Virallinen lehti nro C 358 , 24/11/1997 s. 0043



A4-0298/97 Päätöslauselma yhteisestä kalastuspolitiikasta vuoden 2002 jälkeen Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan, - ottaa huomioon kalatalousvaliokunnan mietinnön (A4-0298/97), A. ottaa huomioon, että yhteinen kalastuspolitiikka (YKP) sen tämänhetkisessä muodossaan päättyy 31. joulukuuta 2002, B. ottaa huomioon neuvoston 20 päivänä joulukuuta 1992 antaman asetuksen (ETY) N:o 3760/92 yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän sääntelystä ja erityisesti sen 14 artiklan 2 kohdan ((«Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2001 kertomuksen yhteisön kalatalouden tilanteesta ja erityisesti rannikkoalueiden taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta tilanteesta, kalavarojen tilasta ja niiden odotettavissa olevasta kehityksestä sekä tämän asetuksen täytäntöönpanosta. Neuvosto päättää mainitun kertomuksen perusteella 31päivään joulukuuta 2002 mennessä noudattaen perustamissopimuksen 43 artiklassa määrättyä menettelyä erityisesti 7 artiklaa koskevista mahdollisista tarkistuksista ja antaa 6 artiklassa tarkoitettuja yksityiskohtaisia sääntöjä seuraavat säännökset.» (EYVL L 389, 31.12.1992, s. 1))), C. ottaa huomioon, että nykyinen yhteinen kalastuspolitiikka merkitsee edellä mainitun asetuksen (ETY) 3760/92 6 ja 7 artiklassa säädetystä vapaata pääsyä kalavesille koskevasta periaatteesta poikkeamista ja että kyseiset poikkeusjärjestelyt päättyvät 1. tammikuuta 2003, jollei neuvosto toisin päätä, D. ottaa huomioon, että kyseiset poikkeusjärjestelyt sisällytettiin kalastuspolitiikkaan vuonna 1973 eri jäsenvaltioiden kalastusteollisuuden sopeuttamisen tukemiseksi, E. katsoo, että YKP:tä sovellettaessa on otettava huomioon kansainväliset yleissopimukset, F. ottaa huomioon kalastusalan taloudellisen ja yhteiskunnallisen merkityksen EU:ssa alaan suorasti tai epäsuorasti liittyvien lukuisten työpaikkojen vuoksi ja ottaa huomioon monien alueiden riippuvuuden kalastusalasta, ei ainoastaan itse kalastuksesta vaan myös monista siihen liittyvistä talouden aloista, G. katsoo, että YKP:hen liittyvään päätöksentekoon on tärkeää ottaa mukaan kalastajat ja heidän yhdistyksensä, H. katsoo, että on yleisesti tunnettua, että nykyinen yhteinen kalastuspolitiikka ei suurimmalta osin ole onnistunut saavuttamaan päämääriään, I. katsoo kuitenkin, että puutteistaan huolimatta vuonna 1983 käyttöön otetun YKP:n suurimpana ansiona on ollut pyrkimys nähdä ala kokonaisuutena, J. ottaa huomioon, että yhteinen kalastuspolitiikka muodostaa kokonaisuuden, jonka eri osa-alueet (kalavarat, valvonta, markkinat, rakennepolitiikka, sosiaalipolitiikka, ulkopolitiikka) ovat toisiaan täydentäviä ja katsoo tästä syystä, että uudistuksessa olisi varmistettava, että nämä eri osa-alueet ovat yhteneväisiä toistensa kanssa, K. katsoo, että työoloja ja sosiaaliturvaa koskevien ehtojen yhdenmukaisuuden puuttuminen johtaa palkkakustannusten vääristymiin ja laivaston ja jalostusyritysten uudelleen sijoittumiseen Euroopan unionin alueella, L. katsoo, että säilyttämispolitiikalla ja kalavarojen hoitokeinoin ei ole pystytty takaamaan suotavaa turvallisen biologisen minimin ylittävää kestävyyttä, mikä on yksi YKP:n tärkeimmistä tavoitteista, M. katsoo, että yhteisön kalavarojen täysimääräistä hyödyntämistä, niiden säilyttämistä ja asiaa koskevien sääntöjen soveltamista on rohkaistava ja että yhteisön pitäisi tukea tehokkaammin varojen tutkimusta ja kehitystä näiden tavoitteiden saavuttamisen helpottamiseksi, N. katsoo, että säilyttämispolitiikan peruspilareita ovat suurimman sallitun saaliin ja kiintiöiden järjestelmä sekä suhteellisen vakauttamisen periaate, O. ottaa huomioon, että suhteellisen vakauttamisen periaatteen tavoitteena on ollut taata kansallisten ja alueellisten teollisuuksien vakaus siten, että ne sopeutuisivat asteittain yhtenäismarkkinoiden uuteen tilanteeseen, P. ottaa huomioon, että suurimman sallitun saaliin ja kiintiöiden järjestelmä otettiin käyttöön varojen järkevän käytön varmistamiseksi ja kalastustoiminnan valvomiseksi, Q. ottaa huomioon, että kalastusala on taantuva ala, R. ottaa huomioon, että rakennepolitiikka luotiin yhteisön laivaston rakenneongelmien ja erityisesti sen ylikapasiteettiongelmien ratkaisemiseksi, muun muassa monivuotisten ohjausohjelmien avulla, S. katsoo, että rakennepolitiikalla on tuettu käytännössä kaikkien jäsenvaltioiden kalastuksen tuotantovälineistön uudenaikaistamista, mutta yrityksessä sopeuttaa laivaston koko varojen saatavuuteen on kuitenkin epäonnistuttu, T. katsoo, että yhteisön laivaston sopeuttamisprosessilla on valtavia sosiaalisia seurauksia; monilla alueilla se on lisännyt työttömyyttä ja kasvattanut alueellisia eroja onnistumatta kuitenkaan uusien keinojen ja vaihtoehtojen kehittämisessä näiden vaikutusten lievittämiseksi, U. on tietoinen velvollisuudestaan kalastaa vastuullisesti kaikilla merialueilla, joilla yhteisön laivastot toimivat, V. katsoo, että ulkoisia kalavaroja käsittelevä politiikka on tärkeä osa YKP:tä yhteisön kalastukseen liittyvien lukuisten kansainvälisten velvoitteiden noudattamisessa, W. katsoo, että yhteydet kolmansiin maihin kalastusalalla ovat ajan kuluessa kasvattaneet merkitystään ja että komission on jatkossakin käytävä näitä yhteyksiä koskevia neuvotteluja, jotta taataan avoimuus ja varmistetaan, että EU noudattaa kansainvälisiä sopimuksia ja että kaikilla EU:n jäsenvaltioilla on samat osallistumismahdollisuudet, X. katsoo, että tarkistetun YKP:n on annettava tärkeä asema vesiviljelysektorille johtuen sen toimituspotentiaalista yhteisön markkinoille ja jalostusteollisuudelle, sekä painottaa tuontiriippuvuuden vähentämistarvetta ja vaihtoehtoisten työpaikkojen ja uuden teollisuuden luomista, Y. katsoo, että EU:ssa kalatuotteiden jalostusteollisuus on erittäin kehittynyttä ja riippuvaista ei ainoastaan kalastussektorilla vaan myös kilpailevilla elintarvikesektoreilla sovellettavista muista politiikoista, Z. katsoo, että oman laivaston kalaraaka-aineiden toimittaminen yhteisön kalanjalostusteollisuudelle vähenee koko ajan ja on pudonnut alle 50 %:n, minkä vuoksi sen riippuvuus kolmansien maiden tuonnista on kasvanut entisestään, AA. katsoo, että kalatuotteiden yhteinen markkinajärjestely on mahdollistanut niiden myynnin vapauttamisen rajoituksetta koko yhteisön alueella, ja katsoo lisäksi, että kolmansien maiden kanssa tehtävää kalatuotteiden kauppaa koskevien sääntöjen valvonta ja voimaan saattaminen ei ole tehokasta eikä riittävän avointa, AB. ottaa huomioon unionin kaupallisten suhteiden vapautumisen kalatuotteiden kansainvälisillä markkinoilla GATT:ssa vahvistetun kyseisten tuotteiden yhteisen tullimaksun kautta samoin kuin mm. yleisen tullietuusjärjestelmän, yhteistyö- tai assosiaatiosopimusten poikkeusten kautta, AC. katsoo, että muiden politiikkojen tulokset heijastuvat yleensä viime kädessä kalatuotteiden markkinoihin, AD. ottaa huomioon yhteisön valvontatoimenpiteiden yleisen toimimattomuuden, mikä johtuu pohjimmiltaan rikkomusten tyypittelyn ja valvonnan soveltamisen hajanaisuudesta ja yhtenäisyyden puutteesta jäsenvaltioissa sekä siitä, että jäsenvaltiot eivät ole yhdenmukaistaneet oikealla tavalla rikkomuksista annettavia rangaistuksia, AE. katsoo, että tarkkailun ja valvonnan ei pidä käsittää koskevan ainoastaan kalavarojen pyyntiä vaan myös kuljetusta ja markkinointia sekä valvonnan soveltamista myös muihin YKP:n osa-alueisiin, kuten monivuotisten ohjausohjelmien tai sekä tuontituotteisiin että yhteisön tuottajiin sovellettavien sääntöjen noudattamisen osalta, AF. katsoo, että nykyistä YKP:tä koskeva päätöksenteko on erittäin keskitettyä, AG. katsoo, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti monet YKP:hen liittyvät vastuualueet tehostuvat jäsenvaltioiden ja alueellisten viranomaisten huolehtiessa niistä ja että on tarpeellista lisätä kaikkien kalastukseen liittyvien työmarkkinaosapuolten osallistumista YKP:n soveltamiseen; 1. Korostaa, että YKP:n on vuoden 2002 jälkeenkin oltava kalastuksen hoidon oikeudellisena kehyksenä, missä erotetaan selvästi pienimuotoinen paikallinen kalastus ja suurimuotoinen kaupallinen kalastus, ja korostaa samoin, että vuoden 2002 jälkeen on oltava mahdollista poiketa siitä periaatteesta, että yhteisön vesille on vapaa ja yhtäläinen pääsy sosioekonomisista ja biologis- ekologisista syistä, ja siitä, että jäsenvaltioilla on yksinomainen käyttöoikeus rannikoltaan 12 meripeninkulman alueelle ulottuvaan veteen; 2. Korostaa, että on tärkeää pitää kalastusta yhtenä taloudellisen toiminnan sektorina, joka sisältää erittäin integroidun kokonaisuuden ympäristöön, ihmiseen ja lajien suojeluun liittyviä tekijöitä, ja edistää yritystoiminnan (yksityisen, yhteistoiminnallisen ja pienimuotoisen) valmiuksia rationalisoida toimintaa; 3. Korostaa, että yhteisen kalastuspolitiikan perusperiaatteiden uudistaminen, kuten jokainen muutostoimenpide sen eri aloilla, aiheuttaa väistämättä sosioekonomisia seurauksia, joita on arvioitava huolella ja joiden osalta on välttämätöntä jo suunnitteluvaiheessa laatia sopivia tukitoimenpiteitä asianomaisille ammattiryhmille; 4. Kannattaa työolosuhteiden sekä sosiaalista tukea ja turvallisuutta koskevien sääntöjen suurempaa yhdenmukaistamista ja merelläoloajan asteittaista vähentämistä; kannattaa samoin paikallisten sopimusten yhdenmukaistamista niin, että kaikille alan työntekijöille taataan sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja oikeudenmukainen palkkaus; 5. Pyytää, että asianomaiset työmarkkinaosapuolet, erityisesti kalastajat ja heidän järjestönsä, joiden tuki on välttämätöntä, jotta taataan kaikkien hallintotoimenpiteiden täytäntöönpano ja noudattaminen, ovat mukana kaikissa YKP:n uudistamiseen liittyvässä päätöksenteossa samoin kuin sen soveltamisessa ja hallinnossa; 6. Katsoo, että kalastajia ja heidän järjestöjään on kuunneltava määriteltäessä suurimpia sallittuja saaliita ja kiintiöitä samoin kuin sovellettaessa tuotannon uudelleen suuntaamiseen tarkoitettuja eurooppalaisia välineitä ja rakennerahastoja; Tulevan YKP:n ympäristölliset näkökohdat 7. Korostaa, että kestävyys kuuluu erottamattomasti kalavarojen hyödyntämiseen, mutta pyytää, että kestävän kehityksen käsitteellä tarkoitettaisiin etenkin tarvetta käsittää säilyttämistavoitteet koskemaan ekosysteemejä kokonaisuudessaan, mikä tarkoittaa, että kalastustoiminnan on oltava sopusoinnussa meren elinympäristön ja kalakantojen elinympäristön jakavien muiden lajien säilyttämisen kanssa ja että lisäksi on otettava riittävästi huomioon kontrolloimattomien petokalakantojen vaikutus kalakantoihin ja kehittää vastaavasti asianmukaisia strategioita; 8. Katsoo, että tulevalla YKP:lla on erityisesti varmistettava, että: - integroidun säilyttämisen kaikki näkökohdat otetaan huomioon säilyttämistoimenpiteissä - merialueiden kalavarojen hoidon pohjana on varovainen lähestymistapa - käytetään selektiivisiä kalastusmenetelmiä ja -tapoja säilyttäen samalla mahdollisimman suuri pyyntikapasiteetti saalislajien osalta sekä edistetään tämän alan laajaa tutkimusta - perustetaan kokonaan tai osittain kalastukselta suojeltuja meri- tai rannikkoalueita alueilla, joilla tieteellisin todistein osoitetaan sen olevan tarpeellista - käytetään kalavarat tehokkaasti niin, että pyynnin yhteydessä kuolleet kalat muunnetaan tehokkaasti proteiineiksi - lisätään EU:n muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa yhdessä tekemän meren ekosysteemien tieteellistä tutkimusta huomattavasti tutkimusbudjetin puitteissa; 9. Katsoo tarpeelliseksi perustaa tarpeeksi joustava järjestelmä poisheittämisen vähentämiseksi minimiin erityisen lajien välisen joustavuuden avulla, jolla varmistetaan, että mitään pyydettyä lajia ei heitetä pois kiintiön puuttumisen vuoksi, sekä tekemällä poisheitettyjen alhaisen kaupallisen arvon omaavien kalalajien arviointia koskevaa tutkimusta; 10. Panee merkille ajatuksen EU:n myöntämän ympäristömerkin vakiinnuttamisesta ympäristön ja kantojen säilyttämisen takaavien sääntöjen mukaan pyydetyille mereneläville, mutta vaatii enemmän tieteellistä tietoa käsitteeseen liittyvistä käytännön kysymyksistä; Tasapainon tarve laivaston kapasiteetin ja kalavarojen välillä 11. Korostaa tarvetta sopeuttaa laivasto olemassaoleviin varoihin, minkä vuoksi jäsenvaltioiden tiukkaa monivuotisten ohjausohjelmien noudattamista olisi rohkaistava soveltuvin taloudellisin kannustimin, jotta kalastajien olisi helpompi jättää ala lopullisesti; 12. Painottaa, että laivastojen pienentäminen pitää tehdä rationaalisin ja tasapuolisin arviointiperustein ja niin, että suurimmat leikkaukset tehdään niiden laivastosegmenttien osalta, jotka kalastavat huonoimmassa tilassa olevia kalakantoja; 13. Korostaa, että yhteiskunnallisten näkökohtien pitää olla suurimpana huolenaiheena, minkä vuoksi pyyntiponnistusten vähentämisen yhteydessä pitää ajatella sosioekonomisia vaikutuksia kalastuksesta vahvasti riippuvaisilla alueilla, joilla ei lyhyellä tähtäimellä löydetä vaihtoehtoja, ja suosittelee, että näissä tapauksissa on tutkittava muita keinoja, jotka eivät merkitsisi yleistä laivastojen alasajoa; 14. Korostaa, että laivaston kapasiteetin ja kalavarojen uudelleen tasapainottamisella voisi olla huomattava rahoituksellinen merkitys yhteisön talousarvioon seuraavina tiukan budjettilinjan vuosina; Kalavarojen säilyttämismenetelmä 15. Katsoo, että tulevan varojen säilyttämis- ja hallintamenetelmän pitää olla yksinkertainen ja tehokas, ja että sitä pitää täydentää kalastajien kanssa aktiivisessa yhteistyössä laaditulla teknisiä toimenpiteitä käsittelevällä politiikalla, jonka säännöt ovat selkeät ja jolla on kalastajien tuki ja hyväksyntä; 16. Korostaa, että on tuettava sellaisten toissijaisuusperiaatteeseen perustuvien alueellisten tai paikallisten sopimusten tekoa, jotka on mukautettu kalastusalueiden erityisiin ominaispiirteisiin ja joissa säädellään pääsyä, suojeltuja merialueita ja käytettäviä pyyntivälineitä tavoitteena tukea kalavarojen rationaalista pyyntiä; 17. Ehdottaa seuraavaa: - suurimpien sallittujen saaliiden määrääminen pitää tehdä biologisin ja sosioekonomisin perustein - säilyttämispolitiikan pääperiaatteena täytyy olla siitoskannan säilyttäminen tietyllä tasolla, jotta taataan varojen uudistumiskapasiteetti - suurimpien sallittujen saaliiden jakaantuminen pitää rationalisoida kalastajien kalastusoikeuksien jaon kautta käyttäen jakoperusteen lähtökohtana suhteellisen vakauttamisen periaatetta - kalastusoikeuksien mahdollista siirrettävyyttä on tutkittava - uusia säilyttämistoimia olisi täydennettävä aikataululla, joka mahdollistaa kalastussektorin sujuvan sopeutumisen kyseisiin toimiin - on huolehdittava siitä, että paikalliset kalastajat osallistuvat nykyistä enemmän päätöksentekoon heihin itseensä vaikuttavissa asioissa - olisi ryhdyttävä erityistoimiin perinteisten pienten rannikkokalastuslaivastojen aseman turvaamiseksi, koska niillä on suurta merkitystä syrjäisille kalastusyhteisöille - 6 ja 12 meripeninkulman rajoja olisi noudatettava edelleen paikallisten yhteisöjen etujen suojelemiseksi - olisi suoritettava laajempia tutkimuksia ja kehitettävä säilyttämismenetelmiä ja -tasoja uusien tekniikoiden tuntemuksen ja tukemisen lisäämiseksi; Kalavaroja koskeva ulkopolitiikka 18. Pyytää, että yhteisön kalastusteollisuudelle tarjotaan sama vaatimus- ja korvausjärjestelmä suhteissa kolmansiin maihin kuin muille kilpaileville elintarvikealoille; 19. Kannattaa sitä, että komission neuvottelemissa kalastussopimuksissa kunnioitetaan Euroopan parlamentin jo sopimia periaatteita ja sitä, että ne mukautetaan kolmansien maiden erilaisten olosuhteiden mukaisesti, minkä vuoksi sopimusmuodon pitää olla olosuhteisiin nähden tarpeeksi laaja; 20. Korostaa, että komission neuvottelemia kolmannen sukupolven sopimuksia, jotka yrittävät yhdistää yhteisön kalastukseen liittyvät edut kyseessä olevan maan kehitysasteen kanssa, pitäisi käyttää valikoivasti ja varata ne tapauksiin, joissa kyseisillä mailla on riittävä kehitysaste yhteisön tuen ja korvausten vastaanottamiseen kaikkia osallisia hyödyttävällä tavalla; 21. Kannattaa toissijaisuusperiaatteen soveltamista myös yksityisen sektorin kaupallisissa kalastussopimuksissa, joiden neuvottelemiseen komissio ei ole osallistunut, mikä joissakin tilanteissa mahdollistaisi neuvottelun kalastusmahdollisuuksista kiinnostuneen jäsenvaltion tai -valtioiden osalta, jotka näissä tapauksissa ottaisivat yksinään vastuun taloudellisesta korvauksesta rajoittamatta kuitenkaan asianmukaisen yhteisön vähimmäismäärän soveltamista ja olisivat kansainvälisten kalastussopimusten määräysten ja merenkulkuun liittyvän lainsäädännön alaisia; 22. Ehdottaa, että yhteisön kalastusetuja kansainvälisillä vesillä puolustetaan noudattamalla tarkasti kansainvälistä lakia, mitä vaaditaan vastavuoroisesti myös muilta osapuolilta, sekä että kalavarojen säilyttämiseen kansainvälisillä vesillä käytetään samoja arviointiperusteita kuin yhteisön vesillä; 23. Katsoo, että Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen pitää olla pysyvänä ja vakaana perustana kansainväliselle avomerikalastuksen säätelylle, jonka tavoitteena on ylläpitää nykyistä rannikkovaltioiden ja avomerikalastusta harjoittavien valtioiden välistä tasapainoa; Rakennepolitiikka 24. Korostaa, että uuden rakennepolitiikan perustavoitteena on tukea kalastusoikeuden haltijoita laivastonsa uudelleen järjestelyssä, jotta kalakantoja hyödynnettäisiin järkevämmin sekä kannustettaisiin niitä omistajia, jotka haluavat lopettaa kalastustoiminnan; 25. Korostaa, että rakennepolitiikan tavoitteena on: - kehittää kalastustuotteiden jalostusteollisuutta, joka on yhä edelleen taloudellisesti ja työllisyyden kannalta vaihtoehto mahdolliselle työpaikkojen vähenemiselle rannikkoalueilla - ylläpitää pienimuotoista kalastusta harjoittaville aluksille tähdättyä erityispolitiikkaa, jossa määritellään lisätukitoimet näistä varoista riippuvaisille rannikkoseutujen asukkaille - tarjota tukitoimenpiteitä laivastojen sopeuttamiseksi saatavissa oleviin kiintiöihin vapaaehtoisluontoisten hankkeiden pohjalta pyynnin kannattavuuden parantamiseksi - ryhtyä toimenpiteisiin rannikkoalueiden eheyttävän kehityksen kannustamiseksi tavoitteena taata niiden taloudellisen toiminnan säilyttäminen ja edistää niiden kalavarojen asianmukaista pyyntiä; Vesiviljelyyn liittyvät toimet 26. Korostaa, että tarkistettu YKP tarkastelee yhtenä prioriteettinaan meriviljelytekniikoiden järkiperäistä kehittämistä pitäen erityisenä huomion kohteena sen potentiaalia toimittaa korkealaatuista proteiinia yhteisön markkinoille ja mahdollisuuksia luoda pyyntikalastukselle vaihtoehtoisia työpaikkoja; 27. Varoittaa kuitenkin näiden tekniikoiden valvomattoman kehityksen ja puutteellisen suunnittelun vakavista seurauksista ekosysteemeille ja mahdollisista ristiriidoista muiden, sekä nykyisten että tulevien merialueiden hyödyntämistapojen suhteen, minkä vuoksi katsoo välttämättömäksi ottaa käyttöön välittömästi alueiden käyttöä koskevan kartan ottaen huomioon mahdollisten viljelmien kannattavuuden, vesityypin, markkinatarpeet ja muun käytön aiheuttamat häiriöt; korostaa, että on hankittava lisää tietoa eläinlääkinnällisestä valvonnasta ja riskeistä, jotka liittyvät vesiviljelyssä käytettäviin tautientorjunta-aineisiin; 28. Katsoo, että näin ollen toissijaisuusperiaatetta on sovellettava mahdollisimman laajasti, sillä kyseessä on yksinomaan rannikkovesien ja jopa sisävesialueiden käyttö ja koska tietojen vaihdolla kokemuksista, havaituista ongelmista ja tutkimuksen tilasta on merkitystä yhteisön tulevalle vesiviljelypolitiikalle; Jalostusteollisuus 29. Kiinnittää huomiota tämän alan ja muiden kalastuksen alan politiikkojen keskinäiseen riippuvuuteen, erityisesti rakennepolitiikan ja yhteisen markkinajärjestelyn osalta, koska ala on erittäin riippuvainen hankintamahdollisuuksiensa suhteen yhteisön laivaston saaliista tai yhteisön vesiviljelystä. Näitä politiikkoja valmisteltaessa vuoden 2002 jälkeen noudatettavan YKP:n on otettava tavoitteissaan huomioon jalostusteollisuuden tarpeet; 30. Kehottaa edistämään uusien mallien ja tuotteiden tutkimusta ja kehitystä sekä erityisesti kehittämään kampanjoita, joissa tehdään tunnetuksi kuluttajien tiedonpuutteen vuoksi teollisuuden kalastus- ja jalostusalojen vähäarvoisina pitämien pyydettävien tai viljeltävien kalojen hyväksikäyttöä; 31. Suosittaa tutkimusta «yhteisön laatumerkinnän» käyttöönotosta tuotteille, jotka on jalostettu yhteisössä ja/tai ovat peräisin yhteisön vesiltä; Kalastuksen yhteinen markkinajärjestely 32. Varoittaa nykyisen yhteisen markkinajärjestelyn toimintaa tarkasteltuaan, että mikään tuleva markkinajärjestely ei ole kannattava sovelluksessaan tai täytä yhteisön markkinoiden tasapainottamistavoitteita, mikäli se ei ole täydessä sopusoinnussa muiden politiikkojen kanssa; avoimien markkinoiden erityispiirteistä huolimatta on tämän seurauksena kaikkia muiden alojen päätöksiä tarkasteltava niiden yhteiselle markkinajärjestelylle aiheuttamien seurausten suhteen ennen päätöksen täytäntöönpanoa; 33. Pitää tarpeellisena tuotannon tarjonnan keskittämisen edistämistä perustamalla ja vahvistamalla soveltuvan yhteisön rahoituksen avulla osuuskuntia ja tuottajajärjestöjä, jotka pyrkivät ylläpitämään tuottajahintoja ja vahvistamaan asemaa markkinointi- ja jalostusalojen kanssa käytävissä neuvotteluissa; 34. Ehdottaa muutamia perussääntöjä, joita uuden yhteisen markkinajärjestelyn on noudatettava: - eri markkinoiden toiminnan käyttäytymisestä mahdollisesti päivittäistietoja tarjoava täydellinen tietopalvelu ja tarvittaessa luettelon laatiminen suurille hintavaihteluille herkimmistä tuotteista, mikä mahdollistaa sen, että asioihin voidaan tarvittaessa puuttua tehokkaasti - tarkoituksenmukainen, avoin teknis-terveydellinen valvonta, joka takaa yhdenmukaisen laadun koko yhteisön alueella sekä tarkka ja säännöllinen seuranta kolmansista maista tuleville tuotteille - riittävien mekanismien perustaminen kriisien estämiseksi niin, että toimijat voivat ryhtyä toimenpiteisiin jäämättä odottamaan vastaavan yhteisön asetuksen julkistamista - tuottajajärjestöjen roolin vahvistaminen ja kannustaminen etukäteissopimuksiin jalostussektorin kanssa, samoin kuin tehokas tuotteiden tunnistamispolitiikka, jolla varmistetaan tunnistaminen jokaisessa tuotantovaiheessa ja mahdollistetaan niiden arviointi; 35. Pyytää, että yleisen tullietuusjärjestelmän toiminnasta laaditaan perusteellinen tutkimus sen varmistamiseksi, että se palvelee alkuperäistarkoitustaan; Valvontapolitiikka 36. Katsoo, että nykyisen yhteisön valvontajärjestelmän valtavat puutteet johtuvat toimivaltaa käyttävien jäsenvaltioiden arviointiperusteiden ja lainsäädännön moninaisuudesta ja eroista, erityisesti riittämättömän valvontakapasiteetin ja sen aiheuttaman riittämättömän valvonnan tason suhteen; 37. Ehdottaa, että järjestelmää järkeistetään laatimalla lakeja ja rangaistusjärjestelmä, joissa edellytetään yhteisten vähimmäisvaatimusten noudattamista; 38. Korostaa, että edellä mainitusta huolimatta yhteisön tarkastus- ja valvontatoimintaa pitää vahvistaa; 39. Pyytää, että valvontapolitiikka ei rajoitu käytännössä vain säilyttämistä koskeviin näkökulmiin ja että sitä laajennetaan koskemaan tuotteiden kuljetusta ja markkinointia sekä kaikkien yhteisön säädösten noudattamista, mukaanlukien monivuotiset ohjausohjelmat; 40. Pyytää erityisesti, että kiintiöiden noudattamisen valvontaa lisätään valvomalla tiukemmin pääasiassa yhteisön suuria purkusatamia; 41. Pyytää lisäksi nostamaan olemassaolevan valvonnan tasoa kolmansien maiden tuotteiden osalta siten, että ulkopuolisia tuotteita ei päästetä yhteisöön, mikäli ne eivät täytä yhteisön tuottajilta edellytettyjä normeja; YKP:n hajauttaminen 42. Muistuttaa, että toissijaisuusperiaate voisi olla olennaisempi osa tulevaa YKP:ta ja että on olemassa useita vastuualueita, joita alan tilanteen tuntemuksen ja läheisyyden vuoksi on paljon tehokkaampaa hoitaa jäsenvaltioista tai alue- ja paikallishallinnoista käsin; 43. Painottaa, että vaikka YKP antaa komissiolle paljon liikkumavaraa, se ei saa olla este kaikkien kalavarojen hallinnassa mukana olevien osallistumiselle, mukaan lukien kalastajat ja heidän järjestönsä, joilla on erityiset edellytykset osallistua yhteistyöhön ja vastuunjakoon, jota komission olisi edelleenkin edistettävä ja jota ei tule keskittää yksinomaan Brysseliin; 44. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle sekä jäsenvaltioiden hallituksille, parlamenteille ja kalastusalan järjestöille.