FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 26.5.2004 
KOM(2004) 223 lopullinen 
  
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOL LE, EUROOPAN PARLAMENTILLE JA 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE 
alkoholiin ja alkoholijuomiin sove llettavien valmist everojen määristä 
 
(esitetty alkoholin ja alkoholijuomien valmi steverojen määrien lähentämisestä annetun 
neuvoston direktiivin 92/84/ETY  8 artiklan mukaisesti) 
 
FI 2   FI SISÄLLYS 
TIIVISTELMÄ ............................................................................................................................. 4 
A. Alkoholiin ja alkoholijuomiin sovellettavien valmisteverojen määrät ......................... 4 
B. Alkoholiin ja alkoholijuomiin sovellettavien valmisteverojen rakenne ....................... 5 
1. Johdanto .................................................................................................................... ... 6 
1.1. Yhteisön valmisteverojärjestelmä ................................................................................ 6 1.2. Alkoholijuomien valmisteverot.................................................................................... 6 2. Valmisteverojen rakenteiden ja määrien tarkastelu ..................................................... 9 2.1. Yleisiä huomioita ......................................................................................................... 9 
2.2. Komission ensimmäinen kertomus .............................................................................. 9 3. Tässä (toisessa) kertomukse ssa tarkastellut asiat....................................................... 10 
3.1. Yleistä ................................................................................................................... ..... 10 
3.2. Sisämarkkinoiden toimivuus...................................................................................... 10 3.3. Alkoholijuomien välinen kilpailu .............................................................................. 16 3.4. Valmisteverojen määrien reaaliarvo .......................................................................... 18 3.5. Perustamissopimuksen yleiset tavoitteet.................................................................... 20 3.5.1. Terveys- ja sosiaalipolitiikka ..................................................................................... 20 3.5.2. Maatalouspolitiikka.................................................................................................... 2 1 
3.5.3. Euroopan unionin laajentuminen ............................................................................... 23 3.6. Tarkistusajanjakso...................................................................................................... 23  
4. Alkoholijuomiin sovellettavien valmisteverojen rakenne.......................................... 24 4.1. Kuohumattoman viinin ja kuohuviinin erilainen kohtelu .......................................... 24 4.2. Tuoteluokkien määrittelemiseen käytettävi en yhdistetyn nimikkeistön (CN) koodien 
mukauttaminen........................................................................................................... 25 
4.3. Tuotteiden luokittelu valmisteverotusta varten.......................................................... 25 
PÄÄTELMÄT ............................................................................................................................ 28 
 
FI 3   FI LIITE A........................................................................................................................ ............. 29  
LIITE B1....................................................................................................................... ............ 30  
LIITE B2....................................................................................................................... ............ 32  
LIITE B3....................................................................................................................... ............ 34  
LIITE B4....................................................................................................................... ............ 36  
LIITE C........................................................................................................................ ............. 38  
 
FI 4   FI TIIVISTELMÄ 
A. ALKOHOLIIN JA ALKOHOLIJUOMIIN SOVELLETTAVIEN VALMISTEVEROJEN 
MÄÄRISTÄ  
Tässä kertomuksessa tarkastellaan yhteisö n lainsäädännön tilanne tta alkoholiin ja 
alkoholijuomiin sovellettavien valmisteverojen osalta. Asiaa koskeva lainsäädäntö tuli 
voimaan 1. tammikuuta 1993, minkä jälkeen sitä  ei ole muutettu. Tämän kertomuksen 
antamisesta säädetään alkoholin ja alkoholijuomie n valmisteverojen määrien lähentämisestä 
19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston di rektiivin 92/84/ETY 8 artiklassa, jossa 
edellytetään alkoholituotteiden valmistevero jen määrien säännöllistä tarkistamista.  
Tässä kertomuksessa keskitytään pääasiassa seuraaviin seikkoihin: sisämarkkinoiden 
toimivuus, eri alkoholijuomien luokkien välinen k ilpailu, valmisteverojen määrien reaaliarvo 
sekä perustamissopimuks en yleiset tavoitteet. 
Sisämarkkinoiden toimivuudesta kertomuksessa todetaan, että vuonna 1993 tapahtunut 
verorajojen poistaminen ja se, e ttä jäsenvaltiot ovat jatkaneet hyvin erilaisten valmisteverojen 
määrien soveltamista alkoholijuomiin, ovat aihe uttaneet yhdessä useita ongelmia, jotka 
häiritsevät sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa. Nämä ongelmat johtuvat tietyissä 
tapauksissa tuotteiden korkeasta verotaakasta suhteessa tuotteiden perustana olevaan arvoon 
ja valmisteverojen määrien merkittävistä eroista joidenkin jäsenvaltioiden välillä. Nämä erot 
paitsi kannustavat laillisten rajatylittävien os tosten tekoon myös petolliseen kaupankäyntiin, 
joka suuntautuu niiden jäsenvaltioiden markkino ille, joissa verojen määrät ovat korkeat. Tästä 
aiheutuu usein verotuksesta johtuvaa kilpailun vääristymistä, kauppavirtojen muutoksia ja 
kansalaisten vapaaseen liikkuvuut een kohdistuvia rajoituksia. Ve rojen määrien lähentäminen 
helpottaisi huomattavasti pitkän aikavälin ra tkaisun löytämistä nä ille sisämarkkinoiden 
ongelmille. 
Eri alkoholijuomien luokkien välisestä kilpailusta todetaan, että pääsääntöisesti eri 
alkoholijuomatyyppien välisen kilp ailun laajuus ei ole määrääv ä tekijä juomien verojen 
määriä vahvistettaessa. Lisäks i tietyn juomatyypin kysyntään ei  vaikuta kovinkaan paljon sen 
tai kilpailevien alkoholijuoma tyyppien hintojen muutokset. 
Lisäksi kertomuksessa todetaan, että valmisteverojen vähimmäismäärien reaaliarvon  
säilyttämiseksi jäsenvaltioiden olisi harkittava määrien tarkistamista noin 24 prosentilla 1. tammikuuta 1993 ja 31. joulukuuta 2002 vä lisenä aikana vall inneen inflaation 
huomioimiseksi. Määriä on tarkistettava, jotteivät verojen vähimmäismäärät menetä merkitystään ajan kuluessa. 
Perustamissopimuksen yleisten tavoitteiden  osalta kertomuksessa kiinnitetään erityistä 
huomiota alkoholijuomien verotuksen ja terveys-  ja maatalouspolitiikan väliseen yhteyteen. 
Kertomuksessa todetaan terveyspolitiikasta, et tä useimmat jäsenvaltiot eivät yleensä ota 
huomioon terveyspoliittisia  näkökohtia valmisteverojen määriä vahvistaessaan. 
Maatalouspolitiikassa viinin ve rotus on edelleen hyvi n ristiriitainen kys ymys. Kun viiniä 
tuottavat jäsenvaltiot pitävät välttämättömänä säilyttää mahdollisuus soveltaa halutessaan nollaverokantaa viiniin, tiety t muut jäsenvaltiot väittävät, että valmisteverojen 
vähimmäismäärien muuttamisen ehtona olisi oltava viinin valmisteveron positiivisen 
vähimmäismäärän käyttöönotto. Viiniä tuottavat jäsenvaltiot pitävät viinin nollaverokantaa 
 
FI 5   FI lisäksi tarpeellisena lisätoimenpiteenä, jolla voidaan edistää yhtä yhtei sen markkinajärjestelyn 
poliittisista perustavoitteista eli markkinatasapainon toteutum ista. Kertomuksessa todetaan 
EU:n laajentumisesta , että kaikki uudet jäse nvaltiot ovat sitoutuneet  soveltamaan vähintään 
valmisteverojen vähimmäismääriä 1. toukokuuta 2004 alkaen. 
B. ALKOHOLIIN JA ALKOHOLIJUOMIIN SOVELLETTAVIEN VALMISTEVEROJEN 
RAKENNE  
Direktiivin 92/84/ETY 8 artiklassa  edellytetään pelkästään, että komissio antaa kyseisessä 
direktiivissä säädettyjen valmisteverojen määriä koskevia kertomuksia. Komissio kuitenkin katsoo, että myös verotuksen rakenteen muut oksia olisi tarkastelta va, koska ne liittyvät 
tiiviisti valmisteverojen määriin. Tämä pätee erityisesti, kun kyse on alkoholijuomien luokittelusta rakennedirektiivissä (direk tiivi 92/83/ETY) määriteltyihin luokkiin. 
Kertomuksessa yksilöidään seuraavat kolme  kysymystä, jotka ovat tulleet esille 
kuulemisprosessin aikana ja jotk a vaativat erityistä huomiota: 
1. Kysymys siitä, olisiko  jäsenvaltioilla säilytettävä mahdollisuus verottaa 
kuohumattomia ja kuohuvia alkoholijuomia eri tavalla.  
2. Tarve saattaa ajan tasalle viittaukset y hdistetyn nimikkeistön  (CN) koodeihin, 
joihin viitataan direktiivissä 92/83/ETY  määritettäessä alkoholijuomien luokkia 
verotusta varten. Näin CN-koodeihin vuodest a 1992 tehdyt muutokset voitaisiin ottaa 
huomioon ja tilannetta voitaisiin yksinke rtaistaa elinkei nonharjoittajien ja 
viranomaisten kannalta. Lisäksi voimassa olevia CN-koodeja koskevat viittaukset 
voitaisiin tulevaisuudessa saattaa ajan tasalle direktiivin 92/12/ETY 24 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. 
3. Sekä elinkeinonharjoittajat että kansalli set viranomaiset ovat saattaneet komission 
yksikköjen tietoon ongelm ia, jotka liittyvät alkoholijuomien luokitteluun 
direktiivissä 92/83/ETY säädettyihin luokkiin . Ne ovat valittaneet saman tuotteen 
erilaisesta luokittelusta ja näin ollen er ilaisesta verotuksesta eri jäsenvaltioissa. 
Kertomuksessa käsitellään tätä ongelmaa ja esitetään asiaa koskevat keskeiset 
näkökohdat. 
Koska asia on monimutkainen ja siihen liitt yy monia poliittisesti ar koja näkökohtia ja koska 
komissio päätti syyskuussa 2002 olla ehdottama tta valmisteveron vähimmäismäärää viinille, 
tähän kertomukseen ei ole liite tty direktiiviehdotusta. Tässä vaiheessa tällä kertomuksella 
pyritään käynnistämään neuvostossa, Euroopan  parlamentissa ja Euroopan talous- ja 
sosiaalikomiteassa laaja keskustelu. Komissio pää ttää tämän keskustelun tulosten perusteella, 
aikooko se tehdä ehdotuksia kaikista  tai joistakin tässä kertomuks essa esille tuoduista asioista. 
 
FI 6   FI 1. JOHDANTO  
1.1. Yhteisön valmisteverojärjestelmä  
1. Valmisteverot ovat kulutustavaroihin kuten alkoholijuomiin, tupakkatuotteisiin ja 
kivennäisöljyihin kohdistuvia veroja. Näistä  tuotteista saatava valmistevero on 
huomattava tulonlähde jäse nvaltioille, sillä sen osuus  niiden BKT:stä on 1,8–4,5 
prosenttia ( ks. liite A ). Koska jäsenvaltiot voivat va paasti vahvistaa kansallisten 
valmisteverojen tasot, jos ne noudattavat yht eisön vähimmäistasoja, valmisteverojen 
määrät vaihtelevat eri jäsenvaltioissa. Kun jäsenvaltiot päättävät valmisteverojensa määristä, niiden on otettava huomi oon paitsi talousarvionäkökohdat myös muun 
muassa terveyskysymykset, maatalouspolit iikka, petosten ja veronkierron vaara, 
työllisyys, muiden jäsenvaltioiden vahvist amien verojen määrät ja sisämarkkinoiden 
toiminta. 
2. Nykyiset järjestelyt ote ttiin käyttöön 1. tammikuuta 1993. Ne ovat vuonna 1985 
alkaneiden neuvottelujen tu los. Tuolloin julkaistiin sisämarkkinoiden loppuun 
saattamista koskeva valkoinen kirja
1, ja komission myöhemmin tekemässä 
ehdotuksessa alkoholin ja alkoholijuomie n valmisteverojen lähentämisestä2 esitettiin 
kolmen edellä mainitun tuoteryhmän, myös alkoholijuomien, valmisteverojen 
täydellistä yhdenmukaistamista. Neuvos to ei kuitenkaan omaksunut tätä 
lähestymistapaa eikä myöskään komission vuonna 1989 ehdottamaa mukautettua lähestymistapaa
3, joka perustui valmisteveroje n vähimmäis- ja tavoitemäärien 
soveltamiseen ja jossa yhdenmukaistami nen laajennettiin koskemaan vain 
verorakenteita. Samassa yhteydessä päät ettiin vain veron vähimmäismääristä. 
3. Valmisteveron alaiset tuotteet liikkuvat jäsenvaltiosta toiseen pääasiassa väliaikaisen 
valmisteverottomuuden järjestelmän mukaisesti4. Niiden elinkei nonharjoittajien, 
jotka haluavat kuljettaa tavaroita mainittu a järjestelmää käyttäen, on saatava siihen 
sijoittautumisjäsenvaltionsa lupa. Lähetyksii n on liitettävä hallinnollinen tai vastaava 
kaupallinen asiakirja. Lisäksi tavarois ta kannetaan vero määräjäsenvaltiossa. 
Yksityishenkilöt saavat ostaa valitsemist aan jäsenvaltiosta tavaroita, joista on 
maksettu valmistevero, ja kuljettaa ne to iseen jäsenvaltioon ilman muodollisuuksia ja 
joutumatta maksamaan veroa uudelleen ede llyttäen, että tavarat on hankittu heidän 
omiin tarpeisiinsa ja e ttä he itse kuljettavat ta varat määräjäsenvaltioon. 
1.2. Alkoholijuomien valmisteverot 
4. Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteveroja koskevasta yhteisön järjestelmästä 
säädetään kahdessa direktiivissä. Alkoho lin ja alkoholijuomien valmisteverojen 
                                                 
1 KOM(85) 310, 14.6.1985. 
2 KOM(87) 328 lopullinen/3, 10.11.1987 (EYVL C 250, 18.9.1987, s. 4). 
3 KOM(89) 527, 7.12.1989 (EYVL C 12, 18.1.1990, s. 12). 
4 Neuvoston direktiivi 92/12/ETY, annettu 25 päivänä helmikuuta 1992 , valmisteveron alaisia tuotteita 
koskevista yleisistä järjestelyistä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 
(EYVL L 76, 23.3.1992, s. 1), sellaisena kuin se on  viimeksi muutettuna 14 päivänä huhtikuuta 2003 
annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 807/2003 (EUVL L 122, 16.5.2003, s. 36). 
 
FI 7   FI rakenteiden yhdenmukaistamisesta anne tussa neuvoston direktiivissä 92/83/ETY5 
vahvistetaan yhteiset määritelmät valmisteveron alaisille tuotteille sen varmistamiseksi, että kaikki jäsenvaltiot  kohtelevat samaa tuot etta samalla tavoin. 
Tässä rakennedirektiivissä määritellään myös valmisteverojen laskentamenetelmä ja perusteet, joiden nojalla tietyt tuotteet voidaan vapauttaa valmisteverosta tai niihin voidaan soveltaa alennettuja valmisteverojen määriä. 
5. Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteveroje n määrien lähentämisestä annetussa 
neuvoston direktiivissä 92/84/ETY
6 vahvistetaan valmisteverojen vähimmäismäärät 
kullekin tuoteluokalle. Nämä vähimmäismäär ät, joita alhaisempia jäsenvaltioiden 
muutoin vapaasti vahvistamat kansallisten va lmisteverojen määrät eivät saa olla, ovat 
seuraavat: 
Tuoteluokka  (kunkin luokan 
tarkka määritelmä esitetään direktiivissä 92/83/ETY)  Direktiivissä säädetty valmisteveron 
vähimmäismäärä  
Viini ja muut käymistietä 
valmistetut juomat kuin viini ja olut 0 euroa hehtolitralta tuotetta 
Olut  0,748 euroa  hehtolitralta/platoaste 
tai 1,87 euroa hehtolitralta/alkoholiprosentti 
Välituotteet (esim. väkevöity 
viini ja väkevä viini) 45 euroa  hehtolitralta tuotetta 
Etyylialkoholi ja väkevät 
alkoholijuomat  550 euroa hehtolitralta puhdasta alkoholia
Huom.: Jäsenvaltiot, joiden soveltaman 
valmisteveron määrä on enintään 1 000 euroa , 
eivät saa alentaa kansallista valmisteveron määrää. Jäsenvaltiot, joiden soveltaman 
valmisteveron määrä on yli 1 000 euroa , eivät 
saa alentaa kansallista  valmisteveron määrää 
tätä alhaisemmaksi.  
6. Näiden vähimmäismäärien käyttöönotto vuonna 1993 edellytti koro tuksia tuolloin 
jäsenvaltioissa sovellettuihin valmiste verojen määriin 7 jä senvaltiossa 12:sta7. 
Jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää kansallisten valmisteverojensa määristä edellyttäen, että ne noudattavat näitä vähimmäismääriä. Yhteisössä sovellettavat valmisteverojen määrät vaihtelevat, mikä on seurausta kansallisten toimintalinjojen erilaisista näkökohdista.  Liitteissä B1–B4  selvitetään yksityiskohtaisesti 
                                                
 
5 Neuvoston direktiivi 92/83/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, alkoholijuomien valmisteverojen 
rakenteiden yhdenmukaistamisesta (EYVL L 316, 31.10.1992, s. 21). 
6 Neuvoston direktiivi 92/84/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, alkoholin ja alkoholijuomien 
valmisteverojen määrien lähentämisestä  (EYVL L 316, 31.10.1992, s. 29). 
7 Olut: Saksa, Kreikka, Ranska ja Luxemburg. Väkevät alkoholijuomat: Kreikka, Espanja, Italia ja 
Portugali. 
 
FI 8   FI jäsenvaltioiden kuhunkin tu oteluokkaan soveltamien valmisteverojen määrät 
1. toukokuuta 2004 vallinneen tilanteen mukais esti. Selvityksessä ovat mukana myös 
1. toukokuuta 2004 EU:hun liittyne et uudet jäsenvaltiot. 
7. On syytä huomata, että neuvoston dire ktiivin 92/84/ETY antamisen yhteydessä 
pöytäkirjaan liitetyssä lausunnossa jäsenvalt iot sitoutuivat komission asiakirjassa 
KOM(89) 527 ehdottamiin tavoitemääriin ja  vahvistivat ne viitemääriksi, joihin 
jäsenvaltiot pyrkisivät mukauttamaan kans alliset valmisteverojen määränsä. Nämä 
tavoitemäärät ovat seuraavat: 
Etyylialkoholi ja väkevät 
alkoholijuomat 1398,1 euroa hehtolitralta puhdasta alkoholia 
Kuohumaton viini 18,7 euroa hehtolitralta tuotetta 
Kuohuviini 33 euroa hehtolitralta tuotetta 
Olut 1,496 euroa hehtolitralta/platoaste lopputuotetta 
Välituotteet 93,5 euroa hehtolitralta tuotetta 
Käytännössä jäsenvaltiot ei vät aina ole noudattaneet näit ä tavoitemääriä kansallisia 
valmisteverojen määriä mukauttaessaan, vaan  ne ovat sen sijaan turvautuneet niille 
lausunnossa annettuun joustovaraan ka nsallisten valmisteverojen määrien 
mukauttamisessa viitemääristä poikkeavasti tiettyjen syiden perusteella ja etenkin 
talousarviotarpeiden täyttämiseksi. 
8. Seuraavassa taulukossa esitetään kunkin t uoteluokan valmisteveron vähimmäismäärä 
euroina hehtolitralta alkoholiprosenttia kohde n sekä vähimmäismäärä litralta tuotetta 
sen yleisen alkoholipitoisuuden mukaan. 
Tuoteryhmä  Vähimmäismäärä 
hehtolitralta/ alkoholiprosentti  Vähimmäismäärä litralta 
tuotetta sen yleisen alkoholipitoisuuden 
mukaan  
Viini ja muut käymistietä 
valmistetut juomat kuin viini ja olut  0 euroa  Viini (12 %) 0 euroa  
Olut  1,87 euroa  Olut (5 %) 0,1 euroa  
Välituotteet  2,5 euroa  Välituotteet 
(18 %) 0,45 euroa  
Etyylialkoholi ja väkevät 
alkoholijuomat  5,5 euroa  Väkevät alkoholijuomat 
(40 %) 2,2 euroa  
9. Alkoholijuomien valmisteveroista saatavat kokonaistulot ovat keskimäärin 
10,5 prosenttia kaikista valmisteverotulois ta ja 0,29 prosenttia jäsenvaltioiden 
yhteenlasketusta BKT:stä  (ks. liitteestä A  jäsenvaltiokohtainen yleiskatsaus). 
 
FI 9   FI 2. VALMISTEVEROJEN RAKENTEIDEN JA MÄÄRIEN TARKASTELU  
2.1. Yleisiä huomioita 
10. Direktiivin 92/84/ETY 8 arti klassa säädetään, että ne uvosto tarkistaa kahden vuoden 
välein komission kertomuksen perusteella ja tarvittaessa komission ehdotuksesta 
kyseisessä direktiivissä vahvistetut valm isteverojen määrät ja kuultuaan Euroopan 
parlamenttia toteuttaa yksimielisesti tarvittavat toimenpiteet. Komission 
kertomuksessa ja neuvoston tarkistuks essa otetaan huomioon sisämarkkinoiden 
toimivuus, eri alkoholijuomien luokkien vä linen kilpailu, valmisteverojen määrien 
reaaliarvo sekä perustamiss opimuksen yleiset tavoitteet. 
2.2. Komission ensimmäinen kertomus 
11. Komission syyskuussa 1995 esittämässä  ensimmäisessä kertomuksessa8 käsiteltiin 
alkoholijuomien lisäksi tupakkaa ja kivennä isöljyjä. Kertomukseen ei sisältynyt 
ehdotusta. Kertomuksessa todettiin, että alkoholijuomiin sovellettaville valmisteverojen määrille oli tyypillistä  selvä pysähtyneisyys. Tämä puolestaan 
viittaisi siihen, että viinin nollaveroka nta voi rajoittaa mahdollisuuksia mukauttaa 
muiden alkoholituotteiden valmisteverojen määriä samassa jäsenvaltiossa ja naapurijäsenvaltioissa. Kertomuksessa  pääteltiin, että ennen lopullista 
päätöksentekoa alkoholin ve rotusta olisi tarkasteltava yksityiskohtaisesti ja 
asianosaisten kuulemista olisi jatkettava . Ne jäsenvaltiot, joiden soveltamat 
valmisteverojen määrät vastaavat vähimmäi smääriä tai ovat niitä lähellä, voisivat 
toistaiseksi säilyttää voimassa olevat valmisteverojen määränsä ja välttää siten määrien pakollisesta tarkistamisesta mahdo llisesti aiheutuvat kaupan vääristymät. 
12. Osana asianomaisten osapuolten kuulemista komissio päätti järjestää valmisteveroja 
käsittelevän konferenssin Lissabonissa ma rraskuussa 1995. Tämä oli ensimmäinen 
vaihe jatkuvassa kuulemisprosessissa. K onferenssin tavoitteena oli arvioida sitä, 
kuinka vuoden 1993 tammikuusta alkaen voimassa ollut yhteisön 
valmisteverojärjestelmä toimii, ja erity isesti avustaa komissiota tulevaisuudessa 
sovellettavan valmisteveropolitiikan valm istelussa. Konferenss issa vahvistettiin 
kertomuksessa esiin tuodut vaikeudet sekä elinkeinoelämän ja terveysalan järjestöjen 
ja jäsenvaltioiden mielipiteet, mutta mitään ratkaisua ei saatu aikaan. 
13. Euroopan parlamentti hyväksyi 19. syyskuuta 1996 komission kertomuksesta 
päätöslauselman
9, jossa se pyysi komissiota tutkimaan ehdotettuja suuntaviivoja ja 
ehdottamaan asianmukaisia muutoksia ol emassa oleviin direktiiveihin sekä 
pyrkimään kohti oikeudenmukaista verojä rjestelmää, jossa alkoholijuomien välinen 
kilpailu ei ole vääristynyt. 
                                                 
8 KOM(95) 285, 13.9.1995. 
9 EYVL C 320, 28.10.1996, s. 205. 
 
FI 10   FI 3. TÄSSÄ (TOISESSA ) KERTOMUKSESSA TARKASTELLUT ASIAT  
3.1. Yleistä 
14. Kuten edellä todetaan, tämän kertomuksen  tavoitteena on tarkastella alkoholiin ja 
alkoholijuomiin sovellettavien valmistevero jen määriä ja ottaa samalla huomioon 
sisämarkkinoiden toimivuus, eri alkohol ijuomien luokkien välinen kilpailu, 
valmisteverojen määrien reaaliarvo sekä pe rustamissopimuksen yleiset tavoitteet, 
kuten terveys ja maatalouspolitiikka. 
15. Tätä kertomusta edelsi kuulemisprosessi . Komission yksiköt pyysivät jäsenvaltioita 
esittämään näkemyksensä kaikista tark asteltavista näkökohdista kyselylomakkeessa. 
Koska tämä kuulemisprosessi käynnistyi vuonna 2001, siinä eivät olleet mukana 1. toukokuuta 2004 EU:hun liittyneet jäsenvaltiot. Tästä syystä  niiden näkökantoja ei 
ole huomioitu tässä kertomuksessa.
 Myös elinkeinoelämän ja terveysalan järjestöjä 
pyydettiin antamaan kirjallinen kannanottons a, ja niillä oli mahdollisuus keskustella 
asiasta komission kanssa järjeste tyissä kahdenvälisissä kokouksissa. 
16. Komissio pyysi riippumatonta konsulttia tekemään tutkimuksen yhdestä huomioon 
otettavasta näkökohdasta – alkoholijuomien välis estä kilpailusta – tällaisen kilpailun 
laajuuden arvioimiseksi (jäljempänä ”kilpailua koskeva tutkimus”). Lisäksi tutkimuksessa tarkasteltiin alkoholijuomien kul utussuuntauksia ja näiden suuntausten 
syitä (esim. muutokset verotuksessa). Tu tkimuksessa tarkasteltiin myös muutamien 
jäsenvaltioiden näkökulmasta yks ityishenkilöiden rajatylittäv iä ostoksia ja sellaisten 
tuotteiden laitonta rajaty littävää kaupallista liikkuvuut ta, joista on maksettu 
valmistevero
10 (ks. kappaleissa 41, 42 ja 58 esitetyt viittaukset tutkimuksen 
tuloksiin). 
3.2. Sisämarkkinoiden toimivuus 
17. Tässä luvussa tarkastellaan jäsenvaltioiden  soveltamien valmisteverojen määrien 
vaikutusta alkoholijuomien si sämarkkinoiden toimivuuteen. 
18. Tämän kysymyksen osalta ensimmäisessä kertomuksessa jaettiin valmisteveron 
alaisten tuotteiden  yhteisön sisäinen liikkuvuus kolmeen luokkaan seuraavasti: 
tuotteiden kaupallinen lii kkuvuus väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmässä, 
sellaisiin tavaroihin liittyvät liiketoime t, joista on maksettu valmistevero, ja 
yksityishenkilöiden kuljettami en tuotteiden liikkuvuus. Tä tä luokitusta käytetään 
myös tässä kertomuksessa. 
Tavaroiden kaupallinen liikkuvuus väliaikai sen valmisteverottom uuden järjestelmässä 
19. Ensimmäisessä kertomuksessa päätelti in, että ainakin laillisen kaupan  näkökulmasta 
yhteisön valmisteverojärjestelmä on to iminut kaiken kaikkiaan melko hyvin 
huolimatta jäsenvaltioiden valmisteverojen määrien välisistä suurista eroista. Kun tavarat liikkuvat väliaikaisen valmisteve rottomuuden järjestelmässä, jossa vero on 
maksettava määräjäsenvaltioon kyseisessä jä senvaltiossa sovelle ttavan veron määrän 
                                                
 
10 ” Study on the competition be tween alcoholic beverages ”, Customs Associates Ltd., helmikuu 2001. 
Tutkimuksen tiivistelmä on saatavana Internetissä osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/p ublications/reports_studies/report.htm
 .  
 
FI 11   FI mukaan, on epätodennäköistä, että vero jen määrien väliset erot vääristävät 
merkittävästi valinnanvapautta tai kilpailu a jakeluketjun tällä tasolla toimivien 
yritysten näkökulmasta. Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet tämän näkemyksen. 
20. Ensimmäisessä kertomuksessa päätelti in myös, että on vaikeaa arvioida 
valmisteverojen määrien jatkuvien erojen ja rajatarkastusten poistamisen vaikutusta tällä alalla tehtäviin petoksiin
 ja että on vielä liian varhai sta arvioida, ovatko tällaiset 
petokset lisääntymässä. Pian kyseisen kert omuksen antamisen jälkeen jäsenvaltiot 
ilmaisivat kuitenkin huolensa valmisteve roihin liittyvien petosten määrän 
lisääntymisestä. Tämä johti valmisteveroihin liittyviä petoksia tutkivan korkean tason 
työryhmän  perustamiseen vuoden 1997 alussa. T yöryhmä muodostuu jäsenvaltioiden 
ja komission edustajista. Työr yhmä sai tehtäväkseen tarkas tella petosten luonnetta ja 
laajuutta kuten myös säänte ly- ja valvontajärjestelmän puutteita ja heikkouksia ja 
suositella ratkaisuja ja/ta i parannuksia näihin järjestelmiin. Ryhmä totesi 
24. huhtikuuta 1998 antamansa kertomuksen11 päätelmissä, että tupakka- ja 
alkoholialaan liittyvät petokset ovat ka svaneet huolestuttaviin mittoihin. 
Jäsenvaltioiden mukaan vuonna 1996 koko EU:ssa alkoholialalla menetettyjen 
tulojen määrä olisi keskimäärin 1,5 miljardia euroa (noin 8 prosenttia alkoholijuomien valmisteverotulojen kokonaismäärästä). Vertailun vuoksi todettakoon, että jäsenvaltiot arvioivat menettäneensä tupakkatuotteissa vuonna 1996 noin 3,3 miljardia euroa (noin 7,5 prosenttia tupakkatuotteiden valmisteverotulojen kokonaismäärästä). Kertomuksessa todettiin myös, että petoksissa oli usein kyse 
yhteisön sisäisen hallussap ito- ja liikkumisjärjestelmän  väärinkäytöstä. Nämä ovat 
laajamittaisia petoksia, jotka kohdistuvat kaikkein korkeimpia valmisteverojen määriä soveltavien jäsenvaltioiden ma rkkinoihin. Tästä verotulojen valtavasta 
menetyksestä tietenkin seur aa, että petoksen tekijät saavat hyvi n nopeasti suuria 
voittoja. Kertomuksessa todettiin, että nämä voitot perustuvat tuotteiden hyvin 
korkeaan verorasitukseen suhteessa tuotteid en perustana olevaan arvoon ja joissakin 
tapauksissa jäsenvaltioiden valmisteverojen ja arvonlisäverojen merkittäviin eroihin. 
21. Muutamat jäsenvaltiot
 vahvistivat kyselylomakkeessa  antamassaan vastauksessa 
petoksia tutkivan korkean tason työr yhmän kertomuksessa esitetyt näkökohdat. 
Jotkin jäsenvaltiot (Irlant i, Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta) ilmoittivat 
kauppavirtojen muutoksiin liittyvien pe tosten määrän lisääntyneen; tällöin 
väliaikaisen valmisteverottomuuden järjeste lmässä jäsenvaltiosta toiseen liikkuvat 
tavarat suunnataan matkalla toiseen kohteeseen, usein suhteellisen korkeita 
valmisteverojen määriä soveltaviin jäsenvaltioihin. Toiset jäsenvaltiot ilmoittivat EU:n ulkopuolisista maista tuotavan alkoho lin salakuljetuksen li sääntyneen (Suomi) 
tai kotitislauksen ja toisista jäsenvaltioista laittomasti tuotujen alkoholijuomien menetetyksi tuomitsemisen yleistyneen (R uotsi). Myös suhtee llisen alhaisia 
valmisteveron määriä soveltavat jäsenvaltio t (kuten Portugali) ilmoittivat alkoholiin 
ja alkoholijuomiin liittyvien petosten määrän lisääntyneen, mikä ilmeni lähinnä veronkiertona. Komissio on myös saa nut tietoonsa alkoholialalla toimivilta 
yksittäisiltä yrityksiltä yhä useampia tapauksia , joissa EU:n sisällä liikkuvia tuotteita 
tai EU:n ulkopuolisiin maihin liikkuvia tuot teita ei tullata, minkä vuoksi nämä 
yritykset joutuvat maksamaan verot niistä  tuotteista, jotka eivät ole saapuneet 
määräpaikkaansa. 
                                                
 
11 Petoksia tutkivan korkean tason työryhmän alkoholi- ja tupakka-alaa koskeva kertomus, jonka Ecofin-
neuvosto hyväksyi 19. toukokuuta 1998. 
 
FI 12   FI 22. Komissio ja jäsenvaltiot ovat tehneet aloitteita petosten torjumiseksi petoksia 
tutkivan korkean tason työryhmän suositust en mukaisesti. Tällaisia aloitteita ovat 
esimerkiksi komission antama suositus varastonpitäjistä12 ja ehdotus, joka koskee 
valmisteveron alaisten tuotteiden lii kkumisen ja valvonnan tietokoneistamista13. 
Näillä aloitteilla parannetaan  nykyisten sääntely- ja  valvontajärjestelmien 
tehokkuutta ja helpotetaan petosten  ja veronkierron torjuntaa. 
Sellaisiin tavaroihin liittyvät liiketoime t, joista on maksettu valmistevero 
23. Ensimmäisessä kertomuksessa pantiin merkille, että vain pieni osa yhteisön sisäisistä 
liiketoimista tehdään väliaikaisen valmis teverottomuuden järjestelmän ulkopuolella. 
Tämä pätee epäilemättä elinkeinonha rjoittajien välisiin liiketoimiin , joihin 
sovelletaan direktiivin 92/12/ETY 7 artikla ssa säädettyä menettelyä. Tällaisissa 
tapauksissa jäsenvaltioiden välillä liikkuviin tuotteisiin liitetään yksinkertaistettu 
hallinnollinen saateasiakirj a, ja lähtöjäsenvaltiossa  maksettu valmistevero 
palautetaan määräjäsenvaltiossa, jos verot os oitetaan maksetuiksi.  Jäsenvaltiot eivät 
ole viitanneet vakaviin ongelmiin, va ikka yksi jäsenvalt io (Yhdistynyt 
kuningaskunta) ilmoittikin kohdanneensa suuria ongelmia sellaisissa vilpillisissä vaateissa, jotka koskivat veron palauttamista tuotteista, jotka eivät itse asiassa olleet koskaan lähteneet Yhdistyneestä kuningaskunn asta ja/tai joista ei ollut koskaan 
syntynyt valmisteverosaatavaa Yhdi styneessä kuningaskunnassa. Yhdistynyt 
kuningaskunta on kuitenkin kiristänyt pala utusmenettelyjään ja poistanut siten 
tehokkaasti mahdollisuuden tämäntyyppisiin pet oksiin. Tästä saatu kokemus osoittaa, 
että vilpilliset toimijat käyttävät hyvä kseen kulloinkin heikoimpana pidettyä 
järjestelmää, ovat hyvin mukautuvia, ja kun yh tä järjestelmää lujite taan, ne siirtyvät 
käyttämään hyväkseen toista järjestelmää. Mitä än näistä järjestelmistä ei siten voida 
tarkastella erillään muista pohdittaes sa toimia niiden lujittamiseksi. 
24. Tärkein tähän alaan liittyvä edistysaskel koskee etämyyntiä
 (sellaisten tuotteiden 
myyntiä, jotka myyjä tai joku muu tämän puol esta lähettää tai kul jettaa suoraan tai 
epäsuorasti loppukäyttäjille) . Monet jäsenvaltiot il moittivat loppukäyttäjille 
suunnatun viinin ja alkoholijuomien etäm yynnin kasvaneen sähköisen kaupan 
kehittymisen mukaan. Tällaiseen myyntiin sovellettavista menettelyistä säädetään direktiivin 92/12/ETY 10 artiklassa, ja  etämyynnissä myyjän tai jonkun muun 
myyjän puolesta on maksettava tuotteista valmistevero määräjäsenvaltiossa. Tämäntyyppisen kaupan kasvusta on osoituksen a se, että muutamat jäsenvaltiot ovat 
ilmoittaneet yhä useampien etämyyntiä ha rjoittavien muiden jäsenvaltioiden 
toimijoiden tehneen ilmoituksen valmisteve rovelvolliseksi rekisteröitymistä varten. 
25. Muutamat (lähinnä korkeita valmisteverojen määriä soveltavat) jäsenvaltiot ovat 
kuitenkin ilmoittaneet, että Internetissä  toimivat myyntiyritykset, jotka ovat 
sijoittautuneet alhaisia valmisteveroje n määriä soveltaviin maihin, myyvät yhä 
enenevässä määrin tuotteita, joista on ma ksettu valmistevero, korkean verotuksen 
alueella asuville asiakkaille ilman, että  tuotteista maksetaan asianmukainen 
                                                
 
12 Komission suositus 2000/789/EY, annettu 29 päivänä marraskuuta 2000, suuntaviivoista 
varastonpitäjien valtuuttamiseksi neuvoston direktiivin 92/12/ETY mukaisesti valmisteveron alaisten tuotteiden osalta (EYVL L 314, 14.12.2000, s. 29). 
13 Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1152/2003/EY, tehty 16 päivänä kesäkuuta 2003, 
valmisteveron alaisten tuotteiden liikkumisen ja  valvonnan tietokoneistamisesta (EUVL L 162, 
1.7.2003, s. 5). 
 
FI 13   FI valmistevero vastaanottajamaassa. Tämä johtuu osittain valmisteveron maksamiseen 
määräjäsenvaltiossa liittyvien menette lyjen monimutkaisuudesta sekä tämän 
menettelyn noudattamisesta etenkin pienille ja  keskisuurille yrit yksille aiheutuvista 
kustannuksista, jotka ovat usein suhteettomia verrattuna toteutet tujen toimien arvoon. 
Tämä tilanne ei tarjoa toimijoille ei kä kansalaisille mahdollisuutta hyötyä 
täysimääräisesti sisämarkkinoista. Mui ssa tapauksissa alkoholijuomia myyvien 
Internet-sivustojen tarkoituksena on kuitenkin ilmeisesti käyttää hyväksi 
jäsenvaltioiden valmisteverojen määrien vä lisiä eroja. Myydyt tuotteet lähetetään 
muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille asiakkaille postitse, ja on selvää, että tällaisia lähetyksiä on vaikea valvoa sisämarkki noilla, joilla tava rat liikkuvat vapaasti. 
26. Komissio käsittelee edellä mainittu ja etämyyntiin liittyviä ongelmia 
yksityiskohtaisemmin direktiivin 92/12/ETY 7–10 artiklan toimintaa koskevassa kertomuksessa. Kyseisessä kertomuksessa ja sen mukana seuraavassa direktiiviehdotuksessa ehdotetaan yksinkertaistuksia etämyyntimenettelyihin sekä alkoholijuomien etäostamisen tietyn asteista vapauttamista
14. Lisätietoja annetaan 
edellä mainitussa direktiivin 92/12/ETY  7–10 artiklan soveltamista koskevassa 
kertomuksessa ja direktiiviehdotuksessa15, jotka komissio hyväksyi 
2. huhtikuuta 2004. 
Rajatylittävät ostokset 
27. Sisämarkkinoiden periaatteiden mukaan yksityishenkilöt voivat ostaa tuotteita, joista 
on maksettu valmistevero, valitsemastaan jäsenvaltiosta ja kuljettaa nämä tuotteet toiseen jäsenvaltioon ilman, että heidän on maksettava veroa uudelleen. Tämän edellytyksenä on, että tuotteet on hankittu  heidän omiin tai perheensä tarpeisiin
 ja he 
itse kuljettavat  tuotteet määräjäse nvaltioon (direktiivin 92/12/ETY 8 artikla). 
Määriteltäessä, onko valmisteveron alaiset tuotteet hankittu matkustajan ja hänen 
perheensä omiin tarpeisiin, jäsenvalt ioiden on otettava huomioon muutamia 
perusteita, kuten kuljetettavien tuotte iden määrä (ks. direktiivin 92/12/ETY 
9 artikla). Viimeksi mainitun perusteen soveltamiseksi jäsenvaltiot voivat myös 
vahvistaa ohjetasoja, kuitenkin yksinomaan näyttöä varten. Lisäksi on syytä panna 
merkille, että kolmella jäsenvaltiolla (Ruot silla, Suomella ja Tanskalla) oli vuoden 
2003 loppuun asti oikeus soveltaa määrällisi ä rajoituksia muista jäsenvaltioista 
tulevien matkustajien alueelleen tuomiin se llaisiin valmisteveron alaisiin tuotteisiin, 
myös alkoholijuomiin, joista ei tarvinnut ma ksaa lisää valmisteveroa (ks. direktiivin 
92/12/ETY 26 artikla). 
28. Ensimmäisessä kertomuksessa todetaan rajatylittävien ostosten laajuudesta, että 
ilmiö on levinnyt laajalle ja kasvanut vuodesta 1992 etenkin niis sä jäsenvaltioissa, 
joissa sovelletaan merkittävästi korkeampia valmisteverojen määriä kuin naapurijäsenvaltiossa. Kertomuksessa todett iin myös, että valmisteverojen määrien 
välisillä eroilla tunnus tettiin yleisesti olevan suuri merkitys. Petoksia tutkivan 
korkean tason työryhmän kertomuksessa todettiin tästä kysymyksestä, että 
järjestäytyneiden rikollisryhmien tekemien laajamittaisten petosten lisäksi tehdään 
                                                
 
14 Tässä yhteydessä etämyynnillä tarkoitetaan liiketoint a, jossa valmisteveron alaisia tuotteita lähetetään 
tai kuljetetaan ostajalle tai myyjän puolesta. Etäo stamisella tarkoitetaan liiketointa, jossa tämän 
lähettämisen tai kuljettamisen suorittaa ostaja tai se tapahtuu ostajan puolesta. 
15 KOM(2004) 227, 2.4.2004. 
 
FI 14   FI merkittävästi myös voimassa olevien sääntöjen väärinkäyttöön liittyviä pienempiä 
petoksia, jotka kohdistuvat tuot teisiin, joista on maksettu va lmisteveroa, ja jotka ovat 
seurausta jäsenvaltioiden vero- ja valmisteve rojen määrien välisistä suurista eroista. 
29. Kyselylomakkeessa esitettyihin kysymyksiin antamissaan vastauksissa jäsenvaltiot, 
jotka soveltavat alkoholijuom iin suhteellisen alhaisia va lmisteverojen määriä, eivät 
ilmaisseet rajatylittävien ostosten aiheutta van erityisiä ongelmia eikä niillä yleensä 
ole mitään tietoja sen laajuudesta. Korkean  verotuksen jäsenvaltiot seuraavat tätä 
asiaa tiiviimmin. Esimerkiks i Yhdistynyt kuningaskunta  toteuttaa vuosittain 
tutkimuksia kansainvälisistä matkustajista er i satamissa ja lentoasemilla eri puolilla 
maata. Tutkimuksen perusteella on arvioi tu, että kaikenlaisten veronalaisten 
alkoholijuomien Englannin kanaalin kaut ta tapahtuvan sa lakuljetuksen vuoksi 
menetettyjen verotulojen (valmistevero ja  alv) määrä kasvoi vuoden 1992 ja 1999 
välillä 70 miljoonasta punnasta 285 miljoonaan puntaan. Oluen osuus menetetyistä kokonaistuloista oli suurin. Erisuuruisilla valmisteverojen määrillä on tässä asiassa hyvin suuri merkitys, vaikka merkitystä o li myös muilla tekijöillä, kuten hinnoilla 
ennen veroja, valuuttakursseilla ja kuljetusmaksuilla. Tanska
 on arvioinut, että 
vuonna 2000 rajatylittävien ostosten osuus tanskalaisten kokonaiskulutuksesta oli 
18 prosenttia oluen osalta, 13,5 prosenttia viinin osalta ja 27 prosenttia väkevien 
alkoholijuomien osalta. Ruotsissa  rajatylittävät ostoks et yleistyivät 1990-luvun 
jälkipuoliskolla, mikä johtuu todennäköises ti erisuuruisista valmisteverojen määristä. 
Vuonna 2000 rajatylittävän kaupan määrä vastasi yhteensä 1,26:ta litraa puhdasta 
alkoholia jokaista 15 vuotta täyttänyttä he nkilöä kohti, mikä on 17 prosenttia 
kokonaiskulutuksesta. Väkevien alkoholijuomien osuus rajatylittävistä ostoksista oli 27 prosenttia, oluen 12 prosenttia ja viinin 14 prosenttia. Suomessa
 alkoholijuomien 
rajatylittävää kauppaa käydään lähinnä EU:n ulkopuolisten maiden kanssa, sillä 
Suomen, Venäjän ja Viron välisillä hi ntaeroilla on erityisen suuri merkitys. 
Toistaiseksi rajatylittävä kauppa muiden jä senvaltioiden kanssa ei ole ollut suuri 
ongelma, mutta Suomen viranomaiset arvelevat tilanteen muuttuvan EU:n 
laajentumisen jälkeen. Myös ”kohtuullisi a” valmisteverojen määriä soveltavien, 
Alankomaiden  ja Belgian  kaltaisten jäsenvaltioiden elinkeinoelämän järjestöt ovat 
valittaneet, että kyseisten maiden kansalaisten tekemät rajatylittävät ostokset jäsenvaltioissa, jotka soveltavat nollaverokant aa tai sitä lähellä olevaa valmisteveron 
määrää kuohumattomaan viiniin ja kuohuviiniin,  vaikuttavat kielte isesti järjestöjen 
jäsenien elinkeinotoimintaan. 
30. Ruotsin, Suomen ja Tanskan alkoholista ja  alkoholijuomista saamiin verotuloihin 
joko on jo vaikuttanut tai tulee vaikut tamaan se, että 31. joulukuuta 2003 niiltä 
päättyi lupa soveltaa rajoituksia muista jäsenvaltioista alueelleen tulevien matkustajien tuomiin sellaisten valmisteveron alaisten tuotteiden määriin, joista ei tarvitse maksaa lisää valmisteveroa. Toinen kyseisten maiden valmisteverotuloihin vaikuttava tekijä on EU:n laajentuminen. Kyseisissä ma issa on käynnissä keskustelu 
siitä, kuinka edellä mainitut seikat olisi huomioitava niiden valmisteverojen määrien 
tasoissa. Tanska alensi lokakuussa 2003 väkevien alkoholijuomien valmisteveron määrää 45 prosenttia. Suomi alensi 1. maaliskuuta 2004 valmisteverojen määriä kaikissa tuoteluokissa (oluen vero aleni 32 prosenttia, viinin 10 prosenttia ja 
väkevien alkoholijuomien 44 prosenttia). Näiden maiden valmisteverojen määrien alentamisen vaikutukset verotuloihin  riippuvat alennuste n vaikutuksesta 
kokonaiskulutukseen ja ennen kaikkea siitä, mi ssä määrin rajatylittävät ostokset ja 
rajatylittävä salaku ljetus korvautuu laillisella myynn illä näissä jä senvaltioissa. 
 
FI 15   FI 31. Edellä kuvattu tilanne os oittaa, että kansalaiset käyttävät laajasti hyväkseen 
mahdollisuutta ostaa tuotteita, joista on maksettu valmistevero, valitsemastaan jäsenvaltiosta ja kuljettaa ne toiseen jäse nvaltioon ilman, että he idän on maksettava 
niistä uudelleen veroa. Se on yksi kansalaist en täysin laillisista perusvapauksista 
sisämarkkinoilla. On myös ilmeistä, että tällaisten rajatylittävien ostosten kannustimena ovat laajalti jäsenvaltioiden erisuuruiset valmisteverojen määrät. 
Matkustajille on tehtävä fyysisiä tarkastuksia sen tarkistamiseksi, ovatko yksityishenkilöiden kuljettamat tuotteet tarkoitettu kaupalliseen eikä yksityiskäyttöön. Koska järjestelmälliset tark astukset sisärajoilla ovat ristiriidassa 
perustamissopimuksen 14 artiklassa määrätty jen sisämarkkinoiden perusperiaatteiden 
kanssa, tällaisten tarkastusten pitäisi olla  vain satunnaisia (p istokokeet) ja muodostaa 
osan jäsenvaltion koko aluetta kattavasta sisä isestä valvontajärjestelmästä. Tällaisten 
tarkastusten olisi lisäksi noudatettava yht eisön lainsäädännön perusperiaatteita ja 
niitä ei saisi varsinkaan suorittaa mie livaltaisesti tai tarpeettoman rajoittavasti
16. 
Matkustajien tarkastukset ja tapa, jolla muutamat jäsenvaltiot ovat niitä tehneet, aiheuttavat usein ärtymystä matkustajissa , ja komissio on saan ut useita näitä 
jäsenvaltioita koskevia valituksia. Matkusta jat katsovat, että verotarkastukset 
rajoittavat heidän oikeuttaan vap aaseen liikkuvuuteen sisämarkkinoilla. 
Kertomuksessa ei käsitellä sitä, miten l aajalti jäsenvaltioiden sallitaan yhä tehdä 
tarkastuksia matkustajille. On  kuitenkin selvää, että ne jäsenvaltiot, jotka tekevät 
matkustajille yhä tarkastuksia todellisten rajatylittävien ostosten erottamiseksi valmisteveronalaisten tuotteiden salakuljet uksesta, tekevät sen p itkälti siitä syystä, 
että niiden soveltamien valmisteverojen määrät ovat selvästi naapurijäsenvaltioiden soveltamia määriä korkeampia. 
Sisämarkkinoiden toimivuus - päätelmät 
32. Edellä esitetyn analyysin pe rusteella on selvää, että ve rorajojen poistaminen vuonna 
1993 ja suurten erojen säilyminen jäsenva ltioiden alkoholijuomiin soveltamissa 
valmisteverojen määrissä haittaa sisämar kkinoiden toimivuutta, vaikkakin kuluttajat 
ovat tietyssä määrin  hyötyneet siitä. 
33. Lisäksi joidenkin jäsenvaltioiden yksittäi set elinkeinonharjoittajat ja alkoholijuomien 
valmistajia edustavat järjestöt ovat toistuvasti valittaneet valmisteverojen määrien välisten suurten erojen aihe uttamasta kilpailu n vääristymisestä ja kauppavirtojen 
muutoksista. Korkeita valmisteverojen määriä soveltaviin jäsenvaltioihin tai jäsenvaltioiden tiettyihin alueisiin sijoittaut uneet tuottajat ja elinkeinonharjoittajat 
väittävät, että korkean verotuksen lisäksi myös petollinen toiminta, salakuljetus ja rajatylittävät ostokset (vaikkakin ne tunnus tavat, että kuluttajil la on siihen täysi 
oikeus) vaikuttavat kielteisesti niiden liiketoimintaan. 
34. Valtaosa jäsenvaltioista on yhtä mieltä siitä, että sisämarkkinoiden moitteeton 
toiminta edellyttää valmisteverojen määrien lähentämistä edelleen. Ei ole kuitenkaan päästy sopimukseen siitä, miten tavoite olisi saavutettava. Korkean verotuksen jäsenvaltiot, jotka ovat ilmoittaneet raja tylittävien ostosten, salakuljetuksen ja 
kaupallisten petosten yleistyneen erisuu ruisten valmisteverojen määrien vuoksi, 
korostavat tarvetta korottaa kaikkia valm isteveron vähimmäismääriä. Monet muut 
                                                
 
16 Ks. tämän asian osalta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 27. huhtikuuta 1991 asiassa 321/87 antama 
tuomio. 
 
FI 16   FI korostavat kuitenkin sitä, että myös hyvin korkeita valmisteverojen määriä 
soveltavien jäsenvaltioiden on nähtävä va ivaa. Viimeksi mainitusta asiasta on 
todettava, että Suomi ja Tanska ovat hiljattain alentaneet huomattavasti tiettyjen alkoholijuomien valmisteverojen määriä, koska niille myönnetty poikkeuslupa 
rajoittaa alkoholimääriä, joita toisesta yhteisön jäsenvalt iosta saapuvat matkustajat 
voivat tuoda mukanaan, p äättyi 31. joulukuuta 2003. Lisä ksi ne valmistautuivat 
veronalennuksilla EU:n 1. toukokuuta tapahtuneeseen laajentumiseen. 
3.3. Alkoholijuomien välinen kilpailu 
35. Tässä luvussa tarkastellaan erityyppisten alkoholijuomien välisen kilpailun laajuutta 
ja sitä, olisiko kilpaileviin  luokkiin sovellettavia valmis teveroja yhdenmukaistettava. 
36. Direktiivissä 92/84/ETY säädetyt er i tuoteluokkien valmisteverojen 
vähimmäismäärät ovat poliittisen kompromi ssin tulos, ja ne heijastavat vain 
rajoitetusti kilpailukysymys tä. Oluen valmisteveron vähimmäismäärä vahvistettiin 
suhteellisen alhaiselle tasolle, minkä voita isiin katsoa heijastav an oluen kilpailua 
viinin kanssa, jonka valmisteveron vähi mmäismääräksi vahvistettiin nolla ecua. 
Väkevien alkoholijuomien ja rajoitetussa määrin (tislattua al koholia sisältävien) 
välituotteiden valmisteveron määrä on vahvistettu paljon korkeammalle tasolle 
suhteessa alkoholipitoisuuteen, mitä voitaisiin tu lkita siten, että nä iden tuotteiden ja 
oluen ja viinin välillä ei ole lainkaan – tai on vain vähän – kilpailua. 
37. Itse direktiivissä 92/84/ETY ei vaadita jäsenvaltioita va hvistamaan er i tuoteluokkien 
kansallisia valmisteverojen määriä sama lle tasolle alkoholipitoisuuden mukaan. Kun 
jäsenvaltiot vahvistavat valmisteverojens a määrän, niiden on kuitenkin noudatettava 
myös EY:n perustamissopimuksen yleisiä määräyksiä ja etenkin sen 90 artiklaa, 
jossa määrätään, että sisäisellä verotuksella ei saa syrjiä muiden jäsenvaltioiden tuotteita tai suojella välillisesti kotimais ia tuotteita. Tämän määräyksen perusteella 
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on p äättänyt (asiassa C-170/78), että jos 
jäsenvaltiota ei voi katsoa tietyn juoman (viinin) tuottajaksi, se ei saa verottaa 
kyseistä juomaa siten, että suojellaan sen lähintä kotimaista kilpailijaa (olutta). Vastaavasti kaikkien jäsenvaltioiden, joissa ei tuoteta viiniä, on vahvistettava viinin 
ja oluen valmistevero samalle tasolle ja otettava huomioon niiden alkoholipitoisuus, 
eivätkä ne voi päättää vapaasti valmis teverojen määristä. Eräässä uudemmassa 
asiassa (C-166/98) tuomioistuimen ennakkoratkaisua pyydettiin EY:n 
perustamissopimuksen 234 artiklan mukais esti direktiivien 92/83/ETY ja 92/84/ETY 
laillisuudesta. Ratkaisua pyydettiin siitä, ova tko nämä direktiivit ristiriidassa EY:n 
perustamissopimuksen ja varsinkin sen 90 artiklan toisen kohdan kanssa, koska 
kyseisissä direktiiveissä edellytetään jäsenvaltioita nostamaan oluesta kannettava vero vähintään vähimmäismäärän tasolle ai heuttaen verotuksen eriytymistä, mikä 
aiheuttaa syrjintää viinin ja  oluen välillä. Tuomioistuin totesi ennakkoratkaisussaan, 
että ratkaistavaksi annetun kysymyksen ta rkastelussa ei ilmennyt seikkoja, jotka 
voisivat heikentää kyseisten direktiivien laillisuutta. Tuomioistuin totesi muun muassa, että jäsenvaltioilla on melko laaja harkintavalta varmistaa, että viinin ja oluen veroissa ei ole kyse perustamiss opimuksen 90 artiklassa tarkoitetusta 
kotimaisen tuotannon suojaamisesta. Jäsenva ltiot ovat ilmoittaneet  yleisesti, että 
päätettäessä eri tuoteluokkiin sovellettavist a valmisteverojen määristä ratkaisevaa ei 
ole se, missä määrin jokin tuote kilpailee toisen tuotteen kanssa. 
 
FI 17   FI 38. Niiden mielestä hinta ei ole tärkein kulutta jien valintoihin vaikuttava tekijä vaan 
muut tekijät (kulutustottumukset, tilanne, kulttuuri ja ilmasto) voivat olla tärkeämpiä 
tai vähintään yhtä tärkeitä. EY:n perustamissopimuksen edellä mainitusta määräyksestä johtuvia vaatimuksia lukuun o ttamatta jäsenvaltioid en valmisteverojen 
määrissä ei siten yleensä oteta tätä näkökantaa huomioon. Tämä on havainnollistettu 
liitteessä C olevassa kaaviossa, jossa  esitetään eri alkoholijuomien luokkiin 
sovellettavan valmisteverojen määrät heht olitralta alkoholipros enttia kohden. Tämä 
on havainnollistettu liitteessä C  olevassa kaaviossa, jossa esitetään eri 
alkoholijuomien luokkiin sovellettavien va lmisteverojen määrät hehtolitralta 
alkoholiprosenttia kohden. Korkean verotuksen jäsenvaltiot (etenkin Irlanti, Ruotsi, 
Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta) kor ostivat kuitenkin kysymyslomakkeeseen 
antamissaan vastauksissa, että toisin kuin viiniä tuottavien jä senvaltioiden, Euroopan 
yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mu kaan niiden on verotettava kilpailevia 
tuotteita yhdenmukaisesti, kun taas sekä viiniä että olutta tuottavat jäsenvaltiot saavat 
vapaasti vahvistaa valmisteverojen määrät  ilman, että niiden on otettava huomioon 
kilpailua. 
39. Oluen ja viinin tuottajien mielestä erit yyppisten alkoholijuomien vä lisellä kilpailulla 
ei ole erityisen tärkeää merkitystä. V iinintuottajien mukaan etenkään viinin 
nollaverokanta ei haittaa kilpailua muiden  alkoholijuomien kanssa kahdesta syystä. 
Ensinnäkin pöytäviinien mutta myös laat uviinien kulutus on kasvussa niissä 
jäsenvaltioissa, jotka soveltavat nollaverokant aa tai sitä lähellä olevaa valmisteveron 
määrää. Toiseksi nämä tuottajat väittävät, että eri juomien välinen kilpailu ei ole 
riippuvainen hinnasta vaan pikemminkin muista tekijöistä, kuten perinteistä, 
kulttuurista, kulutuspaikasta ja -ajasta, muodi sta, iästä, sosiaalisesta ympäristöstä ja 
markkinoinnista. 
40. Väkevien alkoholijuomien valmistajat kats ovat puolestaan, että valmisteveron 
vähimmäismäärien nykyiset tasot kuvastavat kansallisiin valmis teveropolitiikkoihin 
sisältyvän väkevien alkoholijuomien syrjinnän instit utionaalistumista. Niiden 
mielestä kaikki tuotteet kilpailevat jossa in määrin keskenään, ja siksi väkevien 
alkoholijuomien syrjintää suhteessa olueen ja  viiniin olisi vähennettävä alentamalla 
väkevien alkoholijuomien valmisteveron vähimmäismäärää. Niiden mielestä 
valmisteverolla on vaikutusta myös eri alkoholijuomaluokkien markkinaosuuksiin 
hintakilpailun vuoksi. Ete nkin korkean verotuksen jäsenvaltioissa väkevät 
alkoholijuomat ovat herkempiä hinnanvaih teluille kuin muut juomaluokat. 
41. Alkoholijuomien välistä kilpailua koskevassa tutkimuksessa tarkasteltiin eri 
juomaluokkien kysynnän hintajoustoa (tiet yntyyppisen tuotteen kysynnän ja sen 
hinnan välistä suhdetta) sekä näiden luokki en välistä kysynnäst ä johtuvaa hintojen 
ristijoustoa (tietyntyyppisen  tuotteen kysynnän ja muid en tuoteluokkien hintojen 
välinen suhde)
17. Hintojen ristijousto antaa viitt eitä juomien välisen kilpailun 
asteesta. Ennen tulosten tarkastelu a on kiinnitettävä huomiota konsultin 
mainitsemiin, tähän lähestymistapaan liitt yviin vaikeuksiin. Ensinnäkin hän havaitsi, 
että useimmissa jäsenvaltioissa alkoholij uomien hintatietoja on saatavana hyvin 
vähän ja/tai tietojen laadun perusteella ei voida tehdä selkeitä arvioita alkoholin 
hintojen ristijoustosta. Lisäksi hän toteaa, että useat tekijät vaikuttavat alkoholijuomien kulutukseen ja siihen, missä määrin kuluttajat si irtyvät käyttämään 
                                                
 
17 Tämän tutkimuksen päätelmillä ei ole vaikutusta komission arvioihin kilpailutapauksissa. 
 
FI 18   FI muiden luokkien juomia. Esimerkiksi ku luttajien asenne v iinin kulutukseen voi 
muuttua muutamassa vuodessa, mikä voi j ohtaa viinin kulutuksen kasvuun muiden 
juomaluokkien kustannuksella, vaikka  tämä onkin ris tiriidassa nykyisen 
kehityssuuntauksen kanssa. Näin ollen monissa  tapauksissa siirtyminen viiniin ei ole 
riippuvainen viinin hinnasta suhteessa muih in juomiin, vaan siirtyminen tapahtuisi 
ajan kuluessa, vaikka hintasuhteet pysyisivät kin vakaina. Konsultti osoitti, että tämän 
vuoksi on hyvin vaikeaa arvioida hintojen vaikutusta kulutukseen, koska kuluttajamieltymysten muuttumisella on tode nnäköisesti ratkaiseva vaikutus siihen, 
että siirrytään toisiin juomiin. On kuitenkin tosiasia, että sekä l aatu- että pöytäviinin 
kulutus on vähentynyt viime vuosina
18. 
42. Maista/tuotteista, joista oli saatavana riittävästi hintat ietoa, konsultti laati sekä 
tuotteen kysynnän hintajousto a että eri tuotteiden välis tä hintojen ristijoustoa 
koskevat arviot. Valtaosa hänen kysynnän hintajoustoa koskevista arvioistaan oli 
negatiivisia, mutta ne eivät poikenneet merk ittävästi nollasta. Tämä saattaa osoittaa, 
että kaikentyyppisten alkoholijuomien kys yntä on suhteellisen joustamatonta 
(kysyntä ei ole kovin herkkä tuotteen hinna nmuutoksille). Tuloksista myös ilmeni, 
että hintojen ristijousto oli kokonaisuudess aan suhteellisen joustamatonta, mikä 
osoittaa sen, että tietyntyyppisen alkoholijuoman kysyntä ei näytä olevan erityisen riippuvainen muiden alkoholijuomien hinnoista. 
Alkoholijuomien välinen kilpailu – Päätelmät 
43. Alkoholijuomien välisestä kilpailusta on vaikeaa esittää selkeitä päätelmiä eri 
osapuolten ilmaisemien erilaisten näkemysten ja kilpailua koskevan tutkimuksen tulosten perusteella. Se, minkä tuotel uokan kuluttaja valitsee, on riippuvainen 
monesta eri tekijästä, kuten  hinnasta, joka puolestaan on sovellettavan valmisteveron 
määrän funktio. Valmisteveron määrän vaik utus kuluttajien valintoihin vaihtelee 
jäsenvaltioittain, ja sillä on yleensä suurempi merkitys jäsenvaltioissa, jotka 
soveltavat korkeita verojen määriä ja joissa veron osuus hinnasta on suurempi. 
3.4. Valmisteverojen määrien reaaliarvo 
44. Toinen direktiivin 92/84/ETY 8 artikl an mukaan huomioon otettava näkökohta on 
valmisteverojen määrien reaaliarvo. To isin sanoen olisiko vähimmäismäärien 
käyttöönoton jälkeisen inflaation vaikutus  otettava huomioon vai olisiko asia 
jätettävä jäsenvaltioiden päätäntävaltaan ? Yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin 
(YKHI) vuotuista prosenttimuutosta vuosina 1993–2002 koskevien Eurostatin 
tietojen mukaan inflaatioprosentti o li koko EU:n alueella 1. tammikuuta 1993 – 
31. joulukuuta 2002 välisenä aikana 24,04 prosenttia
19. 
                                                 
18 15 jäsenen EU:ssa kulutuksen arvioidaan vähentyneen noin 37 litrasta henkeä kohti vuonna 1990 noin 
33 litraan henkeä kohti vuonna 2002. Pöytäviinin kulutus on vähentynyt 20,5 litrasta noin 15 litraan. 
Tämä kehityssuuntaus on selvempi tietyissä eteläisissä viinintuottajamaissa. Esimerkiksi Italiassa 
kokonaiskulutus väheni noin 63 litrasta noin 47 litraan henkeä kohti ja Ranskassa noin 67 litrasta noin 
58 litraan henkeä kohti. 
19 Alkuperäinen YKHI-sarja alkaa vuoden 1997 indeksistä. Vuotta 1997 aiempia vuosia koskevat indeksit 
perustuvat korvaavaan YKHI:iin. Seuraavia YKHI:n vuosimuutoksia on käytetty: 1993: 3,4 %; 
1994: 2,8 %; 1995: 2,8 %; 1996: 2,4 %; 1997: 1,7 %; 1998: 1,3 %; 1999: 1,2 %; 2000: 1,9 %; 2001: 2,2 %; 2002: 2,1 %. 
 
FI 19   FI 45. Valmisteverojen määrien tarkistaminen tällä prosenttimäärällä antaisi seuraavat 
tulokset: 
Tuote  Veron määrä 
kohti Veron nykyinen 
vähimmäismäärä  Veron indeksoitu 
vähimmäismäärä 
1.1.2003 
(nykyinen veron määrä × 1,24)  
Kuohumaton viini ja 
kuohuviini
 Hl 0 euroa  0 euroa  
Olut Hl/platoaste 
tai 
Hl/alkoholi-
prosentti  0,748 euroa 
tai 
1,87 euroa  0,93 euroa 
tai 
2,32 euroa  
Välituotteet  Hl 45 euroa  56 euroa  
Alkoholi  Hl / puhdasta 
alkoholia  550 euroa  682 euroa  
46. Tällaisen 1. toukokuuta 2004 toteutetun tark istuksen perusteella joidenkin 
jäsenvaltioiden olisi pi tänyt korottaa verojen määriään seuraavasti: 
a) oluen valmisteveron määrää olisi pitä nyt korottaa seitsemässä jäsenvaltiossa 
(Espanja, Latvia, Liettua, Luxembur g, Malta, Saksa ja Tšekki);  
b) välituotteiden valmisteveron määr ää olisi pitänyt korottaa seitsemässä 
jäsenvaltiossa (Espanja, Italia, Kreikka, Kypros, Malta, Portugali ja Unkari). 
c) väkevien alkoholijuomien valmistever on määrää olisi pitänyt korottaa kolmessa 
jäsenvaltiossa (Italia, K ypros ja Slovakia). 
47. Useimmat jäsenvaltiot ilmoittivat kyselylomakkeeseen antamissaan vastauksissa 
kannattavansa vähimmäismäärien korotusta  inflaation mukaan vähimmäismäärien 
reaaliarvon säilyttämiseksi. Muutamat jäsenv altiot asettivat ku itenkin tämän ehdoksi 
viinin valmisteveron positiivisen vähi mmäismäärän käyttöönoton, jotta viinin ja 
muiden alkoholijuomien välisiä vääristymiä ei lisätä, vaikka inflaation huomioiminen vähimmäismäärissä ottamatta käyttöön viinin valmisteveron positiivista 
vähimmäismäärää ainoastaan palautta a 1. tammikuuta 1993 voimassa olleen 
tilanteen. Ensimmäisessä kertomuksessa tode ttiin, että sovellettaville valmisteveron 
määrille on tyypillistä selvä pysähtyneisyys. Kyseisen kertomuksen mukaan on viitteitä siitä, että viinin nollaveroka nta voi rajoittaa mahdollisuuksia mukauttaa 
muiden alkoholituotteiden valmisteverojen määriä samassa jäsenvaltiossa tai naapurijäsenvaltioissa. Monet jäsenvaltiot kuitenkin katsovat, e ttä tilanne vaihtelee 
jäsenvaltioittain ja että siihen vaikuttavat muun muassa perinteet, kulttuuri sekä 
kulutuspaikka ja -aika. 
Valmisteverojen määrien reaaliarvo – Päätelmät 
48. Valmisteveron vähimmäismäärien korottaminen inflaation huomioimiseksi ei 
automaattisesti korota reaaliarvoa. Toisaalta , jos erityisissä vähimmäismäärissä ei 
oteta huomioon inflaatiota, niiden reaa liarvo alentuisi. Niinpä tällaisia 
 
FI 20   FI vähimmäismäärien korotuksia tarvitaan, jotta voidaan säilyttää neuvoston vuonna 
1992 hyväksymien verojen määrien taso vähimmäisvaatimuksena verorajattomien sisämarkkinoiden toimivuuden varmistami seksi. Tässä yhteydessä on huomattava, 
että muiden valmisteveron alaisten tuotte iden (tupakkatuotteet ja kivennäisöljyt) 
vähimmäismääriä on korotettu inflaati on huomioimiseksi. Nykyisessä alkoholin 
valmisteverojärjestelmässä sovelletaan kuitenkin vähimmäismääriä, ja jäsenvaltiot voivat korottaa sovellettavia verojen määriä inflaation huomioidakseen muuttamatta 
nykyistä järjestelmää. 
49. Useat jäsenvaltiot liittävät kuitenkin tämän kysymyksen alkoholijuomien osalta 
kysymykseen veron positiivisen vähimmäismäär än käyttöönottamisesta viinille, joka 
on hyvin ristiriitainen ky symys (katso kohta 3.5.2). 
3.5. Perustamissopimuksen yleiset tavoitteet 
50. Direktiivin 92/84/ETY 8 artik lassa vaaditaan, että alkoholijuomiin sovellettavien 
valmisteverojen määriä tarkiste ttaessa on otettava huomioon myös 
perustamissopimuksen yleiset tavoitteet. Tässä kertomuksessa kiinnitetään huomiota 
myös terveys- ja maatalouspolitiikkaa n, alueellisiin tavoitteisiin, maaseudun 
kehittämiseen ja kulttuuriin liittyviin näkökohtiin. Muita käsiteltäviä asioita ovat laajentuminen ja ehdokasmaiden vaikut us ehdotettuihin toimenpiteisiin. 
3.5.1.  Terveys- ja sosiaalipolitiikka 
51. Perustamissopimuksen 152 artiklassa määrät ään, että kaikkien yhteisön politiikkojen 
ja toimintojen määrittelyssä ja toteutta misessa varmistetaan ihmisten terveyden 
korkeatasoinen suojelu. Ensimmäisessä kertomuksessa todetaan, että alkoholin 
verotus on eräs keino vähe ntää liiallista kulutusta, minkä seurauksena myös 
alkoholin kulutukseen, alkoholismiin ja alkohol in väärinkäyttöön liittyvät ongelmat 
vähenevät. Viime vuosina lääket ieteellisissä selvit yksissä on kuitenkin osoitettu, että 
tietyillä alkoholijuomilla on kohtuudella na utittuina myönteisiä vaikutuksia 
terveyteen. 
52. Useimmat jäsenvaltiot ilmoittivat kyselylomakkeessa esitettyihin kysymyksiin 
antamissaan vastauksissa, että kansallise lla tasolla terveyspo litiikan näkökohdilla ei 
ole vaikutusta valmisteverojen määriin, vaikka muutamat totesivatkin, että 
terveysjärjestöt painostavat tässä kys ymyksessä. Vain yhdessä jäsenvaltiossa 
(Ruotsissa) terveystavoitteilla on ratkaiseva merkitys valmisteverojen määristä päätettäessä. Muissa korkean verotuksen maissa (kuten Suomessa, Tanskassa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa) terveysnä kökohdat eivät ole enää yhtä tärkeitä 
kuin aiemmin. Yhtenä syynä tähän on se , että Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
havaittiin, että alkoholin kulut uksen hyödyistä ja haitoista saa dut tieteelliset todisteet 
ovat ristiriitaisia. 
53. Tuottajat korostavat pyrkivänsä edistä mään vastuuntuntoista lähestymistapaa 
alkoholin kulutukseen. Tuottajien näkem yksen mukaan valtaosa eurooppalaisista 
kuluttajista juo järkevästi, kohtuullisesti ja nautinnon vuoksi. Ne myös uskovat, että 
kohtuullisesti käytettynä alkoholilla voi  olla myönteisiä terveysvaikutuksia 
juomatyypistä riippumatta. Niiden mielestä korkean verotuksen po litiikoilla, joilla 
pyritään vähentämään asukasta kohden la skettua kokonaiskulutus ta, ei tavoiteta 
 
FI 21   FI tuotteen väärinkäyttäjiä, ja kokemus on osoitta nut, että tällaisella lähestymistavalla 
voi olla jopa tahattomia haittavaikutuksia (esim. salakuljetus ja laiton valmistus).  
54. Terveysjärjestöt ja etenkin Eurocare (kansa laisjärjestöjen verkosto, jonka tavoitteena 
on alkoholihaittojen ehkäisy Euroopassa) katsovat, että verotuksella olisi 
varmistettava korkea hintataso, sillä kulut uksen ja hinnan välillä on selvä yhteys. 
Lisäksi ne katsovat, että alkoholiveroj a olisi käytettävä alkoholiin liittyvien 
valvontatoimien rahoittamiseen, terveyskas vatus, alkoholipolitiikan tutkimus ja 
terveyspalvelujen tukeminen mukaan luettu ina. Viimeksi main itusta näkökohdasta ne 
ovat huomauttaneet, että kasvua, kilpailukykyä  ja työllisyyttä koskevassa valkoisessa 
kirjassaan20 komissio on jo vaatinut alkoholijuomien kulutuksen ulkoisten 
kustannusten sisällyttämistä hinnoitteluun. Alkoholin myönteisistä vaikutuksista 
puhuttaessa Eurocare yhtyy siihen näkemy kseen, että juomien välillä on vain 
vähäisiä eroja, vaikkakin kehottaa suureen  varovaisuuteen myönt eisten vaikutusten 
yhdistämisessä alkoholinkulutukseen; näyttää siltä, että suurimmat hyödyt saadaan 
viinin, oluen ja väkevien alkoholijuomien  sisältämästä alkoholista eikä juomien 
muista aineosista. 
Terveys- ja sosiaalipolitiikka – Päätelmät 
55. Suurin osa jäsenvaltioista ei tavallisesti ot a huomioon terveyspoliittisia näkökohtia 
valmisteverojen määriä vahvistaessaan, vaik ka nykyisessä yhteisön lainsäädännössä, 
jossa vahvistetaan pelkästään vähimmäismäär ät, jäsenvaltioille annetaan huomattavat 
mahdollisuudet sisällyttää kansanterveyttä koskevia näkökohtia veropolitiikkaansa. 
Jotta valmisteverot olisivat pitkän aika välin keino vähentää kokonaiskulutusta ja 
keino ottaa huomioon alkoholin väärinkäyt östä aiheutuvat ulkoiset menot tai 
yhteiskunnalle aiheutuvat menot, jo tkut jäsenvaltiot katsovat, että 
vähimmäisedellytys olisi se, että veron vähimmäismääriä korotettaisiin inflaation 
huomioimiseksi. 
3.5.2.  Maatalouspolitiikka 
56. Viini määritellään perustamissopimuksessa maataloustuotteeksi. Viiniin ei sovelleta 
lainkaan valmisteveroa tai se on hyvin alhainen 14 jäsenvaltiossa 25:stä (12 
jäsenvaltiossa ei sovelleta veroa lainkaan, ja Ranska ja Unkari soveltavat hyvin 
alhaista veroa). Viinin valmisteveron pos itiivisen vähimmäismäärän käyttöönotolla 
olisi vaikutuksia viinin kulutukseen ja viin in yhteiseen markkina järjestelyyn. Viiniä 
tuottavat jäsenvaltiot ovat aina perustelle et nollaverokannan soveltamista viiniin 
maatalouspolitiikalla. Toiset viittaavat viininviljelijöiden vaikeaan tilanteeseen, 
jonka vuoksi viiniin ei voida sove ltaa positiivista veron määrää. 
57. Kun ensimmäinen kertomus hyväksyttiin, viinin yhteistä markkinajärjestelyä 
uudistettiin osana yhteistä maatalouspolitiik kaa. Uudistuksen ta voitteena oli löytää 
ratkaisu ylituotantoon samaan aikaan, kun v iinin ja etenkin pöytäviinin kulutus laski 
viiniä tuottavissa jäsenvaltioissa. Viinin yhteisen markkinajärjes telyn uudistus saatiin 
päätökseen 199921. Uudella yhteisellä markkinajärj estelyllä (YMJ) pyritään saamaan 
viinin tarjonta ja kysyntä vastaamaan pa remmin toisiaan. Tärkeimpiä näkökohtia 
                                                 
20 Kasvu, kilpailukyky, työllisyys – 2000-luvulle siirtymisen mukanaan tuomat haasteet ja kehityssuunnat 
– valkoinen kirja – KOM(93) 700, 5.12.1993. 
21 Neuvoston asetus (EY) N:o 1493/1999, annettu 17 päivänä toukokuuta 1999 (EYVL L 179, 14.7.1999). 
 
FI 22   FI ovat uusien istutusten rajoittaminen ja t uotantokyvyn rakenneuudi stus, jolla pyritään 
vähentämään pöytäviinien tuotantomääriä ja  istuttamaan lajikke ita, joista saadaan 
markkinoiden tarpeiden mukaisesti entis tä laadukkaampaa v iiniä. Lisäksi on 
mukautettu asianmukaisia markkinatoimenp iteitä (pääasiassa taloude llinen tuki, jota 
annetaan viinin tislaukseen, varastointiin ja rypäleen puriste mehun käyttöön muuhun 
tarkoitukseen kuin viinin valmistukseen). Erityisesti pakollisten tislaustoimenpiteiden määrää on vähenne tty kahteen, ja on otettu käyttöön 
kriisitislaus tilanteissa, joissa esiintyy poikkeuksellisesti markkinahäiriöitä. Uudella yhteisellä markkinajärjestelyllä otet aan käyttöön aikaisempaa tarkemmin 
kohdennettuja toimenpiteitä ja suunna taan viininviljelyä uudelleen 
korkeampilaatuisiin tuotteisiin. 
58. Viinin nollaverokannan tukemiseksi väitetään , että se on tarpeel linen lisätoimenpide, 
jotta yksi yhteisen markkinajärjestely n poliittisista perustavoitteista eli 
markkinatasapaino toteutuu. Viinin valm isteveron positiivisen vähimmäismäärän 
käyttöönotosta mahdollisesti johtuva kulutuksen aleneminen vaikuttaisi kielteisesti markkinoiden tasapainoon. Lisäksi tällaist a kulutuksen alenemista on korjattava 
markkinoilla lyhyellä aikavälillä voimakka ammilla interventiotoimenpiteillä, mikä 
tarkoittaisi pääasiassa ylimääräisen vi inin tislaamista alkoholiksi. Korkeat 
tislauskulut katetaan yhteisön talousarvios ta. Toisaalta nollaver okanta on yleinen, 
kohdistamaton toimenpide, jota sovelletaan myös sellaisten korkeampilaatuisten 
viinien ja maahantuotujen viinien kasv aviin markkinasegmentteihin, joilla on 
vähemmän jos lainkaan vaikeuksia löyt ää markkinoita. Lisä ksi perusluonteiset 
rakenneongelmat ovat pääasiassa syntyneet viiniä tuottavien jäsenvaltioiden kulutustapojen muuttumisen takia. Tämä heijastuu myös tuloksista, jotka saatiin 
kilpailua koskevassa tutkimuksessa er i tuotteiden asukasta kohden lasketun 
kulutuksen kehittymisestä. Eteläisten jäse nvaltioiden (Espanja, Italia, Portugali ja 
Ranska) asukasta kohden laskettu viinin ku lutus on vähentynyt selvästi kolmen viime 
vuosikymmenen aikana, vaikkakin se on yhä  korkealla tasolla niihin maihin 
verrattuina, joissa viiniä ei tuoteta. Laskua on tasapainottanut osittain viinin kysynnän kasvu niissä maissa, joissa viin iin sovelletaan korkeita valmisteveron 
määriä ja joissa on perinteisesti juotu en iten olutta. Asukasta kohden laskettu oluen 
kulutus on sitä vastoin kasvanut merkittävä sti eteläisissä jäsenvaltioissa (Espanja, 
Italia, Kreikka ja Portuga li), kun taas monissa pohjoisissa jäsenvaltioissa 
(Alankomaat, Belgia, Itävalta, Luxembur g, Saksa, Tanska ja Yhdistynyt 
kuningaskunta) oluen kulutus laski lievästi 1990-luvulla. 
59. Viinintuottajamaat ja viinintuottajat pääsääntöisesti vastustavat voimakkaasti veron 
positiivisen vähimmäismäärän käyttöönottoa vi inille. Ne väittävät, että useimmissa 
viiniä tuottavissa jäsenvaltioissa viinistä ei ole koskaan kannettu valmisteveroa, että viini kuuluu erottamattomana osana niiden kulttuuriin ja että olisi vaikeaa ottaa 
käyttöön pakollinen viinin verotus poliittisista syistä. Lisäksi ne väittävät, että viiniä 
tuottavien jäsenvaltioiden, jotka soveltava t nollaverokantaa tai vain hyvin alhaista 
valvontaveroa, osuus on noin 85 prosenttia  EU:n kokonaisviininkulutuksesta. Näin 
ollen mahdolliset sisämarkkinaongelmat koskevat vähäistä 15 prosentin osuutta EU:n viininkulutuksesta. Ne myös väittävät, et tä viinin nollaverokanta on välttämätön 
lisätoimenpide, jolla tuetaan viinin yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteita ja että 
viinimarkkinoiden nykytilanteessa uuden – vaikkakin alhaisen – pakollisen 
verotuksen käyttöönottoa viin intuottajamaissa pidettäisi in haitallisena. Lisäksi 
pelätään, että siitä seuraisi muita toimenpiteitä, jotka johtaisivat viiniin sovellettavan 
 
FI 23   FI valmisteveron vähimmäismäärän tason kohoami seen. Ne myös katsovat, että viinin 
positiivinen veron määrä ei auttaisi la inkaan ratkaisemaan sisämarkkinoiden 
ongelmia, jotka johtuvat korkean ja alhaisen  veron jäsenvaltioiden verotuksen tason 
valtavista eroista. 
60. Lisäksi väitetään, että viinin verottaminen lisäisi viiniä tuottavissa jäsenvaltioissa 
satojen tuhansien viinin pienvi ljelijöiden ja viranomaisten hallinnollista ta akkaa, joka 
olisi suhteeton toimenpiteen tuottamiin ve rotuloihin nähden. Kosk a viinintuotantoon 
sovelletaan jo nyt viinin yhteisen mar kkinajärjestelyn ja direktiivin 92/12/ETY 
mukaisesti tiukkaa laadun ja kuljetusten valvontaa, hallinnollinen taakka voi olla odotettua vähäisempi, kun kuljetu s tapahtuu yhteisön sisällä.  
Maatalouspolitiikka – Päätelmät 
61. Kuten edellä esitetyistä er i näkökannoista ilmenee, viinin  verotus on edelleen hyvin 
ristiriitainen ja poliittisesti arka asia. Jotkut jäsenvaltiot, jotka eivät tuota viiniä, 
vaativat, että eri alkoholijuomatyyppien  verojen vähimmäismäärien muutokset 
edellyttävät valmisteveron positiivisen vä himmäismäärän käyttöönottoa viinille. 
Toisaalta viinintuottajamaat vastustavat pääs ääntöisesti edelleen viinin valmisteveron 
vähimmäismäärän käyttöönottoa. 
62. Jos näyttää hyvin vaikealta muuttaa nykyis tä veron vähimmäismäärien tasoa, 
herääkin toinen tärkeä kysymys. Nimittäin onko perusteltua pitää yllä nykyistä valmisteveron alaisten tuotte iden valvontajärjestelmää (j ärjestelmä, jossa tuotteet 
liikkuvat verovapausjärjestelmässä valtuutet tujen verovarastojen välillä, vakuuksien 
antaminen, saateasiakirjat jne.) sellaisille valmisteveron alaisille tuotteille kuin viini ja olut, joiden valmisteveron absoluuttinen taso on alhaisempi kuin niihin 10 jäsenvaltiossa 15:stä ja nyt 20 jäsenvalti ossa 25:stä sovelle ttavan alv:n taso? 
3.5.3.  Euroopan unionin laajentuminen 
63. EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneet jäsenva ltiot soveltavat jo alkoholijuomiin 
valmisteverojen määriä, jotka ovat vähint ään vähimmäismäärien tasolla. Muutkaan 
ehdokasmaat, joiden kanssa jäsenyysneuvottelut ovat käynnissä (Bulgaria ja Romania), eivät ole pyytäneet liittymisensä jälkeistä siirtymäkautta saavuttaakseen valmisteveron nykyisten vähimmäismäärien tason. Liitteissä B1–B4  esitetään 
EU:hun 1. toukokuuta 2004 liittyneiden jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden soveltamat alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrät. 
3.6. Tarkistusajanjakso 
64. Direktiivin 92/84/ETY 8 arti klassa säädetään, että ne uvosto tarkistaa kahden vuoden 
välein  komission kertomuksen perusteella ja  tarvittaessa komission ehdotuksesta 
kyseisessä direktiivissä vahvistetut valm isteverojen määrät ja kuultuaan Euroopan 
parlamenttia toteuttaa yksimielisesti tarvittavat toimenpiteet. 
65. Komissio katsoo, että kahde n vuoden ajanjakso on liian  lyhyt, jotta voitaisiin 
toteuttaa tarvittava perusteellinen sisämarkkinoiden toiminnan tarkastelu ja tarkastella muita nä kökohtia, jotka on ot ettava huomioon komission kertomuksessa, 
ja jotta voitaisiin ant aa oikea näkökulma jäsenvaltioiden lakimuutosten 
arvioimiseksi. Neljän vuoden ajanjakso o lisi sopivampi sisämarkkinoiden toiminnan 
 
FI 24   FI ja mahdollisten lakimuutosten seurausten arvioimiseksi. Kun tulevaisuudessa 
ehdotetaan muutosta yhteis ön nykyiseen alkoholin vero tusta koskevaan kehykseen, 
olisi edellä mainitusta syystä samalla m uutettava direktiivin 92/84/ETY 8 artiklaa 
niin, että tarkistus tehdä än neljän vuoden välein. 
4. ALKOHOLIJUOMIIN SOVELLETTAVIEN VALMISTEVEROJEN RAKENNE  
66. Vaikka direktiivin 92/84/ETY 8 artiklassa komissio velvoitetaan laatimaan kertomus 
ainoastaan kyseisessä direktiivissä vahvist ettujen valmisteverojen määristä, komissio 
katsoo, että tarkistuksessa voi taisiin harkita myös verotuks en rakenteen muuttamista, 
sillä nämä kysymykset liittyvät läheis esti toisiinsa. Tämä pätee erityisesti 
alkoholijuomien luokitteluun rakennedire ktiivissä (direktiivi 92/83/ETY) 
määriteltyihin luokkiin. Seuraavat kolme asi aa ovat tulleet esille  tätä kertomusta 
edeltävässä kuulemisprosessissa: 
a) kuohumattoman viinin ja kuohuv iinin erilainen kohtelu; 
b) tuoteluokkien määrittelyssä käytettä vien yhdistetyn nimikkeistön (CN) koodien 
mukauttaminen; 
c) tuotteiden luokittelu valmisteverotusta varten. 
4.1. Kuohumattoman viinin ja kuohuviinin erilainen kohtelu 
67. Tällä hetkellä direktiiveissä 92/83/ETY ja 92/84/ETY jäsenvaltioiden sallitaan 
soveltaa kuohumattomaan viiniin ja kuohuvi iniin erisuuruisia valmisteverojen 
määriä. Kuten liitteessä B1  olevasta taulukosta käy il mi, kahdeksan jäsenvaltiota 
(Alankomaat, Belgia, Irlanti, Itävalta, Ranska, Saksa,  Tanska ja Yhdistynyt 
kuningaskunta) käyttää tällä hetkellä  hyväkseen tätä mahdollisuutta.  
68. Tätä nykyä Itävalta ja Saksa soveltava t nollaverokantaa kuohumattomaan viiniin, 
mutta melko korkeaa veron määrää kuohuviiniin. Alankomaissa, Belgiassa, 
Irlannissa, Ranskassa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kuohuviinin 
valmisteveron määrä on korkeampi kuin kuohu mattoman viinin (positiivinen) veron 
määrä ( ks. liite B1 ). Lisäksi neljä jäsenvaltiota (A lankomaat, Belgia, Itävalta ja 
Saksa) soveltavat eri valmisteveron määrää kuohuviin välituotteisiin kuin kuohumattomiin välituotteisiin ( ks. liite B3 ). 
69. Direktiiveissä tehty ero johtuu siitä, että  näissä jäsenvaltio issa kuohuviinejä on 
pidetty perinteisesti ”ylellisyystuotteina”.  Herääkin kysymys, onko tällainen erottelu 
yhä perusteltua, sillä molempia tuotteita käytetään yhä useammin samankaltaisissa tilanteissa. Lisäksi molemmat luokat sisältäv ät sekä viinejä, joita voidaan pitää 
”ylellisyystuotteina” että hyvin halpoja tuotteita (esim. luok itellut viinit vastakohtana 
pöytäviineille). 
70. Direktiivin 92/83/ETY 8 artiklan ”kuohuviinej ä” koskeva määritelmä saattaa johtaa 
epäoikeudenmukaisiin tuloksiin verotuksessa. Kyseisen 8 artiklan määritelmän mukaan ”kuohuviinejä” ovat tuotteet, ”jotka on pakattu kiinnikkein tai sitein tuetulla 
”samppanjakorkilla” suljettuihin pulloihin tai
 joiden hiilidioksidin aikaansaama 
ylipaine liuoksessa on 3 baaria tai enemmä n”. Molempia perusteita voitaisiin pitää 
mielivaltaisina. Helmeilevät viinit, joiden ylipaine on juuri alle 3 baaria, välttyvät 
 
FI 25   FI kuohuviinien valmisteverolta, ja hyötyvät kuoh umattoman viinin alhaisesta verosta 
(jopa nollaverosta), jos tuot taja pelkästään käyttää pulloissa erilaista korkkia. 
Herääkin kysymys, olisiko tällainen er ilainen kohtelu säilytettävä vai olisiko 
kuohuviineihin ja kuohuviin välituotteisiin sovellettava samaa kohtelua kuin 
kuohumattomiin viineihin ja välituotteisiin. 
4.2. Tuoteluokkien määrittelemiseen käytettä vien yhdistetyn nimikkeistön (CN) 
koodien mukauttaminen 
71. Direktiivissä 92/83/ETY alkoholijuomien eri luokkien määritelmien perustana 
käytetään laajasti yhdistetyn nimikkeist ön (CN) koodeja. Asianom aisen direktiivin 
26 artiklassa säädetään, että direktiivi ssä esitetyt viittaukset CN-koodeihin 
kohdistuvat siihen CN-nimikkeistön to isintoon, joka on voimassa kyseisen 
direktiivin antamisen ajankohtana (19. l okakuuta 1992). Jos luokitukseen tehdään 
muutoksia, toiminnanharjoittajien on käyte ttävä eri CN-koodeja sa moihin tuotteisiin 
sen mukaan, liikkuvatko tuotteet jäsenvaltio iden välillä vai EU:n ja kolmansien 
maiden välillä. CN-koodeihin mahdollisesti tehtävien ja tulkintaa koskevien muutosten (esim. harmonoidun järjestelmän [HS] selityksiin teht ävien muutosten) 
huomioonottamiseksi ja tilanteen yksinkert aistamiseksi sekä toimijoiden että 
viranomaisten näkökulmasta olisi viitattava mahdollisimman ajan tasalla oleviin 
CN-koodeihin . Sovellettavia CN-koodeja koskeva n viittauksen ajantasaistamisen 
yksinkertaistamiseksi komissio kysyykin keskustelua varten, olisiko tällaiset 
päätökset tehtävä tulevaisuude ssa direktiivin 92/12/ETY 24 artiklassa säädetyn 
menettelyn mukaisesti  (menettely, joka edellyttää valmisteverokomitean 
osallistumista kuten on vastaavasti sovittu neuvoston direktiivin 2003/96/EY
22 2 
artiklan 5 kohdassa energiatuotteiden osalta). 
4.3. Tuotteiden luokittelu valmisteverotusta varten 
72. Edellä kohdassa 4.2 ehdotetut  muutokset helpottaisivat elinkeinonharjoittajien ja 
viranomaisten toimintaa, mutta ne eivät ratkaisisi alkoholijuomien luokitteluongelmia direkt iivissä 92/83/ETY säädetty ihin alkoholijuomien eri 
luokkiin. Näiden luokkien määrittelyissä  viitataan aina CN -koodeihin. Niinpä 
tuotteen tulliluokittelupäätös on ensi sijalla tuotteen valmisteverokohtelua 
päätettäessä. 
73. Sekä elinkeinonharjoittajat et tä kansalliset viranomaiset ovat saattaneet viime aikoina 
komission tietoon luokitteluun liittyviä ongelmia . Ne ovat valittaneet saman tuotteen 
erilaisesta luokittelusta ja näin ollen er ilaisesta verokohtelusta eri jäsenvaltioissa. 
Useimmat esitetyistä huol enaiheista koskevat CN- koodin 2206 (mukaan luettuna 
käymisen avulla valmistetut juomat) ja  CN-koodin 2208 (mukaan luettuna väkevät 
alkoholijuomat) tuotteiden erottelua. Harmonoidun järjestelmän nimikettä 2206 koskevissa selityksissä sa llitaan tislatun alkoholin lis ääminen ”muihin käymisen 
avulla valmistettuihin juomiin”. Siinä ei kuitenkaan tarkenneta sitä, kuinka merkittävä tämä lisäys voi olla. Jäsenvaltiot tulkitsevat tätä selitystä hyvin eri tavoin, mikä johtaa tilanteeseen, jossa tietyt jäse nvaltiot luokittele vat saman tuotteen 
                                                
 
22 Neuvoston direktiivi 2003/96/EY, annettu 27 päivänä lokakuuta 2003, energiatuotteiden ja sähkön 
verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudist amisesta (EUVL L 293, 31.10.2003, s. 51). 
 
FI 26   FI ”muuksi käymisen avulla valmistetuksi juomak si” tai ”välituotteeksi”, kun taas toiset 
jäsenvaltiot luokittelevat kyseisen tu otteen ”väkeväksi alkoholijuomaksi”. 
Mahdolliset ratkaisut 
74. Nykyisessä yhteisön valmisteverolainsääd ännössä (direktiivi 92/83/ETY) viitataan 
CN-koodeihin alkoholijuomien luokittelun peru stana, joten ratkaisu alkoholijuomien 
eri luokitteluja koskevaan ongelmaan voidaan  löytää ainoastaan tulkitsemalla ja 
soveltamalla entistä yhdenmukaisemmin näiden  tuotteiden CN-nimikkeistöön 
luokittelua koskevia tullisääntöjä . 
75. Elinkeinonharjoittajat voivat saada tulliviranomaisiltaan sitovia tariffitietoja (STT), 
jotka koskevat EU:n ulkopuolisis ta maista tuotavien tai n iihin vietävien tuotteiden 
luokittelua. STT:t syötetään komission yl läpitämään tietokantaan ja ne ovat 
oikeudellisesti sitovia kaikissa jäse nvaltioissa. Vaikka  STT:t annetaan 
tapauskohtaisesti ja niillä ei  vahvisteta yleisiä sääntöjä tuotteiden luokittelemiseksi 
CN-nimikkeistöön, ne kuitenkin antavat tietty jä suuntaviivoja elinke inonharjoittajille 
ja viranomaisille ja voivat johtaa CN-nimikkeistön luokittelusääntöjen yhdenmukaisempaan soveltamiseen. STT:tä ei voida kuitenkaan hakea tuotteille, 
joiden osalta ei voida osoittaa tullitaloudel lista merkitystä (esim.  uudet tuotteet, joita 
tuotetaan EU:ssa ja pidetään kaupan yksi nomaan EU:ssa). Jotta STT:jen merkitystä 
voitaisiin lisätä valmisteverojen kannalta, voitaisiin kiinnittää huom iota siihen, että 
elinkeinonharjoittajat voisivat saada STT :ja tulliviranomaisiltaan myös sellaisille 
valmisteveron alaisille tuotteille, joita ei ole aikomus tuoda tai viedä. Tämä 
edellyttäisi asiaa koskevien tullisäännösten
23 muuttamista. 
76. Kuten edellä todetaan, tulliviranomai set antavat STT:ja tapauskohtaisesti 
elinkeinonharjoittajan hakemuksesta. Alkoho lijuomien CN-nimikkeistöön luokittelua 
koskevien selkeämpien yleissääntöjen laatim iseksi on perustettu työryhmä, joka 
koostuu komission yksiköiden ja useiden jäse nvaltioiden tullilaito sten edustajista. 
Tämä työryhmä pyrkii erit yisesti määrittämään selk eän jaon CN-koodien 2206 ja 
2008 välillä. Tämä on kuitenkin  hyvin monimutkainen asia, joten se ei saata tuottaa 
tulosta kovin nopeasti. Lisäksi ei pitäisi jä ttää huomiotta sitä, että alkoholijuomien 
CN-luokittelua koskevilla tul lisäännöillä ei ole vaikutusta  valmisteverotukseen niin 
kauan kuin direktiivin 92/83/ETY 26 artikla ssa annettuja viittauksia CN-koodeihin ei 
saateta ajan tasalle, kuten ehdotetaan ede llä kappaleessa 71. Todettakoon myös, että 
CN-luokittelussa ei oteta – eikä sais i ottaa – huomioon luok ittelun vaikutuksia 
tuotteen luokitteluun valmiste verotusta varten ja siinä saatettaisiin jopa saada 
epätoivottuja tuloksia tiet tyjen tuotteiden valmisteverotusta koskevan luokittelun 
kannalta. 
77. Näin ollen komissio katsoo, että hu omiota olisi myös kiinnitettävä kattavampiin 
ratkaisuihin, joissa alkoholijuom ien luokittelu tehdään vähemmän 
riippuvaiseksi CN-luokittelusta . 
                                                 
23 Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 
12 artikla ja tietyistä yhteisön tullikoodeksista  annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 
soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (koodeksin soveltamissäännökset) 5–14 artikla. 
 
FI 27   FI 78. Ensimmäinen mahdollisuus olisi määritellä va lmisteveron alaisten tuotteiden luokat 
uudestaan käyttämällä pelkäst ään sanallisia kuvauksia viittaamatta lainkaan CN-
koodeihin. Nämä olisivat verrattavissa direktiivissä 95/59/EY käytettyihin 
tupakkatuotteiden määritelmiin. Tämä saattaisi kuitenkin osoittautua erittäin monimutkaiseksi, koska alkoholijuomamar kkinoilla tarjolla olevien erilaisten 
tuotteiden valikoima on laaja. Lisäksi markkinoille tulee säännöllisesti uusia 
tuotteita, mikä saattaa aihe uttaa uusia luokitteluongelmia. 
79. Toinen mahdollisuus olisi yhdistää sekä tullikoodit ja direktiivissä 92/83/ETY 
säädettävät lisäperusteet. Tällaiset valmisteverotusta koskevat lisäperusteet, kuten tislatun alkoholin enimmäismäärä, joka  voidaan lisätä käymisen avulla 
valmistettuihin juomiin, ennen kuin ne menettävät ”muiden käymisen avulla valmistettujen tuotteiden” tai ”välituotteiden” ominaispiirteet, voisivat auttaa rajaamaan alkoholituotteiden eri luokat ta pauksissa, joissa pelkkä CN-koodien 
soveltaminen ei tuota selviä  tuloksia tai johtaa epätyydyttä viin tuloksiin verotuksen 
kannalta. Tällaisten sääntöjen käytännön sove ltaminen saattaisi kuitenkin aiheuttaa 
huomattavia vaikeuksia, koska saattaa olla er ittäin vaikeaa ja/tai kallista määrittää 
tuotteessa olevan etyy lialkoholin alkuperää. 
80. Lisäksi voitaisiin harkita uuden luokan käyttöönottoa sellaisille alkoholijuomille, 
mukaan luettuna ”muut käymisen avulla valmistetut juomat”, joihin on lisätty 
alkoholia. Vaikka nykyisiä oluen, viinin  ja etyylialkoholin määritelmiä, 
laskuperusteita ja valmisteverojen määr iä ei muutettaisik aan direktiivissä 
92/83/ETY, ”muita käymisen avulla valmistettuja juomia” (CN 2206) voitaisiin verottaa niiden alkoholipitoisuuden perustee lla. Lisäksi direktiivin 92/83/ETY 3 
artiklan 2 kohdan esimerkkiä noudattaen jäse nvaltioiden voitais iin sallia jakaa 
kyseiset tuotteet luokkiin, joissa alkoholipitoisuuden vaih teluväli ei saisi olla 
enempää kuin kahdesta kolmeen tilavuusprosenttia ja joissa kannettaisiin sama veron 
määrä hehtolitralta kaikista asianomais een luokkaan kuuluvista juomista. Näiden 
tuotteiden EU:ssa sovellettavien verojen määrien taso voitaisiin vahvistaa lineaarisesti tai se voisi kasvaa progressiivisesti al koholipitoisuuden kasvun mukaan. 
Tämän ratkaisun avulla jäse nvaltiot voisivat verottaa toisiinsa verrattavissa olevia 
tuotteita (käymisen avulla  valmistetut tuotteet, jo ihin on lisätty alkoholia) 
yhdenmukaisesti niiden alkoholipitoisuuden m ukaan ja tällöin ei tarvitsisi tehdä 
selvää eroa CN-koodeihin 2206 ja 2208 luok iteltavien tuotteiden välillä. Olisi 
huomattava, että nykyinen määritelmä ”muut käymisen avulla valmistetut juomat” 
säilyisi muuttumattomana ja että tuotte ita, jotka tätä ny kyä kuuluvat kyseisen 
määritelmän soveltamisalaan (esim. omena- ja päärynäsiideri), verotettaisiin jatkossakin viineinä direktiivin 92/83/ETY 15 artiklan mukaisesti. 
 
FI 28   FI Päätelmät 
81. Alkoholijuomien valmisteveroja koskevaa EU:n lainsäädäntöä, joka annettiin vuonna 
1992 jäsenvaltioiden rajoilla tehtävien vero tarkastusten helpottamiseksi, ei ole 
sittemmin muutettu. Lains äädännössä vahvistettiin vähimmäisvaatimukset, jotka 
katsottiin tuolloin välttämättömiksi sisämarkkinoiden  toimivuuden varmistamiseksi. 
Tässä yhteydessä neuvoston on tarkastelt ava tilannetta sää nnöllisesti komission 
antaman kertomuksen perusteella. 
82. Tässä kertomuksessa – joka on toinen  tätä aihetta koskeva kertomus 
sisämarkkinoiden toteuttamisen jälkeen – on korostettu useita sisämarkkinoiden 
toimivuuteen liittyviä moni ssa jäsenvaltioissa  jäljellä olevia ongelmia. Nämä 
ongelmat johtuvat tietyissä tapauksissa tuot teiden korkeasta vero taakasta suhteessa 
tuotteiden perustana olevaan  arvoon ja jäsenvaltioiden soveltamien valmisteverojen 
määrien merkittävistä eroista. Valmisteve rojen määrien lähentäminen helpottaisi 
huomattavasti näiden onge lmien ratkaisemista. 
83. Koska asia on monimutkainen ja siihen li ittyy monia poliittises ti arkoja näkökohtia, 
joissa on huomioitava perustamissopimuksen  yleiset tavoitteet sekä alueellisia ja 
maaseutuun ja kulttuurin liittyviä tekijöit ä, tähän kertomuksee n ei ole liitetty 
direktiiviehdotusta. Tässä vaiheessa tällä kertomuksella pyritään käynnistämään neuvostossa, Euroopan parlamentissa ja Eur oopan talous- ja sosi aalikomiteassa laaja 
keskustelu. Komissio päättää tämän kes kustelun tulosten perusteella, aikooko se 
tehdä ehdotuksia kaikista ta i joistakin tässä kertomukse ssa esille tuoduista asioista. 
 
FI 29   FI LIITE A  
Alkoholijuomista, tupakkatuotteist a ja kivennäisöljyistä saadut valmisteverotulot (vuonna 2001)  
absoluuttisesti ilmaistuina prosentteina yht eenlasketuista valmistever otuloista ja BKT:stä 
 
 
 
 
FI 30   FI LIITE B1  
Kuohumattomaan viiniin ja kuohuviinii n sovellettavat valmisteverojen määrät 
(1.5.2004) 
  

 
FI 31   FI Kuohumattomaan viiniin ja kuohuviiniin s ovellettavat valmistevero jen määrät (1.5.2004)  
  

 
FI 32   FI LIITE B2  
Olueen sovellettavat valmis teveron määrät (1.5.2004) 
  

 
FI 33   FI Olueen sovellettavat valmis teveron määrät (1.5.2004)  
 
 

 
FI 34   FI LIITE B3  
Välituotteisiin sovellettavat valmisteveron määrät (1.5.2004) 
 
 

 
FI 35   FI Välituotteisiin sovellettavat valmisteveron määrät (1.5.2004) 
 
 

 
FI 36   FI LIITE B4  
Etyylialkoholiin ja väkeviin alkoholijuomiin sovellettavat valmisteveron määrät 
(1.5.2004) 
 
  

 
FI 37   FI Etyylialkoholiin ja väkeviin alkoholijuom iin sovellettavat valmisteveron määrät (1.5.2004)  
 
  

 
FI 38   FI LIITE C  
Jäsenvaltioiden soveltamien valmisteverojen mä ärät hehtolitralta alko holiprosenttia kohden 
(euroina) 
(1.5.2004) 
  

 
FI 39   FIJäsenvaltioiden soveltamien valmistevero jen määrät hehtolitralta alkoholiprosenttia kohden (euroina) (1.5.2004)