Maaperän huonontumisen ehkäisemiseen ja maaperän ennallistamiseen investoiminen on taloudellisesti järkevää. Terve maaperä on EU:n suurin maaekosysteemi ja edistää siten monia talouden aloja, kun taas maaperän huonontuminen maksaa EU:lle useita kymmeniä miljardeja euroja vuodessa. Maaperän terveyttä ja monimuotoisuutta ylläpitävät ja parantavat hoitokäytännöt parantavat kustannustehokkuutta ja rajoittavat sadon ylläpitämiseen tarvittavia tuotantopanoksia (esimerkiksi torjunta-aineita ja lannoitteita). Maaperän huonontumisen nykysuuntauksen pysäyttäminen ja kääntäminen voisi tuottaa maailmanlaajuisesti taloudellista hyötyä jopa 1,2 biljoonaa euroa vuodessa. Maaperän huonontumista torjuvien toimien toteuttamatta jättämisen hinta, joka on Euroopassa kuusinkertainen toimista aiheutuviin kustannuksiin verrattuna, ulottuu taloudellisia laskelmia pidemmälle; toimien toteuttamatta jättäminen johtaisi maailman elintarviketurvan vaarantavaan maaperän hedelmällisyyden heikkenemiseen mutta lisäksi se vaikuttaisi myös tuotteiden laatuun ja ravintoarvoon.

·Eloperäisten maiden (myös turvemaat) hiilisisältö on suuri eli yli 20 prosenttia kuivapainosta, ja ne kattavat 8 prosenttia EU:n alueesta. Turvemaat ovat maanpäällisiä kosteikkoja, joissa vettyneet olosuhteet estävät kasvimateriaalia hajoamasta kokonaan. Pelkästään turvemaiden kuivatus kaikissa Euroopan maaluokissa aiheuttaa noin 5 prosenttia EU:n kaikista kasvihuonekaasupäästöistä. Viljeltyjen eloperäisten maiden päästöt eivät ole vieläkään olennaisesti vähentyneet, koska haitallisia viljelykäytäntöjä käytetään edelleen. Pelkästään ojitettujen eloperäisten maiden ennallistamisella voitaisiin kuitenkin vähentää merkittävästi maan hiilidioksidipäästöjä, mistä seuraisi paljon sivuhyötyjä luonnolle, luonnon monimuotoisuudelle ja vesiensuojelulle.

·Kivennäismaiden hiilisisältö on alle 20 prosenttia, ja yleensä se jää alle 5 prosentin. Viljelymaana käytettävät kivennäismaat menettävät vuosittain noin 7,4 miljoonaa tonnia hiiltä , mikä johtuu muun muassa kestämättömistä viljelykäytännöistä. Nämä hiilivarastot ovat kuitenkin luonnonpääoman kannalta viljelijöiden ja metsänhoitajien ”pankkitilejä”. On tärkeää, ettei niitä käytetä loppuun, koska hiilisisältö on maaperän monimuotoisuuden, terveyden ja hedelmällisyyden perusta. Lisäksi hiilen sitominen kivennäismaahan on kustannustehokas menetelmä vähentää päästöjä, vaikka se riippuukin maaperätyypistä ja ilmasto-oloista, ja se tarjoaa Euroopassa merkittäviä mahdollisuuksia sitoa vuosittain 11–38 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia, jos viljelymailla käytetään laajemmassa mittakaavassa hoitokäytäntöjä, jotka on jo määritetty. Monet näistä käytännöistä ovat kustannustehokkaita . Myös metsänhoitajilla on huomattavia mahdollisuuksia toteuttaa toimenpiteitä, jotka parantavat samanaikaisesti metsien tuottavuutta, hiilinielujen toimintaa ja maaperän terveitä ominaisuuksia. Pankki- ja rahoitusalalla ollaan yhä kiinnostuneempia investoimaan viljelijöihin, jotka hyödyntävät kestäviä käytäntöjä ja lisäävät maaperän hiilisisältöä, sekä luomaan markkinapohjaisia kannustimia hiilen varastoinnille. On näyttöä siitä, että hiiltä sitovalla viljelyllä voidaan edistää merkittävästi EU:n toimia ilmastonmuutoksen torjumiseksi, mutta sillä on myös muita sivuhyötyjä, kuten luonnon monimuotoisuuden lisääntyminen ja ekosysteemien säilyminen .

·Harkitaan vaikutustenarvioinnin tulosten perusteella oikeudellisesti sitovien tavoitteiden ehdottamista luonnon ennallistamista koskevan lain yhteydessä kosteikkojen ja eloperäisen maaperän kuivatuksen rajoittamiseksi sekä hoidettujen ja ojitettujen turvemaiden ennallistamiseksi, jotta voidaan ylläpitää ja kasvattaa maaperän hiilivarastoja, minimoida tulva- ja kuivuusriskit ja parantaa luonnon monimuotoisuutta, ottaen huomioon näiden tavoitteiden vaikutukset tuleviin hiiltä sitovaa viljelyä koskeviin aloitteisiin sekä maa- ja metsätalouden tuotantojärjestelmiin. EU on lisäksi sitoutunut suojelemaan kosteikkoja ja turvemaita YMP:n strategiasuunnitelma-asetuksen säännösten mukaisesti. ·Osallistutaan FAO:n ja UNEP:n järjestämän maailmanlaajuisen turvemaa-aloitteen (Global Peatlands Initiative) yhteydessä tehtävään turvemaiden tilan arviointiin . ·Komissio harkitsee mahdollisesti luonnon ennallistamista koskevan lain yhteydessä toimenpiteitä maatalousmaan monimuotoisuuden lisäämiseksi, mikä edistäisi maaperän orgaanisen hiilen säilyttämistä ja lisäämistä. ·Osallistutaan kansainväliseen 4/1000-aloitteeseen hiilen lisäämiseksi maatalouskäytössä olevassa maaperässä. ·Kehitetään pitkän aikavälin visio kestävästä hiilikierrosta (mukaan lukien hiilidioksidin talteenotto, varastointi ja käyttö) ilmastoneutraalissa EU:n taloudessa. Osana tätä toimintaa komissio antaa vuonna 2021 tiedonannon kestävän hiilikierron palauttamisesta sekä esittää vuonna 2022 hiiltä sitovaa viljelyä koskevan EU:n aloitteen ja hiilipoistumien sertifiointia käsittelevän lainsäädäntöehdotuksen edistääkseen uutta vihreää liiketoimintamallia, jossa palkitaan maankäyttäjiä, kuten viljelijöitä ja metsänhoitajia, ilmaston kannalta suotuisista käytännöistä.

3.2. Maaperä ja kiertotalous

3.2.1.Kaivetun maa-aineksen turvallinen, kestävä ja kiertoon perustuva käyttö

·Tutkitaan EU:ssa syntyneiden, käsiteltyjen ja uudelleen käytettyjen kaivettujen maa-ainesten virtoja ja vertaillaan jäsenvaltioiden markkinatilannetta vuoteen 2023 mennessä. Tämän pitäisi antaa kokonaiskuva EU:n tilanteesta. ·Arvioidaan maaperän terveyttä koskevan lain laatimisen yhteydessä tarvetta ja mahdollisuuksia ottaa käyttöön kaivettua maa-ainesta koskevaa todistusta käsitteleviä oikeudellisesti sitovia säännöksiä sekä annetaan jäsenvaltioiden kokemuksiin perustuvia ohjeita tällaisen järjestelmän käyttöön ottamiseksi. Todistuksessa olisi otettava huomioon kaivetun maa-aineksen määrä ja laatu sen varmistamiseksi, että maa-aines kuljetetaan, käsitellään tai käytetään uudelleen turvallisesti muualla.

3.2.2.Maan käyttöönoton ja maaperän sulkemisen rajoittaminen kiertoon perustuvalla maankäytöllä

·Asetetaan vuoteen 2023 mennessä omat kunnianhimoiset kansalliset, alueelliset ja paikalliset tavoitteet uuden maan käyttöönoton vähentämiseksi vuoteen 2030 mennessä. Näin edistetään vuodelle 2050 asetetun EU:n tavoitteen saavuttamista mitattavissa olevalla tavalla. Raportoidaan edistymisestä. ·Sisällytetään maanottamishierarkia kaupunkien viherryttämissuunnitelmiin ja asetetaan etusijalle maan uudelleenkäyttö ja kierrätys sekä kaupunkialueiden laadukas maaperä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla siten, että toteutetaan asianmukaisia sääntelyaloitteita ja poistetaan vähitellen käytöstä tämän hierarkian vastaiset taloudelliset kannustimet, kuten paikalliset veroetuudet, jotka koskevat maatalousmaan tai luonnontilaisen maan muuttamista rakennetuksi ympäristöksi. ·Määritellään maaperän terveyttä koskevassa laissa, mitä tarkoitetaan uuden maan ottamisella infrastruktuurin käyttöön. ·Harkitaan maaperän terveyttä koskevaan lakiin liittyvän vaikutustenarvioinnin yhteydessä säännöksiä, joilla jäsenvaltiot velvoitetaan raportoimaan, miten ne edistyvät tavoitteissaan, jotka koskevat maan ottamista infrastruktuurin käyttöön. ·Tarkastellaan maaperän terveyttä koskevaan lakiin liittyvän vaikutustenarvioinnin yhteydessä mahdollisuuksia seurata edistymistä tavoitteessa olla ottamatta uutta maata infrastruktuurin käyttöön ja maan käyttöönoton hierarkian täytäntöönpanossa sekä raportoida edistymisestä jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella. ·Annetaan viranomaisille ja yksityisille yrityksille ohjeita siitä, miten maaperän sulkemista voidaan vähentää, muun muassa parhaita käytäntöjä sellaisia paikallisia aloitteita varten, joilla poistetaan keinotekoisia pintoja, jotta maaperä saa hengittää, sekä tarkistetaan EU:n maaperän sulkemista koskevat ohjeet vuoteen 2024 mennessä . Edistetään parhaiden käytäntöjen vaihtoa sellaisten jäsenvaltioiden tai alueiden kokemusten pohjalta, joiden maankäytön suunnittelua koskevissa järjestelmissä on menestyksekkäästi ratkaistu haaste, joka koskee maan ottamista infrastruktuurin käyttöön, jotta voidaan kehittää yhteinen menetelmä.

3.2.3.Ravinteiden ja hiilen kierron sulkeminen

3.3. Maaperän monimuotoisuus ihmisten, eläinten ja kasvien terveyden kannalta