FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 259/86

Vihreä kirja markkinapohjaisista ohjauskeinoista ympäristöä ja asiaan liittyviä toimintapoliittisia tarkoituksia varten

P6_TA(2008)0182

Euroopan parlamentin päätöslauselma 24. huhtikuuta 2008 vihreästä kirjasta markkinapohjaisista ohjauskeinoista ympäristöä ja asiaan liittyviä toimintapoliittisia tarkoituksia varten (2007/2203(INI))

(2009/C 259 E/16)

Euroopan parlamentti, joka

— ottaa huomioon vihreän kirjan markkinapohjaisista ohjauskeinoista ympäristöä ja asiaan liittyviä toimintapoliittisia tarkoituksia varten (KOM(2007)0140),

— ottaa huomioon Brysselissä 8. ja 9. maaliskuuta 2007 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät Euroopan energiapolitiikkaa koskeva liite I mukaan lukien,

— ottaa huomioon Euroopan ympäristökeskuksen raportin 1/2006 ”Using the market for cost-effective environmental policy”,

— ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 2 ja 6 artiklan, joiden nojalla ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön politiikan eri aloihin ympäristön kannalta kestävän taloudellisen toiminnan kehittämisen edistämiseksi,

— ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan poliittisen toimintaohjelman ”Kohti kestävää kehitystä” tarkistamisesta 24. syyskuuta 1998 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 2179/98/EY (1),

— ottaa huomioon EU:n kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelun,

— ottaa huomioon kuudennen ympäristöä koskevan toimintaohjelman,

— ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselmat, kaupunkiympäristöä (2), jätteiden kierrätystä (3), luonnonvarojen kestävää käyttöä (4) ja torjunta-aineiden kestävää käyttöä (5) koskevista teemakohtaisista strategioista,

— ottaa huomioon 15. marraskuuta 2007 antamansa päätöslauselman ”Maailmanlaajuinen ilmastonmuutoksen rajoittaminen kahteen celsiusasteeseen – Balin ilmastonmuutoskonferenssia (COP 13 ja COP/MOP 3) edeltävät ja sen jälkeiset toimet” (6),

— ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

— ottaa huomioon ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietinnön ja talous- ja raha-asioiden valiokunnan ja teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnot (A6-0040/2008),

A. ottaa huomioon, että ilmastonmuutokseen liittyvät tosiasiat edellyttävät tehokkaita toimia ilmiön vaikutusten rajoittamiseksi; ottaa huomioon, että Eurooppa-neuvosto asetti hiilidioksidipäästövähennysten vähimmäistavoitteeksi vuoteen 2020 mennessä 20 prosenttia ja vuoteen 2050 mennessä 60 prosenttia; ottaa huomioon, että lisäksi se asetti tavoitteeksi nostaa uusiutuvien energialähteiden osuus energiankulutuksesta 20 prosenttiin ja parantaa energiatehokkuutta 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä,

B. ottaa huomioon, että parlamentti korostaa edellä mainitussa 15. marraskuuta 2007 antamassaan päätöslauselmassa, että teollisuusmaiden on sitouduttava vähentämään päästöjään vuoteen 2020 mennessä vähintään 30 prosentilla ja vuoteen 2050 mennessä 60–80 prosentilla vuoden 1990 tasosta,

C. ottaa huomioon monenlaiset saasteet ja luonnonvarojen loppuun käytön riskin,

D. ottaa huomioon, että on olemassa suuri riski lukuisten eläin- tai kasvilajien sukupuuttoon kuolemisesta ja että EU on asettanut tavoitteeksi biologisen monimuotoisuuden häviämisen pysäyttämisen vuoteen 2010 mennessä,

E. ottaa huomioon, että EU:ssa on lisääntynyt jatkuvasti kuljetuksiin ja erityisesti tavarakuljetuksiin liittyvä liikenne sekä siitä johtuva energiankulutus,

F. ottaa huomioon, että markkinapohjaiset ohjauskeinot ovat tärkeitä välineitä, joiden avulla pannaan täytäntöön saastuttaja maksaa -periaate ja laajemmin ajateltuna otetaan kustannustehokkaalla tavalla huomioon tuotannon ja kulutuksen piilokustannukset ihmisten terveydelle ja ympäristölle,

G. ottaa huomioon, että jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja sekä ympäristöverotuksessa (joka on 2–5 prosenttia jäsenvaltioiden bruttokansantuotteesta) että markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttämisessä ja että ympäristöverojen osuus jäsenvaltioiden bruttokansantuotteesta on vähentynyt viiden vuoden ajan,

H. katsoo, että ympäristöveroista keskimäärin 76 prosenttia on energiaveroja ja 21 prosenttia kuljetusveroja,

I. katsoo, että erittäin suuri osa ympäristöveroista lankeaa kotitalouksien maksettavaksi, vaikka energia- ja liikennealan sekä veden kulutus syntyy pääasiassa muilla taloussektoreilla,

J. ottaa huomioon, että ympäristölle haitallisten tukien uudistus voi edistää ilmastonmuutoksen käsittelemistä, kestävän kehityksen edistämistä ja EU:n kansainvälisen kilpailukyvyn ylläpitämistä,

K. katsoo, että ilmastonmuutoksen ennustettuihin globaaleihin vaikutuksiin on vastattava yhtäältä kasvun sekä tuotantotapojen ja kulutustottumusten välisen yhteyden purkamisella ja toisaalta muutoksella koko sosioekonomisessa kehitysmallissamme,

L. katsoo, että bruttokansantuotetta koskevilla nykyisillä taloudellisilla indikaattoreilla ei enää pystytä asianmukaisesti arvioimaan sosiaalista, taloudellista ja ekologista todellisuutta ja että niissä ei oteta huomioon ihmisten toiminnasta johtuvia ympäristövaikutuksia, joihin on puututtava; katsoo, että olisi harkittava uusia ympäristöön liittyviä indikaattoreita tuotetun varallisuuden laskemisessa, jotta kyseiset muutokset voitaisiin ottaa paremmin huomioon,

Vihreän kirjan kritiikki

1. on tyytyväinen viittaukseen saastuttaja maksaa -periaatteeseen, mutta pitää valitettavana, että yhteys nykyisen ympäristöpolitiikan välineiden kehittämiseen ja luokitteluun on vähäinen tai sitä ei ole; korostaa, että saastuttaja maksaa -periaatteen avulla voidaan määritellä tuotteen todellinen hinta, kun siihen sisällytetään myös tuotannosta johtuvat puhdistus- ja korjausmaksut; korostaa, että tuotannosta tai tuotteista, jotka saastuttavat, johtuvat kustannukset ovat lopulta korkeammat, jos kaikki ulkoiset kustannukset sisällytetään hintoihin, koska ennaltaehkäisy on edullisempaa kuin korjaaminen ja puhdistaminen;

2. pitää valitettavana, että kuluttajille ja tuottajille suunnattujen markkinapohjaisten ohjauskeinojen erojen etuja ei ole tarkasteltu perusteellisesti;

3. korostaa, että saastuttaja maksaa -periaate ei saa rajoittua siihen, että maksajina ovat loppukäyttäjät, erityisesti kotitaloudet;

4. pahoittelee, että vihreä kirja keskittyy ensisijaisesti ilmansaasteisiin ja ilmastonmuutokseen eikä ota yleisesti huomioon tuotanto- ja jakeluprosessien ja kulutustottumusten muita negatiivisia vaikutuksia;

5. on samaa mieltä komission kanssa markkinapohjaisten ohjauskeinojen moninaisuudesta ja verojen ja maksujen välisestä erosta, sillä viimeksi mainitut koostuvat tavallisesti selkeästi määriteltyä hintaa tai palvelua vastaavasta maksusta; korostaa, että tarvitaan sekä kannustimia että jarruja ympäristön- ja terveydensuojelun sekä kestävän kehityksen strategian tavoitteiden saavuttamiseksi;

6. pahoittelee, että kansainvälistä ulottuvuutta käsitellään liian ylimalkaisesti ja että vieläkään ei ole otettu käyttöön toimenpiteitä, joilla pyrittäisiin vähentämään teollisuusalueiden ja -alojen välisen kilpailun vääristymiä mahdollisimman tehokkaasti;

Toimenpiteet

7. on tyytyväinen vihreään kirjaan; kehottaa komissiota kehittämään markkinapohjaisten ohjauskeinojen käytölle selkeän strategian, joka kattaa verotuksen, EU:n päästökauppajärjestelmän tarkistamisen sekä kauppa- ja teknologiapolitiikan, jotta voidaan hinnoitella ympäristövahingot ja korjata niihin liittyvät markkinahäiriöt;

8. kehottaa komissiota markkinapohjaisten ohjauskeinojen täytäntöönpanostrategian laatimisen yhteydessä pohtimaan asiaa ja valmistelemaan kattavan selonteon ympäristöön liittyvien EU:n nykyisten sääntelyvälineiden tehokkuudesta selvittääkseen, millä alueilla nykyinen lainsäädäntö olisi aiheellista korvata markkinapohjaisilla ohjauskeinoilla;

9. kehottaa komissiota käyttämään vertailevaa tutkimusta nykyisistä markkinapohjaisista ohjauskeinoista niiden tehokkuuden arvioimiseen ja parhaiden käytäntöjen vaihdon kannustamiseen jäsenvaltioiden välillä;

10. kehottaa Euroopan unionia erottamaan toisistaan asukaskohtaisen taloudellisen bruttovarallisuuden ja taloudellisen, sosiaalisen ja ekologisen nettovarallisuuden, kuten aidon kehityksen indikaattorin (Genuine Progress Indicator, GPI); kehottaa siksi Euroopan komissiota ja jäsenvaltioita tutkimaan perusteellisemmin mahdollisuutta mitata kasvua Euroopassa käyttämällä ”vihreitä” indikaattoreita (7), joissa otetaan huomioon ympäristötuhoihin liittyvä menetetty varallisuus;

11. tunnustaa, että ympäristökustannusten täysimääräinen sisällyttäminen on merkittävä edellytys eri liikeyritysten välisen oikeudenmukaisen kilpailun luomiselle ja puhtaampaa tuotantoa ja kulutusta sekä puhtaampiin tekniikoihin liittyvien innovaatioiden edistämistä koskevien taloudellisten kannusteiden lisäämiselle;

12. tunnustaa, että ympäristökustannusten sisällyttämisen laiminlyönti merkitsee ympäristölle haitallisen toiminnan tukemista;

13. huomauttaa, että ympäristölle haitallisten tukien suuri määrä EU:n jäsenvaltioissa lisää saastumista ja haittaa vakavasti saastuttaja maksaa -periaatetta;

Periaatteet

14. korostaa, että saastuttaja maksaa -periaate on yksi EU:n ympäristöpoliittisista peruspilareista, jonka mukaan ulkoiset kustannukset on sisällytettävä markkinahintoihin tuotannon tai aiheutuneiden ympäristö- tai terveyshaittojen todellisten kulujen osoittamiseksi; panee merkille, että useimmissa jäsenvaltioissa saastuttaja maksaa -periaatetta ei ole vielä pantu täytäntöön toivottavalla tavalla;

15. panee merkille, että markkinapohjaiset ohjauskeinot käsittävät monia erilaisia välineitä, jotka on suunniteltu vastaamaan tiettyihin tarkoituksiin, kuten vaihdantakelpoiset luvat, joilla pyritään vähentämään saasteita (esimerkiksi hiilidioksidipäästöjä), ympäristöverot, joilla pyritään muuttamaan hintoja ja siten tuottajien ja kuluttajien käyttäytymistä, ympäristömaksut, joilla pyritään kattamaan ympäristöpalvelujen kustannukset, sekä ympäristötuet, joilla pyritään tukemaan puhtaampien teknologioiden kehittämistä jne.;

16. myöntää, että markkinapohjaiset ohjauskeinot ympäristöä varten ovat yksi tehokkaimmista keinoista saavuttaa ympäristötavoitteet kohtuullisin kustannuksin; korostaa kuitenkin, että kyseisiä keinoja on täydennettävä muilla toimenpiteillä, kuten tehokkuusnormeilla, päästötavoitteilla jne.;

17. huomauttaa, että markkinapohjaiset ohjauskeinot ovat avainasemassa pyrittäessä saavuttamaan uusiutuvien energiamuotojen osuutta koskeva EU:n tavoite, joka on 20 prosenttia energian kokonaiskulutuksesta vuoteen 2020 mennessä;

18. katsoo, että muutos kestävää kehitystä ja hiiletöntä taloutta kohti edellyttää jarrujen (esimerkiksi verot, maksut) ja kannustimien (esimerkiksi vaihtojärjestelmät) yhdistämistä;

19. korostaa, että välineiden yhdistelmien kehittäminen edistää markkinapohjaisten ohjauskeinojen optimaalista käyttöä; katsoo tältä osin, että markkinapohjaisilla ohjauskeinoilla voidaan edistää huomattavasti Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamista;

20. katsoo, että energia- ja ilmastopoliittiset toimet, joita kokonaissuunnitelman puitteissa tehdään sekä EU:n tasolla että kansallisella tasolla, on yhdistettävä Lissabonissa ja Göteborgissa sovittuihin tavoitteisiin;

21. katsoo, että markkinapohjaiset ohjauskeinot ovat sopiva ja tehokas väline ulkoisten vaikutusten sisällyttämiseksi, ja niitä on käytettävä huomattavasti useammin, mutta niillä ei pitäisi korvata hallinnollisia välineitä vaan täydentää niitä;

22. korostaa, että saastumista ja kielteisiä ympäristövaikutuksia koskevien markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttöönoton on perustuttava ympäristötehokkuuteen; katsoo, että markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttöönotosta aiheutuvia sosiaalisia vaikutuksia olisi tasoitettava pienituloisille kotitalouksille suunnatuilla erityisillä poliittisilla toimenpiteillä, kuten pohjahinnoilla, hintojen alennuksilla, tuilla jne.; katsoo myös, että on toteutettava toimia, joilla rangaistaan liikakulutuksesta;

23. palauttaa mieliin, että energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27. lokakuuta 2003 annetussa neuvoston direktiivissä 2003/96/EY (8) (energiaverotusdirektiivi) säädetään, että tietyissä olosuhteissa verotus voidaan kokonaan tai osittain korvata vaihtoehtoisilla markkinapohjaisilla ohjauskeinoilla, erityisesti EU:n päästökauppajärjestelmällä;

24. tähdentää ympäristöverotuksen tärkeyttä ympäristötavoitteiden saavuttamisen kannalta;

25. katsoo, että yhteisön markkinoihin pohjautuvat ohjauskeinot eivät saa rajoittua päästöoikeuksien tai päästökiintiöiden vaihtojärjestelmiin ja että on suunniteltava muita mahdollisia järjestelmiä, kuten hiiliveron käyttöönottoa sekä fossiilisia energialähteitä koskevien tukien vähentämistä;

26. korostaa, että ympäristöveroja ei saisi pitää ensisijaisesti keinona lisätä verotuloja vaan pikemminkin kohtuuhintaisena tapana vähentää haitallista saastumista ja ympäristön pilaantumista ja näin ollen tapana edistää yhteiskunnan hyvinvointia; korostaa, että verojen määräämistä saastuttamisen tapaisille kielteisille tekijöille pitäisi tasoittaa vähentämällä työn kaltaisten myönteisten tekijöiden verotusta;

27. muistuttaa, että huolimatta siitä, että verotusasioiden osalta edellytetään yksimielisyyttä, perussopimukset mahdollistavat yhteistyön lisäämisen, ja muistuttaa avoimen koordinointimenettelyn olemassaolosta; kehottaa siksi jäsenvaltioita edistämään ympäristöveroasiaa yhteisön tasolla, jotta vältettäisiin verotusta koskeva polkumyynti;

28. huomauttaa, että ympäristöverojen parempi koordinointi EU:n tasolla ja parhaiden käytäntöjen vaihto helpottavat uudistusta; kannattaa erityisesti ehdotuksia, joiden mukaan jäsenvaltiot voisivat alentaa arvonlisäverokantoja tai myöntää veronhyvityksiä energiatehokkaiden tuotteiden ja energiaa säästävien materiaalien osalta; korostaa kuitenkin, että jäsenvaltioiden olisi voitava itse päättää, mikä sopii niiden omiin verojärjestelmiin;

29. panee merkille ympäristöverouudistusten hyödyt; kehottaa jäsenvaltioita toteuttamaan kyseisiä uudistuksia, jotta voidaan muun muassa helpottaa energiaköyhyyttä ja tukea vähän hiilidioksidipäästöjä aiheuttavia teknologioita, energiansäästöä, energiatehokkuutta ja uusiutuviin energialähteisiin perustuvia teknologioita;

30. kannattaa työn verotuksen keventämistä kansallisella tasolla, mutta korostaa, että tämä asia ei liity ainoastaan ympäristöverouudistukseen;

31. katsoo, että hintojen muuntelu on yksi tapa vaikuttaa tuotantoon ja kulutukseen ja kannustaa käyttäjiä valitsemaan asianmukaiset ympäristöystävällisemmät liikennemuodot (esimerkiksi alentamalla julkisen liikenteen maksuja); katsoo, että markkinapohjaisten ohjauskeinojen käytöstä johtuva kasvu on voitava ennakoida, ja siinä on tarvittaessa otettava huomioon kunkin jäsenvaltion erityiset olosuhteet; korostaa kuitenkin, että hintoihin liittyvien toimenpiteiden vaikutus voi olla rajallinen tiettyjen sektoreiden ja tiettyjen kuluttajaluokkien joustamattomuuden vuoksi;

32. korostaa, että tuotteiden ja palvelujen koko elinkaaren ympäristökustannuksista ja sosiaalisista kustannuksista on saatava tarkkoja tietoja; kehottaa komissiota ehdottamaan menetelmää kyseisten kulujen arvioimiseksi;

33. pitää myönteisenä komission, Euroopan parlamentin, OECD:n, Maailman luonnonsäätiön ja Rooman klubin järjestämää konferenssia, jonka aiheena oli ”bruttokansantuotteen jälkeen”, sekä konferenssissa tehtyjä tärkeimpiä päätelmiä; korostaa, että bruttokansantuotteen täydentäminen muilla indikaattoreilla on tärkeää, jotta hyvinvointia ja edistystä yhteiskunnassa voitaisiin arvioida tasapainoisemmalla tavalla erityisesti sen osalta, mitä vaikutuksia talouskasvulla on ilmakehään ja ekosysteemeihin;

34. katsoo, että markkinapohjaisilla ohjauskeinoilla voidaan edistää tutkimusta ja ympäristöinnovointia, koska verottamalla tuotteita ja palveluja, joissa ei noudateta ympäristönormeja, tai ekologisten normien käytöllä tuottajia kannustetaan investoimaan energiatehokkaampia tuotteita ja palveluja koskevaan tutkimukseen;

Mitä välineitä kullekin sektorille?

35. tunnustaa, että nykyisellään EU:n päästökauppajärjestelmällä on liian pieni soveltamisala, kun otetaan huomioon kasvihuonekaasujen moninaiset lähteet ja niihin liittyvät alat, ja että komission ja jäsenvaltioiden on tehtävä tarvittavia parannuksia yhteisön päästökauppajärjestelmän optimoimiseksi hankkeen kolmannessa vaiheessa vuodesta 2013 alkaen;

36. kehottaa komissiota lujittamaan EU:n päästökauppajärjestelmää ottamalla käyttöön asteittain tiukkenevan ylärajan ja ulottamalla sen koskemaan kaikkia ensimmäisen tason päästöjen aiheuttajia keinona saavuttaa vuoden 2020 kasvihuonekaasujen vähennystavoitteet;

37. korostaa siksi, että EU:n päästökauppajärjestelmää on tarkistettava välittömästi, jotta voidaan käsitellä tehokkaasti koeajalla huomattuja puutteita, kuten yritysten (esimerkiksi suurten sähköntuottajien) huomattavat voitot ilmaisten hiilidioksidipäästökiintiöiden kautta kerätystä omaisuudesta; korostaa, että saastuttaja maksaa -periaatteen voimakas tukeminen EU:n kestävän kehityksen strategiassa tarkoittaa, että EU:n päästökauppajärjestelmän on perustuttava ensisijaisesti päästölupien kauppaan sekä kokonaisylärajaan, joka on yhdenmukainen EU:n vuoden 2020 vähentämistavoitteena olevan 30 prosentin kanssa, mukaan luettuna puhtaan kehityksen mekanismin/yhteistoimeenpanon hankeluottojen käytölle asetettavat määrälliset rajat ja laadulliset vaatimukset;

38. korostaa tältä osin sen merkitystä, että kannustetaan kehittämään maailmanlaajuisia hiilimarkkinoita tarvittavien laajojen päästörajoitusten saavuttamiseksi kustannustehokkaasti;

39. katsoo, että markkinapohjaisten ohjauskeinojen lisääntynyt käyttö kuljetusalalla on erityisen tärkeää kaikkien kuljetusmuotojen ympäristökustannusten ja sosiaalisten kustannusten täysimääräiseksi sisällyttämiseksi hintoihin; katsoo erityisesti, että vähäinen sisällyttäminen tieliikenteessä vaikuttaa haitallisesti muiden liikennemuotojen, esimerkiksi raideliikenteen kilpailukykyyn ja tehokkaampien ja puhtaampien tekniikoiden edistämiseen;

40. pitää myönteisenä komission ehdotusta lentotoiminnan sisällyttämisestä EU:n päästökauppajärjestelmään, mutta katsoo, että rinnakkaiset ja täydentävät toimenpiteet, kuten kerosiinivero ja typen oksidien päästöjä koskevat maksut ovat tarpeen ilmastonmuutoksen vaikutusten käsittelemiseksi kyseisellä alalla;

41. kehottaa komissiota antamaan ennen vuotta 2009 meriliikenteen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevan lainsäädäntöehdotuksen, koska yhteisön lainsäädäntö ja kansainvälinen lainsäädäntö eivät kata meriliikennettä tällä alalla;

42. katsoo, että energian verotus olisi edelleen pidettävä toissijaisena ja täydentävänä kasvihuonekaasujen vähentämisen välineenä ainoastaan sellaisten päästöjen osalta, joihin EU:n päästökauppajärjestelmä ei voi vaikuttaa suoraan tai epäsuorasti;

43. muistuttaa, että kuljetus- ja kiinteistösektori muodostavat suuren osan energiankysynnästä ja EU:n kiintiökauppajärjestelmän ulkopuolisista hiilidioksidipäästöistä;

44. arvioi, että energiaverotusdirektiiviä ja raskaiden hyötyajoneuvojen verotusta koskevaa direktiiviä (9) (eurovinjettidirektiivi) olisi tarkistettava samanaikaisesti ja pian, jotta vältyttäisiin samaan tavoitteeseen tähtäävien toimenpiteiden päällekkäisyydeltä ja jotta ympäristöverotusta voitaisiin muokata nopeasti siten, että eri taloussektoreiden toimintaan voidaan vaikuttaa ympäristön kannalta myönteisesti erityisesti ulkoisten kustannusten sisällyttämisen kautta;

45. katsoo, että eurovinjettidirektiivin soveltamisesta olisi tehtävä pakollista kaikissa jäsenvaltioissa ja että sitä olisi mukautettava niin, että ulkoiset kulut on sallittua sisällyttää infrastruktuurien käytöstä perittävällä veloituksella erityisesti tieliikenteessä; katsoo, että eurovinjettidirektiivi olisi ulotettava koskemaan koko tieverkkoa, jotta vältettäisiin se, että liikenteessä siirrytään käyttämään reittejä, jotka eivät tällä hetkellä kuulu kyseisen direktiivin soveltamisalaan;

46. korostaa, että markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttöön on sovellettava paremman lainsäädännön periaatteita ja että on vältettävä päällekkäisiä ja monimutkaisia välineitä; kannattaa energiaverodirektiivin muuttamista siten, että varmistettaisiin, etteivät EU:n päästökauppajärjestelmään osallistuvat tahot maksa päästöistään kahteen kertaan eli sekä kaupankäynnissä että verotuksessa;

47. katsoo, että tarkistettaessa energiatuotteiden verotukseen liittyvää lainsäädäntöä teollisuuteen tai kauppaan liittyvien kuljetusten vähimmäisveroastetta olisi korotettava; tukee verotuksen eriyttämistä energia- ja ympäristötekijän mukaan hiilidioksidipäästöjen tason perusteella;

48. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita arvioimaan poikkeuksia ja vapautuksia, joita energiaverodirektiiviin on sisältynyt, ja harkitsemaan, mitkä fossiiliset energiamuodot vapautetaan tulevaisuudessa verosta noudattaen direktiivin soveltamisalaa ja henkeä ja välttäen toimijoille muiden vero- tai kauppajärjestelmien soveltamisesta johtuvia kaksinkertaisia taakkoja;

49. vaatii, että markkinapohjaisia ohjauskeinoja käytetään entistä enemmän, jotta – yksittäisissä jäsenvaltioissa ja EU:n laajuisesti – saavutetaan ympäristöpoliittiset tavoitteet yleisesti sekä erityisesti se, että ulkoiset kustannukset sisällytetään; toteaa, että tässä yhteydessä olisi kuitenkin varottava, että jäsenvaltioiden verotusoikeudella ei aiheuteta kilpailun vääristymää; ehdottaa esimerkiksi vahvempien markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttöönottoa energiatehokkuuden edistämiseksi sekä rakennusten lämpöeristyksen parantamiseksi;

50. kehottaa jäsenvaltioita vahvistamaan kannustavia rakennusalan toimintalinjoja, joiden avulla edistetään energiakysynnän ja hiilidioksidipäästöjen vähentämistä; korostaa, että on tärkeää tukea passiivisten, energiataseeltaan positiivisten asuntojen kehittämistä;

51. ehdottaa, että asuntotuotannon ja kaupunkiliikenteen hiilitasoa koskevalla alalla toteutettavaan energiatehokkuuden parantamiseen kohdennettavan rahoituksen olisi oltava tukikelpoista Kioton pöytäkirjan mekanismeihin perustuvien mallien mukaisesti ja että siitä voitaisiin osoittaa taloudellisia kannusteita;

Erityisvälineet ja -sektorit

52. katsoo, että ympäristöä vahingoittavia tukia koskeva uudistus ei saa rajoittua YMP:hen; katsoo, että tältä osin kuljetusalalla, erityisesti tieliikenteessä, tarvitaan pikaisia ja määrätietoisia toimia; kehottaa komissiota ehdottamaan pikaisesti etenemissuunnitelmaa ympäristöä vahingoittavien tukien asteittaiselle mutta nopealle lakkauttamiselle kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelua koskevan Eurooppa-neuvoston päätöksen mukaisesti;

53. on samaa mieltä komission kanssa, että ympäristölle haitallisten tukien poistamisessa on kyse keskeisestä täydentävästä toimesta kestävän kehityksen saavuttamiseksi ja erityisesti EU:n valtioiden ja hallitusten päämiesten ilmastonmuutosta ja energiaa koskevan integroidun toimintaohjelman osalta hyväksymien tavoitteiden saavuttamiseksi;

54. odottaa, että tarkistaessaan ympäristönsuojelun valtiontukia koskevia yhteisön suuntaviivoja komissio ottaa asianmukaisesti huomioon tarpeen vaikuttaa tuotanto-, liikenne-, kuljetus- ja kulutusmuotoihin ja tarpeen vähentää jätteiden määrää;

55. ottaa huomioon jätteitä koskevan yhteisön lainsäädännön, mutta pitää valitettavana, että siinä ei pyritä ratkaisemaan jätteen määrää koskevaa ongelmaa Euroopan unionissa; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita harkitsemaan lainsäädäntökehystä jäteverotuksen alalla jätteiden tuottamisen ehkäisemiseksi ja EU:ssa tuotettujen jätteiden määrän vähentämiseksi keskipitkällä aikavälillä;

56. pitää myönteisenä keskittymistä markkinapohjaisiin ohjauskeinoihin vesipuitedirektiivin (10) täytäntöönpanossa ja katsoo, että on erittäin tärkeää sisällyttää pohjaveden oton, vedenlaadun huononemisen ja vedenkäytön kulut veden hintaan; korostaa, että vesipuitedirektiiviä voidaan käyttää mallina ympäristöä koskevien markkinapohjaisten ohjauskeinojen määrittelyssä; kehottaa komissiota tarkastelemaan täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja tarkastelemaan vesipuitedirektiivin yleistä täytäntöönpanostrategiaa ja pilottijokialueita parhaiden käytäntöjen selvittämiseksi ja niiden edistämiseksi; kehottaa painokkaasti jäsenvaltioita tehostamaan ponnistelujaan vesipuitedirektiivin täytäntöönpanemiseksi asianmukaisesti ja erityisesti sen varmistamiseksi, että kaikesta vedenkulutuksesta tehdään taloudellinen arvio, joka sisältää varojen käyttökustannukset ja ympäristöön liittyvät kustannukset siten, että erityisesti näitä kriteerejä käytetään perustana laskettaessa vesimaksuja;

57. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita ottamaan käyttöön vero- tai maksujärjestelmän, jolla pyritään vähentämään torjunta-aineiden käyttöä ja edistämään vähemmän myrkyllisten ja ympäristölle ja terveydelle vaarattomampien torjunta-aineiden käyttöä;

58. katsoo, että ekologisten tuotteiden arvonlisäveron alentamista on säänneltävä tiukasti, jotta siitä koituisi todella hyötyä kuluttajille, ja siihen on liitettävä täydentäviä välineitä, kuten ekomerkinnät, jotta voidaan ottaa käyttöön järjestelmä, jolla tuotteiden vertailu kävisi helposti;

59. tunnustaa vaikeudet sellaisten markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttöönotossa, jotka koskevat biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemipalvelujen säilyttämiseen tai lisäämiseen pyrkiviä ponnisteluja ja paikallisia ympäristöongelmia; kehottaa komissiota jatkamaan biologisen monimuotoisuuden häviämiseen liittyvien kustannusten arviointia sekä markkinapohjaisten ohjauskeinojen mahdollista käyttöä koskevaa tarkasteluaan pitäen kuitenkin mielessä, että biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen tai parantaminen yhdellä alueella ei saa johtaa sen häviämiseen toisaalla paikallisten vaikutusten vuoksi;

60. panee tässä yhteydessä mielenkiinnolla merkille joissakin jäsenvaltioissa toteutetut typen oksidien ja rikkidioksidin päästökauppajärjestelmät, kun otetaan huomioon, että tällaisten järjestelmien avulla tämänkaltaisten ilmansaasteiden aiheuttamat ongelmat pystytään ratkaisemaan kustannustehokkaimmalla tavalla; korostaa, että typen oksidien ja rikkodioksidin päästökauppajärjestelmien käynnistämisessä on otettava huomioon paikalliset olosuhteet, joissa kyseisiä päästöjä aiheutuu, ja se on rajoitettava tarkasti määritellylle maantieteellisille alueelle;

61. pyytää komissiota sisällyttämään aloitteisiinsa sen, että jäsenvaltiot pitävät kiinni nykyisistä mekanismeistaan uusiutuvien energialähteiden kehittämiseksi; korostaa, että ennen taloudellisten kannustimien myöntämistä biopolttoaineille asiaa on vielä arvioitava lisää, jotta voidaan määritellä, tuotetaanko niitä ympäristön kannalta kestävällä tavalla;

62. korostaa, että markkinapohjaisia ohjauskeinoja on suunniteltava niin, että ne eivät vaikuta haitallisesti teollisuuden kansainväliseen kilpailukykyyn esimerkiksi energiaa paljon käyttävässä teollisuudessa, jotta voidaan välttää tuonnista johtuvat tappiot (vuodot) sekä tuotannon ja siten myös ympäristövaikutusten uudelleensijoittaminen Euroopan unionin ulkopuolelle;

63. kehottaa komissiota tekemään toteutettavuustutkimuksen sellaisen ”hiilidioksidikortin” käyttöönotosta henkilöille ja pienille ja keskisuurille yrityksille, johon merkittäisiin energiankulutus ja tuotetun kasvihuonekaasun määrä;

64. on tyytyväinen siihen, että verotuksen ja päästökauppajärjestelmän rinnalle on ilmestynyt taloudellisia välineitä, erityisesti vihreiden/eettisten investointien, kuten vihreiden joukkovelkakirjojen, lisääntyvään tarjontaan, sillä ne lisäävät tietoisuutta ja antavat sijoittajille valinnanmahdollisuuksia markkinoilla;

65. tunnustaa riskipääoman ja pääomarahastoja tarjoavien yritysten tukitehtävän investoinneissa vähän hiilidioksidipäästöjä tuottavaan teknologiaan;

Kansainvälinen ulottuvuus

66. ottaa huomioon, että EU:n talouksien osuus ympäristötuotteiden maailmanmarkkinoista on yli 35 prosenttia ja että EU:n yritykset voivat siksi ottaa hyvin huomioon maailmanlaajuisen vihreän talouden, ja tällä kompensoidaan ainakin osa bruttokansantuotteeseen kohdistuvasta vaikutuksesta;

67. kannattaa rajamukautusvälineen käyttöönoton tarkastelemista, jotta voidaan erityisesti välttää mahdolliset ”hiilivuodot”, jotka voisivat romuttaa hiilidioksidipäästöjen vähentämisvelvoitteen, ja jotta voidaan turvata unionin taloudellinen kilpailukyky; kehottaa komissiota tukeutumaan monissa jäsenvaltioissa tehtyihin tutkimuksiin selvittääkseen Euroopan parlamentille, mitä tämän välineen mahdollisesta käyttöönotosta seuraisi; korostaa kuitenkin, että rajamukautustoimenpiteet olisi pantava täytäntöön vain, jos tai kun kansainvälisen tason ponnistelut pakollisia hiilidioksidivähennyksiä koskevan sopimuksen tekemiseksi epäonnistuvat;

68. arvioi, että kansainvälisen tason hyväksyntään liittyvistä syistä tässä välineessä olisi otettava huomioon parhaat käytettävissä olevat tekniikat ja sen pitäisi olla myönteinen kolmansien maiden, etenkin kehitysmaiden, kannalta;

69. tunnustaa, että sitovat kansainväliset kriteerit ja sitoumukset, jotka koskevat kaikkia kilpailulle arkoja aloja, olisivat kauppakumppaneiden välillä esiintyvien vääristymien korjaamiseksi parempia kuin mahdolliset rajaveron tarkistukset;

*

* *

70. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle sekä jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille.

(1) EYVL L 275, 10.10.1998, s. 1.

(2) Euroopan parlamentin 26. syyskuuta 2006 antama päätöslauselma kaupunkiympäristön teemakohtaisesta strategiasta (EUVL C 306 E, 15.12.2006, s. 182).

(3) Euroopan parlamentin 13. helmikuuta 2007 antama päätöslauselma jätteiden kierrätystä koskevasta teemakohtaisesta strategiasta (EUVL C 287 E, 29.11.2007, s. 168).

(4) Euroopan parlamentin 25. huhtikuuta 2007 antama päätöslauselma luonnonvarojen kestävän käytön teemakohtaisesta strategiasta (EUVL C 74 E, 20.3.2008, s. 660).

(5) Euroopan parlamentin 24. lokakuuta 2007 antama päätöslauselma torjunta-aineiden kestävän käytön teemakohtaisesta strategiasta (Hyväksytyt tekstit, P6_TA(2007)0467).

(6) Hyväksytyt tekstit, P6_TA(2007)0537.

(7) Ympäristöindikaattorit tai ympäristön huomioon ottavat indikaattorit, kuten IBED (Indicateur du bien-être durable, kestävän hyvinvoinnin indikaattori), ISEW (Indicator of Sustainable Economic Welfare, kestävän taloudellisen hyvinvoinnin indikaattori) tai GPI.

(8) EUVL L 283, 31.10.2003, s. 51.

(9) Neuvoston direktiivi N:o 93/89/ETY, annettu 25. lokakuuta 1993, tiettyjen maanteiden tavaraliikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen verotuksen sekä tiettyjen infrastruktuurien käytöstä perittävien tie- ja käyttömaksujen soveltamisesta jäsenvaltioissa (EYVL L 279, 12.11.1993, s. 32).

(10) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY, annettu 23. lokakuuta 2000, yhteisön vesipolitiikan puitteista (EYVL L 327, 22.12.2000, s. 1).