Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Alueelliset työllisyyssopimukset"



Virallinen lehti nro C 407 , 28/12/1998 s. 0066



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Alueelliset työllisyyssopimukset" (98/C 407/13) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 11. joulukuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Alueelliset työllisyyssopimukset". Asian valmistelusta vastannut aluekehityksen, yhdyskuntasuunnittelun ja maankäytön jaosto antoi lausuntonsa 17. heinäkuuta 1998. Esittelijä oli Ettore Masucci. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. 10. syyskuuta 1998 pitämässään 357. täysistunnossa (syyskuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 108 ääntä puolesta, 2 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komission aloite, jolla pyritään kannustamaan alueellisia työllisyyssopimuksia, käynnistettiin vuonna 1997. Aloite hyväksyttiin yleisesti ja jäsenvaltiot sitoutuivat osallistumaan siihen. 1.1.1. Yhdistyneen kuningaskunnan valittua omat kymmenen hankettaan jäsenvaltiot ovat nyt tehneet ehdotuksensa, ja teknistä tukea varten 200 000 ecun yhteisörahoitusta saavien ja valvottavien hankkeiden määrä on näin noussut 89:ään. 1.1.2. Komissio on aloitteen esimerkki- ja kokeiluluonnetta korostaakseen päättänyt taloudellisen tuen myöntämisen lisäksi seurata alueellisten työllisyyssopimusten toteutumista ja esittää entistä parempia työttömyyden torjunnan välineitä. Tavoitteena on myös hyödyntää rakennerahastoja lähivuosina nykyistä tehokkaammin. 1.2. Osana tätä vaativaa ohjelmaa komissio on kehottanut myös talous- ja sosiaalikomiteaa toimimaan aktiivisesti sopimusten edistämiseksi toimielinten välisessä foorumissa, joka ei vielä ole käynnistynyt. 1.2.1. Komitea on jo valmistellut ja käsitellyt tiedonannon, joka "pyrkii osaltaan edistämään paikallisia ja alueellisia työllisyyssopimuksia esittelemällä niiden laadintaan liittyviä keinoja ( ) sekä niiden toteuttamistapoja ja toimintaa". 1.2.2. Kyseisessä asiakirjassa todettiin, että "alueellinen kehitys muodostuu yhä tärkeämmäksi tekijäksi Euroopan unionin olemassaololle ja sen kilpailukyvylle, koska EU:n avaintekijöitä ovat demokraattinen osallistuminen, työmarkkinaosapuolten mukanaolo, tulevaisuudessa hallinnosta vastaavien kouluttaminen, kaikkien kansalaisten saaminen mukaan aluehallintoon, tuotanto- ja kaupallinen toiminta sekä yhteiskunnallinen solidaarisuus". 1.2.3. Komitea on myös korostanut, että päätös seurata erityisen tarkasti alueellisia työllisyyssopimuksia ja valvoa niitä kuuluu yleiseen työllistämisstrategiaan, joka kattaa makrotalouden ja työllisyyspolitiikan sekä työmarkkinoiden toiminnan ja työllistämistoimien alueellisen kehittämisen. Tässä strategiassa tulee koordinoida keskushallinnon, alueellisten ja paikallisten asiaankuuluvien tasojen toimet tavoitteena rohkaista ja kouluttaa uusia yrittäjiä ja etenkin nuoria, hyödyntää rahoitukselliset voimavarat mahdollisimman hyvin, kehittää uusia tuotteita ja palveluja niin yrityksille kuin yksilöille sekä luoda lisää todellisia ja pysyviä työpaikkoja. Näiden voimavarojen koordinointi ja niiden yhdistäminen yksityisiin voimavaroihin voi maksimoida niiden tehon ja tuottaa monikertaisen vaikutuksen. Työllisyyssopimusten tulee edustaa "laadullista hyppäystä" hankkeiden suunnittelun ja toteutuksen, voimavarojen tehokkaan käytön ja todellisten uusina työpaikkoina mitattavien tulosten suhteen. Sopimusten pitää olla aidosti ja realistisesti suunnattu uusien työpaikkojen luomiseen: aidosti siten, etteivät ne ainoastaan luo suotuisia oloja vaan todella tarjoavat työmahdollisuuksia, ja realistisesti siten, että niiden tavoitteiden pitää vastata käytettävissä olevia voimavaroja kunkin alueen erityisolojen mukaisesti. Seuranta ja hyviä käytäntöjä koskevien tietojen levittäminen ei luo täydellistä sopimusmallia, mutta voi auttaa niitä, jotka hahmottelevat sopimuksia, koska "ne antavat entistä paremman kuvan osallistumisen, innovaation ja 'alhaalta ylös' -lähestymistavan haasteista, mahdollisuuksista ja rajoituksista". 1.2.3.1. Asiakirjassa kiinnitettiin erityistä huomiota kumppanuuteen työmarkkinaosapuolten tärkeimpien etujen luonnollisena kehyksenä, jonka ilmentymä komiteakin on. 1.2.3.2. Edelleen ehdotettiin, että komitean toiminta sekä ennen foorumia että sen jälkeen keskittyisi ennen kaikkea kolmeen tavoitteeseen, jotka ovat: laajalti tiedottaminen ja alueellisten työllisyyssopimusten strategian edistäminen, sillä ne tarjoavat esimerkillisen tilaisuuden kumppanuuteen, jonka tavoitteena on taloudellinen ja sosiaalinen kehitys; kumppanuuden erityinen seuranta; paikalliskehityksen tuloksena syntyvien "uusien työlähteiden" mahdollisuuksia hyödyntävien, todellisia ja kestäviä työpaikkoja luovien innovatiivisten toimien arviointi. 1.3. Komitea syventää tässä lausunnossaan mainittuja tavoitteita koskevaa keskustelua ja erittelee rakentavia toimia, joita komitea voi toteuttaa foorumia ajatellen sekä alueellisten työllisyyssopimusten koko seurantavaiheen aikana. 2. Ensihuomioita alueellisten työllisyyssopimusten sisällöstä 2.1. Komissio esitti viime vuoden marraskuussa valikoitujen alueellisten työllisyyssopimusten sisältöjä (). Suunnitellut konkreettiset toimet ovat erityisen mielenkiintoisia ja vaihtelevia. 2.1.1. Monissa hankkeissa painotetaan paikallisen tuotantojärjestelmän monipuolistamista, pk-yritysten perustamista sekä alueellisten ja paikallisten tuotteiden myynninedistämistä (Italiassa Molisen ja Alto Belicen sopimus, joilla perustetaan uusia yrityksiä maa- ja elintarviketalouden alalle sekä kehitetään uusia yrityksiä ja laatumerkkejä alueellisia tuotteita varten; Belgian Clabecqissa on perustettu riskipääomarahasto pk-yritysten tukemiseksi). 2.1.2. Ammatillisessa koulutuksessa ja työelämään sijoittumisessa suuntaus on kohti yksilöllisten sijoittumisväylien kehittämistä (alsacelaiseen Schirmeckin sopimukseen, irlantilaiseen Westmeathin sopimukseen ja alankomaalaiseen Flevolandin sopimukseen kuuluu toimia, joilla pyritään tukemaan yksilöllistä koulutusta tai työelämään sijoittautumista). Portugalilaisessa Marinha Grandessa puolestaan painotetaan korkeatasoista koulutusta perinteisellä taidelasialalla. 2.1.3. Uusien ammattien kehittämistä edistämään on suunniteltu useita hankkeita, kuten ranskalaiset Pointe des Ardennes'in, Roubaix'n ja Saint-Herbainin sopimukset, joissa hyödynnetään matkailua ja kulttuuriperintöä. Suomalaisessa Lahden sopimuksessa puolestaan suunnitellaan palvelukeskuksen perustamista vanhuksille ja vammaisille. 2.1.4. Työttömyyskorvaukset tai toimeentulotuet on monissa tapauksissa pyritty aktivoimaan liittämällä ne uusien työpaikkojen luomiseen, kuten Jämtlannin (Ruotsi) ja Barnsleyn (Yhdistynyt kuningaskunta) sopimuksissa. 2.1.5. Tasavertaisten mahdollisuuksien edistäminen on tärkeä tavoite monissa sopimuksissa, esimerkiksi espanjalaisessa Asturiasin sopimuksessa, johon sisältyy toimia yrittäjinä toimivien naisten työllisyyden turvaamiseksi. Wienissä, Itävallassa on suunniteltu tukitoimia vanhempain- tai äitiyslomalta palaavien sijoittamiseksi uudelleen työelämään. 2.1.6. Työn organisoimiseen ja työaikaan kiinnitetään myös erityistä huomiota esimerkiksi saksalaisessa Bremenin sopimuksessa ja ranskalaisissa esimerkiksi Usselin ja Albertvillen sopimuksissa, joissa pyritään takaamaan kausityöntekijöille mahdollisuus työskennellä koko vuoden ajan. 2.2. Aluepolitiikasta vastaava komission jäsen Monika Wulf-Mathies totesi, että kaikilla hankkeilla on kaksi päämäärää: "( ) pyritään toisaalta ongelman poistamiseen perustasolla eli luomaan paikallisesti todellisia työmahdollisuuksia ja toisaalta synnyttämään uusia ajatuksia kokemusten vaihdon kautta" (). 2.3. Kuluvan vuoden ensimmäisinä kuukausina miltei kaikkia alueellisia työllisyyssopimuksia on täydennetty toimintasuunnitelmilla, joita komissio on alkanut tarkastella alueellisten työllisyyssopimusten lopullista hyväksyntää ja rahoitusta varten. 2.3.1. Asiantuntijoiden laatimista väliraporteista () ilmenee tärkeitä myönteisiä seikkoja ja huomattavaa edistymistä, mutta myös monia puutteita, jotka johtuvat neuvottelukäytännön kehittymättömyydestä, aloitteiden täydellisestä uutuudesta tietyissä maissa sekä organisatorisista, hallinnollisista ja rahoituksellisista ongelmista. 2.3.2. Myönteisiä seikkoja ovat: positiiviset arviot sosiaalis-taloudellisesta sekä työllisyystilanteesta; alueelliset työllisyyssopimukset ovat synnyttäneet voimakkaan innovatiivisen dynamiikan myös sopimusten sisällön ja suunniteltujen toimien kannalta; henkilöresurssien ja koulutuksen voimakas hyödyntäminen; pk-yritysten, osuuskuntien ja "kolmannen sektorin" vahva osallistuminen sopimuksiin. 2.3.3. Asiantuntijoiden tärkeimmät huomiot: a) sisältö Alueellisten työllisyyssopimusten työllisyystavoitteiden määrä on ilmoitettu puutteellisesti. Monia suunniteltuja toimia on valmisteltu riittämättömästi. Tuloksia osoittavat järjestelmät puuttuvat eikä toimien määrää ole ilmoitettu. Toimintasuunnitelmat eivät ole riittävän yksityiskohtaisia. Käytettävissä olevaa rahoitusta tai aktivoitavia rahoituslinjoja ei ole ilmoitettu, ja yhteisrahoitukseen viitataan vain yleisesti määrää tarkentamatta. Suunnitelluille toimille ei ole ilmoitettu aikataulua. Tarvittavia ammatinkuvia ei ole ilmoitettu. Koulutustoimiin ei sisälly metodologiaa eikä oppilaiden valintamenettelyä. b) kumppanuus Kumppanuus on heikkoa, mikä johtuu heikoista yhteistyöperinteistä. Neuvottelukäytäntö on kehittymätöntä. Paikallisen kehittämisen perinnettä ei ole. Alueellisten työllisyyssopimusten tarjoamista eduista paikallistasolla ei ole kokemuksia tai niistä ei tiedoteta. Kumppanuus keskittyy paljolti keskus- ja paikallistason julkisiin elimiin. Yksityiset aloitteet eivät kaikissa tapauksissa ole näkyviä, sillä tietyissä maissa alueellisten työllisyyssopimusten toteuttajiin ei lueta lainkaan yksityisiä toimijoita. Jos pk-yritykset osallistuvat sopimuksiin, suuret teollisuusyritykset eivät osallistu niihin lainkaan. Yliopistollinen tutkimus on heikosti edustettuna sopimuksissa. c) rahoitus Rahoituksesta sekä jäsenvaltioiden julkisista ja yksityisistä rahoittajista ei anneta tietoa. d) menetelmät Kumppanuussopimusten allekirjoittajien velvoitteiden oikeudellista luonnetta ei määritellä. "Alhaalta ylöspäin" -lähestymistapaa on vaikea toteuttaa. Paikallispoliittiset ristiriidat ovat useasti viivästyttäneet tai asettaneet kyseenalaisiksi alueellisia työllisyyssopimuksia. 2.4. Edellä mainitut vaikeudet ja puutteet ovat viivästyttäneet alueellisten työllisyyssopimusten käynnistymistä tietyissä maissa, ja monille sopimuksille etsitään vielä rahoitusta. Asiantuntijat arvioivat, ettei näitä puutteita onnistuta useissa tapauksissa korjaamaan ennen ensi vuotta. 3. Tiedotuksen tehostaminen ja hankkeiden edistäminen 3.1. "Malleina toimivista" alueellisista työllisyyssopimuksista saatuja kokemuksia esittelevää konferenssia silmällä pitäen ja ennakoiden rakennerahastojen uudistusta, jonka myötä alueelliset työllisyyssopimukset suunnitellaan liitettäviksi mahdollisiksi rahoituksen hyödyntämisvälineiksi, työllisyyssopimukset ovat komission, hallitusten, jäsenvaltioiden talous- ja sosiaalineuvostojen sekä työmarkkinaosapuolten kehotuksesta yhä enemmän tutkimusten, analyysien ja keskustelun kohteena jäsenvaltioissa. 3.2. On selvää, että komission aloite on saanut aikaan erityistä kiinnostusta alueellisia työllisyyssopimuksia kohtaan, ja niistä käytävä keskustelu ulottuu asiantuntijapiirin ulkopuolelle käsittäen toimielimet, poliittiset ja taloudelliset tahot sekä kansalaisyhteiskunnan toimijat. Horisontaalisen kumppanuuden laajentaminen, joka on alueellisten työllisyyssopimusten päätavoitteita, on valveuttanut kansalaisyhteiskunnan toimijoita ja edistänyt niiden osallistumista. 3.3. Useasta syystä voidaan kuitenkin ajatella, että tiedotus- ja edistämistoimia on vielä voimistettava ja niiden kohdistamista ja organisointia parannettava. 3.3.1. Esimerkkinä mainittakoon, että komission avaamasta, alueellisille työllisyyssopimuksille omistetusta Internet-sivusta () ei ole vielä saatu tyydyttäviä tuloksia. Sähköinen foorumi ei ole kovin suosittu ainakaan laadun kannalta, eikä aloitteen tavoitteena olevaa kokemusten ja tietojen vaihtoa ole vielä aloitettu. Etenkin päätoiminnot eli alueelliset työllisyyssopimukset, ovat heikosti edustettuina foorumissa. Useinkaan ei ole vielä ymmärretty, että on tärkeää julkistaa kokemukset, ongelmat ja hyvät käytänteet. 3.3.2. Komission laatimat, 89:ää työllisyyssopimusta kuvailevat asiakirjat vaihtelevat laajuudeltaan ja perusteellisuudeltaan. Toiset ovat hyvin huolellisesti valmisteluja ja yksityiskohtaisia, ja niissä paneudutaan sopimuksen sisältöön ja tavoitteisiin, kumppanuuden toimijoihin sekä rahoitukseen. Yhteydet itse sopimukseen liittyviin Internet-sivuihin ovat myös mahdollisia. Toisissa sen sijaan rajoitutaan antamaan muutamalla rivillä tiivistettyä ja yleistä tietoa. 3.3.3. Internet-sivulta löytyy sen sijaan tietoa temaattisista seminaareista, joiden aiheena Östersundissa Ruotsissa oli yleissivistävä ja ammatillinen koulutus ja Portossa Portugalissa henkilöpalvelut sekä kaupunki- ja maaseutuympäristön palvelut. Viareggiossa Italiassa aiheena olivat kulttuuri-, ympäristö- ja matkailumahdollisuudet. 3.3.4. Toukokuussa 1997 Roomassa ja tammikuussa 1998 Bremenissä pidetyistä seminaareista on myös saatavilla paljon yksityiskohtaista tietoa, joka koskee esimerkiksi paikallisten hankkeiden koordinaattoreiden suosittamia hyviä käytänteitä. 3.3.5. Sopimuksia koskevalta Internet-sivulta puuttuvat sen sijaan täysin komitean (ja muiden toimielinten) hiljattain laatimat analyysit ja ehdotukset. Komitea on tuottanut paljon alueellisia työllisyyssopimuksia, kumppanuutta, julkishallinnon roolia ja paikallisia kehitysaloitteita koskevia asiakirjoja. 3.4. Komitea kehottaakin komissiota julkaisemaan pikaisesti tietoja rahoitusta saavista alueellisista työllisyyssopimuksista sekä ajantasaistamaan Internet-sivulla olevat tiedot, jotta kaikkia hyväksyttyjä sopimuksia varten voidaan luoda yksityiskohtainen ja perusteellinen kehys, johon kuuluu hankkeen strategia, suunnitellut toimet, asianomaiset yhteiskunnalliset ryhmät, kumppanuus ja tekninen tuki sekä kaavaillut tulokset. 3.5. Lokakuussa 1998 toteutettava komission aloite vaikuttaa sitä vastoin erittäin kannatettavalta. Turussa pidettävän seminaarin yhteydessä järjestetään "vaihtopörssi", jolla on kaksi tavoitetta. Yhtäältä pyritään esittelemään hankkeita, jotka ovat jo osoittautuneet tehokkaiksi, laadukkaiksi ja todistetusti siirtokelpoisiksi. Toisaalta tarjotaan alueellisten työllisyyssopimusten vastuuhenkilöille tilaisuus verrata kokemuksiaan kahdenvälisistä sopimuksista saatuihin kokemuksiin. 3.6. Komission yksiköt yksilöivät ja mallintavat parhaillaan noin 20 esimerkkihanketta, jotka on valittu asiantuntijoiden jo arvioimien hankkeiden joukosta ennen kaikkea "toistettavuutensa" ja "siirrettävyytensä" perusteella. Kyseiset hankkeet käsittävät kymmenkunta aihepiiriä, jotka liittyvät työpaikkojen luomiseen ja joita on kokeiltu yhteisön ja jäsenvaltioiden ohjelmissa. 3.7. Kyseisessä seminaarissa aloitetaan prosessi, joka tiivistyy ja yleistyy, eli kokeiltuja menetelmiä siirretään alueellisiin työllisyyssopimuksiin. Koordinaattorit voivat tehdä suoria vertailuja konkreettisten hankkeiden ja saatujen kokemusten perusteella ja tarkastella vaikeuksia, saavutettuja tuloksia sekä hyviä käytänteitä, joita halutaan hyödyntää. 4. Kumppanuuden vahvistaminen 4.1. Yksi tärkeimmistä tavoitteista, joka kyseisten 89:n sopimuksen seurannassa pyritään saavuttamaan, on kumppanuuden vahvistaminen yksilöimällä puutteet ja keinot niiden poistamiseksi. Tämä on monimutkainen kysymys, koska ei ole olemassa yhtä ainoaa kumppanuuden mallia. Rooman seminaarissa osoitettiin selvästi, ja komiteakin on lausunnoissaan korostanut useaan otteeseen, että "erilaisia malleja sovelletaan erilaisissa tilanteissa, ja ne vastaavat paikallisten tarpeiden moninaisuutta" (). Erot koskevat yhtä lailla itse kumppanuutta ja sen kehitystä, rakennetta ja edustavuutta paikallistasolla sekä odotetuista eduista ja lisäarvosta riippuvaa osallistumismotivaatiota. 4.2. Erityistä huomiota on kiinnitettävä yksityisten toimijoiden osallistumiseen, mikäli halutaan käsitellä paikallisia kehitysongelmia ja luoda kestäviä ja avustuksista riippumattomia työmahdollisuuksia. 4.2.1. Yksityisten toimijoiden panos kumppanuudessa on tärkeää eri näkökulmista (). Yksityiset toimijat voivat: panostaa rahoitukseen; osoittaa ammattityövoiman todellisen tarpeen; neuvoa yrityksille myönnettävää julkista tukea koskevia parhaita keinoja; tarjota uusia ideoita ja omaperäisiä näkökulmia yksityisen ja julkisen sektorin roolista luotaessa uusia yrityksiä ja työpaikkoja; oikeutetulla läsnäolollaan vahvistaa kumppanuutta, joka ei ole mielekästä, jos siihen osallistuvat vain julkishallinnon osapuolet. 4.2.2. Yksityisyritykset ovat yhä kiinnostuneempia osallistumaan kumppanuuteen paikalliskehitystä koskevissa aloitteissa, koska ne ovat ymmärtäneet, että sekä niiden omien etujen että talouden kannalta yleisemminkin on tärkeää luoda mahdollisuuksia työvoiman pätevöittämiseen sekä yrityksille annettavan tuen vahvistamiseen. 4.3. Julkisten ja yksityisten toimijoiden lisäksi on olemassa ns. kolmas sektori, jonka roolia ja tehokkuutta alueellisten työllisyyssopimusten yhteydessä tarkastellaan myöhemmin. Tässä kohden on korostettava, että kolmannesta sektorista on tullut tärkeä tekijä paikallistaloudessa, sillä se luo uusia työpaikkoja tietyn alueen väestön erityistarpeiden mukaan. Tähän perustuu myös kolmannen sektorin välttämätön osallistuminen alueellisiin työllisyyssopimuksiin liittyvään kumppanuuteen. 4.4. Muut toimijat, jotka ovat ilahduttavan mielellään tulleet julkisten laitosten, työmarkkinaosapuolten ja yksityisten toimijoiden rinnalle, ovat yliopistoja ja korkeakouluja. Esimerkiksi belgialaisen Hennuyerin teollisuusalueen työllisyyssopimusta varten on kolme yliopistoa laatinut ennakkotutkimuksen sopimuksen tavoitteista. Yliopistot osallistuvat yhteensä kuitenkin vain yhdeksään alueelliseen työllisyyssopimukseen (Englannin työllisyyssopimuksiin liittyvän kumppanuuden koostumuksesta ei kuitenkaan lausunnon kirjoitushetkellä ollut saatavilla yksityiskohtaisia tietoja). 4.4.1. Kuten Hennuyerin tapauksessa kyse ei ole työttömyyttä ja työllisyyspolitiikkaa koskevien muiden laajalti tunnettujen tutkimusten ja tilastotiedon täydennyksestä, vaan tieteellisen tiedon hyödyntämisestä yhtenäistä toimintasuunnitelmaa laadittaessa. 4.5. Mitä enemmän aikaa ja huomiota osoitetaan alueellisten työllisyyssopimusten valmisteluvaiheeseen, sitä paremmat ovat onnistumisen mahdollisuudet. Alueellisten työllisyyssopimusten yhteydessä toteutettava kumppanuus aiheuttaa uusia ongelmia kaikille asianosaisille julkisista laitoksista yksityisyrityksiin ja työmarkkinaosapuolista kolmanteen sektoriin. Julkishallinto joutuu kohtaamaan ennen käsittelemättömiä ongelmia ja omaksumaan tavanmukaisesta poikkeavia menettelytapoja. Työmarkkinaosapuolten on laajennettava toimintaansa tutun neuvottelukentän ulkopuolelle, jotta niistä voi tulla todellisia kehityskumppaneita. Tutkimus- ja opetuslaitosten on arvioitava tietojaan todellisen tilanteen mukaan. Sen vuoksi on tärkeää, että alueellisten työllisyyssopimusten kumppaneille ja toimijoille varataan esivaiheessa tarpeeksi aikaa asianmukaiseen valmisteluun ja että ne saavat jatkuvaa tukea tiedotuksen ja koulutuksen muodossa. 4.5.1. Etenkin yrityksillä (yleensä pk-yrityksillä) ja toisaalta yrittäjäjärjestöillä, toisaalta ammatillisilla järjestöillä on alueellisiin työllisyyssopimuksiin liittyvän kumppanuuden yhteydessä aivan uusi lähestymistapa, jota on aiheellista syventää. Yritys- ja ammattiyhdistyshenkeä voidaan soveltaa tässä hyvin myönteisesti: yrittäjä ei toimi enää vain yrityksen edun luonnollisen logiikan, vaan koko alueen kehityksen laajempien etujen mukaan. Ammatilliset järjestöt kantavat vastuuta osallistumalla päätöksiin, joilla on yritystoimintaan ja kustannus-hyötyajatteluun liittyviä piirteitä. Näin toteutetaan menestyksekkäästi roolien "sekoittaminen", jolla voi olla hyvin myönteisiä vaikutuksia alueen muihin talousongelmiin sekä yrityssuhteisiin sinällään. 4.6. Toinen kumppanuuden näkökulma, jota voitaisiin hyödyntää, on kunkin maan vahvojen ja heikkojen alueiden yhteistyö. Tässä tapauksessa kyse on uudesta kumppanuudesta, joka yhdistää jo tunnetun horisontaalisen kumppanuuden maantieteelliseen solidaarisuuteen ja myös taloudelliseen ja sosiaaliseen hyötyyn. 4.6.1. Miltei kaikissa unionin jäsenvaltioissa on alueita, joilla vallitsee täystyöllisyys, kun taas toisilla alueilla on hyvin paljon etenkin nuoria ja pitkäaikaistyöttömiä. Alueellisten työllisyyssopimusten avulla voidaan luoda vahvojen ja heikkojen alueiden työmarkkinaosapuolten välisiä kumppanuusmuotoja, joihin keskushallinto sekä alue- ja paikallisviranomaiset osallistuvat ja jotka sen sijaan, että veisivät työntekijöitä sinne, missä on työtä, tuovat työtä sinne, missä on työvoimaa. Tämä on toteutettava tiiviissä yhteistyössä, johon liittyy rahoitushelpotuksia yrityksille, jotka päättävät toteuttaa tehokkaita toimia työvoiman kouluttamiseksi (ja näin myös uuden yrittäjyyden kehittämiseksi), sekä viranomaisten välistä kokemusten ja taitojen vaihtoa ja integrointia. 5. Uudet työmarkkinat 5.1. Alueellisissa työllisyyssopimuksissa ehdotetaan uusien työpaikkojen luomista aloille, jotka tarjoavat työllisyysmahdollisuuksia. Näin todettiin myös tavoite 2 -ohjelmien puolivälitarkistuksissa 1996 sekä arvioitaessa B2.605-ohjelmien ("Kokeiluhankkeet pitkäaikaistyöttömien hyväksi") toteutusta. Paikalliset kehitysaloitteet herättävät jäsenvaltioiden, alueiden ja kuntien viranomaisissa kasvavaa kiinnostusta. Uudessa tilanteessa, jota kyseiset aloitteet edustavat tai jonka suuntaa ne kuvastavat, törmätään kulttuurisesta kehittymättömyydestä oikeudellisista esteistä ja nykyisistä rakenteista aiheutuviin vastuksiin. Tällainen on myös työmarkkinoiden tilanne. 5.2. Paikallisten kehitysaloitteiden jotka tarjoavat työllisyysmahdollisuuksia osuus- ja yhteisötalouden sekä yhdistetyn julkisen ja yksityistalouden ns. kolmannen sektorin alalla ja rahoitustoimia sisältävän työllisyyspolitiikan kohtaamisen vaikutuksesta syntyvät rinnakkaiset työmarkkinat. 5.3. Jos alueellisten työllisyyssopimusten päätavoite on luoda kehitystä ja kestäviä työpaikkoja, on oikeutettua kysyä, vastaako ehdotettu toimintatyyppi todella tätä tavoitetta. Usein nimittäin huomautetaan, että paikalliskehitykseen tähtäävät toimet ovat pohjimmiltaan sekä toteutustavaltaan että -alaltaan pikemminkin avustuksia kuin uusien kehitysmahdollisuuksien avaajia. 5.3.1. Myönnettäköön, että paikalliset kehityshankkeet tarvitsevat alkuvaiheessa julkista tukea. Kuitenkin on myös totta, että ne voivat vakiintua, vallata markkinarakoja ja siten tulla riippumattomiksi. EAKR:n 10 artiklan mukaisista kokeiluhankkeista "Uudet työn lähteet" saadut ensimmäiset tulokset vahvistavat tämän myönteisen näkökannan (). Tämänkaltaiset toimet huolehtivat ennen kaikkea tarpeista, joita muut toimijat eivät kunnolla tyydytä. Toimet vastaavat siis todellista kysyntää. Juuri tarpeet ovat toimien lähtökohtana ja ne osuvat siten oikeaan. Luodut työpaikat ovat alalla käytetyn ilmauksen mukaan "räätälöityjä työpaikkoja". 5.3.2. Viime vuosina yksilöidyt 19 työn lähdettä edustavat paikallisyhteisöjen tarpeita määrä voi luonnollisesti nousta uusien tarpeiden ilmetessä ja käynnistettävillä toimilla on tyydytettävä tarpeet ammatillisesti ja organisatorisesti "räätälöitynä" yksittäisissä tilanteissa. Näiden ominaispiirteiden ansiosta kyseiset toimet voivat muotoutua omavaraisiksi ja kestäviksi markkinoilla. 5.4. On otettava huomioon myös toinen myönteinen näkökulma: paikalliset kehitystoimet synnyttävät asianosaisissa uudenlaista henkeä ja antavat suoran osallistumisen mallin. 5.4.1. Esimerkiksi suora osallistuminen pienen osuuskunnan hallintoon voi olla koulutuksellisesti paljon antoisampaa kuin määräaikainen työ julkishallinnossa ja sekä työntekijän että yhteiskunnan kannalta varmasti hyödyllisempää kuin työttömyyskorvaus. 5.4.2. Paikalliset kehitystoimet ja laajemmin alueelliset työllisyyssopimukset voivat osaltaan vaikuttaa myös työmarkkinoiden sopeutumiseen paikallisiin oloihin sekä työttömien ja sosiaaliturvajärjestelmien väliseen suhteeseen. 5.5. Perinteisten työmarkkinoiden rinnalle ovat nimittäin tulossa "työnvälitysmarkkinat" (), eli sellaisten työllistämishankkeiden kehys, joiden avulla välitetään työttömille aluksi tuettua työtä, mutta joiden on tarkoitus auttaa asianomaisia jatkamaan itsenäisesti tai pääsemään työmarkkinoille oikealla tavalla pätevöityneinä. 5.5.1. Nämä rinnakkaiset työmarkkinat joilla ei ole mitään tekemistä "pimeän työn" kanssa, sillä ne ovat avoimet ja tuetut voidaan hyväksyä vain, jos ne toimivat "välittäjinä", eli väylänä perinteisille työmarkkinoille kun työntekijä opettelee uutta ammattia, tai yhtenä tapana vakauttaa työmarkkinoita. Tätä prosessia on valvottava ja säänneltävä sopimuksin ja sosiaaliturvaa koskevin säädöksin tiiviissä yhteistyössä työmarkkinaosapuolten ja julkishallinnon kanssa, jottei siitä tule uusi hyväksikäytön ja säännösten purkamisen muoto. 5.5.2. Näin ollen myös työnvälityspalveluja ja koulutustoimia on perinpohjaisesti mukautettava. Alueellisten työllisyyssopimusten vuoksi tämänsuuntaisia keskusteluja, analyysejä ja toimia voi käynnistyä. 6. Talous- ja sosiaalikomitean rooli alueellisten työllisyyssopimusten yhteydessä 6.1. Komitean olisi komission puheenjohtajan Jacques Santerin mukaan seurattava alueellisten työllisyyssopimuksiin liittyvän kumppanuuden toimivuutta. Tätä tehtävää ei voi suorittaa osallistumalla itse prosessin dynamiikkaan, sillä komitean rahoitus- ja henkilöresurssit ovat liian suppeat. 6.1.1. Komitea ei kuitenkaan voi torjua haastetta. On määriteltävä parhaat menettelytavat, joiden avulla komitea voi seurata alueellisia työllisyyssopimuksia ja rajoittaa seurannan kumppanuuden toimivuutta kuvaavaan väliraporttiin. Tämä voitaisiin toteuttaa järjestämällä kuulemistilaisuuksia suuralueita varten ja kutsumalla niihin työmarkkinaosapuolet, julkishallinto ja muut alueellisiin työllisyyssopimuksiin liittyvän kumppanuuden osapuolet. 6.1.2. Lopputuloksena voisi olla ehdotus "Eurooppalaisesta kumppanuusfoorumista", johon kutsuttaisiin kokeiluhankkeiden allekirjoittajat. Tässä yhteydessä voitaisiin käsitellä kumppanuuden toteutusvaikeuksia, osallistumisen laatua, byrokraattisia, poliittisia tai kulttuurisia esteitä, jotka haittaavat tai ehdollistavat kumppanuutta, julkisten ja yksityisten toimijoiden välisiä suhteita, julkishallinnon roolia, jne. 6.2. Toisena kysymyksenä on syntyneiden uusien työpaikkojen todentaminen. 6.2.1. Alueellisten työllisyyssopimusten tehokkuuden asianmukaiseksi arvioimiseksi on tärkeää, että käytettävissä on tarkkoja tietoja todellisista työllisyysvaikutuksista. Komitean on vaikeaa tai suorastaan mahdotonta arvioida alueellisten työllisyyssopimusten ansiosta syntyvää todellista ja kestävää työllisyyttä. Tämä johtuu etenkin jo mainitusta rahoitus- ja henkilöresurssien riittämättömyydestä. Tässä tapauksessa niitä tarvitaan tavallista enemmän hyvin erilaisissa tilanteissa toteutettujen hyvin monien hankkeiden tarkastelemiseksi ja arvioimiseksi. Tämäntyyppiset arvioinnit eivät ole helppoja komissionkaan yksiköille. 6.2.2. "Keskeisiä tulevaisuudennäkymiä" () koskevissa asiakirjoissa korostetaan usein vaikeutta määritellä paikallisten kehitysaloitteiden tuottaman työllisyyden mittaamiseen tarvittavia tilastollisia perusteita esimerkiksi kulttuuri- tai ympäristöaloilla. Sama ongelma on havaittu myös rakennerahastoja käsittelevissä komission asiakirjoissa, kuten komitea totesi lausunnossaan, joka koski tiedonantoa tavoite 2:n piiriin kuuluvista uusista alueohjelmista 1997 1999 (). Kysymystä ei ole helppo ratkaista, sillä rakennerahastoista saadut kokemukset ovat osoittaneet, että arviointimenetelmät ovat erilaiset tai arviointi jätetään kokonaan tekemättä. 6.2.3. Komission on hiottava laskentamenetelmiä ja laadittava vuosiraportti alueellisista työllisyyssopimuksista. Raportissa on analysoitava asianmukaisesti ennen kaikkea pysyvien työpaikkojen luomista. Näin komiteakin voisi tehdä perinpohjaisen analyysin, jonka merkitys kasvaa, jos se liitetään "Kumppanuusfoorumista" saatuihin tuloksiin. 7. Päätelmät 7.1. Toimintaohjelmien tarkastelusta ja todetuista puutteista kuten myös toteutuksen myöhästymisestä ilmenee, että käynnissä oleva kokeilu on hyödyllinen, kun tavoitteena on muuntaa alueelliset työllisyyssopimukset normaaliksi ohjelmavälineeksi. Kokeilun ansiosta voidaan nimittäin yksilöidä suurimmat voitettavana olevat vaikeudet ohjelmakautena 2000 2006 toteutettavia seuraavia alueellisia työllisyyssopimuksia ajatellen. 7.1.1. Edellä todetun mukaisesti komitea vahvistaa, että työllisyyssopimukset voivat epäilemättä tarjota arvokkaan tilaisuuden koordinoida ja yhdistää niin julkisia kuin yksityisiä yhteisön, valtion, alueen ja kunnan tukia ja keskittää ne johdonmukaiseen työpaikkojen luomiseen tähtäävään strategiaan. 7.2. Ennen kaikkea on korostettava, että rajalliset valinta-ajat ja tarve noudattaa komission asettamia tehokkaan kokeilun kriteereitä ovat estäneet todellisen alhaalta ylöspäin suuntautuneen rakennelman luomisen. 7.2.1. Jäsenvaltiotasolla on täytynyt hylätä monia ehdotuksia, mutta tämä este lienee helpoiten poistettavissa, kunhan alueellisista työllisyyssopimuksista tulee normaaleja ohjelmavälineitä. 7.2.2. Ehkä tämän vuoksi kumppanuuden rakentamisen aloitusvaihe ja sopimuksen sisältö on muodostunut tärkeäksi, vaikka kyseinen vaihe tulee vastaisuudessakin olemaan arkaluontoinen ja vaikea. 7.2.3. Sen tärkeys vaihtelee kuitenkin sopimuksen mukaan. Myös sopimukseen kuuluvien alueiden laajuus ja kokonaisvaltaisuus, asukkaiden määrä sekä toimintasuunnitelmien sisällöt vaihtelevat toisinaan huomattavastikin. 7.2.4. Tämän vuoksi tekniseen apuun tarkoitettu 200 000 ecun kiinteä rahoitus vaikuttaa vanhentuneelta, ja rahoituksesta olisi käytännössä päätettävä tapauskohtaisesti. 7.3. Komitean mielestä on ratkaisevaa luoda pysyviä tiedotus- ja yhteistyörakenteita, joiden avulla paikalliset toimijat voivat löytää ja edistää taloudellisia ja työllisyysmahdollisuuksia. Tällä menettelyllä toteutettavat toimet olisi asetettava etusijalle suppeisiin toimiin nähden EU:n rahoitusta hyödynnettäessä. 7.4. Juuri paikalliskehitykseen liittyvän luonteensa vuoksi alueellisten työllisyyssopimusten on oltava yhtenäisiä alueiden ja jäsenvaltioiden kehitysstrategioiden, erityisesti työllisyyspolitiikan kanssa. On siis suositeltavaa olla eristämättä sopimuksia ja ottaa koordinaattorit mukaan valvontakomiteoihin sekä edistää säännöllisiä tapaamisia ja kokemusten vaihtoa. 7.5. Komitea kannattaa komission päätöstä järjestää kuluvan vuoden lokakuussa seminaari, joka toimii myös alueellisten työllisyyssopimusten "vaihtopörssinä" ja jossa esitellään menestyksekkäitä hankemalleja. Komitean mielestä tällaisesta tapaamisesta olisi tehtävä säännöllinen, ja se aikoo olla siinä läsnä vaikuttaakseen osaltaan erityisesti kumppanuutta ja työllisyyttä koskevaan analyysiin ja ehdotuksiin. 7.6. Komission puheenjohtajan Jacques Santerin aloitteen herättämän kiinnostuksen vuoksi komitea katsoo, että mahdollisuudet hyödyntää alueellisia työllisyyssopimuksia työllisyyden kehittämiseen ovat paljon alussa luultua laajempia ja että paikallis- ja alueviranomaisille, työmarkkinaosapuolille sekä eri eturyhmille on tiedotettava aiheesta suoraan nykyistä laajemmin ja järjestelmällisemmin. Bryssel 9. syyskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () IP/97/984, 13. marraskuuta 1997, lehdistötiedote komission jäsenen Monika Wulf-Mathiesin tiedotustilaisuudesta, jossa esitettiin 89:n alueellisen työllisyyssopimuksen ensimmäinen välikatsaus. () Tiedot on saatu väliraporteista, jotka on valmistellut "Europe Innovation 2000", jolle komissio on antanut tehtäväksi tarjota teknistä apua alueellisten työllisyyssopimusten yhteydessä. () http://europa.eu.int/comm/pacts. () Rooman seminaari hyvistä käytänteistä, toukokuu 1997. () Bremenin seminaari hyvistä käytänteistä, tammikuu 1998. () "Toinen raportti kehityksen ja työllisyyden paikallisaloitteesta", s. 8. () Erityisen merkittävä on Wise-ryhmän kokemus. Ryhmä ehdottaa, että välitysmarkkinoista muodostetaan väliaikainen vaihtoehto pitkäaikaistyöttömille ja ammattitaidottomille, jotta he voivat asteittain siirtyä työmarkkinoille. Vrt. "Toinen raportti kehityksen ja työllisyyden paikallisaloitteesta". () Vrt. ennen kaikkea "Toinen raportti kehityksen ja työllisyyden paikallisaloitteesta", SEC(98) 25, 8.1.1998. () EYVL C 235, 27.7.1998.