EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 25.01.1999 
KOM(1998)7741opull. 
KOMISSION KERTOMUS 
NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, 
TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE 
JA ALUEIDEN KOMITEALLE 
riittäviä resursseja ja etuuksia koskevista yhteisistä perusteista sosiaalisen suojelun 
järjestelmissä 24 päivänä kesäkuuta 1992 annetun suosituksen 92/441/ETY 
täytäntöönpanosta 

YIITKKINVKTO 
Tämän kertomuksen tavoitteena on arvioida erilaisten toimeentulotukijärjestelmien 
asemaa köyhyyden torjunnassa sosiaalisen suojelun järjestelmissä. Kertomus perustuu 24 
päivänä kesäkuuta 1992 annettuun suositukseen 92/441/ETY, jolla neuvosto osallistui 
jäsenvaltioiden toimenpiteisiin köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi. 
Toimeentulotukea käytetään sosiaalisen suojelun järjestelmissä järjestettyjen sosiaalisten 
tulonsiirtojen yhteydessä viimeisenä tulonjakomekanismina. Toimeentulotuki on 
tarkoitettu kaikkein köyhimmille ihmisille perustarpeiden kattamista varten, eikä se 
edellytä aikaisempia maksuja. Suosituksessa esitetyt yhteiset periaatteet kattavat 
monimutkaisia ja toisistaan poikkeavia kansallisia täytäntöönpanomuotoja. 
Toimeentulotuki ei ole irrallinen tukimuoto, vaan se on osa luontoisetuuksien, 
sosiaalietuuksien ja sosiaalipalvelujen muodostamaa kokonaisuutta, josta kertomus 
tarjoaa alustavan kokonaiskuvan. 
Toimeentulotuen saajien määrä on kasvanut 80-luvun lopulta alkaen. Tähän on kaksi 
keskeistä syytä. Ensimmäinen liittyy työttömyyden lisääntymiseen ja pitkittymiseen. 
Toinen liittyy yhteiskunnasta esimerkiksi vankeuden, perheen hajoamisen, siirtolaisuuden, 
asunnon menetyksen tai ylivelkaantumisen vuoksi syrjäytyneiden henkilöiden määrän 
kasvuun. Yksin elävät miehet ja yksinhuoltajaperheet ovat selvästi yliedustettuja koko 
väestöön verrattuna. 
Jäsenvaltiot yhdistävät toimeentulotukeen vaihtelevassa määrin työllistymistä edistäviä 
toimenpiteitä. Tällaisia toimenpiteitä ovat suurimmissa vaikeuksissa olevien henkilöiden 
työllistämispalvelujen ja yleishyödyllisen toiminnan käynnistäminen, työpaikkojen 
luominen kolmannelle sektorille, kannustinten tarjoaminen työnantajille toimeentulotuen 
saajien palkkaamiseksi ja työelämään ilman tulojen menetystä tapahtuvan siirtymisen 
helpottaminen Toimenpiteiden vaikutukset ovat toistaiseksi olleet vähäisiä, ja niitä olisi 
kehitettävä työmarkkinoille pääsyn helpottamiseksi. Tällainen työikäisten tuensaajien 
aktiivinen tukeminen liittyy eurooppalaiseen työllisyysstrategiaan sisältyviin sitoumuksiin. 
Lisätäkseen tehokkuutta monet jäsenvaltiot ovat laajentamassa toimintaansa 
toimenpiteisiin, joilla pyritään parantamaan tuensaajien taloudellista ja sosiaalista 
integroitumista. Toimenpiteet voivat liittyä asumiseen, koulutukseen, perheeseen, 
terveyteen tai kansalaisuuteen. Tietyissä jäsenvaltioissa on myös kehitetty yksilöllisempää 
lähestymistapaa. Siinä tuensaajat otetaan aktiivisemmin mukaan henkilökohtaisten 
suunnitelmien laatimiseen sosiaali- ja työllisyyspalvelujen sekä työmarkkinaosapuolten 
tuella. 
Neuvoston suositus on kannustanut jäsenvaltioiden välistä pohdintaa ja vuoropuhelua. 
Siinä käsiteltyjä järjestelmiä on määrä kehittää kokonaisvaltaisesti yhdessä 
sosiaalipolitiikan ja etenkin työllisyyspolitiikan kanssa. Tämän kertomuksen tavoitteena 
on auttaa jäsenvaltioita optimoimaan toimintaansa sosiaaliturvan, työnsaannin sekä 
taloudellisen ja sosiaalisen integroimisen alalla. Kertomuksessa esitetään perustietoja, 
joiden pohjalta voidaan jatkaa keskustelua ja valmistella tulevan perussopimuksen uuden 
118 artiklan (konsolidoidun version 137 artiklan) täytäntöönpanoa. 
Sisällysluettelo 
I- Toimeentulotuen asema sosiaalisen suojelun järjestelmissä 
1- Viimeinen turvaverkko 
2- Muiden etuuksien vaikutus 
3- Työni arkki noiden käytettävissä oleminen 
4- Sosiaaliset tukitoimet 
Il-Toimeentulotuen käytössä viime aikoina tapahtunut kehitys 
/- Köyhyyden vähentäminen 
2- Keitä tuensaajat ovat? 
3- Siirtyminen työttömyysavustuksesta toimeentulotukeen 
4- Järjestelmästä pois pääsyn esteet 
4-1 Sosiaalietuuksien kierre 
4-2 Työn saaminen ei aina riitä 
III- Kohti työllistymistä 
/- Mitä työllisyyspalveluilla voidaan odottaa? 
2- Miten työllistymismahdollisuuksia voidaan parantaa <* 
2-1 ie lilojen ja pate vyyden parantaminen 
2-2 Erityistoimenpiteet ja työnhäkuaikaan liittyvät mallit 
2-2-1 Kannustaminen vapaaehtoistyöhön 
2-2-2 Tuettu työ kolmannella sektorilla 
3- Pääsy työmarkkinoille 
3-1 Pääsy yrityksiin 
3-2 Työhön paluuta edistävät taloudelliset kannustimet 
3-2-1 Toimeentulotuen tason mukauttaminen 
3-2-2 Toimeentulotuesta palkkaan siirtymisen helpottaminen 
IV- Askel eteenpäin - yksilölliset integroitumisväylät 
V - Näkymät, riittävät resurssit ja etuudet taloudellisen ja sosiaalisen integroitumisen 
tukipisteenä 
Liitteet 
Neuvoston suositus 92/44l/ETY, annettu 24 päivänä kesäkuuta 1992 
Taulukot 
1- Kansalliset toimeentulotukijärjestelmät, pääasialliset palvelut ja oheisetuudet 
2- Toimeentulo- ja asumistukena sekä perheavustuksina myönnettävän tuen taso 
ostovoimapariteettina ilmaistuna 
3- Taustatietoja toimeentulotuen saajista 
4- Toimeentulotuen hakijat ja työllisyys 
5- Sosiaalistaloudellisten integroimisjärjestelmien tulokset 
Neuvosto antoi vuonna 1992 kaksi suositusta, jotka perustuvat sitoumuksiin, jotka 
komissio oli esittänyt työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön 
peruskirjan täytäntöönpanoa koskevassa sosiaalisessa toimintaohjelmassaan joulukuussa 
1989. Ensimmäinen suositus' liittyy sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja politiikkojen 
lähentämiseen, ja siinä asetetaan yhteiseksi tavoitteeksi resurssien tason takaaminen 
ihmisarvoisella tasolla. Toisessa suosituksessa esitetään periaatteet ja yksityiskohtaiset 
säännöt tämän resurssien takaamisen täytäntöönpanemiseksi. Tässä kertomuksessa 
käsitellään jälkimmäistä suositusta. 
Tämä kertomus perustuu kolmeen lähteeseen: eurooppalaiseen seminaariin3, joka 
järjestettiin Lissabonissa syyskuussa 1996, kun Portugali oli ottamassa käyttöön 
kansallista järjestelmää, jäsenvaltioissa vuonna 1997 tehtyyn tutkimukseen sekä 
Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön viimeaikaisiin selvityksiin4. Kertomuksessa 
arvioidaan toimeentulotuen asemaa sosiaalisen suojelun järjestelmissä köyhyyden 
torjunnan näkökulmasta ja analysoidaan sen vaikutusta tuensaajien sosiaaliseen ja 
taloudelliseen integroitumiseen. 
Tätä kertomusta on tarkasteltava yhdessä sen komission käynnistämän keskustelun 
kanssa, joka käsittelee sosiaalisen suojelun nykyaikaistamista ja kohentamista Euroopan 
unionissa5, ja yhdessä eurooppalaisen työllisyysstrategian6 kanssa. Kertomus on osa 
komission valmistelutyötä tulevan perussopimuksen uuden 118 artiklan (konsolidoidun 
version 137 artiklan) täytäntöönpanemiseksi. 
I - Toimeentulotuen asema sosiaalisen suojelun järjestelmissä 
Toimeentulotukijärjestelmät juontavat juurensa julkisen sosiaalihuollon alkuajoista. 
Sosiaaliapua myönnettiin köyhille ja vähäosaisille, jotka eivät kyenneet turvaamaan 
toimeentuloaan muulla tavoin. Vähimmäistoimeentulon tarjoaminen varattomille oli 
moraalinen velvollisuus ja auttoi turvaamaan yhteiskunnallista vakautta. 
Kokonaisvaltaisia sosiaalisen suojelun järjestelmiä laadittaessa järjestelmiin otettiin 
mukaan toimeentulotukijärjestelmiä vaihtelevassa määrin. 
Niissä järjestelmissä, joissa työntekoon perustuva sosiaaliturva on vallitsevana, 
toimeentulotuet, jotka ovat työttömille myönnettäviä maksuihin perustumattomia 
etuuksia, ovat kehittyneet sosiaaliturvajärjestelmien ulkopuolella. Näin on Saksassa, 
Belgiassa, Itävallassa, Ranskassa, Luxemburgissa ja Alankomaissa. 
Toimeentulotukijärjestelmien hallinto on jätetty paikallisviranomaisille. Kansalliset 
viranomaiset ainoastaan asettavat erilaisille toimenpiteille yhteisen oikeudellisen 
kehyksen. 
1 Neuvoston suositus 92/442/ETY, annettu 27 päivänä heinäkuuta 1992, EYVL L 245, 26.8.1992. 
2 Neuvoston suositus 92/44 l/ETY, annettu 24 päivänä kesäkuuta 1992, EYVL L 245, 26.8.1992. 
3, "Les politiques du revenu minimum dans l'Union européenne", Pierre Guibentif - Denis Bouget, 1997, Euroopan 
komission, Portugalin solidaarisuudesta ja sosiaaliturvasta vastaavan ministeriön ja Uniao das Mutualidades 
portuguesas -liiton yhteisjulkaisu. 
4 "Report on GM1 development in EU Member Countries in 1992-1997", Matti Heikkilä, Darren McCausland, 
valmisteluasiakirja, joulukuu 1997. 
5KOM(97) 102, lopullinen, 12.3.1997. 
0 Eurooppalaiset työllisyyden suuntaviivat; neuvoston päätöslauselma, annettu 15 päivänä joulukuuta 1997, vuoden 
1998 osalta; KOM(98) 574 vuoden 1999 osalta 
Silloin kun lähestymistapa on yleisempi ja perustuu kansalaisten tarpeisiin ja 
avustusperiaatteeseen, toimeentulotuki on tullut sosiaalisen suojelun järjestelmien 
olennaiseksi osaksi. Näin on ollut Irlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 
Pohjoismaissa ja sittemmin myös Portugalissa. Tällöin toimeentulotukijärjestelmät ovat 
kuuluneet alusta alkaen tiiviimmin sosiaalisen suojelun järjestelmiin ja valtion 
toimenpiteillä on ollut selvempi merkitys. Välimeren alueen valtiot sijoittuvat näiden 
kahden vaihtoehdon välimaastoon. Espanjan itsehallintoyhteisöt ovat toistaiseksi 
soveltaneet toimeentulotukimahdollisuutta vain harvoin, Kreikassa ei ole 
toimeentulotukea, ja Italiassa7 tuki myönnetään paikallisesti. 
Nämä erot liittyvät hallinto- ja rahoitusvastuun jakautumiseen kansallisen, alueellisen ja 
paikallisen tason kesken. Kuitenkin se, että järjestelmiin kohdistuu samanlaisia sosiaalis­
taloudellisia muutospaineita ja että niissä on ratkottava samankaltaisia ongelmia, on 
omiaan edistämään niiden täytäntöönpanon lähentymistä. 
I - 1. Viimeinen turvaverkko 
Toimeentulotuki kattaa perustarpeet hätätilassa. Se ei perustu maksuihin, se 
rahoitetaan verovaroin ja se on toissijaista perheen sisäiseen elatusvastuuseen nähden. 
Toimeentulotukijärjestelmät toimivat viimeisenä turvaverkkona henkilöille, jotka eivät 
onnistu turvaamaan toimeentuloaan muulla tavoin. Kuten suosituksessa (C-2) todetaan, 
ne toimivat erotusperiaatteella. Toimeentulotukijärjestelmillä katetaan omien ja perheen 
resurssien (riippumatta siitä, ovatko ne peräisin työstä tai muista sosiaalietuuksista8) sekä 
taatun vähimmäistoimeentulon välinen erotus. Tämä yleisperiaate pitää sisällään 
monimutkaisia ja keskenään erilaisia kansallisia täytäntöönpanoratkäisuja.9 
Jäsenvaltiot pyrkivät kattamaan perustarpeet ja täyttämään näin suosituksen (C-l-a 
kohta). Toimeentulotuen taso määritellään yleensä kansallisella tasolla, mutta siinä 
voidaan ottaa huomioon elinkustannusten alueellinen vaihtelu. Tuki on sidottu 
kuluttajahintaindeksiin tai muiden sosiaalietuuksien tasoon (suosituksen C-l c ja 
e kohta). 
Toimeentulotuen myöntäminen edellyttää hakijoiden resurssien selvittämistä. Suosituksen 
mukaisesti (B-3 kohta) resursseja koskeva edellytys liittyy kaikissa jäsenvaltioissa koko 
kotitalouteen10 eikä yksittäiseen hakijaan. Tämä on tärkein peruste tuen maksamiselle. 
Maksujen taso riippuu sitten kotitalouden kokoonpanosta. Toimeentulotuki on lisäksi 
toissijaista perheen sisäiseen elatusvastuuseen nähden. Hakijoiden on näin ollen pyrittävä 
perimään heille myönnetyt elatusmaksut tietyissä jäsenvaltioittain vaihtelevissa rajoissa. 
Se, miten toimeentulotuen luonne muita sosiaalietuuksia täydentävänä tukena 
(suosituksen B-5 kohta) on otettu huomioon, vaihtelee. Kahdeksassa jäsenvaltiossa 
(Belgiassa, Itävallassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Irlannissa, Luxemburgissa ja 
Portugalissa) edellytetään, että hakija on jo hakenut muita sosiaalietuuksia. 
7 Komissio ei ole saanut Italialta lainkaan vastauksia lähettämiinsä kyselyihin. 
8 Kaikki sosiaaliturvaan kuuluva taloudellinen tuki, myös muu toimeentuloturva. 
9 On esimerkiksi mahdollista, ettei toimeentulotukea myönnetä, vaikka työtulot ja/tai sosiaalietuudet jäävät taatun 
vähimmäistoimeentulon alapuolelle. Kysymystä käsitellään useissa luvuissa (II-4.2 ja UI-3.2.2) ja päätelmissä. 
10 Kansalliset määritelmät eroavat toisistaan. 
Toimeentulotukea voidaan kuitenkin myöntää tilapäisesti ennen muun etuuden 
myöntämistä koskevan päätöksen saamista". Useat jäsenvaltiot, kuten Alankomaat, 
Saksa ja Luxemburg, mainitsevat myös, että toimeentulotuella voidaan täydentää eläke-
tai työttömyysetuuksia. Ainoastaan tietyt Espanjan itsehallintoyhteisöt katsovat, että 
toimeentulotuki ei sovellu yhteen mainittujen etuuksien kanssa. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, Tanskassa, Ruotsissa, Suomessa ja Alankomaissa ei edellytetä, että 
hakija olisi vedonnut oikeuteensa saada muita etuuksia. Siitä huolimatta toimeentulotuki 
on viimeinen turvaverkko. 
Toimeentulotuki on maksuihin perustumaton etuus eli sen myöntäminen ei edellytä 
mitään aiemmin maksettuja maksuja. Niinpä järjestelmien rahoitus jäsenvaltioissa riippuu 
yleensä pikemminkin verotuloista kuin työtulosta maksettavista maksuista. 
Neuvoston vaatimuksen mukaisesti (suosituksen B-4 kohta) oikeutta saada 
toimeentulotukea ei ole rajoitettu ajallisesti12. Maksujen lakkauttaminen riippuu 
tuensaajan kotitalouden saavuttamasta resurssien tasosta. Ajallisen rajoituksen 
puuttumisesta huolimatta toimeentulotuki on useimmissa jäsenvaltioissa suunniteltu 
ainoastaan tilapäiseksi tueksi, jolla helpotetaan sellaisia poikkeuksellisia tilanteita, joista 
tuensaajien pitäisi selviytyä muun tuen avulla tai ilman sitä, etenkin työn avulla. 
I - 2 - Muiden etuuksien vaikutus 
Toimeentulotuki ei ole irrallinen tukimuoto, vaan se on osa sosiaalietuuksien, 
sosiaalipalvelujen ja luontoisetuuksien muodostamaa kokonaisuutta. 
Tässä kertomuksessa on käsitelty yleisimpiä tukijärjestelmiä (katso taulukko 1). 
Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa järjestelmä on jaettu kahteen etuuteen sen 
perusteella, onko tuensaaja työmarkkinoiden käytettävissä. Tietyissä jäsenvaltioissa on 
käytössä erityisiä maksuihin perustumattomia toimeentuloturvan muotoja seuraaville 
ryhmille 
- lakisääteisen eläkeiän saavuttaneet henkilöt (kuudessa jäsenvaltiossa: Belgiassa, 
Ranskassa, Espanjassa, Irlannissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa13) 
- vammaiset (seitsemässä jäsenvaltiossa vaikeasti vammaisille: Belgiassa, Espanjassa, 
Ranskassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 13) 
- yksinhuoltajaperheet (nimenomaan yksinhuoltajaperheille tarkoitettuja eriasteisia 
toimeentulotukia Belgiassa, Ranskassa, Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa13). 
Seitsemän jäsenvaltiota on asettanut järjestelmien soveltamiselle ikärajoja (18 vuotta 
Belgiassa, Irlannissa, Alankomaissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa14, 
25 vuotta Ranskassa ja Espanjassa, 30 vuotta Luxemburgissa), mikä jättää niiden 
ulkopuolelle osan työikäisestä väestöstä. Ranskassa, Espanjassa ja Portugalissa näitä 
ikärajoja lasketaan, jos kyse on perheen huoltajuudesta. Tässä kertomuksessa käsiteltyjä 
järjestelmiä sovelletaan usein myös siirtolaisiin, turvapaikanhakijoihin ja muiden kuin EU-
maiden kansalaisiin, jos he täyttävät vaaditut asumista koskevat edellytykset. 
11 Esimerkiksi Irlannissa määräystä sovelletaan usein. 
12 Espanjassa ja Ranskassa kesto on rajattu hallinnollisesti, mutta vastapainoksi uusimismahdollisuutta ei ole 
rajattu. 
1J Sisaltw Income support -etuuteen. 
14 Tietyin rajoituksin myös 16-17-vuotiaat työnhakijat. 
Eri jäsenvaltioissa myönnettävän tosiasiallisen tuen arvioinnissa on oltava erittäin 
varovainen, sillä pelkän toimeentulotuen arviointi ei yksin riitä. Sen lisäksi, että 
toimeentulotuella voidaan täydentää tiettyjä etuuksia lakisääteisesti määriteltyyn 
ylärajaan asti, kuten edellä todettiin, sen vaikutuksia vahvistavat myös suosituksessa 
tarkoitettuihin (C-l, b kohta) erityistarpeisiin myönnettävät ylimääräiset etuudet, 
luontoisedut ja palvelut. Niitä myönnetään joko automaattisesti tai harkinnanvaraisesti15. 
Niillä vastataan terveys-, asumis-, koulutus-, liikkumis-, lämmitys-, kotitalous-, vaatetus-
ja ravitsemustarpeisiin (katso taulukko 1). 
I -3. Työmarkkinoiden käytettävissä oleminen 
Kahdessatoista jäsenvaltiossa edellytetään, että henkilö on työmarkkinoiden 
käytettävissä tai valmis osallistumaan koulutukseen. Poikkeuksia tehdään sairauden, 
vammaisuuden sekä lasten tai vammaisten huoltajuuden perusteella. 
Kuten suosituksessa (B-3) todetaan, nykyisissä järjestelmissä Ranskaa lukuun ottamatta 
edellytetään, että työkykyiset tuensaajat ovat työmarkkinoiden käytettävissä, etsivät 
aktiivisesti työtä ja ovat valmiita vastaanottamaan mitä tahansa sopivaa tai asiallista 
työtä. Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa vaatimusta sovelletaan 
Unemployment Assistance- ja income-based Jobseeker's Allowance -etuuksiin. 
Ranskassa ei sovelleta tällaista vaatimusta, ja työnteko on yksi vaihtoehto muiden 
joukossa yleisessä integroitumisessa, johon tuensaajat sitoutuvat. Kuitenkin kaksi 
kolmasosaa RMI-etuuden saajista on ilmoittautunut työnhakijoiksi. 
Jäsenvaltiot määrittelevät poikkeukset työmarkkinoiden käytettävissä oloa koskevasta 
vaatimuksesta samalla tavoin. Kyseessä ovat joko vammaiset henkilöt16, henkilöt, jotka 
eivät ole työiässä, taikka henkilöt, joilla on huollettavanaan pieniä lapsia tai vammaisia 
aikuisia. Käytettävissä olevat niukat tiedot osoittavat, että sellaisten henkilöiden määrä, 
jotka eivät ole työmarkkinoiden käytettävissä, vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden 
välillä (yksi kolmasosa Ruotsissa, 87,6 prosenttia Luxemburgissa). Tämä voi riippua 
siitä, onko näille ryhmille suunnattu erityisiä tukijärjestelmiä. Lisäksi on otettava 
huomioon henkilöt, joilla on työskentelyn estävä pitkäaikainen sairaus (5 prosenttia 
Saksassa ja Portugalissa, 30 prosenttia Ruotsissa). Alkoholin, huumeiden tai muiden 
päihteiden väärinkäyttäjät; joilla on usein yliedustus toimeentulotuen saajien joukossa, 
ovat työkykyisten ja työkyvyttömien rajoilla. 
Perhevelvoitteiden osalta monissa jäsenvaltioissa tehdään tilapäinen poikkeus 
työmarkkinoiden käytettävissä olemista koskevasta vaatimuksesta silloin, kun lapset eivät 
ole vielä kouluiässä. Tietyissä maissa suhtaudutaan joustavammin yksinhuoltajaperheisiin. 
Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen on ajankohtainen kysymys. Valittu 
lähestymistapa voi vaikuttaa välittömästi lasten elämään ja koulutukseen. Lastenhoidon 
järjestäminen helpottaa vanhempien pääsyä työhön ja koulutukseen. Ruotsissa tällainen 
palvelu on maksutonta, Suomessa se on yhdistetty toimeentulotuen myöntämiseen, ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa sitä tarjotaan yksinhuoltajaperheille. Vielä on kuitenkin 
kerättävä kattavat tiedot tästä keskeisestä kysymyksestä eli pienituloisten perheiden 
ulottuvilla olevien palvelujen tarjonnasta. 
15 Myös sellaiset henkilöt, joille toimeentulotuki ei ole pääasiallinen tulonlähde, voivat saada tällaista täydentävää 
tukea. 
16 Useat jäsenvaltiot, kuten Suomi, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta, Luxemburg ja Saksa, maintsevat, että 
vammaisia varten on kehitetty erityisiä toimenpiteitä ja toimintamuotoja. 
1-4. Sosiaaliset tukitoimet 
Puolet jäsenvaltioista on toteuttanut sosiaaliseen integroitumiseen tarkoitettuja 
toimenpiteitä, jotka lii Hyvät usein koulutus- ja työllistämistoimenpiteisiin. 
Suosituksen mukaan toimeentulotukeen olisi suotavaa yhdistää taloudelliseen ja 
sosiaalisen integroitumiseen tarkoitettuja toimenpiteitä (B-3 ja C-4 kohta). Jäsenvaltiot 
ovat yhdistäneet siihen vaihtelevassa määrin esimerkiksi terveyteen, katkaisuhoitoon, 
liikkuvuuteen (ajokortti), perheen taloudenpitoon (ylivelkaantuminen), lasten 
koulutukseen, kielten opiskeluun ja kansalaisuuteen liittyviä toimenpiteitä. Useimmiten 
lopullisena tavoitteena on työllistäminen. Tietyissä jäsenvaltioissa, kuten Belgiassa, 
Espanjassa, Ranskassa ja Portugalissa, nämä toimenpiteet on kirjattu henkilökohtaisiin 
integroitumissuunnitelmiin (katso IV luku). 
II - Toimeentulotuen käytössä viime aikoina tapahtunut kehitys 
II -1. Köyhyyden vähentäminen 
Toimeentulotuki maksaa vähän verrattuna sosiaalisen suojelun kokonaiskustannuksiin, 
mutta suurimmalle osalle tuensaajista se on tärkein tulonlähde. Toimeentulotuen taso 
vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa. 
Toimeentulotuki on suunnattu kaikkein vakavimpaan resurssien puutteeseen. Sitä ei ole 
tarkoitettu ratkaisuksi kaikkiin köyhyysongelmiin Sosiaalisen suojelun järjestelmiin on 
kehitetty kokonaisvaltaisempi lähestymistapa toimeentulotuen muodostamien sosiaalisten 
tulonsiirtojen avulla. Toimeentulotuen osuus budjettimenoista on vähäinen17 ,8. Sen 
sijaan suurimmalle osalle toimeentulotuen saajista tuki on osoittautunut suurimmaksi tai 
jopa ainoaksi tulonlähteeksi. 
Toimeentulotuen ja sen pääasiallisten oheisetuuksien tosiasiallisten vaikutusten arviointi 
ei ole vielä täysin kattavaa, ja sitä voidaan syventää tulevissa kertomuksissa. Taulukossa 
2 esitetään alustava arvio toimeentulo- ja asumistuen sekä perheavustusten muodossa 
myönnettävän tuen tasosta ostovoimapariteettina ilmaistuna. Jäsenvaltioiden välillä on 
suuria eroja. Asumistuki ja perheavustukset voivat muodostaa yhteensä yli puolet 
myönnetystä tuesta. Kaksilapsisissa perheissä perheavustusten osuus koko tuesta on 7-
28 prosenttia19. Avustusten osuus on vielä suurempi yksinhuoltajaperheissä, Suomessa 
jopa 42 prosenttia. Asumistukea on vaikeampi arvioida. Se voi vaihdella jäsenvaltion 
sisällä alueittain tai jopa kunnittain ja myös tuensaajan henkilökohtaisen tilanteen mukaan 
1 "Sosiaalinen suojelu Euroopassa vuonna I997'\ yksiköiden asiakirja, huhtikuu 1998, ESSPROS:n mukaan 
sosiaalisen syrjäytymisen kustannukset muodostivat 1,6 prosenttia koko EU:ssa (Kreikka pois lukien) vuonna 1995. 
Sosiaalisen syrjäytymisen kustannukset olivat suhteellisen alhaiset useimmissa maissa, täysin tai lähes olemattomat 
Ltelu-Luroopassa. ja ainoastaan Tanskassa ja Ruotsissa niiden osuus oli yli 1 prosenttia. Luokitteluongelmia saattaa 
kuitenkin csiintyii. ja niiden vuoksi on mahdollista, että menot, joilla pyritään takaamaan, ettei henkilökohtainen 
elintaso laske vähimmäistason alle, on kirjattu muualle. 
18 ''Sosiaalinen suojelu Euroopassa vuonna 1997" - tiivistelmä, KOM(98) 243 lopullinen, yksiköiden asiakirja, 
huhtikuu 1998. Sosiaaliset tulonsiirrot muodostivat vuonna 1993 noin 30 prosenttia kotitalouksien nettotuloista 
unionissa. Noin 35 prosentille kotitalouksista ne olivat pääasiallinen tulonlähde ja ilman niitä lähes 40 prosentissa 
talouksista tulot olisivat jääneet alle puoleen kansallisesta keskiarvosta. Tulonsiirtojen jälkeenkin 17 prosenttia 
kotitalouksista on sellaisia, joiden tulot ovat tämän keskiarvon alapuolella. 
w Lapset voidaan ottaa huomioon perheavustusten kautta, jotka voivat sisältyä tai olla sisältymättä toimeentulotuen 
hakijan käytettävissä olevia tuloja koskevaan arvioon, mutta myös mukauttamalla toimeentulotuen määrää. 
Kumpaakin mallia voidaan käyttää samassa maassa. 
silloin, kun se lasketaan todellisten asumiskustannusten perusteella. Asumistuen osuus 
koko tuesta vaihtelee 7 prosentista yli 50 prosenttiin 
Näiden järjestelmien monimutkainen vuorovaikutus voi estää monia osallistumasta 
työllistymiseen tähtääviin aktiivisiin toimenpiteisiin (katso 11-4.1 kohta). Kysymystä 
käsitellään eurooppalaisten työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanoa koskevissa 
kansallisissa suunnitelmissa. 
II - 2. Keitä tuensaajat ovat? 
Tuensaajat ovat yhä useammin työnhakijoita ja yhteiskunnasta syrjäytyneitä henkilöitä. 
Yksin elävät miehet ja yksinhuoltajaperheet muodostavat suuren osan edunsaajista™. 
Osa elää toimeentulotuen varassa pitkiä aikoja. 
Toimeentulotukea saavan väestön koko ja koostumus riippuu siitä, millaisia tietyille 
erityisryhmille tarkoitettuja muita tukimuotoja, joita ei käsitellä tässä yhteydessä (katso I-
2), on saatavilla. Lisäksi toimeentulotukeen oikeutetut henkilöt eivät aina hae tukea, 
mikä johtuu ennen kaikkea tiedonpuutteesta, menettelyn hallinnollisesta mutkikkuudesta 
tai tuen hakemiseen mahdollisesti liittyvästä sosiaalisesta häpeästä21. 
Voidaan kuitenkin todeta, että tuensaajien määrä on kasvanut 1980-luvun lopulta alkaen 
kaikissa jäsenvaltioissa22. Tähän on kaksi syytä. Ensimmäinen liittyy työttömyyden 
kasvuun ja pitkittymiseen. Toinen liittyy yhteiskunnasta (esimerkiksi perheen hajoamisen, 
siirtolaisuuden, asunnottomuuden, vankeuden, rikollisuuden, ylivelkaantumisen vuoksi) 
syrjäytyneiden henkilöiden määrän kasvuun. 
Kotitalouksien kokonaismäärään suhteutettuna toimeentulotuen saajissa kahdella 
ryhmällä on yliedustus (taulukko 3). Ensimmäisen muodostavat yksin elävät henkilöt, 
pääasiassa miehet (yli puolet tuensaajista kaikissa jäsenvaltioissa Tanskaa ja Espanjaa 
lukuun ottamatta). Toinen ryhmä koostuu yksinhuoltajaperheistä, jotka ovat lähes 
yksinomaan yksinhuoltajaäitejä lapsineen (edunsaajista 10-20 prosenttia ja jopa 35-40 
prosenttia tietyissä Espanjan itsehallintoyhteisöissä). Nuorten osuus tuensaajista on 
huomattava. He turvautuvat toimeentulotukeen jo siirtyessään työelämään tai jo ennen 
sitä. 
Nämä suuntaukset kuvastavat tietyssä määrin tilanteen huononemista työmarkkinoilla. 
Ne liittyvät myös sosiaalipolitiikkaa ja etenkin sosiaalista suojelua koskeviin valintoihin. 
Esimerkiksi pariskunnilla on aliedustus riippumatta siitä, onko heillä lapsia. Syynä voi 
olla heille sosiaalisen suojelun järjestelmissä taattu sosiaaliturva ja suurempi 
todennäköisyys, että ainakin toisella vanhemmista on töitä. 
On vaikea arvioida, kauanko tukea todellisuudessa maksetaan. Vain harvoilla 
jäsenvaltioilla on käytössään tietoja asiasta, ja tietoihin vaikuttavat tietyissä tapauksissa 
järjestelmille asetetut hallinnolliset rajoitukset. Kuitenkin useat jäsenvaltiot mainitsevat, 
20 Edunsaaja = henkilö, joka saa toimeentulotukea omissa nimissään tai perheen päänä. 
Tuensaaja = henkilö, joka saa toimeentulotukea suoraan tai edellä mainitusta henkilöstä riippuvaisena 
henkilönä. 
" Tulevissa kertomuksissa voidaan käsitellä useampia tekijöitä, jotka liittyvät hakijoiden tukikelpoisuuteen, 
mahdollisiin väärinkäytöksiin sekajärjestelmien kattavuuteen. 
22 Alankomaissa tapahtunutta tilapäistä laskua lukuun ottamatta. 
että keskimääräiset maksuajat ovat yleisesti ottaen pidentyneet ja että tietyt tuensaajat 
ovat joutuneet pitkään jatkuvaan epävarmuuden tilaan. Esimerkiksi Ranskassa ja 
Suomessa tällaisessa tilanteessa on useiden vuosien ajan noin 10 prosenttia tuensaajista. 
Irlannissa lähes kolmasosa Unemployment Assistance -etuuden saajista saa etuutta yli 
kolmen vuoden ajan. Kuitenkin järjestelmät on suunniteltu lyhytaikaisiksi toimenpiteiksi 
henkilöille, joilta taloudelliset resurssit puuttuvat tilapäisesti Mitä kauemmin henkilöt 
ovat edunsaajina, sitä vaikeampi heidän on päästä pois järjestelmästä. Alankomaissa on 
arvioitu, että todennäköisyys päästä pois järjestelmän piiristä on ensimmäisenä vuonna 49 
prosenttia mutta neljäntenä vuonna enää 13 prosenttia, ja todennäköisyys löytää töitä 
laskee 15 prosentista 5 prosenttiin. 
II - 3. Siirtyminen työttömyysavustuksesta toimeentulotukeen 
Työttömyysavustusta koskevat rajoitukset ovat ajaneet monet työttömät toimeentulotuen 
piiriin. 
Kaikki jäsenvaltiot myöntävät työttömyyden lisääntymisen ja toimeentulotuen saajien 
määrän kasvun välisen yhteyden. Samalla kun työttömyys on lisääntynyt, monet 
jäsenvaltiot ovat lyhentäneet työttömyysavustusten maksuaikaa, alentaneet avustusten 
tasoa tai soveltaneet tiukempia avustusten myöntämisedellytyksiä. Toimeentulotuen 
saajista on työnhakijoita noin kolmasosa Saksassa, Belgiassa ja Ruotsissa, kaksi 
kolmasosaa Ranskassa, 86 prosenttia Portugalissa ja 90 prosenttia Irlannissa (taulukko 
4) 
Toimeentulotuki voi täydentää työttömyysavustusta silloin, kun sen henkilökohtainen tai 
kotitalouskohtainen taso on työttömyysavustusta korkeampi. Työttömyysavustus liittyy 
ainoastaan työttömään henkilöön, eikä siinä oteta huomioon hänen kotitalouttaan23. 
Esimerkiksi Saksassa 16 prosenttia 21-65-vuotiaista Sozialhilfe-etuuden saajista saa sitä 
työttömyysavustuksen lisäksi, ja 33 prosenttia heistä on pariskuntia, joilla on lapsia. 
Tämä lisää hallinnollista mutkikkuutta. 
Toimeentulotukeen turvaudutaan myös viimeisenä keinona silloin, kun 
työttömyysavustus on loppunut tai sen saamisen edellytykset eivät täyty. 
Työttömyysavustuksen (vakuutukseen perustuvan) saaminen edellyttää aikaisempaa 
työskentelyä ja sosiaalimaksujen maksamista tietyn vähimmäiskauden ajan. Ulkopuolelle 
jäävät siten 
- koulunsa päättäneet nuoret 
- henkilöt, jotka eivät ole olleet töissä pitkään aikaan tai ollenkaan 
- henkilöt, joilla on ollut osa-aikaisia tai tilapäisiä työsuhteita, jotka eivät täytä 
vähimmäisedellytyksiä. 
Tällaiset henkilöt saattavat perhetilanteestaan riippuen saada toimeentulotukea. Lisäksi 
silloin kun on asetettu alaikärajoja, osa nuorista jää kaikkien taloudellisten 
tukijärjestelmien ulkopuolelle. 
. Jîetyt jäsenvaltiot, kuten Itävalta, Saksa, Espanja, Suomi, Ranska, Portugali ja Ruotsi, 
ovat ottaneet käyttöön ylimääräisen työttömyysavustuksen, jolla pidennetään 
jtyöttömyysvakuutuskauden kestoa, yleensä alhaisemmalla tasolla ja erilaisin edellytyksin 
23 Lukuun ottamatta Irlantia (jossa Unemployment Benefit -etuus on vain hiukan Supplementary Welfare Allowance -
etuutta suurempi) ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa (jossa income-based JSA -etuus on samantasoinen kuin Income 
Support -etuus). 
10 
eri jäsenvaltioissa. Kuitenkin silloin, kun tämän avustuksen saaminen edellyttää 
työttömyysavustuksen saamista, samat ryhmät jäävät jälleen ulkopuolelle. Tämä voi 
johtaa siihen, että kyseiset henkilöt lakkaavat etsimästä töitä, koska yleiset 
työllistämistoimenpiteet eivät ole toimeentulotuen saajien ulottuvilla samalla tavoin kuin 
työttömyysavustusten saajilla (katso III-l). Irlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 
Tanskassa ja Luxemburgissa työnhakijoille on ainoastaan kahdenlaisia etuuksia, joista 
toinen perustuu maksuihin ja töinen ei. Kummankin tuen saajilla on oikeus samanlaisiin 
yleisiin työllistämistoimenpiteisiin. 
Siirtyminen työttömyysavustuksista toimeentulotukeen johtaa usein siihen, että vastuu 
siirtyy kansallisista talousarvioista alueellisiin ja/tai paikallisiin talousarvioihin. Tämä voi 
johtaa siihen, että työttömyydestä pahiten kärsiviin alueisiin kohdistuu huomattavia 
paineita. 
II - 4. Järjestelmästä pois pääsyn esteet 
Sosiaalietuusmekanismien mutkikkuus ja työmarkkinoiden epävarmuus voivat 
vaikeuttaa järjestelmästä pois pääsyä. 
Järjestelmästä pois pääsy edellyttää, e^tä tulot ylittävät vähimmäistulorajat muiden 
etuuksien, työn tai perhetilanteen muuttumisen ansiosta. Esteet voivat olla 
henkilökohtaisia, mutta ne voivat myös liittyä järjestelmien varsinaiseen toimintaan. 
H - 4-2. Sosiaalietuuksien kierre 
Toimeentulotuella voidaan täydentää muita avustuksia silloin, kun maksettavien määrien 
avulla ei ole mahdollista päästä taatulle tulotasolle. Edellä käsitellyn 
työttömyysavustuksen lisäksi kyseessä voivat olla myös työkyvyttömyys-, sairaus- tai 
eläkeavustukset (taulukko 4). Järjestelmistä pois pääsy riippuu tällöin muita etuuksia 
täytäntöönpantaessa tehtävistä päätöksistä. 
Toimeentulotukea käytetään myös yhdessä muiden etuuksien ja palvelujen kanssa, mikä 
on omiaan mutkistamaan niiden myöntämismenettelyä ja -edellytyksiä. Hakijat, joilla on 
tilanteensa vuoksi eniten mukautumisvaikeuksia, törmäävät helpoimmin tähän 
hallinnolliseen mutkikkuuteen. He jatkavat etuuksien hakemista lisätäkseen 
turvallisuuttaan. Ei ole ihme, että he suhtautuvat varauksellisesti etuuksien lopettamiseen, 
koska tarjotut työpaikat ovat epävarmoja eikä paluu toimeentulotukeen houkuttele. 
He eivät myöskään saa aina aktiivista tukea työnhakuun tai koulutukseen, mikä lisää 
masennusta. Kuten useat jäsenvaltiot toteavat, pelkkä hakemusten käsittely kuormittaa 
usein raskaasti paikallista henkilöstöä, eikä sillä ole aikaa toteuttaa sosiaaliseen ja 
taloudelliseen integroitumiseen tähtääviä toimenpiteitä. 
Kaiken tämän perusteella voidaan todeta, että vielä on tehtävä paljon, jotta voitaisiin 
yksinkertaistaa menettelyjä, kuten suosituksessa kehotetaan (C-6 kohta), lisätä 
järjestelmien tehokkuutta ja toteuttaa tavoitteet, jotka jäsenvaltiot ovat itselleen 
asettaneet sosiaali- ja työllisyyspolitiikan tehostamisen alalla. 
II - 4-2. Työn saaminen ei aina riitä 
Kaikissa jäsenvaltioissa osa tuensaajista tekee palkkatyötä. Heitä on puolet social bidrag 
-etuuden saajista Ruotsissa (20 prosenttia on kokopäivätyössä), 13 prosenttia Ranskassa, 
11 
Suomessa ja Alankomaissa, 8 prosenttia Luxemburgissa ja 5,3 prosenttia Portugalissa 
(taulukko 4). Saksa ilmoittaa, että palkkatyön tekijöiden osuus on jälleen nousussa, ja 
heitä on 7,4 prosenttia SozialhiIfe-Qtuuden saajista. Jäsenvaltiot eivät ole kiinnittäneet 
ilmiöön aikaisemmin juurikaan huomiota. Nyt se on korostumassa, kun kehittymässä on 
osa-aikatyön ja epätyypillisten työsuhteiden muotoja. 
Voidakseen vastata tällaisiin uusiin tilanteisiin ja helpottaakseen siirtymistä työhön ilman 
tulojen menetystä jäsenvaltiot ovat kehittäneet erilaisia malleja, joilla toimeentulotuki 
säilytetään pysyvästi tai tilapäisesti palkan lisänä (asiaa käsitellään yksityiskohtaisesti III-
3.2.2 luvussa) Tällaiset mahdollisuudet voivat myös johtaa tuensaajien määrän kasvuun. 
III - Kohti työllistymistä 
Jäsenvaltioita 80-luvulta alkaen koetelleet talous- ja budjettiongelmat ovat nostaneet 
uudelleen esiin kansallisiin säännöksiin24 sisältyvän edellytyksen, jonka mukaan 
tuensaajan on oltava työmarkkinoiden käytettävissä. Tällä hetkellä kyse on aktiivisesta 
työmarkkinoiden käytettävissä olosta, ja käsitettä sopiva tai asiallinen työ, joka on 
otettava vastaan, on lievennetty. Kuitenkin vain harvat löytävät työtä itse tai yleisten 
koulutus- ja työllistämistoimenpiteiden avulla. Niinpä jäsenvaltiot pyrkivät parantamaan 
tuloksia ja kohdentamaan rajallisia resursseja niitä eniten tarvitseville. 
Tässä luvussa ei tarkastella kaikkia työnhakijoita koskevia toimenpiteitä vaan 
keskitytään niihin vaiheisiin, jotka toimeentulotuen saajien on käytävä läpi saadakseen 
työtä, jäsenvaltioiden toteuttamiin toimenpiteisiin heidän auttamisekseen (suositus, C-5) 
sekä haettavaa työtä koskeviin laatuvaatimuksiin. 
III - /. Mitä työllisyyspalveluilta voidaan odottaa? 
Palveluilta voidaan odottaa, että ne sovittavat toimenpiteensä yhteen toimeentulotuen 
hallintopalvelujen kanssa ja huolehtivat tuensaajista aiempaa paremmin. 
Työmarkkinoiden käytettävissä olevien toimeentulotuen saajien pääasiallisena 
työnsaantikeinona on työvoimatoimistoon ilmoittautuminen25. Se on periaatteessa yksi 
tapa kohdella tuensaajia samalla tavoin kuin muitakin. Siirtyminen 
työttömyysavustuksista toimeentulotukeen merkitsee useimmissa jäsenvaltioissa 
muutoksia etuuksien hallinnoinnissa ja maksamisessa. 
Toimeentulotuensaajien asiat kuuluvat pikemminkin sosiaali- kuin työllisyyspalvelujen 
tehtäväkenttään. Palvelut toimivat kuitenkin usein toisistaan riippumatta. Perinteisesti 
sosiaalipalvelujen toimenpiteillä ei ole pyritty torjumaan työttömyyttä, jota pidetään 
yhtenä monista asiakkaiden ongelmista. Tietyissä jäsenvaltioissa sosiaalipalveluille on 
kuitenkin annettu aktiivisempi tehtävä työllisyyden alalla. Sosiaaliviranomaiset eivät 
korvaa työvoimatoimistoja vaan niiden vastuulla on pikemminkin kehittää 
työmarkkinoihin liittyvää erityistoimintaa. 
21 Ranskaa lukuun ottaintta, katso 1-3. 
25 Ilmoittautuminen on pakollista titeyissä jäsenvaltioissa. 
12 
Tietyt jäsenvaltiot, jotka tiedostavat sen, että tällainen palvelujen lokerointi on haitallista 
toimeentulotuen saajien ammatillisen tulevaisuuden kannalta, pyrkivät lähentämään niitä 
toisiinsa Ensimmäinen vaihe on tuensaajien asettaminen pitkäaikaistyöttömien tavoin 
etusijalle työllistämistoimenpiteissä Näin ovat toimineet esimerkiksi Belgia, Ranska, 
Saksa ja Portugali. Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta toimivat käytännössä samoin, 
koska ne eivät erottele näihin kahteen työnhakijaryhmään kuuluvien hakijoiden 
avustuksia. Saksassa Sozialhi 1/e-etuuden saajat voivat osallistua pitkäaikaistyöttömien 
työllistämiseksi tarkoitettuun tukiohjelmaan26, kuitenkin niin, että heidän osuutensa saa 
olla enintään 20 prosenttia osallistujista. Portugalissa Rendimento minimo garantido -
etuuden saajat ovat etusijalla Euroopan sosiaalirahaston osarahoittamissa toimenpiteissä. 
Toinen menetelmä on vaativampi ja hitaampi. Siinä pyritään motivoimaan 
työllisyyspalveluja ottamaan enemmän huomioon suurimmissa vaikeuksissa olevat 
henkilöt ja kehittämään yhteistyötä toimeentulotukea hallinnoivien palvelujen kanssa. 
Belgian Centre fmblie d'aide sociale -toimistot toimivat usein yhteistyössä koulutus- ja 
työllisyyspalvelujen kanssa. Ranskassa Agence Nationale Pour l'Emploi -toimistojen on 
keskityttävä suurimmissa vaikeuksissa oleviin henkilöihin. Saksassa työllisyysasioita 
hoitava liittovaltion viranomainen ja liittovaltion paikallisviranomaisten keskusliitto 
julkaisivat vuonna 1998 oppaan27, jolla kannustetaan työllistämis- ja sosiaalipalveluja 
tekemään yhteistyötä SozialhiIfe-etuutta saavien henkilöiden ammatillisen integroimisen 
alalla 
Alankomaiden työllisyyspalvelut keskittyvät toiminnassaan vaikeasti sijoitettaviin 
henkilöihin. Nämä ryhmät määritellään yhdessä sosiaalipalveluista vastaavien 
paikallisviranomaisten kanssa. Julkiset työllisyyspalvelut, sosiaalitoimistot ja 
sosiaalipalvelut on määrä koota vuoteen 2001 mennessä niin kutsuttuihin työtä ja tuloja 
hoitaviin keskuksiin, joissa kaikki työnhakijat ja sosiaalietuuksien hakijat voivat asioida 
yhdellä luukulla28. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sosiaalietuuksista vastaavien 
virastojen henkilöstö toimii samoissa tiloissa kuin työllisyyspalvelut, jotka vastaavat 
kaikista .ASVJ-etuuden saajista29. Työllisyyspalvelujen asemaa on vahvistettu, ja ne 
toimivat yhteistyössä useiden paikallisten toimijoiden kanssa New Deal -ohjelmien 
toteuttamiseksi. 
Kun sosiaalipalvelut ja työllisyyspalvelut tekevät enemmän yhteistyötä, ne voivat lähentää 
menetelmiään ja sopeuttaa niitä paremmin tavoitteita vastaaviksi. Näin saadaan myös 
usein yhdistettyä hallinnollinen vakiopalvelu henkilökohtaisempaan tukeen, mistä ovat 
osoituksena jäljempänä esitetyt yksilölliset integroitumisväylät (luku IV). 
III - 2. Miten työllistymismahdollisuuksia voidaan parantaa? 
Kova kilpailu ja taitojen puute rajoittavat yleisiin koulutustoimenpiteisiin 
osallistumisia. Työllistymismahdollisuuksia parantavilla erityistoimenpiteillä voidaan 
auttaa paikkaamaan koulutuksen puutteita. 
lb_ "Aktion Beschäftigungshilfen fur Langzeitarbeitlose 1995 bis 1999", 10.2.1995. 
1 'Leitfaden för Sozialhilfeträger und Arbeitsämter zur beruflichen Eingliederung Arbeitsloser", Bundesanstalt fur 
Arbeit und Bundesvereinigung der Kommunalen Spitzenverbände, Nurnberg/Köln, März 1998. 
2K SZW, sosiaaliasioista ja työllisyydestä vastaava ministeriö, 'The other face of the Netherlands, about preventing 
and combating hidden poverty and social exclusion", progress report, April 1997. 
29 Henkilöt, joilla on erityisiä sosiaalisia ongelmia, ohjataan erillisiin sosiaalipalveluihin. 
13 
III - 2-1. Taitojen ja pätevyyden parantaminen 
Ainoastaan muutama prosentti toimeentulotuen saajista (taulukko 5) on koulutuksessa 
tai työharjoittelussa. Vaikka he voisivat taloudellisista rajoitteista huolimatta osallistua 
tavanomaisiin koulutustoimenpiteisiin, käytännössä heiltä puuttuu usein sisäänpääsyn tai 
koulutuksen täysipainoisen hyödyntämisen edellyttämiä taitoja ja pätevyyttä. 
Tanskassa Lov om Kommiwal AkliveringM) velvoittaa kunnat järjestämään aktivoivaa 
koulutusta (20 prosenttia aktivointitoimenpiteisiin osallistuvista henkilöistä) ja 
työharjoittelua (60 prosenttia). Yhdistyneessä kuningaskunnassa työnhakijat, jotka voivat 
osallistua New Deal -ohjelmaan, voivat saada paikallisten yhteistyökumppaneiden 
tarjoamaa aktivoivaa koulutusta neljän (jateway-vaiheUa edeltävän kuukauden ajan. 
Niille New Deal -ohjelmaan osallistujille, jotka eivät ole saattaneet päätökseen pakollista 
keskiasteen koulutustaan31, voidaan tarjota enintään vuoden pituista 
kokopäiväkoulutusta. Ruotsi on kehittämässä kansallista toimintaohjelmaa, jossa on 
mukana monivuotinen (1997-2002) aikuiskoulutusaloite ja työmarkkinalaitokset 
(Arbetsmarknadsinstituts). Aktivoivaa koulutusta tarjotaan kuitenkin ensisijaisesti 
henkilöille, jotka ovat jo täyttäneet oppivelvollisuutensa. 
Tarjolla oleva erityiskoulutus on kuitenkin rajallista ja lyhytkestoista, eikä sitä käytetä 
paljoa Tämä ei johdu ainoastaan taloudellisista rajoitteista vaan yleisemmin sellaisten 
selkeiden toimintasuunnitelmien puuttumisesta, joilla voitaisiin paikata kansallisissa 
koulutusjärjestelmissä olevia aukkoja. 
Koulutus voidaan myös yhdistää yrityksissä tapahtuvaan, yleensä lyhytkestoiseen 
harjoitteluun Työnantajille maksetaan harjoittelupaikan tarjoamisesta taloudellinen 
korvaus (esimerkiksi Saksassa, Luxemburgissa, Belgiassa, Ranskassa, Tanskassa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Saksassa on kehitetty pitkäaikaistyöttömille 
kolmikantamalli (työntekijä, työnantaja, julkinen työvoimatoimisto). Kyseessä on 
integroimissopimus, jossa taataan tietty koulutusaika, jonka kustannuksista vastaa 
työvoimatoimisto. Yhdistyneen kuningaskunnan nuorille tarkoitetussa New Deal 
-ohjelmassa työnantajat allekirjoittavat laatusitoumuksen, joka koskee erityisesti 
tarjottavaa koulutusta. 
III - 2-2. Erityistoimenpiteet ja työnhakuaikaan liittyvät mallit 
Yhdeksän jäsenvaltiota (Saksa, Belgia, Tanska, Espanja, Ranska, Luxemburg, 
Alankomaat, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta) on kehittänyt toimenpiteitä, joiden 
lopullisena - usein pitkän aikavälin - tavoitteena on työttömien palauttaminen 
työmarkkinoille. Useimmissa jäsenvaltioissa toimenpiteet on varattu henkilöille, joiden 
katsotaan olevan työmarkkinoiden käytettävissä. Tietyissä valtioissa toimenpiteet 
koskevat myös henkilöitä, joiden kohdalla käytettävyysvaatimuksesta on tehty poikkeus, 
kuten yksinhuoltajaperheitä ja iäkkäitä ihmisiä (Tanskassa, Luxemburgissa ja 
Alankomaissa'2). Ranskassa ja Portugalissa ne ovat kaikille tuensaajille avoimia 
vaihtoehtoja. 
III -2-2-1. Kannustaminen vapaaehtoistyöhön 
30 Korvattu 1. heinäkuuta 1998 Lov om Aktiv Social-Politik -lailla. 
31 Ammatillinen näyttökoejärjestelmä National Vocational Qualification, taso 2. 
32 Yksinhuoltajaperheet, yli 57,5-vuotiaat, sosiaalisista tai lääketietellisistä syistä poikkeukseen oikeutetut. 
14 
Mainituissa yhdeksässä jäsenvaltiossa yleishyödyllisiä tehtäviä tarjoavat ennen kaikkea 
kunnat Tehtävät liittyvät julkisten tilojen ja rakennusten kunnossapitoon, ympäristöön, 
julkisiin palveluihin ja sairaaloihin. Osallistujat saavat toimeentulotuen lisäksi palkkion tai 
kulukorvauksen. 
Toimenpiteillä vältetään täydellinen toimettomuus ja vähennetään sosiaalista 
syrjäytymistä. Niillä autetaan ennen kaikkea henkilöitä, jotka eivät voisi palata 
välittömästi työelämään ja siihen liittyviin velvoitteisiin. Toimenpiteet eivät kuitenkaan 
vastaa työmarkkinoiden todellisia olosuhteita työn luonteen tai työtapojen osalta. 
Osallistujat ovat edelleen täysin riippuvaisia sosiaalietuuksista, eivätkä he voi palata 
vakuutuksiin perustuvaan sosiaalisen suojelun järjestelmään eivätkä saada oikeutta 
työttömyys- tai eläke-etuuksiin, lukuun ottamatta tietyissä jäsenvaltioissa käytössä olevaa 
maksuihin perustumatonta vähimmäistoimeentuloa. Toimenpiteet jäävät näin ollen 
rajallisiksi. Ne ovat marginaalisia Ranskassa, ja niiden merkitys on vähenemässä Saksassa 
ja Luxemburgissa, joissa on annettu etusija seuraavaksi käsiteltävälle vaihtoehdolle. 
III - 2-2-2. Tuettu työ kolmannella sektorilla 
Tätä vaihtoehtoa käytetään paljon maissa, joissa se on jo käytössä. Paikallisviranomaiset 
kannustavat työttömiä luomaan työpaikkoja osuus- ja yhteisötalouden, lähipalvelujen ja 
julkisten palvelujen alalla ja työllistämään niillä itse itsensä. Luonteeltaan nämä työpaikat 
muistuttavat vapaaehtoistyötä (2.2.1 ), mutta ne ovat paremmin organisoituja ja niistä 
tehdään usein työsopimus. Työstä maksetaan sosiaalimaksuja, mikä mahdollistaa paluun 
sosiaalivakuutusjärjestelmien piiriin. Työt ovat ennen kaikkea seuraavanlaisia: 
- Espanjassa empleo social 
- Belgiassa ( entres Publics d'Aide Sociale -keskukset palkkaavat minimex-etuuden 
saajia työskentelemään paikallisyhteisöissä tai kansalaisjärjestöissä 
- Saksassa kunnat luovat työpaikkoja etenkin nuorille Hilfe zur Arbeit -ohjelman avulla 
- Ranskassa contrats emploi solidarité (CES)33, ja contrats emploi consolidé (CEC), 
joissa etusijalla ovat /^//-etuuden saajat 
- Tanskassa työharjoittelu julkisen sektorin työnantajilla 
- Luxemburgissa Affectations temporaires indemnisées 
- Irlannissa (immunity employment programmes 
- Alankomaissa Banenpool ja Melkert-kokéûut. 
Näiden toimenpiteiden kehittäminen kuormittaa voimakkaasti paikallisviranomaisia ja on 
saanut tietyt jäsenvaltiot harkitsemaan uudelleen talousarvioiden, henkilöstön ja vastuun 
jakautumista. Rahoituksen osalta tilanne on hyvin erilainen eri valtioissa. Luxemburgissa, 
Portugalissa ja Ranskassa34 talousarvio on kansallinen mutta hallinto hajautettu. 
Ruotsissa ja Saksassa kunnat vastaavat täysin toimeentulotukijärjestelmän 
kustannuksista. Muissa jäsenvaltioissa kustannukset jakautuvat paikallisten ja kansallisten 
viranomaisten kesken Talousarvio ei ole kuitenkaan ainoa ongelma. Ongelmana voi olla 
myös, riittääkö paikallisviranomaisten henkilöstö ja asiantuntemus työpaikkojen luomisen 
organisointiin 
33 Ne kattavat 40 prosenttia /?AY/-etuuden saajien työllistämisestä. /£M7-etuuden saajien osuus allekirjoitetuista 
CES'-sopimuksista on 30 prosenttia. 
34 Lisäksi jokaisen departementin on varattava 20 prosenttia RMI-txien talousarviosta erityisiin 
integroimistoimenpiteisiin (terveys, asuminen jne.), millä voidaan tukea tuettuja sopimuksia. 
15 
Tarjotut työt ovat valtaosin kehnoja, huonosti palkattuja, osa-aikaisia ja lyhytkestoisia, 
eikä niiden jatkumisesta ole takeita. Vain harvoissa malleissa työsuhteen kesto on vuotta 
pidempi3\ Sopimuksen tehneet henkilöt eivät saa aina sellaista työkokemusta, jota he 
voisivat hyödyntää myöhemmissä työpaikoissa, vaan heidän on edelleen vaikea palata 
pysyvästi työmarkkinoille. Vuonna 1996 Alankomaissa tuetun sopimuksen tehneistä 
henkilöistä 6 prosenttia sai vakituisen työpaikan. Luxemburgissa osuus oli 16 prosenttia 
vuonna 1995. Ranskassa 27 prosenttia henkilöistä, jotka alkoivat saada RMI-etuutta 
vuonna 1996, oli töissä vuotta myöhemmin. Heistä 44 prosentilla oli tuetut sopimukset36, 
joista kolme neljäsosaa oli osa-aikaisia sopimuksia, jotka työntekijöiden oli ollut pakko 
hyväksyä kokoaikatyötä odottaessaan. 
III - 3. Pääsy työmarkkinoille 
Toimeentulotuen saajille on suunnattu vain vähän toimenpiteitä. Jäsenvaltiot 
kiinnittävät erityistä huomiota työelämään siirtymiseen siten, että tulonmenetyksiltä 
vältytään. 
\W-3-l. Pääsy yrityksiin 
Monet kannustimet on suunnattu työnantajille. Tavallisimpia ovat sosiaalikuluissa 
tukeminen tai niiden alentaminen määräaikaisissa työsuhteissa. Näitä kannustimia 
käytetään useimmissa jäsenvaltioissa, vaikka toimenpiteitä ei ole tarkoitettu erityisesti 
toimeentulotuen saajille. Saksa, Luxemburg, Belgia, Alankomaat, Ranska ja Yhdistynyt 
kuningaskunta kannustavat työnantajia palkkaamaan toimeentulotuen saajia. 
Toimenpiteitä on toteutettu sen välttämiseksi, että nykyistä henkilöstöä korvattaisiin 
tuetuilla työntekijöillä. Toimenpiteillä kannustetaan työnantajia jatkamaan työsuhdetta 
tuetun kauden jälkeen (vakiosopimukset Luxemburgissa, kolmikantasopimukset 
Saksassa, New Deal -vaihtoehdon laatuvaatimusten täyttämistä koskevat sitoumukset 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja contrats initiative emploi (CIE) -sopimukset 
Ranskassa). Kokemukset ovat osoittaneet, että työnantajien asenne on yleisesti ottaen 
varauksellinen. Myöhemmin vakituisen työpaikan saavien osuus on kuitenkin suurempi 
kuin aiemmin käsitellyissä vaihtoehdoissa, mikä johtuu pääasiassa siitä, että työnantajat 
valikoivat työntekijät näiden aloittaessa. Tulevaisuudessa olisi hyödyllistä arvioida 
saatujen työpaikkojen laatua 
Taloudellisten kannustinten lisäksi useat jäsenvaltiot pyrkivät herättämään yritysten ja 
niiden työntekijöiden sosiaalista vastuuta. Tanskassa järjestettiin aiheesta kansallinen ja 
eurooppalainen keskustelu vuonna 199737. Ranskassa ja Portugalissa 
työmarkkinaosapuolet on otettu mukaan integroitumista käsitteleviin toimikuntiin, joiden 
tarkoituksena on luoda työtilaisuuksia paikallisella tasolla. Belgiassa sosiaalitoimistot 
(CPAS) etsivät yhteistyömahdollisuuksia yritysten kanssa. 
Ranskassa, Espanjassa, Irlannissa ja Portugalissa toimeentulotuen saajat voivat saada 
tukea itsensä työllistämiseen tai yrityksen perustamiseen. Maat myöntävät myös 
erityistukea sellaisten integroimisyritysten perustamiseen, jotka ottavat vastaan ja 
35 Lukuun ottamatta esimerkiksi Irlantia, jossa vaikeasti työllistettävät yli 35-vuotiaat voivat saada 3-vuotisia 
sopimuksia, ja Ranskaa, jossa CE( "-sopimukset voidaan uusia enintään viideksi vuodeksi. 
30 Lukuun sisältyvät myös HI-3 kohdassa käsitellyt yritystuet. 
"1 Jn nouveau partenariat pour la cohésion sociale", Kööpenhamina, kesäkuu 1997. 
16 
työllistävät vaikeuksissa olevia ja työmarkkinoilla heikoimmassa asemassa olevia 
henkilöitä 
111 - 3-2. Työhön paluuta edistävät taloudelliset kannustimet 
Jos tarkastellaan keskimääräisen palkan suhdetta toimeentulotukeen , taloudellinen 
kannustin työn hakemiseen yleensä säilyy yksin elävillä henkilöillä, joita on lähes puolet 
kaikista toimeentulotuen saajista Euroopan unionissa. Korvaamisaste on huomattavasti 
suurempi kaksilapsisilla pariskunnilla, kun ainoastaan toinen vanhemmista palaa työhön. 
Kun otetaan huomioon molempien vanhempien työssäkäynti, mikä on yleinen tilanne 
Pohjoismaissa ja yleistyy muuallakin unionissa, korvaamisaste laskee. 
Yksinhuoltajaperheiden osalta korvaamisasteet ovat tietyssä määrin aliarvioituja, sillä 
huomioon ei ole otettu lastenhoitokustannuksia, jotka ovat ratkaiseva tekijä työhön 
paluun kannalta. 
Toimeentulotuen ja minimipalkan™ suhteesta keskustellaan monissa jäsenvaltioissa. Olisi 
40 hyödyllistä voida arvioida tulevaisuudessa korvaamisastetta suhteessa minimipalkkaan 
sillä on hyvin todennäköistä, että työhön palattaessa palkka on minimipalkan luokkaa 
III - 3-2-1. Toimeentulotuen tason mukauttaminen 
Jäsenvaltiot eivät käytä toimeentulotuen varsinaisen tason alentamista keinona, jolla 
edistettäisiin työhön paluuta. On vaikeaa puuttua tasoihin, joita pidetään toimeentulon 
alarajoina, sillä niiden alittamista olisi vaikea perustella. Jäsenvaltiot ovat kuitenkin 
tehostaneet seuraamuksia, joita aiheutuu jos henkilö kieltäytyy työstä tai 
integroitumistoimenpiteistä. Avustuksen maksaminen voidaan keskeyttää muutamiksi 
kuukausiksi tai pidemmäksikin aikaa, jos kieltäytyminen on toistuvaa (Belgia, Espanja, 
Ranska, Luxemburg ja Portugali). Avustuksen määrää voidaan myös pienentää (20-
25 prosenttia Tanskassa, Saksassa ja Suomessa, 15, 30 ja lopuksi 100 prosenttia 
Alankomaissa, 40 prosenttia henkilökohtaisesta etuudesta Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa). Henkilöillä, joille on määrätty seuraamuksia, on yleensä oikeus hakea 
päätökseen muutosta. Seuraamusten yleisyydestä on käytettävissä vain vähän tietoja (2,1 
prosenttia tuensaajista Portugalissa, 2,8 prosenttia Luxemburgissa, 5 prosenttia 
allekirjoitetuista integroitumissopimuksista Ranskassa). 
IW-3-2-2. Toimeentulotuesta palkkaan siirtymisen helpottaminen 
Helpottaakseen siirtymistä palkkatyöhön kuusi jäsenvaltiota (Belgia, Tanska, Saksa, 
Ranska, Irlanti ja Alankomaat) on ottanut käyttöön siirtymäkausia (1-3 vuotta), joiden 
aikana toimeentulotuki voidaan maksaa osittain tai kokonaan yhtä aikaa palkan kanssa41. 
Alankomaissa ja Irlannissa tavoitteena on ollut kannustaminen osa-aikatyöhön 42. 
Luxemburgissa työtulot jätetään huomioimatta 20 prosenttiin asti taattujen tulojen 
kokonaismäärästä, eikä tätä ole rajoitettu ajallisesti. Toimeentulotuen ja palkan 
yhtäaikainen kertyminen on mahdollista jatkuvasti Irlannissa aina 30:en ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa 16 tuntiin viikossa43. Tämän lisäksi sovelletaan in-work benefits 
38 Tai kaksi kolmasosaa näistä palkoista, asumistuet ja perhe-avustukset mukaan luettuina, taulukko 3.4, s. 35 
julkaisussa "Systèmes de prestations et incitations au travail", OECD, vuoden 1998 painos. 
w Käytössö kuudessa jäsenvaltiossa. 
10 Kokoaikatyöstä. 
" Toisinaan alenevasti. 
"Alankomaat: yli 57,5-vuotiaille ja yksinhuoltajaperheille, joilla on alle 5-vuotiaita lapsia. Irlanti: Unemployment 
Assistance- ja Lone Parents Assistance -etuuksien osalta. 
Toimeentulotukea koskevien tavanomaisten edellytysten mukaisesti. 
17 
-etuuksia, jotka on varattu yksinomaan lapsiperheille".. Ainoastaan tietyissä Espanjan 
ilsehallinloyhlcisoissa palkan ja toimeentulotuen yhtäaikainen saaminen on estetty Samaa 
lähestymistapaa voitaisiin soveltaa myös oheisetuuksiin, kuten asumistukiin Irlannissa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Toimeentulotuen saajia rohkaistaisiin vastaavasti 
enemmän hyödyntämään työskentelymahdollisuuksia. Tähän mennessä vain harvat 
jäsenvaltiot ovat ryhtyneet tällaiseen menettelyyn. Menettelyn mutkikkuus ja toimivallan 
jakautuminen hallinnon eri tasojen kesken hidastaa todennäköisesti sen etenemistä. 
Tällaisten toimenpiteiden tehokkuus riippuu työskentelyoikeuden, sosiaalisen suojelun, 
aktiivisten koulutus- ja työllistämistoimenpiteiden sekä verotusjärjestelmien välisestä 
oikeanlaisesta vuorovaikutuksesta. Jäsenvaltiot ovat kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä 
käsittelevän komission valkoisen kirjan45 mukaisesti ryhtyneet alentamaan työn sivukuluja 
kouluttamattoman työvoiman osalta. Lisäksi jäsenvaltiot ovat sitoutuneet 
työllisyyspolitiikkaa koskeviin suuntaviivoihin46, joilla pyritään tarkastelemaan avustus- ja 
verotusjärjestelmiä ja asettamaan niille uudet tavoitteet sekä kannustamaan työttömiä ja 
työelämän ulkopuolella olevia etsimään ja hyödyntämään työllisyys- ja 
koulutusmahdollisuuksia. 
IV- Askel eteenpäin - yksilölliset integroitumisväylät 
Ainoastaan pieni osa tuensaajista poistuu toimeentulotuen piiristä työpaikan saamisen 
vuoksi. Tilanteen parantamiseksi ollaan kehittämässä lähestymistapaa, jossa 
yksilöllisen sopimuksen allekirjoittaneet henkilöt sitoutuvat laatimaan henkilökohtaisia 
suunnitelmia. 
Niissä jäsenvaltioissa, joilla on käytettävissään tietoja asiasta (taulukko 5), 
toimeentulotuen piiristä poistuu vuosittain 6-33 prosenttia tuensaajista, mikä ei selity 
pelkästään työpaikan löytämisellä. Työpaikan löytyminen on syynä kahdessa 
kolmasosassa tapauksista Ranskassa ja 13 prosentissa Alankomaissa, mutta työpaikkojen 
pysyvyyttä on mahdotonta arvioida. Jäsenvaltiot ovat joutuneet tutkimaan muita 
sosiaalisen integroitumisen aloja ja käsittelemään niitä lukuisia sekä henkilökohtaisia että 
institutionaalisia esteitä, joita toimeentulotuen saajat voivat kohdata. Esteet voivat liittyä 
esimerkiksi perhetaustaan, koulutukseen ja asumiseen, ja ne voivat vaarantaa 
mahdollisuudet löytää ja säilyttää työpaikka. 
Sosiaalityöntekijät, jotka ovat usein toimeentulotuen saajien ensimmäisiä 
keskustelukumppaneita, kertovat, että tulevaisuuden suunnittelu ja suunnistaminen 
koulutus- ja työllisyystoimenpiteiden muuttuvassa viidakossa on yleensä vaikeaa. 
Tilanteen korjaamiseksi on kehitetty neuvontaa ja palveluja, jotka auttavat ihmisiä 
selviämään syrjäytymisestä ja siirtymään vaiheeseen, joka vastaa paremmin heidän 
henkilökohtaista kehitystään. 
Yksilöllisiä toimintasuunnitelmia laaditaan. Niiden avulla saavutetaan pitkällä aikavälillä 
yhtenäisempi lähestymistapa, jossa otetaan huomioon perhetausta ja sosiaalinen 
44 Yhdistyneessä kuningskunnassa on meneillään muita ryhmiä koskeva kokeiluhanke. Irlannissa Back to Work 
Allowance -etuudella tuetaan kolmen vuoden ajan alenevasti uusia työpaikkoja tai itse itsensä työllistämistä. In-
work benefits -etuuksissa otetaan huomioon asumiskustannukset. 
1SK()M(')8) 700 lopullinen. 
'" Työllisyyspolitiikkaa koskevat suuntaviivat vuodeksi l()'W, 4 kohta, K()M(9X) 574 lopullinen. 
18 
ympäristö Suunnitelmiin voi sisältyä esimerkiksi sosiaaliseen itsenäisyyteen (kielten 
opiskelu, ajokortti, katkaisuhoito jne), perheeseen (lasten kouluttaminen, 
ylivelkaantuminen jne), keskinäiseen paikalliseen apuun, asumiseen, koulutukseen ja 
kansalaistaitojen opetteluun liittyviä toimenpiteitä. Monissa tapauksissa lopullisena 
päämääränä on työllisyys. 
Jäsenvaltiot ovat omaksuneet lähestymistavan eriasteisesti. Siihen sisältyy esimerkiksi 
seuraavaa: 
- Suomessa pakolliset henkilökohtaiset suunnitelmat työtarjouksesta kieltäytyneille 
(otettu käyttöön maaliskuussa 1998) 
- Saksassa Sozialhilfe-etuuttâ koskevan lain (19 pykälän 4 momentti) mukainen 
Gesamtplan 
- Tanskassa individuel handlingsp/an, joka kunnan viranomaisten on laadittava yli 
25-vuotiaille Social Bistand -etuuden saajille 
- Alankomaissa pitkäaikaistyöttömiä koskeva weg naar de arbeids markt, johon sisältyy 
sosiaaliseen integroitumiseen, opintoihin ja koulutukseen liittyviä järjestelyjä 
- Yhdistyneessä kuningaskunnassa Jobseeker 's Agreement, joka on edellytyksenä 
.lohseeker 's Allowance -etuuden saamiselle ja jota tarkistetaan kahden viikon välein. 
Siinä määritellään, minkälaiseen työhön henkilö on käytettävissä ja millaisten vaiheiden 
kautta hän etsii työtä. 
Muissa jäsenvaltioissa yksilölliset suunnitelmat ovat kehittyneet vastavuoroisiksi 
sitoumuksiksi, joissa ei ainoastaan anneta ihmisille vastuuta heidän omasta 
tulevaisuudestaan vaan joihin sisältyy myös tietoa siitä, miten sosiaali- ja 
työllisyyspalvelut voivat auttaa heitä saavuttamaan tavoitteensa. Ranskassa ja 
Portugalissa sitoumukset ulottuvat myös paikallisyhteisöihin, jotka ovat edustettuina 
sopimuksen allekirjoittajina toimivissa integroimistoimikunnissa. 
Tällaiset vastavuoroiset sitoumukset ovat nimeltään contrat d'intégration Belgiassa, 
contrat d'insertion Ranskassa, projet d'insertion Luxemburgissa, projecto de 
integraciön Espanjassa ja acordo de inserçao Portugalissa. Niitä pidetään ohjeellisina 
sosiaalisina välineinä, joita sosiaalityöntekijät käyttävät usein harkinnanvaraisesti. Niiden 
piiriin kuuluu 15 prosenttia tuensaajista Belgiassa, 22 prosenttia Portugalissa ja 28 
prosenttia Ranskassa. Sitoumukset eivät ole työsopimuksia. Työ on ainoastaan yksi 
osatekijä, jolla pyritään yleiseen taloudellisen ja sosiaalisen integroitumisen tavoitteeseen. 
Esimerkiksi Portugalissa joka kuudes accordo de inserçao koskee koulutusta, terveyttä 
ja/tai sosiaalisia tukitoimia ja joka kymmenes asumista. 
V- Näkymät, riittävät resurssit ja etuudet taloudellisen ja sosiaalisen 
integroitumisen tukipisteenä 
Neuvoston suosituksen mukaan olisi suotavaa, että sosiaalisen syrjäytymisen torjumista 
koskevien yleisten ja yhtenäisten toimenpiteiden yhteydessä tunnustettaisiin yksilön 
perusoikeus riittäviin resursseihin ja etuuksiin, jotta hän pystyisi viettämään ihmisarvoista 
elämää. Toimeentulotukijärjestelmät täyttävät tehtävää kahdella tavalla. Ne toimivat 
ensinnäkin viimeisenä tulonjakomenetelmänä, mikä on äärimmäisen tärkeää taloudellisten 
kriisien ja köyhyyden pahenemisen aikana. Lisäksi ne tarjoavat tuensaajille 
19 
oheisetuuksien ja -palvelujen ansiosta perustan taloudelliseen ja sosiaaliseen 
uudelleenintei'i oitumiseen 
Neuvoston suositus on kannustanut jäsenvaltioiden välisen pohdinnan ja keskustelun 
järjestämiseen ja edistämiseen. Havaittavissa on myös kansallisten järjestelmien tiettyä 
lähentymistä soveltamisalan ja tukikelpoisuuden osalta. Sen sijaan erot ovat edelleen 
huomattavia, kun tarkastellaan järjestelmien asemaa sosiaalisen suojelun järjestelmissä, 
niiden suhdetta muihin sosiaalisiin ja työllisyyttä koskeviin tukitoimenpiteisiin sekä niiden 
täytäntöönpanoa koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä, kuten taatun tuen tasoa ja 
oheisetuuksia ja -palveluja koskevia säännöksiä. 
Köyhimpien henkilöiden palautuminen yleisten (vakuutukseen perustuvien) 
sosiaaliturvajärjestelmien piiriin edellyttää usein vakituisen työn saamista. Kuitenkin 
ainoastaan pieni osa toimeentulotuen saajista voi nykyään laskea tämän mahdollisuuden 
varaan. Suurin osa tarjolla olevasta palkkatyöstä tarjoaa ainoastaan tilapäisen ratkaisun. 
Toimeentulotuen ja palkan välinen raja on hämärtymässä. Tähän vaikuttaa osaltaan 
lyhytaikaisten tai osa-aikaisten työsuhteiden lisääntyminen. On myös mahdollista, että 
toimeentulotuen ja palkan päällekkäisyyttä koskevien edellytysten lieventäminen suosii 
tällaisten uusien työn muotojen syntyä. Toisaalta voidaan kysyä, onko toimeentulotuki 
tarkoituksenmukaisin keino tukea osa-aikatyötä tekeviä ja pienipalkkaisia ihmisiä. 
Koska työmarkkinat ovat epävarmat, elinkelpoisten työpaikkojen luominen 
toimeentulotuen saajille on pitkällinen pyrkimys, johon jäsenvaltiot ovat sitoutuneet 
eriasteisesti. Erilaisia aloitteita on tehty. On esimerkiksi luotu työpaikkoja kolmannelle 
sektorille, aktivoitu työllisyyspalveluja ja helpotettu siirtymistä toimeentulotuesta 
palkkaan ilman tulonmenetystä. Monissa jäsenvaltioissa toteutetut yksilölliset sopimukset 
vahvistavat tätä kehitystä kiinnittämällä työllisyyden laajempaan 
integroitumisnäkemykseen ja ottamalla toimeentulotuen saajat aktiivisemmin mukaan. 
Jatkaakseen jäsenvaltioiden kanssa työtä, jolla pyritään parantamaan suosituksessa 
käsiteltyjen järjestelmien tuensaajien tilannetta, komissio ehdottaa seuraavien kysymysten 
lähempää tarkastelua: 
Sosiaalisen suojelun optimointi 
- Miten voidaan parhaiten turvata perustarpeiden tyydyttäminen ja ottaa huomioon 
oheisetuudet (asumis-, terveys-, perhe-ja muut etuudet)? 
- Voidaanko toimeentuloturvan ja muiden sosiaalietuuksien, etenkin työttömyys- ja 
eläke-etuuksien, yhtenäisyyttä parantaa? 
- Missä määrin järjestelmillä voidaan täydentää työtuloja? 
- Miten järjestelmien toimintaa voidaan parantaa käyttäjien näkökulmasta? 
Työnsaannin helpottaminen 
Miten tuensaajia voidaan auttaa osallistumaan yleisiin koulutus- ja 
työllistämistoimenpiteisiin? 
- Tarvitaanko erityistoimenpiteitä? Miksi? Millaisia? 
- Mitkä ovat parhaat käytännöt, joilla voidaan helpottaa siirtymistä työhön ilman tulojen 
menetystä? 
- Voidaanko ehdotettujen ja tuensaajien ulottuvilla olevien työpaikkojen laatua parantaa? 
20 
Näitä kysymyksiä olisi käsiteltävä yhdessä eurooppalaisten työllisyyden suuntaviivojen ja 
niihin perustuvien kansallisten suunnitelmien kanssa. 
Taloudellisen ja sosiaalisen integroitumisen kehittäminen 
- Mitkä ovat tuensaajien ja heidän huollettavinaan olevien henkilöiden oikeudet ja 
velvollisuudet9 
- Miten vastata koordinoidusti tuensaajien moniin erilaisiin taloudellisiin ja sosiaalisiin 
ongelmiin? 
- Mitä toimeentulotuen saajien määrän kasvu kertoo tavasta, jolla talous- ja 
sosiaalipolitiikka toimit ja edistää niille asetettuja osallistumisen ja sosiaalisen 
yhteenkuuluvuuden tavoitteita? Millaisia ratkaisuja sosiaalisen integroitumisen 
parantamiseksi voitaisiin etsiä? 
Komissio haluaa keskusteluun mukaan myös työmarkkinaosapuolet, kansalaisjärjestöt ja 
muut kansalaisyhteiskunnan järjestöt, jotka ovat taloudellista ja sosiaalista 
integroitumista edistävän politiikan keskeisiä toteuttajia. Käytävät keskustelut ja niihin 
perustuvat suuntaviivat auttavat valmistelemaan tulevan perussopimuksen uuden 
118 artiklan (konsolidoidun version 137 artikla) täytäntöönpanoa. 
21 
Taulukko I 
Kansalliset toimeentulotukijärjestelmät, 
pääasialliset palvelut ja oheisetuudet 
Perusjarjestelma Paaasialliset palvelut ja oheisetuudet 
Itavalta Sozialhilfe Asumistuki (jos perustaso ei kata kohtuullisia asumismenoja, kaytetaan 
. lisamaksuja tai luontoisetuuksia). Sairaus- tai terveysvakuutus. 
Belgia Minimex Minimex kattaa periaatteessa kaikki pakolliset menot. Centres publics 
(minimum de d'Aide sociale -toimistot voivat maksaa harkinnanvaraisesti paaasiassa 
moyens d'existencc) asumiseen ja siihen liittyviin kiistannuksiin, terveydenhoitoon seka 
- Minimum maksamattomiin kaasu-. vesi tai sahkolaskuihin liittyvia inaksuja. 
inkomcu 
Tan.ska Social Bistand Asumistuki. Opinloluki kolona lai kodin ulkopuolclla asuvillc 
opiskclijoillc. 
Suomi Toimccntulotuki Asumistuki. Toimeentulotucn lisaosa kattaa erityisesti kailiin 
tcrvcydcnhoidon, lastcnhoidon scka ammalin harjoittamisccn liittyvat 
suurcl kustannukset. 
Ranska Revenu Minimum Enimmaismaarainen asumistuki vuokralaisille. Vapautus asuntoverosta. 
d"Insertion - RMI Ilmainen terveydenhoito. Kayttovarat controls d'insertion -sopimustcn 
yhteydessa. 
Saksa Sozialhilfe Asumistuki. Terveysvakuutus ja sairauskulut. Koulutustuki. Tuki 
• poikkeuksellisia tilanteita varten. 
Irlanti Supplementary Asumistuki. Tuki kouluakayvien lasten vaatteitajakenkia varten. 
Welfare Allowance - Luontoisetuuksia valttamattflmia kotitaloustarpeita, kuten vuodevaatteila 
Unemployment ja lammitysta varten. 
assistance 
Luxemburg Revenu Minimum Asumistuki. Sairausvakuutuksesta vastaaminen. 
Garanti - RMG 
Alankomaat Algcmcne Bijstand Asumistuki. Sairausvakuutuksesta vastaaminen. 
Portugali RMG- Rcndimcnlo Asumistuki. Laakckulut (tiettyjen ryhmien), koulutusavustuksct. 
Minimo garantido Alenmikset julkisissa liikennevaiineissa. 
Espanja Rcnta Minima Sosiaalinen hataapu (asuminen. kotitaloustarvikkeet ja kodinkoneet). 
Ruotsi Socialbidrag Asumistuki. tuki yksinhiioltajapcrhcillc. 
Yhdistynyt Income Support - Asumistuki. Osuus paikallisveroista. Hammashoito, tuetut silmalasit. 
kuningas- income-based Job- maito ja vitamiinit alle 5-vuotiaille lapsille ja raskaana oleville naisille. 
kunta seekers allowance kouluruokailu. Tuki aitiys-ja hautajaiskuluihin. Kylman vuodenajan 
aiheuttamien kustannusten maksaminen elakelaisille, vammaisille ja alle 
5-vuotiaiden lasten huoltajille. 
Toimeentulotuen saajiin sovelletaan terveydenhoitoon, koulutukseen ja perheeseen (perheavustuksiin) 
liittyviä yleisiä kansallisia määräyksiä. Tässä yhteydessä on mainittu ainoastaan ylimääräiset palvelut ja 
etuudet. Työllistämiseen ja koulutukseen liittyviä määräyksiä käsitellään kertomuksen tekstiosassa. 
Lähteet: 
- Pierre Guibentif, Denis Bouget, "Les politiques du revenu minimum dans l'Union européenne", Lisbonne, 1997. 
- Taattua vähimmäistoimeentuloa koskevaan komission kyselyyn ( 1997) annetut eri maiden vastaukset. 
- Kuroopan elin- ja työolojen kehittäinissätiö, "Report on (5MI development in HU Member States in 1992-1997", 
Décembre 1997, Matti Heikkilä, Darren McCausland. 
- Ol'X'D, "I/assistance sociale dans les pays de l'OCDE, rapports nationaux", 1996. 
22 
Taulukko 2 
Toimeentulotukena sekä asumis- ja perheavustuksina myönnettävän tuen taso 
1995. oslovoimaparitccltina ilmaistuna 
Jasenvaltiot A47 B D Dk E4* F Fin Irl* L Nl p& S UK 
SI 
Lapseton ja naimaton henkilö 
Kokonaistuki, netto 
Asumistucn ostitis 
/«> 483 
27 499 
0 661 
36 561 
9 304 
0 481 
40 644 
40 384 
0 808 
14 734 
21 221 
21 625 
7 661 
56 
Pariskunta - 2 lasta 
Kokonaistuki, net to 
Asumistucn ostitis 
Pcrhc-aviisluslcn 
osuus % 1082 
15 
23 926 
0 
28 1230 
29 
7 1431 
0 
II 565 
0 
8 858 
31 
II 1266 
20 
14 852 
0 
9 1519 
7 
14 1090 
14 
10 654 
1° 
10 1207 
14 
13 1094 
34 
II 
Yksinhuoltajaperhe - 2 lasta 
Kokonaistuki. netto 
Asumistuen osuus 
% 
Perhe-avustusten 
osuus % 903 
18 
28 926 
0 
28 895 
34 
13 007 
11 
26 504 
0 
10 760 
35 
12 050 
24 
42 837 
0 
9 145 
10 
18 006 
16 
11 476 
13 
13 994 
18 
14 960 
38 
16 
Asumistuet ja perhe-avustukset on ilmaistu prosentteina kokonaistuen nettomäärästä. Nolla prosenttia merkitsee, ettei 
käytössä ole erillistä asumistukea. Tällöin oletuksena on, että toimeentulotuki kattaa asumiskulut. Luvuista ei ole 
vähennetty veroja. Veroa (tulovero, paikallisvero) peritään Tanskassa, Luxemburgissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 
Alankomaissa. 
Lähteet 
- Luvut on mallinnettu sosiaalietuuksia, veroja ja työn kannustimia koskevien OF.CD:n tietojen perusteella, intentct-siviisto: 
hllp://wvvwoccil(>i»/cls.s()c|M>l/lK'iientsc()in|x:iKluiin/iiKle\ htm. 
- ( ).stovonnaparilectit. Kinostat: Statistiques en bref - lieonomie et finance, 1995/2. Kansallisissa valuutoissa esitetyt määrät 
on muunnettu yhteiseksi viiteyksiköksi (1*1'A), jolla saa jokaisessa maassa saman määrän tuotteita ja palveluja tiettynä 
vuonna. 
4 Keskiarvo yhdeksästä Soz/a///z7/t'-järjestelmästä (jokaisella osavaltiossa on omansa). Asumistuesta on ilmoitettu 
ainoastaan erittäin summittainen määrä, koska henkilökohtaisen tilanteen huomioon ottamisessa on suuria eroja. 
Renia minima ja perhe-avustukset ovat teoriassa verotettavaa tuloa kaikissa perheissä, mutta veroa ei käytännössä peritä, 
sillä etuuksien määrät jäävät vapautukseen oikeuttavien tulojen ylärajan alapuolelle. 
Asumistuki pois luettuna, koska sitä koskevia tietoja ei ole saatavilla. Suhteellisen harvat Supplementary Welfare 
Allowance -etuuden saajista saavat asumistukea. Yksinhuoltajien avustus, joka kattaa 68 prosenttia tarjottavan tuen 
kokonaismäärästä, on verotettavaa tuloa, mutta veroa ei peritä, sillä etuuksien määrät jäävät vapautukseen oikeuttavien 
tulojen ylärajan alapuolelle. 
Tiedot vuodelta 1997, jolloin i?MJf-etuutta sovellettiin ensimmäisen kerran. 
Income Support -etuus on verotettavaa tuloa (osittain kaksilapsisten pariskuntien ja kaksilapsisten yksinhuoltajien osalta), 
mutta veroa ei peritä, sillä etuuksien määrät jäävät vapautukseen oikeuttavien tulojen ylärajan alapuolelle. Kohdassa "verot" 
ilmoitettu pieni määrä vastaa paikallisveroja. Sen kuitenkin korvaa tuensaajalle myönnettävä paikallisveron alennus, joka 
kumoaa käytännössä verojen vaikutuksen. 
Taulukko 
Tuensaajat Taustatietoja toimeentulotuen saajista 
Yksin elavat % 
(miehet/naiset) 
Yksinhuoltaja-
perheet % 
(miehet/naiset) 
Pariskunnat, 
joilla lapsia % 
Tuensaajien 
maara 
Muutos % 
vuodesta 1990 
Tuen piiriin 
kuuluvien 
maara vhteensa 
Ikajakauma B 
1997 
54 
19 
9.2 
80 020 
+ 62 
126 000 
(arvio) 
27 % < 25 
V 
51%<35 
V DK 
1994 
40,6 
25,3/15,3 
11,5 
1/10,5 
32,5 
290 000 
+ 16 
50 % < 30 
V D 
1996 
51,6 
22,7 
14 
1 377 945 
+ 11 
(1995) 
2.688 805 
73% 
<40v E 
1995 
22 a 30 
35 a 40 
63 714 
+ 26 
(95 97) 
186 568 
2/3 < 45 v FI 
1994 
61.4 
36,9 24.5 
10,5 
1.3/9.2 
15,8 
339 020 
(1995) 
+ 87 
584 100 
(1995) 
2/3 < 
30 v FR 
1 010 472 
+ 98 Irl 1997 
SWA 
72,8 
18 279 
37 604 
70 % < 
39 v U.A. 
> 
159 777 
+ 14 
53 % < 
35 v L 
1994 
66.5 
19,5 
8,2 
4622 
+ 73 
( 1986.1 
6 804 
54 % < 
40 v NL 
1995 
5"\6 
23,6 
11,8 
493 000 
-7 
60% 
<40v P 
1996 
o 
21,9 
89 937 
283 433 
51< 
25 v S 
1994 
61.5 
39 22,5 
17,2 
1.9 15,3 
15,6 
715 000 
+ 8 
(93 94) UK 
I.S. 
59 
27 
5 
4103000 
* 
9 % < 25 v 
43 > 60 v JSA 
78 
1 
15 
1097000 
29 < 25 v 
13>50^ 
v = vuotta: Tuensaajat vastaavat erilaisissa kansallisissa järjestelmissä tarkoitettuja kotitalouksia (kansalliset määritelmät), joiden kokoonpano vaihtelee (yksi henkilö tai tukeen oikeutettu ja 
hänen huollettavanaan olevat lapset ja/tai samaan talouteen kuuluvat aikuiset). Tuen piiriin kuuluvien henkilöiden kokonaismäärä on yleensä arvioitu tuensaajien ilmoitusten perusteella. 
Lähde: Pierre Guibentif - Denis Bouget, "Les politiques du revenu minimum dans l'Union Européenne", 1997. Tietoja on täydennetty seuraavista lähteistä: 
B: Tilanne tammikuussa 97, "les bénéficiaires du minimex en Belgique, 1990-1997", Le Secrétaire d'Etat à l'intégration sociale, Jan Peeters. 
D: Tilanne 31.12.96, "Sozialhilfe Statistisch.es Bundesamt". 
Dk Susanna Brogaard ja Hanne Weise, "Evaluering af Lov om kommunal aktivering"', 1997. 
E: Osuudet vaihtelevat itsehallintoyhteisöittäin, Fundaciôn Argentaria, 1995. 
F: Tilanne 31.12.96, mukaan luettuina merentakaiset departementit, joiden osuus on noin 16 prosenttia kokonaismäärästä, DIRMI/CAF, kesäkuu 1997 
P: Tilanne 31.8.98. 
IRL: Tilanne 31.12.97, SWA = Supplementary Welfare Allowance, vuotuinen kokonaismäärä on suurempi (73 554 tuensaajaa vuonna 1997), U.A = Unemployment Assistance. 
Lux: 3ème rapport RMG du Conseil Supérieur de l'action sociale à la Chambre des Députés, juillet 1996; FNS.CDP:n tiedot joulukuu 1994. 
NL: Tiedot koskevat 18-64-vuotiaita tuensaajia. 
UK: I.S = Income support, JSA = income-based Jobseeker's allowance, Statistics Quaterly Enquiry, Nov. 97. Pohjois-Irlanti: Income support 100 prosenttia joukosta, JSA 20 prosentin otos. Tiedot on pyöristetty lähimpään 
tuhanteen. * IS-etuuden saajien määri kasvoi 36 prosenttia vuosina 1990-95. Lokakuusta 1996 JSA on korvannut IS-etuuden työttömien osalta. 
Taulukko 4 
Toimeentulotuen hakijat ja työllisyys 
Prosenttia kaikista hakijoista 
B 
I) 
!•: 
I'm 
F 
Irl 
L 
P 
S 
UK Työssä 
2.8 
7,4 
hyvin vähän 
MJ 
13 
tietoja ei 
saatavissa 
8 
5,3 
50 joista 
20 
kokoaikaisi 
a 
tietoja ei 
saatavissa Työnhakijana 
Saa 
korvausta 
7 
14.3 Ei saa 
korvausta 
30,1 
20,9 
pitkäaikaistyöttömiä 
54,3 
13,8 hyvin 
vähän 
41,2 
90 
31 
86,2 
4 x kansallinen keskiarvo 
21,1 (JSA) Tyo-
harioittelussa, 
koulutuksessa 
3,8 
(opiskelijoita) 
5,3 
viihfm 
6 
tietoja ei 
saatavissa Muut 
56,3 joista 10,8 eronneita, 9,6 muiden etuuksien lisaksi, 
2,9 vammaisia/sairaita 
62,1 joista 14,8:11a huollettavia kotitaloudessa. 7.1 
vammaisia/sairaita. 1.4 elakkeella 
Yksinhuollajaperheila 
76,7 muiden etuuksien lisaksi 
26 
10 joista 2,6 vammaisia/sairaita, 1,6 pakolaisia 
51 joista 26 vammaisia/sairaita, 18 kotona olevia 
puolisoita, 8 yli 60-vuotiaita 
5 elakkeella, 2,8 vammaisia/sairaita, 0,7 perheen 
elattajia 
33 vammaisia/sairaita 
78,4 joista 34,1 elakkeella, 19.5 yksinhuoltajaperheila. 
17,3 vammaisia/sairaita 
1 luom. toimeentulotuen hakija voi saada useita muita sosiaalietuuksia. 
Lähteet: 
Komission kyselyyn ( 1997) amietut eri maiden vastaukset. Tietoja on täydennetty seuraavista lähteistä: 
B: Tilanne hakuhetkellä, "Enquête sur l'accroissement du nombre des demandes en vue de l'obtention du 
înmimex. Union des villes et communes belges, section CPAS", tiedot vuodelta 1994. 
D: Tilanne 31.12.1996 15-65-vuotiaiden osalta, "Sozialhilfe Statisrisches Bundesamt". 
E: Työ-ja sosiaaliasioista vastaava ministeriö, "Las rentas minimas de insercion, origen, modelos y aplicaciôn en las 
Comunidades autonomas", 05-1997. 
F: Tilanne hakuhetkellä, Isa Aldeghi, "les nouveaux arrivants au revenu minimum d'insertion", enquête RMI900-CREJXXJ-
DIRMI 1996, CREIXX:, nov. 96. 
IRL: Supplementary Welfare Allowance + Unemployment Assistance, Statistical information on Social Welfare Services-
Department of Social Community and Family Affairs - 1997. 
L: Tilanne hakuhetkellä, Service Nationale d'Action Socialen toimintakertomus 1995. 
P: Kokeilukaudella 1.7.96-31.10.97 RMG-etuutta sai 17 960 kotitaloutta, 30.7.97 etuutta sai edelleen 11 482 kotitaloutta. 
S: Vastaus vuoden 1996 kyselyyn, tiedot vuodelta 1994. 
UK: Income Support + income-based Jobseeker's Allowance (JSA), Statistics Quaterly Enquiry, Nov. 97. 
Pohjois-Wanti: Income support 100 prosenttia perusjoukosta, JSA 20 prosentin otos. 
25 
Taulukko 5 
Sosiaalistaloudellisten integroimisjärjestelmien tulokset 
I'rosentlia kaikista tuensuujista 
Dk 
1) 
I-: 
F 
L 
Nl 
P "Akti voituja" 
49 
8.4 
100 
teoriassa 
>28 
12,0 
21,8 Järjestelmä 
n piiristä 
poistuneet 
20-30 
33 
6,0 
vuonna. 96 
32,9 Työssä 
15 
13 
sosiaalisess 
a työssä 
27 
4,7 
11,6 
9,7 Vapaaehlois 
-lyftssii 
tietoja ei 
saatavissa 
3,9 
tietoja ei 
saatavissa Koulutuksessa, 
tyo-
harjoittelussa 
34 
tietoja ei 
saatavissa 
6 
3,5 
0,6 
21,5 Mutil 
50 muiden etuuksien lisaksi 
0,05 proyectos de integracion 
social (terveydenhoito, lasten 
koulutusjne.) 
47 tyfinhakijoita, 5 muita 
79,5 MSC-toimenpiteiden 
piinssa 
18,8 joista 4 
muuttanut/ulkomailla, 4 
naimisissa 
18,6 terveys, 23,7 sosiaalinen 
tuki, 7,8 asuminen 
"Aktivoituja" = sosiaalisiin ja taloudellisiin integroitumistoimenpiteisiin osallistuneet tuensaajat 
'Työssä" = tuetun tai muunlaisen työpaikan löytäneet henkilöt 
Lähteet: 
Komission kyselyyn ( 1997) annetut eri maiden vastaukset. Tietoja on täydennetty seuraavista lähteistä: 
D: "Mille /.ur Arbeit" -ohjelmaan osallistuneet; Breuer Wilhem "Revenu minimum garanti et politiques 
d'insertion sur le marché de l'emploi, le cas de F Allemagne" ISCî, Sozialforschung und Gesellschaftspolitik, 
l*)95. vuoden 1992 kyselyn perusteella. 
E: Työ-ja sosiaaliasioista vastaava ministeriö, "Las renias minimus dc inserciôn, origen, modelos y aplicaciôn 
en las Comunidadcs autonomas", 05-1997; Fundaciôn Argentaria, "Las rentas minimas de inserciôn en Espana: 
entre la asistencia y la inserciôn", version provisoire Mai 1995; tiedot vuodelta 1993. 
F: Tilanne vuosi /àV/7-etuuden piiriin pääsemisen jälkeen. 28 prosenttia "aktivoituja'- henkilöitä, jotka ovat 
allekirjoittaneet contrat d'insertion -sopimuksen; Isa Aldeghi, "Les- nouveaux arrivants au revenu minimum 
d'insertion", enquête RMI900 - CREDOC-DIRMI 1996, CRELX)C, nov. 96. 
L: Tilanne 31.12.1995. 7433 tuensaajasta 5 912 (79,5 prosenttia) kuuluu Mesures sociales complémentaires 
-toimenpiteiden (MSC) piiriin; 56,7 prosenttia toimenpiteiden ulkopuolelle jäävistä on "aktivoituja", 3ème 
rapport du Conseil supérieur à Faction sociale à la Chambre des Députés, juillet 1996. 
NL: Tiedot vuodelta 1991, selvitys 'De l'assistance nationale à l'emploi", sosiaaliasioista ja työllisyydestä 
vastaava ministeriö, toukokuu 1994. Vuonna 1995 aktivointitoimenpiteet koskivat 27,5 prosenttia kaikista 
tuensaajista. 
P: Tulokset kaudelta 1.7.96-31.8.98. 21,8 prosenttia "aktivoituja" = acordo de inserçao -sopimuksen 
allekirjoittaneita. 
26 
No I 245/46 Official Journal of the European Communities 26.8. 92 
COUNCIL RF.COM M END ATION 
of 24 June 1992 
on common criteria concerning sufficient resources and social assistance insocial protection 
systems 
(92/441/EEC) 
TUI COUNCIL OI Till: I IIKOIM AN COMMUNITIES. 
Having regard to the Treaty establishing the European 
Economic Community, and in particular Article 23.S 
thereof. 
Having regard to the proposal Iron» the Commission ('), part in the economic and social life of the society in 
which they live and to become successfully integrated 
economically and socially; whereas the right of the 
least privileged to sufficient, stable and reliable 
resources should therefore be recognized as part of a 
consistent, overall policy for supporting their 
integration; 
M IK 
i?<m 
m I Living H'g.inl ii» ilic opinion of ihc Europe.iii 
I'.irli.mit m {•'), 
Having regard m the opinion ol tin- l.couoihic and Social 
Committee ('), 
(Ii Whereas reitiforcmg social cohesion within the 
Cnmmunitv requires the encouragement of solidarity-
will» regard to the least privileged and most vulnerable 
people; 
(2) Whereas respect lor hum.in dignity is one of the 
fundament.il rights underlying Community law, as 
recognized in the preamble to the Single European 
Act; 
( 1) Whereas social exclusion processes and risks of 
poverty have become more prevalent and more 
diversified over the last 10 years, owing primarily to a 
combination of developments in the labour market 
with, in particular, growth in long-term 
unemployment, ami m family structures with, in 
particular, an increase in social isolation; 
(•I) Whereas there is a need lor general development 
policies capable ol contributing towards halting the 
perceived structural trends to be accompanied by 
specific, systemic and coherent integration policies; 
(5) Whereas, consequently, social policy efforts need to be 
continued, their achievements reinforced and these 
policies adapted to the multi-dimensional nature of 
social exclusion, which involves linking the various 
forms of immediate assistance needed to measures 
aiming expressly at the economic and social 
integration of the people concerned. 
(6) Whereas people with insufficient, irregular and 
uncertain resources are unable to play an adequate 
(') OJ Nu ( 161. 22 6. 1991. p. I 
(') ()| N..C ISO, IV 6. 1992 
(') 0| N..C M. 2<> I |992. p. I (7) Whereas on 29 September 1989 the CounciLnnd the 
Ministers for Social Affairs meeting within the Council 
adopted a resolution on combating social exclusion ( ') 
which stressed that combating social exclusion may be 
regarded as an important part of the social dimension 
of the internal market; 
(8) Whereas the Community Charter of the Fundamental 
Social Rights of Workers, adopted at the European 
Council in Strasbourg on 9 December 1989 by the 
Heads of State or Government of 11 Member States, 
states, inter alia, in its eighth recital and in points 10 
and 25: 
'Whereas, (...) in a spirit of solidarity, it is important 
to combat social exclusion;' 
'According to the arrangements applying in each 
country: 
10. Every worker of the European Community shall 
have a right to adequate social protection and 
shall, whatever his status and whatever the si/e 
of the undertaking in which he is employed, 
enjoy an adequate level of social security 
benefits. 
Person who have been unable either to enter or 
re-enter the labour market and have no means of 
subsistence must be able to receive sufficient 
resources and social assistance in keeping with 
their particular situation.' 
'25. Any person who has reached retirement age but 
who is not entitled to a pension or who does not 
have other means of subsistence, must be entitled 
to sufficient resources and to medical and social 
assistance specifically suited to his needs.'; 
(') OJNoC277. .11. 10. 1989. p. |. 
«^ 
26. 8. 92 Official Journal of the European Communities No L 245/47 
(9) Whereas the Commission has included this 
fundamental aspect of the fight against social exclusion 
in its action programme relating to the implementation 
of the Community Charter of the Fundamental Social 
Rights of Workers, while noting in particular the value 
of a Community initiative, in a spirit of solidarity, to 
assist the least privileged citizens of the Community, 
including the elderly, whose situation all too often 
resembles that of persons excluded from the labour 
market; exclusion, and to adapt their social protection 
systems, as necessary, according to the principles 
and guidelines set out below; 
B. to recognize this right according to the following 
general principles: 
I. it is to be a right based on respect for human 
dignify; 
(10) Whereas the implementation of a guarantee of 
resources and social assistance comes within the sphere 
of social protection; whereas it is for Member States to 
define", in this connection, the legal nature of the 
provisions intended to ensure this guarantee, which in 
most Member States do not come within the sphere of 
social security; the scope of that right is to be defined uis-ù-uis 
individuals, having regard to legal residence and 
nationality, in accordance with the relevant 
provisions on residence, with the aim of 
progressively covering all exclusion situations in 
that connection as broadly as possible, in 
accordance with detailed arrangements laid 
down by the Member States; 
(II) Whereas it is important to take account during the 
progressive implementation of this recommendation of 
the availability of financial resources, of national 
priorities and of balances within national social 
protection systems; whereas there are disparities in 
development between Member States as regards social 
protection; 
( 12) .Whereas, in its resolution on combating poverty in the 
European Community ('). the European Parliament 
declared itself in favour of establishing in all the 
Member States a guaranteed minimum income to help 
ensure that the poorest citizens are integrated into 
society; 
(13) Whereas, in its opinion on poverty of 12 July 1989 (2), 
the Economic and Social Committee also 
recommended the introduction of a minimum social 
income, both to act as a safety net for the poor and to 
boost their reintegration into society; 1. every person who does not have access 
individually or within the household in which he 
or she lives to sufficient resources is to have 
access to such right: 
— subject to active availability for work or for 
vocational training with a view to obtaining 
work in the case of those persons whose age. 
health and family situation permit such 
active availability, or, where appropriate, 
subject to economic and social integration 
measures in the case of other persons, and 
— without prejudice to the Member States' 
option of not extending this right to persons 
in full-time employment or to students; 
4. access is not to be subject to time limits, 
assuming compliance with the eligibility 
conditions and on the understanding that, in 
practice, the right may be granted for limited but 
renewable periods; 
( 14) Whereas this recommendation does not affect national 
and Community provisions on right of residence; 
(15) Whereas the Treaty does not, in respect of the 
attainment of these objectives, provide for any means 
of action other than those laid down in Article 235, 
I. HEREBY RECOMMENDS MEMBER STATES: the right is auxiliary in relation to other social 
rights. An effort should be made in parallel to 
reintegrate the poorest people into the systems of 
general rights; 
it is to be accompanied by those policies deemed 
necessary, at national level, for the economic 
and social integration of those concerned, as laid 
down in the resolution of the Council and of the 
Ministers for Social Affairs, meeting within the 
Council, of 29 September 1989 on combating 
social exclusion; 
to recognize the basic right of a person to sufficient 
resources and social assistance to live in a manner 
compatible with human dignity as part of a 
comprehensive and consistent drive to combat social 
(') OJ No C 262, 10. 10. 1989, p. 194. 
(') OJ No C 221. 28. 8. 1989, p. 10. C. to organize the implementation of this right 
according to the following practical guidelines: 
1. (a) fixing the amount of resources considered 
sufficient to cover essential needs with 
regard to respect for human dignity, taking 
X% 
No L 245/48 Official Journal of the European Communities 26. 8. 92 
account of living standards and price levels 
in the Member State concerned, for 
different types and sizes of household; 
(b) adjusting or supplementing amounts to 
meet specific needs; 
(c) in order to fix the amounts, referring to 
appropriate indicators, such as, for 
example, statistical data on the average 
disposable income in the Member State, 
statistical data on household consumption, 
the legal minimum wage if this exists or the 
level of prices; 
(d) safeguarding an incentive to seek 
employment for persons whose age and 
condition render them fit for work; 
(e) establishing arrangements for periodic 
review of these amounts, based on these 
indicators, in order that needs continue to 
be covered; organizing, in so far as possible and in 
accordance with national provisions, the 
machinery for appeals to independent third 
parties, such as tribunals, to which the persons 
concerned should have easy access: 
D. to guarantee these resources and benefits within the 
framework of social protection arrangements; 
to determine detailed arrangements, finance costs 
and organize their administration and 
implementation in accordance with national 
legislation and/or practice; 
E. to implement the measures laid down in this 
recommendation progressively as from now in such 
a way that a report can be drawn up after five 
years, 
— taking into account economic and budgetary 
resources as well as the priorities set by national 
authorities and balances within social protection 
systems, and 
granting, to people whose resources taken at the 
level of the individual or the household arc lower 
than the amounts thus fixed, adjusted or 
supplemented, differential financial aid to bring 
them up to these amounts; 
3. taking the necessary measures to ensure that, 
with regard to the extent of the financial support 
thus granted, the implementation of the 
regulations in force in the areas of taxation, civil 
obligations and social security takes account of 
the desirable level of sufficient resources and 
social assistance to live in a manner compatible 
with human dignity; — where appropriate, varying their scope 
according to age group or family situation, 
F. to take appropriate measures: 
— to collect information systematically on the 
actual arrangements for access to these measures 
for the people concerned, and 
— to carry out a methodical evaluation of their 
implementation and impact; 
II. AND THEREFORE ASKS THE COMMISSION: 
4. taking every measure to enable those concerned 
to receive appropriate social support, 
coil:;) .Mig measures and services such as, in 
par:.<vlar, advice and counselling, information 
aiiy ai t'.iuue in obtaining their rights, 
5. adopting arrangements in respect of persons 
whose age and condition render them fit for 
work, which will ensure they receive effective 
help to enter or re-enter working life, including 
training where appropriate; 1. to encourage and organize, in liaison with tne 
Member States, the systematic exchange of 
information and experiences and the continuous 
evaluation of the national provisions adopted; 
2. to submit to the European Parliament, the Council 
and the Economic and Social Committee, on a 
regular basis, reports based on information supplied 
by the Member States describing the progress 
achieved and obstacles encountered in implementing 
this recommendation. 
6. taking the necessary measures to ensure that the 
least privileged are informed of this right; 
simplifying as far as possible the administrative 
procedures and arrangements for examining 
means and situations involved in claiming this 
right; Done at Luxembourg, 24. 6. 1992. 
For the Council 
The President 
José da SILVA PENEDA 
a* 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 774 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 05 04 01 17 
Luettelonumero : CB-CO-98-774-FI-C 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
"io