SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Vakautusvälineen rakenne 3

3. Vuodet 2007–2009 4

4. Yleiskatsaus vuoteen 2010 4

5. Toiminta kriisitilanteissa tai puhkeamassa olevissa kriisitilanteissa (vakautusvälineasetuksen 3 artikla) 5

5.1. Kuinka vakautusväline on toiminut kriisitilanteissa vuonna 2010? 5

5.2. Vakautusvälineestä rahoitettaviin kriisitoimiin osallistuvat tahot 7

6. Yleiseen järjestykseen kohdistuvat uhat (vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 1 kohta) 9

7. Kemialliseen, biologiseen, radioaktiiviseen ja ydinasemateriaaliin liittyvän riskin vähentäminen (CBRN – vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 2 kohta) 9

8. Kriisejä edeltävä ja kriisien jälkeinen valmiuksien kehittäminen (vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 3 kohta) 10

9. Päätelmät 11

JOHDANTO

Tämä neljäs vuosikertomus esitetään Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle vakautusvälineen perustamisesta 15 päivänä marraskuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1717/2006, jäljempänä ’vakautusvälineasetus’, 23 artiklassa säädetyn raportointivelvoitteen mukaisesti.

Vuosikertomuksessa esitetään yleiskatsaus siihen, kuinka vakautusväline on vuonna 2010 kohdennettu, jotta sillä voitaisiin vaikuttaa kriiseihin ja vastata uhkiin kaikkialla maailmassa. Tätä vuosikertomusta täydentää komission yksiköiden valmisteluasiakirja, jossa tarkastellaan eri paikkakunnilla käynnissä olevien kriisitoimenpiteiden ja pitkän aikavälin ohjelmien edistymistä. Vakautusvälinetoimia toteuttavat useat täytäntöönpanoelimet, kuten YK ja muut kansainväliset ja alueelliset elimet, EU:n jäsenvaltioiden virastot, kansalaisjärjestöt ja muut kansalaisyhteiskunnan toimijat.

VAKAUTUSVÄLINEEN RAKENNE

Vakautusväline on keskeinen ulkoisen avun väline, jonka avulla EU voi auttaa ehkäisemään kriisejä tai puhkeamassa olevia kriisitilanteita ja vastaamaan niihin sekä luomaan vakaan ja turvallisen ympäristön. Vakautusvälineasetuksen[1] 3 ja 4 artiklassa kuvaillaan toimenpidetyypit, jotka voivat hyödyntää tätä välinettä.

Vakautusvälineasetuksen 3 artiklassa säädetään avusta, jolla vastataan kriisitilanteisiin ja puhkeamassa oleviin kriisitilanteisiin, kuten vakaviin poliittisiin kriiseihin ja konfliktitilanteisiin sekä suuriin luonnonkatastrofeihin, ja joskus näiden molempien monitahoisiin yhdistelmiin, jollaisia ilmeni vuonna 2010 Pakistanissa ja Haitissa. Nämä toimenpiteet voivat olla ”poikkeuksellisia avustustoimenpiteitä”[2] tai ”siirtymävaiheen ohjelmia”[3] sellaisissa tapauksissa, joissa pääasiallisia ulkoisen avun välineitä[4] ei voida ottaa käyttöön riittävän ajoissa asianmukaisella tavalla tai kun syntyy sopiva tilaisuus kriisien ehkäisyyn, lieventämiseen tai ratkaisemiseen. Vakautusvälinetoimet täydentävät usein YTPP[5]-toimia ja muita toimia osana EU:n kattavaa kriisitoimintaa. Välineellä on myös merkittävä vaikutus hätäavun, kunnostustoimien ja kehitysyhteistyön niveltämiseen[6].

Vakautusvälineasetuksen 4 artiklassa säädetään välineen ohjelmoitavasta osasta, jonka mukaan pitkän aikavälin vakautusvälinetoimia voidaan toteuttaa kolmella alalla:

4 artiklan 1 kohta: Alueiden väliset turvallisuusuhkat

4 artiklan 2 kohta: Kemialliseen, biologiseen, radioaktiiviseen ja ydinasemateriaaliin liittyvän riskin vähentäminen

4 artiklan 3 kohta: Kriisejä edeltävä ja kriisien jälkeinen valmiuksien kehittäminen[7].

VUODET 2007–2009

Vuoden 2009 loppuun mennessä vakautusväline oli vakiinnuttanut asemansa välineenä, jonka avulla vastataan konflikteihin ja kriisitilanteisiin maailmanlaajuisesti, ryhdytään toimiin kansallisten ja alueellisten turvallisuusuhkien ratkaisemiseksi ja luodaan valmiuksia vastata kriiseihin ja estää konflikteja oikea-aikaisilla, tehokkailla ja toisiaan täydentävillä toimilla.

Merkittävä osa vakautusvälineasetuksen 3 artiklan mukaisista vakautusvälinetoimista suunniteltiin täydentämään humanitaarista apua, jotta voitaisiin parantaa hätäavun, kunnostustoimien ja kehitysyhteistyön niveltämistä tai helpottaa YTPP-operaatioiden poliittisten tavoitteiden saavuttamista. Yhteensä 350 miljoonaa euroa osoitettiin sadalle yksittäiselle toimelle 48 maassa eri puolilla maailmaa. Maantieteellinen jakauma oli laaja: rahoituksesta noin 25 prosenttia meni Afrikkaan, 20 prosenttia Aasiaan, 18 prosenttia Lähi-itään, 15 prosenttia Länsi-Balkaniin ja Itä-Eurooppaan, 11 prosenttia Latinalaiseen Amerikkaan ja 11 prosenttia Keski-Aasiaan ja Etelä-Kaukasiaan.

Vakautusvälineasetuksen 4 artiklan osalta komissio hyväksyi uuden monivuotisen ohjelman vuosiksi 2009–2011. Ohjelmasta voitiin myöntää rahoitusta enintään 225 miljoonaa euroa kolmelle painopistealueelle: i) kansainvälisen työn tukeminen joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseksi valvomalla kemiallisia, biologisia, radioaktiivisia ja ydinmateriaaleja ja -aineita sekä kaksikäyttötuotteita ja suuntaamalla alan tiedemiesten tietämys rauhanomaiseen toimintaan; ii) laittoman kaupan, terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunta; ja iii) toimenpiteet, joilla pyritään lujittamaan kansainvälisiä ja alueellisia valmiuksia analysoida ja ehkäistä vakautta ja inhimillistä kehitystä vaarantavia uhkia ja vastata niihin.

YLEISKATSAUS VUOTEEN 2010

Vakautusvälinettä varten vuonna 2010 käytettävissä ollut kokonaisbudjetti oli 213 559 000 euroa, mikä merkitsee 15 prosentin kasvua vuodesta 2009. Tästä 21 miljoonaa euroa osoitettiin alueiden välisiin uhkiin (vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 1 kohta), 41 miljoonaa euroa kemialliseen, biologiseen, radioaktiiviseen ja ydinasemateriaaliin liittyvän riskin vähentämiseen (vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 2 kohta) ja 20 miljoonaa euroa kriisejä edeltävään ja kriisien jälkeiseen valmiuksien kehittämiseen (vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 3 kohta). Jäljelle jäävä 131 559 000 euron summa käytettiin kriisitilanteisiin tai puhkeamassa oleviin kriisitilanteisiin vastaamiseen (vakautusvälineasetuksen 3 artikla). Kaikki nämä määrärahat sidottiin.

Neuvosto pidettiin ajan tasalla selonteoilla, joita toimitettiin säännöllisesti poliittisten ja turvallisuusasioiden komitealle EU:n avun suunnittelusta ja käynnissä olevien toimien edistymisestä. Vakautusvälineen demokraattisen valvonnan yhteydessä Euroopan parlamentin ulkoasiainvaliokunta perusti konflikteja, turvallisuutta ja kehitysyhteistyötä käsittelevän työryhmän, joka kokoontui neljä kertaa. Syyskuussa Euroopan komissio järjesti yhdessä Euroopan parlamentin kanssa vakautusvälineeseen liittyvän valokuvanäyttelyn, jossa esiteltiin konfliktintorjuntatoimia 11 maassa.

Tulevaisuutta silmällä pitäen järjestettiin 2. ja 3. joulukuuta 2010 korkean tason seminaari, jossa käsiteltiin vakautusvälineen käyttöä pitkän aikavälin turvallisuusuhkien poistamiseksi. Seminaari käynnisti keskustelun vuosien 2012–2013 vakautusvälinettä koskevasta strategia-asiakirjasta. Siihen osallistui laaja joukko kansalaisyhteiskuntaa, EU:n jäsenvaltioita ja toimielimiä edustavia sidosryhmiä.

TOIMINTA KRIISITILANTEISSA TAI PUHKEAMASSA OLEVISSA KRIISITILANTEISSA (VAKAUTUSVÄLINEASETUKSEN 3 ARTIKLA)

Kuinka vakautusväline on toiminut kriisitilanteissa vuonna 2010?

Esimerkkinä vuonna 2010 toteutetuista toimista seuraavassa esitetään lyhyt kuvaus joistakin ohjelmista, jotka osoittavat hyvin, kuinka laaja vakautusvälineen soveltamisala on ja kuinka erilaisiin ongelmiin vakautusvälinettä käytetään. Täydelliset tiedot kaikista vuonna 2010 käynnissä olleista vakautusvälineestä rahoitettavista ohjelmista esitetään liitteenä olevassa komission valmisteluasiakirjassa. Kaikki vuoden 2010 ohjelmat olivat poikkeuksellisia avustustoimenpiteitä. Siirtymävaiheen toimenpiteitä ei otettu käyttöön. Maantieteellinen jakauma vuonna 2010 oli maailmanlaajuinen ja kattoi kaikki mantereet Australiaa ja etelänapaa lukuun ottamatta: Afrikka 19,3 miljoonaa euroa; Lähi-itä 17,8 miljoonaa euroa; Itä-Eurooppa ja Länsi-Balkan 550 000 euroa; Etelä- ja Länsi-Aasia 39 miljoonaa euroa; Kaakkois-Aasia 8,7 miljoonaa euroa; Keski-Aasia ja Etelä-Kaukasia 17,1 miljoonaa euroa; ja Latinalainen Amerikka 29,1 miljoonaa euroa[8].

Haiti: EU pystyi reagoimaan nopeasti 12. tammikuuta 2010 tapahtuneen maanjäristyksen tuhoisiin seurauksiin muun muassa vakautusvälinetoimien avulla. Euroopan komissiolla ja EU:n jäsenvaltioilla oli tärkeä rooli katastrofin jälkeisten tarpeiden arvioinnissa, johon saatiin rahoitusta vakautusvälineestä. Arviointi suoritettiin yhteistyössä YK:n ja Maailmanpankin kanssa ennen New Yorkin avunantajakonferenssia, jossa korkealla edustajalla / komission varapuheenjohtajalla Catherine Ashtonilla oli ensimmäistä kertaa valtuudet ilmoittaa, että EU osallistuu jälleenrakennukseen yhteensä 1,2 miljardilla eurolla. Tässä yhteydessä vakautusvälineestä on osoitettu 5 miljoonaa euroa YK:n kehitysohjelman UNDP:n hallinnoimaan ”cash for work” -ohjelmaan, josta saatiin apua ensimmäisiin raivaustöihin ja myös mikrotalouden nopeaan luomiseen useissa epävirallisissa pakolaisleireissä. Vakautusvälineen avulla on myös myöhemmin vuoden aikana perustettu 14,5 miljoonan euron ohjelma Haitin pelastuspalvelun katastrofivalmiuksien parantamiseksi. Ohjelman toteuttamisessa kumppanina ovat viiden EU:n jäsenvaltion pelastuspalveluviranomaiset ja se toteutetaan kentällä läheisessä yhteistyössä ECHOn kanssa.

Politiikan alalla vakautusvälineestä rahoitetaan myös Haitin johtajille suunnattua korkean tason strategista neuvontaa. Sitä antavat entiset poliittiset johtajat kysymyksissä, jotka liittyvät maan menestyksekkääseen jälleenrakentamiseen. Vuonna 2010 myönnettiin erikseen 5 miljoonaa euroa tärkeiden presidentinvaalien tukemiseen. Tällä tavoin täydennettiin EU:n vaaliasiantuntijoiden työtä, joka rahoitettiin EIDHR-välineestä. Näihin ohjelmiin sisältyvä vakautusvälineen rahoitusosuus oli yhteensä yli 25 miljoonaa euroa vuonna 2010.

Pakistan: Pakistanin tapaus osoittaa vakautusvälineen monikäyttöisyyden. Maassa toteutettiin vuonna 2010 kaksi pelastustoimea. Ensin rahoitettiin konfliktin jälkeisten tarpeiden arviointi poliittiseen kriisiin vastaamiseksi Afganistanin viereisellä alueella maan luoteisosassa ja sen jälkeen 15 miljoonan euron ohjelma konfliktista toipumiseksi. Kolme kuukautta myöhemmin otettiin varhaisen elpymisen tukemiseksi käyttöön 18 miljoonan euron ohjelma, jolla täydennetään EU:n humanitaarisen avun toimia ennennäkemättömän tulvakatastrofin jälkeen.

Sudan : Valmistauduttaessa tammikuun 2011 kansanäänestykseen Etelä-Sudanin itsemääräämisoikeudesta vakautusvälineestä tuettiin kansanäänestyksen järjestämistä, pohjoisen ja etelän välisiä neuvotteluja kansanäänestyksen jälkeisistä järjestelyistä ja myös ”rauhasta koituvia etuja” tarjoamalla peruspalveluja Etelä-Sudanin väestölle. Tällä tuella kavennetaan rahoitusvajetta siihen asti kunnes rahoitusta ryhdytään saamaan Euroopan kehitysrahastosta myöhemmin vuonna 2011.

Kirgisia: Kansannousu johti presidentti Kurmanbek Bakievin syrjäyttämiseen ja kesäkuussa 2010 etelässä nousi etnisten ryhmien välisiä väkivaltaisia yhteenottoja, joissa kuoli yli 400 ihmistä ja joiden johdosta yli 375 000 ihmistä joutui siirtymään kotiseudultaan. Vakautusvälineen avulla toteutetuilla mittavilla varhaisvaiheen toimilla on kuitenkin saavutettu merkittäviä tuloksia. Ohjelma on osittain mahdollistanut uuden perustuslain laatimisen, sitä koskevan kuulemisen järjestämisen ja sen tunnetuksi tekemisen, uuden perustuslain hyväksymisestä 27. kesäkuuta pidetyn kansanäänestyksen ja 10. lokakuuta pidettyjen parlamenttivaalien rahoittamisen ja järjestämisen sekä kesäkuun väkivaltaisuuksissa vaurioituneista tai tuhoutuneista taloista 400:n uudelleenrakentamisen joulukuuhun mennessä. Lisäksi perustettiin riippumaton kansainvälinen tutkintalautakunta ja Ošissa sijaitseva YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimisto (OHCHR), joka on kahdeksan ensimmäisen kuukautensa aikana saanut yli 1 500 puhelua ja antanut maksutonta oikeudellista neuvontaa yli 7 000 tapauksessa kesäkuun 2010 etnisten ryhmien välisten väkivaltaisuuksien jälkeen.

Filippiinit: Filippiinien hallitus ja Moron islamilainen vapautusrintama[9] pyysivät EU:ta osallistumaan niiden rauhanprosessiin toimimalla aktiivisesti kansainvälisessä seurantaryhmässä, joka valvoo, että kumpikin osapuoli noudattaa sitoumuksiaan humanitaariseen apuun, kunnostamiseen ja kehitystoimintaan maan eteläosassa. Neuvoston suostuttua pyyntöön toteutettiin poliittisesti merkittävä 3 miljoonan euron vakautusvälinetoimi, jolla tuetaan EU:n ryhmää ja samanaikaisesti valtiosta riippumattomien järjestöjen mahdollisuuksia valvoa suojelutoimia. Sillä tuetaan myös poliittista vuoropuhelua kansainvälisen kontaktiryhmän kautta, jonka puheenjohtajana toimii Malesia.

Georgia: Georgiassa vuosina 2008–2010 toteutetut vakautusvälinetoimet ovat olleet erittäin tärkeitä EU:n läsnäololle konfliktista kärsineillä alueilla, erityisesti Abhasiassa, ja muiden sidosryhmien, kuten paikallisten ja kansainvälisten kansalaisjärjestöjen, kansainvälisten järjestöjen ja muiden avunantajien mukaantulolle. Toimet ovat EU:n Etelä-Kaukasian strategian mukaisia ja täydentävät EU:n humanitaarista apua ja apua, jota annetaan Euroopan naapuruuspolitiikan (ENP) vuotuisten toimintasuunnitelmien nojalla elokuun 2008 konfliktin jälkimainingeissa. Toimilla vastataan paikallisväestön erilaisiin tarpeisiin joustavasti. Ne koskevat muun muassa varhaista elpymistä, siirtymään joutuneiden henkilöiden sosioekonomista uudelleensopeuttamista, poliittista vuoropuhelua ja luottamusta lisääviä toimenpiteitä. Erityisen menestyksekäs on ollut luottamusta lisäävä varhaisvaiheen mekanismi, joka perustettiin vuonna 2010 ja josta rahoitettiin noin 68 pienen hankkeen toteuttaminen Georgiassa ja Abhasiassa sijaitsevien yhteisöjen välillä. Se tekee läheistä yhteistyötä EU:n YTPP-operaation kanssa, jonka tehtävänä on analysoida ja seurata vakautusprosessia ja lujittaa samalla johtavaa asemaa, joka EU:lla on ollut jännitteiden vähentämisessä alueella.

Somalian merirosvouskriisi: Osana EU:n kokonaisvaltaista toimintaa merirosvouksen torjumiseksi Somalian rannikon edustalla vakautusväline on yhdessä YK:n huume- ja rikosjärjestö UNODC:n kanssa kehittänyt ohjelmia, joilla tuetaan merirosvousoikeudenkäyntejä. Toukokuusta 2009 alkaen on pantu täytäntöön Kenian kanssa tehtyjä sopimuksia ja vuoden 2010 alkupuolesta alkaen Seychellien kanssa tehtyjä sopimuksia. Sopimukset täydentävät YTPP:n EU NAVFOR Atalanta -merioperaatiota, jonka onnistumisen edellytyksenä on epäiltyjen merirosvojen saattaminen oikeuden eteen alueen maissa. Tämä ei osoita pelkästään, että YTPP:n ja vakautusvälineen toimien välillä on yhteys, vaan on myös esimerkki vakautusvälinetoimien nopeudesta: tarkastuskäynnin tekemisestä Mauritiukselle syyskuussa 2010 kesti ainoastaan viikon suunnitella ohjelma ja tehdä muodollinen päätös[10] 1,08 miljoonan euron tuen myöntämisestä merirosvousoikeudenkäynneille maassa. Vain hieman sen jälkeen korkea edustaja ja komission varapuheenjohtaja Catherine Ashton tapasi Mauritiuksen pääministerin ja pystyi vahvistamaan tapaamisessa EU:n konkreettisen sitoumuksen myöntää varoja mauritiuslaisten tukemiseksi, mistä oli apua neuvotteluissa, jotka koskivat EU:n ja Mauritiuksen välisen sopimuksen tekemistä merirosvouksesta epäiltyjen siirtämisestä.

Vakautusvälineestä rahoitettaviin kriisitoimiin osallistuvat tahot

Vakautusvälineestä rahoitettavat kriisitoimet laaditaan tiiviissä yhteistyössä monenlaisten kumppaneiden kanssa, joihin kuuluvat kansalaisyhteiskunta ja julkishallinto, jäsenvaltiot, EU:n toimielimet, kolmannet maat ja kansainvälinen yhteisö. EU:n edustustot ovat keskeisessä asemassa, sillä ne antavat ennakkovaroituksia ja hahmottelevat projekti-ideoita. Vuonna 2010 valtaosa uusista toimenpiteistä, mukaan luettuina kaikki 13 erityistä rahoituspäätöstä[11] ja kuusi poliittista neuvontaa ja välitystoimintaa tukevan rahaston[12] puitteissa toteutettua toimea, siirrettiin[13] paikallisten EU:n edustustojen toteutettaviksi. Tämä mahdollistaa täytäntöönpanoelinten kanssa käytävien sopimusneuvottelujen nopean etenemisen ja näiden herkkien hankkeiden täytäntöönpanon seurannan lähietäisyydeltä. Tämän johdosta EU:n edustustojen osuus oli 78 prosenttia vakautusvälineen sitoumuksista ja 85 prosenttia maksuista vuonna 2010.

Jotkin edustustot, joille aiheutuu erityisen raskas työtaakka vakautusvälineestä rahoitettavista ohjelmista, saavat avukseen henkilöstöä, joka rahoitetaan vakautusvälineen hallinnollisen tuen budjettikohdasta. Vakautusvälineestä rahoitettavan kenttähenkilöstön määrä EU:n edustustoissa on kasvanut 22:een, joista kahdeksan vastaa kriisinhallinnan alueellisesta suunnittelusta ja tukee päätoimipaikkaa tehokkaiden toimien tarpeen selvittämisessä ja 14 hankepäällikköä työskentelee sellaisissa edustustoissa, jotka hallinnoivat lukuisia tai monimutkaisia vakautusvälineestä rahoitettavia toimia.

Vakautusvälineen täytäntöönpanokumppaneita on monenlaisia, kuten voidaan nähdä seuraavasta kaaviosta:

[pic]

Tarkasteltaessa koko ajanjaksoa 2007–2010 saadaan tarkempi kuva kuin keskittymällä vain yhteen vuoteen. Eri kumppaneista valtioista riippumattomat toimijat panivat täytäntöön 32 prosenttia vakautusvälineen budjetista ja YK:n järjestöt 37 prosenttia. YK:n merkittävä rooli on perusteltu ottaen huomioon, että vakautusvälinettä käytetään epävakaissa ympäristöissä. YK:n elimet kuuluvat usein harvoihin maassa voimakkaasti läsnä oleviin elimiin, jotka pystyvät reagoimaan nopeasti käyttäen vahvoja paikallisia verkostojaan. Kansalaisjärjestöjen sektorille on tullut tasaiseen tahtiin kumppaneita, joilla on osaamista konfliktien ennaltaehkäisemisen ja rauhanrakentamisen alalla ja jotka kehittävät hallinnollisia valmiuksiaan hallinnoida EU-varoja. Tämä on merkinnyt sitä, että kansalaisjärjestöjä pyydetään yhä useammin panemaan vakautusvälinetoimia täytäntöön. Vuonna 2010 kansalaisjärjestöt panivat täytäntöön lähes puolet[14] kriiseihin valmistautumiseen[15] osoitetuista EU-varoista.

YLEISEEN JÄRJESTYKSEEN KOHDISTUVAT UHAT (VAKAUTUSVÄLINEASETUKSEN 4 ARTIKLAN 1 KOHTA)

Alueiden välisiin uhkiin liittyvissä ohjelmissa keskitytään valmiuksien luomiseen tiiviissä yhteistyössä edunsaajamaiden kanssa. Tavallisesti turvallisuusalan valmiuksia vahvistetaan kansallisella, alueellisella ja viime kädessä alueiden välisellä tasolla. Räätälöidyllä lähestymistavalla yksilöidään alueen avainmaat ja vahvistetaan paikallisten lainvalvonta- ja turvallisuusyksiköiden valmiuksia perustamalla tai vahvistamalla erikoistuneita virastojen välisiä yksikköjä. Sen jälkeen määritetään alueelliset koordinointitehtävät hyödyntäen olemassa olevia rakenteita aina kun se on mahdollista. Näin pyritään edistämään alueellista ja alueiden välistä yhteistyötä. Tiedon jakamista edistetään alueellisten tietojärjestelmien kautta muun muassa seuraavilla aloilla: laittoman kaupan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunta kokaiini- ja heroiinireiteillä, aseiden ja räjähteiden laiton kauppa, merenkulun turvatoimien ja tärkeiden merireittien turvallisuuden parantaminen sekä valmiuksien luominen terrorismista kärsivillä alueilla.

Vuonna 2010 edellä mainituilla aloilla toteutettujen toimien maksusitoumusmäärärahat olivat 21,5 miljoonaa euroa ja maksumäärärahojen kokonaismäärä oli noin 7 miljoonaa euroa. Vuonna 2010 yli 100 asiantuntijaa otettiin palvelukseen ESF:n[16] kautta EU:n jäsenvaltioiden julkisista tai puolijulkisista erikoisorganisaatioista. Asiantuntijat antoivat erityisen tietämyksensä ja asiantuntemuksensa käyttöön ja auttoivat teknisellä panoksellaan valitsemaan ja yksityiskohtaisesti suunnittelemaan vakautusvälinetoimia, mukaan lukien vuoden 2011 toimintaohjelma, ja tasoittamaan tietä edellisten vuosien toimintaohjelmissa päätettyjen toimien täysimittaiselle täytäntöönpanolle.

KEMIALLISEEN, BIOLOGISEEN, RADIOAKTIIVISEEN JA YDINASEMATERIAALIIN LIITTYVÄN RISKIN VÄHENTÄMINEN (CBRN – VAKAUTUSVÄLINEASETUKSEN 4 ARTIKLAN 2 KOHTA)

Perinteisesti toiminta useimmilla aloilla on keskittynyt entisen Neuvostoliiton alueelle. Vuonna 2010 pyrittiin laajentamaan ohjelman maantieteellistä kattavuutta Välimeren alueelle, Lähi-Itään, Kaakkois-Aasiaan, Keski-Aasiaan, Etelä-Kaukasiaan ja Afrikkaan. Entisen Neuvostoliiton maiden lisäksi toimintaan osallistuu nykyisin noin 40 uutta maata.

CBRN-ohjelmalla pyritään parantamaan turvallisuuskulttuuria levittämällä parhaita käytäntöjä ja parantamalla yleistä turvallisuustasoa ja turvallisuustietoisuutta. Ennen vuotta 2010 toiminta oli alakohtaisesti eriytettyä[17]. Vuodesta 2010 alkaen välineen nojalla perustetut osaamiskeskukset muodostavat yhden ainoan integroidun foorumin toimille kaikilla kyseisillä aloilla.

KRIISEJÄ EDELTÄVÄ JA KRIISIEN JÄLKEINEN VALMIUKSIEN KEHITTÄMINEN (VAKAUTUSVÄLINEASETUKSEN 4 ARTIKLAN 3 KOHTA)

Vuonna 2010 vakautusvälineen rauhanrakennuskumppanuustoimien vuotuisessa toimintaohjelmassa[18] jatkettiin ja kehitettiin edelleen aiempina vuosina tuettuja toimintokokonaisuuksia. Ohjelmassa, joka käynnistettiin huhtikuussa 2010, keskityttiin seuraaviin toimiin:

i) valtiosta riippumattomien toimijoiden yleiset valmiudet vastata kriisitilanteisiin ja kansalaisyhteiskunnan ja EU:n toimielinten välisen rauhanrakentamista koskevan vuoropuhelun helpottaminen;

ii) yhteistyö kansainvälisten organisaatioiden, erityisesti YK:n järjestöjen, kanssa useista eri aiheista (mm. luonnonvarat ja konfliktit, katastrofiriskin vähentäminen, aseistariisunta, demobilisaatio ja yhteiskuntaan sopeuttaminen); sekä

iii) työskentely asianmukaisten EU:n jäsenvaltioiden elinten kanssa poliisien ja siviiliasiantuntijoiden kouluttamiseksi vakautusoperaatioihin.

Vuoden 2010 aikana aiempien vuosien toimintaohjelmien nojalla rahoitettujen toimien toteutusta jatkettiin sellaisilla aloilla kuin konfliktien ja katastrofien jälkeisten tarpeiden arviointi, konfliktin jälkeistä avustusta koskevien tietojen, sovittelutoimien ja vuoropuhelun parantaminen sekä turvallisuusalan uudistaminen yhteistyössä YK:n järjestöjen ja Maailmanpankin kanssa. Afrikan unionin ja Arabivaltioiden liiton kanssa toteutettavia erityistoimia on otettu käyttöön niiden varhaisvaroitusvalmiuksien parantamiseksi.

Rauhanrakennuskumppanuudessa keskityttiin parantamaan rauhanrakentamista koskevaa vuoropuhelua kansalaisyhteiskunnan järjestöjen kanssa. EU:n ja Somalian välinen neuvoa-antava kokous pidettiin maaliskuussa. Lisäksi perustettiin verkosto kansalaisyhteiskunnan kanssa käytävää vuoropuhelua varten[19], jotta helpotettaisiin vuoropuhelua valtiosta riippumattomien toimijoiden kanssa ja nämä voisivat antaa panoksensa EU:n päätöksentekoon. Vuonna 2010 järjestettiin kaksi poliittisen tason kokousta: niistä toisessa käsiteltiin rauhanrakentamista epävakaissa tilanteissa ja toisessa naisten osallistumista rauhanprosesseihin. Viimeksi mainittu kokous liittyi YK:n turvallisuusneuvoston naisia, rauhaa ja turvallisuutta koskevan päätöslauselman 1325[20] kymmenvuotisjuhlaan. Huomattavasti edistyttiin EU:n ja YK:n yhteisessä aloitteessa, joka koskee luonnonvarojen ja konfliktien välisiä yhteyksiä. Tämä osoittaa, kuinka vuonna 2010 toteutettu työ on parantanut poliittista vuoropuhelua kansainvälisen yhteisön piirissä. Sellaisista aiheista kuin maa, kaivosteollisuus ja luonnonvarojen niukkuus ja konfliktit laadittiin tiedotusmateriaalia. Brysselissä ja YK:n henkilöstön oppilaitoksessa Torinossa järjestettiin yhteisiä koulutuskursseja, joihin osallistui EU:n, YK:n ja kansalaisjärjestöjen edustajia.

EU:n, YK:n ja Maailmanpankin syyskuussa 2008 kriisien ja katastrofien jälkeisten tarpeiden arvioinnista antaman yhteisen julistuksen[21] täytäntöönpanossa edistyttiin myös merkittävästi. Kahdessa erillisessä toimessa kehitettiin ja pantiin täytäntöön yhteisiä menetelmiä, täytäntöönpanovälineitä ja koulutustoimia. Vuonna 2010 järjestettiin lukuisia yhteisiä koulutus- ja tiedotustapahtumia useille kohderyhmille. Ne vaihtelivat yleisistä kriisien ja katastrofien jälkeisten tarpeiden arviointia koskevista johdantokursseista ylemmän tason asiantuntijaseminaareihin EU:n, YK:n ja Maailmanpankin henkilöstölle ja toimijoille. Lisäksi järjestettiin asiantuntijatyöpajoja, joiden tarkoituksena oli hioa menetelmiä ja kehittää yhteisiä käsikirjoja ja välineitä tarpeiden arviointioperaatioihin osallistuvien asiantuntijoiden käyttöön.

Osana EU:n pyrkimyksiä parantaa siviilikriisinhallinnan voimavaroja käynnistettiin kaksi ehdotuspyyntöä[22], jotka koskivat erikoiskoulutusohjelmien tarjoamista. Tavoitteena oli parantaa siviilikriisinhallintaoperaatioissa toimivan henkilöstön ja kriisitilanteissa todennäköisesti käytettävien poliisien valmiuksia ja taitoja. Näiden toimien täytäntöönpano alkaa vuonna 2011.

PÄÄTELMÄT

Vuonna 2010 toteutetut vakautusvälineestä rahoitetut toimet, jotka täydentävät EU:n alue- ja aihekohtaisia kehitysyhteistyön välineitä, humanitaarista apua ja YTPP-operaatioita, ovat auttaneet EU:ta rauhan säilyttämisessä, konfliktien estämisessä ja kansainvälisen turvallisuuden lujittamisessa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti. Vakautusvälineohjelman määrärahat ovat sen neljäntenä toimintavuonna kasvaneet 59 prosenttia (139 123 000 eurosta vuonna 2007 yhteensä 213 559 000 euroon vuonna 2010). Ohjelma on nyt riittävän kypsä vastaamaan tuleviin haasteisiin, kuten Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän arabivaltioiden tapahtumat vuoden 2011 alkupuolella. Vakautusvälineestä käynnistettiin vuoden 2010 lopussa ulkopuolinen arviointi, jonka tarkoituksena on selvittää vakautusvälineestä rahoitetuista kriisitoimista ja kriisivalmiuksista tähän mennessä saadut tulokset ja auttaa parantamaan sitä, kuinka vakautusvälineen puitteissa suunnitellaan tulevaisuuden kriisitoimenpiteitä ja niitä strategioita, jotka koskevat tulevien valmiuksien ohjelmointia. Arvioinnissa pääteltiin, että vakautusväline on ” ainutlaatuinen väline EU:n rauhan, turvallisuuden ja kehityksen arkkitehtuurissa. Vakautusvälineasetuksen 3 artikla ja 4 artiklan 3 kohta täyttävät tärkeän strategisen, rahoituksellisen ja valmiuksiin liittyvän aukon, ja sen avulla EU voi tukea monenlaisia kriittisiä kriisivalmiuksia ja toimia koskevia aloitteita. Välineen muoto ja hallinnointitapa ovat johtaneet lukuisiin tunnustusta ansaitseviin saavutuksiin, jotka vaikuttavat suuresti rauhaan ja vakauteen maailmanlaajuisesti.” Koko raportti on toimitettu vakautusvälineen komitealle heinäkuussa 2011.

Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) perustettiin vuoden 2010 lopussa ja komissioon perustettiin ulkopolitiikan välineiden hallinto (FPI). Tiiviit yhteistyösuhteet komission sisällä, erityisesti humanitaarista apua, kehitysyhteistyötä ja ulkopolitiikan välineitä hallinnoivien yksikköjen keskuudessa, sekä Euroopan ulkosuhdehallinnon, EU:n edustustojen ja laajemman EU-yhteisön kanssa ovat siten edelleen keskeinen edellytys sille, että EU pystyy vakautusvälineen avulla vastaamaan tehokkaasti tuleviin kriiseihin.

[1] Asetus (EY) N:o 1717/2006, annettu 15 päivänä marraskuuta 2006, vakautusvälineen perustamisesta, EUVL L 327, 24.11.2006, s. 1.

[2] Enimmäiskesto 18 kuukautta, nopeutettu menettely, kun on kyse alle 20 miljoonan euron ohjelmien hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta, kuten Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25 päivänä kesäkuuta 2002 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (varainhoitoasetus), sellaisena kuin se on muutettuna, ja varainhoitoasetuksen soveltamissäännöistä 23 päivänä joulukuuta 2002 annetussa komission asetuksessa (EY, Euratom) N:o 2342/2002 säädetään.

[3] Poikkeuksellisiin avustustoimenpiteisiin perustuvia ohjelmia, joiden tarkoituksena on luoda edellytykset EU:n yhteistyöpolitiikkojen täytäntöönpanolle. Niihin ei sovelleta samoja aikarajoituksia kuin poikkeuksellisiin avustustoimenpiteisiin, vaan niissä päätöksentekoprosessi on pidempi ja siihen sisältyy komiteamenettely.

[4] Liittymistä valmisteleva tukiväline (IPA), eurooppalainen naapuruuden ja kumppanuuden väline (ENPI), kehitysyhteistyön rahoitusväline (DCI), Euroopan kehitysrahasto (EKR), demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskeva eurooppalainen rahoitusväline (EIDHR) jne.

[5] Yhteinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka.

[6] Linking Relief, Reconstruction and Development , LRRD.

[7] Tunnetaan myös vakautusvälineen rauhanrakennuskumppanuutena.

[8] Prosentteina: Afrikka 14,7 %, Lähi-itä 13,5 %, Eurooppa 0,4 %, Lounais-Aasia 29,6 %, Kaakkois-Aasia 6,7 %, Keski-Aasia ja Etelä-Kaukasia 13 %, Latinalainen Amerikka 22,1 %.

[9] MILF.

[10] Nopea hyväksyntä oli mahdollista vakautusvälinettä koskevalla rahoituspäätöksellä, jolla luotiin toimintaohjeita, asiantuntija-apua ja välitystoimintaa koskeva väline (20 miljoonan euron määrärahat vuonna 2010). Välineestä voitiin myöntää yksittäisille toimille enintään 2 miljoonaa euroa komission entisen ulkosuhteiden pääosaston pääjohtajan antaman hyväksynnän jälkeen.

[11] Komission päätös EU:n rahoituksen käytöstä.

[12] Policy Advice and Mediation Facility (PAMF), jota koskevassa rahoituspäätöksessä vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä tietyn tyyppisistä pienemmistä toimista voidaan tehdä päätös nopeammin.

[13] Oikeudellinen ja taloudellinen vastuu EU:n varojen käytöstä, mukaan lukien valtuudet allekirjoittaa sopimukset ja muuttaa niitä tarvittaessa, siirretään Euroopan komission päätoimipaikasta kyseiselle edustustolle.

[14] 48 %.

[15] Vakautusvälineasetuksen 4 artiklan 3 kohta.

[16] Expert Support Facility (asiantuntijoiden käyttöön liittyvä tukiväline), jossa hyödynnetään asiantuntijoita julkisista tai puolijulkisista organisaatioista kaikkialla EU:ssa. Vuodesta 2008 asiantuntijat noin 60 organisaatiosta 17 jäsenvaltiosta ovat tehneet yli 100 virkamatkaa.

[17] Esim. kaksikäyttötuotteiden vientivalvonta, laiton kauppa, entisten aseasiantuntijoiden siirtäminen muihin tehtäviin, turvallisuus ja turvallisuuskulttuuri.

[18] Euroopan komissio hyväksyi vuoden 2010 toimintaohjelman 31. maaliskuuta 2010 (http://www.eeas.europa.eu/ifs/docs/2010_annual_action_programme_en.pdf).

[19] Tätä hallinnoi European Peace-building Liaison Office (EPLO).

[20] UNSCR1325.

[21] Post Crisis Needs Assessment (PCNA) ja Post Disaster Needs Assessment (PDNA).

[22] Sopimus siviilikriisinhallinnan koulutuksesta allekirjoitettiin joulukuussa 2010 13 jäsenvaltion koulutuselimistä muodostuvan konsortion johtavan organisaation kanssa.