[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 21.12.2005 KOM(2005) 678 lopullinen 2005/0268 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Unescon yleissopimuksesta kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä (komission esittämä) PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA | 110 | Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Unescon yleiskokous päätti lokakuussa 2003 yksimielisesti käynnistää neuvottelut kulttuurisen sisällön ja taiteellisen ilmaisun moninaisuuden suojelemista koskevasta yleissopimuksesta. Neuvottelut alustavasta yleissopimusesityksestä aloitettiin syyskuussa 2004. Puheenjohtajamaa ja komissio toimittivat yhteisesti Unescolle 15. marraskuuta 2004 yhteisön ja sen jäsenvaltioiden tiedonannon, ja ministerineuvosto päätti 16. marraskuuta 2004 antaa komission tehtäväksi osallistua neuvotteluihin yhteisön puolesta. Syyskuun 2004 ja kesäkuun 2005 välisenä aikana pidettiin kolme hallitustenvälisten asiantuntijoiden neuvotteluistuntoa. Työskentelyn päätteeksi kolmannessa istunnossa hyväksyttiin tarkistettu alustava yleissopimusesitys. Syyskuussa 2005 kokoontunut Unescon hallintoneuvosto päätti lisäksi suositella, että yleissopimusesitys hyväksyttäisiin lokakuussa 2005 pidettävässä yleiskokouksessa. Unescon yleiskokous hyväksyi yleissopimuksen 20. lokakuuta 2005. Antaessaan marraskuussa 2004 komission tehtäväksi käydä neuvottelut yhteisön puolesta ministerineuvosto pyysi neuvotteluohjeissaan komissiota varmistamaan, että yleissopimus sisältää tarvittavat lausekkeet, jotta yhteisö voi tulla sen sopimuspuoleksi. Yleissopimuksen 27 artiklassa todellakin annetaan Euroopan yhteisölle mahdollisuus tulla sopimuspuoleksi ja toimia aktiivisesti yleissopimuksen toimielimissä, erityisesti yleissopimuksen 22 artiklassa tarkoitetussa sopimuspuolten kokouksessa. Näin ollen on tärkeää, että Euroopan yhteisöstä tulee yleissopimuksen sopimuspuoli Euroopan unionin jäsenvaltioiden rinnalla. Tämä päätösehdotus on johdonmukaista jatkoa käydyille neuvotteluille, ja sen tavoitteena on, että Euroopan yhteisö hyväksyy Unescon yleissopimuksen. | 120 | Yleistä Kulttuurisen moninaisuuden suojelemisen ja edistämisen edellytykset Euroopassa ja maailmassa riippuvat taloudellisten olojen lisäksi hyvin monista rakenteellisista tekijöistä. Markkinoiden laajuus, kielivähemmistöjen ja suppeiden kielialueiden olemassaolo, sidonnaisuus kansalliseen tai alueelliseen identiteettiin, perinteiden ja kulttuuriperinnön aineellinen tai aineeton luonne sekä historialliset siteet kolmansiin maihin ovat tekijöitä, jotka määräävät kulttuuri-ilmaisun, kulttuurin kulutuksen ja kulttuurivaihdon edellytykset. Euroopan unionissa tämä tilanteiden moninaisuus on jo vallitsevaa todellisuutta, jota hiljattain tapahtunut historiallinen laajentuminen 10 uuteen jäsenvaltioon on entisestään rikastuttanut. Maailmanlaajuistuminen tuo uusia kulttuurien välisiä vaihtomahdollisuuksia, mutta se voi myös muodostaa uhkan heikoimmassa asemassa oleville kulttuureille ja lisätä kulttuurista moninaisuutta mahdollisesti vaarantavia standardisoitumisilmiöitä. Euroopan unioni on jo pitkään tunnustanut kulttuurihyödykkeiden ja -palveluiden kaksoisluonteen – kulttuurisen ja taloudellisen –, ja vahvistanut Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa, että yhteisö ottaa kulttuuriin liittyvät näkökohdat huomioon kaikessa toiminnassaan (EY:n perustamissopimuksen 151 artiklan 4 kohta). Kulttuuri-ilmaisujen erityisluonnetta ei kuitenkaan ole tunnustettu kansainvälisesti missään oikeudellisesti sitovassa asiakirjassa. Pariisissa 20. lokakuuta 2005 hyväksytyllä Unescon yleissopimuksella kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä pyritään täyttämään maailman hallinnossa vallitseva oikeudellisesti sääntelemätön tila vahvistamalla kulttuurisen moninaisuuden suojelemiseen ja edistämiseen tähtäävä joukko oikeuksia ja velvollisuuksia sekä kansallisesti että kansainvälisesti. Kyseisellä sopimuksella lienee kulttuuriselle moninaisuudelle vastaava – yhtä lailla oikeudellinen – merkitys kuin Maailman henkisen omaisuuden järjestön sopimuksilla on ollut teollis- ja tekijänoikeuksille, Maailman kauppajärjestön sopimuksilla kaupalle, Maailman terveysjärjestön sopimuksilla terveysalalle sekä monenvälisillä ympäristösopimuksilla ympäristölle. Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden täysipainoinen osallistuminen kyseisen yleissopimuksen täytäntöönpanoon auttaa osaltaan o perustamaan maailman hallintoon uuden tukipylvään, jonka avulla pyritään varmistamaan kulttuurisen moninaisuuden suojeleminen ja edistäminen, o vahvistamaan kulttuurihyödykkeiden ja -palveluiden erityistä kulttuurista ja taloudellista kaksoisluonnetta, o tunnustamaan kulttuurisen moninaisuuden suojelemis- ja edistämispolitiikkojen tehtävä ja oikeutus, o tunnustamaan kansainvälisen yhteistyön merkitys ja edistämään kansainvälistä yhteistyötä, jotta voidaan vastata erityisesti kehitysmaiden kulttuureja uhkaaviin vaaratilanteisiin, o määrittelemään asianmukainen niveltyminen muihin kansainvälisiin oikeusvälineisiin, jotta yleissopimus voidaan panna tehokkaasti täytäntöön. | 120 | Nykyiset säännökset ehdotuksen käsittelemällä alalla Kyse on menettelysääntöjä koskevasta ehdotuksesta, eikä voimassa ole tällaista säännöstöä. | Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen ja tavoitteiden kanssa Unescon yleissopimus on johdonmukainen EY:n perustamissopimuksen 151 artiklan 4 kohdassa yhteisölle määrätyn velvoitteen kanssa, jonka mukaan yhteisö ottaa kulttuuriin liittyvät näkökohdat huomioon muiden perustamissopimuksen määräysten mukaisessa toiminnassaan, erityisesti kulttuuriensa monimuotoisuuden vaalimiseksi ja edistämiseksi. Ehdotuksen tavoitteet ovat johdonmukaiset muiden unionin politiikkojen, erityisesti ulkoisten yhteistyöpolitiikkojen ja ennen kaikkea kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa. Ne ovat myös yhteisen kauppapolitiikan ja sisämarkkinoiden loppuunsaattamisen tavoitteiden mukaiset erityisesti teollis- ja tekijänoikeuksia koskevilta osin ja palvelevat samoja päämääriä kuin unionin audiovisuaali- ja tietoyhteiskuntapolitiikka sekä kulttuuritoiminta. Ehdotuksen tavoitteet ovat niin ikään perusoikeuskirjan mukaiset erityisesti kulttuurisen moninaisuuden edistämistä koskevilta periaatteiltaan (22 artikla). SIDOSRYHMIEN KUULEMINEN Asianomaisilla osapuolilla, erityisesti Euroopan kulttuuri- ja audiovisuaalipiireillä, on ollut säännöllistä ajatustenvaihtoa komission kanssa koko sen ajan, kun Unescon yleissopimuksesta on neuvoteltu. Komissio järjesti neuvottelukokouksen 4. heinäkuuta 2005 hallitusten asiantuntijoiden kolmannen neuvotteluistunnon jälkeen yleissopimuksen tarkistetun alustavan luonnoksen pohjalta. Merkittävä joukko osapuolista saattoi Unescon kanssa käytävien neuvottelujen kuluessa komission tietoon täyden tukensa Euroopan unionin yhteisille kannanotoille ja nimenomaisesti suositteli yleissopimuksen hyväksymistä Unescon yleiskokouksessa vuonna 2005. Tämän vuoksi ei katsottu tarpeelliseksi järjestää neuvottelujen jälkeen uutta kuulemista sen selvittämiseksi, onko yhteisön asianmukaista tulla yleissopimuksen sopimuspuoleksi, sillä heinäkuisen kuulemisen jälkeen tilanne ei ollut muuttunut. Unescon jäsenten 21. lokakuuta 2005 hyväksymä teksti onkin lähes yhdenmukainen (lingvistijuristien suorittamia korjauksia lukuun ottamatta) kolmannen neuvotteluistunnon tuloksena laaditun tarkistetun alustavan luonnoksen kanssa. Asiantuntijalausunnot Ulkopuolisten asiantuntijoiden käyttö ei ollut tarpeen. EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT Tiivistelmä ehdotetuista toimista Ehdotus: Neuvoston päätös Unescon yleissopimuksesta kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä Oikeusperusta Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 89, 133, 151, 181 ja 181 a artikla yhdessä 300 artiklan kanssa Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan Unescon yleissopimuksen monijakoisen toimivaltavaikutuksen vuoksi. Yhteisön ja jäsenvaltioiden jaetun toimivallan vuoksi yleissopimus on ratifioitava rinnakkain sekä yhteisössä että jäsenvaltioissa. Ehdotus on näin ollen toissijaisuusperiaatteen mukainen. Suhteellisuusperiaate Suhteellisuusperiaatetta ei sovelleta, sillä kysymys on menettelysääntöjä koskevasta säädöksestä. Säädöslaji Ehdotettu säädöstyyppi: ehdotus neuvoston päätökseksi. Muut säädöstyypit eivät soveltuisi seuraavasta syystä: Koska kysymys on kansainvälisen normatiivisen sopimuksen ratifiointiprosessista yhteisössä, neuvoston päätös on tässä tapauksessa ainoa asianmukainen oikeudellinen väline. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia yhteisön talousarvioon. LISÄTIETOJA Euroopan talousalue Säädösehdotus ei kuulu ETA-sopimuksen soveltamisalaan. | 1. 2005/0268 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Unescon yleissopimuksesta kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 89, 133, 151, 181 ja 181 a artiklan yhdessä 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen virkkeen ja 300 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, ottaa huomioon komission ehdotuksen[1], ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2], sekä katsoo seuraavaa: (1) Marraskuussa 2004 neuvosto antoi komission tehtäväksi osallistua Euroopan yhteisön puolesta Unescon käymiin neuvotteluihin kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevasta yleissopimuksesta. Komissio osallistui kyseisiin neuvotteluihin yhdessä jäsenvaltioiden kanssa. (2) Yleissopimus kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä hyväksyttiin Unescon yleiskokouksessa Pariisissa 20 päivänä lokakuuta 2005. (3) Kyseinen yleissopimus muodostaa asianmukaisen ja tehokkaan tukipylvään edistettäessä kulttuurista moninaisuutta ja kulttuurivaihtoa, joita Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot pitävät erittäin tärkeinä. Se lisää osaltaan keskinäistä kunnioitusta sekä kulttuurien välistä ymmärtämystä maailmassa. (4) Kyseinen yleissopimus olisi hyväksyttävä ensi tilassa. (5) Sekä yhteisö että sen jäsenvaltiot ovat toimivaltaisia yleissopimuksen kattamilla aloilla. On siis toivottavaa, että yhteisö ja jäsenvaltiot tulevat sopimuspuoliksi, jotta voidaan täyttää yleissopimuksessa määrätyt velvoitteet ja harjoittaa kaikkia kyseisessä yleissopimuksessa sopimuspuolille vahvistettuja oikeuksia jaetun toimivallan tilanteissa, tavoitteena yleissopimuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: 1 artikla 1. Hyväksytään Euroopan yhteisön puolesta Unescon yleissopimus kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisesta ja edistämisestä. 2. Yleissopimuksen teksti on tämän päätöksen liitteenä 1.a. 2 artikla 1. Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö tai henkilöt, joilla on valtuudet tallettaa hyväksymisasiakirja Euroopan yhteisön puolesta Unescon pääjohtajan huostaan kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan yleissopimuksen 27 artiklan 4 kohdan mukaisesti. 2. Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö tai henkilöt, joilla on valtuudet tallettaa Euroopan yhteisön puolesta tämän päätöksen liitteenä 1.b oleva kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan yleissopimuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukainen toimivaltaa koskeva lausuma. 3. Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö tai henkilöt, joilla on valtuudet tehdä tämän päätöksen liitteenä 2 oleva yksipuolinen lausuma hyväksymisasiakirjan tallettamisen yhteydessä. 3 artikla Komissio edustaa Euroopan yhteisöä yleissopimuksella perustettujen toimielinten istunnoissa, erityisesti sopimuspuolten kokouksessa, ja neuvottelee sen puolesta kysymyksistä, jotka kuuluvat kyseisten toimielinten toimivaltaan. Tehty Brysselissä […] Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE 1.a UNESCON YLEISSOPIMUS KULTTUURI-ILMAISUJEN MONINAISUUDEN SUOJELEMISESTA JA EDISTÄMISESTÄ JOHDANTO Yhdistyneiden Kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestön yleiskokous, joka kokoontuu Pariisissa 3 päivästä 21 päivään lokakuuta 2005 kolmanteenkymmenenteenkolmanteen istuntoonsa, 1. vakuuttaen, että kulttuurinen moninaisuus on ihmiskunnalle ominainen piirre, 2. tietoisena siitä, että kulttuurinen moninaisuus on ihmiskunnan yhteistä perintöä ja että sitä tulisi kunnioittaa ja se tulisi säilyttää kaikkien hyväksi, 3. tietäen, että kulttuurinen moninaisuus rikastuttaa ja monipuolistaa maailmaa, joka siten tarjoaa laajemmat vaihtoehdot sekä ruokkii ihmisen kykyjä ja arvomaailmaa, ja että se siis on ihmisyhteisöjen, kansojen ja kansakuntien kestävän kehityksen peruskannustin, 4. palauttaen mieleen, että kulttuurinen moninaisuus, joka kukoistaa demokratian, suvaitsevuuden, yhteiskunnallisen oikeuden sekä kansojen ja kulttuurien keskinäisen kunnioituksen ilmapiirissä, on rauhan ja turvallisuuden kannalta välttämätön tekijä niin paikallisesti, kansallisesti kuin kansainvälisesti, 5. ylistäen kulttuurisen moninaisuuden merkitystä ihmisoikeuksien julistukseen ja muihin yleismaailmallisesti tunnustettuihin oikeusvälineisiin juhlallisesti kirjattujen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien täydelle toteutumiselle, 6. korostaen tarvetta sisällyttää kulttuuri strategisena tekijänä kansallisiin ja kansainvälisiin kehityspolitiikkoihin sekä kansainväliseen kehitysyhteistyöhön samalla kun otetaan huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhatjulistus (2000), jossa korostetaan köyhyyden poistamista, 7. ottaen huomioon, että kulttuuri saa eri muotoja ajan ja paikan mukaan ja että kyseinen moninaisuus ilmenee yksilöiden ainutlaatuisuutena ja erilaisuutena sekä ihmiskunnan muodostavien kansojen ja yhteisöjen kulttuurin eri muotoina, 8. tunnustaen perinteisen osaamisen merkityksen aineettoman ja aineellisen rikkauden lähteenä sekä erityisesti alkuperäiskansojen tietämysjärjestelmän merkityksen ja myönteisen vaikutuksen kestävään kehitykseen sekä sen asianmukaisen suojelemisen ja edistämisen tarpeen, 9. todeten, että on tarpeen ryhtyä toimiin kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden ja niiden sisällön suojelemiseksi erityisesti tilanteissa, joissa kyseiset ilmaisumuodot voivat olla vaarassa sammua tai vakavasti heikentyä, 10. korostaen kulttuurin merkitystä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta yleensä sekä erityisesti sen osuutta naisten aseman ja roolin parantamiseksi yhteiskunnassa, 11. tietoisena siitä, että aatteiden vapaa liikkuvuus vahvistaa kulttuurista moninaisuutta ja että liikkuvuus ruokkii kulttuurien välistä jatkuvaa vaihtoa ja vuorovaikutusta, 12. tähdentäen, että ajattelun, ilmaisun ja tiedon vapaus sekä viestimien moninaisuus mahdollistavat kulttuuri-ilmaisujen kukoistuksen eri yhteiskunnissa, 13. tunnustaen, että kulttuuri-ilmaisujen moninaisuus, perinteiset ilmaisumuodot mukaan luettuina, on tärkeä tekijä, joka antaa yksilöille ja kansoille mahdollisuuden ilmaista itseään sekä jakaa ajatuksensa ja arvomaailmansa toisten kanssa, 14. palauttaen mieleen, että kielten moninaisuus on kulttuurisen moninaisuuden perustekijä, ja vakuuttaen, että kasvatuksella on perustehtävä kulttuuri-ilmaisujen suojelemisessa ja edistämisessä, 15 . ottaen huomioon kulttuurien elinvoimaisuuden merkityksen kaikille, myös vähemmistöihin kuuluville ja alkuperäiskansoille, ihmisen vapautena luoda, levittää ja jakaa perinteisiä kulttuuri-ilmaisuja ja mahdollisuutena päästä niistä osalliseksi voidakseen hyödyntää niitä omassa kehityksessään, 16. korostaen kulttuurisen vuorovaikutuksen ja luovuuden olennaista tehtävää, sillä ne ruokkivat ja uudistavat kulttuuri-ilmaisuja sekä vahvistavat niiden roolia, jotka kehittävät kulttuuria ja siten vievät eteenpäin koko yhteiskuntaa, 17. tunnustaen teollis- ja tekijänoikeuksien merkityksen niiden henkilöiden tukena, jotka osallistuvat kulttuuriseen luomistyöhön, 18. vakuuttuneena siitä, että kulttuuritoiminnoilla, -hyödykkeillä ja -palveluilla on sekä taloudellinen että kulttuurinen arvo koska ne toimivat identiteettien, arvojen ja merkitysten välittäjinä eikä niitä siten voi kohdella pelkästään kaupallista merkitystä omaavina, 19. todeten, että maailmanlaajuistumisprosessit, joita on helpottanut tieto- ja viestintäteknologioiden nopea kehitys, luovat ennennäkemättömiä edellytyksiä kulttuurien välisen vuorovaikutuksen vahvistamiselle, mutta merkitsevät myös haastetta kulttuuriselle moninaisuudelle, erityisesti uhkaamalla aiheuttaa rikkaiden ja köyhien maiden välistä epätasapainoa, 20. tietoisena Unescon erityistehtävästä taata kulttuurisen moninaisuuden kunnioittaminen ja suositella sellaisten kansainvälisten sopimusten solmimista, jotka voivat osoittautuvat tarpeellisiksi helpottamaan aatteiden vapaata kulkua sanan tai kuvan välityksellä, 21. viitaten kulttuurista moninaisuutta ja kulttuurioikeuksien harjoittamista koskevien Unescon hyväksymien kansainvälisten oikeusvälineiden määräyksiin ja erityisesti kulttuurista moninaisuutta koskevaan yleismaailmalliseen julistukseen vuodelta 2001, hyväksyy tämän yleissopimuksen joulukuun 20 päivänä vuonna 2005. I TAVOITTEET JA JOHTAVAT PERIAATTEET 1 artikla – Tavoitteet Tämän yleissopimukset tavoitteet ovat: a) suojella ja edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta, b) luoda edellytykset kulttuurien kukoistukselle ja vapaalle vuorovaikutukselle kutakin kulttuureja keskinäisesti rikastuttavalla tavalla, c) kannustaa kulttuurien välistä vuoropuhelua kulttuurivaihdon laajentamiseksi ja tasapainottamiseksi maailmassa sekä kulttuurien välisen kunnioituksen ja rauhankulttuurin edistämiseksi, d) herättää kulttuurien välistä yhteistoimintaa kulttuurisen vuorovaikutuksen kehittämiseksi kansojen välisten siltojen rakentamisen hengessä, e) edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden kunnioittamista sekä sen arvon tiedostamista paikallisesti, kansallisesti ja kansainvälisesti, f) tähdentää kulttuurin ja kehityksen välisen yhteyden merkitystä kaikille maille ja erityisesti kehitysmaille sekä kannustaa kansallisia ja kansainvälisiä toimia kyseisen yhteyden todellisen arvon tunnustamiseksi, g) tunnustaa kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palveluiden erityisluonne identiteetin, arvojen ja merkitysten välittäjinä, h) vahvistaa valtioiden itsenäistä oikeutta ylläpitää ja toteuttaa asianmukaisiksi katsomiaan politiikkoja ja toimenpiteitä kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemiseksi ja edistämiseksi alueellaan, i) vahvistaa kansainvälistä yhteistyötä ja yhteisvastuullisuutta keskinäisen kumppanuuden hengessä erityisesti, jotta lisätään kehitysmaiden kykyä suojella ja edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta. 2 artikla – Johtavat periaatteet 1. Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen periaate Kulttuurista moninaisuutta voidaan suojella ja edistää vain, jos taataan ihmisoikeudet ja perusvapaudet kuten sanan, tiedottamisen ja viestinnän vapaus sekä yksilöiden mahdollisuus valita kulttuuri-ilmaisunsa. Kukaan ei saa käyttää tämän yleissopimuksen määräyksiä ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa taattujen tai kansainvälisessä oikeudessa vahvistettujen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien loukkaamisen tai rajoittamisen perusteena. 2. Täysivaltaisuusperiaate Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan ja kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti valtioilla on täysivaltainen oikeus omaksua toimenpiteitä ja politiikkoja kulttuuri-ilmaisujen suojelemiseksi ja edistämiseksi alueellaan. 3. Kaikkien kulttuurien yhdenvertaisuuden ja kunnioittamisen periaate Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojeleminen ja edistäminen edellyttävät kaikkien kulttuurien, myös vähemmistöön kuuluvien henkilöiden ja alkuperäiskansojen kulttuurien yhdenvertaisuuden ja kunnioittamisen tunnustamista. 4. Yhteisvastuullisuuden ja kansainvälisen yhteistyön periaate Kansainvälinen yhteistyö ja yhteisvastuullisuus tulisi kohdentaa antamaan kaikille maille, erityisesti kehitysmaille, mahdollisuus luoda ja vahvistaa keinoja, joita tarvitaan niiden oman kulttuuri-ilmaisun luomiseksi ja vahvistamiseksi, kulttuuriteollisuus mukaan luettuna, siihen katsomatta onko kyseinen teollisuus syntyvää vai vakiintunutta, niin alueellisesti, kansallisesti kuin kansainvälisesti. 5. Kehityksen talous- ja kulttuurinäkökohtien täydentävyyden periaate Koska kulttuuri on kehityksen peruspontimia, kulttuuriin osallistuminen ja siitä nauttiminen on yksilöiden ja kansojen perusoikeus, ja kehityksen kulttuurinäkökohdat ovat yhtä tärkeitä kuin sen talousnäkökohdat. 6. Kestävän kehityksen periaate Kulttuurinen moninaisuus on suuri rikkaus yksilön ja yhteiskunnan kannalta. Kulttuurisen moninaisuuden suojeleminen, edistäminen ja ylläpitäminen ovat kestävän kehityksen olennainen edellytys nykyisille ja tuleville sukupolville. 7. Yhdenvertaisen saatavuuden periaate Yhdenvertainen mahdollisuus hyödyntää koko maailman kulttuuri-ilmausten runsasta ja monipuolista kirjoa sekä kulttuurien mahdollisuus hyödyntää eri ilmaisu- ja levitysmuotoja ovat tärkeitä tekijöitä, joilla kulttuurista moninaisuutta tuodaan esiin ja edistetään keskinäistä ymmärtämystä. 8. Avoimuuden ja tasapainon periaate Kun valtiot hyväksyvät toimenpiteitä kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden edistämiseksi, niiden tulisi asianmukaisella tavalla huolehtia avoimuuden edistämisestä maailman muita kulttuureja kohtaan ja varmistaa, että kyseiset toimenpiteet ovat tässä yleissopimuksessa asetettujen tavoitteiden mukaisia. II SOVELTAMISALA 3 artikla – Soveltamisala Tätä yleissopimusta sovelletaan sopimusosapuolten omaksumiin politiikkoihin ja toimenpiteisiin, jotka liittyvät kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojeluun ja edistämiseen. III MÄÄRITELMÄT 4 artikla – Määritelmät Tässä yleissopimuksessa tarkoitetaan: 1. Kulttuurinen moninaisuus ’Kulttuurisella moninaisuudella’ tarkoitetaan moninaisia tapoja ja muotoja, joilla ryhmien ja yhteisöjen kulttuurit saavat ilmaisunsa. Nämä ilmaisut leviävät ryhmien ja yhteisöjen sisällä ja niiden välillä. Kulttuurinen moninaisuus ilmenee paitsi monenlaisina tapoina ja muotoina, joiden avulla ihmiskunnan kulttuuriperintöä ilmaistaan, rikastutetaan ja välitetään monin kulttuuri-ilmaisuin, myös taiteellisen luomistyön ja kulttuuri-ilmaisujen tuotannon, levityksen, jakelun ja kulutuksen eri tapoina riippumatta käytetyistä keinoista ja tekniikoista. 2. Kulttuurisisältö ’Kulttuurisisällöllä’ tarkoitetaan vertauskuvallista merkitystä, taiteellista ulottuvuutta ja kulttuuriarvoja, joiden alkuperä on kulttuuri-identiteetissä tai jotka ilmaisevat sitä. 3. Kulttuuri-ilmaisut 'Kulttuuri-ilmaisuilla' tarkoitetaan yksilöiden, ryhmien ja yhteisöjen luovuuden tuloksena syntyneitä ilmaisuja, joilla on kulttuurinen sisältö. 4. Kulttuuritoiminnat, -hyödykkeet ja -palvelut ’Kulttuuritoiminnoilla, -hyödykkeillä ja -palveluilla’ tarkoitetaan toimintoja, hyödykkeitä ja palveluita, jotka erityisen laatunsa, käyttönsä tai erityistarkoituksensa kannalta tarkasteltuina ovat kulttuuri-ilmaisujen ruumiillistumia tai välittäjiä mahdollisesta kaupallisesta arvostaan riippumatta. Kulttuuritoiminnot voivat olla itsetarkoituksellisia tai osaltaan vaikuttaa kulttuurihyödykkeiden ja -palveluiden tuotantoon. 5. Kulttuuriteollisuus ’Kulttuuriteollisuudella’ tarkoitetaan teollisuuden haaroja, jotka tuottavat ja levittävät kulttuurihyödykkeitä tai -palveluita sellaisina kuin ne ovat määriteltyinä edellä 4 kohdassa. 6. Kulttuuripolitiikat ja -toimet ’Kulttuuripolitiikoilla ja -toimilla’ tarkoitetaan kulttuuriin liittyviä politiikkoja ja toimia joko paikallisella, kansallisella tai kansainvälisellä tasolla siihen katsomatta kohdistuvatko ne kulttuuriin sellaisenaan vai onko niiden tarkoituksena vaikuttaa suoraan yksilöiden, ryhmien tai yhteisöjen tuottamiin kulttuuri-ilmaisuihin, kuten kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palveluiden luomiseen, tuotantoon, levitykseen ja jakeluun sekä näiden hyödyntämiseen. 7. Suojeleminen ’Suojelemisella’ tarkoitetaan kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden säilyttämiseen, pelastamiseen ja esiin tuomiseen tähtäävien toimien omaksumista. ’Suojella’ tarkoittaa kyseisten toimien omaksumista. 8. Kulttuurienvälisyys ’Kulttuurienvälisyydellä’ tarkoitetaan eri kulttuurien tasapuolista olemassaoloa ja vuorovaikutusta sekä mahdollisuutta synnyttää vuoropuhelun ja keskinäisen kunnioituksen hengessä jaettuja kulttuuri-ilmaisuja. IV SOPIMUSPUOLTEN OIKEUDET JA VELVOLLISUUDET 5 artikla – Oikeuksia ja velvollisuuksia koskeva yleissääntö 1. Sopimuspuolet vakuuttavat Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan, kansainvälisen oikeuden periaatteiden ja ihmisoikeuksia koskevien yleismaailmallisesti tunnustettujen asiakirjojen mukaisesti, että niillä on täysivaltainen oikeus muotoilla ja panna täytäntöön kulttuuripolitiikkansa ja omaksua toimenpiteitä kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemiseksi ja edistämiseksi sekä kansainvälisen yhteistyön vahvistamiseksi, jotta tämän yleissopimuksen tavoitteet voidaan saavuttaa. 2. Kun jokin sopimuspuoli panee täytäntöön politiikkoja ja toteuttaa toimenpiteitä kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemiseksi ja edistämiseksi alueellaan, kyseisten politiikkojen ja toimenpiteiden on oltava tämän yleissopimuksen määräysten mukaisia. 6 artikla – Sopimuspuolten oikeudet kansallisella tasolla 1. Kukin sopimuspuoli voi edellä 4 artiklan 6 kohdassa kuvattujen kulttuuripolitiikkojensa ja -toimiensa yhteydessä sekä erityisolosuhteidensa ja -tarpeidensa edellyttämällä tavalla hyväksyä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on suojella ja edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta kyseisen sopimuspuolen alueella. 2. Kyseisiin toimenpiteisiin voi kuulua: a) säännöksiä, joiden tarkoituksena on suojella ja edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta, b) toimia, joilla asianmukaisella tavalla tarjotaan kansallisille kulttuuritoiminnoille, -hyödykkeille ja -palveluille mahdollisuus löytää paikkansa kyseisen maan alueella saatavissa olevien kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palvelujen joukosta niitä luotaessa, tuotettaessa, levitettäessä, jaeltaessa ja käytettäessä, ja myös toimia, jotka koskevat sanotuissa toiminnoissa, hyödykkeissä ja palveluissa käytettävää kieltä, c) toimia, joilla pyritään saattamaan kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palveluiden tuotanto-, levitys- ja jakeluvälineet tehokkaasti riippumattoman kansallisen kulttuuriteollisuuden ja epävirallisen sektorin ulottuville, d) toimia, jotka kohdistuvat julkisen taloudellisen avun myöntämiseen, e) toimia, joilla kannustetaan voittoa tuottamattomia organisaatioita sekä julkisia ja yksityisiä laitoksia, taiteilijoita ja muita kulttuurin ammattilaisia kehittämään ja lisäämään aatteiden ja kulttuuri-ilmaisujen sekä kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palveluiden vapaata vaihtoa ja vapaata liikkuvuutta, ja toimia, joilla innostetaan kyseisiä tahoja luovuuteen ja yrittäjyyteen toiminnassaan, f) toimia, joilla edistetään tarvittaessa julkisten palvelulaitosten perustamista ja tukemista, g) toimia, joilla pyritään kannustamaan ja tukemaan taiteilijoita sekä kaikkia niitä, jotka osallistuvat kulttuuri-ilmaisujen luomiseen, h) toimia, joiden tarkoituksena on edistää tiedotusvälineiden moninaisuutta, myös yleisradiotoiminnan julkisen palvelun avulla. 7 artikla – Toimet kulttuuri-ilmaisujen tukemiseksi 1. Sopimuspuolet pyrkivät luomaan alueellaan ympäristön, joka rohkaisee yksilöitä ja yhteiskuntaryhmiä a) luomaan, tuottamaan ja levittämään omia kulttuuri-ilmaisujaan, saamaan pääsyn niihin, sekä hyödyntämään niitä ottaen asianmukaisesti huomioon naisten ja eri yhteiskuntaryhmien sekä myös vähemmistöön kuuluvien ja alkuperäiskansojen erityisaseman ja -tarpeet, b) saamaan pääsyn kulttuuri-ilmaisuihin sopimuspuolen alueella samoin kuin muista maailman maista tuleviin kulttuuri-ilmaisuihin. 2. Sopimuspuolet pyrkivät niin ikään tunnustamaan taiteilijoiden, muiden luomistyöhön osallistuvien ja heitä tässä työssä tukevien kulttuuriyhteisöjen ja organisaatioiden tärkeän panoksen, sekä heidän keskeisen roolinsa kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden vahvistamisessa. 8 artikla – Toimet kulttuuri-ilmaisujen suojelemiseksi 1. Sopimuspuoli voi todeta alueellaan erityisolosuhteet, joissa kulttuuri-ilmaisuja uhkaa häviäminen, vakava vaara tai tilanne, jossa ne tarvitsevat kiireellisiä suojelutoimia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 6 artiklan määräysten soveltamista. 2. Sopimuspuolet voivat ryhtyä kaikkiin asianmukaisiin toimenpiteisiin kulttuuri-ilmaisujen suojelemiseksi 1 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti. 3. Sopimuspuolet raportoivat hallitustenväliselle komitealle kaikista toimenpiteistä, jotka on toteutettu tilanteen vaatimusten edellyttämällä tavalla, ja komitea voi tehdä asianmukaisia suosituksia. 9 artikla – Tietojen jakaminen ja avoimuus Sopimuspuolet a) antavat joka neljäs vuosi Unescolle esittämissään kertomuksissa asianmukaiset tiedot toimenpiteistä, jotka on toteutettu kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemiseksi ja edistämiseksi niiden alueella ja kansainvälisesti, b) ilmoittavat yhteysviranomaisen, jonka tehtävänä on tätä yleissopimusta koskevien tietojen jakaminen, c) jakavat ja vaihtavat kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemiseen ja edistämiseen liittyvää tietoa. 10 artikla – Koulutus ja yleinen valistaminen Sopimuspuolet a) rohkaisevat ja edistävät tietoisuutta kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisen ja edistämisen tärkeydestä muun muassa laajalle yleisölle suunnatuin valistusohjelmin. b) harjoittavat yhteistyötä toisten sopimuspuolten sekä kansainvälisten ja alueellisten organisaatioiden kanssa saavuttaakseen tämän artiklan tavoitteen, c) pyrkivät kannustamaan luovuutta ja vahvistamaan tuotantoedellytyksiä käynnistämällä kulttuuriteollisuuden alan koulutus-, harjoittelu- ja vaihto-ohjelmia; kyseiset toimet tulisi toteuttaa siten, että perinteisille tuotantomuodoille ei koidu haittaa. 11 artikla – Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen Sopimuspuolet tunnustavat kansalaisyhteiskunnan perustavan roolin kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemisessa ja edistämisessä. Sopimuspuolet kannustavat kansalaisyhteiskuntaa osallistumaan aktiivisesti sopimuspuolten järjestämään toimintaan tämän yleissopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi. 12 artikla – Kansainvälisen yhteistyön edistäminen Sopimuspuolet pyrkivät vahvistamaan kahdenvälistä, alueellista ja kansainvälistä yhteistyötään luodakseen suotuisat edellytykset kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden edistämiselle ottaen huomioon erityisesti 8 ja 17 artiklassa tarkoitetut tilanteet varsinkin a) helpottaakseen sopimuspuolien välistä vuoropuhelua kulttuuripolitiikoista ja -toimista, b) vahvistaakseen julkisen sektorin strategisia ja hallinnollisia toimintaedellytyksiä julkisissa kulttuurilaitoksissa ammatillisen ja kansainvälisen kulttuurivaihdon avulla sekä parhaita toimintatapoja jakamalla, c) vahvistaakseen yhteistyökumppanuuksia kansalaisyhteiskunnan, hallituksista riippumattomien järjestöjen ja yksityisen sektorin kanssa sekä näiden tahojen välillä kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden edistämiseksi ja lisäämiseksi, d) edistääkseen uusien teknologioiden käyttöä, kannustaakseen yhteistyökumppanuuksia tietojen jakamisen ja kulttuurin ymmärtämisen vahvistamiseksi sekä edistääkseen kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta, e) kannustaakseen yhteistyö- ja yhteisjakelusopimusten solmimista. 13 artikla – Kulttuurin sisällyttäminen kestävään kehitykseen Sopimuspuolet pyrkivät sisällyttämään kulttuurin kehityspolitiikkoihinsa kaikilla tasoilla luodakseen siten suotuisat edellytykset kestävälle kehitykselle ja kehittääkseen tässä yhteydessä kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemiseen ja edistämiseen liittyviä näkökohtia. 14 artikla – Kehitysyhteistyö Sopimuspuolet pyrkivät tukemaan kestävään kehitykseen ja köyhyyden vähentämiseen tähtäävää yhteistyötä varsinkin kehitysmaiden erityistarpeet huomioon otettuina edistääkseen dynaamisen kulttuurisektorin syntymistä muun muassa seuraavilla tavoin: 1. Vahvistetaan kehitysmaiden kulttuuriteollisuutta a) luomalla ja vahvistamalla kulttuurin tuotanto- ja jakeluedellytyksiä kehitysmaissa, b) helpottamalla ja laajentamalla kehitysmaiden kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palveluiden pääsyä maailmanmarkkinoille ja kansainvälisiin levitysverkostoihin c) mahdollistamalla elinvoimaisten paikallis- ja aluemarkkinoiden syntyminen, d) hyväksymällä kehittyneissä maissa mahdollisuuksien mukaan asianmukaisia toimenpiteitä kehitysmaiden kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja -palveluiden pääsyn helpottamiseksi kehittyneiden maiden alueelle, e) tukemalla luovaa työtä ja helpottamalla mahdollisuuksien mukaan kehitysmaiden taiteilijoiden liikkuvuutta, f) kannustamalla asianmukaista yhteistyötä kehittyneiden ja kehitysmaiden välillä muun muassa musiikin ja elokuvan aloilla. 2. Vahvistetaan kehitysmaiden toimintaedellytyksiä vaihtamalla tietoa, kokemusta ja asiantuntemusta sekä kouluttamalla kehitysmaiden henkilöstöä julkisella ja yksityisellä sektorilla kiinnittäen huomiota erityisesti strategisten ja hallinnollisten kykyjen kehittämiseen, politiikkojen suunnitteluun ja täytäntöönpanoon, kulttuuri-ilmaisujen edistämiseen ja jakeluun, keskisuurten, pienten ja mikroyritysten kehittämiseen, uuden teknologian käyttöön sekä ammattipätevyyksien luomiseen ja siirtoon. 3. Siirretään teknologiaa ja osaamista toteuttamalla asianmukaisia kannustustoimia erityisesti kulttuuriteollisuuden ja -liiketoiminnan aloilla. 4. Tuetaan kehitysmaita taloudellisesti a) perustamalla kulttuurin moninaisuutta edistävä kansainvälinen rahasto 18 artiklassa tarkoitetulla tavalla, b) myöntämällä julkista kehitysapua tarpeen mukaan luovuuden edistämiseen tekninen apu mukaan luettuna, c) ottamalla käyttöön muita taloudellisia avustusmuotoja kuten halpakorkoisia lainoja, avustuksia ja muita rahoitusjärjestelyitä. 15 artikla – Yhteistyömuodot Sopimuspuolet kannustavat kehittämään yhteistyökumppanuuksia julkisen ja yksityisen sektorin sekä voittoa tuottamattomien järjestöjen välillä ja niiden piirissä, jotta yhteistyössä kehitysmaiden kanssa voidaan vahvistaa niiden edellytyksiä suojella ja edistää kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta. Kehitysmaiden käytännön tarpeet huomioon otettuina kyseisten uudenlaisten yhteistyökumppanuuksien puitteissa korostetaan infrastruktuurin, henkilöstöresurssien ja politiikkojen kehittämistä sekä kulttuuritoimintojen, -hyödykkeiden ja palveluiden vaihtoa. 16 artikla – Kehitysmaiden suosituimmuuskohtelu Kehittyneet maat helpottavat kehitysmaiden kanssa käytävää kulttuurivaihtoa myöntämällä asianmukaisissa institutionaalisissa ja oikeudellisissa puitteissa suosituimmuuskohtelun kehitysmaiden taiteilijoille ja muille kulttuurin ammattilaisille ja harjoittajille sekä kyseisten maiden kulttuurihyödykkeille ja -palveluille. 17 artikla – Kansainvälinen yhteistyö tilanteissa, joissa kulttuurin ilmaisumuodot ovat vakavasti uhattuina Sopimuspuolet tekevät yhteistyötä 8 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa tarjoamalla apua toisilleen ja erityisesti kehitysmaille. 18 artikla – Kulttuurin moninaisuutta edistävä kansainvälinen rahasto 1. Perustetaan kulttuurin moninaisuutta edistävä kansainvälinen rahasto, jäljempänä ’rahasto’. 2. Unescon rahoitusta koskevien määräysten mukaisesti perustettu rahasto koostuu sen haltuun uskotuista varoista. 3. Rahaston varat koostuvat a) sopimuspuolten antamista vapaaehtoisista avustuksista, b) Unescon yleiskokouksen kyseiseen tarkoitukseen myöntämistä varoista, c) avustuksista tai lahjoituksista, joita on saatu muilta valtioilta, joltain muulta Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmään kuuluvalta järjestöltä tai muusta ohjelmasta, muulta alueelliselta tai kansainväliseltä järjestöltä, julkisilta tai yksityisiltä yhteisöiltä tai yksityishenkilöiltä, d) koroista, joita rahastolle on kertynyt, e) keräysvaroista sekä rahaston hyväksi järjestettyjen tilaisuuksien tuottamista varoista, f) muista rahastoon sovellettavien ohjeiden mukaan sallituista rahoituslähteistä. 4. Rahaston varojen käytöstä päättää hallitustenvälinen komitea sopimuspuolten kokouksessa asetettujen suuntaviivojen pohjalta. 5. Hallitustenvälinen komitea voi hyväksyä erikseen määrättäviin hankkeisiin tarkoitukseltaan yleisiä tai erityisiä avustuksia ja muunlaisia tukia edellyttäen, että hallitustenvälinen komitea on hyväksynyt kyseiset hankkeet. 6. Rahastoon annettaviin avustuksiin ei saa liittyä minkäänlaista poliittista, taloudellista tai muuta ehtoa, joka olisi tämän yleissopimuksen tavoitteiden vastainen. 7. Sopimuspuolet pyrkivät antamaan säännöllisesti vapaaehtoisia avustuksia tämän yleissopimuksen täytäntöön panemiseksi. 19 artikla – Tietojen vaihto, analysointi ja levitys 1. Sopimuspuolet sopivat vaihtavansa tietoja ja asiantuntemusta, jotka liittyvät kulttuuri-ilmaisujen moninaisuutta koskevien tietojen ja tilastojen keruuseen sekä parhaisiin toimintatapoihin kyseisen moninaisuuden suojelemiseksi ja edistämiseksi. 2. Unesco helpottaa sihteeristönsä käytössä olevien järjestelmien avulla kaikkien alaa koskevien tietojen, tilastojen ja parhaiden toimintatapojen keruuta, analyysiä ja levitystä. 3. Lisäksi Unesco perustaa ja pitää ajan tasalla tietokantaa kulttuuri-ilmaisujen alalla toimivista eri tahoista sekä julkisista, yksityisistä ja aatteellisista yhteisöistä. 4. Helpottaakseen tietojen keruuta Unesco kiinnittää erityishuomiota sellaisten sopimuspuolten toimintaedellytysten ja asiantuntemuksen vahvistamiseen, jotka esittävät asiaa koskevan pyynnön. 5. Tässä artiklassa määritellyllä tietojenkeruulla täydennetään 9 artiklan määräyksissä tarkoitettuja tietoja. V SUHDE MUIHIN SOPIMUKSIIN 20 artikla – Suhde muihin sopimuksiin: keskinäinen tuki, täydentävyys ja riippumattomuus 1. Sopimuspuolet toteavat, että niiden on täytettävä vilpittömässä mielessä velvoitteensa, jotka aiheutuvat tästä yleissopimuksesta ja kaikista muista sopimuksista, joissa ne ovat sopimuspuolina. Saattamatta tätä yleissopimusta alistussuhteeseen mihinkään muuhun sopimukseen nähden a) sopimuspuolet kannustavat tämän yleissopimuksen ja muiden sopimusten, joissa ne ovat sopimuspuolina, välistä keskinäistä tukea, b) sopimuspuolet ottavat huomioon tämän yleissopimuksen asianmukaiset määräykset tulkitessaan ja soveltaessaan muita sopimuksia, joissa ne ovat sopimuspuolina, ja sitoutuessaan muihin kansainvälisiin velvoitteisiin. 2. Mitään tässä yleissopimuksessa ei voida tulkita siten, että se muuttaisi niitä oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka aiheutuvat muista sopimuksista, joissa tämän sopimuksen sopimuspuolet ovat sopimuspuolina. 21 artikla – Kansainvälinen kuuleminen ja yhteistyö Sopimuspuolet sitoutuvat edistämään tämän yleissopimuksen tavoitteita ja periaatteita muilla kansainvälisillä foorumeilla. Tätä varten sopimuspuolet tarvittaessa kuulevat toisiaan pitäen mielessä kyseiset tavoitteet ja periaatteet. VI YLEISSOPIMUKSEN T OIMIELIMET 22 artikla – Sopimuspuolten kokous 1. Perustetaan sopimuspuolten kokous. Sopimuspuolten kokous on tämän yleissopimuksen yleinen ja ylin toimielin. 2. Sopimuspuolten kokous kokoontuu tavalliseen istuntoonsa joka toinen vuosi Unescon yleiskokouksen yhteydessä mikäli mahdollista. Se voi pitää ylimääräisen istunnon, jos se näin päättää tai jos vähintään kolmannes sopimuspuolista esittää asiaa koskevan pyynnön hallitustenväliselle komitealle. 3. Sopimuspuolten kokous hyväksyy työjärjestyksensä. 4. Sopimuspuolten kokouksen tehtävänä on muun muassa: a) valita hallitustenvälisen komitean jäsenet, b) vastaanottaa ja tutkia tätä yleissopimusta koskevat sopimuspuolten kertomukset, jotka hallitustenvälinen komitea toimittaa kokoukselle, c) hyväksyä kokouksen pyytämät, hallitustenvälisen komitean valmistelemat toimintaohjeet, d) toteuttaa muut tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet tämän yleissopimuksen tavoitteiden edistämiseksi. 23 artikla – Hallitustenvälinen komitea 1. Unescoon perustetaan kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä käsittelevä hallitustenvälinen komitea, jäljempänä ’hallitustenvälinen komitea’. Se koostuu 18:n yleissopimukseen kuuluvan sopimusvaltion edustajista, jotka sopimuspuolten kokous valitsee neljäksi vuodeksi tämän yleissopimuksen astuttua voimaan 29 artiklan mukaisesti. 2. Hallitustenvälinen komitea kokoontuu kerran vuodessa. 3. Hallitustenvälinen komitea toimii sopimuspuolten kokouksen alaisuudessa ja ohjauksessa ja tiedottaa toiminnastaan sille. 4. Hallitustenvälisen komitean jäsenten lukumäärä nostetaan 24:ään, kun yleissopimuksen sopimuspuolten lukumäärä on vähintään 50. 5. Hallituksenvälisen kokouksen jäsenten valinta perustuu tasapuolisen maantieteellisen jakauman ja vaihtuvuuden periaatteisiin. 6. Hallitustenvälisen komitean tehtävät ovat seuraavat, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muita tällä yleissopimuksella sille annettuja tehtäviä: a) edistää tämän yleissopimuksen tavoitteita sekä kannustaa sen täytäntöönpanoa ja huolehtia sen seurannasta, b) valmistella ja toimittaa sopimuspuolten kokouksen hyväksyttäväksi sen pyynnöstä yleissopimuksen määräysten soveltamista ja täytäntöönpanoa koskevia toimintaohjeita, c) toimittaa yleissopimuksen sopimuspuolten kokoukselle sopimuspuolten kertomukset, joihin se liittää huomautuksensa ja tiivistelmän niiden sisällöstä, d) antaa asianmukaisia suosituksia tilanteissa, jotka sopimuspuolet ovat saattaneen sen tietoon yleissopimuksen asianmukaisten määräysten ja erityisesti 8 artiklan mukaisesti, e) kehittää kuulemismenettelyitä ja muita järjestelyitä tämän yleissopimuksen tavoitteiden ja periaatteiden edistämiseksi muissa kansainvälisissä yhteyksissä, f) suorittaa muut tehtävät, joita sopimuspuolten kokous voi sille antaa. 7. Hallitustenvälinen komitea voi työjärjestyksen mukaisesti milloin tahansa kutsua kokouksiinsa julkisia tai yksityisiä yhteisöjä tai luonnollisia henkilöitä kuultaviksi erityiskysymyksistä. 8. Hallitustenvälinen komitea laatii työjärjestyksensä ja esittää sen sopimuspuolten hyväksyttäväksi. 24 artikla – Unescon sihteeristö 1. Unescon sihteeristö avustaa yleissopimuksen toimielimiä. 2. Sihteeristö valmistelee sopimuspuolten kokouksen ja hallitustenvälisen komitean asiakirjat sekä kyseisten kokousten alustavan esityslistan, auttaa päätösten täytäntöönpanossa ja raportoi tuloksista. VII LOPPUMÄÄRÄYKSET 25 artikla – Erimielisyyksien ratkaiseminen 1. Jos yleissopimuksen sopimuspuolten välillä ilmenee erimielisyyttä tämän yleissopimuksen tulkinnasta tai soveltamisesta, sopimuspuolet koettavat löytää ratkaisun neuvotteluteitse. 2. Jos kyseiset sopimuspuolet eivät pääse yhteisymmärrykseen neuvotteluteitse, ne voivat yhteistuumin hakea kolmannen osapuolen myötävaikutusta tai pyytää tältä välitystä. 3. Jos myötävaikutusta tai välitystä ei ole saatu tai erimielisyyttä ei ole voitu ratkaista neuvotteluteitse, myötävaikutuksella tai välityksellä, sopimuspuoli voi hakea sovittelua tämän yleissopimuksen liitteessä esitetyn menettelyn mukaisesti. Sopimuspuolet tutkivat vilpittömin mielin sovittelulautakunnan tekemän ehdotuksen erimielisyyden ratkaisemiseksi. 4. Kukin sopimuspuoli voi ratifioinnin, hyväksymisen tai liittymisen yhteydessä ilmoittaa, että se ei tunnusta edellä esitettyä sovittelumenettelyä. Jokainen tällaisen ilmoituksen tehnyt sopimuspuoli voi milloin tahansa peruuttaa kyseisen ilmoituksen lähettämällä tiedonannon asiasta Unescon pääjohtajalle. 26 artikla – Jäsenvaltioiden ratifiointi, hyväksyminen tai liittyminen 1. Unescon jäsenmaat voivat ratifioida tai hyväksyä tämän sopimuksen tai liittyä siihen noudattaen perustuslaillista menettelyään. 2. Ratifiointi-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjat talletetaan Unescon pääjohtajan haltuun. 27 artikla – Liittyminen 1. Tämä yleissopimus on avoinna liittymistä varten kaikille valtioille, jotka eivät ole Unescon jäseniä mutta ovat Yhdistyneiden kansakuntien tai jonkin sen erityisjärjestön jäseniä ja joita Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous kehottaa liittymään yleissopimukseen. 2. Tämä yleissopimus on niin ikään avoinna sellaisten alueiden liittymiselle, joilla on Yhdistyneiden kansakuntien tunnustama täysi sisäinen autonomia mutta jotka eivät ole saavuttaneet täyttä itsenäisyyttä yleiskokouksen päätöslauselman 1514 (XV) mukaisesti mutta ovat toimivaltaisia tämän yleissopimuksen kattamilla aloilla, kyseisiä aloja koskevien sopimusten solmiminen mukaan luettuna. 3. Seuraavia määräyksiä sovelletaan alueellisen taloudellisen yhdentymisen organisaatioihin: a) Tämä yleissopimus on avoinna liittymistä varten myös alueellisen taloudellisen yhdentymisen organisaatioille, joita yleissopimuksen määräykset sitovat kaikilta osin seuraavien kohtien mukaisesti samalla tavoin kuin sopimusvaltioita: b) Jos yksi tai useampi tällaisen yhteisön jäsenvaltio on myös yleissopimuksen sopimuspuoli, kyseinen yhteisö ja asianomainen jäsenvaltio tai asianomaiset jäsenvaltiot sopivat keskinäisestä vastuustaan tästä yleissopimuksesta johtuvien velvoitteidensa täyttämisessä. Kyseinen vastuunjako astuu voimaan, kun c kohdassa tarkoitettu ilmoitusmenettely on päättynyt. Yhteisö ja jäsenvaltiot eivät saa käyttää tähän yleissopimukseen perustuvia oikeuksiaan päällekkäisesti. Kun taloudelliseen yhdentymiseen pyrkivät yhteisöt käyttävät äänioikeuttaan toimivaltaansa kuuluvilla aloilla, niiden äänimäärä on sama kuin niiden tähän yleissopimukseen kuuluvien jäsenvaltioiden määrä. Yhteisöt eivät käytä äänivaltaansa, jos jäsenvaltiot käyttävät omaansa, ja päinvastoin. c) Alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisö ja sen jäsenvaltio tai jäsenvaltiot, jotka ovat sopineet vastuunjaosta b kohdassa tarkoitetulla tavalla, tiedottavat sopimuspuolille näin ehdotetusta vastuunjaosta seuraavasti: i) Kyseinen yhteisö ilmoittaa liittymisasiakirjassaan tarkoin yleissopimuksen piiriin kuuluvia kysymyksiä koskevasta vastuunjaosta. ii) Jos keskinäistä vastuunjakoa muutetaan myöhemmin, alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisö ilmoittaa yleissopimuksen tallettajalle kyseistä vastuunjakoa koskevista muutosehdotuksista. Tallettaja ilmoittaa muutoksista vuorostaan sopimuspuolille. d) Yleissopimuksen sopimuspuoliksi tulevien alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisön jäsenvaltioiden oletetaan säilyttävän toimivaltansa kaikilla aloilla, joita koskevan toimivallan siirrosta yhteisölle ei ole nimenomaisesti ilmoitettu tämän yleissopimuksen tallettajalle. e) ’Alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisöllä’ tarkoitetaan Yhdistyneiden kansakuntien tai jonkin sen erityisjärjestön itsenäisten jäsenvaltioiden muodostamaa yhteisöä, jolle kyseiset valtiot ovat siirtäneet toimivaltansa tämän yleissopimuksen kattamilla aloilla ja joka on sisäisiä menettelyjään noudattaen asianmukaisesti valtuutettu tulemaan yleissopimuksen sopimuspuoleksi. 4. Liittymisasiakirja talletetaan Unescon pääjohtajan haltuun. 28 artikla – Yhteysviranomainen Tullessaan tämän yleissopimuksen osapuoleksi jokainen sopimuspuoli ilmoittaa yhteysviranomaisensa 9 artiklassa tarkoitetulla tavalla. 29 artikla – Voimaantulo 1. Tämä yleissopimus astuu voimaan kolmen kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona kolmaskymmenes ratifiointi-, hyväksymis- tai liittymisasiakirja on talletettu, mutta se sitoo vain niitä valtioita ja alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisöjä, jotka ovat tallettaneet ratifiointi-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjansa viimeistään kyseisenä päivänä. Muiden sopimuspuolten osalta yleissopimus tulee voimaan kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun ne ovat tallettaneet ratifiointi-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjansa. 2. Tätä artiklaa sovellettaessa alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisöjen tallettamien asiakirjojen ei voida katsoa tulevan niiden asiakirjojen lisäksi, jotka kyseisten yhteisöjen jäsenvaltiot ovat jo tallettaneet. 30 artikla – Perustuslailliset liittovaltiojärjestelmät ja muut kuin yhtenäisjärjestelmät Koska kansainväliset sopimukset sitovat sopimuspuolia niiden perustuslaillisesta järjestelmästä riippumatta, seuraavat määräykset koskevat myös sellaisia sopimuspuolia, joilla on perustuslaillinen liittovaltiojärjestelmä tai muu kuin yhtenäisjärjestelmä: a) Sellaiset tämän yleissopimuksen määräyksistä johtuvat osavaltio- tai liittovaltiohallituksen velvoitteet, joiden täytäntöönpano kuuluu osavaltioiden tai liittovaltion lainsäädäntövaltaan, ovat samat kuin niiden sopimuspuolten, jotka eivät ole liittovaltioita. b) Jos tämän yleissopimuksen määräysten täytäntöönpanon toimivalta kuuluu suuremman kokonaisuuden muodostaville yksiköille kuten valtioille, lääneille, maakunnille tai kunnille, jotka kyseisen liittovaltion perustuslaillisen järjestelmän mukaisesti eivät voi toteuttaa lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, liittovaltion hallitus saattaa kyseiset määräykset tarvittaessa kyseisten yksiköiden kuten valtioiden, läänien, maakuntien tai kuntien tietoon suositellen määräysten hyväksymistä. 31 artikla – Irtisanoutuminen 1. Jokainen sopimuspuoli voi irtisanoutua tästä yleissopimuksesta. 2. Irtisanoutuminen ilmoitetaan Unescon pääjohtajalle jätettävällä asiakirjalla. 3. Irtisanoutuminen tulee voimaan kahdentoista kuukauden kuluttua irtisanoutumisasiakirjan vastaanottamisesta. Se ei muuta millään tavoin taloudellisia velvoitteita, jotka irtisanoutuneen sopimuspuolen on täytettävä siihen päivään saakka, jona irtisanoutuminen tulee voimaan. 32 artikla – Tallettajan tehtävät Unescon pääjohtaja ilmoittaa tämän yleissopimuksen tallettajan ominaisuudessa järjestön jäsenvaltioille, muille kuin jäsenvaltioille ja 27 artiklassa tarkoitetuille alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisöille sekä Yhdistyneille Kansakunnille 26 ja 27 artiklassa mainittujen ratifiointi-, hyväksymis- ja liittymisasiakirjojen tallettamisesta kuten myös 31 artiklassa tarkoitetuista irtisanoutumisista. 33 artikla – Muuttaminen 1. Jokainen sopimuspuoli voi ehdottaa muutoksia tähän yleissopimukseen osoittamalla pääjohtajalle asiaa koskevan tiedonannon. Pääjohtaja toimittaa tiedonannon kaikille sopimuspuolille. Jos kuuden kuukauden kuluessa tiedonannon toimittamisesta vähintään puolet sopimuspuolista vastaa tiedusteluun myönteisesti, pääjohtaja esittelee ehdotuksen seuraavalle sopimuspuolten kokoukselle keskusteltavaksi ja mahdollisesti hyväksyttäväksi. 2. Muutokset hyväksytään läsnä olevien ja äänestävien sopimuspuolten kahden kolmasosan enemmistöllä. 3. Kun tähän yleissopimukseen tehdyt muutokset on hyväksytty, ne toimitetaan sopimuspuolille ratifiointia, hyväksymistä tai liittymistä varten. 4. Niille sopimuspuolille, jotka ovat ratifioineet tai hyväksyneet tähän yleissopimukseen tehdyt muutokset tai liittyneet niihin, kyseiset muutokset tulevat voimaan kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun kaksi kolmannesta sopimuspuolista on tallettanut tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetut asiakirjat. Niille sopimuspuolille, jotka tämän jälkeen ratifioivat tai hyväksyvät muutoksen tai liittyvät siihen, kyseinen muutos tulee voimaan kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun sopimuspuoli on tallettanut ratifiointi-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjansa. 5. Edellä 3 ja 4 kohdassa määrättyä menettelyä ei sovelleta muutoksiin, joita on tehty hallitustenvälisen komitean jäsenten lukumäärää koskevaan 23 artiklaan. Nämä muutokset tulevat voimaan niiden hyväksymisen yhteydessä. 6. Edellä 27 artiklassa tarkoitettu valtio tai alueellisen taloudellisen yhdentymisen yhteisö, joka tulee tämän yleissopimuksen sopimuspuoleksi sen jälkeen kun muutos on tullut voimaan tämän artiklan 4 kohdan mukaisesti, katsotaan, ellei se ilmaise eriävää mielipidettään, a) näin muutetun yleissopimuksen sopimuspuoleksi, b) muuttamattoman yleissopimuksen sopimuspuoleksi suhteessa niihin sopimuspuoliin, joita muutos ei sido. 34 artikla – Todistusvoimaiset tekstit Tämä yleissopimus on tehty arabian, englannin, espanjan, kiinan, ranskan ja venäjän kielellä; jokainen teksti on yhtä todistusvoimainen. 35 artikla – Rekisteröinti Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan 102 artiklan mukaisesti tämä yleissopimus rekisteröidään Yhdistyneiden Kansakuntien sihteeristössä Unescon pääjohtajan pyynnöstä. LIITE SOVITTELUMENETTELY 1 artikla – Sovittelulautakunta Sovittelulautakunta muodostetaan erimielisen sopimuspuolen pyynnöstä. Elleivät sopimuspuolet toisin sovi, sovittelulautakunta muodostuu viidestä jäsenestä; kumpikin asianomainen sopimuspuoli nimittää siihen kaksi jäsentä ja näin nimitetyt jäsenet valitsevat puheenjohtajan yhteisellä sopimuksella. 2 artikla – Lautakunnan jäsenet Jos erimielisyydessä on mukana enemmän kuin kaksi sopimuspuolta, ne sopimuspuolet, joilla on yhteinen kanta, nimittävät jäsenensä lautakuntaan yhteisellä sopimuksella. Jos vähintään kahdella sopimuspuolella on toisistaan riippumaton kanta tai ne eivät pääse yksimielisyyteen yhteisestä kannasta, ne nimittävät jäsenensä erikseen. 3 artikla – Nimittäminen Jos sopimuspuolet eivät ole nimittäneet kaikkia sovittelulautakunnan jäseniä kahden kuukauden kuluttua lautakunnan muodostamispyynnöstä, Unescon pääjohtaja suorittaa pyynnön tehneen sopimuspuolen vaatimuksesta tarvittavat nimitykset uuden kahden kuukauden määräajan kuluessa. 4 artikla – Lautakunnan puheenjohtaja Jos lautakunta ei ole kahden kuukauden kuluttua viimeisen jäsenensä nimittämisestä valinnut puheenjohtajaansa, pääjohtaja nimittää puheenjohtajan jonkin sopimuspuolen vaatimuksesta uuden kahden kuukauden määräajan kuluessa. 5 artikla – Päätöksenteko Sovittelulautakunta tekee päätöksensä jäsentensä äänten enemmistöllä. Elleivät erimielisyyteen joutuneet sopimuspuolet toisin sovi, lautakunta vahvistaa oman menettelytapansa. Se tekee erimielisyyden ratkaisemiseksi ehdotuksen, jonka sopimuspuolet tutkivat vilpittömin mielin. 6 artikla – Erimielisyydet Jos erimielisyys koskee sovittelulautakunnan toimivaltaa, tämä päättää, onko se toimivaltainen. LIITE 1.b KULTTUURI-ILMAISUJEN MONINAISUUDEN SUOJELEMISTA JA EDISTÄMISTÄ KOSKEVAN YLEISSOPIMUKSEN 27 ARTIKLAN 3 KOHDAN C ALAKOHDAN MUKAINEN EUROOPAN YHTEISÖN LAUSUMA Euroopan yhteisön nykyiset jäsenet ovat Belgian kuningaskunta, Tšekin tasavalta, Tanskan kuningaskunta, Saksan liittotasavalta, Viron tasavalta, Helleenien tasavalta, Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta, Irlanti, Italian tasavalta, Kyproksen tasavalta, Latvian tasavalta, Liettuan tasavalta, Luxemburgin suurherttuakunta, Unkarin tasavalta, Maltan tasavalta, Alankomaiden kuningaskunta, Itävallan tasavalta, Puolan tasavalta, Portugalin tasavalta, Slovenian tasavalta, Slovakian tasavalta, Suomen tasavalta, Ruotsin kuningaskunta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Tässä lausumassa selvitetään, mitä toimivaltaa jäsenvaltiot ovat siirtäneet yhteisölle perussopimusten nojalla yleissopimuksen kattamilla aloilla. Yhteisöllä on yksinomainen toimivalta yhteisessä kauppapolitiikassa (EY:n perustamissopimuksen 131–134 artikla). Yhteisö harjoittaa kehitysyhteistyöpolitiikkaa (perustamissopimuksen 177–181 artikla) ja yhteistyöpolitiikkaa teollisuusmaiden kanssa (perustamissopimuksen 181 a artikla) sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden toimivaltaa kyseisillä aloilla. Yhteisö käyttää jaettua toimivaltaa tavaroiden, henkilöiden, palveluiden ja pääomien vapaan liikkuvuuden (perustamissopimuksen 23–31 ja 39–60 artikla), kilpailun (87–89 artikla) sekä sisämarkkinoiden alalla teollis- ja tekijänoikeudet mukaan luettuina (perustamissopimuksen 94–97 artikla). Perustamissopimuksen 151 artiklan ja erityisesti sen 4 kohdan nojalla yhteisö ottaa kulttuuriin liittyvät näkökohdat huomioon muiden perustamissopimuksen määräysten mukaisessa toiminnassaan, erityisesti kulttuuriensa monimuotoisuuden vaalimiseksi ja edistämiseksi. Jäljempänä luetellut yhteisön säädökset kuvaavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräysten mukaisesti yhteisölle kuuluvan toimivallan laajuutta. Neuvoston päätös 94/800/EY Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa ( EYVL L 336, 23.12.1994 ) Neuvoston asetus (EY) N:o 2501/2001 yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2002 alkaen 31 päivään joulukuuta 2004 – Lausumia neuvoston asetukseen yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä tammikuuta 2002 alkaen 31 päivään joulukuuta 2004 (EYVL L 346, 31.12.2001 s. 1– 60) Neuvoston päätös 2005/599/EY Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden välillä Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun kumppanuussopimuksen muuttamista koskevan sopimuksen allekirjoittamisesta Euroopan yhteisön puolesta (EUVL L 203, 11.8.2005, s. 26-27) Neuvoston asetus (EY) N:o 2698/2000 rahoituksellisista ja teknisistä toimenpiteistä (MEDA) taloudellisen ja yhteiskunnallisen rakenneuudistuksen tukemiseksi Euro–Välimeri-yhteistyökumppanuuden puitteissa annetun asetuksen (EY) N:o 1488/96 muuttamisesta (EYVL L 311, 12.12.2000, s. 1–8) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3906/89 taloudellisen tuen myöntämisestä Unkarin tasavallalle ja Puolan kansantasavallalle sekä asetukseen myöhemmin tehdyt, Bulgariaan ja Romaniaan edelleen sovellettavat muutokset (EYVL L 375, 23.12.1989, s. 11–12) Neuvoston asetus (EY) N:o 2666/2000 Albanialle, Bosnia ja Hertsegovinalle, Kroatialle, Jugoslavian liittotasavallalle ja entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle annettavasta avusta ja asetuksen (EY) N:o 1628/96 kumoamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 3906/89 ja (ETY) N:o 1360/90 sekä päätösten 97/256/EY ja 1999/311/EY muuttamisesta (EYVL L 306, 7.12.2000, s. 1–6) Neuvoston asetus (ETY) N:o 443/92 rahoitusavusta ja teknisestä avusta Aasian ja Latinalaisen Amerikan kehitysmaille sekä taloudellisesta yhteistyöstä näiden maiden kanssa (EYVL L 52, 27.2.1992, s. 1–6) Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 99/2000 avun toimittamisesta Itä-Euroopan ja Keski-Aasian kumppanivaltioille (EYVL L 12, 18.1.2000, s. 1–9) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 792/2004/EY yhteisön toimintaohjelmasta kulttuurialalla Euroopan laajuisesti toimivien organisaatioiden tukemiseksi (EUVL L 138, 30.4.2004, s. 40) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 508/2000/EY Kulttuuri 2000 -ohjelman perustamisesta (EYVL L 63, 10.3.2000, s. 1) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1419/1999/EY Euroopan kulttuuripääkaupunki -tapahtumaa koskevasta yhteisön toiminnasta vuosina 2005–2019 (EYVL L 166, 1.7.1999, s. 1) Neuvoston päätös, tehty 22 päivänä syyskuuta 1997, Euroopan kulttuuritoiminnan tulevaisuudesta (EYVL C 305, 7.10.1997, s. 1) Neuvoston päätös, tehty 22 päivänä syyskuuta 1997, rajojen yli sovellettavista kirjojen kiinteistä hinnoista Euroopan kielialueilla (EYVL C 305, 7.10.1997, s. 2) Neuvoston direktiivi 89/552/ETY televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 298, 17.10.1989, s. 23); direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/36/EY (EYVL L 202, 30.7.1997, s. 60) Neuvoston päätös 2000/821/EY eurooppalaisten audiovisuaalisten teosten kehittämisen, levityksen ja myynninedistämisen tukemista koskevan ohjelman täytäntöönpanosta (Media Plus – Kehittäminen, levitys ja myynninedistäminen) (2001–2005) ( EYVL L 336, 30.12.2000, s. 82–91) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 163/2001/EY Euroopan audiovisuaalisessa ohjelmatuotannossa toimivien ammattilaisten koulutusohjelman täytäntöönpanosta (Media-koulutus) (2001–2005) (EYVL L 26, 27.1.2001, s. 1–9) Neuvoston asetus (EY) N:o 659/1999 EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1) suhteessa valtionapuun Direktiivi 2004/48/EY teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta ( EUVL L 157, 30.4.2004, s. 45–86) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/29/EY tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa (EYVL L 167, 22.6.2001, s. 10–19) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/84/EY alkuperäisen taideteoksen tekijän oikeudesta jälleenmyyntikorvaukseen (EYVL L 272, 13.10.2001, s. 32–36) Neuvoston direktiivi 93/83/ETY tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta (EYVL L 248, 6.10.1993, s. 15–21) Neuvoston direktiivi 93/98/ETY tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta (EYVL L 290, 24.11.1993, s. 9–13) Direktiivi 92/100/ETY vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla (EYVL L 346, 27.11.1992, s. 61–66) Yhteisön toimivallan harjoittaminen on luonnostaan jatkuvan kehityksen kohteena. Näin ollen yhteisö varaa itselleen oikeuden antaa tulevaisuudessa muita lausumia. LIITE 2 YHTEISÖN PUOLESTA HYVÄKSYMISASIAKIRJAN TALLETTAMISEN YHTEYDESSÄ TEHTÄVÄ YKSIPUOLINEN LAUSUMA ”Yleissopimus sitoo yhteisöä yleissopimuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti annetussa lausumassa tarkoitetun yhteisölle kuuluvan toimivallan osalta, ja yhteisö huolehtii yleissopimuksen asianmukaisesta täytäntöönpanosta. Tästä seuraa, että yhteisön jäsenvaltiot, jotka ovat tämän yleissopimuksen sopimuspuolia, eivät sovella yleissopimuksen määräyksiä eivätkä voi vedota yleissopimuksesta johtuviin oikeuksiin tai velvoitteisiin keskinäisissä suhteissaan, vaikka yleissopimuksen kattamilla aloilla on yhteisön säännöksiä. Sen sijaan yleissopimusta voidaan soveltaa toisaalta yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja toisaalta yleissopimuksen muiden sopimuspuolten välisiin suhteisiin.” [1] EUVL C , , s. . [2] EUVL C , , s. .