maksuajan määrääminen, jonka ylittyessä on maksettava viivästyskorko, ellei sopimuksesta muuta johdu, antaa yrityksille välineen, joka tuottanee tietyn ajan kuluttua julkisuusvaikutuksen ja myös edistänee liiketoimien maksuaikojen ja -ehtojen ennalta määräämistä. 4.2.1. Viittaus 21:n päivän maksuaikaan ei vaikuta realistiselta maissa, joissa on totuttu pidempiin maksuaikoihin. Toisaalta pidempää aikaa ei ymmärrettäisi maissa, joissa 21 päivää on keskimääräinen maksuaika. 4.3. Euroopan keskuspankin koron pohjalta määräytyvä viivästyskorko kahdeksalla prosenttiyksiköllä korotettuna on ankara, mutta myös tässä on kyseessä viitteellinen ohje, jota sovelletaan sopimusmerkintöjen puuttuessa. Se on kuitenkin huomattavasti pienempi kuin etenkin pk-yrityksille pankkitilin ylityksestä aiheutuvat tavanomaiset korkokustannukset, ja komitea pitää sitä realistisena ja kohtuullisena (viitteellinen korko olisi tällä hetkellä noin 1 % kuussa). Osapuolet voivat lisäksi sopia keskenään joustavammista säännöistä tai jäsenvaltiot voivat määrätä muista menettelyistä omassa lainsäädännössään. 4.4. 4 artikla Yhteisötasoinen omistusoikeuden siirtymisen lykkäyslauseke vaikuttaisi myönteisesti sopimussuhteisiin ja lyhentäisi maksuviivästymiä, kun omistusoikeuden siirtymisen ehtona on maksun suorittaminen. Kaikissa jäsenvaltioissa on omistusoikeuden siirtymisen lykkäystä koskeva lauseke, mutta sen toimeenpano vaihtelee. Se tulisi olla kumottavissa vain, jos osapuolet ovat niin sopineet tai myyjän ilmoituksesta, jos ostaja ei vastusta sitä. Lisäksi sen tulisi olla kumottavissa konkurssitapauksessa. Tietyissä jäsenvaltioissa voimassa olevaa rekisteröintivelvoitetta voidaan pitää esteenä etenkin raja-alueiden liiketoimille. Direktiivissä tulee myös tarkentaa omistusoikeuden siirtymisen lykkäyslausekkeen soveltamis- ja käyttöehdot, jotta sitä voitaisiin käyttää myös sopimusketjujen tapauksessa. 4 artiklan 2 alakohta, jolla rajoitetaan omistusoikeuden siirtymisen lykkääminen koskemaan vain yhdessä erässä suoritettavia velkoja, tulee poistaa. Myös osamaksusopimuksissa tulee omistusoikeuden säilyä myyjällä, kunnes kauppahinta on suoritettu kokonaan. Tämän vuoksi direktiivin liitteessä mainitun, yksinkertaista omistusoikeuden siirtymisen lykkäämistä koskevan lausekkeen tulee kuulua: "Tavara on myyjän omaisuutta, kunnes kauppahinta on maksettu kokonaan." 4.5. 5 ja 6 artikla Komissio ehdottaa tiettyjen oikeustoimien parantamista. Sen ehdottamat nopeutettu perintämenettely velalle, jota ei ole riitautettu, ja yksinkertaistettu oikeusmenettely pienille velkasummille ovat varmasti hyödyllisiä pk-yrityksille, sillä ne tarjoavat yrityksille nopeat ja edulliset menettelyt. Kun ajatusta kehitellään vielä edelleen eikä jäädä odottamaan toimeenpanomenettelyiden yhdenmukaistamista, komitea esittää, että komissio ehdottaisi periaatetta, jonka mukaan nopeutetun menettelyn kautta saadut paperit tulisi panna toimeen välittömästi kaikissa jäsenvaltioissa, mikäli velallinen ei vastusta sitä. 4.5.1. Komitea kehottaa komissiota pitkää aikaväliä silmällä pitäen sekä 5 ja 6 artiklan ehdotusten tarjoamia mahdollisuuksia kyseenalaistamatta pohtimaan edelleen päätösten toimeenpanoa 31. tammikuuta 1998 antamassaan tiedonannossa "Päätösten aikaansaamisen ja täytäntöönpanon tehostaminen Euroopan unionissa" () kehitettyjen ajatusten mukaisesti. Lisäksi voitaisiin tutkia periaatetta kaikkien jäsenvaltioiden kesken samanlaisesta menettelystä, jonka mukaan pk-yritykset vetoaisivat oman maansa tuomioistuimeen tapauksessa, jossa velallinen on toisesta jäsenvaltiosta ja saisivat toimeenpano-oikeutuksen, vaikka velallinen sitä vastustaisikin. 4.6. 5 ja 6 artikla Koska velvoittavien määräysten antaminen ei aina riitä estämään yritysten välisiä maksuviivästymiä eikä oikeustiehen useinkaan turvauduta, olisi ollut mielenkiintoista kehitellä edellä mainitun komission tiedonannon yhteydessä ratkaisuja, joilla helpotettaisiin tuomioistuimen ulkopuolisten sovittelu- ja välitysmenettelyiden kaltaisia sopimusneuvotteluita ottaen huomioon niiden tarjoamat monet edut liikesuhteissa (nopeus, luottamuksellisuus, edullisuus, prosessin hallinta, muodollisuuksien puuttuminen, yksimielisyys). Tällainen ratkaisu olisi myös vastannut komitean 30. kesäkuuta 1993 antamassa lausunnossa esitettyjä toiveita sovittelumenettelyn suosimisesta. 4.7. 7 ja 8 artikla Komissio ehdottaa julkisten hankintojen maksuaikoihin sovellettavia velvoitteita. Julkishankinnoista annettujen direktiivien asettamat velvoitteet ovat tällä hetkellä niin väljät, että jäsenvaltiot voivat kiertää tätä avoimuusperiaatetta. Julkisiin hankintoihin liittyviltä sopimuksilta edellytetään tarkkoja määräyksiä maksuajoista ja eräpäivistä sekä laskun päiväyksen jälkeisestä kuudenkymmenen päivän enimmäismaksuajasta kuitenkin niin, että osapuolet voivat sopia lyhyemmästäkin maksuajasta. Nämä velvoitteet vastaavat TSK:n 7. toukokuuta 1997 aiheesta "Vihreä kirja Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä" antamassa lausunnossa esittämiä toiveita, joiden mukaan julkishankintaviranomaisten velvoitteita tarjouksen tehneitä yrityksiä kohtaan tulisi tiukentaa ja maksuaikoja lyhentää määräämällä enimmäismaksuajat viivästysseuraamuksineen. 4.7.1. Komitea oli esittänyt tällaisen määräyksen liittämistä yhteisön säädöksiin julkisista hankinnoista. Käsiteltävänä olevan direktiivin etuna on, että se kattaa koko julkisten hankintojen alan mukaan lukien pienetkin ostot, jotka eivät kuulu julkisten hankintojen direktiivin piiriin. Komitea kannattaa tätä lähestymistapaa, mutta toivoo, että yhteisön julkisia hankintoja koskevassa yhteisessä politiikassa otetaan huomioon erityisesti urakkatarjouksen tekijöille tiedottamisessa ja urakanantajien kouluttamisessa ehdoton tarve lyhentää maksuaikoja. Näin voitaisiin tehdä pakolliseksi sopimuksen mukaisten maksuaikojen ilmoittaminen EYVL:ssä julkaistuissa tarjouskilpailuilmoituksissa. Tämä olisi myös erinomainen keino yrityksille ja yhteisön viranomaisille valvoa julkisten hankintojen tekijöiden menettelyitä. 4.7.2. Suurhankkeita ja euroopanlaajuisia verkkoja koskevissa julkisissa hankinnoissa on huolehdittava siitä, että annetaan määräykset työn loppuun suorittamisesta ja vastaaottamisesta ennen maksua. Toisaalta direktiivin soveltamisehdot, etenkin suojatoimet (viivästyskorot jne.) on ulotettava koskemaan myös hankkeisiin osallistuvia alihankkijoita. 4.8. Direktiivissä tulisi myös täsmentää, että julkishankintojen 60 päivän maksuajassa otetaan huomioon (tietyissä maissa käytössä oleva) prokura- ja maksatusmenettely. 60 päivää laskun vastaanottamisesta tulisi joka tapauksessa olla ehdoton enimmäisaika. 4.9. Komitea painottaa, että julkisiin ostajiin on sovellettava samoja sääntöjä ja velvollisuuksia kuin yksityisyrittäjiin. Ei ole hyväksyttävää, että julkisviranomaiset sälyttävät heikosta organisaatiosta tai budjettihäiriöistä syntyvien ongelmiensa vaikutukset yrittäjille. Näin ollen direktiivin 7 ja 8 artiklassa tulee säätää velkojan oikeudesta vaatia "täysimääräinen korvaus maksuviivästyksestä aiheutuneista vahingoista" yritysten välisiä liiketoimia koskevien määräysten tapaan (3 artiklan 1 kohdan g alakohta). Mikäli sopimuksille asetettua 60:n päivän maksuaikaa voidaan pitää realistisena tavoitteena alhaisemman maksumoraalin maissa, direktiiviin tulee sisällyttää tarkistusta koskeva lauseke, jonka nojalla maksuaika supistetaan tietyn ajan kuluttua 45:teen ja sitten 30:een päivään. 4.10. 9 artikla Jäsenvaltioiden edustajista muodostuvan komitean objektiivisuus on kyseenalainen, sillä se on samalla sekä tuomari että asianosainen. TSK kannattaakin asianomaisten alojen edustajista (teollisuus, pk-yritykset, käsiteollisuus, kauppa, pankit, kuluttajat, asianajajat jne.) koostuvan ja komitean asettaman yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmän yhteydessä toimivan neuvoa-antavan ryhmän perustamista. Ryhmän tehtävänä olisi erityisesti osallistua jäsenvaltioiden ja komission kanssa direktiivin vaikutusten arviointiin sen mahdolliseksi vahvistamiseksi kolmen soveltamisvuoden jälkeen. Bryssel 10. syyskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL L 127, 10.6.1995, s. 19. () EYVL C 216, 17.7.1997. () EYVL C 287, 22.9.1997. () EYVL C 249, 13.9.1993, s. 21. () EYVL C 287, 22.9.1997, s. 92. () Suositus EYVL L 127, 10.6.1995 ja tiedonanto EYVL C 144, 10.6.1995. () European payments habit survey 1996, Intrum Justitia, huhtikuu 1997. () EYVL C 249, 13.9.1993, s. 21. () EYVL C 33, 31.1.1998, s. 3.