Ehdotus euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lannoitteista /* KOM/2001/0508 lopull. - COD 2001/0212 */



Virallinen lehti nro 051 E , 26/02/2002 s. 0001 - 0192



Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI lannoitteista (komission esittämä) SISÄLLYS PERUSTELUT 1. Yleistä 1.1 Politiikka 1.2 Tarkastelun kohteena olevat direktiivit 1.3 Laadintamenetelmät ja säädöksen rakenne 1.3.1 SLIM-suositukset 1.3.2 Rakenne 1.4 Kadmium 1.4.1 Ongelma 1.4.2 Strategia 2. Erityiset huomautukset EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Lannoitteista LIITE I - EY-lannoitetyyppien luettelo A Epäorgaaniset yksiravinteiset pääravinnelannoitteet A.1 Typpilannoitteet A.2 Fosfaattilannoitteet A.3 Kaliumlannoitteet B Epäorgaaniset moniravinteiset pääravinnelannoitteet B.1 NPK-lannoitteet B.2 NP-lannoitteet B.3 NK-lannoitteet B.4 PK-lannoitteet C. Epäorgaaniset nestemäiset lannoitteet C.1 Yksiravinteiset nestemäiset lannoitteet C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet D Epäorgaaniset sivuravinnelannoitteet E Epäorgaaniset hivenravinnelannoitteet E.1 Yhtä hivenravinnetta sisältävät lannoitteet E.1.1 Boori E.1.2 Koboltti E.1.3 Kupari E.1.4 Rauta E.1.5 Mangaani E.1.6 Molybdeeni E.1.7 Sinkki E.2 Hivenravinteiden vähimmäispitoisuus lannoitteessa painoprosenttina E.3 Luettelo hyväksytyistä, hivenravinteiden kanssa kelaatteja ja komplekseja muodostavista orgaanisista yhdisteistä LIITE II - Sallitut poikkeamat 1. Epäorgaaniset yksiravinteiset pääravinnelannoitteet N:NÄ, P2O5:NA, K2O:NA, MgO:NA JA Cl:NA ILMOITETTU ABSOLUUTTINEN ARVO MASSAPROSENTTEINA 2. EPÄORGAANISET MONIRAVINTEISET PÄÄRAVINNELANNOITTEET 3. LANNOITTEIDEN SISÄLTÄMÄT SIVURAVINTEET 4. LANNOITTEIDEN SISÄLTÄMÄT HIVENRAVINTEET LIITE III - Runsastyppisiä ammoniumnitraattilannoitteita koskevat tekniset määräykset 1. YKSIRAVINTEISTEN RUNSASTYPPISTEN AMMONIUMNITRAAT- TILANNOITTEIDEN OMINAISUUDET JA RAJA-ARVOT 2. RUNSASTYPPISTEN AMMONIUMNITRAATTILANNOITTEIDEN RÄJÄHTÄVYYDEN MÄÄRITTÄMISEKSI TEHTÄVÄN KOKEEN KUVAUS 3. MENETELMÄT, JOILLA TARKISTETAAN, NOUDATETAANKO LIITTEESSÄ III OLEVASSA 1 JA 2 JAKSOSSA MÄÄRITELTYJÄ RAJA-ARVOJA 4. RÄJÄHTÄVYYDEN MÄÄRITTÄMINEN LIITE IV - Näytteenotto- ja analyysimenetelmät A. LANNOITTEIDEN VALVONNASSA KÄYTETTÄVÄ NÄYTTEENOTTOMENETELMÄ 1. TARKOITUS JA SOVELTAMISALA 2. NÄYTTEENOTTAJAT 3. MÄÄRITELMÄT 4. VÄLINEISTÖ 5. MÄÄRÄÄ KOSKEVAT VAATIMUKSET 6. OHJEET NÄYTTEEN OTTOA, ESIKÄSITTELYÄ JA PAKKAAMISTA VARTEN 7. LOPULLISEN NÄYTTEEN PAKKAAMINEN 8. NÄYTTEENOTTOPÖYTÄKIRJA 9. NÄYTTEIDEN LÄHETTÄMINEN B. LANNOITTEIDEN ANALYYSIMENETELMÄT YLEISTÄ LANNOITTEIDEN ANALYYSIMENETELMIÄ KOSKEVAT YLEISET MÄÄRÄYKSET Menetelmä 1 - NÄYTTEEN ESIKÄSITTELY ANALYSOINTIA VARTEN Menetelmät 2 - TYPPI Menetelmä 2.1 - AMMONIUMTYPEN MÄÄRITYS Menetelmät 2.2 - NITRAATTI- JA AMMONIUMTYPEN MÄÄRITYS Menetelmä 2.2.1 - NITRAATTI- JA AMMONIUMTYPEN MÄÄRITYS ULSCHIN MENETELMÄLLÄ Menetelmä 2.2.2 - NITRAATTI- JA AMMONIUMTYPEN MÄÄRITYS ARNDIN MENETELMÄLLÄ Menetelmä 2.2.3 - NITRAATTI- JA AMMONIUMTYPEN MÄÄRITYS DEVARDAN MENETELMÄLLÄ Menetelmät 2.3 - KOKONAISTYPPIPITOISUUDEN MÄÄRITYS Menetelmä 2.3.1 - NITRAATITTOMAN KALSIUMSYANAMIDIN TYPPIPITOISUUDEN MÄÄRITYS Menetelmä 2.3.2 - KOKONAISTYPPIPITOISUUDEN MÄÄRITYS nitraatteja sisältävässä kalsiumsyanamidissa Menetelmä 2.3.3 - UREAN SISÄLTÄMÄN TYPEN KOKONAISMÄÄRÄN MÄÄRITTÄMINEN Menetelmä 2.4 - SYANAMIDITYPEN MÄÄRITTÄMINEN Menetelmä 2.5 - UREAN BIUREETIN SPEKTROMETRINEN MÄÄRITYS Menetelmät 2.6 - ERI TYPPIMUOTOJEN MÄÄRITYS SAMASTA NÄYTTEESTÄ Menetelmä 2.6.1 - ERI TYPPIMUOTOJEN SISÄLTÄMÄN TYPEN MÄÄRITYS SAMASTA LANNOITENÄYTTEESTÄ, JOKA SISÄLTÄÄ TYPPEÄ NITRAATTI-, AMMONIUM-, UREA- JA SYANAMIDITYPPENÄ Menetelmä 2.6.2 - ERI TYPPIMUOTOJEN MÄÄRITTÄMINEN LANNOITTEISTA, JOTKA SISÄLTÄVÄT TYPPEÄ AINOASTAAN NITRAATTI-, AMMONIUM- JA UREATYPEN MUODOSSA Menetelmät 3 - FOSFORI Menetelmät 3.1 - UUTTAMINEN Menetelmä 3.1.1 - MINERAALIHAPPOIHIN LIUKENEVAN FOSFORIN UUTTAMINEN Menetelmä 3.1.2 - PROSENTTISEEN MUURAHAISHAPPOON (20 g/l) LIUKENEVAN FOSFORIN UUTTAMINEN Menetelmä 3.1.3 - PROSENTTISEEN SITRUUNAHAPPOON (20 g/l) LIUKENEVAN FOSFORIN UUTTAMINEN Menetelmä 3.1.4 - NEUTRAALIIN AMMONIUMSITRAATTIIN LIUKENEVAN FOSFORIN UUTTAMINEN Menetelmät 3.1.5 - EMÄKSISELLÄ AMMONIUMSITRAATILLA UUTTAMINEN Menetelmä 3.1.5.1 - Liukoisen fosforin uuttaminen Petermannin mukaisesti 65 °C:ssa Menetelmä 3.1.5.2 - Liukoisen fosforin uuttaminen Petermannin menetelmällä huoneenlämpötilassa Menetelmä 3.1.5.3 - Joulien emäksiseen ammoniumsitraattiin liukenevan fosforin uuttaminen Menetelmä 3.1.6 - VESILIUKOISEN FOSFORIN UUTTAMINEN Menetelmä 3.2 - UUTETUN FOSFORIN MÄÄRITTÄMINEN (Gravimetrinen menetelmä, jossa käytetään kinoliinifosfomolybdaattia) Menetelmä 4 - KALIUM Menetelmä 4.1 - VESILIUKOISEN KALIUMIN PITOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN Menetelmä 5 Menetelmä 6 - KLOORI Menetelmä 6.1 - KLORIDIEN MÄÄRITTÄMINEN ORGAANISEN AINEKSEN PUUTTUESSA Menetelmät 7 - JAUHATUKSEN HIENOUS Menetelmä 7.1 - JAUHATUKSEN HIENOUDEN MÄÄRITTÄMINEN (kuivamenetelmä) Menetelmä 7.2 - PEHMEIDEN LUONNONFOSFAATTIEN JAUHATUSHIENOUDEN MÄÄRITTÄMINEN Menetelmät 8 - SIVURAVINTEET Menetelmä 8.1 - KALSIUMIN, MAGNESIUMIN, NATRIUMIN JA SULFAATTIMUODOSSA OLEVAN RIKIN KOKONAISMÄÄRÄN UUTTAMINEN Menetelmä 8.2 - ERI MUODOISSA OLEVAN RIKIN KOKONAISMÄÄRÄN UUTTAMINEN Menetelmä 8.3 - VESILIUKOISEN KALSIUMIN, MAGNESIUMIN, NATRIUMIN JA (SULFAATTIMUOTOISEN) RIKIN UUTTAMINEN Menetelmä 8.4 - ERI MUODOISSA OLEVAN VESILIUKOISEN RIKIN UUTTAMINEN Menetelmä 8.5 - ALKUAINERIKIN UUTTAMINEN JA MÄÄRITYS Menetelmä 8.6 - UUTETUN KALSIUMIN MANGANOMETRINEN MÄÄRITYS OKSALAATTINA SAOSTAMISEN JÄLKEEN Menetelmä 8.7 - MAGNESIUMIN ATOMIABSORPTIOSPEKTROMETRINEN MÄÄRITYS Menetelmä 8.8 - MAGNESIUMIN KOMPLEKSOMETRINEN TITRAUS Menetelmä 8.9 - SULFAATTIEN MÄÄRITTÄMINEN Menetelmä 8.10 - UUTETUN NATRIUMIN MÄÄRITTÄMINEN Menetelmät 9 - HIVENRAVINTEET, JOIDEN PITOISUUS ON ENINTÄÄN 10 PROSENTTIA Menetelmä 9.1 - HIVENRAVINTEIDEN KOKONAISMÄÄRÄN UUTTAMINEN Menetelmä 9.2 - VESILIUKOISTEN HIVENRAVINTEIDEN UUTTAMINEN Menetelmä 9.3 - ORGAANISTEN AINEIDEN POISTAMINEN LANNOITEUUTTEISTA Menetelmä 9.4 - LANNOITEUUTTEIDEN HIVENRAVINTEIDEN MÄÄRITYS ATOMIABSORPTIOSPEKTROMETRISESTI (yleinen menettely) Menetelmä 9.5 - BOORIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA SPEKTROMETRINEN MENETELMÄ ATSOMETIINI-H:LLA Menetelmä 9.6 - KOBOLTIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIO- SPEKTROMETRISESTI Menetelmä 9.7 - KUPARIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIO- SPEKTROMETRISESTI Menetelmä 9.8 - RAUDAN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIO- SPEKTROMETRISESTI Menetelmä 9.9 - MANGAANIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIO- SPEKTROMETRISESTI Menetelmä 9.10 - MOLYBDEENIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA AMMONIUMTIOSYANAATTIKOMPLEKSIN SPEKTROMETRINEN MÄÄRITYS Menetelmä 9.11 - SINKIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIO- SPEKTROMETRISESTI Menetelmät 10 - HIVENRAVINTEET JOIDEN PITOISUUS ON SUUREMPI KUIN 10 PROSENTTIA Menetelmä 10.1 - HIVENRAVINTEIDEN KOKONAISMÄÄRÄN UUTTAMINEN Menetelmä 10.2 - VESILIUKOISTEN HIVENRAVINTEIDEN UUTTAMINEN Menetelmä 10.3 - ORGAANISTEN YHDISTEIDEN POISTAMINEN LANNOITEUUTTEISTA Menetelmä 10.4 - LANNOITEUUTTEIDEN HIVENRAVINTEIDEN MÄÄRITYS ATOMIABSORPTIOSPEKTROMETRISESTI (yleinen menettely) Menetelmä 10.5 - BOORIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEESTA ASIDOMETRISELLÄ TITRAUKSELLA Menetelmä 10.6 - KOBOLTIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA GRAVIMETRISELLÄ MENETELMÄLLÄ 1-NITROSO-2-NAFTOLILLA Menetelmä 10.7 - KUPARIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEESTA TITRIMETRISELLÄ MENETELMÄLLÄ Menetelmä 10.8 - RAUDAN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIO- SPEKTROMETRISESTI Menetelmä 10.9 - MANGAANIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEESTA TITRAAMALLA Menetelmä 10.10 - MOLYBDEENIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA GRAVIMETRISELLÄ MENETELMÄLLÄ 8-HYDROKSIKINOLIINILLÄ Menetelmä 10.11 - SINKIN MÄÄRITYS LANNOITEUUTTEISTA ATOMIABSORPTIOSPEKTROMETRISESTI LIITE V. A. Luettelo asiakirjoista, joihin valmistajien tai niiden edustajien on tutustuttava laatiakseen tekniset asiakirjat uuden lannoitetyypin lisäämiseksi tämän asetuksen liitteeseen I B. Akkreditointistandardit niitä laboratorioita varten, joilla on pätevyys ja valtuudet tarjota palvelut sen tarkastamiseksi, että EY-lannoitteet ovat tämän asetuksen ja sen liitteiden vaatimusten mukaisia VAIKUTUSTEN ARVIOINTILOMAKE - LUONNOS: EHDOTUKSEN VAIKUTUKSET YRITYKSIIN JA ETENKIN PIENIIN JA KESKISUURIIN YRITYKSIIN PERUSTELUT 1. Yleistä 1.1 Politiikka Komissio pitää "kansalaisten Euroopan" yhteydessä tärkeänä yhteisön oikeuden yksinkertaistamista ja selkeyttämistä. Tavoitteena on helpottaa säännöksiin tutustumista ja näin tarjota kansalaisille uusia mahdollisuuksia ja tilaisuuksia käyttää lainsäädännön heille tarjoamia oikeuksia. Tätä tavoitetta ei voi saavuttaa niin kauan kuin on olemassa hyvin suuri määrä säännöksiä, joita on muutettu useita kertoja ja usein huomattavilta osilta; säännökset ovat osaksi alkuperäisessä säädöksessä ja osaksi hajallaan myöhemmissä muutossäädöksissä. Voimassa olevien säännösten selvittämiseksi on sen vuoksi tutkittava ja vertailtava suuri määrä säädöksiä. Tämän vuoksi säädökset, joita on muutettu lukuisia kertoja, on ehdottomasti kodifioitava, jos yhteisön lainsäädännöstä halutaan selkeää ja avointa. 1.2 Tarkastelun kohteena olevat direktiivit Liitteenä oleva komission ehdotus on lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annettujen neuvoston ja komission direktiivien uudelleen laadittu teksti. Siinä yhdistetään yhdeksi säädökseksi seuraavat direktiivit: - lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1975 annettu neuvoston direktiivi 76/116/ETY, - yksiravinteisia runsastyppisiä ammoniumnitraattilannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 15 päivänä heinäkuuta 1980 annettu neuvoston direktiivi 80/876/ETY - runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden ominaisuuksien, raja-arvojen ja räjähtämättömyyden valvontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 8 päivänä joulukuuta 1986 annettu komission direktiivi 87/94/ETY, - lannoitteiden näytteenotto- ja analyysimenetelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1977 annettu komission direktiivi 77/535/ETY, sekä näihin direktiiveihin tehdyt muutokset ja niihin tekniikan kehityksen huomioonottamiseksi tehdyt mukautukset (katso liitteenä olevan ehdotuksen johdanto-osan 1 kappale). 1.3 Laadintamenetelmät ja säädöksen rakenne 1.3.1 SLIM-suositukset Komission SLIM II -työryhmä antoi 27 päivänä lokakuuta 1997 päivätyssä loppukertomuksessaan suositukset lannoitelainsäädännön yksinkertaistamishankkeen piiriin otettavista osa-alueista. Tästä raportista ja muista asiaankuuluvista kysymyksistä käytiin yksityiskohtaisia keskusteluja lannoitteita käsittelevässä komission työryhmässä (jäljempänä: työryhmä), jossa jäsenvaltioiden kansalliset asiantuntijat ja alan edustajat antoivat neuvoja kaikkiaan 13 kokouspäivän aikana vuoden 1998 tammikuun ja vuoden 2000 joulukuun välisenä aikana. Näiden ohjeiden täytäntöönpanossa oli otettava huomioon tieteelliset, lainsäädännölliset ja käytännön näkökohdat. Tietyt SLIM-työryhmän antamat suositukset uudella säädöksellä katettavista osa-alueista on otettu huomioon seuraavasti: a) Komissiolle neuvoa-antavan erityisryhmän perustaminen Mahdollisimman suuren joustavuuden takaamiseksi ehdotetaan, että lannoitteita käsittelevä komission työryhmän järjestää asian tapauskohtaisesti. Uudelleen laaditun tekstin 32 artiklassa annetaan ohjeet lannoitteita koskevan ehdotuksen jättämisestä komissiolle. b) Arviointiperusteet uusia lannoitetyyppejä koskevia päätöksiä varten (mukaan lukien orgaaniset lannoitteet) Katso 14 artikla. c) Luetteloon lisättäviä lannoitetyyppejä koskevat vaatimukset Katso 14 artikla. d) Lannoiteseoksiin sovellettavat vaatimustenmukaisuusedellytykset Nämä voidaan johtaa 14 artiklasta. e) Vertaisarviointivaatimukset, joita sovelletaan sellaisia uusia lannoitetyyppejä koskevaan aineistoon, jotka voivat muodostaa terveys- ja turvallisuusriskin Tämä voidaan johtaa 14 artiklasta. Työryhmä on sopinut, että se päättää ehdotusten vertaisarvioinnista tapauskohtaisesti. f) Uusien lannoiteryhmien lisäämistä koskevat ehdot. Työryhmä on päättänyt, että uusien lannoiteryhmien (esimerkiksi orgaanisten lannoitteiden) lannoitetyyppejä tarkastellaan vasta tämän uudelleen laaditun säädöksen antamisen jälkeen, ja 14 artiklassa säädetään koemenetelmien määrittelytarpeesta. g) Hyväksyttyjen laboratorioiden suorittama valvonta ja ilmoitukset Säännökset ovat 30 artiklassa ja johdanto-osan 9 kappaleessa. h) Kadmiumia käsittelevä tutkimusryhmä Tämä tutkimusryhmä on perustettu lannoitteita käsittelevän työryhmän yhteyteen erillään uudelleenlaadintatyöstä, ja sen tarkoituksena on mahdollistaa neuvottelut ja keskustelut jäsenvaltioiden ja asianosaisten osapuolien kanssa. Katso 33 artiklan siirtymäsäännökset. i) Lannoiteseokset. Katso 9 artiklan a kohdan viimeinen luetelmakohta. Ravinteiden merkitsemistä koskevia teknisiä säännöksiä sovelletaan. 1.3.2 Rakenne Tämän uudelleen laaditun säädöksen rakenne on tehty sellaiseksi, että varsinaiseen säädösosaan on sisällytetty mahdollisimman vähän teknisiä määrittelyjä, jotka on sen sijaan otettu liitteisiin. Yleisperiaatteena on siis ollut säädösosan säilyttäminen mahdollisimman yleisellä tasolla. "Uuden lähestymistavan" mukainen uudelleen laadittu säädös olisi epäilemättä ollut vieläkin helpompi ratkaisu. SLIM-työryhmä ei kuitenkaan suositellut tätä ratkaisua, ja lisäksi tällä hetkellä näyttää siltä, ettei kaikista tarvittavista analyysimenetelmiä koskevista standardeista ole saavutettu riittävää yksimielisyyttä. Tekstiin on kuitenkin otettu säännöksiä [29 artiklan 4 kohta], joilla kannustetaan käyttämään uutta lähestymistapaa, kun säädöstä jatkossa mukautetaan tekniikan kehitykseen. Tässä luonnoksessa yleissäännökset on erotettu erityissäännöksistä. Erityissäännökset on järjestetty nykyiseen lainsäädäntöön sisältyvien lannoitepääryhmien mukaan. Säännöksien käyttäminen on näin melko helppoa, ja uusia lannoiteryhmiä (esimerkiksi orgaaniset lannoitteet) voidaan lisätä helposti ilman, että joudutaan muuttamaan koko säädöksen rakennetta. Tekniset liitteet on otettu aikaisemmista direktiiveistä ja aineisto on järjestetty uudelleen. Työryhmä on tarkistanut liitteet ja tehnyt niihin joitakin muutoksia, jotka ovat kuitenkin melko vähäisiä. Ravinnepitoisuuksia koskevia teknisiä erittelyjä ei kuitenkaan ole muutettu, ja kaikki sallitut poikkeamat on sisällytetty liitteeseen. Lisäksi katsottiin, että liitteiden teknisiä vaatimuksia on jatkossa tarkistettava perusteellisemmin, jotta ne saataisiin lannoitteiden analysoinnissa käytettävän uusimman teknologian mukaisiksi. Joidenkin jäsenvaltioiden kansallisesta lainsäädännöstään saamat kokemukset ovat kuitenkin osoittaneet, että tämä vaatii useita vuosia. Tarkistustyö päätettiin siksi erottaa säädöksen uudelleenlaadintatyöstä. Oikeudelliseksi välineeksi on valittu asetus. Tämä ratkaisu on perusteltu siksi, että tätä lainsäädäntöä on mukautettu ja mukautetaan myös jatkossa usein tekniikan kehitykseen. Asetuksella asetetaan suoraan valmistajille lisäksi tarkat vaatimukset, jotka on pantava täytäntöön samaan aikaan ja samalla tavalla kaikkialla yhteisössä. Sillä helpotetaan näin jäsenvaltioiden ja talouden toimijoiden työtä sekä edistetään säännösten yhdenmukaista soveltamista sisämarkkinoilla. 1.4 Kadmium 1.4.1 Ongelma Kivennäislannoitteiden sisältämä kadmium, jota ei ole lisätty lannoitteeseen tarkoituksella, on ongelma etenkin Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta, jotka ovat yhteisöön liittymisestään lähtien olleet ja jotka 31 päivään joulukuuta 2001 asti ovat oikeutettuja rajoittamaan sellaisten EY-lannoitteiden markkinoille saattamista, joiden kadmiumpitoisuudet ylittävät niiden kansalliset enimmäispitoisuudet. Enimmäispitoisuuksista ei ole annettu määräyksiä yhteisön tasolla, joten yhteisön lannoitelainsäädäntö ei tällä hetkellä ole kaikilta osin yhdenmukaista. Komissio on vuonna 1998 sitoutunut ratkaisemaan tämän ongelman vuoden 2001 loppuun mennessä, ja se on yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa aloittanut lannoitteiden sisältämään kadmiumiin liittyvien riskien arvioinnin, joka on parhaillaan käynnissä. 1.4.2 Strategia Kun riskinarviointiohjelma on saatu päätökseen, komissio tekee ehdotuksen yhteisön tasolla toteutettavista toimenpiteistä, jos nämä ovat tarpeen. Tässä uudelleen laaditussa säädöksessä ei siksi säädetä kadmiumista, vaan sen tarkoituksena on nykyisten säännösten säädöstekninen uudelleen laatiminen. Se pitäisi näin ollen voida hyväksyä nopeasti. Tämä on tarpeen etenkin sen vuoksi, että uudessa säädöksessä säädetään kahden vuoden siirtymäajasta, jonka aikana kadmiumia koskeva ongelma voidaan ratkaista. Muut kontaminoivat aineet arvioidaan myöhemmin vastaavalla tavalla, jos niiden esiintyminen vaikuttaa haitallisesti ihmisten, eläinten tai kasvien terveyteen taikka ympäristöön. 2. Erityiset huomautukset Uudelleen laaditun säädöksen rakenne käy ilmi sisällysluettelosta. Suuri osa tekstistä on otettu sellaisenaan aikaisemmista direktiiveistä, mutta tekstiosuudet on järjestetty uudelleen uuden rakenteen edellyttämällä tavalla. Uudelleenlaadintatyössä on käytetty kaikkia aikaisempien direktiivien artikloja päällekkäisyystapauksia lukuun ottamatta. Aikaisempien direktiivien sanamuoto on säilytetty aina, kun se on ollut mahdollista. 2 artikla Tärkeimmät termit on määritelty, ja useimmat määritelmistä vastaavat CENin käyttämiä määritelmiä. Joitakin määritelmiä on muutettu asiantuntijaryhmän antamien ohjeiden mukaisesti. 3 artikla Nimitystä "EY-lannoite" saadaan käyttää vain tämän asetuksen mukaisista lannoitteista. 4 artikla Artiklassa pyritään erityisesti varmistamaan, että lannoitteen markkinoille saattamisesta vastaavan henkilön velvollisuudet on ilmaistu selkeästi. 5 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan sisämarkkinoilla noudatettava vapaan liikkuvuuden periaate. 6 artikla Aikaisempien direktiivien artiklat, joissa asetetaan kaikkien ravinteiden osalta niiden ilmoittamista koskevat yleisvaatimukset, on koottu tähän artiklaan. 7-12 artikla Merkitsemistä ja pakkaamista koskevat vaatimukset otettiin lähes muuttamattomina aikaisemmista direktiiveistä. 13 artikla Tässä artiklassa säädetään ilmoitettavien ravinnepitoisuuksien sallituista poikkeamista. Asetuksen liitteessä II ilmoitetaan selvästi, että poikkeamien on oltava negatiivisia arvoja. Artiklan 2 kohdassa säädetään valmistajien velvollisuuksista. Artiklan 3 kohta on otettu sellaisenaan direktiivin 76/116/ETY teknisestä liitteestä III. 14 artikla Tässä artiklassa asetetaan ne yleiset vaatimukset, jotka lannoitetyypin on täytettävä, jotta se voitaisiin sisällyttää liitteeseen I, sekä säädetään nimenomaisesti analyysimenetelmien selostamisesta ehdotuksessa. 15 artikla Suojalauseke sisältyi tähän asti vain direktiiviin 80/876/ETY, joka on annettu yksiravinteisia runsastyppisiä ammoniumnitraattilannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä. Nyt sitä sovelletaan kaikkeen yhteisön lannoitelainsäädäntöön. 16-19 artikla Näissä artikloissa säädetään soveltamisalasta, ilmoittamisesta ja tunnistemerkinnöistä eri lannoitetyyppien osalta. Säännökset on otettu aikaisemmista direktiiveistä, ja niihin on tehty muutoksia tekstin yksinkertaistamiseksi ja selkeyttämiseksi. 20 ja 21 artikla Artikloissa säädetään tiettyihin lannoitetyyppeihin sovellettavista 16-19 artiklan vaatimuksia vastaavista vaatimuksista. 22 ja 23 artikla Katso edellä. 24 artikla Kuten aikaisemmassa direktiivissä. 25-28 artikla Soveltamisalaan on yksiravinteisten runsastyppisten ammoniumnitraattilannoitteiden lisäksi otettu myös moniravinteiset runsastyppiset ammoniumnitraattilannoitteet uuden markkinatilanteen huomioon ottamiseksi. Moniravinteisten lannoitteiden osalta ei aikaisemmassa lainsäädännössä vaadittu räjähtävyyskoetta, mikä aiheutti lainsäädäntöön puutteen, jonka jäsenvaltiot halusivat turvallisuussyistä korjata. Jäsenvaltiot voivat nyt vaatia räjähtävyyskoetta myös moniravinteisten runsastyppisten ammoniumnitraattilannoitteiden osalta. Jos EY-lannoite täyttää tämän asetuksen liitteessä III tarkoitetun räjähtävyyskokeen vaatimukset, siihen olisi sovellettava tavanomaista väljempiä kansallisia säännöksiä etenkin varastoinnin osalta. 29 artikla Tämän vaatimustenmukaisuutta koskevan artiklan mukaan analyysimenetelmien mukauttamisessa tekniikan kehitykseen olisi käytettävä eurooppalaisia standardeja aina, kun tämä on mahdollista, ja artiklassa otetaan näin käyttöön uusi lähestymistapa tämän alan tulevaa lainsäädäntöä varten. 30 artikla Tämä uusi artikla tarjoaa paremman sääntelyperustan analyysien ja kokeiden tekemiselle. SLIM-työryhmä ja jäsenvaltiot ovat katsoneet, että laboratorioita varten tarvitaan laadunvarmistusjärjestelmä. Koska tilanne on eri jäsenvaltioissa erilainen, käyttöön on otettu siirtymätoimenpiteitä (katso 34 artikla). 31 artikla Artiklassa säädetään siitä, miten uuden lannoitetyypin sisällyttämistä liitteeseen I haetaan. 32 artikla Artiklassa säädetään neuvoston päätöksen 1999/468/ETY mukaisesta sovellettavasta komiteamenettelystä. 33 ja 34 artikla Artiklat sisältävät siirtymäsäännökset, jotka on osittain otettu aikaisemmista direktiiveistä ja jotka osittain ovat 30 artiklan mukaisia. Itävaltaa, Suomea ja Ruotsia koskevan 33 artiklan poikkeuksen voimassaoloaikaa on pidennetty 31 päivään joulukuuta 2004 asti, jotta kadmiumia koskevista yhteisön toimenpiteistä päättämiselle jäisi riittävästi aikaa. 35-38 artikla Loppusäännökset. 2001/0212 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI lannoitteista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [1], [1] EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [2], [2] EYVL C noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [3], [3] EYVL C sekä katsovat seuraavaa: (1) Lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1975 annettua neuvoston direktiiviä 76/116/ETY [4], sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/97/EY [5], yksiravinteisia runsastyppisiä ammoniumnitraattilannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 15 päivänä heinäkuuta 1980 annettua neuvoston direktiiviä 80/876/ETY [6], sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/63/EY [7], runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden ominaisuuksien, raja-arvojen ja räjähtämättömyyden valvontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 8 päivänä joulukuuta 1986 annettua komission direktiiviä 87/94/ETY [8], sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 88/126/ETY [9] ja lannoitteiden näytteenotto- ja analyysimenetelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä kesäkuuta 1977 annettua komission direktiiviä 77/535/ETY [10], sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 95/8/EY [11], on muutettu huomattavilta osilta useita kertoja. Komission neuvostolle ja Euroopan parlamentille antaman tiedonannon "Sisämarkkinoiden lainsäädännön yksinkertaistaminen (SLIM): pilottihanke" [12] ja yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman [13] mukaisesti mainitut direktiivit olisi selkeyden vuoksi kumottava ja korvattava yhdellä säädöksellä. [4] EYVL L 24, 30.1.1976, s. 21. [5] EYVL L 18, 23.1.1999, s. 60. [6] EYVL L 250, 23.9.1980, s. 7. [7] EYVL L 335, 6.12.1997, s. 15. [8] EYVL L 38, 7.2.1987, s. 1. [9] EYVL L 63, 9.3.1988, s. 12. [10] EYVL L 213, 22.8.1977, s.1. [11] EYVL L 86, 20.4. 1995, s. 41. [12] KOM(96) 204 lopullinen. [13] CSE(97) 1 lopullinen. (2) Yhteisön lannoitelainsäädäntö on sisällöltään hyvin teknistä. Tämän takia oikeudelliseksi välineeksi soveltuu muita paremmin asetus, koska sillä asetetaan suoraan valmistajille ja maahantuojille tarkat vaatimukset, joita on sovellettava samaan aikaan ja samalla tavalla kaikkialla yhteisössä. (3) Lannoitteilla on kussakin jäsenvaltiossa oltava tietyt pakottavien säännösten mukaiset tekniset ominaisuudet. Nämä säännökset, jotka koskevat erityisesti lannoitetyyppien koostumusta, määritelmiä ja nimityksiä sekä niiden merkitsemistä ja pakkaamista, ovat eri jäsenvaltioissa erilaisia. Säännösten erot ovat esteenä yhteisön sisäiselle kaupalle. Säännökset olisi sen vuoksi yhdenmukaistettava. (4) Koska jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa ehdotetun toimenpiteen tavoitteita eli lannoitteiden sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamista, jos käytettävissä ei ole yhteisiä teknisiä arviointiperusteita, ja joka tavoite voidaan näin ollen saavuttaa toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa esitetyn suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. (5) On tarpeen määrittää yhteisön tasolla EY-lannoitteiden nimitys, määritelmä ja koostumus. (6) Lisäksi olisi annettava yhteisön säännöt lannoitteiden tunniste- ja muita merkinnöistä sekä lannoitesäiliöiden sulkemisesta. (7) Yhteisön tasolla olisi toteutettava menettely, jota noudatetaan niissä tapauksissa, joissa jäsenvaltio katsoo tarpeelliseksi rajoittaa EY-lannoitteiden markkinoille saattamista. (8) Valmistusmenetelmien ja käytettyjen lähtöaineiden vuoksi lannoitetuotannossa esiintyy eriasteista vaihtelua. Näytteenotto- ja analyysimenetelmissä voi myös olla eroja. Tämän vuoksi on tarpeen vahvistaa ilmoitettavien ravinnepitoisuuksien sallitut poikkeamat. Maataloudenharjoittajan kannalta on suotavaa pitää nämä poikkeamat pieninä. (9) Toimivaltaisten laboratorioiden olisi virallisesti tarkastettava, että EY-lannoitteet ovat tässä asetuksessa säädettyjen laatua ja koostumusta koskevien vaatimusten mukaiset. (10) Ammoniumnitraatti on välttämätön ainesosa monissa tuotteissa, joista osa on tarkoitettu käytettäväksi lannoitteina ja osa räjähteinä. On tarpeen antaa runsastyppisiä EY-ammoniumnitraattilannoitteita koskevia täydentäviä yhteisön säännöksiä, kun otetaan huomioon tämäntyyppisten lannoitteiden erityisluonne ja siitä johtuvat yleiseen turvallisuuteen sekä työntekijöiden terveyteen ja suojeluun liittyvät vaatimukset. (11) Eräät näistä tuotteista voivat olla vaarallisia, ja niitä voidaan tietyissä tapauksissa käyttää muihin kuin aiottuihin käyttötarkoituksiin. Tämä saattaa aiheuttaa vaaraa ihmisille ja omaisuudelle. Jäsenvaltioita ei tämän vuoksi saisi estää toteuttamasta aiheellisia toimenpiteitä tällaisen käytön välttämiseksi. (12) Yleisen turvallisuuden takaamiseksi on erittäin tärkeää määritellä yhteisön tasolla ne ominaisuudet, jotka erottavat runsastyppiset EY-ammoniumnitraattilannoitteet muista ammoniumnitraattityypeistä, joita käytetään räjähteinä käytettävien tuotteiden valmistukseen. (13) Runsastyppisillä EY-ammoniumnitraattilannoitteilla olisi oltava tietyt ominaisuudet niiden vaarattomuuden varmistamiseksi. Jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus testata kyseisten lannoitteiden räjähtävyys ennen niiden markkinoille saattamista tai sen jälkeen. Jos EY-lannoite täyttää räjähtävyyskokeen vaatimukset, siihen olisi sovellettava tavanomaista väljempiä kansallisia säännöksiä etenkin varastoinnin osalta. (14) On tarpeen antaa suljetussa lämpökäsittelyssä käytettäviä menetelmiä koskevat säännöt, vaikka nämä menetelmät eivät välttämättä simuloi kaikkia olosuhteita kuljetuksen ja varastoinnin aikana. (15) Lannoitteet voivat kontaminoitua aineilla, jotka voivat aiheuttaa vaaraa ihmisten ja eläinten terveydelle ja ympäristölle. Kivennäislannoitteiden sisältämä kadmium, jota ei ole tarkoituksella lisätty lannoitteeseen, on ensimmäinen tämänkaltainen aine, jota komissio aikoo tarkastella. Vastaava arviointi tehdään tarvittaessa myös muista kontaminoivista aineista. (16) On asianmukaista toteuttaa menettely, jota jokaisen valmistajan tai valmistajan edustajan, joka haluaa sisällyttää uuden lannoitetyypin liitteeseen I voidakseen käyttää lannoitteessa merkintää "EY-LANNOITE", tulee noudattaa. Tässä menettelyssä olisi toimitettava tekniset asiakirjat sille jäsenvaltion viranomaiselle, joka toimii asiassa esittelijänä. (17) Koska tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 annetun neuvoston päätöksen 1999/468/EY [14] 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, niistä olisi päätettävä kyseisen päätöksen 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä noudattaen. [14] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (18) Jäsenvaltioiden olisi säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I OSASTO yleisET säännökset I luku Soveltamisala ja määritelmät 1 artikla Tätä asetusta sovelletaan tuotteisiin, jotka saatetaan markkinoille "EY-LANNOITE" -merkinnällä varustettuina lannoitteina. 2 artikla Tässä asetuksessa tarkoitetaan: a) 'Lannoitteella' ainetta, jonka vaikutus perustuu pääasiassa kasvinravinteisiin. b) 'Pääravinteella' vain alkuaineita typpi, fosfori ja kalium. c) 'Sivuravinteella' alkuaineita kalsium, magnesium, natrium ja rikki. d) 'Hivenravinteilla' alkuaineita boori, koboltti, kupari, rauta, mangaani, molybdeeni ja sinkki, jotka ovat kasvien kasvulle välttämättömiä sellaisina määrinä, jotka ovat pieniä verrattuna pää- ja sivuravinteiden määriin. e) 'Epäorgaanisella lannoitteella' lannoitetta, jonka ilmoitettavat ravinteet ovat fysikaalisten ja/tai kemiallisten teollisuusprosessien avulla saatujen kivennäisaineiden muodossa. Kalsiumsyanamidi ja urea sekä ureasta kondensoimalla ja assosioimalla saadut tuotteet voidaan yleisen käytännön mukaan luokitella epäorgaanisiin lannoitteisiin. f) 'Kelatoidulla hivenravinteella' n hivenravinnetta, joka on sitoutuneena johonkin liitteessä I olevan E jakson 3 kohdan 1 alakohdassa luetelluista orgaanisista molekyyleistä. g) 'Kompleksoidulla hivenravinteella' hivenravinnetta, joka on sitoutuneena johonkin liitteessä I olevan E jakson 3 kohdan 2 alakohdassa luetelluista molekyyleistä. h) 'Lannoitetyypillä' lannoitteita, joilla on liitteen I mukainen yhteinen tyyppinimi. i) 'Yksiravinteisella lannoitteella' typpi-, fosfori- tai kaliumlannoitetta, jonka tuoteselosteessa ilmoitetaan vain yksi pääravinne. j) 'Moniravinteisella lannoitteella' lannoitetta, jonka tuoteselosteessa ilmoitetaan vähintään kaksi pääravinnetta ja joka saadaan kemiallisin menetelmin tai sekoittamalla taikka käyttämällä molempia menetelmiä. k) 'Kemiallisella lannoitteella' moniravinteista lannoitetta, joka saadaan kemiallisen reaktion avulla, liuottamalla tai kiinteässä olomuodossa rakeistamalla ja jonka tuoteselosteessa ilmoitetaan vähintään kaksi pääravinnetta. Kiinteässä olomuodossa jokainen rae sisältää kaikkia ravinteita ilmoitetussa koostumussuhteessa. l) 'Lannoiteseoksella' lannoitetta, joka saadaan ilman kemiallista reaktiota sekoittamalla kuivana useita lannoitteita. m) 'Lehtilannoitteella' lannoitetta, joka on tarkoitettu viljelykasvien lehtilannoitukseen ja viljelykasvien lehtien kautta tapahtuvaan ravinteidenottoon. n) 'Nestemäisellä lannoitteella' suspensiona tai liuoksena olevia lannoitteita. o) 'Lannoiteliuoksella' nestemäistä lannoitetta, jossa ei ole kiinteitä ainehiukkasia. p) 'Lannoitesuspensiolla' kaksifaasista lannoitetta, jossa kiinteät ainehiukkaset säilyvät suspensiossa nestefaasissa. q) 'Ilmoituksella' lausuntoa erikseen määriteltyjen sallittujen poikkeamien sisällä pysyvistä ravinteiden tai niiden oksidien määristä sekä ravinteiden tai niiden oksidien muodoista ja liukoisuuksista. r) 'Ilmoitettavalla pitoisuudella' ravinteen tai sen oksidin pitoisuutta, joka voi olla tai jonka ton oltava yhteisön lainsäädännön mukaan EY-lannoitteen pakkausmerkinnässä tai EY-lannoitteen mukana seuraavissa asiakirjoissa. s) 'Sallitulla poikkeamalla' määritetyn ravinnepitoisuuden arvon sallittua poikkeamaa ilmoitetun ravinnepitoisuuden arvosta. t) 'Yhdenmukaistetuilla eurooppalaisilla standardeilla' CEN-standardeja (Euroopan standardointi komitean standardeja), jotka yhteisö on virallisesti tunnustanut ja joiden viitetiedot on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. u) 'Pakkauksella' säiliötä, joka voidaan sulkea tiiviisti ja jota käytetään lannoitteen säilyttämiseen, suojaamiseen, käsittelyyn ja jakeluun ja jonka vetoisuus on enintään 1 000 kilogrammaa. v) 'Irtolannoitteella' lannoitetta, jota ei ole pakattu tässä asetuksessa säädetyllä tavalla. w) 'Markkinoille saattamisella' kaikenlaista tavaran toimittamista maksua vastaan tai maksutta taikka sen varastointia toimittamista varten. Lannoitteen tuonti yhteisön tullialueelle katsotaan markkinoille saattamiseksi tätä asetusta sovellettaessa. x) 'Valmistajalla' luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, mukaan lukien maahantuoja, joka saattaa lannoitteen markkinoille. II luku Markkinoille saattaminen 3 artikla Lannoitteesta, joka kuuluu johonkin liitteessä I lueteltuun lannoitetyyppiin ja joka täyttää tässä asetuksessa säädetyt edellytykset, saadaan käyttää nimitystä "EY-lannoite". Valmistaja ei saa käyttää nimitystä "EY-lannoite" lannoitteista, jotka eivät ole tämän asetuksen mukaisia. 4 artikla Valmistajan on oltava sijoittautunut yhteisöön, ja valmistaja on vastuussa siitä, että "EY-lannoite" on tämän asetuksen säännösten mukainen. 5 artikla 1. Rajoittamatta 15 artiklan säännösten ja yhteisön muun lainsäädännön soveltamista jäsenvaltiot eivät saa lannoitteen koostumuksen, tunniste- ja pakkausmerkintöjen tai pakkauksen taikka muiden tähän asetukseen sisältyvien säännösten perusteella kieltää, rajoittaa tai vaikeuttaa niiden "EY-lannoite" -merkinnällä varustettujen lannoitteiden saattamista markkinoille, jotka ovat tämän asetuksen säännösten mukaisia. 2. Lannoitteet, jotka on varustettu "EY-lannoite" -merkinnällä tämän asetuksen mukaisesti, liikkuvat vapaasti yhteisössä. 6 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat 9 artiklan vaatimusten täyttämiseksi määrätä, että niiden markkinoille saatettujen lannoitteiden typpi-, fosfori- ja kaliumpitoisuudet on ilmoitettava seuraavasti: a) typpi pelkästään alkuaineena (N); b) fosfori ja kalium pelkästään alkuaineina (P, K); c) fosfori ja kalium pelkästään oksideina (P2O5, K2O); d) fosfori ja kalium samanaikaisesti sekä alkuaineina että oksideina. Jos käytetään mahdollisuutta määrätä, että fosfori- ja kaliumpitoisuudet on ilmoitettava alkuaineina, kaikki liitteissä olevat viittaukset oksidimuotoihin on katsottava viittauksiksi alkuaineisiin ja numeroarvot on muunnettava seuraavasti: a) fosfori (P) = fosforipentoksidi(P2O5) x 0,436, b) kalium (K) = kaliumoksidi (K2O) x 0,830. 2. Jäsenvaltiot voivat määrätä, että niiden markkinoille saatettujen sivuravinnelannoitteiden, ja jos 17 artiklan edellytykset täyttyvät, pääravinnelannoitteiden kalsium-, magnesium-, natrium- ja rikkipitoisuudet on ilmoitettava a) oksideina (CaO, MgO, Na2O, SO3), tai b) alkuaineina (Ca, Mg, Na, S), taikka c) molemmilla mainituilla tavoilla. Muunnettaessa kalsiumoksidi-, magnesiumoksidi- natriumoksidi- ja rikkitrioksidipitoisuudet kalsium-, magnesium-, natrium- ja rikkipitoisuuksiksi on käytettävä seuraavia kaavoja: a) kalsium (Ca) = kalsiumoksidi (CaO) x 0,715, b) magnesium (Mg) = magnesiumoksidi (MgO) x 0,603, c) natrium (Na) = natriumoksidi (Na2O) x 0,742, d) rikki (S) = rikkitrioksidi (SO3) x 0,400. Lasketun oksidi- tai alkuainepitoisuuden ilmoittava luku pyöristetään lähimpään desimaaliin. 3. Jäsenvaltiot eivät saa estää valmistajaa merkitsemästä "EY-lannoitetta" 1 ja 2 kohdan mukaisesti molemmilla tavoilla. 4. Kun liitteessä I olevassa A, B, C ja D jaksossa lueteltuihin lannoitetyyppeihin kuuluvat EY-lannoitteet sisältävät yhtä tai useampaa hivenravinteista boori, koboltti, kupari, rauta, mangaani, molybdeeni tai sinkki, on niiden pitoisuudet ilmoitettava, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) lannoitteeseen on lisätty hivenravinteita vähintään liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdassa määritellyt vähimmäismäärät, b) EY-lannoite on jatkuvasti liitteessä I olevassa A, B, C ja D jaksossa asetettujen vaatimusten mukainen. 5. Jos hivenravinteet ovat lannoitteen pääravinteiden (N, P, K) ja sivuravinteiden (Ca, Mg, Na, S) valmistukseen käytettävien raaka-aineiden tavanomaisia ainesosia, ne voidaan ilmoittaa, jos niitä on lannoitteessa vähintään liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdassa määritellyt vähimmäismäärät. 6. Lannoitteen hivenravinnepitoisuus on ilmoitettava seuraavasti: a) liitteessä I olevan E jakson 1 kohdassa lueteltuihin lannoitetyyppeihin kuuluvien lannoitteiden osalta kyseisen jakson 1 kohdan 6 sarakkeen vaatimusten mukaisesti; b) edellä a alakohdassa tarkoitettujen lannoitteiden sellaisten seosten osalta, jotka sisältävät vähintään kahta hivenravinnetta ja jotka täyttävät liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 1 alakohdassa asetetut vaatimukset, ja liitteessä I olevassa A, B, C ja D jaksossa lueteltuihin lannoitetyyppeihin kuuluvien lannoitteiden osalta ilmoitetaan i) kokonaispitoisuus prosentteina lannoitteen massasta, ja ii) vesiliukoisen ainesosan pitoisuus prosentteina lannoitteen massasta, jos vesiliukoisen ainesosan pitoisuus on vähintään puolet kokonais- pitoisuudesta. Jos hivenravinne on täysin vesiliukoinen, ainoastaan vesiliukoisen ainesosan pitoisuus ilmoitetaan. Jos hivenravinne on kemiallisesti sitoutunut orgaaniseen molekyyliin, kyseisen hivenravinteen pitoisuus ilmoitetaan prosentteina tuotteen massasta välittömästi vesiliukoisen pitoisuuden jälkeen, minkä jälkeen seuraa jompikumpi ilmaisuista 'kelatoituna' tai 'kompleksoituna' ja orgaanisen molekyylin nimi, kuten on esitetty liitteessä I olevan E jakson 3 kohdassa. Orgaanisen molekyylin nimen sijasta voidaan käyttää sen lyhennettä. 7 artikla 1. Valmistajien on varustettava EY-lannoitteet 9 artiklassa luetelluilla tunniste- merkinnöillä. 2. Jos lannoitteet toimitetaan pakkauksissa, kyseiset tunnistemerkinnät on tehtävä pakkauksiin tai pakkauksiin kiinnitettyihin etiketteihin. Jos lannoite on irtolannoite, merkintöjen on oltava tavaran mukana seuraavissa asiakirjoissa. 8 artikla Jäsenvaltiot voivat alueellaan vaatia, milloin tämä ei vaikeuta kauppaa, että lannoitteen valmistaja vastaa sellaisten tietojen antamisesta, jotka koskevat lannoitteen käyttömääriä ja -edellytyksiä niissä maaperä- ja viljelyolosuhteissa, joissa lannoitetta on tarkoitus käyttää. Nämä tiedot on pidettävä selvästi erillään 9, 19, 21 ja 23 artiklassa säädetyistä pakollisista merkinnöistä. 9 artikla 1. Rajoittamatta muiden yhteisön sääntöjen soveltamista 7 artiklassa tarkoitetuissa pakkauksissa, etiketeissä ja tavaran mukana seuraavissa asiakirjoissa sallitaan ainoastaan seuraavat lannoitteita koskevat lakisääteiset merkinnät: a) Pakolliset tunnistemerkinnät: - ilmaisu "EY-LANNOITE" suuraakkosilla; - jäljempänä 19, 21 tai 23 artiklassa tarkoitetut lisämerkinnät; - ravinteet on ilmaistava sekä sanoin että kemiallisin merkein, esimerkiksi typpi (N), fosfori (P), fosforipentoksidi (P2O5), kalium (K), kaliumoksidi (K2O) kalsium (Ca), kalsiumoksidi (CaO), magnesium (Mg), magnesiumoksidi (MgO), natrium (Na), natriumoksidi (Na2O), rikki (S), rikkitrioksidi (SO3), boori (B), kupari (Cu), koboltti (Co), rauta (Fe), mangaani (Mn), molybdeeni (Mo) ja sinkki (Zn); - jos lannoite sisältää hivenravinteita, joista osa tai kaikki ovat kemiallisesti sitoutuneena orgaaniseen molekyyliin, hivenravinteen nimen jälkeen lisätään jokin seuraavista määritteistä: i) '...-kelaatti' (kelatoivan aineen nimi tai sen lyhennys liitteessä I olevan E jakson 3 kohdan 1 alakohdan mukaisesti), ii) '...-kompleksi' (kompleksoivan aineen nimi liitteessä I olevan E jakson 3 kohdan 2 alakohdan mukaisesti); - lannoitteen sisältämät hivenravinteet on lueteltava niiden kemiallisten merkkien mukaisessa aakkosjärjestyksessä: B, Co, Cu, Fe, Mn, Mo, Zn; - nestemäisten lannoitteiden määrät on ilmaistava massana. Nestemäisten lannoitteiden määrien ilmaiseminen tilavuutena tai massana tilavuutta kohti (kilogrammaa/hehtolitra tai grammaa/litra) on vapaaehtoista; - netto- tai bruttomassa ja vapaaehtoisesti nestemäisten lannoitteiden osalta tilavuus, - jos ilmoitetaan bruttomassa/bruttotilavuus, sen ohella on ilmoitettava myös taaramassa/taaratilavuus; - valmistajan nimi tai toiminimi taikka tavaramerkki sekä osoite; - lannoiteseosten osalta tyyppinimen jälkeen merkintä "seos". b) Vapaaehtoiset tunnistemerkinnät: - kuten liitteessä I; - lannoitteen tarkat käyttö-, varastointi- ja käsittelyohjeet; - valmistajan oma merkki, tuotteen tavaramerkki ja tuoteseloste. Edellä b alakohdassa mainitut merkinnät eivät saa olla ristiriidassa a alakohdassa mainittujen merkintöjen kanssa, ja ne on selvästi pidettävä erillään toisistaan. 2. Kaikki 1 kohdassa tarkoitetut merkinnät on selvästi erotettava kaikista muista pak kauksissa, etiketeissä ja tuotteiden mukana seuraavissa asiakirjoissa olevista tiedoista. 3. Nestemäisiä lannoitteita saa saattaa markkinoille ainoastaan, jos valmistaja antaa asianmukaiset lisäohjeet. Näissä ohjeissa on erityisesti oltava tiedot säilytyslämpötilasta ja varastoinnin aikaisesta onnettomuuksien ehkäisystä. 10 artikla 1. Pakkaukseen kiinnitettävät etiketit tai siihen tehtävät muut merkinnät, joista 9 artiklassa tarkoitetut tiedot ilmenevät, on sijoitettava helposti havaittavaan paikkaan. Kiinnitettyjen etikettien on pysyttävä paikallaan pakkauksen sulkemiseen käytettävän mekanismin avulla. Jos mekanismina käytetään suljinta, sulkimessa on oltava valmistajan nimi tai merkki. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen merkintöjen on oltava pysyviä ja selvästi luettavissa ja säilyttävä sellaisina. 3. Tunnistemerkinnät sisältävien asiakirjojen on 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa seurattava tuotteiden mukana ja oltava helposti saatavilla tarkastusta varten. 11 artikla Jäsenvaltiot voivat omalla alueellaan vaatia, että etiketti, pakkausmerkinnät ja tavaran mukana seuraavat asiakirjat on laadittava ainakin niiden virallisilla kielillä. 12 artikla Pakattuina toimitettavien EY-lannoitteiden pakkaus on suljettava sellaisella tavalla tai sellaisella välineellä, että pakkausta avattaessa kiinnitys, kiinnityssulkija tai itse pakkaus rikkoutuu korjauskelvottomaksi. Venttiilisäkkien käyttö on sallittua. 13 artikla 1. EY-lannoitteiden ilmoitettavien ravinnepitoisuuksien on noudatettava liitteessä II vahvistettuja sallittuja poikkeamia. 2. Valmistaja ei saa järjestelmällisesti käyttää liitteessä II määriteltyjä sallittuja poikkeamia. 3. Liitteessä I määriteltyihin vähimmäis- ja enimmäispitoisuuksiin ei sallita poikkeamia. 14 artikla Lannoitetyyppi sisällytetään liitteeseen I ainoastaan, a) jos se ei tavanomaisissa käyttöoloissa vaikuta haitallisesti ihmisten, eläinten tai kasvien terveyteen taikka ympäristöön, b) jos ravinteet liukenevat siitä tehokkaasti, c) jos sitä varten on olemassa asianmukaiset näytteenotto- ja analyysi- sekä tarvittaessa koemenetelmät. 15 artikla 1. Jos jäsenvaltiolla on perusteltua aihetta epäillä, että tietty EY-lannoite on vaaraksi ihmisten tai eläinten turvallisuudelle tai terveydelle taikka ympäristölle, vaikka kyseinen lannoite täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jäsenvaltio voi väliaikaisesti kieltää tämän lannoitteen markkinoille saattamisen alueellaan tai asettaa sitä varten erityisehtoja. Sen on välittömästi ilmoitettava tästä muille jäsenvaltioille ja komissiolle sekä ilmoitettava samalla päätöksensä perusteet. 2. Komissio kuulee kuuden viikon kuluessa tietojen vastaanottamisesta jäsenvaltioita sekä tarpeen mukaan ja ilman aiheetonta viivästystä komission asianmukaista teknistä komiteaa tai tiedekomiteaa. Komissio ilmoittaa jäsenvaltioille kyseisen komitean päätelmistä. 3. Kun jäsenvaltioita tai, silloin kun tämä on tarpeen, asianmukaista teknistä komiteaa taikka tiedekomiteaa on kuultu, päätös tehdään 90 päivän kuluessa noudattaen 32 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä. 4. Tämän asetuksen säännöksillä ei estetä toteuttamasta yleisen turvallisuuden vuoksi perusteltuja toimenpiteitä EY-lannoitteiden markkinoille saattamisen kieltämiseksi, rajoittamiseksi tai estämiseksi. II osasto eri lannoitetyyppejä koskevat säännökset I luku Epäorgaaniset pääravinnelannoitteet 16 artikla Tämän luvun säännöksiä sovelletaan sellaisiin kiinteisiin ja nestemäisiin, sekä yksi- että moniravinteisiin epäorgaanisiin pääravinnelannoitteisiin, mukaan lukien sivuravinteita tai hivenravinteita sisältävät pääravinnelannoitteet, joissa ravinteiden vähimmäispitoisuus on liitteessä I olevan A, B ja C jakson sekä E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdan mukainen. 17 artikla 1. Liitteessä I olevassa A, B ja C jaksossa lueteltuihin lannoitetyyppeihin kuuluvien EY-lannoitteiden sisältämä kalsium, magnesium, natrium ja rikki voidaan ilmoittaa sivuravinnepitoisuutena, jos EY-lannoite jatkuvasti täyttää mainituissa jaksoissa asetetut vaatimukset ja jos mainittuja alkuaineita on lannoitteessa vähintään seuraavat vähimmäispitoisuudet: a) 2 prosenttia kalsiumoksidia (CaO), toisin sanoen 1,4 prosenttia Ca, b) 2 prosenttia magnesiumoksidia (MgO), toisin sanoen 1,2 prosenttia Mg, c) 3 prosenttia natriumoksidia (Na2O), toisin sanoen 2,2 prosenttia Na, d) 5 prosenttia rikkitrioksidia (SO3), toisin sanoen 2 prosenttia S. Näissä tapauksissa tyyppinimeen on lisättävä 19 artiklan 2 kohdan ii alakohdan mukainen lisämerkintä. 2. Jollei liitteessä I toisin säädetä, kalsiumpitoisuus ilmoitetaan ainoastaan, jos kalsium on vesiliukoisessa muodossa. 18 artikla Liitteessä I olevassa A, B ja C jaksossa lueteltujen lannoitteiden kalsium-, magnesium-, natrium- ja rikkipitoisuudet ilmoitetaan jollakin seuraavista tavoista: a) kokonaispitoisuus ilmoitettuna prosentteina lannoitteen massasta, b) liukoisen ainesosan pitoisuus on vähintään neljäsosa kokonaispitoisuudesta, ilmoitetaan alkuaineen kokonaispitoisuus ja vesiliukoisen ainesosan pitoisuus prosentteina lannoitteen massasta, c) jos alkuaine on täysin vesiliukoinen, ilmoitetaan ainoastaan vesiliukoisen ainesosan pitoisuus prosentteina lannoitteen massasta. 19 artikla 1. Edellä 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen pakollisten tunnistemerkintöjen lisäksi on tehtävä tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdan mukaiset merkinnät. 2. Lannoitteen tyyppinimi on ilmoitettava liitteen I mukaisesti sekä suluissa ja välittömästi pääravinteiden kemiallisten merkkien jälkeen lannoitteen sisältämien ilmoitettavien sivuravinteiden kemialliset merkit. Ravinnepitoisuus ilmoitetaan: i) lukuina, jotka ilmoittavat pääravinteiden pitoisuudet, joiden on oltava moniravinnelannoitteiden osalta tyyppinimen mukaisessa järjestyksessä, ii) suluissa olevina lukuina, jotka osoittavat ilmoitettavien sivuravinteiden pitoisuudet ja joiden jälkeen merkitään - sanat "sisältää hivenravinteita", jos hivenravinteita on ilmoitettava pitoisuus, tai - sana "sisältää", jonka jälkeen merkitään lannoitteen sisältämän hivenravinteen nimi tai sen sisältämien hivenravinteiden nimet tai niiden kemialliset merkit. Tyyppinimen jälkeen ilmoitetaan ainoastaan sellaisia lukuja, jotka osoittavat pää- ja sivuravinteiden pitoisuuksia. 3. Pää- ja sivuravinteiden ilmoitettava pitoisuus tulee ilmoittaa kokonaislukuina tai tarvittaessa yhden desimaalin tarkkuudella prosentteina lannoitteen massasta. Moniravinteisten lannoitteiden pääravinteet on ilmoitettava seuraavassa järjestyksessä: N, P2O5 ja/tai P, K2O ja/tai K, ja sivuravinteet seuraavassa järjestyksessä: CaO ja/tai Ca, MgO ja/tai Mg, Na2O ja/tai Na, SO3 ja/tai S. Ilmoitettava hivenravinnepitoisuus on ilmoitettava prosentteina lannoitteen massasta liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdan mukaisesti. 4. Eri muodossa olevien ja liukoisten ravinteiden pitoisuudet on myös ilmoitettava prosentteina lannoitteen massasta, paitsi kun liitteessä I nimenomaan määrätään, että nämä pitoisuudet ilmoitetaan muulla tavalla. Luvut ilmoitetaan yhden desimaalin tarkkuudella lukuun ottamatta hivenravinteita, jotka ilmoitetaan liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdan määräysten mukaisella tarkkuudella. II luku Epäorgaaniset sivuravinnelannoitteet 20 artikla Tätä lukua sovelletaan sellaisiin kiinteisiin ja nestemäisiin epäorgaanisiin sivuravinnelannoitteisiin, mukaan lukien hivenravinteita sisältävät sivuravinnelannoitteet, joissa ravinteiden vähimmäispitoisuus on liitteessä I olevan D jakson ja E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdan mukainen. 21 artikla 1. Edellä 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen pakollisten tunnistemerkintöjen lisäksi tehdään tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdan mukaiset merkinnät. 2. Lannoitteen tyyppinimi liitteessä I olevan D jakson mukaisesti. Ravinnepitoisuus ilmoitetaan lukuina, jotka osoittavat ilmoitettavien sivuravinteiden pitoisuudet ja joiden jälkeen merkitään i) sanat "sisältää hivenravinteita", jos hivenravinteita on ilmoitettava pitoisuus, tai ii) sana "sisältää", jonka jälkeen merkitään lannoitteen sisältämän hivenravinteen nimi tai sen sisältämien hivenravinteiden nimet tai niiden kemialliset merkit. Tyyppinimen jälkeen ilmoitetaan ainoastaan sellaisia lukuja, jotka osoittavat sivuravinteiden pitoisuuksia. 3. Sivuravinteiden ilmoitettava pitoisuus tulee ilmoittaa kokonaislukuina tai tarvittaessa yhden desimaalin tarkkuudella prosentteina lannoitteen massasta. Moniravinteisissa lannoitteissa järjestys on seuraava: CaO ja/tai Ca, MgO ja/tai Mg, Na2O ja/tai Na, SO3 ja/tai S. Ilmoitettava hivenravinnepitoisuus on ilmoitettava prosentteina lannoitteen massasta liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdan mukaisesti. 4. Eri muodossa olevien ja liukoisten ravinteiden pitoisuudet on myös ilmoitettava prosentteina lannoitteen massasta, paitsi kun liitteessä I nimenomaan määrätään, että nämä pitoisuudet ilmoitetaan muulla tavalla. Luvut ilmoitetaan yhden desimaalin tarkkuudella lukuun ottamatta hivenravinteita, jotka ilmoitetaan liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 2 ja 3 alakohdan määräysten mukaisella tarkkuudella. III luku Epäorgaaniset hivenravinnelannoitteet 22 artikla Tätä lukua sovelletaan kiinteisiin ja nestemäisiin epäorgaanisiin hivenravinnelannoitteisiin, joissa ravinteiden vähimmäispitoisuus on liitteessä I olevan E jakson 1 kohdan ja 2 kohdan 1 alakohdan määräysten mukainen. 23 artikla 1. Edellä 9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen pakollisten tunnistemerkintöjen lisäksi tehdään tämän artiklan 2, 3, 4 ja 5 kohdan mukaiset merkinnät. 2. Lannoitteen tyyppinimi ilmoitetaan a) joko liitteessä I olevan E jakson I kohdan mukaisesti, tai b) tyyppinimellä "hivenravinneseos", jonka jälkeen merkitään lannoitteen sisältämien hivenravinteiden nimet tai niiden kemialliset merkit. 3. Ilmoitettava hivenravinnepitoisuus on ilmoitettava prosentteina lannoitteen massasta, kokonaislukuina tai tarvittaessa yhden desimaalin tarkkuudella, kun kyseessä on ainoastaan yhtä hivenravinnetta (liitteessä I olevan E jakson 1 kohta) sisältävä lannoite. Jos lannoitteet sisältävät useampaa kuin yhtä hivenravinnetta, desimaalien lukumäärä voidaan tietyn alkuaineen osalta merkitä liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 1 alakohdan mukaisesti. 4. Eri muodossa olevien ja liukoisten hivenravinteiden pitoisuudet on ilmoitettava prosentteina lannoitteen massasta, paitsi jos liitteessä I nimenomaan määrätään, että nämä pitoisuudet ilmoitetaan muulla tavalla. Desimaalien lukumäärä hivenravinneseosten sisältämien hivenravinteiden pitoisuuksia ilmoitettaessa on liitteessä I olevan E jakson 2 kohdan 1 alakohdan mukainen. 5. Liitteessä I olevan E jakson 1 kohdassa ja 2 kohdan 1 alakohdassa mainittujen tuotteiden etiketteihin ja näitä tuotteita seuraaviin asiakirjoihin on liitettävä seuraava teksti pakollisten ja vapaaehtoisten ilmoitusten alapuolelle: "Käytettäväksi ainoastaan todettuun tarpeeseen. Asianmukaisia käyttömääriä ei saa ylittää." 24 artikla Tämän luvun säännösten soveltamisalaan kuuluvien EY-lannoitteiden on oltava pakattuja. IV luku Runsastyppiset ammoniumnitraattilannoitteet 25 artikla Tässä luvussa yksi- ja moniravinteisilla runsastyppisillä ammoniumnitraattilannoitteilla tarkoitetaan lannoitteina käytettäväksi valmistettuja ammoniumnitraattipohjaisia tuotteita, joissa on yli 28 massaprosenttia ammoniumnitraattityppeä. Tämäntyyppinen lannoite voi sisältää epäorgaanisia tai inerttejä aineita. Tämäntyyppisen lannoitteen valmistuksessa käytettävät aineet eivät saa lisätä lannoitteen lämpöherkkyyttä tai sen räjähtävyyttä. 26 artikla 1. Valmistajien on varmistettava, että runsastyppiset yksiravinteiset ammonium- nitraattilannoitteet ovat liitteessä III olevan 1 jakson säännösten mukaisia. 2. Runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden virallista valvontaa varten tehtävät tässä luvussa säädetyt tarkastukset, analyysit ja kokeet on suoritettava liitteessä III olevassa 3 jaksossa selostettuja menetelmiä noudattaen. 27 artikla 1. Rajoittamatta 26 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamista jäsenvaltiot voivat vaatia runsastyppisille EY-ammoniumnitraattilannoitteille lisätarkastuksia. Tarkastukset voidaan suorittaa joko ennen kuin lannoitteet saatetaan markkinoille tai sen jälkeen kun niitä on alettu pitää kaupan jäsenvaltion alueella taikka molemmissa vaiheissa. Näissä tarkastuksissa saa käyttää ainoastaan liitteessä III olevassa 2 jaksossa selostettua koetta. 2. EY-lannoitteisiin, jotka täyttävät tämän luvun vaatimukset ja, jäsenvaltion niin vaatiessa, räjähtävyyden määrittämiseksi suoritettavan liitteessä III olevassa 3 (menetelmä 1, kohta 3) ja 4 jaksossa selostetun kokeen vaatimukset, ei sovelleta kansallisia säännöksiä, joita sovelletaan vähemmän turvallisiin lannoitteisiin ja tällaisten lannoitteiden varastointiin. 28 artikla Runsastyppisiä yksiravinteisia ammoniumnitraattilannoitteita saadaan toimittaa lopulliselle käyttäjälle ainoastaan pakattuna. III OSASTO lannoitteiden vaatimustenmukaisuusarviointi 29 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat valvoa "EY-LANNOITE" -merkinnöin markkinoille saatettavia lannoitteita virallisilla toimenpiteillä todentaakseen, että kyseiset lannoitteet ovat tämän asetuksen mukaisia. Nämä valvontatoimenpiteet eivät saa velvoittaa valmistajia toistamaan 30 artiklan edellytykset täyttävien laboratorioiden tekemiä kokeita silloin, kun nämä kokeet ovat osoittaneet lannoitteen vaatimustenmukaisuuden. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että liitteessä I lueteltuihin lannoitetyyppeihin kuuluvien EY-lannoitteiden virallista valvontaa varten suoritettava näytteenotto ja sitä varten tehtävät analyysit tehdään noudattamalla liitteessä IV selostettuja menetelmiä. 3. Se, että lannoite on tässä asetuksessa säädettyjen lannoitetyyppejä ja ilmoitettavia ravinnepitoisuuksia ja/tai eri muodossa olevien ja liukoisten ravinteiden ilmoitettavia pitoisuuksia koskevien vaatimusten mukainen, voidaan osoittaa virallisissa tarkastuksissa ainoastaan liitteen IV mukaisilla näytteenotto- ja analyysimenetelmillä, joissa otetaan huomioon liitteessä II määritellyt sallitut poikkeamat. 4. Näytteenotto- ja analyysimenetelmien mukauttamisessa tekniseen kehitykseen on noudatettava 32 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä, ja tällöin on aina, kun se on mahdollista, käytettävä yhdenmukaistettuja eurooppalaisia standardeja. 30 artikla 1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ne alueellaan sijaitsevat laboratoriot, joilla on pätevyys ja valtuudet tarjota tarvittavat palvelut sen tarkastamiseksi, että EY-lannoitteet ovat tämän asetuksen vaatimusten mukaisia. 2. Jäsenvaltioiden on osoitettava 1 kohdassa tarkoitettujen ilmoitettujen laboratorioiden pätevyys joko hyväksynnällä liitteessä V tarkoitettujen standardien mukaisesti tai todistamalla, että ne täyttävät neuvoston direktiivin 87/18/ETY [15] vaatimukset. [15] EYVL L 15, 17.1. 1987, s. 29. 3. Komissio julkaisee luettelon ilmoitetuista laboratorioista Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 4. Jos jäsenvaltiolla on perusteltua aihetta epäillä, ettei ilmoitetulla laboratoriolla ole tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettua pätevyyttä, sen on otettava asia esille 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa komiteassa. Sovelletaan 15 artiklan 2 kohtaa soveltuvin osin. IV osasto Loppusäännökset I luku Liitteiden muuttaminen 31 artikla 1. Uuden lannoitetyypin sisällyttämisessä tämän asetuksen I liitteeseen noudatetaan 32 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä. Kyseisessä menettelyssä on toimitettava tekniset asiakirjat sille jäsenvaltion viranomaiselle, joka esittelee asian 32 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle komitealle. 2. Valmistajan tai valmistajan edustajan, joka haluaa ehdottaa uutta lannoitetyyppiä lisättäväksi liitteeseen I ja jonka on tätä varten laadittava tekniset asiakirjat, on otettava huomioon liitteessä V tarkoitetut tekniset asiakirjat. 3. Muutokset, joita tarvitaan liitteiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen, on vahvistettava 32 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 32 artikla 1. Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. 2. Viitattaessa tähän kohtaan sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä ja otetaan huomioon mainitun päätöksen 7 artikla ja 8 artikla. 3. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa säädetty määräaika on kolme kuukautta. II luku Siirtymäsäännökset 33 artikla 1. Poiketen siitä mitä 5 artiklassa säädetään, Itävalta, Suomi ja Ruotsi saavat kuitenkin 31 päivään joulukuuta 2004 asti kieltää sellaisten EY-lannoitteiden markkinoille saattamisen alueillaan, joiden kadmiumpitoisuudet ylittävät liittymispäivänä kansallisesti vahvistetut pitoisuudet. 2. Komissio kuullen jäsenvaltioita ja asianomaisia tutkii 30 päivään kesäkuuta 2002 mennessä, onko lannoitteiden kadmiumpitoisuuksista vahvistettava yhteisön tason säännöksiä. 34 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat siirtymäjakson ajan 31 päivään joulukuuta 2006 asti jatkaa kansallisten säännöstensä soveltamista sellaisten toimivaltaisten laboratorioiden hyväksymiseen, jotka tarjoavat tarvittavat palvelut sen tarkastamiseksi, että EY-lannoitteet ovat tämän asetuksen vaatimusten mukaisia, tämän kuitenkaan vaikuttamatta 30 artiklan 2 kohdan soveltamiseen. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle nämä laboratoriot sekä annettava tarkat tiedot niiden hyväksymismenettelystä. iii luku Loppusäännökset 35 artikla Kumotaan direktiivit 76/116/ETY, 77/535/ETY, 80/876/ETY ja 87/94/ETY. 36 artikla Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista, jota sovelletaan tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä säännökset komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003 ja kaikki niiden muutokset mahdollisimman pian. 37 artikla Komissio arvioi viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2006 voimaantulosta 6 artiklan mukaisen ilmoitusmenettelyn ehdottaakseen yhtä yhtenäistä yhteisön tason ilmoitusjärjestelmää. 38 artikla Tämä asetus tulee voimaan kuudentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja LIITE I EY-lannoitetyyppien luettelo A Epäorgaaniset yksiravinteiset pääravinnelannoitteet A.1 Typpilannoitteet >TAULUKON PAIKKA> A.2 Fosfaattilannoitteet Kun hiukkaskoko on määrätty sellaisille lannoitteiden raaka-aineille, joita myydään rakeisena (lannoitteet 1, 3, 4, 5, 6 ja 7), se määritetään asianmukaisella analyysimenetelmällä. >TAULUKON PAIKKA> A.3 Kaliumlannoitteet >TAULUKON PAIKKA> B Epäorgaaniset moniravinteiset pääravinnelannoitteet B.1 NPK-lannoitteet >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> B.1 NPK-lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> B.2 NP-lannoitteet >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> B.2 NP-lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> B.3 NK-lannoitteet >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> B.3 NK-lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> B.4 PK-lannoitteet >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C. Epäorgaaniset nestemäiset lannoitteet C.1 Yksiravinteiset nestemäiset lannoitteet >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> C.2 Moniravinteiset nestemäiset lannoitteet (jatkoa) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> D Epäorgaaniset sivuravinnelannoitteet >TAULUKON PAIKKA> E Epäorgaaniset hivenravinnelannoitteet Selittävä huomautus: Jäljempänä olevia huomautuksia sovelletaan E osaan kokonaisuudessaan. Huomautus 1: Kelaatinmuodostaja voidaan E.3 kohdan mukaisesti merkitä alkukirjaimin. Huomautus 2: Jos tuotteesta ei veteen liuottamisen jälkeen jää sakkaa, tuote voidaan nimetä "liukenevaksi". Huomautus 3: Kun hivenravinne on kelatoituneessa muodossa, on ilmoitettava ne pH-arvot, joissa kelatoituneen aineen hyväksyttävä stabiilisuus on taattu. E.1 YHTÄ HIVENRAVINNETTA SISÄLTÄVÄT LANNOITTEET E.1.1 Boori >TAULUKON PAIKKA> E.1.2 Koboltti >TAULUKON PAIKKA> E.1.3 Kupari >TAULUKON PAIKKA> E.1.4 Rauta >TAULUKON PAIKKA> E.1.5 Mangaani >TAULUKON PAIKKA> E.1.6 Molybdeeni >TAULUKON PAIKKA> E.1.7 Sinkki >TAULUKON PAIKKA> E.2 Hivenravinteiden vähimmäispitoisuus lannoitteessa painoprosenttina E.2.1 Kiinteät tai nestemäiset hivenravinnelannoiteseokset >TAULUKON PAIKKA> Hivenravinteiden kokonaismäärä kiinteässä seoksessa vähintään: 5 % lannoitteen massasta. Hivenravinteiden kokonaismäärä nestemäisessä seoksessa vähintään: 2 % lannoitteen massasta. E.2.2 Maahan levitettävät EY-lannoitteet, jotka sisältävät pää- ja/tai sivuravinteita sekä hivenravinteita >TAULUKON PAIKKA> E.2.3 Lehtisumutteina käytettävät EY-lannoitteet, jotka sisältävät pää- ja/tai sivuravinteita sekä hivenravinteita >TAULUKON PAIKKA> E.3 Luettelo hyväksytyistä, hivenravinteiden kanssa kelaatteja ja komplekseja muodostavista orgaanisista yhdisteistä Hyväksytyt tuotteet: E.3.1 Kelaatinmuodostajat: Seuraavien happojen natrium-, kalium- tai ammoniumsuolat: >TAULUKON PAIKKA> E.3.2. Kompleksinmuodostajat Luettelo laaditaan jatkossa. LIITE II Sallitut poikkeamat Tässä liitteessä esitetyt sallitut poikkeamat ovat massaprosentteina ilmoitettuja negatiivisia arvoja. Erityyppisten EY-lannoitteiden ilmoitettujen ravinnepitoisuuksien sallitut poikkeamat ovat seuraavat: 1. Epäorgaaniset yksiravinteiset pääravinnelannoitteet N:NÄ, P2O5:NA, K2O:NA, MgO:NA JA Cl:NA ILMOITETTU ABSOLUUTTINEN ARVO MASSAPROSENTTEINA 1.1 Typpilannoitteet >TAULUKON PAIKKA> 1.2 Fosfaattilannoitteet >TAULUKON PAIKKA> 1.3 Kaliumlannoitteet >TAULUKON PAIKKA> 1.4 Muut aineosat >TAULUKON PAIKKA> 2. EPÄORGAANISET MONIRAVINTEISET PÄÄRAVINNELANNOITTEET 2.1 Ravinteet >TAULUKON PAIKKA> 2.2 Negatiivinen kokonaispoikkeama ilmoitetusta arvosta >TAULUKON PAIKKA> 3. LANNOITTEIDEN SISÄLTÄMÄT SIVURAVINTEET Kalsiumin, magnesiumin, natriumin ja rikin ilmoitettujen pitoisuuksien sallitut poikkeamat ovat yksi neljäsosa näiden ravinteiden ilmoitetusta pitoisuudesta, absoluuttiselta arvoltaan kuitenkin enintään 0,9 % CaO:n, MgO:n, Na2O:n, ja SO3:n osalta eli 0,64 kalsiumin (Ca) osalta, 0,55 magnesiumin (Mg) osalta, 0,67 natriumin (Na) osalta ja 0,36 rikin (S) osalta. 4. LANNOITTEIDEN SISÄLTÄMÄT HIVENRAVINTEET Hivenravinteiden ilmoitetun pitoisuuden sallittu poikkeama on - absoluuttiselta arvoltaan 0,4 %, kun pitoisuus on yli 2 %, - yksi viidesosa ilmoitetusta arvosta, kun pitoisuus on enintään 2 %. Eri typpimuotojen ilmoitettujen pitoisuuksien tai fosforipentoksidin ilmoitettujen liukoisuuksien sallittu poikkeama on yksi kymmenesosa kyseisen ravinteen kokonaispitoisuudesta (enimmäisarvo 2 massa- %) edellyttäen, että kyseisen ravinteen kokonaispitoisuus pysyy liitteessä I ja edellä esitetyissä sallituissa poikkeamissa asetetuissa rajoissa. LIITE III Runsastyppisiä ammoniumnitraattilannoitteita koskevat tekniset määräykset 1. YKSIRAVINTEISTEN RUNSASTYPPISTEN AMMONIUMNITRAAT- TILANNOITTEIDEN OMINAISUUDET JA RAJA-ARVOT 1.1 Huokoisuus (öljynpidätyskyky) Kaksi tämän liitteen 3 jakson 2 kohdan määräysten mukaista lämpökäsittelyä 25 °C:n ja 50 °C:n lämpötiloissa läpikäyneen lannoitteen öljynpidätyskyky ei saa ylittää 4:ää massaprosenttia. 1.2 Palavat aineet Hiilenä mitatun palavan aineksen massaprosentti ei saa ylittää 0,2:ta prosenttia niiden lannoitteiden osalta, joiden typpipitoisuus on vähintään 31,5 massaprosenttia, eikä 0,4:ää prosenttia niiden lannoitteiden osalta, joiden typpipitoisuus on vähintään 28 massaprosenttia, mutta alle 31,5 massaprosenttia. 1.3 pH Lannoiteliuoksen pH:n, joka sisältää 10 g lannoitetta sekoitettuna 100 ml:aan vettä, on oltava vähintään 4,5. 1.4 Seula-analyysi Enintään 5 massaprosenttia lannoitteesta saa läpäistä 1 mm:n seulan ja enintään 3 massaprosenttia lannoitteesta saa läpäistä 0,5 mm:n seulan. 1.5 Kloori Suurin sallittu klooripitoisuus on 0,02 massaprosenttia. 1.6 Raskasmetallit Raskasmetalleja ei tulisi lisätä lannoitteeseen tarkoituksella, eikä tuotantoprosessista peräisin olevien jäämien tulisi ylittää komission määräämää raja-arvoa. Kuparipitoisuus saa olla enintään 10 mg/kg. Muille raskasmetalleille ei määrätä raja-arvoja. 2. RUNSASTYPPISTEN AMMONIUMNITRAATTILANNOITTEIDEN RÄJÄHTÄVYYDEN MÄÄRITTÄMISEKSI TEHTÄVÄN KOKEEN KUVAUS Koe on suoritettava edustavalle lannoitenäytteelle. Ennen räjähtävyyskoetta koko näytteen on käytävä läpi viisi lämpökäsittelyä tämän liitteen 3 jakson 3 kohdan mukaisesti. Lannoitteelle on tehtävä räjähtävyyskoe vaaka-asennossa olevassa teräsputkessa seuraavien olosuhteiden vallitessa: - saumaton teräsputki, - putken pituus: vähintään 1 000 mm, - nimellishalkaisija ulkopuolelta mitattuna: vähintään 114 mm, - seinän nimellispaksuus: vähintään 5 mm, - tehostin: valitun tehostimen tyypin ja massan tulisi olla sellaiset, että ne maksimoivat näytteeseen kohdistetun räjähdyspaineen, jotta näytteen räjähdyksensiirtoalttius voitaisiin määrittää, - koelämpötila: 15-25 °C, - räjähdyksen toteamiseksi käytettävät lyijysylinterit: halkaisija 50 mm ja korkeus 100 mm, sijoitettuna 150 mm välein tukemaan putkea horisontaalisesti. Koe on suoritettava kahdesti. Koetta pidetään ratkaisevana, jos yksi tai useampi putkea vasten olevista lyijysylintereistä painuu kokoon molemmissa kokeissa alle 5 %. 3. MENETELMÄT, JOILLA TARKISTETAAN, NOUDATETAANKO LIITTEESSÄ III OLEVASSA 1 JA 2 JAKSOSSA MÄÄRITELTYJÄ RAJA-ARVOJA Menetelmä 1 Lämpökäsittelyjen soveltamismenetelmät 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään runsastyppisten yksiravinteisten ammonium- nitraattilannoitteiden öljynpidätyskykykoetta ja runsastyppisten, sekä yksi- että moniravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden räjähtämättömyyskoetta edeltävien lämpökäsittelyjen suorittaminen. Tässä jaksossa selostettujen lämpökäsittelymenetelmien katsotaan simuloivan riittävän hyvin olosuhteita, jotka on otettava huomioon sovellettaessa II osaston IV luvun määräyksiä, vaikka nämä menetelmät eivät välttämättä simuloi kaikkia kuljetuksen ja varastoinnin aikaisia olosuhteita. 2. Liitteessä III olevassa 1 jaksossa tarkoitetut lämpökäsittelyt 2.1 Soveltamisala Tätä menetelmää käytetään lämpökäsittelyyn ennen lannoitteen öljynpidätyskyvyn määrittämistä. 2.2 Periaate ja määritelmä Näyte lämmitetään Erlenmeyer-pullossa huoneen lämpötilasta 50 °C:seen ja pidetään tässä lämpötilassa kahden tunnin ajan (50 °C:n vaihe). Tämän jälkeen näytettä jäähdytetään, kunnes saavutetaan 25 °C:n lämpötila, ja näyte pidetään tässä lämpötilassa kahden tunnin ajan (25 °C:n vaihe). Peräkkäiset 50 °C:n ja 25 °C:n vaiheet muodostavat yhden lämpökäsittelyn. Kun näyte on läpikäynyt kaksi lämpökäsittelyä, se pidetään 20 ± 3 °C:n lämpötilassa öljynpidätyskykyä mittaavan arvon määrittämiseksi. 2.3 Välineistö Tavalliset laboratoriovälineet, erityisesti: - vesialtaat, joiden lämpötila voidaan termostaatin avulla säätää 25 (± 1) ja 50 (± 1) °C:seen - erlenmeyerpulloja, joiden tilavuus on 150 ml. 2.4 Menettely Kukin 70 (±5) gramman näyte pannaan erlenmeyerpulloon, joka sen jälkeen suljetaan tulpalla. Kukin pullo siirretään kahden tunnin välein 50 °C:n altaasta 25 °C:n altaaseen ja päinvastoin. Allasveden lämpötila pidetään vakiona ja vesi pidetään liikkeessä sekoittamalla sitä nopeasti, jotta vedenpinta ulottuu näytteen pinnan yläpuolelle. Tulppa suojataan kondensaatiolta vaahtokumisuojuksella. 3. Liitteessä III olevassa 2 jaksossa tarkoitetut lämpökäsittelyt 3.1 Soveltamisala Tätä menetelmää käytetään räjähtävyyskoetta edeltävässä lämpökäsittelyssä. 3.2 Periaate ja määritelmä Näyte lämmitetään vedenpitävässä laatikossa huoneen lämpötilasta 50 °C:seen ja pidetään tässä lämpötilassa tunnin ajan (50 °C:n vaihe). Tämän jälkeen näytettä jäähdytetään, kunnes saavutetaan 25 °C:n lämpötila, ja näyte pidetään tässä lämpötilassa tunnin ajan (25 °C:n vaihe). Peräkkäiset 50 °C:n ja 25 °C:n vaiheet muodostavat yhden lämpökäsittelyn. Kun näyte on läpikäynyt vaadittavan määrän lämpökäsittelyjä, se pidetään 20 ± 3 °C:n lämpötilassa räjähtämättömyyskokeeseen saakka. 3.3 Välineistö - vesiallas, jonka lämpötilaa voidaan säädellä termostaatilla 20 °C:sta 51 °C:seen ja jonka pienin mahdollinen lämpenemis- ja jäähtymisnopeus on 10 °C/h, tai kaksi vesiallasta, joista toisen lämpötila on termostaatilla säädetty 20 °C:seen ja toisen 51 °C:seen. Altaiden vettä sekoitetaan koko ajan; altaan pitäisi olla tilavuudeltaan niin suuri, että vesi pääsee kiertämään riittävästi. - ruostumattomasta teräksestä valmistettu laatikko, joka on kaikkialta vedenpitävä ja jonka keskellä on lämpöanturi. Laatikon ulkoleveys on 45 (± 2) mm ja seinämien paksuus 1,5 mm (katso kuva 1). Laatikon korkeus ja pituus voidaan valita niin, että ne sopivat vesihauteen mittoihin, esim. pituus 600 mm, korkeus 400 mm. 3.4. Menettely Yhteen räjähdykseen riittävä määrä lannoitetta pannaan laatikkoon ja kansi suljetaan. Laatikko asetetaan vesialtaaseen. Vesi lämmitetään 51 °C:seen ja mitataan lämpötila lannoitteen keskeltä. Vesi jäähdytetään tunti sen jälkeen, kun lämpötila keskellä on noussut 50 °C:seen. Tunti sen jälkeen, kun lämpötila keskellä on 25 °C, aloitetaan jälleen veden lämmittäminen ja toinen lämpökierto. Jos käytetään kahta vesiallasta, laatikko siirretään altaasta toiseen kunkin lämmitys/jäähdytysjakson jälkeen. Kuvio 1 >VIITTAUS KAAVIOON> O-ring = O-rengas cover = kansi box = laatikko wing nut = siipimutteri bolt = ruuvipultti Menetelmä 2 Öljynpidätyskyvyn määrittäminen 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden öljynpidätyskyvyn määrityksessä käytettävä menetelmä. Tätä menetelmää voidaan soveltaa sekä pellettimuotoisiin että rakeisiin lannoitteisiin, jotka eivät sisällä öljyyn liukenevia ainesosia. 2. Määritelmä Lannoitteen öljynpidätyskyky: Lannoitteeseen jäävän öljyn määrä, joka määritetään tietyissä käyttöolosuhteissa ja ilmaistaan massaprosentteina. 3. Periaate Koe-erän upottaminen kokonaan kaasuöljyyn tietyksi ajaksi ja sitä seuraava ylijäämäöljyn suodattaminen tietyissä olosuhteissa. Koe-erän massan lisäyksen mittaus. 4. Reagenssit Kaasuöljy Viskositeetti enimmillään: 5 mPas 40 °C:ssa Tiheys: 0,8-0,85 g/ml 20 °C:ssa Rikkipitoisuus: <= 1,0 % (m/m) Tuhka: <= 0,1 % (m/m) 5. Välineistö Tavalliset laboratoriovälineet ja: 5.1 Vaaka, jolla voidaan punnita 0,01 gramman tarkkuudella 5.2 Dekantterilasi, jonka tilavuus on 500 ml 5.3 Muovisuppilo, yläpäässä mielellään lieriömäinen seinämä, halkaisija noin 200 mm 5.4 Koeseula, 0,5 mm:n aukot, suppiloon sopiva (5.3) Huom. Tämä suppilon ja seulan koko takaa, että vain muutamia rakeita on päällekkäin ja että öljy suodattuu helposti. 5.5 Suodatinpaperia, nopeaa suodatuslaatua, poimutettua, pehmeää, massa 150 g/m 5.6 Imupaperia (laboratoriolaatua) 6. Menettely 6.1 Saman koenäytteen eri osista suoritetaan kaksi erillistä määritystä nopeasti peräkkäin. 6.2 0,5 mm:ä pienemmät hiukkaset poistetaan koeseulalla (5.4). Näytettä punnitaan 50 grammaa 0,01 gramman tarkkuudella dekantterilasiin (5.2). Lisätään niin paljon kaasuöljyä (kohta 4), että se peittää rakeet kokonaan. Sekoitetaan varovasti ja varmistetaan, että kaikkien rakeiden pinta on kokonaan kastunut. Dekantterilasi peitetään kellolasilla ja jätetään tunniksi 25 (± 2) °C:seen. 6.3 Dekantterilasin sisältö suodatetaan kokonaan suppilon läpi (5.3), jossa on koeseula (5.4). Aines jätetään seulaan tunniksi, jotta suurin osa ylimääräisestä öljystä pääsee suodattumaan pois. 6.4 Kaksi suodatinpaperia (5.5) (noin 500 x 500 mm) asetetaan päällekkäin tasaiselle pinnalle; molempien suodatinpapereiden neljä reunaa taitetaan ylöspäin noin 40 mm:n leveydeltä, jotta rakeet eivät pyöri pois. Suodatinpapereiden keskelle asetetaan kaksi kerrosta imupaperia (5.6). Seulan (5.4) koko sisältö kaadetaan imupapereille ja rakeet levitetään tasaisesti pehmeällä, laakealla harjalla. Kahden minuutin kuluttua imupapereita nostetaan toiselta laidalta ja rakeet siirretään alla oleville suodatinpapereille ja levitetään niille tasaisesti harjalla. Toinen suodatinpaperi asetetaan reunat samalla tavoin ylös käännettyinä näytteen päälle ja rakeita pyöritetään papereiden välissä pyörivin liikkein hiukan painaen. Pysähdytään aina kahdeksan pyörittävän liikkeen jälkeen ja nostetaan suodatinpapereiden vastakkaisia reunoja niin, että reunoille pyörineet rakeet palaavat keskustaan. Menetellään seuraavasti: Pyöritetään neljä täyttä ympyrää, ensin myötäpäivään ja sitten vastapäivään. Vieritetään sitten rakeet takaisin keskelle edellä kuvatulla tavalla. Koko sarja toistetaan kolme kertaa (24 pyöritystä, reunoja nostetaan kaksi kertaa). Uusi suodatinpaperi asetetaan varovasti alimman ja sen yllä olevan paperin väliin ja rakeet vieritetään uudelle paperille nostamalla ylemmän paperin reunoja. Rakeet peitetään uudella suodatinpaperilla ja yllä kuvattu sarja toistetaan. Rakeet kaadetaan taarattuun kulhoon välittömästi pyörittämisen jälkeen ja ne punnitaan uudelleen 0,01 gramman tarkkuudella niiden sisältämän kaasuöljyn massan määrittämiseksi. 6.5 Pyörityksen toistaminen ja uudelleenpunnitus Jos erän sisältämän kaasuöljyn määrä ylittää 2,00 grammaa, erä levitetään uusille suodatinpapereille, pyörittäminen toistetaan ja kulmia nostetaan kohdan 6.4 mukaisesti (kaksi kertaa kahdeksan pyöritystä, nosto kerran). Sen jälkeen erä punnitaan uudelleen. 7. Tuloksen laskeminen 7.1 Laskentamenetelmä ja -kaava Jokaisessa määrityksessä (6.1) öljynpidätyskyky ilmoitettuna prosentteina seulotun koe-erän massasta saadaan yhtälöstä: >TAULUKON PAIKKA> jossa m1 on seulotun erän (6.2) massa grammoina, m2 on kohdan 6.4 tai 6.5 mukainen viimeisessä punnituksessa saatu koe-erän massa grammoina. Tulokseksi otetaan kahden määrityksen aritmeettinen keskiarvo. Menetelmä 3 Palavien ainesosien määrittäminen 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden sisältämien palavien ainesosien määrittämiseksi. 2. Periaate Epäorgaanisten täyteaineiden tuottama hiilidioksidi poistetaan etukäteen hapolla. Orgaaniset yhdisteet hapetetaan kromihapon ja rikkihapon seoksella. Muodostuva hiilidioksidi absorboidaan bariumhydroksidiliuokseen. Sakka liuotetaan suolahappoliuokseen ja mitataan titraamalla se takaisin natriumhydroksidiliuoksen kanssa. 3. Reagenssit 3.1 Kromi(VI)trioksidi CrO3, analyysilaatua 3.2 Rikkihappo, laimennettu 60 tilavuusprosenttiin: kaadetaan 360 ml vettä yhden litran denkantterilasiin ja lisätään varovasti 640 ml rikkihappoa (tiheys 20 °C:ssa = 1,83 g/ml). 3.3 Hopeanitraattiliuos: 0,1 mol/l 3.4 Bariumhydroksidi: Punnitaan 15 grammaa bariumhydroksidia [Ba(OH)2 . 8H2O] ja liuotetaan se kuumaan veteen. Annetaan jäähtyä ja siirretään yhden litran pulloon. Täytetään merkkiin ja sekoitetaan. Suodatetaan taitetun suodatinpaperin läpi. 3.5 Suolahapon standardiliuos: 0,1 mol/l 3.6 Natriumhydroksidin standardiliuos: 0,1 mol/l 3.7 Bromifenolisininen: liuos, jossa 0,4 grammaa litrassa vettä 3.8 Fenolftaleiini: liuos, jossa 2 g/l 60-prosenttisessa etanolissa (tilavuus/tilavuus) 3.9 Natronkalkki: hiukkaskoko noin 1,0-1,5 mm 3.10 Demineralisoitu vesi, juuri keitetty hiilidioksidin poistamiseksi 4. Välineistö 4.1 Tavalliset laboratoriovälineet, etenkin: - suodatinupokas, jossa on sintterilevy (= lasisuodatin) ja jonka tilavuus on 15 ml; levyn läpimitta: 20 mm; kokonaiskorkeus 50 mm; huokoisuus 4 (huokosen läpimitta 5-15 µm), - 600 ml:n dekantterilasi 4.2 Paineistettua typpeä. 4.3 Laitteisto, joka on valmistettu seuraavista osista ja koottu, jos mahdollista, pallohioksilla (ks. kuvio 2) 4.3.1 Noin 200 mm pitkä ja noin 30 mm:n läpimittainen absorptioputki A, joka on täytetty natronkalkilla (3.9) joka pysyy paikallaan lasivillatuppojen avulla 4.3.2 500 ml:n pyöreäpohjainen reaktiopullo B, jossa on sivuputki 4.3.3 Noin 150 mm:n pituinen Vigreux-jakotislauskolonni (C') 4.3.4 Kaksipintalauhdutin C, 200 mm:n pituinen 4.3.5 Drechsel-pullo D, johon kertyy ylimääräinen, ylitihkuva happo 4.3.6 Jäähaude E, joka pitää Drechsel-pullon viileänä 4.3.7 Kaksi absorptioastiaa F1 ja F2, läpimitaltaan 32-35 mm, joiden kaasunjakajana on 10 mm:n pienihuokoinen lasisintteri 4.3.8 Imupumppu ja imunsäätölaite g, T-haara, jonka sivuputki on yhdistetty ohueen kapillaariputkeen, jossa on jatkona kumiletku ja letkunkiristin. Varoitus: Kiehuvan kromihappoliuoksen käyttö laitteistossa alhaisessa paineessa on vaarallinen toimenpide ja vaatii asiaankuuluvia varotoimia. 5. Menettely 5.1 Analyysinäyte Punnitaan noin 10 grammaa ammoniumnitraattia 0,001 gramman tarkkuudella. 5.2 Karbonaattien poisto Analyysinäyte pannaan reaktiopulloon B. Lisätään 100 ml H2SO4:a (3.2). Rakeet liukenevat noin 10 minuutissa huoneen lämpötilassa. Laitteisto kootaan kaavakuvan mukaan: absorptioputken (A) toinen pää liitetään typpisäiliöön (4.2) 5-6 mm elohopeaa sisältävän yksisuuntaisen virtauslaitteen kautta ja toinen pää sisääntuloputkeen, joka johtaa reaktiopulloon. Vigreux-jakotislauskolonni (C') ja lauhdutin (C) vesikiertoineen asennetaan paikoilleen. Typen virtaus säädetään niin, että sitä virtaa kohtuullinen määrä liuoksen läpi, liuos kuumennetaan kiehumispisteeseen ja sitä lämmitetään kaksi minuuttia. Tämän ajan kuluttua ei enää pitäisi esiintyä kuplintaa. Jos kuplintaa kuitenkin näkyy, jatketaan lämmittämistä 30 minuuttia. Liuoksen annetaan jäähtyä ainakin 20 minuuttia typen virratessa sen läpi. Laitteisto kootaan valmiiksi kaavakuvan mukaisesti yhdistämällä lauhdutinputki Drechsel-pulloon (D) ja pullo absorptioastioihin F1 ja F2. Typen on virrattava liuoksen läpi kokoamisenkin aikana. Kumpaankin absorptioastiaan (F1 ja F2) kaadetaan nopeasti 50 ml bariumhydroksidiliuosta (3.4). Typpikuplien annetaan virrata noin 10 minuuttia. Liuoksen on pysyttävä kirkkaana absorptioastioissa. Jos näin ei tapahdu, karbonaatinpoistoprosessi on toistettava. 5.3 Hapetus ja absorptio Kun typen sisääntuloputki on vedetty pois, kaadetaan joukkoon nopeasti 20 grammaa kromitrioksidia (3.1) ja 6 ml hopeanitraattiliuosta (3.3) reaktiopullon (B) sivuhaaran kautta. Laitteisto yhdistetään imupumppuun ja typpivirtaa säädetään niin, että absorptioastioiden F1 ja F2 sinttereiden kautta kulkee tasainen virta kaasukuplia. Reaktiopulloa (B) lämmitetään, kunnes neste kiehuu, ja se pidetään kiehumistilassa puolitoista tuntia [16]. Imua säätelevää venttiiliä (G) on ehkä säädettävä typpivirran ohjaamiseksi, sillä kokeen aikana sakkautuva bariumkarbonaatti saattaa tukkia sintterilevyt. Toimenpide on suoritettu tyydyttävästi, kun absorptioastiassa F2 oleva bariumhydroksidiliuos pysyy kirkkaana. Muutoin koe on toistettava. Lämmittäminen lopetetaan ja laitteisto puretaan. Jokainen jakaja pestään sekä sisä- että ulkopuolelta bariumhydroksidin poistamiseksi ja pesuvesi kerätään vastaavaan absorptioastiaan. Jakajat pannaan yksitellen 600 ml:n dekantterilasiin, jota myöhemmin käytetään määrityksessä. [16] Puolentoista tunnin reaktioaika riittää useimmille orgaanisille aineille, kun katalysaattorina käytetään hopeanitraattia. Suodatetaan nopeasti imusuodatuksella ensin absorptioastian F2 sisältö ja sen jälkeen astian F1 sisältö käyttäen sintteriupokasta. Sakka kerätään huuhtelemalla absorptioastiat vedellä (3.10) ja upokas pestään 50 ml:lla samaa vettä. Upokas asetetaan 600 ml:n dekantterilasiin ja lisätään noin 100 ml keitettyä vettä (3.10). Kumpaankin absorptioastiaan kaadetaan 50 ml keitettyä vettä ja typen annetaan kulkea jakajien läpi viiden minuutin ajan. Vesi yhdistetään dekantterilasissa olevan veden kanssa. Toimenpide toistetaan, kunnes jakajat on huuhdeltu perusteellisesti. 5.4 Orgaanisesta aineksesta peräisin olevien karbonaattien mittaaminen Lisätään viisi tippaa fenolftaleiinia (3.8) dekantterilasin sisältöön. Liuoksesta tulee väriltään punaista. Titrataan suolahapolla (3.5), kunnes vaaleanpunainen väri katoaa. Upokkaassa olevaa liuosta sekoitetaan hyvin ja tarkistetaan näin, ettei vaaleanpunainen väri ilmesty uudelleen. Lisätään viisi tippaa bromifenolisinistä (3.7) ja titrataan suolahapolla (3.5), kunnes liuos muuttuu keltaiseksi. Lisätään vielä 10 ml suolahappoa. Liuos lämmitetään kiehumispisteeseen ja kiehumisen annetaan jatkua enintään minuutin. Varmistetaan, ettei nesteeseen jää sakkaa. Annetaan jäähtyä ja titrataan takaisin natriumhydroksidiliuoksella (3.6). 6. Nollakoe Nollakoe suoritetaan samaa menettelyä noudattaen ja käyttäen samoja määriä kaikkia reagensseja. 7. Tuloksen laskeminen Palavien aineiden määrä (C) ilmaistuna hiilen massaprosentteina näytteestä saadaan yhtälöstä: >TAULUKON PAIKKA> jossa E = koe-erän massa grammoina, V1 = lisätyn 0,1-molaarisen suolahapon kokonaistilavuus ml:ina fenolftaleiinin värinmuutoksen jälkeen, V2 = takaisintitrauksessa käytetyn 0,1-molaarisen natriumhydroksidiliuoksen tilavuus ml:ina. Kuvio 2 >VIITTAUS KAAVIOON> Absorption tube filled with soda lime = natronkalkilla täytetty imuputki (absorptioputki) Reaction flask = reaktiopullo Vigreux fractionating column 150 mm long = Vigreux'n jakotislauskolonni 150 mm pitkä Drechsel bottle 250 ml = Drechsel-pullo 250 ml Ice bath = jääkylpy F1 and F2 = F1 ja F2 Absorption vessels 32 to 35 mm diameter assembled with spherical ground joints = pallohioksilla yhdistetyt absorptioastiat halkaisijaltaan 32-35 mm Gas distributor with 10 mm disc of low porosity sintered glass = kaasunjakaja, jossa on 10 mm:n pienihuokoinen lasisintteri Suction-regulating device = imunsäätölaite to suction pump = imupumpun suunta nitrogen supply = typpeä Menetelmä 4 pH-arvon määrittäminen 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsastyppisen yksiravinteisen ammoniumnitraattilannoiteliuoksen pH-arvon mittaamiseksi. 2. Periaate Ammoniumnitraattiliuoksen pH-arvo mitataan pH-mittarilla. 3. Reagenssit Hiilidioksiditon tislattu vesi tai hiilidioksiditon demineralisoitu vesi. 3.1 Puskuriliuos, pH 6,88 20 °C:ssa Liuotetaan 3,4 ± 0,01 grammaa kaliumvetyortofosfaattia (KH2PO4) noin 400 ml:aan vettä. Liuotetaan 3,55 ± 0,01 grammaa dinatriumvetyrotofosfaattia (Na2HPO4) noin 400 ml:aan vettä. Liuokset kaadetaan 1 000 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin ja sekoitetaan. Liuosta säilytetään ilmatiiviissä astiassa. 3.2 Puskuriliuos, pH 4,00 20 °C:ssa Liuotetaan 10,21 ± 0,01 grammaa kaliumvetyftalaattia (KHC8O4H4) veteen, siirretään 1 000 ml:n mittapulloon, täytetään merkkiin ja sekoitetaan. Liuosta säilytetään ilmatiiviissä astiassa. 3.3 Kaupallisilta markkinoilta saatavaa pH-standardiliuosta voidaan käyttää. 4. Välineistö pH-mittari, varustettu lasi- ja kalomelielektrodilla tai vastaavalla, herkkyys 0,05 pH-yksikköä. 5. Menettely 5.1 pH-mittarin kalibrointi pH-mittari (4) kalibroidaan 20 (± 1) °C:ssa käyttämällä puskuriliuosta (3.1), (3.2) tai (3.3). Liuoksen pintaan johdetaan hidas typpivirta ja virtausta pidetään yllä koko kokeen ajan. 5.2 Määritys Kaadetaan 100,0 ml vettä 250 ml:n dekantterilasiin, jossa on 10 (± 0,01) grammaa näytettä. Liukenemattomat ainekset poistetaan suodattamalla, dekantoimalla tai sentrifugoimalla. Kirkkaan liuoksen pH-arvo mitataan 20 (± 1) °C:ssa samalla tavalla kuin mittaria kalibroitaessa. 6. Tuloksen laskeminen Tulos ilmoitetaan pH-yksikkönä pyöristettynä lähimpään kymmenesosayksikköön ja käytetty lämpötila mainitaan. Menetelmä 5 Hiukkaskoon määrittäminen 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden seulomiseksi. 2. Periaate Näyte seulotaan kolmesta sisäkkäisestä seulasta muodostuvassa yksikössä joko käsin tai koneellisesti. Kuhunkin seulaan jäävä massa merkitään muistiin ja seulan läpäisseen materiaalin prosenttiosuus lasketaan. 3. Välineistö 3.1 200 mm:n läpimittaiset metallilangasta valmistetut koeseulat, joiden aukot ovat 2,0 mm, 1,00 mm ja 0,5 mm; näillä seuloilla on yksi kansi ja säiliö 3.2 Vaaka, jolla voidaan punnita 0,1 gramman tarkkuudella 3.3 Mekaaninen seulantäristin (jos käytettävissä), joka liikuttaa koekappaletta sekä pysty- että vaakasuunnassa 4. Menettely 4.1 Näyte jaetaan edustavasti noin 100 gramman eriin. 4.2 Yksi eristä punnitaan 0,1 gramman tarkkuudella. 4.3 Seulat asetetaan suuruusjärjestykseen seuraavasti: säiliö, 0,5 mm, 1 mm, 2 mm ja punnittu koeannos pannaan ylimpään seulaan. Kansi ja pohjasäiliö kiinnitetään. 4.4 Seulaa ravistetaan joko käsin tai koneella sekä pysty- että vaakasuunnassa. Jos ravistetaan käsin, seulaa kopautetaan toisinaan. Tätä jatketaan 10 minuuttia tai siihen asti, että määrä, joka läpäisee kunkin seulan minuutissa, jää alle 0,1 gramman. 4.5 Seulat irrotetaan kukin vuorollaan ja niihin kasaantunut materiaali kerätään. Tarvittaessa harjataan kevyesti pehmeällä harjalla seulan kääntöpuolelta. 4.6 Kuhunkin seulaan sekä säiliöön kertynyt aines punnitaan 0,1 gramman tarkkuudella. 5. Tulosten arviointi 5.1 Muunnetaan hiukkasmassat kokonaishiukkasmassan (ei alkuperäismäärän) prosenttiosaksi. Lasketaan säiliössä olevan materiaalin prosenttiosuus (ts. > 0,5 mm): A %. Lasketaan 0,5 mm:n seulalla saadun materiaalin prosenttiosuus: B %. Lasketaan 1,0 mm:n seulan läpäisseen materiaalin prosenttiosuus ts. (A + B) %. Hiukkasmassojen summan tulisi olla enintään 2 % alkuperäisestä massasta. 5.2 On tehtävä vähintään kaksi erillistä analyysia. A:n rinnakkaistulosten ei tulisi erota enempää kuin 1,0 % toisistaan eikä B:n enempää kuin 1,5 % (absoluuttisesti). Jos näin ei ole, koe toistetaan. 6. Tuloksen ilmoittaminen Tulos ilmoitetaan kahden määrityksen keskiarvona A:lle ja A + B:lle. Menetelmä 6 Klooripitoisuuden määrittäminen (kloridi-ioneina) 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsastyppisten yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden sisältämän, kloridi-ioneina olevan kloorin pitoisuuden määrittämiseksi. 2. Periaate Veteen liuenneet kloridi-ionit määritetään potentiometrisellä titrauksella hopeanitraatilla happamassa liuoksessa. 3. Reagenssit Kloriditon tislattu vesi tai kloriditon demineralisoitu vesi. 3.1 Asetoni AR. 3.2 Väkevä typpihappo (tiheys 20 °C:ssa = 1,40 g/ml) 3.3 Hopeanitraatin standardiliuos: 0,1 mol/l. Liuosta säilytetään ruskeassa lasipullossa 3.4 Hopeanitraatin standardiliuos 0,004 mol/l. Liuos valmistetaan käyttöhetkellä. 3.5 Kaliumkloridi, 0,1-molaarinen standardireferenssiliuos. Punnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella 3,7276 grammaa kaliumkloridia a.p., jota on kuivattu tunnin ajan 130 °C:ssa uunissa ja joka on jäähdytetty eksikkaattorissa huoneenlämpöiseksi. Liuotetaan pieneen vesimäärään, kaadetaan liuos 500 ml:n mittapulloon, laimennetaan merkkiin ja sekoitetaan. 3.6 Kaliumkloridi, 0,004-molaarinen standardireferenssiliuos. Liuos valmistetaan käyttöhetkellä. 4. Välineistö 4.1 Potentiometri, jossa on hopeaindikaattori- ja kalomelireferenssielektrodi, herkkyys 2 mV, joka kattaa alueen -500 - +500 mV 4.2 Kyllästettyä kaliumnitraattiliuosta sisältävä mittasilta, joka on kytketty kalomelielektrodiin (4.1.) ja jonka päissä on huokoiset tulpat 4.3 Magneettisekoitin, jossa on teflonpeitteinen sauva 4.4 Ohutkärkinen mikrobyretti, jonka asteikossa on 0,01 ml:n välit 5. Menettely 5.1 Hopeanitraattiliuoksen standardointi Pipetoidaan 5,00 ml ja 10,00 ml standardireferenssi-kaliumkloridiliuosta (3.6) kahteen matalaan, esim. 250 ml:n dekantterilasiin. Kummankin dekantterilasin sisältö titrataan seuraavasti: Dekantterilasiin lisätään 5 ml typpihappoliuosta (3.2), 120 ml asetonia (3.1) ja riittävästi vettä niin, että nesteen kokonaismäärä on noin 150 ml. Magneettisekoittimen sauva (4.3) asetetaan dekantterilasiin ja sekoitin käynnistetään. Hopeaelektrodi (4.1.) sekä mittasillan vapaa pää (4.2) upotetaan liuokseen. Elektrodit yhdistetään potentiometriin (4.1) ja kun laitteen 0-kohta on varmistettu, merkitään aloitusjännitteen arvo. Titrataan mikrobyretillä (4.4) ja lisätään aluksi 4 ml (5 ml:n pipetointi) tai 9 ml (10 ml:n pipetointi) hopeanitraattiliuosta. Jatketaan lisäämällä 0,1 ml:n annoksina 0,004-molaarista liuosta tai 0,05 ml annoksina 0,1-molaarista liuosta. Kunkin lisäyksen jälkeen odotetaan, kunnes jännite on tasaantunut. Lisätyt määrät sekä niitä vastaavat jännitearvot merkitään taulukon kahteen ensimmäiseen sarakkeeseen. Merkitään taulukon kolmanteen sarakkeeseen peräkkäiset jännitteen E lisäykset ((1E). Neljänteen sarakkeeseen merkitään jännitteen lisäysten ((1E) positiiviset tai negatiiviset erot ((2E). Titraustulos vastaa 0,1 tai 0,05 ml:n annoksen (V1) hopeanitraattiliuoksen lisäystä, jonka maksimiarvo on (1E. Titrauksen päätepisteen tulosta vastaavan hopeanitraattiliuoksen tarkan määrän (Veq) laskemiseksi käytetään seuraavaa kaavaa: >TAULUKON PAIKKA> jossa V0 on hopeanitraattiliuoksen kokonaismäärä millilitroina suurinta potentiaalinhyppäystä (1E edeltävässä kohdassa, V1 on viimeisen lisätyn hopeanitraattiliuosannoksen (0,1 tai 0,05) määrä millilitroina, b on (2E:n viimeinen positiivinen arvo, B on (2E:n viimeisen positiivisen arvon ja ensimmäisen negatiivisen arvon itseisarvojen summa (ks. taulukko 1). 5.2 Nollakoe Suoritetaan nollakoe ja otetaan se huomioon lopputulosta laskettaessa. Reagenssien nollakokeen tulos V4 millilitroina ilmoitettuna saadaan seuraavasta yhtälöstä: V4 = 2V3 - V2 jossa V2 on käytetyn 10 ml kaliumkloridistandardireferenssiliuoksen titrausta vastaavan hopeanitraattiliuoksen tarkan määrän (Veq) arvo millilitroina, V3 on käytetyn 5 ml kaliumkloridistandardireferenssiliuoksen titrausta vastaavan hopeanitraattiliuoksen tarkan määrän (Veq) arvo millilitroina. 5.3 Tarkistuskoe Nollakoetta voidaan käyttää myös tarkistettaessa, että laitteisto toimii asianmukaisesti ja että menetelmää sovelletaan oikein. 5.4 Määritys Punnitaan 250 ml:n dekantterilasiin 10-20 g näytettä 0,01 g:n tarkkuudella. Lisätään 20 ml vettä, 5 ml typpihappoliuosta (3.2), 120 ml asetonia (3.1) ja riittävästi vettä, niin että liuoksen kokonaistilavuus on noin 150 ml. Pannaan magneettisekoittimen sauva (4.3) dekantterilasiin, asetetaan dekantterilasi sekoittimeen ja käynnistetään sekoitin. Asetetaan hopeaelektrodi (4.1) ja mitta- sillan (4.2) vapaa pää liuokseen, yhdistetään elektrodit potentiometriin (4.1) ja, sen jälkeen kun laitteen 0-kohta on todettu, merkitään ylös alkujännitteen arvo. Titrataan hopeanitraattiliuoksella lisäämällä sitä mikrobyretillä (4.4) 0,1 ml. Kunkin lisäyksen jälkeen odotetaan, kunnes jännite on tasaantunut. Jatketaan titrausta kohdan 5.1 mukaisesti alkaen 4. kappaleesta: "Merkitään lisätyt määrät sekä vastaavat jännitearvot taulukon kahteen ensimmäiseen sarakkeeseen". 6. Tuloksen laskeminen Tulos ilmoitetaan analyysin tuloksena saatuna näytteen klooriprosenttina. Kloorin (Cl) prosenttiosuus saadaan seuraavasta yhtälöstä: >TAULUKON PAIKKA> jossa T on käytetyn hopeanitraattiliuoksen konsentraatio, mol/l, V4 on nollakokeen (5.2) tulos millilitroina, V5 on määritystä (5.4) vastaavan Veq:n arvo millilitroina, m on koeannoksen massa grammoina. Taulukko 1 Esimerkki >TAULUKON PAIKKA> Menetelmä 7 Kuparin määrittäminen 1. Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsaasti typpeä sisältävien yksiravinteisten ammoniumnitraattilannoitteiden kuparipitoisuuden määrittämiseksi. 2. Periaate Näyte liuotetaan laimeaan suolahappoon ja kuparipitoisuus määritetään atomiabsorptiospektrofotometrillä. 3. Reagenssit 3.1 Suolahappo (tiheys 20 °C:ssa = 1,18 g/ml) 3.2 Suolahappo, 6 mol/l liuos 3.3 Suolahappo, 0,5 mol/l liuos 3.4 Ammoniumnitraatti 3.5 Vetyperoksidi, 30-prosenttinen (massa/tilavuus) 3.6 Kupariliuos [17] (varastoliuos): punnitaan 1 gramma puhdasta kuparia 0,001 g:n tarkkuudella, liuotetaan 25 ml:aan 6-molaarista suolahappoa (3.2), lisätään 5 ml vetype-roksidia (3.5) annoksittain ja laimennetaan 1 litraksi vedellä. 1 ml tätä liuosta sisältää 1 000 mikrogrammaa kuparia (Cu). [17] Kaupallisesti saatavaa kuparistandardiliuosta voidaan käyttää. 3.6.1 Kupariliuos (laimennettu): pipetoidaan 10 ml varastoliuosta (3.6) 100 ml:aan vettä ja pipetoidaan 10 ml tätä liuosta 100 ml:aan vettä. 1 ml lopullista liuosta sisältää 10 mikrogrammaa kuparia (Cu). Valmistetaan liuos käyttöhetkellä. 4. Välineistö Atomiabsorptiospektrofotometri, johon kuuluu kuparilamppu (324,8 nm) 5. Menettely 5.1 Analyysiliuoksen valmistaminen Punnitaan 25 grammaa näytettä 0,001 g:n tarkkuudella 400 ml:n dekantterilasiin, lisätään varovasti 20 ml suolahappoa (3.1) (hiilidioksidin muodostuminen voi aiheuttaa voimakkaan reaktion). Lisätään tarvittaessa suolahappoa. Kun kuohunta on päättynyt, haihdutetaan näyte kuivaksi höyryhauteessa sekoittaen joskus lasisauvalla. Lisätään dekantterilasiin 15 ml 6-molaarista suolahappoa (3.2) sekä 120 ml vettä. Sekoitetaan lasisauvalla, joka pitäisi jättää dekantterilasiin, ja peitetään astia kellonlasilla. Keitetään liuosta varovasti, kunnes näyte on täysin liuennut, ja jäähdytetään. Siirretään liuos kvantitatiivisesti 250 ml:n mittapulloon huuhtomalla dekantterilasi 5 ml:lla 6-molaarista suolahappoa (3.2) ja kaksi kertaa 5 ml:lla kiehuvaa vettä, täytetään 0,5-molaarisella suolahapolla (3.3) merkkiin ja sekoitetaan huolellisesti. Suodatetaan kuparittoman suodatinpaperin [18] läpi ja hylätään ensimmäiset 50 ml. [18] Whatman 541 tai vastaava. 5.2 Nollaliuos Valmistetaan nollaliuos, josta on jätetty pois ainoastaan näyte, ja otetaan se huomioon lopullista tulosta laskettaessa. 5.3. Määritys 5.3.1 Näyte- ja nollakoeliuoksen valmistaminen Laimennetaan analyysiliuos (5.1) ja nollaliuos (5.2) 0,5-molaarisella suola- hapolla (3.3) kuparikonsentraatioltaan sopivaksi spektrometrin optimaaliselle mittausalueelle. Laimentamista ei tavallisesti tarvita. 5.3.2 Kalibrointiliuosten valmistaminen Standardiliuos (3.6.1) laimennetaan 0,5-molaarisella suolahappoliuoksella (3.3) ja valmistetaan näin vähintään viisi standardiliuosta, jotka vastaavat spektrometrin optimaalista mittausaluetta (0-5,0 µg/ml Cu). Ennen kuin lasit täytetään merkkiin, jokaiseen lisätään ammoniumnitraattiliuosta (3.4) niin, että lopullinen konsentraatio on 100 mg /ml. 5.4 Mittaaminen Spektrofotometri (4) säädetään aallonpituudelle 324,8 nm. Käytetään hapettavaa ilma-asetyleeniliekkiä. Suihkutetaan peräkkäin kolme kertaa kalibrointi- liuosta (5.3.2), analyysiliuosta ja nollaliuosta (5.3.1). Laite huuhdotaan tislatulla vedellä jokaisen suihkutuksen välillä. Kalibrointikäyrä piirretään käyttämällä ordinaattana kunkin käytetyn standardin absorbanssien keskiarvoa sekä abskissana vastaavaa kuparikonsentraatiota (µg/ml.). Määritetään näyte- ja nollaliuoksen kuparipitoisuus kalibrointikäyrän avulla. 6. Tuloksen laskeminen Näytteen kuparipitoisuus lasketaan ottamalla huomioon näytteen massa, analyysin aikana tehdyt laimennukset sekä nollakokeen tulos. Tulos ilmoitetaan mg Cu/kg. 4. RÄJÄHTÄVYYDEN MÄÄRITTÄMINEN 4.1 Tarkoitus ja soveltamisala Tässä asiakirjassa määritellään menetelmä runsaasti typpeä sisältävien ammoniumnitraattilannoitteiden räjähtävyyden määrittämiseksi. 4.2 Periaate Näytekappale suljetaan teräsputkeen, jossa se altistetaan räjähdyspanoksen aiheuttamalle tärähdykselle. Räjähdyksen eteneminen määritetään niiden lyijysylinterien kokoonpainumisesta, joiden päälle putki on asetettuna vaakatasossa kokeen aikana. 4.3 Materiaalit 4.3.1 83-86 % pentriittiä sisältävä muoviräjähde Tiheys: 1 500-1 600 kg/m³ Räjähdysnopeus: 7 300-7 700 m/s Massa: 500 ± 1 grammaa. 4.3.2 Seitsemän pituussuunnassa joustavaa sytytyslankaa, joiden päällys ei sisällä metallia Täyttömassa: 11-13 g/m Kunkin langan pituus: 400 ± 2 mm. 4.3.3 Sekundaarisesta räjähdysaineesta puristettu pelletti sytyttimen asettamista varten Räjähde: heksogeeni/vaha 95/5 tai tetryyli tai samankaltainen sekundääriräjähde, voi sisältää grafiittia Tiheys: 1 500-1 600 kg/m³ Halkaisija: 19-21 mm Korkeus: 19-23 mm Keskussyvennys sytytintä varten: halkaisija 7-7,3 mm, syvyys 12 mm. 4.3.4 ISO 65 - 1981 - Raskaat sarjat -standardin mukainen saumaton putki, jonka nimellisulottuvuudet DN 100 (4'') Ulkohalkaisija: 113,1-115,0 mm Seinän paksuus: 5,0-6,5 mm Pituus: 1 005 (± 2) mm. 4.3.5 Pohjalevy Materiaali: hyvin hitsautuva teräs Ulottuvuudet: 160 x 160 mm Paksuus: 5-6 mm. 4.3.6 Kuusi lyijysylinteriä Halkaisija: 50 (± 1) mm Korkeus: 100-101 mm Materiaali: pehmeä lyijy, jonka puhtausaste on vähintään 99,5 %. 4.3.7 Teräsharkko Pituus: vähintään 1 000 mm Leveys: vähintään 150 mm Korkeus: vähintään 150 mm Massa: vähintään 300 kg, jollei teräsharkolla ole vakaata perustaa. 4.3.8 Lisälataukseen tarvittava muovi- tai pahvisylinteri Seinän paksuus: 1,5-2,5 mm Halkaisija: 92-96 mm Korkeus: 64-67 mm. 4.3.9 Sytytin (sähköinen tai muu kuin sähköinen), jonka sytytysvoima on 8-10 4.3.10 Puukiekko Halkaisija: 92-96 mm, jonka on sovittava muovi- tai pahvisylinterin (4.3.8) sisähalkaisijaan. Paksuus: 20 mm. 4.3.11 Puusauva, jonka ulottuvuudet ovat samat kuin sytyttimellä (4.3.9) 4.3.12 Nuppineuloja (maksimipituus 20 mm) 4.4 Menettely 4.4.1 Teräsputkeen työnnettävän räjähdyspanoksen valmistaminen Tarvikkeiden mukaan räjähdyspanos voidaan sytyttää kahdella tavalla. 4.4.1.1 Seitsemän kohdan samanaikainen sytytys Käyttövalmis räjähdyspanos esitetään kuvassa 1. 4.4.1.1.1 Porataan puukiekkoon (4.3.10) reiät kiekon akselin keskuksen läpi sekä rinnakkain symmetrisesti 55 mm halkaisijasta sijaitsevan samankeskisen kehän läpi. Reikien halkaisijan tulee olla 6-7 mm (ks. kuvion 1 sarakkeet A-B) käytettävän sytytyslangan halkaisijan mukaan (4.3.2). 4.4.1.1.2 Leikataan seitsemän 400 mm:n mittaista joustavaa sytytyslankaa (4.3.2). Räjähdysaineen valumista sytytyslangan päistä vältetään leikkaamalla lanka siististi ja sulkemalla leikkauspäät liimalla. Kukin lanka työnnetään puukiekossa (4.3.10) olevien reikien läpi siten, että lankojen päät työntyvät muutaman senttimetrin päähän kiekon toiselta puolelta. Pieni nuppineula (4.3.12) työnnetään poikittain kunkin sytytyslangan tekstiilisuojukseen 5-6 mm päähän langan päästä ja langan ympärille pannaan liimaa 2 cm:n leveydeltä nuppineulan vieressä olevaan kohtaan. Lopuksi vedetään jokaista lankaa sen pitkästä päästä, niin että nuppineula ja puukiekko koskevat toisiaan. 4.4.1.1.3 Muotoillaan muoviräjähde (4.3.1) 92-96 mm:n läpimittaiseksi sylinteriksi siten, että se mahtuu sylinteriin (4.3.8). Tämä sylinteri asetetaan pystyasentoon tasaiselle alustalle ja työnnetään muovailtu räjähde sisään. Työnnetään tämän jälkeen sylinterin yläosaan puukiekko [19], johon on kiinnitetty seitsemän sytytyslankaa, ja painetaan se alas räjähteeseen. Sylinterin korkeus (64-67 mm) säädetään siten, että sen yläreuna ei ulotu puutason yläpuolelle. Lopuksi sylinteri kiinnitetään koko ympärykseltään puukiekkoon esim. niiteillä tai pienillä nauloilla. [19] Puukiekon halkaisijan täytyy vastata sylinterin sisähalkaisijaa. 4.4.1.1.4 Ryhmitetään sytytyslankojen vapaat päät puusauvan (4.3.11) ympärille siten, että lankojen päät ovat kaikki sauvan kanssa samassa sauvaan nähden kohtisuorassa tasossa. Kii