[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 17.6.2005 SEC(2005) 805 lopullinen KOMISSION KERTOMUS Kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 2004 SISÄLLYSLUETTELO Johdanto 6 Kilpailun pääosaston pääjohtajan johdanto 6 I – Kilpailuoikeus – perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artikla 14 A – Lainsäädäntö ja sen tulkintasäännöt 14 1. Kilpailuoikeuden nykyaikaistaminen: täytäntöönpanoasetus 773/2004, suuntaviivat ja tiedonannot 14 2. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja suuntaviivat 16 3. Liikenteen ryhmäpoikkeusasetukset 19 3.1 Meriliikenne 19 3.2 Lentoliikenne 20 4. Menettelysääntöjen tarkistus: uusi tiedonanto oikeudesta tutustua asiakirja-aineistoon 21 B – EY:n perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artiklan soveltaminen 23 1. Määräävän aseman väärinkäyttö (perustamissopimuksen 82 artikla) 23 1.1 Päätökset 23 1.2 Muita käsiteltyjä asioita ja hylättyjä kanteluja 27 2. Kartellit 30 3. Muut sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat 35 3.1 Komission päätökset 35 3.2 Muita käsiteltyjä asioita 40 3.3 Alakohtaiset tutkimukset 41 4. Valtion toimenpiteet (julkiset yritykset / yritykset, joilla on yksin- tai erikoisoikeuksia) 45 4.1 Päätökset 45 4.2 Hylätyt kantelut 46 C – Euroopan kilpailuviranomaisten verkosto: Katsaus yhteistyöhön 47 1. Yleiskatsaus 47 2. EU:n kilpailusääntöjen soveltaminen kansallisissa tuomioistuimissa EU:n alueella: Kertomus asetuksen (EY) N:o 1/2003 15 artiklan soveltamisesta 49 3. Energia 50 4. Liikenne 51 5. Rahoituspalvelut 51 D – Tuomioistuimissa käsiteltyjä asioita 53 E – Tilastot 58 II – Yrityskeskittymien valvonta 61 A – Lainsäädäntö ja tulkintasäännöt 62 1. Uudelleenlaadittu sulautuma-asetus, uudet tiedonannot ja muutettu täytäntöönpanoasetus 62 1.1. Uusi sulautuma-asetus: asetus (EY) N:o 139/2004 62 1.2. Muutettu täytäntöönpanoasetus 62 1.3. Tarkistettu yksinkertaistettua menettelyä koskeva tiedonanto 66 1.4. Uusi liitännäisrajoituksia koskeva tiedonanto 69 1.5. Horisontaalisten sulautumien arviointia koskeva suuntaviivat 70 B – Komission käsittelemät asiat 72 1. Sulautuma-asetuksen 8 artiklan nojalla tehdyt päätökset 72 2. Sulautuma-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 6 artiklan 2 kohdan nojalla tehdyt päätökset 81 3. Siirrot 91 4. Peruutetut ilmoitukset 93 C – Tuomioistuimissa käsiteltyjä asioita 95 D – Tilastot 98 III – Alakohtainen kehitys 100 A – Vapautetut alat 100 1. Energia 100 2. Sähköinen viestintä 102 3. Liikenne 104 3.1 Lentoliikenne 104 3.2 Rautatiet 104 4. Rahoituspalvelut 105 B – Muut alat 106 1. Vapaat ammatit 106 IV – Valtiontukien valvonta 110 A – Lainsäädäntö ja tulkintasäännöt 110 1. Asetukset, suuntaviivat ja tiedonannot 110 1.1. Menettelysäännöt 110 1.2. Tutkimus- ja kehitystyö 113 1.3. Koulutustuki 114 1.4. Yritysten pelastaminen ja rakenneuudistus 114 2. Laivanrakennus 116 3. Maatalous: Toimintaperiaatteiden kehitys ja lainsäädäntöaloitteet vuonna 2004 117 4. Kalastus 120 5. Kivihiiliteollisuus ja liikenne 121 6. Julkiset palvelut ja yleisiin (taloudellisiin) tarkoituksiin liittyvät palvelut 122 7. Avoimuus 124 B – Käsitellyt asiat 126 1. Vapautetut markkinat 126 2. Pelastamis- ja rakenneuudistustuki 128 3. Aluetuki 138 4. Päätökset, joiden mukaan toimenpide ei ole tukea 142 5. Verotuet 143 6. Tutkimus- ja kehitystuki 146 7. Ympäristötuki 149 8. Laajentuminen 153 9. Laivanrakennus 155 10. Maatalous 157 11. Kalastus 163 12. Kivihiiliteollisuus ja liikenne 164 13. Yleisradiotoiminta, laajakaista ja elokuvateollisuus 168 C – Valtiontukipäätösten täytäntöönpano 173 1. Johdanto 173 2. Yksittäiset asiat 174 D – Tuomioistuimissa käsiteltyjä asioita 176 E – Tilastot 179 V – Kansainvälinen toiminta 182 A – Laajentuminen ja Länsi-Balkanin maat 182 B - Naapuruuspolitiikka 183 C – Kahdenvälinen yhteistyö 184 1. Johdanto 184 2. Yhdysvaltojen, Kanadan ja Japanin kanssa tehdyt sopimukset 184 3. Yhteistyö muiden maiden ja alueiden kanssa 187 D – Monenvälinen yhteistyö 189 1. Kansainvälinen kilpailuviranomaisverkko 189 2. Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) 192 VI – Kehitysnäkymät vuonna 2005 194 1. Kilpailunrajoitukset 194 2. Yrityskeskittymät 194 3. Valtiontuki 194 4. Kansainvälinen toiminta 195 Liite – Kertomuksessa käsitellyt asiat 196 1. Perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artikla 196 2. Yrityskeskittymien valvonta 196 3. Valtiontuki 197 Johdanto Kilpailun pääosaston pääjohtajan johdanto Kilpailun pääosaston pääjohtajan johdanto Kilpailun pääosaston työhön vaikutti joukko suuria muutoksia vuonna 2004: EU laajeni 25 jäsenvaltion unioniksi, kilpailusääntöjä uudistettiin, uusi komissio astui virkaan marraskuussa ja pääosastossa toteutettiin sisäisiä uudelleenjärjestelyjä uudistamisen seurauksena. Tämä kehitys heijastuu myös komission vuodeksi 2005 ja sitä seuraaviksi vuosiksi asettamissa kilpailupolitiikan yleisissä tavoitteissa, jotka perustuvat komission vuoden 2005 toimintastrategiaa koskevaan päätökseen ja uuden komission määrittelemiin poliittisiin painopisteisiin. Vuoden 2004 kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus tarjoaakin hyvän tilaisuuden kertoa laajemmalle yleisölle, mihin komission työ kilpailupolitiikan alalla suuntautuu keskipitkällä aikavälillä. Kilpailupolitiikan ja komission muiden politiikkojen välinen vuorovaikutus Vuoden 2005 toimintastrategiaa koskevassa päätöksessään, johon Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat suhtautuneet myönteisesti, komissio korosti talouskasvua keskeisenä poliittisena tavoitteena, tarkoituksena parantaa eurooppalaisen mallin kilpailukykyä samalla kun vahvistetaan hyvinvointia, työllisyyttä, koheesiota ja ympäristönsuojelua. Kymmenen uuden jäsenvaltion liittyminen unioniin lisäsi uuden maantieteellisen ulottuvuuden talouskasvun parantamista sisämarkkinoilla tähtäävään tavoitteeseen. Uuden komission keskeisenä poliittisena tavoitteena on edistää Eurooppa-neuvoston vuonna 2000 aloittamaa Lissabonin prosessia, jonka yleisenä tavoitteena on tehdä EU:sta maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin osaamistalous. Komissio ottaa huomioon Wim Kokin johtaman korkean tason työryhmän suositukset Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi. Vuoden 2005 toimintastrategiassa esitettyjen kilpailukykyä koskevien puitteiden tukemiseksi komissio jatkaa kunnianhimoista kilpailulainsäädännön tarkistusprosessiaan erityisesti valtiontukien osalta. Se jatkaa myös vuonna 2004 aloitettua kilpailunrajoituksia ja yrityskeskittymiä koskevien sääntöjen uudistamista. Komissio aikoo tässä yhteydessä edistää kilpailusääntöjen täytäntöönpanon ennakoivaa valvontaa koko EU:n alueella. Eri toimialoilla (mm. vapautetut verkkotoimialat ja rahoituspalvelut) sovellettavan eurooppalaisen lainsäädännön arvioinnilla, jonka tavoitteena on määrittää lainsäädännön vaikutus kilpailuun, voi yhdessä kilpailupolitiikan tiukan soveltamisen kanssa olla hyvin myönteinen vaikutus Euroopan talouden kilpailukykyyn ja kasvuun sekä sisämarkkinoiden toimintaan. Tämä vahvistaa kuluttajien etuja ja luottamusta. Kilpailupolitiikka on yksi Kokin raportissa esitetyistä painopistealueista, jotka ovat avainasemassa Lissabonin tavoitteiden saavuttamisessa, ja sen vaikutus voi olla merkittävä kolmella osa-alueella: Osaamisyhteiskunnan edistäminen. Vahva kilpailupaine luo yrityksille voimakkaan kannustimen jatkuvaan innovointiin sekä tutkimukseen ja kehitykseen (T&K). Vahvistamalla innovoinnin kannustimia ja keskittymällä samalla kilpailua mahdollisesti suuresti haittaaviin rajoituksiin kilpailupolitiikka voi edistää prosessia, jonka tarkoituksena on tehdä EU:n talouksista dynaamisempia, ja siten auttaa toteuttamaan Lissabonin tavoitteet. Erityisesti valtiontukipolitiikka voi edistää osaamistaloutta kohdistamalla käytettävissä olevat julkiset voimavarat tutkimus- ja kehitystoiminnan, innovoinnin ja koulutuksen tukemiseen. Sisämarkkinoiden edistäminen. Vaikka sisämarkkinat pantiin periaatteessa täytäntöön kaksitoista vuotta sitten, ne eivät ole vielä saavuttaneet täyttä potentiaaliaan. Yksi syy tähän on se, että rajojen yli käytävän kaupan esteiden poistamisen ja todellisen kilpailun välillä ei ole automaattista yhteyttä. Sekä sääntelypuitteiden että niiden täytäntöönpanon valvonnan on luotava ympäristö, joka todella saa aikaan ja edistää kilpailua, markkinoille tuloa ja innovointia. Sekä kilpailun täytäntöönpano että sen edistäminen voivat parantaa sisämarkkinoiden toimintaa erityisesti aloilla, jotka ovat keskeisiä Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi, koska niissä on kyse Euroopan talouden kannalta keskeisistä tekijöistä. Avointen ja kilpailukykyisten Euroopan markkinoiden ansiosta eurooppalaisista yrityksistä tulee kansainvälisesti kilpailukykyisempiä, mikä hyödyttää eurooppalaisia kuluttajia ja työllisyyttä. Kilpailusääntöjen täytäntöönpanon valvonta, jonka tarkoituksena on poistaa markkinakilpailun tiellä olevat huomattavat esteet, auttaa luomaan terveet edellytykset kasvulle. Suotuisan toimintaympäristön edistäminen. Kilpailupolitiikalla voi olla merkittävä vaikutus luotaessa liiketoimintaa suosivia edellytyksiä. Valtiontukisäännöillä on tärkeä rooli pyrittäessä lisäämään perustamisvaiheessa olevien yritysten ja pk-yritysten mahdollisuuksia saada riskipääomaa. Kansainvälinen kilpailupolitiikka auttaa myös kehittämään yritysten tarvitsemaa maailmanlaajuista johdonmukaisuutta ja ennustettavuutta. Kilpailuperiaatteiden ansiosta voidaan lisäksi arvioida uusia ja voimassaolevia sääntelypuitteita muilla tärkeillä politiikan aloilla, jotta voidaan varmistaa, että sääntely ei tarpeettomasti rajoita kilpailua. Kilpailun edistäminen auttaa näin ollen laatimaan EU:ssa ja jäsenvaltioissa sääntelypuitteita, joiden tarkoituksena on edistää kilpailua ja kilpailukykyä suosivan järjestelmän perustamista. Yleiset kilpailupoliittiset tavoitteet Täytäntöönpanon painopisteet: täytäntöönpanotoimenpiteiden keskittäminen Euroopan talouden kannalta haitallisimpiin kilpailunvastaisiin käytäntöihin. Uudet kilpailunrajoituksia ja sulautumia koskevat asetukset antavat kilpailun pääosastolle mahdollisuuden asettaa täytäntöönpanon painopisteet paremmin, jotta se voi keskittyä kuluttajien hyvinvointiin vaikuttaviin haitallisimpiin käytäntöihin ja keskittymiin. Kilpailunrajoitusten osalta asetuksella (EY) N:o 1/2003 on luotu uusi täytäntöönpanojärjestelmä, jossa sekä komissiolla että jäsenvaltioilla on toimivalta soveltaa EU:n kilpailusääntöjä täysimääräisesti. Tätä varten komissio ja EU:n 25 jäsenvaltiota ovat perustaneet Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston, jossa kilpailun pääosastolla on keskeinen asema. Tämä antaa hyvät mahdollisuudet panna EU:n kilpailusäännöt täytäntöön tehokkaammin ja ennakoivasti. Se edellyttää kuitenkin markkinoiden parempaa valvontaa, jotta voidaan määrittää käytännöt, jotka todennäköisesti haittaavat eniten kilpailua ja kuluttajia. Uusi asetus oli myös ensimmäisen askel vahvistettaessa täytäntöönpanoa kansallisissa tuomioistuimissa antamalla myös niille valtuudet soveltaa perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohtaa. Täytäntöönpanon valvonnassa keskitytään edelleen kartelleihin, määräävän aseman väärinkäyttöön, yhteismarkkinoille soveltumattomaan valtiontukeen ja kilpailusääntöjen täytäntöönpanoon vastikään vapautetuilla ja muilla säännellyillä toimialoilla. Yrityskeskittymien valvonnan alalla uusi asetus on parantanut mahdollisuuksia siirtää asian käsittely jäsenvaltioilta komissiolle ja päinvastoin. Tämä auttaa komissiota keskittämään täytäntöönpanotoimensa tapauksiin, joilla on selvästi rajatylittävä vaikutus. Uusi analyysi, jossa tarkastellaan tehokkaan kilpailun olennaisia esteitä, on selventänyt sitä, että kaikki kilpailua rajoittavat sulautumat kuuluvat uuden asetuksen soveltamisalaan. Valtiontukien alalla kilpailun pääosasto keskittyy erityisesti kielteisten päätösten täytäntöönpanoon ja yhteismarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinmaksuun. Lisäksi tiiviimpi (sekä kahden- että monenvälinen) kansainvälinen yhteistyö on edelleen olennaista, jotta voidaan taata Euroopan kilpailupolitiikan vaikuttavuus kansainvälisiä kilpailua rajoittavia käytäntöjä vastaan. Kilpailukyvyn parantaminen EU:ssa auttamalla sääntelypuitteiden muotoilussa. Sääntely voi niin yhteisön kuin jäsenvaltioidenkin tasolla estää tarpeettomasti ja tahattomasti kilpailua ja rajoittaa sisämarkkinoiden potentiaalia. Eräillä aloilla, kuten vapautetuilla verkkotoimialoilla ja erityisesti energia-alalla, on tarpeen edistää sellaisia sääntelypuitteita, joilla luodaan edellytykset markkinoille tulolle ja edistetään kilpailua. Kilpailun edistämistä ja politiikan arviointia olisi tämän vuoksi käytettävä kansalliseen ja EU:n lainsäädäntöön vaikuttamiseksi, jotta voidaan varmistaa, että kilpailuun perustuvien markkinoiden suojaaminen otetaan riittävästi huomioon. Valtiontukien valvontaa koskevia kilpailusääntöjä olisi tarkistettava, jotta niissä otettaisiin paremmin huomioon sekä EU:ssa T&K-toimintaan tehtävien investointien määrään ja riskipääoman saatavuuteen vaikuttava markkinoiden toiminnan riittämättömyys että aluekehityksen jatkuvat erot. Valtiontukien valvontaa koskevan sääntelyjärjestelmän mukauttaminen on osa komission pyrkimystä edistää innovointia. Toiminnan keskittäminen sisämarkkinoiden ja Lissabonin toimintasuunnitelman kannalta avainaloille. Painopisteen olisi oltava kilpailun esteiden poistamisessa vastikään vapautetuilla aloilla sekä eräillä muilla säännellyillä aloilla, erityisesti televiestinnässä, postipalveluissa, energia-alalla ja liikenteessä. Nämä alat tarjoavat tärkeitä palveluja monille muille aloille, ja ne ovat avainasemassa Euroopan kilpailukyvyn kannalta. On odotettavissa, että markkinoiden avaaminen useammille palveluntarjoajille johtaa kuluttajien kannalta suurempaan valikoimaan, parempaan laatuun ja alhaisempiin hintoihin. Televiestintäalan kehitys kymmenen viime vuoden aikana on hyvä esimerkki markkinoiden vapauttamisen hyödyistä. Vastikään vapautettuja toimialoja vaivaavat kuitenkin erilaiset kilpailunvääristymät, jotka vaihtelevat yritysten haitallisesta kaupallisesta käyttäytymisestä riittämättömään sääntelyyn ja valtiontukiin. Olisi otettava huomioon se, että näille toimialoille voi olla tyypillistä julkisen palvelun velvoitteet, jotka on asetettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tarjoamiseksi ja jotka on täytettävä. Komission on kuitenkin varmistettava, että näiden julkisten palvelujen tarjoamiseen myönnetyt tuet eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen. Lisäksi on määritettävä selvemmin ongelmat, jotka voidaan parhaiten ratkaista kilpailuoikeutta soveltamalla. Tältä osin on tärkeää pyrkiä toimialakohtaiseen integroituun sääntely- ja täytäntöönpanopolitiikkaan. Eräillä muilla aloilla, jotka ovat tärkeitä Euroopan talouden maailmanlaajuisen kilpailukyvyn kannalta, harjoitetaan merkittävää itsesääntelyä tai itsesääntelyn ja kansallisen sääntelyn yhdistelmää. Näin on erityisesti rahoituspalveluissa. Tehokkaiden ja joustavien pääomamarkkinoiden luominen on eräs rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman keskeisistä tavoitteista. Eräät sisämarkkinapoliittiset aloitteet, jotka huipentuvat uuteen sijoituspalveludirektiiviin, pantiin alulle edellisen komission virkakauden aikana. Tavoitteena on poistaa arvopaperien rajatylittävän kaupan esteet ja edistää sijoitusyritysten välistä kilpailua. Kilpailupolitiikka muodostaa tärkeän tekijän tässä vapauttamisprosessissa. Lisäksi rahoitusalan vähittäispalveluilla on tärkeä rooli Euroopan unionin kansalaisten jokapäiväisessä elämässä. Näitä palveluja on tarjottava kilpailukykyisin edellytyksin, mikä tarkoittaa sitä, että kuluttajan käytettävissä on laajempi korkealaatuisten tuotteiden ja palveluiden valikoima parhaimpaan mahdolliseen hintaan. Lisälehti 1: Kilpailuasioiden pääekonomisti vuonna 2004 Pääekonomistin ryhmä (Chief Economist Team, CET) on erillinen yksikkö, joka raportoi suoraan pääjohtajalle. CET:hen kuuluu kymmenen jäsentä, joilla kaikilla on tohtorin tutkinto teollisessa taloustieteessä. Ryhmän tehtävät ovat seuraavat: avustaminen EU:n kilpailusääntöjen soveltamisen yhteydessä esiin nousevien taloustiedettä ja ekonometriaa koskevien metodologisten kysymysten ratkaisussa yleinen avustaminen yksittäisissä kilpailuasioissa käsittelyn aloittamisesta alkaen yksityiskohtaisten ohjeiden antaminen tärkeimmissä kilpailuasioissa, joihin liittyy vaikeasti ratkaistavissa olevia taloudellisia kysymyksiä ja jotka voivat vaatia pitkälle kehitettyä kvantitatiivista analyysia; tähän voi sisältyä CET:n jäsenen tilapäinen siirto tiettyä asiaa käsittelevään työryhmään taloustieteellistä sisältöä omaavien yleisten poliittisten välineiden suunnittelu. Osallistuminen kilpailuasioiden käsittelyyn ja suuntaviivojen laadintaan Vuonna 2004 CET osallistui 33 asian käsittelyyn (11 yrityskeskittymiä, 15 kilpailunrajoituksia ja 7 valtiontukia koskevaa asiaa). Lisäksi ryhmän panos suuntaviivojen laadinnassa ja yleisissä politiikkakysymyksissä on ollut suuri. Asiat, joiden käsittelyyn CET osallistuu, valitaan yhdessä pääjohtajan kanssa sen perusteella, tarvitaanko asiassa yksityiskohtaisempaa talousanalyysia, erityisesti kvantitatiivista analyysia. Näissä tapauksissa CET:n jäsen osallistuu asiaa varsinaisesti käsittelevän työryhmän työskentelyyn, hänellä on kaikki tiedot käytettävissään ja hän osallistuu kaikkiin kokouksiin, joita järjestetään ulkopuolisten asiantuntijoiden ja osapuolten kanssa. Asiaa käsittelevään työryhmään siirretyillä CET:n jäsenillä on riippumaton erityisasema, ja he raportoivat suoraan kilpailuasioiden pääekonomistille asiaa koskevasta kannastaan. Talousanalyysin suuren merkityksen vuoksi CET osallistuu yleensä asian käsittelyyn mahdollisimman varhaisesta vaiheesta lähtien. Lisäksi CET osallistuu suullisiin kuulemisiin ja sisäisten tarkistusryhmien keskusteluihin. Kilpailuasioiden pääekonomisti osallistuu komissaarin kanssa pidettäviin viikoittaisiin kokouksiin. Lisäksi hän antaa kirjallisia neuvoja kaikissa asioissa, joiden käsittelyyn hän osallistuu. Osallistuminen pääosaston talousasiantuntemuksen kehittämiseen Pääekonomisti osallistuu kilpailun pääosastossa talouskysymyksiä koskevaan yleiseen keskusteluun järjestelmällä koulutus- ja keskustelutilaisuuksia ja seminaareja. Lisäksi hän pitää yllä ja vahvistaa yhteyksiä akateemisiin tahoihin. Hän on järjestänyt uudelleen kilpailupolitiikan taloustieteellisen neuvoa-antavan ryhmän (Economic Advisory Group for Competition Policy, EAGCP). EAGCP koostuu johtavista akateemikoista, jotka työskentelevät teollisen taloustieteen alalla. Yksi EAGCP:n keskeisiä tehtäviä on riippumattoman lausunnon antaminen kilpailupolitiikkaan liittyvistä laajoista kysymyksistä. EAGCP on jaettu kolmeen alaryhmään: yrityskeskittymät, kilpailunrajoitukset ja valtiontuki. | - Viesti kuulemismenettelystä vastaavalta neuvonantajalta Komissio perusti kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan viran, jotta kilpailunrajoituksia ja yrityskeskittymiä koskevia hallinnollisia menettelyjä hoitaisi riippumaton, kilpailuasioissa kokenut henkilö. Kyseisen henkilön on oltava luotettava, jotta hän voi omalta osaltaan vaikuttaa menettelyjen objektiivisuuteen, avoimuuteen ja tehokkuuteen. Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksissa esitetään, miten tätä tehtävää on hoidettava. Neuvonantajalla on muun muassa velvollisuus toimittaa kustakin komission kollegiolle toimitetusta päätösluonnoksesta loppukertomus, jossa on ilmoitettava, onko oikeutta tulla kuulluksi noudatettu. Tämän vuoksi kuulemismenettelystä vastaavat kaksi neuvonantajaa osallistuvat muodollisesti kaikkien niiden kilpailuasioiden käsittelyyn, joissa muodollinen menettely aloitetaan ja lopetetaan tällä tavalla. Toukokuusta 2004 lähtien tähän ovat sisältyneet myös asetuksen (EY) N:o 1/2003 9 artiklan mukaiset ”sitoumuspäätökset”, joista ensimmäinen oli tammikuussa 2005 tehty DFB-päätös. Kuulemismenettelystä vastaaviin neuvonantajiin voidaan ottaa poikkeuksellisesti yhteyttä myös ennen muodollisen menettelyn aloittamista, esimerkiksi silloin, kun väitetiedoksiantoon sisällytettäviin tietoihin tai päätöksen julkaistuun toisintoon kohdistuu luottamuksellisuutta koskevia kysymyksiä. Vuoden 2004 aikana kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat osallistuivat yhteensä noin 40 asian käsittelyyn. Jäljempänä esitellään eräitä asioiden käsittelystä saatuja tärkeimpiä kokemuksia. Kuulluksi tulemisen oikeuden varmistaminen myöntämällä asianmukainen lupa tutustua asiakirja-aineistoon Kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat ovat tehneet lukuisia päätöksiä, joissa osapuolille on myönnetty tai niiltä on evätty oikeus tutustua asiakirja-aineistoon, ottaen huomioon luottamuksellisten tietojen suojeluun liittyvän tietoja antavien oikeutetun edun, kilpailusääntöjen noudattamiseen liittyvän yleisen edun ja väitetiedoksiannon vastaanottajien puolustautumisoikeudet. Eräissä vuonna 2004 tekemissään päätöksissä kuulemismenettelyssä vastaavat neuvonantajat tarkastelivat niin sanotun ”asiaseikkoja koskevan kirjeen” vastaanottajien oikeuksia. Kyseisessä kirjeessä osapuolille ilmoitetaan lisätiedoista, jotka otetaan huomioon lopullisessa päätöksessä. Microsoftia ja Clearstreamia koskevat päätökset ovat esimerkkejä asioista, joissa osapuolille myönnettiin tällaisissa olosuhteissa oikeus tutustua lisätietoihin. Yritysten liikesalaisuuksien ja luottamuksellisuutta koskevan oikeutetun edun suojaamisen varmistaminen Asiaa käsittelevän komission yksikön ja osapuolten välisessä ristiriitatilanteessa kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltaan kuuluu päättää yritysten liikesalaisuuksien suojasta ja luottamuksellisuuden oikeutetusta edusta. Tätä etua on punnittava niitä etuja vastaan, joita muilla osapuolilla on tietojen paljastamisen suhteen, tai päätöksen julkaisemisen kyseessä ollessa niitä etuja vastaan, jotka liittyvät menettelyn lopputuloksesta tiedottamiseen oikeudelliselle ja liikeyhteisölle. Belgian arkkitehtiliittoa koskevassa asiassa vastatoimien vaara johti siihen, että kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat epäsivät oikeuden tutkia asiakirja-aineistossa ollutta asiakirjaa, jonka perusteella osapuolet olisivat voineet tunnistaa tietojen antajan. Useimmat päätökset, jotka kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat tekivät vuonna 2004 mahdollisesti luottamuksellisten tietojen luovuttamisesta, koskivat komission lopullisten päätösten julkaisemisen laillisuutta. Päätösten perusteella luotiin periaatteita, joita sovelletaan tulevissa asioissa. Ensinnäkin oikeuskäytännön mukaan tietojen luottamuksellista käsittelyä koskevassa pyynnössä on perusteltava, miksi luottamuksellisiksi väitettyjen tietojen julkistaminen voisi aiheuttaa vakavaa vahinkoa yritykselle.[1] Toiseksi tietojen julkaisemisen aiheuttama yksityisen oikeudenkäynnin vaara ei sinänsä ole pätevä puolustus. Kilpailuoikeuden rikkomisen seurauksena maksettavaksi asetettava vahingonkorvaus olisi oikeutettu ja suotava seuraamus kilpailunvastaisesta käyttäytymisestä.[2] Kolmanneksi kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien tehtävänä ei ole päättää, onko välttämätöntä julkaista tiettyjä lopullisten päätösten osia, jotta päätökset ymmärrettäisiin oikein. Jonkin tiedon merkitystä päätöksen kokonaisvaltaisen ymmärtämisen kannalta tarkastellaan ainoastaan silloin, kun kyseinen tieto on luottamuksellista tietoa. Tämän lisäksi vuoden 2004 aikana otettiin käyttöön menettely, jota sovelletaan ennen kuin tehdään oikeudellisesti sitova päätös luottamuksellisten tietojen paljastamisesta. Tarkoituksena on välttää mahdollisuuksien mukaan oikeusriitoja. Kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat voivat ensiksi ehdottaa alustavaa näkemystä. Jos tämä ehdotus kiistetään määräajassa, kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat tekevät sitovan päätöksen, josta voidaan valittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen. Tämän uuden käytännön ansiosta monissa asioissa on vältytty niin sanotuilta ”Akzo-menettelyiltä”. Kyseisissä menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat tekevät komission puolesta muodollisen, sitovan päätöksen sellaisten tietojen paljastamisesta, jotka mahdollisesti ovat luottamuksellisia. Päätöksestä voidaan valittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen. Suullisten kuulemisten järjestäminen Suulliset kuulemiset antavat osapuolille mahdollisuuden täydentää kirjallista vastaustaan komission esittämiin kilpailuongelmiin selvittämällä tärkeimmät seikat suullisesti laajan yleisön edessä. Osapuolilla on myös mahdollisuus vastata kysymyksiin ja keskustella suoraan asiasta vastaavien komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden edustajien kanssa. Se voi olla myös kantelijoiden tai muiden menettelyyn osallistuvien kolmansien kannalta ainutlaatuinen tilaisuus kuulla ja kommentoida suoraan esitettyjä väitteitä. Näin oli Microsoft -asiassa, jossa viisi vuotta kestäneen tutkimuksen ja kolme väitetiedoksiantoa, kirjallisia vastauksia ja lukuisilta kolmansilta saatuja kirjallisia huomautuksia sisältäneen kirjallisen menettelyn jälkeen kaikkien osapuolten edustajat kokoontuivat yhteen ensimmäisen kerran ja esittivät kolmen päivän ajan näkemyksiään ja kommentoivat muiden näkemyksiä kaikkien asianomaisten hyödyksi. Kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien kokemuksen mukaan suullisessa kuulemisessa esitetyt seikat ja kysymykset johtavat poikkeuksetta käsiteltävien seikkojen parempaan ymmärtämiseen. Tämän vuoksi kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien tehtävä järjestää suullisia kuulemisia kilpailunrajoituksia ja yrityskeskittymiä koskevissa menettelyissä on merkittävä, kun otetaan huomioon kuulemisten merkitys koko menettelyn kannalta. Kuulemistilaisuuksia järjestettäessä pidetään tiiviisti yhteyttä asianomaisiin osapuoliin. Kuulemistilaisuuteen kutsutaan jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset ja kaikki asian käsittelyyn liittyvät komission yksiköt. Kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat ovat asettaneet vaatimuksen, jonka mukaan asian tutkimuksesta vastaavan johtajan on osallistuttava suulliseen kuulemiseen. Tämän seikan on vahvistanut kilpailun pääosastosta vastaava komission jäsen. Kuulemisen aikana kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat voivat komission yksikön, osapuolten tai kolmansien pyynnöstä sallia uusien asiakirjojen esittämisen. Vuoden 2004 aikana annetun uuden sekä yrityskeskittymiä että kilpailunrajoituksia koskevan lainsäädännön mukaan kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat voivat antaa kaikille osapuolille mahdollisuuden esittää kysymyksiä. Vaikka tätä käytäntöä sovelletaankin edelleen kokeiluluonteisesti, se on lisännyt osapuolten vuorovaikutusmahdollisuuksia. Eräissä tapauksissa, kuten koliinikloridiasiassa , kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat hyväksyivät sen, että uusia todisteita voidaan esittää kuulemisessa. Kuten vuonna 2004 julkaistut loppukertomukset osoittavat, eräiden kuulemisten (esimerkiksi asiassa Sony/BMG) johdosta asioiden käsittelyä koskevaan lähestymistapaan on tehty muutoksia. Lisäksi kuulemiset lisäävät kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien tietoisuutta asian kriittisistä seikoista ja antavat heille mahdollisuuden osallistua aktiivisemmin menettelyn myöhempiin vaiheisiin ja tehdä toimivaltuuksiensa mukaisesti huomautuksia menettelyn edistymisestä. Toimiminen kilpailupolitiikasta vastaavan komissaarin neuvonantajana Kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien ensisijaisena tehtävänä on varmistaa, että osapuolten puolustautumisoikeuksia kunnioitetaan ja kaikille osapuolille taataan asianmukainen käsittely. Välikertomuksessaan tai raportoidessaan komissaarille kuulemistilaisuudesta kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat voivat ilmoittaa komissaarille asian herättämästä merkittävästä kysymyksestä, jos he katsovat tämän parantavan lopullisen päätöksen laatua. Kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat osallistuivat vuonna 2004 työhön, jonka tavoitteena on lopullisten päätösten selvempi ilmaisutapa. He tekivät huomautuksia monista käsitellyistä asioista, erityisesti kartelliasioista, ja auttoivat näin tehostamaan päätöksentekomenettelyä ja viime kädessä lopullisten päätösten laatua. Kuulemismenettelystä vastaavat neuvonantajat keskustelivat myös monista politiikkaan liittyvistä kysymyksistä pääjohtajan kanssa. Näihin keskusteluihin sisältyi muun muassa asiakirja-aineistoon tutustumista koskevan komission tiedonannon tarkistus, komission sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan ohjelman puitteissa annettuja lausuntoja koskevien sääntöjen mukauttaminen ulkomaisten tuomioistuinten soveltamiin tietojen esittämistä koskeviin sääntöihin kunnioittaen samalla oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon sekä kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien tehtävä potentiaalisina välittäjinä kilpailun pääosaston ja yritysten välisissä riita-asioissa, jotka koskevat sitä, kuuluuko asiakirja oikeudellisen erioikeuden piiriin. I – Kilpailuoikeus – perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artikla A – Lainsäädäntö ja sen tulkintasäännöt 1. KILPAILUOIKEUDEN NYKYAIKAISTAMINEN: TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS 773/2004, SUUNTAVIIVAT JA TIEDONANNOT 1. EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan uusi täytäntöönpanojärjestelmä tuli voimaan ja asetus N:o 17/62 kumottiin 1. toukokuuta. Asetuksen (EY) N:o 1/2003[3] täydentämiseksi komissio hyväksyi laajan konsultointimenettelyn jälkeen ”uudistuspaketin”, joka sisältää uuden komission asetuksen kilpailuoikeudellisista menettelyistä ja kuusi tiedonantoa, joiden tarkoituksena on antaa ohjeita seikoista, jotka ovat erityisen tärkeitä uudessa täytäntöönpanojärjestelmässä. Uudistuspaketti koostuu seuraavista asiakirjoista: Täytäntöönpanoasetus [4] 2. Täytäntöönpanoasetus sisältää yksityiskohtaiset säännöt erityisesti menettelyn aloittamisesta, suullisista lausunnoista, kanteluista, osapuolten kuulemisesta, oikeudesta tutustua asiakirja-aineistoon ja luottamuksellisten tietojen käsittelystä kilpailuasioita koskevissa komission menettelyissä. Kilpailuviranomaisten verkostoa koskeva tiedonanto[5] 3. Tiedonannossa määritellään komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa tekemän yhteistyön perusperiaatteet. Siinä vahvistetaan periaatteet, joita sovelletaan asioiden käsittelyn jakamiseen verkoston jäsenten kesken. Tältä osin tiedonanto on jatkoa neuvoston ja komission yhteiselle lausunnolle[6], joka annettiin samana päivänä kuin asetus (EY) N:o 1/2003. Erityisiä järjestelyjä on tehty asetuksen (EY) N:o 1/2003 11 artiklan 2 ja 3 kohtaan sekä 12 artiklaan perustuvan viranomaisten tietojenvaihdon ja sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevien ohjelmien toiminnan välistä vuorovaikutusta varten. Jäsenvaltioiden kansalliset viranomaiset[7] ovat allekirjoittaneet lausunnon, jossa ne toteavat noudattavansa komission tiedonannossa esitettyjä periaatteita. Tiedonanto yhteistyöstä kansallisten tuomioistuinten kanssa[8] 4. Tiedonanto on tarkoitettu käytännön työkaluksi kansallisille tuomareille, jotka soveltavat perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklaa asetuksen (EY) N:o 1/2003 mukaisesti. Siihen on koottu yhteisöjen tuomioistuimen asiaankuuluva oikeuskäytäntö selventämään niitä menettelyllisiä puitteita, joissa kansalliset tuomarit toimivat. Erityistä huomiota kiinnitetään tilanteeseen, jossa kansallinen tuomioistuin käsittelee asiaa samaan aikaan kuin komissio tai komission käsittelyn jälkeen. Lisäksi asetus (EY) N:o 1/2003 muodostaa oikeusperustan, jonka nojalla kansalliset tuomarit voivat pyytää komission lausuntoa tai sen hallussa olevia tietoja ja joka antaa komissiolle mahdollisuuden toimittaa kansallisille tuomioistuimille tietyin edellytyksin kirjallisia ja suullisia huomautuksia. Tiedonannossa selitetään näiden yhteistyömekanismien toimintaa. Kanteluja koskeva tiedonanto[9] 5. Tiedonannon alussa annetaan yleisiä tietoja kilpailuviranomaisten ja tuomioistuinten eri rooleista ja kehotetaan potentiaalisia kantelijoita päättämään annettujen ohjeiden perusteella, onko kantelu osoitettava komissiolle, kansalliselle kilpailuviranomaiselle vai kansalliselle tuomioistuimelle. Suurimmaksi osaksi tiedonannossa selitetään sitä, kuinka komissio arvioi kilpailuoikeuden rikkomista koskevia kanteluja ja millaisia menettelyjä se soveltaa. Tiedonannossa asetetaan myös ohjeellinen neljän kuukauden määräaika, jonka kuluessa komissio pyrkii ilmoittamaan kantelijoille, aikooko se tutkia kantelun perusteellisesti. Ohjekirjeitä koskeva tiedonanto[10] 6. Asetuksen (EY) N:o 1/2003 tavoitteena on se, että komissio keskittäisi täytäntöönpanotoimensa vakavien rikkomisten havaitsemiseen. Ilmoitusjärjestelmän kumoaminen on tärkeä tekijä tässä yhteydessä. Näyttää kuitenkin myös perustellulta, että niissä harvoissa tapauksissa, joissa 81 tai 82 artiklan soveltamisesta syntyy uusia kysymyksiä, komissio voi antaa yrityksille kirjallisia ohjeita (ohjekirje), jos tämä ei haittaa komission muita ensisijaisia täytäntöönpanotehtäviä. Tiedonannossa selvitetään yksityiskohtaisesti tätä mahdollisuutta. Tiedonanto kauppaan kohdistuvasta vaikutuksesta[11] 7. Kauppaan kohdistuvan vaikutuksen käsite on lainvalintaan liittyvä peruste, jonka pohjalta määritetään perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan soveltamisala. Sen perusteella määritetään myös asetuksen (EY) N:o 1/2003 3 artiklan soveltamisala. Tämän vuoksi jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet haluavansa tästä käsitteestä tulkitsevan tiedonannon. Tiedonannossa esitellään nykyistä oikeuskäytäntöä eikä siinä millään tavoin pyritä rajoittamaan 81 ja 82 artiklan soveltamisalaa. Siinä asetetaan myös määrällinen raja-arvo, jota komissio käyttää omissa menettelyissään kumottavissa olevana oletuksena, kun asianomaisten yritysten yhteisön alueelta kertynyt yhteenlaskettu vuotuinen kokonaisliikevaihto ei sopimuksen kohteena olevien tuotteiden osalta ylitä 40 miljoonaa euroa ja osapuolten (yhteenlaskettu) markkinaosuus ei ylitä 5 prosenttia sellaisilla yhteisön merkityksellisillä markkinoilla, joihin sopimus vaikuttaa. Perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohtaa koskevat suuntaviivat[12] 8. Jäsenvaltioiden tuomioistuinten ja kilpailuviranomaisten toimivalta soveltaa 81 artiklan 3 kohtaa on yksi kilpailusääntöjen nykyaikaistamisen perusperiaatteista. Tiedonannossa kehitetään perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamista koskevat puitteet ja annetaan ohjeita tähän määräykseen sisältyvän neljän kumulatiivisen edellytyksen soveltamisesta. Tiedonannossa luetellaan erilaisia tehokkuusetuja, jotka voivat olla ensimmäisessä edellytyksessä tarkoitettuja objektiivisia taloudellisia etuja. Siinä määritetään kuluttajien käsite ja edellytetään, että kuluttajat saavat kohtuullisen osuuden sopimuksesta johtuvasta tehokkuuden lisääntymisestä. Sopimuksen kilpailua rajoittavia vaikutuksia tarkastellaan 81 artiklan 1 kohdan perusteella ja kilpailua edistäviä vaikutuksia analysoidaan ja verrataan kilpailua rajoittaviin vaikutuksiin 81 artiklan 3 kohdan perusteella. 2. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja suuntaviivat 9. Osana EU:n kilpailuoikeuden täytäntöönpanosääntöjen perusteellista uudistamista komissio antoi 7. huhtikuuta uuden ryhmäpoikkeusasetuksen (asetus (EY) N:o 772/2004, TSRPA)[13] ja joukon suuntaviivoja[14] patenttien, taitotiedon ja ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensoimisesta. Toukokuun 1. päivästä 2004 useammat lisenssisopimukset kuuluvat ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, ja sen vuoksi monia sopimuksia ei enää tarkastella erikseen. Uudet säännöt helpottavat lisensointia ja vähentävät yrityksiin kohdistuvaa sääntelytaakkaa sekä varmistavat, että lisensointia sellaisten yritysten välillä, joilla on huomattava markkinavoima, valvotaan tehokkaasti. Uusien sääntöjen pitäisi lisätä teknologian levitystä EU:ssa ja edistää siten Lissabonin tavoitteiden saavuttamista. 10. Uusista säännöistä järjestettiin laaja konsultointimenettely,[15] josta sidosryhmät olivat hyvin kiinnostuneita ja jossa niiden panos oli yksityiskohtainen ja korkealaatuinen. Nämä säännöt korvaavat asetuksen N:o 240/96[16], jota on arvosteltu kapea-alaisuudesta ja muodollisesta luonteesta. Uudet säännöt noudattavat komission uuden sukupolven ryhmäpoikkeusasetuksia, ja niiden yleiset ominaisuudet ovat seuraavat: - TSRPA sisältää ainoastaan ”mustan listan”[17]: kaikki, mitä ei ole nimenomaisesti suljettu ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle, kuuluu poikkeuksen piiriin. Tämän ansiosta yritykset voivat vapaammin laatia lisensointisopimuksensa kaupallisten tarpeidensa mukaisesti. - Uusien sääntöjen soveltamisalaan kuuluvat kaikenlaiset hyödykkeiden tai palveluiden tuotantoon liittyvät teknologiansiirtosopimukset, eivät ainoastaan patenttien tai taitotiedon lisensointisopimukset vaan myös mallien ja ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointisopimukset. Siltä osin kuin komissiolla ei ole valtuuksia antaa ryhmäpoikkeusasetusta,[18] kuten yleensä on patenttipoolien ja tekijänoikeuksien lisensoinnin tapauksessa, suuntaviivoissa selvitetään tulevaa täytäntöönpanopolitiikkaa. - Uusissa säännöissä erotetaan selvästi kilpailijoiden välinen lisensointi (joka todennäköisemmin haittaa kilpailua) muiden kuin kilpailijoiden välisestä lisensoinnista. Erityisesti sovellettavat luettelot vakavimmista kilpailunrajoituksista ovat erilaiset. - TSRPA:ssa säädettyä ryhmäpoikkeusta sovelletaan ainoastaan tiettyjen markkinaosuusrajojen alapuolella. Kilpailijoiden välisten lisensointisopimusten osalta markkinaosuusraja on kumulatiivinen 20 prosenttia ja keskenään kilpailemattomien yritysten välisten sopimusten osalta 30 prosenttia. Markkinaosuudet on laskettava sekä merkityksellisten sopimusten vaikutusalaan kuuluvien tuotemarkkinoiden että teknologiamarkkinoiden osalta.[19] - Lisenssisopimus ei kuulu ryhmäpoikkeuksen piiriin, jos se sisältää niin sanottuja vakavimpia kilpailunrajoituksia. - Vaikka jotkin sopimukseen sisältyvät rajoitukset eivät kuuluisikaan ryhmäpoikkeuksen piiriin, poikkeusta voidaan soveltaa sopimuksen loppuosaan.[20] 11. TSRPA:n 4 artiklassa olevassa vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelossa määritetään rajoitukset, joiden vuoksi ryhmäpoikkeusta ei voida myöntää koko sopimukselle ja jolloin myös perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltaminen on epätodennäköistä.[21] 12. Kilpailijoiden välisen lisensoinnin vakavimpia kilpailunrajoituksia ovat a) hinnoista sopiminen, b) tuotannon rajoittaminen, c) markkinoiden tai asiakkaiden jakaminen, d) lisenssinsaajalle asetettu rajoitus käyttää omaa teknologiaansa ja e) osapuolille asetettu tutkimus- ja kehitystoimintaa koskeva rajoitus (ellei se ole välttämätön lisensoidun taitotiedon paljastamisen estämiseksi). Kilpailemattomien yritysten välisen lisensoinnin vakavimpia kilpailunrajoituksia ovat a) hinnoista sopiminen vertikaalisesti, b) lisenssinsaajan passiivisen myynnin rajoittaminen ja c) lisenssinsaajan aktiivisen ja passiivisen myynnin rajoittaminen valikoivassa jakelujärjestelmässä. Sekä kilpailevien että kilpailemattomien yritysten välisen lisensoinnin osalta 4 artiklassa säädetään erityisistä poikkeuksista vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelosta. 13. Suuntaviivoissa todetaan selvästi, ettei ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuulumattomien sopimusten oleteta olevan lainvastaisia, ellei niihin sisälly vakavimpia kilpailunrajoituksia. Varsinkaan markkinaosuusrajojen ylittyminen ei yksin riitä perusteeksi olettaa, että 81 artiklan 1 kohtaa sovelletaan. Tällöin tarvitaan suuntaviivoissa esitettyjen periaatteiden mukaista tapauskohtaista arviointia. 14. Jotta voitaisiin lisätä ennustettavuutta silloinkin, kun TSRPA:ta ei sovelleta, ja jotta yksityiskohtainen arviointi voitaisiin rajoittaa tapauksiin, jotka todennäköisesti aiheuttavat todellisia kilpailuongelmia, komissio on luonut suuntaviivoissa toisen turvallisen alueen. Se katsoo, että 81 artiklaa ei todennäköisesti rikota silloin, kun vakavimpia kilpailunrajoituksia ei ole ja kun sopimuspuolten hallinnassa olevien teknologioiden lisäksi voidaan osoittaa vähintään neljä riippumattomien tahojen hallinnassa olevaa teknologiaa, joilla lisensoitu teknologia voidaan korvata siten, että käyttäjälle aiheutuvat kustannukset säilyvät vastaavina. 15. Suuntaviivoissa ei pelkästään anneta yleisiä puitteita lisenssisopimusten analysoimiseksi vaan niihin sisältyy erityisiä jaksoja 81 artiklan soveltamisesta erilaisiin lisensointirajoituksiin, joita ovat erityisesti rojaltivelvoitteet, yksinomaiset lisenssit ja myynnin rajoitukset, tuotannon rajoitukset, käyttöalarajoitukset, sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset, sitominen ja niputtaminen sekä kilpailukieltovelvoitteet. Suuntaviivoissa käsitellään myös teknologiapoolien[22] arviointia. 3. Liikenteen ryhmäpoikkeusasetukset 3.1 Meriliikenne Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4056/86 tarkistaminen 16. Komissio edistyi huomattavasti asetuksen (ETY) N:o 4056/86 tarkistuksessa, joka alkoi maaliskuussa 2003. Asetuksella (ETY) N:o 4056/86 sovelletaan EU:n kilpailusääntöjä meriliikenteeseen, ja yksi tarkistuksen pääkysymyksistä on se, ovatko perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan mukaiset edellytykset linjakonferenssien harjoittamalle hintojen vahvistamiselle ja kapasiteetin sääntelylle myönnetylle poikkeukselle vielä perusteltuja. 17. Perusteellisen konsultointimenettelyn (keskusteluasiakirjasta saatiin 36 lausuntoa ja lisäksi järjestettiin julkinen kuuleminen) perusteella komissio selvitti 28. toukokuuta jäsenvaltioiden kilpailu- ja liikenneviranomaisten kanssa pidetyssä epävirallisessa kokouksessa tarkistusprosessin tuolloista tilannetta. Tämän seurauksena komissio antoi 13. lokakuuta valkoisen kirjan[23], jossa se päätteli, että ei ole pitävää taloudellista näyttöä siitä, että oletukset, joiden perusteella ryhmäpoikkeus oli perusteltu sen myöntämisajankohtana vuonna 1986, pitäisivät edelleen paikkansa nykyisissä markkinaolosuhteissa ja perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan neljän kumulatiivisen edellytyksen perusteella. Tämän vuoksi komissio harkitsi ehdottavansa, että nykyinen linjakonferensseja koskeva ryhmäpoikkeus kumottaisiin. Valkoisessa kirjassaan komissio jätti kuitenkin tilaa EU:hun suuntautuvilla tai EU:sta lähtevillä reiteillä toimivien linjakonferenssijärjestelmien mahdollisille vaihtoehdoille. Linjaliikennepalvelujen tarjoajat, joita edustaa European Liners Affairs Association (ELAA), ovat jo esittäneet konkreettisia ehdotuksia tällaiseksi järjestelmäksi. Ennen kuin komissio ottaa kantaa näihin ehdotuksiin, se on kuitenkin pyytänyt asianomaisia kolmansia esittämään huomautuksensa ja mahdollisia vaihtoehtoja. Komission asetuksen (EY) N:o 823/2000 (konsortiot) uudistaminen 18. Perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta linjaliikennettä harjoittavien varustamoiden sopimuksiin, päätöksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin (konsortiot) annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 823/2000 säädetään ryhmäpoikkeuksesta meriliikenteen konsortiosopimuksille. Kahden tai useamman kansainvälisiä linjaliikennepalveluja tarjoavan varustamon välisen konsortiosopimuksen tavoitteena on tarjota yhteistyössä meriliikennepalveluja ja parantaa siten linjaliikennepalvelujen tuottavuutta ja laatua sekä parantaa konttien käyttöastetta ja tehostaa aluskapasiteetin käyttöä. 19. Koska asetuksen voimassaoloaika päättyy 25. huhtikuuta 2005, komissio aloitti kesäkuussa julkisen konsultoinnin[24] tämän alan tulevaa lainsäädäntöä koskevista eri toimintavaihtoehdoista. Komissio halusi erityisesti saada toimialan edustajien, jäsenvaltioiden ja muiden kolmansien näkemyksiä asiasta. Konsultoinnin perustana oli asetukseen N:o 4056/86 sisältyvän linjakonferenssisopimusten ryhmäpoikkeuksen käynnissä oleva tarkistus. Komissio julkaisi 23. joulukuuta alustavan asetusluonnoksen komission asetuksen (EY) N:o 823/2000 muuttamisesta ja kehotti asianomaisia toimittamaan huomautuksensa.[25] 3.2 Lentoliikenne Kilpailua koskevien täytäntöönpanovaltuuksien laajentaminen kansainvälisessä lentoliikenteessä – muutokset asetuksiin N:o 3975/87 ja 3976/87 20. Neuvosto antoi 26. helmikuuta asetuksen (EY) N:o 411/2004[26], jolla muutetaan kahta lentoliikenteen asetusta[27] sekä asetusta (EY) N:o 1/2003. Asetusta (EY) N:o 1/2003 sovelletaan näin ollen myös Euroopan yhteisön ja kolmansien maiden väliseen lentoliikenteeseen. Lisäksi on laajennettu sen neuvoston asetuksen soveltamisalaa, jonka nojalla komissio voi antaa ryhmäpoikkeusasetuksia tietyistä luetelluista lentoliikennetoiminnoista (myös pitkillä reiteillä). Ennen tämän asetuksen antamista komissiolla ei ollut tehokkaita täytäntöönpanovaltuuksia EU:n ja kolmansien maiden välisen lentoliikenteen alalla, vaikka ei ollut epäilystä siitä, etteivätkö kilpailusäännöt koskeneet myös näitä reittejä.[28] Asetuksen N:o 1/2003 soveltaminen kaikkeen lentoliikenteeseen reiteistä riippumatta saattaa vihdoin lentoliikenteen kilpailuoikeuden täytäntöönpanon yleisten puitteiden piiriin. Asetus N:o 411/2004 tuli voimaan 1. toukokuuta yhdessä uudistuspaketin kanssa. Komission asetuksen (ETY) N:o 1617/93 tarkistaminen 21. Komission asetuksen (ETY) N:o 1617/93 voimassaoloaika päättyy 30. kesäkuuta 2005. Sen keskeinen tekijä on nykyinen poikkeus, joka koskee IATAn hintaneuvotteluja EU:n sisäisten reittien osalta. Komissio aloitti tänä vuonna asetuksen (ETY) N:o 1617/93 tarkistuksen ja julkaisi 30. kesäkuuta keskusteluasiakirjan, jossa se pyysi hallituksilta, toimialan edustajilta ja kuluttajilta huomautuksia ja todisteita keskeisistä kysymyksistä, jotka liittyvät hintaneuvottelujen arviointiin perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan perusteella. 22. Komissio vastaanotti ja analysoi yhteensä 52 vastausta. Analyysi osoitti, että tiettyjä seikkoja on tutkittava perusteellisemmin. Tämän vuoksi laadittiin keskusteluasiakirja, jonka tarkoituksena on varmistaa avoin päätöksenteko ja antaa julkisille viranomaisille ja toimialalle mahdollisuus toimittaa viimeiset huomautukset. 4. MENETTELYSÄÄNTÖJEN TARKISTUS: UUSI TIEDONANTO OIKEUDESTA TUTUSTUA ASIAKIRJA-AINEISTOON 23. Asiakirja-aineistoon tutustuminen on tärkeä menettelyvaihe ja sillä turvataan puolustautumisoikeudet kaikissa riidanalaisissa kilpailu- ja sulautuma-asioissa. Kun komissio on antanut väitetiedoksiannon, oikeus tutustua asiakirja-aineistoon antaa väitetiedoksiannon saaneille mahdollisuuden tutustua komission hallussa oleviin todisteisiin ja esittää näkemyksensä komission väitetiedoksiannossa esittämistä päätelmistä.[29] Parantaakseen asiakirja-aineistoon tutustumista koskevien pyyntöjen[30] käsittelymenettelyn avoimuutta ja selkeyttä komissio aloitti nykyisen vuodelta 1997 peräisin olevan asiakirja-aineistoon tutustumista koskevan tiedonannon[31] tarkistuksen. Vuoden 1997 tiedonannon soveltamisesta saatujen kokemusten perusteella tarkistuksessa otetaan huomioon sekä komission käytäntöjen kehittyminen[32] että viimeaikainen oikeuskäytäntö[33]. Tarkistuksessa pyritään myös varmistamaan, että asiakirja-aineistoon tutustumista koskevat säännöt ovat uudistettujen kilpailunrajoituksia ja sulautumia koskevien sääntöjen samoin kuin kuulemismenettelystä vastaavien neuvonantajien toimivaltuuksien[34] mukaisia. 24. Jäsenvaltioiden kanssa keskusteltuaan komissio julkaisi 21. lokakuuta tiedonantoluonnoksen menettelysäännöistä käsiteltäessä pyyntöjä saada tutustua asiakirjoihin[35] ja aloitti luonnosta koskevan julkisen konsultointimenettelyn. Konsultointimenettelyn aikana saatiin parisenkymmentä lausuntoa, joista useimmat olivat lakimiehiltä, mutta lausuntoja antoivat myös kuluttaja- ja ammattiyhdistysjärjestöt. 25. Tiedonantoluonnoksen keskeiset piirteet ovat seuraavat: - siinä erotetaan oikeus tutustua asiakirja-aineistoon (niiden osapuolten osalta, joille väitetiedoksianto on osoitettu) oikeudesta tutustua asiakirjoihin (kantelijoiden osalta kilpailunrajoitusmenettelyissä tai muiden osapuolten osalta sulautumamenettelyissä) - siinä määritetään komission asiakirja-aineiston sisältö ja erotetaan selvästi asiakirjat, joihin saa tutustua, niistä asiakirjoista, joihin ei saa tutustua - siinä erotetaan kilpailunrajoitus- ja sulautumamenettelyt sen suhteen, milloin oikeus tutustua asiakirja-aineistoon myönnetään - siinä määritetään menettelyt, joita noudatetaan käsiteltäessä luottamuksellisia tietoja ja myönnettäessä oikeus tutustua asiakirja-aineistoon, sekä menettely, jota noudatetaan ratkaistaessa erimielisyydet, jotka koskevat tietojen luottamuksellisuutta koskevia vaatimuksia, mukaan luettuna kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan asema. B – EY:n perustamissopimuksen 81, 82 ja 86 artiklan soveltaminen 1. MÄÄRÄÄVÄN ASEMAN VÄÄRINKÄYTTÖ (PERUSTAMISSOPIMUKSEN 82 ARTIKLA) 1.1 Päätökset CEWAL 26. Komissio määräsi 30. huhtikuuta tehdyllä päätöksellä 3,4 miljoonan euron sakon belgialaiselle laivanvarustamolle Compagnie Maritime Belgelle (CMB). Sakko määrättiin, koska CMB oli osallistunut määräävän aseman väärinkäyttöön, johon Associated Central West Africa Lines -linjakonferenssi (Cewal) oli syyllistynyt 1980-luvun lopussa.[36] CMB oli Cewalin jäsen. 27. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin oli osittain kumonnut sakkojen osalta[37] aikaisemman päätöksen[38], jolla komissio oli jo määrännyt sakkoja neljälle Cewalin jäsenelle, myös CMB:lle. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että komissio oli tehnyt menettelyvirheen, kun se ei ollut ilmoittanut selvästi päätöstä edeltävässä väitetiedoksiannossa, että se aikoi määrätä sakkoja Cewalin yksittäisille jäsenille. 28. Koska komissio ei halunnut jättää rikkomisia rankaisematta (sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin että yhteisöjen tuomioistuin olivat hylänneet rikkomisten toteamista koskevan valituksen), se teki uuden päätöksen, jossa se määräsi CMB:lle sakon yhteisöjen tuomioistuimen tuomion mukaisen uuden menettelyn jälkeen.[39] Tämä päätös perustuu kokonaisuudessaan alkuperäisen päätöksen keskeisiin toteamuksiin. 29. Sakkojen laskenta perustuu arvioon CMB:n sääntöjenvastaisen käytännön vaikutuksesta suhteessa Cewalin muiden jäsenten osuuteen. Komissio määräsi alkuperäisessä päätöksessä määrättyä sakkoa alhaisemman sakon, sillä se ei enää ottanut huomioon eräitä kyseisen päätöksen ajankohtana vallinneita raskauttavia seikkoja. Clearstream [40] 30. Komissio teki 2. kesäkuuta päätöksen, jossa se katsoi, että Clearstream Banking AG ja sen emoyhtiö Clearstream International SA (Clearstream) olivat rikkoneet perustamissopimuksen 82 artiklaa, kun ne olivat kieltäytyneet tarjoamasta kansainvälisiä arvopapereiden selvitys- ja toimituspalveluja[41] Euroclear Bank SA:lle (Euroclear Bank) ja soveltaneet syrjiviä hintoja kyseisen asiakkaan vahingoksi. 31. Clearstream Banking AG on Saksan ainoa ”Wertpapiersammelbank” (arvopaperikeskus)[42]. Komissio katsoi, että Clearstreamilla oli tarkasteltavana aikana (vuodesta 1997 vuoden 2001 loppuun) määräävä asema kansainvälisten selvitys- ja toimituspalvelujen tarjoamisessa muissa jäsenvaltioissa toimiville välittäjille. 32. Kieltäytyminen koski Saksan lainsäädännön mukaisesti liikkeeseenlaskettujen rekisteröityjen osakkeiden[43] selvitys- ja toimituspalveluja. Vaikka kilpailuoikeudessa tunnustetaankin, että yritykset voivat vapaasti valita kauppakumppaninsa, määräävässä asemassa olevilla yrityksillä on erityinen velvollisuus. Nyt tarkasteltavassa asiassa Clearstreamin käytäntö katsottiin tarjoamisesta kieltäytymiseksi, koska - Clearstream Banking AG on ainoa saksalaisten arvopapereiden yhteissäilytystä hoitava säilytysyhteisö. Yhteissäilytys on nykyisin myytyjen arvopapereiden ainoa merkittävä säilytysmuoto. On epärealistista odottaa, että näille markkinoille tulisi uusia toimijoita lähitulevaisuudessa. Näin ollen voidaan katsoa, että Clearstream Banking AG on välttämätön kauppakumppani; - Euroclear Bank ei voinut saada pyytämiään palveluja muualta; ja - Clearstreamin käytäntö haittasi Euroclear Bankin kykyä tarjota yhtenäismarkkinoilla asiakkaille tehokkaita kansainvälisiä selvitys- ja toimituspalveluja. 33. Euroclear Bank sai haluamansa palvelut marraskuussa 2001, yli kaksi vuotta pyyntönsä jälkeen. Tänä aikana Clearstream Banking AG epäsi Euroclear Bankilta rekisteröityjen osakkeiden selvitys- ja toimituspalvelut. Clearstreamin viivyttely Euroclear Bankia kohtaan poikkeaa suuresti tavanomaisesta korkeintaan neljän kuukauden ajasta, jonka kuluessa vastaaville asiakkaille tarjottiin selvitys- ja toimituspalveluja. 34. Hintasyrjinnän osalta komissio katsoi, että Clearstream veloitti tammikuun 1997 ja tammikuun 2002 välisenä aikana Euroclear Bankilta vastaavista palveluista korkeamman hinnan kauppaa kohden kuin muilta Saksan ulkopuolella toimivilta arvopaperikeskuksilta. Komissio tarkasteli yksityiskohtaisesti palvelujen sisältöä ja niiden tarjoamisesta aiheutuvia kustannuksia määrittääkseen, voisiko hintaero olla perusteltu, ja päätteli, että näin ei ollut. 35. Komissio päätti olla määräämättä sakkoja. Komissio otti huomioon muun muassa sen, että yhteisöllä ei ole oikeuskäytäntöä tai säädöksiä arvopapereiden selvitystä ja toimitusta koskevasta kilpailuanalyysista. Lisäksi eri elimissä ja foorumeilla keskustellaan parhaillaan laajasti arvopapereiden selvityksestä ja toimituksesta, jotta voitaisiin paremmin määritellä alan eri toimijoiden tehtävät. Microsoft 36. Komissio teki 24. maaliskuuta kieltävän päätöksen, jossa se määräsi Microsoft Corporationille (Microsoft) sakkoja perustamissopimuksen 82 artiklan nojalla.[44] Päätöksen mukaan Microsoft oli käyttänyt väärin määräävää asemaansa mikrotietokoneiden käyttöjärjestelmien markkinoilla[45] kahdella tavalla. 1) Kieltäytyminen tarjoamasta yhteentoimivuuden edellyttämiä tietoja 37. Microsoft ei luovuttanut työryhmäpalvelinten käyttöjärjestelmämarkkinoilla toimiville kilpailijoilleen tietoja, joita ne tarvitsivat, jotta niiden tuotteet olisivat täysin yhteentoimivia Microsoftin johtavassa asemassa olevan Windows-käyttöjärjestelmän kanssa. Microsoft oli antanut tämän tyyppisiä yhteentoimivuutta koskevia tietoja tullessaan työryhmäpalvelinten käyttöjärjestelmämarkkinoille, mutta se oli tämän jälkeen päättänyt olla paljastamatta näitä tietoja kilpailijoilleen ja lopettanut tietojen toimittamisen. Microsoft epäsi vuonna 1998 Sunin pyynnön saada tällaisia yhteentoimivuuden edellyttämiä tietoja. Komissio päätteli laajan markkinatutkimuksen perusteella, että kyseiset tiedot olivat välttämättömiä, jotta yritys voisi kilpailla työryhmäpalvelinten käyttöjärjestelmämarkkinoilla, ja että kieltäytymällä paljastamasta tietoja Microsoft oli pystynyt luomaan määräävän aseman. Vaarana oli, että se poistaisi jäljellä olevan kilpailun kyseisiltä markkinoilta. Lisäksi komissio katsoi, että Microsoftin kieltäytyminen luovuttamasta tietoja rajoitti teknistä kehitystä kuluttajien haitaksi. Jos kilpailijoilla olisi käytettävissään tarvittavat tiedot, ne voisivat tarjota kuluttajille uusia, parempia tuotteita kopioimatta Microsoftin omaa tarjontaa. 2) Windows Media Playerin sitominen Windows-käyttöjärjestelmään 38. Microsoft vahingoitti kilpailua virtaustoistoa käyttävien mediasoitinten markkinoilla sitomalla määräävässä asemassa olevaan Windows-käyttöjärjestelmään erillisen tuotteen eli Windows Media Playerin. Tuotteiden sitominen antoi Windows Media Playerille saman, kaikkialla läsnä olevan aseman kuin Windowsilla. Tämä käytäntö sai keinotekoisesti sisällöntuottajat ja ohjelmistojen kehittäjät tukeutumaan Windows Media -tekniikkaan eikä antanut kilpaileville virtaustoistosoittimille mahdollisuutta kilpailla omilla ansioillaan. Päätöksestä ilmenee, että Microsoft saavutti selvän johtoaseman kilpailijoihinsa verrattuna sen jälkeen, kun se käynnisti tuotteiden sidontaan perustuvan strategiansa vuoden 1999 puolivälissä. 39. Komissio päätteli, että Microsoftin määräävän aseman väärinkäyttö muodosti EU:n kilpailusääntöjen erittäin vakavan rikkomisen ja määräsi Microsoftille 497,196 miljoonan euron sakon[46]. 40. Rikkomisen lopettamiseksi komissio edellytti Microsoftin ryhtyvän seuraaviin tärkeimpiin korjaustoimenpiteisiin: - Microsoftin on annettava yhteentoimivuuden edellyttämät tiedot ja sallittava niiden käyttö yhteensopivien työryhmäpalvelinten käyttöjärjestelmätuotteiden kehittämisessä (yhteentoimivuutta koskeva korjaustoimenpide); - Microsoftin on tarjottava Windows-käyttöjärjestelmän versiota myös ilman Windows Media Playeria (sidonnan purkamista koskeva korjaustoimenpide). Tämän ansiosta mikrotietokoneiden valmistajat ja kuluttajat voivat hankkia Windows-käyttöjärjestelmän valitsemansa mediasoittimen kanssa; - lisäksi Microsoftin oli tehtävä ehdotus valvontajärjestelystä, joka muodostuu valvonnasta vastaavasta toimitsijamiehestä. Microsoft teki tällaisen ehdotuksen. 41. Microsoft nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen[47] päätöksen kumoamiseksi ja pyysi välitoimia[48] yhteentoimivuutta ja tuotteiden sidonnan purkamista koskevien korjaustoimenpiteiden lykkäämiseksi kumoamishakemuksen käsittelyajaksi. Komissio päätti, että se ei edellyttäisi näiden korjaustoimenpiteiden täytäntöönpanoa ennen kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti tekee päätöksen välitoimia koskevasta Microsoftin hakemuksesta[49]. Kyseisen tuomioistuimen presidentti hylkäsi 22. joulukuuta Microsoftin tekemän välitoimia koskevan hakemuksen kokonaisuudessaan.[50] Lisälehti 2: EU:n kilpailusääntöjen soveltaminen matkaviestintään ja laajakaistaisiin Internet-palveluihin Kilpailu sähköisen viestinnän alalla kiristyi vuonna 2004, ja kasvu oli vahvaa eräillä markkinasegmenteillä.[51] Laajentuneessa 25 jäsenvaltion EU:ssa alan suurin kasvu kirjattiin kiinteissä laajakaistapalveluissa ja matkaviestinpalveluissa. Laajakaista-alan kasvu ylitti matkaviestinalan kasvun. Komissio keskittyi näihin kahteen erittäin tärkeään segmenttiin valvoessaan kilpailusääntöjen soveltamista. Sähköisen viestinnän uusi sääntelykehys on ollut voimassa 25. heinäkuuta 2003 lähtien. Sen puitteissa kilpailupolitiikalla on edelleen tärkeä asema saatettaessa alan sääntely lähemmäksi kilpailuoikeuden periaatteita. Komission toimien johdosta Saksan kiinteiden yhteyksien vakiintunut operaattori Deutsche Telekom, jonka väitettiin syyllistyneen hintapainostukseen, alensi laajakaistaisten Internet-palvelujen osalta hintoja, joita se perii tilaajayhteyksiensä yhteiskäytöstä[52]. Näiden hinnanalennusten ansiosta komissio pystyi lopettamaan tutkimuksensa, joka koski väitettä, että Deutsche Telekom oli käyttänyt väärin määräävää asemaansa tarjotessaan laajakaistayhteyksiä kiinteään televiestintäverkkoonsa. Komissio hyväksyi Deutsche Telekomin sitoumuksen lopettaa hintapainostus pysyvästi 1. huhtikuuta 2004 alkaen.[53] Matkaviestinnän osalta komissio antoi 26. heinäkuuta kaksi väitetiedoksiantoa kansainvälisistä verkkovierailuista Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Väitetiedoksiannot liittyvät hintoihin, joita O2 ja Vodafone perivät tukkutasolla muilta matkaviestinoperaattoreilta kansainvälisistä verkkovierailuista. Komissio katsoi tutkimuksensa perusteella, että molemmat yritykset olivat veloittaneet kohtuuttomia ja liiallisia hintoja, Vodafone vuodesta 1997 vähintään syyskuuhun 2003 ja O2 vuodesta 1998 ainakin syyskuuhun 2003.[54] Kansainvälisten verkkovierailupalvelujen osalta komissio tarkastelee myös viime aikoina muodostettujen strategisten matkaviestinalan liittoutumien (esimerkiksi Freemove ja Starmap) vaikutuksia kilpailuun. | 1.2 Muita käsiteltyjä asioita ja hylättyjä kanteluja Interbrew (määräävän aseman väärinkäyttö) [55] 42. Komissio lopetti 30. huhtikuuta perustamissopimuksen 82 artiklan mukaisen tutkimuksensa, jonka se oli aloittanut omasta aloitteestaan vuonna 1999 Interbrew NV:n (nykyisin Inbev NV) belgialaisiin oluen tukkumyyjiin soveltamista käytännöistä, sen jälkeen, kun Interbrew oli toimittanut joukon sitoumuksia. Interbrew on erityisesti sitoutunut muuttamaan alennusjärjestelmäänsä ja tukkumyyjien kanssa tehtyjä kumppanuus- ja kauppasopimuksiaan niin, että kilpailevat toimittajat voivat nyt kilpailla Interbrew’n kanssa Belgiassa esteettä ja tehokkaasti. 43. Interbrew sopi tekevänsä vakioidusta määräalennusjärjestelmästä täysin avoimen kaikille tukkumyyjille sen sijaan, että se ilmoittaisi ainoastaan alennushinnan, joka vastaa niiden erityyppisten olutostosten volyymin vaihtelualuetta, ja hinnat, jotka vastaavat kyseistä vaihtelualuetta välittömästi edeltävää ja seuraavaa vaihtelualuetta. Myös toista alennusjärjestelmää, joka on suunniteltu nimenomaan tukkumyyjille, jotka haluavat myydä erityyppisiä Interbrew’n oluita omissa ostovelvoitteen alaisissa vähittäisliikkeissään, muutetaan siten, että alennus ei enää kasva tukkumyyjän vähittäisliikkeiden lukumäärän mukaan vaan alennus sidotaan kiinteään hehtolitramäärään tietyntyyppistä olutta liikkeiden lukumäärästä riippumatta. 44. Interbrew’n kumppanuussopimusten mukaan Interbrew ei saa enää käyttöönsä tukkuliikkeiden luottamuksellisia liiketietoja eikä sillä ole enää oikeutta estää kilpailijan tarjousta ostaa tukkuliikkeen liiketoiminta ja tehdä oma tarjous sen sijaan (etuosto-oikeuden poistaminen). Niiden kaupallisten sopimusten osalta, joissa Interbrew myöntää tukkuliikkeille sellaisia kannustimia kuin rahoitustukea tai erilaisia välineitä myynninedistämistoimien vastineena, Interbrew on sitoutunut a) poistamaan kaikki tuotteen yksinmyyntiä koskevat vaatimukset, b) tekemään kannustimia koskevista kelpoisuusvaatimuksista täysin avoimia ja c) ilmoittamaan selvästi, että samat kannustimet koskevat poikkeuksetta kaikkia tukkuliikkeitä. Scandlines v. Helsingborgin satama [56] ja Sundbusserne v. Helsingborgin satama [57] 45. Komissio teki 23. heinäkuuta kaksi päätöstä[58], joissa se hylkäsi lauttaliikenteen harjoittajien (Scandlines Sverige AB ja Sundbusserne AS) ruotsalaista Helsingborgin satamaa vastaan tekemät kaksi kantelua. Nämä kantelut koskivat perustamissopimuksen 82 artiklan mukaista väitettyä määräävän aseman väärinkäyttöä. Kantelujen mukaan Helsingborgin satama oli veloittanut liian suuria satamamaksuja palveluista, joita oli tarjottu Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välisellä reitillä toimiville lauttaliikenteen harjoittajille. 46. Laajan tutkimuksen jälkeen komissio päätteli, että käytettävissä olevien todisteiden perusteella ei voida näyttää toteen oikeudellisesti riittävällä tavalla, että kyseiset hinnat olisivat olleet liian suuria. Päätöksissä viitataan yleisiin vaikeuksiin soveltaa perustamissopimuksen 82 artiklaa liiallista hinnoittelua koskevissa asioissa erityisesti silloin, kun viitearvoja ei ole käytettävissä. Koska tätä kysymystä koskevaa oikeuskäytäntöä on suhteellisen vähän[59], päätökset voivat toimia ohjeena määritettäessä palvelun taloudellista arvoa ja sitä, onko hinta liian suuri tai kohtuuton ja onko näin ollen kyse 82 artiklan mukaisesta määräävän aseman väärinkäytöstä. KPN:n kohdeverkkomaksut [60] 47. Komissio ilmoitti asianosaisille, että MCI oli peruuttanut kantelunsa 21. lokakuuta ja että komissio ei aio ryhtyä lisätoimenpiteisiin tässä asiassa. Komissio oli esittänyt 22. maaliskuuta 2002 väitetiedoksiannon, jonka mukaan KPN Mobile oli kieltäytynyt tarjoamasta suoraa yhteenliittämistä riippumattomille operaattoreille ja oli harjoittanut hintapainostusta tukkutason kohdeverkkomaksujen ja virtuaalisen erillisverkon palveluista veloitettujen vähittäishintojen välillä. Päättäessään olla jatkamatta asian käsittelyä virallisesti komissio otti huomioon sen, että Alankomaiden sääntelyviranomaisen OPTAn toteuttamien toimien seurauksena KPN Mobile oli tällä välin tehnyt kohtuullisen tarjouksen suorasta yhteenliittämisestä. Myös yhteenliittämisen tukkuhinnat olivat alentuneet Alankomaissa, ja OPTA oli käynnistänyt markkinatutkimuksen, joka koski puhelujen terminointia yksittäisissä matkaviestinverkoissa, Alankomaissa keväällä 2004 käyttöön otetun uuden sähköistä viestintää koskevan sääntelykehyksen puitteissa. Komissio oli päätellyt tutkimuksessaan, että perustamissopimuksen 82 artiklassa tarkoitettua hintapainostusta ei voitu todistaa asianmukaisesti virtuaalisen erillisverkon palvelujen osalta. B2/Telia [61] 48. B2 Bredband AB (B2) peruutti marraskuussa Ruotsin vakiintunutta teleoperaattoria TeliaSonera AB:tä vastaan tekemänsä kantelun. Tämän vuoksi komissio lopetti asian käsittelyn. Komissio oli esittänyt joulukuussa 2003 TeliaSoneralle väitetiedoksiannon, jonka mukaan yritys oli käyttänyt väärin määräävää asemaansa harjoittamalla saalistushinnoittelua, kun se teki tarjouksen merkittävästä sopimuksesta. Sopimus koski laajakaistaisen valokuituverkon rakentamista ja toiminnan harjoittamista nopean Internet-yhteyden tarjoamiseksi Malmössä. Komissio katsoi, että TeliaSoneran tekemä tarjous oli tarkoituksellisesti kustannuksia alhaisempi eikä se antanut operaattorille mahdollisuutta saada takaisin investointeja ja kustannuksia, jotka aiheutuisivat infrastruktuurien ja palvelujen tarjoamisesta sopimuksen mukaisesti, ja että asettamalla alhaisen hinnan TeliaSonera esti vaihtoehtoisen infrastruktuurin kehittämisen ja kilpailevien palveluntarjoajien tulon markkinoille. Väitetiedoksiannon jälkeen tehdyn lisätutkimuksen seurauksena komissio kuitenkin totesi, että se ei voinut vahvistaa riittävällä varmuudella, että TeliaSoneralla oli tarjousta tehdessään määräävä asema merkityksellisillä markkinoilla. 2. Kartellit Lisälehti 3: Katsaus vakavimpien kartellien vastaiseen toimintaan Vuonna 2004 komissio painotti kolmen aikaisemman vuoden tapaan kartellien vastaista toimintaa tekemällä kuusi päätöstä laittomista horisontaalisista sopimuksista, joissa oli osallisina noin 30 yritystä. Kyse oli seuraavista asioista: kupariset vesi- ja viemäriputket, natriumglukonaatti, Ranskan panimoala, raakatupakka-ala (Espanja), kova lyhyttavara – neulat ja koliinikloridi.[62] Näissä päätöksissä määrättiin sakkoja yli 390 miljoonaa euroa. Vuoden aikana kartellien torjunta kehittyi monella tavalla. Varsinkin kolme seikkaa kannattaa mainita, nimittäin sakkojen lieventämisen alalla tapahtunut kehitys, asetuksen (EY) N:o 1/2003 voimaantulon seuraukset kartellien vastaisen toiminnan kannalta ja oikeudellista luottamuksellisuutta koskevien sääntöjen selventäminen. Sakkojen lieventäminen Sakoista vapauttamisesta tai sakkojen lieventämisestä vuonna 2002 annettu tiedonanto[63] oli edelleen tärkeä väline kartellien torjunnassa. Tiedonannon mukaisesti käsiteltävien asioiden suuri määrä osoittaa sen, että tiedonanto on erittäin tehokas, jopa tehokkaampi kuin vuoden 1996 tiedonanto. Suurin osa nyt päätösvaiheessa olevista asioista käsitellään vuoden 2002 tiedonannon mukaisesti.[64] Asetus (EY) N:o 1/2003 Toukokuussa voimaan tullut asetus (EY) N:o 1/2003[65] vahvisti huomattavasti komission tutkimusvaltuuksia. Kolme keskeistä seikkaa kannattaa mainita. Ensinnäkin asetuksella laajennetaan komission etsintävaltuuksia muihin kuin liiketiloihin, yrityksen henkilöstön yksityisasunnot mukaan luettuina, jos voidaan perustellusti epäillä, että näissä tiloissa säilytetään liiketoimintaan liittyviä asiakirjoja[66]. Tällaista tarkastusta ei voida panna täytäntöön ennen kuin kyseisen jäsenvaltion kansalliselta oikeusviranomaiselta on saatu ennakolta lupa. Toiseksi komission etsintävaltuuksia vahvistettiin antamalla sille lupa sinetöidä yrityksen tilat tarkastuksen edellyttämäksi ajaksi[67]. Kolmanneksi komissiolle myönnettiin valtuudet kuulla tutkinnan suorittamiseksi kaikkia luonnollisia tai oikeushenkilöitä, jotka suostuvat kuultaviksi[68]. Oikeudellinen luottamuksellisuus Komission valituksen jälkeen yhteisöjen tuomioistuimen presidentti kumosi 27. syyskuuta antamallaan määräyksellä[69] komission päätöksen täytäntöönpanon (osittaisen) lykkäämisen ja hylkäsi väitteen oikeudellisesta luottamuksellisuudesta, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti oli määrännyt asiassa[70]. Komissiolle palautettiin kirjekuori, joka sisälsi eräitä tarkastuksessa takavarikoituja asiakirjoja. Osapuolet väittivät näiden asiakirjojen kuuluvan oikeudellisen luottamuksellisuuden[71] piiriin, ja niitä oli säilytetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa. Yhteisöjen tuomioistuin otti huomioon komission sitoumuksen olla paljastamatta kiistanalaisia asiakirjoja kolmansille osapuolille ennen asian päämenettelyn päättymistä. Koska tuomioistuimet eivät ole vahvistaneet osapuolten esittämää oikeudellisen luottamuksellisuuden soveltamisalaa koskevaa uutta lähestymistapaa, komissio suorittaa tarkastukset kuten aikaisemminkin vakiintuneen oikeuskäytännön[72] perusteella. Komissio katsoo, että tämä oikeuskäytäntö on edelleen voimassa ja asianmukainen. | Kupariset vesi- ja viemäriputket [73] 49. Komissio teki 3. syyskuuta päätöksen, jossa se katsoi, että johtavat eurooppalaiset kuparisten vesi- ja viemäriputkien valmistajat Boliden AB (yhdessä tytäryhtiöidensä Boliden Fabrication AB:n ja Boliden Cuivre & Zinc SA:n kanssa), Halcor SA, HME Nederland BV, IMI plc (yhdessä (entisten) tytäryhtiöidensä IMI Kynoch Ltd:n ja IMI Yorkshire Copper Tube Ltd:n kanssa), KM Europa Metal AG (yhdessä kokonaan omistamiensa tytäryhtiöiden Europa Metalli SpA:n ja Tréfimétaux SA:n kanssa), Mueller Industries, Inc. (yhdessä tytäryhtiöidensä WTC Holding Company, Inc:n, Mueller Europe Ltd:n, DENO Holding Company, Inc:n ja DENO Acquisition EURL:n kanssa), Outokumpu Oyj (yhdessä kokonaan omistamansa tytäryhtiön Outokumpu Copper Products Oy:n kanssa) ja Wieland Werke AG (yhdessä tytäryhtiöidensä Austria Buntmetall AG:n ja Buntmetall Amstetten Ges.m.b.H:n kanssa) olivat rikkoneet Euroopan yhteisön kilpailusääntöjä tekemällä salaista yhteistyötä sopiakseen hinnoista ja jakaakseen markkinat kuparisten vesi- ja viemäriputkien ETA-markkinoilla. Vuonna 2001 alkaneen tutkimuksen päätteeksi komissio osoitti, että rikkominen kesti vuoden 1988 puolivälistä vuoden 2001 alkuun. 50. Kyseistä tuotetta käytetään ensi sijassa rakennusalalla vesi-, öljy-, kaasu- ja lämpölaitteissa. Vesi- ja viemäriputkien tärkeimmät asiakkaat ovat jakelijoita sekä tukku- ja vähittäisliikkeitä, jotka myyvät putkia asentajille ja muille loppukäyttäjille. Yksinkertaisten (970,1 miljoonaa euroa) ja muovitettujen (180,9 miljoonaa euroa) kuparisten vesi- ja viemäriputkien yhteenlaskettu markkina-arvo on 1 151 miljoonaa euroa (ETA vuonna 2000). 51. Yrityksille tässä asiassa määrättyjen sakkojen kokonaissumma oli noin 222,3 miljoonaa euroa. HME Nederland BV:tä lukuun ottamatta kaikki päätöksen kohteena olleet yritykset tekivät yhteistyötä komission kanssa tutkimuksen aikana vuonna 1996 annetun sakkojen lieventämistä koskevan tiedonannon mukaisesti. Komissio myönsi vapautuksen sakoista Mueller-konsernille, 50 prosentin alennuksen Outokummulle, 35 prosentin alennuksen KME- ja Wieland-konserneille, 15 prosentin alennuksen Halcorille ja 10 prosentin alennuksen IMI- ja Boliden-konserneille niiden yhteistyöstä. Suurin sakko määrättiin KME-konsernin yrityksille, yhteensä 67,08 miljoonaa euroa. Muille yrityksille sakkoa määrättiin seuraavasti: Wieland-konserni 27,8411 miljoonaa euroa, IMI-konserni 44,98 miljoonaa euroa, Outokumpu 36,14 miljoonaa euroa, Boliden 32,6 miljoonaa euroa, Halcor 9,16 miljoonaa euroa ja HME 4,49 miljoonaa euroa. Outokummun ja KME:n osalta lieventäväksi seikaksi katsottiin niiden vuoden 1996 tiedonannon ulkopuolella tekemä yhteistyö. Outokumpu oli ensimmäinen yritys, joka paljasti kartellin toiminnan kestäneen yli 12 vuotta, KME toimitti ensimmäisenä ratkaisevia todisteita yhteistyöstä muovitettujen kuparisten vesi- ja viemäriputkien alalla. Toisaalta Outokummun osalta raskauttavaksi seikaksi katsottiin rikkomisen toistuminen, sillä se oli ollut toisen komission päätöksen kohteena ruostumattoman teräksen alan kartellia vuonna 1990 koskeneessa asiassa, ja sen sakkoa korotettiin rikkomisen estämiseksi. Natriumglukonaatti [74] 52. Komissio määräsi 29. syyskuuta 19,04 miljoonan euron sakon neljälle Jungbunzlauer-konserniin kuuluvalle yritykselle niiden osallistuttua natriumglukonaattia koskevien hintojen sopimiseen ja markkinoiden jakamiseen. Natriumglukonaattia käytetään yleensä metallin ja lasin puhdistamiseen. 53. Päätös täydentää vuonna 2001 tehtyä ensimmäistä päätöstä[75], jossa todettiin, että kuusi yritystä, yksi Jungbunzlauer-konsernin yritys mukaan luettuna, oli osallistunut salaisen kartellin toimintaan vuosina 1987–1995. Jungbunzlauer-konserniin kuuluvan yrityksen osalta vuonna 2001 tehty päätös peruttiin vuonna 2002 päätöksessä rikkomista koskevan vastuun osalta esitetyissä perusteluissa havaitun asiavirheen vuoksi. 54. Kartellin osapuolet tuottivat lähes kaiken maailman natriumglukonaatista. Rikkominen oli erittäin vakava ja Jungbunzlauer rikkoi yhteisön kilpailusääntöjä seitsemän vuotta. Määrittäessään sakon suuruutta komissio otti huomioon natriumglukonaattimarkkinoiden rajallisen koon. Lisäksi Jungbunzlauerille myönnettiin 20 prosentin alennus sakosta, koska se teki yhteistyötä komission kanssa sakkojen lieventämisestä vuonna 1996 annetun tiedonannon mukaisesti. Ranskan panimoala[76] 55. Komissio teki 29. syyskuuta perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan nojalla kieltävän päätöksen ja määräsi sakkoja kahdelle panimoalan konsernille, jotka ovat Brasseries Kronenbourg ja sen silloinen emoyhtiö Groupe Danone sekä Heineken France (entinen Sogebra) ja sen emoyhtiö Heineken NV. Kyseiset konsernit olivat tehneet ”aseleposopimuksen”, jonka tarkoituksena oli luoda tasapaino konsernien välille kodin ulkopuolella tapahtuvan kulutuksen[77] markkinoilla Ranskassa ja lopettaa niiden välinen hankintasota juomien tukkuliikkeiden osalta. Sopimusta ei kuitenkaan pantu koskaan täytäntöön. 56. Rikkominen katsottiin vakavaksi. Komissio määräsi 1 miljoonan euron sakon Heineken Francelle ja Heineken NV:lle. Groupe Danonelle ja Brasseries Kronenbourgille määrättiin 1,5 miljoonan euron sakko, sillä sakkoa määrättäessä otettiin huomioon raskauttavana tekijänä rikkomisen toistuminen. Raakatupakka-ala, Espanja [78] 57. Komissio määräsi 20. lokakuuta yhteensä 20 miljoonan euron sakon neljälle espanjalaiselle raakatupakan jalostajalle (Cetarsa, Agroexpansión, World Wide Tobacco España ja Taes) sekä italialaiselle jalostajalle (Deltafina) niiden tehtyä kilpailua rajoittavan sopimuksen. Sen tarkoituksena oli vahvistaa keskimääräinen enimmäishinta, jonka ne maksaisivat espanjalaisille raakatupakan tuottajille, sekä ostettavan raakatupakan määrät. Kartellin toiminta kesti vuodesta 1996 vuoteen 2001. Vuonna 1998 jalostajat ottivat käyttöön pitkälle kehitetyn täytäntöönpano- ja valvontajärjestelmän. Vuonna 1999 ne sopivat myös raakatupakan hintojen vaihteluväleistä, joista ne sitten neuvottelisivat tuottajien edustajien kanssa, jotta kyseiset vaihteluvälit sisällytettäisiin vakiomuotoisiin viljelysopimuksiin. Kyseiset sopimukset muodostavat perustan raakatupakan lopullisen hinnan määrittämiselle toimitushetkellä. Agroexpansiónin ja WWTE:n emoyhtiöiden katsottiin olevan yhteisvastuullisia tytäryhtiöidensä käytännöistä. 58. Samassa päätöksessä komissio kielsi myös kartellin, johon osallistuivat raakatupakan tuottajia edustavat järjestöt (ASAJA, UPA, COAG ja CCAE). Komissio katsoi, että järjestöt olivat tehneet samalla ajanjaksolla salaista yhteistyötä raakatupakan hintojen vaihteluvälien ja vähimmäishintojen osalta ja että ne neuvottelivat niistä yhdessä jalostajien kanssa keskustellessaan vakiomuotoisista viljelysopimuksista. Komissio määräsi kullekin järjestölle symbolisen 1 000 euron sakon, sillä se otti huomioon kansallisen sääntelykehyksen vaikutuksen järjestöjen käytäntöön. Kansallisen sääntelykehyksen vaikutus otettiin huomioon lieventävänä seikkana määritettäessä myös jalostajien sakkoja. Kova lyhyttavara – neulat [79] 59. Komissio katsoi 26. lokakuuta tekemässään päätöksessä, että kolme yritystä ja niiden tytäryhtiöt (William Prym GmbH & Co. KG ja Prym Consumer GmbH & Co. KG, Coats Holdings Ltd ja J & P Coats Ltd sekä Entaco Ltd ja Entaco Group Ltd) olivat tehneet 10. syyskuuta 1994 ja 31. joulukuuta 1999 välisenä aikana joukon kirjallisia, muodollisesti kahdenvälisiä sopimuksia, jotka itse asiassa muodostivat kolmenvälisen sopimuksen. Sopimuksen mukaan kyseiset yritykset jakoivat tuotemarkkinat (kova lyhyttavara) ja maantieteelliset markkinat (neulat) tai osallistuivat niiden jakamiseen. Lisäksi yritykset osallistuivat kahden- tai kolmenvälisiin kokouksiin 10. toukokuuta 1993 ja 8. marraskuuta 2001 välisenä aikana. 60. Komissio perusti päätöksensä erityisesti mainittuihin sopimuksiin sisältyviin yrityksille ehtoja asettaneiden lausekkeiden olemassaoloon. Näitä lausekkeita uudistettiin ajan myötä. 61. Komissio yksilöi kolmet merkitykselliset tuotemarkkinat: i) käsinompelu- ja käsityöneulojen (myös erikoisneulojen) Euroopan markkinat, joilla jaettiin tuotemarkkinat ja maantieteelliset markkinat); ii) muiden ompelu- ja neulomistuotteiden, myös nuppineulojen ja neulepuikkojen Euroopan markkinat; ja iii) muun kovan lyhyttavaran, myös vetoketjujen ja muiden kiinnitystarvikkeiden Euroopan markkinat. Molemmilla viimeksi mainituilla markkinoilla tuotemarkkinat jaettiin ainoastaan 10. päivän syyskuuta 1994 ja 13. päivän maaliskuuta 1997 välisenä aikana. 62. Rikkominen oli luonteeltaan hyvin vakava, koska kyse oli tuote- ja maantieteellisten markkinoiden jakamisesta eri markkinoiden välillä. Tuotemarkkinoiden jakosopimukset koskivat markkinoiden eri tasoja, ts. valmistusta ja jakelua (sekä tukku- että vähittäiskaupan tasolla), sillä Coats oli ensi sijassa neulojen jakelija mutta kilpaili vähittäiskaupan tasolla Prymin ja Entacon kanssa vähittäiskaupan oman neulamerkin ”Milwardin” kanssa. 63. Koska Entaco oli ilmoittanut komissiolle markkinoiden jakamista koskevista sopimuksista ja toimittanut ratkaisevia todisteita, joita ilman kyseiset sopimukset eivät olisi paljastuneet, komissio myönsi Entacolle sakkojen lieventämisestä vuonna 1996 annetun tiedonannon perusteella täyden vapautuksen sakosta, joka muuten olisi määrätty sille. Coatsille ja Prymille, jotka ovat yhteisvastuullisia tytäryhtiöidensä kanssa, määrättiin kullekin 30 miljoonan euron sakko. Koliinikloridi [80] 64. Komissio teki 9. joulukuuta päätöksen, jonka kohteena olivat Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV ja Akzo Nobel Functional Chemicals BV yhteisvastuullisesti, Chinook Group Limited Partnership ja Chinook Group Limited yhteisvastuullisesti, BASF AG, Bioproducts Incorporated, DuCoa LP ja UCB SA. 65. Nämä yritykset olivat rikkoneet yhteisön kilpailusääntöjä osallistumalla koliinikloriditeollisuuden kartelliin. ETA:n osalta voidaan todeta, että koliinikloridikartelli toimi kahdella erillisellä mutta tiiviisti toisiinsa liittyvällä tasolla eli maailmanlaajuisella ja Euroopan tasolla. Maailmanlaajuisella tasolla kaikki tämän menettelyn kohteena olevat tuottajat osallistuivat kilpailua rajoittavaan toimintaan ETA-alueella kesäkuun 1992 ja huhtikuun 1994 välisen ajan. Kilpailua rajoittava toiminta sisälsi maailmanmarkkinahinnoista sopimisen ja niiden korottamisen, maailmanmarkkinoiden jaon, jakelijoiden ja jalostajien kontrolloinnin sekä liikesalaisuuksien vaihdon. 66. Pohjoisamerikkalaiset tuottajat eivät osallistuneet eurooppalaisten tuottajien vain keskenään pitämiin kilpailua rajoittaviin kokouksiin, joissa koordinoitiin niiden toimintaa Euroopan markkinoilla. Näitä kokouksia pidettiin maaliskuun 1994 ja lokakuun 1998 välisenä aikana. Toiminta käsitti hinnoista sopimisen ja niiden korottamisen (sekä koko ETA-alueella että yksittäisten kansallisten markkinoiden ja asiakkaiden osalta), yksittäisten asiakkaiden jakamisen kartelliin osallistuvien yritysten kesken, osuuksien jakamisen koko ETA-markkinoista kullekin osallistuvalle yritykselle, jakelijoiden ja jalostajien kontrolloinnin sekä liikesalaisuuksien vaihdon. 67. Koliinikloridia käytetään pääasiassa rehuteollisuudessa. Sen maailmanmarkkinoiden volyymiksi arvioitiin 183,7 miljoonaa euroa vuonna 1997 eli viimeisenä kokonaisena vuonna, jolloin sääntöjä rikottiin. ETA:n markkinoiden osuus tästä oli 52,6 miljoonaa euroa. Tutkittuna ajanjaksona rikkomiseen osallistuneiden tuottajien hallussa oli yli 80 prosenttia maailmanmarkkinoista. Kyseessä olevien eurooppalaisten tuottajien hallussa oli lähes 80 prosenttia ETA-alueesta. 68. Pohjoisamerikkalaiset tuottajat lopettivat osallistumisensa rikkomiseen 14.–20. huhtikuuta 1994 pidetyn maailmanlaajuisen kokouksen päätteeksi. Komissio aloitti rikkomisen tutkinnan 26. toukokuuta 1999. Koska tutkinta aloitettiin yli viiden vuoden kuluttua siitä, kun pohjoisamerikkalaiset tuottajat olivat lopettaneet osallistumisensa rikkomiseen, yrityksille Bioproducts, Chinook ja DuCoa ei määrätty sakkoa. 69. Komissio määräsi seuraavat sakot eurooppalaisille tuottajille: 20,99 miljoonan euron sakko yhteisvastuullisesti Akzo Nobel NV:lle, Akzo Nobel Nederland BV:lle, Akzo Nobel Chemicals International BV:lle, Akzo Nobel Chemicals BV:lle ja Akzo Nobel Functional Chemicals BV:lle, 34,97 miljoonan euron sakko BASF AG:lle ja 10,38 miljoonan euron sakko UCB SA:lle. 3. Muut sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat 3.1 Komission päätökset Air France/Alitalia [81] 70. Komissio hyväksyi 7. huhtikuuta Air Francen ja Alitalian liittoutuman sillä edellytyksellä, että osapuolet panevat merkittävät sitoumuksensa täytäntöön. Päätöksessä asetettujen ehtojen tarkoituksena on vähentää markkinoille tulon esteitä ja tarjota uusille tulijoille todellinen mahdollisuus toimia uskottavina kilpailijoina. Komissio määritti seitsemän päällekkäistä reittiä, joilla Air Francen ja Alitalian resurssien yhdistäminen poistaisi kilpailun tai vähentäisi sitä merkittävästi. Nämä reitit ovat Pariisi–Milano, Pariisi–Rooma, Pariisi–Venetsia, Pariisi–Firenze, Pariisi–Bologna, Pariisi–Napoli ja Milano–Lyon. Ennen liittoutumaa Air France ja Alitalia olivat tärkeimmät kilpailijat näillä reiteillä. Sen jälkeen, kun yritykset sopivat luopuvansa riittävästä määrästä lähtö- ja saapumisaikoja ja toteuttavansa muita korjaustoimenpiteitä palauttaakseen tehokkaan kilpailun näille reiteille, komissio hyväksyi toimenpiteen[82]. Topps [83] 71. Komissio määräsi 26. toukokuuta tehdyllä päätöksellä[84] 1,59 miljoonan euron sakon The Topps Company Inc:lle ja sen eurooppalaisille tytäryhtiöille Topps Europe Ltd:lle, Topps International Ltd:lle, Topps UK Ltd:lle ja Topps Italia SRL:lle (Topps) perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan rikkomisesta. Topps-konserni valmistaa keräilytuotteita, kuten tarroja ja kortteja, joissa esiintyy jalkapallonpelaajia tai sarjakuvahahmoja. 72. Komissio totesi, että Topps oli tehnyt joukon sopimuksia ja turvautunut yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin useiden Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Suomessa, Saksassa, Ranskassa ja Espanjassa toimivien välittäjiensä kanssa tarkoituksenaan rajoittaa Pokémon-keräilytuotteiden rinnakkaistuontia. Pokémon on alun perin Nintendon ”Game Boy” -videopeliin kehitettyjen hahmojen nimi. Topps on käyttänyt näitä hahmoja lisenssillä tarrojen tai korttien tapaisissa keräilytuotteissa. Vuonna 2000 tällaiset Pokémon-keräilytuotteet olivat hyvin kysyttyjä, mutta hinnat vaihtelivat huomattavasti eri jäsenvaltioissa. Maissa, joissa on korkeat hinnat, kuten Suomessa, kotitaloudet joutuivat maksamaan samoista Pokémon-tarroista yli kaksi kertaa niin paljon kuin Portugalissa. 73. Komissio ja yhteisöjen tuomioistuimet ovat yksiselitteisesti tuominneet tällaiset rinnakkaiskaupan rajoitukset moneen otteeseen. Kyseessä on perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohdan hyvin vakava rikkominen, joka vaarantaa sisämarkkinoiden perusperiaatteen. Edellä esiteltyjen toimenpiteiden avulla Topps esti jakelijoita ja kuluttajia hyötymästä jäsenvaltioiden välisistä merkittävistä hinnaneroista. 74. Päätös osoitettiin Toppsin kaikille neljälle eurooppalaiselle tytäryhtiölle, jotka osallistuivat kilpailua rajoittaviin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, sekä yhdysvaltalaiselle emoyhtiölle, koska sillä oli ratkaiseva vaikutus kokonaan omistamiensa tytäryhtiöiden käytäntöön. Päätöstä ei osoitettu Toppsin välittäjille, sillä ne olivat vähäisemmässä määrin vastuussa rikkomisesta. Sakkojen määrää määrittäessään komissio katsoi rikkomisen vakavaksi huolimatta siitä, että rikkominen oli luonteeltaan hyvin vakava, ensi sijassa siksi, että komission hallussa olleista todisteista ei ilmennyt, että rinnakkaistuontia koskevia rajoituksia sovellettiin järjestelmällisesti kaikkiin välittäjiin. Lisälehti 4: Oikeuksien hallinnointimarkkinat EU:ssa Eurooppalaisen musiikin ja kulttuurin vahvan monimuotoisuuden kehittäminen uusilla Euroopan laajuisilla online-markkinoilla on keskeistä Lissabonin tavoitteiden kannalta. Tämä tarkoittaa sitä, että tarvitaan uudenlaista voimaa markkinoitaessa eurooppalaisia musiikkioikeuksia oikeuksien käyttäjille, jotka voivat laajentaa eurooppalaisen musiikin läsnäoloa kyseisissä tiedotusvälineissä, säilyttäen samalla suotuisat olosuhteet paikallisen sisällön kehittämiseksi. Mitä tulee kilpailusääntöjen soveltamiseen oikeuksien hallinnointipalveluihin, erityistä huomiota on kiinnitettävä alalla vallitseviin kilpailunrajoituksiin sekä palvelujen tehokasta tarjoamista koskeviin kilpailun kannustimiin. Komissio on antanut joitain alaa koskevia ohjeita IFPI-päätöksessään[85]. Eräät tähän päätökseen sisältyvät periaatteet on vahvistettu päätöksen täytäntöönpanossa ja niitä sovelletaan nykyisin melko yleisesti silloin, kun IFPIn jäsenet myöntävät EU:n laajuisia lisenssejä oikeuksiensa kohteena olevan musiikin web-lähetyksiin. Santiagon-sopimus[86] koskee Internetin kautta lähetettävän musiikin tekijänoikeuksien hallinnointia. Komissio on antanut nykyisestä sopimuksesta väitetiedoksiannon[87], jossa se kiinnittää kollektiivisia oikeuksia hallinnoivien järjestöjen huomion sopimuksen aiheuttamiin kilpailuongelmiin, erityisesti markkinoiden jakamiseen taloudellisen toiminnan sijaintipaikan perusteella. Huhtikuussa annetussa tiedonannossa[88] esitellään hyvän hallinnon periaatteet, joita komissio ehdottaa alalle. Kilpailun näkökulmasta katsottuna seuraavat seikat ovat erityisen tärkeitä: Alueelliset rajoitukset eivät saisi haitata EU:n laajuisten keskitettyjen järjestelyjen luomista. Nämä järjestelyt ovat tarpeen tehokkuusetujen saamiseksi EU:n ja maailmanlaajuisesta oikeuksien lisensoinnista Euroopan unionin uusilla musiikkimarkkinoilla. Kilpailuoikeutta soveltaessaan komissio suhtautuu myönteisesti keskitettyihin sopimuksiin ja niihin liittyviin kollektiivisten oikeuksien hallinnointijärjestelmien välisiin vastavuoroisiin sopimuksiin. Komissio ei voi kuitenkaan sallia aikaisempien rajoitusten soveltamisen jatkamista, jos ne eivät ole enää välttämättömiä. Oikeuksien haltijoiden on voitava päättää itse musiikkioikeuksiensa yksilöllisen ja kollektiivisen hallinnoinnin välisestä jakautumasta. Järjestelyissä ei saa sitoa yhteen tarpeettomasti oikeuksien hallinnointipalveluja. Oikeuksien yksittäisen hallinnoinnin on saatava kehittyä. Ottaen huomioon kollektiivisten hallinnointijärjestelmien elinkelpoisuuden oikeuksien haltijoilla on oltava mahdollisuus käyttää uusia digitaalisia hallinnointitekniikoita oikeuksien hallinnoimiseksi yksittäin. | - Belgian arkkitehtiliitto [89] 75. Komissio teki 24. kesäkuuta päätöksen, jossa tuomittiin Belgian arkkitehtiliiton käyttämä vähimmäishintataulukko. 76. Belgian arkkitehtiliiton kansallinen neuvosto hyväksyi vuonna 1967 vähimmäishintataulukon, jota on sen jälkeen päivitetty useasti. Viimeisimmässä, kesäkuussa 2002 tehdyssä päivityksessä taulukko määriteltiin ”suuntaa-antavaksi” ( indicatif/leidraad ). Taulukossa määritettiin vähimmäismäärä korvaukselle, joka maksetaan arkkitehdille tämän Belgiassa itsenäisenä ammatinharjoittajana tuottamista palveluista. 77. Komissio katsoi, että hintataulukosta tehty päätös oli itsenäinen, ohjailevanluonteinen toimi, josta yrityksiä edustava liitto oli täysimääräisesti vastuussa. Komissio katsoi myös, että liiton tarkoituksena oli koordinoida jäsentensä markkinakäyttäytymistä hintataulukon määrittämistä ja päivittämistä koskevilla päätöksillä. Komissio katsoi lisäksi, että taulukkoa sovellettiin ainakin jossain määrin. 78. Todisteisiin, jotka osoittivat, että hintataulukon tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua, kuuluivat johdanto-osan otsikon ja kappaleiden tarkoituksellinen normatiivisuus, se, että liitto oli 18 vuoden ajan laatinut ja levittänyt vakiosopimusta, jonka mukaan palkkioiden suuruus on määritettävä ainoastaan taulukon perusteella, ja se, että liitto ei pelkästään levittänyt tietoja jäsenilleen, asiakkailleen ja oikeusistuimille. 79. Vaikka päätös vähimmäishintojen määräämisestä tai suosittelemisesta on luonteeltaan erittäin vakava rikkominen, komissio luokitteli rikkomisen kuitenkin vakavaksi, koska kaikki arkkitehdit eivät luultavasti olleet soveltaneet hintataulukkoa ja koska päätöksen maantieteellinen soveltamisala rajoittui yhteen jäsenvaltioon. 80. Määrätessään 100 000 euron sakon komissio katsoi lieventäväksi seikaksi sen, että ennen komission vuonna 1993 tekemää CNSD-päätöstä[90] liitto on kohtuudella saattanut olla epävarma siitä, että sen hintataulukko todella rikkoi yhteisön sääntöjä. Komission 9. helmikuuta 2004 julkaistussa kertomuksessa vahvistetun politiikan tavoitteena on rohkaista kansallisia sääntelyviranomaisia ja ammattijärjestöjä tarkistamaan ja muuttamaan rajoittavia sääntöjä ja antaa niille mahdollisuus tehdä niin. Sakon määrä heijastaa komission vähitellen omaksumaa lähestymistapaa[91], jota sovelletaan sakkojen määräämiseen ammatteihin liittyvien, kilpailua rajoittavien käytäntöjen vuoksi. Gaz de France [92] 81. Komissio teki 26. lokakuuta kaksi päätöstä kahdesta sopimuksesta, jotka Gaz de France (GDF) oli tehnyt vuonna 1997. Yksi sopimus oli tehty italialaisen kaasuyhtiön ENIn kanssa ja toinen sopimus italialaisen sähköyhtiön ENELin kanssa. GDF:n ja ENIn välisen sopimuksen aiheena oli ENIn Pohjois-Euroopasta ostaman maakaasun kuljettaminen Ranskan alueen halki Sveitsin rajalle. Kuljetuksesta huolehti GDF. Sopimus sisälsi lausekkeen, jolla ENI velvoitettiin markkinoimaan kaasua ainoastaan toimituspisteen jälkeen, toisin sanoen Ranskan alueen ulkopuolella. GDF:n ja ENELin sopimus koski ENELin Nigeriasta hankkiman nestekaasun swap-kauppaa ja siihen sisältyi lauseke, jonka mukaan ENELin oli käytettävä kaasu Italiassa. 82. Komissio katsoi, että nämä kaksi lauseketta rajoittivat aluetta, jolla osapuolet voivat käyttää kaasua, ja niiden tarkoituksena oli jakaa kansalliset markkinat estämällä Ranskaan sijoittautuneita maakaasun kuluttajia hankkimasta kaasua ENELiltä ja ENIltä. Tämän vuoksi sopimukset rajoittivat kilpailua EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla ja ne muodostivat huomattavan esteen kilpailukykyisten Euroopan laajuisten kaasumarkkinoiden luomiselle. 83. Nämä kaksi päätöstä olivat erittäin merkityksellisiä, kun otetaan huomioon Euroopan kaasualan vapauttaminen viime vuosina. Tämän prosessin hyödyt tulevat näkyviin hitaasti. Alueelliset rajoitukset ovat keskeisiä tekijöitä käytännöissä, jotka pitävät yllä Euroopan markkinoiden jakoa ja vaikuttavat alan joustavuuden puutteeseen. Ottaen huomioon Euroopan kaasualan erityispiirteet ja asiaan liittyvät olosuhteet komissio päätti kuitenkin olla määräämättä sakkoja. 3.2 Muita käsiteltyjä asioita Mediamarkkinoiden suosituin sisältö 84. Komissio katsoo edelleen, että kilpailu suosituimmasta sisällöstä on erittäin tärkeä tekijä innovoinnin edistämiseksi mediamarkkinoilla ja se vaikuttaa myönteisesti osaamisyhteiskuntaan. Urheilutapahtumien lähetysoikeudet muodostavat tärkeän asiakokonaisuuden, ja komissio on tältä osin omaksunut tasapainoisen lähestymistavan: samalla kun se torjuu yhden myyjän laajoihin yksinoikeudellisiin kauppoihin perustuvan markkinointipolitiikan keskittäviä ja rajoittavia vaikutuksia, se ottaa huomioon sisällön yhdistämiseen liittyvät mahdolliset tehokkuusedut. 85. Bundesliiga -asiassa, joka koskee miesten kahden ylimmän jalkapallosarjan otteluiden lähetysoikeuksien yhteismarkkinointia Saksassa, komissio katsoi, että liigayhdistyksen harjoittama kaupallisten lähetysoikeuksien yksinoikeudellinen myynti voisi rajoittaa seurojen ja yritysten välistä kilpailua ensimmäisessä ja toisessa sarjassa. 86. Kun komissio oli ilmoittanut asian alustavasta arviosta vuoden 2004 alussa, liigayhdistys tarjosi sitoumuksia, jotka markkinatestattiin[93] syyskuussa[94]. 87. Komissio jatkoi myös Englannin valioliigaa (FAPL) koskevaa menettelyään[95] julkaisemalla tiedonannon FAPL:n sitoumuksista[96]. Eurovisio-järjestelmää koskeva menettely jatkui tiedonkeruututkimuksella. Siinä selvitettiin useita urheiluohjelmien yhteiseen ostamiseen ja jakamiseen liittyviä seikkoja, muun muassa EBUun kuuluvien yleisradioyhtiöiden lähetysoikeudet vuosien 2010 ja 2012 olympialaisten osalta. EBUn on noudatettava tuomioistuinten asiaa koskevia ohjeita[97] tehdessään ehdotuksia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että Eurovisio-järjestelmä on EU:n kilpailusääntöjen mukainen. 88. Komissio ilmoitti 26. lokakuuta lopettaneensa tutkimuksen[98], joka koski Hollywoodin elokuvastudioiden ja maksutelevisioyhtiöiden välisiin sopimuksiin sisältyviä suosituimmuuslausekkeita[99]. Menettely jatkuu kahden studion osalta. 89. Suosituimmuuslausekkeita on useimmissa Hollywoodin elokuvastudioiden ja eurooppalaisten maksutelevisioyhtiöiden tekemissä elokuvatuottajien tuotannon esitysoikeuksia koskevissa sopimuksissa (”output deals”). Tällaiset sopimukset ovat yleisiä Hollywoodin elokuvateollisuudessa, jossa studioiden tapana on sopia televisioyhtiöiden kanssa koko elokuvatuotantonsa myynnistä tietyksi ajaksi. Suosituimmuuslausekkeet antavat studioille oikeuden parhaimpiin ehtoihin, joista jokin studio on sopinut maksutelevisioyhtiön kanssa. 90. Komission alustavan arvioinnin mukaan suosituimmuuslausekkeet vaikuttivat kumulatiivisesti siten, että studioille maksetut hinnat yhdenmukaistuivat, sillä yhden studion sopima hinnankorotus johti samanlaiseen korotukseen myös muiden studioiden osalta. Komissio katsoo, että tällainen hintojen määräämistapa on vastoin hintakilpailuperiaatetta. 91. Studiot eivät myöntäneet menetelleensä kilpailuoikeuden vastaisesti, mutta ne, joiden kohdalta tutkimus on lopetettu, päättivät luopua nykyisten sopimustensa suosituimmuuslausekkeista. Näitä studioita vastaan ei ryhdytä lisätoimiin, elleivät ne poikkea tästä uudesta käytännöstä. Menettelyä jatketaan NPB Universalin ja Paramount Pictures Corp:n osalta, sillä ne eivät ole luopuneet kyseisistä lausekkeista. 3.3 Alakohtaiset tutkimukset 3G-verkoissa käytettävien urheiluoikeuksien myyntiä koskeva alakohtainen tutkimus[100] 92. Kolmannen sukupolven matkaviestinteknologia (3G) on nopeasti tulossa käyttöön eri puolilla maailmaa. Asiakasmäärä kasvaa nopeammin kuin GSM:n asiakasmäärä samassa kehitysvaiheessa. 93. Komissio lisäsi toimiaan estääkseen kilpailua rajoittavia käytäntöjä, jotka voisivat haitata näiden keskeisten markkinoiden kehittymistä. 94. Komissio on yksilöinyt useita vakiintuneiden toimijoiden käytäntöjä, jotka voivat rajoittaa uusien mediaoperaattorien pääsyä keskeiseen urheilusisältöön. Tällaisia käytäntöjä ovat esimerkiksi kieltäytyminen myymästä lähetysoikeuksia, lähetysoikeuksien sitominen uusmedia-/UMTS-oikeuksiin, myyntikiellot, joiden tarkoituksena on suosia tv-lähetyksiä uusien lähetystapojen kustannuksella, ja uusmedia-/UMTS-oikeuksien hankkiminen yksinoikeudella. 95. Markkinoiden erityisominaisuuksien arvioimiseksi kokonaisuudessaan ja ratkaistakseen 3G-operaattorien nykyiset ja potentiaaliset ongelmat saada käyttöönsä ohjelmasisältöä komissio aloitti yhdessä EFTA:n valvontaviranomaisen kanssa 30. tammikuuta alakohtaisen tutkimuksen, joka koskee urheiluoikeuksien myyntiä käytettäväksi 3G-verkoissa. 96. Ensimmäinen, alustava vaihe saatiin päätökseen elokuussa. Sen aikana kerättiin tietoja 3G-verkkojen käyttöönottotilanteesta, muun muassa 3G-oikeuksien myynnistä matkaviestinoperaattoreille, ja selvitettiin, millaisia rajoituksia on asetettu 3G-operaattoreille myönnettäville urheiluoikeuksille. Tietopyyntöjä lähetettiin useille, enimmäkseen suurille, televisiokanaville, matkaviestinoperaattoreille ja sisällönhaltijoille. 97. Toinen vaihe käynnistyi syyskuussa, ja siinä tutkimus ulotetaan laajempaan markkinatoimijoiden ryhmään. Lisäksi ensimmäisessä vaiheessa tarkastelluille toimijoille lähetetään seurantakysely. Tämän vaiheen aikana toivotaan yksityiskohtaisia tietoja sopimuksista, jotka vaikuttavat urheiluoikeuksien myöntämiseen 3G-operaattoreille. Lisälehti 5: Moottoriajoneuvojen jälleenmyynti ja huolto Komissio seurasi edelleen vuonna 2004 asetuksen N:o 1400/2002 täytäntöönpanoa ja avusti asianomaisia sen tulkinnassa. Tänä aikana on ollut mahdollista tarkkailla eräitä kehityssuuntia. Autojen hinnat ovat keskimäärin nousseet hitaammin kuin muiden hyödykkeiden hinnat. Lisäksi on selviä merkkejä autojen hintojen lähentymisestä EU:ssa. Yhdistyminen on jatkunut jälleenmyyjäverkostoissa, mutta monet jälleenmyyjät, joiden sopimukset päättyivät verkoston uudelleenjärjestämisen johdosta, ovat pystyneet käyttämään hyödykseen ryhmäpoikkeusta ja jäämään markkinoille valtuutettuina korjaamoina. Lisäksi on investoitu jälleenmyynti- ja huoltotilojen parantamiseen. On kuitenkin selvää, että tällainen kehitys voi osoittaa ainoastaan alustavasti millaisia markkinavaikutuksia uudella ryhmäpoikkeuksella on, sillä vaikutuksia voidaan arvioida täysimääräisesti vain pitemmällä aikavälillä. Komissiolla on velvollisuus seurata asetuksen N:o 1400/2002 täytäntöönpanoa säännöllisesti. Tämän vuoksi komissio toteutti laajan seurannan, jossa tarkasteltiin henkilö- ja kuorma-autovalmistajien käyttöönottamia järjestelmiä, joiden avulla riippumattomat toimijat saavat käyttöönsä huoltoon liittyviä teknisiä tietoja. Lisäksi komissio seurasi autojen hintoja eri puolilla EU:ta ja julkaisi niistä raportin helmikuussa ja heinäkuussa. Viimeksi mainittu raportti kattaa uuden asetuksen voimaantuloa seuranneet kuusi ensimmäistä kuukautta ja lisäksi siihen kuuluu ensimmäisen kerran tiedot kaikista 25 jäsenvaltiosta (ks. tarkempi selostus jäljempänä). Tämän kertomuksen kattamana ajanjaksona komissio keskitti uudelleen täytäntöönpanon valvontatoimensa tiettyihin tapauksiin, joihin liittyy tärkeitä kilpailukysymyksiä. Näitä ovat ongelmat, jotka koskevat valtuutettujen ja riippumattomien korjaamoiden mahdollisuuksia saada käyttöönsä OEM-valmistajien ja niiden kilpailijoiden varaosia, valtuutettuihin huoltoverkostoihin pääsyn mahdollisia keinotekoisia esteitä sekä rajoituksia, joita on väitteen mukaan asetettu jälleenmyyjille, jotka myyvät kilpailevien valmistajien moottoriajoneuvoja. Vaikka näitä kysymyksiä tarkastellaan edelleen käynnissä olevissa tutkimuksissa, komissio ilmoitti kantansa Porschen jälleenmyynti- ja huoltopalvelusopimuksia koskevassa asiassa, jossa se selvensi de minimis -säännön soveltamista asetuksen N:o 1400/2002 täytäntöönpanon yhteydessä (ks. jäljempänä). Asetuksen (EY) N:o 1/2003 voimaantulo ja jäsenvaltioiden tuomioistuimille ja kilpailuviranomaisille myönnetyt toimivaltuudet antavat kilpailuviranomaisille mahdollisuuden käyttää täysimääräisesti hyväkseen moottoriajoneuvoalaa koskevia tietojaan ja hyödyntää Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston piirissä perustettuja yhteistyömekanismeja. Komissio järjesti tältä osin 19. lokakuuta seminaarin, jossa kansallisten kilpailuviranomaisten edustajat vaihtoivat kokemuksia ja keskustelivat asetuksen N:o 1400/2002 täytäntöönpanosta. Teknisten tietojen saanti Komissio julkaisi lokakuussa tutkimuksen ajoneuvoalan riippumattomien toimijoiden mahdollisuuksista saada teknisiä tietoja. Tutkimuksen toteutti komission pyynnöstä IKA (Aachenin yliopisto). Siinä tarkasteltiin, kuinka valmistajat ovat noudattaneet asetusta siltä osin kuin on kysymys teknisten tietojen toimittamisesta huoltamoille, laitevalmistajille ja kustantajille. Kaikilla näillä toimijoilla on tärkeä asema varmistettaessa terve kilpailu autonhuoltoalalla, erityisesti siksi, että tekniikan kehityksen myötä jopa kaikkein yksinkertaisimmista korjauksista tulee entistä monimutkaisempia. Tutkimus osoittaa, että lähes kaikkien kymmenen viime vuoden aikana markkinoille tulleiden mallien tekniset tiedot ovat saatavissa joko Internetin kautta, CD:llä tai DVD:llä ja/tai paperilla. Tietojen toimittamisen laatu on kuitenkin usein melko epätyydyttävää, sillä tietoja on vaikea löytää tai ne voivat olla saatavilla vain suurina, kalliina kokonaisuuksina. Lisäksi sisältö on usein riittämätön, sillä eräät valmistajat eivät ilmoita monia tietoja, jotka ovat tärkeitä esimerkiksi testauslaitteiden valmistajille. Myös teknisten tietojen kustantajilla, joiden tuotteita riippumattomat korjaamot arvostavat suuresti, on vaikeuksia saada tarvitsemiaan tietoja. Autojen hintaeroja koskevat myönteiset suuntaukset Kom