/* KOM/2011/0763 lopullinen */ KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Kymmenen teknistä yhdenmukaistamista koskevan direktiivin sopeuttaminen tuotteiden kaupan pitämiseen liittyvistä yhteisistä puitteista 9 päivänä heinäkuuta 2008 tehtyyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseen N:o 768/2008/EY





Poliittinen tausta Eurooppa tarvitsee strategian, jolla selviämme talouskriisistä vahvistuneina ja jolla EU:sta muotoutuu älykäs, kestävä ja osallistava talous, jossa työllisyys, tuottavuus ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ovat korkealla tasolla. Eurooppa 2020 on visio sosiaalisesta markkinataloudesta 2000-luvun Euroopassa. Sisämarkkinat eivät itsessään kuulu niihin seitsemään lippulaivatoimintalinjaan, jotka on nimetty keskeisen tärkeiksi Eurooppa 2020 -strategian päätavoitteiden saavuttamiseksi, mutta Eurooppa 2020 –strategiaa koskevassa tiedonannossa todetaan, että EU-tason välineitä, kuten sisämarkkinoita, talouskeinoja ja ulkopolitiikan välineitä hyödynnetään täysimittaisesti, jotta esteet voidaan voittaa ja Eurooppa 2020 -strategian tavoitteet saavuttaa. Ehdotukset toimiksi, joilla varmistetaan tällaisten välineiden vaikutus strategiaan, ovat olennainen osa Eurooppa 2020 -strategiaa. Tiedonannossa todetaan myös, että vahvemmat, syvemmät ja laajemmat sisämarkkinat ovat kasvun ja työpaikkojen luomisen kannalta keskeiset. Puheenjohtaja Barroso pyysi loppuvuodesta 2009 professori Mario Montia laatimaan suosituksia ja ratkaisuja sisältävän raportin, jotta sisämarkkinat voidaan saada uudelleen liikkeelle. Professorin Monti esitteli raporttinsa vuonna 2010, ja siinä todetaan, että sisämarkkinat ovat keskeisessä asemassa monilla EU:n politiikan aloilla, jotka herättävät suurta poliittista mielenkiintoa. Vaarana on, että näillä aloilla ei saavuteta aiottuja tuloksia, jos niillä ei voida tukeutua vankkoihin sisämarkkinoihin. Tavaroiden osalta professori Monti totesi, että tavaroiden sisämarkkinoiden dynaamisuuden ja kasvun ylläpitäminen edellyttää vuonna 2008 sovitun tuotelainsäädäntöpaketin täysimittaista täytäntöönpanoa erityisesti vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen ja markkinavalvonnan alalla. Nyt käsillä oleva aloite on merkittävä askel niiden oikeudellisten kehysten täytäntöönpanossa, jotka hyväksyttiin 9. heinäkuuta 2008 osana tuotelainsäädäntöpakettia. Vuoden 2008 säädöspaketin tavoitteena oli edistää turvallisten tavaroiden vapaata liikkuvuutta vahvistamalla EU:n tuoteturvallisuuslainsäädännön vaikutusta, tehostamalla kuluttajansuojaa ja luomalla tasapuoliset edellytykset talouden toimijoille. Tämä on nykyisessä maailmanlaajuisessa talouskriisissä erityisen tärkeää, sillä tehokkaasti toimivat sisämarkkinat ovat keskeisessä asemassa tuettaessa Euroopan kilpailukykyä, kasvua ja työllisyyttä – jotka kaikki ovat Euroopan komission merkittäviä poliittisia painopisteitä, kuten sisämarkkinoiden toimenpidepakettia koskevasta ehdotuksesta[1] ilmenee. TUOTELAINSÄÄDÄNTÖPAKETTI JA SEN MERKITYS SISÄMARKKINOILLE Perussopimukseen kirjattu tavaroiden vapaa liikkuvuus on sisämarkkinoiden peruskivi, ja se on aivan keskeisellä sijalla Euroopan unionin kehityksessä. Useista eri tavaroista on 1970-luvulta lähtien annettu EU-lainsäädäntöä, jolla pyritään suojelemaan mm. kuluttajia, työntekijöitä työpaikalla, ympäristöä ja energiavaroja yhdenmukaisesti, jolloin varmistetaan vapaa liikkuvuus kaikkialla unionin alueella. Vuonna 1985 hyväksyttiin lainsäädännön laadinnassa uusi lähestymistapa, jossa oikeudelliset vaatimukset rajataan olennaisiin ja yksityiskohtaiset tekniset kysymykset käsitellään yhdenmukaistetuissa eurooppalaisissa standardeissa. Uusi lähestymistapa on osaltaan nopeuttanut yhdenmukaistamisprosessia, jonka ansiosta kokonaiset toimialat ovat pystyneet hyödyntämään vapaata liikkuvuutta. Teknistä yhdenmukaistamista koskeva lainsäädäntö on osoittautunut onnistuneeksi. Tavaroiden sisämarkkinat ovat todellisuutta, ja samalla on varmistettu korkeatasoinen tavaroiden turvallisuus ja edistetty niiden vapaata liikkuvuutta kaikkialla Euroopan unionissa. Tämän lainsäädännön täytäntöönpanossa ja valvonnassa on kuitenkin ilmennyt joitakin heikkouksia, jotka vähentävät sen vaikutusta. Tästä on osoituksena se, että markkinoilla esiintyy edelleen tavaroita, jotka eivät ole vaatimustenmukaisia ja voivat jopa olla vaarallisia. Tämä heikentää luottamusta koko järjestelmään ja johtaa olosuhteisiin, jotka eivät ole tasapuolisia kaikille talouden toimijoille. Osasyinä ovat eräiden ilmoitettujen laitosten epätyydyttävä toiminta ja lainsäädännön epäjohdonmukaisuudet, jotka tekevät sen soveltamisesta tarpeettoman mutkikasta sekä valmistajille että viranomaisille. Tavaroiden vaatimustenvastaisuudesta voi aiheutua haittaa niiden käyttäjille. Se myös heikentää vaatimustenmukaisesti toimivien yritysten kilpailukykyä muihin kilpailijoihin nähden, jotka saavat tilanteesta perusteetonta hyötyä (esim. välttämällä vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen kustannukset). Merkittävä ongelma kansallisille markkinavalvontaviranomaisille on siinä, että tavaroita, jotka eivät ole vaatimustenmukaisia, ja toimijoita, jotka ovat toimittaneet tällaiset tavarat, on usein hyvin vaikea jäljittää. Näin on erityisesti silloin, kun tavarat ovat peräisin kolmansista maista. Markkinavalvontaa ei lisäksi aina toteuteta jäsenvaltioissa niin johdonmukaisesti ja tiukasti kuin olisi syytä, jolloin mahdollisesti vaaralliset tavarat pääsevät liikkeeseen. Koska markkinavalvonta tapahtuu lähinnä kansallisella tasolla, EU-tasolla tarvitaan kiireellisesti parempaa seurantaa, koordinointia ja tiedonvaihtoa, jotta voitaisiin varmistaa nykyistä yhdenmukaisempi turvallisuustaso kaikkialla EU:ssa. Tavaroita koskevat lainsäädännön vaatimukset ovat tulleet yhä monimutkaisemmiksi talouden toimijoille. Nykypäivän tavarat ovat teknisesti yhä monimutkaisempia ja niihin liittyy entistä enemmän erilaisia sekä ihmisten terveyttä ja turvallisuutta että ympäristöä koskevia riskejä. Tämä on johtanut siihen, että valmistajat ja muut talouden toimijat joutuvat nyt käsittelemään suurta ja yhä kasvavaa määrä eri säädöksiä, joita samanaikaisesti sovelletaan samaan tuotteeseen. Lisäksi tuotelainsäädäntöön on vähitellen syntynyt epäjohdonmukaisuuksia – erilaista terminologiaa käytetään kuvaamaan käsitteitä, jotka itse asiassa ovat yhteisiä koko yhdenmukaistavalle lainsäädännölle (esim. vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt ja suojalausekkeet). Viimeksi mainittu ongelma on tärkeämpi kuin ensi näkemältä vaikuttaa. Vähäisetkin erot voivat tehdä talouden toimijoille vaikeaksi ymmärtää, miten EU:n lainsäädännön vaatimuksia olisi noudatettava. Rehelliseltä pohjalta lähtevät toimijat saattavat tämän vuoksi tehdä suuriakin investointeja aloille, joilla ne ovat itse asiassa tarpeettomia, koska ne uskovat investointien olevan ehdottoman välttämättömiä vaatimusten noudattamiseksi. Toisaalta lainsäädännön epäjohdonmukaisuudet ja monitulkintaisuudet tarjoavat häikäilemättömille toimijoille keinoja välttää viranomaisvalvontaa. Kansallisille viranomaisille on usein epäselvää, mitkä tarkastukset on tehtävä tai miten ne on tehtävä. Seurauksena on, että jäsenvaltiot (ja jopa näiden valtioiden alueet) omaksuvat erilaisia toimintatapoja, jolloin markkinavalvonta ei tapahdu yhdenmukaisen säännöllisesti eikä samoilla perusteilla ja tiukkuudella kaikkialla EU:ssa. Tämä puolestaan johtaa siihen, että talouden toimijoiden – niin valmistajien kuin tuojienkin – toimintaedellytykset eivät ole tasapuoliset. Tältä pohjalta komissio esitti vuonna 2003 parlamentille ja neuvostolle tiedonannon[2] vuonna 1985 hyväksytyn uuden lähestymistavan täytäntöönpanosta. Siinä pääteltiin, että uuden lähestymistavan lainsäädäntötekniikkaa olisi tarkasteltava ja täydennettävä vaatimustenmukaisuuden arviointielinten akkreditointia koskevilla oikeudellisilla vaatimuksilla ja yleisellä tavaroiden markkinavalvontaa koskevalla politiikalla. UUSI LAINSÄÄDÄNTÖKEHYS JA SEN TÄYTÄNTÖÖNPANO Vastauksena tähän tarkasteluprosessiin komissio esitteli joukon toimenpiteitä, joka tunnetaan nimellä ”tuotelainsäädäntöpaketti”. Uuden lainsäädäntökehyksen tekstit eli asetus (EY) N:o 765/2008 ja päätös N:o 768/2008/EY hyväksyttiin osana tätä pakettia (johon sisältyi myös tiedonanto autojen rekisteröinnistä ja asetusehdotus vastavuoroisesta tunnustamisesta). Näissä teksteissä mennään pelkkää uuden lähestymistavan tarkastelua pidemmälle ja itse asiassa luodaan uusi lainsäädäntöympäristö yhdenmukaistetulle alalle. Nämä kaksi uuden lainsäädäntökehyksen tekstiä ovat poliittinen läpimurto tavaroiden sisämarkkinoiden toiminnan kannalta. Niissä nimittäin sekä luodaan kattava ja johdonmukainen toimintatapa tekniseen yhdenmukaistamispolitiikkaan tuoteturvallisuuden osalta ja lisäksi avataan ovi todelliselle ja tehokkaalle markkinavalvontapolitiikalle kaikkien markkinoille saatettujen tuotteiden osalta riippumatta siitä, ovatko ne peräisin EU:sta vai sen ulkopuolisista maista. Uuden lainsäädäntökehyksen tekstien tavoitteena on tehostaa terveyttä ja turvallisuutta (ja muita yleisiä etuja) suojaavan lainsäädännön vaikutusta. Tätä varten niissä - täydennetään EU-politiikasta puuttuvia osia, kuten akkreditointia ja markkinavalvontaa, sekä kolmansista maista peräisin olevien tavaroiden tarkastusta; - korjataan nykytilanteen puutteita ottaen huomioon uuden lähestymistavan täytäntöönpanosta saatu kahdenkymmenen vuoden kokemus sekä perinteisempi lainsäädäntö; - johdonmukaistetaan lainsäädäntöä, joka nyt ulottuu yhä useammalle alalle. Näillä kahdella tekstillä vastataan eri tavoin seuraaviin tarpeisiin ja täydennetään lainsäädännön laatuketjua: terveyden ja turvallisuuden sekä muiden yleisten etujen suojeluun liittyvät (olennaiset) vaatimukset, valmistajia ja vaatimustenmukaisuuden arviointielimiä koskevat laatuvaatimukset, akkreditointijärjestelmä, jolla varmistetaan vaatimustenmukaisuuden arviointielinten laatu, avoimet vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt, vahva markkinavalvonta ja kolmansista maista tulevien tavaroiden tarkastus. Jos jokin osa tätä ketjua on heikko tai puuttuu kokonaan, markkinoille ja niiden kautta sekä yksityisille että ammattimaisille loppukäyttäjälle voi päätyä tavaroita, jotka eivät ole turvallisia. Uuden lainsäädäntökehyksen tekstit ovat täydentäviä asiakirjoja, ne liittyvät erottamattomasti toisiinsa ja niillä on hyvin tiivis suhde alakohtaiseen lainsäädäntöön, jota ne tukevat ja täydentävät. Asetuksella otetaan käyttöön periaatteita, sääntöjä, oikeuksia ja velvollisuuksia. Sen säännöksiä on sovellettu sellaisenaan 1. päivästä tammikuuta 2010, ja sen täytäntöönpanoa hoitavat kansalliset viranomaiset. Komissio avustaa tässä, jotta voitaisiin varmistaa yhdenmukainen toimintatapa. Päätökseen sisältyy mallisäännöksiä, jotka pohjautuvat monissa unionin nykysäädöksissä esiintyviin säännöksiin, mutta sillä ei itsellään ole oikeusvaikutusta. Koska kyseessä on sui generis - päätös, se muodostaa EU-lainsäätäjän sitoumuksen, jonka mukaan päätöksen sisältöä sovelletaan mahdollisimman järjestelmällisesti kaikkeen aiempaan, nykyiseen ja tulevaan tuotelainsäädäntöön, jolloin kaikkien osallisten on helpompaa panna lainsäädäntöä täytäntöön. Asetuksen täysimittainen vaikutus riippuu jossain määrin prosessista, jossa päätöksen säännökset liitetään alakohtaiseen lainsäädäntöön. Uuden lainsäädäntökehyksen tekstejä sovelletaan yhdessä unionin yhdenmukaistamislainsäädännön kanssa seuraavasti: - alakohtaisessa lainsäädännössä määritetään terveyden ja turvallisuuden sekä muiden yleisten etujen suojelun taso, vahvistetaan talouden toimijoita ja kansallisia viranomaisia koskevat vaatimukset ja valitaan sopivat vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyt, ja siihen sisältyy suojamekanismeja; - asetuksessa (EY) N:o 765/2008 annetaan säännöt vaatimustenmukaisuuden arviointielinten akkreditointia varten; nämä elimet tarjoavat alakohtaisen lainsäädännön mukaisesti vaatimustenmukaisuuden arviointipalveluita; lisäksi asetuksessa määrätään markkinavalvontaviranomaisille velvollisuuksia, jotka koskevat alakohtaisessa lainsäädännössä vahvistettujen velvollisuuksien täytäntöönpanoa ja kolmansista maista tulevien tavaroiden tarkastamista. Sopeuttamisprosessin myötä päätöksen N:o 768/2008/EY säännökset, jotka koskevat määritelmiä, talouden toimijoiden velvollisuuksia, jäljitettävyysvaatimuksia, vaatimusmukaisuuden arviointielinten vahvistettuja ilmoittamisperusteita ja -menettelyitä sekä vahvistettuja vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyitä, liitetään kaikki osaksi alakohtaista lainsäädäntöä, jolloin asetuksessa (EY) N:o 765/2008 annetut markkinavalvontasäännökset saavuttavat täyden vaikutuksensa. SOPEUTTAMISPROSESSI JA NYT KÄSILLÄ OLEVA SÄÄDÖSPAKETTI Tulevaa lainsäädäntöä varten komissio tutkii vastaisuudessa järjestelmällisesti, onko mahdollista liittää päätöksen säännökset osaksi alakohtaista lainsäädäntöä, jolloin sopeuttaminen toteutuu mahdollisimman usein ja mahdollisimman täysimittaisesti. Jos komissio päättää olla toteuttamatta sopeuttamista, sen on selvitettävä, miksi päätöksen säännökset eivät ole sopivia. Näin sopeuttamisprosessi etenee sitä mukaa kun alakohtaista lainsäädäntöä muutetaan. Päätöksen hyväksymisen jälkeen useita säädöksiä on tullut tarkasteluvuoroon. Leludirektiiviä muutettiin 18. kesäkuuta 2009 annetulla direktiivillä 2009/48/EY[3], ja se on ensimmäinen täysin päätökseen N:o 768/2008/EY sopeutettu direktiivi. Muita on tulossa. Mutta avoimena on kysymys, mitä pitäisi tehdä, jos lainsäädännön tarkastelua tai tarkistusta ei ole suunnitteilla lähitulevaisuudessa. Mitä johdonmukaisempaa tuotelainsäädäntö on, sitä helpompaa on sen ymmärtäminen ja näin ollen myös noudattaminen ja täytäntöönpanon valvonta. Laajat yhdenmukaiset ratkaisut, jotka eivät ole alakohtaisia, varmasti lisäävät johdonmukaisuutta esim. vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyissä ja ilmoitettuja laitoksia koskevissa vaatimuksissa. Tämän vuoksi on tarpeen tarkastella useita direktiivejä, joita ei muutoin tarkistettaisi lähitulevaisuudessa. Näin voidaan saattaa markkinavalvontasäännökset nopeasti toimintaan kyseisillä toimialoilla. Tämän vuoksi ehdotetaan, että joukko direktiivejä, joita ei ole ollut määrä tarkastella, sopeutetaan mainittuun päätökseen, koska niiden osalta olisi hyödyllistä käyttää markkinavalvontaa ja muita laaja-alaisia kysymyksiä koskevia säännöksiä ottamatta kuitenkaan käsittelyyn puhtaasti alakohtaisia seikkoja. Tämän säädöspaketin tavoitteena on siis muuttaa kyseisiä direktiivejä ainoastaan siten, että niihin liitetään päätöksen laaja-alaiset säännökset kertaluonteisella yksinkertaisella prosessilla, jossa ei tarkastella alakohtaisia kysymyksiä, jotta uuden lainsäädäntökehyksen välittömät edut voidaan tarjota mahdollisimman monelle alalle. Oikeudellisen selkeyden maksimoimiseksi komissio on valinnut toimintamalliksi lainsäädännön uudelleen laadinnan. Tällä valinnalla sekä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission tekemällä toimielinten välisellä sopimuksella pyritään kohdentamaan yhteispäätösmenettelyssä käytävät keskustelut koskemaan tekstien laaja-alaista sopeuttamista päätökseen N:o 768/2008/EY ja näin välttämään alakohtaisia kysymyksiä koskevan keskustelun uudelleen avaaminen. Direktiivit olisi myös sopeutettava Lissabonin sopimuksen terminologiaan ja määräyksiin. Olisi esimerkiksi lisättävä komiteamenettelyä koskevat uudet säännökset, sillä monilla kyseisistä direktiiveistä on perustettu komiteoita. KÄSITELTÄVIEN DIREKTIIVIEN VALINTA Kun uusi lainsäädäntökehys oli hyväksytty heinäkuussa 2008, komission yksiköt kävivät läpi tuotelainsäädäntöä, jotta voitaisiin selvittää, mitkä säädökset olisi alakohtaisista syistä (kuten niiden soveltamisalan selkeyttämiseksi tai laajentamiseksi tai turvallisuusvaatimusten päivittämiseksi) tarkistettava seuraavien 3–5 vuoden aikana (eli vuoteen 2013 mennessä). Suurin osa voimassa olevasta lainsäädännöstä edellytti päivittämistä alakohtaisista syistä, ja nämä yksittäiset tarkistukset ovat mukana komission työohjelmassa. Sopeuttaminen uuteen lainsäädäntökehykseen tapahtuu näiden tarkistusten yhteydessä. Samalla komissio myös etsi lainsäädäntöä, joka rakenteeltaan ja lähestymistavaltaan muistuttaa suuresti päätöksen N:o 768/2008/EY säännöksiä, jotta se voitaisiin ottaa mukaan hankkeeseen, jossa ainoastaan sopeutetaan lainsäädäntö kyseiseen päätökseen. Sopeutettavien direktiivien valinta rajattiin näin automaattisesti koskemaan ainoastaan uuden lähestymistavan mukaisesti hyväksyttyjä säädöksiä, sillä muu lainsäädäntö (erityisesti perinteisen lähestymistavan mukaiset direktiivit) edellyttäisi syvällisempiä muutoksia pelkän ”sopeuttamisen” lisäksi. Tämän prosessin tuloksena komissio on valinnut seuraavat kymmenen uuden lähestymistavan mukaista direktiiviä tähän sopeuttamispakettiin: - siviilikäyttöön tarkoitettuja räjähdystarvikkeita koskeva direktiivi: direktiivi 93/15/ETY siviilikäyttöön tarkoitettujen räjähdystarvikkeiden markkinoille saattamista ja valvontaa koskevien säännösten yhdenmukaistamisesta; - räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviä laitteita koskeva direktiivi (ATEX-direktiivi): direktiivi 94/9/EY räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviksi tarkoitettuja laitteita ja suojajärjestelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä; - hissidirektiivi: direktiivi 95/16/EY jäsenvaltioiden hissejä koskevan lainsäädännön lähentämisestä; - painelaitedirektiivi: direktiivi 97/23/EY painelaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä; - mittauslaitedirektiivi: direktiivi 2004/22/EY mittauslaitteista; - sähkömagneettista yhteensopivuutta koskeva direktiivi: direktiivi 2004/108/ETY sähkömagneettista yhteensopivuutta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä; - pienjännitedirektiivi: direktiivi 2006/95/EY tietyllä jännitealueella toimivia sähkölaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä; - pyroteknisiä tuotteita koskeva direktiivi: direktiivi 2007/23/EY pyroteknisten tuotteiden markkinoille saattamisesta; - muita kuin itsetoimivia vaakoja koskeva direktiivi: direktiivi 2009/23/EY muista kuin itsetoimivista vaaoista; - yksinkertaisia paineastioita koskeva direktiivi: direktiivi 2009/105/EY yksinkertaisista paineastioista. Näiden direktiivien merkittävin yhteinen piirre on niiden samankaltainen rakenne: määritelmät, olennaiset terveys- ja turvallisuusvaatimukset, viittaukset yhdenmukaistettuihin eurooppalaisiin standardeihin, valmistajia koskevat vaatimukset, jäljitettävyysvaatimukset ja vaatimustenmukaisuuden arviointia koskevat vaatimukset (kaikissa on vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyitä, kahdeksassa edellytetään ilmoitettujen laitosten toimintaa) sekä suojamekanismit. Joillakin näistä direktiiveistä on laaja-alaista merkitystä (erityisesti pienjännite, sähkömagneettinen yhteensopivuus, mittauslaitteet, räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettävät laitteet ja painelaitteet), mikä lisää sopeuttamisesta odotettavissa olevia hyötyjä talouden toimijoille ja näiden markkinoiden valvonnasta vastaaville kansallisille viranomaisille. Kyseiset alat ovat erittäin merkittäviä teollisuuden toimialoja, jolla kansainvälinen kilpailu on kovaa ja jotka näin ollen hyötyvät yksinkertaistamisesta ja EU:n markkinoilla taatuista tasapuolisista toimintaedellytyksistä. Näiden alojen perustiedot voidaan tiivistää seuraavasti: Pienjännitedirektiivi ja sähkömagneettista yhteensopivuutta koskeva direktiivi kattavat yleisesti kaikki kotitalous- ja ammattikäyttöön tarkoitetut sähkölaitteet. Pienjännitedirektiivin piiriin kuuluvien laitteiden osalta tuotos on noin 235,59 miljardia euroa ja sähkömagneettista yhteensopivuutta koskevan direktiivin osalta noin 200,12 miljardia euroa. Kauppatase on alijäämäinen: (Pienjännitedirektiivi: tuonti 103,93 miljardia euroa ja vienti 83,09 miljardia euroa. Sisäisen kulutuksen määräksi on arvioitu 256,42 miljardia euroa. Sähkömagneettista yhteensopivuutta koskeva direktiivi: tuonti 100,78 miljardia euroa ja vienti 76,07 miljardia euroa. Sisäisen kulutuksen määräksi on arvioitu 224,83 miljardia euroa.) Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviä laitteita koskeva direktiivi kattaa kaikki tuotteet, joita todennäköisesti käytetään räjähdysvaarallisissa tiloissa (kaivoksissa, petrokemian laitoksissa, myllyissä, huoltoasemilla jne.). Tähän kuuluvat niin elektroniset, mekaaniset kuin painekäyttöisetkin tuotteet. Tuotos on suuruudeltaan noin 2,2 miljardia euroa, ja kauppatase on ylijäämäinen: tuonnin määrä on 400 miljoonaa euroa, sisäinen kulutus arvioidaan 1,9 miljardiksi euroksi, josta sisäistä tuotantoa on 86 %. Mittauslaiteala (muut kuin itsetoimivat vaa’at mukaan luettuina), joka kattaa kaikki veden, kaasun, sähkön, bensiinin ja muiden nesteiden mittauslaitteet ja johon sisältyvät kaikki vähittäiskaupan vaa’at on tuotokseltaan noin 5,57 miljardin euron suuruinen. Useimmat laiteet valmistetaan EU:ssa, ja tuonnin määrä on vähemmän kuin neljännes EU:n tuotannosta. Pyroteknisiin tuotteisiin sisältyy ilotulitteiden lisäksi myös autojen turvatyynyissä käytettävä teknologia, ja alan tuotos on 4,2 miljardia euroa (josta turvatyynyjä 2,8 miljardia euroa). Ilotulitteista 95 % tuotetaan EU:n ulkopuolella, minkä vuoksi tarvitaan erityisen tiukkoja jäljitettävyysvaatimuksia. Painelaitteet (yksinkertaiset paineastiat mukaan luettuina) voivat kuulua useille eri toimialoille, sillä niitä käytetään useimmiten suurempien lopputuotteiden osina. Painelaitteita sisältyy kulutustavaroihin (esim. painekattilat, kotitalouksien ilmastointijärjestelmät, palosammuttimet) ja teollisuustavaroihin (esim. kemiantehtaiden paineastiat ja putket, erityyppiset koneet). Tästä käy selkeästi ilmi kohteena olevien toimialojen merkitys ja samalla korostuu se, että lainsäädännön johdonmukaisuuden lisäämisellä ja tehokkaan markkinavalvonnan mahdollistamisella, erityisesti kolmansista maista peräisin olevien tavaroiden osalta, on erittäin myönteisiä vaikutuksia. EHDOTUSTEN SISÄLTÖ Tämän aloitteen piiriin kuuluvat ehdotukset on sisällöltään rajattu tarkoin vastaamaan sopeuttamista päätökseen N:o 768/2008/EY ja Lissabonin sopimuksen uuteen terminologiaan (uudet komiteamenettelyä koskeva säännökset mukaan luettuina). Ehdotuksilla sopeutetaan määritelmiä, jäljitettävyysvaatimuksia, talouden toimijoiden velvollisuuksia, vaatimustenmukaisuuden arviointilaitosten (ilmoitettujen laitosten) valintaperusteita ja -menettelyitä ja vaatimustenmukaisuuden arviointivaatimuksia. Mahdollisuuksien mukaan on pitäydytty päätöksen säännöksissä käytetyissä kielellisissä ilmauksissa, mutta tietyissä tilanteissa niitä on mukautettu, jotta säännökset voidaan oikein ja merkityksellisesti liittää osaksi direktiivejä. Tämän vuoksi terminologia voi vaihdella direktiivistä toiseen, mutta merkitys ja oikeudelliset velvoitteet pysyvät samoina. Kyseisten kymmenen direktiivin sopeuttaminen voidaan olennaisilta osin tiivistää seuraavasti: 1. Toimenpiteet, joilla vastataan vaatimustenvastaisuuden aiheuttamaan ongelmaan: 2. Maahantuojia ja jakelijoita koskevat velvollisuudet, joiden mukaan niiden on tarkastettava, että tavaroissa on CE-merkintä ja että niihin on liitetty vaaditut asiakirjat ja jäljitettävyystiedot. Maahantuojille määrätään lisävelvollisuuksia. 3. Valmistajia koskevat velvollisuudet, joiden mukaan niiden on annettava ohjeet ja turvallisuustiedot kuluttajien ja loppukäyttäjien helposti ymmärtämällä kielellä ja toteutettava otantatestausta ja tuotevalvontaa. 4. Jäljitettävyysvaatimukset koko jakeluketjun läpi: valmistajien ja tuojien on merkittävä nimensä ja osoitteensa tuotteisiin; jokaisen talouden toimijan on voitava ilmoittaa viranomaisille, mistä tuote on hankittu ja kenelle se on toimitettu. 5. Suojalausekemenettelyn uudelleenjärjestely (markkinavalvonta), jotta selkeytetään sitä, miten asiaankuuluville valvontaviranomaisille ilmoitetaan vaarallisista tavaroista, ja varmistetaan, että kaikissa jäsenvaltioissa toteutetaan samat toimet kyseisen tuotteen osalta. 6. Toimenpiteet, joilla on tarkoitus varmistaa ilmoitettujen laitosten työn laatu: 7. Ilmoitettuja laitoksia (alihankkijat ja tytäryhtiöt mukaan luettuina) koskevien ilmoitusvaatimusten vahvistaminen, esim. puolueettomuus, toiminnan toteuttamisessa tarvittava pätevyys sekä koordinointiryhmien laatimien ohjeiden noudattaminen. 8. Tarkistettu ilmoitusprosessi: Kun jäsenvaltiot ilmoittava laitoksen, niiden on annettava myös tiedot kyseisen laitoksen pätevyyden arvioinnista. Muut jäsenvaltiot voivat määräajan kuluessa ilmoittaa vastustavansa ilmoitusta. 9. Ilmoittavia viranomaisia (eli kansallisia viranomaisia, jotka vastaavat ilmoitettujen laitosten arvioinnista, ilmoittamisesta ja valvonnasta) koskevat vaatimukset, kuten niiden objektiivisuus ja puolueettomuus toimintansa toteuttamisessa. 10. Tiedotusvelvollisuudet : Ilmoitettujen laitosten on kerrottava ilmoittamisesta vastaaville viranomaisille todistusten epäämisistä, rajoittamisista, keskeyttämisistä ja peruuttamisista. 11. Toimenpiteet, jolla pyritään parantamaan direktiivien keskinäistä johdonmukaisuutta: 12. Yhteisten määritelmien ja terminologian sopeuttaminen 13. Vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyiden tekstien sopeuttaminen. On korostettava, että EU:n standardointipolitiikan täytäntöönpanoon liittyvät kysymykset, joilla voisi olla lisävaikutuksia tässä käsiteltyjen direktiivien täytäntöönpanoon, ovat erillisen aloitteen (standardointipaketti) aiheena. PÄÄTELMÄT Komissio pitää nyt käsillä olevia ehdotuksia erittäin tärkeinä, sillä niillä edistetään huomattavasti politiikan tavoitteena olevien, kuluttajien, ammattikäyttäjien ja yleisestikin talouden toimijoiden kannalta asianmukaisesti toimivien sisämarkkinoiden saavuttamista. Sopeutetuilla direktiiveillä vahvistetaan Euroopan yritysten kilpailukykyä ja taataan tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille, sillä lainkuuliaiset toimijat saavat paremman suojan häikäilemättömiltä toimijoilta. Aloite on myös erittäin selvästi parempaa sääntelyä ja yksinkertaistamista koskevan komission tavoitteen mukainen, sillä sen avulla lisätään johdonmukaisuutta ja lainsäädännön yhdenmukaisuutta monilla toimialoilla, jolloin EU-lainsäädännön ymmärtäminen, täytäntöönpano, noudattaminen ja valvonta helpottuvat. Komissio on valinnut säädökset tähän pakettiin sillä perusteella, että ainoat niihin tehtävät muutokset liittyvät niiden sopeuttamiseen uuden lainsäädäntökehyksen säännösten mukaisiksi. Missään pakettiin kuuluvassa alakohtaisessa lainsäädännössä ei tehdä mitään muutoksia olennaisiin teknisiin näkökohtiin.[4] Näin olleen komissio kehottaa Euroopan parlamenttia ja neuvostoa käsittelemään pakettia sellaisenaan, jotta varmistetaan paketin yleinen johdonmukaisuus, joka on saavutettu käyttämällä uudelleenlaadintaa, ja välttämään keskustelujen hajottamista useiksi alakohtaisiksi keskusteluiksi. [1] KOM(2011) 206 lopullinen, 13.4.2011. [2] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille ”Uuden lähestymistavan mukaisten direktiivien täytäntöönpanon tehostaminen”, KOM(2003) 240 lopullinen, 7.5.2003. [3] EUVL L 170, 30.6.2009, s. 1. [4] Tästä poikkeuksena on pyroteknisiä tuotteita koskeva direktiivi. Komissio ehdottaa pientä oikaisua liitteessä I olevaan 4 kohtaan, jotta vältetään tahaton turvatyynyjen ja tiettyjen muiden pyroteknisten tuotteiden kielto 4. heinäkuuta 2013 jälkeen. Muutos on verrattain pieni nykyiseen tekstiin tehtävien muutosten suhteen. Tämän vuoksi on katsottu sopivaksi ja tehokkaaksi säilyttää direktiivi osana pakettia sen sijaan, että toteutettaisiin erillinen tarkistusprosessi.