VALKOINEN KIRJA ELINTARVIKKEIDEN TURVALLISUUDESTA

(komission esittämä)

SISÄLLYSLUETTELO

TIIVISTELMÄ

1. LUKU: JOHDANTO

2. LUKU: ELINTARVIKKEIDEN TURVALLISUUDEN PERIAATTEET

3. LUKU: ELINTARVIKETURVALLISUUSPOLITIIKAN KESKEISET OSATEKIJÄT: TIETOJEN KERÄÄMINEN JA ANALYSOINTI - TIETEELLISET LAUSUNNOT

4. LUKU: EUROOPAN ELINTARVIKEVIRANOMAISEN PERUSTAMINEN

5. LUKU: LAINSÄÄDÄNTÖNÄKÖKOHDAT

6. LUKU: VALVONTA

7. LUKU: TIEDOTTAMINEN KULUTTAJILLE

9. LUKU: KANSAINVÄLINEN ULOTTUVUUS

9. LUKU: PÄÄTELMÄT

LIITE

TIIVISTELMÄ

Yksi komission politiikan painopisteistä on varmistaa, että EU soveltaa elintarvikkeiden turvallisuuden alalla korkeimpia mahdollisia standardeja. Tämä painopiste näkyy myös valkoisessa kirjassa, sillä siinä ehdotetaan radikaalia uutta toimintamallia. Prosessin liikkeelle panevana voimana on tarve taata elintarvikkeiden turvallisuuden korkea taso.

Euroopan elintarvikeviranomainen

Komissio katsoo, että riippumattoman Euroopan elintarvikeviranomaisen perustaminen on paras tapa pyrkiä takaamaan elintarvikkeiden turvallisuuden korkea taso. Viranomaiselle on määrä uskoa lukuisia keskeisiä tehtäviä, joihin kuuluvat riippumattomien tieteellisten lausuntojen antaminen kaikista elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä näkökohdista, nopeiden hälytysjärjestelmien käyttäminen, kuluttajille suunnattu tiedotus elintarvikkeiden turvallisuuteen ja terveyteen liittyvistä asioista ja vuoropuhelu heidän kanssaan sekä verkostojen muodostaminen jäsenvaltioiden virastojen ja tieteellisten elinten kanssa. Euroopan elintarvikeviranomainen toimittaa komissiolle tarvittavat analyysit. Komission vastuulla on päättää, miten analyysien pohjalta on aiheellisinta toimia. Euroopan elintarvikeviranomainen voisi olla toiminnassa vuoteen 2002 mennessä, heti kun tarpeellinen lainsäädäntö on saatu annettua. Ennen lopullisen ehdotuksen laatimista komissio pyytää kaikkia asiaan liittyviä tahoja ilmoittamaan komissiolle näkemyksensä huhtikuun loppuun mennessä. Komissio tekee tämän jälkeen lopullisen lainsäädäntöehdotuksen.

Elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva lainsäädäntö

Riippumattoman viranomaistahon perustamisen lisäksi on määrä toteuttaa joukko muitakin toimenpiteitä. Niillä on tarkoitus parantaa kaikkia elintarvikkeisiin liittyviä näkökohtia (maatilalta ruokapöytään) koskevaa lainsäädäntökokoelmaa ja tehdä siitä johdonmukaisempi.

Komissio on jo nyt määrittänyt lukuisia toimenpiteitä, joita elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien standardien parantaminen edellyttää. Valkoisessa kirjassa esitetään yli 80 erillistä toimea, joita on suunniteltu toteutettaviksi lähivuosien aikana.

Viime vuosikymmenten kehitys on ollut huimaa. Tämä koskee niin elintarviketuotannon ja -jalostuksen menetelmiä kuin valvontatoimia, joita tarvitaan hyväksyttävien turvallisuusstandardien täyttämiseksi. On kuitenkin selvää, että voimassa oleva Euroopan unionin lainsäädäntö on useiden alojen osalta saatettava ajan tasalle.

Elintarvikelainsäädäntöä koskevan komission vihreän kirjan (KOM(97) 176 lopullinen) ja sen jälkeen käytyjen kuulemismenettelyiden seurauksena ehdotetaan uutta lainsäädäntöä. Tämä lainsäädäntö kattaa koko elintarvikeketjun, eläinrehun tuotanto mukaan luettuna, vakiinnuttaa kuluttajien terveyden korkeatasoisen suojelun ja osoittaa selkeästi, että päävastuu turvallisten elintarvikkeiden tuotannosta on teollisuudella, tuottajilla ja tavarantoimittajilla. Jäsenvaltioissa ja Euroopan laajuisesti luodaan asianmukaista virallista valvontaa. Mahdollisuus jäljittää elintarvikkeet koko ketjun pituudelta on keskeinen näkökohta. Tieteellisten lausuntojen käyttämisellä tuetaan elintarviketurvallisuuspolitiikkaa, ja tarvittaessa käytetään lisäksi ennalta varautumisen periaatetta. Nopeiden ja tehokkaiden suojatoimenpiteiden toteuttaminen mihin tahansa elintarvikeketjun osaan liittyvien terveyttä koskevien hätätilanteiden pohjalta on keskeinen tekijä toiminnassa.

Eläinrehualaa koskevissa ehdotuksissa varmistetaan, että rehun valmistuksessa käytetään ainoastaan sopivaa ainesta ja että lisäaineiden käyttöä valvotaan tehokkaammin. Joihinkin elintarvikkeiden laatuun liittyviin näkökohtiin, kuten elintarvikkeiden lisäaineisiin ja aromiaineisiin sekä terveysväitteisiin, tullaan paneutumaan, ja uuselintarvikkeiden valvontaa parannetaan.

Viimeaikainen dioksiinikriisi toi vahvasti etualalle elintarvikkeiden saastumiseen liittyvät riskit. Nyt aiotaankin paneutua niihin aloihin, joiden lainsäädäntöä on parannettava riittävän suojelun järjestämiseksi.

Elintarvikkeiden turvallisuuden valvonta

Komission oman tarkastusyksikön kokemukset sen säännöllisesti jäsenvaltioihin tekemistä tarkastuskäynneistä ovat osoittaneet, että yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanossa ja noudattamisessa on suuri eroja. Kuluttajat eivät näin ollen voi olla varmoja, että he saavat saman suojan koko yhteisössä. Jäsenvaltioiden viranomaisten toimenpiteiden tehokkuuden arviointi on lisäksi vaikeaa. Yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ehdotetaan luotavaksi yhteisönlaajuinen toimintakehys jäsenvaltioiden valvontajärjestelmien kehittämistä ja toimintaa varten. Nykyiset parhaat toimintatavat ja komission tarkastajien kokemukset otetaan huomioon. Työ perustuu näiden järjestelmien toimimisesta sovittuihin kriteereihin ja johtaa järjestelmien toimintaa koskeviin selkeisiin suuntaviivoihin.

Yhteisönlaajuisen valvonnan lisäksi kehitetään nopeampia ja helppokäyttöisempiä menettelyjä tukemaan nykyisin käytettäviä jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskevia toimia.

Tuonnin valvonta yhteisön rajoilla ulotetaan kaikkiin rehuihin ja elintarvikkeisiin, ja tarkastusasemien välistä koordinointia parannetaan.

Tiedottaminen kuluttajille

Jotta kuluttajat voisivat vakuuttua siitä, että tässä valkoisessa kirjassa ehdotetuilla toimilla todella parannettaisiin elintarvikkeiden turvallisuuden tasoa, heidän on saatava tietoa. Komissio aikoo yhdessä uuden Euroopan elintarvikeviranomaisen kanssa edistää vuoropuhelua kuluttajien kanssa lisätäkseen heidän osallistumistaan uuteen elintarviketurvallisuuspolitiikkaan. Kuluttajien on samalla saatava paremmin tietoa kehittymässä olevista elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä huolenaiheista ja joistakin elintarvikkeista tietyille ihmisryhmille aiheutuvista riskeistä.

Kuluttajilla on oikeus odottaa saavansa elintarvikkeiden laadusta ja niiden ainesosista hyödyllistä ja selkeästi esitettyä tietoa, jotta he voivat tehdä perusteltuja valintoja. Elintarvikkeiden pakkausmerkinnöistä tehdään nykyisten sääntöjen perusteella ehdotuksia. Kuluttajille painotetaan tasapainoisen ruokavalion merkitystä ja sen vaikutusta terveyteen.

Kansainvälinen ulottuvuus

Yhteisö on maailman suurin elintarvikkeiden tuoja ja viejä. Tässä valkoisessa kirjassa esitetyt toimet on esiteltävä ja selitettävä tehokkaasti yhteisön kauppakumppaneille. Yhteisön aktiivinen rooli kansainvälisissä elimissä on tärkeä osatekijä selitettäessä elintarvikkeiden turvallisuuden alalla tapahtuvaa kehitystä Euroopassa.

Päätelmät

Kun kaikki tässä valkoisessa kirjassa ehdotetut toimenpiteet toteutetaan, elintarvikkeiden turvallisuus voidaan järjestää koordinoidummin ja kokonaisvaltaisemmin pyrkien samalla mahdollisimman korkeatasoiseen terveydensuojeluun.

Lainsäädäntöä tarkistetaan ja muutetaan tarvittaessa, jotta se olisi johdonmukaisempaa, kattavampaa ja paremmin ajan tasalla. Tämän lainsäädännön täytäntöönpanoa edistetään kaikilla tasoilla.

Komissio uskoo, että uuden, koko unionille tieteellisenä yhdyspisteenä toimivan viranomaisen perustaminen edistää korkeatasoista kuluttajien terveyden suojelua ja auttaa näin ollen palauttamaan kuluttajien luottamuksen ja pitämään sitä yllä.

Tässä valkoisessa kirjassa ehdotettujen toimenpiteiden onnistuminen kytkeytyy olennaisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston tukeen. Toimenpiteiden täytäntöönpano riippuu jäsenvaltioiden sitoutumisesta. Myös elintarvikealalta kokonaisuudessaan odotetaan vahvaa panosta, sillä se on ensisijaisesti vastuussa elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien vaatimusten jokapäiväisestä soveltamisesta.

Avoimuuden lisääminen elintarviketurvallisuuspolitiikan kaikilla tasoilla on tämän valkoisen kirjan punainen lanka, ja se auttaa huomattavasti parantamaan kuluttajien luottamusta EU:n elintarviketurvallisuuspolitiikkaan.

1. LUKU: JOHDANTO

1. Euroopan unionin elintarvikepolitiikan on rakennuttava korkeille elintarvikkeiden turvallisuutta koskeville standardeille, joiden tehtävänä on suojella ja edistää kuluttajien terveyttä. Elintarvikkeiden tuotanto ja kulutus on keskeisellä sijalla kaikissa yhteiskunnissa, ja sillä on taloudellisia, sosiaalisia ja monissa tapauksissa ympäristöön liittyviä vaikutuksia. Vaikka terveydensuojelun on aina oltava etusijalla, myös nämä näkökohdat on otettava huomioon elintarvikepolitiikan kehittämisessä. Lisäksi ympäristön, erityisesti ekosysteemien, tila ja laatu voivat vaikuttaa elintarvikeketjun eri vaiheisiin. Ympäristöpolitiikalla on näin ollen merkittävä rooli varmistettaessa, että kuluttaja saa turvallisia elintarvikkeita.

2. Elintarviketaloudella on suuri merkitys koko Euroopan taloudelle. Elintarvike- ja juomateollisuus on johtava teollisuudenala EU:n alueella. Alan vuosituotannon arvo on lähes 600 miljardia euroa eli noin 15 prosenttia koko teollisuustuotannosta. Kansainvälisen vertailun mukaan EU on maailman suurin elintarvikkeiden ja juomien tuottaja. Elintarvike- ja juomateollisuus on EU:n kolmanneksi suurin teollisuustyönantaja: alalla on töissä yli 2,6 miljoonaa ihmistä, joista 30 prosenttia pienissä ja keskisuurissa yrityksissä. Maataloussektorin vuosituotanto on toisaalta noin 220 miljardia euroa, ja se tarjoaa 7,5 miljoonaa täysipäiväistä työpaikkaa. Maataloustuotteiden sekä elintarvikkeiden ja juomien viennin arvo on vuodessa noin 50 miljardia euroa. Koska elintarvikkeilla on taloudellista merkitystä ja keskeinen rooli ihmisten jokapäiväisessä elämässä, koko yhteiskunnan ja erityisesti viranomaisten ja tuottajien on asetettava elintarvikkeiden turvallisuus toiminnassaan etusijalle.

3. Kuluttajille olisi tarjottava laaja valikoima turvallisia ja korkealuokkaisia tuotteita kaikista jäsenvaltioista. Tässä näkyy sisämarkkinoiden keskeinen tehtävä. Elintarvikkeiden tuotantoketjusta on tulossa yhä monimutkaisempi. Kaikkien ketjun osien on oltava yhtä vahvoja, jotta kuluttajien terveyttä voitaisiin suojella riittävällä tavalla. Tätä periaatetta on sovellettava sekä silloin, kun elintarvikkeet tuotetaan Euroopan yhteisössä, että silloin, kun ne tuodaan yhteisön ulkopuolisista maista. Tehokkaassa elintarviketurvallisuuspolitiikassa on otettava huomioon elintarviketuotannon eri vaiheiden väliset kytkennät. Tällaisessa politiikassa on arvioitava ja seurattava raaka-aineisiin, maatalouskäytäntöihin ja elintarvikkeiden jalostukseen liittyviä kuluttajien terveydelle aiheutuvia riskejä, riskin hallitsemiseksi on otettava käyttöön tehokkaat lainsäädäntötoimet ja lisäksi on luotava ja otettava käyttöön valvontajärjestelmät näiden säädösten toimivuuden seuraamiseksi ja valvomiseksi. Kukin näistä tekijöistä on osa ketjua: elintarvikkeiden jalostuksen kehittyminen saattaa edellyttää voimassa olevien säädösten muuttamista, ja valvontajärjestelmistä saatava palaute voi auttaa määrittämään ja hallitsemaan sekä nykyisiä että kehittymässä olevia riskejä. Ketjun kunkin osan on oltava kunnossa, jos aiotaan saattaa voimaan korkeimmat mahdolliset elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat standardit.

4. Näiden näkökohtien vuoksi elintarvikkeiden turvallisuuden alalla tarvitaan siis kattavaa ja yhden kokonaisuuden muodostavaa toimintamallia. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että EU:lla pitäisi olla yksinomainen vastuu kaikista elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä näkökohdista. Kaikkiin elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviin näkökohtiin on kuitenkin puututtava EU:n laajuisesti. Esimerkiksi EU:n lainsäädäntö on voitava saattaa tehokkaasti voimaan jäsenvaltioissa ottaen samalla huomioon toissijaisuusperiaate. Täytäntöönpanon pitäisi ensisijaisesti kuulua jäsenvaltion sekä paikallis- ja aluetason vastuulle. Sisämarkkinoilla vastuu ei kuitenkaan voi jäädä pelkästään jäsenvaltiotasolle: kaikilla jäsenvaltioilla on niiden alueella tuotettujen elintarvikkeiden osalta velvollisuutensa niin omia kansalaisiaan kuin kaikkia EU-maiden ja ulkopuolisten maiden kansalaisia kohtaan.

5. On korostettava, että Euroopan elintarvikeketju on maailman turvallisimpia ja että nykyinen järjestelmä on yleisesti ottaen toiminut hyvin. Elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvät toimenpiteet ovat olleet osa Euroopan yhteisön lainsäädäntöä yhteisön perustamishetkistä lähtien. Aiemmin näitä toimenpiteitä kehitettiin lähinnä alakohtaisesti. Jäsenvaltioiden talouksien lisääntyvä integroituminen yhtenäismarkkinoilla, maatalouden ja elintarvikkeiden jalostuksen kehittyminen sekä uudet käsittely- ja jakelumallit edellyttävät kuitenkin tässä valkoisessa kirjassa luonnosteltua uudenlaista toimintamallia.

Elintarvikkeiden turvallisuutta koskeviin yhteisön ja jäsenvaltioiden järjestelmiin on viimeaikaisten elintarvikkeisiin ja rehuihin liittyvien kriisien vuoksi kohdistunut ennennäkemätön paine. Näissä kriiseissä on paljastunut heikkouksia, jotka vaativat vastuullisia viranomaisia (komissiota, jäsenvaltioita ja parlamenttia) vahvistamaan, parantamaan ja kehittämään nykyisiä järjestelmiä.

6. Elintarvikkeiden turvallisuus on järjestettävä koordinoidummin ja kokonaisvaltaisemmin. Näin voidaan paneutua nykyisiin heikkouksiin ja luoda samalla todella maailmanluokkaa oleva elintarvikkeiden turvallisuuteen tähtäävä järjestelmä, jonka avulla voidaan toteuttaa kansanterveyden ja kuluttajien suojelun korkea taso EY:n perustamissopimuksen mukaisesti. Laajinkaan järjestelmä ei kuitenkaan voi toimia ilman kaikkien osapuolten täyttä yhteistyötä. Kaikkien järjestelmien kunnollinen toiminta riippuu ratkaisevasti jäsenvaltioiden ja alan toimijoiden sekä yhteisön ulkopuolisten maiden sitoutumisesta siihen.

7. Euroopan unionin on saatava kansalaiset jälleen luottamaan unionin elintarviketarjontaan, elintarviketieteeseen, elintarvikelainsäädäntöön ja elintarvikevalvontaan. Tässä elintarvikkeiden turvallisuutta koskevassa valkoisessa kirjassa esitetään pääpiirteissään laaja joukko toimia, joita tarvitaan nykyisin voimassa olevan EU:n elintarvikelainsäädännön täydentämiseksi ja uudenaikaistamiseksi, sen tekemiseksi johdonmukaisemmaksi, ymmärrettävämmäksi ja joustavammaksi, sen täytäntöönpanon edistämiseksi sekä avoimuuden lisäämiseksi kuluttajiin nähden. Valkoinen kirja on näin vastaus Helsingissä joulukuussa 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston esittämiin päätelmiin.

Komissio on päättänyt toteuttaa tässä valkoisessa kirjassa esitetyt toimet ensisijaisina. Liitteessä esitetään yksityiskohtainen elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva toimintasuunnitelma seuraaviksi kolmeksi vuodeksi ja eri toimien tarkka aikataulu. Komission pitäisi tämän aikataulun mukaisesti tehdä tärkeimmät ehdotukset ennen vuoden 2000 loppua. Näin vuoden 2002 loppuun mennessä olisi voimassa johdonmukainen ja ajan tasalla oleva elintarvikelainsäädäntö ja sen soveltamista tukemassa uusi Euroopan elintarvikeviranomainen. Komissio odottaa Euroopan parlamentin ja neuvoston osallistuvan täysimääräisesti tämän kunnianhimoisen ohjelman toteuttamiseen.

EU:n elintarvikelainsäädännön parantamisesta on jo kuultu useita eri tahoja ja asiasta on käyty laajaa keskustelua elintarvikelainsäädännön yleisistä periaatteista annetun vihreän kirjan (KOM(97) 176 lopullinen) perusteella. Tässä valkoisessa kirjassa esitellään ne muutokset, joita komissio ehdottaa tällä alalla. Komissio suunnittelee lisäksi Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamista. Komissio haluaisi saada tästä ehdotuksesta aikaan julkista keskustelua ja palautetta. Lisäksi se toivoo kuulevansa laajalti eri tahoja. Asiasta kiinnostuneita tahoja pyydetään näin ollen esittämään huomionsa tämän valkoisen kirjan luvusta 4 huhtikuun loppuun 2000 mennessä.

2. LUKU: ELINTARVIKKEIDEN TURVALLISUUDEN PERIAATTEET

Tässä valkoisessa kirjassa tehdään ehdotuksia, jotka muuttavat EU:n elintarvikepolitiikan ennakoivaksi, dynaamiseksi, johdonmukaiseksi ja laaja-alaiseksi toimintavälineeksi, jolla varmistetaan korkeatasoinen ihmisten terveyden suojelu ja kuluttajansuoja.

8. Tämän valkoisen kirjan kantavana periaatteena on, että elintarviketurvallisuuspolitiikan on perustuttava kattavaan ja kokonaisvaltaiseen toimintamalliin. Toiminta kattaa koko elintarvikeketjun [1] (maatilalta ruokapöytään). Toimintaperiaatteita on toteutettava kaikilla elintarviketoiminnan osa-alueilla, jäsenvaltioiden välisissä toimissa, EU:n ulkorajoilla ja EU:n sisäisessä toiminnassa, kansainvälisillä ja EU:n päätöksentekofoorumeilla sekä kaikissa päätöksenteon vaiheissa. Tähän valkoiseen kirjaan sisältyvien elintarvikkeiden turvallisuuden peruspilareiden (tieteellisten lausuntojen, tietojen keräämisen ja analysoinnin, lainsäädäntö- ja valvontanäkökohtien sekä kuluttajille suunnatun tiedotuksen) on muodostettava saumaton kokonaisuus, jotta tähän kokonaisvaltaiseen toimintamalliin päästäisiin.

[1] Tässä valkoisessa kirjassa käsite "elintarvikeketju" kattaa rehut ja elintarvikkeet.

9. Kaikkien elintarvikeketjussa mukana olevien tahojen (rehuntuottajien, maatalousyrittäjien ja elintarviketuottajien / elintarvikealan toimijoiden, jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden toimivaltaisten viranomaisten, komission, kuluttajien) tehtävät on määritettävä selkeästi. Rehuntuottajilla, maatalousyrittäjillä ja elintarvikealan toimijoilla on ensisijainen vastuu elintarvikkeiden turvallisuudesta. Toimivaltaiset viranomaiset seuraavat ja valvovat tätä vastuuta kansallisten seuranta- ja valvontajärjestelmien avulla. Komissio keskittyy arvioimaan toimivaltaisten viranomaisten kykyä huolehtia näistä järjestelmistä tekemällä tarkastuksia jäsenvaltioissa. Kuluttajien on myös huomattava, että heillä on vastuu elintarvikkeiden asianmukaisesta säilytyksestä, käsittelystä ja valmistuksesta ruoaksi. Tällä tavoin maatilalta ruokapöytään -toimintamallia ( joka kattaa kaikki elintarvikeketjun osa-alueet, kuten rehuntuotannon, maatalouden alkutuotannon, elintarvikkeiden jalostuksen, varastoinnin, kuljetuksen ja vähittäismyynnin ( voidaan toteuttaa järjestelmällisesti ja johdonmukaisesti.

10. Menestyksekäs elintarvikepolitiikka edellyttää rehujen ja elintarvikkeiden ja niiden ainesosien jäljitettävyyttä. Sen helpottamiseen tarvitaan asianmukaisia menettelyjä. Näihin menettelyihin kuuluu se, että rehu- ja elintarvikealan yrityksillä on velvollisuus varmistaa, että käytössä on riittävät menettelyt rehujen ja elintarvikkeiden vetämiseksi markkinoilta, jos ne vaarantavat kuluttajien terveyden. Elintarvikealan toimijoiden on myös säilytettävä riittävät tiedot raaka-aineiden ja ainesosien toimittajista, jotta ongelman lähde voidaan selvittää. On kuitenkin painotettava, että rehujen ja elintarvikkeiden ja niiden ainesosien yksiselitteinen jäljittäminen on monimutkaista, ja siinä on otettava huomioon eri alojen ja hyödykkeiden erityispiirteet.

11. Kattava, kokonaisvaltainen toimintamalli johtaa johdonmukaisempaan, tehokkaampaan ja dynaamisempaan elintarvikepolitiikkaan. Tässä politiikassa on paneuduttava niihin puutteisiin, joita aiheutuu nykyisestä alakohtaisesta ja jäykästä toimintamallista, jolla on vain rajalliset mahdollisuudet käsitellä ihmisten terveydelle aiheutuvia riskejä nopeasti ja joustavasti. Politiikkaa on tarkistettava jatkuvasti, ja sitä on tarvittaessa mukautettava, jotta voitaisiin korjata puutteet, käsitellä kehittymässä olevia riskejä ja ottaa huomioon tuotantoketjun uudet kehityssuunnat. Tämän toimintamallin kehittämisen on samalla oltava avointa siten, että kaikki asiaan liittyvät tahot otetaan toimintaan mukaan ja heidän annetaan vaikuttaa siihen. Tieteellisten lausuntojen ja tarkastusraporttien julkaisemisen ansiosta tähän asti toteutunut avoimuusajattelu olisi ulotettava muillekin elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyville aloille.

12. Riskianalyysin on muodostettava elintarviketurvallisuuspolitiikan perusta. EU:n elintarvikepolitiikan on pohjauduttava riskianalyysin kolmeen osatekijään: riskinarviointiin (tieteellinen lausunto ja tietojen analysointi), riskinhallintaan (lainsäädäntö ja valvonta) sekä riskiviestintään.

13. Komissio käyttää jatkossakin parasta saatavilla olevaa tieteellistä tietämystä kehittäessään elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviä toimenpiteitään. Riippumattomien tieteellisten lausuntojen hankkimista ja uuden Euroopan elintarvikeviranomaisen roolia näiden lausuntojen tuottamisessa käsitellään luvussa 4. Komissio tiedostaa, että kuluttajien ja elintarviketeollisuuden on voitava luottaa siihen, että nämä lausunnot tuotetaan mahdollisimman riippumattomasti, asiantuntevasti ja avoimesti.

14. Riskinhallintaa koskevissa päätöksissä sovelletaan tarpeen mukaan ennalta varautumisen periaatetta. Komissio aikoo esittää tiedonannon tästä aiheesta.

15. EU:n päätöksentekoprosessissa voidaan ottaa huomioon myös muita kuluttajien terveyden suojeluun ja elintarvikekaupan rehtien käytänteiden edistämiseen liittyviä oikeutettuja tekijöitä. Tällaisten oikeutettujen tekijöiden määrittämistä tutkitaan parhaillaan kansainvälisellä tasolla, erityisesti Codex Alimentariuksen piirissä. Esimerkkejä tällaisista muista oikeutetuista tekijöistä ovat ympäristönäkökohdat, eläinten hyvinvointi, kestävä maatalous, tuotteiden laatua koskevat kuluttajien odotukset, tasapuolinen tiedotus sekä tuotteiden ja niiden jalostus- ja tuotantomenetelmien keskeisten ominaispiirteiden määrittely.

3. LUKU: ELINTARVIKETURVALLISUUSPOLITIIKAN KESKEISET OSATEKIJÄT: TIETOJEN KERÄÄMINEN JA ANALYSOINTI ( TIETEELLISET LAUSUNNOT

Tietojen kerääminen ja analysointi ovat olennainen osa elintarviketurvallisuuspolitiikkaa, ja niillä on erityisen suuri merkitys rehuihin ja elintarvikkeisiin liittyvien mahdollisten vaarojen tunnistamisessa.

16. Ongelmien havaitsemiseen on käytössä monenlaisia menetelmiä ja indikaattoreita. Tietoa voidaan kerätä rehu- ja elintarvikeketjun eri vaiheissa toteutetusta valvonnasta, tautienseurantaverkostoista, epidemiologisista tutkimuksista ja laboratoriokokeista. Tietojen moitteeton analysointi helpottaisi tutkimusta tiedossa olevien elintarvikkeisiin liittyvien vaaratekijöiden kehittymisestä ja uusien vaaratekijöiden tunnistamisesta. Elintarviketurvallisuuspolitiikka voitaisiin näin määritellä paremmin, ja sen mukauttaminen helpottuisi. Jäsenvaltioilla on tiedonkeruussa keskeinen tehtävä, joka on määriteltävä hyvin.

Seuranta ja valvonta

17. Komissio kerää huomattavan määrän tietoa elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä näkökohdista. Tärkeimmät tietolähteet ovat kansanterveyden seuranta- ja valvontaverkostot (erityisesti päätöksen N:o 2119/98 mukaiset tartuntatautien ilmoitusjärjestelmät), zoonoosien ja jäämien seurantasuunnitelmat, nopeat hälytysjärjestelmät, maataloussektorin tietojärjestelmät, ympäristön radioaktiivisuuden valvonta- ja tutkimustoiminta sekä näihin liittyvät tutkimusverkostot. Nykyisin toiminnassa olevat järjestelmät on kuitenkin kehitetty toisistaan erillään, jolloin eri tietolähteiden koordinoinnista ei ole aina huolehdittu. Lisäksi huomattavaa osaa saatavilla olevasta tiedosta ei hyödynnetä täysimääräisesti. Tiedonkeruujärjestelmien yhdistämisen ja tiedon analysoinnin pitäisi olla tämän alan kaksi johtavaa periaatetta, jotta nykyisistä tiedonkeruujärjestelmistä saataisiin maksimaalinen hyöty. Komissio tarvitsee kattavan ja tehokkaan elintarvikkeiden turvallisuuden seuranta- ja valvontajärjestelmän, jossa kaikki edellä mainitut tietolähteet yhdistyisivät. Komission yhteisen tutkimuskeskuksen asiantuntemuksesta voi olla hyötyä tässä asiassa.

Ensimmäisenä tavoitteena tulisi olla tiedon jatkuva, päivittäinen hallinta, jotta mahdollisiin vaaroihin kyetään vastaamaan reaaliajassa. Komissio voi tällaisen järjestelmän avulla kehittää itselleen aktiivisemman roolin, johon kuuluu tulevan ennakointi. Järjestelmällä pitäisi pyrkiä tunnistamaan varhaisessa vaiheessa mahdolliset vaarat, jotta voidaan kriiseihin reagoimisen sijasta ehkäistä ne. Järjestelmä auttaisi myös pitkän tähtäyksen politiikan suunnittelua ja painopisteiden asettamista.

Hälytysjärjestelmät

18. Yleisesti ottaen elintarvikkeiden nopea hälytysjärjestelmä toimii hyvin kuluttajalle tarkoitettujen elintarvikkeiden osalta. Lukuisia muita ilmoitusjärjestelmiä on käytössä useilla eri aloilla, joista esimerkkeinä mainittakoon ihmisten ja eläinten tartuntataudit, EU:n ulkorajoilla pysäytettävät eläinperäiset tuotteet, elävien eläinten kuljetus ja ydinhätätilanteissa käytettävä ECURIE-järjestelmä. Jälleen kerran on kuitenkin todettava, että tietojen yhtenäinen käyttö on vaikeaa, koska järjestelmien tavoitteet ja toiminta-ala vaihtelevat. Joitakin aloja, kuten eläinten rehuja, ei ole sitä paitsi katettu laisinkaan.

On välttämätöntä luoda laajat ja yhdenmukaistetut lainsäädäntöpuitteet, joilla nykyisen nopean hälytysjärjestelmän toiminta-ala laajennetaan kaikkiin elintarvikkeisiin ja rehuihin. Lainsäädännöllä pitäisi laajentaa taloudellisten toimijoiden velvollisuutta ilmoittaa elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä kriisitilanteista ja varmistaa, että kuluttajat ja kaupan järjestöt saavat asianmukaista tietoa. Lisäksi on luotava yhteys muihin nopeisiin tietojärjestelmiin. Järjestelmää olisi laajennettava myös siten, että se kattaisi yhteisön ulkopuolisista maista tulevat ja niihin kulkeutuvat tiedot.

Tutkimus

19. Tieteellinen erityisosaaminen edellyttää investoimista tutkimukseen ja kehittämiseen, jotta elintarvikkeiden turvallisuuden alalta saataisiin laajemmin tieteellistä tietoa. Tutkimuksen viidennessä puiteohjelmassa yhteisön T&K-hankkeita toteutetaan monivuotisten työohjelmien perusteella. Näihin ohjelmiin sisältyvät välilliset toimet (kustannustenjakoperiaatteella toteutettavat toimet) ja komission yhteisen tutkimuskeskuksen toteuttamat suorat toimet. Toimien tavoitteena on lähinnä parantaa tieteellistä tietoa ja edistää vankan tieteellisen perustan luomista politiikkaa ja sääntelyä varten. Viides puiteohjelma suuntautuu ongelmien ratkaisuun, ja siinä on asetettu kansalaiset ja heidän tarpeensa etualalle. Tutkimuksen kohteena ovat erityisesti kehittynyt elintarviketekniikka, elintarvikkeiden tuotannon ja jakelun turvallisemmat menetelmät, uudet vierasaineiden sekä kemiallisten riskien ja altistuksen arviointimenetelmät, elintarvikkeiden rooli terveyden edistämisessä sekä yhdenmukaistetut elintarvikkeiden analysointijärjestelmät.

Erityistapauksissa, kun on havaittu mahdollinen ihmisten terveyteen vaikuttava ongelma, on kuitenkin usein pakko ryhtyä tilapäisiin ja välittömiin tutkimustoimiin. Nykyään komission yhteinen tutkimuskeskus voi osittain kattaa nämä tarpeet, mutta nykyisen järjestelmän joustoa on lisättävä ja sille on annettava riittävät taloudelliset resurssit, jotta elintarvikkeisiin liittyviin kriisitilanteisiin suoranaisesti paneutuvia T&K-hankkeita voitaisiin rahoittaa. Kiireelliset haasteet edellyttävät näin budjetti- ja hallintomenettelyjen luomista ( tähän sisältyvät myös tutkimustoiminnan työohjelman säännöllinen tarkistaminen sekä kohdennetut ehdotuspyynnöt.

Tieteellinen yhteistyö

20. Jäsenvaltioiden laitokset ja järjestöt kautta yhteisön keräävät tieteellistä tietoa lukuisista elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä aiheista tieteellisen yhteistyön järjestelmän (SCOOP) puitteissa. Ainoastaan muutamilla aloilla on tieteellistä tietoa koordinoitu laajemman eurooppalaisen käsityksen muodostamiseksi. Useissa tapauksissa juuri tämä EU-ulottuvuus puuttuu, eikä EU:n laajuiseen riskinarviointiin tällöin ole käytettävissä tietoa. Tieteellisen tiedon kokoamisen painoarvoa on lisättävä, ja tiedon kokoamista on pyrittävä koordinoimaan tiedekomiteoiden työn kanssa. Tieteellistä yhteistyötä olisi tarpeen mukaan aloitettava myös EU:n ulkopuolisissa maissa.

Analyyttinen tuki

21. Eläinperäisiä tuotteita varten on perustettu yhteisön vertailulaboratorioiden järjestelmä. Tavoitteena on antaa asiantuntevaa analyyttistä tukea komissiolle ja jäsenvaltioiden laboratorioille. Vertailulaboratoriot kehittävät toteamismenetelmiä ja auttavat jäsenvaltioiden laboratorioita käyttämään näitä menetelmiä. Tarvitaan tehokasta keskusjohtoista hallintoa, jotta näistä laboratorioista saataisiin todellinen EU:n politiikkaa palveleva yhteisön laboratorioiden verkosto. Yhteinen tutkimuskeskus voisi tieteellisen osaamisensa ja infrastruktuurinsa puolesta ottaa tämän tehtävän suorittaakseen. Lisäksi olisi tarkasteltava yhteisön vertailulaboratorioiden järjestelmän perustamista uusille aloille.

Elintarviketurvallisuuspolitiikka tarvitsee tuekseen tieteellistä tietoa. Elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien tieteellisten lausuntojen on luonnollisestikin oltava mahdollisimman korkealuokkaisia. Lausunnot on toimitettava ajallaan ja luotettavasti kuluttajien terveyden suojeluun tähtäävien päätösten tekemisestä vastaaville tahoille.

Tieteellisten lausuntojen nykyinen järjestelmä

22. Komissiolle toimitettavien tieteellisten lausuntojen hankkimisjärjestelmä uusittiin kokonaisuudessaan vuonna 1997. Pääpaino asetettiin seuraaviin perusperiaatteisiin: erityisosaaminen, avoimuus ja riippumattomuus. Tieteellisiä lausuntoja antaa nykyään kahdeksan alakohtaista tiedekomiteaa, [2] joista viisi käsittelee suoraan tai välillisesti rehuja ja elintarvikkeita. Lisäksi on perustettu tieteellinen ohjauskomitea, joka antaa lausuntoja monialaisista kysymyksistä, BSE:stä ja yhdenmukaistetuista riskinarviointimenettelyistä sekä koordinoi useamman kuin yhden alakohtaisen komitean toimeksiantoon kuuluvia kysymyksiä (esim. mikrobilääkeresistenssi). Koordinointitehtävä on erityisen tärkeä, koska elintarvikkeiden turvallisuutta käsitellään yhä enemmän kokonaisuutena eli maatilalta ruokapöytään. Komission yksiköt huolehtivat komiteoiden sihteeripalveluista.

[2] Komiteoiden aihealueet ovat elintarvikeala, eläinten ravitsemus, kansanterveyttä koskevat eläinlääkintätoimenpiteet, kasvit, eläinten terveys ja hyvinvointi, kosmetiikka ja kuluttajille tarkoitetut muut tuotteet kuin elintarvikkeet, lääkkeet ja lääkinnälliset laitteet sekä myrkyllisyys, ekomyrkyllisyys ja ympäristö.

Näiden komiteoiden jäsenten valitsemista edeltää heidän tieteellisen erityisosaamisensa tiukka arviointi heidän erityisalallaan. Riippumattomuus taataan siten, että jäsenet joutuvat tarkasti ilmoittamaan mahdollisista eturistiriidoistaan.

Rehujen ja elintarvikkeiden radioaktiivisen saastumisen alalla on luotu erityisiä tieteellisten asiantuntijoiden ryhmiä Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 31 artiklan nojalla.

Komiteoiden tarkasteltaviksi esitettyjen kysymysten luonne

23. Useat kysymyksistä koskevat teollisuuden yhteisölle hyväksyntää varten esittämien asiakokonaisuuksien arviointia (torjunta-aineet, uuselintarvikkeet, elintarvikkeiden ja rehujen lisäaineet). Jotkin kysymykset liittyvät tiettyihin terveysongelmiin, kuten vierasaineisiin tai mikrobiologiseen riskiin. Lisäksi komiteoilta pyydetään laaja-alaisempia riskinarviointeja, joista tyypillisenä esimerkkinä voidaan mainita mikrobilääkeresistenssi.

Komiteoiden pakollinen kuuleminen

24. Joissakin elintarvikkeiden turvallisuutta koskevissa säädöksissä edellytetään komission kuulevan tiedekomiteaa ennen sellaisten ehdotusten tekemistä, jotka saattavat vaikuttaa kansanterveyteen. Tämä järjestelmä ei ole järjestelmällisesti käytössä muissa elintarvikkeiden turvallisuutta käsittelevissä säädöksissä, ja tilannetta olisikin tarkistettava, jotta kaikki alan säädökset perustuisivat riippumattomiin tieteellisiin lausuntoihin riittävässä määrin.

Nykyisen järjestelmän rajoitukset

25. Uudistuksen jälkeen komiteat ovat antaneet noin 256 lausuntoa, joista useisiin on sisältynyt lukuisien yksittäisten aineiden arvioinnit. Nykyistä järjestelmää heikentää ilmiselvästi toimintakyvyn puuttuminen, ja sillä on vaikeuksia selviytyä siihen kohdistuvien vaatimusten kasvaessa. Lisäksi viimeaikaisesta dioksiinikriisistä voitiin selvitä vain lykkäämällä muiden alojen työtä, ja kriisi on osoittanut, että tarvitaan järjestelmä, joka voi reagoida ongelmiin nopeasti ja joustavasti. Puutteellinen toimintakyky on johtanut viivästyksiin, joiden seuraukset ovat ulottuneet niin komission lainsäädäntöohjelmiin ja siten komission kykyyn vastata kuluttajien terveysongelmiin kuin toisaalta teollisuuteen, jonka kannalta pelissä ovat kaupalliset näkökohdat. Tilannetta pahentavat ne kasvavat vaatimukset, joita tiedekomiteoihin kohdistuu. Vaatimukset ovat lähtöisin esimerkiksi ehdotetusta elintarvikelainsäädännön uudistusohjelmasta, joka esitetään jäljempänä tässä valkoisessa kirjassa.

Riskinarvioinnista saatujen tietojen järjestelmällisen toimittamisen tarpeellisuus

26. Riskinarviointi edellyttää tarkkoja, ajan tasalla olevia tieteellisiä tietoja. Näihin tietoihin voivat kuulua esimerkiksi epidemiologiset seikat, esiintyvyyttä kuvaavat luvut ja altistustiedot. Tällaisten tietojen toimittamisen tukemiseen ei ole suuremmin käytössä menetelmiä, ja niitä on siis kehitettävä. Euroopan unionin laajentuessa on myös otettava huomioon uusia jäsenvaltioita koskevat tiedot. Tehokkaiden tiedonkeruujärjestelmien kehittäminen Euroopassa ja maailmanlaajuisesti edellyttää uudenlaista toimintamallia, jossa hyödynnetään mahdollisimman hyvin käytettävissä olevia resursseja.

Tieteellisten verkostojen tarpeellisuus

27. Edellä mainittua toimintakyvyn puuttumista voitaisiin useilla aloilla helpottaa vähentämällä sen aikaa vievän valmistelutyön määrää, jota komitean jäsenten ja ulkopuolisten asiantuntijoiden on tehtävä.

Torjunta-aineita, biosidejä ja kemikaaleja koskevan yhteisönlaajuisen riskinarvioinnin tukena on jo nyt jäsenvaltioiden laitosten verkostoja, jotka on perustettu alakohtaisen lainsäädännön nojalla. Näin on suuresti parannettu kyseisten tiedekomiteoiden työtä ja tehokkuutta. Järjestelmä mahdollistaa tehokkaan vertaisarvioinnin. Näin jäsenvaltioiden asiantuntemusta voidaan käyttää maksimaalisesti hyväksi vaarantamatta kuitenkaan komiteoiden riippumattomuutta. Verkostoilla on myös hyvät edellytykset tietojen keräämiseen. Tätä toimintamallia on laajennettava, ja nykyisin toiminnassa olevien verkostojen tarkempaa hyödyntämistä on pohdittava.

Loppuhuomautukset

28. Tässä luvussa esitettyjen puutteiden perusteella on selvää, että järjestelmiä on parannettava, jotta päällimmäinen tavoite eli kuluttajien terveyden suojelun parantaminen ja luottamuksen palauttaminen EU:n elintarviketurvallisuuspolitiikkaan toteutuisi. Parannuksia tehdään tämän vuoksi seuraavilla aloilla: seuranta ja valvonta, nopea hälytysjärjestelmä, elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva tutkimus, tieteellinen yhteistyö, analyyttinen tuki ja tieteellisten lausuntojen hankkiminen. Muun muassa näistä alueista vastaavan Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamista käsitellään seuraavassa luvussa. Professoreiden Pascal, James ja Kemper laatima raportti "The future of scientific advice in the EU" otetaan huomioon viranomaistahon perustamisessa samoin kuin parannettaessa nykyistä järjestelmää siirtymävaiheessa.

4. LUKU: EUROOPAN ELINTARVIKEVIRANOMAISEN PERUSTAMINEN

Komissio suunnittelee riippumattoman Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamista. Kyseinen taho vastaisi erityisesti riskinarvioinnista sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvästä tiedottamisesta.

29. Yksi komission toiminnan keskeisistä tavoitteista on toteuttaa tehokkaita toimenpiteitä kuluttajien suojelun korkean tason varmistamiseksi tavoitteena palauttaa ja säilyttää kuluttajien luottamus. Tällä tehtävällä on monta ulottuvuutta. Ensinnäkin on luottamuskysymys itsessään ( miten luottamus saavutetaan- Lisäksi on vielä varmistettava, että luottamuksen palauttamisen lisäksi se onnistutaan myös säilyttämään, mikä on vielä tärkeämpää. Luottamuksen palauttamiseen tähtäävän järjestelmän on toisin sanoen oltava riittävän kestävä ja joustava, jotta kuluttajien luottamus voidaan varmistaa pysyvästi.

Tässä valkoisessa kirjassa ehdotettujen useiden erityyppisten toimenpiteiden lisäksi komissio katsoo, että on myös tarpeen perustaa Euroopan elintarvikeviranomainen. Tällaisen viranomaistahon keskeisiä perustamiskriteereitä tarkastellaan tässä luvussa. Komissio uskoo, että elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien kysymysten käsittelyssä tarvitaan huomattavia rakenteellisia muutoksia ottaen huomioon viime vuosina saatu kokemus ja se yleisesti hyväksytty näkemys, että riskinarviointi on syytä erottaa toiminnallisesti riskinhallinnasta. Uuden viranomaistahon perustaminen tarjoaa tehokkaimmin välineet niiden muutosten toteuttamiseen, joita tarvitaan kansanterveyden suojelemiseksi ja kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi. Tällaisen viranomaisen on tällöin selkeästi keskitettävä huomionsa ensisijaisesti yleiseen etuun.

Tämän luvun tarkoituksena on saada aikaan julkista keskustelua ja palautetta. Komissio haluaa kuulla useiden eri tahojen näkemyksiä Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamisesta. Asiasta kiinnostuneita tahoja pyydetään näin ollen esittämään huomionsa huhtikuun loppuun 2000 mennessä.

Viranomaisen mahdollinen toimivalta

30. Viranomaisen rooli on määritettävä riskinarvioinnista, riskinhallinnasta ja riskiviestinnästä muodostuvan riskianalyysin yhteydessä.

31. Riskinarvioinnin tavoitteena on tuottaa tieteellisiä lausuntoja. Perusteellisten ja ajantasaisten tieteellisten lausuntojen tuottaminen edellyttää laajaa tietojen keruuta ja analysointia. Kansanterveyden ja eläinten terveyden seuranta- ja valvontaverkostoilla, maataloussektorin tietojärjestelmillä ja nopeilla hälytysjärjestelmillä sekä T&K-ohjelmilla on merkittävä rooli tieteellisen tiedon tuottamisessa.

32. Lainsäädäntö ja valvonta ovat riskinhallinnan kaksi osatekijää.

Lainsäädäntö muodostuu neuvoston yksinään tai yhteispäätösmenettelyllä Euroopan parlamentin kanssa antamasta primäärioikeudesta sekä komission sille siirretyllä toimivallalla antamasta täytäntöönpanolainsäädännöstä. Lainsäädäntö edellyttää poliittista päätöstä, ja siihen sisältyy ratkaisuja, jotka eivät perustu pelkästään tieteellisiin seikkoihin vaan yhteiskunnan toiveiden ja tarpeiden laajempaan ymmärrykseen. Riskinhallinta ja riskinarviointi on erotettava toisistaan selkeästi.

Komissio vastaa perustamissopimuksen valvojana siitä, että yhteisön lainsäädäntö saatetaan asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä ja että jäsenvaltioiden viranomaiset panevat sen asianmukaisesti täytäntöön. Valvonnan hoitaa komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto, joka raportoi tutkimustensa tuloksista ja tekee suosituksia. Toimiston raportit ovat komissiolle erittäin tärkeitä sen päättäessä, pitääkö yhteisössä tai yhteisön ulkopuolisista maista tapahtuvan tuonnin osalta toteuttaa suojatoimia tai käynnistää jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskeva menettely jäsenvaltioita vastaan. Lisäksi komissio laatiessaan ulkopuolisten maiden kanssa sopimuksia, joissa tunnustetaan elintarvikkeiden turvallisuusvalvonnan vastaavuus terveys- ja kasvinsuojelutoimia koskevan Maailman kauppajärjestön sopimuksen mukaisesti, pyytää toimistolta arviointia kyseisten yhteisön ulkopuolisten maiden terveystilanteesta.

33. Riskinhallinnan ottaminen osaksi viranomaisen tehtäviä nostaisi esiin kolme erittäin tärkeää näkökohtaa.

Lainsäädäntövallan siirtäminen riippumattomalle viranomaiselle saattaisi johtaa demokraattisen vastuun luvattomaan heikkenemiseen. Vastuu ja avoimuus ovat toteutuneet hyvin nykyisessä päätöksentekoprosessissa, mutta hajautetussa mallissa niiden toteutuminen saattaisi olla vaikeaa.

Valvonnan on oltava olennainen osa riskinhallintaan tähtäävää komission toimintaa, mikäli komission on määrä toimia tehokkaasti kuluttajien puolesta ja varmistaa erityisesti, että valvonnasta alkunsa saavia toimintasuosituksia seurataan asianmukaisesti. Komissiolla on oltava sekä säädäntö- että valvontavaltaa, jotta se pystyy selviytymään perustamissopimuksissa sille asetetuista velvoitteista.

Euroopan unionin nykyisessä institutionaalisessa toimintaympäristössä ei ole mahdollista perustaa viranomaista, jolla on lainsäädäntövaltaa, joten sellaisen perustaminen edellyttäisi EY:n perustamissopimuksen nykyisten määräysten muuttamista.

Näistä syistä viranomaiselle ei ehdoteta siirrettäväksi riskinhallintavaltuuksia.

34. Riskiviestintä on keskeisellä sijalla varmistettaessa, että kuluttajat saavat tietoa asioista, ja vähennettäessä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvien tarpeettomien huolien syntymistä. Tieteelliset lausunnot on tuotava laajalti ja nopeasti saataville, ja niiden julkistamista saisivat tarvittaessa rajoittaa vain kaupankäyntiin liittyvää luottamuksellisuutta koskevat tavanomaiset vaatimukset. Kuluttajille on tieteellisten lausuntojen lisäksi annettava helposti saatavaa ja ymmärrettävää tietoa laajemmista kuluttajien terveyden suojeluun liittyvistä näkökohdista.

Viranomaisesta aiheutuva hyöty

Tieteellisen riskinarvioinnin hyväksyminen laajimmassa mielessä on olennaista, kun pyritään varmistamaan, että toiminta on tehokasta, asianmukaista ja nopeaa.

35. Viranomaisen tehtäviä olisivat seuraavat: tieteellisten lausuntojen valmistelu ja toimittaminen, näiden lausuntojen ja yhteisön päätöksentekoprosessien tueksi tarvittavien tietojen kerääminen ja analysointi, elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvien näkökohtien kehityksen seuranta ja valvonta sekä tiedottaminen viranomaisen omista tutkimustuloksista kaikille asiaan liittyville tahoille.

Viranomaisen olisi tehtäviensä toteuttamisessa osoitettava mitä suurinta riippumattomuutta, tieteellistä erityisosaamista ja avoimuutta. Tällä tavalla sen pitäisi pystyä nopeasti vakiinnuttamaan auktoriteettiasemansa kuluttajien, elintarviketeollisuuden ja jäsenvaltioiden viranomaisten silmissä sekä laajemmalla maailmanlaajuisella areenalla.

36. Viranomaisella olisi ihanteelliset valmiudet vastata uusiin haasteisiin niiden edellyttämällä tavalla eli joustavasti ja nopeasti. Se muodostaisi yksittäisen, näkyvästi toimivan yhteyspisteen kaikille asianosaisille. Viranomaistaho ilmentäisi toki tieteellistä erityisosaamista, mutta samalla se tarjoaisi kuluttajille neuvoja ja opastusta tärkeistä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä seikoista. Se järjestäisi tiedotusta, jotta kuluttajat voisivat tehdä perusteltuja valintoja ja saisivat paremmin tietoa elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä asioista.

37. Viranomaisen on työskenneltävä tiiviissä yhteistyössä elintarvikkeiden turvallisuudesta vastaavien jäsenvaltioiden tieteellisten elinten ja laitosten kanssa. Luomalla viranomaisen ympärille tieteellisten yhteyspisteiden verkosto Euroopassa ja muualla pyritään varmistamaan, että kaikki asiaan liittyvät tahot pääsevät mukaan analyyttiseen prosessiin ja että annettavien lausuntojen perusta olisi selkeämmin ymmärrettävissä ja paremmin hyväksyttävissä.

Komissiolla ja muilla EU:n toimielimillä on keskeinen rooli viranomaisen tukemisessa ja varmistettaessa, että viranomaisella on riittävät resurssit ja tarpeeksi henkilöstöä. Lisäksi komission ja muiden toimielinten on otettava täysimääräisesti huomioon viranomaisen antamat lausunnot.

Euroopan elintarvikeviranomaisen tavoitteet

Euroopan elintarvikeviranomaisen päätavoitteena on vaikuttaa kuluttajien terveyden korkeatasoiseen suojeluun elintarvikkeiden turvallisuuden alalla. Pyrkimyksenä on kuluttajien luottamuksen palauttaminen ja säilyttäminen.

38. Viranomaisen on täytettävä riippumattomuuden, erityisosaamisen ja avoimuuden perusperiaatteet, jotta se voisi hoitaa tehtävänsä menestyksekkäästi. Olennainen osa näitä periaatteita on, että viranomaisen on otettava selkeä vastuu toimistaan Euroopan yhteisön toimielimiin ja Euroopan kansalaisiin nähden.

Viranomaiselta vaaditaan seuraavaa:

- sen toiminnan on perustuttava parhaaseen tieteelliseen tietämykseen

- sen on oltava riippumaton teollisuuden ja politiikan etunäkökohdista

- sen on hyväksyttävä toimiinsa kohdistuva tiukka julkinen valvonta

- sen on oltava tieteellisesti arvovaltainen

- sen on työskenneltävä tiiviissä yhteistyössä kansallisten tiede-elinten kanssa.

39. Valkoisessa kirjassa käytetään hyväksi komission kokemusta tieteellisistä lausunnoista. Lisäksi on tutustuttu lukuisiin jo toiminnassa oleviin malleihin, kuten Euroopan lääkearviointivirastoon (EMEA) EU:ssa ja Yhdysvaltojen elintarvike- ja lääkevirastoon (FDA). Valkoisessa kirjassa on myöskin otettu huomioon professoreiden James, Kemper ja Pascal raportti "Future of scientific advice in the EU".

Komissio katsoo, että Euroopan elintarvikeviranomaisella pitäisi olla nykyisistä EU:n toimielimistä erillinen oikeudellinen asema ja oikeushenkilön status, jotta se voisi toteuttaa riippumattomasti riskinarviointiin ja riskiviestintään liittyvät tehtävänsä. Pyrkimyksenähän on maksimoida sen vaikutus kuluttajien terveyden suojeluun ja heidän luottamuksensa hankkimiseen.

40. Kuten aiemmin mainittiin, nykyiset perustamissopimuksen määräykset rajoittavat sitä, mitä tehtäviä viranomaiselle voidaan osoittaa. Tämän ei pitäisi kuitenkaan merkitä sitä, että viranomaisen toimivaltaa ei voitaisi tulevaisuudessa laajentaa. Toimivallan laajentamista olisi harkittava vain viranomaisen toiminnasta saadun kokemuksen ja sen toimintaan kehittyneen luottamuksen perusteella. Tämä koskee myös mahdollista tarvetta muuttaa perustamissopimusta.

41. Riippumattomuus: Nykytilanteen eli sen, että lausunnon antamiseen osallistuvien tiedemiesten edellytetään noudattavan tarkkoja riippumattomuussääntöjä, on jatkuttava uudenkin viranomaisen toiminnassa. Jos kuluttajien luottamus aiotaan saada takaisin, viranomaisen on toimittava ulkopuolisista paineista irrallaan ja lisäksi kaikki asiaan liittyvät tahot on saatava tästä vakuuttuneiksi. Viranomaisen on kuitenkin oltava edustava ja vastuussa toimistaan. Komissio tutkii useita vaihtoehtoja varmistaakseen, että viranomaisen onnistuu löytää tasapaino riippumattomuuden ja vastuun välillä ottaen huomioon muiden toimielinten ja asianosaisten näkemykset. Viranomaistahon päällikön valintaan on kiinnitettävä erityistä huomiota.

42. Erityisosaaminen: Jotta viranomaistaho voisi toimia tieteellisenä erityisosaamiskeskuksena ja tieteellisen tiedon lähteenä ja ratkaista tieteellisiä näkökohtia koskevia kiistoja, sen on nopeasti vakiinnutettava etevämmyytensä kansainvälisellä tasolla. On varmistettava riippumattomien tiedemiesten erityisosaaminen ja löydettävä ja rekrytoitava mahdollisimman osaava henkilöstö. Lisäksi tietojärjestelmiä on hyödynnettävä parhaalla mahdollisella tavalla. Viranomaistahon henkilöstönhankintaan kiinnitetään erityistä huomiota, jotta varmistetaan, että sen palveluksessa toimii alan päteviä asiantuntijoita, jotka voivat riittävällä tavalla tukea tieteellisten lausuntojen tuottamisesta vastaavia riippumattomia tiedemiehiä sekä kerätä ja analysoida viranomaistahon toiminnan kannalta tarpeellisia tietoja. Lisäksi on luotava järjestelmät, jotta voidaan löytää eri alojen parhaat tiedemiehet ja tarvittaessa kääntyä heidän puoleensa.

Viranomaistahon on lisäksi pystyttävä riittävän nopeasti ja joustavasti käsittelemään elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviä kriisitilanteita sekä hoitamaan pitkäaikaisempia hankkeita.

43. Avoimuus ei tarkoita pelkästään viranomaistahon tutkimustulosten ja suositusten nopeaa ja avointa esittämistä vaan myös sitä, että näihin tuloksiin ja suosituksiin johtaneet prosessit ovat mahdollisimman avoimia, jotta perustamissopimuksessa määrätty kansalaisten perusoikeus saada tietoa toteutuisi. Viranomaisen toimintaa ohjaavien menettelyjen on siten oltava selkeitä ja julkisia. Lisäksi viranomaisen työohjelma yksityiskohtineen tuodaan laajasti saataville.

Vaikka tieteellisiin lausuntoihin johtaneissa keskusteluissa on otettava huomioon luottamuksellisuusnäkökohdat, lausuntojen esittäminen ja selittäminen on tehtävä mahdollisimman avoimeksi. Viranomaisen on toimitettava lausunnot heti niiden antamisen jälkeen komissiolle ja parlamentille ja julkaistava ne Internetissä, jotta kaikki asiasta kiinnostuneet tahot saisivat niistä täyden tiedon.

Viranomaisen tehtävät

44. Viranomaisen tehtäviin on tarkoitus kuulua tieteellisten lausuntojen antaminen, tietojen kerääminen ja analysointi sekä riskiviestintä. Näitä seikkoja käsitellään tämän valkoisen kirjan luvuissa 3 ja 7.

45. Tieteelliset lausunnot: Viranomaisen tehtäväkenttään tulisi kuulua tieteellisten lausuntojen ja tietojen antaminen komissiolle kaikista niistä elintarvikkeiden kulutuksesta aiheutuvista asioista, joilla on suora tai välillinen vaikutus kuluttajien terveyteen ja turvallisuuteen. Tehtäväkenttä kattaa siten elintarvikkeiden alkutuotannon (maatalous- ja eläinlääkintänäkökohdat), teolliset prosessit, varastoinnin, jakelun ja vähittäiskaupan. Viranomaisen on paneuduttava niin riskeihin kuin ravitsemusnäkökohtiin. Viranomainen käsittelee myös eläinten terveyttä ja hyvinvointia ja ottaa huomioon muilla aloilla toteutetut riskinarvioinnit. Tällaisia aloja ovat esimerkiksi ympäristöala ja kemikaalit silloin, kun niiden riskinarviointi menee osittain päällekkäin elintarvikealan riskinarvioinnin kanssa.

Komissio katsoo, että tiedekomiteoiden nykyisen työn elintarvikkeiden turvallisuuden alalla pitäisi olla keskeinen osa perustettavaksi ehdotetun viranomaistahon toimintaa. Toiminnassa olevien tiedekomiteoiden rakennetta ja toimeksiantoja on tarkistettava, jotta tieteelliset lausunnot kattaisivat viranomaistaholle osoitetun koko tehtäväkentän. Komiteat antavat lausuntoja komission pyynnöstä. Komiteoiden olisi ennakoivasti myös ilmoitettava uusista terveysvaaroista tai kehittymässä olevista terveysongelmista, ja viranomaistahon on jatkettava näiden seikkojen seurantaa.

46. Viranomaisen on luotava järjestelmä, jonka avulla alan tieteelliset asiantuntijat voidaan löytää nopeasti niin Euroopan unionista kuin muualta. Viranomaisella on tämän vuoksi oltava pääsy maailmanlaajuiseen tieteellisen erityisosaamisen verkostoon, jotta se voi reagoida muuttuviin tilanteisiin joustavasti ja nopeasti.

47. Viranomaisen on voitava pysytellä tieteen tuoreimman kehityksen tasalla ja havaita nykyisen tutkimustoiminnan puutteet tai ne aiheet, joihin sen mielestä olisi syytä paneutua pikaisesti. Viranomaisella on omat määrärahansa, joilla se voi välittömästi tilata kohdennettuja tutkimuksia odottamattomista terveyteen liittyvistä hätätilanteista yhteistyössä komission yhteisen tutkimuskeskuksen, kansallisten tiede-elinten ja kansainvälisten järjestöjen kanssa. Lisäksi on otettava huomioon yhteisön tutkimusohjelmien puitteissa perustettujen verkostojen työ. Yhteisön tutkimusohjelmien ja viranomaistahon välille on myös luotava kaksisuuntaista vuorovaikutusta.

48. Tiedekomiteoiden on pystyttävä keskittymään olennaiseen tehtäväänsä eli tieteellisten lausuntojen laatimiseen. Komiteoiden tukena toimii tieteellinen sihteeristö, joka toimii linkkinä niiden ja riskinhallinnasta vastaavien tahojen välillä. Lisäksi on ehdottomasti järjestettävä sisäinen tieteellinen tukipalvelu, joka hoitaisi suuren osan komiteoiden valmistelutyöstä.

49. Tietojen kerääminen ja analysointi: Elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien sekä yhteisössä että maailmanlaajuisesti saatavilla olevien tietojen löytämiseen ja käyttämiseen on pakottava tarve. Tämän on tarkoitus olla viranomaisen päätehtävä. Tällä alalla onkin paljon parantamisen varaa. Jos tietoja hyödynnetään asianmukaisesti, niillä voi olla suuri merkitys varmistettaessa, että mahdolliset ongelmat havaitaan mahdollisimman nopeasti ja että tieteellisissä lausunnoissa otetaan huomioon laajempi terveysnäkökulma.

50. Viranomaisen odotetaan osallistuvan ennakoivasti elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvien seuranta- ja valvontaohjelmien kehittämiseen ja käyttämiseen. Sen on luotava yhteysverkosto vastaavien laitosten, laboratorioiden ja kuluttajaryhmien kanssa Euroopan unionissa ja ulkopuolisissa maissa.

Viranomaisen on pystyttävä takaamaan, että näiden ohjelmien tuloksia arvioidaan reaaliaikaisesti ja että niihin myös reagoidaan reaaliajassa, ja varmistetaan näin todellisten tai potentiaalisten vaarojen pikainen tunnistus. Lisäksi viranomaisen on kehitettävä ennustejärjestelmä, jonka avulla kehittymässä olevat vaarat voidaan tunnistaa varhaisessa vaiheessa ja välttää näin kriisit mahdollisuuksien mukaan.

51. Tiedottaminen: Kyky tiedottaa kuluttajille suoraan ja avoimesti elintarvikkeisiin liittyvistä asioista antaa viranomaiselle näkyvän aseman julkisuudessa. Viranomaisen on huolehdittava, että se tiedottaa kaikille asiaan liittyville tahoille sekä tieteellisten lausuntojensa että seuranta- ja valvontaohjelmiensa tuloksista.

Viranomaisen on vakiinnutettava asemansa siten, että elintarvikkeiden turvallisuutta ja ravitsemusseikkoja koskevat tiedustelut ja ongelmailmoitukset ohjautuvat automaattisesti ensimmäiseksi juuri sille. Sen on myös varmistettava, että näistä asioista julkaistaan asianmukaista tietoa ( tämä kuuluu sen tehtäviin kuluttajien luottamuksen palauttajana. Komissiolla on luonnollisesti edelleenkin vastuu tiedottaa riskinhallinnasta tehtävistä päätöksistä.

Kriiseihin reagoiminen

52. Elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvän kriisitilanteen ilmaantuessa viranomainen kerää, analysoi ja toimittaa tarvittavaa tietoa komissiolle ja jäsenvaltioille ja ottaa yhteyttä tiedemiehiin hankkiakseen asiasta parhaan mahdollisen tieteellisen lausunnon. Viranomaisen on reagoitava nopeasti ja tehokkaasti kriiseihin, ja sillä on kriisitilanteessa keskeinen rooli EU:n toimien taustalla. Näin parannetaan suunnittelua ja kriisitilanteiden käsittelyä Euroopassa ja osoitetaan kuluttajille, että ongelmien käsittelyyn paneudutaan ennakoivasti.

53. Viranomaisella on käytössään nopea hälytysjärjestelmä, jonka avulla kiireelliset elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvät ongelmat voidaan määrittää ja niistä voidaan ilmoittaa nopeasti. Komissio on osa verkostoa ja saa näin tiedon ongelmista reaaliajassa. Kriisin luonteen mukaan viranomaista voidaan pyytää hoitamaan seurantatehtäviä, joihin kuuluu tarkkailu ja epidemiologinen seuranta.

Verkoston muodostaminen kansallisten laitosten ja tiede-elinten kanssa

54. Euroopan elintarvikeviranomaisen on tuotava lisäarvoa: sen pitäisi toimia tiiviissä yhteistyössä elintarvikkeiden turvallisuudesta vastaavien kansallisten tieteellisten elinten ja laitosten kanssa ja käytettävä hyväkseen niiden hankkimaa kokemusta. Yhteistyön on määrä johtaa verkoston perustamiseen. Verkoston on tarkoitus varmistaa, että nykyisiä rakenteita ja resursseja käytetään parhaimmalla ja tehokkaimmalla tavalla. Yksi Euroopan elintarvikeviranomaisen tehtävistä olisi näin ollen erityisosaamiskeskusten yhdistäminen toisiinsa. Näin sen omat tieteenharjoittajat voisivat hyödyntää Euroopan unionin ja kansainvälisen tason johtavien tiedeasiantuntijoiden kokemusta kaikilla elintarvikealaan liittyvillä tieteenaloilla. Myös kansalliset laitokset pääsisivät näin hyödyntämään mahdollisimman korkealuokkaista tieteellistä tietämystä. Tällaisen kaksisuuntaisen dynaamisen vaihtotoiminnan ansiosta viranomaisen asema vahvistuisi asteittain. Ajan mittaan viranomaisesta tulisi EU:n arvovaltaisin tiedonlähde elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvissä asioissa.

55. Verkostossa on varmistettava, että komission yhteisen tutkimuskeskuksen (YTK) tieteellistä ja teknistä osaamista ja infrastruktuuria hyödynnetään parhaalla mahdollisella tavalla.

Yhteydet komission yksikköihin

56. Viranomaisen ja komission yksiköiden on työskenneltävä hyvin tiiviisti yhdessä siitä hetkestä alkaen, kun viranomainen aloittaa tehtävässään. Yhteistyö koskee erityisesti lainsäädännön valmistelusta ja lainsäädännön täytäntöönpanosta sekä valvonnan ja tarkastusten toteuttamisesta vastaavia (elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto) samoin kuin yhteistä tutkimuskeskusta ja yhteisön T&K-ohjelmista vastaavia tahoja. Näin varmistetaan, että viranomaisen tutkimustuloksia voidaan käyttää mahdollisimman hyvin ja että se saa tiedon omaan toimintaansa suoraan vaikuttavista asioista. Viranomainen voi samalla vastata komission yksikköjen tarpeisiin. Yhteistyösuhteen ei luonnollisestikaan pitäisi antaa hämärtää sitä tosiseikkaa, että viranomaiselle on määrätty oma erillinen roolinsa.

Resurssit

57. Tieteellisten lausuntojen antamiseen tähtäävän järjestelmän perustamiseen ja pyörittämiseen, tietojen keräämiseen ja analysointiin sekä jäsenvaltioiden tiede-elinten kanssa tapahtuvaan tehokkaaseen verkostoitumiseen liittyviä resurssivaatimuksia ei pidä aliarvioida. Viranomaisella on tieteellisten ja tiedotustehtäviensä lisäksi raskas hallinnollinen ja varainhoidollinen työtaakka. Viranomainen käyttää laajalti tieto- ja viestintätekniikkaa ja pyrkii saamaan elintarvikkeiden turvallisuudesta vastaavat jäsenvaltioiden virastot ja laitokset lisäämään sen käyttöä. Viranomaisen tehokkuus riippuu viime kädessä sille osoitettujen henkilöstöresurssien, varojen ja fyysisten resurssien riittävyydestä niin määrällisesti kuin laadullisesti. Tarvittavat resurssit voidaan määritellä ainoastaan kuulemismenettelyn ja yksityiskohtaisten toteutettavuustutkimusten jälkeen tehtyjen päätösten perusteella. Yksityiskohtaiset luvut esitetään viranomaisen perustamista koskevan komission lopullisen ehdotuksen myötä, ja niissä otetaan huomioon komission lähitulevaisuudessa käymät keskustelut poliittisista painopisteistä ja niihin liittyvien toiminta- ja henkilöstöresurssien myöntämisestä.

Viranomaisen sijaintipaikka

58. Viranomaisen on luotava hyvin kiinteät suhteet elintarvikkeiden turvallisuuden parissa työskenteleviin komission yksikköihin sekä muihin EU:n toimielimiin, mikäli se aikoo toteuttaa tehtävänsä tehokkaasti ja olla valmis nopeisiin neuvotteluihin kriisitilanteissa. Viranomaisen on myös sijaittava sellaisessa paikassa, että niin tieteellisten lausuntojen laadintaan pyydetyt tiedemiehet kuin viranomaisen kantaa pyytävät tahot voivat helposti ottaa siihen yhteyttä. Tämä on tärkeää sekä resurssien optimaalisen käytön kannalta että viranomaisen avoimuusimagon ja erityisesti sen tiedottajaroolin pönkittämisessä. Komissio katsoo näiden näkökohtien pohjalta, että viranomaistaho on perustettava paikkaan, jonne on hyvät yhteydet.

Ehdokasvaltiot

59. Ehdokasvaltiot otetaan mukaan viranomaisen työhön Luxemburgissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti. Niissä korostettiin, että on tärkeää saada nämä maat tutustumaan unionin työskentelymenetelmiin ja -käytäntöihin. Kun viranomaista piakkoin ruvetaan perustamaan, varaudutaan ehdokasvaltioiden osallistumiseen erityisjärjestelyin.

Toteuttamisaikataulu

Komission mielestä viranomaisen perustamisessa olisi noudatettava hyvin nopeaa aikataulua.

60. Uuden viranomaisen virallisen perustamisen on suunniteltu tapahtuvan seuraavan aikataulun mukaisesti:

- valkoinen kirja julkaistaan: tammikuussa 2000

- kuulemismenettely: huhtikuun lopulla 2000

- komission ehdotus: syyskuussa 2000

- toimivallan vahvistava lainsäädäntö: joulukuussa 2001

- viranomainen käynnistää toimintansa: vuonna 2002.

61. Vaikka aikataulu on kunnianhimoinen erityisesti tehtävän laajuus huomioon ottaen, komission mielestä siinä on kuitenkin mahdollista pysyä, kun muistetaan Euroopan lääkearviointiviraston perustamisesta saatu kokemus. Uusi viranomainen on saatava toimintaan nopeasti, mutta samalla on myös parannettava nykyisen järjestelmän toimivuutta. Komissio aikoo perustaa työryhmän, jonka tehtävänä on varmistaa, että valkoisen kirjan tässä luvussa esitettyihin eri seikkoihin paneudutaan nopeasti.

62. Riskinarvioinnin ja riskiviestinnän nykyjärjestelmän parantaminen on olennainen osa niitä toimia, joilla varmistetaan, että viranomainen voi todella aloittaa toimintansa kahden vuoden kuluessa. Otettuaan huomioon seuraavien kahden vuoden aikana käytettävissä olevat resurssit komissio arvioi, voidaanko nykyistä tieteellisten tukitoimien ja lausuntojen järjestelmää vahvistaa viranomaisen perustamista edeltävässä vaiheessa.

5. LUKU: LAINSÄÄDÄNTÖNÄKÖKOHDAT

63. Komissio selvitti luvussa 4, miksi riskinhallinta on jätettävä sellaisen toimielimen tehtäväksi, jolla on täysi poliittinen vastuu toimistaan. Vaikka Euroopan elintarvikeviranomaisen perustamista ehdotetaan, lainsäädännön laatiminen ja antaminen jää edelleen komission, parlamentin ja neuvoston vastuulle.

64. Euroopan unionilla on laajalti lainsäädäntöä, joka kattaa maataloustuotteiden alkutuotannon ja elintarvikejalosteiden teollisen tuotannon. Lainsäädäntö on kehittynyt viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana, ja se heijastelee erilaista tieteellistä, yhteiskunnallista, poliittista ja taloudellista valtaa. Lainsäädäntö on kehittynyt erityisesti sisämarkkinoiden luomisen yhteydessä. Kehitystä ei ole kuitenkaan ohjattu johdonmukaisesti. Tästä syystä jo elintarvikelainsäädännön yleisistä periaatteista Euroopan unionissa annetussa vihreässä kirjassa (KOM(197) 176 lopullinen) esitettiin, että elintarvikelainsäädäntöä on tarkistettava perinpohjaisesti.

65. Elintarvikkeiden tuotanto on erittäin monitahoinen kokonaisuus. Eläin- ja kasviperäisiin tuotteisiin liittyy luontaisesti vaaroja, jotka johtuvat mikrobiologisesta ja kemiallisesta saastumisesta. Nykyisessä lainsäädännössä ja käytössä olevissa toimintarakenteissa taataan kuitenkin yleisesti ottaen EU:n kuluttajien terveyden korkeatasoinen suojelu. Lainsäädäntövälineiden puuttuminen ei välttämättä ole todellinen ongelma, vaan ongelmana on niiden keinojen moninaisuus, joita voidaan käyttää reagoitaessa toimintaa vaativiin tilanteisiin yksittäisillä aloilla, tai niiden toimien suuri määrä, jotka on saatava käyntiin silloin, kun ongelma leviää alalta toiselle. Järjestelmän heikoimpia linkkejä on se, että kaikki asiaan liittyvät tahot eivät ole selkeästi sitoutuneet varoittamaan mahdollisista riskeistä jo varhaisessa vaiheessa ( näinhän tarvittaviin tieteellisiin arviointi- ja suojelutoimenpiteisiin voitaisiin ryhtyä riittävän ajoissa. Tämä mahdollistaisi pelkän ärsykkeisiin reagoimisen sijasta ennakoivan toiminnan EU:n tasolla.

Liitteessä esitetään kaikki ehdotetut toimenpiteet ja mainitaan, mitkä niistä ovat ensisijaisia, sekä toimenpiteiden todennäköinen aikataulu. Resurssien rajallisuus saattaa kuitenkin vaikuttaa joidenkin aloitteiden toteuttamiseen.

Uusi elintarvikkeiden turvallisuutta koskeva lainsäädäntö

Elintarvikkeiden turvallisuuden alalle on luotava johdonmukaiset ja avoimet säännöt.

66. Komissio aikoo tehdä ehdotuksia uudeksi lainsäädännöksi, jossa säädetään ne periaatteet, joilla varmistetaan johdonmukaisen toimintamallin ottaminen käyttöön sekä tällä alalla sovellettavien periaatteiden, velvoitteiden ja määritelmien vahvistaminen. Ehdotusten tavoitteena on ottaa huomioon komission elintarvikelainsäädäntöä koskevan vihreän kirjan julkaisemisen myötä vuonna 1997 käynnistämä laaja kuulemismenettely, säätää elintarvikelainsäädännön yleiset periaatteet ja vakiinnuttaa elintarvikkeiden turvallisuus EU:n elintarvikelainsäädännön ensisijaiseksi tavoitteeksi.

67. Komissio tekee ehdotuksia muun muassa yleisestä elintarvikelainsäädännöstä. Ehdotuksiin sisällytetään luvussa 2 esitetyt elintarvikkeiden turvallisuutta koskevat periaatteet. Näistä ehdotuksista kuullaan mahdollisimman laajalti kaikkia eturyhmiä jo mahdollisimman varhaisessa vaiheessa, ja lainsäädäntöehdotusten vaikutuksia analysoidaan tarvittaessa. Lainsäädännön on oltava selkeää, yksinkertaista ja ymmärrettävää, jotta kaikki osapuolet todella toteuttaisivat sitä. Myös tiivis yhteistyö jäsenvaltioiden asianomaisen viranomaisportaan kanssa on välttämätöntä, jotta varmistetaan lainsäädännön asianmukainen ja yhtenäinen noudattaminen ja täytäntöönpano ja vältetään tarpeettomat hallintomenettelyt.

68. Näissä ehdotuksissa annetaan yleiset puitteet myös niille aloille, joilla ei ole voimassa erityisiä yhdenmukaistettuja sääntöjä mutta joilla sisämarkkinoiden toiminta varmistetaan keskinäisen tunnustamisen avulla. Tätä periaatetta on kehitetty jo Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen "Cassis de Dijon" -oikeuskäytännössä. Jos alaa ei ole yhteisön tasolla yhdenmukaistettu, kyseisen periaatteen mukaan jäsenvaltiot voivat rajoittaa toisessa jäsenvaltiossa laillisesti markkinoitujen tuotteiden saattamista markkinoille ainoastaan silloin, kun rajoittaminen voidaan perustella oikeutetulla edulla, kuten kansanterveyden suojelulla. Toimenpiteiden on tällöin lisäksi oltava oikeassa suhteessa tavoitteisiin. Komissio aikoo edelleenkin käyttää kaikkia vallassaan olevia keinoja, niin virallisia (jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskeva menettely) kuin epävirallisia (jäsenvaltioiden edustajien verkostot ja kokoukset jne.), ratkaistakseen kaupan esteisiin liittyvät kiistat. Yhteisön tason toimintaan ryhdytään silloin, kun kaupan esteiden katsotaan olevan perusteltuja elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä syistä.

Uusi eläinrehuja koskeva lainsäädäntö

Eläinperäisten elintarvikkeiden turvallisuus alkaa eläinrehun turvallisuudesta.

69. Vaikka lainsäädännöllä ei voida ehkäistä kaikkia rehu- ja elintarvikeketjuun vaikuttavia tapahtumia, sillä voidaan kuitenkin luoda asianmukainen vaatimustaso ja valvonta, joiden avulla ongelmat voidaan havaita varhaisessa vaiheessa ja korjaaviin toimiin voidaan ryhtyä nopeasti. Eläinrehuun liittyvät toimet muodostavat tässä suhteessa hyvän esimerkin. Luvussa 2 mainittuja elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviä periaatteita olisi alettava soveltaa rehualalla. Tavoitteena on erityisesti selkiyttää rehuntuottajien vastuuta ja taata kattava suojalauseke. Erityisesti eläinrehun tuotannossa mahdollisesti käytettävät ainekset, kuten teurastuksen sivutuotteet, on määriteltävä selkeästi. Määrittelyongelma ratkeaisi selkeimmin siten, että sallituista rehuaineista laadittaisiin luettelo, mutta tämä tehtävä on monimutkainen ja vie paljon aikaa. Lyhyellä aikavälillä on pikaisesti laajennettava nykyistä kiellettyjen aineiden luetteloa. Komissio on kuitenkin sitoutunut keskipitkällä aikavälillä kehittämään sallittujen aineiden luetteloa. Lisäksi ehdotetaan yhteisön lainsäädännön tarkistamista, jotta maatilalla kuolleet eläimet (ruhot) ja kelpaamattomaksi julistettu aines saataisiin pois rehuketjusta. Eläinrehussa saisi näin ollen käyttää ainoastaan sellaista ainesta, joka on peräisin ihmisravinnoksi kelpaaviksi julistetuista eläimistä.

Uusrehujen, erityisesti geneettisesti muunnettujen organismien ja niistä saatujen rehuaineiden, arvioinnista, hyväksymisestä ja pakkausmerkinnöistä aiotaan tehdä lainsäädäntöehdotus.

Eläinten ruokinnassa käytettävien erilaisten tuoteryhmien (lisäaineiden, lääkevalmisteiden, ravintolisien) selkeä erottelu toisistaan on välttämätöntä, jotta vältetään harmaat alueet ja selkiytetään se, mitä vaatimuksia kussakin tapauksessa on sovellettava. Komissio aikoo myös osana laajaa antibioottiresistenssin valvontaan ja hillitsemiseen tähtäävää strategiaansa pyrkiä EU:ssa kasvunedistäjinä käytettyjen antibioottien kieltämiseen tai vaiheittaiseen luopumiseen niistä sen mukaan, onko niillä potentiaalista käyttöä ihmisten ja eläinten lääkinnässä.

Nyt kun dioksiinikriisin alkuperä ja seuraukset ovat selkeytyneet, on käynyt ilmeiseksi, että rehujen tuotantoteollisuuteen olisi sovellettava yhtä tiukkaa vaatimustasoa ja valvontaa kuin elintarviketuotantoon. Sisäisen valvonnan (hyvät tuotantotavat, omavalvonta, varmuussuunnitelmat) ja jäljittämismekanismien puuttuminen mahdollisti sen, että dioksiinikriisi saattoi kehittyä ja levitä koko elintarvikeketjuun. Näiden puutteiden korjaamiseksi tehdään lainsäädäntöehdotuksia. Suunnitelmissa on kattaa muun muassa kaikkien rehuntuotantolaitosten hyväksyntä sekä jäsenvaltio- ja EU-tason virallinen valvonta. Jotta rehuala saataisiin elintarvikealan linjoille, rehuja koskeva nopea hälytysjärjestelmä yhdistetään elintarvikkeita koskevaan nopeaan hälytysjärjestelmään.

Eläinten terveys ja hyvinvointi

Elintarvikkeiden tuotantoon osallistuvien eläinten terveys ja hyvinvointi on kansanterveyden ja kuluttajien suojelun kannalta olennaista.

70. Eläinten terveys on myös elintarvikkeiden turvallisuuden kannalta tärkeä tekijä. Jotkin taudit eli niin sanotut zoonoosit, kuten tuberkuloosi, salmonelloosi ja listerioosi, voivat tarttua ihmisiin saastuneista elintarvikkeista. Nämä taudit voivat olla erityisen vaarallisia tietyille väestöryhmille. Listerioosi voi aiheuttaa aivotulehdusta ja keskenmenoja. Salmonelloosi on kehittymässä kansanterveysongelmaksi. Toiminnan edellytyksenä on oikeanlaisen käsityksen hankkiminen tilanteesta. Tämän vuoksi elintarvikkeista peräisin olevia sairauksia ja zoonooseja on tarpeen seurata yhteisön laajuisesti ja ottaa käyttöön ilmoittamista koskevat yhdenmukaistetut vaatimukset. Näin saadut tiedot auttavat komissiota tavoitteiden asettamisessa ja tehokkaampien toimenpiteiden toteuttamisessa zoonoosien esiintyvyyden vähentämiseksi.

Nykyisiä tautien hävittämiseen ja torjuntaan tähtääviä ohjelmia, esimerkiksi tuberkuloosia ja luomistautia koskevia ohjelmia, olisi jatkettava ja mahdollisuuksien mukaan tehostettava. Näin pitäisi menetellä erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joiden asema kyseisten tautien osalta on edelleen ongelmallinen. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä ekinokokkoosin ja Brucella melitensiksen torjuntaan Välimeren alueella. Zoonoosien torjuntaa koskevia tietoja on hyödynnettävä paremmin, jotta EU:n tason ohjelmat voidaan paremmin rajata.

Tässä valkoisessa kirjassa tehdään nimenomaisesti eläinten terveyden ja hyvinvoinnin edistämiseen tähtääviä ehdotuksia vain, jos ne liittyvät suoranaisesti elintarviketurvallisuuspolitiikkaan. Komissio tunnustaa kyllä, että eläinten terveyteen ja hyvinvointiin liittyvät näkökohdat ovat laajemmassakin mielessä tärkeitä. Tässä valkoisessa kirjassa todetaan, että eläinten hyvinvointiin liittyvät näkökohdat on otettava täysipainoisemmin osaksi elintarvikepolitiikkaa. Lainsäädännössä pitää näkyä erityisesti eläinten hyvinvoinnin vaikutus ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinperäisten tuotteiden laatuun ja turvallisuuteen.

71. Suurin osa BSE:hen tai TSE:hen liittyvästä lainsäädännöstä on annettu tapauskohtaisina turvatoimina. Tällaisten toimenpiteiden antamiseen eivät osallistu kaikki yhteisön toimielimet. Toimenpiteillä ei myöskään luoda täysin johdonmukaista toimintamallia. Komissio on tarttunut tähän ongelmaan tekemällä neuvostolle ja Euroopan parlamentille perustamissopimuksen 152 artiklaan perustuvan kattavan ehdotuksen, joka käsittää kaikki BSE:n ja muiden tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) torjuntatoimenpiteet. Siihen asti, kunnes tämä ehdotus hyväksytään, toteutetaan suojelun korkean tason varmistamiseksi kiireellisiä toimenpiteitä. Tärkeimpiä toimenpiteitä ovat seuraavat: erikseen määriteltyjen riskimateriaalien poistamista koskevat säännöt yhdistettynä BSE-aseman mukaiseen tilapäiseen luokitteluun, epidemiologisen seurantajärjestelmän vahvistaminen tiettyjen suuren riskin muodostavien eläinten (maatilalla kuollut karja, hätäteurastettu karja) testauksen perusteella, rehukiellon saattaminen ajan tasalle ja tuoreiden tieteellisten lausuntojen perusteella määrättävät vientikiellot.

Lisäksi komissio katsoo, että on toivottavaa jatkaa testausta edelleen, jotta BSE:n ilmaantuvuudesta voidaan päästä selvyyteen EU:n laajuisesti. Käytettävissä on tietenkin oltava sopivia post mortem -testejä. Komissio tarkastelee asiaa aktiivisesti ja tekee asiassa tapahtuneen kehityksen perusteella sopivaa testausohjelmaa koskevia ehdotuksia.

Elintarvikehygienia

Koordinoitu ja kokonaisvaltainen toimintamalli hygienia-alalla on olennainen osa elintarvikkeiden turvallisuutta.

72. Yhteisö on ajan mittaan kehittänyt laajoja elintarvikkeiden hygieniaa koskevia vaatimuksia. Yhteisö on muun muassa antanut yli kaksikymmentä säädöstä, joilla pyritään varmistamaan tuotettujen ja markkinoille saatettujen elintarvikkeiden turvallisuus. Nämä vaatimukset annettiin kuitenkin hajanaisesti pyrittäessä vastaamaan sisämarkkinoiden aiheuttamiin tarpeisiin ja varmistamaan suojelun korkea taso. Seurauksena on joukko erilaisia hygieniajärjestelyjä sen mukaan, onko elintarvike eläin- vai kasviperäinen. Nämä järjestelyt ovat perusteltavissa vain historiallisilla syillä. Jotkin alat on lisäksi jätetty vaatimusten ulkopuolelle, kuten kasviperäisten elintarvikkeiden tuottaminen tilalla (alkutuotanto). Tästä aiheesta tullaan ehdottamaan uutta kattavaa asetusta, jolla uudistetaan nykyiset oikeudelliset vaatimukset. Tavoitteena on johdonmukaisuus ja selkeys kautta koko elintarvikkeiden tuotantoketjun. Johtoperiaatteena koko toiminnassa on, että elintarvikealan toimijoilla on täysi vastuu tuottamiensa elintarvikkeiden turvallisuudesta. Turvallisuus on varmistettava tekemällä vaara-analyysi, panemalla täytäntöön valvontaperiaatteet ja noudattamalla hygieniasääntöjä kaikilla elintarvikeketjun tasoilla. Komission on tutkittava, miten pieniä ja keskisuuria yrityksiä voitaisiin parhaiten auttaa panemaan nämä vaatimukset täytäntöön. Komissio voi erityisesti tukea oppaiden kehittämistä. Lisäksi otetaan käyttöön menettely mikrobiologisten kriteerien ja tarvittaessa elintarvikkeiden turvallisuutta koskevien tavoitteiden vahvistamiseksi.

Vierasaineet ja jäämät

On vahvistettava vierasaineiden ja jäämien enimmäismäärät ja valvottava niitä.

73. Käsite "vierasaineet" kattaa perinteisesti aineet, joita ei ole tarkoituksella lisätty elintarvikkeisiin. Ne voivat aiheutua ympäristön saastumisesta mutta myös maataloudessa käytetyistä menettelyistä, tuotannosta, jalostuksesta, varastoinnista, pakkaamisesta, kuljetuksesta tai vilpillisestä menettelystä. Erityisiä EU:n vaatimuksia on annettu vain muutamista vierasaineista, vaikkakin jäsenvaltiotasolla on käytössä useita toimenpiteitä. Tästä tilanteesta on seurauksena se, että kuluttajien terveyden suojelu ei EU:ssa ole yhtenäistä. Lisäksi valvontaviranomaisille ja teollisuudelle aiheutuu käytännön vaikeuksia. Tämän puutteen vakavuus korostui dioksiinikriisissä, jolloin vain Belgiasta peräisin olevia tuotteita koskevat tilapäiset enimmäismäärät vahvistettiin suojatoimenpiteen yhteydessä. Tämän vuoksi onkin ilmeisen tärkeää määritellä vierasaineita koskevat vaatimukset koko ketjun pituudelta rehuista elintarvikkeisiin. Näiden enimmäismäärien vahvistamiseen vaadittavaa tieteellistä perustaa on tarkasteltava ensisijaisena toimena.

74. Elintarvikkeista löytyy myös aineita, joita on käytetty tarkoituksella. Näitä ovat torjunta-ainejäämät kasvi- ja eläinperäisissä elintarvikkeissa ja eläinlääkkeet eläinperäisissä elintarvikkeissa. Yhteisön lainsäädännössä on asetettu säännöt näiden aineiden jäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi elintarvikkeissa ja maataloustuotteissa. Jäsenvaltioilla on velvollisuus seurata näiden enimmäismäärien noudattamista, mutta alalla ei ole säädetty yhdenmukaistettuja vaatimuksia ja seurantatoimet vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen. Jäsenvaltioissa on tämän lisäksi vain rajallinen määrä akkreditoituja laboratorioita, jotka pystyvät hoitamaan seurannan. Torjunta-aineiden osalta komissio aikoo asteittain vahvistaa enimmäismäärät kaikille torjunta-aineiden ja tuotteiden yhdistelmille. Seurantaan ja laboratoriotesteihin liittyviä puutteita korjataan.

Markkinoilla on tällä hetkellä suuri määrä torjunta-aineita, joita ei ole vielä arvioitu yhteisön tasolla. Samaan aikaan pyydetään markkinointilupaa uusille torjunta-aineille. Uusien torjunta-aineiden hyväksymismenettelyä on nopeutettava. Käytössä olevien torjunta-aineiden hyväksymismenettelyn tarkistamista on samalla tehostettava, jotta voidaan hyvin nopeasti hylätä tuotteet, joiden turvallisuutta koskevat tiedot puuttuvat tai joiden osalta on havaittu turvallisuutta koskevia huolenaiheita. Näin edistetään turvallisempien torjunta-aineiden käyttöä.

Riskin arvioimista torjunta-aineiden hyväksynnässä ja jäämien enimmäismäärien vahvistamisessa vaikeuttaa se, että ruokavalioista ei ole olemassa riittävän tarkkaa tietoa. Tämän puutteen korjaamiseksi tehdään suuri tutkimus ruokavalioita koskevan tietokannan perustamiseksi. Tämä tietokanta on myös keskeinen väline muiden vierasaineiden, lisäaineiden jne. riskinarvioinnissa.

75. Elintarvikkeiden ja rehujen radioaktiivista saastumista koskeva lainsäädäntö perustuu Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen 31 artiklaan ja tuonnin osalta perustamissopimuksen 133 artiklaan. Tqernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen annettua lainsäädäntöä tarkistetaan jatkuvasti.

Uuselintarvikkeet

Uuselintarvikkeita koskevia yhteisön säännöksiä on tiukennettava ja tehostettava.

76. Uuselintarvikkeiden (eli sellaiset elintarvikkeet ja elintarvikkeiden ainesosat, joita ei vielä käytetä ihmisravinnoksi, ja erityisesti geneettisesti muunnettuja organismeja (GMO) sisältävät tai niistä saatavat elintarvikkeet ja elintarvikkeiden ainesosat) markkinoille saattamista koskevaa lupamenettelyä olisi selkiytettävä ja tehtävä avoimemmaksi. Näistä säädöksistä tehtävät poikkeukset on otettava tarkastelun kohteeksi. Komissio aikoo näin ollen antaa täytäntöönpanoasetuksen, jolla selkiytetään uuselintarvikeasetuksessa (EY) N:o 258/97 säädettyjä menettelyitä. Komissio tekee aikanaan myös ehdotuksen tämän asetuksen parantamiseksi geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön annetun direktiivin 90/220/ETY tarkistetun sääntelykehyksen mukaisesti. Lisäksi pakkausmerkintöjä koskevia säännöksiä on täydennettävä ja yhdenmukaistettava.

Lisäaineet, aromiaineet, pakkaukset ja säteilytys

Lisäaineita, aromiaineita, pakkauksia ja säteilytystä koskeva voimassa oleva yhteisön lainsäädäntö on saatettava ajan tasalle ja sitä on täydennettävä.

77. Elintarvikkeiden lisäaineita ja aromiaineita koskevia säädöksiä on muutettava useassa suhteessa. Komissiolle olisi myönnettävä valtuudet pitää yllä yhteisön luetteloa sallituista lisäaineista, ja entsyymien asema olisi selkiytettävä. Lisäksi väri- ja makeutusaineita ja muita lisäaineita koskevat yhteisön luettelot on saatettava ajan tasalle. Makeutus- ja väriaineiden ja muiden lisäaineiden puhtausvaatimuksia on muutettava, ja uusraaka-aineista tehdyistä elintarvikelisäaineista on vahvistettava asianmukaiset puhtausvaatimukset. Komissio aikoo myös julkaista raportin elintarvikelisäaineiden saannista. Aromiaineisiin liittyvissä toimissa on toistaiseksi keskitytty kemiallisesti määriteltyihin aineisiin. Lisätyötä tarvitaan, jotta innovaatiot saataisiin tällä alalla käyttöön ja voitaisiin hankkia uutta tietoa aromiaineissa luonnostaan olevien aineiden toksikologisista vaikutuksista. Komissio aikoo saattaa aromiaineiden luettelon ajan tasalle, kehittää ohjelman niiden arvioimiseksi ja laatia aromiaineissa sallittujen lisäaineiden luettelon.

78. Komissio harkitsee myös elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvia materiaaleja koskevan yhteisön lainsäädännön muuttamista tämän alan hallinnon tehostamiseksi ja pakkausmerkintävaatimusten parantamiseksi. Muoveja koskevien direktiivien rakennetta ja avoimuutta parannetaan, ja lisäksi harkitaan näiden säädösten laajentamista koskemaan pintamateriaaleja. Yhdenmukaistamistoimien ulkopuolella olevien materiaalien (paperin, kumin, metallien, puun, korkin) osalta komissio aikoo edelleenkin tehdä yhteistyötä muiden tällä alalla toimivien eurooppalaisten elinten (Euroopan standardointikomitean ja Euroopan neuvoston) kanssa.

79. Komissio aikoo myöskin tehdä direktiiviehdotuksen, jolla täydennetään niiden elintarvikkeiden luetteloa, joille voidaan sallia säteilytyskäsittely. Lisäksi komissio aikoo julkaista yksityiskohtaiset tiedot jäsenvaltioissa toimivista säteilytyslaitoksista ja ulkopuolisissa maissa sijaitsevista laitoksista, joiden on hyväksytty vastaavan yhteisön laitoksia. Lisäksi komissio laatii direktiivin luontaisten kivennäisvesien ainesosista ja edellytyksistä, jolloin tiettyjä luontaisia kivennäisvesiä voidaan käsitellä otsonilla rikastetulla ilmalla.

Kiireelliset toimenpiteet

Mahdollisuus toteuttaa suojatoimenpiteitä on olennainen väline elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvien kriisitilanteiden hallinnassa.

80. Dioksiinikriisi osoitti, että kuluttajien terveyden vaarantavan tilanteen selvittämiseksi käytettävien suojatoimenpiteiden nykyinen hyväksymisjärjestelmä ei ole johdonmukainen. Komissiolla ei tällä hetkellä ole käytössään oikeudellista välinettä, jonka avulla se voisi hyväksyä omasta aloitteestaan suojatoimenpiteen jostakin jäsenvaltiosta peräisin olevien rehujen tai muiden kuin eläinperäisten jalostettujen elintarvikkeiden osalta. Suojatoimenpiteiden hyväksymismekanismit vaihtelevat aloittain. Ainoa keino poistaa eroavuudet ja sulkea porsaanreiät on ottaa käyttöön yksi ainoa kiireellinen menettely, jota sovelletaan maantieteellisestä alkuperästä riippumatta kaikentyyppisiin elintarvikkeisiin ja rehuihin. Komissio tekee asiasta kattavan lainsäädäntöehdotuksen.

Päätöksentekoprosessi

Päätöksentekoprosessia on tehostettava ja yksinkertaistettava, jotta varmistetaan sen tehokkuus, avoimuus ja nopeus.

81. EU:n elintarvikelainsäädäntö voi pohjautua lukuisiin EY:n perustamissopimuksen artikloihin: 95 artiklaan, jos on kyse sisämarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan liittyvistä toimenpiteistä (toiminnan perustaksi otetaan kuluttajien ja terveyden korkeatasoinen suojelu), 152 artiklaan eläinlääkintä- ja kasvinsuojelutoimien osalta, jos niiden suoranaisena tavoitteena on kansanterveyden suojelu, 153 artiklaan kuluttajansuojan osalta ja 37 artiklaan, jos maatalousnäkökohdat ovat päällimmäisinä. Oikeusperustan mukaan neuvosto hyväksyy toimenpiteet komission ehdotuksen perusteella joko yhteispäätösmenettelyllä Euroopan parlamentin kanssa tai Euroopan parlamenttia kuultuaan.

EY:n perustamissopimuksen 202 artiklassa määrätään, että neuvosto hyväksymissään säädöksissä siirtää komissiolle toimivallan antamiensa sääntöjen täytäntöönpanoon paitsi erityistapauksissa, jolloin se voi pidättää itselleen oikeuden käyttää välitöntä täytäntöönpanotoimivaltaa. Tällaisen toimivallansiirron ansiosta komission pitäisi tavallisesti voida muuttaa saamansa tieteelliset lausunnot nopeasti lainsäädännöksi muuttamalla tarvittavaa lainsäädäntöä tai tekemällä aiheellisia päätöksiä. Joissakin tapauksissa (erityisesti elintarvikelisäaineiden osalta) täytäntöönpanotoimivaltaa ei ole kuitenkaan vielä siirretty komissiolle. Tällä on se ei-toivottava seuraus, että sallittujen aineiden luettelon saattaminen ajan tasalle (olipa sitten kyse uuden aineen hyväksymisestä, sallitun aineen käytön kieltämisestä tai sallitun aineen käyttöehtojen muuttamisesta) voi tieteellisen lausunnon laadinnan jälkeen kestää useita vuosia.

82. Niissäkään tapauksissa, joissa komissiolle on siirretty täytäntöönpanotoimivaltaa (esimerkiksi aromiaineet, uuttamisliuottimet, vierasaineet, torjunta-ainejäämät, elintarvikkeiden kanssa kosketuksiin joutuvat materiaalit, erityisruokavaliovalmisteet, säteilytetyt elintarvikkeet tai pakastetut elintarvikkeet), nykyinen päätöksentekomenettely tieteellisen lausunnon muuntamisesta lainsäädännöksi tai päätökseksi ei aina toimi tyydyttävästi. Sovellettavat menettelyt eivät sovellu yhteen tai ovat hankalia, menettelyyn osallistuu eri komiteoita, menettelyssä sovelletaan erilaisia sääntöjä ja resurssit ovat vähäisiä ja hajanaisia.

83. Kaikkia EU:n elintarvikelainsäädännössä säädettyjä täytäntöönpanomenettelyjä sekä menettelyjä tämän lainsäädännön mukauttamiseksi tekniikan ja tieteen kehitykseen on tarkistettava. Tietyn alan säädöksiä käsittelevien ja yksittäisiä päätöksiä tekevien komiteoiden määrää pitäisi supistaa ja niiden työskentelyä rationalisoida. Koordinaatiota on parannettava, jotta varmistetaan, että elintarvikkeiden turvallisuutta koskevia näkökohtia käsitellään kokonaisuutena maatilalta ruokapöytään. Säädösten laatimisessa pitäisi käyttää yhtä ainoaa menettelyä, yksittäisten päätösten tekemisessä yhtä ainoaa hallintomenettelyä ja kaikissa elintarvikkeiden turvallisuutta koskevissa kiireellisissä asioissa yhtä ainoaa hätätilannemenettelyä. Uusien menettelyjen pitäisi olla komiteamenettelystä vastikään tehdyn päätöksen mukaisia.

84. Muutoksen tai päätöksen tekemiselle komissiossa, lausunnon antamiselle pysyvässä komiteassa ja muutoksen tai päätöksen lopulliselle valmistelulle komissiossa on asetettava selkeät ja tiukat määräajat. Lainsäädäntöprosessin kaikissa vaiheissa olisi pohdittava avoimuuden lisäämistä. Tieto- ja viestintätekniikkaa olisi käytettävä laajalti muutosten ja päätösten laatimisen ja jäljittämisen automatisoimiseksi ja niiden jakelun nopeuttamiseksi kaikkien asiaan liittyvien osapuolten välillä.

6. LUKU: VALVONTA

Erilaisten valvontavaatimusten uudistamiseksi ehdotetaan kattavaa lainsäädäntöä. Ehdotuksessa otetaan huomioon se yleisperiaate, että virallisen valvonnan on ulotuttava kaikkiin elintarvikkeiden tuotantoketjun osiin.

EU:n lainsäädännön kehittyminen

85. Yhteisön eri säädöksissä on viimeksi kuluneiden yli kolmenkymmenen vuoden aikana käsitelty sekä jäsenvaltio- että EU-tason virallista valvontaa. Vaikka näillä säädöksillä on sama tavoite, ne lähestyvät valvonnan toteuttamista eri tavalla. Säädöksiin sisältyy myös poikkeavuuksia, joista on seurauksena jäsenvaltioissa ja EU:n ulkopuolisissa maissa suoritettavan virallisen valvonnan oikeusperustan vajavaisuus. Nykyistä elintarvikevalvontalainsäädäntöä on selkiytettävä ja se on saatettava ajan tasalle. Lisäksi on varmistettava, että se kattaa kaikki tuotantovaiheet. Joitakin yksityiskohtaisia lihantarkastusvaatimuksia on myöskin tarkistettava, koska ne eivät enää ole elintarvikkeiden turvallisuuden hallintaan liittyvien nykyaikaisten käytänteiden mukaisia.

86. Tällä hetkellä voimassa olevaan lainsäädäntöön sisältyy järjestelmä, jolla jäsenvaltiot voivat periä maksuja kattaakseen eläinperäisten tuotteiden valvonnasta aiheutuvat kustannukset. Jäsenvaltiot voivat kantaa maahantuojilta maksua joidenkin eläinperäisten ja muiden kuin eläinperäisten tuotteiden valvonnasta, jolla varmistetaan Tqernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen annetun lainsäädännön noudattaminen. Jäsenvaltioiden välillä ja eri jäsenvaltioissa perittyjen maksujen tasossa on eroja. Samanlaisen järjestelmän soveltamiselle rehujen ja muiden kuin eläinperäisten elintarvikkeiden valvonnassa ei myöskään ole oikeusperustaa.

87. Tässä lainsäädännön tarkistuksessa otetaan huomioon se, että valvontamaksujen asettaminen ja periminen ei ole yhtenäistä, ja lisäksi tämän periaatteen ulottaminen tällä hetkellä soveltamisalan ulkopuolelle jääville aloille. EU:n laajuisesti olisi vahvistettava yhteiset tavoitteet henkilöstöä ja välineistöä koskevien vaatimusten osalta ja otettava käyttöön takeet sen varmistamiseksi, että maksuja käytetään ainoastaan valvonnan rahoittamiseen.

EU:n lainsäädännön noudattamisen valvonta

88. Elintarvikealan toimijat, jäsenvaltioiden viranomaiset ja Euroopan komissio jakavat vastuun turvallisten elintarvikkeiden tuottamisesta. Elintarvikealan toimijat ovat vastuussa lainsäädännön noudattamisesta, ja niiden vastuulla on myös omasta aloitteestaan vähentää riskit minimiin. Jäsenvaltioiden viranomaisten vastuulla on varmistaa, että elintarvikealan toimijat noudattavat elintarvikkeiden turvallisuutta koskevia standardeja. Niiden on luotava valvontajärjestelmät, jotta varmistetaan, että yhteisön sääntöjä noudatetaan ja että tarvittaessa ryhdytään asianmukaisiin toimiin, mikäli näin ei ole. Nämä järjestelmät on kehitettävä yhteisön laajuisesti, jotta varmistetaan toiminnan yhdenmukaisuus.

89. Varmistaakseen näiden valvontajärjestelmien tehokkuuden komissiolla on tarkastusohjelma, jota toteuttaa elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto. Valvonnalla arvioidaan, miten jäsenvaltioiden viranomaiset onnistuvat pitämään toiminnassa tehokkaita valvontajärjestelmiä. Valvontaan kuuluvat myös tarkastuskäynnit yksittäisiin toimitiloihin, jotta voidaan tarkistaa, että hyväksyttävä vaatimustaso todella täyttyy.

90. Viimeaikaiset elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyneet kriisit ovat tuoneet esiin puutteita jäsenvaltioiden valvontajärjestelmissä. Ongelman ydin on, että yhteisössä ei ole käytössä yhdenmukaista toimintamallia jäsenvaltioiden valvontajärjestelmien suunnittelemiseksi ja kehittämiseksi.

91. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden valvontajärjestelmien yhteisönlaajuinen toimintakehys on selvästi tarpeen. Sen avulla parannettaisiin valvonnan laatua yhteisön tasolla ja nostettaisiin siten elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviä standardeja kaikkialla Euroopan unionissa. Tällaisten valvontajärjestelmien käyttäminen olisi edelleen jäsenvaltioiden vastuulla. Yhteisön toimintaan kuuluisi seuraavat kolme keskeistä osatekijää.

- Ensimmäisen osatekijän muodostavat yhteisönlaajuisesti asetetut toimintakriteerit, jotka jäsenvaltioiden viranomaisten odotetaan täyttävän. Nämä kriteerit muodostavat keskeisen mittarin, jonka avulla elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto arvioi toimivaltaisia viranomaisia. Näin toimisto voisi toteuttaa jäsenvaltioiden järjestelmien tarkastukset johdonmukaisesti ja kattavasti.

- Toinen osatekijä on valvontaa koskevien yhteisön suuntaviivojen kehittäminen. Niiden avulla edistetään jäsenvaltioiden strategioiden johdonmukaisuutta, määritetään riskien pohjalta painopisteet ja selvitetään, mitkä valvontamenettelyt olisivat tehokkaimpia. Yhteisön strategiassa valvonnan toteuttaminen tapahtuisi kattavan ja kokonaisvaltaisen näkemyksen pohjalta. Näistä suuntaviivoista saataisiin lisäksi opastusta valvontatoimien toimivuuden ja tulosten kirjaamisjärjestelmien kehittämistä ja yhteisön suoritusindikaattorien vahvistamista varten.

- Kolmas osatekijä on hallinnollisen yhteistyön tehostaminen valvontajärjestelmien kehittämisessä ja toteuttamisessa. Yhteisön osuutta vahvistettaisiin parhaiden käytänteiden vaihdossa jäsenvaltioiden viranomaisten välillä. Toimintaan kuuluisi myös jäsenvaltioiden keskinäisen avun edistäminen täydentämällä nykyistä lainsäädäntöä. Hallinnolliseen yhteistyöhön kuuluisivat lisäksi muun muassa koulutus, tiedonvaihto ja pitkän aikavälin strateginen ajattelu yhteisön tasolla.

92. Tämän jäsenvaltioiden valvontajärjestelmien kokonaisvaltaisen yhteisönlaajuisen toimintakehyksen luominen on selkeästi komission ja jäsenvaltioiden tehtävä, joka niiden on hoidettava yhdessä. Elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston kokemus on olennainen tekijä tässä kehitystyössä.

93. Tehokkaan ja yhdenmukaistetun terveysvalvonnan tarve Euroopan unionin ulkorajoilla on sisämarkkinoiden toteutumisesta lähtien käynyt hyvin selväksi. Nykyinen järjestelmä, joka perustuu yksittäisten jäsenvaltioiden viranomaisten valvontaan kuuluviin rajatarkastusasemiin, kattaa vain eläinperäiset tuotteet. Nykyisessä järjestelmässä ei ole myöskään kyetty löytämään riittävän koordinoitua tapaa käsitellä rajatarkastuksia. Rajatarkastusten oikeusperustan on käsitettävä kaikki tuotteet, ja siinä on tehokkaammin määritettävä yhteisön tason valvontajärjestelmä.

94. On pohdittava, olisiko komissiolle annettava lisävaltuuksia nykyisen jäsenyysvelvoitteiden laiminlyöntiä koskevan menettelyn tueksi silloin, kun valvonnasta käy ilmi, että EU:n sääntöjä on jätetty merkittävällä tavalla noudattamatta. Komission olisi erityisesti pystyttävä reagoimaan nopeasti kuluttajien terveyteen kohdistuviin välittömiin riskeihin, ja sen toimien pitäisi perustua elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston tarkastusraporttien tehokkaaseen ja avoimeen seurantaan. Tarpeen vaatiessa pitäisi myös olla mahdollista keskeyttää yhteisön rahoitustuki tai periä takaisin jo myönnettyjä varoja.

7. LUKU: TIEDOTTAMINEN KULUTTAJILLE

Riskiviestintä

Riskiviestintä ei saisi olla vain passiivista tiedon siirtämistä vaan interaktiivinen prosessi, jossa kaikki osapuolet voivat tuoda oman äänensä kuuluviin ja antaa palautetta.

95. Riskiviestintä on asiaan liittyvien osapuolten tiedonvaihtoa riskin luonteesta ja riskin valvomiseksi tarvittavista toimenpiteistä. Kyseessä on viranomaisten perustavanlaatuinen velvollisuus kansanterveysriskien hallinnassa. Onnistuminen on mahdollista vain, jos riskinarviointi ja riskinhallintaan tähtäävät päätökset ovat avoimia ja julkisia. Komissiolla on vuodesta 1997 alkaen ollut käytössä uusi linja: avoimuus varmistetaan julkaisemalla kaikki tieteellisiä lausuntoja sekä tarkastuksia ja valvontaa koskevat tiedot. Tämä politiikka on keskeisellä sijalla riskiviestinnässä, ja väestön luottamusta on tämän vuoksi tavoiteltava aktiivisesti.

96. Kaikissa elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvissä näkökohdissa on olennaisen tärkeää tunnustaa kuluttaja täysipainoiseksi asianosaiseksi ja ottaa kuluttajien huolenaiheet huomioon

- kuulemalla väestöä kaikista elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä näkökohdista

- luomalla edellytykset tiedealan asiantuntijoiden ja kuluttajien väliselle vuoropuhelulle (julkisille kuulemistilaisuuksille)

- helpottamalla valtioiden rajat ylittävää kuluttajien vuoropuhelua niin Euroopassa kuin maailmanlaajuisesti.

97. Kaikki päätöksenteon vaiheet on hoidettava täysin avoimesti. Vaikka uusi järjestelmä olisi kuinka hyvä, kuluttajat eivät ilman tällaisen avoimuuden toteutumista pysty seuraamaan uusien toimenpiteiden kehittämistä ja ymmärtämään täysin, minkälaisia parannuksia niistä aiheutuu. Avoimuus johtaa toiminnan välttämättömään julkiseen tarkkailuun ja varmistaa demokraattisen valvonnan ja vastuunoton.

98. Lisäksi on pyrittävä entistä ennakoivammin tiedottamaan tietyille väestönosille sellaisista riskeistä, joita ei ole mahdollista välttää. Esimerkiksi hedelmällisessä iässä olevia naisia, raskaana olevia naisia, imeväisiä, vanhuksia ja immuunikadosta kärsiviä ihmisiä on varoitettava aktiivisemmin tiettyjen elintarvikkeiden mahdollisista riskeistä.

Pakkausmerkinnät ja mainostaminen

Kuluttajille on annettava olennaista ja tarkkaa tietoa, jotta he voivat paremmin perustaa valintansa tietoon.

99. Sitovilla pakkausmerkintöjä koskevilla säännöillä on varmistettava, että kuluttajalla on tietoa niistä tuotteen ominaisuuksista, jotka vaikuttavat ratkaisevasti kyseisen tuotteen valintaan, koostumukseen, varastointiin ja käyttöön. Elintarvikealan toimijoilla pitäisi olla vapaus antaa tuoteselosteessa enemmänkin tietoa, jos nämä tiedot ovat paikkansapitäviä eivätkä johda kuluttajaa harhaan.

Maailman kauppajärjestössä pakkausmerkinnöistä on useilla aloilla, muun muassa elintarvikkeiden turvallisuuden alalla, tullut kauppapoliittinen kysymys, joka liittyy sekä kaupan teknisiä esteitä että terveys- ja kasvinsuojelutoimia koskevaan sopimukseen. Komissio on tämän vuoksi ilmoittanut, että se pyrkii pakkausmerkinnöissä monenkeskisiin suuntaviivoihin. Suuntaviivoilla pitäisi voida välttää tarpeettomat kiistat. Tämä on erityisesti yhteisön edun mukaista, kun muistetaan yhteisön kanta kuluttajien tiedonsaantioikeuteen.

100. Parhaillaan käynnissä olevan pakkausmerkintöjä koskevan direktiivin kodifioinnin yhteydessä komissio aikoo ehdottaa muutosta, jolla poistettaisiin nykyinen mahdollisuus jättää ilmoittamatta sellaisen yhdistelmäainesosan yksittäinen ainesosa, joka muodostaa vähemmän kuin 25 prosenttia lopputuotteesta. Kaikkien ainesosien ilmoittaminen pakkausmerkinnöissä takaa, että kuluttaja saa optimaalisesti tietoa elintarvikkeen koostumuksesta ja että ne kuluttajat, joiden on terveydellisistä tai eettisistä syistä pakko tai jotka haluavat välttää tiettyjä ainesosia, saavat tarvitsemansa tiedot. Lisäaineiden siirtyminen lopputuotteisiin on ongelma, jota on tässä yhteydessä vielä tarkasteltava. Mikäli allergeeneiksi tiedetyistä ainesosista on mainittava vain ryhmänimi, harkitaan, pitäisikö tällaisista tuotteen sisältämistä allergeeneistä olla maininta, jotta aineelle yliherkät kuluttajat voisivat välttää kyseisiä tuotteita.

101. Pakkausmerkintöjä koskevassa direktiivissä kielletään esittämästä, että elintarvikkeeseen liittyy ihmisen sairauksia ennalta ehkäiseviä, hoitavia tai parantavia ominaisuuksia, tai viittaamasta sellaisiin ominaisuuksiin. Komissio katsoo edelleenkin, ettei elintarvikkeiden pakkausmerkinnät eikä mainonta saa sisältää tämänkaltaisia terveysväitteitä. On tietenkin totta, että hyvä tasapainoinen ruokavalio on hyvän terveyden ennakkoedellytys, mutta väitteet, että elintarvikkeiden nauttiminen voi ehkäistä, hoitaa tai parantaa jonkin sairauden, saattavat itse asiassa johtaa kuluttajat tekemään yksipuolisia valintoja ruokavaliossaan. Komissio pohtii kuitenkin, pitäisikö EU:n lainsäädäntöön ottaa erityiset säännökset, joilla säännellään elintoimintoihin liittyviä väitteitä (esimerkiksi väitteet, jotka liittyvät ravintoaineen suotuisiin vaikutuksiin ihmisen normaaleissa elintoiminnoissa) ja ravitsemuksellisia väitteitä (esimerkiksi väitteet, joissa kuvataan ravintoaineen sisältymistä, puuttumista tai määrää tietyssä elintarvikkeessa tai sen ravintoarvoa verrattuna samanlaisiin elintarvikkeisiin). Komissio aikoo lisäksi pohtia ravintoarvomerkintöjä koskevaan direktiiviin sisältyvien vaatimusten saattamista kuluttajien tarpeiden ja odotusten mukaisiksi.

102. Elintarvikkeiden pakkausmerkinnöissä omaksuttavan toimintamallin täydennykseksi olisi laajennettava kuluttajien ja kilpailijoiden keinoja hakea hyvitystä edellä mainitun tyyppisiin väitteisiin liittyvän harhaanjohtavan mainonnan perusteella. Komissio tekee ehdotuksen harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin muuttamisesta ja varmistaa, että mainonta- ja pakkausmerkintälainsäädäntö on erilaisten väitteiden osalta johdonmukaista.

103. Komissio tarkastelee lisäksi mahdollisuutta tarkistaa tiettyihin elintarvikeryhmiin liittyviä erityisiä pakkausmerkintäsäännöksiä tai ottaa sellaisia käyttöön. Sellaiset erityissäännöt ( esimerkiksi alkuperäpaikan pakollinen ilmoittaminen tuoreiden hedelmien osalta ( jotka antavat kuluttajalle parempaa tietoa tuotteista, eivät ole yleissääntöjen vastaisia. Komissio aikoo myös selkiyttää uuselintarvikkeiden (erityisesti geneettisesti muunnetuista organismeista saatujen) pakkausmerkintöjä koskevia säännöksiä ja tehdä aloitteen geenitekniikan avulla tuotettujen lisäaineiden pakkausmerkinnöistä ja ilman geenitekniikkaa tuotettujen elintarvikkeiden ja elintarvikkeiden ainesosien (geneettisesti muunnettuja organismeja sisältämättömät elintarvikkeet) pakkausmerkinnöistä.

Ravitsemus

Kuluttajat ovat yhä kiinnostuneempia ostamiensa elintarvikkeiden ravintoarvoista, ja nykyään onkin yhä suurempi tarve antaa kuluttajille paikkansa pitävää tietoa heidän käyttämistään elintarvikkeista.

104. Kansanterveyden suojelun varmistaminen ei rajoitu elintarvikkeiden kemialliseen, biologiseen ja fysikaaliseen turvallisuuteen. Suojelulla pitäisi myös pyrkiä varmistamaan olennaisten ravintoaineiden saanti ja rajoittamaan muiden aineiden saantia, jotta vältetään haitalliset terveysvaikutukset, ravintoaineiden imeytymistä estävät vaikutukset mukaan luettuina. Tieteellinen tutkimus on osoittanut, että riittävä ja monipuolinen ruokavalio on erittäin tärkeä tekijä pidettäessä yllä hyvää terveyttä ja yleistä hyvinvointia. Tämä saattaa olla erityisen totta nykyään, kun markkinoille ilmaantuu uudentyyppisiä tuotteita, joiden ravintoarvoa on muutettu ja jotka voivat vaikuttaa kuluttajien käyttäytymiseen ja hyvinvointiin joko suotuisasti tai epäsuotuisasti. Kuluttajilla ei lisäksi useinkaan ole selkeitä ja helposti saatavia tietoja, joiden avulla he voisivat tehdä oikeita valintoja.

105. Erityisruokavaliovalmisteiden (elintarvikkeet, joilla on tarkoitus tyydyttää tiettyjen väestöryhmien erityiset ravitsemusvaatimukset) osalta komissio aikoo laatia direktiivin voimakkaan lihasponnistuksen asettamia tarpeita silmällä pitäen käytetyistä elintarvikkeista. Komissio aikoo lisäksi laatia raportin diabeetikoille tarkoitetuista elintarvikkeista ja määritellä, millä edellytyksin elintarvikkeen voidaan väittää olevan vähänatriuminen, natriumiton tai gluteiiniton. Komissio tekee neuvostolle ja parlamentille myös kaksi direktiiviehdotusta, jotka koskevat ravintolisiä (tiivistetyt ravintoainelähteet, kuten vitamiinit ja kivennäisaineet) ja ravintoaineilla täydennettyjä elintarvikkeita (elintarvikkeet, joihin on lisätty ravintoaineita ravitsemuksellisessa tarkoituksessa). Lisäksi on vahvistettava puhtausvaatimukset niille ravitsemuksellisille aineille, joita lisätään erityisruokavaliovalmisteisiin tai joita on ravintolisissä ja elintarvikkeissa, joihin lisätään ravintoaineita.

106. Yhteisön tasolla on tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen neljännen ja viidennen puiteohjelman yhteydessä järjestetty