TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA

1.Poliittinen tausta

1.Eurooppa-neuvosto asetti vuonna 2007 tavoitteeksi päästä 20 prosentin säästöihin primaarienergian kulutuksessa vuoteen 2020 mennessä (vuoden 2007 tasoon verrattuna). Energiatehokkuusdirektiivillä luodaan yhteiset puitteet energiatehokkuutta edistäville toimenpiteille tämän tavoitteen saavuttamisen varmistamiseksi. Siinä kehotetaan komissiota arvioimaan kesäkuuhun 2014 mennessä, pystyykö unioni todennäköisesti saavuttamaan tavoitteen, ja ehdottamaan tarvittaessa lisätoimia.

2.Hiljattaisessa Euroopan energiavarmuusstrategiassa tuodaan esille, että energian kysynnän hillitseminen on ”yksi tehokkaimmista keinoista vähentää EU:n riippuvuutta tuontienergiasta ja altistumista hinnankorotuksille”.

3.Vuoteen 2030 ulottuvia puitteita koskevassa tiedonannossa tehdään yleiset linjaukset EU:n ilmasto- ja energiapolitiikan puitteille vuosiksi 2020–2030 . Tiedonannossa todetaan, että ”kasvihuonekaasupäästöjen 40 prosentin vähennystavoite edellyttäisi energiasäästötason nostamista noin 25 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä”. Siinä todetaan myös, että tarkka tavoitetaso tulevalle energiansäästöpolitiikalle ja sen toteuttamiseksi tarvittaville toimenpiteille asetetaan energiantehokkuusdirektiivin uudelleentarkastelussa, jonka perustana käytetään samaa analyysia, johon vuoteen 2030 ulottuvia puitteita koskeva tiedonanto perustuu, sekä kyseisessä tiedonannossa asetettuja kasvihuonekaasujen vähentämistä ja uusiutuvaa energiaa koskevia tavoitteita ja päämääriä.

2.Saadut kokemukset ja ongelman määrittely

4.EU:n primaarienergian kulutus nousi vuonna 2000 kulutetusta 1618 Mtoe:sta 1721 Mtoe:iin vuonna 2006, mutta väheni sen jälkeen. Vaikka vuonna 2008 puhjennut talouskriisi vaikutti merkittävästi energian kysyntään, energiatehokkuuden parantamisen vaikutus oli (hintojen ja politiikan ajamana) suurempi. Energiatehokkuus on parantunut vuodesta 2000 lähtien ja kiihtyvässä tahdissa vuoden 2008 jälkeen. Jos nykyinen suuntaus jatkuu vuoteen 2020, noin kolmasosa energiankulutuksen vähennyksestä vuoden 2007 tasoon verrattuna johtuu odotettua hitaammasta kasvusta ja vain noin kaksi kolmannesta energiatehokkuuden parantumisesta.

5.Vuosina 2008–2012 primaarienergian kulutus väheni useimmissa jäsenvaltioissa. Taloudellisen toiminnan tason muutoksilla on ollut tässä suuri merkitys samoin kuin sähköntuotantopaletin ja teollisuuden rakenteen muutoksilla. Joissakin maissa näiden tekijöiden vaikutusta vähensivät kulutuksen tasossa tapahtuneet muutokset (esim. asuntojen keskimääräisen koon suurentuminen).

6.Energiatehokkuuspolitiikan puitteet ovat kehittyneet huomattavasti viime vuosina. EU:n tavoite 20 prosentin energiansäästöistä on nyt määritelty selkeästi. Se on antanut poliittisen sysäyksen, osviittaa investoijille ja vertailukohdan, jota vasten edistystä voidaan mitata. Euroopan tasolla suurin vaikutus on toistaiseksi ollut tuotteiden energiatehokkuusnormeilla, kuten tuotteiden ekosuunnittelu- ja energiamerkinnöillä ja henkilö- ja pakettiautojen hiilidioksidipäästötasoa koskevalla lainsäädännöllä. Rakennusten energiatehokkuusdirektiivillä (uudelleenlaadittu toisinto 2010) ja vuoden 2012 energiatehokkuusdirektiivillä energiatehokkuutta voidaan parantaa edelleen EU:ssa edellyttäen, ne pannaan asianmukaisesti täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Energiatehokkuusdirektiivin pitkän aikavälin potentiaalia rajoittaa kuitenkin jossain määrin se, että eräät sen keskeisistä säännöksistä lakkaavat olemasta voimasta vuonna 2020.

7.Jäsenvaltiot ovat raportoineet erilaisten poliittisten toimenpiteiden onnistumisesta kansallisella tasolla. Jäsenvaltioiden vuoden 2014 kansallisissa energiatehokkuuden toimintasuunnitelmissaan esittämistä ajantasaisista tiedoista käy ilmi, että kansallista politiikkaa on edelleen lujitettu muun muassa uusilla toimenpiteillä energiatehokkuusdirektiivin täytäntöönpanemiseksi useissa jäsenvaltioissa.

8.Tästä edistyksestä huolimatta analyysi viittaa siihen, että nykyvauhdilla EU:n energiatehokkuustavoitteesta eli 20 prosentin energiansäästöstä vuoteen 2020 mennessä jäädään 1–2 prosenttiyksikköä.

9.Erilaiset vuoden 2020 jälkeiselle kaudelle ulottuvat analyysit (joita ovat tehneet muun muassa IEA ja Fraunhofer ISI) osoittavat, että nykyisissä politiikan puitteissa ei ole riittävästi mahdollisuuksia hyödyntää kustannustehokkaiden energiansäästöjen koko potentiaalia. Vuoteen 2020 ulottuvia puitteita koskevaan tiedonantoon liittyvästä vaikutusten arvioinnista käy myös selväksi, että nykyinen politiikka (sellaisena kuin se esitetään viiteskenaariossa) ei takaisi kustannustehokasta siirtymää vähähiiliseen talouteen, vaan sen avulla saavutettaisiin vain 21 prosentin säästöt vuoteen 2030 mennessä vuoden 2007 ennusteisiin verrattuna

10.Tärkein syy siihen, miksi vuoden 2020 tavoitteesta odotetaan jäätävän, on se, että viimeaikaisesta myönteisemmästä kehityksestä huolimattakin jäsenvaltioiden tasolla ei ole aina riittävästi sitouduttu panemaan täytäntöön jo hyväksyttyä lainsäädäntöä. Vuoden 2020 jälkeistä kautta ajatellen on todettava, että jotkin keskeisistä politiikan välineistä suunniteltiin vuoden 2020 tähtäimellä, minkä vuoksi ne eivät tarjoa kannustimia tehdä pitkäaikaisia investointeja energiatehokkuuteen. Lisäksi vaikka nykyiset säännöt pantaisiinkin täytäntöön, niihin liittyy merkittäviä esteitä, jotka haittaavat energiatehokkuuden toteutumista.

11.Näiden taustatekijöiden vuoksi yleisenä ongelmana on, ettei kustannustehokkaita energiansäästömahdollisuuksia voida (sen enempää lyhyellä kuin pitkällä aikavälillä) hyödyntää täysin, minkä vuoksi energiatehokkuus ei edistä riittävästi EU:n energiapolitiikan tavoitteita. Tästä seuraa, että a) suuri energian kysyntä lisää EU:n riippuvuutta energiantuonnista, erityisesti tuontikaasusta; b) käyttämätön energiatehokkuuspotentiaali vaikuttaa kielteisesti energian kohtuuhintaisuuteen ja rajoittaa EU:n talouden kilpailukykyä; c) suuri energian kysyntä nostaa vähähiiliseen talouteen siirtymisen kustannuksia, koska monet energiatehokkuustoimenpiteet kuuluvat huokeimpiin vaihtoehtoihin kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi.

3.Toissijaisuusperiaate

12.Jäsenvaltioilla on keskeisin rooli energiatehokkuuspolitiikan toteuttamisessa, ja EU:n toimien olisi oltava hyvin kohdennettuja ja niiden toimintaa tukevia. EU:n tehtävänä on a) luoda yhteiset puitteet perustaksi johdonmukaisille ja toisiaan vahvistaville mekanismeille mutta jättää kuitenkin jäsenvaltioille vastuu päättää keinoista, joilla sovitut tavoitteet saavutetaan; b) luoda foorumi parhaiden käytäntöjen vaihdolle ja valmiuksien luomiselle; c) asettaa vähimmäisvaatimuksia aloilla, joilla sisämarkkinat ovat vaarassa vääristyä jäsenvaltioiden toteuttaessa yksittäisiä toimenpiteitä; d) käyttää EU:n välineitä energiatehokkuuden edistämiseksi muun muassa rahoituksen kautta.

4.Soveltamisala ja tavoitteet

13.Yleisenä tavoitteena on varmistaa, että energiatehokkuus myötävaikuttaa kilpailukykyisen, kestävän ja varman EU:n energiajärjestelmän kehittämiseen.

14.Erityistavoitteina on