[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 17.10.2007

KOM(2007) 620 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE

Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden ja taloudellinen koheesion lisäämiseksi: työmarkkinoilta kauimmas etääntyneiden ihmisten aktiivisen osallisuuden edistäminen

1. Johdanto

EU:n kasvu- ja työllisyysstrategia[1] alkaa kantaa hedelmää: kasvu on nopeutunut, työllisyys on nousussa ja työttömyys vähentymässä kaikkialla Euroopassa. On kuitenkaan selvää, että vielä on tehtävä paljon enemmän, jotta Eurooppa voisi täysimittaisesti hyödyntää mahdollisuutensa ja saavuttaa Lissabonissa asetetut taloudelliset ja yhteiskunnalliset kehitystavoitteet.

Huomattava osa unionin väestöstä on edelleen sosiaalisesti syrjäytynyttä. Euroopan väestöstä 16:ta prosenttia uhkaa köyhyys, viidesosaa asuu huonossa asunnossa, 10 prosenttia väestöstä elää kotitalouksissa, joissa kukaan ei käy työssä, pitkäaikaistyöttömien osuus lähestyy 4:ää prosenttia ja koulunsa keskeyttäneitä on oli 15 prosenttia. Toinen yhä merkittävämmäksi muodostuva yhteiskunnallisen syrjäytymisen ilmentymä on tietotekniikan heikko saatavuus.[2]

Vaikka Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot muodostaa yhden maailman rikkaimmista alueista, ollaan yhä kaukana tavoitteesta, jonka Eurooppa-neuvosto asetti käynnistäessään Lissabonin-strategian maaliskuussa 2000 ja jonka mukaan köyhyyden poistamiseen olisi annettava huomattava panos. Eri jäsenvaltioiden tilanteissa on suuria eroja, mutta monenlaisia ongelmia ja kurjuutta esiintyy EU:ssa yhä sellaisessa laajuudessa, jota yleisesti pidetään yhteiskunnallisesti, moraalisesti ja taloudellisesti kestämättömänä.

Yhteiskunnan ja työmarkkinoiden reunamilla olevien saavuttaminen on sekä talouden että yhteiskunnan prioriteetti. Tehokas ja dynaaminen talous ja toisaalta talous, jonka ytimessä on yhteiskunnallinen oikeudenmukaisuus, eivät suinkaan ole ristiriidassa keskenään, vaan kyseessä ovat toisistaan läheisesti riippuvat tekijät. Yhtäältä talouden kehitys on tarpeen, jotta sosiaalista tukea voitaisiin tarjota. Toisaalta kaikkein syrjäytyneimpien tuominen takaisin työmarkkinoille – sillä edellytyksellä että he ovat työkykyisiä – ja heidän sosiaalisen integraationsa tukeminen ovat olennainen osa Lissabonin-strategiaa, jolla pyritään täysimittaisesti hyödyntämään unionin inhimilliset voimavarat.

Jotta jäsenvaltiot saisivat työkykyiset liikkeelle ja voisivat tarjota soveltuvaa tukea niille, jotka eivät työhön kykene, komissio on ehdottanut kokonaisvaltaista strategiaa, jota voidaan kutsua aktiiviseksi osallisuudeksi .[3] Ihmisarvoiseen elämään riittävä tukitaso on siinä liitetty työmarkkinoihin työtilaisuuksien tai ammatillisen koulutuksen kautta sekä tuomalla perussosiaalipalvelut paremmin saataville. Aktiivinen osallisuus on tässä mielessä täysin joustoturva-ajattelua täydentävää mutta kohdistuu työmarkkinoiden reunamille jääneisiin. Sillä muovataan ”aktiivista hyvinvointivaltiota” tarjoamalla räätälöityjä työllistymisreittejä ja varmistamalla, että työkyvyttömät voivat elää ihmisarvoista elämää ja antaa mahdollisimman hyvän panoksen yhteiskunnalle. Tämä vuoksi aktiivisella osallisuudella tuetaan Lissabonin strategiaa ja se on myös rakenneosana EU:n kestävän kehityksen strategian sosiaalisessa ulottuvuudessa.

Keväällä 2006 komissio käynnisti julkisen kuulemisen[4]. Siihen sisältyi EY:n perustamissopimuksen 138 artiklan mukainen kuuleminen, jonka aiheena oli tarve EU:n tasolla edistää kauimpana työmarkkinoista olevien ihmisten aktiivista osallisuutta. Kuulemista seurasi joukko aloitteita, kuten sosiaalisen suojelun komitean toteuttama, köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen torjumiseen tähtäävien kansallisten toimintasuunnitelmien syvällinen tarkastelu, köyhyyden koskettamien ihmisten kuudes konferenssi (4. ja 5. toukokuuta 2007) ja aktiivista osallisuutta käsitellyt sidosryhmien konferenssi (15. kesäkuuta 2007). Kuulemisesta ja näistä aloitteista saatujen tulosten pohjalta komissio on laatinut tässä tiedonannossa kuvatut ehdotukset, joihin sisältyy myös EY:n perustamissopimuksen 138 artiklan 3 kohdan mukaisen toisen vaiheen kuulemisen käynnistäminen.

2. Kuulemisissa saadut vastaukset

2.1 Yleinen tuki EU:n uudistetuille pyrkimyksille aktiivisen osallisuuden saavuttamiseksi

Vastauksissa vuoden 2006 kuulemiseen korostui, että neuvoston vuonna 1992 antamaa suositusta yhteisistä perusteista sosiaalisen suojelun järjestelmien riittävien voimavarojen ja sosiaalisen avun osalta[5] pidettiin edelleen keskeisenä EU-politiikan välineenä köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen suhteen. Vastauksissa korostui, että suositus oli edelleen täysin ajankohtainen mutta lisätyötä kaivattiin sen täysimittaista täytäntöönpanoa varten, erityisesti kun selvennetään perusteita ja tilastotyökaluja, joita voidaan käyttää mittapuuna määritettäessä vähimmäistoimeentulo-ohjelmien riittävää tasoa.

Vastauksissa myönnettiin myös, että vähimmäistoimeentulo-ohjelmien riittävyyttä on arvioitava laajemmassa kontekstissa, johon sisältyy mahdollisuus saada työtä. Tämän vuoksi useimmissa pidettiin komission omaksumaa laaja-alaista toimintatapaa tervetulleena.[6] EU:n tasoisiin määräyksiin suhtaudutaan varauksellisesti eikä niitä pidetä sopivina Euroopan eroavaisuuksien vuoksi, mutta useimmat vastaajat ilmaisivat silti tukensa uudelle EU-tasoiselle toiminalle. Erityisen voimakasta tukea sai yhteisten periaatteiden muotoilu EU-tasolla sekä avoimen koordinointimenetelmän vahvistaminen.

2.2 Kokonaisvaltaisen toimintatavan tarve

Eri vastauksissa korostui lisäksi se, että aktiivisen osallisuuden toimintatavan onnistunut täytäntöönpano edellyttää sen eri osien välistä synergiaa. Riittävä toimeentulotuki on yhdistettävä työmarkkinamahdollisuuksiin ja laadukkaiden palveluiden parempaan saatavuuteen.

Yhteiskunnallinen osallisuus ja osallistuminen työmarkkinoille kulkevat käsi kädessä. Jotta työmarkkinoille integroituminen voisi tapahtua kestävältä pohjalta, heikossa asemassa oleville on tarjottava resursseiltaan riittävää tukea sekä räätälöityjä työllisyys- ja sosiaalipalveluita, jotta heidän yhteiskunnallista osallisuuttaan ja työllistettävyyttään voidaan kohentaa. Jos tällaiset ihmiset onnistuvat löytämään työtä, olisi tuettava työssä pysymistä, jotta vältetään ”pyöröovitilanne”, jossa ihmiset menettävät työpaikkansa riittämättömien työvoimataitojensa vuoksi tai siksi, että henkilökohtaisiin tai yhteiskunnallisiin esteisiin ei ole riittävästi puututtu. Lisäksi on huomattava, että työllisyys sinällään ei aina suojaa köyhyydeltä, sillä 8:aa prosenttia EU:n työntekijöistä koskee köyhyysriski: tämä selittää kansalaisjärjestöjen ja ammattiyhdistysten voimakkaasti esille tuomaa toivetta laadukkaiden työpaikkojen luomisesta.

Sosiaalisella avulla ja sosiaalipalveluilla on tuettava ihmisten integroitumista työmarkkinoille, lisättävä heidän ansaitsemismahdollisuuksiaan ja vähennettävä riippuvuutta etuuksista sekä riskiä köyhyyden periytymisestä sukupolvelta toiselle. Useat vastaajat painottivat kuitenkin, että on tarkoin seurattava ehdollisten sääntöjen vaikutusta kaikkein heikoimmassa asemassa oleviin, erityisesti sen vuoksi, että sosiaaliavun tasot ovat jo nyt köyhyysriskirajan alapuolella useimmissa jäsenvaltioissa.

2.3 Työmarkkinaosapuolten vastaukset

Jo tiedonannossa, jolla ensimmäisen vaiheen kuuleminen käynnistettiin, korostettiin työmarkkinaosapuolten merkitystä monissa jäsenvaltioissa, kun suunnitellaan ja seurataan aktiivisia työmarkkinapolitiikan linjoja ja kun neuvotellaan minimipalkasta. Vastauksissaan 138 artiklan mukaiseen ensimmäisen vaiheen kuulemiseen työmarkkinaosapuolet eivät aktiivisen osallisuuden kohdalla tukeneet mitään EU-tason lainsäädäntömahdollisuuksista vaan kannattivat nykyisen avoimen koordinointimenetelmän vahvistamista ja entistä paremmin integroitua toimintatapaa. Työmarkkinaosapuolet toivat myös selvästi ilmi, että niiden osuus on keskeinen, kun parannetaan työpaikkojen saatavuutta huono-osaisten kohdalla ja kun toteutetaan soveltuvia rekrytointimenettelyjä, kuten äskettäiset kolmikantasopimuksetkin osoittavat.

Työmarkkinaosapuolet tähdensivät erityisesti, että niiden työohjelmassa vuosiksi 2006–2008 korostuu se, miten työmarkkinaosapuolet voivat käsitellä heikossa asemassa olevien väestöryhmien asioita. Ne ovat myös sitoutuneet toimimaan näin ja lupautuneet toteuttamaan Euroopan työmarkkinoiden keskeisistä haasteista yhteisen analyysin, jossa tarkastellaan mm. epäsuotuisassa asemassa olevien ihmisten integroitumista työmarkkinoille, määrittelemään painopisteet, jotka on sisällytettävä työllisyystoimien puitteisiin, ja neuvottelemaan itsenäisen puitesopimuksen joko epäsuotuisassa asemassa olevien väestöryhmien integroitumisesta työmarkkinoille tai elinikäisestä oppimisesta.

Kuulemisesta saatujen tulosten esittelyä seuranneessa keskustelussa kävi selkeästi ilmi, että työmarkkinaosapuolten rooli työssäpysymisen edistäjinä on keskeinen. Epäsuotuisassa asemassa olevat ihmiset, jotka ovat onnistuneet löytämään työpaikan, voivat tarvita jatkuvaa tukea, esim. työssä tapahtuvan koulutuksen ja elinikäisen oppimisen muodossa sekä soveltuvia ja joustavia työjärjestelyjä, joiden avulla syrjäytyneet ihmiset voivat sovittaa yhteen työnsä sekä pyrkimyksensä selviytyä sosiaalisista ongelmistaan (kuten sopivien asuntojen puute, hoitovastuut ja terveysongelmat). Yhteiskunnallisen uudelleenintegroitumisen prosessi ei siis pääty yrityksen ovelle.

2.4 Kaikkien merkittävien toimijoiden osallistuminen ja integroiminen

Kuulemiseen saaduissa vastauksissa painotettiin myös sitä, että aktiivisen osallisuuden toimintalinjojen onnistuminen edellyttää useiden toimijoiden osallistumista ja yhteistyötä. Paikallis- ja valtionhallinnolla on perusvastuu niiden toimintalinjojen suunnittelusta, rahoituksesta ja hallinnosta, joilla varmistetaan kauimpana työmarkkinoista olevien ihmisten integraatio. Palveluiden tarjoajat – yksityiset, julkiset tai näiden yhdistelmät – ovat avainasemassa, kun toimintalinjoja pannaan täytäntöön paikallistasolla. Kansalaisyhteiskunnan järjestöt edustavat ja avustavat tällaisten toimenpiteiden edunsaajia. Epäsuotuisassa asemassa olevat ihmiset on tuotava mukaan toimintaan, heitä on kuultava ja heille on luotava mahdollisuuksia, jotta tällaisten toimintalinjojen tehoa voidaan parantaa.

Aivan liian usein tällaiset toimijat ovat aktiivisia sosiaali- ja työllisyyspolitiikan aloilla, jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa. Aktiivisen osallisuuden toimintatavan onnistuminen edellyttää integroidun täytäntöönpanoprosessin tukemista paikallisella, alueellisella, kansallisella ja EU:n toimintatasolla sekä kolmella politiikan aihealueella: vähimmäistoimeentulo, aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet ja sosiaalipalvelut.

3. Köyhyyden ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen parempi tuntemus: viimeaikainen poliittinen kehitys

Kuulemisista saatuja erilaisia viestejä olisi tarkasteltava myös EU:ssa Lissabonin-strategian käynnistämisen jälkeen tapahtuneiden erilaisten poliittisten muutosten valossa.

Sosiaalista suojelua ja yhteiskunnallista osallisuutta koskeva avoin koordinointimenetelmä ja Euroopan työllisyysstrategia ovat rakentaneet köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen muodostamien monitahoisten ongelmien parempaa tuntemusta, ja samalla ne ovat vahvoja välineitä, kun edistetään entistä kokonaisvaltaisempaa toimintatapaa, jossa yhdistyvät aktiivisen osallisuuden kolme keskeistä aihealuetta.

Vuoden 2007 sosiaalista suojelua ja sosiaalista osallisuutta koskevassa yhteisessä raportissa myönnetään, että vähimmäisresursseihin olisi kiinnitettävä enemmän huomiota, jotta kukaan ei ”jäisi syrjään”. Tässä mielessä on olennaista, että vähimmäistoimeentulo-ohjelmat ovat riittäviä, jotta taustalla oleviin sosiaalisiin ongelmiin voidaan puuttua ja jotta voidaan edistää kaikkien EU-kansalaisten täysimittaista yhteiskunnallista osallisuutta, joka auttaa kansalaisia kehittämään omaa potentiaaliaan mahdollisimman hyvin. Moninaiset ongelmat edellyttävät kuitenkin monitahoisia ja integroituja ratkaisuja, myös osallisuutta edistäviä työmarkkinoita ja mahdollisuuksia avaavaa sosiaalista tukea.

Osallisuutta edistävät työmarkkinat tarjoavat mahdollisuuksia köyhyyden ja syrjäytymisen torjuntaan. Näiden hyödyntäminen on ollut jäsenvaltioiden merkittävä huolenaihe Euroopan työllisyysstrategian yhteydessä. Jäsenvaltiot ovat sopineet, että jokaiselle työttömälle on tarjottava uusi aloitusmahdollisuus kuuden kuukauden työttömyyden jälkeen, kun kyseessä ovat nuoret, ja kahdentoista kuukauden kuluttua, kun kyseessä ovat aikuiset. Vuoteen 2010 mennessä aktiivisten toimenpiteiden olisi saavutettava 25 prosenttia työttömistä. Työllisyyttä koskevissa suuntaviivoissa[7] 2005–2008 tunnustetaan, että pyrkimykset työllisyysasteen nostamiseksi ovat kytköksissä työpaikkojen vetovoiman, työn laadun ja työn tuottavuuden kasvun parantamiseen sekä työtä tekevien köyhien osuuden vähentämiseen. Osallisuutta edistävien työmarkkinoiden merkitys korostui jälleen vuoden 2007 yhteisessä työllisyysraportissa[8], jossa todetaan, että jäsenvaltiot kiinnittävät entistä enemmän huomiota sellaisiin työmarkkinauudistuksiin, jotka vaikuttavat köyhyyteen ja syrjäytymiseen ja edistävät pitempää työuraa. Jäsenvaltiot pyrkivät yhä yhtenäisemmin toimin tarjoamaan aktiivista tukea kaikkein heikoimmassa asemassa oleville. Tavoitteena on sekä köyhyyden lievittäminen että työvoimantarjontakannustimien samanaikainen lisääminen. Näiden kahden tasapainottaminen on haaste politiikan tekijöille, joiden on myös otettava huomioon kaikkien vero- ja etuusuudistusten mahdolliset budjettivaikutukset.

Sosiaalipalvelut nähdään nyt Euroopan yhteiskunnan ja talouden peruspilareiksi. Laadukkaiden sosiaalipalveluiden saatavuuden parantaminen onkin yksi tärkeimmistä jäsenvaltioiden painopisteistä köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjunnassa.[9] Jo vuoden 1992 suosituksessa kehotettiin jäsenvaltioita kaikin keinoin pyrkimään siihen, että sopivaa sosiaalista tukea voidaan tarjota sitä tarvitseville. Tämän jälkeen on ilmennyt uusia sosiaalisia riskejä, jotka liittyvät siirtymiseen jälkiteolliseen osaamis- ja palvelutalouteen, väestömuutokseen sekä yhteiskuntatrendeihin, kuten yksilöllisyyden korostumiseen. Näiden uusien riskien vuoksi tarvitaan entistäkin kiireellisemmin laadukkaita sosiaalipalveluita ja räätälöityä tukea.

Myös tietotekniikalla on merkittävä osuus tässä yhteydessä. Komissio onkin hiljattain käynnistänyt aloitteita, joilla parannetaan sosiaali- ja terveyspalveluiden tarjontaa tietoyhteiskunnan tekniikan avulla.[10]

4. Suunnitellut EU-toimet

Tämän kuulemisen tulosten ja edellä mainittujen muutosten perusteella komissio ehdottaa avoimen koordinointimenetelmän syventämistä tällä alalla. Se tapahtuisi ottamalla käyttöön yhteisiä periaatteita ja toteuttamalla niiden seurantaa ja arviointia siten, että samalla täysin kunnioitetaan toissijaissijaisuusperiaatetta ja jäsenvaltioiden autonomiaa sekä niiden erilaisia tilanteita ja tarpeita.

Avoimesta koordinointimenetelmästä on muodostunut tärkeä väline, kun pyritään edistämään parhaita toimintatapoja ja varmistamaan tavoitteiden jatkuva seuranta EU-tasolla. Jäsenvaltioiden raporteissa, jotka toimitettiin avoimen koordinointimenetelmän mukaisesti vuonna 2006, korostui aktiivinen osallisuus, jota pidettiin yhtenä tärkeimmistä painopisteistä. Avoimessa koordinointimenetelmässä jatketaan yhteisten periaatteiden pohjalta kaikkien aktiivisen osallisuuden toimintatapaan liittyvien seikkojen seurantaa ja arviointia. Tarkoista toimintatavoista sovitaan sosiaalisen suojelun komiteassa.

Avoimen koordinointimenetelmän puitteissa vastuu toimeentulotuen tason määrittelystä sekä sosiaalituen, sosiaalipalveluiden tarjonnan ja työnteon kannattavaksi tekemisen sopivan yhdistelmän löytämisestä on luonnollisesti jäsenvaltioilla. Tällainen tasapaino riippuu yhteiskunnallisista ja poliittisista näkemyksistä, sosiaalisista ja kulttuuriperinteistä, tasa-arvonäkökohdista ja tehokkuudesta erityyppisten ongelmien torjunnassa.

Aktiivisen osallisuuden kaikilla kolmella aihealueella on yhteiset periaatteet, joissa korostuu kokonaisvaltainen toimintatapa ja joissa tarjotaan konkreettinen ja integroitu kehys niiden täytäntöönpanoa varten. Tällainen jäsennelty prosessi on oleellisen tärkeä, jotta voidaan tunnistaa parhaat politiikan välineet, kun vastataan yhteiseen yhteiskunnalliseen haasteeseen: pyritään takaamaan kaikille EU:n kansalaisille perusoikeutena sosiaali- ja asumistuki, jotta varmistetaan kaikkien ihmisarvoinen elämä.[11]

Jotta yhteisten periaatteiden tunnistamista ja käyttöön ottamista voitaisiin edistää ja jotta voitaisiin esittää yksityiskohtaisesti aktiivisen osallisuuden strategian osatekijät, komissio aikoo antaa suosituksen, jonka on tarkoitus luoda perusta neuvoston päätelmille ja Euroopan parlamentin päätöslauselmalle.

Kaikkien kolmen aihealueen yhteisiä periaatteita kehitetään jäljempänä kuvattavien suuntausten mukaisesti.

4.1 Riittävä toimeentulotuki yhteiskunnallisen syrjäytymisen estämiseksi

Vuoden 1992 suosituksen keskeiset osatekijät, jotka koskevat toimeentulotukea, on kirjattu sen osiin A, B ja C sen kohtaan 3 asti, ja ne ovat kaavaillun strategian kannalta edelleen täysin ajankohtaisia. Ne koskevat erityisesti seuraavia:

1) tunnustetaan ihmisen perusoikeus riittäviin resursseihin ja sosiaalitukeen, jotta ihmisarvoinen elämä olisi mahdollista

2) tehdään tämän oikeuden tunnustaminen riippuvaiseksi yleisistä periaatteista, joita ovat aktiivinen valmius työtä tai ammatillista koulutusta varten niiden osalta, joiden ikä, terveys ja perhetilanne mahdollistavat tällaisen aktiivisen valmiuden, tai tarvittaessa riippuvaiseksi taloudellisista ja yhteiskunnallisista integrointitoimenpiteistä muiden ihmisten osalta

3) tämän oikeuden täytäntöönpano käytännön suuntaviivojen pohjalta; erityisesti se, että määritettäessä sellaisia määriä, jotka katsotaan ihmisarvon kannalta riittäviksi olennaisten tarpeiden kattamiseen, olisi viitattava soveltuviin indikaattoreihin, kuten tilastotietoihin keskimääräisistä käytettävissä olevista tuloista, kotitalouksien kulutuksesta, lakisääteisestä minimipalkasta tai hintatasoista. Olisi tehtävä järjestelyjä näiden määrien säännöllistä ja mainittujen indikaattorien pohjalta tehtävää tarkastelua varten, jotta tarpeet voidaan jatkossakin tyydyttää.

4.2 Yhteys työmarkkinoihin

Työllisyyttä koskevien suuntaviivojen mukaiseesti yhteisissä periaatteissa korostuu työmarkkinaesteiden poistamisen merkitys. Se tapahtuu aktiivisilla ja ennalta ehkäisevillä työmarkkinatoimilla, kuten tarpeiden nopealla tunnistamisella, työnhaun tuella sekä ohjauksella ja ammatillisella koulutuksella räätälöityjen toimintasuunnitelmien puitteissa.

Jotta työnteko olisi kannattavaa työnhakijoille, on myös tarpeen jatkaa vero- ja etuusjärjestelmien luomien kannustimien ja esteiden tarkastelua. Näitä ovat myös etuuksien hallinto ja niiden ehdollisuus. Samalla on varmistettava sosiaalisen suojelun riittävä taso.

Jotta heikossa asemassa olevien osallisuutta voitaisiin tukea, työmarkkinoiden kysyntäpuolta koskeviin toimintalinjoihin sisällytetään osuus- ja yhteisötalouden laajentaminen, työpaikkojen uusien lähteiden kehittäminen vastauksensa kollektiivisiin tarpeisiin, työnantajiin kohdistuvat työhönottokannustimet, syrjinnänvastainen lainsäädäntö sekä työmarkkinalainsäädäntö.[12]

4.3 Yhteys laadukkaiden palveluiden parempaan saatavuuteen

Yhteisissä periaatteissa keskitytään kahteen käsitteeseen, jotka on todettu keskeisiksi avoimessa koordinointimenetelmässä sekä jatkuvassa vuoropuhelussa kansalaisjärjestöjen kanssa:[13]

- palveluiden saavutettavuus, johon sisältyy sekä niiden saatavuus (myös niiden saavutettavuus etäisyyden ja fyysisten esteiden kannalta) sekä niiden kohtuuhintaisuus

- palveluiden laatu, johon sisältyvät: käyttäjien osallistuminen; seuranta, toiminnan arviointi sekä parhaiden toimintatapojen jakaminen; inhimilliseen pääomaan investointi; työolot ja työehdot; tasa-arvopuitteet sekä työhönottopolitiikassa että palveluiden tarjonnassa; palveluiden koordinointi ja integrointi; riittävä fyysinen infrastruktuuri, erityisesti sosiaalisen asuntotarjonnan osalta.[14]

Kaikki yleishyödylliset palvelut, myös verkostoalat kuten liikenne ja julkiset palvelut tai rahoituspalvelut, ovat tärkeitä yhteiskunnallisen ja alueellisen koheesion varmistajia. Olennaisten palveluiden yleinen saatavuus olisi taattava, ja komissio on sitoutunut edistämään tätä kaikkialla toimintalinjoissaan.[15] Aktiivisen osallisuuden näkökulmasta yhteisissä periaatteissa keskitytään kuitenkin yleishyödyllisiin sosiaalipalveluihin.

Lakisääteisten ja täydentävien sosiaaliturvajärjestelmien ja terveyspalveluiden lisäksi yleishyödyllisiin sosiaalipalveluihin kuuluvat muut suoraan henkilökohtaisesti tarjottavat olennaiset palvelut, joilla on ennaltaehkäisevää ja yhteiskunnan koheesiota luovaa merkitystä ja jotka helpottavat yhteiskunnallista osallisuutta ja turvaavat perusoikeuksia.[16] Niitä ovat

1) henkilökohtaisten haasteiden ja kriisien (kuten työttömyys, ylivelkaantuneisuus, huumeriippuvuus tai perheen hajoaminen) kohtaamien ihmisten tukeminen

2) toimet, joilla varmistetaan, että kyseiset ihmiset voivat uudelleen täysimittaisesti osallistua yhteiskuntaan ja työmarkkinoille (esim. kuntoutus, maahanmuuttajien kielikoulutus, ammattikoulutus ja ammatillinen uudelleensijoittaminen), ja varmistetaan, että kohtuuhintaista lastenhoitoa on saatavilla

3) toimet, joilla varmistetaan sellaisten henkilöiden osallisuus, joilla on vammaisuuteen tai terveysongelmaan liittyviä pitkäaikaisia tarpeita

4) sosiaalinen asuntotarjonta.

5. Tukea antavat EU-puitteet

EU:n tasolla yhteisten periaatteiden täytäntöönpanoa tuetaan järjestelmällisellä seurannalla ja arvioinnilla ja muilla aloitteilla tai välineillä, jotka täydentävät jäsenvaltioiden toimia.

Komissio haluaa muistuttaa Euroopan työmarkkinaosapuolten merkittävästä roolista aktiivisen osallisuuden toimintatavassa ja pitää tervetulleena niiden sitoumusta vuosien 2006–2008 työohjelmaan. Komissio aikoo yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa tarkastella sitä, miten ne voisivat edelleen kehittää omia aloitteitaan, jotta synergia politiikan muiden aihealueiden ja toimijoiden kanssa tiivistyisi aktiivisen osallisuuden toimintatavassa. Tällaisia muita toimijoita ovat viranomaiset – myös tällä alalla aktiivisimmin toimivat, eli alue- ja paikallisviranomaiset – ja palveluntarjoajat sekä kansalaisjärjestöt.

EU:n rahoitusvälineet ovat jo nyt avainasemassa, kun tuetaan työmarkkinoille pääsyyn pohjautuvien, osallisuutta tukevien toimintalinjojen kehittämistä. Euroopan sosiaalirahasto tarjoaa pitkän aikavälin rahoituspuitteet, joilla täydennetään kansallista ja muista lähteistä saatavaa rahoitusta. Komissio edistää Euroopan sosiaalirahastoa koskevan uuden asetuksen säännösten käyttöä aktiivista osallisuutta tukevia toimenpiteitä varten. Tällaisia toimenpiteitä ovat a) aktiiviseen yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen osallisuuteen johtavien integroitujen reittien kehittäminen ja testaaminen, b) nykykäytäntöihin nähden selvästi parempien innovatiivisten osallisuusstrategioiden valtavirtaistaminen ja c) yhteiskunnallisen osallisuuden edistämistä koskevan hyvän toimintatavan levittäminen ja siirtäminen kaikissa jäsenvaltioissa.

Kaavaillun toimintatavan onnistuminen edellyttää kansallisten, alueellisten ja paikallisten toimijoiden sitoutumista ja täyttä osallistumista. Niiden on oltava avainasemassa, kun aktiivisen osallisuuden toimintalinjoja kehitetään ja pannaan täytäntöön EU:n tasolla. Niiden kehittämät parhaat toimintatavat eivät vielä saa ansaitsemaansa julkisuutta. Tämän vuoksi komissio aikookin tukea myös Progress-ohjelmasta saatavilla olevilla resursseilla paikallisten seurantakeskusten verkon perustamista. Se tapahtuu yhteistyössä EU:n paikallisviranomaisten, palveluntarjoajien ja kansalaisjärjestöjen verkostojen kanssa, ja tavoitteena on seurata ja tukea parhaita toimintatapoja, erityisesti laadukkaiden palveluiden saatavuuden osalta.

6. Päätelmät ja jatkotoimet

6.1 Työmarkkinaosapuolten kuuleminen

EY:n perustamissopimuksen 138 artiklan 3 kohdan mukaisesti työmarkkinaosapuolia pyydetään ilmaisemaan näkemyksensä tässä tiedonannossa kuvatusta toimintatavasta ja erityisesti seuraavista seikoista:

- ehdotettu väline, eli avoimen koordinointimenetelmän syventäminen tällä alalla siten, että otetaan käyttöön yhteiset periaatteet ja tämän jälkeen seurataan ja arvioidaan niitä

- yhteisten periaatteiden sisältö riittävien voimavarojen, osallisuutta tukevien työmarkkinoiden sekä laadukkaiden palveluiden osalta, tämän tiedonannon kohdissa 4.1–4.3 esitetyllä tavalla

- tukea antavat EU:n puitteet tämän tiedonannon kohdan 5 mukaisesti.

Koska työmarkkinaosapuolilla on erityistehtävä työpaikkojen säilymisen edistämisessä (ks. kohta 2.3 edellä) ja koska niiden toiminnalla voidaan saavuttaa synergiaa aktiivisen osallisuuden toimintatapaan kuuluvien muiden aihealueiden kanssa, työmarkkinaosapuolia pyydetään myös esittämään muita huomioitaan ja tutkimaan mahdollisuuksia lisäaloitteisiin aiheista, joita ne käsittelivät kuulemisen ensimmäisessä vaiheessa.

6.2 Sidosryhmien kuuleminen

Kun otetaan huomioon tämän aloitteen aihe sekä se, että kaikki alan toimijat on saatava mukaan (ks. kohta 2.4), komissio kehottaa kaikki sidosryhmiä, myös kaikkien eri tasojen viranomaisia, kansalaisjärjestöjä ja palveluntarjoajia, ilmaisemaan näkemyksenä tämän tiedonannon sisällöstä. Komissio pyytää erityisesti näkemyksiä aktiivisen osallisuuden tukemiseksi esitettyjen ehdotusten tehokkuudesta ja kattavuudesta.

Tämä tiedonanto on osoitettu myös Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle.

6.3 Seuraavat vaiheet

Jotta kaikki EU-tason ja jäsenvaltioiden instituutiot ja organisaatiot, joita asia koskee, voitaisiin saada mukaan, tämä tiedonanto on saatavilla myös työllisyys-, sosiaali- ja tasa-arvoasioiden pääosaston verkkosivuilla osoitteessa:

http://ec.europa.eu/employment_social/consultation_fi.html.

Kaikkien sidosryhmien olisi toimitettava havaintonsa tai ehdotuksensa yksinomaan seuraavaan sähköpostiosoitteeseen:

empl-active-inclusion@ec.europa.eu.

Kommentit olisi toimitettava viimeistään 28. helmikuuta 2008. Komissio tutkii tarkoin kaikki saamansa vastaukset, julkaisee päätelmänsä ja varmistaa, että niihin liittyy johdonmukainen seuranta.

[1] Puheenjohtajista päätelmät, Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto, 23. ja 24. maaliskuuta 2000 sekä KOM(2005) 24.

[2] Eurooppalaisista 44 prosentilla ei ole minkäänlaista internet- ja tietokoneosaamista.

[3] KOM(2006) 44, 8.2.2006.

[4] KOM(2006) 44.

[5] Neuvoston suositus, 24.6.1992 (1999/441/ETY). Ks. myös neuvoston suositus, 27.7.1992 (1999/442/ETY).

[6] Kuulemisten tulokset: http://ec.europa.eu/employment_social/social_inclusion/active_inclusion_en.htm.

[7] Ks. ”Jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkojen suuntaviivat (2005–2008)”, EUVL L 205, 6.8.2005, s. 21.

[8] Euroopan unionin neuvosto (6706/07).

[9] Euroopan unionin neuvosto (7341/05).

[10] KOM(2007) 332, 14.6.2007.

[11] Euroopan unionin perusoikeuskirja, 34 artiklan 3 kohta.

[12] SEK(2007) 329, 6.3.2007, s. 51–58.

[13] Ks. http://www.peer-review-social-inclusion.net/key-issues/quality-and-accessibility-of-social-services/, erityisesti Halloran J. ja K. Calderon-Vera (2007) ”Access to quality social services – A strategy paper”.

[14] Yleishyödyllisiä sosiaalipalveluita koskevassa lähiaikoina annettavassa tiedonannossa käsitellään epävarmuustekijöitä, jotka liittyvät yhteisön sääntöjen soveltamiseen. Siinä tarkastellaan mm. sitä, miten julkisten hankintojen sääntöjä voitaisiin soveltaa paremmin yleishyödyllisten sosiaalipalveluiden alalla. Lisäksi siinä täydennetään näitä selkiyttämispyrkimyksiä lisäaloitteilla, jotka koskevat laadun määrittelyä ja arviointia.

[15] KOM(2004) 374, 12.5.2004.

[16] KOM(2006) 177, 26.4.2006.