KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA

TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA

Oheisasiakirja

Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS

kasvintuhoojien vastaisista suojatoimenpiteistä

1. Ongelman määrittely

Tausta

Kasvien terveys on keskeinen tekijä kestävän ja kilpailukykyisen maa-, metsä- ja puutarhatalouden kannalta. Tarvitaan terveitä siemeniä ja lisäysaineistoa, jotta viljelykasvit olisivat tuottavia ja jotta työllisyys, kasveihin liittyvä innovointi ja elintarvikkeiden turvallisuus voidaan taata. Puiden ja pensaiden tapauksessa kasvinterveyden suojelu on välttämätöntä unionin metsien ja maiseman sekä julkisten ja yksityisten viheralueiden säilyttämiseksi. Organismit (hyönteiset, sienet, sukkulamadot, bakteerit, virukset), jotka ovat kasveille haitallisia (kasvintuhoojat), ovat pääsääntöisesti kehittyneet rinnakkain isäntäkasvilajien kanssa niiden omalla mantereella. Siellä ne aiheuttavat lieviä vahinkoja, jotka ovat kuitenkin hallittavissa hyvien maatalouskäytäntöjen, kuten viljelyn monipuolistamisen, viljelykierron, resistenttien kasvilajikkeiden ja kasvinsuojeluaineiden (torjunta-aineiden) käytön avulla. Nämä toimenpiteet ovat kuitenkin usein riittämättömiä torjumaan muilta mantereilta tulevia tuhoojia ja tauteja, joita vastaan Euroopan kasveilla ja puilla ei yleensä ole geneettistä resistenssiä (ei rinnakkaiskehitystä) ja joille Euroopassa ei ole luontaisia vihollisia. Eurooppaan kulkeutuessaan tällaiset tuhoojat ja taudit aiheuttavat vakavia taloudellisia vahinkoja ja supistavat maatalouden kasvua: ne siirtyvät isäntälajeihin, joissa niitä ei ole aiemmin esiintynyt, ja jopa täysin uusiin isäntälajeihin, leviävät nopeasti eri maihin, pienentävät pysyvästi satoa ja kasvattavat pysyvästi tuotannon ja valvonnan kustannuksia. Taloudelliset tappiot, jotka ovat usein suuria, heikentävät maa- ja metsätalouden kannattavuutta ja kilpailukykyä ja aiheuttavat lisärasitteen jäsenvaltioiden menoihin. Lisäksi uusien tuhoojien ja tautien asettuminen johtaa usein kolmansien maiden asettamiin kauppakieltoihin, mikä aiheuttaa EU:n viennille lisää vahinkoa (talous, työpaikat).

Tämän vuoksi EU:n kasvinterveysjärjestelmän ensimmäisenä tavoitteena on suojella Euroopan maa- ja metsätaloutta ehkäisemällä alkuperäiseen lajistoon kuulumattomien haitallisten organismien (tuhoojien ja patogeenisten mikro-organismien) kulkeutuminen ja leviäminen. Tässä tärkein väline on neuvoston direktiivi 2000/29/EY, jossa otetaan huomioon myös alalla tehdyt kansainväliset kauppasopimukset. Kasvinterveysjärjestelmällä taataan turvallinen kaupankäynti vahvistamalla kasveja ja kasvituotteita koskevat EU:n tuontivaatimukset ja EU:n sisäisiä siirtoja koskevat edellytykset. Luetteloitujen organismien esiintymät on hävitettävä tai, jos se ei ole mahdollista, niiden leviäminen on estettävä EU:n muun alueen suojelemiseksi. Järjestelmän toisena tavoitteena on varmistaa, että kasvintuotantoketjun alussa on saatavilla ja käytössä tervettä kasviaineistoa siten, että ehkäistään haitallisten organismien leviäminen siementen ja taimiaineiston mukana. Tämä tavoite on yhteinen kasvien lisäysaineistoa (taimiaineistoa) koskevan EU:n järjestelmän kanssa. Terve taimiaineisto on ratkaisevan tärkeää sellaisten organismien (kuten virusten) osalta, joita vastaan ei ole saatavilla torjunta-aineita. Silloinkin kun torjunta-aineita on saatavilla, niiden käyttö rajoittuu pääasiassa maatalouteen, puutarhatalouteen ja puutarhoihin (käyttö metsätaloudessa on hyvin rajallista), ja se voi aiheuttaa riskejä ympäristölle ja ihmisten terveydelle.

Ilman kasvinterveysjärjestelmää unionin maa-, puutarha- ja metsätalous kärsisi vakavia taloudellisia vahinkoja (ks. liite VII). Useat kansainvälisesti säännellyt tuhoojat uhkaavat esim. vehnän (EU:n kolmansiin maihin suuntautuvan viennin arvo 9 miljardia euroa), perunan (EU:n tuotannon arvo 9 miljardia euroa) ja tomaatin (tuotannon arvo 9–12 miljardia euroa) viljelyä. Esimerkiksi tomaatin säännellyt tuhoojat voivat aiheuttaa jopa 70 prosentin tuotannonmenetykset ja johtaa kauppakieltojen asettamiseen. Sitrushedelmien tuotanto EU:ssa (4 miljardia euroa) kärsisi vakavaa vahinkoa, jos unioniin saapuisi Xanthomonas axonopodis pv. citri, tuhooja, joka hiljattain kulkeutui Yhdysvaltoihin. Siellä jouduttiin käyttämään 800 miljoonaa euroa korvauksiin ja valvontakustannuksiin. Mäntyankeroisen esiintymät Portugalissa ovat vuodesta 1999 olleet tiukassa, joskin kalliissa valvonnassa, sillä kyseisen tuhoojan leviäminen eteläiseen Eurooppaan johtaisi havupuumetsien 50–90 prosenttiseen kuolleisuuteen (39–49 miljardin euron menetykset). Vuoristoniluri tappaa nykyisin läntisen Kanadan 16 miljoonan hehtaarin mäntymetsistä 80 prosenttia. Jos se kulkeutuisi EU:n alueelle, se uhkaisi EU:n mäntyjä, joiden osuus EU:n tuottavasta metsämaasta on 20 prosenttia. Yleisesti ottaen kasvinterveysjärjestelmän kustannus-hyötysuhteen arvioidaan olevan vähintään 1:500.

EU:n kasvinterveysjärjestelmä on ainutlaatuinen sikäli, että se on avoin järjestelmä: kasvien ja kasvituotteiden siirtäminen unioniin ja unionin alueella on sallittu sillä edellytyksellä, että tiettyjä rajoituksia ja vaatimuksia noudatetaan (esim. lähtöisyys tuhoojasta vapaalta alueelta tai asianmukainen käsittely). Muilta mantereilta tulevat suuret tuontimäärät (liite VI) merkitsevät kuitenkin sitä, että haitallisten vierasperäisten organismien esiintymät ovat tulevaisuudessa erittäin todennäköisiä. Kasvinterveysjärjestelmä on näin ollen välttämätön EU:n kasvintuotantoalan terveyden, kannattavuuden ja kilpailukyvyn suojelemiseksi sekä unionin avoimen kauppapolitiikan säilyttämiseksi.

Komissio ilmoitti 3. toukokuuta 2011 EU:n vuoteen 2020 ulottuvassa luonnon monimuotoisuutta koskevassa strategiassa, että kasvien ja eläinten terveyttä koskeviin järjestelmiin lisätään uusia luonnon monimuotoisuuteen liittyviä näkökohtia ja että kehitetään erityinen EU:n säädös, jolla täytetään haitallisten vieraslajien (organismien, jotka tuodaan tahattomasti tai tahallisesti unioniin, jossa ne eivät kuulu alkuperäiseen lajistoon) torjunnassa olevat toimintapoliittiset puutteet. Kasvinterveysjärjestelmän meneillään olevalla tarkistuksella pyritään vahvistamaan unionin suojaa haitallisia vierasperäisiä tuhoojia ja patogeenejä vastaan ja samalla mahdollisuuksien mukaan edistämään laajempia luonnon monimuotoisuuteen liittyviä tavoitteita.

Kasvinterveysjärjestelmän tarkistaminen on osa neljän tarkistuksen pakettia, joka kattaa kasvien terveyden, eläinten terveyden, kasvien lisäysaineiston laadun sekä elintarvikkeiden ja rehujen virallisen valvonnan. Virallista valvontaa koskevan asetuksen (882/2004) tiettyjä näkökohtia sovelletaan jo kasvinterveyden alalla. Tuleva asetus kattaa kasvinterveysjärjestelmän täysimääräisesti. Tässä vaikutustenarvioinnissa käsitellään kasvinterveysjärjestelmän perinteisiin pilareihin tehtäviä muutoksia, silloinkin kun erityissäännökset (esim. maksut, tuonti) siirtyvät mainittuun asetukseen. Tämä on olennaisen tärkeää, koska kasvinterveysjärjestelmän tarkistus koskee koko järjestelmän toimintaa. Yhteyksiä kasvien lisäysaineistoa koskevaan järjestelmään on siltä osin kuin siemeniä ja lisäysaineistoa sertifioidaan sen osalta, että niissä ei esiinny haitallisia organismeja. Tässä vaikutustenarvioinnissa käsitellään muutoksia, joita tehdään näiden kahden järjestelmän yhdenmukaisuuden parantamiseksi.

Ongelman tunnistaminen

Sen jälkeen, kun kasvinterveysjärjestelmä perustettiin vuonna 1977, se on suojellut unionia menestyksekkäästi monien tuhoojien kulkeutumiselta ja leviämiseltä (esim. perunan ja sitrushedelmien tuhoojat). Tilanne on kuitenkin muuttunut kaupan jatkuvan maailmanlaajuistumisen vuoksi, joka johtaa yhä kasvavaan tuontiin uusista maailmankolkista. Tämä on lisännyt uusien haitallisten organismien määrää rajusti etenkin viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana. Ongelmia pahentaa ilmastonmuutos, joka mahdollistaa sellaisten uusien tuhoojien asettumisen ja menestymisen, jotka eivät aiemmin ole kyenneet selviytymään EU:ssa. Se myös tekee EU:n viljelykasveista ja metsistä haavoittuvampia vierasperäisille tuhoojille. EU:n ongelmina ovat siis tuhoojien kulkeutumisen kasvava riski, niiden suuremmat asettumis- ja leviämismahdollisuudet sekä maatalouden ja luonnon ekosysteemien (myös metsien) lisääntynyt haavoittuvuus. EU:n laajentuminen on lisäksi tuonut mukanaan uusia erilaisia ilmastoja, viljelykäytäntöjä, metsätyyppejä, maisemia ja luontotyyppejä, joiden herkkyys haitallisille organismeille tai kyky sietää niitä eroavat usein toisistaan, mikä johtaa entistäkin merkittävämpiin ja laajempiin vaikutuksiin EU:n tasolla.

Kasvinterveysjärjestelmän arviointi (2010) osoitti, että järjestelmää on mukautettava, jotta se pystyisi täysin vastaamaan näihin lisääntyneisiin riskeihin. Viime vuosikymmenen aikana havaitut metsätalouteen vaikuttavien ja tuontiin liittyvien vaarallisten haitallisten organismien esiintymät (esim. mäntyankeroinen, kiinanrunkojäärä, Rhynchophorus ferrugineus) ovat lisänneet yhteiskunnallista ja poliittista tietoisuutta riittämättömän suojelun kustannuksista ja vaikutuksista. Suurimmat tunnistetut ongelmat liittyvät seuraaviin seikkoihin: ennaltaehkäisyyn kiinnitetään liian vähän huomiota suuririskisten hyödykkeiden tuonnin lisääntyessä; haitalliset organismit on asetettava tärkeysjärjestykseen EU:n tasolla kaikissa 27 jäsenvaltiossa; tuhoojien esiintymisen ja luonnollisen leviämisen valvomiseksi tarvitaan parempia välineitä siinä tapauksessa, että niitä saapuu unionin alueelle; EU:n sisäisiä siirtoja koskevia säädöksiä (kasvipassit ja suoja-alueet) on nykyaikaistettava ja parannettava; ja saataville on asetettava lisää resursseja. Järjestelmän tieteellistä perustaa (tutkimus, laboratoriot) on myös vahvistettava. Nämä ongelmat on ratkaistava, jotta nykyisen järjestelmän positiivista kustannustehokkuutta voidaan vahvistaa pitkällä aikavälillä. Jos tuhoojien esiintymiseen ei puututa sääntelytoimin, seuraa uskottavuusongelma, järjestelmään ei enää haluta investoida ja jäsenvaltiot alkavat asettaa lyhyen aikavälin kansalliset edut EU:n ensisijaisten tavoitteiden edelle (noidankehä). Tämä vahingoittaisi EU:n koko taloutta.

Hallintoon kohdistuvat yhteiskunnan odotukset ovat myös muuttuneet. Nykyisessä järjestelmässä määritellään sidosryhmien velvollisuudet ja ne velvoitetaan suorittamaan maksuja pakollisesta valvonnasta, mutta ne otetaan vain rajoitetusti mukaan politiikan kehittämiseen ja toteuttamiseen. Tätä ei enää pidetä tarkoituksenmukaisena: on löydettävä uusi tasapaino kustannusten ja vastuun jakamisen välillä (kumppanuuden kehittäminen). Sääntelyn parantamista koskevan suunnitelman (SMART) mukaisesti ja tilanteessa, jota meneillään oleva finanssikriisi pahentaa, on erityisen tärkeää lisätä tehokkuutta ja vähentää tarpeettomia kustannuksia ja hallinnollista rasitetta. Tarve uudistaa järjestelmää liittyy myös säännösten noudattamisen kannustimiin.

Kun järjestelmä luotiin, maatalouden tuottavuus ja ruokaturva olivat yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) maailmanlaajuisia tavoitteita. Sittemmin on ilmennyt tarve ”viherryttää” YMP:tä, ja luonnonympäristöön liittyvistä tavoitteista on tullut entistä tärkeämpiä. Tällä on vaikutuksensa kasvinterveysjärjestelmän toimintalogiikkaan, ja myös sen rahoitukseen, sillä järjestelmä on siirtymässä maatalouden yksityisten hyödykkeiden järjestelmästä maatalouden, metsätalouden, luonnonympäristön ja maiseman hyödykkeiden julkis-yksityiseen sekajärjestelmään.

Lisäksi tarvitaan puitteet, joilla säännellään haitallisia vieraslajeja. Kuten komissio totesi luonnon monimuotoisuutta koskevassa strategiassaan, olisi tutkittava, missä määrin haitalliset vieraslajit voitaisiin sisällyttää kasvien ja eläinten terveyttä koskeviin järjestelmiin, jotta resurssien ja infrastruktuurien käyttö voitaisiin optimoida ja samalla välttää vaatimusten päällekkäisyys tulevan haitallisia vieraslajeja koskevan yleislainsäädännön kanssa.

Lisäksi kasvinterveysdirektiivin nykyinen teksti, joka on tulos 34 vuoden aikana vuoden 1977 tekstiin tehdyistä muutoksista, on erittäin monimutkainen ja kaipaa yksinkertaistamista. Väärinkäsitykset ja erot direktiivin tulkinnassa ovat suuri syy säännösten noudattamatta jättämiseen ja näin ollen siihen, että järjestelmän tavoitteita ei saavuteta.

Miten ongelma kehittyisi, jos mitään toimia ei toteutettaisi?

Uusien haitallisten organismien yhä lisääntyvä kulkeutuminen unioniin aiheuttaisi uusia epidemioita EU:n maa- ja metsätaloudessa. Uusien kasvintuhoojien aiheuttamat menetykset vaikuttaisivat maa- ja metsätalouden taloudelliseen elinkelpoisuuteen, mikä heikentäisi ruokaturvaa ja vahingoittaisi maisemaa ja luonnonympäristöä. Hävittäminen ja leviämisen estäminen epäonnistuisivat resurssien puutteen ja järjestelmää kohtaan tunnetun luottamuksen murenemisen takia. Yksityisellä sektorilla esiintyisi kasvavaa vastustusta järjestelmän kustannusten maksamista kohtaan sen tehottomuuden takia ja siksi, että kustannukset ja vastuut jakautuisivat vain rajallisesti viranomaisten ja toimijoiden kesken. Kasviaineistojen vienti kolmansiin maihin vähenisi vaarallisten tuhoojien esiintymisen ja leviämisen seurauksena kaupankäynnille toistuvasti asetettavien kieltojen takia. Kuten liitteistä VII ja VIII ilmenee, kielteiset vaikutukset saattaisivat olla miljardeja euroja vuodessa. Metsiin kohdistuvat vaikutukset voisivat olla tuhoisia: jotkin tavalliset havu- ja lehtipuulajit saattaisivat kadota, kuten Euroopassa ja muualla on ennenkin tapahtunut muille aikanaan tavallisille puulajeille.

2. Toissijaisuusanalyysi

Kasvinterveysjärjestelmä perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevaan 43 artiklaan. Tämän tarkistuksen yhteydessä harkitaan oikeusperustan laajentamista siten, että siihen sisältyisivät myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 114 artikla (sisämarkkinat) ja 191 artikla (ympäristö).

Kasvinterveyden sääntely EU:n tasolla mahdollistaa koordinoidut ja pitkällä aikavälillä halvemmat EU:n ensisijaisiin tavoitteisiin kohdistuvat toimet, joten se on yksittäisten jäsenvaltioiden toimia tehokkaampaa ja edullisempaa. Esimerkiksi erilaisiin kansallisiin haitallisten organismien luetteloihin perustuvat rajatarkastukset eivät olisi tehokkaita eivätkä vaikuttavia, koska hyödykkeet liikkuvat vapaasti sisämarkkinoilla unioniin tuonnin jälkeen. Lisäksi kasvituhoojat ovat itsessään liikkuvaisia, joten rajatylittäviä vaikutuksia ei ilmenisi ainoastaan EU:n sisäisten siirtojen välityksellä vaan myös luonnollisen leviämisen kautta. EU:n tasolla merkityksellisiin tuhoojiin ja tauteihin on siksi välttämättä puututtava yhteistoimin, sillä jos yksi jäsenvaltio jättää toimimatta, ne voivat levitä muihin jäsenvaltioihin. Jos yhdessä jäsenvaltiossa havaittua tuhoojaesiintymää ei ole hävitetty asianmukaisesti, kauppakumppaneina olevat kolmannet maat saattavat ottaa käyttöön koko EU:ta koskevia tuontirajoituksia. EU:n (eikä vain yksittäisten jäsenvaltioiden) jäsenyys kansainvälisessä kasvinsuojeluyleissopimuksessa ja terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyssä WTO:n sopimuksessa merkitsee lisäksi sitä, että EU on vastuussa kansainväliset kasvinterveyttä koskevat standardit takaavan asianmukaisen oikeudellisen kehyksen ylläpitämisestä.

Erityinen lisäarvo siitä, että EU yhteisrahoittaa kasvinterveysjärjestelmää on, että se tarjoaa kannustimia jäsenvaltioille, jotka toteuttavat hävittämis- ja seurantatoimia, jotka ovat pitkällä aikavälillä koko unionin etujen mukaisia. Jäsenvaltioiden olisi vaikea ryhtyä laajamittaisiin tuhoojaesiintymien hävittämistoimiin ilman EU:n tukea siksi, että yksittäisille jäsenvaltioille aiheutuisi suuria kustannuksia koko EU:ta hyödyttävistä toimista, vaikka kokonaiskustannusten ja -hyötyjen suhde koko unionissa olisikin selvästi positiivinen. Tämä edellyttää jäsenvaltioiden välistä solidaarisuutta kustannusten ja rasitteiden jakamisessa. Ajankohtainen esimerkki mäntyankeroisen esiintymisestä Portugalissa osoittaa, että samalla kun EU:n kasvinterveyteen osoitetut yhteisrahoitusmäärärahat ovat ratkaisevan tärkeitä, jotta voidaan toteuttaa Portugalin metsätaloudelle vahinkoa aiheuttavan tuhoojan hävittämis- ja leviämisen estämistoimenpiteitä, ne ovat tärkeitä myös 26 muun jäsenvaltion metsätalouden suojelemiseksi.

3. Poliittiset tavoitteet

Tarkistuksen yleisinä tavoitteina on taata tuleva kasvinterveysjärjestelmä, joka:

– tukee unionin maatalouspolitiikkaa (SEUT-sopimuksen 43 artikla) ja ympäristöpolitiikkaa (SEUT-sopimuksen 191 artikla) kasveille haitallisten organismien vastaisin suojatoimenpitein; ennaltaehkäisy lähteellä on tässä tärkeä periaate.

– sujuvoittaa unionin sisämarkkinoiden toimintaa ja edistää tasapuolista kilpailua (SEUT-sopimuksen 114 artikla) kunnioittaen samalla tieteelliseen tietoon perustuvaa pyrkimystä korkeatasoiseen terveyden ja ympäristön suojeluun.

– edistää maailmankaupan sopusointuista kehitystä (SEUT-sopimuksen 206 artikla) tarjoamalla terveys- ja kasvinsuojelutoimista tehdyn WTO:n sopimuksen eli ns. SPS-sopimuksen mukaisen lainsäädännön.

Tarkistuksen välitavoitteina on:

– varmistaa, että EU:n alue pysyy vapaana haitallisista organismeista, joita ei vielä esiinny unionissa.

– taata, että unionin alueet, joilla esiintyy prioriteettiorganismeja, eivät lisäänny.

– uudistaa järjestelmän hallintoa ja kannustimia.

– varmistaa riittävä tuki järjestelmälle.

Tarkistuksen erityistavoitteina on:

(1) määritellä EU:n ensisijaiset tavoitteet (prioriteettituhoojien tunnustaminen koko unionin alueen osalta; muiden kuin prioriteettituhoojien helpompi siirtäminen kasvien lisäysaineistoa koskevaan järjestelmään)

(2) parantaa ennaltaehkäisyä tuonnin yhteydessä (parempi suojelu EU:hun tulevaa suuririskistä tuontia ja matkatavaroihin liittyviä riskejä vastaan; parempi valmiustaso ja seuranta uusien ja prioriteettiorganismien esiintymien varalta).

(3) parantaa valmiuksia hävittämiseen ja leviämisen estämiseen (päivitetyt laitteet ja toimiin kannustaminen).

(4) EU:n sisäisiä siirtoja koskevan järjestelmän palauttaminen ja uudistaminen (luotettavuuden ja uskottavuuden palauttaminen; toimivaltaisten viranomaisten ja yksityisen sektorin vastuiden tasapainottaminen; hallinnollisen rasitteen keventäminen; tasapuoliset toimintaedellytykset).

(5) parempi tuki järjestelmälle (unioni yhteisrahoittaa yleisen edun nimissä koituneita kustannuksia; toimivaltaiset viranomaiset perivät valvonnan (yksityiseen etuun liittyvät) kustannukset täysimääräisesti toimijoilta; vahva diagnostinen ja tieteellinen tuki; yleinen tietoisuus järjestelmän merkityksestä ja julkinen tuki).

4. Toimintavaihtoehdot

Järjestelmän parantamiseksi kehitettiin neljä vaihtoehtoa. Muun elintarvikeketjua koskevan unionin lainsäädännön kanssa yhteiset horisontaaliset näkökohdat siirretään kaikissa vaihtoehdoissa virallista valvontaa koskevaan asetukseen (882/2004). Tässä arvioinnissa käsitellään muutoksia kasvinterveysjärjestelmän nykyisissä pilareissa riippumatta siitä, siirretäänkö erityissäännökset (esim. sertifiointivaatimukset, kasvipassimaksut, tuontivaatimukset) kyseiseen asetukseen. Vaihtoehdot ovat:

Vaihtoehto 1: Parannetaan ainoastaan järjestelmän oikeudellista muotoa ja selkeyttä. Lainsäädäntö muunnettaisiin direktiivistä asetukseksi, ja sitä yksinkertaistettaisiin ja selkeytettäisiin. Nykytilanne säilytettäisiin sisällön osalta.

Vaihtoehto 2: Priorisointi, nykyaikaistaminen ja ennaltaehkäisyn tehostaminen. Lisänä vaihtoehtoon 1 priorisointia parannettaisiin siten, että direktiivin nykyiset liitteet I ja II, joissa säännellyt tuhoojat luetteloidaan niiden teknisten ominaisuuksien mukaan riippumatta siitä, miten tärkeitä ne ovat unionin kannalta, muutetaan uuden asetuksen nojalla annettavien tulevien täytäntöönpanoasetusten liitteiksi, jotka perustuvat toimintalogiikkaan ja prioriteettijärjestykseen. Kasvipassin ja suoja-alueiden järjestelmiä nykyaikaistettaisiin (vastuun jakaminen toimijoiden kanssa) ja parannettaisiin (kasvipassin soveltamisala ja muoto, tuontivalvonnassa jo voimassa olevien maksujen kaltaiset pakolliset kustannusten kattamiseen perustuvat kasvipassimaksut, tuhoojaesiintymiä suoja-alueilla koskevat säännöt). Kasvinterveysjärjestelmän ja kasvien lisäysaineistoa koskevan järjestelmän keskinäistä johdonmukaisuutta parannettaisiin tehokkuuden lisäämiseksi ja toimijoille aiheutuvien kustannusten vähentämiseksi. Ennaltaehkäisyä vahvistettaisiin ottamalla käyttöön uusi suuririskisten kasviaineistojen luokka, jota ei saa tuoda unioniin ennen riskianalyysin valmistumista, ja poistamalla matkatavaroita koskevat vapautukset (niille tullaan tekemään tarkastuksia harvemmin kustannusvaikutusten minimoimiseksi; ks. liite IX).

Vaihtoehto 3: Priorisointi, nykyaikaistaminen, ennaltaehkäisyn tehostaminen ja tuhoojaesiintymien torjuntatoimien tehostaminen. Lisänä vaihtoehtoon 2 käyttöön otettaisiin seurantaa ja valmiussuunnittelua koskevia velvoitteita. Samoin kuin eläinten terveyttä koskevassa järjestelmässä, EU:n osarahoitusta asetettaisiin saataville uusien haitallisten organismien ja prioriteettiorganismien seurantaa varten ja toimijoille prioriteettiorganismeista aiheutuneiden suorien tappioiden taloudellista korvaamista varten. Hävittämistä ja leviämisen estämistä koskevia oikeudellisia välineitä kehitettäisiin edelleen. Luonnolliseen leviämiseen liittyvien toimenpiteiden jättämisestä ulkopuolelle luovuttaisiin.

Vaihtoehto 4: Priorisointi, nykyaikaistaminen, ennaltaehkäisyn tehostaminen, tuhoojaesiintymien torjuntatoimien tehostaminen ja soveltamisalan laajentaminen kattamaan vieraskasvilajit. Lisänä vaihtoehtoon 3 järjestelmä kattaisi myös haitalliset vieraskasvilajit ja sisältäisi oikeudellisia säännöksiä niitä koskevista toimenpiteistä ja EU:n yhteisrahoituksesta. Haitalliset vieraskasvilajit (muut kuin loiskasvit) eivät kuulu vaihtoehtoihin 1, 2 ja 3.

5. Vaikutusten arviointi

Kustakin vaihtoehdosta arvioitiin sen kokonaiskustannuksia verrattuna perusskenaarioon ja tarkasteltiin sen taloudellisia, yhteiskunnallisia ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia. Arviointiraportin mukaan järjestelmän perusskenaarion kustannukset olivat viitevuonna 2008 yhteensä 59 miljoonaa euroa toimivaltaisten viranomaisten, 88 miljoonaa euroa toimijoiden ja 2 miljoonaa euroa EU:n talousarvion osalta. Järjestelmän kokonaiskustannukset olivat 149 miljoonaa euroa. Näihin lukuihin sisältyvät virallisen valvonnan kustannukset (toimivaltaisille viranomaisille aiheutuneet mutta osittain toimijoilta maksujen muodossa takaisinperityt[1]) sekä seurantaa, hävittämistä ja leviämisen estämistä koskevien toimenpiteiden kustannukset. On huomattava, että perusskenaarion 2 miljoonan euron EU-budjetti perustuu vuoden 2008 viralliseen lukuun. Kun otetaan huomioon, että vaateet olivat 10–20 miljoonaa euroa suuremmat vuosina 2010 ja 2011, jäsenvaltioiden ja EU:n vuotuiset menot ovat tällä hetkellä 10–20 miljoonaa euroa suuremmat.

Toimintavaihtoehtojen kustannukset vaihtelevat merkittävästi. Vaihtoehdolla 1 ei ole kustannusvaikutuksia. Vaihtoehto 2 johtaa siihen, että jäsenvaltioiden kustannukset pienenevät merkittävästi ja toimijoiden kustannukset kasvavat huomattavasti (valvonnan kustannusten täysimääräisen kattamisen takia), kun taas EU:n kustannukset ja järjestelmän kokonaiskustannukset pysyvät pitkälti muuttumattomina. Vaihtoehto 3 johtaa siihen, että jäsenvaltioiden kustannukset pienenevät merkittävästi (valvonnan kustannusten täysimääräisen kattamisen takia), toimijoiden kustannukset pysyvät ennallaan (EU yhteisrahoittaa hävittämistoimista aiheutuvat tappiot, mikä vastaa valvonnan kustannusten täysimääräisestä perimisestä johtuvaa kustannusten kasvua) ja EU:n rahoitusosuus kasvaa, mutta järjestelmän kokonaiskustannukset kasvavat vain hieman. Vaihtoehto 4 johtaa siihen, että jäsenvaltioiden ja toimijoiden kustannukset pysyvät lähes muuttumattomina, mutta EU:n ja koko järjestelmän kustannukset kasvavat erittäin paljon (haitallisten vieraskasvilajien seuranta- ja hävittämiskustannusten takia).

Sääntöjen noudattamisesta aiheutuvat kustannukset yhteensä (myös hallinnollinen taakka ja maksut) || Toimivaltaiset viranomaiset || Toimijat || EU:n talousarvio || Yhteensä

Perusskenaario: -- Ennen maksujen perimistä -- Maksujen perimisen jälkeen || 96 milj. euroa 59 milj. euroa || 51 milj. euroa 88 milj. euroa || 2 milj. euroa 2 milj. euroa || 149 milj. euroa 149 milj. euroa

Vaihtoehto 1 || 59 milj. euroa || 88 milj. euroa || 2 milj. euroa || 149 milj. euroa

Vaihtoehto 2 || 45 milj. euroa || 106,8 milj. euroa || 3 milj. euroa || 154,8 milj. euroa

Vaihtoehto 3 || 44,3 milj. euroa || 89,8 milj. euroa || 26,7 milj. euroa || 160,8 milj. euroa

Vaihtoehto 4 || 64,7 milj. euroa || 89,8 milj. euroa || 47,1 milj. euroa || 201,6 milj. euroa

Järjestelmän taloudellisten, yhteiskunnallisten ja ympäristöön kohdistuvien vaikutusten arviointi osoitti, että vaihtoehdon 1 vaikutukset ovat neutraalit tai lievästi myönteiset, vaihtoehdolla 2 on vähäisiä myönteisiä ympäristövaikutuksia mutta kielteisiä taloudellisia vaikutuksia, kun taas vaihtoehdoilla 3 ja 4 on huomattavan myönteisiä taloudellisia, yhteiskunnallisia ja ympäristövaikutuksia (vaikka järjestelmän kokonaiskustannukset kasvaisivat, hyödyt kasvaisivat vielä enemmän):

Alueet || Vaikutukset

Vaihtoehto 1 || Vaihtoehto 2 || Vaihtoehto 3 || Vaihtoehto 4

Taloudelliset vaikutukset Toimijoiden kustannusten/rasitteen väheneminen Tuottavuus, kannattavuus, kilpailukyky || 0 0 || −− − || 0 +++ || 0 +++

Yhteiskunnalliset vaikutukset Työllisyys Ruokaturva ja elintarvikkeiden turvallisuus || 0 0 || − + || ++ ++ || ++ ++

Ympäristövaikutukset Kestävyys Luonnon monimuotoisuus ja ekosysteemien suojelu Metsien, maiseman sekä julkisten ja yksityisten viheralueiden terveys || + 0 + || + + + || +++ + +++ || +++ +++ +++

Kunkin vaihtoehdon hyödyllisyyden mittaamiseksi niitä verrattiin myös tarkistuksen alkuperäisiin tavoitteisiin sen tarkastelemiseksi, mikä vaihtoehto täyttää parhaiten tarkistuksen tavoitteet:

|| || Vaihtoehto 1 || Vaihtoehto 2 || Vaihtoehto 3 || Vaihtoehto 4

Yleiset tavoitteet || Varmistetaan, että järjestelmä suojaa unionia EU:n ensisijaisia haitallisia organismeja vastaan Järjestelmän uudistaminen kannustimien, kustannusten ja vastuiden osalta, mukaan lukien kilpailun vääristymien poistaminen ja hallinnollisen rasitteen vähentäminen || 0 0 || + + || +++ +++ || +++ (myös haitalliset vieraskasvilajit +++

Erityistavoitteet || EU:n ensisijaisten tavoitteiden määrittäminen -- Prioriteettituhoojien tunnustaminen -- Parempi valmius muuttaa haitallisten organismien luokitusta jouhevasti || 0 0 || +++ +++ || +++ +++ || +++ +++

Parempi ennaltaehkäisy tuonnissa -- Parempi suoja suuririskistä kauppaa vastaan -- Parempi valmiustaso ja seuranta || 0 0 || ++ ++ || ++ +++ || +++ ++

Paremmat valmiudet hävittämiseen ja leviämisen estämiseen -- Päivitetyt välineet -- Prioriteettituhoojista ilmoittamiseen sekä niiden hävittämiseen ja leviämisen estämiseen kannustaminen || 0 0 || + 0 || +++ +++ || ++ ++

EU:n sisäisten siirtojen järjestelmän palauttaminen ja uudistaminen -- Luottamuksen palauttaminen kasvipasseihin ja suoja-alueisiin -- Jäsenvaltioiden ja toimijoiden vastuiden tasapainottaminen, rasitteen/kustannusten vähentäminen, tasapuoliset toimintaedellytykset || 0 0 || +++ + || +++ +++ || +++ +++

Parempi tuki järjestelmälle -- Toimijoiden valvontakustannusten täysimääräinen kattaminen ja unionin osarahoitus julkisen edun nimissä -- Hyvä diagnostinen ja tieteellinen tuki -- Yleinen tietoisuus ja tuki || 0 N.A. 0 || ++ N.A. + || +++ N.A. ++ || +++ N.A. ++

Vaikutuksen suuruus: ++ erittäin positiivinen; + positiivinen; – – erittäin negatiivinen; – negatiivinen; 0 ei vaikutusta. N.A.: ei sovelleta (käsitellään tarkistetussa asetuksessa (EY) N:o 882/2004 ja Horisontti 2020 ‑ohjelmassa).

6. Vaihtoehtojen vertailu

Vaihtoehto 1 ei täytä tarkistuksen tavoitteita.

Vaihtoehto 2 parantaa järjestelmää siltä osin kuin se on mahdollista ilman EU:n suurempaa osallistumista, siten, että toimijoille asetetaan vastuita (mukaan luettuna kustannusten täysimääräinen kattaminen) ja ennaltaehkäisyä vahvistetaan. Meneillään olevan finanssikriisin takia vaihtoehto 2 saattaa olla todennäköinen ehdokas tulevaa kasvinterveysjärjestelmää varten. Arviointi kuitenkin osoitti, että sen kustannustehokkuus on heikko.

Tiukempien tuontisäännösten tarkoituksena on osaltaan vähentää säänneltyjen haitallisten organismien kulkeutumista unioniin. Muilta mantereilta, joilla kyseiset tuhoojat ovat laajalle levinneitä, tulevat suuret tuontimäärät kuitenkin merkitsevät sitä, että ennemmin tai myöhemmin jotkin säännellyt organismit pääsevät läpi ja aiheuttavat tuhoojaesiintymiä, ellei kasviaineiston tuontia koskevasta EU:n avoimesta lähestymistavasta luovuta (tämä vaihtoehto hylättiin heti alussa, myös poliittisesti, sen unionin taloudelle aiheuttaman vahingon vuoksi). Tuhoojaesiintymät on havaittava ajoissa, ja niihin on puututtava tehokkaasti, jos EU:n avoin lähestymistapa halutaan säilyttää. Vaihtoehdon 2 ydin, eli EU:n vahvemman osallistumisen välttäminen, merkitsee sitä, että tarvittavat lisätulot tällaisten tuhoojaesiintymien seurantaan ja niiden vastaisiin varhaisiin toimiin voidaan tuottaa vain osittain siten, että lisätään kasviaineiston EU:n sisäisiin siirtoihin liittyvien kustannusten perimistä. Tämä auttaisi vain joitakin jäsenvaltioita (niitä, jotka eivät tällä hetkellä peri kaikkia kustannuksia takaisin). Se lisäisi toimijoiden rasitetta (tiukemmat tuontisäännökset, suuririskisen kaupan väliaikainen keskeyttäminen) antamatta suurempaa pitkäaikaista suojaa kolmansista maista tulevia haitallisia organismeja vastaan, sillä toimijoille ei tarjottaisi kannustimia nopeaan ilmoittamiseen ja valvontaan ja varhaisiin toimiin osoitetut määrärahat jäisivät useissa jäsenvaltioissa riittämättömiksi. Tämä on riski, sillä haitalliset organismit eivät pysähdy jäsenvaltioiden rajoille.

Vaihtoehdon 2 suurin etu on toimijoiden tehtävien ja vastuiden nykyaikaistaminen ja tasapainottaminen jäsenvaltioiden toimivaltaisiin viranomaisiin nähden (sekä paremmat järjestelyt kasvinterveysjärjestelmän ja taimiaineistojärjestelmän välillä ja tasapuolisemmat toimintaedellytykset). Tämä on yksi tarkistuksen yleisistä tavoitteista, mutta muut yleiset tavoitteet (parempi ennaltaehkäisy ja varhaiset toimet) saavutettaisiin vain osittain. Haitallisten organismien kulkeutuminen EU:hun korkeintaan hidastuisi ja vahingot kasvaisivat edelleen. Vaihtoehdossa 2 oletetaan, että jäsenvaltioilla ja toimijoilla on parhaat edellytykset käsitellä kasvinterveyteen liittyviä ongelmia, mikä on ristiriidassa järjestelmän arvioinnin tulosten ja sen kanssa, että useimmat sidosryhmät ja jäsenvaltiot kannattavat EU:n vahvempaa osallistumista. Se jättää markkinahäiriöt ja merkittävät julkisiin hyödykkeisiin liittyvät näkökohdat huomiotta ja heijastaa pikemminkin kasvinterveysjärjestelmän alkuperäistä logiikkaa, jonka mukaan järjestelmässä on kyse maataloudesta ja kaupan liikkeistä.

Vaihtoehto 3 eroaa vaihtoehdosta 2 siinä, että EU:n yhteisrahoitus seurantaa ja tuhoojaesiintymien hävittämistä varten on suurempi. Tämän tiedetään johtavan joukkoon synergioita, jotka näyttävät olevan ratkaisevan tärkeitä, jotta voidaan varmistaa kasvinterveysjärjestelmän parempi toimivuus tuhoojaesiintymien ennaltaehkäisyn, varhaisen havaitsemisen ja torjumisen osalta. Se puolestaan on tarpeen toivottujen yhteiskunnallis-taloudellisten ja ympäristöllisten hyötyjen saavuttamiseksi.

Uusien ja prioriteettituhoojien seurantaan osoitettu EU:n rahoitustuki helpottaisi tuhoojaesiintymien havaitsemista ajoissa ja niiden hävittämistä paremmin kuin vaihtoehdossa 2, jossa on kyseenalaista, olisiko jäsenvaltioilla resursseja huolehtia uusista tehostettujen kartoitusten suorittamista koskevista velvoitteista. Hävittämistoimia toteutettaisiin todennäköisesti myös määrätietoisemmin. Se, että EU yhteisrahoittaa jäsenvaltioiden viljelijöille maksamia korvauksia prioriteettiorganismien hävittämisestä aiheutuvista suorista tappioista, kannustaisi ilmoittamaan tuhoojaesiintymistä. Kun korvausten saamisen edellytyksenä on hyvien bioturvallisuuskäytänteiden noudattaminen ja nopea ilmoittaminen tuhoojaesiintymistä, tuloksena on ennaltaehkäisevä kannustin, jollainen puuttuu vaihtoehdosta 2. Tuen maksaminen toimijoille tuhoojaesiintymistä aiheutuvia suoria tappioita varten kannustaisi niitä ryhtymään kumppaneiksi EU:n kasvinterveysjärjestelmässä, kuten ne ovat pyytäneetkin. Niin kauan kuin toimijat eivät saa sataprosenttista korvausta kansallisella tasolla (kuten yleensä eivät saa), on epätodennäköistä, että toimijan tappiot kattava EU yhteisrahoitus kannustaisi huolimattomuuteen. EU:n yhteisrahoitusta voisi sitä paitsi saada ainoastaan suoriin arvonmenetyksiin. Kasvattajalle jäisivät välilliset tappiot, jotka voidaan vakuuttaa tai kattaa sijoitusrahastoista yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa. Se, että EU yhteisrahoittaa suoria tappioita, edistää todennäköisesti kansallisten sijoitusrahastojen tarpeellista kehittämistä. Maaseudun kehittämistukea koskevassa komission säädösehdotuksessa (annettu tiedoksi 12. lokakuuta 2011) kaavaillaan tukea viljelijöille maksettaviin rahoitusosuuksiin vakuutuksia ja sijoitusrahastoja varten, joista maksetaan korvauksia vahingoista, myös säänneltyjen kasveille haitallisten organismien esiintymien aiheuttamista vahingoista.

Vaihtoehdossa 3 tasapainottuvat kaikkien osapuolten kustannukset ja hyödyt. Toisin kuin vaihtoehdossa 2, toimijoiden kustannukset pysyvät vakaina ja jäsenvaltioiden kustannukset pienenevät, kun taas taloudelle ja ympäristölle koituvat hyödyt ovat huomattavasti suuremmat. Tämä kuitenkin edellyttää EU:n menojen kasvattamista. Tämä on perusteltua kasvinterveyteen liittyvien markkinahäiriöiden, erityisesti yleisen edun mukaisia tavoitteita edistävän tuen puuttumisen, korjaamiseksi. Kun EU:n vastuu ympäristönsuojelusta hyväksytään myös taloudellisesti, koko järjestelmä voi toimia tehokkaammin. EU:n tason toiminnasta seuraa lisäksi mittakaavaetuja. On huomattava, että vaihtoehdossa 3 kokonaiskustannukset ovat vain hieman suuremmat kuin vaihtoehdossa 2, kun taas hyödyt ovat huomattavasti suuremmat. Varhaiseen havaitsemiseen ja hävittämiseen tehdyillä pienillä investoinneilla voidaan saada aikaan suuria säästöjä, kun ajatellaan tuhoojaesiintymien aiheuttamia mahdollisia menetyksiä ja tuhoojaesiintymien vastaisia korjaavia toimenpiteitä maataloudessa ja luonnonympäristössä. Kustannustehokkuus paranee, kun kustannukset jaetaan uudelleen toimijoiden, jäsenvaltioiden ja unionin kesken. Näin voidaan ottaa käyttöön kannustimia ja luoda synergiaetuja. Vaihtoehdossa 3 maksuja koskevat jäsenvaltioiden ”tuet” muunnetaan sääntöjen noudattamisen kannustimiksi (korvaus hävittämistoimenpiteistä seuraavista menetyksistä). Vastuu bioturvallisuudesta siirtyy näin ollen toimijoille, ja osa niiden riskeistä katetaan, mutta ainoastaan EU:n prioriteettiorganismien osalta ja sillä ehdolla, että EU:n lainsäädäntöä noudatetaan.

Vaihtoehto 4 lisää vaihtoehtoon 3 haitalliset vieraskasvilajit (muut kuin loiskasvit). Tästä koituisi lisähyötyä ympäristölle, mutta mahdollisesti suuria kustannuksia jäsenvaltioille ja EU:lle. Niin kauan kuin haitallisia vieraslajikasveja ei vielä esiinny EU:ssa, kustannukset niiden sisällyttämisestä järjestelmään olisivat minimaaliset. Mutta heti tuhoojaesiintymien ilmetessä kartoitus- ja hävittämistoimenpiteiden kustannukset kasvaisivat huomattavasti, metsäpuiden tuhoojien esiintymien suuruusluokkaan. Laajamittaiset tuhoojaesiintymät voisivat johtaa korkeampaan kustannustasoon kuin mitä kasvinsuojelujärjestelmästä on aiheutunut sen nykyisen soveltamisalan puitteissa. SPS-sopimuksen nojalla haitallisten vieraskasvilajien tuontia kolmansista maista ei saa kieltää ilman vastaavia kotimaisia toimenpiteitä. Haitallisten vieraskasvilajien sääntely tuo näin ollen mukanaan riskin siitä, että EU:n talousarviolle aiheutuu odottamattoman suuria kustannuksia. Koska talousarvio on rajallinen, haitallisten vieraskasvilajien ottamisesta mukaan olisi haittaa järjestelmän tarpeille sen nykyisessä muodossa, ellei haitallisiin vieraslajikasveihin sovellettaisi erilaista toimintalogiikkaa (jolloin niiden sisällyttäminen kasvinterveysjärjestelmään olisi kyseenalaista). Poistamalla haitalliset vieraskasvilajit uudesta haitallisia vieraslajeja koskevasta politiikasta vaihtoehto 4 saattaisi aikanaan johtaa epäjohdonmukaisuuksiin yleisten haitallisia vieraslajeja koskevien poliittisten tavoitteiden kanssa, koska hävittämiseen perustuva lähestymistapa ei olisi asianmukainen ympäristöllisesti merkittävissä luontotyypeissä. Haitallisten vieraskasvilajien hallinta saattaa edellyttää rajallisen paikallisen levittämisen hyväksymisestä siellä, missä levittäminen on kategorisesti kiellettävä haitallisten organismien osalta. Kasvien turvallisen kansainvälisen siirtämisen varmistavia tärkeimpiä välineitä, kasvien terveystodistusta ja kasvipassia, ei voi käyttää haitallisten vieraskasvilajien siirtojen sääntelyssä. Haitallisten vieraskasvilajien hallinta vaatii näin ollen oman oikeudellisen välineensä.

Parhaaksi arvioitu vaihtoehto

Edellä olevan arvioinnin perusteella katsotaan, että vaihtoehto 3 on paras tapas etenemistapa tavoitteiden saavuttamiseksi. Se tarjoaa parhaan kustannus-hyötysuhteen sekä jäsenvaltioiden, toimijoiden ja unionin panosten parhaan mahdollisen tasapainon. Vaihtoehdolla 3 on merkittävä myönteinen vaikutus asianomaisten alojen kannattavuuteen ja talouskasvuun. Lisäksi se vastaa eniten sidosryhmien ja jäsenvaltioiden kuulemisen lopputulosta. Vaihtoehdon 3 toteuttamiseksi tarvittava EU-rahoitus turvataan vuosien 2014–2020 monivuotista rahoituskehystä koskevalla komission ehdotuksella.

Haitallisia vieraslajikasveja koskevat huolenaiheet voidaan ratkaista sisällyttämällä asetukseen (EY) N:o 882/2004 mahdollisuus, että jäsenvaltiot voivat käyttää rajavalvonta-asemia haitallisiin vieraslajeihin kuuluvien kasvien ja eläinten tuonnin viralliseen valvontaan (vastaa nykyisiä järjestelyjä CITES-sopimuksen täytäntöönpanossa). Näin jäsenvaltiot voivat hyödyntää rajalla suoritettavien kasvien (ja eläinten) terveystarkastusten ja haitallisten vieraskasvilajien tarkastusten tuomia synergioita. Alueellista seurantaa ja hävittämistä koskevat säännökset on vahvistettava erillisessä haitallisia lajeja koskevassa lainsäädännössä samojen linjojen mukaisesti kuin alakohtaisessa kasvien ja eläinten terveyslainsäädäntöä koskevassa järjestelmässä.

7. Seuranta ja arviointi

EU:n kasvinterveysjärjestelmän tarkistuksella tähdätään ensisijaisesti sen tehokkuuden parantamiseen. Suurin osa tavoitteista koskee niiden toimenpiteiden parantamista, joilla torjutaan haitallisten organismien kulkeutumista ja asettumista EU:hun ja leviämistä EU:ssa. Muut tavoitteet koskevat järjestelmän toiminnan ja hallinnoinnin uudenaikaistamista siten, että tehostetaan niukkojen resurssien käyttöä, tasapainotetaan toimivaltaisten viranomaisten ja yksityisten toimijoiden väliset vastuut ja kustannukset uudelleen, vähennetään hallinnollista rasitetta ja taataan tasapuoliset toimintaedellytykset.

Seuraavilla edistymistä koskevilla indikaattoreilla voitaisiin mitata tarkistuksen tavoitteiden saavuttamista (riippumatta siitä, onko säännökset sijoitettu uuteen kasvinterveysasetukseen vai tulevaan virallista valvontaa koskevaan asetukseen):

– niiden säänneltyjen haitallisten organismien lukumäärä, joita esiintyy / ei esiinny unionissa.

– unionin kaikki alueet, joilla esiintyy prioriteettiorganismeja.

– jäsenvaltioiden suorittamien tuontitarkastusten ja testien lukumäärät.

– jäsenvaltioiden suorittamien seurantatarkastusten ja testien lukumäärät sellaisten organismien osalta, joita ei tunnetusti esiinny EU:ssa, ja EU:ssa prioriteetiksi luetteloitujen haitallisten organismien osalta.

– EU:ssa prioriteetiksi luetteloitujen haitallisten organismien hävitettyjen / hävittämättömien tuhoojaesiintymien lukumäärät.

– haitallisten organismien havaitsemisesta niistä ilmoittamiseen kulunut aika.

– prioriteettiorganismien esiintymisen havaitsemisesta niiden hävittämiseen kulunut aika.

– jäsenvaltioiden muista jäsenvaltioista tulevissa lähetyksissä havaitsemat luetteloidut säännellyt haitalliset organismit (absoluuttisina lukuina ja prosentteina kaupan volyymista).

– suoja-alueilla hävitettyjen hävittämättömien tuhoojaesiintymien lukumäärät.

– toimijoiden tyytyväisyys järjestelmän toimintaan ja kustannustasoon.

– tuonti- ja kasvipassitarkastusten kustannusten kattamisprosentti jäsenvaltioissa.

– kansallisten ja EU:n vertailulaboratorioiden lukumäärät.

– kansalaisten tietoisuus järjestelmän olemassaolosta ja sille antama tuki.

Metodologisista vaikeuksista huolimatta suunnitelmissa on myös kehittää vältettyjä menetyksiä koskevia parametreja, joilla voidaan suoremmin mitata järjestelmän tehokkuutta.

Edellä luetellut indikaattorit ovat osa asetuksen (EY) N:o 882/2004 ja direktiivin 2000/29/EY mukaisia nykyisiä yleisiä raportointivelvoitteita, vaikka kyseisissä säädöksissä ei ole nimenomaista viittausta edellä mainittuihin indikaattoreihin. Lainsäädäntö tulee sisältämään säännöksiä, joiden mukaan jäsenvaltioiden on vuosittain kerättävä edellä mainittujen indikaattoreiden kannalta merkitykselliset tiedot sikäli kuin ne koskevat viralliseen toimintaan liittyviä konkreettisia parametreja. uutena osatekijänä on sen mittaaminen, missä määrin toimijat ovat tyytyväisiä järjestelmän toimintaan ja kustannustasoon sekä sitä, missä määrin kansalaiset ovat tietoisia järjestelmän olemassaolosta ja tukevat sitä. Näitä mittauksia ei pitäisi tehdä joka vuosi, vaan ne ovat osa järjestelmän tulevaa jatkuvaluonteista arviointia, joka koskee myös edellä mainittuja indikaattoreja ja järjestelmän kustannuksia.

[1] Kasvinterveysjärjestelmässä jäsenvaltiot velvoitetaan perimään maksuja tuontivalvonnasta. Siinä ei vaadita maksuja kasvipassien tarkastuksista ja toimijoiden rekisteröinnistä, joista peritään maksuja joissakin muttei kaikissa jäsenvaltioissa.