[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 25.6.2010

KOM(2010)330 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

sähkön toimitusvarmuuden ja infrastruktuuri-investointien turvaamiseksi toteutettavien toimenpiteiden edistymisestä

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

sähkön toimitusvarmuuden ja infrastruktuuri-investointien turvaamiseksi toteutettavien toimenpiteiden edistymisestä

I. JOHDANTO

Tämä kertomus täyttää sähkön toimitusvarmuuden ja infrastruktuuri-investointien turvaamiseksi toteutettavista toimenpiteistä 18. tammikuuta 2006 annetun direktiivin 2005/89/EY, jäljempänä ’direktiivi’, 9 artiklassa säädetyt vaatimukset. Siinä kuvataan jäsenvaltioiden edistymistä direktiivin täytäntöönpanossa ja tärkeimpiä muutoksia sähkön toimitusvarmuuden seurannassa.

Direktiivin tarkoituksena on säätää toimenpiteistä sähkön toimitusvarmuuden turvaamiseksi, sellaisen riittävän tuotantokapasiteetin varmistamiseksi, jolla varmistetaan sähkön toimitusten ja kysynnän välinen tasapaino, ja tarkoituksenmukaisen yhteenliityntäkapasiteetin luomiseksi EU-maiden välille. Direktiivissä vahvistetaan lisäksi kehys, jonka puitteissa jäsenvaltioiden on määriteltävä avoin, vakaa ja syrjimätön sähkön toimitusvarmuuspolitiikka, joka soveltuu kilpailulle avatuille sähkön sisämarkkinoille. Direktiivillä täydennetään sähködirektiivissä 2003/54/EY ja rajat ylittävästä sähkökaupasta annetussa asetuksessa (EY) N:o 1228/03 jo säädettyjä toimenpiteitä. Mainitun lainsäädännön säännökset muodostavat yhdessä johdonmukaisen perussäännöstön näissä tärkeissä asioissa, jotka osaltaan varmistavat sähköntuotannon ja -siirron riittävyyden.

II. YKSITYISKOHTAISET HAVAINNOT

3 ARTIKLA: KESKEISET SÄÄNNÖKSET

Direktiivin säännöksillä pyritään varmistamaan sähkön toimitusvarmuuden korkea taso luomalla myönteinen investointi-ilmapiiri ja määrittelemällä toimivaltaisten viranomaisten ja kaikkien muiden olennaisten toimijoiden asemat ja vastuut. Tätä tehtäessä jäsenvaltioiden on otettava huomioon mm. tarve taata vakaa sääntely-ympäristö, edistää uusiutuvien energialähteiden käyttöä sekä huoltaa ja uusia sähköverkkoja säännöllisesti.

Yleisesti ottaen jäsenvaltiot ovat riittävällä tavalla saattaneet kyseisen artiklan osaksi kansallista lainsäädäntöä joko uusien oikeudellisten velvoitteiden kautta tai käyttämällä muiden direktiivien säännöksiä, jotka kattavat samat tavoitteet. Direktiivin säännöksiä lujitetaan lisäksi kolmannessa energian sisämarkkinapaketissa, jäljempänä 'kolmas paketti', jossa edellytetään siirto-operaattoreita vahvistamaan yhteistyötään useilla aloilla, erityisesti investointisuunnittelussa. Kolmannessa paketissa niin ikään perustetaan sähkönsiirtoverkonhaltijoiden eurooppalainen verkosto ENTSO-E ( European Network of Transmission System Operators for Electricity ), jonka tehtävänä on laatia verkon kehittämissuunnitelmia, huolehtia integroidusta verkon mallinnuksesta sekä kehittää integroidun järjestelmän kestokykyä ja toteutettavuutta koskevia skenaarioita ja arvioita. Kehittämissuunnitelmien olisi oltava riittävän ennakoivia, jotta niiden avulla voitaisiin aikaisessa vaiheessa yksilöidä puutteita investoinneissa erityisesti rajanylityskapasiteetin osalta.

Euroopan markkinoilla on kuitenkin edelleen merkittäviä esteitä. Hintariski on tärkeä tekijä investointihankkeiden toteutettavuuden kannalta. Avointen energiamarkkinoiden ja säänneltyjen energian hintojen rinnakkaiselo on vielä melko yleistä EU:n jäsenvaltioissa: hintoja säännellään yli puolessa jäsenvaltioista[1]. Hintasääntelyjärjestelmiä, jotka ovat yleisluontoisia, joiden avoimuudessa on puutteita ja joita ei ole suunnattu yksinomaan heikoimmassa asemassa oleville asiakkaille, ei voida pitää välttämättöminä. Säännellyt hinnat eivät useinkaan heijastele tukkuhintatasoja, mikä voi olla uuteen tuotantokapasiteettiin tehtävien investointien kannalta haitallista. Keskipitkällä aikavälillä tämä saattaa vaarantaa sähkön toimitusvarmuuden.

Tuotanto- ja verkkokapasiteetin ajantasaistaminen ja uusiminen – etenkin uusiutuvia energialähteitä koskevien tavoitteiden kannalta – vaatii huomattavia investointeja tulevina vuosina. Tällaiset investoinnit on rahoitettava, mikä tarkoittaa, että investoijien on voitava luottaa saavansa pitkän aikavälin marginaalikustannukset katettua. Suurin osa tästä rahoituksesta tulee lähes varmasti markkinoilta. Yhä tärkeämmäksi käy, kuinka uusiutuvien energialähteiden osuutta koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi toteutettavat toimenpiteet vaikuttavat sähkömarkkinoihin sekä miten siirtoverkonhaltijat kehittävät verkkoa. Syvät ja likvidit integroidut eurooppalaiset sähkömarkkinat voivat auttaa vähentämään hintavaihteluja ja edesauttaa investointeja, jotka vahvistavat sähkön sisämarkkinoiden yhdentymistä.

4 ARTIKLA: VERKON TOIMINTAVARMUUS

Verkon toimintavarmuuden osalta direktiivissä täsmennetään, että jäsenvaltioiden tai muiden toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että siirtoverkonhaltijat asettavat verkon toimintavarmuutta koskevat vähimmäissäännöt ja -velvoitteet ja että verkonhaltijat noudattavat näitä sääntöjä. Erityisesti jäsenvaltioiden on varmistettava, että yhteenliitetyt siirto- ja jakeluverkonhaltijat vaihtavat keskenään verkkojen toimintaa koskevia tietoja. Muiden vaatimusten ohella on asetettu sähköntoimitusten laatutavoitteiden ja verkon toimintavarmuustavoitteiden saavuttamista koskevia velvoitteita.

Sähköverkonhaltijat ovat keskeisessä asemassa ratkaistaessa sähköntarjonnan mahdollisia häiriöitä. Avoimuus ja tietojen jakaminen muiden verkko-operaattoreiden kanssa on hyvin tärkeää. Yhteistyön parantaminen vähentää toimituskatkojen riskiä ja suojelee eurooppalaisia kuluttajia. Siirtoverkonhaltijoiden välinen yhteenliittämiskapasiteetti on hyvin tärkeä ylläpidettäessä ja parannettaessa verkon toimitusvarmuutta generaattoriseisokkien aikana. Vuosina 2003 ja 2006 tapahtuneet verkkohäiriöt ja sähkökatkokset johtuivat verkkojen toiminnan koordinoinnin riittämättömyydestä ja sähköverkon puuttuvista osuuksista tai pahenivat niiden vuoksi. Ne näyttivät selkeästi vapaaehtoisen yhteistyön rajat.

Useimmissa EU:n jäsenvaltioissa siirtoverkonhaltija laatii verkon toimintasäännöt teknisestä näkökulmasta, ja sääntöihin sisältyy jonkinlainen hyväksymismenettely, jossa on mukana sääntely- tai muu viranomainen. Kaikissa jäsenvaltioissa on määritelty etukäteen verkon toimintavarmuuskriteerit hätätapausten varalta ja vahvistettu sääntöjä viereisten siirtoverkonhaltijoiden kanssa tehtävästä toimintavarmuuteen vaikuttavia seikkoja koskevasta yhteistyöstä. Esimerkiksi Tšekissä, Luxemburgissa, Portugalissa ja Slovakiassa julkisella vallalla on selkeä rooli toimintavarmuuden luomisessa ja kehittämisessä.

Sähködirektiivissä 2005/89/EY vaaditaan, että siirtoverkonhaltijat ja tarvittaessa jakeluverkonhaltijat laativat ja saavuttavat sähkön tarjonnan laatua ja verkon toimintavarmuuden tuloksia kuvaavat tavoitteet. Vuonna 2008 CEER suoritti vertailuanalyysin sähkötoimitusten laadusta[2]. Selvityksessä todettiin, että kaikissa jäsenvaltioissa seurataan yli kolmen minuutin pituisia suunnittelemattomia keskeytyksiä ja että Euroopan sähkötoimitusten jatkuvuus on yleisesti ottaen parantumassa: asiakkaiden kokemien toimituskatkosminuuttien vuotuinen määrä on laskenut lähes jatkuvasti vuodesta 2002. Selvityksestä kävi myös ilmi, että useimmat jäsenvaltiot keräävät joitakin tietoja keskeytysten syistä. Kuten voidaan olettaa, toimitusten jatkuvuus on parempi kaupungeissa kuin maaseudulla. Euroopan sähkötekniikan standardointikomitea (CENELEC) jatkaa kuitenkin työtään yhdenmukaisten jatkuvuusindikaattorien kehittämiseksi, jotta sähkötoimitusten jatkuvuuden seurantajärjestelmien toimivuutta voidaan parantaa.

Komissio järjestää kaksi kertaa vuodessa rajat ylittävää sähkökauppaa käsittelevän komitean kokouksen, jossa keskustellaan kesän tai talven sähkönäkymistä. Kokousten tarkoituksena on jakaa tietoja tietoisuuden lisäämiseksi mahdollisista toimituksiin liittyvistä kysymyksistä. Euroopan tasolla laaditaan kausikatsaukset (kesä/talvi), joissa esitetään tulevan kesä- tai talvikauden joka viikolle tiivistelmä kansallisesta tai alueellisesta tasapainosta ennustetun sähköntuotannon ja huippukysynnän välillä. Tilanteen niin vaatiessa komissio voi perustaa ad hoc -pohjalta ns. vahtiyksiköitä kriittisiä ajanjaksoja varten varmistaakseen nopean tietojenvaihdon sekä naapurimaiden että siirto-operaattoreiden välillä. Tällainen ns. vahtiyksikkö perustettiin kesäkuukausina vuosina 2007–2009. Pääasiallisena päätelmänä vuosina 2007–2009 pidetyistä kokouksista on se, että kansallista tuotannon ja kuormituksen välistä tasapainoa pidetään yleisesti normaaliolosuhteissa riittävänä turvaamaan järjestelmän toiminnan. Vaikeiden sääolojen aikana tai muina tunnistettuina ajanjaksoina, jolloin sähkön toimitusvajeen riski on mahdollinen, käynnistetään lievennystoimenpiteitä – tarvittava sähköntuonti voidaan toteuttaa olemassa olevan yhteenliityntäkapasiteetin avulla.

Kolmannessa paketissa lisättiin sääntelijöiden tehtäväksi myös seurata verkon varmuutta ja luotettavuutta koskevien sääntöjen noudattamista ja arvioida niiden aiempaa toimivuutta sekä vahvistaa tai hyväksyä palvelun ja toimitusten laatua koskevia standardeja ja vaatimuksia tai osallistua tähän yhdessä muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Sääntelijöiden tehtävänä on myös varmistaa, että siirtoverkonhaltijat ja jakeluverkonhaltijat täyttävät niille direktiivissä säädetyt vaatimukset, muun muassa sen, että verkot kykenevät vastaamaan kohtuulliseen sähkön kysyntään. Lisäksi sääntelijöiden on seurattava sähkönsiirron alalla siirtoverkonhaltijoiden investointisuunnitelmia ja niiden yhteensopivuutta verkon kehittämistä koskevan yhteisön laajuisen suunnitelman kanssa. Suunnitelmaan sisältyy tuotannon riittävyyttä luotaava katsaus, jonka tekee ENTSO-E.

5 ARTIKLA: TOIMITUSTEN JA KYSYNNÄN VÄLISEN TASAPAINON YLLÄPITÄMINEN

Toimitusten ja kysynnän välisen tasapainon ylläpitämiseksi jäsenvaltioiden on ryhdyttävä asianmukaisiin toimenpiteisiin pitääkseen yllä tasapainoa sähkön kysynnän ja tuotantokapasiteetin saatavuuden välillä. Tämä on tehtävä rohkaisemalla perustamaan tukkumarkkinakehys, joka antaa soveltuvia hintasignaaleja tuotantoa ja kulutusta varten, ja vaatimalla siirtoverkonhaltijoita varmistamaan tasapainottamista varten tarkoituksenmukainen tuotantokapasiteettireservi ja/tai laatimaan vastaavia markkinapohjaisia toimenpiteitä.

Sähkön kysyntä

Euroopan komission toisessa strategisessa energiakatsauksessaan[3] esittämät sähkön kysyntätrendit osoittavat sähkön kysynnän kasvavan, mikä on linjassa Euroopan sähköteollisuuden sidosryhmien ennusteiden kanssa vaikkakin niitä alemmalla tasolla. Komissio arvioi, että nykyisten trendien ja toimintapolitiikkojen mukaisesti sähkön kysyntä kasvaa vuosittain noin prosentin seuraavien 20 vuoden aikana[4]. Vastikään julkaistu järjestelmän riittävyyttä vuosina 2010–2025 koskeva ENTSO-E:n ennuste[5] osoittaa, että sähkön kysynnän odotetaan kasvavan ja että monessa jäsenvaltiossa kuormituksen odotetaan kasvavan merkittävästi vuoden 2015 jälkeen.

ENTSO-E: kuormituksen keskimääräinen vuotuinen kasvu | 2010–2015 | 2015–2020 | 2020–2025 |

tammikuu, klo 19 | 1,32% | 1,45% | 1,21% |

heinäkuu, klo 11 | 1,49% | 1,66% | 1,32% |

Lähde: ENTSO-E System adequacy forecast report.

Näitä ennusteita on tarkasteltava viimeaikaista talouskriisiä vasten: kriisi aiheutti jyrkkää laskua sähkön kysynnässä koko Euroopassa. Vuonna 2009 EU:n kuukausittainen sähkönkulutus laski yli 5 prosenttia maaliskuussa, 10 prosenttia huhtikuussa, 6 prosenttia toukokuussa ja 5 prosenttia kesäkuussa edelliseen vuoteen verrattuna. Euroopan sähkönkulutus putosi jopa historiallisen alhaiselle tasolle kesäkuussa 2009: se oli 23 prosenttia alempi kuin saman vuoden alussa[6]. Sähkönkulutuksen lasku tasoittui ja kulutus alkoi jonkin verran kasvaa, mutta sen taso jäi merkittävästi edellisvuosien tasoa alemmaksi.

Useissa maissa, mm. Saksassa, Ranskassa, Puolassa ja Portugalissa, ennustetaan energiansäästöohjelmien ja energiatehokkuuden parantumisen vaikuttavan niiden energian kulutuksen kasvuun. Toisissa todettiin, että siirtyminen vähähiilisiin energiajärjestelmiin lisää sähkön käyttöä erityisesti lämpöpumppujen ja sähköautojen yleistyessä.

Suorat energiansäästöt ja investoinnit energiatehokkuuteen ovat kustannustehokkaimpia keinoja tasapainottaa kysynnän kasvua tulevaisuudessa. Energian loppukäytön tehokkuudesta ja energiapalveluista annetussa direktiivissä 2006/32/EY säädettyjen velvoitteiden mukaisesti kaikki jäsenvaltiot ovat valmistelleet kansalliset energiatehokkuuden toimintasuunnitelmansa ( National Energy Efficiency Action Plan , NEEAP), joihin sisältyy kattavat luettelot toimista ja toimenpiteistä. Euroopan komission analysoidessa nämä toimintasuunnitelmat kävi ilmi, että suoria rahoitustoimia, kuten avustuksia tai lainajärjestelyjä, lukuun ottamatta useissa jäsenvaltioissa suunnitellaan tai on jo toteutettu tietyillä aloilla (esim. asunnot, teollisuus) tehtäviin energiatehokkuusinvestointeihin sovellettavia veronalennuksia ja kannustetaan energiansäästöihin suoraan energiaverotuksen keinoin muissa tapauksissa. Keskipitkällä aikavälillä tämänkaltaisten toimenpiteiden tehokas toimeenpano on tärkeää sähkön toimitusvarmuutta varmistettaessa.

Pitkällä aikavälillä sähkön asema energian loppukulutuksessa todennäköisesti kasvaa. Tänään tehtävillä päätöksillä on tärkeä merkitys varmistettaessa, että hiilidioksidipäästöjä vähennetään vuoden 2020 jälkeen ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi tehokkaasti. Politiikan laatijoiden haasteena on varmistaa, että sekä säännellyillä että sääntelemättömillä energiamarkkinoilla Euroopassa luodaan ilmapiiri, joka mahdollistaa investoijien ryhtymisen tarvittaviin suuriin pääomainvestointeihin. Asianmukaista tukea tarvitaan myös vähän tai ei lainkaan hiiltä käyttävien teknologisten ratkaisujen kehittämiseksi sähköalalla.

Sähköntuotannon riittävyys

Vuosina 1997–2007 EU:n 27 jäsenvaltion sähköntuotantokapasiteetti kasvoi 18 prosenttia 779 gigawattiin. Lämpövoimaloiden kapasiteetti kasvoi 16 prosenttia, vesivoiman tuotantokapasiteetti kasvoi 5 prosenttia ja uusiutuvia energialähteitä käyttävä sähköntuotanto kasvoi 11-kertaiseksi[7]. Euroopan tuulienergialiiton ( Wind Energy Association ) viimeisimpien tietojen[8] mukaan uusiutuvia energialähteitä käyttävien laitosten osuus kaikista uusista laitoksista oli 61 prosenttia vuonna 2009; tämä oli toinen vuosi peräkkäin, kun suurimmassa osassa uusia voimalaitoksia käytettiin uusiutuvia energialähteitä. Tuulipuistoihin investoitiin EU:ssa 13 miljardia euroa vuonna 2009. Investoinneilla luotiin uutta tuulivoimakapasiteettia noin 10,2 gigawattia, joka vastaa 39:ää prosenttia kaikesta uudesta tuotantokapasiteetista. Suurten merituulivoimalaitosten myötä sisämarkkinoilla on käsiteltävä huomattavia kysymyksiä infrastruktuurin kehittämisestä, tasapainottamisesta ja kustannusten kattamisesta.

Uusiutuvien energialähteiden käytön lisääntymisestä huolimatta suurin osa EU:ssa tuotetusta sähköstä tuotetaan lämpövoimaloissa. Vuonna 2007 suurin osa kokonaiskapasiteetista EU:n 27 jäsenvaltiossa tuotettiin lämpövoimaloissa (58 prosenttia) ja seuraavaksi eniten vesivoimaloissa (18 prosenttia) ja ydinvoimaloissa (17 prosenttia). Muista uusiutuvista energialähteistä (vesivoimaa lukuun ottamatta) peräisin olevan sähkön tuotantokapasiteetin osuus oli 7 prosenttia vuonna 2007 ja 1 prosentti vuonna 1997.

[pic]

Toistaiseksi EU:n tuotantokapasiteetti on pysynyt tasaisesti kasvavan kysynnän kintereillä. Järjestelmän riittävyyttä koskevan ENTSO-E:n suorittaman yksityiskohtaisen analyysin mukaan sähkön tuotantokapasiteetti on riittävä vuosina 2010–2025. Jäsenvaltioiden toimittamat kansalliset raportit osoittavat, että kansallisen tuotantokapasiteetin riittävyys riippuu tärkeistä oletuksista, erityisesti nykyisten laitosyksiköiden elinkaaren pituudesta. Jos käytössä olevia sähköntuotantoyksiköitä ei korvata, vuosina 2009–2025 tarvitaan lisäkapasiteettia 100–300 gigawatin verran.

ENTSO-E:n järjestelmän riittävyysraportin mukaan tuotannon nettokapasiteetti kasvaa sekä varovaisen arvion (Skenaario A) että parhaan arvion (Skenaario B) pohjalta tehdyssä skenaariossa, kuten jäljempänä oleva kuva osoittaa[9].

[pic]

Tuotannon riittävyyttä voidaan arvioida vertaamalla kysynnän ja luotettavasti saatavilla olevan kapasiteetin välistä eroa, jota kutsutaan jäljellä olevaksi kapasiteetiksi. Seuraava taulukko osoittaa, että jäljellä oleva kapasiteetti on positiivinen eli kapasiteettia on jäljellä. Skenaariossa A ei kuitenkaan juuri rakenneta uutta tuotantokapasiteettia, joten jäljellä olevan kapasiteetin taso laskee jyrkästi vuoden 2015 jälkeen.

[pic]

On selvää, että tuotannon riittävyys vaihtelee jäsenvaltioiden välillä ja että kullakin lainkäyttöalueella on erilaiset olosuhteet perus-, keski- ja huippukuormituksen tuotannolle. Uusiin tuotantolaitoksiin liittyvän harkinnan lisäksi on tärkeää pitää mielessä myös nykyisten tuotantolaitosten ikä.

Toisessa strategisessa energiakatsauksessa esitetään toiminnassa olevan tuotantokapasiteetin iästä tehty yksityiskohtainen katsaus. Yhteenvetona voidaan todeta, että vuoden 2008 lopussa suurin osa Euroopan kaasugeneraattoreista oli alle viisi vuotta vanhoja. Kuitenkin suurin osa hiili- ja ydinvoimaloista oli yli 21 vuotta vanhoja. Niistä monen käytöstä poistamisen päivä lähestyy: ne poistetaan käytöstä noin 40 vuoden kuluttua käyttöönotosta tai hieman tätä myöhemmin tuotantotyypistä riippuen. Ikääntyviä voimalaitoksia on korvattava ja samalla lisättävä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön, erityisesti tuulivoiman, osuutta vuoteen 2020 tehtyjen sitoumusten seurauksena ja suuria polttolaitoksia koskevan direktiivin 2001/80/EY johdosta. Tämä muodostaa verkonhaltijoille merkittävän haasteen tulevina vuosina sekä tasapainottamisen että verkon riittävyyden osalta. Vuoden 2015 jälkeen tarvitaan lisäinvestointeja tuotantokapasiteettiin, jotta se pysyisi riittävänä. ERGEG on ilmaissut huolensa siitä, että rahoituskriisi saattaa viivyttää tarvittavia jo tarkastelussa olevia investointeja, koska sähkön kysynnän väheneminen on kyseenalaistanut kyseisten hankkeiden taloudellisen elinkelpoisuuden.

Useimmissa maissa tuotannon riittävyys on jätetty markkinoiden huolehdittavaksi. Direktiivissä 2005/89/EY säädetään kuitenkin useista toimenpiteistä, joita jäsenvaltiot voivat käyttää toimitusvarmuuden takaamiseksi. Tällaisia toimenpiteitä voidaan harkita direktiivissä 2003/54/EY vahvistettujen tarjouskilpailumenettelyjen lisäksi. Jo direktiivin 2003/54/EY 7 artiklassa todetaan, että tarjouskilpailumenettelyjä olisi tarkasteltava viimeisenä keinona siinä tapauksessa, että lupamenettelyissä ei ole onnistuttu luomaan riittävää kapasiteettia kysynnän tyydyttämiseksi.

Tarjouskilpailu on markkinoilla merkittävä väliintulo. Se voi vääristää tilannetta olemassa olevan ja uuden kapasiteetin välillä ja sotkea investointisykliä siten, että tuottajien investointihalut kaikkoavat, jos tulevan tarjouskilpailun seurauksena niiden investointien arvo merkittävästi laskee. Kansallisilla lähestymistavoilla on lähes aina joitakin vaikutuksia naapurimaiden markkinoihin. Lähelle naapurivaltion rajaa sijoittuvaan uuteen tuotantokapasiteettiin johtava tarjouskilpailu voi vaikuttaa investointikäyttäytymiseen sielläkin (suunniteltujen investointien siirtyminen muualle). Sillä voi olla vaikutuksia myös rajat ylittävään kauppaan. Näin ollen tarjouskilpailuja on käytettävä vasta viimeisenä keinona välttää fyysinen toimitusvajaus, kun ei kerta kaikkiaan ole muuta tapaa varmistaa tarvittava kapasiteetti ajankohtana, jolloin mahdollista vajausta on ennustettu ilmenevän. Useissa jäsenvaltioissa (Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Tanskassa ja Irlannissa) on ryhdytty erilaisiin järjestelyihin tuotantokapasiteetin luomiseksi.

Tarjouskilpailutilanne on kuitenkin erilainen, kun kyseessä on uusiutuvista energialähteistä saatava tuotantokapasiteetti, joka ei vieläkään useimmiten ole taloudellisesti kannattava ilman erityiskannustimia. Näin ollen tarjouskilpailumenettelyjä käytetään jäsenvaltioissa usein. Tuulivoiman tuotannosta on tulossa huomattava lisä EU:n sähköntuotantopalettiin, ja tarjouskilpailumenettelyjen järjestämiseen sen edistämiseksi olisikin yleisesti ottaen liityttävä niiden markkinavaikutusten huolellinen arviointi.

6 ARTIKLA: VERKKOINVESTOINNIT

Jäsenvaltioiden on laadittava sääntelykehys, joka antaa investointisignaaleja sekä siirto- että jakeluverkkojen haltijoille, jotta nämä kehittäisivät verkkojaan siten, että ne vastaavat markkinoiden todennäköistä kysyntää. Kehyksen on myös tarvittaessa helpotettava investointeja ja verkon uusimista. Alankomaita ja Romaniaa lukuun ottamatta jäsenvaltioissa ei ollut tarpeen muuttaa voimassa ollutta energialainsäädäntöä tämän säännöksen toteuttamiseksi.

Verkon vahvistaminen saattaa olla tarpeen, jotta voimalaitokset voivat tuottaa täydellä tehollaan ja jotta sähkö voidaan siirtää generaattoreista kuluttajille. Vuoden 2009 talvi toi korostuneesti esille nykyisten energiaverkkojen haavoittuvuuden sähkön kysynnän kasvusta selviytymisessä. Kansalliset pitkät suunnittelu- ja lupamenettelyt voivat kuitenkin haitata verkon vahvistamista. Useimmissa jäsenvaltioissa verkko-operaattoreilla on velvoite kehittää ja ylläpitää verkkoa niiden tarpeiden ja vaatimusten mukaisesti, joita toiminnallisen, pitkän aikavälin toimitusvarmuuden takaamisesta aiheutuu. Tämä velvoite on asetettu joko lainsäädännössä tai lisensseissä, joiden mukaisesti investointikustannukset katetaan siirto- tai jakelutariffeista. Direktiivissä vaaditaan, että siirtoverkonhaltijat ja soveltuvin osin jakeluverkonhaltijat laativat sähkön toimitusten laatua ja verkon toimintavarmuuden tuloksia kuvaavat tavoitteet ja saavuttavat ne. Tämä tarkoittaa, että on otettava käyttöön sääntelyyn perustuvia kannustimia investoida tehokkaisiin ja toimiviin verkkoihin. Jäsenvaltioiden raporteista käy ilmi, että useimmat niistä ovat panneet tämän vaatimuksen täytäntöön sitten vuoden 2008.

Sähköä tuotetaan tavallisesti lähellä kulutusta. Sähköfysiikan lakien mukaisesti sitä voidaan siirtää välittömästi pitkiä välimatkoja, mikä helpottaa rajojen yli käytävää kauppa. Kansalliset tuotantokapasiteettia koskevat politiikat ovat yhteydessä olemassa olevaan yhteenliityntäkapasiteettiin. Joissakin jäsenvaltioissa on päätetty, ettei investoida paikalliseen tuotantoon vaan tukeudutaan yhteenliityntäkapasiteettiin ja naapureiden kanssa tehtyihin toimitussopimuksiin.

[pic]

Viimeisten 10 vuoden aikana EU:n 27 jäsenvaltiossa sähkön nettotuonti oli suhteellisen vakaata, mutta jäsenvaltioiden välillä oli suuria eroja. Vuonna 2007 sähkön nettotuonti EU:n 27 jäsenvaltiossa oli10,5 terawattituntia. EU:n 27 jäsenvaltiosta Ranska on perinteisesti ollut suurin sähkön nettoviejä, ja Italia oli suurin nettotuoja. Maissa, joiden kotimainen tuotantokapasiteetti ei riitä kattamaan sähkönkulutusta huippukulutuksen aikana, yhteenliityntäkapasiteetti riittää tavallisesti tyydyttämään kysynnän.

Yhteenliiityntäkapasiteetin riittävyyttä ei ole määritelty EU:n lainsäädännössä, eikä direktiivissä 2005/89/EY säädetty tiettyä yhteenliityntäkapasiteetin tasoa, joka jäsenvaltioiden välillä tulisi olla. Yhteenliityntäkapasiteettia koskevasta tavoitteesta, vähintään 10 prosenttia tuotantokapasiteetista, sovittiin Eurooppa-neuvostossa Barcelonassa 15.–16. maaliskuuta 2002. Alhainen yhteenliityntäaste aiheuttaa sisämarkkinoiden pirstaloitumista ja haittaa kilpailun kehittymistä. Riittävä fyysinen siirtoverkon yhteenliityntäkapasiteetti, olipa kyseessä rajatylittävä kapasiteetti tai ei, on välttämätön muttei riittävä edellytys sille, että kilpailu toimii tehokkaasti. ENTSO-E:n tilastollisessa vuosikirjassa esitetään täydellinen luettelo rajat ylittävistä yhteenliityntälinjoista[10].

Rajat ylittävien yhdysjohtojen fysikaaliset arvot eroavat huomattavasti kapasiteetista, joka on tosiasiallisesti saatavilla Euroopan hyvin tiheässä yhteenliitetyssä siirtoverkostossa. Jotta markkinatoimijat voisivat ennakoida ja suunnitella toimiaan, tarvitaan suunnittelutarkoituksia varten arvot, jotka kuvaavat kokonaissiirtokapasiteettia ( Total Transfer Capacity , TTC) ja nettosiirtokapasiteettia ( Net Transfer Capacity , NTC). Jäljempänä olevassa kuvassa kuvataan rajat ylittävää tosiasiallista siirtokapasiteettia vuoden 2009 talvikaudella[11].

[pic]

Uusiutuvaa energiaa koskevien vuoden 2020 tavoitteiden saavuttaminen vaatii verkkoinfrastruktuurin kehittämistä ja vahvistamista edelleen, mukaan luettuina älykkäät verkot ja yhteenliitynnät. Direktiivissä 2009/28/EY vaaditaan, että jäsenvaltiot ryhtyvät tarkoituksenmukaisiin toimiin varmistaakseen tämän välttämättömän kehityksen, nopeuttaakseen verkkoinfrastruktuuriin liittyviä lupamenettelyjä ja koordinoidakseen verkkoinfrastruktuurin hyväksymismenettelyjä hallinto- ja suunnittelumenettelyjen kanssa, jotta sähkön tuotantoa uusiutuvista energialähteistä voitaisiin kehittää edelleen. Tämän kertomuksen liitteessä I esitetään luettelo kansallisten viranomaisten ilmoittamista (tai muuten komission tietoon tulleista) rajat ylittävistä yhteenliityntähankkeista, joita on suunniteltu lähitulevaisuudessa.

7 ARTIKLA: RAPORTOINTI

Toimitusvarmuuden seurantaan ja raportointiin velvoittaa jo direktiivin 2003/54/EY 4 artikla. Kyseisen artiklan mukaan jäsenvaltioiden on laadittava joka toinen vuosi kertomus, jossa käsitellään erityisesti toimitusten ja kysynnän välistä tasapainoa kansallisilla markkinoilla seuraavien viiden vuoden aikana, suunniteltuja uusia investointeja seuraavien viiden tai useamman vuoden aikana, verkon kunnossapidon kapasiteetti-, laatu- ja tasokysymyksiä sekä toimenpiteitä, joilla ratkaistaan huippukysyntä- ja mahdolliset toimitusvajaustilanteet. Seurantakertomuksen sisältöä ja laajuutta selostaan edelleen direktiivin 2005/89/EY 7 artiklassa.

Useimmat jäsenvaltiot laativat kertomuksen, jossa annetaan tietoja kulutus- ja tuotantoennusteista sekä tuotanto- ja verkkoinvestointitarpeista yli 20 vuoden aikajänteellä. Yleisenä päätelmänä sähköjärjestelmän riittävyyttä koskevista kansallisista raporteista voidaan todeta, että se näyttäisi pysyvän nykyisellä tasollaan.

Raportoinnin laadussa on eroja jäsenvaltioiden välillä. Joissakin jäsenvaltioissa (esim. Suomessa) julkaistaan kattavia tietoja ja käsitellään kaikki direktiivissä yksilöidyt seikat; joitakin kertomuksia voitaisiin parantaa antamalla enemmän yksityiskohtaisia tietoja. Esimerkiksi niiden maiden kertomuksissa, joiden sähkömarkkinat eivät ole kehittyneimpiä, ei riittävästi kuvata sitä, kuinka niiden tukkumarkkinoiden toiminta osallistuu tuotanto- ja siirtokapasiteetin riittävyyden takaamiseen.

Kolmannessa energiapaketissa tehtiin merkittäviä muutoksia seurantajärjestelyihin. ENTSO-E:n sähköjärjestelmän riittävyyttä koskevassa ennusteessa vuosille 2010–2015 yritettiin ensimmäistä kertaa arvioida sähköjärjestelmän riittävyyttä Euroopan tasolla. Uusi 10 vuoden kehityssuunnitelma kattaa kaikki sekä tuotanto- että siirtokapasiteetin riittävyyteen liittyvät näkökohdat, jotka ovat toimitusvarmuuden seurannan kannalta olennaisia.

Komissio on ehdottanut parantavansa nykyistä sääntelykehystä, jossa vahvistetaan jäsenvaltioille energiainfrastruktuuria koskevia raportointivelvoitteita. Näin tehdään luonnoksella asetukseksi energiainfrastruktuuriin Euroopan yhteisössä tehtävien investointihankkeiden ilmoittamisesta komissiolle.

PÄÄTELMÄT

Jäsenvaltiot ovat tuloksellisesti panneet täytäntöön direktiivin säännökset joko laatimalla uusia säädöksiä tai käyttämällä EU:n muun lainsäädännön nojalla vahvistettuja olemassa olevia säännöksiä. Lyhyellä aikavälillä verkko- ja tuotantokapasiteetti näyttäisi olevan riittävä tyydyttämään sähkön kysynnän Euroopassa. Kuva kuitenkin samenee keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Ikääntyviä tuotantolaitoksia on korvattava. Jotta niin tehtäisiin, markkinasignaalien on selkeästi puollettava uusia investointeja ja jäsenvaltioiden olisi oltava tietoisia viiveistä, joita niiden suunnittelumenettelyistä voi aiheutua. Rahoituksen saatavuus voi myös nykyisessä taloustilanteessa olla vaikeampaa kuin ennen.

Jäsenvaltioiden olisi otettava kokonaisuudessaan huomioon se, kuinka uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön, erityisesti tuulivoiman, suuri määrä vaikuttaa niiden sähköjärjestelmiin, ja valmistauduttava siihen. Tuulivoiman markkinoilletulon voimistuessa tällainen integrointi edellyttää muutoksia tasapainotussääntöihin ja -menettelyihin sekä suuria verkkoinvestointeja, joita on ajan mittaan tehtävä uuteen tuotantotyyppiin mukautumiseksi. Vastaavasti kysynnän muutokset on otettava omana tekijänään huomioon, kun energiatehokkuustoimenpiteiden, kuten älymittareiden, vaikutukset alkavat tuntua. Olisi käytettävä sääntelijöiden tukemia, kannustimiin perustuvia järjestelmiä uusien verkkoinvestointien helpottamiseksi, ja älyverkkoteknologian käyttöä olisi harkittava.

Kolmannessa energiapaketissa tehdään merkittäviä muutoksia toimitusvarmuuden seurantaan. ENTSO-E:n velvoite laatia joka toinen vuosi 10 vuoden kehityssuunnitelma, joka kattaa kaikki sekä tuotanto- että siirtokapasiteetin riittävyyteen liittyvät, toimitusvarmuuden seurannan kannalta olennaiset näkökohdat, on merkittävä askel eteenpäin. Vaikka se ei ole luonteeltaan sitova, se antaa tarkoituksenmukaisen perustan verkon turvallisuutta ja luotettavuutta koskeville ENTSO:n verkkosäännöille.

EU:n pyrkiessä saavuttamaan vuodelle 2020 asettamiaan tavoitteita jäsenvaltioiden olisi oltava mahdollisissa toimitusvarmuuskysymyksissä yhä valppaampia ja ryhdyttävä riittävän varhaisessa vaiheessa toimenpiteisiin nykyaikaistaakseen järjestelmänsä ja mukauttaakseen ne uusiin haasteisiin, jotta kuluttajat saavat vähähiiliseen tuotantoon perustuvia korkealaatuisia jatkuvia sähkötoimituksia.

Tässä kertomuksessa selostetaan joitakin tulevaisuuden kehityssuuntia Euroopan sähköjärjestelmässä, muun muassa seuraavia seikkoja: uusiutuvista energialähteistä tuotetun valtavan sähkömäärän integrointi järjestelmään ja energia-alan kasvihuonepäästöjen leikkaustarve; painotuksen siirtyminen sähkön suuntaan energiavalikoimassa; uusiutuvien energialähteiden käytön lisääntymisestä aiheutuva etäisyyksien piteneminen tuotanto- ja kulutuspaikkojen välillä; tärkeimpien uusiutuvien energialähteiden (tuuli ja aurinko) epäsäännöllisyys, joka lisää tasapainotuskapasiteetin tarvetta sekä tavanomaisten tai uusiutuvien energialähteisiin puolella; ja EU:n ulkopuolelta tapahtuvan sähköntuonnin merkityksen mahdollinen kasvu, joka johtuu naapurialueiden suuresta ns. vihreän sähkön tuotantopotentiaalista. Nämä kehityskulut edellyttävät valtavia investointeja ja tarkoituksenmukaisia kannustinjärjestelmiä, jotta kyseiset investoinnit toteutuvat oikea-aikaisesti siten, että samalla varmistetaan kilpailu, kestävyys ja toimitusvarmuus. Euroopan komissio valmistelee tästä syystä parhaillaan energiainfrastruktuuripakettia, jonka tarkoituksena on kannustaa Euroopan energiainfrastruktuurin kehittämiseen. Uusi paketti rakentuu nykyisille euroopanlaajuisten energiaverkkojen puitteille ja siinä vahvistetaan kattava joukko toimintapolitiikkoja ottaen huomioon infrastruktuurin kehittämisen nykyiset menettelyt ja rahoitus.

Liite 1

Luettelo aiotuista investoinneista rajat ylittäviin yhteenliityntöihin

seuraavien viiden vuoden aikana

1. Ranska – Belgia

2. Ranska – Espanja

3. Ranska – Italia

4. Bulgaria – entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia

5. Tanska – Norja

6. Viro – Suomi

7. Viro – Latvia

8. Suomi – Ruotsi

9. Ruotsi – Norja

10. Ruotsi – Liettua

11. Liettua – Puola

12. Kreikka – Turkki

13. Saksa – Puola

14. Saksa – Alankomaat

15. Irlanti – Yhdistynyt kuningaskunta

16. Yhdistynyt kuningaskunta – Alankomaat

17. Yhdistynyt kuningaskunta – Belgia

18. Yhdistynyt kuningaskunta – Ranska

19. Romania – Serbia

20. Slovakia – Unkari

21. Slovenia – Italia

22. Itävalta – Unkari

22. Itävalta – Italia

23. Malta – Italia

24. Portugali – Espanja

Euroopan energia-alan elvytysohjelmasta on myös aikomus tukea merituulivoiman integrointia verkkoon. Kyseiset kaksi merituulivoiman verkkointegrointihanketta ovat Kriegers Flak Itämerellä ja Pohjanmeren verkko.

[1] http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/benchmarking_reports_en.htm

[2] 4th Benchmarking Report on Electricity Quality of Supply Ref. C08-EQS-24-04, 10. joulukuuta 2008. Selvitykseen ei sisältynyt tietoja Irlannista, Kreikasta, Bulgariasta, Kyproksesta, Latviasta, Maltasta eikä Slovakiasta.

[3] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/doc/2008_11_ser2/strategic_energy_review_wd_future_position2.pdf

[4] Trends to 2030- update 2007 ; http://bookshop.europa.eu/is-bin/INTERSHOP.enfinity/WFS/EU-Bookshop-Site/en_GB/-/EUR/ViewPublication-Start?PublicationKey=KOAC07001

[5] www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/publications/entsoe/outlookreports/SAF_2010-2025_final.pdf

[6] Yksityiskohtainen analyysi esitetään neljännesvuosittain julkaistavissa Euroopan sähkömarkkinaraporteissa internet-osoitteessa: http://ec.europa.eu/energy/observatory/electricity/electricity_en.htm

[7] Yksityiskohtaista tietoa Euroopan komission energiamarkkinoiden seurantakeskuksen vuosiraportissa 2009, SEC(2009) 1734.

[8] http://www.ewea.org/fileadmin/emag/statistics/2009generalstats/

[9] Sisältää EU:n 27 jäsenvaltiota sekä muita ENTSO-E:n jäseniä.

[10] http://www.entsoe.eu/index.php?id=55, Statistical Yearbook, Tie-lines data Table T9 .

[11] On käytetty ENTSO-E:n sähkönsiirtoa koskevia talven 2009–2010 NTC-arvoja laskemalla yhteen maakohtaiset tuontimäärät ja ottaen huomioon ilmoitetut yleiset tuontirajoitukset. Tuotantokapasiteetin osalta on käytetty Eurostatin vuoden 2007 arvoja.