EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.7.2016 COM(2016) 469 final KOMISSION KERTOMUS VUOSIKERTOMUS 2015

TOISSIJAISUUS- JA SUHTEELLISUUSPERIAATTEISTA



KOMISSION KERTOMUS



VUOSIKERTOMUS 2015

TOISSIJAISUUS- JA SUHTEELLISUUSPERIAATTEISTA 1. Johdanto Tämä on 23. vuosikertomus toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamisesta Euroopan unionin säädöskäytännössä. Kertomus esitetään Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyn toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen soveltamista koskevan pöytäkirjan (N:o 2) 9 artiklan mukaisesti. Kertomuksessa kuvataan, miten EU:n toimielimet ja elimet toteuttivat näitä periaatteita vuonna 2015 ja miten käytäntö on muuttunut edellisvuosiin verrattuna. Siinä tarkastellaan myös useita komission ehdotuksia, joista annettiin perusteltuja lausuntoja vuoden aikana. Ottaen huomioon toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismin sekä kansallisten parlamenttien ja komission käymän vuoropuhelun välisen kiinteän yhteyden tämä kertomus olisi nähtävä suhteita kansallisiin parlamentteihin koskevaa vuoden 2015 vuosikertomusta täydentävänä kertomuksena. 2. Kuinka toimielimet soveltavat periaatteita 2.1. Komissio Ennen kuin Junckerin komissio aloitti toimikautensa marraskuussa 2014, se sitoutui unioniin, joka on ”suurempi ja kunnianhimoisempi suurissa asioissa ja pienempi ja vaatimattomampi pienissä asioissa”. Se sitoutui myös asettamaan toissijaisuusperiaatteen Euroopan demokraattisen prosessin ytimeen. Tämän seurauksena komission vuoden 2015 työohjelmassa esitettiin vain joitakin uusia aloitteita ja lukuisia vireillä olleita ehdotuksia peruutettiin. Näin voitiin keskittyä poliittisissa suuntaviivoissa esitettyihin kymmeneen painopisteeseen. Tämän sitoumuksen täyttämiseksi komissio antoi ensimmäisinä toiminaan toukokuussa 2015 sääntelyn parantamista koskevan paketin. Uuden politiikan tavoitteena on avoimempi ja osallistavampi työskentely parempien ehdotusten laatimiseksi ja sen varmistaminen, että nykyisillä säännöillä saavutetaan tavoitteet tehokkaammin. Siinä esitetään vahvistetut sitoumukset siitä, miten komissio laatii poliittiset toimenpiteensä, tiedottaa niistä, järjestää niiden kuulemismenettelyt, tarkistaa niiden laadun ja arvioi niitä. Tämän uuden paremman sääntelyn periaatteen ansiosta komissio voi soveltaa toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita aiempaa yhtenäisemmin ja kattavammin. Uusi paremman sääntelyn periaate auttaa varmistamaan, että uutta politiikkaa laatiessaan komissio arvioi, miten politiikassa noudatetaan toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita. Arviointi toteutetaan nyt päätöksentekoprosessin eri vaiheissa. Politiikan suunnitteluprosessin varhaisessa vaiheessa kaikista merkittävistä uusista aloitteista julkaistaan etenemissuunnitelmat ja alustavat vaikutustenarvioinnit. Niissä kuvataan alustavasti aloitetta ja tehtyä arviointityötä. Niissä hahmotellaan myös komission vaikutustenarviointiin ja kuulemiseen liittyviä suunnitelmia. Etenemissuunnitelmissa tai alustavissa vaikutustenarvioinneissa esitetään myös toiminnan alustava perustelu toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen kannalta. Näitä näkökohtia kehitetään ja analysoidaan edelleen mahdollisissa aloitteita koskevissa täysimittaisissa vaikutustenarvioinneissa. Vuonna 2015 komissio otti käyttöön myös uusia poliittisia aloitteita koskevat uudet kuulemis- ja palautemekanismit. Näitä mekanismeja sovelletaan koko prosessissa alkaen suunnittelusta ja valmistelusta aina hyväksymiseen saakka. Lisäksi nykyisten poliittisten toimenpiteiden arviointeihin liittyvää kuulemismenettelyä vahvistettiin. Tämän seurauksena julkisten ja muiden sidosryhmien mahdollisuudet seurata poliittisia aloitteita ja esittää niistä näkemyksiä ovat moninkertaistuneet. Jäsenvaltiot ja sidosryhmät – kuten alueelliset ja paikalliset viranomaiset, yritykset, organisaatiot ja kansalaiset – voivat esittää näkemyksensä siitä, miten komissio laatii erityisiä ehdotuksia ja miten toissijaisuus- ja suhteellisuuskysymyksiä käsitellään alusta pitäen. Uuden parempaa sääntelyä koskevan politiikan ansiosta komissio voi näin ollen ottaa huomioon sidosryhmien toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden toteutumista koskevat mahdolliset huolenaiheet suunnittelun hyvin varhaisessa vaiheessa. Lisäksi heti komission annettua ehdotuksen ja ennen lainsäädäntömenettelyn alkamista sidosryhmät ja jäsenvaltiot voivat jälleen esittää näkemyksensä yksittäisistä ehdotuksista ja niiden vaikutustenarvioinneista, myös toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteista, ja osallistua näin lainsäädäntömenettelyyn. Vuonna 2015 komissio perusti myös verkkotoiminnon ”Kevennä sääntelyä – ota kantaa” ja uuden REFIT-foorumin. Nämä ovat uusia tapoja ilmoittaa komissiolle voimassa olevien sääntelytoimenpiteiden mahdollisesta kohtuuttomasta rasituksesta tai tehottomuudesta. Tällaisia voivat olla myös toissijaisuus- tai suhteellisuusperiaatteita koskevat kysymykset. Myös kunkin lainsäädäntöehdotuksen perusteluissa käsitellään sitä, miten toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet toteutuvat ehdotuksessa. Toissijaisuusperiaatteen analyysi Uudet parempaa sääntelyä koskevat ohjeet ja niihin liittyvä välineistö edellyttävät toissijaisuusperiaatetta koskevan analyysin tekemistä, kun harkitaan uutta aloitetta aloilla, joilla EU:lla ei ole yksinomaista toimivaltaa ja kun arvioidaan olemassa olevan toimen merkityksellisyyttä ja eurooppalaista lisäarvoa. Komissio tarkastelee toissijaisuusperiaatteen toteutumista sekä lainsäädännöllisissä että muissa aloitteissa. Analyysilla on kaksi tarkoitusta: sillä arvioidaan ensinnäkin, ovatko kansalliset toimet riittäviä asianmukaisen tavoitteen saavuttamiseksi, ja toiseksi, tuottavatko unionin toimet lisäarvoa jäsenvaltioiden toteuttamiin toimiin nähden. Uusia ohjeita ja välineistöä käytettäessä keskeinen osa analyysia on arvioida tarkasteltavan aloitteen merkitystä unionille. Mitä suurempi merkitys, sitä todennäköisemmin jäsenvaltion yksin toteuttamat toimet ovat riittämättömiä. Keskeisiä näkökohtia ovat maantieteellinen soveltamisala, niiden yritysten ja muiden toimijoiden määrä, joihin aloite vaikuttaa, asianomaisten jäsenvaltioiden määrä ja taloudellinen vaikutus. Lisäksi analyysissa määritellään laadullisesti ja mahdollisuuksien mukaan määrällisesti mahdollinen merkittävä rajatylittävä ongelma. Tällöin arvioidaan esimerkiksi, missä määrin ympäristöongelma johtuu toisen jäsenvaltion toimista. Tällaisiin tilanteisiin liittyy rajatylittäviä vaikutuksia (kuten saasteet) tai henkilöiden, tavaroiden, palvelujen ja pääoman vapaata liikkuvuutta koskevia esteitä. Analyysi kattaa myös unionin toimien mahdolliset hyödyt ja haitat jäsenvaltioiden toimiin nähden. Suhteellisuusperiaatteen analyysi Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti unionin toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi. Suhteellisuusperiaatteen noudattamisella varmistetaan, että politiikan lähestymistapa ja voima vastaavat politiikan tavoitetta. Suhteellisuusperiaatteeseen viitataan selvästi vaikutustenarvioinneissa, arvioinneissa ja toimivuustarkastuksissa.

Parempaa sääntelyä koskevat uudet suuntaviivat ja välineistö edellyttävät, että komission yksiköt tutkivat, ovatko toimet suhteellisuusperiaatteen mukaisia ylittävätkö toimet sen, mikä on tarpeen ongelman ratkaisemiseksi ja tavoitteen saavuttamiseksi tyydyttävästi koskeeko aloite sellaisia näkökohtia, joita jäsenvaltiot eivät voi saavuttaa tyydyttävästi itse ja jotka EU voi saavuttaa paremmin onko toimi tai välineen valinta mahdollisimman yksinkertainen ja johtaako se tavoitteen tyydyttävään saavuttamiseen ja tehokkaaseen täytäntöönpanon pysyvätkö kustannukset mahdollisimman pieninä ja onko ne suhteutettu saavutettavaan tavoitteeseen onko sääntelytavan valinnalle (asetus, direktiivi tai vaihtoehtoinen sääntelymenetelmä) vankkoja perusteita otetaanko yksittäisten jäsenvaltioiden vakiintuneet kansalliset järjestelyt ja erityisolosuhteet huomioon. Vaikutustenarvioinnit Jos vaikutustenarviointi on tehtävä – eli silloin kun merkittäviä taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristövaikutuksia on odotettavissa – sidosryhmiä pyydetään esittämään näkemyksensä toimien tarpeellisuudesta ja mahdollisista ratkaisuista havaittuihin ongelmiin. Kuulemismenettelyssä saatujen vastausten ja muun palautteen perusteella vaikutustenarvioinnissa analysoidaan, noudatetaanko tarkastelluissa vaihtoehdoissa toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita. Toukokuussa 2015 annetuissa parempaa sääntelyä koskevissa suuntaviivoissa annetaan lisäohjeita siitä, miten unionin toimien tarpeellisuutta ja niiden tuomaa lisäarvoa arvioidaan. Vaikutustenarviointilautakuntaa (itsenäinen lautakunta, joka arvioi kaikki komission vaikutustenarvioinnit) uudistettiin vuoden 2015 sääntelyn parantamista koskevan paketin yhteydessä, ja se korvattiin uudella sääntelyntarkastelulautakunnalla 1. heinäkuuta 2015. Lautakunnassa on kuusi päätoimista jäsentä, joista kolme on komission ulkopuolelta. Puheenjohtaja nimitetään pääjohtajatasolla. Kaikki jäsenet ovat riippumattomia, ja heidät on nimitetty yksityishenkilöinä henkilökohtaisen asiantuntemuksen perusteella. Sääntelyntarkastelulautakunta tarkastelee myös keskeisiä arviointeja ja toimivuustarkastuksia vaikutustenarviointien lisäksi. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita tarkastellaan osana lautakunnan tekemää vaikutustenarviointien laadun arviointia. Monissa lautakunnan lausunnoissa kyseenalaistetaan tapa, jolla käsiteltävä ongelma on määritelty, ja esitetään sitä koskevia suosituksia. Ongelman kuvaus liittyy usein suoraan tai välillisesti EU:n oikeuteen toteuttaa toimia ja näin ollen toissijaisuusperiaatteeseen. Keskustelu toimintavaihtoehdoista ja niiden mahdollisista vaikutuksista liittyy myös läheisesti suhteellisuusperiaatteen soveltamiseen, koska tarkoituksena on aina löytää vaihtoehto, joka on oikeasuhteisin havaittuun poliittiseen ongelmaan nähden ottaen huomioon asetetut tavoitteet. Vuonna 2015 vaikutustenarviointilautakunta ja myöhemmin sääntelyntarkastelulautakunta arvioivat 30:tä vaikutustenarviointia. Näistä seitsemässä (23 prosentissa tapauksista) oli tarpeen tehdä parannuksia joko toissijaisuus- tai suhteellisuusperiaatteen tai molempien osalta. Vuodelta 2015 voidaan mainita erityisesti seuraavat tapaukset: Tuotteiden ja palvelujen esteettömyysvaatimuksia koskevan direktiiviehdotuksenosalta lautakunta pyysi parempia perusteluja alan itsesääntelyä ja vapaaehtoisten eurooppalaisten standardien antamista koskevien vaihtoehtojen hylkäämiselle. Lautakunta pyysi vakuuttavampia todisteita – ja sidosryhmien näkemysten parempaa raportointia – siitä, miksi näitä vaihtoehtoja ei pidetty toteuttamiskelpoisina. Lautakunta katsoi myös, ettei kertomuksessa perusteltu riittävästi ehdotettua suhteellisuuslauseketta. Kertomus sai kielteisen lausunnon. Kertomusta parannettiin myöhemmin ja lautakunnalle toimitettiin muutettu versio. Kaasunsiirron yhteentoimivuuteen ja tiedonvaihtoon liittyviä sääntöjä koskevan verkkosäännön vahvistamisesta annetun komission asetusluonnoksen osaltalautakunta pyysi, että Euroopan unionin toimien tarpeellisuus osoitetaan paremmin. Se suositteli, että vaikutustenarvioinnissa esitettäisiin enemmän todisteita yhteenliittämissopimuksissa yksilöidyistä ongelmista, tietojenvaihdoista, kaasun laadusta, yksiköistä ja hajustamisesta ja niiden kielteisistä vaikutuksista kaasukauppaan ja markkinoiden yhdentymiseen Euroopan unionissa. Lautakunta katsoi, että perusskenaariota pitäisi kehittää edelleen, jotta Euroopan kaasuntuotannon vähenemisen vaikutukset, tuontilähteiden monipuolisuuden lisääntyminen ja rajatylittävää kaasukauppaa ja kaasun laatua koskeva kolmas energiapaketti voitaisiin ottaa paremmin huomioon. Lautakunnan näkemykset otettiin huomioon lopullisessa versiossa. Verkkosisältöpalvelujen rajatylittävästä siirrettävyydestä annetun asetusehdotuksen osalta lautakunta pyysi, että vaikutustenarvioinnissa esitettäisiin enemmän todisteita EU:n toimien tarpeellisuudesta. Se suositteli, että muut digitaalisia sisämarkkinoita koskevat aloitteet ja sidosryhmien aihetta koskevat näkemykset otettaisiin asianmukaisesti huomioon. Lautakunta pyysi myös lisätodisteita siitä, voivatko verkkosisältöpalvelujen markkinat ajan mittaan ratkaista havaittuja rajatylittäviä ongelmia ilman sääntelyä. Lautakunnan näkemykset otettiin suurelta osin huomioon lopullisessa versiossa. Kuten esimerkeistä käy ilmi, vaikutustenarviointilautakunta ja sääntelyntarkastelulautakunta auttoivat parantamaan sen analysointia, miten ehdotuksissa on noudatettu toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita. Näin lautakunnat antoivat oleellista tietoa komission poliittista päätöksentekoprosessia varten. Arvioinnit ja toimivuustarkastukset Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet olivat keskeisiä myös vuonna 2015 toteutettujen retrospektiivisten eli takautuvien arviointien ja toimivuustarkastusten kannalta. Niissä arvioitiin, onko EU:n toimilla saavutettu toivottuja tuloksia tehokkuuden, tuloksellisuuden, johdonmukaisuuden, merkityksellisyyden ja eurooppalaisen lisäarvon näkökulmasta. Arvioinneissa tarkasteltiin myös sitä, ovatko tällaiset toimet yhä tarpeen vai voitaisiinko tavoitteet saavuttaa paremmin muilla tavoin. Komissio on sitoutunut ”arvioimaan ensin” – toisin sanoen analysoimaan aiempia toimia ennen kuin harkitsee lainsäädännöllisten muutosten tekemistä. EU pyrkii keräämään näyttöä ja tunnistamaan aiemmista toimista saatuja kokemuksia, joista voi olla hyötyä päätöksenteossa. Näin se tekee arvioinnista olennaisen ja pysyvän osan päätöksentekoaan. Komissio laatii yleensä 100–120 arviointia vuosittain (122 vuonna 2015). Ensimmäinen toimivuustarkastus toteutettiin vuonna 2012, ja sen jälkeen komissio on saattanut loppuun seitsemän toimivuustarkastusta, joista kaksi tehtiin vuonna 2015. Seuraavat esimerkit liittyvät arviointeihin, joissa tuotiin esiin toissijaisuuteen, eurooppalaiseen lisäarvoon ja suhteellisuuteen liittyviä kysymyksiä:

Fiscalis ja Tulli 2013 – Fiscalis- ja Tulli-ohjelmilla tuetaan tietotekniikkajärjestelmiä, joiden avulla varmistetaan jäsenvaltioiden vero- ja tullihallintojen tietojen nopea ja turvallinen vaihto ja saatavuus. Tällä yhteisellä verkostolla varmistetaan, että tietoja vaihtaakseen kansalliset hallinnot tarvitsevat vain yhden yhteydenoton. Vuonna 2015 tehdyt arvioinnit vahvistivat, että ohjelmista saadaan merkittävästi lisäarvoa Euroopan tasolla. Ilman tällaista infrastruktuuria jäsenvaltion olisi tehtävä 27 yhteydenottoa kaikkien muiden jäsenvaltion kansallisiin järjestelmiin. Se lisäisi merkittävästi hallinnollisia kustannuksia. Julkiset hankinnat – Euroopan unionin julkisia hankintoja koskevista säännöistä vuonna 2011 tehdyssä arvioinnissa todettiin, että unionin julkisia hankintoja koskevien direktiivien seurauksena kertyneet säästöt ovat paljon suuremmat kuin menettelyjen käyttämisestä hankkijoille ja toimittajille aiheutuvat kustannukset. Arvioinnissa todettiin kuitenkin myös, että tietyillä aloilla säännellyistä menettelyistä aiheutuvat kustannukset saattavat olla suhteettomia niistä saataviin hyötyihin nähden. Komissio ehdotti näin ollen muutamia toimenpiteitä yksinkertaistaakseen vaatimuksia ja lisätäkseen jäsenvaltioiden liikkumavaraa, jotta ne voivat tehostaa julkisia hankintamenettelyjä ja tehdä niistä strategisesti toimivampia. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät laajalti komission ehdotukset, ja muutettua lainsäädäntöä, joka tuli voimaan vuoden 2014 huhtikuussa, ollaan parhaillaan panemassa täytäntöön jäsenvaltioissa. Viidessä jäsenvaltiossa kustannussäästöjen arvioitiin olevan 29–58 prosenttia. Tarjousesite – Esitedirektiiviä tarkasteltiin vuonna 2015 sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan ohjelman yhteydessä. Tällä vastattiin etenkin sidosryhmien huolenaiheisiin, jotka liittyvät tarjousesitteiden laatimisen korkeisiin kustannuksiin. Lisäksi arvioitiin vuonna 2011 käyttöönotettua suhteutettua julkistamisjärjestelmää pienille ja keskisuurille yrityksille aiheutuvien rasitteiden keventämiseksi. Arvioinnissa todettiin, että pienten ja keskisuurten yritysten ohjelmaa ei ollut käytetty odotetussa määrin, sillä julkistamisvaatimukset olivat liian kuormittavia. Tämän seurauksena komissio hyväksyi vuoden 2015 loppuun mennessä – arvioinnin ja vaikutustenarvioinnin perusteella – tarkistetun ehdotuksen direktiivin vaatimusten parantamiseksi. Tarkistetulla ehdotuksella vähennetään yritysten (etenkin pienten ja keskisuurten yritysten) hallinnollisia rasitteita ja parannetaan esitteen käyttöä välineenä, jolla annetaan tietoa mahdollisille sijoittajille. Pienten ja keskisuurten yritysten arvioidut mahdolliset säästöt ovat 45–67 miljoonaa euroa vuodessa.



2.2. Kansallisten parlamenttien toimittamien perusteltujen lausuntojen seuranta Vuonna 2015 komissio sai kansallisilta parlamenteilta kahdeksan perusteltua lausuntoa toissijaisuusperiaatteesta. Vuonna 2014 vastaava määrä oli 21, joten niiden määrä väheni 62 prosenttia. Vuonna 2015 saatujen perusteltujen lausuntojen suhteellinen osuus kaikista komission poliittisen vuoropuhelun yhteydessä kyseisenä vuonna saamista lausunnoista (350) oli huomattavasti aiempaa pienempi (2 prosenttia). Vuonna 2015 saatujen perusteltujen lausuntojen määrä on pienin kalenterivuosittain saaduista perustelluista lausunnoista sen jälkeen, kun toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismi otettiin käyttöön Lissabonin sopimuksella vuonna 2009. Lisäksi on syytä huomata, että myös kansallisten parlamenttien vuonna 2015 poliittisen vuoropuhelun yhteydessä antamien lausuntojen kokonaismäärä pieneni merkittävästi. Kuten edellisinä vuosina perustellut lausunnot poikkesivat edelleen muotonsa suhteen. Myös kansallisten parlamenttien esittämät toissijaisuusperiaatteen rikkomista koskevaa päätelmää tukevat perustelut poikkesivat toisistaan. Vuonna 2015 saadut kahdeksan perusteltua lausuntoa koskivat kolmea komission ehdotusta. Eniten perusteltuja lausuntoja keränneestä ehdotuksesta eli kriisitilanteen siirtomekanismin perustamista koskevasta asetuksestaannettiin viisi perusteltua lausuntoa. Kaksi perusteltua lausuntoa annettiin ehdotuksesta asetuksen (EY) N:o 1829/2003 muuttamiseksi siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden mahdollisuudesta rajoittaa muuntogeenisten elintarvikkeiden ja rehujen käyttöä tai kieltää se alueellaan, ja yksi perusteltu lausunto annettiin ehdotuksesta direktiivin 2011/16/EU muuttamiseksi siltä osin kuin on kyse pakollisesta automaattisesta tietojenvaihdosta verotuksen alalla. Tarkempia tietoja asiasta esitetään jäljempänä 3 luvussa ja tämän kertomuksen liitteessä. Vuonna 2015 annettujen perusteltujen lausuntojen kokonaismäärän merkittävän vähenemisen myötä perusteltujen lausuntojen määrä parlamenttien kamareita kohti väheni huomattavasti. Kahdeksan yhteensä 41 kamarista antoi perustellun lausunnon vuonna 2015 (vuonna 2014 näitä oli 15). Perustellun lausunnon antoivat Tšekin Senát, Tšekin Poslanecká sněmovna, Espanjan Congreso de los Diputados / Senado, Unkarin Országgyűlés, Alankomaiden Tweede Kamer, Romanian Camera Deputaților, Ruotsin Riksdag ja Slovakian Národná Rada. Yksikään kamari ei antanut useampaa kuin yhden perustellun lausunnon. Vaikka vuonna 2015 annettiin vain vähän perusteltuja lausuntoja, muutama kamari vaati edelleen toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismin lujittamista. Tammikuussa Alankomaiden Tweede Kamer järjesti Brysselissä kansallisten parlamenttien asemasta epävirallisen kokouksen, jossa tarkasteltiin myös keinoja parantaa toissijaisuusperiaatteen valvontamekanismia. Toukokuussa ja lokakuussa kansallisten parlamenttien epävirallinen työryhmä kokoontui Varsovassa ja Luxemburgissa keskustellakseen mekanismiin mahdollisesti tehtävistä muutoksista. Kyseisessä työryhmässä käytyjen keskustelujen pohjalta unionin asioita käsittelevien parlamentaaristen elinten konferenssin COSACin LIV-kokouksessa komissiota pyydettiin tarkastelemaan joulun ja uudenvuoden sekä toimielinten lomakausien jättämistä niiden kahdeksan viikon määräajan ulkopuolelle, jonka aikana kansalliset parlamentit voivat antaa perusteltuja lausuntoja. Kokouksessa COSACin tulevaa puheenjohtajaa kehotettiin esittämään COSACille asiaa koskeva seurantakertomus. Lisäksi komissiota pyydettiin lujittamaan toimiaan kansallisten parlamenttien perusteltuihin lausuntoihin annettavien vastausten laadun ja oikea-aikaisuuden parantamiseksi. Lopuksi COSAC pani merkille poliittisen vuoropuhelun vahvistetun muodon – eli niin sanotun vihreän kortin – saaman laajan kannatuksen. Sen avulla kansallisten parlamenttien ryhmä voisi kehottaa komissiota esittämään ehdotuksia uudeksi tai muutetuksi lainsäädännöksi. 2.3. Euroopan parlamentti ja neuvosto a) Euroopan parlamentti Vuonna 2015 Euroopan parlamentti vastaanotti virallisesti 254 kannanottoa kansallisilta parlamenteilta. Näistä kahdeksan oli perusteltuja lausuntoja ja loput 246 muita lausuntoja (toisin sanoen kannanottoja, joissa ei käsitelty toissijaisuusperiaatteeseen liittyviä kysymyksiä). Nämä luvut pienenivät hieman verrattuna vuoteen 2014, jolloin Euroopan parlamentille toimitettiin virallisesti 18 perusteltua lausuntoa ja 269 muuta lausuntoa. Euroopan parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunta (JURI-valiokunta) vastaa toissijaisuusperiaatteen noudattamisen seurannasta. JURI-valiokunta nimittää toissijaisuusperiaatteeseen liittyvistä asioista vastaavan pysyvän esittelijän kuuden kuukauden ajaksi poliittisten ryhmien keskinäisen vuorottelun perusteella. Laura Ferrara (EFDD, IT) oli pysyvä esittelijä vuoden 2015 ensimmäisellä puoliskolla. Häntä seurasi tehtävässä Sajjad Karim (ECR, UK) vuoden toisella puoliskolla. Esittelijä seuraa vastaanotettuja perusteltuja lausuntoja. Esille otetuista asioista voidaan keskustella JURI-valiokunnassa, ja niiden perusteella voidaan esittää suosituksia kyseessä olevan ehdotuksen aiheesta vastaavalle valiokunnalle. JURI-valiokunta laatii myös säännöllisesti mietinnön toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita koskevasta komission vuosikertomuksesta. Valiokunta hyväksyi 13. lokakuuta 2015 Sajjad Karimin laatiman mietinnön komission vuosikertomuksista 2012–2013. Valiokunta osallistuu myös toissijaisuusperiaatteeseen liittyviä kysymyksiä koskeviin COSACin puolivuotiskertomuksiin. Koska JURI-valiokunta on vastuussa ehdotusten oikeusperustan todentamisesta sekä paremmasta sääntelystä ja REFIT-ohjelmasta, se seuraa tiiviisti myös suhteellisuusperiaatteen noudattamista. Lisäksi Euroopan parlamentin tutkimuspalvelu auttoi edelleen Euroopan parlamenttia ottamaan huomioon toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet toimissaan – tarkastelemalla systemaattisesti komission toteuttamien vaikutustenarviointien toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteisiin liittyviä näkökohtia ja kiinnittämällä huomiota etenkin kansallisten parlamenttien ja alueiden komitean esiin tuomiin huolenaiheisiin – varmistamalla, että näitä periaatteita noudatetaan kaikilta osin Euroopan parlamentin omissa toimissa, esimerkiksi kun se suorittaa vaikutustenarviointeja sen itsensä tekemistä merkittävistä tarkistuksista tai analysoi, mitä lisäarvoa on parlamentin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 225 artiklan nojalla tekemillä ehdotuksilla uudeksi lainsäädännöksi ja mitä kustannuksia aiheutuu Euroopan tason toimien toteuttamatta jättämisestä – tarkastelemalla toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteisiin liittyviä näkökohtia vaikutustenarvioinneissa painottaen eurooppalaista lisäarvoa kansallisiin menoihin tai toimiin nähden.

Vuonna 2015 Euroopan parlamentti laati 13 alustavaa arviointia, yhden vaikutustenarvioinnin parlamentin esittämistä merkittävistä tarkistuksista ja kuusi vaikutusten jälkiarviointia. Lisäksi se laati neljä mietintöä Euroopan yhdentymisen toteutumattomuuden kustannuksista ja kaksi arviointia eurooppalaisesta lisäarvosta. Euroopan parlamentti on kehittänyt uuden, yleisemmän lähestymistavan Euroopan tason toimien tuoman lisäarvon arvioimiseen laatimalla Euroopan yhdentymisen toteutumattomuuden kustannuksia koskevan selvityksen, jossa kartoitetaan Euroopan parlamentin ehdottamista Euroopan tason toimista saatavissa olevia hyötyjä. b) Neuvosto Kansallisten parlamenttien harjoittaman toissijaisuusperiaatteen valvonnan yhteydessä neuvoston velvoitteena on lähinnä toimittaa kansallisille parlamenteille sellaiset esitykset lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviksi säädöksiksi, jotka eivät ole lähtöisin komissiolta tai Euroopan parlamentilta. Neuvosto toimittaa kansallisille parlamenteille jäsenvaltioiden ryhmältä, unionin tuomioistuimelta, Euroopan keskuspankilta ja Euroopan investointipankilta lähtöisin olevat esitykset lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviksi säädöksiksi. Neuvosto toimitti 4. joulukuuta 2015 kansallisille parlamenteille unionin tuomioistuimen ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi unionin ja sen henkilöstön välisten riitojen ratkaisemista ensimmäisenä oikeusasteena koskevan toimivallan siirtämisestä unionin yleiselle tuomioistuimelle. Tästä velvollisuudesta seuraa, että kun säädösesitys on lähtöisin jäsenvaltioiden ryhmältä, neuvosto toimittaa kansallisten parlamenttien siitä mahdollisesti antamat lausunnot esityksen tehneille jäsenvaltioille. Vastaavasti neuvosto toimittaa unionin tuomioistuimelta, Euroopan keskuspankilta ja Euroopan investointipankilta lähtöisin olevia säädösesityksiä koskevat kansallisten parlamenttien lausunnot asianomaiselle toimielimelle tai laitokselle. Vuonna 2015 neuvosto ei saanut kansallisilta parlamenteilta lausuntoja unionin tuomioistuimen edellä mainituista esityksistä. Lisäksi neuvosto tiedottaa jäsenvaltioille kansallisten parlamenttien lausunnoista, jotka koskevat komission lainsäädäntöehdotuksia. Vuonna 2015 neuvoston pääsihteeristö jakoi valtuuskunnille yhdeksän komission lainsäädäntöehdotuksiin liittyvää perusteltua lausuntoa ja 86 muuta poliittisen vuoropuhelun yhteydessä annettua lausuntoa. Lopuksi neuvosto tarkistaa lainsäädäntötyönsä yhteydessä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden noudattamisen, kun se arvioi komission ehdotuksiin liittyviä vaikutustenarviointeja. 2.4. Alueiden komitea Vuonna 2015 alueiden komitea hyväksyi ja pani täytäntöön kolmannen toissijaisuusperiaatetta koskevan työohjelmansa. Komitea valitsi komission vuoden 2015 työohjelmasta muutaman ensisijaisen aloitteen, joita seurataan toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden toteutumisen kannalta käyttäen seuraavia kriteerejä: a) aloitteilla tulisi olla selkeä poliittinen merkitys paikallis- ja alueviranomaisten kannalta b) aloitteiden tulisi liittyä paikallis- ja alueviranomaisten toimivaltaan c) aloitteilla tulisi olla mahdollinen toissijaisuusulottuvuus. Valittuihin ensisijaisiin aloitteisiin sisältyi ehdotus asetuksen (EY) N:o 1829/2003 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden mahdollisuudesta rajoittaa muuntogeenisten elintarvikkeiden ja rehujen käyttöä tai kieltää se alueellaan.Alueiden komitea kuuli ehdotuksesta toissijaisuusperiaatetta käsittelevää asiantuntijaryhmäänsä, jossa on 13 paikallis- ja aluetason toimijaa. Ryhmä päätteli, että ehdotus oli toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukainen, mutta muutamat asiantuntijat ottivat esiin kysymyksen siitä, onko jäsenvaltioilla ehdotuksen nojalla todella lainmukainen mahdollisuus määrätä kansallisia kieltoja ja rajoittavia toimenpiteitä muuntogeenisille elintarvikkeille ja rehuille. Komitea toi esiin tämän huolenaiheen ja totesi lausunnossaan, että ”kieltomahdollisuuden käytöllä on nykyisen tiedon valossa kohtuuttoman paljon esteitä, jotka jäsenvaltion on voitettava, ennen kuin se voi hyödyntää tätä mahdollisuutta kansallisella tasolla ja asettaa kiellon. Tämä herättää toissijaisuusperiaatteen noudattamista koskevia kysymyksiä ja osoittaa, että ehdotuksessa rikotaan selkeästi suhteellisuusperiaatteita”. Alueiden komitea hyväksyi työjärjestyksensä mukaisesti myös neljä lausuntoa, joissa arvioitiin, noudatettiinko lainsäädäntöehdotuksissa toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita: Euroopan alueiden komitea totesi lausunnossaan ehdotuksesta eurooppalaisia julkishallintoja, yrityksiä ja kansalaisia palvelevia yhteentoimivuusratkaisuja koskevasta ohjelmaksi, että ehdotus on toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukainen. Komitea totesi kuitenkin, että ”jäsenvaltioiden ja niiden alue- ja paikallisviranomaisten tehokas osallistuminen ISA2-ohjelmaan on oleellisen tärkeää, jotta voidaan saavuttaa ohjelman tavoitteet täysimääräisesti ja varmistaa toissijaisuusperiaatteen jatkuva noudattaminen ohjelman toteutuksen aikana”. Euroopan alueiden komitea totesi lausunnossaan komission ehdotuksesta Euroopan strategisten investointien rahastoksi, että ehdotus on toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukainen. Komitea totesi tältä osin: ”Koska päätavoitteena on edistää piirteiltään selvästi rajatylittävien investointien uudelleen käynnistämistä Euroopan tasolla, komitea katsoo, että asetusehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. Suhteellisuusperiaatteen osalta alueiden komitea katsoo, että asetusehdotus on asianmukainen säädöstyyppi, koska rahoitusta koskevien säännösten on oltava suoraan sovellettavissa kaikissa jäsenvaltioissa.” Euroopan alueiden komitea toteaa lausunnossaan ehdotuksesta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista, että ”vaikka työllisyyspolitiikan suuntaviivat on osoitettu jäsenvaltioille, Eurooppa 2020 strategia on toteutettava yhteistyössä paikallis- ja alueviranomaisten kanssa. Kun otetaan huomioon näiden asiantuntemus ja valmiudet suuntaviivojen kattamilla aloilla ja toissijaisuusperiaate, niillä on keskeinen rooli valmisteltaessa ja pantaessa täytäntöön kansallisia uudistusohjelmia sekä toteutettaessa kaikkia strategian viestintään liittyviä toimia.” Lopuksi alueiden komitea toteaa lausunnossaan aiheesta ”verotuksen avoimuutta koskeva paketti”, että lainsäädäntöehdotuksen perusteluosassa esitetyt ”selitykset lisäarvosta, joka saadaan toteuttamalla säädöstoimia Euroopan unionin tasolla – – ovat täysin vakuuttavia”, ja päätteli, että ehdotus on toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukainen. Toissijaisuusalan suurtapahtuma vuonna 2015 oli seitsemäs toimielinten välinen toissijaisuutta käsittelevä konferenssi, jonka alueiden komitea ja Flanderin parlamentti järjestivät yhteistyössä. Konferenssi pidettiin 17. marraskuuta 2015 Flanderin parlamentissa Brysselissä. Se kokosi yhteen yli 200 osallistujaa eri kansallisista ja EU:n elimistä ja kaikilta asiaankuuluvilta hallinnon tasoilta. Kaikki toissijaisuusperiaatteen seurantamenettelyyn osallistuvat toimijat voivat vaihtaa näkemyksiään tässä konferenssissa, joka järjestetään joka toinen vuosi ja jolla pyritään lujittamaan Euroopan unionin toimielinten välistä vuoropuhelua toissijaisuusperiaatteen valvonnasta. Konferenssissa oli mahdollista keskustella myös komission toukokuussa 2015 julkaiseman sääntelyn parantamista koskevan paketin käytännön täytäntöönpanosta. Konferenssi kokosi yhteen tärkeimmät institutionaaliset toimijat. Heihin lukeutuivat ensimmäinen varapuheenjohtaja Frans Timmermans, EU:n neuvoston puheenjohtajavaltiota Luxemburgia edustanut ministeri Nicolas Schmit ja Euroopan parlamentin JURI-valiokunnan puheenjohtaja, Pavel Svoboda (EPP, CZ). Keskustelussa kävi selväksi, että sääntelyn parantaminen ja sen käytännön soveltaminen olivat ensisijaisia huolenaiheita EU:n elinten ja jäsenvaltioiden lisäksi myös paikallis- ja alueviranomaisille, jotka tuovat ainutlaatuista lisäarvoa EU:n politiikan kehittämiseen ja lainsäädäntöprosessiin. Lisäksi todettiin, että sääntelyn parantaminen edellyttää toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden asianmukaista noudattamista. Konferenssissa myös käynnistettiin käytännön kokemusten vaihto hallinnon eri tasojen toimijoiden välillä ja tarjottiin tilaisuus rakentaa yhteys puheenjohtajavaltio Luxemburgin toimien ja tulevan puheenjohtajavaltion Alankomaiden näkemyksen välille.

Yksityiskohtaisempi kuvaus toissijaisuuteen liittyvistä toimista esitetään alueiden komitean laatimassa toissijaisuusperiaatetta käsittelevässä selvityksessä vuodelta 2015. 2.5. Euroopan unionin tuomioistuin Vuonna 2015 tärkein Euroopan unionin tuomioistuimen antama tuomio toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamisesta oli 18. kesäkuuta 2015 annettu tuomio Viro v. parlamentti ja neuvosto, C-508/13.Kyseisessä asiassa Viro oli vaatinut unionin tuomioistuinta kumoamaan direktiivin 2013/34/EUtietyt säännökset toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden ja perusteluvelvollisuuden vastaisina. Unionin tuomioistuin totesi tuomiossaan, että toissijaisuusperiaatteen noudattamista pitäisi arvioida koko direktiivin osalta eikä sen kunkin säännöksen osalta erikseen (51 kohta). Toiseksi unionin tuomioistuin selvensi, ettei toissijaisuusperiaatteen tarkoituksena ole rajoittaa unionin toimivaltaa jonkin tietyn jäsenvaltion tilanteen perusteella sitä erikseen arvioituna. Se edellyttää ainoastaan, että suunniteltu toiminta voidaan sen laajuuden tai vaikutusten takia toteuttaa paremmin unionin tasolla (53 kohta). Kolmanneksi unionin tuomioistuin muistutti perusteluvelvollisuuden osalta, että riittää, jos toimesta ilmenee, mihin tavoitteeseen toimielin pääasiallisesti pyrkii. On tarpeetonta vaatia erityisiä perusteluja jokaisesta sen tekemästä teknisestä valinnasta (60 kohta). Koska Viro osallistui lainsäädäntömenettelyyn, jonka päätteeksi direktiivi annettiin, se ei voinut tehokkaasti vedota siihen, ettei sillä ollut mahdollisuutta saada selville toimenpiteiden valintaa koskevia perusteluja (61 kohta). Unionin tuomioistuin muistutti suhteellisuusperiaatteen osalta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan unionin lainsäätäjälle on annettava laaja harkintavalta aloilla, joilla siltä edellytetään poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten valintojen tekemistä ja joilla sen on suoritettava monitahoisia arviointeja. Näin ollen tähän alaan kuuluva toimenpide voidaan katsoa lainvastaiseksi ainoastaan, jos kyseinen toimenpide on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoitteleman päämäärän saavuttamiseen (29 kohta). Unionin tuomioistuin hylkäsi Viron väitteen, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu, ja totesi, ettei Viro ollut näyttänyt, että unionin lainsäätäjä olisi valinnat tehdessään selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajat (32–38 kohta). Unionin tuomioistuin hylkäsi erityisesti Viron väitteen, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta on loukattu, koska unionin lainsäätäjä ei ole ottanut huomioon sen erityistä tilannetta jäsenvaltiona, joka on edelläkävijä sähköisessä hallinnoinnissa. Se totesi, että direktiivi vaikuttaa kaikissa jäsenvaltioissa ja edellyttää, että asiaan liittyvien eri etujen välillä varmistetaan tasapaino. Unionin tuomioistuimen mukaan sen, että tällaista tasapainoa ei ole haettu ottamalla huomioon yhden ainoan jäsenvaltion erityinen tilanne vaan kaikkien unionin jäsenvaltioiden tilanne, ei voida katsoa olevan suhteellisuusperiaatteen vastaista (39 kohta). Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin antoi tuomion 26. marraskuuta 2015 asiassa T-461/13, Espanja v. komissio, jossa vahvistettiin, että toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta valtiontuen valvonnan alalla (182 kohta). 3. Tärkeimmät tapaukset, joissa toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden toteutumisesta on epäilyjä Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi kriisitilanteen siirtomekanismin perustamisesta sekä kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 muuttamisesta Komission 9. syyskuuta 2015 hyväksymällä kriisitilanteen siirtomekanismia koskevalla ehdotuksella pyritään vastaamaan pakolaiskriisiin komission laatiman Euroopan muuttoliikeagendan mukaisesti ja ottamaan käyttöön jäsennelty solidaarisuusmekanismi. Komissio voi aktivoida mekanismin milloin tahansa auttaakseen mitä tahansa kriisiin ajautunutta jäsenvaltiota, jonka turvapaikkajärjestelmään kohdistuu valtava paine kolmansien maiden kansalaisten joukoittaisen maahantulon seurauksena. Komissio määrittelee tällaiset jatkossa syntyvät hätätilanteet objektiivisten ja todennettavissa olevien perusteiden mukaisesti. Ehdotus on osa pakettia, johon sisältyy myös 120 000 pakolaisen hätäsiirto Kreikasta, Unkarista ja Italiasta, yhteinen Eurooppalainen luettelo turvallisista alkuperämaista ja palauttamispolitiikan tehostaminen. Kansalliset parlamentit antoivat ehdotuksesta viisi perusteltua lausuntoa, jotka edustivat seitsemää ääntä. Kansalliset parlamentit väittivät perustelluissa lausunnoissaan, että ehdotetulla mekanismilla puututaan jäsenvaltioiden turvapaikkajärjestelmiin tavalla, jota ei voi hyväksyä, että perustelut ovat riittämättömiä ja että ehdotuksilla rikotaan toissijaisuusperiaatetta, sillä ne perustuvat pysyvään pakolliseen jakoperusteeseen väliaikaisten toimenpiteiden sijasta. Lisäksi ne kyseenalaistivat perustelut, jotka koskivat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 78 artiklan 2 kohdan e alakohdan valintaa oikeusperustaksi. Komissio muistutti vastauksissaan, että pakolaiskriisin vuoksi jäsenvaltioiden turvapaikkajärjestelmiin kohdistuu äärimmäisiä paineita, mikä voi vaarantaa Dublin-sääntöjen soveltamisen. Tämänhetkinen järjestelmä ei mahdollista poikkeusta vastuuta koskevista perusteista, mikä luo epätasapainoa ja joissakin tapauksissa pahentaa kriisiä. Komissio totesi lisäksi, että kriisitilanteessa sovellettava mekanismi hakijoiden siirtämiseksi sallisi EU:n vastata kiireelliseen tilanteeseen ja auttaisi hätätilanteessa olevia jäsenvaltioita ilman, että joka kerta joudutaan käymään läpi pitkällinen hyväksymismenettely. Komissio korosti, että yksittäisten jäsenvaltioiden toimet eivät riitä tällaisten tilanteiden hoitamiseen. Koordinoimattomien ratkaisujen toteuttaminen ei ole kattava vastaus maahantulijoiden suhteettoman suureen määrään, eikä niillä voida varmistaa oikeudenmukaista vastuunjakoa jäsenvaltioiden välillä. Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi asetuksen (EY) N:o 1829/2003 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden mahdollisuudesta rajoittaa muuntogeenisten elintarvikkeiden ja rehujen käyttöä tai kieltää se alueellaan Hakiessaan Euroopan parlamentilta vahvistusta valinnalleen komission puheenjohtajaksi Jean-Claude Juncker kertoi aikovansa laittaa alulle muuntogeenisten organismien hyväksymistä koskevan lainsäädännön tarkistamisen. Jäsenvaltiot eivät ole nykyjärjestelmässä koskaan antaneet määräenemmistöllä puoltavaa tai kieltävää lausuntoa luvan myöntämisestä, minkä vuoksi lopullisen päätöksen luvan myöntämisestä on aina tehnyt komissio. Komissio hyväksyi 22. huhtikuuta 2015 voimassa olevan asetuksen tarkistamista koskevan ehdotuksen, joka sallisi jäsenvaltioiden tehdä muuntogeenisten elintarvikkeiden tai rehujen käytön rajoittamista tai kieltämistä koskevan päätöksen kansallisella tasolla sen jälkeen, kun tuotteet on hyväksytty EU:n tasolla. Tällaisen päätöksen voisi tehdä vain sillä edellytyksellä, että kansallinen poikkeaminen on unionin oikeuden mukainen eikä liity terveys- tai ympäristöseikkoihin. Niiden arvioinnista vastaa Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen. Komissio sai kaksi perusteltua lausuntoa, joissa väitettiin yhtäältä, että ehdotuksessa ei jätetty jäsenvaltioille riittävästi liikkumavaraa kieltää kansallisella tasolla muuntogeeniset organismit, vaikka kyse on arkaluonteisesta julkisesta aiheesta, ja toisaalta, että muuntogeenisten organismien käytön rajoittamista ja kieltämistä koskevan päätöksen siirtäminen jäsenvaltioille oli toissijaisuusperiaatteen vastainen, sillä jäsenvaltiot eivät aina kykene tekemään tällaisia päätöksiä siten, ettei yhtenäismarkkinoiden toiminta häiriinny. Komissio totesi vastauksissaan, ettei ehdotuksella siirretä kokonaan toimivaltaa päättää muuntogeenisten organismien hyväksynnästä jäsenvaltioille, vaan sillä ainoastaan annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus hyväksyä toimenpiteitä, joilla rajoitetaan muuntogeenisten elintarvikkeiden ja rehujen käyttöä tai kielletään se niiden alueella, kun EU on myöntänyt sille luvan. Siksi ehdotuksella ei komission mukaan ole vaikutusta muuntogeenisten organismien hyväksymiseen liittyviin näkökohtiin, joita on parempi tarkastella Euroopan tasolla. Ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivin 2011/16/EU muuttamisesta siltä osin kuin on kyse pakollisesta automaattisesta tietojenvaihdosta verotuksen alalla Komissio esitteli 18. maaliskuuta 2015 verotuksen avoimuutta käsittelevän toimenpidepaketin osana työohjelmaansa, jolla torjutaan yhtiöveron kiertämistä ja vahingollista verokilpailua EU:ssa. Tähän sisältyi ehdotus veropäätöksiä koskevan automaattisen tietojenvaihdon käyttöön ottamisesta EU-maiden välillä. Ehdotuksen mukaan kansallisten veroviranomaisten on raportoitava säännöllisesti muille jäsenvaltioille tekemistään rajatylittävistä veropäätöksistä. Tämän ansiosta EU-mailla olisi mahdollisuus pyytää yksityiskohtaisempaa tietoa yksittäisistä veropäätöksistä. Veropäätösten automaattisen tietojenvaihdon avulla EU-maat voisivat havaita yritysten harjoittamia verotukseen liittyviä väärinkäytöksiä ja toteuttaa tarvittavat toimet. Lisäksi ehdotuksella kannustetaan terveempään verokilpailuun, koska on vähemmän todennäköistä, että veroviranomaiset tarjoaisivat yrityksille valikoivaa verokohtelua, kun päätökset ovat muiden maiden viranomaisten valvottavissa. Komissio sai yhden perustellun lausunnon. Siinä väitettiin, että ehdotuksen tietyt osat, mukaan lukien asianomaisten valtioiden vastavuoroisiin sopimuksiin sisältyvän kahden- ja monenvälistä hinnoittelua koskevien tietojen toimittamisvelvoitteen väljä muotoilu, ylittävät sen, mikä on tarpeen tavoitteiden saavuttamiseksi ja että ehdotus ei ollut toissijaisuusperiaatteen mukainen. Komissio totesi vastauksessaan, että yhtenäismarkkinoiden toimintaan haitallisesti vaikuttavien verokäytäntöjen torjumiseksi se oli omaksunut laajan näkökulman ehdotukseen sisällytettävien tietotyyppien osalta. Siksi olisi minimoitava liikkumavara sellaisten päätösten osalta, jotka voivat olla vahingollisia ja joista on vaihdettava tietoja. Tällä varmistettaisiin myös, että direktiivillä on todellista vaikutusta käytännössä.