Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta:

"Komission vihreä kirja Euroopan unionin elintarvikelainsäädännön yleiset periaatteet", ja "Komission tiedonanto kuluttajien terveydestä ja elintarvikkeiden turvallisuudesta"

(98/C 19/19)

Komissio päätti 12. toukokuuta 1997 (vihreä kirja) ja 14. toukokuuta 1997 (tiedonanto) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Komission vihreä kirja Euroopan unionin elintarvikelainsäädännön yleiset periaatteet" ja "Komission tiedonanto kuluttajien terveydestä ja elintarvikkeiden turvallisuudesta".

Asian valmistelusta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttaja-asiain jaosto antoi lausuntonsa 7. lokakuuta 1997. Esittelijänä toimi Johannes Jaschick.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. 30. lokakuuta 1997 pitämässään 349. täysistunnossaan (lokakuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 93 ääntä puolesta, 5 vastaan, ja 5 pidättyi äänestämästä.

I. VIHREÄ KIRJA EUROOPAN UNIONIN ELINTARVIKELAINSÄÄDÄNNÖN YLEISISTÄ PERIAATTEISTA

1. Johdanto

1.1. Vihreässä kirjassa käsitellään yhteisölainsäädännön tärkeimpiä elintarvikesektoria koskevia säännöksiä. Samalla kun kirjassa otetaan kantaa moniin yksittäisiin kysymyksiin ja pyydetään näistä palautetta, sen pyrkimyksenä on myös synnyttää julkista keskustelua siitä, kuinka

nykyiset elintarvikealaa koskevat määräykset vastaavat kuluttajien, valmistajien, jalostajien ja kauppiaiden vaatimuksia ja odotuksia;

riittäviä toimenpiteet ovat valvonta- ja tarkastustoimen päätavoitteen kannalta eli miten varmistetaan terveellisten ja syötäväksi kelpaavien elintarvikkeiden saanti, ja kuinka välttämättömiä ja tarkoituksenmukaisia ovat yhteisön elintarvikelainsäädännön jatkokehittämiseksi toteutetut toimet.

1.2. Vihreästä kirjasta saadun palautteen perusteella komissio aikoo lisäksi selvittää, tarvitaanko yhteisön elintarvikelainsäädäntöä varten yleisluontoista direktiiviehdotusta, tulisiko olemassaolevaa elintarvikelainsäädäntöä koota yhteen ja tarkentaa ja tarvitaanko ei-lainsäädännöllisiä toimenpide-ehdotuksia esim. menettely- ja toimintatapojen muuttamiseksi.

2. Yleisiä huomioita

2.1. Komitea suhtautuu myönteisesti komission tavoitteeseen avata vihreän kirjan avulla yleinen keskustelu yhteisön elintavikelainsäädännöstä ja johtaa yhteisön tulevaa elintarvikepolitiikkaa laveammalle pohjalle. Komitean mielestä vihreä kirja tarjoaa hyvän perustan keskustelulle ja antaa mahdollisuuden kehittää eurooppalaista elintarvikelainsäädäntöä avoimen ja tehokkaan elintarviketarjonnan suuntaan. Komitea huomauttaa kuitenkin, ettei vielä ole kattavaa ja yhtenäistä EU:n elintarvikepolitiikkaa, johon elintarvikelainsäädännön eri palaset voisivat perustua. Tällainen kattava politiikka, jossa hahmotellaan elintarvikelainsäädännön yleisperiaatteet, tulisi laatia mahdollisimman pian. Ensimmäinen askel tähän suuntaan voitaisiin ottaa laatimalla valkoinen kirja elintarvikelainsäädännöstä ja -politiikasta. Lisäksi komitea kehottaa komissiota tekemään ehdotuksen yleiseksi elintarvikelainsäädäntödirektiiviksi.

2.2. Komitea korostaa kuluttajasuojan merkitystä ja aktiivista ja korkeatasoista kansanterveystyötä ja kuluttajien turvallisuuden takaamista. Komitea suhtautuu myös myönteisesti ratifioitavana olevan Amsterdamin sopimuksen sisältämään perustamissopimuksen 129 ja 129 a artiklojen vahvistamiseen, jotta kuluttajat voisivat olla varmoja siitä, että terveydelliset näkökohdat ovat etusijalla taloudellisiin etuihin nähden.

2.2.1. Jotta pystyttäisiin pitämään yllä korkeata terveydenhuollon ja kuluttajasuojan tasoa, komitea painottaa erityisesti ennaltaehkäisyn periaatteen tiukkaa noudattamista. Tämä tarkoittaa sitä, että kun on olemassa sellaisia tieteellisiä epävarmuustekijöitä, joiden vuoksi kattava riskien selvittäminen on mahdotonta, näiden epävarmuustekijöiden hallinta on otettava sopivalla tavalla huomioon. Komitea painottaa kuitenkin, että lähestymistapa, jossa sallitaan kaikki, mikä ei suoranaisesti vahingoita terveyttä, ei ole kuluttajien kannalta tyydyttävä. Tämän vuoksi komitea korostaa, että on selkeästi sitouduttava ennaltaehkäisevään terveyden- ja kuluttajansuojeluun. Sekä tämä että ennaltaehkäisyperiaate tulee sisällyttää edellä mainittuun yleiseen elintarvikelainsäädäntödirektiiviin.

2.2.2. Komitea huomauttaa, että riskitön tila ei ole mahdollinen ja että pääsääntöisesti on hyväksyttävä elämään liittyvä perusriski. Näissä kysymyksissä on myös kuluttajalla itsellään tietty vastuu kannettavana, minkä merkitystä TSK ei aliarvioi.

2.2.3. TSK katsoo, että oikeudellisesta säännöstöstä pitää tehdä niin yksityiskohtainen kuin tarpeellista, mutta myös niin yksinkertainen kuin mahdollista, sillä kuluttajan luottamusta ei pystytä rakentamaan erittäin monimutkaisella ja äärimmäisen hienojakoisella oikeussäännöstöllä. Pikemminkin on tarpeen tuoda nykyiset ja hyväksi osoittautuneet elintarvikkeiden korkean laadun taanneet turvajärjestelmät ja voimassaoleva lainsäädäntö lähemmäs kuluttajia. Kuluttajien luottamusta voidaan myös lisätä parantamalla yhteisön järjestelmien avoimuutta.

2.3. Komitea toteaa, että jo aiemmin sisämarkkinoita kehitettäessä on päästy pitkälle kuluttajasuojan luomisessa. Komitea muistuttaa, että myös tulevaisuudessa on tärkeää taata tavaroiden vapaa liikkuvuus.

2.4. Komitea painottaa näiden kysymysten kansainvälistä merkitystä ja sitä, että olisi välttämätöntä luoda maailmankauppaan yhteiset periaatteet kuluttajien edun ja eurooppalaisen talouselämän kilpailukyvyn turvaamiseksi.

2.5. Komitea lähtee siitä, että vihreässä kirjassa ehdotettu elintarvikelainsäädännön tarkistus edistää kuluttajan luottamusta yhteisön elintarvikelainsäädäntöön, sen suojamekanismeihin ja hallintojärjestelmään, joka on vastuussa sen toimeenpanosta ja valvonnasta.

3. Erityishuomioita vihreän kirjan valikoiduista kohdista

3.1. Johdanto (osa I)

3.1.1. Komitea yhtyy komission käsitykseen (ks. I.4), että elintarvikepolitiikkaa muotoiltaessa innovoinnin ja kilpailukyvyn vaatimukset sekä muut sosioekonomiset suuntaukset tulee riittävästi ottaa huomioon. Sellaisten kansainvälisten standardien kuten Codex Alimentarius huomioonottaminen on tässä erityisen tärkeää, kunhan päätöksenteko heijastaa pätevyyden, riippumattomuuden ja avoimuuden periaatteita. Tällaisten mittareiden avulla voidaan näin verrata EU:n sääntelykehystä kilpailevien talouksien lainsäädännön asettamiin toimintarajoihin. Edelleen on välttämätöntä kehittää mahdollisuuksia sopeuttaa aiempaa nopeammin yhteisön sääntelyjärjestelmää uusimman tieteellisen tietämyksen ja tuoreimpien innovaatioiden mukaisesti. Tällä tavoin elintarviketeollisuus kykenee pysymään kilpailukykyisenä kansainvälisessä kaupassa ja ajan tasalla teknisessä kehityksessä.

3.1.2. Komitea katsoo, että yhteisölle väistämättä lankeaa tehtäviä ravintotalouden (I.5) alalla. Kuluttajavalistuksen ja -neuvonnan edistäminen on tärkeä tehtävä, jotta kuluttaja pystyy tekemään ostopäätöksen riittävästi asioihin perehtyneenä (). Yhteisötason ravintosäännösten ja lainsäädännöllisten toimien toteuttaminen ei komitean näkemyksen mukaan ole tarkoituksenmukaista Euroopan monimuotoisten ruokatottumusten vuoksi. Yhteisön tulisi puuttua vain välttämättömimpiin seikkoihin.

3.2. EU:n elintarvikelainsäädännön yksinkertaistaminen ja järkeistäminen (osa II)

3.2.1. Yhteisön elintarvikelainsäädäntöä tulee yksinkertaistaa ja järkeistää, sikäli kuin näin ei vaaranneta tarvittavia turvallisuusnormeja. Sääntöjen laadulla on oltava etusija määrään nähden. Kaiken kaikkiaan sääntöjen yksinkertaistaminen ei saa johtaa siihen, että sisämarkkinoille välttämätön sääntely hoidetaan uudestaan kansalliselta pohjalta. On myös erittäin tärkeää selvittää, mikä olisi asianmukainen tapa suhtautua tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta haitallisiin kansallisiin sääntelyaloitteisiin.

3.2.2. Kysymystä talouden itsesääntelystä ja vapaaehtoisista toimista yhteisön tasolla (II.4) on yhtä lailla tarkasteltava erillisinä kysymyksinä. Lähtökohtana on korostettava talouselämän omaa vastuullisuutta. Missä määrin tämän taas käytännössä pitäisi tarkoittaa "itsesäätelyä", tulee päättää tapauskohtaisesti. Riippumatta voimassaolevista turvallisuusvaatimuksista tulee vapaaehtoisuuteen perustuvat säätelytoimet pääsääntöisesti tarkastaa ennen oikeussäännösten vahvistamista. Komitea katsoo, että myös vapaaehtoisiin, eritoten kansallisen tason säätelytoimiin, joihin vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ei välittömästi sovelleta, tällaisen tunnustamisen tulisi lähtökohtaisesti saada jalansijaa. Vain milloin sisämarkkinoilla käytössä olevat vapaaehtoiset sääntelykeinot huomioidaan myös kansallisten rajojen ulkopuolella, voidaan torjua näiden tosiasiallisten kaupan esteiden syntyminen.

3.2.3. Ei ole yleispätevää vastausta siihen, pitäisikö sisämarkkinoilla suosia yleisiä vai kohteeltaan rajattuja, vertikaalisia vai horisontaalisia määräyksiä (II.3 ja II.5). Vaikka lähtökohtaisesti suositaan yleisiä ja horisontaalisia sääntöjä, tätä ei kuitenkaan voida pitää ehdottomana periaatteena. Pikemminkin on yksittäistapauksessa selvitettävä, mitkä menettelytavat sopivat kyseiseen asiayhteyteen. Siten erityisen vaikeissa poikkeustapauksissa voi olla suorastaan välttämätöntä antaa asiassa yksityiskohtaisia ja/tai vertikaalisia määräyksiä.

3.2.4. Yhtä valtiota koskevien lainsäädäntöaloitteiden suhteen (II.7) komitea kannattaa vihreässä kirjassa esitettyä toimintatapaa ja katsoo, että jäsenvaltion tulee tarkistetun direktiivin 83/189/ETY mukaisesti osoittaa, että kansalliset normit eivät ole sisämarkkinoiden toiminnan kannalta haitallisia. Mitä tulee kansallisista säädöksistä tiedottamisvelvollisuuteen, kannattaa komitea näkemystä, että pakkausmerkintöjä, saastuttavia aineita ja hygieniaa koskevat toimivaltuudet pitäisi laajentaa koko yhteisön elintarvikelainsäädäntöön. On suositeltavaa kehittää selkeitä periaatteita uusien kansallisten lakialoitteiden arviointia varten. Samassa yhteydessä on asiallisesti arvioitava yhtäältä läheisyysperiaatetta ja kansallisten säännösten tarpeellisuutta ja niiden perusteiden hyväksyttävyyttä ja toisaalta eurooppalaisen yhtenäistämisen asettamia vaatimuksia.

3.2.5. Teknisten sidosaineiden, elintarvikkeisiin lisättävien vitamiinien ja mineraalien ja ravintoarvoja kohottavien aineiden (II.8) käytön suhteen komitea yhtyy komission näkemykseen, jonka mukaan vastavuoroisen tunnustamisen periaate ei voi olla ratkaisu sisämarkkinoille aiheutuviin haittoihin, ja tämän vuoksi on aloitettava kuulemiset näitä aloja koskevien säädösten sisällöstä ().

3.3. Voimassaolevien oikeussäännösten tarkistaminen (osa III)

3.3.1. Yhteisölainsäädännön sopeuttamisesta tekniseen kehitykseen ja innovaatioihin (III.4) komitea katsoo, että vain puhtaasti tekniset määräykset tulisi käsitellä komiteamenettelyä käyttäen. Laajakantoiset periaatteelliset ja kuluttajien kannalta merkittävät kysymykset tulisi kuitenkin ratkaista poliittisella päätöksentekomenettelyllä.

3.3.2. Komitea kannattaa ajatusta, että otettaisiin käyttöön Euroopan laajuisesti sovellettava määritelmä käsitteelle "elintarvike" ja muille yleisesti tärkeille käsitteille (III.5). Tällaiset määritelmät pitäisi liittää osaksi yleistä elintarvikesääntöä, joka sisältäisi myös muita perustavia määräyksiä. Vain tällä tavoin voidaan taata, että eurooppalaista elintarvikelainsäädäntöä sovelletaan yhdenmukaisesti koko Euroopan unionin alueella.

3.3.2.1. Kuten vihreässä kirjassakin huomautetaan, ehdotettu elintarvikkeen määritelmä herättää kuitenkin kysymyksen siitä, voidaanko sitä soveltaa yleisesti alkutuotteisiin, joita voidaan käyttää paitsi elintarvikkeina myös lisäaineina tai jotka voidaan jalostaa teollisuustuotteiksi. Tästä huolimatta komitea kannattaa ehdotusta käyttää Codex Alimentariuksesta lainattua määritelmää. Poikkeuksen voivat muodostaa alkutuotteet, joista voidaan heti kiistattomasti todeta, etteivät ne missään vaiheessa eivätkä missään muodossa kulkeudu ravintoketjuun.

3.3.3. Komitea suhtautuu erityisen myönteisesti käynnistettyyn yhteisön hygieniasäännösten (III.6) yksinkertaistamis- ja järkeistämistyöhön.

3.3.3.1. Olemassaolevat lukuisat vertikaaliset direktiivit, jotka sisältävät erityisiä määräyksiä yksittäisistä hygienian kannalta pulmallisista tuotealueista (esim. lihan-, kalan- ja maidonjalostus), ovat epäyhtenäisiä ja johtavat etenkin sellaisten yritysten kannalta, joita koskee useampi kuin yksi määräys korkeisiin rekisteröintimaksuihin ja raskaaseen hallintoon. Komission esittämään ehdotukseen määräysten kokoamisesta yhdeksi tekstiksi ja sen suunnittelemaan lausuntomenettelyyn vertikaalisten säännösten yksinkertaistamisen yhteydessä suhtaudutaan myönteisesti.

3.3.3.2. Vihreä kirja suuntautuu ilahduttavasti kohti yleisen hygieniadirektiivin 93/43/ETY osoittamaa mallia. Komitea yhtyy komission näkemykseen, että johdonmukainen ja yhtenäinen elintarvikehygieniaa koskeva sääntökokonaisuus pystytään luomaan parhaiten noudattamalla HACCP-periaatteita () ja rajoittamalla erityissäännösten antaminen vain tapauksiin, joissa tätä pidetään ehdottoman välttämättömänä. Tässä kysymyksessä komitea katsoo, että niin vertikaaliset kuin horisontaaliset hygieniamääräykset pitää koota yhdeksi tekstikokonaisuudeksi jo ehdotettua laajemmin. Komitea toteaa kuitenkin, että jos näin menetellään, tällaisen asiakirjan oikeudellinen perusta tulee selvittää, koska nykyinen säännöstö perustuu perustamissopimuksen useihin eri artikloihin.

3.3.3.3. HACCP-periaatteita pitäisi soveltaa koko elintarvikeketjuun ("pellolta pöytään") ja kaikkiin yrityksiin niiden koosta ja toiminnan luonteesta riippumatta. Pk- ja maatalousyrityksille on järjestettävä erityisneuvontaa, jotta ne kykenevät noudattamaan näitä periaatteita.

3.3.3.4. Komitea pitää käynnistettyä säännösten yksinkertaistamis- ja järkeistämistyötä välttämättömänä. Tässä työssä on erityisesti pantava painoa tulevien säännösten sovellusalueen selkeään rajaamiseen (ks. kohta 3.3.3.2) eritoten siten, että määritelmät muotoillaan yleisellä ja käytännönläheisellä tasolla. Komitea katsoo, että eläinhygieniaa koskevien säännösten sovellusaluetta ei pitäisi ulottaa eläinkunnasta lähtöisin olevien elintarvikkeiden vähittäiskauppaan, koska direktiivissä 93/43/ETY niistä on olemassa yleisiä määräyksiä, ja näin on varmistettu se, että asianmukaiset hygieniaa koskevat vaatimukset täyttyvät.

3.3.3.5. Muiden kuin eläinkunnasta peräisin olevien alkutuotteiden suhteen komitea katsoo, että turvallisuuden ja hygienian kannalta kriittisiä kysymyksiä ovat kasvimyrkkyjäämät ja tuotteiden sisältämät vieraat aineet. On tarpeen antaa sikäli kuin vastaavia säädöksiä ei vielä ole olemassa kasvimyrkkyjäämiä ja saasterajoja koskevia yhteisötason säädöksiä, ottaen huomioon tiukimmat tieteelliset kriteerit ja hyödyntäen yhteisön tasolla toimivia tieteellisiä komiteoita. Lisäksi kasvimyrkkyjäämärajojen valvonnan tulee olla erittäin tiukkaa. Kasvimyrkkysääntöjä laadittaessa on myös huomioitava työsuojeluun liittyvät vaatimukset. Turvallisuuden ja hygienian takaamiseksi tarvittavat säännöt tulee rajoittaa kriittisiin kysymyksiin. Tämän pitemmälle menevään sääntelyyn ei näytä olevan tarvetta.

3.3.4. Komitea korostaa elintarvikkeiden laadun merkitystä ja huomauttaa, että elintarviketarjonnan taso on jo tähän mennessä saatu korkeaksi. Komitea pitää laatusäännösten yhdenmukaistamista (III.7) välttämättömänä vain kansanterveyden kannalta tärkeissä kysymyksissä. Muilta osin ei eurooppalaisen tuotevalikoiman laajuuden kannalta ole mielekästä, että laatukriteerejä vastedeskään yhdenmukaistettaisiin. Kansallisista laatuvaatimuksista mahdollisesti aiheutuviin kaupan esteisiin tulee puuttua soveltamalla johdonmukaisesti vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Soveltamalla tiukasti vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta pystytään poikkeavista kansallisista laatunormeista syntyvät ongelmat pelkistämään tuotemerkintöjä koskevaksi kysymykseksi. Kuluttajien tuotevalintaa koskevien päätösten helpottamiseksi direktiiviin 79/112/ETY viime tarkistuksessa otettiin mukaan säännökset ainesosien ja niiden määrien merkinnöistä.

3.3.4.1. Komitea muistuttaa neuvoston antamasta asetuksesta maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityismerkinnöistä (2082/92/ETY) ja neuvoston asetuksesta maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten nimikkeiden ja alkuperämerkintöjen suojasta (2081/92/ETY), jotka tarjoavat välineitä elintarvikkeiden laatuluokitusten eriyttämiseen ja mahdollisuuden erikoistuotteiden suojaamiseen. Näiden säädösten merkitys on tähän mennessä kuitenkin ollut vähäinen.

3.3.4.2. Sellaiset laatua koskevat määräykset, joilla ei ole merkitystä terveydelle, pitäisi komitean käsityksen mukaan yhden- ja johdonmukaisuuden vuoksi jättää eläinhygienisten säännösten ulkopuolelle.

3.3.5. Elintarvikemerkintöjä koskevien säännösten suhteen (III.8) kiinnitetään huomiota siihen, että tuotemerkinnöillä on yhä suurempi vaikutus kuluttajan valintaan. Tässä mielessä elintarvikemerkinnöillä on merkittävä rooli sisämarkkinoilla, ja niiden tulee täyttää tuotemerkinnälle asetettavat vaatimukset. Jotta merkinnät täyttävät kolme tärkeää funktiota eli tuotteen tunnistamisen, kuluttajavalistuksen ja tuotemarkkinoinnin, tarvitaan tunnistettava ja luettava, yksinkertainen ja ymmärrettävä, mielenkiintoinen ja ilmaisultaan ytimekäs merkintä, joka ei saa johtaa kuluttajaa harhaan. On myös kiinnitettävä huomiota siihen, että kuluttajat toivovat saavansa ja heillä on intressi haluta yhä enemmän erityisinformaatiota. Tämä koskee mm. geneettisesti muunneltuja organismeja sisältäviä tai niistä jalostettuja elintarvikkeita, tuotantomenetelmiä, pakkauspäivämäärämerkintöjä sekä lopputuotteiden raaka-aineyhdistelmiä. Viimeksi mainitun kysymyksen suhteen komitea katsoo, että 25 prosentin sääntö tulisi kumota.

3.3.5.1. On kuitenkin ymmärrettävä, että pakkausmerkintöjen määrälläkin on rajansa ja että tietoa voidaan joutua hakemaan muuta kautta, esim. ilmaisista palvelunumeroista, kauppojen viivakoodilukijoiden avulla, tietopankeista, Internetistä jne. Siitä näkökulmasta, että yhteisössä on yli 40 merkintään pääosin velvoittavaa elintarvikemerkintöjä koskevaa säännöstä ja että pakkausmerkinnät ovat yhä laajempia, mikä vaikeuttaa niiden ymmärtämistä, on kuluttajien edun mukaista pyrkiä merkintäsäännöstön tarkistamiseen. Pakollinen merkintä pitäisi rajoittaa ostopäätöksen kannalta olennaiseen tietoon. Muista seikoista tulisi voida tiedottaa vapaaehtoisin merkinnöin.

3.3.5.2. Komitea katsoo, että ravintoarvoa koskevat merkinnät tulisi tehdä pakollisiksi (). Ennen kuin näin tehdään, tulisi tämäntyyppisiä merkintöjä kuitenkin tehostaa. Tätä varten tarvitaan laajamittaisia tiedotus- ja valistuskampanjoita, sillä kuluttajat eivät nykyään tunne ravintoarvoa koskevia merkintöjä kovin hyvin eivätkä siten ymmärrä niitä. Lisäksi on kiinnitettävä huomiota tietojen esitystapaan, jotta ne ovat kuluttajien kannalta ymmärrettäviä ja hyödyllisiä ().

3.3.5.3. Elintarvikedirektiivin 79/112/ETY osalta tarvitaan komitean näkemyksen mukaan kodifiointia. Vertikaalisia merkintöjä koskevia säännöksiä tarvitaan siltä osin kuin ne koskevat horisontaalisiin merkintäsäännöksiin liittyviä kysymyksiä. Säännöt voitaisiin koota yhteen direktiivissä 79/112/ETY. Vertikaalisten erityissäännösten pitäisi sisältää vain tuotekohtaisia merkintämääräyksiä. Mikäli tiettyjä tuoteryhmiä koskevia horisontaalisia merkintämääräyksiä muokataan, ne pitäisi vastaavasti siirtää myös horisontaaliseen säännöstöön.

3.3.5.4. Komitea toteaa, että direktiivi 79/112/ETY sisältää säännöksiä myös mainonnasta. Lähtökohtaisesti mainoksen ja tuotemerkinnän ei pitäisi olla ristiriidassa keskenään, ts. mainonnan pitäisi täydentää merkinnän sisältämiä tietoja eikä kumota niitä.

3.3.5.4.1. Mainontaan ja erityisesti terveyttä tai sairauksia koskeviin väittämiin suhtaudutaan jäsenmaissa eri tavoin, mikä aiheuttaa sisämarkkinoiden kannalta ongelmia. Näin on siitä huolimatta, että direktiivi 79/112/ETY (2 artiklan 1b kohta) sisältää yleissäännön, joka kieltää väittämästä yleiseen käyttöön tarkoitetun elintarvikkeen mainoksessa, että tuotteella on ominaisuuksia, jotka ehkäisevät, hoitavat tai parantavat sairauksia. Mainonnassa ei myöskään saa antaa vaikutelmaa tällaisten ominaisuuksien olemassaolosta. Tällainen yleinen sääntö riittää myös periaatteessa ohjaamaan sairauksien hoitoa koskevaa mainontaa. Direktiivin 79/112/ETY 2 artiklan 1b kohtaa tulisi kuitenkin tulkita ja soveltaa yhtenäisellä tavalla kaikissa jäsenvaltioissa. Terveyttä koskevista väittämistä ei ole tällaisia yleisiä sääntöjä. Niinpä tällaiset väittämät, vaikka ne eivät tiukasti ottaen olisikaan nykyisen EU:n lainsäädännön mukaan harhaanjohtavia, saattavat aiheuttaa elintarvikkeita ja ravintoa koskevia väärinkäsityksiä.

Tämän vuoksi on ehkä tarpeen tehdä direktiivin 79/112/ETY 2 artiklaan selventäviä tarkistuksia, jolloin se sisältäisi seuraavat periaatteet:

kielletään sellainen mainonta, jossa elintarvikkeen väitetään hoitavan tai parantavan sairauksia;

terveyttä koskevat väittämät sallitaan, mikäli pätevät asiantuntijat ovat niistä laajalti yhtä mieltä julkisesti saatavilla olevan todistusaineiston perusteella ja ne lisäävät kuluttajien tietoisuutta terveyden ja ruokavalion välisestä yhteydestä. Lisäksi tulisi luoda terveysväittämiä valvova järjestelmä;

mainonnan sisältämät maininnat ravintoarvoista ja terveellisistä ruokailutottumuksista kuin myös ravintoaineiden ja ruokailutottumusten vaikutuksesta terveyteen tai niiden vaikutuksista sairastumisriskin vähentäjänä ovat sallittuja, mikäli niiden tueksi on esittää tieteellistä todistusaineistoa.

3.4. Turvallisuuden varmistaminen (osa IV)

3.4.1. Komitea kannattaa komission näkemyksen mukaisesti ennaltaehkäisyn (IV.2) periaatteen ankaraa soveltamista elintarviketurvallisuuteen ja elintarvikelainsäädäntöön.

3.4.2. Yleisen hygieniaa koskevan direktiivin 93/43/ETY 10 artiklan sisältämien, yhteisön sisäistä kauppaa koskevien turvasäännösten sovellusalueen laajentamista ei pidetä tarpeellisena, koska tuoteturvallisuusdirektiivi sisältää toimivat säännökset yhteisön sisäisestä kaupasta, ja välittömässä vaaratilanteessa viranomaisilla on mahdollisuus reagoida asianmukaisesti. Mikäli laaditaan tästä pitemmälle meneviä turvasääntöjä, niissä pitäisi yhdenmukaisuussyistä ottaa huomioon jo olemassaoleva eläinlääketieteellinen säännöstö.

3.4.3. Komitea suhtautuu myönteisesti sellaisen yleisen velvoitteen säätämiseen, jonka pyrkimyksenä on taata, että elintarvikkeet ovat syötäväksi kelpaavia ja turvallisia. Tällaisen velvoitteen avulla voitaneen vähentää tällä alalla esiintyvien säädösten lukumäärää.

3.4.3.1. Komitea kannattaa asianmukaisen huolellisuuden periaatteen ("due diligence defence") käyttöönottoa siten, että kauppiaan rikosoikeudellinen vastuu päättyy silloin, kun hän on tehnyt kaiken, mitä häneltä voidaan odottaa sen varmistamiseksi, että elintarvike vastaa lain asettamia määräyksiä. On selvitettävä, missä määrin tätä periaatetta voidaan soveltaa eri maiden kansallisiin oikeusjärjestelmiin. Ainakin asianmukaisen huolellisuuden periaatteen lähtökohta täytyisi ottaa huomioon, vaikka käsite tyypillisesti kuuluukin common law oikeusjärjestelmään eikä mannereurooppalaiseen oikeusjärjestelmään, jossa rikosoikeudellinen vastuu liittyy syyllisyyteen ja jossa noudatetaan periaatetta "in dubio pro reo".

3.4.4. Komitea toistaa jo lukuisissa lausunnoissa aiemmin esittämänsä kannan, että tuotevastuudirektiivin (IV.8) 85/374/ETY sovellusaluetta laajennettaisiin jalostamattomiin maatalouden alkutuotteisiin (). Tällöin olisi huomioitava näiden tuotteiden erikoispiirteet sekä se, että alalla on jo olemassa yksityiskohtaisia säännöksiä. TSK käsittelee maatalouden alkutuotteiden tuotevastuukysymyksiä uudelleen lähikuukausina, kun sitä kuullaan komission ehdotuksesta direktiivin 85/374/ETY muuttamisesta niin, että kyseiset tuotteet liitettäisiin tämän direktiivin piiriin.

3.4.5. Kun on kysymys siitä, miten riittävässä määrin huolehditaan kuluttajien uusista tarpeista, komitea painottaa vihreässä kirjassa esitettyjä näkemyksiä, joiden mukaan kokemus osoittaa, että valmistaja tai kauppayritys täyttää usein vapaaehtoiselta pohjalta kuluttajan todelliset toiveet saada lisätietoja elintarvikkeen eri ominaisuuksista mm. tuoteselostein tai puhelimitse tai Internetin kautta tarjottavan tiedon avulla. Tällaisten nopeasti muuttuvien tiedon tarpeiden tyydytys pitäisi myös jatkossa hoitaa vapaaehtoiselta pohjalta. Kuluttajien uusien toiveiden huomioon ottaminen vahvistaa kuluttajaluottamusta.

3.5. Sisämarkkinasäännösten tehokas täytäntöönpano (osa V)

3.5.1. Lähtökohtaisesti komitea katsoo, että säännösten yhdenmukaistamiseen ja säätämiseen kannattaa ryhtyä vain silloin, kun ne voidaan siirtää kansalliseen lainsäädäntöön, toimeenpanna ja niitä voidaan valvoa tehokkaasti ja tasapuolisesti koko Euroopan unionissa (V.2). Tältä osin parannuksia tarvitaan kaikilla kolmella tasolla. Paraikaa on pohdittavana, missä määrin on tarpeen institutionalisoida tietojenvaihtovelvoitetta jäsenvaltioiden edustajien, valmistajien, teollisuuden, kaupan, työntekijöiden ja kuluttajien välillä. Tulee harkita asianomaisten eturyhmien mukaanottamista pysyvän elintarvikekomitean työskentelyyn.

3.5.1.1. Komission laatiessa säännöllisiä tiedonantojaan säännösten siirron ja valvonnan tilanteesta lausuntoa pitäisi pyytää myös neuvoa-antavalta elintarvikekomitealta, jonka kantaa kysytään säännönmukaisesti sääntelykysymyksissä ja jolla pitäisi olla merkittävä rooli näissäkin kysymyksissä. Ja lisäksi on myös olemassa talous- ja sosiaalikomitea itse. Myös neuvoa-antavalla eläinlääketieteellisellä komitealla on näissä kysymyksissä sanansa sanottavana.

3.5.1.2. Jotta sisämarkkinasäännökset pystyttäisiin siirtämään tehokkaasti jäsenvaltioiden lainsäädäntöön, on tarpeen, että jäsenvaltioiden päättäjiä, esim. tuomareita ja muita viranomaisia perehdytetään vallitsevaan lainsäädännölliseen tilanteeseen ja heille tarjotaan täydennyskoulutuksen avulla mahdollisuus tutustua yhteisön säännöstöön. Tässä asiassa on myös toimialakohtaisilla työmarkkinajärjestöillä yhteiskunnallisen vuoropuhelun näkökulmasta tärkeä tehtävä hoidettavanaan, koska uudella säännöstöllä on suuri vaikutus esim. yritysten tarjoaman koulutuksen ja jatkokoulutuksen sisältöön.

3.5.2. Komission ehdotus sellaisen yleisen periaatteen lisäämisestä elintarvikelainsäädäntöön, että eri jäsenvaltioissa olisi käytössä yhtä tehokkaat, kohtuulliset ja pelotevaikutukseltaan toisiaan vastaavat sanktiot (V.4), on niin tasavertaisten kilpailumahdollisuuksien kuin tehokkaan kuluttajasuojankin kannalta kannatettava. TSK tiedostaa kuitenkin, että säännösten kohtuullisuutta koskevat kansalliset seikat on otettava huomioon.

3.5.3. Myös tulevaisuudessa vastavuoroisen tunnustamisen periaatteella on edelleen suuri merkitys aloilla, joilla sääntöjen yhdenmukaistamista ei ole toteutettu (V.5). Olisi kuitenkin toivottavaa, että komissio kokoaisi ja analysoisi ongelmat ja tietovajeet, joita kuluttajille syntyy yhdenmukaistamattomilla aloilla.

3.6. EU:n ulkopuoliset maat

3.6.1. Komission tapaan komitea korostaa sitä, että elintarvikkeisiin, jotka tuodaan EU:n ulkopuolelta, on kohdistettava samanlaiset vaatimukset kuin yhteisön sisällä tuotettuihin elintarvikkeisiin.

3.6.2. Ottaen huomioon yhä kasvavan maailmankaupan merkityksen on multilateraalisissa kysymyksissä välttämätöntä, että Euroopan yhteisön kuluttajat ja elintarviketeollisuus ovat mahdollisimman hyvin edustettuina maailmankaupan kilpakentillä ja alan asioita käsittelevillä foorumeilla kuten WTO:ssa ja Codex Alimentariuksessa. Euroopan yhteisön etuja on ajettava voimakkaammin, siihen päästään koordinoimalla ja yhdistämällä voimat. Jotta tämä tavoite saavutettaisiin, Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä ETA-maiden välillä on tehtävä entistä tiiviimpää yhteistyötä.

3.6.2.1. Komitea pitää välttämättömänä, että Euroopan yhteisö omaksuu aktiivisen roolin em. foorumeilla. Euroopan unionin suoralla jäsenyydellä tulee varmistaa se, että edustaminen EU:n kautta ei ole tehottomampaa kuin yksittäisten jäsenvaltioiden kautta.

3.6.2.2. Komitea kehottaa tässä yhteydessä yhteisöä ja sen jäsenmaita edistämään aktiivisesti sitä eurooppalaista näkökulmaa, että milloin esillä olevan kysymyksen perusteista ei ole olemassa tieteellistä varmuutta, kuluttajan etu on tärkeämpi kuin taloudelliset intressit.

3.6.3. Elintarvikelainsäädäntöön liittyvien bilateraalisten kysymysten (VI.3) osalta voidaan myös mainita, että Yhdysvaltain ja EU:n elintarvikelainsäädäntöön liittyvien eriävien näkemysten vuoksi (geneettisesti muunnellut organismit, hormonit, naudan kasvuhormoni BST) komitean pitäisi jatkaa keskusteluja TSK:aa vastaavien yhdysvaltalaisten järjestöjen kanssa transatlanttisen kansalaisyhteiskunnan vuoropuhelun (Transatlantic Civil Society Dialogue) merkeissä.

II. KULUTTAJIEN TERVEYTTÄ JA ELINTARVIKKEIDEN TURVALLISUUTTA KOSKEVA TIEDONANTO

1. Yleistä

1.1. Jo heinäkuussa 1996 talous- ja sosiaalikomitea ilmaisi BSE-kriisiä () ja kuluttajapoliittisia prioriteetteja () koskeneissa lausunnoissaan huolestuneisuutensa elintarviketurvallisuudesta ja kehotti komissiota vahvistamaan valvontajärjestelmiä, jotta kuluttajat voisivat olla varmoja siitä, että terveydelliset näkökohdat käyvät ennen taloudellisia intressejä. Tältä osin komitea suhtautuu myönteisesti Amsterdamissa perussopimuksen 129 artiklaan ja 129 a artiklaan tehtyihin muutoksiin.

1.2. Komitea myös moitti asiantuntijoiden antamien suositusten ja tehtyjen päätösten välillä vallitsevaa epäsuhtaa ja vaati neuvostoa, komissiota, Euroopan parlamenttia ja jäsenvaltioita ryhtymään sopiviin toimiin sen varmistamiseksi, että kuluttajille tarjotaan turvallisia elintarvikkeita ja ettei tilanne kärjistyisi enempää.

1.3. Komitea pitää tiedonantoa merkittävänä askeleena kohti yhtenäistä elintarvike-, kosmeettisten aineiden, rehu-, eläinten terveys- ja eläinsuojelupolitiikkaa ja tilaisuutena kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi, kuten todettiin ympäristöjaoston kokouksessa käydyssä keskustelussa 8. toukokuuta 1997. Keskustelu käytiin komission jäsenen Emma Boninon esiteltyä tiedonannon.

1.4. Komitea haluaa lausuntoa antaessaan korostaa, että se pani tyytyväisyydellä merkille helmikuun täysistunnossa puhuneen komission puheenjohtajan Jacques Santerin TSK:lle osoittaman kehotuksen olla toimielin, joka edustaa erilaisia yhteiskunnallisia intressejä ja yhteiskuntaryhmiä ja tuo lisäarvoa erityisesti ammatillisiin kysymyksiin ja käy jatkuvaa avointa vuoropuhelua uusista ja vaikeista kysymyksistä kaikkien eturyhmien kanssa, koskivatpa ne sitten eettisiä, tieteellisiä, sosiaalisia tai taloudellisia näkökohtia.

1.4.1. Varsinaisessa tiedonannossa TSK:ta ei valitettavasti lainkaan mainita, vaikka periaate kuitenkin on, että aina kun Euroopan parlamentilta pyydetään lausuntoa sitä pitää pyytää myös TSK:lta.

1.5. TSK kannattaa pääpiirteissään ajatusta, että asiantuntijakomiteoiden asemaa tulee vahvistaa. Tässä yhteydessä se kuitenkin pitää myös äärimmäisen tärkeänä komissiolle siirretyn täytäntöönpanovallan käyttöön liittyvää menettelyä koskevan neuvoston päätöksen muuttamista, josta komissio antaa neuvostolle Amsterdamin sopimuksen 18 luvun e) kohdan sisältämän, päätösasiakirjaan liitetyn julistuksen mukaisesti ehdotuksen vuoden 1988 loppuun mennessä. Komitea seuraa valppaasti kaikkea tähän liittyvää kehitystä. TSK:n käsityksen mukaan päätöstä työstettäessä pitäisi ottaa huomioon, että komission valtuudet toimeenpanosäännösten antamiseen rajattaisiin tarkasti ja määriteltäisiin yksityiskohtaisesti laajuudeltaan ja sisällöltään. Tällöin komission aiempaa suurempi itsenäisyys ja aiempaa laajemmat päätösvaltuudet ovat oikeutettuja sillä perusteella, että toimivaltuuksien laajuus ja rajat on tarkoin ennalta määritelty.

2. Erityistä

2.1. Tiedekomiteoiden tarjoaman tieteellisen neuvonnan merkitystä, joka on perustana kuluttajien terveyden suojelemiseen tähtääville sääntelytoimille, korostetaan myös tässä yhteydessä kuten myös ehdottoman ammatillisen pätevyyden, riippumattomuuden ja avoimuuden vaatimusta.

2.1.1. TSK:n käsityksen mukaan tiedekomiteoiden tulee jäsenkoostumukseltaan olla monitieteellisiä. Komiteoissa käytyjen keskustelujen sisällön ja tulosten tulee olla julkisia eriävät mielipiteet mukaanluettuna. Perusedellytys on, että komitean jäsen on riippumaton, mutta tätä ehtoa tulee tarkastella realistisesta näkökulmasta. Lisäksi komiteoissa tarvitaan sellaisten ehdottoman pätevien tutkijoiden panosta, jotka ovat toimineet ja hankkineet kokemusta mitä erilaisemmilla aloilla. Komitean puheenjohtajalle on kuitenkin aina ennen kokousta annettava selvitys eturistiriidasta.

2.1.2. Asiantuntijakomiteoiden lausunnonantajan roolin vahvistamista pidetään myönteisenä sikäli kun päätöksenteko heijastaa pätevyyden, riippumattomuuden ja avoimuuden periaatteita, ja lausunnon antamisen olisi oltava pakollista, kun on kyse terveydellisistä kysymyksistä. Tämä pätee erityisesti WTO- ja SPS-sopimuksiin, joissa kansainvälinen kauppa ja tieteelliset kysymykset ovat erittäin tärkeitä.

2.1.3. TSK suhtautuu myönteisesti tieteellisen ohjauskomitean asettamiseen. Sen tehtävänä olisi yksittäisten komiteoiden työn koordinointi ja siitä päättäminen, mitkä komiteat osallistuvat työskentelyyn silloin, kun asian käsittelyyn tarvitaan useampia komiteoita.

2.2. Mikäli parasta asiantuntemusta ja kaikkea käytettävissä olevaa tieteellistä aineistoa ei pystytä saamaan käyttöön, on päättäjien noudatettava varautumisperiaatetta. Yleensä säännöt pitäisi laatia tieteen tuloksia hyödyntäen. Tapauksissa, joissa tieteelliset perusteet ovat riittämättömät tai asiassa ei ole saavutettu varmuutta, komission on päätettävä sääntökehikosta, jossa huomioidaan epävarmuuden olemassaolo. On kiinnitettävä huomiota siihen, että epävarmuuden olemassaoloa ei ole mahdollista koskaan täysin poistaa, vaan pikemminkin tällaisissa tapauksissa on tehtävä poliittinen päätös siitä, mikä on hyväksyttävä riskin taso.

2.3. Komitea korostaa, että on välttämätöntä löytää tehokkaita valvonta- ja tarkastusmenetelmiä, joiden käyttöön on myös osoitettava tarvittavat varat.

2.3.1. Komitea tukee kaavaillun valvontamenetelmän käyttöönottoa, joka käsittäisi elintarvikkeiden koko tuotantoketjun valvonnan kattaen eläin- ja kasvituotteet rajoittuen kuitenkin valvonnan valvomiseen. On tarpeen tarkistaa valvontamenetelmiä ja ottaa käyttöön tarkistusjärjestelmiä toimivaltaisten viranomaisten toimien valvomiseksi. Avoimuusvaatimuksiin on suhtauduttava tasapuolisesti, ja luottamuksen ilmapiiri on pystyttävä säilyttämään, eikä kuluttajasuoja saa heikentyä.

2.3.2. Valvontayksiköiden hallinnon järjestämisessä on tarkoituksenmukaista käyttää ulkoista laatuvalvontajärjestelmää (esim. EN 45004), koska tällä tavoin saadaan valvottavien toimipaikkojen hallinto paremmin vastaamaan nykyaikaiselle hallinnolle asetettavia vaatimuksia.

2.3.3. TSK kannattaa vahvan ja tehokkaan tarkistukseen ja valvontaan erikoistuneen viranomaistahon perustamista (), joka olisi vastuussa "valvonnan valvomisesta". Tässä tehtävässä toimiville viranhaltijoille on asetettava mitä ankarimmat ammatilliset sekä avoimuutta ja riippumattomuutta koskevat vaatimukset.

2.3.4. TSK ei pidä tarpeellisena yleisen elintarvikeviraston perustamista Yhdysvaltojen malliin (FDA). Tällaisen viraston tuottamat edut eivät ole ilmeisiä nykyiseen eurooppalaiseen järjestelmään verrattuna, ja tästä syystä sen perustamisesta on syytä pidättyä.

Bryssel, 29. lokakuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Tämä kanta on tuotu esiin useissa TSK:n lausunnoissa ja viimeksi TSK:n lausunnossa, EYVL C 295, 7.10.1996

() Tässä yhteydessä on muistettava, että komissio vastikään on pannut alulle lausuntomenettelyn mahdollisista tätä alaa koskevista yhteisösäännöksistä ja että tästä kysymyksestä on tehty työasiakirja, jossa esitetään kahta vaihtoehtoista toimintatapaa: tuoteturvallisuutta korostavaa ja päiväkohtaiseen suositusannokseen perustuvaa.

() HACCP (Hazard Analysis and Critical Control Points): riskien analysointia ja niiden hallitsemisen kriittisiä kohtia koskevat tekniikat.

() Tätä näkemystä korostettiin myös TSK:n lausunnossa aiheesta "Kuluttajapolitiikan ensisijaiset toimet" (Ks. EYVL C 295, 7.10.1996, kohdat 2.6.3 ja 2.6.7).

() EYVL C 295, 7.10.1996

() Ks. TSK:n lausunnossaan "Sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen ja kuluttajasuoja" (EYVL C 339, 31.12.1991, s. 16) esittämä kannanotto. Tässä komitea käsitteli kysymystä, mitä vaaroja kuluttajasuojalle sisämarkkinoiden mahdollinen loppuunsaattaminen aiheuttaa, jollei asianmukaista valvontaa ole järjestetty. Komitea vaati yhdenmukaista tuotesuojapolitiikkaa ja suositteli, että tuotevastuudirektiivin sovellusalaa laajennetaan maataloustuotteisiin ja ennalta tuntemattomiin riskeihin. Tämä kanta toistettiin TSK:n BSE-lausunnon 2.7 kohdassa (EYVL C 295, 7.10.1996).

() EYVL C 295, 7.10.1996

() Sama kuin edellä.

() 27. marraskuuta 1996 antamassaan lausunnossa aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi Euroopan eläinlääkinnän ja kasvinsuojelun tarkastusviraston perustamisesta" (EYVL C 66, 3.3.1997) TSK esitti epäilyksen, onko todella välttämätöntä muuttaa nykyinen toimisto virastoksi.

LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Hylätyt muutosehdotukset

Kokouksessa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat äänestyksessä yli neljäsosan annetuista äänistä:

Kohta 3.2.5

Muutetaan kohta kuulumaan seuraavasti:

"Teknisten sidosaineiden, elintarvikkeisiin lisättävien vitamiinien ja mineraalien ja ravintoarvoja kohottavien aineiden (II.8) käytön suhteen (1) pääpaino pitäisi panna vastavuoroisen tunnustamisen periaatteelle. Komitean mielestä näissä kysymyksissä tarvitaan yhteisölainsäädäntöä vain milloin kaupan esteitä ei pystytä täysin poistamaan vastavuoroisen tunnustamisen avulla.

(1) Tässä yhteydessä on muistettava, että komissio vastikään on pannut alulle lausuntomenettelyn mahdollisista tätä alaa koskevista yhteisösäännöksistä ja että tästä kysymyksestä on tehty työasiakirja, jossa esitetään kahta vaihtoehtoista toimintatapaa: tuoteturvallisuutta korostavaa ja päiväkohtaiseen suositusannokseen perustuvaa."

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 34, ei-ääniä: 39, tyhjiä: 14.

Kohta 3.3.3

Muutetaan toinen virke kuulumaan seuraavasti:

"On erikseen selvitettävä, missä määrin näitä periaatteita voidaan käytännössä soveltaa pk- ja maatalousyrityksiin."

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 28, ei-ääniä: 56, tyhjiä: 15.

Kohta 3.3.5

Poistetaan kaksi viimeistä virkettä alkaen kohdasta "Tämä koskee mm. geneettisesti muunneltuja...".

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 32, ei-ääniä: 56, tyhjiä: 18.

Kohta 3.3.5.2

Muutetaan tämä kohta alkuperäiseen, ts. lausuntoluonnoksen sanamuotoon:

"Mitä tulee ravintoarvoa koskeviin merkintöihin, komitea viittaa kannanottoihin, joita se esitti lausunnossaan 'Kuluttajapolitiikan ensisijaiset toimet' (2). Jo tässä lausunnossa viitattiin siihen, että kuluttajat eivät juurikaan ole kiinnostuneita ravintoarvoja koskevista tiedoista. Tämä mahdollisesti johtuu siitä, että kuluttajat eivät vielä ole erityisen perehtyneitä niihin eivätkä sen kummemmin osaa niitä hyödyntää. Jo tuolloin komitea oli sitä mieltä, että tarvitaan laajaa tiedottamista ja kuluttajavalistusta, jotta paremmin oivalletaan ravintoarvomerkintöjen merkitys. Kuluttajien tietämystä nykyisistä merkinnöistä on syytä kohottaa ennen kuin jatketaan keskustelua merkintöjä koskevien vaatimusten tiukentamisesta.

(2) EYVL C 295, 7.10.1996"

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 30, ei-ääniä: 69, tyhjiä: 7.