+ * + EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 15.12.1995 
KOM(95) 669 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN TOTEUTTAMINEN 
YHTEISESSÄ KALASTUSPOLITIIKASSA 

1. JOHDANTO 
Tämän asiakirjan tarkoituksena on esittää yhteenveto teknisten toimenpiteiden nykyisen 
kokonaisuuden tehokkuudesta, antaa viitteitä niihin liittyvistä ongelmista ja mahdollisista 
tulevista toimenpiteistä. 
2. TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN1 TAVOITTEET. SOVELTAMISALA JA 
SEURAUKSET 
2.1 Nuorten kalojen suojelu 
Selvästi tärkein syy teknisten toimenpiteiden määräämiselle on sellaisten olosuhteiden 
luominen, että nuorten kalojen pyynti on niin vähäistä kuin mahdollista. Tässä yhteydessä 
tärkeimmät välineet ovat pyydysten valikoivuuden määrittely ja kalastukselta kokonaan tai 
kausittain suljettavien alueiden määrittely, jotta pystytään estämään näillä alueilla elävien 
nuorten kalojen pyynti. Tieteellisemmin ilmaistuna teknisten toimenpiteiden tarkoituksena on 
saada nuorten kalojen kuolleisuus niin alhaiseksi kuin mahdollista. On muistettava, että 
nuorten kalojen pyytäminen edistää kannan käytössä olevan biomassan vähenemistä ja siten 
täysikasvuisten ja lisääntyvien yksilöiden määrää. Silloin kun kaikki muut tekijät ovat vakioita, 
nuorten kalojen pyynti vähentää biomassaa, pienentää mahdollista tuottoa ja voi vaikuttaa 
kalakannan uusiutumiseen. 
Pyydysten valikoivuuteen liittyvät edellytykset koskevat lähinnä pohjakalalajien pyydyksiä. 
Pyydyksiin liittyvän lainsäädännön tukena ovat eri kalalajien maihin tuonnin vähimmäiskokoa 
koskeva lainsäädäntö. 
Teknisiä toimenpiteitä on myös olemassa joidenkin kalalajien, erityisesti sillien (ja silakoiden), 
suojelemiseksi alueilla, joilla niitä on suuria määriä kutemassa ja joilla tällaisten kutevien 
ryhmien kalastaminen johtaisi erittäin korkeisiin kuolleisuuslukuihin. 
Joillakin teknisillä toimenpiteillä kielletään käyttämästä epätoivottavia kalastusmenetelmiä, 
kuten räjähteitä, ja joillakin alueilla, harppuunoita ja/tai kalastamasta sähköistetyillä 
pyydyksillä tai ympäröimästä merinisäkkäitä erilaisilla pyydyksillä. 
Joissakin tapauksissa, kuten Barentsinmeren (Jäämeren) seitin osalta, teknisten toimenpiteiden 
soveltaminen (vähimmäissilmäkoko, poisheittämiskielto) yhdessä pyyntirajoitusten ja 
suotuisten ympäristöolosuhteiden kanssa, on edesauttanut kannan merkittävää uusiutumista, 
kuten kokonaisbiomassakannan nouseminen korkeimmalle tasolle sitten vuoden 1978 jälkeen, 
osoittaa. 
1 Liitteessä 5 on yksityiskohtainen esitys teknisistä toimenpiteistä. 
1 
2.2 Teknisten toimenpiteiden muita ulottuvuuksia 
Paitsi että teknisten toimenpiteiden soveltaminen auttaa kalavarantojen parempaa 
hyödyntämistä, ne liittyvät myös suuresti kalastuksen ja ympäristön välisistä suhteista 
käytävään keskusteluun, erityisesti pois heitettyjen kalojen osalta. 
Komission aloitteesta kokoontunut työryhmä on juuri analysoinut kalastuksen ja ympäristön 
välistä vuorovaikutusta (SEC(94)1453 lopullinen). Eräät troolit (pohjatroolit, varsinkin 
puomitroolit, ja laahusreet, erityisesti hydrauliset) vaikuttavat suoraan ympäristöön. Näiden 
pyydysten käyttöön liittyvällä lainsäädännöllä on siis väistämättä ekologisia seurauksia. Mutta 
erityisesti kaksi muuta aiheitta ovat tällä hetkellä herättäneet julkista kiinnostusta. 
suojeltujen lajien pyynti muun kalastuksen ohessa 
kalojen pois heittäminen. 
Yleisesti ottaen ympäristönsuojelijöiden mielipiteillä ei voi olla kuin yhä enemmän painoa 
tässä keskustelussa. Yksinomaan kysymys suojeltujen lajien pyynnistä muun kalastuksen 
yhteydessä laajenee säännöllisesti. Se rajoittui ensin vain joihinkin nisäkäs- ja 
merilintulajeihin, joiden lajinsäilymiselle se aiheutti riskejä, ja nyt se on laajentunut kahteen 
suuntaan: 
muun kalastuksen yhteydessä tapahtuvan suojeltujen lajien pyynnin 
kyseenalaistaminen jopa silloin kun tämä laji ei ole vaarassa kuolla 
sukupuuttoon (tapetuille eläimille aiheutettujen tuskien tai troofisiin ketjuihin 
kohdistuvien ekologisten seurausten nimissä), 
yhä useampien lajien huomioon ottaminen. 
Pois heitettyjen kalojen ongelma herättää myös yhä enemmän huomiota, erityisesti 
ympäristönsuojelij öiden piirissä. Eräässä komission aiemmassa tiedonannossa on todettu, että 
kysymys ei ole niin yksinkertainen kuin pinnallinen tarkastelu voisi osoittaa. Kalojen pois 
heittämiseen on monia syitä, olivat ne sitten taloudellisesti tai lainsäädännöllisesti motivoituja. 
Ekologiset seuraukset ovat moninaiset. Joidenkin lajien osalta ne ovat kielteisiä, mutta toisten 
osalta ne voivat olla myönteisiä. Kuten liitteessä 3 yksityiskohtaisesti todetaan, niiden suhteet 
teknisiin toimenpiteisiin ovat myös monimutkaisia. Kysymyksen monimutkaisuus ei 
kuitenkaan saa antaa aihetta luopua ongelman laajuuden ja yleisen luonteen vuoksi 
välttämättömiksi käyneestä edistämisestä, kuten FAO:n2 äskettäin tekemästä katsauksesta käy 
ilmi. 
Jotakin tiettyä ongelmaa käsittelevät keskustelut ovat tuoneet ilmi saatavilla olevien tietojen 
ja tieteellisten analyysien puutteen. Tämän vajeen korjaaminen on sitäkin kiireellisempi 
tehtävä, koska varovaisuusperiaatteen soveltamisella oikeiden tietojen puuttuessa ei voi olla 
muita kuin hyvin rajoittavia seurauksia joillekin kalastusmuodoille. Tämän vuoksi komissio 
pitää tietojen keruuta ja tieteellisen kompetenssin kehittämistä erittäin tärkeänä. Mutta kuten 
lukuisissa aiemmissa kertomuksissa on korostettu, edistyminen ei ole mahdollista ennen kuin 
jäsenvaltiot kehittävät omalta osaltaan tarvittavia aloitteita. 
FAO Fisheries Technical Paper n:o 339 "A global assessment of fisheries by catch and discards", 
Rooma 1994. 
3. KALAVAROJEN SÄILYTTÄMISEN TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN 
HISTORIIKKI 
3.1 Yleinen kehitys 
Ensimmäinen teknisiin toimenpiteisiin liittyvä asetus (asetus 2527/80) annettiin syyskuussa 
1980. Asetuksessa 171/833 kehitettiin kalavarojen säilyttämiseen liittyviä toimenpiteitä Koillis-
Atlantin kalastussopimuksen (NEAFC) suositusten pohjalta. Tätä asetusta 171/83, joka kattoi 
kalastustoiminnan Kattegatilta Gascognenlahdelle, on muutettu kuudesti. 
Vuonna 1986 uusi asetus 3094/864 korvasi asetuksen 171/83, jota laajennettiin Espanjan ja 
Portugalin liittymisen vuoksi koskemaan kalastusta Atlantilla Iberian nimimaan edustalla, ja 
koska oli tarpeen tehdä merkittäviä muutoksia, etenkin joidenkin kalastusmuotojen osalta. 
Tämä muutos tarjosi suuria mahdollisuuksia, joita ei kuitenkaan ole käytetty, syvällisen 
lukuisia aikansa elänyttä lainsäädäntöä koskevan "puhdistamisen" toteuttamiseksi ja uuden 
lainsäädännön yksinkertaistamiseksi. Neuvosto ei ole ottanut huomioon monia komission 
ehdotuksia (joiden tarkoituksena oli erityisesti joidenkin silmäkokojen suurentaminen tai 
"yhden verkon" -säännön soveltaminen), vaikka "yhden verkon" -säännön on tunnustettu 
tarjoavan takeet silmäkokojen tehokkaalle valvonnalle. 
Asetus 3094/86 on kehittynyt kovasti sen lokakuussa 1986 tapahtuneen antamisen jälkeen. Sitä 
on tosiaankin muutettu 18 kertaa ennen lokakuuta 195 (19. korjaus, joka koskee seisovia 
pyydyksiä, on neuvostossa käsittelyssä). Pieni osa muutoksista koskee substanssikysymyksiä. 
Suurin osa muutoksista (12) on pieniä tai muodollisia. Jotkut vastaavat jäsenvaltioiden 
pyyntöihin saada eräitä kalavarojen säilyttämistä koskevia sääntöjä joustavammiksi. Suurin osa 
näistä muutoksista on hyväksytty kohtana "A". Vain kahteen muutokseen, (2:een ja ll:een) 
sisältyy kalavarojen säilyttäminen pidemmällä aikavälillä. Meneillään on kodifiointi, jota ei 
ole voitu tehdä aikaisemmin, koska menettelyn aikana on tehty lukuisia uusia muutoksia. 
3.2 Asetuksen fETY) N:o 3094/86 11. muutos 
Asetuksen 11. muutoksen historia alkaa siitä, että tieteelliset tahot olivat todenneet "pyöreiden 
kalojen" kantojen vähentyneen Pohjanmerellä (ACFM:n ja ICES:in kertomus marraskuulta 
1989). Komissio kiinnitti kansallisten kalastuksesta vastuussa olevien viranomaisten huomion 
tähän ongelmanmääritykseen. Joulukuussa 1989 pidetyn kalastusneuvoston kokouksen 
yhteydessä neuvosto ja komissio antoivat julkilausuman5, jossa korostettiin sitä, että joidenkin 
kantojen tilanne, erityisesti Pohjanmeren turskan ja koljan, oli hyvin huolestuttava. Silloin 
luotiin "korkean tason ryhmä" olemassaolevan lainsäädännön muuttamistyön kiihdyttämiseksi, 
erityisesti vähimmäissilmäkoon, maihin tuotujen kalojen vähimmäiskoon ja mereen pois 
heitettyjen kalojen määrän vähentämisen osalta. Komission piti tehdä neuvostolle sopivia 
ehdotuksia korkean tason ryhmän (Directeurs généraux des Pêches) loppupäätelmien pohjalta 
viimeistään 31 päivänä heinäkuuta 1990. 
EYVL N:o L 24, 27.1.1983, s. 14 
EYVLN:oL288, 11.10.1986 
Asiak. neuvosto 11089/89 PV/CONS 87 PECHE 386. 
Korkean tason ryhmän loppupäätelmät saatettiin julkisiksi 17 päivänä toukokuuta 19906. Tältä 
pohjalta komissio antoi neuvostolle heinäkuussa 1990 ehdotuksen, joka tunnetaan ehdotuksena 
10. muutokseksi, ja joka keskittyi silmäkoon suurentamiseen, verkkojen muotoon ja "yhden 
verkon" -säännön soveltamiseen. Näitä ehdotuksia pidettiin hyvin tiukkoina ja neuvostossa asia 
lukkiutui. Komissio antoi vastaavasti vuonna 1990 uuden ehdotuksen, ehdotuksen 11. 
muutokseksi, jossa käsiteltiin muun muassa kysymystä ajoverkoista ja silmäkokojen 
suurentamisesta alueella 3 (65 millimetristä 80 millimetriin). Tämä ehdotus sai aikaan asioiden 
uuden lukkiutumisen neuvostossa, mikä johtui siitä, ettei komission ehdotuksia hyväksytty, ja 
jäsenvaltioiden erimielisyyksistä. Vuonna 1991 komissio esitteli uuden ehdotuksen (12. 
ehdotuksen muutokseksi), joka koski pääasiassa useiden kalavarojen säilyttämistä koskevien 
normien ajantasaistumista ja selventämistä, joista useat olivat vanhentuneita ja olivat mukana 
asetuksessa 3094/86 sen hyväksymisestä lähtien. Tämä ehdotuksen esittely sai taas aikaan 
keskustelua. Lukuisten hedelmättömien neuvonpitojen jälkeen vasta lokakuussa 1991 saatiin 
aikaan poliittinen sopimus kokonaisuudesta, jossa yhdistyivät kolme edellä mainittua ehdotusta 
ja josta tuli asetuksen 3094/867 11. muutosasetus. (Tällä välin pienempi ehdotus oltiin ehditty 
hyväksyä 10. muutosasetuksena). 
Ajoverkkoja koskeva kompromissi (5 km eräille ranskalaisille verkkokalastajille) saatiin aikaan 
kaksivuotisen (1992 ja 1993) poikkeuksen muodossa. Teknisiä toimenpiteitä koskevaa 
lainsäädäntöä oli merkittävästi yksinkertaistettu. Sen vahvistaminen silmäkoon suurentamisen 
osalta oli ollut rajoitettua. Pohjoisessa osassa (nk. alue 2, Pohjanmeren 48. leveyspiirin 
pohjoispuolella) päätettiin suurentaa rajatusti perussilmäkokoa (90 millimetristä 100 
millimetriin). Eteläisessä osassa silmäkoon suurentamisesta ei tässä yhteydessä säädetty ja 
tärkeimpänä argumenttina oli, että ensin pitää soveltaa tehokkaasti olemassaolevia sääntöjä 
(perussilmäkoko 65 millimetriin) ennen kuin siirrytään 80 millimetriin. Komission "yhden 
verkon" -säännön hyväksymistä koskevaa ehdotusta, jonka perustana olivat korkean tason 
ryhmän loppupäätelmät, ei myöskään enää otettu neuvostossa esiin. 
Sen sijaan komissio oli saanut neuvostolta sitoumuksen siitä, että se tekee ylimääräisen 
päätöksen silmäkoon suurentamisesta vuonna 1994, jos kalavarat eivät sitä ennen parane.8 
Vuosien 1991 ja 1994 välillä kannat eivät ole palautuneet. Pohjanmerellä silmäkoon 
suurentamisella 100 millimetriin ei ole ollut toivottavia seurauksia nuorten kalojen pyyntiin. 
Alueella 3 lain sanelemia silmäkokoja ei noudateta sen paremmin kuin ennenkään. Tällä välin 
työaikataulu järkkyi uusien jäsenmaiden odotettavissa olleella liittymisellä (1994) ja sitten 
Espanjaa ja Portugalia koskevan järjestelmän kehittymisen seuraukset. Vuoden 1994 
määräaikaa on siis lykätty. 
6 Asiak. neuvosto 6574/90 PECHE 173, 30.5.1990 
7 Asetus (ETY) N:o 345/92, 27.1.1992. 
8 Asiak. neuvosto 9217/91 PV/CONS91 PECHE 250 
Neuvoston joulukuun 1994 kokouksessa hyväksyttiin pyyntiponnistusten hoidon periaate 
läntisellä alueella, mihin liitettiin myös entinen Espanjaa ja Portugalia koskeva järjestelmä, ja 
pyydettiin myös komissiota tekemään kalastuksen valikoivuuden parantamiseen tähtääviä 
ehdotuksia sellaisilla alueilla, joita asia koski. Kun komission osastot konsultoivat 
asiantuntijoita (SEC(95)1599), ilmeni, että pääosin olisi palattava neuvoston vuosina 1990-
1991 hylkäämien tai muuttamien ehdotusten rakenteeseen. On siis välttämätöntä, että komissio 
ottaa uudestaan esiin vuonna 1996 uuden kokonaisehdotuksen. Tämän tekee välttämättömäksi 
neuvoston sekä lokakuussa 1991 että joulukuussa 1994 tekemät loppupäätökset. Mutta olivat 
ehdotukset sitten minkälaisia hyvänsä, ne synnyttävät todennäköisesti vakavia väittelyitä. 
3.3 Seisovat pyydykset 
Yhteisön teknisiä toimenpiteitä koskeva sääntely keskittyi aluksi laahuspyydyksiin (troolit, 
ankkuroidut kierrenuotat ja vastaavat pyydykset), kun taas kiinteisiin pyydyksiin liittyvä 
lainsäädäntö kuului ainoastaan jäsenvaltioiden lainsäädännön alaan. Viimeaikainen 
ankkuroiduilla verkoilla ja riimuverkoilla tapahtuvan kalastuksen kehitys on luonut epätasa-
arvoisuuden tunteen laahuspyydyksiä tai seisovia pyydyksiä käyttäville kalastajille. Komissiolle 
on myös tehty nimenomainen pyyntö vuonna 1992 ehdotuksen valmistelemiseksi. Tätä 
pyyntöä pidettiin erityisen sopivana hetkellä, jolloin monivuotisista ohjausohjelmista (Plans 
d'Orientation Pluriannuels, P.O.P.) käydyissä keskusteluissa vuonna 1992 oli käynyt selväksi, 
ettei ollut asianmukaista pienentää välittömästi seisovia pyydyksiä kalastuksessa käyttävien 
laivueiden tonnistoa ja/tai vahvuutta. Komissio antoi neuvostolle tiedonannon seisovia 
pyydyksiä käyttävän kalastuksen yleisestä problematiikasta suhteessa yhteiseen 
kalastuspolitiikkaan (KOM(94)235). Se välitti samalla ehdotuksen kiinteiden verkkojen ja 
riimuverkkojen silmäkokoa koskevien sääntöjen määrittelemisestä (KOM(95)212). 
Keskusteluja, jotka yleisesti ottaen eivät ole ristiriitaisia, jatketaan tällä hetkellä neuvoston 
tasolla. On olemassa sopimus kiinteitä pyydyksiä koskevasta uusista normeista, mutta jokainen 
jäsenvaltio, jota asia koskee, toivoo erityisesti silmäkokoon liittyvän uuden lainsäädännön 
lähentämistä omaan olemassaolevaan lainsäädäntöönsä. Nämä ehdotukset, kuten asetus 
3094/86, eivät kata Itämerta ja Välimerta, joihin sovelletaan erityislainsäädäntöä. 
3.4 Itämeri (asetus (ETY) N:o 1866/86) ia Välimeri (asetus (EY) N:o 1626/94) 
Itämerellä on olemassa teknisiä toimenpiteitä koskeva erityinen asetus. Toimenpiteet ovat 
hyvin läheisessä yhteydessä Kansainvälisen Itämeren kalastuskomission tekemiin päätöksiin. 
Kun komissio siis ehdotti, että ajoverkkojen pituus hyväksytään pidemmäksi kuin Itämeren 
komission hyväksymissä teknisissä toimenpiteissä hyväksytty pituus, jäsenvaltiot, joita asia 
koskee, olivat tätä vastaan ja asettivat etusijalle Itämeren komission puitteissa hyväksytyt, 
olemassaolevat säännöt. Itämerellä sovellettavat tekniset toimenpiteet ovat kokonaisuudessaan 
vähemmän kehittyneitä kuin asetuksen 3094/86 kattamat toimenpiteet, joita sovelletaan 
Kattegatilta Atlantille. Merkittävää kehitystä tapahtui kuitenkin Itämeren komission vuonna 
1994 pitämässä kokouksessa, jossa tehtiin sellaisia päätöksiä, jotka yhteisön tasolla ovat 
synnyttäneet vuonna 1995 Itämeren teknisiä toimenpiteitä koskevan asetuksen (asetus (EY) 
N:o 2250/95) 5:n muutosasetuksen. Siinä hyväksyttiin jopa yhden verkon sääntö. Teknisellä 
tasolla Itämeren teknisiä toimenpiteitä koskevaa asetusta kannattaisi tarkentaa esimerkiksi 
selkiyttämällä pienten turskien pakoon pääsyä edistäviä ristikoita koskevaa lainsäädäntöä tai 
määrittämällä kampelakalojen kalastuksessa käytettäviä pienimpiä silmäkokoja koskevat tarkat 
säännöt. Tässä kehityksessä ei voi tapahtua kuin edistymistä Euroopan unionin laajennuttua 
Suomeen ja Ruotsiin. Ruotsin liittymisen pitäisi myös edistää Itämeren asioihin väistämättä 
liittyvän Skagerrakin ja Kattegatin sektorin teknisten toimenpiteiden kehitystä. 
Teknisiä toimenpiteitä koskeva keskustelu on laajentunut myös Välimerelle. Vuonna 1992 
tehtiin neuvoston pyynnöstä ehdotus. Tästäkin asiasta on väitelty pitkään ja lopputulos on 
monimutkainen ja lukuisten poikkeusten heikentämä. On myös jo olemassa nimenomainen 
pyyntö uusista pienten nuorten kalojen pyydystämistä koskevista poikkeuksista. Vaikka asetus 
(EY) N:o 1626/94 on epätäydellinen ja altis muutoksille, se on kuitenkin ensimmäinen tekijä 
kalavarojen säilyttämistä ja kalavarojen hoitoa koskevassa politiikassa Välimerellä. Sen 
vaikutuksia pystytään arvostamaan muutaman vuoden kuluttua. 
3*5 Poikkeukset ja yksinkertaistamiset 
Yhteisen kalastuspolitiikan lainsäädännöllistä arsenaalia pidetty usein liian monimutkaisena. 
Tekniset toimenpiteet ovat arvostelun keskipisteenä. Lainsäädännön ryhmittäminen yhdeksi 
ainoaksi asetukseksi, jota sovelletaan hyvin erilaisilla alueilla (asetusta 3094/86 sovelletaan 
Kattegatilta Gibraltarin salmelle), on ensimmäinen monimutkaisuutta aiheuttava tekijä, joka 
käytännössä ei koske sellaista kalastajaa, joka toimii rajatulla vyöhykkeellä. Komissio on 
kuitenkin pyrkinyt vähentämään maantieteellisiä eroavaisuuksia. Tässä asiassa on edistytty 11. 
muutosasetuksen yhteydessä, mutta paljon on vielä tekemättä. Yleisesti ottaen ensimmäinen 
monimutkaisuutta aiheuttava seikka johtuu poikkeuksista yleisiin sääntöihin. Tekstien 
monimutkaisuuden lisäksi nämä poikkeukset tekevät valvonnan vaikeaksi erityisesti silloin kun 
"yhden verkon" -säännön tyyppisiä sääntöjä ei voida soveltaa. Tämän vuoksi poikkeukset tulisi 
rajoittaa vain sellaisiin seikkoihin, jotka ovat ehdottomasti välttämättömiä. Ennen asetuksen 
3094/86 11. muutosasetuksen tekemistä käydyt väittelyt ovat osoittaneet, että sellaiset asiat, 
jotka "teknisten toimenpiteiden" kokonaisuuden hyvaksymishetkellä ovat vaikuttaneet olevan 
jollekin jäsenvaltiolle poliittisesti välttämättömiä, eivät enää myöhemmin vastaakaan tehokasta 
käyttöä. Sen vuoksi kaikkien teknisiä toimenpiteitä koskevan lainsäädännön sisällön 
tarkistamisen yhteydessä on tarpeen poistaa kaikki vanhentuneet tai yksinomaan turhat 
poikkeukset. Näitä keskusteluja valmistellessa jokaisen jäsenvaltion olisi tarkennettava, mitkä 
poikkeukset vaikuttavat tarpeellisilta, ja millaisissa tilanteissa niitä käytetään ja valvotaan 
tehokkaasti. 
4 TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN TOIMEENPANON NÄKYVÄT 
VAIKUTUKSET 
4.1 Nuorten kalojen kuolleisuuslukujen kehityksen kulku 
Kuten tämän selonteon 2 osassa todettiin, tärkein teknisten toimenpiteiden toimeenpanon 
päämäärä on vähentää nuorten kalojen kuolleisuutta. 
Tiedemiehet ovat arvioineet tärkeimpien yhteisön alusten hyödyntämien maihin tuotujen tai 
pyydettyjen kalakantojen kuolleisuuden ikäryhmittäin, sen mukaan, miten pois heitetyistä 
kaloista on saatu tietoja. Jos tekniset toimenpiteet ovat olleet tehokkaita, voitaisiin olettaa, että 
nuorimmissa ikäryhmissä kalojen kuolleisuus olisi vähentynyt ajan myötä. Liitteen 2 kaavioista 
käy kuitenkin ilmi, että tällaista vähenemistä ei ole havaittavissa. 
Samanaikaisesti TAC-tasot eivät ole pienentäneet pyyntilukuja. Tämä on johtanut siihen, että 
avainkannat eivät joko ole palautuneet tai niiden määrä on vähentynyt entisestään, kuten 
liitteestä 2 b käy ilmi. 
Perustilanne on siis se, että silmäkoon suurentamisesta, aluerajoituksista ja kausirajoituksista 
huolimatta teknisten toimenpiteiden aiotut vaikutukset eivät näytä toteutuneen. Parhaimmillaan 
voisi kuvitella, että tilanne olisi pahempi, jos teknisiä toimenpiteitä ei olisi sovellettu. 
Kuitenkin edelleen pyydetään nuoria, pienikokoisia kaloja. Ne heitetään yleensä pois, koska 
ne ovat pääasiassa pituudeltaan lyhyempiä kuin vastaavat maihin tuonnille sallittavat 
vähimmäismitat. 
4.2 Miksi tekniset toimenpiteet eivät ole niin tehokkaita kuin odotettiin? 
Sekä tutkimusaluksilla että kaupallisilla aluksilla valvotuissa olosuhteissa tehtyjen tutkimusten 
tuloksista käy ilmi, että silmäkokoon ja/tai pyydysten rakenteeseen asianmukaisesti 
muotoiltujen teknisten toimenpiteiden soveltamisen pitäisi johtaa kalojen parempaan 
valikoivuuteen ja sen pitäisi siksi vähentää nuorten kalojen kuolleisuutta. 
4.2.1 Kalastajien reaktio 
Tällaisten teknisten toimenpiteiden soveltamisen hinta on kuitenkin saaliiden lyhytaikainen 
väheneminen ja todennäköisesti maihin tuotujen kalojen määrän väheneminen. Kalastajat 
joutuvat tämän hinnan maksamaan. On siksi ymmärrettävää, että kalastajat, jotka joutuvat 
ottamaan huomioon heitä välittömästi koskevia seikkoja, kuten lainojen takaisinmaksun jne., 
reagoivat kielteisesti valikoivuuden parantamiseen tarkoitettuihin ehdotuksiin. 
Kalastajat usein vakuuttavat kansalliset viranomaiset siitä, että valikoivuuden parantamiseen 
tähtäävät toimenpiteet ovat liian äärimmäisiä ja että mahdollinen maihin tuotujen kalojen 
määrään väheneminen on taloudellisesti kestämätöntä. Tähän aiheeseen liittyvät neuvottelut 
johtavat usein alkuperäisen ehdotuksen ohittamiseen. 
On myös pyydetty, että valikoivuuden parantamiseen tarkoitettuihin ehdotuksiin tehtäisiin 
poikkeuksia, sillä perusteella, että jos ehdotus toteutetaan ilman poikkeusta, kalavaroja on 
mahdotonta hoitaa taloudellisesti lukuisten kohdelajien osalta. Samanlaisia pyyntöjä 
poikkeuksiksi on esitetty myös rajoitettujen alueiden tai rajoitettujen kausien osalta. 
Poikkeuksiin usein suostutaan, vaikka tunnustetaan se, että sivusaaliina ovat muut lajit kuin 
ne, joille poikkeusta on pyydetty ja joihin poikkeus ei sovellu. 
Viime vuosina on myös käynyt yhä selvemmäksi, että vain vähimmäissilmäkoon määrittely 
laahusverkoille ei riitä varmistamaan asianmukaista valikoivuutta. Tällaisten pyydysten muut 
ominaisuudet voidaan muuttaa ja niitä muutetaankin siten, että tietyllä silmäkoolla valikoivuus 
on huonompaa kuin mitä valvottujen kokeiluiden perusteella olisi odotettavissa. Tällaiset 
muutokset ovat eivät useinkaan ole mitenkään ristiriidassa olemassaolevan lainsäädännön 
kanssa. Niihin kuuluu esimerkiksi seuraavien keinojen käyttö: 
verkonperä, joka on vähimmäissilmäkooltaan laillinen, mutta joka on tehty erittäin 
paksusta ja joustamattomasta materiaalista, ja usein kaksinkertaisena, 
silmien lisääminen verkonperän halkaisijan ympärille, 
monien verkon osien pidentäminen välittömästi ennen verkonperää, 
kuusikulmaisten silmien käyttö verkonperässä siten, että silmät ovat lähes suljettuja 
normaaleissa pyyntiolosuhteissa. 
On myös selvää, että osa toiminnasta on laitonta. Tällaista on muun muassa: 
ylimääräisen verkonperän käyttö tavanomaisen verkonperän ympärillä siten, että se 
voidaan irroittaa, jos tulee tarkastus. 
raskaiden esineiden, kuten autonrenkaiden tai patjojen tahallinen paneminen 
verkonperään hydrodynaamisen laahauksen lisäämiseksi siten, että verkonperän silmät 
sulkeutuvat. 
Tällaisesta laittomasta toiminnasta on lisää komission säilytyspolitiikan valvontaa 
käsittelevässä työasiakirjassa. 
4.2.2 "Yhden verkon" -säännön puuttuminen 
Nykyisen asianmukaisen valikoivuuden varmistamiseksi tarkoitetun lainsäädännön 
toimeenpanon vaikeuksista "yhden verkon" -säännön puuttuessa on keskusteltu laajasti. 
Yhteisön teknisiä toimenpiteitä koskevaan lainsäädäntöön kuuluu lukuisia viittauksia 
silmäkokoihin, joita voidaan käyttää poikkeuksena yleiseen "viitesilmäkokoon" määritetyillä 
maantieteellisillä alueilla. Jokaiseen poikkeussilmäkokoon liittyy ehtoja, joilla määritellään 
sellainen vähimmäisprosentti saaliista, joka saa olla sitä "kohdelajia", jolle silmäkoko on 
tarkoitettu ja enimmäisprosentti "suojeltua" lajia. Tarkastuksissa pyynnin laillisuus tai muut 
ominaisuudet arvioidaan suhteessa käytettyyn silmäkokoon ja pyydettyjen kalalajien 
prosenttiosuutena. 
Tällä hetkellä yhteisön kalastusaluksilla sallitaan olevan vähimmäissilmäkooltaan erilaisia 
verkkoja. Tämä mahdollistaa sen, että voidaan pyydystää tarkoituksella tai muuten 
pienemmällä silmäkoolla kuin lainsäädännön mukaan olisi mahdollista. Tarkastuksissa 
kalastajat väittävät, että kaikki aluksella olevat sallittujen silmäkokoa koskevien 
poikkeussääntöjen sääntöjen vastaiset kalat on pyydetty silmäkooltaan asianmukaisella 
verkolla, joita aluksella on yksi tai useampia. Periaatteessa kaikki silmäkokoon ja siihen 
liittyvä sivusaalislainsäädäntö voidaan välttää yksinkertaisesti pitämällä aluksella yksi verkko, 
joka on silmäkooltaan sallittu sillä maantieteellisellä alueella, jolla alus kalastaa. 
Tällaisten taktiikoiden laaja-alainen käyttö johtaa kenties lukuisten sellaisten pienten kalojen 
pyydystämiseen ja siis kuolemaan, joita ei muuten olisi pyydetty ja tapettu. Teknisin termein 
tällainen menettely on ristiriidassa nykyistä tyydyttävämmän pyyntirakenteen laatimisen 
kanssa. 
Komission mielipide on, että yhden vähimmäissilmäkoon verkkojen pitämisen kieltäminen 
aluksella on tapa toimeenpanna tehokasta valvontaa, joka edesauttaa suojelua. 
Komissiolle on kuitenkin huomautettu, että on vaikeaa ennakoida kalastajien reaktioita "yhden 
verkon sääntöön". Voi olla, että pois heitettyjen kalojen määrä kasvaa. Jos esimerkiksi 
kalastaja käyttää poikkeussäännön mukaista silmäkokoa, mutta kohdelajia ei olekaan paljon 
saatavilla, hän saattaa jatkaa kalastamista poikkeussäännön mukaisella verkolla sen sijaan että 
palaisi satamaan vaihtamaan pyydystä. Olemassaolevan lainsäädännön noudattamiseksi kalat 
pitäisi heittää pois (tai kenties siirtää toiseen alukseen), jos halutaan varmistaa, että aluksella 
olevan saaliin prosentuaalinen koostumus hyväksytään lailliseksi tarkastuksen yhteydessä. 
Toinen mahdollisuus on se, että yhden verkon säännön määrääminen voisi kannustaa 
käyttämään muita laillisia tai laittomia keinoja pyydysten valikoivuuden vähentämiseksi, kuten 
tämän selonteon kohdassa 4.2.1 todetaan. 
Sekin saattaisi olla mahdollista, että pyyntiponnistukset suunnattaisiin lajien mukaan uudelleen 
siten, että joitakin kantoja (oletettavasti kaikista arvokkaimpia) hyödynnettäisiin yhä enemmän. 
Pyyntiponnistusten lisääntymistä voi myös tapahtua silloin, kun yritetään saada takaisin 
menetettyjä kalastusmahdollisuuksia. 
Komission tietoon on myös tullut lukuisia teknisiä ja sosio-ekonomisia ongelmia. 
Nämä voidaan jakaa kahteen pääluokkaan: 
(i) Vyöhykkeiden väliset ongelmat 
Yhteisön lainsäädännössä määritellään lukuisia rajalinjoja, joilla erotetaan toisistaan 
maantieteelliset alueet, joilla silmäkokoa koskeva lainsäädäntö on erilainen. Kalastajat haluavat 
pystyä vaihtamaan "välittömästi" pyydystä voidakseen pyytää laillisesti heti kun he ylittävät 
tällaisen rajan. Jotta tällainen "välitön" silmäkoon vaihtaminen toiseen on mahdollista, 
aluksella on oltava samanaikaisesti useaa silmäkokoa olevia pyydyksiä. Yhden verkon säännön 
mukaan pyydyksen vaihtaminen on mahdollista vain palaamalla satamaan, mikä vähentää 
kalastusaikaa. 
(ii) Vyöhykkeiden sisäiset ongelmat 
Vaikka kalastajilla ei olisi tarvetta tai aikomusta ylittää rajoja kalastusmatkan aikana, olisi 
väitetty, että he tarvitsevat useaa eri vähimmäissilmäkokoa olevia verkkoja siksi, että matkan 
aikana heille saattaa sattumalta tulla mahdollisuus pyytää jotakin lajia. (Esimerkiksi heille 
saattaa tulla mahdollisuus pyytää makrillia, silliä tai silakkaa (32 millimetrin verkolla) 
sellaisen matkan aikana, jolloin heidän piti alunperin pyytää pohjakalalajeja (100 tai 80 tai 65 
millimetrin verkko maantieteellisen alueen mukaan). 
5 TEKNISET TOIMENPITEET YHTEISÖN ULKOPUOLISILLA VESILLÄ 
5.1 Pohjois-Atlantti 
Yhteisön ulkopuolisilla Pohjois-Atlantin vesillä sovellettavat tekniset toimenpiteet ovat 
luonteeltaan suurimmalta osin hyvin samanlaisia kuin yhteisön vesillä sovellettavat. Yleensä 
niihin kuuluu tavanomaiset vähimmäissilmäkoko, rajoitetut alueet ja/tai kaudet, maihin 
tuotavien kalojen vähimmäissilmäkoko jne. Kun otetaan huomioon kalakantojen, varsinkin 
pohjakalakantojen huono tai erittäin huono tilanne koko tällä alueella, vaikuttaa siltä, ettei 
teknisten toimenpiteiden osuus kalavarojen suojelussa ole ollut niin merkittävä kuin 
teoreettisesti olisi voitu odottaa. 
Norjassa ja Islannissa sovelletaan joitakin teknisiä toimenpiteitä, jotka eroavat yhteisön 
lainsäädännössä määritellyistä toimenpiteistä. Pohjoisen 62. leveyspiirin pohjoispuolella 
katkarapuja pyytävien norjalaisalusten on pakko asentaa lajitteluristikko trooleihinsa. Ristikko 
on jäykkää metallia tai nykyisin useammin muovia ja se antaa pakotien eri lajien pienille 
kaloille, jotka muuten olisi pyydetty sivusaaliina. NAFO:n katkaravun pyynnissä myös 
käytössä tällainen laite nuorten puna-kampeloiden sivusaaliiden estämiseksi. Tällä 
toimenpiteellä vaikuttaa jo olevan myönteistä vaikutusta punakampelakantaan. 
Norjassa ja Islannissa käytetään myös kalastusalueiden reaaliaikaista sulkujärjestelmää 
sellaisilla alueilla ja sellaisina aikoina, jolloin pieniä kaloja pyydetään paljon. Sulku aloitetaan 
joko tarkastusosastojen aloitteesta, tai joskus itse kalastajien ehdotuksesta. 
Liitteessä 6 olevassa taulukossa vertaillaan pohjatroolien silmäkokoja ja muita teknisiä 
toimenpiteitä Pohjois-Atlantin ja Välimeren eri alueilla. 
5.2 Kansainväliset foorumit 
On myös palautettava mieliin, että teknisiin toimenpiteisiin liittyvistä tärkeimmistä 
näkökohdista keskustellaan monilla kansainvälisillä foorumeilla. Neljäs Pohjanmeren suojelua 
koskeva kansainvälinen konferenssi tuotti ministereiden julkilausuman, jossa korostettiin 
kalastuksen osalta pyyntimäärien saamista biologisesti turvallisiin rajoihin, hävinneiden 
kantojen elvyttämisen edistämistä sekä sivusaaliiden ja kalojen pois heittämisen saattamista 
mahdollisimman vähäiseksi. 
Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssissa hajallaan olevista kalakannoista ja laajasti 
vaeltavista kalakannoista, joka pidettiin elokuussa 1995, käsiteltiin yksityiskohtaisesti säilytys-
ja hoitotoimenpiteitä ja kalastusmenetelmien valikoivuuden parantamista. 
Vastuullisen kalastuksen ohjesäännössä, jota FAO:n sponsoroimassa konferenssissa parhaillaan 
kehitellään, on samankaltaisia määräyksiä. Monacossa syyskuussa 1995 pidetyssä valaiden 
suojelua Välimerellä ja Mustalla merellä koskevassa kokouksessa hyväksyttiin tiukemmat 
sivusaaliina pyydettyjä valaita koskevat tekniset toimenpiteet. 
Näiden foorumeiden yksityiskohtaisesti määrittelemät kantakohtaiset ja alueelliset tekniset 
toimenpiteet ovat välillä erilaiset kuin tässä asiakirjassa. Niissä käy kuitenkin selvästi ilmi 
tehokkaiden teknisten toimenpiteiden soveltamisen välttämättömyys valikoivuuden 
parantamiseksi. 
6 VIIMEISIMPIÄ EHDOTUKSIA TEKNISIKSI TOIMENPITEIKSI 
6.1 Pyyntiponnistusten sääntelyn korvaaminen teknisillä toimenpiteillä 
6.1.1 Jäsenvaltioiden ehdotuksia komissiolle 
Viime vuosina jäsenvaltiot ovat ehdottaneet komissiolle, että teknisten toimenpiteiden 
täytäntöönpanon avulla voidaan korvata pyyntiponnistusten sääntelyä. 
10 
Vuosina 1991 ja 1992 TACeja ja kiintiöitä koskeva lainsäädäntö sisälsi ehtoja, joiden mukaan 
Pohjanmerellä, Skagerrakilla ja Kattegatilla sekä Skotlannin länsipuolella turskaa ja koljaa 
pyytävien alusten merelläolopäiviä rajoitettiin. Joidenkin jäsenvaltioiden aluksille sallittiin 
kuitenkin osittaisia tai täydellisiä poikkeuksia, jos ne käyttivät laahuspyydyksiä, joiden 
silmäkoko oli suurempi kuin silloin voimassa oleva viitesilmäkoko. Tämän poikkeuksen 
perustana oli se ajatus, että suuremman silmäkoon käyttö luo sellaiset olosuhteet, että kutevan 
kannan biomassa vuoden lopulla olisi sama kuin mitä sen oletettiin olevan silloin sovellettiin 
pyyntiponnistusten rajoittamista. 
Käytännössä ainakin jotkut kalastajat välttivät poikkeusolosuhteiden aiotut vaikutukset 
käyttämällä pyydyksiä, jotka olivat poikkeusehdon mukaisia, mutta joiden tekniset 
ominaisuudet olivat sellaiset, että niiden valikoivuus ei ollut sen parempi ja todennäköisesti 
jopa huonompi kuin ne pyydykset, joiden tilalla ne olivat. 
Eräät jäsenvaltiot ehdottivat myös, että teknisiä toimenpiteitä sovellettaisiin nykyiseen 
monivuotiseen ohjausohjelmaan (Multi-annual Guidance Programme - MAGP). Yleisesti 
ottaen komissio, joka oli tietoinen sellaisista tekijöistä kuin tämän kertomuksen kohdassa 2.4.1 
on esitetty ja myös siksi, että MAGP:n perusajatuksena on kuitenkin kokonaislaivaston 
kapasiteetin vähentäminen eikä nuorten kalojen kuolleisuuden vähentäminen, ei hyväksynyt 
näitä ehdotuksia. Komissio kuitenkin hyväksyi Yhdistyneen kuningaskunnan osalta pakollisen 
neliösilmäisten verkonosien käytön keisarihummeritrooleissa ja Alankomaiden osalta 
pituudeltaan rajoitettuja puomitroolien käytön. 
6.1.2 Amattikalastajien ehdotuksia jäsenvaltioille 
Helmikuussa 1992 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ilmoitti toimenpidekokoelmasta, j onka 
tarkoituksena oli antaa sen kalastajille lailliset keinot valvoa pyyntiponnistuksia. Yhdistyneen 
kuningaskunnan kalastajat reagoi näihin toimenpiteisiin tekemällä ehdotuksia teknisiksi 
toimenpiteiksi korvauksena pyyntiponnistusten valvonnalle. Se tehtiin selväksi, että ehdotettuja 
teknisiä toimenpiteitä ei tulisi pitää tiukkana vaihtoehtona eikä lisänä pyyntiponnistusten 
valvontaan. 
Näihin ehdotuksiin sisältyi neliösilmäisten verkonosien pakollinen käyttö, uusista alue- ja 
kausirajoituksista määrääminen (viikonloput), narujen enimmäishalkaisijan määrittely, 
erottavien troolien käyttö ja eräiden vinoneliösilmäisten pyydysten silmäkoon tarkistaminen. 
Komissio on tietoinen siitä, että Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset käyvät läpi näitä 
ehdotuksia kalastajien edustajien kanssa. 
6.2 Muita ehdotuksia 
Etelä- ja Länsi-Irlannin kalastajien yhdistys (Irish South and West Fishermen's Organisation) 
esitti heinäkuussa 1995 komissiolle lähettämässään kirjeessä yhteenvedon hyväksyttyinä 
pitämistään teknisistä toimenpiteistä. Näihin kuuluu vinoneliösilmäisten pyydysten suuremmat 
silmäkoot, neliösilmäisten verkonosien käyttö keisarihummeritrooleissa, yhden verkon säännön 
hyväksyminen, havasmateriaalien ominaisuudet, alueelliset rajoitukset kummeliturskan 
suojelemiseksi, maihin tuotavien kalojen vähimmäiskoon suurentaminen, sivusaaliisiin liittyvät 
lainsäädännön muutokset ja seisoviin pyydyksiin liittyviä ehtoja. 
11 
Tanskan viranomaiset ovat usein tuoneet esiin, että kalastajien pitäisi tarjota taloudellisia 
houkuttimia, jotka auttaisivat kalastajia hyväksymään joko olemassaolevien teknisten 
toimenpiteiden asianmukaisen soveltamisen tai uusien ja/tai täydentävien toimenpiteiden 
soveltamisen. Tällä hetkellä taloudellisten houkuttimien luonne on vielä pääosin 
määrittelemätön, mutta komissio keskustelee mielellään asiasta edelleen Tanskan viranomaisten 
ja/tai muiden jäsenvaltioiden kanssa. 
Komissio on useaan otteeseen osoittanut neuvoa-antavalle komitealle, että se ottaisi mielellään 
vastaan ehdotuksia mahdollisista vaihtoehtoisista ja/tai uusista teknisistä toimenpiteistä. Tähän 
ehdotukseen ei ole tullut vastauksia. 
6.3 Yhteenveto ehdotuksista 
Jäsenvaltioiden vuosina 1991 ja 1992 komissiolle tekemiin ehdotuksiin sisältyi asiaa 
koskevassa lainsäädännössä määriteltyä silmäkokoa suuremman silmäkoon käyttäminen 
laahuspyydyksissä. Myös siihen mahdollisuuteen viitattiin, että määriteltäisiin verkkojen 
valmistuksessa käytettävän köyden enimmäishalkaisija, mutta näitä ehdotuksia ei kuitenkaan 
lopulta otettu mukaan edellytyksin, jotka tarvitaan vapautuksen pyyntiponnistuksista 
koskevasta lainsäädännöstä. 
Yhdistyneen kuningaskunnan kalastajien ehdotuksissa viitattiin sellaisiin mahdollisuuksiin kuin 
neliösilmäisten verkonosien pakollinen käyttö, laahuspyydysten vähimmäissilmäkoon 
suurentaminen, köyden paksuuden enimmäishalkaisijan määrittely, erottelevien troolien käyttö 
sekä uudet aluerajoitukset (mukaan lukien reaaliaikaiset rajoitukset). Tämän lisäksi 
Yhdistyneen kuningaskunnan ehdotuksissa viitattiin mahdollisiin seisovia pyydyksiä koskeviin 
teknisiin toimenpiteisiin ja mahdollisiin nilviäisten ja äyriäisten pyytämiseen sovellettaviin 
edellytyksiin. Irlannin ehdotukset ovat luonteeltaan samankaltaisia. 
6.4 Loppupäätelmät 
Komissio ei ole sitä mieltä, että teknisillä toimenpiteillä pitäisi tulevaisuudessa korvata 
pyyntiponnistusten valvontaa. Vaikuttaa siltä, että on melko helppoa muuttaa pyydyksiä siten, 
että ne ovat kaikkien laillisten vaatimusten mukaisia, mutta että se ei toisi toivottua parannusta 
valikoivuuteen. 
Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa, että kaksi kalavarojen säilyttämisen ensisijaista 
perusperiaatetta on: 
(i) nuoria kaloja ei saa pyydystää 
ja 
(ii) ei saa pyydystää liikaa kaloja. 
Teknisiä toimenpiteitä, TACeja ja pyyntiponnistusten valvontaa tulisi käyttää yhdessä sen 
sijaan, että ne nähdään toisensa poissulkevina vaihtoehtoina. Tästä syystä komissio pyrkii 
luomaan kokonaisuuden, johon kuuluu: 
12 
(i) tekniset toimenpiteet, pääasiassa nuorten kalojen säilyttämiseksi 
(ii) yhdistetyt toimenpiteet pyyntimäärien rajoittamiseksi (kuten kapasiteetin 
vähentäminen monivuotisten ohjausohjelmien avulla, pyyntiponnistusten 
valvonta), ja TACit ja kiintiöt. Puolenvälin tavoitteiden määrittely siihen 
liittyvine toimenpiteineen (pyyntiponnistusten valvonta, TACit ja kiintiöt, 
MAGP:n mukaiset toimenpiteet). 
Pyyntiponnistusten vähentämiselle ja nuorten kalojen säilyttämiselle ei ole korvaavia 
vaihtoehtoja, vaan niitä on toteutettava samanaikaisesti. 
Liitteessä 7 olevassa kuviossa esitetään tämän yhdistetyn kokonaisuuden eri osatekijät. 
7 TULEVAISUUS 
Komission harkinnan mukaan seuraavassa käsitellyt osatekijät ovat tulevaisuudessa 
harkitsemisen arvoisia. 
7.1 Nykyisten tai paranneltujen asetusten parempi täytäntöönpano 
Teknisten toimenpiteiden kokonaisuuden yksityiskohtiin katsomatta, niiden täytäntöönpanoon 
kiinnitettävä enemmän huomiota. Tässä asiassa komissio palaa yhden verkon säännön 
kysymykseen pohtiakseen, millä tavoilla sitä voidaan soveltaa. Yksi mahdollisuus on, että 
sallitaan vain rajoitettu määrä silmäkokoyhdistelmiä. Erityisesti erilaisten pohjakalalajien 
pyyntiin sopivien eri silmäkokoa olevien pyydysten pitäminen aluksella voitaisiin kieltää tai 
sitä voitaisiin rajoittaa. Kuitenkin pelagisten kalalajien pyyntiin sopivien, silmäkooltaan tietyn 
kokoisten pyydysten ja pohjakalalajien pyyntiin sopivien, silmäkooltaan tietyn 
vähimmäissilmäkoon mukaisten pyydysten pitäminen aluksella voitaisiin sallia. 
Komissio aikoo myös neuvotella jäsenvaltioiden kanssa monien poikkeusten selvistä 
väärinkäytöksistä siten, että joidenkin lajien kalastus on hoidettu aivan sopimattomissa 
teknisissä olosuhteissa. 
7.2 Eräiden edellytysten maantieteellisten soveltamisalueiden laajentaminen 
Periaatteessa vaikuttaa toivottavalta, että Pohjanmeren edellytyksiä vastaavia 
vähimmäissilmäkokoon liittyviä edellytyksiä laajennetaan kaikille Brittein saarten rannikoiden 
vesille ja Irlantiin ja kenties myös Biskajanlahdelle. Eteläisimmissä vesissä suuremmat 
silmäkoot ovat ehdottoman välttämättömiä useimpien pohjalajien eväkalojen, kuten 
kummeliturskan, merikrotin ja lasikampelan, pyytämiseen. 
On myös harkittava Skagerrakin ja Kattegatin olosuhteiden saamista samanlaisiksi kuin 
Pohjanmerellä. 
Itämerellä, samalla tavalla kuin muillakin yhteisön vesillä, harkitaan kaikkien poikkeusluvalla 
käytettävien pyydysten osalta kohdelajin vähimmäisprosenttiosuutta ja sivusaaliin 
enimmäisprosenttiosuutta saaliista. 
13 
7.3 Asetusten selvästi ylimääräisten tai tarpeettomien näkökohtien poistaminen tai 
muuttaminen 
Nykyisissä asetuksissa saattaa olla eräitä ylimääräisiä näkökohtia. Esimerkkeinä voisi mainita 
Skagerrakin ja Kattegatin alueella eräiden syöttinä sallittujen lajien pyytämisen edellytykset, 
suurten louhikalojen pyytämisen edellytykset samalla alueella ja ankeriaan pyynnin 
edellytykset Pohjanmerellä. 
Lisäksi voisi pohtia miten sallittujen silmäkokojen määrää voitaisiin pienentää joillakin 
alueilla, ja kuitenkin säilyttää mahdollisuus harjoittaa kannattavaa kalastusta. Tässä asiassa 
voisi olla sopivaa ehdottaa joidenkin pyydysten käyttöä koskevia rajoituksia alueilla, joilla 
pyydysten kohdelajia ei esiinny. Komissio on esimerkiksi harkinnut sitä, ettei keisarihummerin 
pyyntiin tarkoitettuja pyydyksiä saisi sallia alueilla, joilla keisarihummeria ei esiinny. 
7.4 Lukuisten teknisten lisäedellytysten lisääminen asetuksiin 
Harkitaan neliösilmien käyttöönoton tekemistä pakolliseksi, todennäköisesti ristikoiden 
muodossa. Harkitaan myös erottelevien troolien, kiinteiden ristikoiden asettamisen 
laahusverkkoihin ja köysien läpimitan enimmäisrajan asettamisen pakkoa. 
Harkitaan myös uusia toimenpiteitä tai lisätoimenpiteitä nuorten kalojen, varsinkin 
kummeliturskien, suojeluun tähtääviä toimenpiteitä, kuten aluesulkuja. 
7.5 Muita mahdollisuuksia 
Harkitaan mahdollisuuksia laatia järjestelmä, jolla voidaan reaaliaikaisesti sulkea 
kalastusalueita tai osia niistä. 
Harkitaan myös sellaisten edellytysten luomista, joilla voidaan kiintiöiden ja rangaistusten 
avulla estää sellaisten tiettyjen lajien tai tietyn kokoisten kalojen pyynti, joka on teoreettisesti 
epätoivottavaa, mutta väistämätöntä niistä saatavan korkean taloudellisen hyödyn vuoksi. 
7.6 Ympäristötekijät 
Vuoden 1995 Pohjanmeren ympäristökokouksen ministerijulistuksen mukaisesti komissio aikoo 
tehdä ehdotuksen rauhoitetun alueen luomiseksi Pohjanmerelle, jossa voidaan tieteellisesti 
tutkia ympäristön tilan uusiutumista. 
Tämä lisäksi komissio voi harkita muiden lajien kuin kalojen suojelemiseksi ja säilyttämiseksi 
vaatimusta luoda kausittain erilaiselta kalastukselta suljettavia alueita. 
7.7 Teknisiä toimenpiteitä koskevan "myönteisen" lähestymistavan kehittämisestä 
Jotta vältettäisiin se, että suuri osa kalastajista tuntisi, että tekniset toimenpiteet on suunnattu 
heitä vastaan, tiedemiesten, viranomaisten ja kalastajien välisiä keskusteluja olisi kehitettävä 
14 
siten, että niitä käydään lähempänä käytännön todellisuutta ja että ennakoidaan ongelmien 
kehitys ja puututaan niihin. 
Aloitteentekolähestymistapojen tutkimusta on jatkettava. Ne voivat suurelta osin johtua 
jäsenvaltioiden tekemistä aloitteista, jotta kansallisella tasolla tunnustettujen kalastusoikeuksien 
puitteissa, jotta jako on hyödyllisin niille, jotka käyttävät valikoivimpia tekniikoita. Mutta 
tämä ei jätä ulkopuolelle yhteisön kannustusta tai jopa yhteistyötä. 
8 LOPPUPÄÄTELMÄT 
Teknisten toimenpiteiden käyttöönotto ei ole johtanut toivottuun tasoon nuorten kalojen ja 
sivusaaliina olevien lajien suojelussa. Sivusaaliit ja kalojen pois heittäminen luovat edelleen 
merkittäviä ongelmia. 
Liitteissä 1 a ja 1 b kuvataan niitä vaikeuksia, joita on päästä toteamuksista todellisiin 
päätöksiin erityisesti kummeliturskan ja koljan osalta. On kuitenkin todettava, että monet 
kalastajien edustajat ovat muuttaneet asennettaan, ainakin joissakin jäsenvaltioissa. Erilaisista 
syistä (tietoisuuden kasvaminen, toive välttää muunlaiset rajoitukset, erityisesti 
pyyntiponnistusten osalta, muiden jäsenmaiden kalastajien todellinen tai oletettu huoli nuorten 
kalojen pyynnistä), nyt on olemassa kysyntää teknisten toimenpiteiden käyttöönotolle. 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa alan ammattilaiset ovat laajoissa pohdiskeluissaan päätyneet 
laatimaan ehdotuksen teknisten toimenpiteiden kokonaisuudeksi. Näitä ei ollut mahdollista 
ottaa huomioon siten kun brittikalastajat toivoivat, nimittäin kapasiteetin ja pyyntiponnistuksiin 
kohdistuvien rajoitusten korvikkeena. Tämä asioiden kulku osoittaa kuitenkin rakentavaa halua 
muutokseen ja ne otetaan huomioon komission tulevissa ehdotuksissa. 
Teknisten toimenpiteiden ongelma koskee myös muita aloja kuin vain kalastusta. Kalastuksen 
ekosysteemeihin kohdistuvan vaikutuksen pienentämisen nimissä ympäristönsuojelijat 
kiinnittävät yhä enemmän huomiota valikoivamman kalastuksen määrittelyyn. Se on ensisijalla 
herkkien lajien pyynnin välttämisessä tai vähentämisessä (merinisäkkäät, linnut...). Mutta 
kysyntä kasvaa tasaisesti. Se on otettava huomioon joka kerralla kun se luodaan, ja silloin kun 
se on mahdollista, se on ennakoitava. On jopa olemassa vaara, että radikaalimmat vaatimukset 
vievät sen mukanaan ympäristönsuojelun nimissä, silloin kun ei ole toteutettu toimenpiteitä 
kalavarojen hyvän hoidon nimissä. 
Asiakirjojen epätäydellisyydet selittävät osittain nykyiset puutteet. Niillä on ollut hyvin pieni 
merkitys kahdelle tärkeimmälle syylle: 
- erittäin suuren hyödyntämisen perustana olevat liikakapasiteetit 
- valvonnan puutteet 
Tämä ensimmäinen tekijä tekee suuret kalat yhä harvinaisemmiksi ja saa kalastajat 
taloudellisesti riippuvaisiksi pienten kalojen pyynnin jatkumisesta. Se tekee valvonnan aina 
vain vaikeammaksi, varsinkin silloin kun ei ole tarpeeksi voimakasta tahtoa. 
Yhteisön ulkopuolella hyväksytty lainsäädäntö osoittaa, ettei ole olemassa ihmeratkaisua, jota 
yhteisessä kalastuspolitiikassa ei olisi otettu huomioon. Tarvitaan siis jatkuvuutta. 
15 
Olemassaolevia toimenpiteitä on parannettava ja komissio tekee asianmukaiset ehdotukset. 
Näissä ehdotuksissa voidaan vain ottaa uudestaan huomioon tieteelliset lausunnot uusista 
silmäkokojen suurennoksista. Niissä on otettava laajasti huomioon alan ammattilaisten 
ehdotukset ja niiden on osoittauduttava uudistaviksi. Tekniset toimenpiteet eivät kuitenkaan 
ole tehokkaita, ellei niitä sisällytetä yhteiseen politiikkaan. Pyyntimääriä on vähennettävä, 
mikä tarkoittaa kapasiteettien ja pyyntiponnistusten välitöntä vähentämistä. 
Valvontajärjestelmistä on tehtävä paljon tehokkaampia. 
Vuosi 1996, jolloin neuvoston on tehtävä neljänteen monivuotiseen ohjausohjelmaan liittyviä 
päätöksiä aikaisempien teknisiä toimenpiteitä koskevien sitoumustensa pohjalta, on tässä 
suhteessa ratkaiseva vuosi. 
16 
LIITE 1 a 
Esimerkki kummeliturskavarojen hoitoon vaikuttavista erityistoimenpiteistä Atlantilla 
Kummeliturska kuuluu niihin kantoihin, joiden suhteen tieteelliset kannanotot ovat hälyttäviä. 
Tämän lajin kalastus Atlantilla on sen vuoksi ollut komission usean aloitteen kohteena. 
Neuvosto on asetuksen (ETY) N:o 3094/86 viidennen muutosasetuksen1 antamisen yhteydessä 
27 päivänä heinäkuuta 1988 painottanut "välttämättömyyttä vähentää pienikokoisten 
kummeliturskien pyyntiä, joiden kanta alueella 3 köyhtyy siksi, että sen pyynti liittyy läheisesti 
keisarihummerin pyyntiin". Toisaalta, ja komission tekemän ehdotuksen perusteella, joka 
pohjautuu kummeliturskan kalastuksesta tehtyjä tieteellisiä kokemuksia käsittelevään 
selontekoon, neuvosto on 14-16 päivänä joulukuuta 1987 pitämässään kokouksessa sitoutunut 
"sääntelemään ennen 30 päivää kesäkuuta 1989 silmäkokoa koskevista vähimmäisnormeista, 
joita sovelletaan 1 päivästä huhtikuuta 1990 keisarihummerin troolikalastuksessa alueella 3 
...", mutta komission silmäkoon suurentamista koskeva ehdotus siirrettiin käsiteltäväksi 
myöhemmin Ranskan valtuuskunnan pyynnöstä. Neuvosto teki päätöksen (55 millimetrin 
silmäkoon käyttöönotosta ja mahdollisuudesta käyttää valikoivia trooleja keisarihummerin 
kalastuksessa alueella 3) vasta 9. muutosasetuksen2 hyväksymisen yhteydessä ja sitä 
sovellettiin vasta 1 päivästä huhtikuuta 1990. 
Nuorten kummeliturskien suojelu on myös ollut tavoitteena kausirajoitusten käyttöön 
ottamisessa Iberian niemimaan rannikolle (Espanja ja Portugali) 11. muutosasetuksella3. 
Neuvoston päätös ei kuitenkaan sisältänyt koko komission ehdottamaa sulkuaikaa. 
Komission ehdotus 11. muutosasetukseksi sisälsi perussilmäkoon suurentamisen alueella 3 65 
millimetristä 80 millimetriin, koska sitä pidettiin sopivampana kummeliturskan pyynnille 
useaan otteeseen vahvistettujen tieteellisten mielipiteiden mukaan. Neuvosto ei päättänyt siitä 
28. päivänä lokakuuta 1991 pidetyssä kokouksessa. Tässä yhteydessä neuvosto sitoutui 
"päättämään komission ehdotuksesta, 80 millimetrin vinoneliösilmäkoon käyttöön otosta 
alueella 3 sekä 70 millimetrin silmäkoon yhtenäistämisestä keisarihummerin kalastuksessa, 
joka tulee voimaan viimeistään 1.1.95... ". Kuten päätekstistä käy ilmi, kysymys on tarkoitus 
ottaa uudelleen esiin vuonna 1996. 
Tämä lisäksi neuvosto ja komissio ovat joulukuussa 1994 pidetyssä neuvoston kokouksessa 
ilmaisseet selkeän huolestumisensa eteläisen kummeliturskakannan terveydestä (kummeliturska 
alueilla ICES VIIIc ja IXa)4. Komissio ja neuvosto ovat sopineet luodessaan kummeliturskan 
tilannetta käsittelevän "Southern Hake Task Force" -ryhmän tarpeesta "... määritellä 
menetelmät, joiden avulla voidaan saavuttaa selvää ja merkittävää tämän kannan, erityisesti 
nuorten kalojen, kalastusmäärän vähenemistä. " 
Komissio on koonnut päteviä asiantuntijoita. Heidän selontekonsa on toimitettu jäsenvaltioille 
(SEC(94)2231). Tässäkin asiassa on vielä tehtävä päätöksiä. 
Asetus (ETY) N:o 2024/88, annettu 23.6. 1988 
Asetus (ETY) N:o 4056/89, annettu 19.12.1989. 
Asetus (ETY) N:o 345, annettu 27.1.1992. 
Asiak. neuvosto 11486/93, 18.3.1994 
,// 
LIITE 1 b 
Turskan, koljan ja valkoturskan sekakalastuksen hoitoon liittyvät tekniset toimenpiteet 
Pohjanmerellä 
Pohjanmerellä turskaa, koljaa ja valkoturskaa pyydetään pääasiassa pohjatrooleilla ja -nuotilla. 
Suuri osa näillä pyydyksillä kalastetusta saaliista sisältää näitä kyseistä kolmea lajia sekä 
pienempiä määriä monia muita pohjakalalajeja. 
Näiden lajien nuorten kalojen pyytämisen vähentämisen tärkein lähestymistapa on ollut niiden 
pyynnissä käytettyjen pyydysten vähimmäissilmäkokoa koskevan lainsäädännön laatiminen. 
Tässä yhteydessä tulee heti esiin yksi ongelma. Kaikkien sovittujen silmäkokojen osalta, 
edellyttäen, että muut olennaiset tekijät pysyvät ennallaan, valkoturska ei jää pyydyksiin niin 
helposti kuin kolja, joka puolestaan jää pyydykseen vähemmän helposti kuin turska. 
Käytettävän silmäkoon valinta tässä kalastuksessa on sen vuoksi kompromissi. Ihannetilanne 
valkoturskan osalta ei ole optimaalinen turskanpyynnin kannalta ja päinvastoin. 
Tätä kalastusta varten on kuitenkin useaan kertaan suurennettu laillista silmäkokoa. 1960-
luvulla, ennen yhteisen kalastuspolitiikan hyväksymistä, vähimmäissilmäkoko oli 65 
millimetriä, kun se nykyisin on 100 mm. 
Ainakin yhden jäsenmaan kalastajat, ja siksi myös heidän viranomaisensa, ovat vastustaneet 
melkein jokaista suurentamisehdotusta sillä perusteella, että suuremmalla silmäkoolla ei voida 
pyytää valkoturskaa. Itse asiassa vaikuttaa siltä, että tällaista vaikutusta ei ole havaittu 
huolimatta silmäkoon suurentamisista, vaan että pienikokoisia ja nuoria valkoturskia pyydetään 
vielä 100 millimetrin pyydyksilläkin ja että niitä heitetään pois runsain määrin. 
Valkoturskan pyynnissä on myös olemassa erityinen poikkeus, jonka mukaan 90 millimetrin 
silmäkoon käyttäminen on luvallista silloin, kun kohdelajia on vähimmäisprosentti, sivusaalista 
enimmäisprosentti ja kun muut pyydykseen liittyvät edellytykset täyttyvät. Komissio ei ole 
tietoinen tämän poikkeuksen laajasta käytöstä, siitä huolimatta, että eräät jäsenvaltiot ovat 
nähneet erityisesti vaivaa sen saamiseksi ja että hyväksytyt edellytykset hyväksyttiin 
neuvostossa A-kohtana. 
Lukuisat muut poikkeukset, joiden tarkoituksena on sallia asianmukainen kalakantojen turska, 
kolja ja valkoturskan osalta. Kielikampelan pyyntiä varten sallitaan 80 millimetrin 
vähimmäissilmäkoko ja keisarihummerin pyyntiin sallitaan 70 millimetrin silmäkoko. 
Valitettavasti näillä kalastusalueilla pyydetään myös turskaa ja maantieteellisestä sijainnista 
riippuen, myös koljaa ja valkoturskaa. 
Vähimmäiskooltaan 32 millimetrin silmäkoon verkot ovat sallittuja myös harmaaturskan 
pyynnissä. Näillä kalastusalueilla pyydetään muun pyynnin ohella paljon nuoria valkoturskia 
(xxx tonnia vuonna 1994) ja koljia (xxx tonnia vuonna 1994). Valkoturskan ja koljan 
kalastusta näillä alueilla on yritetty vähentää sääntelemällä "harmaaturskarajoituksista" 
sellaisilla maantieteellisillä alueilla, joilla nuoria koljia ja valkoturskia esiintyy yhdessä 
harmaaturskien kanssa ja joilla vähimmäissilmäkooltaan 32 millimetrin verkoilla kalastaminen 
on kielletty. Tästä huolimatta koljaa ja valkoturskaa pyydetään edelleen paljon. 
\t 
Kaiken kaikkiaan nuorten pyöreiden kalojen pyynnin vähentämiseksi tarkoitetun lainsäädännön 
odotetut vaikutukset eivät ole olleet niin menestyksekkäitä kuin odotettiin. On kuitenkin 
todennäköistä, että nuorten pyöreiden kalojen hyödyntäminen olisi ollut runsaampaa ilman 
olemassaolevaa lainsäädäntöä, mutta nykyinen tilanne on kaikkea muuta kuin tyydyttävä ja 
siksi on pyrittävä saavuttamaan merkittäviä parannuksia. 
Nuorten kalojen kuolleisuus ilmaistuna prosentteina täysikasvuisten kalojen kuolleisuudesta. 
^ TURSKA: Via KOLJA: Via 
120 
100 VALKOTURSKA: Via 
60 
o> O) 
• Nuori/täysikasvuinen 
SEI: Via • Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen 
O) 
TURSKA: Vila KIELIKAMPELA: Vila 
• Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen 
Nuorten kalojen kuolleisuus ilmaistuna prosentteina täysikasvuisten kalojen kuolleisuudesta. 
TURSKA: lila 
^ 
^ PUNAKAMPELA: Skagerrak ja 
Kattegat VALKOTURSKA: Pohjanmeri 
• Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen 
80 
70 
60 -f 
50 i 
40 | 
30^ 
20 | 
10 | 
! 0^ 
oo 
f>-TURSKA: Pohjanmeri KOLJA: Pohjanmeri SEI: Pohjanmeri 
-\—i—h—i—i—h 
S(D 00 
00 OO o> o> o> 
• Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen ' Nuori/täysikasvuinen 
Nuorten kalojen kuolleisuus ilmaistuna prosentteina täysikasvuisten kalojen kuolleisuudesta. 
£ KIELIKAMPELA: VIIf,g 
• Nuori/täysikasvuinen PUNAKAMPELA: VIIf,g TURSKA: IVa,Vla,VII,Vllla 
• Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen 
MERIKROTTI (Piscatorius): VII,Vllla,b MERIKROTTI(Bude): VII,Vllla,b LASIKAMPELA(Whiffagonis): VII, VII 
18 T 
16 + 
14 -
12 
10 
8-k 
6 -
4 
2 
C«4 CO O) O CT) CT) 
' Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen • Nuori/täysikasvuinen 
Nuorten kalojen kuolleisuus ilmaistuna prosentteina täysikasvuisten kalojen kuolleisuudesta. 
MAKRILLI 
ts • Nuori/täysikasvuinen 
SILLI: Pohjanmeri 
250 
• Nuori/täysikasvuinen SILLI: Vla-Pohjoinen osa 
• Nuori/täysikasvuinen SILLI: Vlla(N) - Manx ja Mourne) 
70 
20 
10 
00 O CM 
K CO CO CT) CT) CT) 
• Nuori/täysikasvuinen 
Aikasarja unionin kalastajien hyödyntämien eri kantojen biomassakantojen arvioista. 
TURSKA: Via 
40000 1 
i 
35000 j-
S 15000 
C/> 
- SSB Aikasarja 120000 T 
100000 
«T 80000 0 c 
| 60000 
m 
$ 40000 4-
20000 
SEI: VI ro 
«T 60000 o> 
c 50000 o 
Ä 40000 
% 30000 
20000 
10000 4-
H 1 (-
• SSB Aikasarja 180000 -r 
160000 
140000 + 
120000 
100000 
80000 + 
60000 
40000 
20000 
Aikasarja unionin kalastajien hyödyntämien eri kantojen biomassakantoien arvioista. 
VALKOTURSKA: Pohjanmeri 
700000 
600000 
Ä 500000 
400000 
300000 
200000 
100000 -35000 
5000 T 
0 4-TURSKA: Skagerrak 
300000 -
250000 
«T 200000 o c 
| 150000 
m 
# 100000 
50000 SEI: Pohjanmeri Ula 
^ • SSB Aikasarja 
PUNAKAMPELA: Pohjanmeri 
450000 -
400000 -f 
350000 -L 
«T 300000 e 
c 250000 + 
r 200000 
CO 
% 150000 -
100000 
50000 
0 -\—i—h H—I—I—l—I—I—I—I—I—I 
1976 1979 1982 1985 1988 1991 
• SSB Aikasarja 12000 
10000 
% 4000 t 
2000 • SSB Aikasarja • SSB Aikasarja 
TURSKA: Vila 
' SSB Aikasarja 25000 
20000 TURSKA: Vlld 
' SSB Aikasarja 
Aikasarja unionin kalastajien hyödyntämien eri kantojen biomassakantojen arvioista. 
45000 -
40000 + 
35000 
30000 
25000 VALKOTURSKA: Vlld 
12000 -
10000 + 
«T 8000 
Q> 
C 
I 6000 -j-
00 ! 
$ 4000 -j-
2000 T 
1983 KIELIKAMPELA: Vlld 
1985 1987 1989 1991 
m 0 C 
c 
2 
m 
(O 
to • SSB Aikasarja • SSB Aikasarja 
18000 -PUNAKAMPELA: Vlld 
•SSB Aikasarja tn o c c 
2 
m 
(O KUMMELITURSKA: Eteläinen Kanta 
60000 ^ 
O) o «-
CO CT) CT) CT) CT) CT) 
•SSB Aikasarja 
LIITE 3 
TEKNISET TOIMENPITEET JA POIS HEITTÄMINEN 
Kalojen pois heittämisen ongelman vakavuutta on korostettu yhteisessä kalastuspolitiikassa ja 
komissio on analysoinut sitä aikaisemmin (SEC(92)423). Viimeisimpänä FAO:n 
kertomuksessa1 on esitetty maailmanlaajuinen kartoitus. 
Tekniset toimenpiteet eivät ole kalojen pois heittämisen pääasiallinen syy eivätkä myöskään 
ihmeratkaisu tähän ongelmaan. Kuten komission tiedonannossa tämä asia yksityiskohtaisesti 
selvitettiin, kalojen pois heittämisen syitä on monia ja ne vaihtelevat kalastusalueiden mukaan. 
Teknisten toimenpiteiden ja kalojen pois heittämisen väliset suhteet vaihtelevat myös 
toimenpiteen tyypin mukaan. 
- Alueellisten kalastusrajoitusten asettaminen, olivat ne sitten pysyviä tai väliaikaisia, sellaisille 
alueille, joilla kalastetaan muun kalastuksen ohessa muita kuin kaupan pidettäviä lajeja tai 
suojeltuja lajeja tai joilla kalastetaan liikaa erittäin pienikokoisia kaloja, muodostavat yhden 
toimenpiteen, joka ei voi muuta kuin rajoittaa kalojen poisheittämistä samalla kun siitä 
saadaan suoraa hyötyä. 
- Muunlaisen kuin valikoivan kalastuksen rajoittaminen tai kieltäminen ja silmäkoon 
suurentamista koskevat määräykset antavat mahdollisuuden yhdistää nuorten kalojen ja 
joidenkin lajien välittömän suojelun samalla kun kalojen poisheittäminen vähenee. 
- Keskustelu käy arkaluontoisemmaksi kun ryhdytään käsittelemään vähimmäiskokojen 
kysymystä. Teknisesti on mahdollista vähentää pyydysten, erityisesti troolien, valikoivuutta 
siten, ettei silmäkoon suurentamisella päädytäkään toivottuun pienten kalojen pyytämisen 
vähentämiseen. Varoitusvaikutuksen aikaansaamiseksi on siis toimittava siten, että tällaisiin 
keinoihin turvautuva kalastaja ei saa siitä taloudellista hyötyä. Tämän vuoksi on tavallisesti 
olemassa lainsäädäntöä, jolla kielletään erittäin pienikokoisten kalojen kaupan pitäminen, 
jolloin niiltä poistetaan niiden taloudellinen arvo. Petosvaaran vähentämiseksi yksinkertaisin 
ratkaisu on kieltää näiden erittäin pienten kalojen aluksella pitäminen, koska heti kun niitä on 
mahdollisuus säilyttää, on suuri vaara, että ne pidetään petoksenomaisesti kaupan. 
Vähimmäiskokojen määrittely aiheuttaa siis myös haittaa: pyydettyjä kaloja ei voida pitää 
kaupan ja ne joudutaan useimmiten heittämään pois, vaikka suurin osa niistä on jo kuolleita. 
Tämä haittapuoli esitetään usein esimerkkinä lainsäädännön "absurditeetista". Tämä haittapuoli 
kuitenkin itse asiassa hyväksytään, koska sen avulla estetään vielä suurempi haitta: pienten 
kalojen suurimuotoisen liikapyynnin jatkuminen. Se, että täytyy miettiä, kumpi kahdesta 
pahasta on suhteellisesti suurempi, osoittaa sen, että valinnasta ei voi seurata kuin niiden 
välinen kompromissi. Jopa sellaisella kalastusalueella, jolla pyydetään vain yhtä lajia, 
pyydyksen valikoivuus on väistämättä epätäydellistä: turhaan pyydettyjen kalojen määrä 
kasvaa progressiivisesti kalojen koon mukaan, ei vain yhden kynnysrajan kautta. Pois 
heitettyjen kalojen määrän ongelmaa ei voida siis välttää. Tämän ongelman tekeminen 
mahdollisimman pieneksi pitäisi valita hyvin pieni laillinen vähimmäiskoko, jotta normien 
mukaiseen pyydykseen jäisi hyvin vähän alamittaisia kaloja. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan 
päästäisi haluttuun varoitusvaikutukseen ja kalastajille olisi taloudellisesti houkuttelevaa jatkaa 
FAO Fisheries technical paper No 339 "A global assessment of fisheries bycatch and discards" 
I) 
kalastuksensa ohjaamista pieniin, juuri laillista rajaa suurempiin kaloihin. Toisaalta, jos 
vähimmäiskoko määrätään erittäin suureksi, joka vastaisi esimerkiksi sellaista pituutta, että 
kolme neljäsosaa kaloista jäisi trooliin, kaloja heitettäisiin paljon pois. Vähimmäiskoon 
määrittelemiseksi pitäisi ottaa huomioon jokaisen kalastusalueen erityispiirteet. Silloin kun 
pienikokoisia kaloja kalastetaan eri vyöhykkeillä kuin missä ne "normaalisti" ovat ja jossa niitä 
pyydetään laillisilla trooleilla, suuri vähimmäiskoko on perustellumpi kuin silloin kun ei 
tapahdu maantieteellistä erottelua, jonka avulla sitä toivova kalastaja voi välttää pikkukalojen 
pyynnin. Erityispiirteiden huomioon ottaminen voi kuitenkin aiheuttaa erään ristiriidan: 
lainsäädännön olisi oltava yksinkertaista. Näin ollen on erityisen vaikeaa saada kalastajia 
noudattamaan vähimmäiskokoja, jotka vaihtelevat saman lajin suhteen eri kalastusalueilla. 
Lopullista kompromissia vaikeuttaa vielä se, että kalastusalueilla pyydetään useimmiten 
useampaa kuin yhtä kalalajia. 
Yleisesti ottaen pois heitettyjen kalojen ongelmaan ei saada ratkaisua ennen kuin 
kalastusasioiden hallinto saadaan kokonaisuudessaan paremmaksi. Liikahyödyntäminen, 
vääränlainen hyödyntäminen ja pois heitettyjen kalojen ongelma ovat tekijöitä, joita on 
mahdotonta erottaa toisistaan. 
Liikakapasiteetti lisää suurta hyödyntämistä, mikä tekee suuret yksilöt aina vain 
harvinaisemmiksi, ja kalastajien on siksi taloudellisista syistä mahdotonta välttää alamittaisten 
kalojen suurta pyyntiä. Tällaisessa tilanteessa ei ole mahdollista säännellä silmäkokoja ilman 
vähimmäiskoon määrittelyä koskevia täydentäviä toimenpiteitä, mikä lisää pois heittämistä. 
Tätä noidankehää ei voida katkaista vain teknisten toimenpiteiden toteuttamisella. On mentävä 
vaikeuksien lähteille eli pyyntiponnistuksiin ja liikakapasiteettiin. 
•S 
LIITE 4 
NEUVOSTON SITOUMUKSET TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN SUHTEEN 
Neuvostossa on todettu moneen otteeseen, että elleivät välittömät päätökset olisi välttämättä 
asianmukaisia, kalastustekniikoiden valikoivuuden parantaminen vaatisi tarkan 
päätösaikataulun. Tähän suuntaan on tehty tarkkoja sitoumuksia, jotka vastaavat jäljempänä 
olevia julkilausumia. 
Asiak. 11089/89 PV/CONS 87 PECHE 386 
"Neuvosto ia komissio ovat sopineet, että eräiden pohjakalalajikantojen tilanne, erityisesti 
Pohjanmerellä, vaatii tilanteeseen suhteutettuja suojelutoimenpiteitä. Niiden mielestä 
olemassaolevan lainsäädännön muutokset olisi tehtävä kokonaisuutena, erityisesti 
vähimmäissilmäkoon, maihin tuotavien kalojen vähimmäiskoon ja mereen pois heitettyjen 
kalojen osalta. Tässä yhteydessä ne antavat korkean tason ryhmälle tehtäväksi lisätä tällä alalla 
jo aloitettujen töiden syvällistä tutkimusta ja tehdä niistä selonteko ennen 1 päivää kesäkuuta 
1990." 
Asiak. 9217/91 PV/CONS 91 PECHE 250 
Päätös: 
1. vähimmäissilmäkoosta alueella 3: 
"Neuvosto on komission ehdotuksesta tehnyt päätöksen 80 millimetrin 
vinoneliösilmäkoon käyttöönotosta alueella 3 sekä 70 millimetrin silmäkoon 
yhtenäistämisestä keisarihummerin pyynnissä, ja se tulee voimaan viimeistään 
1.1.1995, jos ICES:in ja CSTP.n tunnustamat tieteelliset analyysit varmistavat sen, että 
silloin voimassaolevat toimenpiteet eivät ole varmistaneet kantojen palautumista." 
2. vähimmäissilmäkoosta alueella 2: 
"Neuvosto on komission ehdotuksesta päättänyt 110 millimetrin vinoneliösilmäkoon 
tai vaihtoehtoisesti 100 millimetrin neliösilmäkoon käyttöönotosta alueella 2 (koko 
Pohjanmeri ja Skotlannin länsipuoli 56. pohjoisen leveyspiirin pohjoispuoli), ja se tulee 
voimaan viimeistään 1.1.1995, jos ICES:in ja CSTP:n tunnustamat tieteelliset analyysit 
varmistavat sen, että silloin voimassaolevat toimenpiteet eivät ole varmistaneet 
kantojen palautumista." 
Asiak. 11486/93 PV/CONS93 PECHE544 
Kummeliturska ICES-alueilla VIIIc ia IXa 
"Komissio ia neuvosto ovat sopineet tarpeesta luoda ennen syyskuuta 1994 "task force" -
ryhmä, jonka työnä on tutkia yksityiskohtaisemmin lisääntymisikäisen kummeliturskakannan 
tilanne ICES-alueilla VIIIc ja IXa ja tarpeen vaatiessa määritellä ne menetelmät, joilla voidaan 
nopeasti ja merkittävästi vähentää tämän kannan, erityisesti nuorten kalojen, hyödyntämistä." 
IS 
Pohjanmeren turska 
"Komissio ia neuvosto toteavat, että vuonna 1993 Pohjanmeren turskatilannetta varten luotu 
"task force" ei ole pystynyt suosittelemaan erityisiä toimenpiteitä Pohjanmeren turskavarojen 
säilyttämiseksi. Koska tämän kannan tila on niin vakava, komissio valvoo siitä lähtien 
valvontavelvollisuutensa puitteissa etusijassa kiintiöiden noudattamista ja tähän kantaan 
liittyvien teknisten toimenpiteiden soveltamista." 
Komissio ilmoittaa, että se aikoo, yhteistyössä niiden jäsenvaltioiden kanssa, joita asia koskee, 
ja uuden valvontajärjestelmän soveltamiseksi, ehdottaa uutta erityistä valvontaohjelmaa aivan 
lähitulevaisuudessa. " 
Asiak. 12404/94 PV/CONS93 PECHE 488 
V. Kalavarojen säilyttämistoimenpiteistä annettuun asetukseen tehtävät muutokset: 
(b) Komissio tekee ehdotuksen kalavarojen säilyttämistoimenpiteiden 
parantamisesta 30.6.1995 mennessä (erityisesti valikoivuutta tehostavien 
pyydysten osalta) läntisillä vesillä. Neuvosto tekee näistä ehdotuksista 
päätöksen viimeistään 31.12.1995. 
>o 
LIITE 5 
TEKNISET TOIMENPITEET JA NUORTEN KALOJEN SUOJELU 
1 Erilaiset tekniset toimenpiteet 
1.1 Troolien valikoivuus ja vähimmäissilmäkoot 
Selvästi tärkein kalastustekniikka on troolaus. Se on myös tehokkain nuorten kalojen 
pyynnissä, koska siinä sallitaan pienet silmäkoot. 
Troolin valikoivuus riippuu ensinnäkin troolin perimmäisessä osassa, perässä ja perän 
etuosassa käytetystä silmäkoosta. Se liittyy myös muihin tekijöihin, kuten tämän perimmäisen 
osan ympärysmittaan sisältyvien silmien lukumäärään. Tätä määrää lisäämällä on mahdollista 
vähentää valikoivuutta ja estää silmäkoon suurentamisesta odotetun hyödyn toteutuminen. 
Solmintatavalla voi myös olla oleellinen merkitys. Perinteisessä solminnassa silmät eivät ole 
toivotulla tavalla neliönmuotoisia, vaan enemmän tai vähemmän kapeita vinoneliöitä (vrt. 
kuvio 3). Tämä pienentää kalojen mahdollisuutta päästä pyydyksestä, koska ne joutuvat 
pujahtamaan joskus varsin erikoisesti suljetun vinoneliön läpi. Neliösilmäiseksi kutsuttu 
solmintatapa on tämän suhteen varmempi. Tällaiselta solmintatavalta voidaan odottaa 
säännöllisempää toimimista, mikä lisää pois päässeiden kalojen eloonjäämismahdollisuuksia 
ja vähentää "valikoivuusonnettomuuksia", jotka aiheutuvat siitä, että trooliin jää kaloja, joiden 
pienen kokonsa takia olisi pitänyt päästä sieltä pois (vrt. kuvio 4). Tieteelliset kokeilut ja 
ammattilaisten tekemät lukuisat kokeet osoittavat tällaisen solmintatavan edut. Samalla on 
käynyt ilmi, että säännöllisesti esiin tulevat ongelmat (vahingoittuminen) voitaisiin ratkaista 
(käyttämällä valikointipaneeleita). Vaikka tietty ensi-innostus onkin värittynyttä ja vaikka 
joissakin tapauksissa (kampelakalat) voittoa ei pidä odottaa, neliösilmät ovat keino saada 
aikaan tiettyä kehitystä. 
1.2 Alamitan määritteleminen 
Teknisesti on mahdollista vähentää pyydysten, erityisesti troolien, valikoivuutta niin, että 
silmäkoon suurentaminen ei johda toivottuun pienten kalojen saaliiksi jäämisen vähenemiseen. 
Jotta rajoittava vaikutus saadaan aikaiseksi, on toimittava niin, että tällaisia menetelmiä 
käyttävä kalastaja ei saa niistä taloudellista etua. Siksi säännöllisesti annetaan säädöksiä 
pienikokoisten kalojen kaupan pitämisen kieltämiseksi ja siten niiden taloudellisen arvon 
poistamiseksi. Yksinkertaisin ratkaisu rikkomusten vähentämiseen on kieltää näiden hyvin 
pienten kalojen pitäminen aluksella, koska jos ne voidaan jalostaa säilykkeeksi, niiden 
rikkeellisen kaupan pitämisen riski on suuri. 
Alamitan määritteleminen ei ole ongelmatonta: saaliiksi saatuja kaloja ei voida pitää kaupan 
ja ne on useimmiten heitettävä pois, vaikka ne ovat yleensä kuolleita. Tämä epäkohta otetaan 
säännöllisesti esiin esimerkkinä lainsäädännön "mielettömyydestä". Tämä epäkohta 
hyväksytään tietoisesti, jotta voitaisiin välttää toinen tärkeämpi epäkohta: pienikokoisten 
kalojen laajan saaliiksi jäämisen jatkuminen. 
Se, että kahdesta pahasta on valittava pienempi, osoittaa, että valinta voi johtua ainoastaan 
epätyydyttävästä kompromissista. Jopa monospesifissä kalastuksessa pyydyksen valikoivuus 
(vrt. kuvio 3) on väistämättä epätäydellinen: pyydystävyys kehittyy asteittain kalojen koon 
51 
mukaisesti, eikä portaittain asetettujen rajojen mukaisesti. Pois heitettyjen kalojen ongelmaa 
ei voida siis välttää. Jotta se voitaisiin saada mahdollisimman pieneksi, olisi valittava hyvin 
suuri laillinen alamitta, jolloin hyvin vähän liian pieniä kaloja voitaisiin pyytää normien 
mukaisesti toimivilla pyydyksillä. Tällöin ei kuitenkaan saataisi aikaan toivottua rajoittavaa 
vaikutusta ja kalastajille olisi taloudellisesti kiinnostavaa jatkaa kalastustoimintansa 
kohdentamista pieniin kaloihin, jotka ovat hieman sallittua alamittaa suurempia. Jos sitä 
vastoin vahvistetaan hyvin pieni alamitta, joka vastaa esimerkiksi pituutta, jossa kolme 
neljäsosaa kaloista jää trooliin, pois heitettyjen kalojen määrä on huomattava. Alamitan 
määrittelemiseksi olisi otettava huomioon kunkin tyyppisen kalastuksen erityispiirteet. Siten, 
jos pienikokoisia kaloja kalastetaan eri vyöhykkeillä kuin missä on lailliseen trooliin 
"tavallisesti" jääviä kaloja, suurempi alamitta on perustellumpi kuin tilanteessa, jossa ei ole 
maantieteellisiä eroja, joiden myötä kalastaja voisivat halutessaan välttää pikkukalasaaliit. 
Erityispiirteiden huomioon ottamiseen voi kuitenkin olla este: tarve antaa yksinkertaisia 
säädöksiä. Siten on erityisen vaikeaa saada kalastajia noudattamaan alamittoja, jotka tietyn 
yhden lajin osalta voivat vaihdella alueellisesti ja pyyntimenetelmän mukaisesti. Lopullista 
kompromissia vaikeuttaa edelleen se, että kalastus on yleensä monilajikalastusta. 
1.3 Maantieteelliset rajoitukset ja rauhoitusalueet 
Ajatus suojella tiettyjä alueita, jotka liittyvät kalojen elinkierron eri vaiheisiin, on hyvin 
yleinen. Muut kuin alan ammattilaiset sekoittavat välillä keskenään muun muassa poikasalueen 
ja kutualueen käsitteet. Suurimmalla osalla lajeista paikka, johon kutevat kalat kerääntyvät 
hedelmöitys- ja kutuvaiheessa (kutualueet), on yleensä eri kuin alue, johon pienimmät kalat 
kerääntyvät (poikasalueet). Kuviossa 5 esitetyn kummeliturskan tapaus, jossa kutualueet ovat 
kauempana avomerellä kuin poikasalueet, on suhteellisen klassinen. 
Päinvastoin kuin jotkut vasta-alkajat joskus luulevat, tärkein kalavarojen hyödyntämisen ja 
niiden säilymisen varmistamiseksi kalavarojen hoidossa toteutettava toimenpide on yleensä 
poikasalueiden suojelu. 
Tiettyjen lajien osalta näitä alueita on vaikea rajata pysyvästi. Pohjanmeren turskan pienet 
nuoret kalat jakautuvat laajoille alueille eivätkä ne keräydy vuosittain samalle alueelle. Muiden 
lajien osalta on sitä vastoin helpompi rajata poikasalueet. Yhteisön lainsäädäntöön sisältyy 
siten koko joukko maantieteellisiä rajoituksia tai rauhoitusalueita, erityisesti Pohjanmerellä 
kampelakalojen osalta ja Iberian niemimaan edustalla kummeliturskan osalta. 
32 
Troolin 
pidätyskyky 
(prosentteina) 
Kuvio 1 .yo-oo 
v I f I M I I I I I 1 I I M I t t * > I M 
16 18 20 11 24 26 28 30 3X 34 36 38 40 4Z «4 46 48 50 
Kalojen pituus 
Troolin perän kalojen pidätyskyky kalojen pituuden mukaan 
-OO- kayra vastaa parempaa valikoivuutta 
£3 
Troolin perä perinteinen 
sidonta (vinoneliösiImät) 
T™T™r™T™T^T™TTT^ ••••• •• 
i 1 1 1 1 1 1 Tl I 1 
Troolin perä neliösilmät 
Ku vio 2 : Troolin perä perinteisellä sidonnalla ja neliösi Imillä 
3** 
2. Teknisten toimenpiteiden biologiset seuraukset 
2.1 Yhden lajin kalastuksen perustelut 
Yleiset ongelmat 
Teknisellä toimenpiteellä pyritään suojaamaan nuoria yksilöitä. Sen toteuttamisesta seuraa 
säästyneiden kalojen kaupallista arvoa vastaava välitön voitonmenetys. 
Tämän menetyksen vastapainona on keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä saatava hyöty: 
selvin hyöty saadaan säästyneiden kalojen myöhemmästä pyynnistä. Kalastajat pyytävät 
ainoastaan osan näistä kaloista ja loput kuolevat luonnollisesti, mutta niiden pidempi 
kasvuaika lisää yksittäisten kalojen painoa. Painotase on positiivinen heti, kun 
kasvumahdollisuudet lisääntyvät ja kun uudelleenpyydettyjen kalojen määrä on riittävä, 
eli kun kalastuskuolevuus on suuri suhteessa luonnolliseen kuolevuuteen, 
nuorten yksilöiden säästäminen merkitsee myös kutukalojen määrän kasvua 
väliaikaisesti. Tieteelliset analyysit osoittavat jopa, että se on usein tehokkain 
toimenpide tällä alalla, selvästi tehokkaampi kuin muut toimenpiteet, joita 
ensimmäisenä ajattelisi (kalastuksen kieltäminen kutuaikana). Kutukannan kasvaminen 
on ainoa tae niitä biologisen häviämisen riskejä vastaan, jotka syntyvät, kun 
sukupolvien uusiutumista ei enää voida taata (vrt. 1.1.3), 
rekrytoituvien kalojen pyynnin välttäminen on myös yksi keino antaa kalastuksen 
hallinnolle reagointiaikaa: näin on mahdollista arvioida ikäluokan suuruus ennen kuin 
sitä aletaan suuressa määrin pyytää. TACien määrittelymekanismi saa tästä lisää 
uskottavuutta, 
poisheitettyjen kalojen ongelma on itsessään silmäkokojen suurentamista ja 
poikasalueiden suojelua puoltava peruste. Huomattava osa silmäkoon suurentamisen 
vuoksi säästyneistä kaloista vastaa itse asiassa alamittaa pienempiä kaloja, jotka 
tavallisesti heitetään pois. ICESin työryhmä esittää, että 40-130 miljoonaa 
kummeliturskayksilöä heitetään pois vuosittain Atlantilla. Pohjanmerellä on yleistä, 
että pois heitettyjen koijien määrä on yhdellä troolauskerralla suurempi kuin myytävien 
kalojen määrä. 
Pohjakalojen kantojen tilanne 
Yhteisön kalavarojen tila vaihtelee lajeittain ja alueittain. Jos tietyt kannat ovat "hyvässä 
kunnossa" (makrilli; eri silli/silakkakannat), toisessa ääripäässä ovat suuret turskakalat, joilla 
olennainen merkitys pohjakalojen kalastukselle. Pohjanmerellä ja Länsi-Skotlannissa turska, 
kolja ja seiti on tärkeimpiä lajeja. Irlanninmerellä, Kelttienmerellä ja Englannin kanaalissa 
turska on, jollei aivan etusijalla, niin ainakin keskeisellä sijalla. Etelämpänä kummeliturska 
on kalastuksen perustana, Kelttienmerellä yhdessä turskan kanssa. Juuri näiden kantojen osalta 
tieteelliset analyysit ovat hälyttävimpiä. Tiettyjen kantojen osalta tieteelliset arviot ovat 
tarkempia kuin muiden. Olisi virhe päätellä tästä, että epätarkemmin arvioitujen kantojen 
osalta vaara on pienempi. Tutkimusten huolellinen tarkastelu osoittaa päinvastoin, että jos 
3* 
tietyt Irlanninmerta tai Iberian niemimaan edustaa koskevat tiedot puuttuvat, kaikki saatavilla 
olevat tiedot vaikuttavat osoittavan, että tilanne on hyvin vakava. 
Päätöksiä on tehtävä nopeasti. Turskan, koljan ja kummeliturskan osalta kannat ovat 
häviämisvaarassa. Turskan osalta monien kantojen kehitys on ollut katastrofaalista, esimerkiksi 
Luoteis-Atlantin kantojen. Ban Georgesin kolja (Luoteis-Atlantilla) on 
seitsemänkymmentäluvun liiallisen hyödyntämisen vuoksi tilassa, jolla ei ole taloudellista 
merkitystä. 
2.2 Monilajikalastuksen perustelut 
Niitä on kahdenlaisia. Teknisestä vuorovaikutuksesta puhutaan, kun kuvataan sitä, että 
kalastetaan useampia lajeja yhden sijasta. Biologinen vuorovaikutus kuvaa ennen kaikkea eri 
kalojen välisiä trofia-suhteita. 
Tekninen vuorovaikutus 
Jollei ole mahdollista välttää sellaisten lajien yhtäaikaista pyyntiä, joiden kasvumahdollisuudet 
ovat hyvin erilaiset, täytyy hyväksyä kompromisseja. Lopullinen silmäkoko on liian suuri 
"pienille" lajeille ja liian pieni suurille lajeille. 
Paljon turskan, seidin ja kummeliturskan hyödyntämisen optimoimiseksi ehdotettua 
suurempien silmäkokojen käyttöä voitaisiin ajatella. Itse asiassa olemassa on hyvin 
suurikokoisia kaloja, kuten molvat tai merikrotit, pallas, piikkikampela tai rauskut, joiden 
osalta suurten silmäkokojen käyttö on perusteltua. 
Jos olemassa on hyvin pienikokoinen laji ja jos sitä voidaan pyytää ilman, että 
suurempikokoisiin lajeihin kuuluvia kaloja jää suuressa määrin pyydykseen, yksinkertaisin 
ratkaisu on säätää poikkeus, joka koskee yhtä saalislajia tai saalislajien ryhmää. Näitä 
ongelmia aiheuttavat yleensä pelagiset tai puolipelagiset lajit (sillit/silakat, makrillit, 
piikkimakrillit, sardelli, sardiini, mustakitaturska) ja äyriäiset (keisarihummerit, katkaravut). 
Jokainen poikkeus, vaikka sitä vastaisikin todellinen tekninen mahdollisuus, tuo mukanaan 
riskin. Poikkeuksen nojalla harjoitettavan kalastuksen saalislajeista voi tulla tekosyynä 
käytettäviä lajeja. Siten riskit on kartoitettava ja poikkeuksellinen silmäkoko on tiukasti 
sovitettava saalislajin mukaiseksi sekä asettaa poikkeuksen nojalla harjoitettavalle kalastukselle 
sellaiset edellytykset, joilla vaaroja voidaan rajoittaa. Lopuksi on varmistuttava, että 
edellytyksiä voidaan valvoa. Kokonaisuus johtaa valitettavasti monisäikeisiin sääntöihin. 
Biologinen vuorovaikutus 
Luonnollinen kuolevuus vaikuttaa kielteisesti silmäkoon kasvutaseeseen. Tilanne voi 
monimutkaistua, jos suojeltu laji on petokala, joka syö muita lajeja. Tällaisten tapausten 
määrää on vaikea mitata, mutta laadullisesti se on kiistämätön tosiasia. Se riippuu muun 
muassa petojen ja saaliiden osuudesta määrätyn kokoisten kalojen osalta. Se voi vaihdella 
saman lajin osalta merialueittain. Pohjanmeren valkoturskasta on tehty lukuisia tutkimuksia 
ja siitä on keskusteltu paljon. 
36 
3 Taloudelliset ja sosiaaliset seuraukset 
3.1 Yleiset huomautukset 
Teknisten toimenpiteiden osalta taloutta ja biologiaa ei voida asettaa vastakkain, olipa tiedon 
puute millaista tahansa. Näillä toimenpiteillä on niin taloudellisia ja sosiaalisia kuin 
biologisiakin seurauksia ja perusteita. Sitkeä luulon mukaan tällaisia teknisiä toimenpiteitä ja 
pyyntiponnistuksen rajoituksia ei voitaisi enää perustella, kun analyysi laajennetaan biologiasta 
koskemaan talousalaa. Todellisuudessa, kun tällaisia bioekonomisia tutkimuksia on tehty, 
niissä on yleensä päädytty paljon tiukempiin päätelmiin kuin biologiselta pohjalta tehdyissä 
tutkimuksissa. Siten ei ole järkevää lykätä silmäkoon suurentamista odotettaessa täydentäviä 
taloudellisia tutkimuksia, joiden toivotaan kumoavan aiemmat päätelmät. 
Selvyyden vuoksi keskustelussa on kaikin tavoin pidettävä silmäkoon suurentamista 
mahdollisena päätöksenä, jollainen on myös voimassaolevien sääntöjen säilyttäminen. 
Kumpikin vaihtoehto sisältää sosioekonomisia etuja ja haittoja, joiden arviointiin liittyy 
epävarmuutta. Keskustelussa oleellista on tehdä selvä ero pitkän aikavälin, jolla silmäkoon 
suurentaminen tuo biologista, taloudellista ja sosiaalista voittoa, ja lyhyen aikavälin, jolla voi 
olla ongelmia, välillä. Vastaavasti on tärkeää analysoida voittojen ja tappioiden jakautuminen. 
3.2 Keskipitkän ja pitkän aikavälin arviointi 
Useiden kantojen osalta silmäkoon suurentamisen myötä tuotantoa voitaneen lisätä. 
Taloudellisten ilmiöiden huomioon ottaminen ei kumoa näitä päätelmiä, ja lisäksi kalojen koon 
mukaisen hintojen vaihtelun huomioon ottaminen moninkertaistaa voittoja. Jos 2 - 6 vuoden 
aikana kummeliturskan paino yli kuusinkertaistuu, troolareiden osalta hinta kilogrammaa 
kohden voidaan kertoa lähes kahdella. Jos sama kuusi vuotta vanha kummeliturska pyydetään 
pintasiima-aluksella, sen hinta voidaan kertoa edelleen kahdella. Saman kalan myyntihinta 
voidaan käytännössä kertoa kahdellakymmenelläviidellä sen mukaan, pyydetäänkö se 
pienisilmäistä troolia käyttävällä troolarilla vai tietyillä siimapvvntialuksilla. Vaikka hintojen 
joustavuus voi vaikeuttaa ennusteita, sellaisia tuloksia ei ole olemassakaan, joissa hintojen 
joustavuuden väitettäisiin voivan mitätöidä saaliiden painon kasvamisesta saadun hyödyn. 
Pohjanmerellä arvioitu joustavuus osoittaa 20 prosentin laskua pitkän aikavälin voitoissa, jotka 
ovat saatu silmäkokoa suurentamalla. Tämä joustavuus ei merkitsisi tuotannon kasvamisesta 
saadun taloudellisen hyödyn mitätöitymistä, vaan kuluttujat voisivat siten hyötyä kalavarojen 
paremmasta hyödyntämisestä hintojen laskun kautta. 
Sosiaalisella tasolla on vaikeampi ennakoida silmäkoon suurentamisesta toivottavaa hyötyä. 
Pysyviä työpaikkoja ei kuitenkaan varmasti luoda tuhlaamalla mahdollista korkoa kalavarojen 
väärinkäytöllä. Yksi tieteellisen tutkimuksen selvimpiä tuloksia on osoittaa, että mitä 
huolimattomampia ollaan nuorten kalojen altistamisessa pyynnille, sitä huolellisempia on 
oltava kalastuksen tehokkuuden suhteen. 
3.3. Lyhyen aikavälin tappiot 
Silmäkoon suurentaminen on investointi, josta voidaan jakaa osinkoa vasta, kun kalat ovat 
kasvaneet riittävästi. Tarvittava ajanjakso on yhteisön kalastusvyöhykkeellä käytännössä 
kahdesta kuukaudesta kahteen tai kolmeen vuotta kestävän siirtymäkauden pituinen 
tapauskohtaisesti. 
Pieniä tappioita voidaan lisäksi rajoittaa kahdesta syystä: 
hintojen joustavuus voi lieventää tulojen pienenemistä, 
ennusteet on tehty olettaen, että "kaikki muut asiat pysyvät samanlaisina", eli ottamatta 
huomioon kalastajien kykyä mukauttaa pyyntikäytäntöjään ja -taktiikoitaan luopumalla 
pyyntitavoista, joihin silmäkoon suurentaminen suorimmin vaikuttaisi. Pyyntipon­
nistuksen jakautuminen on selvin esimerkki tästä. Silmäkooltaan pieniä pyydyksiä 
käytettäessä on taloudellisesti houkuttelevaa lisätä pyyntiponnistusta alueilla, joilla on 
paljon nuoria kaloja. Heti, kun silmäkoon suurentaminen tulee voimaan, kiinnostus 
niitä sektoreita kohtaan, joilla on suurimmat kalat, kasvaa. 
Joustavuus ei ole kuvitelmaa. Eri silmäkokoja on jo suurennettu. Lyhyen aikavälin tappioista 
esimerkiksi Kelttienmerellä oli ilmoitettu, mutta niitä ei koskaan havaittu hintojen kehityksen 
ja kalastajien kehittämisen vuoksi. Alukset, jotka valitsivat 110 millimetrin silmäkoon alueella 
2, mukauttivat välittömästi pyyntikäytäntöään tämän säännön mukaiseksi. Tätä kokeillaan nyt 
muunlaisessa kalastuksessa, ja voidaan jopa sanoa, että tähän mennessä silmäkoon 
suurentaminen yhteisössä ei ole aiheuttanut todellisia taloudellisia vaikeuksia, ei edes 
väliaikaisesti. On totta, että silmäkokoa on suurennettu melko vähän. Toimimalla vaiheittain 
joka vaiheessa on aina mahdollista pienentää välittömiä tappioita. Silmäkoon nopea 
suurentaminen mahdollistaa järkevästä silmäkoosta aiheutuvan täyden hyödyn saamisen 
nopeammin, mutta samalla se lisää mukautusvaikeuksia. 
3.4. Hyödyn ja menetysten jakautuminen 
Kalastuksen moninaisuus aiheuttaa eroavuuksia teknisten toimenpiteiden suhteen. Suuria kaloja 
pyytävät alukset voivat ainoastaan hyötyä muuttamisesta, eikä niille tule edes merkittäviä 
lyhyen aikavälin tappioita. Tämä koskee sellaisia aluksia, jotka jo käyttävät suuria 
silmäkokoja, tai eri siimapyyntialusten laivastoja. Sitä vastoin lyhyen aikavälin tappiot 
koskevat erityisesti kalastusta, jossa käytetään pienisilmäisiä pyydyksiä. Tämä tapaus koskee 
erilaista poikkeuksen nojalla harjoitettavaa erikoiskalastusta. Vaikka kyseiset laivastot ovat 
määrältään pieniä, ongelma on silti todellinen. Kalavarojen pienentyessä ja jopa kantojen 
häviämisen uhatessa kannoille vaarallisia pyyntikäytäntöjä ei voida jatkaa. Nykyinen 
lainsäädännöllinen tilanne merkitsee myös ammattien välistä sovittelua. Sen myötä suurimpia 
kaloja hyödyntävän laivaston ensisijainen asema häviää. Nuorten kalojen pyynnin 
tehostuminen on jo johtanut tietynlaisen kalastuksen häviämiseen, kuten Biskajanlahden 
täysikasvuisen kummeliturskan kalastus. 
Olipa päätös millainen tahansa, se merkitsee epätasaisuutta voittojen ja tappioiden 
jakautumisessa niin lyhyellä kuin pitkälläkin aikavälillä. Täytäntöönpanoltaan helppo päätös, 
jossa nuorten kalojen kalastuksen annetaan kuluttaa muunlaisen kalastuksen edellytykset 
loppuun, ei välttämättä ole oikeudenmukaisin. Ainoa oikeudenmukaisuus tässä asiassa koskee 
kalakantojen häviämisen uhkaa, jonka toteutuessa kaikki häviäisivät. 
38 
LIITE 6 
Voimassaolevat tekniset toimenpiteet Pohjois-Atlantin ja Välimeren eri alueilla 
Vyöhyke 
Itämeri 
Norja 
EU - Alueet 1 & 2 
EU - Skagerrat/Katt. 
EU - Alue 3 
EU - Alue 5 
EU - Alue 6 
EU - Välimeri 
EU - Câdizinlahti 
Islanti 
NAFO 
Kanada Pohjatroolin 
vähimmäis­
silmäkoko 
70-105 mm 
135 mm 
80-100 mm 
90 mm 
65 mm 
65 mm 
100 mm 
40 mm 
40 mm 
155 mm 
130 mm 
? —160 mm Poisheitto-
kielto 
ei 
kyllä 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
kyllä 
ei 
kyllä Yhden 
verkon 
sääntö 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
kyllä 
ei Reaali­
aikainen 
kalastus-
sulku 
ei 
kyllä 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
ei 
kyllä 
ei 
ei 
JJ 
LAIVASTO MONIVUOTINEN OHJAUSOHJELMA 
Laivastojen koon mukauttaminen 
KALASTUSTOIMINTA PYYNTIPONNISTUKSEN VALVONTA 
Kalastustoiminnan suora rajoittaminen 
TEKNISET TOIMENPITEET : Nuorten katojen saalistamisen 
\i/ välttäminen r-
i—i 
•—i 
—t 
m 

ISSN 1024-4492 
KOM(95) 669 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
n 03 
Luettelonumero : CB-CO-95-709-H-C 
ISBN 92-77-97877-5 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg