Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä ohjelma yhtenäismarkkinoita varten"

(97/C 296/10)

Komissio päätti 18. helmikuuta 1997 EY:n perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä ohjelma yhtenäismarkkinoita varten".

Asian valmistelusta vastannut talous-, raha-, ja valuutta-asiain jaosto antoi lausuntonsa 10. kesäkuuta 1997. Esittelijänä oli Kenneth Walker.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. 10. heinäkuuta 1997 pitämässään 347. täysistunnossa (heinäkuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 78 ääntä puolesta, 7 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Sen jälkeen kun nykyinen niin sanottu arvonlisäverotuksen siirtymäjärjestelmä saatettiin voimaan vuonna 1993, yhteisön tilanne on huomattavasti kehittynyt. Vaikka Euroopan unionin sisäisten rajojen poistaminen oli tärkeä edistysaskel, se kuvastaa vain osittain tapahtunutta taloudellista yhdentymistä.

1.2. Yhteismarkkinapolitiikkaa on edelleen vahvistettava, jotta markkinoiden alkuperäistä toiminta-ajatusta voitaisiin käyttää täysimittaisesti hyväksi. Tämä koskee erityisesti arvonlisäveron kaltaista veroa, jota kannetaan tavaroista ja palveluksista joiden vapaa liikkuvuus on yksi yhteismarkkinoiden perusedellytyksistä ja joka on toiminta-ajatukseltaan ja lainsäädännöllisesti yhteisön vero. Viidentoista erilaisen määräys- ja valvontajärjestelmän käyttö ei ole sopusoinnussa yhteismarkkinoiden ja yhteisön maailmanlaajuisen kilpailukyvyn turvaamisen kanssa.

1.3. Niin kauan kuin arvonlisäveroa keräävät viidentoista eri jäsenmaan veroviranomaiset erilaisine oikeudellisine ja sääntelyperinteineen, tulkintoineen, hallintoprosesseineen, järjestelmineen ja kielineen, on turhaa teeskennellä, että valtiorajat ylittävää (kahden tai useamman vero- ja lainsäädäntövallan alaista) taloudellista toimintaa voidaan verottaa samoin kuin vain yhden lainkäyttöalueen piirissä tapahtuvaa.

1.4. Ei esimerkiksi ole suinkaan itsestään selvää, millä maalla on ilmeisin oikeus verottaa liiketointa esimerkiksi henkilöiden välillä, joiden tilapäinen toimintapaikka on Itävalta ja Belgia, mutta joiden normaali asuinpaikka on vastaavasti Portugali ja Italia, kun liiketoimi hoidetaan sähköisesti Espanjassa ja Luxemburgissa sijaitsevien tietokoneiden avulla, ja kun kaupan kohteena olevat tavarat ovat peräisin Kreikasta ja päätyvät Ruotsiin. Asiat vain monimutkaistuvat, kun liiketoiminta koskettaa myös Euroopan unionin ulkopuolista valtiota tai valtioita.

1.5. Arvonlisävero on verotyyppi, jonka soveltamisen yksityiskohdat saattavat olla äärimmäisen merkittäviä erityisesti mitä tulee yrityksille veromaksujen hoidosta koituviin kuluihin ja veronkierron sekä veropetoksen mahdollisuuteen. Siksi on välttämätöntä, että kaikki tämän järjestelmän muutosesitykset tutkitaan huolellisesti punniten ehdotusten soveltamisen käytännön vaikutuksia yrityksille ja kuluttajille samoin kuin niiden merkitystä veropolitiikassa.

1.6. TSK:n mielestä alv:n siirtymäjärjestely on edistänyt yhtenäismarkkinoiden täytäntöönpanoa helpottamalla tavarakuljetuksia, koska rajatarkastukset ovat vähentyneet. Ko. järjestely on kuitenkin monimutkainen; se lisää joissakin tapauksissa epävarmuutta ja kasvattaa veropetosten mahdollisuutta sekä asettaa kotimaassa ja yhteisön alueella suoritettavat liiketoimet eriarvoiseen asemaan. Siksi komitea hyväksyy komission ehdotuksen, että alv-järjestelmä on ajanmukaistettava mahdollisimman nopeasti.

1.7. Nykyinen järjestelmä ei ole kyllin tasapuolinen ja aiheuttaa elinkeinonharjoittajille kohtuuttomia laskutuskuluja, koska veronmaksuun liittyy lukuisia erilaisia tekijöitä. Näitä verotuksellisia tekijöitä ovat:

paikka, johon myyjä ja ostaja ovat sijoittautuneet verotusta varten;

tavaroiden tai palvelusten vastaanottajan verotusasema;

vastaanottajan alv-numero;

tavaroiden sijaintipaikka luovutusajankohtana;

kuljetuksen järjestäjä sekä kuljetuksen lähtö- ja saapumispaikka;

toimitettujen tavaroiden tai suoritettujen palvelujen luonne;

myyjän liikevaihto tavaroiden saapumisjäsenvaltiossa;

tarve ilmoittaa yhteisön sisällä tehdyt ostokset erikseen ja antaa selvitys niiden arvonlisäverokohtelusta;

varsin yleinen vaatimus käsitellä omien varojen siirtoa jäsenvaltiosta toiseen samoin kuin jos kyseessä olisi osto ja myynti.

1.7.1. Nykyisessä järjestelmässä on tämän lisäksi muitakin merkittäviä heikkouksia.

1.7.1.1. Elinkeinonharjoittajien on hankalaa saada veronvähennys tai veronpalautusta sellaisessa jäsenvaltiossa maksetusta arvonlisäverosta, johon ne eivät ole sijoittautuneet. Näiltä saatetaan vaatia näyttöä arvonlisäveron suorittamisesta.

1.7.1.2. Yrityksiä saatetaan myös velvoittaa rekisteröitymään verovelvollisiksi muissakin valtioissa kuin omassa jäsenvaltiossaan, vaikka ne eivät esiintyisikään taloudellisina toimijoina ko. valtioissa.

1.7.1.3. Pienet yritykset, joiden ei ehkä tarvitse periä arvonlisäveroa ja eivät siten olisi arvonlisäverovelvollisia sijaintivaltiossaan alhaisen liikevaihtonsa vuoksi, saattavat silti joutua tekemään tiliä EU:n sisäisistä liiketoimistaan ja ilmoittamaan ne säännöllisesti. Joissain tapauksissa ne voidaan myös velvoittaa ilmoittautumaan ja ilmoittamaan alv-tilanteestaan kotimaassaan, koska ne hankkivat muissa jäsenvaltioissa sijaitsevilta toimittajilta raja-arvon ylittävän määrän tavaroita ja/tai niiden täytyy turvautua veroedustajien palveluksiin suoriutuakseen alv-maksu ja -ilmoitusvelvoitteistaan jäsenvaltioissa, joiden alueella niillä ei ole toimipaikkaa.

1.7.1.4. Pk-yrityksiä ja erityisesti mikroyrityksiä on estetty käyttämästä täysin hyväksi mahdollisuuksia, joita yhteismarkkinoiden olisi pitänyt niille tarjota.

1.7.1.5. Nykyinen järjestelmä ei edes takaa kaikkien liiketoimien yhdenmukaista kohtelua samalla verohallintoalueella. Joissain valtioissa verovähennysmahdollisuudet hankittaessa varoja liiketoimintaa varten riippuvat enemmän rahoitusmuodosta kuin rahoitettavan yrityksen verotuksellisesta asemasta.

1.7.1.6. Yhteisen järjestelmän puute haittaa EU:n kauppaa ja teollisuutta samoin kuin se, että jäsenvaltiot tulkitsevat ja soveltavat eri tavoin nykyisiä al-veroa koskevia direktiivejä.

1.7.1.7. On merkkejä siitä, että verohallinnon toiminnan heikentyminen vähentää yhä enemmän alv:n tuottoa.

1.8. Tämän johdosta TSK on yksinkertaisemman ja selväpiirteisemmän järjestelmän kannalla ja komitea tuki oma-aloitteisessa lausunnossaan "Välittömät ja välilliset verot" () varauksin sellaisen lopullisen alv-järjestelmän käyttöönottoa, jossa vero kannetaan alkuperäjäsenvaltiossa, huomauttaen, että "Periaatteen yleinen soveltaminen ei kuitenkaan sovi yhteen alv- (...) veroprosenttien välisten suurten erojen kanssa." Komitean loppupäätelmänä oli: "Tavoittelematta veroprosenttien täydellistä yhdenmukaistamista (...) on veroprosenttien kuitenkin liikuttava pienemmässä vaihteluvälissä (...)".

1.8.1. Veroprosenttien yhtenäistäminen on kuitenkin hyödytöntä, jos ei samanaikaisesti yhdenmukaisteta veroperusteita.

1.9. Nykyisin jäsenvaltioissa voimassa olevat arvonlisäveroprosentit on koottu liitteeseen 1.

1.10. TSK totesi lausunnossaan, että "lopullinen järjestelmä tulisi ottaa käyttöön vain, jos on havaittu selviä hyötyjä (sekä uusia että jo käynnissä olevia), jotka ovat tarpeeksi suuria oikeuttamaan muutoskustannukset."

1.10.1. Mittapuina muutosehdotusten arvioinnissa tulisi edelleenkin käyttää seuraavia näkökohtia:

yrityksille verosta syntyvien hallinnollisten maksujen ja kulujen pitää laskea;

veropetosten mahdollisuus ei saa kasvaa pikemminkin sen tulee vähentyä;

kilpailutilanteen vääristyminen tulisi rajoittaa mahdollisimman vähäiseksi;

kotimaisten ja yhteisönsisäisten liiketoimien tulee saada yhtäläisempi kohtelu;

jäsenvaltioiden al-verotulot eivät saa pienentyä;

kilpailuvapauden nimissä verotuksen tasapuolisuudesta tulee mahdollisimman pitkälle pitää kiinni.

2. Komission ohjelma yhteisen alv-järjestelmän käyttöönottamiseksi

2.1. Komission toimintaohjelman tavoitteena on perustaa yhteinen alv-järjestelmä, joka rakentuu kolmelle pilarille:

nykyisen alv-järjestelmän uudistaminen;

yhteisen alv-järjestelmän yhtenäinen soveltaminen koko EU:n alueella;

verotusjärjestelmä sinänsä on tiukasti ymmärrettynä uusi alv-järjestelmä.

2.1.1. Heti ohjelman käynnistyttyä on tarkoitus puuttua kaikkein kiireellisimpiin ongelmiin. Nykyistä järjestelmää on uudistettava, jotta voitaisiin sopeuttaa verotus useilla eri aloilla tapahtuneeseen tekniseen ja muuhun kehitykseen.

2.2. Verotuksen muuttamien alkuperämaassa tehtäväksi on tarkoitus toteuttaa ohjelman loppujaksolla. Koska alv kohdistuu tavaroihin ja palveluihin ja koska tavaroiden ja palveluiden vapaa liikkuvuus on yhteismarkkinoiden ydinajatus, komission ehdottama uusi järjestelmä rakentuu yhteismarkkinoiden periaatteille.

2.2.1. Komission tavoitteet, joilla pyritään yhtenäismarkkinoiden vaatimusten täyttämiseen al-verotuksessa, ovat seuraavat:

on saatava muutos tilanteeseen, jossa yhtenäismarkkinat ovat lohkoutuneet viideksitoista eri verotusalueeksi,

järjestelmän on oltava yksinkertainen ja uudenaikainen, jotta se voi vastata 21. vuosisadan haasteisiin,

järjestelmän on taattava kaikkien yhteisössä suoritettavien liiketoimien yhdenvertainen kohtelu,

järjestelmän on taattava verotuksen varmuus ja riittävä valvonta ja säilytettävä siten arvonlisäverosta kertyvien tulojen taso entisellään.

2.3. Jotta näihin tuloksiin päästäisiin, tarkasteltavana olevalla järjestelmällä tulisi olla seuraavat olennaispiirteet:

kotimaista ja yhteisön sisäistä liiketoimintaa lakataan erottelemasta toisistaan,

kaikkia yhteisössä suoritettavia liiketoimia verotetaan "verotus alkuperämaassa" -periaatteen mukaan,

otetaan käyttöön uusi menettely tavaroiden ja palvelusten sijaintipaikan määrittämiseksi luovutusajankohtana.

2.4. Komission ohjelman avainkohdilla tähdätään näiden vaatimusten täyttämiseen.

2.4.1. Kunkin taloudellisen toimijan tarvitsisi rekisteröityä verotettavaksi vain yhdessä valtiossa, ja tämä rekisteröityminen kattaisi ko. elinkeinonharjoittajan kaikki liiketoimet koko yhteisön alueella.

2.4.1.1. Kaikista yhteisön alueella tapahtuvista liiketoimista kannettaisiin arvonlisäveroa taloudellisen toimijan rekisteröitymisvaltiossa voimassa olevan veroprosentin mukaan: elinkeinonharjoittajan tulisi antaa ko. valtion veroviranomaisille ilmoitus näistä liiketoimista maksettavaksi tulevan veron kokonaismäärästä rekisteröitymisvaltion valuutassa ilmaistuna.

2.4.1.2. Tämä lähestymistapa merkitsee myös sitä, että vähennysoikeutta saa käyttää yksinomaan rekisteröitymisvaltiossa.

2.4.1.3. Elinkeinonharjoittajien, jotka toimivat useissa jäsenvaltioissa, tulisi rekisteröityä vain yhdessä valtiossa, mutta perusteita rekisteröitymisvaltion määrittelylle ei ole esitetty.

2.4.1.4. Jos yrittäjän toimintajäsenvaltio olisi toinen kuin tämän rekisteröitymisjäsenvaltio, kuten pääyrityksen haaraliikkeen ollessa kyseessä, kattaisi yksi ainut rekisteröityminen kaikki tällaiset haaraliikkeet, ja niiden kaikkien liiketoimia verotettaisiin rekisteröitymisjäsenvaltiossa sillä hetkellä voimassa olevan veroprosentin mukaan riippumatta siitä, missä jäsenvaltio(i)ssa haaraliike (-liikkeet) sijaitsee (sijaitsevat), ja veroilmoitus tehtäisiin rekisteröitymisjäsenvaltiolle mainitun valtion valuuttana. Jos kyseessä olisi tytäryhtiö tai muunkaltainen oikeudellisesti erillinen yksikkö, pidettäisiin tätä kyseisessä tarkoituksessa itsenäisenä, ja sen tulisi rekisteröityä sijaintivaltioonsa, periä ja tilittää veroa ko. valtiossa käytössä olevan veroprosentin mukaan ja tämän jäsenvaltion valuutassa.

2.4.2. Vaikka kansalliset veroviranomaiset kantaisivat toimivalta-alueensa elinkeinonharjoittajilta arvonlisäveron kulloisenkin kansallisen verokannan mukaan, näin kerätyistä varoista muodostettaisiin yhteinen rahasto, joka jaettaisiin jäsenvaltioiden kesken niiden alueella tapahtuvan kulutuksen mukaan. Näin ollen jäsenvaltioiden hallitukset kantaisivat veron tämän keskusrahaston puolesta, jolle ne tilittäisivät keräämänsä varat.

2.4.2.1. Komissio korostaa, ettei verotulojen jako jäsenvaltioiden kesken voi perustua verovelvollisten antamiin ilmoituksiin, ja katsoo, että paras tapa määrätä kullekin jäsenvaltiolle sen alueella tapahtuvan verotettavan kulutuksen perusteella kuuluva osuus on arvioiden ko. kulutuksen määrä tilastollisin keinoin.

2.4.2.2. Komissio arvioi, että kansantalouden tilinpidon kulutuspuolen, asianmukaisten panos- ja tuotostaulukoiden sekä muiden tietojen (kuten tilastollisten tutkimusten ja vuosikertomusten) perusteella voidaan todeta talouden eri lohkojen, kuten yksityisen sektorin ja julkisen sektorin, vuosittainen kulutus jaoteltuna toiminnoittain ja esitettynä yksityiskohtaisin numerotiedoin. Vastaavia tietoja on saatavissa myös muista lohkoista ja alalohkoista, kuten yksityisistä voittoa tavoittelemattomista yhteisöistä, luottolaitoksista, vakuutusyhtiöistä, terveydenhoitoalasta jne.

2.4.2.3. Näiden kulutusta kuvaavien numerotietojen ulkopuolelle tulisi jättää ne talouden alat, jotka ovat osa lopullista kulutusta, mutta eivät verotettavia, kun lasketaan kunkin jäsenvaltion osuutta verotuloista. On siis vähennettävä uudelleen ne numerotiedot, jotka on sisällytetty BKT-laskelmaan kuvaamaan harmaata taloutta. Sama koskisi laillisesti verovapaata kulutusta, kuten liikevaihtonsa vuoksi alv-kynnyksen alle jäävien yrittäjien toimituksia ja kuudennessa direktiivissä verovapaiksi määriteltyjä tai alv:n ulkopuolella olevia tavaroita ja palveluita.

2.4.2.4. Kunkin jäsenvaltion osuutta kaikkien jäsenvaltioiden arvonlisäverosta kertyneiden tulojen teoreettisesta kokonaismäärästä käytettäisiin perusteena kohdennettaessa kaikkia yhteisön arvonlisäverosta kertyneitä tuloja uudelleen jäsenvaltioiden kesken. Kunkin jäsenvaltion kulutus painotettaisiin ottamaan huomioon jäsenvaltioiden alv-kantojen erot sekä erot sen suhteen, miten suuri osa tavaroiden ja palvelujen kulutuksesta kuuluu alennetun arvonlisäverokannan piiriin.

2.4.2.5. Jäsenvaltiot pitäisivät keskusrahaston puolesta keräämänsä verotulot, mutta tilannetta tarkasteltaisiin kuukausittain, jotta voitaisiin ottaa huomioon erotus jäsenvaltion keräämien verojen ja sille tilastoperusteisten kulutussuhdelukujen nojalla kuuluvan summan välillä. Nämä suhdeluvut määritettäisiin vuodeksi kerrallaan viimeisimpien vuotuisten tietojen perusteella jotka yleensä ovat noin kahden vuoden takaisia. Hiljattain päätettiin ottaa vuodesta 2000 lähtien käyttöön Eurooppalaisen tilinpitojärjestelmän vuoden 1995 laitos (ESA; European System of Accounts). Arvioidaan, että tämän ansioista mainittu viive pienenee vuoteen. Toteutunut ja teoreettinen verovarojen jako tulisi takautuvasti tarkentaen saattaa vastaamaan toisiaan, kunhan kyseisen ajanjakson lopulliset tiedot ovat käytettävissä.

2.4.3. Kaikki EU:ssa rekisteröityneen kaupanharjoittajan tekemät toimitukset, joita käytetään kulutukseen EU:n alueella, olisivat alv:n piirissä, riippumatta siitä missä jäsenvaltiossa liiketoimi fyysisesti suoritettaisiin.

2.4.4. Komissio hyväksyy ajatuksen, että tavanomaisia alv-kantoja tulisi yhtenäistää paljon nykyisestä.

2.4.5. Mitä tulee alennettuihin verokantoihin, komissio katsoo, että niiden määrää ja soveltamisalaa on yhdenmukaistettava puhtaasti teknisistä syistä, ja komissio on lisäksi vakuuttunut, että ainoastaan pieni määrä alennettuja verokantoja vastaa verotuksen yksinkertaistamisen tavoitetta.

2.4.6. Ehdotettu järjestelmä edellyttäisi yhteisönlaajuista alv-säännöstöä. Vaikka jo kuudennessa direktiivissä esitetään tällainen säännöstö, on tästä käytännössä tehty lukuisia poikkeuksia. Direktiivi antaa ensinnäkin jäsenvaltioille mahdollisuuden vaihtoehtoisiin menettelytapoihin useissa kysymyksissä. Toiseksi, vaikeuksiin joutuneille jäsenvaltioille voidaan myöntää erivapauksia. Kolmanneksi, direktiivin säännöksiä ei tulkita eikä sovelleta yhdenmukaisesti eri jäsenvaltioissa. Komissio ehdottaa veron soveltamisalan laajentamista rajoittamalla verostavapautuksia ja poikkeusmenettelyjä koskemaan vain nykyisin voimassaolevaa järjestelmää.

2.4.6.1. Tulisi kattavasti yhdenmukaistaa vähennysoikeuden käyttöä ja edellytyksiä, pienten yritysten verotuskohtelua, rekisteröitymiskynnyksiä, alv-tilityskausia, erityismaksusuunnitelmia, kuluja joita ei katsota verovähennyskelpoisiksi sekä veroviranomaisten menettelytapoja.

2.4.6.2. Jotta taattaisiin, että lainsäädäntöä tulkittaisiin yhtenäisemmin, komissio aikoo ehdottaa, että arvonlisäverokomitea muutetaan sääntelykomiteaksi ja että komissiolle myönnetään valtuudet määrätä toimenpiteistä neuvoston antamien asiakirjojen täytäntöönpanemiseksi.

2.4.7. Suunnitellussa järjestelmässä jäsenvaltioiden itsenäisen vastuun verohallinnoinnista, valvonnasta ja veronkannosta korvaisi yhteinen vastuu. Kaikki jäsenvaltiot olisivat yhdessä vastuussa verotuloista kokonaisuutena, josta kullekin jäsenvaltiolle kuuluisi sen kulutuksen mukainen osuus. Se, kuinka tehokkaasti kukin jäsenvaltio täyttäisi nämä velvoitteensa, vaikuttaisi suoraan jokaisen muun jäsenvaltion talousarvioon.

2.4.7.1. Jäsenvaltioiden välinen yhteistyö saisi suuremman painoarvon. Tarvittaisiin uusia yhteistyön välineitä ja menetelmiä. Jokaisen jäsenvaltion tulisi pystyä luottamaan toisiin valtuuksien, tehtävien ja suoritusten alueella. Jokainen jäsenvaltio olisi saatava vakuuttuneeksi siitä että jokaisella muulla jäsenvaltiolla olisi:

riittävä kansallisten valvonnan ja veronkannon valtuuksien vähimmäistaso;

kyky yhteisten valvonnan ja veronkannon tehtävien riittävän vähimmäismäärän suorittamiseen;

näissä tehtävissä hyväksyttävien vaatimusten mukainen suorittamisen laatu.

2.4.8. Komissio on julkaissut työohjelman, johon liittyy aikataulu ja jonka mukaan esityksiä tehdään askeleittain. Ohjelman edetessä muutoksia tehtäisiin asteittain, jaksotettuina tästä hetkestä vuoden 1999 puoliväliin ja niiden täytäntöönpanoon varattaisiin kahden vuoden siirtymäaika sen jälkeen kun neuvosto on hyväksynyt muutokset.

3. Yleistä

3.1. Lausunnossaan sisämarkkinoiden loppuunsaattamisesta ja välillisen verotuksen verokantojen lähentämisestä ja sen rakenteen yhtenäistämisestä (Opinion on the Completion of the Internal Market, the approximation of Indirect Tax Rates and harmonisation of the Indirect Tax Structure) () TSK totesi että "Komitea hyväksyy täysin pyrkimyksen kaikkien rajojen ja rajoilla tehtävien tarkastusten poistamisesta 1. tammikuuta 1993 mennessä, mukaanlukien ne tarkastukset joita nykyisin suoritetaan välillisten verojen (alv ja valmisteverot) perimiseksi. `Viennin` ja `tuonnin` käsitteet tulevat menettämään merkityksensä yhteisönsisäisessä kaupassa."

3.1.1. Niinpä komitea suhtautuu myönteisesti useisiin komission tällä kertaa ilmaisemiin pyrkimyksiin, sillä ne ovat johdonmukainen askel kohti tämän toiveen edes jälkijättöistä täyttymistä, ja komitea haluaa erityisesti ilmaista kannatuksensa seuraaville tavoitteille:

viiteentoista eri verotusalueeseen lohkoutumisen loppuminen;

järjestelmän yksinkertaistaminen ja uudenaikaistaminen vastaamaan 21. vuosisadan haasteisiin;

kaikkien yhteisössä suoritettavien liiketoimien yhdenvertainen kohtelu;

verotuksen varmuuden ja riittävän valvonnan takaaminen;

yrityksille verosta syntyvien hallinnollisten maksujen ja kulujen alentaminen.

3.1.2. Talous- ja sosiaalikomitea huomautti yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä (yleisen verokannan vähimmäistasosta) antamassaan lausunnossa, ettei "lopullisen järjestelmän käyttöönotolle ehdotettu aikataulu [ ] saa TSK:n mielestä hämärtää tarvetta tehdä nykyiseen siirtymäjärjestelmään muita sisäisiä uudistuksia, jotka tulisi siirtää uuteen, lopulliseen järjestelmään." ()

3.1.2.1. Siksi TSK yhtyy komission päätökseen ottaa nykyisen alv-järjestelmän nykyaikaistaminen työohjelmansa ensimmäiseksi pilariksi ja antaa näille toimille etusija toiminta-aikataulussaan.

3.1.2.2. TSK haluaa tässä yhteydessä todeta, että kuudetta direktiiviä on nykyaikaistettava riippumatta siitä, minkä muodon lopullinen alv-järjestelmä saa. Monet jäsenvaltioista ovat huolissaan siitä, että direktiivin epäselvyydet ovat voineet vaikuttaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamiin tuomioihin suuntaan, joka poikkeaa kyseisten säännösten ajatellusta merkityksestä, ja näiden tuomioiden poikkeuksetta takautuva vaikutus on erityinen huolenaihe. Tämä voi johtaa suuriin verotulojen menetyksiin ja usein myös asioiden monimutkaistumiseen, kun pitää muuttaa vakiintuneita käytäntöjä. Olisi erityisen toivottavaa, että direktiivistä poistetaan eräät epäselvyydet, jotta jäsenvaltiot ovat varmalla pohjalla soveltaessaan kansallista ja yhteisölainsäädäntöä. Kuudes direktiivi tulisi mieluiten muuntaa koko yhteisöä koskevaksi alv-säännöksi.

3.1.2.3. Useimmat jäsenvaltioista kantavat myös huolta siitä, miten kauan kuudennen direktiivin yksittäisten pysyvien säännösten muuttaminen kestää. Jos jäsenvaltiot haluavat toimia nopeasti lopettaakseen väärinkäytön ja yksinkertaistaakseen säännöksiä, 27 artikla tarjoaa teoreettisen mahdollisuuden tähän, mutta artiklan soveltamisala on rajoitettu, ja siksi tämän artiklan kuten 29 artiklankin soveltamisen joustavuutta tulisi lisätä.

3.1.3. TSK totesi välittömistä ja välillisistä veroista antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa, että "Yksityiskohtaiset ehdotukset tulisi valmistella yhdessä työmarkkinaosapuolten ja liike-elämän kanssa. Alusta alkaen tulisi keskustella siitä, mitkä ovat liike-elämän tarpeet ja mitkä ovat vaihtoehtojen mukauttamiskustannukset, mukaan lukien veronkierron vastaisten toimien aiheuttamat lisäkustannukset ja hallinnolliset rasitteet."

3.1.3.1. Tästä syystä komitea on tyytyväinen komission valitsemaan lähestymistapaan, johon kuuluu toimintaohjelman julkaiseminen, koska siinä on runsaasti tilaa ylläkuvattujen keskustelujen järjestämiseksi, ja komitea toivoo, että mahdollisuutta käytetään täysin mitoin hyväksi.

3.1.4. Komitea panee merkille komission lähtökohdan, jonka mukaan kotimaisten ja yhteisönsisäisten liiketoimien välillä ei tulisi tehdä eroa, ja periaatteessa kannattaa tätä ajatusta, mutta korostaa, että yhdenvertaisuus näiden kahden liiketoimityypin välille tulee luoda yksinkertaistamalla jälkimmäistä. Yhdenvertaisuus ei saa syntyä lisäämällä verovelvollisten taakkaa kotimaisissa liiketoimissa.

3.2. TSK haluaa kuitenkin esittää joitakin varauksia eräistä yksityiskohdista, jotka sen mielestä saattaisivat nykymuodossaan toimeenpantuina aiheuttaa käytännön ongelmia. Komitea katsoo, että näitä seikkoja tulee harkita edelleen, ennen kuin komissio tekee konkreettiset lainsäädäntöehdotuksensa.

3.2.1. TSK hyväksyy periaatteessa komission esittämän ajatuksen koota verotulot yhteen ja jakaa ne uudelleen jäsenvaltioiden kesken kulutuksen perusteella keinona välttää selvityskeskusjärjestelmä, joka muutoin olisi tarpeen verotulojen oikeudenmukaiseksi jakamiseksi jäsenvaltioiden kesken ja jonka hallinto olisi komitean mielestä raskassoutuinen.

3.2.1.1. Komitea ei kuitenkaan ole vakuuttunut siitä tilastollisesta menetelmästä, jonka pohjalta kulutusta eri jäsenvaltioissa mitattaisiin. Tilastotiedot ovat tunnetusti epäluotettavia. Olisi tarpeen varmentaa kussakin jäsenvaltiossa tehtyjen tilastojen osalta:

olisivatko ne sopivia siihen tarkoitukseen, johon niitä edellytettäisiin,

olisivatko ne riittävän tarkkoja,

päivitettäisiinkö ne riittävän usein ja ripeästi,

olisiko ne laadittu yhteismitallisin perustein.

3.2.1.2. Mitä tulee soveltuvuuteen, saattaa olla, että nykyiset tilastointiperusteet eivät ole täysin sopivia tähän uudentyyppiseen käyttöön. Tilastot ovat hyödyllisiä apuneuvoja kehityskulkujen havaitsemiseen, ja siinä yhteydessä voi tietty likimääräisyys olla hyväksyttävää, kunhan lukusarjojen välinen johdonmukaisuus säilytetään. Nyt puheena olevassa käytössä likimääräisyys ei tulisi kysymykseen, koska haluttaisiin määrittää absoluuttisia suureita. Mitä tulee tarkkuuteen, tilastojen nykykäyttöön riittävä tarkkuus ei mahdollisesti riitä tähän uuteen tarkoitukseen. Tilastotarkkuudessa saattaa myös olla eri jäsenvaltioiden välisiä poikkeamia. Ja tähän liittyen se, kuinka tiheästi ja täsmällisesti tilastoja laaditaan, vaihtelee jäsenvaltiosta riippuen suuresti. Myös tilastointimenetelmissä ja esitystavoissa on huomattavia eroja. Talous- ja sosiaalikomitea panee merkille, että tilannetta on komission mielestä pystytty merkittävästi parantamaan, muttei komitea ei usko, että todelliseen yhteismitallisuuteen päästään kovin pian.

3.2.1.3. TSK huomauttaa muun muassa, että olisi välttämätöntä poistaa harmaan talouden osuus BKT:sta, ja toteaa, että useimmissa jäsenmaissa kyseisen taloudellisen toiminnan osuus voidaan vain arvata.

3.2.1.4. Komission asiakirjassa sanotaan että " voidaan todeta talouden eri sektorien vuosittainen kulutus ". Kun otetaan huomioon, että kulutusluvut painotettaisiin eri jäsenmaissa käytössä olevilla alv-kannoilla, pitäisi tehdä ero tavanomaista ja alennettua kantaa soveltamalla verotetun, verottoman ja lisäksi sellaisen tavaroiden ja palvelusten kulutuksen välillä, joka (vaikka kuuluisikin itse asiassa alv:n piiriin) olisi välttynyt verotuksesta, koska näissä tapauksissa toimittaja ei olisi laillisesti rekisteröitymisvelvollinen. Olisi välttämätöntä määrittää harmaan talouden vaikutukset kohtuullisen tarkkoina lukuina. TSK epäilee olisiko tämä mahdollista.

3.2.1.5. On esimerkiksi vaikea ymmärtää, miten rajatylittävässä kaupassa ero rekisteröityneiden toimittajien ja toisaalta rekisteröitymättömien toimittajien ja loppukuluttajien keskinäisten liiketoimien välillä olisi tarkasti luettavissa kulutusvaltion tilastoista.

3.2.1.6. On ilmeistä, että järjestelmään tulisi liittyä tarkoin jäsennelty ja tiukasti noudatettu riippumaton tilintarkastustoimi, jotta estettäisiin kaikenlaiset vääristymät, joita harhaanjohtavien tilastotietojen tahallinen tai tahaton käyttö synnyttäisi.

3.2.1.7. TSK pitää epätodennäköisenä, että nykyiset viralliset tiedot tai mitkään muutkaan lähteet voisivat tarjota pohjan sellaisille tilastolaskelmille, jotka takaisivat verotulojen oikeudenmukaisen uudelleenjaon edellyttämän riittävän tarkkuuden ja mikä tärkeämpää, herättäisivät yleistä luottamusta.

3.2.2. Vaikka TSK ymmärtää ja tukee täysin pyrkimystä yksinkertaistaa liikeyritysten verotusta ehdotetulla tavalla, se esittää joitakin varauksia ehdotukseen, jonka mukaan taloudelliset toimijat rekisteröityisivät vain yhdessä paikassa, ja että näiden yhteisön alueella tekemät liiketoimet verotettaisiin rekisteröitymisvaltiossa käytettävän alv-kannan mukaisesti. Komitean mielestä näin ei välttämättä päästäisi toivottuun yksinkertaistamiseen. Komitean mielestä on syytä pelätä, että ko. toimenpide voisi muilta osin aiheuttaa sellaisia vaikeuksia, jotka mitätöisivät muutoksesta toivotut hyödyt.

3.2.2.1. Otettakoon esimerkiksi vähittäismyyntiyritys joka on rekisteröitynyt esimerkiksi Saksassa ja jolla on haaraliikkeitä useissa muissa jäsenvaltioissa ja joka joutuisi siis perimään jokaisessa niistä arvonlisäveroa Saksassa voimassaolevan verokannan mukaan. Tästä seuraisi että esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa suurehkon kaupungin pääkadun varrella toimisi Britanniassa rekisteröityneitä kauppaliikkeitä, jotka perisivät arvonlisäveroa brittiläisen verokannan mukaan, rinnallaan alankomaalaisia kauppoja perimässä Alankomaiden, tanskalaisia kauppoja perimässä Tanskan, ruotsalaisia kauppoja perimässä Ruotsin, ranskalaisia kauppoja perimässä Ranskan, ja belgialaisia kauppoja perimässä Belgian verokannan mukaista arvonlisäveroa.

3.2.2.2. Jos kaupat ilmoittaisivat vain verolliset hinnat, tällä ei ehkä olisi vaikutusta kuluttajien ostokäyttäytymiseen, sillä kilpailun paine pakottaisi kyseiset liikkeet samantyyppisten artikkelien samankaltaiseen loppuhinnoitteluun. Tämä heikentäisi korkean alv:n valtioissa rekisteröityneiden elinkeinonharjoittajien kilpailuasemaa. Jo tavanomaisen alv-verokannan kahden prosentin vaihteluväli olisi merkittävä, kun muistetaan vähittäismyyjien usein matala myyntikate. Tämä tilanne saattaisi siksi jarruttaa korkean alv:n valtioissa rekisteröityneitä yrityksiä perustamasta haaraliikkeitä muihin jäsenvaltioihin, tai pakottaa yrityksiä muuntamaan olemassaolevat haaraliikkeensä oikeudellisesti itsenäisiksi yksiköiksi, mikä ei ole yhtenäismarkkinoiden päämäärien mukaista.

3.2.2.3. Unionin ulkopuolelta Euroopan markkinoille pyrkivillä yrityksillä olisi vapaat kädet valita rekisteröitymisvaltionsa, ja ne todennäköisesti pyrkisivät hakeutumaan matalan alv:n valtioihin. Tämä toisi niille kilpailuetua yhteisössä rekisteröityneisiin yrityksiin nähden, joilla todennäköisesti olisi rajoitetummat mahdollisuudet valita rekisteröitymisvaltionsa.

3.2.2.4. Vaikka rekisteröitymispakko vain yhdessä jäsenvaltiossa saattaisi ensinäkemältä vaikuttaa asioiden yksinkertaistamiselta, sen vaikutukset voisivat tuottaa lisäongelmia. Talouselämän toimijoiden pitäisi ilmoittaa rekisteröitymisjäsenvaltionsa veroviranomaisille, kaikki liiketoimensa yhteisön alueella ja tilittää veronsa kyseisen valtion valuuttana.

3.2.2.5. Tämä merkitsisi että kaikki muissa valuutoissa suoritetut liiketoimet tulisi muuntaa rekisteröitymisvaltion valuutan määräisiksi. Jos kaikki jäsenvaltiot eivät ota käyttöön yhtenäisvaluuttaa, ja ennen kuin kaikki unionin jäsenvaltiot ovat niin tehneet, tämä olisi työläs vaatimus ja tarjoaisi mahdollisuuden tilanteen hyväksikäyttöön verottajan tappioksi.

3.2.2.6. Saatettaisiin myös esittää vaatimus varojen siirtämisestä takaisin rekisteröitymisvaltioon alv-maksuja varten, ja tämä aiheuttaisi lisäkuluja ja -hallintotyötä, vaikka käytettäisiinkin yhtenäisvaluuttaa.

3.2.3. Ehdotukset jättävät myös runsaasti mahdollisuuksia lakien ja säädösten puitteissa tapahtuvalle verosuunnittelulle. Korkean alv:n jäsenvaltiossa toimiva yritys voisi esimerkiksi perustaa matalan alv:n valtioon tytäryhtiön, joka itsenäisenä laillisena yksikkönä rekisteröityisi ja maksaisi sijoittautumisvaltionsa verokannan mukaista al-veroa. Emoyhtiö voisi "viedä" kaiken tuotantonsa tytäryhtiölleen ja laskuttaa siitä korkeamman alv-taksan mukaan, vaikka tavarat pysyisivätkin emoyhtiön sijoittautumisvaltiossa. Tytäryhtiö anoisi al-veronpalautusta sijoittautumisvaltiossaan tämän korkeamman alv-kannan mukaan ja "siirtäisi" sitten tavarat takaisin alkuperämaassa perustamiinsa haaraliikkeisiin alhaisemman alv-kannan mukaan verotettuina. Olisi myös mahdollista perustaa matalan alv:n valtioon pöytälaatikkoyhtiö tavaroiden tuomiseksi yhteisön ulkopuolelta. Tavarat tilaisi ja maksaisi matalan alv:n valtiossa toimiva tytäryhtiö, mutta ne toimitettaisiin suoraan korkean alv:n valtioissa toimiviin haaraliikkeisiin. Tämä ei täytä ehtoa kilpailun vääristymisen ehkäisemisestä.

3.2.3.1. Koska suuret yritykset pystyisivät paljon muita helpommin laajentamaan toimintaansa kuvatulla tavalla, nyt puheena olevien ehdotuksen kouriintuntuvin tulos olisi suurten toimijoiden pk- ja erityisesti mikroyritysten kustannuksella hankkima kilpailuetu, ja sama koskisi yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneita yrityksiä yhteisön yrityksiin verrattuna.

3.2.4. Yritykset, joiden pääasiallinen toimipaikka olisi matalan alv-kannan valtiossa olisivat taipuvaisia perustamaan haaraliikkeitä korkean alv:n valtioihin, kun taas korkean alv:n valtioissa rekisteröityneet toimijat pitäisivät yhtä perusteltuna järjestää liiketoimensa matalan alv:n jäsenvaltioissa oikeudellisesti itsenäisiksi yksiköiksi, ja on melkein varmaa, että tämä malli toteutuisi myös käytännössä. Tämä taas vähentäisi kerättävissä olevan alv:n kokonaismäärää, jolloin ei täyttyisi ehto, jonka mukaan jäsenvaltioiden verotulot eivät saa vähentyä.

3.2.5. Olennaista asiassa on myös, että rekisteröitymisvaltion veroviranomaisten pitäisi turvautua muiden jäsenvaltioiden veroviranomaisiin ulkomailla suoritettujen liiketoimien verotietojen tarkastamiseksi, Tämä ei helpottaisi veronkierron estämistä, ja yritykset joutuisivat joka tapauksessa tekemisiin kahden tai useamman verotus- ja lainkäyttövallan kanssa. Täten yhtenäismarkkinoiden lohkoutuminen viiteentoista eri veroalueeseen poistuisi vain osittain, ja verotuksen varmuus ja riittävä valvonta jäisivät saavuttamatta. Toimittajien lähettämät tavaralaskut tulisi käännättää vastaanottavan jäsenvaltion kielelle, jotta ne voitaisiin tarkistaa.

3.2.6. Joka tapauksessa yhden rekisteröitymisen tuoma helpotus pätee vain silloin kun taloudelliset toimijat muissa jäsenvaltioissa ovat emo-organisaation haaroja. Kun näin ei olisi ja tämä koskisi useimpia tuotanto- ja kauppayksiköitä paitsi vähittäiskauppaa, ammattiyhtiöitä, ja joitakin rahoitusalan yrityksiä organisaatiolle ei riittäisi yksi rekisteröityminen. Näin syntyisi kaksiportainen järjestelmä, jossa samankin toimialan yrityksiä kohdeltaisiin eri tavoin niiden laillisesta asemasta riippuen. Tässä ei toteutuisi komission ilmaisema tavoite: kaikkien yhteisössä suoritettavien liiketoimien yhdenvertainen kohtelu. Tämä olisi myös poikkeama yhtenäismarkkinoiden perusperiaatteista.

3.2.7. TSK:n mielestä ylläkuvattujen haaraliikkeiden toimintavaikeuksien takia suurin osa yrityksistä, joilla on toimintaa useammassa kuin yhdessä jäsenmaassa, joutuisivat eriytymään useiksi osakeyhtiöiksi, ja siksi yhden rekisteröitymisen periaatteen soveltaminen jäisi vähäiseksi. Tämä vahingoittaisi ilmoitettua tavoitetta: järjestelmän yksinkertaistamista ja uudenaikaistamista.

3.3. TSK haluaa huomauttaa, että useimpien yritysten toiminta ei suuntaudu yli rajojen, eikä tämän tilanteen muutos ole näköpiirissä. Ehdotetussa suunnitelmassa tulisi välttää kaikin tavoin heikentämästä näiden yritysten asemaa. Tähän yritysten enemmistöön kuuluisi myös suuri joukko pk- ja erityisesti mikroyrityksiä.

3.3.1. TSK haluaa myös panna merkille, että valtaosa rajojen yli tapahtuvasta taloudellisesta toiminnasta on alv-rekisteröitymisvelvollisten toimijoiden välistä ja että ostaja voi saada myyjän perimän alv:n takaisin veronpalautuksena. Siksi al-verokantojen erilaisuus ei aiheuttaisi kilpailun vääristymää ko. liiketoimien osalta ehdotetussa järjestelmässä, jossa al-verotulot jaettaisiin jäsenvaltioiden kesken kulutusindeksin perusteella. Seurauksena voisi kuitenkin olla, että ne yksityiset kuluttajat ja yritykset, joilla ei olisi alv-vähennysoikeutta, olisivat halukkaampia ostamaan rajojen takaa verohyödyn toivossa.

3.3.1.1. Verokantojen erilaisuus saattaisi myös lisätä huomattavasti postimyyntiä, jossa myyjäyritykset olisivat matalan alv:n valtioissa ja kuluttajat korkean alv:n valtioissa. Näistä syistä verokantojen erilaisuus ei voisi vallita järjestelmässä, joka perustuisi verotukseen alkuperämaassa.

3.4. Sen jälkeen kun oltaisiin päästy sopimukseen tavanomaisten ja alennettujen verokantojen vaihteluväleistä tai yhtenäisen (yhtenäisten) verokannan (-kantojen) prosenttimäärästä (-määristä), yksimielisyys niiden muuttamisesta jälkikäteen syntyisi äärimmäisen vaikeasti. Komission mielestä tämä rajoittava tekijä on omiaan auttamaan jäsenvaltioita täyttämään ja pysymään Maastrichtin sopimuksessa asetetuissa lähentymisehdoissa.

3.4.1. Verokannan vaihteluvälin suoma toimintavapaus osoittautuisi todennäköisesti vain näennäiseksi, sillä jokainen jäsenvaltio, joka perisi veroa enemmän kuin pienimmän sallitun verokannan mukaan, heikentäisi elinkeinonharjoittajiensa kilpailuasemaa verrattuna alemman verokannan jäsenmaissa rekisteröityneisiin.

3.4.2. Tämä antaa aiheen päätellä, ettei ehdotettu järjestelmä itse asiassa toimisi tyydyttävästi ilman yhteistä alv-kantaa ja että järjestelmä johtaisi ennen pitkää ajatellun verokantojen vaihteluvälin puristumiseen yhdeksi verokannaksi.

3.4.2.1. Komission asiakirjassa ennakoidaan tätä kehitystä ja myönnetään, että "vaikka tavanomaisen verokannan osalta verosta johtuva kilpailun vääristyminen voidaan välttää ja erityisesti veron yksinkertainen ja yhdenmukainen soveltaminen unionin alueella voidaan taata yhteisen verokannan käyttöönotolla, myös verokantojen lähentäminen tietylle vaihteluvälille voi olla riittävä toimenpide."

3.4.3. Vaikka TSK myöntääkin päättelyn vakuuttavuuden, komitea huomauttaa myös, että verokantojen merkittävästä lähentämisestä koituu väistämättä vaikeuksia niiden jäsenvaltioiden hallituksille, joissa nykyisin sovelletaan korkeita alv-kantoja, sillä muutoksesta aiheutuva verotulojen väheneminen olisi korvattava muuta verotusta lisäämällä. Siinäkin tapauksessa, että verokannat yhdenmukaistettaisiin korkeimmalle vallitsevalle tasolle mikä on epätodennäköistä , kyseisten hallitusten kilpailuasema olisi edelleen heikompi, sillä ne jäsenvaltiot, joissa verokannat ovat alhaisemmat, voisivat käyttää lisääntyneiden alv-tulojen tuoman hyödyn kilpailuetunsa lisäämiseen esimerkiksi välillisiä työvoimakustannuksia alentamalla.

3.4.3.1. Mainituista syistä TSK epäilee, voivatko kaikki jäsenvaltiot nykyisellään hyväksyä tätä poliittisesti, kun muistetaan, että neuvoston on päätettävä asiasta yksimielisesti. Siksi komitea uskookin, että verokantojen yhdenmukaistaminen tulee toteuttaa asteittain. Yhdenmukaistamisessa pitää kuitenkin päästä pitkälle ennen kuin voidaan katsoa, että uusi järjestelmä on otettu täysipainoisesti käyttöön.

3.4.3.2. Nämä huomiot koskevat yhtä suuressa määrin myös alennettujen verokantojen vaihteluväliä.

3.4.3.3. Lausunnossaan aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi yhteistä arvonlisäjärjestelmää koskevan direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta (yleisen verokannan vähimmäistaso)" () TSK totesi komission ehdotuksesta, että "erilaisten alennettujen alv-kantojen soveltaminen (vahvasti alennettu veroprosentti, nollaveroprosentti, `pysäköinti` prosentti) ei suuresti vääristänyt kilpailua siirtymäjärjestelyjen aikana. Siirtymäjärjestelyt koskivat veroja yhteisön sisäisessä kaupassa, jossa sovelletaan erilaisia alennettuja alv-prosentteja". Niinpä ei ole mitään syytä hylätä alennetun verokannan periaatetta.

3.4.3.4. Siksi TSK puoltaa komission ohjelmaa siltä osin kun se koskee alennettuja verokantoja ja katsoo, että tämä hoidettaisiin parhaiten ottamalla käyttöön alennetun verokannan suhteellisen kapea vaihteluväli koko yhteisössä.

3.4.3.5. TSK haluaa huomauttaa, että alv on väistämätön vero, joka loppukuluttajan on aina maksettava, ja joka on samansuuruinen sekä rikkaille että köyhille. Siksi se koskettaa raskaimmin yhteiskunnan vähäosaisia. Tästä syystä TSK katsoo, että alennetun verokannan vaihteluväli tulisi asettaa hyvin matalalle, ja tähän verokantaan tulisi ottaa välttämättömien tarpeiden tyydyttämisestä aiheutuvat kulut.

3.4.3.6. TSK totesi välittömästä ja välillisestä verotuksesta antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa (), että "veroprosenttien yhteensovittamisessa on tärkeää, että voimassa on sekä alennettu että normaaliveroprosentti. Alennetun veroprosentin laajentamista uusiin tuotteisiin ja palveluihin tulee harkita työllisyys- sekä ympäristö- ja tulopoliittisista näkökohdista." TSK on edelleen samalla kannalla.

3.5. TSK on komission kanssa samaa mieltä siitä, että alv-säännöstö tulee yhtenäistää koko yhteisössä alv-rekisteröitymiskynnysten, -vapautusten, -vähennysoikeuden, pienten yritysten verotuskohtelun ja erityismaksusuunnitelmien osalta. Komitea haluaisi saada yksityiskohtaisempia tietoja komission konkreettisista ehdotuksista. Jotta järjestelmän vaikutukset mikroyrityksiin voitaisiin rajoittaa mahdollisimman vähäisiksi, komitea haluaa esittää suhteellisen korkeaa alv-rekisteröitymiskynnystä.

3.6. Järjestelmän vuoksi komissioon olisi perustettava uusi toimisto, koska kulutustilastoja olisi kerättävä, kiirehdittävä jos ne ovat myöhässä sekä tarkistettava. Sama koskisi tarkkoja lukuja jokaisessa jäsenvaltiossa kerätystä al-verosta. Tätä seuraisi ensiarvoisen tärkeä laskelma jokaisen jäsenvaltion tulo- tai maksuosuudesta, ja sen jälkeen tulisi luultavasti korjausten ja mukautusten vuoro. Jäsenvaltioiden maksut rahastolle saattaisivat olla myöhässä. Nousisi kiistakysymys siitä, miten rankaista alv-perinnän ponnettomasti hoitanutta jäsenvaltiota, ja tästä seuraisi uusi väittely, mikäli jäsenvaltio ilmoittaisi hoitaneensa veronkantovelvoitteensa.

3.6.1. Kyseisen toimiston pitäisi myös toimia jäsenvaltioiden nimissä valvoessaan, miten tehokkaasti kukin jäsenvaltio perii kaiken kannettavissa olevan arvonlisäveron. Tähän liittyisi luultavasti tarkistusjärjestelmiä ja pistokokeita. Tällä huomattavalla työmäärällä olisi hintansa, eikä olisi kohtuullista odottaa komission nykyisten resurssien riittävän siihen. Olisi tärkeää, että komission laskelmien tarkkuus ja oikeudenmukaisuus varmistettaisiin tilintarkastuksella.

4. Päätelmät

4.1. TSK suhtautuu myönteisesti komission työohjelman yleislinjaan ja erityisesti etuihin, joita elinkeinonharjoittajille tulisi koitua seuraavista toimista, jos ohjelma pannaan täytäntöön:

poistetaan vaatimus saada tietää asiakkaan jäsenvaltio, se, onko tämä rekisteröitynyt alv:n perimistä varten, ja jos näin on, asiakkaan alv-numero.

poistetaan vaatimus sen toteen näyttämisestä että tavarat on kuljetettu pois myyjän jäsenvaltion alueelta.

poistetaan vaatimus yhteisön sisäisten toimitusten ja hankintojen kokonaismäärän merkitsemisestä alv-ilmoitukseen.

poistetaan vaatimus yhteisöön tapahtuvaa myyntiä koskevan yksityiskohtaisen luettelon antamisesta.

poistetaan vaatimus yhteisöstä tehtyjen hankintojen ilmoittamisesta erillään muista hankinnoista.

poistetaan vaatimus kohdella omien varojen siirtoa jäsenvaltiosta toiseen siten kuin kyseessä olisi osto ja myynti.

yhtäläiset alv-säännöt, joita sovellettaisiin samalla tavoin koko Euroopan unionin alueella.

4.1.1. TSK panee tyytyväisenä merkille, ettei elinkeinonharjoittajien enää tarvitsisi tehdä yhtä seikkaperäisiä alv-ilmoituksia, mutta otaksuu toisaalta, että jäsenvaltioiden toimittamat kulutustilastot perustuvat osittain juuri näille tiedoille. Ei olisi yritysten edun mukaista, jos alv-ilmoitusten yksinkertaistuminen merkitsisi vain, että niiden pitäisi antaa lisätietoja muissa yhteyksissä. Komitea ei tästä syystä ole täysin vakuuttunut siitä, että alv-velvoitteista liikeyrityksille koituva hallinnollinen taakka vähenisi niin paljon kuin arvioidaan.

4.1.1.1. Mainitun taakan keventäminen tietyiltä osin olisi hyvin toivottava parannus, minkä johdosta TSK kiittää komissiota aloitteesta.

4.2. TSK tukee voimakkaasti periaatetta, jonka mukaan alv-tulot jaetaan uudelleen jäsenvaltioiden kesken niissä tapahtuvan kulutuksen perusteella, mutta komitea ei usko, että voidaan luoda sellainen tilastollinen pohja, joka olisi riittävän tarkka tai jota voitaisiin yleisesti pitää riittävän tarkkana.

4.2.1. Tästä syystä tulisi komitean mielestä kehittää toisenlainen kulutukseen perustuva empiirinen kaava, jonka avulla alv-tulojen keskusrahaston varat voidaan jakaa uudelleen jäsenvaltioiden kesken.

4.2.2. TSK epäilee, täyttäisikö tilastopohjainen järjestelmä ehdon, jonka mukaan veropetoksen vaara ei saa kasvaa. Järjestelmään liittyy epätoivottava virhemarginaali ja mahdollisuus petoksiin. Olisi esimerkiksi vaikeaa laskea läheskään riittävällä tarkkuudella tarkistusta, jonka harmaan talouden osuuden huomioiminen jäsenvaltioiden kulutuksessa edellyttää, olipa tämä osuus sitten sisällytetty BKT-laskelmaan tästä mainitsematta tai lisätty loppusummaan asiasta erikseen ilmoittaen.

4.3. TSK:n katsoo, että vaikka periaate rekisteröitymisestä vain yhdessä valtiossa vaikuttaakin ensinäkemältä houkuttelevalta, se aiheuttaisi käytännössä enemmän ongelmia kuin se ratkaisisi. Vaikka päästäisiinkin verokantojen täydelliseen yhdenmukaisuuteen, järjestelmällä olisi seuraavat haittapuolet:

elinkeinonharjoittajien, joilla on yrityksiä useammassa kuin yhdessä valtiossa, pitäisi tehdä tiliä liiketoimistaan monia eri valuuttoja käyttäen;

olisi todennäköisesti useissa tapauksissa tarpeen siirtää varoja rekisteröitymisvaltioon al-veron maksamista varten;

lähetyslaskuja pitäisi käännättää;

veropetosten jäljittäminen kävisi vaikeammaksi, koska liiketoimintaa harjoitettaisiin useissa valtioissa, ja rekisteröitymisvaltion veroviranomaisen tulisi turvautua muiden valtioiden viranomaisten apuun verotarkastuksessa.

4.3.1. Näistä syistä yhden rekisteröitymisen järjestelmää ei TSK:n mielestä tulla soveltamaan laajalti, koska valtaosa elinkeinonharjoittajista olisi taipuvaisia järjestämään toimintansa muissa jäsenvaltioissa itsenäisten yhtiöiden muodossa niissäkin tapauksissa, joissa nykyisin on kyse haaraliikkeistä ja näitä on joka tapauksessa vain pienehkö osa yrityksistä. Komitean mielestä haaraliikkeitä ja tytäryhtiöitä tulisi käsitellä tasapuolisesti, ja siksi TSK suosittelee, että kaikentyyppisten uusien järjestelmien tulee rakentua periaatteelle, jonka mukaan liiketoiminnan harjoittajien tulee rekisteröityä jokaisessa valtiossa, jossa niillä on fyysinen toimipaikka ja tilittää verot kaikesta taloudellisesta toiminnastaan ko. valtiossa (tähän kuuluisi myynti muissa jäsenvaltioissa oleville asiakkaille) tämän toimintavaltionsa viranomaisille sen valuuttana.

4.3.1.1. Saattaa aluksi vaikuttaa siltä, että näin oltaisiin lisäämässä asianomaisten elinkeinonharjoittajien hallinnollista taakkaa, mutta toiseen jäsenvaltioon sijoittautuminen edellyttää joka tapauksessa erityyppisiä rekisteröitymisiä. Edellä esitettyjen ongelmien välttämiseksi olisi tämän lisävaatimuksen täyttäminen kannattavaa. Liikeyritysten tulisi esimerkiksi rekisteröityä yhtiöveroa varten jokaisessa valtiossa erikseen ja useissa jäsenvaltioissa sekä yhtiövero että alv ovat saman valtionhallinnon viraston hallinnoimia. TSK on joka tapauksessa sitä mieltä, että valtaosa yrityksistä, joilla on toimipaikka useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, olisivat taipuvaisia järjestämään toimintansa oikeudellisesti itsenäisiksi yksiköiksi komission luonnostelemassa järjestelmässä, ja niiden tulisi siis joka tapauksessa rekisteröityä jokaisessa valtiossa erikseen.

4.4. TSK hyväksyy ajatuksen, että alkuperään perustuva järjestelmä edellyttäisi tavanomaisen verokannan hyvin kapeaa vaihteluväliä ja että yhteinen verokanta olisi järjestelmän toiminnan kannalta paras vaihtoehto. Komitea uskoo, että on otettava tarkasti huomioon jäsenvaltioiden näkemykset pyrittäessä tähän päämäärään.

4.5. TSK pitää hyvänä ajatusta alennetun verokannan kapeasta vaihteluvälistä, ja komitean mielestä vaihteluväli tulisi asettaa matalalle tasolle. Olisi tarpeen yhdenmukaistaa hyvin pitkälle ko. verokannan vaihteluväliin kuuluvien nimikkeiden joukko.

4.6. TSK hyväksyy komission ehdotuksen, jonka mukaan verokannoista tai niiden vaihteluväleistä (sekä tavanomaisista että alennetuista) samoin kuin nimikkeiden ottamisesta alennetun verokannan piiriin tulee päättää poliittisella tasolla, ottaen huomioon riittävien verotulojen tarpeen, tarpeen jakaa tasaisesti rasitusta suurten pakollisten menoluokkien kesken (välitön ja välillinen verotus, sosiaaliturvamaksut) sekä keskipitkän aikavälin veropolitiikan päämäärät. Yhteiskunnallisten ja työllisyyspoliittisten näkökohtien tulisi olla merkittävä tekijä: esimerkkeinä mainittakoon peruskulutuksen sekä erityisesti työvoimaa vaativien palvelujen ja tuotteiden alhainen alv-kuormitus.

4.7. TSK haluaa huomauttaa, että jäsenvaltioiden hallitukset menettäisivät todellisuudessa alv-kantojensa hallinnan, joka nykyisin on niiden finanssipolitiikan menetelmien olennainen osa. Rahapolitiikan valvonnan siirtäminen on jo hyväksytty yhtenäisvaluutasta tehtyjen päätösten yhteydessä, ja tämän periaatteen ulottamista finanssipolitiikan alueelle voitaisiin ehkä pitää johdonmukaisena askeleena.

4.7.1. Joka tapauksessa nykyiset arvonlisäverokantojen suuret poikkeamat eivät kuulu yhtenäismarkkinoiden toimintamalliin.

4.7.2. Tulee muistaa, että alv on vain yksi osa verotulojen keräämismekanismia ja sen verokantojen ja rakenteen muutoksilla on vaikutuksensa koko verojärjestelmän muihin tekijöihin. Jäsenvaltioiden hallitusten säätäessä verojärjestelmiään alv-tulojen vähenemisen tai lisääntymisen mukaan, yhdentäen tai lähentäen alv-kantojaan, tästä aiheutuvan "törmäysvaikutuksen" tuntisivat lukuisat eri yhteiskuntaryhmät: kuluttajat, työttömät, eläkeläiset, matalapalkkaiset työntekijät ja lapset. TSK uskoo, että työmarkkinajärjestöjä ja muita talous- ja yhteiskuntaelämän edunvalvontaryhmiä tulisi kuulla näistä muutoksista päätettäessä.

4.7.3. Arvonlisäveron tuoton osuus kunkin jäsenvaltion kokonaisverotuloista on esitetty liitteessä 2.

4.8. TSK uskoo, että uuteen yhteiseen alv-järjestelmään siirryttäessä on otettava huomioon useita seikkoja.

4.8.1. Luovuttaessa nykyisestä järjestelmästä on erityisesti varottava vahingoittamasta yhteisön toimijoiden asemaa maailmanmarkkinoilla, ennen kaikkea kulutushyödyke- ja rahoitusmarkkinoilla.

4.8.1.1. Erityisesti holdingyhtiöitä on käsiteltävä johdonmukaisesti ja avarakatseisesti, jottei näitä yrityksiä kuormiteta tavalla, joka vähentää EU:n houkuttelevuutta niiden toimintapaikkana.

4.8.2. TSK uskoo, että on tarpeen perustaa keskuselin hoitamaan julkisia neuvonpitoja yhteisistä tulkintakysymyksistä, jotta käytännön ongelmia voidaan tutkia Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta alemmalla tasolla.

4.8.3. Komissio ei työohjelmassaan esitä jaoteltujen maksusuoritusten järjestelmän muuttamista vaan ilmeisesti katsoo, että sitä voidaan jatkaa entiseen tapaan. TSK uskoo, että vaikka lopulta päätettäisiinkin jaoteltujen maksusuoritusten järjestelmän säilyttämisestä, pitää myös harkita vaihtoehtoja, erityisesti koska eräät niistä voivat parantaa pk-yritysten kassavirtaa.

4.8.4. Valvontamenetelmien toiminnasta tulisi tehdä tutkimus, johon kuuluu alv-velvoitteista koituvien kokonaiskustannusten tarkastelu sekä perinpohjainen analyysi eri valvontajärjestelmien tehosta petoksentorjunnassa samoin kuin niiden vaikutuksesta yritysten toimintakustannuksiin.

4.9. TSK huomauttaa, että toimintakelpoisuuden takaamiseksi tulisi ehdotetussa järjestelmässä edellyttää paljon läheisempää yhteistyötä ja toimintojen yhteensovittamista eri jäsenvaltioiden asianomaisten viranomaisten välillä. Komitea myöntää, että tässä suhteessa on edistytty, mutta kun otetaan huomioon järjestelmien, perinteiden, tapojen, käytänteiden, menettelytapojen, tulkintojen, lakikehysten ja kielten erot jäsenvaltioiden välillä, tarvittavan yhtenevyyden saavuttaminen vaatisi huomattavan paljon aikaa, ja komitea pelkää, että ennen tätä järjestelmä toimisi epätyydyttävästi.

4.9.1. Menettely jolla jäsenvaltioiden keräämät verotulot jaettaisiin uudelleen, olisi hyvin aikaavievä ja monimutkainen. Sen lisäksi, että tiettyä vuotta koskevat tilastot olisivat käytettävissä vasta jonkin ajan kuluttua, on myös hyvin yleistä, että tämäntyyppisiin tilastoihin tehdään julkaisun jälkeen muutoksia, toistuvastikin. Siksi olisi pakko luoda laaja-alainen jatkuvan säätelyn ja uudelleenjaon menettely, jonka tehokkuus ja avoimuus voidaan asettaa kyseenalaiseksi.

4.10. TSK on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että tulee päästä hyvin pitkälle alv:n soveltamisalan ja sen ydintekijöiden yhdenmukaistamisessa (vähennysoikeuden käyttö, rekisteröitymiskynnykset, verovapautukset, erityisjärjestelmät jne.). On myös tarpeen yhtenäistää verotus- ja tullialueet. Tulee taata yhteiset sääntötulkinnat ja soveltamistapa jäsenvaltioiden välillä. Tähän tarkoitukseen lienee parempi käyttää asetuksia kuin direktiivejä. Tulee myös kiinnittää huomiota näiden muutosten vaikutukseen valmisteverojärjestelmiin.

4.11. Aivan erityisesti tulee ottaa huomioon ehdotettujen muutosten vaikutukset pk- ja mikroyritysten toimintaan ne ovat todennäköisesti paljon laajempia kuin suurempiin yrityksiin kohdistuvat. Näitä vaikutuksia tulisi lieventää ottamalla käyttöön paljon korkeammat alv-rekisteröitymiskynnykset ja sallimalla mahdollisuuksien mukaan perustariffijärjestelyt. Tulisi myös harkita kassakirjanpidon ja/tai vuositilitysten käytön laajentamista koskemaan myös pienyrityksiä.

4.12. Olisi toivottavaa, että uutta järjestelmää voitaisiin yksinkertaistaa niin, että kaupparyhmittymät, joilla on toimintoja useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, voisivat rekisteröityä ryhminä, jotta liiketoimet ryhmän jäsenten välillä voitaisiin tehdä alv:a perimättä, olivatpa kyseessä kotimaiset tai yhteisönsisäiset liiketoimet. Näin täyttyisi yksi ehdotetun järjestelmän ilmoitetuista tavoitteista, ja sen vuoksi tämä yksinkertaistus tulisi toteuttaa mahdollisimman varhaisessa vaiheessa.

4.13. Ehdotus, jonka mukaan arvonlisäverokomitea muutettaisiin sääntelykomiteaksi, merkitsisi tuntuvaa vallansiirtoa komissiolle, samoin kuin odotettu vaatimus komission osallistumisesta laskelmien tekoon, tilintarkastukseen, oikeudenkäyttöön sekä keskusrahaston varojen jakamiseen jäsenvaltioille. TSK uskoo, että alv-komitean työskentelyn julkisuutta tulee lisätä avoimuuden takaamiseksi kutsumalla verokonsultteja osallistumaan alv-komitean työhön ja julkaisemalla sen tulokset.

4.14. TSK uskoo, että vaikka tiedetäänkin, että tulossa on perustavaa laatua oleva muutos, mitä siirtyminen lopulliseen järjestelmään merkitsee, tämä ei saisi peittää alleen tarvetta tehdä väliaikaiseen järjestelmään tällä välin muutoksia, jotka tulee myöhemmin siirtää lopulliseen järjestelmään. Tämän vuoksi TSK on tyytyväinen komission päätökseen käynnistää ensi vaiheessa nykyisen järjestelmän uudenaikaistaminen.

4.15. TSK haluaa tulla asianmukaisesti kuulluksi komission työohjelman edetessä ja joka tapauksessa ennen lainsäädäntöehdotusten lopullista muotoilua.

4.16. TSK katsoo, että komission asettama aikataulu on epärealistinen; työohjelman täysimittaiseen toteuttamiseen tarvitaan enemmän aikaa kuin nyt on arvioitu.

4.17. TSK on tyytyväinen komission aloitteeseen ja periaatteessa yhtyy sen ehdottaman työohjelman peruslinjauksiin. Komitea haluaa esittää joitakin varauksia eräiden yksityiskohtien käytännön toimivuudesta ja kehottaa komissiota paneutumaan näihin kysymyksiin ja pyytämään myös työmarkkinaosapuolten ja muiden eturyhmien mielipidettä asiasta ennen lainsäädäntöehdotusten tekemistä. Ohjelman yksityiskohtiin kohdistettua arvostelua ei pidä kuitenkaan ymmärtää sen peruspyrkimysten kyseenalaistamiseksi.

Bryssel, 9. heinäkuuta 1997.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Joulukuussa 1995 annettu lausunto, EYVL C 82, 19.3.1996, s. 53

() Heinäkuussa 1988 annettu lausunto, EYVL C 237, 12.9.1988, s.14

() Huhtikuussa 1996 annettu lausunto, EYVL C 204, 15.7.1996, s. 95

LIITE I

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE II

>TAULUKON PAIKKA>