Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus (1)

Asia AT.37956 – Betoniteräs

(2020/C 312/06)

(1) Päätösluonnoksen tarkoituksena on hyväksyä uudelleen 30. syyskuuta 2009 tehty komission aiempi päätös (2), jäljempänä ’vuoden 2009 päätös’, jonka unionin tuomioistuin kumosi vuonna 2017 ja joka itse koski aiemman, 17. joulukuuta 2002 tehdyn ja yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen vuonna 2007 kumoaman päätöksen (3), jäljempänä ’vuoden 2002 päätös’, uudelleen hyväksymistä.

(2) Päätösluonnoksessa todetaan, että Italian betoniterästankomarkkinoilla toimi vuosina 1989–2000 kartelli, joka oli Euroopan hiili- ja teräsyhteisön (EHTY) perustamissopimuksen, jäljempänä ’EHTY:n perustamissopimus’, 65 artiklan vastainen. Päätös on osoitettu seuraaville viidelle yritykselle, jäljempänä ’osapuolet’: 1. Alfa Acciai SpA, jäljempänä ’Alfa’ 2. Feralpi Holding SpA, jäljempänä ’Feralpi’ 3. Ferriere Nord SpA, jäljempänä ’Ferriere Nord’ 4. erityishallintomenettelyyn (Amministrazione Straordinaria) asetettu Partecipazioni Industriali SpA (aiemmin Riva Fire SpA), jäljempänä ’Partecipazioni Industriali’ 5. Ferriera Valsabbia SpA ja Valsabbia Investimenti SpA, joista käytetään jäljempänä yhdessä nimeä ’Valsabbia’.

(3) Betoniteräs . Tämän menettelyn kulku on syytä selostaa lyhyesti päätösluonnoksen ymmärtämiseksi: Unionin tuomioistuin kumosi vuoden 2009 päätöksen 21. syyskuuta 2017 antamillaan tuomioilla ( 4 ) , jäljempänä ’21. syyskuuta 2017 annetut tuomiot’, minkä jälkeen komissio jatkoi menettelyä asiassa AT.37956 –. Tämän menettelyn kulku on syytä selostaa lyhyesti päätösluonnoksen ymmärtämiseksi: — Vuoden 2002 päätös oli osoitettu kahdeksalle italialaiselle betoniterästankojen valmistajalle sekä Italian terästeollisuusyritysten liitolle Federacciaille. Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi (5) päätöksen 25. lokakuuta 2007, koska päätöksessä käytetty oikeusperusta eli EHTY:n perustamissopimuksen 65 artikla ei ollut enää voimassa päätöksentekohetkellä. Vuoden 2002 päätöksestä on tullut lopullinen siltä osin kuin se koskee Federacciaita, joka ei nostanut kumoamiskannetta yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. — Vuoden 2009 päätöksessä komissio hyväksyi uudelleen päätöksen rikkomisesta ja sakkojen määräämisestä niille kahdeksalle yritykselle (6), jotka olivat valittaneet vuoden 2002 päätöksestä. Kaikki niistä nostivat vuoden 2009 päätöstä koskevan kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa, joka piti päätöksen voimassa ja lievensi sakkoja hieman kahden yrityksen osalta – näihin tuomioihin (7) viitataan jäljempänä nimellä ’9. joulukuuta 2014 annetut tuomiot’. Viisi näistä kahdeksasta yrityksestä valitti 9. joulukuuta 2014 annetuista tuomioista. Vuoden 2009 päätöksestä on tullut lopullinen siltä osin kuin se koskee niitä kolmea yritystä (8), jotka eivät valittaneet 9. joulukuuta 2014 annetuista tuomioista. — Unionin tuomioistuin kumosi 9. joulukuuta 2014 annetut tuomiot 21. syyskuuta 2017 kumoamalla vuoden 2009 päätöksen muutoksenhakijoiden osalta. Unionin tuomioistuin katsoi, että vuoden 2009 päätöksessä rikottiin asetuksissa (EY) N:o 1/2003 ja (EY) N:o 773/2004 (9) säädettyä olennaista menettelymääräystä, koska jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisia ei kutsuttu pääasiaa koskevaan suulliseen kuulemiseen. Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisia ei ollut kutsuttu osallistumaan 13. kesäkuuta 2002 pidettyyn ensimmäiseen suulliseen kuulemiseen, joka koski pääasiaa ja joka järjestettiin ennen EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymistä. (10) Kilpailuviranomaiset kutsuttiin 30. syyskuuta 2002 pidettyyn toiseen suulliseen kuulemiseen, mutta siinä käsiteltiin ainoastaan EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen oikeudellisia seurauksia menettelyn jatkamisen kannalta.

(4) Kilpailun pääosasto selitti 15. joulukuuta 2017 päivätyssä kirjeessä kullekin osapuolelle päätelmänsä 21. syyskuuta 2017 annetuista tuomioista sekä perustelut menettelyn jatkamiselle lopullisen kannan saavuttamiseksi asiassa. Kirjeessä selitettiin, että asiassa Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio annetun tuomioistuimen tuomion, jäljempänä ’PVC II ‐oikeuskäytäntö’, mukaisesti asian käsittely voitaisiin komission päätöksen kumoamisen jälkeen aloittaa uudelleen siitä vaiheesta, jossa menettelyvirhe havaittiin. (11) Käsiteltävänä olevassa tapauksessa vuoden 2002 päätöksen kumoamisessa ei ollut kyse päätöksen valmistelutoimista vaan ainoastaan suullisesta kuulemisesta. Kyseisessä kirjeessä päätöksen kohteena olevia osapuolia pyydettiin ilmaisemaan kiinnostuksensa osallistua uuteen suulliseen kuulemiseen, jossa käsiteltäisiin myös pääasiaa. Kaikki osapuolet vastasivat 1. helmikuuta 2018 ja ilmaisivat olevansa kiinnostuneita osallistumaan suulliseen kuulemiseen.

(5) Kilpailun pääosasto selvensi myöhemmissä kirjeissä, jotka oli päivätty 22. maaliskuuta ja 13. huhtikuuta 2018, että oikea oikeusperusta rikkomisen arvioimiseksi oli EHTY:n perustamissopimuksen 65 artikla ja että kyseisen perustamissopimuksen voimassaolon päättymisen jälkeen oikea oikeusperusta menettelyssä oli asetus (EY) N:o 1/2003. Lisäksi kirjeissä selvennettiin, että jos tapauksessa tehdään uusi sakkorangaistuspäätös, komissio noudattaa sakkoja koskevia vuoden 1998 suuntaviivoja ja ottaa huomioon 30. kesäkuuta 2008 päivätyissä kirjeissään esitetyt huomiot (joiden mukaan komissio ei määrää sakkoja, jotka ovat suurempia kuin vuonna 2002 määrätyt sakot).

(6) Kilpailun pääosasto ilmoitti Alfan ja Valsabbian pyynnöstä osapuolille, että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset olivat saaneet ennen uutta suullista kuulemista väitetiedoksiannon, lisäväitetiedoksiannon ja niihin liittyvät vastaukset sekä 15. joulukuuta 2017 päivätyt kirjeet, näihin kirjeisiin annetut vastaukset ja 22. maaliskuuta 2018 päivätyt kirjeet.

(7) Uusi suullinen kuuleminen järjestettiin 23. huhtikuuta 2018, ja siihen osallistui neljä viidestä osapuolesta: Alfa, Feralpi, Ferriere Nord ja Valsabbia.

(8) Partecipazioni Industriali ei osallistunut uuteen suulliseen kuulemiseen. (12) Annoin kuitenkin Partecipazioni Industrialille sen pyynnöstä luvan esittää suullisen puolustuksen sijasta kirjallisia huomautuksia uutta suullista kuulemistilaisuutta varten asetetussa määräajassa. Partecipazioni Industriali toimitti nämä kirjalliset huomautukset 24. huhtikuuta 2018. Feralpi toimitti 7. toukokuuta 2018 uuden kirjallisen puolustuksen sen lisäksi, että se osallistui uuteen suulliseen kuulemiseen.

(9) Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset kutsuttiin uuteen suulliseen kuulemiseen, ja niistä kuusi oli lopulta edustettuina uudessa kuulemistilaisuudessa. (13)

(10) Jotkin osapuolet ovat olleet sitä mieltä, että 23. huhtikuuta 2018 pidetyllä uudella suullisella kuulemistilaisuudella ei voitu korjata virhettä eli sitä, että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisia ei kutsuttu vuoden 2002 suulliseen kuulemistilaisuuteen, jossa käsiteltiin pääasiaa; ne olivat tätä mieltä siksi, että vuonna 2002 järjestettyihin suullisiin kuulemisiin osallistuivat myös väitetiedoksiannon sekä vuoden 2002 ja vuoden 2009 päätösten kohteena olleet kolme muuta yritystä ja yritysten yhteenliittymä. Tämä väite ei mielestäni ole vakuuttava, koska väitetiedoksiannon kohteena olevalla osapuolella ei ole oikeutta suulliseen kuulemiseen muiden väitetiedoksiannon kohteena olevien osapuolten läsnä ollessa. (14)

(11) Kaikki osapuolet ovat arvostelleet menettelyn liian pitkää kestoa – noin 18 vuotta – ja väittäneet, että niiden perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa ja 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistettua perusoikeutta asian käsittelyyn kohtuullisessa ajassa on loukattu, viitaten kirjallisissa ja suullisissa huomautuksissaan julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotukseen Solvay v. komissio (15) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön (16). Osapuolten mukaan komissio ei ollut oikeutettu aloittamaan menettelyä uudelleen, koska menettelyn liian pitkä kesto ja tarve tehdä uudelleen sama päätös kaksi kertaa johtuivat yksinomaan komission omasta virheestä, mutta jos komissio kuitenkin päättäisi antaa kilpailuoikeuden rikkomista koskevan kolmannen päätöksen, sen olisi lievennettävä sakkoja huomattavasti menettelyn liian pitkän keston huomioon ottamiseksi.

(12) Asian käsittely kohtuullisessa ajassa on perusoikeus, joka tunnustetaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä Euroopan unionin oikeuden yleisenä periaatteena ja joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa ja 47 artiklan toisessa kohdassa. Se, onko tätä osapuolten perusoikeutta kunnioitettu, vaatii tässä tapauksessa huolellista pohdintaa.

(13) Kun otetaan huomioon kaikki hallinnollisten ja oikeudellisten menettelyjen vaiheet, komission loka-joulukuussa 2000 tekemillä tarkastuksilla aloitetun menettelyn kokonaiskesto on kiistatta poikkeuksellisen pitkä – se on kestänyt jo yli 18 vuotta. Koska unionin tuomioistuin jätti 21. syyskuuta 2017 annetuissa tuomioissa käsittelemättä useita valitusperusteita, jotka kohdistuivat vuoden 2009 päätöksen vahvistaneisiin unionin yleisen tuomioistuimen tuomioihin, on todennäköistä, että ainakin jotkin osapuolet käyttävät oikeuttaan saattaa komission kolmas päätös unionin yleisen tuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen tarkasteltavaksi. Olettaen, että hallinnolliset ja oikeudelliset menettelyt saadaan tämän tapauksen osalta lopullisesti päätökseen tällä kolmannella oikeudenkäyntikierroksella, on odotettavissa, että lopulliseen päätökseen mennessä aikaa on kulunut hyvinkin 22 tai 23 vuotta.

(14) Unionin tuomioistuin on katsonut, että menettelyn keston kohtuullisuutta on arvioitava ottaen huomioon kunkin tapauksen erityisolosuhteet ja erityisesti asian merkitys asianosaisille, tapauksen monimutkaisuus sekä osapuolten ja toimivaltaisten viranomaisten toiminta (tämä ei ole tyhjentävä luettelo asiaankuuluvista arviointiperusteista (17)).

(15) Näin ollen vastaus kysymykseen perusoikeuden kunnioittamisesta ei käy selville siitä, että asetuksen (EY) N:o 1/2003 25 artiklassa säädetty seuraamusten määräämisen vanhentumisaika ei ole vielä umpeutunut. (18)

(16) Menettelyn keston kohtuuttomuus voi johtua paitsi yhden tai useamman yksittäisen menettelyvaiheen liian pitkästä kestosta myös hallinnollisten ja oikeudellisten menettelyjen kokonaiskestosta. (19)

(17) Ei voida katsoa, että komission olisi arvioitava ainoastaan omien menettelyjensä kestoa. Perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohta ja 47 artiklan toinen kohta ovat vain kaksi ilmentymää osapuolten samalle perusoikeudelle saada asiansa päätökseen kohtuullisessa ajassa. (20) Asianosaisten yritysten kannalta merkittävää on vain se, milloin puolueeton viranomainen ratkaisee heidän asiansa lopullisesti. (21)

(18) Komissio ei voi sanoutua irti koko vastuusta menettelyn kokonaiskestosta mukaan lukien oikeudelliset vaiheet, koska perusoikeuksien toteutuminen järjestelmässä, jossa komissio toimii sekä tutkijana että ensimmäisen asteen päätöksentekijänä kilpailuoikeustapauksissa, riippuu siitä, että osapuolilla on mahdollisuus saattaa komission päätökset EU:n tuomioistuinten tarkasteltavaksi. (22)

(19) Tässä tapauksessa on kiistatta olemassa todellinen riski, että unionin tuomioistuin katsoo tapauksen menettelyn kokonaiskeston – mukaan lukien vuoden 2002 ja vuoden 2009 päätöksistä johtuneet käsittelyvaiheet yleisessä tuomioistuimessa – olevan kohtuuttoman pitkä. Tällöin puolestaan herää kysymys siitä, mikä on asianmukainen korjaustoimenpide.

(20) Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan on niin, että sen perusteella, ettei tuomiota ole annettu kohtuullisessa ajassa, mikä on perusoikeuden loukkaamista merkitsevä oikeudenkäyntivirhe, kyseessä olevalla asianosaisella on oltava mahdollisuus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin, joilla hänelle tarjotaan asianmukaista oikaisua. (23)

(21) Unionin tuomioistuimella on usein ollut käsiteltävänään kysymys, mitä korjaustoimenpiteitä unionin yleisen tuomioistuimen tai unionin tuomioistuimen itse olisi määrättävä silloin, kun unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin toteaa, että hallinnollinen ja/tai oikeudellinen menettely kilpailuoikeutta koskevassa tapauksessa on ollut kohtuuttoman pitkä.

(22) Unionin tuomioistuin on johdonmukaisesti todennut, että unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin voi kumota komission päätöksen, jossa todetaan, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 101 tai 102 artiklaa on rikottu, ja jossa määrätään sakkoja tällaisesta rikkomisesta, jos on näytetty toteen, että hallinnollisen ja/tai oikeudellisen menettelyn kohtuuton kesto on vaarantanut kyseessä olevien yritysten puolustautumiskeinot kyseisessä hallinnollisessa ja/tai oikeudellisessa menettelyssä. (24)

(23) Kyseisten yritysten abstraktit ja epätarkat väitteet siitä, että niiden puolustautumisoikeuksia on loukattu, eivät riitä. Sen sijaan on näytettävä toteen konkreettinen kielteinen vaikutus yrityksen kykyyn puolustaa itseään esimerkiksi siinä mielessä, että yrityksen palveluksessa olleet henkilöt, jotka voisivat antaa syyttömyyden todistavan selityksen komission asiakirja-aineistossa esitetyille todisteille, eivät enää olleet elossa tai käytettävissä silloin, kun yritykselle myönnettiin myöhässä oikeus tutustua komission asiakirja-aineistoon, mutta että nämä henkilöt olisivat sen sijaan olleet käytettävissä, jos asiakirjojen saanti ei olisi viivästynyt. (25)

(24) Mikäli ei ole näytetty toteen, että yrityksen puolustautumismahdollisuuksiin olisi kohdistunut konkreettisia kielteisiä vaikutuksia, unionin tuomioistuin on aina katsonut, että unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin voi myöntää ainoastaan taloudellista korvausta. Vanhemmassa oikeuskäytännössä on katsottu, että unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin voi myöntää korvauksen lieventämällä sakkoa, jonka unionin tuomioistuin on määrännyt SEUT-sopimuksen 261 artiklassa tarkoitetun täyden harkintavaltansa nojalla (26), kun taas tuoreemmassa oikeuskäytännössä on katsottu, että asianmukainen korjaustoimenpide on se, että asianomainen yritys nostaa SEUT-sopimuksen 268 artiklan ja 340 artiklan toisen kohdan mukaisen erillisen vahingonkorvauskanteen. (27)

(25) En ole nähnyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa mitään todisteita menettelyn kohtuuttoman pituuden konkreettisesta kielteisestä vaikutuksesta osapuolten puolustautumismahdollisuuksiin. Menettelyjen ensimmäinen hallinnollinen vaihe, joka johti vuoden 2002 päätökseen, oli suhteellisen lyhyt, ja osapuolilla oli tuolloin esteetön mahdollisuus tutustua asiakirja-aineistoon. Osapuolet eivät näyttäneet toteen konkreettisia kielteisiä vaikutuksia niiden puolustautumismahdollisuuksiin 23. huhtikuuta 2018 pidetyssä uudessa suullisessa kuulemistilaisuudessa eivätkä kirjallisissa huomautuksissaan, joita ne ovat esittäneet sen jälkeen, kun menettely aloitettiin uudelleen 15. joulukuuta 2017 päivättyjen kirjeiden jälkeen. Tilanne on pikemminkin päinvastainen, sillä uudessa suullisessa kuulemisessa ja joissakin näissä kirjallisissa huomautuksissa esitetyt perustelut vahvistavat sen, että osapuolilla oli mahdollisuus puolustautua.

(26) Osapuolet ovat kuitenkin sitä mieltä, että tässä nimenomaisessa tapauksessa, jossa niiden perusoikeutta asian käsittelyyn kohtuullisessa ajassa saattaa olla jo loukattu, komissiolla on velvollisuus lopettaa menettely välittömästi, jotta se ei tietoisesti enää pitkittäisi menettelyn jo liian pitkää kestoa ja siten jatkaisi osapuolten perusoikeuden loukkaamista.

(27) Vaikka en voi tässä asiassa yhtyä osapuolten perusteluissaan esittämään lopulliseen päätelmään, katson kuitenkin, että osapuolet ovat oikeassa siinä, että komissio on käsillä olevassa tapauksessa tällä hetkellä erilaisessa tilanteessa kuin mihin edellä 21–24 kohdassa tarkoitettu oikeuskäytäntö liittyy.

(28) Edellä 21–24 kohdassa tarkoitetussa oikeuskäytännössä on kyse siitä, millaisia korjaustoimenpiteitä unionin yleisen tuomioistuimen tai unionin tuomioistuimen olisi määrättävä, jos unionin yleinen tuomioistuin tai unionin tuomioistuin katsoo, että kilpailuoikeustapauksen hallinnollinen ja/tai oikeudellinen menettely on ollut kohtuuttoman pitkä. Sen sijaan käsillä olevassa tapauksessa komissiolla on tällä hetkellä käsiteltävänään kysymys siitä, pitäisikö sen jatkaa menettelyä ja antaa uusi, kolmas päätös, joka voisi hyvinkin pitkittää jo erittäin kauan kestänyttä menettelyä neljällä tai viidellä vuodella, sillä tätä päätöstä voisi seurata oikeudellinen tarkastelu, johon osapuolilla on täysi oikeus (ks. 13 kohta edellä).

(29) Olennainen ero on se, että komissiolla ei ole velvollisuutta aloittaa menettelyä uudelleen, jos aiempi päätös, jossa todetaan kilpailuoikeuden rikkominen ja määrätään sakkoja, kumotaan menettelyllisistä syistä, eikä sillä myöskään ole velvollisuutta jatkaa tällaista uudelleen aloitettua menettelyä, kunnes asiassa annetaan uusi päätös.

(30) Komissiolla on laaja harkintavalta (28) sen suhteen, alkaako se tutkia mahdollista kilpailuoikeuden rikkomista ja jatkaako se tutkimuksiaan siihen asti, kun annetaan ensimmäinen päätös, jossa todetaan kilpailuoikeuden rikkominen ja määrätään sakkoja. Komissiolla on samaten laaja harkintavalta sen suhteen, aloittaako se menettelyn uudelleen, jos ensimmäinen päätös kumotaan menettelyllisistä syistä, ja jatketaanko uudelleen aloitettua menettelyä, kunnes asiassa annetaan toinen päätös. Jos toinenkin päätös kumotaan menettelyllisistä syistä, komissiolla on jälleen laaja harkintavalta sen suhteen, aloitetaanko menettely uudelleen ja jatketaanko uudelleen aloitettua menettelyä, kunnes asiassa annetaan kolmas päätös.

(31) Olen kuitenkin osapuolten kanssa eri mieltä siitä, että nykyisessä tilanteessa, jossa on olemassa todellinen vaara, että unionin tuomioistuin katsoo menettelyn kokonaiskeston olevan jo nykyisellään kohtuuttoman pitkä, komissio menettäisi kaiken harkintavaltansa ja joutuisi automaattisesti lopettamaan menettelyn. Tässä näkemyksessä painotetaan liian yksioikoisesti pelkästään tarvetta suojella osapuolten perusoikeuskirjan mukaista oikeutta asian käsittelyyn kohtuullisessa ajassa ja jätetään samalla täysin huomiotta EU:n kilpailusääntöjen täytäntöönpanon merkitys – näiden kilpailusääntöjen täytäntöönpano on kuitenkin eräs perussopimusten päätavoitteista (29).

(32) Mielestäni oikea kanta on se, että komission käyttäessä harkintavaltaansa, jonka puitteissa se päättää menettelyn aloittamisesta uudelleen sekä tällaisen menettelyn jatkamisesta siihen asti, kun se on antanut uuden päätöksen, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrään sakkoja, komissiolla on tällaisessa tilanteessa velvollisuus ottaa huomioon ja painottaa asianmukaisesti osapuolten asian käsittelyn kohtuullisen keston takaavan perusoikeuden mahdollista jo tapahtunutta rikkomista sekä sitä, mitä lisävaikutuksia sen päätöksellä on osapuolten perusoikeuden suojeluun.

(33) Tämä tarkoittaa sitä, että ennen uuden, kolmannen päätöksen antamista tässä asiassa komission on tutkittava, olisiko kyseisen kolmannen päätöksen antamisen vaikutus EU:n kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa koskevan tavoitteen saavuttamiseen vähäisempi kuin tämän toimintatavan vaikutus osapuolten perusoikeuskirjan mukaisten oikeuksien suojeluun, ottaen huomioon kaikki tapauksessa vallitsevat olosuhteet.

(34) Jos tällaisen punnitsemisen tuloksena päädytään siihen, että uuden, kolmannen päätöksen antamisen vaikutus EU:n kilpailusääntöjen täytäntöönpanoa koskevan tavoitteen saavuttamiseen on suurempi kuin tällaisen toimintatavan vaikutus osapuolten perusoikeuskirjan mukaisen perusoikeuden kunnioittamiseen, komissio voi antaa tällaisen kolmannen päätöksen. Osapuolten perusoikeuden mahdollisen rikkomisen korjaamiseksi komission olisi mielestäni tällöin lievennettävä osapuolille määrättyjä sakkoja. Lievennyksen määrässä on huomioitava tapauksen kaikki erityispiirteet, mukaan lukien se, että tapauksen liiallinen kesto ei johdu (30) millään tavalla osapuolten toiminnasta.

(35) Päätösluonnos täyttää mielestäni nämä vaatimukset. Sen loppupäätelmissä todetaan, että kaikki tapauksen erityisolosuhteet ja muut seikat huomioiden on perusteltua antaa kolmas päätös, jossa määrätään sakkoja, ja myöntää samalla 50 prosentin lievennys sakkoihin tunnustuksena menettelyn pitkästä kestosta. Vaikka unionin tuomioistuin toteaisi, että menettelyjen kesto tässä tapauksessa on kohtuuttoman pitkä, tämä lievennys näyttäisi olevan asianmukainen korjaustoimenpide. (31)

(36) Edellä 35 kohdassa mainitun 50 prosentin vähennyksen lisäksi vuoden 2009 päätökseen verrattuna päätösluonnoksessa otetaan huomioon 9. joulukuuta 2014 annetut tuomiot, ja näin ollen siinä lievennetään Partecipazioni Industrialin sakon perusmäärää kolmella prosentilla ja Ferriere Nordin sakon perusmäärää kuudella prosentilla. (32) Lisäksi Partecipazioni Industrialin taloudellisen tilanteen vuoksi päätösluonnoksessa pidättäydytään ehkäisevän vaikutuksen kertoimen soveltamisesta ja määrätään kyseisen yrityksen sakoksi nolla euroa asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan mukaisen kymmenen prosentin enimmäismäärän soveltamisen jälkeen.

(37) Olen tutkinut päätöksen 2011/695/EU 16 artiklan mukaisesti, käsitelläänkö päätösluonnoksessa ainoastaan sellaisia väitteitä, joista osapuolille on annettu mahdollisuus esittää näkemyksensä, ja olen tullut myönteiseen päätelmään.

(38) Kaiken kaikkiaan katson, että menettelylliset oikeudet ovat tosiasiallisesti toteutuneet tässä asiassa.

Brysselissä, 1 päivänä heinäkuuta 2019. Wouter WILS

(1) Laadittu kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtävästä ja toimivaltuuksista tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä 13 päivänä lokakuuta 2011 annetun Euroopan komission puheenjohtajan päätöksen 2011/695/EU (EUVL L 275, 20.10.2011, s. 29), jäljempänä ’päätös 2011/695/EU’, 16 ja 17 artiklan mukaisesti.

(2) Komission päätös K(2009) 7492 lopullinen, tehty 30 päivänä syyskuuta 2009, EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan rikkomisesta (COMP/37.956 – Betoniraudoitteet, päätöksen tekeminen uudelleen), sellaisena kuin se on muutettuna EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan mukaisesta menettelystä 8 päivänä joulukuuta 2009 annetulla komission päätöksellä K(2009) 9912 lopullinen (asia COMP/37.956 – Betoniraudoitteet, päätöksen tekeminen uudelleen), (tiivistelmän julkaisu: EUVL C 98, 30.3.2011, s. 16). Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus asiassa COMP/37.956 – Betoniteräs, uudelleen hyväksyminen, päivätty 22. syyskuuta 2009 (EUVL C 98, 30.3.2011, s. 14).

(3) Komission päätös 2006/894/EY, tehty 17 päivänä joulukuuta 2002, EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan mukaisesta menettelystä seuraavien yritysten osalta: Alfa Acciai SpA, Feralpi Siderurgica SpA, Ferriere Nord SpA, IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, Leali SpA, selvitystilassa oleva Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, Lucchini SpA, Siderpotenza SpA, Riva Acciaio SpA, Valsabbia Investimenti SpA, Ferriera Valsabbia SpA ja yritysten yhteenliittymä Federacciai (Italian terästeollisuusyritysten liitto) (Asia C.37.956 – Betoniteräs) (EUVL L 353, 13.12.2006, s. 1). Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus asiassa COMP/37.956 – Betoniteräs, päivätty 9. joulukuuta 2002 (EUVL C 303, 13.12.2006, s. 2).

(4) Unionin tuomioistuimen tuomiot, Feralpi Holding SpA v. komissio, C-85/15 P, ECLI:EU:C:2017:709; Ferriera Valsabbia ja Valsabbia Investimenti v. komissio, C-86/15 P ja Alfa Acciai SpA v. komissio, C-87/15 P, ECLI:EU:C:2017:717; Ferriere Nord v. komissio, C-88/15 P, ECLI:EU:C:2017:716 sekä Riva Fire v. komissio, C-89/15 P, ECLI:EU:C:2017:713.

(5) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiot, SP, Leali, Acciaerie e Ferriere Leali Luigi, IRO, Lucchini, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti ja Alfa Acciai v. komissio, T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 ja T-98/03, ECLI:EU:T:2007:317; Riva Acciaio v. komissio, T-45/03, ECLI:EU:T:2007:318; Feralpi Siderurgica v. komissio, T-77/03, ECLI:EU:T:2007:319 sekä Ferriere Nord v. komissio, T-94/03, ECLI:EU:T:2007:320. Vuonna 1952 allekirjoitettu EHTY:n perustamissopimus tehtiin 50 vuodeksi, ja sen voimassaolo päättyi 23. heinäkuuta 2002.

(6) 1. Alfa Acciai SpA, 2. Feralpi Holding SpA (aiemmin Feralpi Siderurgica SpA), 3. Ferriere Nord SpA, 4. IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, 5. Leali SpA ja selvitystilassa oleva (in liquidazione) Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, 6. Lucchini SpA ja selvitystilassa oleva S.P. SpA in liquidazione (aiemmin Siderpotenza SpA), 7. Riva Fire SpA (aiemmin Riva Acciaio SpA) sekä 8. Ferriera Valsabbia SpA ja Valsabbia Investimenti SpA.

(7) Unionin yleisen tuomioistuimen tuomiot, Leali ja Acciaierie e Ferriere Leali Luigi v. komissio, T-489/09, T-490/09 ja T-56/10, ECLI:EU:T:2014:1039, IRO v. komissio, T-69/10, ECLI:EU:T:2014:1030, Feralpi v. komissio, T-70/10, ECLI:EU:T:2014:1031, Riva Fire v. komissio, T-83/10, ECLI:EU:T:2014:1034, Alfa Acciai v. komissio, T-85/10, ECLI:EU:T:2014:1037, Ferriere Nord v. komissio, T-90/10, ECLI:EU:T:2014:1035, Lucchini v. komissio, T-91/10, ECLI:EU:T:2014:1033 sekä Ferriera Valsabbia ja Valsabbia Investimenti v. komissio T-92/10, ECLI:EU:T:2014:1032. Unionin yleinen tuomioistuin lievensi Riva Firelle määrättyä sakkoa kolmella prosentilla ja Ferriere Nordille määrättyä sakkoa kuudella prosentilla.

(8) Seuraavat kolme yritystä eivät valittaneet tuomiosta: IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, jäljempänä ’IRO’, Ferriere Leali Luigi SpA, jäljempänä ’Leali’, sekä Lucchini SpA (aiemmin Siderpotenza SpA), jäljempänä ’Lucchini’. Ks. myös unionin yleisen tuomioistuimen tuomio, Lucchini v. komissio, T-185/18, ECLI:EU:T:2019:298.

(9) Neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003, annettu 16 päivänä joulukuuta 2002, perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta (EYVL L 1, 4.1.2003, s. 1), jäljempänä ’asetus (EY) N:o 1/2003’. Komission asetus (EY) N:o 773/2004, annettu 7 päivänä huhtikuuta 2004, EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta (EUVL L 123, 27.4.2004, s. 18), jäljempänä ’asetus (EY) N:o 773/2004’.

(10) Osallistumisesta ei ollut säädetty EHTY:n perustamissopimuksessa, jonka mukaan komissiolla oli yksinomainen toimivalta soveltaa kilpailusääntöjä.

(11) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C 252/99 P ja C-254/99 P, ECLI:EU:C:2002:582, 70–76 kohta.

(12) Partecipazioni Industrialin erityishallintojohtajat kieltäytyivät esittämästäni kutsusta osallistua uuteen suulliseen kuulemiseen. Asetuksen (EY) N:o 773/2004 14 artiklan 4 ja 5 kohdan mukaisesti Partecipazioni Industrialin ulkopuoliset asianajajat eivät voineet yksin vastata sen edustamisesta suullisessa kuulemistilaisuudessa; ks. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Badische Anilin- & Soda-Fabrik v. komissio, 49/69, ECLI:EU:C:1972:71, 11 kohta.

(13) Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten kutsuminen on olennainen menettelymääräys, mutta kilpailuviranomaisilla ei ole velvollisuutta osallistua suulliseen kuulemiseen; ks. unionin yleisen tuomioistuimen tuomio, Servier v. komissio, T-691/14, ECLI:EU:T:2018:922, 163 kohta.

(14) Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio, Cimenteries CBR ym. v. komissio, T-25/95 ym., ECLI:EU:T:2000:77, 697 kohta sekä julkisasiamies Darmonin ratkaisuehdotus Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, C-89/85 ym., ECLI:EU:C:1988:258, 155 kohta.

(15) Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, C-109/10 P, ECLI:EU:C:2011:256.

(16) Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomiot Eckle v. Saksa, nro 8130/78, 76 kohta; Gorou v. Kreikka, nro 12686/03, 46 kohta sekä Kakamoukas ym. v. Kreikka, nro 38311/02, 32 kohta. Alfa ja Valsabbia viittasivat myös asiaan Neumeister v. Itävalta, nro 1936/63 sekä asiaan Rouille v. Ranska, nro 50268/99.

(17) Ks. julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 237 kohta sekä oikeuskäytäntö, johon kyseisessä kohdassa viitataan.

(18) Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 347 kohta.

(19) Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 238 ja 239 kohta.

(20) Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 240 kohta.

(21) Julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 240 kohta.

(22) Ks. unionin tuomioistuimen tuomio, Schindler v. komissio, C-501/11 P, ECLI:EU:C:2013:522, 34 kohta.

(23) Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Kudła v. Puola, nro 30210/96, 150–156 kohta; ks. myös unionin tuomioistuimen tuomio, Groupe Gascogne v. komissio, C-58/12 P, ECLI:EU:C:2013:770, 72 kohta.

(24) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, C-105/04 P, ECLI:EU:C:2006:592, 42 ja 43 kohta sekä julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 250–262 kohta.

(25) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, edellä alaviite 24, 56 ja 49 kohta sekä julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 312–320 kohta.

(26) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Baustahlgewebe v. komissio, C-185/95 P, ECLI:EU:C:1998:608, 48 kohta.

(27) Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland v. komissio, C-385/07 P, ECLI:EU:C:2009:456, 195 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio, Groupe Gascogne v. komissio, edellä alaviite 23, 81–83 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio, Bolloré v. komissio, C-414/12 P, ECLI:EU:C:2014:301, 106 kohta sekä unionin tuomioistuimen tuomio, CEPSA v. komissio, C-608/13 P, ECLI:EU:C:2016:414, 71 kohta.

(28) Tämän laajan harkintavallan olemassaolo käy ilmi asetuksen (EY) N:o 1/2003 7 artiklan 2 kohdan ja 23 artiklan 2 kohdan sanamuodosta, jonka mukaan komissio voi tehdä tällaisia päätöksiä, sekä kantelijoiden oikeuksia koskevasta oikeuskäytännöstä (ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, Ufex ym. v. komissio, C-119/97 P, ECLI:EU:C:1999:116, 86–92 kohta) ja asian Masterfoods ja HB oikeuskäytännöstä (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, C-344/98, ECLI:EU:C:2000:689).

(29) Unionin tuomioistuimen lausunto 2/13 (unionin liittyminen ihmisoikeussopimukseen), ECLI:EU:C:2014:2454, 172 kohta sekä julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 328 kohta.

(30) Edellä 18 kohdassa esitetyistä syistä sitä, että osapuolet ovat käyttäneet oikeuttaan saattaa vuoden 2002 ja vuoden 2009 päätökset EU:n tuomioistuinten tarkasteltavaksi, ei voida pitää osapuolia vastaan.

(31) Vrt. julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotus Solvay v. komissio, edellä alaviite 15, 357 kohta.

(32) Ks. edellä 3 kohta ja alaviite 7.