Erään viinialan nimityksentuote-eritelmän vakiomuutoksen hyväksymistä koskevan tiedonannon julkaiseminen (komission delegoidun asetuksen (EU) 2019/33 17 artiklan 2 ja 3 kohta)

(2022/C 246/07)

Tämä ilmoitus julkaistaan komission delegoidun asetuksen (EU) 2019/33 (1) 17 artiklan 5 kohdan mukaisesti.

YHTENÄISEN ASIAKIRJAN MUUTTAMISTA KOSKEVAN VAKIOMUUTOKSEN TIEDOKSI ANTAMINEN

”Coteaux du Loir”

PDO-FR-A0299-AM01

Tiedonannon päivämäärä: 1.4.2022

HYVÄKSYTYN MUUTOKSEN KUVAUS JA PERUSTELUT

1. Virallinen geokoodi

Maantieteellisen alueen ja välittömässä läheisyydessä sijaitsevan alueen kunnat on päivitetty virallisen geokoodin mukaisesti.

Alueen rajat pysyvät samoina.

Muutetaan yhtenäisen asiakirjan 6 ja 9 kohtaa.

2. Rajattu viljelyalue

Lisätään kirjallisen kuulemisen päättymispäivämäärä 15. joulukuuta 2021 rajatun viljelyalueen hyväksyneen toimivaltaisen kansallisen viranomaisen istuntoluetteloon.

Tällä muutoksella halutaan lisätä päivämäärä, jona kansallinen toimivaltainen viranomainen hyväksyi maantieteellisellä tuotantoalueella sijaitsevan rajatun viljelyalueen muutoksen. Viljelyalueen rajaamisella tarkoitetaan asianomaisen suojatun alkuperänimityksen tuotantoon soveltuvien viljelylohkojen määrittämistä maantieteellisellä tuotantoalueella.

Nämä muutokset eivät vaikuta yhtenäiseen asiakirjaan.

3. Siirrot valtuutettujen varastonpitäjien välillä

Poistetaan 1 luvun IX kohdan 5 alakohdan b alakohta, joka koskee päivämäärää, jolloin viini lasketaan liikkeelle valtuutettujen varastonpitäjien välillä.

Muutos ei vaikuta yhtenäiseen asiakirjaan.

4. Valvontaelintä koskevat tiedot

Valvontaelintä koskevan viittauksen sanamuotoa on tarkistettu sen yhdenmukaistamiseksi muita nimityksiä koskevien eritelmien kanssa. Muutos on puhtaasti toimituksellinen.

Muutos ei vaikuta yhtenäiseen asiakirjaan.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

1. Nimi/nimet

Coteaux du Loir

2. Maantieteellisen merkinnän tyyppi

SAN – Suojattu alkuperänimitys

3. Rypäletuotteiden luokat

1. Viini

4. Viinin/viinien kuvaus

1. Roseeviinit

LYHYT KIRJALLINEN KUVAUS

Roseeviinien luonnollinen alkoholipitoisuus on vähintään 9,5 tilavuusprosenttia.

Roseeviinien, joiden käymiskykyisten sokereiden (glukoosi + fruktoosi) pitoisuus on yli 12/l, luonnollinen alkoholipitoisuus on vähintään 12,5 tilavuusprosenttia.

Pakkaamisen jälkeen viinit täyttävät seuraavat analyyttiset vaatimukset: Kuivissa roseeviineissä käymiskykyisten sokereiden (glukoosi + fruktoosi) pitoisuus on enintään 8 grammaa litrassa.

— Kokonaishappopitoisuus ilmoitettuna grammoina viinihappoa litraa kohden ei alita sokeripitoisuutta enempää kuin 2 grammaa litraa kohden.

— Haihtuvien happojen pitoisuus on enintään - 12,2 milliekvivalenttia litrassa satovuotta seuraavan vuoden 31. joulukuuta saakka - 15,3 milliekvivalenttia litrassa seuraavan vuoden 31. joulukuuta saakka.

Viinin kokonaisalkoholipitoisuus saa olla väkevöinnin jälkeen tilavuusprosentteina enintään 12,5 prosenttia.

Valko- ja roseeviinien kokonaisrikkidioksidipitoisuudet ovat unionin sääntelyn mukaisia.

Roseeviinit ovat kevyitä ja raikkaita, bukee on hienovarainen. Niiden väri on vaalea, ja siinä on usein lohenpunaisia vivahteita. Tuoksu on runsas ja usein pippurinen. Maku on kevyt ja hienovarainen.

Yleiset analyyttiset ominaisuudet Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (til-%) Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (til-%) Vähimmäishappopitoisuus Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra) Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra)

2. Punaviinit

LYHYT KIRJALLINEN KUVAUS

Punaviinien luonnollinen alkoholipitoisuus on vähintään 9,5 tilavuusprosenttia. Pakkaamisen jälkeen viinit täyttävät seuraavat analyyttiset vaatimukset:

— Punaviinien käymiskykyisten sokereiden (glukoosi + fruktoosi) pitoisuus on enintään 2 grammaa litrassa.

— Kokonaishappopitoisuus ilmoitettuna grammoina viinihappoa litraa kohden ei alita sokeripitoisuutta enempää kuin 2 grammaa litraa kohden.

— Haihtuvien happojen pitoisuus on enintään 12,2 milliekvivalenttia litrassa satovuotta seuraavan vuoden 31. joulukuuta saakka 15,3 milliekvivalenttia litrassa seuraavan vuoden 31. joulukuuta saakka.

Punaviineissä malolaktinen käyminen on saatettu päätökseen, ja niiden omenahappopitoisuus on enintään 0,3 grammaa litrassa.

Viinin kokonaisalkoholipitoisuus saa olla väkevöinnin jälkeen tilavuusprosentteina enintään 12,5 prosenttia.

Punaviinien kokonaishappopitoisuus ja kokonaisrikkidioksidipitoisuus ovat unionin sääntelyn mukaisia.

Punaviinit ovat väriltään rubiininpunaisia. Viinien monivivahteista aromien palettia hallitsevat yleensä mausteiset aromit, joihin yhdistyy kypsien punaisten hedelmien vivahteita.

Yleiset analyyttiset ominaisuudet Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (til-%) Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (til-%) Vähimmäishappopitoisuus Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra) Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra)

3. Valkoviinit

LYHYT KIRJALLINEN KUVAUS

Valkoviinien luonnollinen alkoholipitoisuus on vähintään 10 tilavuusprosenttia. Valko- ja roseeviinien, joiden käymiskykyisten sokereiden (glukoosi + fruktoosi) pitoisuus on yli 12/l, luonnollinen alkoholipitoisuus on vähintään 12,5 tilavuusprosenttia.

Pakkaamisen jälkeen viinit täyttävät seuraavat analyyttiset vaatimukset:

Kuivissa valkoviineissä käymiskykyisten sokereiden (glukoosi + fruktoosi) pitoisuus on enintään 8 grammaa litrassa.

— Kokonaishappopitoisuus ilmoitettuna grammoina viinihappoa litraa kohden ei alita sokeripitoisuutta enempää kuin 2 grammaa litraa kohden.

— Haihtuvien happojen pitoisuus on enintään 12,2 milliekvivalenttia litrassa satovuotta seuraavan vuoden 31. joulukuuta saakka 15,3 milliekvivalenttia litrassa seuraavan vuoden 31. joulukuuta saakka.

Viinin kokonaisalkoholipitoisuus saa olla väkevöinnin jälkeen tilavuusprosentteina enintään 12,5 prosenttia.

Valkoviinien kokonaisrikkidioksidipitoisuus on unionin sääntelyn mukainen.

Valkoviinit ovat yleensä kuivia. Kuivien valkoviinien merkinnöissä on oltava maininta ”sec”. Nuorina valkoviineissä on usein hedelmäisiä ja kukkaisia aromeja. Niissä on potentiaalia, joka saa muotonsa viinin ikääntyessä. Jos viineissä on käymiskykyisiä sokereita, ne ovat monivivahteisempia ja niiden kypsytyspotentiaali on yleensä parempi, jopa siinä määrin, että niitä voidaan kypsyttää kymmeniä vuosia. Kypsymisen myötä viineihin kehittyy usein pirteitä eksoottisten hedelmien tai hienovaraisempia kuivien hedelmien vivahteita.

Yleiset analyyttiset ominaisuudet Kokonaisalkoholipitoisuus enintään (til-%) Todellinen alkoholipitoisuus vähintään (til-%) Vähimmäishappopitoisuus Haihtuvien happojen pitoisuus enintään (milliekvivalenttia/litra) Kokonaisrikkidioksidipitoisuus enintään (milligrammaa/litra)

5. Viininvalmistusmenetelmät

5.1. Erityiset viininvalmistusmenetelmät

1. Erityinen viininvalmistusmenetelmä

Viininvalmistukseen tarkoitetun hiilen käyttö yksinään tai valmisteissa olevina sekoituksina on kiellettyä roseeviinien valmistuksessa.

Punaviineille sallitaan tiivistävät väkevöintimenetelmät, ja osittaisen väkevöimisen enimmäisosuudeksi suhteessa käytettyihin määriin vahvistetaan 10 prosenttia. Viinien kokonaisalkoholipitoisuus saa olla väkevöinnin jälkeen enintään 12,5 tilavuusprosenttia. Kaikki väkevöimiskäytännöt ovat kiellettyjä viineissä, joiden käymiskykyisten sokereiden (glukoosin + fruktoosin) pitoisuus on yli 12 grammaa litrassa. Edellä esitettyjen määräysten lisäksi viininvalmistusmenetelmien on oltava yhteisön tasolla ja Ranskan maatalous- ja merikalastuslaissa (Code rural et de la pêche maritime) asetettujen velvoitteiden mukaisia.

2. Viininviljelykäytäntö — Kasvatustavat a) Istutustiheys: Viiniköynnösten istutustiheys on vähintään 5 000 köynnöstä hehtaaria kohden, ja köynnösrivien välinen etäisyys on enintään 2 metriä. Samalla rivillä olevien köynnösten välinen etäisyys on enintään 1 metri. b) Leikkuuta koskevat säännöt – tummat rypälelajikkeet: — Yleiset määräykset: Seuraavat lajikkeet leikataan siten, että köynnökseen jää enintään 11 silmua: Cot N, Gamay N, Grolleau N ja Pineau d’Aunis N (enintään 40-vuotiaat viinit) – Viiniköynnökset leikataan matalaleikkauksella; kussakin kannusversossa on enintään kolme silmua. Cabernet franc N -lajike: – Viiniköynnökset leikataan yksinkertaisella Guyot-leikkauksella siten, että yhteen satoversoon jää enintään seitsemän silmua ja kahteen kannusversoon enintään kaksi silmua. — Erityismääräykset: Pineau d’Aunis N -lajike (yli 40-vuotiaat viinit): Viiniköynnökset voidaan leikata yksinkertaisella Guyot-leikkauksella siten, että yhteen satoversoon jää enintään seitsemän silmua ja kahteen kannusversoon enintään kaksi silmua. Valkoinen lajike: Chenin B -lajike – Köynnökset leikataan kannusversollisella matalaleikkauksella siten, että köynnökseen jää enintään 13 silmua; kussakin kannusversossa on enintään kolme silmua.

5.2. Enimmäistuotos

1. 65 hehtolitraa hehtaaria kohden

6. Rajattu maantieteellinen alue

Viinirypäleet on korjattava, viiniytettävä ja viini valmistettava sekä kypsytettävä seuraavien kuntien alueella (luettelo on laadittu vuoden 2021 virallisen geokoodin perusteella):

— Indre-et-Loiren departementti: Bueil-en-Touraine, Saint-Aubin-le-Dépeint, Saint-Christophe-sur-le-Nais, Saint-Paterne-Racan ja Villebourg;

— Sarthen departementti: Beaumont-sur-Dême, Chahaignes, La Chartre-sur-le-Loir, Chenu, Dissay, Flée, Lhomme, Loir en Vallée (liitoskuntien Poncé-sur-le-Loirin ja Ruillé-sur-Loirin alue), Marçon, Montval-sur-Loir, Nogent-sur-Loir, Saint-Germain-d’Arcé ja Saint-Pierre-de-Chevillé.

7. Viininvalmistuksessa käytettävä rypälelajike tai -lajikkeet

Cabernet franc N

Chenin B

Côt N - Malbec

Gamay N

Grolleau N

Pineau d’Aunis N

8. Yhteyden tai yhteyksien kuvaus

Yhteyden kannalta merkitykselliset luontoon liittyvät tekijät

Maantieteellinen alue sijaitsee kolmen maakunnan (Tourainen, Mainen ja Anjoun) rajalla noin 40 kilometriä pohjoiseen Toursin kaupungista ja ulottuu noin 30 kilometrin alalle Loirjoen laakson ja sen sivujokilaaksojen ympäristöön. Loir ja sen sivujoet halkovat noin 100 metrin korkeudessa sijaitsevaa tasankoa, johon ne ovat uurtaneet 50 metriä syviä laaksoja. Laaksojen reunustoilla on pääasiassa itä-länsi- mutta myös pohjois-eteläsuuntaisia kalliojyrkänteitä. Kallioissa on 15 metrin tai 20 metrin syvyyteen kaivettuja kellareita, joista jotkut ovat yli 150 metriä pitkiä.

Loirin laakso on laaja ja maastoltaan avoin alue, kun taas pienemmät laaksot ovat kapeampia ja suljetumpia. Maantieteelliseen alueeseen kuuluu 21 kuntaa, joista 16 sijaitsee Sarthen departementin kaakkoisosassa ja viisi Indre-et-Loiren departementin luoteisosassa.

Rypäleiden tuotantoon rajatut lohkot sijaitsevat pääasiassa kukkuloiden rinteillä ja tasangon reunoilla, jossa maaperä on kivistä ja tervettä ja muodostunut myöhäisliitukaudelta peräisin olevasta tuffista ja moreenisavesta. Muutamilla lohkoilla maa-aines koostuu eoseenikaudelta peräisin olevista detritaalisista (rapautumisesta jäljelle jääneistä) muodostumista tai Loirin tulvien synnyttämiltä rinnepenkereiltä peräisin olevista elementeistä.

Maantieteellisen alueen ilmastossa on sekä mannerilmaston että valtameri-ilmaston piirteitä, mikä johtuu sijainnista valtameren ja mantereen vaikutusten risteyskohdassa. Loirjoki toimii lämmönsäätelijänä, kuten myös laaksot, jotka vetävät kylmää ilmaa alas kukkuloiden rinteiltä. Sademäärä on noin 680 millimetriä vuodessa.

Yhteyden kannalta merkitykselliset inhimilliset tekijät

Suullisen tiedon mukaan Angersin piispana toiminut Saint Lézin istutti 1500-luvulla viiniköynnöksiä Sarthen eteläpuolella sijaitsevan Marçonin kunnan alueelle. Munkit perustivat Marçonin kuntaan Saint-Lézinin prioraatin, joka toimi Saint-Julien de Toursin luostarin alaisuudessa ja toimitti luostariin viinejä. Munkit viljelivät Chahaignesissa sijainneilla viljelmillään Pineau d’Aunis -lajiketta, jota kutsuttiin nimillä Plant de Mayet, Gros Veronais, Mançais noir tai Plant d’Aunis. Jo tuolloin Loir oli tärkeä kauppareitti, jota pitkin elintarvikkeita kuljetettiin Loirejoen kautta Nantesiin ja edelleen Pohjois-Euroopan maihin.

Pierre de Ronsardin ympärille muodostunut Pléiade-ryhmä runoili Loirin laakson ihanasta elämästä ja viineistä 1500-luvulta alkaen, ja viinit ovat sittemmin saaneet useita mainintoja eri kirjoituksissa ja muistelmissa.

Rabelais huomioi Pantagruelissa, että La Chartren kunta vilisee viinikauppiaita, Ronsard kuvailee säkeissään Loirin viinejä ja Bercén metsässä (Château-du-Loirissa) metsästävä Henri IV haluaa nähdä pöydässään ainoastaan paikallisviiniä.

Rochecotten kreivi (1769–1797) toteaa muistelmissaan, että Loirin laaksossa Chahaignesin ja Chartre-sur-le-Loirin kuntien alueella on etelään avautuva kukkula, joka tuottaa useita tunnettuja viinejä. Jules Guyot kirjoittaa teoksessaan ”Etude des vignobles de France” (Ranskan viinitarhojen tutkimus, 1876), että ”Sarthe kuuluu siihen lauhkean ilmaston alueeseen, jossa makeiden hedelmien hienostuneet piirteet kehittyvät huippuunsa, jossa rypäleet ovat herkullisia ja jossa tuotetaan erinomaisia viinejä. Sarthessa viljellään pääasiassa kahta lajiketta, punaviinien valmistukseen pineauta [Pineau d’Aunis N] ja valkoviinien valmistukseen Pineau de la Loirea [Chenin B].”

Kasvitauteihin erikoistunut ampelografi Pierre Viala sai keskellä viinikirvakriisiä tehtäväkseen toteuttaa yksityiskohtaisen tutkimuksen Sarthen viinitarhojen maa-alueista. Hän suositti, että ”käytetään vanhoja Sarthen alueen lajikkeita, jotka ovat osoittaneet arvonsa ja tuoneet viineillenne niiden maineen”. Château du Loirin prefektille ja kunnanjohtajalle pitämässään esityksessä hän totesi seuraavaa: ”Teillä on käsissänne rikkaus, jota on vaalittava. Teidän on otettava kunnia-asiaksenne nostaa entistä vahvempaan loistoonsa, pohjoisimmalla alueella, yksi Ranskan viininviljelyn kauniimmista helmistä.”

Tuolloin esiin nostettiin etenkin Pineau de la Loiresta (Chenin B -lajikkeesta) valmistetut valkoviinit ja niiden vuosikerrat 1837, 1870 ja 1893, jotka ovat erityisen arvostettuja. Punaviinien menestys nousi huippuunsa 1900-luvun alussa, ja mieliin ovat jääneet etenkin vuosikerrat 1911, 1921, 1934 ja 1937. Tarkistettu alkuperänimitys ”Coteaux du Loir” myönnettiin vuonna 1948 eri viiniluokkiin kuuluville viineille, joiden maantieteellinen alue oli sama kuin vuonna 2010 määritetty alue.

Vuonna 2009 viinitarhojen pinta-ala oli yli 80 hehtaaria ja viininviljelyä harjoitti noin 25 tuottajaa, joiden tuotanto oli noin 4 000 hehtolitraa. Punaviinejä ja valkoviinejä tuotetaan molempia noin 40 prosenttia ja roseeviinejä 20 prosenttia tuotantomäärästä. Valkoviinit ovat yleensä kuivia. Kuivien valkoviinien merkinnöissä on oltava maininta ”sec”. Nuorina valkoviineissä on usein hedelmäisiä ja kukkaisia aromeja. Niissä on potentiaalia, joka saa muotonsa viinin ikääntyessä. Jos viineissä on käymiskykyisiä sokereita, ne ovat monivivahteisempia ja niiden kypsytyspotentiaali on yleensä parempi, jopa siinä määrin, että niitä voidaan kypsyttää kymmeniä vuosia. Kypsymisen myötä viineihin kehittyy usein pirteitä eksoottisten hedelmien tai hienovaraisempia kuivien hedelmien vivahteita.

Roseeviinit ovat kevyitä ja raikkaita, bukee on hienovarainen. Niiden väri on vaalea, ja siinä on usein lohenpunaisia vivahteita. Tuoksu on runsas ja usein pippurinen. Maku on kevyt ja hienovarainen.

Punaviinit ovat väriltään rubiininpunaisia. Viinien monivivahteista aromien palettia hallitsevat yleensä mausteiset aromit, joihin yhdistyy kypsien punaisten hedelmien vivahteita. Loirjoki on ollut yksi Coteaux du Loir -viinien vientiin ja maineeseen liittyvistä ratkaisevan tärkeistä tekijöistä. Laivurit pystyivät viemään tasapohjaisilla gabares-aluksillaan viiniä ja muita elintarvikkeita Nantesiin ensin Loirjokea ja Angersin jälkeen Loirejokea pitkin. Loirjoella onkin ollut sama rooli kuin noin 30 kilometrin päässä etelässä kulkevalla Loirella sekä viinien kuljetuksessa että viinitarhojen perustamisessa, sillä se on kuljetusreittien läheisyydessä ja topografisesti suotuisalla paikalla.

Tuottajat ovat perinteisesti valinneet lohkoja, jotka sijaitsevat kukkuloiden rinteillä ja tasankojen reunustoilla ja joiden maaperässä on runsaasti soraa. Näillä alueilla maaperä läpäisee hyvin vettä ja edistää viiniköynnösten vedensaantiin ja fysiologiaan liittyviä toimintoja.

Lisäksi Loirin laakson ilmasto-olosuhteet ja viinitarhojen viiniköynnöslajikkeet, jotka koostuvat pääasiassa sekä toisen myöhäisen kauden että kolmannen aikaisen kauden Pineau d’Aunis N- ja Chenin B -lajikkeista, edellyttävät viiniköynnöksen kasvun ja tuotantopotentiaalin hyvää hallintaa, kuten tarkkoja kasvatusmenetelmiä ja Chenin B:n matalaleikkausta. Viinin vuosikertavaikutus, joka on erityisen voimakas maantieteellisellä alueella, on ohjannut toimijoita sukupolvien ajan rypäleiden kypsymiseen vaikuttavien olosuhteiden hallinnassa. Esimerkiksi valkoisten rypäleiden sokeripitoisuus määräytyy satovuoden olosuhteiden ja sääolojen mukaan. Tämän luontainen rikkaus näkyy eri viinilajien tuotannossa. Kun satokauden sääolosuhteet ovat erityisen suotuisat, pitoisuuksiltaan vahvimmista rypäleistä tuotetaan viinejä, joissa on käymiskykyisiä sokereita. Tuotantoalueen kukkuloiden maaperässä on runsaasti liitutuffia, ja niihin on kaivettu useita kellareita, joita käytetään viinin valmistuksessa ja säilyttämisessä. Näiden kukkuloiden ansiosta valmistajat pystyvät hyödyntämään viinin kypsymispotentiaalin, mikä näkyy tuote-eritelmässä mukautettuna kypsytysaikana.

Jules Guyot kirjoittaa teoksessaan ”Etude des vignobles de France” (Ranskan viinitarhojen tutkimus, 1876) Sarthea koskevassa luvussa, että ”Loirin laakso on erityisen suotuisa hyvien rypälelajikkeiden viljelyyn ja hyvien viinien valmistukseen” ja viittaa alueen viinien maineeseen: ”Jullien mainitsee myös Château-du-Loirista peräisin olevat Jasnières-viinit – – ja niiden hyvän ja pitkäikäisen maineen; voin vahvistaa, että ainakin Chartren kantonista tulevat Jasnièresin ja Marçonin viinit ja Château-du-Loirin alueelta tulevat Vouvrayn [-sur-Loir], Malicornen, Montabonin viinit ovat paljon parempia kuin niiden maine, joka on jo valmiiksi hyvä, antaa olettaa.”

Henri IV, Rabelais ja Ronsard ovat 1500-luvulta lähtien, kukin omine herkkyyksineen ja intohimoineen, kehuneet Coteaux du Loir -viinejä. Intohimo, jota toimijat ovat kyenneet ylläpitämään sukupolvesta toiseen hallitsemalla Pineau Aunis N- ja Chenin B -lajikkeista saatavien rypäleiden kypsymiseen vaikuttavia olosuhteita, on edistänyt viinien alkuperäisen luonteen pysyvyyttä tällä maantieteellisellä alueella.

9. Olennaiset lisäedellytykset (pakkaaminen, merkinnät, muut vaatimukset)

Oikeudellinen kehys:

Kansallinen lainsäädäntö

Lisäedellytyksen tyyppi:

Merkintöihin liittyvät täydentävät määräykset

Edellytyksen kuvaus: a) Vapaaehtoiset merkinnät, joiden käyttöä jäsenvaltiot voivat unionin lainsäädännön nojalla säännellä, kirjoitetaan etiketteihin kirjaimin, jotka ovat korkeudeltaan ja leveydeltään enintään kaksi kertaa niin suuret kuin kirjaimet, joilla tarkistettu alkuperänimitys kirjoitetaan. b) Maantieteellinen nimitys ”Val de Loire” kirjoitetaan kirjaimin, jotka ovat korkeudeltaan ja leveydeltään enintään kaksi kolmasosaa niistä kirjaimista, joilla tarkistettu alkuperänimitys kirjoitetaan. c) Sana ”sec” on pakollinen niiden valkoviinien merkinnöissä, joissa käymiskykyisten sokereiden (glukoosi + fruktoosi) pitoisuus on enintään 8 grammaa litrassa. d) Tarkistetulla alkuperänimityksellä varustettujen viinien merkinnöissä voidaan mainita pienemmän maantieteellisen yksikön nimi edellyttäen, että – kyseessä on kiinteistörekisteriin kirjattu paikka ja – paikka on mainittu sadonkorjuuilmoituksessa.

Oikeudellinen kehys:

Kansallinen lainsäädäntö

Lisäedellytyksen tyyppi:

Tuotantoa rajatulla maantieteellisellä alueella koskeva poikkeus

Edellytyksen kuvaus:

Viiniyttämistä sekä viinien valmistusta ja kypsytystä koskevan poikkeuksen mukaisesti määritelty välittömässä läheisyydessä sijaitseva alue muodostuu seuraavien kuntien alueesta (luettelo on laadittu vuoden 2021 virallisen maantieteellisen koodin mukaan):

— Indre-et-Loiren departementti: Epeigné-sur-Dême;

— Loir-et-Cherin departementti: Montoire-sur-le-Loir;

— Sarthen departementti: Vancé.

Linkki eritelmään

http://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-d69c4f1e-c73e-4b04-8d00-6964f653d72a

(1) EUVL L 9, 11.1.2019, s. 2.