Sammutusvaahdot: Fluorattuja pinta-aktiivisia aineita on käytetty tarkkaan määritellyissä sammutusvaahdoissa vuosien ajan. PFOS-aineet on yleisesti korvattu muilla aineilla uusissa vaahdoissa, joita on valmistettu tulipalojen sammuttamisessa kuluneiden varastojen korvaamiseksi tai varastojen luomiseksi uusia laitoksia, öljynjalostamoja, kemiantehtaita, aluksia tai säiliöalueita varten. Näiden vaihtoehtoisten tuotteiden terveys- ja ympäristövaikutuksia ei kuitenkaan vielä ole täysimääräisesti arvioitu. Kaikille vaahdoille on annettava myytäessä 15—20 vuoden takuu, ja ihannetilanteessa niitä ei koskaan käytetä. Sen vuoksi varastoissa on edelleen huomattavia määriä PFOS-aineita sisältäviä vaahtoja, joiden hävittämisestä on tullut suurin ongelma. Pinta-aktiivisten aineiden tehtävänä on mahdollistaa vesipohjaisten vaahtojen nopea leviäminen palavien hiilivetyjen pinnalle sen sijaan että vaahto vajoaisi niiden alle, jotta voidaan katkaista hapensaanti ja estää uudelleen syttyminen. Sekä pinta-aktiivisten aineiden että vaahtojen on säilytettävä ominaisuutensa äärimmäisissä käyttöolosuhteissa, ja niiden on torjuttava hapettumista. Kansalliset ja kansainväliset elimet asettavat vaahtojen toimintaa erilaisissa palotilanteissa koskevat vaatimukset. 3- tai 6-prosenttisia tiivisteitä on varastoitu keskusvarastoihin, joista niitä jaetaan palon sattuessa ja laimennetaan tapahtumapaikalla. Aineita tarvitaan suuria määriä, ja palopaikalta palon jälkeen valuvien jätevesien hävittäminen saattaa aiheuttaa huomattavia ongelmia. Jätevesi on väistämättä saastunutta, sillä se sisältää palaneita materiaaleja, sivutuotteita, joita syntyy hiilen palaessa kontrolloimattomasti ja alhaisessa lämpötilassa (polyaromaattiset hiilivedyt [PAH] ja dioksiinit), sekä vaahtojen ainesosia. Esimerkiksi Buncefieldissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa äskettäin tapahtuneen varastopalon yhteydessä syntyi 20 miljoonaa litraa saastunutta jätevettä. Jätteen ainoa varma hävittämismuoto on polttaminen korkeassa lämpötilassa, mikä on kuitenkin tehoton ja kallis ratkaisu, jos pääosa hävitettävästä materiaalista on vettä. Vuosittaisten ympäristöpäästöjen määrää on siten vaikea arvioida, sillä se riippuu tulipalojen lukumäärästä, laajuudesta ja olosuhteista sekä erityisesti siitä, miten tehokkaasti palopaikalta valuvan veden leviäminen voidaan estää palomuureilla. SCHER viittaa lukuun, jonka mukaan päästöt olisivat EU:ssa vuosittain alle 600 kiloa, ja toteaa, että kyseinen arvio saattaa liioitella todellisia päästömääriä. ETSK on SCHERin kanssa samaa mieltä siitä, että PFOS-pohjaisten vaahtotiivisteiden nykyisiä varastoja ei pitäisi hävittää polttamalla ennen kuin vaihtoehtoisten tuotteiden vaikutukset on arvioitu täysimääräisesti. ETSK suosittaa siksi, että tarvittavat vaikutusten ja riskien arvioinnit tehdään mahdollisimman nopeasti ja että jäljellä olevia PFOS-pohjaisia vaahtoja käytetään vain silloin, kun niiden käyttö on suorituskyvyn varmistamiseksi oleellisen tärkeää ja kun valumavesien leviäminen voidaan estää palomuureilla. Komission tulisi tehdä alan teollisuuden ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa yhteistyötä sen varmistamiseksi, että syntyvät suuret jätemäärät voidaan hävittää asianmukaisesti. Kun otetaan huomioon asiaan liittyvät monet epävarmuustekijät, ETSK katsoo, ettei kyseisen poikkeuksen poistamiselle kannata asettaa mitään määräaikaa. Sen sijaan jäljelle jääneet ongelmat on syytä ratkaista mahdollisimman nopeasti.