C 440/10

Euroopan alueiden komitean lausunto aiheesta: ”Rajatylittävän terveydenhuollon täytäntöönpano ja tulevaisuudennäkymät”

(2020/C 440/03)

Esittelijä: Karsten Uno PETERSEN (DK, PES), Etelä-Tanskan aluevaltuutettu Viiteasiakirja: Suuntaa-antava lausunto

POLIITTISET SUOSITUKSET

EUROOPAN ALUEIDEN KOMITEA

Johdanto

1. pitää potilaiden rajatylittävää liikkuvuutta tärkeänä poliittisena kysymyksenä. Kaikista EU:n kansalaisista 34 prosenttia pitää terveyttä tärkeimpänä poliittisena kysymyksenä alueellaan. Tämä luku on noussut 8 prosentilla vuoteen 2015 ja 10 prosentilla vuoteen 2012 verrattuna.

2. korostaa, että alueellinen ja paikallinen ulottuvuus on rajatylittävän terveydenhuollon ytimessä. Monet lähellä rajaa asuvat ihmiset hakeutuvat eri syistä hoitoon naapurimaahan. Raja-alueet muodostavat 40 prosenttia EU:n alueesta, ja yli kolmannes eurooppalaisista asuu raja-alueella. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat kaikkien asianomaisten sidosryhmien (valtakunnalliset, alueelliset ja paikalliset toimijat, sairaalat, yleislääkärit, apteekit, kansalaiset jne.) välinen linkki.

3. katsoo, että potilaiden rajatylittävän liikkuvuuden yhteydessä on tarpeen selventää eräitä kysymyksiä, jotka koskevat muun muassa ulkomailla annettavaa hoitoa koskevien tietojen saatavuutta, hoidon saumattomuutta, tietojen vaihtoa rajan eri puolilla toimivien terveydenhoitoalan ammattilaisten välillä, eroja terveydenhuoltopalveluissa sekä kulloistenkin lääketieteellisten indikaatioiden yhteydessä annettavassa hoidossa, terveydenhuoltojärjestelmän mahdollisuuksia priorisoida ja tarjota hoitoa samoin edellytyksin sekä logistisia ja hallinnollisia haasteita, jotka vaikuttavat niiden kansalaisten määrään, jotka haluavat hyötyä direktiivin tarjoamista mahdollisuuksista saada hoitoa toisessa jäsenvaltiossa.

4. ilmaisee tyytyväisyytensä uuden EU4Health-ohjelman budjettiin, jonka avulla kyetään vahvistamaan terveysturvaa ja parantamaan valmiutta tuleviin terveyskriiseihin. Ohjelma on muodostumassa vahvaksi, erilliseksi ohjelmaksi, jolla on suurempi rahoitus seuraavassa monivuotisessa rahoituskehyksessä (2021–2027), jotta voidaan vastata asianmukaisesti komission nykyisen toimikauden ohjelmassa yksilöityihin haasteisiin, jotka liittyvät erityisesti syövän torjuntaan, kroonisten ja harvinaisten sairauksien ehkäisemiseen, varhaiseen havaitsemiseen ja hallintaan, mikrobilääkeresistenssiin, kohtuuhintaisen lääketieteen saatavuuteen ja vakaviin terveysuhkiin (kuten koronavirusepidemioihin), ja jotta voidaan toteuttaa kunnianhimoista terveyspolitiikkaa rajatylittävään yhteistyöhön keskittyen.

5. pitää myönteisenä, että kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Komitea on kuitenkin edelleen huolissaan vaatimustenmukaisuuden tarkastamisesta ja komission tähän mennessä havaitsemien ongelmien suuresta määrästä. Komitea ymmärtää, että direktiivi vaikuttaa moniin säädöksiin, jotka koskevat terveydenhuoltojärjestelmien organisointia ja hallinnointia, korvausmekanismeja, tiedotuskanavia, potilaiden oikeuksia ja etuuksia sekä ammatillista vastuuta.

6. pitää tässä yhteydessä tervetulleena, että Euroopan komission ensimmäinen varapuheenjohtaja Frans Timmermans on pyytänyt AK:ta komitean puheenjohtajalle osoittamassaan kirjeessä laatimaan suuntaa-antavan lausunnon rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevan direktiivin täytäntöönpanosta, jotta komitea voi antaa panoksen direktiivin täytäntöönpanon parantamiseen ja potilaiden oikeuksien vahvistamiseen.

7. painottaa, että terveyspalvelujen järjestämisen, hallinnoinnin, rahoituksen ja tarjoamisen on säilyttävä edelleen EU:n jäsenvaltioiden toimivallassa. Lisäksi rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevan direktiivin täytäntöönpanon on tapahduttava osana toimivaltaisten terveysviranomaisten yleisiä, kansalaisten hyväksi täyttämiä velvollisuuksia.

8. kiittää kaikkia alueellisia keskuksia ( 1 ) ja niiden kuulemia sidosryhmiä siitä, että ne ovat perehtyneet kyselytutkimukseen ja antaneet hyödyllisiä vastauksia, joita on käytetty tämän lausunnon aineksena.

Covid-19-kriisi

9. katsoo, että covid-19-kriisi on tehnyt selväksi, että Eurooppa tarvitsee enemmän yhteistyötä terveyden alalla.

10. yhtyy AK:n puheenjohtajan kehotukseen perustaa Euroopan unionin terveysalan hätämekanismi, joka kytkeytyy tiiviisti EU:n nykyisiin kriisinhallintarakenteisiin (eli EU:n solidaarisuusrahastoon ja Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskukseen) tai on integroitu niihin, jotta unioni voi valmistautua tuleviin pandemiakriiseihin paremmin ja jotta voidaan auttaa ”alue- ja paikallistason päättäjiä tarjoamaan sairaaloille ja oppilaitoksille terveydenhuoltopalveluja ja -materiaalia, palkkaamaan terveydenhuoltohenkilöstöä, hankkimaan lääkinnällisiä laitteita ja tukemaan tehohoitopalveluja”.

11. kiinnittää myös huomiota direktiivin keskinäistä avunantoa ja yhteistyötä koskevaan 10 artiklaan, jonka mukaan jäsenvaltioiden välillä voidaan antaa keskinäistä apua ja ”jäsenvaltioiden on helpotettava yhteistyötä rajatylittävässä terveydenhuollossa alueellisella ja paikallisella tasolla”, ja on vakuuttunut siitä, että jäsenvaltioiden olisi tarkasteltava tätä mahdollisuutta luovemmin myös pandemiatilanteisiin puuttumiseksi.

12. muistuttaa, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 222 artiklan mukaan unioni ja sen jäsenvaltiot toimivat yhdessä yhteisvastuun hengessä.

13. on vaikuttunut yhteisvastuusta, jota eräät jäsenvaltiot osoittivat ottamalla potilaita ylikuormitetuilta naapureiltaan lievittääkseen niiden tehohoitokapasiteettiin kohdistuvaa painetta. Komitea uskoo vakaasti, että tämä toiminta voitaisiin virallistaa tulevaisuudessa soveltamalla direktiivin mukaista avunpyyntöä.

14. Suosittaa, että raja-alueiden välille perustetaan ”terveyskäytäviä” ( 2 ) , joiden avulla potilaat ja terveydenhuollon ammattilaiset voivat edelleen liikkua rajojen yli sulkutoimien aikana, jotta voidaan taata hoidon saatavuus ja tarjoaminen.

15. viittaa rajat ylittäviin digitaalisiin ratkaisuihin, jotka mahdollistavat esimerkiksi kuvantamisen ja näytteiden etäanalysoinnin (kuten ulkomailla arvioitaviksi lähetetyt keuhkokuvat), esimerkkinä kustannustehokkaasta ja käytännöllisestä yhteistyötavasta, kun terveyspalveluihin kohdistuva kysyntä kasvaa äkillisesti.

Tavoitteena ei tulisi olla potilaiden liikkuvuuden lisääminen sinänsä

16. yhtyy Euroopan parlamentin toteamukseen, jonka mukaan vain pieni osa EU:n kansalaisista käyttää direktiivin tarjoamia mahdollisuuksia, ja on selvästi havaittavissa, että potilaiden rajatylittävä liikkuvuus suuntautuu ensisijaisesti naapurialueille.

17. viittaa tältä osin komission kertomukseen, jossa tämä toteaa havaitsevansa rajatylittävissä potilasvirroissa vakiintuneen mallin. Sen mukaan EU:n kansalaisten päätöksiin hyödyntää rajatylittäviä terveydenhoitopalveluita vaikuttaa ennen kaikkea maantieteellinen tai kulttuurinen läheisyys.

18. panee merkille komission päätelmän, jonka mukaan yleisesti ottaen potilaiden liikkuvuus ja sen taloudellinen merkitys EU:n sisällä ovat yhä suhteellisen vähäisiä, eikä rajatylittävää terveydenhuoltoa koskeva direktiivi ole aiheuttanut terveydenhuoltojärjestelmien kestävyyden kannalta merkittäviä talousarviovaikutuksia.

19. muistuttaa, että rajatylittävä terveydenhuolto voi tietyille potilasryhmille olla asianmukaisin terveydenhuoltomuoto harvinaisten sairauksien hoitomahdollisuuksien tai terveydenhuoltolaitosten maantieteellisen läheisyyden vuoksi, erityisesti raja-alueilla.

20. on hyvillään direktiivin myönteisistä vaikutuksista, jotka näkyvät vuodesta 2015 hieman kasvaneena potilaiden rajatylittävänä liikkuvuutena EU:ssa. Myös ennakkolupapyyntöjen määrä on kasvanut tasaisesti: vuonna 2017 ennakkolupia pyydettiin ja myönnettiin jäsenvaltioissa kaksi kertaa niin paljon kuin vuonna 2015.

21. huomauttaa, että asetukset ja direktiivi eivät ole ainoita tapoja, joilla hoitoa voidaan tarjota toisessa jäsenvaltiossa, sillä monet niistä ovat ottaneet käyttöön kahden- ja monenvälisiä rinnakkaisia menettelyjä, joilla vastataan niiden raja-alueiden erityisiin hoitotarpeisiin (BE, DK, SE, DE, CZ, EE, LU, HU, NL, PT, RO, FI ja LT). Monet näistä sopimuksista on tehty ennen direktiivin voimaantuloa, ja ne synnyttävät merkittäviä potilasvirtoja, joita ei ole otettu huomioon eurooppalaisissa tilastoissa.

22. katsoo, että rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevan direktiivin tarkoituksena ei ole, että mahdollisimman suuri määrä potilaita käyttää hyödykseen hoitoa ulkomailla. Direktiivin tarjoamat järjestelyt on suunniteltu täydentämään alueellisesti tai valtakunnallisesti saatavilla olevia hoitopalveluita ja tuotteita ja selventämään niiden eurooppalaisten potilaiden oikeuksia, jotka haluavat saada hoitoa toisessa EU- tai ETA-maassa. Käyttäjien määrää ei näin ollen voida soveltaa lainsäädännön onnistumisen tai epäonnistumisen arvioimiseen.

23. korostaa tässä yhteydessä, että potilaiden rajatylittävän liikkuvuuden lisääntymisessä perustana on oltava potilaiden yksilökohtainen tilanne ja että potilaiden liikkuvuuden lisäämisen ei pitäisi olla tavoite sinänsä.

Helposti saatavilla olevat tiedot direktiivin soveltamisalaan kuuluvista hoidoista

24. muistuttaa Euroopan parlamentin tapaan siitä, että jotta direktiivi saavuttaisi tavoitteensa, on ratkaisevan tärkeää, että terveydenhuollon ammattilaiset ja muut sidosryhmät saavat tiedon direktiivin suomista hyödyistä rajatylittävän terveydenhoidon alalla.

25. korostaa näin ollen, että kansalaisten on voitava saada helposti tietoa direktiivissä säädetyistä, toisessa jäsenvaltiossa annettavan hoidon edellytyksistä. Vain näin he pystyvät tekemään perustellun päätöksen ulkomailla saatavasta hoidosta.

26. pitää välttämättömänä, että terveysviranomaiset varmistavat asianmukaisen tiedon tarjoamisen kansalaisille, koska eri maiden terveydenhuoltojärjestelmien välillä on merkittäviä organisatorisia eroja (eräissä maissa on myös alueellisia ja paikallisia eroja).

27. kiinnittää huomiota siihen, että kansallisilla yhteyspisteillä voi olla alueellisia paikallistoimistoja, ne on voitu sisällyttää alueellisten terveydenhuoltojärjestelmien verkkosivustoihin tai alueellisten sairausvakuutuslaitosten verkkosivustoihin. Vaikka nämä ratkaisut eivät välttämättä lisää kansallisten yhteyspisteiden yleistä tunnettuutta, ne voivat onnistua paremmin tiedon tarjoamisessa kansalaisille.

28. suosittaa, että komissio esittää esimerkkejä hyvistä tiedon levittämisen käytännöistä eri maista sekä alue- ja paikallisviranomaisilta, jotta jäsenvaltioiden terveysviranomaiset voivat ottaa oppia samankaltaisista terveydenhuoltojärjestelmistä.

29. varoittaa, että eri terveydenhuoltojärjestelmien erilaisten järjestelyiden ja palvelusuoritusten vuoksi ja huolimatta jäsenvaltioiden parantuneesta tiedotustoiminnasta, potilaiden liikkuvuudessa on myös tulevaisuudessa suuria eroja, kuten käy ilmi komission kertomuksesta. Potilaiden perusteet valita ulkomailla annettava hoito vaihtelevat hyvän hoidon lyhyemmistä odotusajoista ja kulttuurisista tekijöistä rahan säästämiseen sellaisten hoitojen kohdalla, jotka on maksettava merkittävissä määrin omista varoista, kuten hammashoito.

Ulkomailla annettavasta hoidosta aiheutuvat ylimääräiset hallinnolliset kustannukset

30. panee merkille, että lähes kaikki terveydenhuollon määrärahat käytetään kotimaassa. Komissio arvioi direktiivistä johtuvien rajatylittävän terveydenhuollon menojen vastaavan vuosittain vain 0,004:ää prosenttia terveydenhuollon kokonaismäärärahoista koko EU:ssa.

31. huomauttaa, että vain murto-osa potilaista hyödyntää direktiivin mukaisia hoitomahdollisuuksia toisessa jäsenvaltiossa. Euroopan tilintarkastustuomioistuimen viimeisimmän kertomuksen mukaan korvaushakemuksia esitetään vuosittain noin 214 000, mikä vastaa noin 0,04:ää prosenttia EU:n väestöstä. Valtaosa näistä hakemuksista (yli 210 000) koskee korvauksia hoidoista, jotka eivät edellytä ennakkolupaa.

32. kiinnittää huomiota siihen, että muusta kuin sellaisesta sairaalahoidosta, joka ei edellytä ennakkolupaa, (esimerkiksi hammashoito), maksettavat korvaukset ovat suhteellisen pieni menoerä, kun huomioon otetaan tiedotukseen ja hallintotoimiin liittyvät lisäkustannukset, joita terveysviranomaisille aiheutuu direktiivin täytäntöönpanosta.

33. huomauttaa, että kun jäsenvaltioiden toimivaltaiset terveysviranomaiset pyrkivät varmistamaan direktiivin tinkimättömän täytäntöönpanon ja löytämään kansalaisille yksinkertaisimmat tavat saada hoitoa toisessa jäsenvaltiossa, niiden on myös pidettävä mielessä, että valtaosa EU:n kansalaisista haluaa mieluummin saada hoitoa kotinsa tai perheensä läheisyydessä. Jäsenvaltioiden terveydenhuollon organisoinnin, laadun ja kapasiteetin järjestämisessä on näin ollen periaatteessa pyrittävä siihen, että kansalaisille tarjotaan hoitoa mahdollisimman lähellä heidän asuinpaikkaansa tai perhettään.

34. kiinnittää huomiota siihen, että muissa EU-maissa annettaviin hoitoihin liittyvät jäsenvaltioiden menot eivät koske pelkästään korvauksia. Hoitoihin liittyy myös hallinnollisia ja tiedotukseen liittyviä kustannuksia, ja näitä varoja voitaisiin muussa tapauksessa investoida hoitojen parantamiseen kyseisen jäsenvaltion terveydenhuoltojärjestelmässä. Tämän vuoksi terveysviranomaisten olisi direktiiviä soveltaessaan varmistettava, että jäsenvaltioiden terveydenhuoltojärjestelmien resursseja ei kuormita kohtuuttomasti hyvin pieni määrä potilaita, jotka hakevat hoitoa toisessa jäsenvaltiossa.

Ennakkolupien asianmukainen käyttö

35. huomauttaa, että jäsenvaltioiden ennen sairaalahoitoa tai erikoissairaanhoitoa toisessa jäsenvaltiossa soveltama ennakkolupamenettely muodostaa esteen potilaiden rajatylittävälle liikkuvuudelle.

36. panee tässä yhteydessä merkille, että komission kertomuksessa todetaan, että rajatylittävää terveydenhuoltoa toivovien potilaiden kansallisia terveydenhuollon määrärahoja kuluttava vaikutus näyttää olevan vähäinen. Tämä pätee kaikkiin maihin riippumatta siitä, onko niillä käytössään ennakkolupajärjestelmä.

37. panee merkille, että suurin osa alueellisista keskuksista (63 %) pitää ennakkoluvan käyttöä välttämättömänä laadukkaan terveydenhuollon saatavuuden varmistamiseksi ja katsoo, että se on avainasemassa resurssien tuhlauksen välttämiseksi (48 %) ja kustannusten hallitsemiseksi alueellisella tasolla (44 %).

38. kiinnittää huomiota siihen, että ennakkolupaa koskevien direktiivin säännösten soveltaminen tarjoaa potilaille myös taloudellista turvaa, kun heidän vakuutusjäsenvaltionsa takaa heille direktiivin mukaisesti jo ennen toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvaa hoitoa sen kustannusten korvaamisen.

39. kehottaa jäsenvaltioita antamaan ennakkoluvan mahdollisimman nopeasti, jotta hoito ei viivästy tarpeettomasti, ja esittämään realistisen arvion suunniteltujen toimenpiteiden arvioiduista kustannuksista.

40. korostaa, että alueelliset keskukset pitävät paljon vähemmän käytettyä ennakkoilmoitusmekanismia (direktiivin 9 artiklan 5 kohta) hyödyllisenä välineenä välittää potilaille selkeä kuva ja tukea viranomaisia näiden velvoitteiden täyttämisessä, ja kehottaa jäsenvaltioita hyödyntämään tätä vapaaehtoista järjestelyä laajemmin.

41. kiinnittää huomiota korvausjärjestelmään, jota jäsenvaltiot voivat soveltaa ennakkoluvan yhteydessä ja jolla otetaan käyttöön toimivaltaisten laitosten välinen suoralaskutus, jolla korvataan etukäteismaksu ja potilaille maksettavat korvaukset (9 artiklan 5 kohta) keinona vähentää potilaille aiheutuvaa rasitetta ja antaa vähemmän varakkaille yhteiskuntaryhmille mahdollisuus hakea hoitoa ulkomailta.

42. suosittelee tässä yhteydessä, että direktiivin täytäntöönpanoa jatkettaessa voidaan edelleen käyttää ennakkolupia, jos jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset katsovat sen tarpeelliseksi.

Yhteistyön jatko direktiivin täytäntöönpanossa

43. kehottaa terveyden ja elintarviketurvallisuuden pääosastoa yhdessä muiden asiaankuuluvien pääosastojen kanssa seuraamaan potilasliikkuvuusdirektiivin täytäntöönpanon arviointia ja keräämään, analysoimaan ja julkaisemaan esimerkkejä rajatylittävästä terveydenhuollosta ja ongelmista, joita osallistuvat viranomaiset ovat kohdanneet.

44. pyytää riittävää ja pitkäaikaista EU:n rahoitusta seuraavalla ohjelmakaudella, erityisesti mutta ei yksinomaan Interregin kautta, myös sellaisten rajatylittävien tutkimusten ja hankkeiden toteuttamiseen, joilla pyritään poistamaan erityisiä esteitä ja pääsemään sujuvaan yhteistyöhön.

45. muistuttaa siitä, että vaikka AK:n ja WHO:n yhteisymmärryspöytäkirjassa ei viitata erityisesti direktiiviin, siitä käy selkeästi ilmi, että komitea sitoutuu työskentelemään terveydenhuollon saatavuuden, terveyden edistämisen ja tietämyksen jakamisen alalla – nämä kaikki ovat direktiivin keskeisiä näkökohtia.

46. tarjoaa komissiolle säännöllistä vuoropuhelua AK:n kanssa. Tässä vuoropuhelussa, johon osallistuisivat myös NAT-valiokunta ja alueidenvälinen ryhmä ”terveys”, voitaisiin käsitellä haasteita ja ratkaisuja, jotka liittyvät rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevan direktiivin täytäntöönpanon parantamiseen.

47. ilmaisee jatkuvan tukensa tälle kipeästi kaivatulle eurooppalaiselle yhteistyölle ja on valmis antamaan lisäneuvoja ja tietoja alueiden parhaista käytännöistä.

48. toistaa, että sairaudet eivät tunne rajoja ja että eurooppalainen solidaarisuus terveydenhuollon hätätilanteissa ei saisi koskaan kaatua hallinnollisiin tai oikeudellisiin esteisiin.

49. odottaa, että Euroopan komission tulevassa kolmannessa täytäntöönpanokertomuksessa otetaan huomioon tässä lausunnossa esitetyt Euroopan alueiden komitean näkemykset kaikilta osin.

Bryssel 14. lokakuuta 2020. Euroopan alueiden komitean puheenjohtaja Apostolos TZITZIKOSTAS

(1) Euroopan alueiden komitea käynnisti marraskuussa 2019 alueellisten keskusten verkostonsa välityksellä kuulemisen selvittääkseen direktiivin täytäntöönpanoa alueellisella tasolla. Kyselyyn osallistui 27 alueellista keskusta, jotka edustavat 18:aa Euroopan maata.

(2) Ranska on perustanut Espanjan-vastaiselle rajalleen tällaisen ”terveyskäytävän”, joka mahdollistaa hoidon jatkuvuuden Cerdanyan sairaalassa, kun taas Luxemburg on harkinnut erityistä poikkeusta, jonka nojalla ranskalaiselle terveydenhuoltohenkilöstölle voidaan myöntää erityinen ”vakiintunut” asema, jotta he voivat jatkaa työssäkäyntiä suurherttuakunnassa.