Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Euroopan unionin metsästrategiasta"



Virallinen lehti nro C 057 , 29/02/2000 s. 0096 - 0102



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Euroopan unionin metsästrategiasta" (2000/C 57/16) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Euroopan unionin metsästrategiasta (KOM(1998) 649 lopull.), ottaa huomioon neuvoston 15. joulukuuta 1998 antaman päätöslauselman Euroopan unionin metsästrategiasta(1), ottaa huomioon neuvoston 17. toukokuuta 1999 antaman asetuksen (EY) N:o 1257/1999 Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen(2), ottaa huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston 21. kesäkuuta 1999 antaman asetuksen (EY) N:o 1261/1999 Euroopan aluekehitysrahastosta(3), ottaa huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston 21. kesäkuuta 1999 antaman asetuksen (EY) N:o 1262/1999 Euroopan sosiaalirahastosta(4), ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Ilmastonmuutos - Euroopan unionin strategia Kioton ympäristökokouksen jälkeisiä toimenpiteitä varten" (KOM(1998) 353 lopull.), ottaa huomioon Euroopan parlamentin päätöslauselman Euroopan unionin metsästrategiasta 30. tammikuuta 1997(5), ottaa huomioon komitean lausunnossa aiheesta "Metsien hoito, käyttö ja suojelu EU:n alueella" (CdR 268/97 fin) esitetyt suositukset(6), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon "Euroopan unionin metsätalouden tila ja ongelmat sekä metsäpolitiikan kehittämismahdollisuudet" 24. huhtikuuta 1997(7), ottaa huomioon komission 23. marraskuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 7. toukokuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n "Maatalous - Maaseudun kehittäminen - Kalatalous" tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 2:n syyskuun 30. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 184/99 rev. 2), jonka esittelijät olivat Kaija-Maija Perkkiö (FIN, ELDR) ja Olivier Bertrand (F, PPE), hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Taustaa 1.1. Komissio on antanut neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle tiedonannon Euroopan unionin metsästrategiasta 18. marraskuuta 1998. 1.2. Tiedonannolla on komission mukaan kaksi pääasiallista tehtävää: siinä esitetään johdonmukainen hahmotelma Euroopan unionin metsästrategiasta, ja toisaalta se on komission esitys vastaukseksi Euroopan parlamentin 30. tammikuuta 1997 hyväksymään päätöslauselmaan EU:n metsästrategiasta. Komissiota pyydetään siinä esittämään Euroopan metsästrategiaa koskeva lainsäädäntöehdotus useiden näkökulmien ja suositusten mukaisesti kahden vuoden kuluessa edellä mainitusta ajankohdasta. 1.3. Parlamentissa käydyn keskustelun perusteella talous- ja sosiaalikomitea antoi 24. maaliskuuta 1997 lausunnon aiheesta "Euroopan unionin metsätalouden tila ja ongelmat sekä metsäpolitiikan kehittämismahdollisuudet". 1.4. Alueiden komitea antoi 19. marraskuuta 1997 oma-aloitteisen lausunnon aiheesta "Metsien hoito, käyttö ja suojelu EU:n alueella" korostaakseen metsien merkitystä alueiden kehitykselle ja hyvinvoinnille. Tämän lisäksi metsätaloutta ja metsien kestävää kehitystä on sivuttu lukuisissa alueiden komitean lausuntoasiakirjoissa. 1.5. Euroopan unionin neuvosto on antanut 15. joulukuuta 1998 päätöslauselman Euroopan unionin metsästrategiasta. Se perustuu ensisijaisesti komission toimittamaan selvitykseen ja suuntaviivoihin. 2. Johdanto 2.1. EU:n alueella on metsiä noin 130 miljoonaa hehtaaria eli 36 prosenttia pinta-alasta. Tästä noin 87 miljoonaa hehtaaria katsotaan hyödynnettäviksi metsiksi. Euroopan metsille on tyypillistä erittäin vaihtelevasta bioilmastosta ja maaperästä johtuva monimuotoisuus. Metsien omistusolosuhteet vaihtelevat alueittain. 65 prosenttia metsistä on yksityisomistuksessa. Metsätilojen keskimääräinen pinta-ala on alle viisi hehtaaria. Kreikassa ja Irlannissa valtio omistaa kaksi kolmannesta metsistä, kun taas Belgiassa, Espanjassa, Italiassa, Saksassa ja Ranskassa paikallisyhteisöt ovat merkittäviä metsänomistajia. Myös metsien käyttömuodoissa ja niistä saatavissa hyödyissä on suuria eroja alueiden välillä. 2.2. Komission tiedonannon mukaan metsästrategiaa on tarkasteltava kansainvälisellä tasolla hyväksyttyjen periaatteiden ja sitoumusten puitteissa. Toisaalta metsästrategia perustuu Euroopan metsien monimuotoisuuden, niiden monikäyttöisyyden sekä ekologisen, taloudellisen ja sosiaalisen kestävyyden tunnustamiseen. 2.3. Komission laatimassa tiedonannossa on selostettu yhteisön metsätalouden nykytilaa, kuvattu tämänhetkisiä metsätalouteen kohdistuvia yhteisön toimenpiteitä ja selostettu yleisellä tasolla metsäasioiden käsittelyä EU:ssa. Metsiä koskevina erityisaiheina otetaan esille metsien biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen, puun energiakäyttö, metsien merkitys ilmastonmuutoksen hidastamisessa ja metsäsertifiointi. 2.4. Tiedonannon keskeisiä lähtökohtia ovat - yhteisön nykyiset metsätoimenpiteet - komission esitys Agenda 2000:n maaseudun kehittämisasetuksen metsätoimenpiteiksi - komission esitys yhteisön tuesta EU-jäsenyyttä hakevien Keski- ja Itä-Euroopan maiden maatalouteen ja maaseudun kehittämiseen. 2.5. Euroopan unionin perustamissopimukset eivät anna oikeutta laatia yhteistä metsäpolitiikkaa. Siten strategian keskeiseksi tavoitteeksi otettu metsien kestävän kehittämisen ja hoidon edistäminen olisi määriteltävä ja toteutettava kansallisilla tai alueellisilla metsäohjelmilla tai jäsenvaltioiden muilla vastaavilla välineillä, tai läheisyysperiaatteen mukaisesti Euroopan yhteisön toimilla silloin, kun niillä voidaan saavuttaa lisäarvoa. 2.6. EU:ssa metsien hoito, säilyttäminen ja kestävä kehitys ovat olennaisia aihepiirejä nykyisissä yhteisissä politiikoissa kuten maatalouspolitiikassa, maaseudun kehittämisessä, ympäristöasioissa, kaupassa, sisämarkkina-asioissa, tutkimuksessa, teollisuusasioissa, kehitysyhteistyössä ja energiapolitiikassa. 2.7. Metsästrategiassa yhteisön toiminta katsotaan läheisyysperiaatteen mukaisesti hyödylliseksi mm. maaseudun kehittämiseen tähtäävässä toiminnassa, metsien suojelussa ilmansaasteilta ja metsäpaloilta, metsätalouden tieto- ja viestintäjärjestelmän kehittämisessä, tutkimus- ja kehittämistyössä sekä kehitysyhteistyössä. 2.8. Paikallisyhteisöt osallistuvat keskusteluun eurooppalaisesta metsästrategiasta kahdelta kannalta: - yhtäältä aluesuunnittelusta ja etenkin maaseudun paikallisesta kehittämisestä vastaavana tahona - toisaalta metsätalouden suunnitteluun ja metsien hoitoon täysin osallistuvana tahona. 3. Yleisiä näkökohtia EU:n metsästrategiasta 3.1. Metsäpolitiikka kuuluu jäsenmaille 3.1.1. Euroopan metsäpolitiikka kuuluu ensisijaisesti jäsenvaltioille, sillä Euroopan unionin sopimuksissa ei määrätä yhteisestä metsäpolitiikasta. Metsätalous ja metsiin liittyvä kaupallinen toiminta halutaan korostetusti säilyttää osana markkinataloutta. 3.1.2. Myös metsien kestävän hoidon ja käytön periaatteet määritellään ja toteutetaan käytännössä kansallisilla tai alueellisilla metsäohjelmilla tai jäsenvaltioiden muilla välineillä. EU:n metsästrategian tavoitteena onkin täydentää kansallisia metsäohjelmia ja varmistaa yhteisön toimien mahdollisimman suuri hyöty. Yhteisön toimin voidaan tukea kansallista metsäpolitiikkaa mm. siten, että jäsenvaltiot noudattavat kansainvälisiä sopimuksia, joihin EU on sitoutunut. 3.1.3. Ilman yhteistä metsäpolitiikkaakin metsien hoitoa ja käyttöä koskevat aiheet ovat EU:n tasolla olennaisia aihepiirejä nykyisissä politiikoissa kuten alue- ja ympäristöpolitiikassa. Koska metsätaloudella on huomattava merkitys maaseutualueiden kehittämiselle, on yhteisön tason metsätaloustoimenpiteet usein integroitu osaksi maaseutupolitiikkaa. Metsäasioiden hajaantuminen EU:n tasolla useisiin eri politiikkoihin ja pääosastoihin asiayhteydestä riippuen on aiheuttanut sen, ettei metsiin liittyviä toimintoja ja arvoja välttämättä nähdä missään yhteydessä yhteisön tasolla kokonaisuutena. 3.1.4. Metsästrategiassa mainitaan, että metsätalouden kansainvälisissä sitoumuksissa korostetaan metsätalouteen vaikuttavien politiikan eri alueiden tehokkaan koordinoinnin etuja. Metsiä koskevia toimia tulisi sovittaa yhteen ja viestintää sekä yhteistyötä eri toimijoiden välillä tulisi lisätä. 3.1.5. Yhteisön tasolla toimii pysyvä metsäkomitea, johon kuuluvat jäsenvaltioiden ja komission edustajat, ja lisäksi kaksi neuvoa-antavaa komiteaa. Metsäasioiden koordinointiin komission piirissä on hyvin vähän resursseja, eikä strategiassa esitetä konkreettisia toimenpiteitä tilanteen parantamiseksi. Alueiden komitea katsoo, että esitetyn metsästrategian toteuttaminen vaatisi komissiossa vahvempaa panostusta metsäsektoriin. Komission sisäinen koordinointi tulisi järjestää mahdollisimman hyvin asianomaisten ja toimivaltaisten yksiköiden kesken. 3.2. Kestävä metsätalous 3.2.1. Tiedonannon mukaan metsästrategia perustuu metsien monimuotoisuuden, monikäyttöisyyden sekä ekologisen, taloudellisen ja sosiaalisen kestävyyden tunnustamiseen. Lähtökohtaa voidaan pitää oikeana, kun otetaan huomioon yhteisön alueelliset eroavuudet metsien rakenteessa, käyttömuodoissa ja omistusoloissa. 3.2.2. EU on sitoutunut ekologisesti, taloudellisesti ja sosiaalisesti kestävään metsätalouteen myös useissa kansainvälisissä yhteyksissä. Kestävän kehityksen ja kestävän metsätalouden periaatteet määriteltiin YK:n ympäristö- ja kehityskonferenssissa Rio de Janeirossa vuonna 1992. Vaikka silloin hyväksytyt periaatteet eivät ole oikeudellisesti sitovia, ne ovat toimineet perustana viime vuosien aktiivisille ja maailmanlaajuisille kansainvälisille metsäalan neuvotteluille. 3.2.3. Kansainvälinen metsäpoliittinen keskustelu on jatkunut vuosina 1995-1997 hallitustenvälisessä metsäpaneelissa (IPF), jonka työtä hallitusten välinen metsäfoorumi (IFF) jatkaa vuoteen 2000 asti. Tavoitteena on saada aikaan maailmanlaajuinen metsäsopimus. Sopimuksen tulisi olla mahdollisuuksien mukaan oikeudellisesti sitova, jotta metsien suojeluun, kestävään käyttöön, hoitoon ja kehittämiseen voitaisiin vaikuttaa riittävän tehokkaasti kaikkialla maailmassa. Aikaisemmista sopimuksista ja suosituksista huolimatta maailman metsävarat ja metsien pinta-ala vähenevät edelleen. 3.2.4. Euroopan metsäministerikonferensseissa (Strasbourg 1990, Helsinki 1993 ja Lissabon 1998) on sitouduttu noudattamaan metsävarojen kestävän hoidon ja käytön periaatteita eurooppalaisella tasolla. Tässä yleiseurooppalaisessa prosessissa metsien kestävä hoito ja käyttö on määritelty siten, että säilytetään metsien monimuotoisuus, tuottavuus, uusiutumiskyky ja elinvoimaisuus sekä mahdollisuus toteuttaa nyt ja tulevaisuudessa merkityksellisiä ekologisia, taloudellisia ja sosiaalisia toimintoja paikallisella, kansallisella ja maailmanlaajuisella tasolla, sekä siten, ettei vahingoiteta muita ekosysteemejä. 3.3. Metsäsektorin taloudellinen merkitys 3.3.1. Komission tiedonannossa todetaan, että Euroopan unionin alueen metsävarat eivät vaikuta suurilta, jos niitä verrataan maailman muiden alueiden pohjoisiin ja trooppisiin metsiin. Kun Itävalta, Ruotsi ja Suomi liittyivät Euroopan unioniin, unionista tuli kuitenkin maailman toiseksi suurin paperin ja sahatavaran tuottaja, maailman suurin metsätuotteiden tuoja sekä maailman kolmanneksi suurin metsätuotteiden viejä. 3.3.2. Euroopan unionin metsävaroilla on siten varsin suuri taloudellinen merkitys. Tällä hetkellä metsäteollisuuden tuotannon arvo on yhteensä lähes 300 miljardia euroa, ja se työllistää suoraan ja välillisesti useita miljoonia henkilöitä. 3.3.3. Alueiden komitean käsityksen mukaan metsien taloudellinen merkitys ei korostu kovinkaan hyvin komission tiedonannossa metsästrategiasta. Asiakirjassa painotetaan ansiokkaasti metsien merkitystä maaseudun kehittämiselle, biodiversiteetin säilyttämiselle ja ympäristönäkökohdille. Metsien puuntuotannollinen merkitys ja metsävarojen hyödyntämiseen liittyvät näkökohdat jäävät liian vähälle huomiolle. 3.3.4. Samoin muut metsien taloudellisen hyödyntämisen muodot jäävät strategiassa taka-alalle. Tämä koskee erityisesti metsien matkailu- ja virkistyskäyttöä, joka saattaa alueellisesti olla erityisen merkittävää toimintaa mm. työllisyyden kannalta. 3.3.5. Komissio valmistelee tiedonantoa Euroopan unionin metsäteollisuudesta ja sen kilpailukyvyn parantamisesta. Aihepiiri on erityisen ajankohtainen ja kiinnostava. Periaatteessahan Euroopan metsien nykyisten puuvarojen kasvu mahdollistaa metsäteollisuuden kapasiteetin lisäyksen. Puun jalostusastetta korottamalla ja uusia tuotteita kehittämällä voidaan samalla saada huomattavaa lisäarvoa metsäsektorin yrityksille. Toisaalta metsäteollisuuden markkinalähtöisyys ja markkinoiden globalisoituminen asettavat niin metsäteollisuuden päättäjät kuin puuntuottajat uuteen tilanteeseen. 3.3.6. Kuten aikaisemmin on todettu, metsäsektorin taloudellinen merkitys on korostunut yhteisön tasolla sen jälkeen, kun Itävalta, Ruotsi ja Suomi liittyivät yhteisön jäseniksi. Metsätalouden ja -teollisuuden yhteys tulisikin nähdä EU:ssa entistä enemmän kokonaisuutena. Unionin metsäteollisuuden kilpailukyvyn säilyminen on talouden ja työllisyyden kannalta oleellista. 3.4. Agenda 2000 -uudistus 3.4.1. Strategian kulmakivenä on Agenda 2000 -tiedonantoon liittyvä komission esitys maaseudun kehittämisasetuksen metsätoimenpiteiksi. Maaseudun kehittämisasetus hyväksyttiin toukokuussa 1999. Siihen on koottu maaseutua koskevia toimenpiteitä siten, että maaseudun sosiaalinen ja taloudellinen kehittäminen kokonaisuudessaan, työllisyys, ympäristönäkökohdat ja kestävä kehitys ovat keskeisellä sijalla. Asetuksen metsätaloustoimenpiteet tulisi nähdä osana tätä kokonaisuutta. 3.4.2. Maaseudun kehittämisasetukseen sisältyy aikaisempien metsätoimien jatkaminen sekä joukko uusia toimenpiteitä, joilla voidaan edistää metsien kestävää hoitoa ja vaikuttaa erityisongelmiin, kuten biologisen monimuotoisuuden säilymiseen, ilmastonmuutoksen estämiseen tai puun käyttöön energianlähteenä. Metsäympäristön laadun parantaminen on EU-tukien keskeisiä perusteita. Asetuksen mukaisten tavoitteiden saavuttaminen edellyttää erityisesti pienten metsänomistajien muodostamille ryhmittymille ja paikallisille viranomaisille suunnattua teknistä tukea, joka kohdistuu laajalle yhdenmukaisesti hoidetulle alueelle. Nykyisistä metsätaloustoimista metsitysten jatkaminen on erityisen tärkeää alueiden määrittelemillä seuduilla, kun otetaan huomioon sekä metsien ekologinen että aluetaloudellinen merkitys. Metsityksen kustannukset ja se, että investoinnin tuotto on saatavissa vasta pitkän ajan kuluttua, puoltavat tukiohjelmia tähän tarkoitukseen. 3.4.3. Uudistuksen myötä tuettavat metsätoimenpiteet lisääntyvät. Se antaa aiempaa enemmän vapautta kansallisiin linjauksiin, mitä läheisyysperiaatteen ja metsien alueellisten erojen kannalta voidaan pitää hyvänä. Kansallisten maaseutusuunnitelmien puitteissa voidaan siten hakea kullekin jäsenmaalle tärkeitä painotuksia tuen kohteiden ja taloudellisten panostusten osalta. Vaikka metsätaloutta voidaan periaatteessa tukea aikaisempaa enemmän, tukien lisäys riippuu kuitenkin täysin kansallisen rahoituksen kehityksestä. 3.4.4. Uudistuksen myötä potentiaalinen edunsaajien joukko kasvaa, sillä EU-tukien sidonnaisuus maatalouden harjoittamiseen väljenee. Metsätilojen omistajat, omistajien yhdistykset ja kunnat voivat olla edunsaajia. Kunnat ovat merkittävä ryhmä ainakin Espanjassa, Saksassa, Ranskassa ja Portugalissa. 3.4.5. Maaseudun kehittämisasetuksen sääntelemän Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston tuen lisäksi metsätaloudessa voidaan hyödyntää myös Euroopan aluekehitysrahaston ja sosiaalirahaston tukea. Niitä säätelevät uudet asetukset hyväksyttiin kesäkuussa 1999. Aluekehitysrahastosta voidaan tukea sekä tuottavia investointeja että infrastruktuurihankkeita, jotka vaikuttavat myönteisesti tukialueiden työllisyyteen ja taloudelliseen kehittymiseen. Tuen kohteena voisivat olla mm. syrjäisille alueille rakennettavat riittävät tieyhteydet, joiden avulla metsävarojen hyödyntäminen tulisi kannattavaksi. Sosiaalirahastosta voidaan saada tukea mm. metsäalan koulutuksen lisäämiseen. 3.4.6. Eräiden tietojen mukaan EU on tukenut metsätaloutta unionin alueella vuosina 1994-1999 runsaalla 2,5 miljardilla eurolla. Tuki on kohdistettu pääosin Etelä-Eurooppaan, etenkin Espanjaan, sekä Saksaan, Ranskaan ja Irlantiin. EU on rahoittanut maatalousmaan metsitysohjelmia noin puolella metsätuen kokonaismäärästä. Toinen puoli kohdistettiin metsätalouden tehokkuuden parantamiseen, markkinoinnin kehittämiseen ja ympäristötoimiin sekä luonnontuhojen korjaamiseen. 3.4.7. Agenda 2000 -uudistuksen myötä luodaan uusia EU-varojen käyttömahdollisuuksia. Käsiteltävänä olevan metsästrategian puutteena voidaankin pitää sitä, että metsätalouteen kohdistuneiden yhteisön tähänastisten toimenpiteiden vaikutuksia ei ole arvioitu kokonaisuutena. Tukipolitiikan arvioinnin kannalta olisi oleellista tietää, - miten paljon yhteisön varoja on kaikkiaan suunnattu metsätoimenpiteisiin - miten yhteisön toimet jakaantuvat ja vaikuttavat aluetasolla - onko niillä saavutettu toivottuja tuloksia. 3.4.8. Unionin yhteisenä tavoitteena tulisi olla yhteisön varojen käyttäminen mahdollisimman tehokkaasti. Metsätukien tarkempi seuranta jatkossa parantaisi mahdollisuuksia arvioida tukien vaikutusta ja kehittää tukijärjestelmää. Alueiden komitea pitää tärkeänä, että metsäohjelmiin kohdistuvassa tukipolitiikassa kunnioitetaan markkinoiden toimivuutta ja taataan tehokas kilpailupolitiikka metsätuotteiden markkinoilla. 3.5. Metsiin kohdistuvat uhat 3.5.1. Unionin yhteisiä toimia tarvitaan erityisesti metsiin kohdistuvien uhkien torjumisessa. Vakavimpia uhkia ovat laajalle leviävät ja rajat ylittävät ilmansaasteet ja metsäpalot. Niillä saattaa olla paikallisesti ja alueellisesti erityisen suuri negatiivinen merkitys. Niiden torjumisessa oleellisimpia ovat kansalliset toimenpiteet, joita EU osaltaan tukee mm. Agenda 2000 -uudistukseen sisältyvin toimenpitein. Alueiden komitea pitää näitä EU:n tukitoimenpiteitä erittäin merkittävinä. 3.5.2. Ilmastonmuutoksen hidastamisessa metsillä on oma roolinsa. Ilmastonmuutoksen aiheuttavat kasvihuonekaasut, joista hiilidioksidi on merkittävin. Metsät sitovat hiiltä ja toimivat siten hiilen nieluna. Hiilen sitoutumista voidaan edistää parantamalla metsien suojelua ja hoitoa, lisäämällä metsien pinta-alaa, ja korvaamalla fossiilisia polttoaineita kestävästi hoidetuista metsistä saadulla puulla sekä korvaamalla paljon energiaa kuluttavia tuotteita puutuotteilla. 3.5.3. EU on sitoutunut ns. Kioton pöytäkirjan hyväksyttyään alentamaan kasvihuonekaasupäästöjään. Komissio on antanut aiheesta tiedonannon "Ilmastonmuutos - Euroopan unionin strategia Kioton ympäristökokouksen jälkeisiä toimenpiteitä varten". 3.6. Puun energiakäyttö 3.6.1. Puun energiakäyttöä lisäämällä vähennetään energiantuotannon hiilidioksidipäästöjä, lisätään energiantuotannon omavaraisuutta, luodaan edellytyksiä uudelle yritystoiminnalle etenkin pk-sektorilla ja parannetaan työllisyyttä. Lisäksi energiapuun käytöllä on myönteisiä metsänhoidollisia ja taloudellisia vaikutuksia. 3.6.2. Energiapolitiikassaan EU haluaa lisätä uusiutuvien energialähteiden käyttöä. Tämä merkitsee myös puuhun perustuvan energiatuotannon lisäämistä merkittävästi. Euroopan komissio voi edistää alan teknologiaosaamisen kehittämistä tukemalla mm. alan tutkimusta ja koulutusta. Rakennerahastojen tuella voidaan edistää mm. uusien käyttöpaikkojen ja alan yritysten syntymistä. 3.7. Sertifiointi 3.7.1. Ympäristömerkintäjärjestelmän luominen on metsäalalla käytävän keskustelun tärkein tämänhetkinen aihe. Metsien sertifiointikysymys nousee esille väistämättä myös komission tiedonannossa metsästrategiasta. Sertifioinnilla tarkoitetaan kolmannen, puolueettoman osapuolen tekemää varmennusta, jonka mukaan kyseessä olevia metsiä hoidetaan kestävästi. Metsäsertifioinnin avulla pyritään informoimaan kuluttajia ja asiakkaita siitä, että heidän ostamiinsa tuotteisiin käytetty puuraaka-aine tulee kestävästi hoidetuista ja käytetyistä metsistä. 3.7.2. Kansainvälisesti katsottuna eurooppalainen metsänhoito on varsin korkealla tasolla. Erityisesti 1990-luvulla metsien kestävän hoidon ja käytön periaatteiden olisi pitänyt tulla oleelliseksi osaksi metsäpoliittista päätöksentekoa ja metsäsuunnittelua. Metsäsertifioinnilla voidaan osoittaa käytännön metsätalouden myönteinen kehitys ja edistää siten puutuotteiden kauppaa. 3.7.3. Euroopan metsien sertifiointiin on tarjolla kaksi vaihtoehtoista järjestelmää. Ne ovat metsänomistajien ja -teollisuuden edistämä yleiseurooppalainen PEFC-merkintä ja ympäristöjärjestöjen jo aikaisemmin kehittämä FSC-järjestelmä. Eurooppalaiset metsänomistajat eivät ole yleisesti hyväksyneet FSC-sertifiointia, koska se ei heidän mukaansa sovellu pienimuotoiseen eurooppalaiseen metsätalouteen. FSC on kuitenkin käytössä joillakin alueilla Euroopassa, ja sen soveltuvuutta eurooppalaisiin olosuhteisiin kehitetään parhaillaan. 3.7.4. PEFC-merkintää pyritäänkin kehittämään eräänlaiseksi kattojärjestelmäksi kansallisesti kehitettäville sertifiointijärjestelmille. Näin turvataan kunkin maan olosuhteiden huomioon ottaminen järjestelmässä. PEFC-järjestelmän kehittämiseen on yleisesti suhtauduttu myönteisesti. Olisi kuitenkin eduksi saada ympäristöjärjestöt mukaan sen kehittämistyöhön. 3.7.5. Komission tiedonannossa suhtaudutaan myönteisesti yleiseurooppalaisen sertifiointijärjestelmän kehittämiseen. Strategian mukaan komissio harkitsee täydentäviä toimia, esim. oikeudellisia välineitä vapaaehtoisten sertifiointi- ja merkintäaloitteiden perusvaatimusten yhdenmukaistamiseksi. Sertifiointi on kuitenkin yksinomaan markkinaosapuolten asia. 3.7.6. Alueiden komitea katsoo, että metsien sertifioinnin kehittäminen on eduksi Euroopan metsätaloudelle ja -teollisuudelle. Sertifiointi voi viestiä tehokkaasti eurooppalaisen metsänhoidon hyvästä tasosta. Eurooppalaisen metsätalouden pienimuotoisuus sekä metsien rakenteen, omistussuhteiden ja käyttömuotojen alueelliset erot tulee voida ottaa huomioon sertifiointijärjestelmässä. Sertifiointikeskustelu laajenee todennäköisesti tulevaisuudessa koskemaan myös muita luonnonvaroja, jolloin voidaan hyödyntää metsien sertifioinnista saatuja kokemuksia. 3.8. Käyttökelpoiset ja yhdenmukaiset tiedot Euroopan metsistä 3.8.1. Metsästrategiaan sisältyy yhtenä osana metsätalouden tieto- ja viestintäjärjestelmän (Efics) käyttöönotto. Tavoitteena on vertailukelpoisen ja objektiivisen tiedon saaminen yhteisön metsäsektorista. Järjestelmään on tarkoitus saada asianmukaiset tiedot metsätalouteen liittyvistä yhteisön toimista sekä perustiedot jäsenvaltioiden kansallisista tai alueellista metsäpolitiikoista ja ohjelmista. Lisäksi kerätään tietoja ja analysoidaan metsätalouden tulevaa kehitystä kaupan, teollisuuden, työllisyyden ja ympäristönäkökohtien kannalta. 3.8.2. Tavoitteet ovat kunnianhimoiset. Toisaalta yhdenmukaisen tiedon tarve on kasvanut, olipa sitten kysymyksessä kestävään metsänhoitoon tähtäävien yleiseurooppalaisten kriteerien ja indikaattoreiden käyttöönotto, metsiin liittyvien uhkien seurantatiedot, sertifiointijärjestelmien kehittämien tai yhteisön toimien arvioiminen tai seuranta. 3.8.3. Alueiden komitea suhtautuu myönteisesti tietojen saatavuuden ja laadun parannustoimiin. Ne luovat mahdollisuuksia kehittää myös eritasoisia viestintäjärjestelmiä, joiden avulla voidaan parantaa metsäsektorilla toimivien tahojen välistä yhteistyötä ja toisaalta antaa nykyistä paremmat perustiedot metsiin kohdistettavista toimista myös suurelle yleisölle. 4. Päätelmät 4.1. Alueiden komitea katsoo, että metsien hoidon ja käytön periaatteeksi on hyväksyttävä kestävyyden periaate. Tällöin on otettava huomioon niin ekologinen, taloudellinen kuin sosiaalinen kestävyys. 4.2. Alueiden komitea painottaa, että metsätalouden ja -teollisuuden merkitys ja olosuhteet sekä metsäalueiden käyttömuotojen painotus vaihtelevat merkittävästi alueittain. Siten on järkevää, että toimialaa koskevassa päätöksenteossa noudatetaan läheisyysperiaatetta, eli kukin jäsenvaltio luo oman metsäpolitiikkansa. 4.3. Alueiden komitea pitää merkittävänä, että kansallisten metsäpolitiikkojen ohella EU:n tasolla luodaan yhteinen metsästrategia, sillä metsäasiat tulevat joka tapauksessa esille monissa yhteyksissä yhteisön toiminnassa. Yhteisen strategian toteuttamiseksi komission tulisi lisätä panostustaan metsäsektorilla ja koordinaatiota eri toimijoiden välillä mm. vahvistamalla pysyvän metsäkomitean asemaa. 4.4. Alueiden komitea katsoo, että metsästrategiassa on ansiokkaasti painotettu metsien merkitystä maaseudun kehittämiselle, luonnon monimuotoisuuden säilyttämiselle ja ympäristönäkökohdille. Metsien taloudellinen hyödyntäminen on jäänyt liian vähäiselle huomiolle. Laajoilla metsäalueilla metsien puuvarojen ja muiden tuotteiden hyödyntäminen on kuitenkin pääasiallinen käyttömuoto, jolla taataan metsien säilyminen taloudellisen hyvinvoinnin lähteenä ja työllistäjänä Euroopassa. Metsillä on alueellisesti huomattava taloudellinen merkitys myös matkailun ja virkistyskäytön kannalta. Metsätalouden taloudellisen merkityksen tulee näkyä myös EU:n tuessa metsäntutkimukselle. T& K-toiminnassa tulee jatkossa ottaa huomioon mm. Fair-ohjelman osana luotu ja toteutettu "metsätalouden puuketju". 4.5. Metsien taloudellista ja työllistävää merkitystä lisää kasvava puun energiakäyttö, jolla on myönteisiä vaikutuksia mm. kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämiseen. Komission tulee panostaa alan teknologiaosaamiseen tukemalla alan tutkimusta ja koulutusta. 4.6. Alueiden komitea pitää tärkeänä, että komissio arvioi yhteisön tähänastisten metsätaloustoimien tehokkuutta ja alueellisia vaikutuksia nykyistä tarkemmin. Myös Agenda 2000 -uudistukseen liittyvien metsätaloustoimien tavoitteiden saavuttamista tulee seurata aktiivisesti. Alueiden komitean mielestä metsätalouden tuen tulee kilpailun tasapuolisuuden turvaamisen ja markkinavoimien huomioon ottamisen vuoksi olla muodoltaan rajallista. Tässä yhteydessä on syytä muistaa, ettei metsätaloutta voi aina mitata taloudellisin perustein, sillä tietyillä vuoristoisilla ja geomorfologisesti herkillä alueilla metsien tärkein tehtävä on suojella maaperää ja ympäröiviä alueita maanvyörymiltä, lumivyöryiltä ja tulvilta. 4.7. Kun otetaan huomioon EU:n merkittävä rooli kansainvälisten metsäkysymysten ohjaamisessa ja ratkaisemisessa, alueiden komitea katsoo, että EU:lla tulee olla selkeä tavoite saada aikaan maailmanlaajuisesti sama kestävän metsänhoidon taso kuin EU:n alueella. 4.8. Alueiden komitea kannattaa vapaaehtoisten sertifiointijärjestelmien kehittämistä, sillä sertifioinnilla voidaan todentaa eurooppalaisen metsänhoidon hyvä taso ja edistää puutuotteiden kauppaa ja kilpailukykyä. Eurooppalaisen metsätalouden pienimuotoisuus sekä alueelliset erot metsien rakenteessa, omistusoloissa ja käyttömuodoissa tulee voida ottaa huomioon sertifiointijärjestelmässä. Alueiden komitea korostaa, että komission toimissa metsien sertifiointijärjestelmien yhdenmukaistamiseksi tulee ottaa huomioon, että järjestelmät ovat markkinoihin kohdistuvia, vapaaehtoisuuteen perustuvia välineitä, jossa varsinaisia toimijoita ovat tuottajat, teollisuus ja puutuotteiden ostajat. 4.9. Alueiden komitea korostaa, että Euroopan metsätalouden tieto- ja viestintäjärjestelmää (Efics) olisi kehitettävä kattavien ja yhdenmukaisten tietojen saamiseksi Euroopan metsäsektorista. Näin parannetaan kansalaisille tiedottamisen edellytyksiä. Bryssel 18. marraskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER (1) EYVL C 56 26.2.1999, s. 1. (2) EYVL L 160 26.6.1999, s. 80. (3) EYVL L 161 26.6.1999, s. 43. (4) EYVL L 161 26.6.1999, s. 48. (5) EYVL C 55 24.2.1997, s. 22. (6) EYVL C 64 27.2.1998, s. 25. (7) EYVL C 206 7.7.1997, s. 128.