Jo 14. heinäkuuta 2021 hyväksytyn energiatehokkuutta koskevan direktiivin uudelleenlaatimista koskevan ehdotuksen 4 artiklan 1 kohdassa unionin energiatehokkuustavoite vuodelle 2030 nostettiin 9 prosenttiin verrattuna vuoden 2020 viiteskenaarion ennusteisiin. Energian hinnat ovat nyt kuitenkin korkeat ja markkinaolosuhteet ovat muuttuneet radikaalisti, minkä vuoksi energiatehokkuustoimenpiteiden kustannustehokkuutta on parannettava. Lisäksi unionin on päästävä eroon riippuvuudestaan fossiilisista polttoaineista ja energian tuonnista Venäjältä. Sen vuoksi on tarpeen korottaa vuoden 2030 energiatehokkuustavoite edelleen 13 prosenttiin sen varmistamiseksi, että tämä tavoite ja hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet voidaan saavuttaa nopeasti ja kustannustehokkaasti. Tämän vuoksi ehdotuksella muutetaan myös energiatehokkuudesta annettua direktiiviä 2012/27/EU energiatehokkuuden parantamiseksi ja vuodeksi 2030 asetetun unionin energiatehokkuustavoitteen korottamiseksi.

Lisäksi uusiutuvaa energiaa koskevasta unionin tavoitteesta on tehtävä kunnianhimoisempi. Direktiivin (EU) 2018/2001 muuttamisesta 14. heinäkuuta 2021 hyväksytyn ehdotuksen 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tämä tavoite nostettiin jo 32 prosentista 40 prosenttiin. Sähköntuotannossa, lämmityksessä ja liikenteessä käytettävien fossiilisten polttoaineiden markkinaolosuhteet ovat sen jälkeen kuitenkin muuttuneet radikaalisti. Lisäksi hinnat ovat nousseet ja EU:n on nyt tarpeen päästä eroon riippuvuudesta Venäjältä tuotavasta energiasta. Näistä syistä uusiutuvien energialähteiden osuudelle vuoteen 2030 mennessä asetettu tavoite on nostettava 45 prosenttiin, jotta voidaan edistää tätä riippuvuudesta irtautumista ja turvata kilpailukykyiset energian hinnat.

Näiden esteiden vuoksi uusiutuvan energian hankkeiden toteuttaminen voi kestää jopa kymmenen vuotta. Tällaisten hankkeiden toteuttamisen nopeuttaminen edellyttää näin ollen lupamenettelyjen yksinkertaistamista ja lyhentämistä, kuten todetaan EU:n tiedonannossa ”REPowerEU”. Tämän ehdotuksen tavoitteena on edelleen yksinkertaistaa ja lyhentää uusiutuvaa energiaa koskeviin hankkeisiin sovellettavia hallinnollisia lupamenettelyjä koordinoidusti ja yhdenmukaisella tavalla kaikkialla EU:ssa. Se on tarpeen uusiutuvan energian käyttöönoton nopeuttamiseksi kaikkialla EU:ssa ja jotta voidaan varmistaa EU:n kunnianhimoisten ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttaminen vuoteen 2030 sekä ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttaminen vuoteen 2050 mennessä.

Lisäksi pitkät ja monimutkaiset hallinnolliset menettelyt on todettu yhdeksi merkittävimmistä esteistä investoinneille uusiutuviin energialähteisiin ja niihin liittyvään infrastruktuuriin. RES Simplify -tutkimuksen väliraportista, joka on laadittu komissiolle ja julkaistaan yhdessä tämän ehdotuksen kanssa, käy ilmi, että hallinnolliset ja verkkoon liittyvät kysymykset muodostavat noin 46 prosenttia kaikista todetuista esteistä, ja tämän prosenttiosuuden odotetaan kasvavan tulevaisuudessa. Eräiden laajalle levinneiden uusiutuviin energialähteisiin perustuvien teknologioiden, kuten tuulivoiman ja aurinkosähkön tapauksessa hallinnollisista esteistä tulee koko ajan muunlaisia esteitä keskeisempiä. Kun energiakäänne etenee, uusiutuvat teknologiat kypsyvät ja hankkeista tulee vähemmän riippuvaisia tukijärjestelmistä, hallinnollisten esteiden merkitys kasvaa.

Kun lisäksi otetaan huomioon, että rakennusten osuus energiankulutuksesta on 40 prosenttia ja energiaan liittyvistä suorista ja epäsuorista kasvihuonekaasupäästöistä 36 prosenttia, on tarpeen lisätä aurinkosähkölaitteistojen käyttöönottoa rakennuksissa. Tämä on yksi nopeimmista tavoista saada käyttöön uusiutuvaa energiaa laajassa mittakaavassa, vähentää fossiilisten polttoaineiden käyttöä rakennuksissa ja nopeuttaa niiden energiankulutuksen hiilestä irtautumista ja sähköistämistä.

Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa asetetaan energiatehokkuus ja uusiutuva energia puhtaaseen energiaan siirtymisen keskiöön. Nykyiset kansainväliset jännitteet, jotka ovat seurausta Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan, yleinen geopoliittinen tilanne ja energian erittäin korkeat hinnat ovat lisänneet tarvetta nopeuttaa energiatehokuuden parantamista ja uusiutuvan energian käyttöönottoa unionissa. Tavoitteena on luoda energiajärjestelmä, joka on riippumattomampi kolmansista maista. Nopeuttamalla vihreää siirtymää uusiutuvaan energiaan ja parempaan energiatehokkuuteen voidaan vähentää päästöjä ja riippuvuutta fossiilisista tuontipolttoaineista sekä tarjota kohtuullisia energian hintoja Euroopan kansalaisille ja yrityksille kaikilla talouden aloilla.

Pitkät ja monimutkaiset hallinnolliset menettelyt ovat keskeinen este uusiutuvaan energiaan ja siihen liittyvään infrastruktuuriin tehtäville investoinneille. Lupamenettelyjen kesto ja monimutkaisuus vaihtelevat suuresti uusiutuvan energian eri teknologioiden ja jäsenvaltioiden välillä. Vaikka jäsenvaltiot voivat toteuttaa toimia kansallisella tasolla esiintyvien esteiden poistamiseksi, lupamenettelyjen ja hallinnollisten prosessien lyhentämiseksi ja yksinkertaistamiseksi tarvitaan koordinoitua eurooppalaista toimintaa, jotta voidaan nopeuttaa uusiutuvien energialähteiden tarpeellista käyttöönottoa. Tämä on puolestaan välttämätöntä, jotta EU voi saavuttaa vuoden 2030 ilmasto- ja energiatavoitteensa ja pitkän aikavälin ilmastoneutraaliustavoitteensa, päästä asteittain eroon riippuvuudesta Venäjän fossiilisista polttoaineista sekä alentaa energian hintoja. Jäsenvaltioiden erilaiset energiapolitiikat, painopisteet ja menettelyt huomioon ottaen ja koska on kiireellisesti tarpeen vauhdittaa uusiutuvan energian käyttöönottoa kaikissa jäsenvaltioissa, tavoitteet voidaan saavuttaa todennäköisemmin EU:n tason toimilla kuin pelkästään kansallisilla tai paikallisilla toimilla.

Viimeaikaisten geopoliittisten kehityssuuntien vuoksi komissio antoi maaliskuussa 2022 REPowerEU-tiedonannon, ja sen mukaisesti komissio on julkaissut suosituksen uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden lupamenettelyjen nopeuttamisesta sekä ohjeita, joiden tarkoituksena on auttaa jäsenvaltioita nopeuttamaan uusiutuvan energian tuotantolaitosten lupien myöntämistä. Näin jäsenvaltiot voivat jo nyt alkaa lyhentää uusiutuvan energian tuotantolaitoksia koskevien hakemusten hyväksymiseen kuluvaa aikaa ja reagoida nopeasti nykyisen geopoliittisen tilanteen aiheuttamaan ennennäkemättömään energiakriisiin. Lisäksi komissio esittää tämän ehdotuksen sen varmistamiseksi, että hankkeiden hyväksyntää yksinkertaistetaan ja nopeutetaan kaikkialla unionissa. Lainsäädäntöehdotuksen antaminen suosituksen jälkeen antaa hankkeiden toteuttajille ja investoijille parempaa varmuutta, ja jäsenvaltioiden olisi jo nyt aloitettava lupamenettelyjen nopeuttaminen suosituksen mukaisesti. Lisäksi suosituksen nopealla ja tehokkaalla täytäntöönpanolla voi olla keskeinen merkitys sen varmistamisessa, että jäsenvaltiot täyttävät tämän ehdotuksen mukaiset uudet velvoitteensa.

Aloite on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen aiheuttama ennennäkemätön geopoliittinen tilanne ja energian korkeat hinnat huomioon ottaen uusiutuvien energialähteiden käyttöönoton nopeuttamiseksi tarvitaan selvästi koordinoituja ja kiireellisiä toimia. Tasapainoa velvoitteiden ja jäsenvaltioille tavoitteiden saavuttamiseksi jätetyn joustovaran välillä pidetään asianmukaisena, kun otetaan huomioon, että on välttämätöntä saavuttaa vuoden 2030 ilmasto- ja energiatavoitteet ja eurooppalaisessa ilmastolaissa asetettu ilmastoneutraaliustavoite sekä kiireellisesti vähentää unionin energiariippuvuutta ja alentaa energian hintoja.

Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa komissio v. Belgia (C-543/17) antaman tuomion mukaisesti jäsenvaltioiden on liitettävä direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamisen toimenpiteitä koskeviin ilmoituksiinsa riittävän selvät ja täsmälliset tiedot siitä, mitkä kansallisen lainsäädännön säännökset saattavat mitkäkin direktiivin säännökset osaksi jäsenmaan kansallista lainsäädäntöä. Nämä tiedot on annettava kunkin velvoitteen osalta eikä vain ”artiklan tasolla”. Jos jäsenvaltiot toimivat tämän velvoitteen mukaisesti, niiden ei periaatteessa tarvitsisi lähettää komissiolle selittäviä asiakirjoja direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä.

Asetuksella (EU) 2018/1999 energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta toteutettiin energiaa ja ilmastoa koskeva yhdennetty suunnittelu-, valvonta- ja raportointikehys, jolla seurataan ilmasto- ja energiatavoitteiden toteutumista Pariisin ilmastosopimuksen läpinäkyvyysvaatimusten mukaisesti. Jäsenvaltioiden oli toimitettava komissiolle vuoden 2019 loppuun mennessä yhdennetyt kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmansa, jotka kattoivat energiaunionin viisi ulottuvuutta kaudelle 2021–2030. Vuodesta 2023 alkaen jäsenvaltioiden on joka toinen vuosi raportoitava suunnitelmien täytäntöönpanon edistymisestä, ja lisäksi niiden on 30. kesäkuuta 2023 mennessä ilmoitettava komissiolle suunnitelmiensa päivitysluonnoksista, joiden lopullisen version määräaika on 30. kesäkuuta 2024. Tällä ehdotuksella ei luoda uutta suunnittelu- ja raportointijärjestelmää vaan siihen sovellettaisiin olemassa olevaa asetuksen (EU) 2018/1999 mukaista suunnittelu- ja raportointikehystä. Raportointia koskevat vaatimukset voitaisiin koota yhteen energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetun asetuksen tulevassa tarkistuksessa.

Euroopan unionin perusoikeuskirjan noudattamisen kannalta tämän tarkistuksen yleinen tavoite on lisätä energiatehokkuutta ja uusiutuvan energian käyttöä ja vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. Tämä on kokonaisuudessaan peruskirjan 37 artiklan mukaista, sillä sen mukaan ympäristönsuojelun korkea taso ja ympäristön laadun parantaminen on sisällytettävä unionin politiikkoihin ja varmistettava kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti.

(16)Koska uusiutuvien energialähteiden käyttöönottoa on tarpeen nopeuttaa, uusiutuvien energialähteiden ydinkehittämisalueiden määrittäminen ei saisi estää uusiutuvan energian hankkeiden käynnissä olevaa ja tulevaa perustamista kaikille uusiutuvan energian käyttöönottoa varten saatavilla oleville alueille. Tällaisiin hankkeisiin olisi edelleen sovellettava velvollisuutta tehdä erityinen ympäristövaikutusten arviointi direktiivin 2001/92/EU mukaisesti, ja niihin olisi sovellettava menettelyjä, jotka on tarkoitettu uusiutuvan energian hankkeille ydinkehittämisalueiden ulkopuolella. Jotta voidaan nopeuttaa lupien myöntämistä siinä laajuudessa kuin on tarpeen direktiivissä (EU) 2018/2001 asetetun uusiutuvan energian tavoitteen saavuttamiseksi, myös ydinkehittämisalueiden ulkopuolella toteutettaviin hankkeisiin sovellettavia menettelyjä olisi yksinkertaistettava ja sujuvoitettava ottamalla käyttöön selkeät enimmäismääräajat menettelyn kaikille vaiheille, mukaan lukien hankekohtaiset ympäristövaikutusten arvioinnit.

(15)Uusiutuvan energian ydinkehittämisalueiden nimeämisen pitäisi mahdollistaa se, että uusiutuvan energian tuotantolaitokset, niiden verkkoon liittäminen sekä samoilla paikoilla sijaitsevat energiavarastot tällaisilla alueilla voivat hyötyä ennakoitavuudesta ja sujuvoitetuista hallinnollisista menettelyistä. Erityisesti uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla toteutettaviin hankkeisiin olisi sovellettava nopeutettuja hallinnollisia menettelyjä, mukaan lukien hiljainen hyväksyntä, jos toimivaltainen viranomainen ei ole hallinnollisen käsittelyvaiheen aikana reagoinut asetettuun määräaikaan mennessä, paitsi jos kyseessä olevasta hankkeesta on tehtävä ympäristövaikutusten arviointi. Näiden hankkeiden olisi myös voitava hyötyä selkeästi rajatuista määräajoista ja menettelyn odotettuihin tuloksiin liittyvästä oikeusvarmuudesta. Jäsenvaltioiden olisi seulottava uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla toteutettavia hankkeita koskevat hakemukset nopeasti määrittääkseen, aiheuttaako jokin tällaisista hankkeista hyvin todennäköisesti merkittäviä odottamattomia haittavaikutuksia ottaen huomioon sen maantieteellisen alueen ympäristöherkkyys, jolla hanke sijaitsee, ja tällaisia vaikutuksia ei oltu havaittu direktiivin 2001/42/EY mukaisesti tehdyssä uusiutuvia energialähteitä koskevan suunnitelman tai suunnitelmien ympäristövaikutusten arvioinnissa. Kaikki uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla toteutettavat hankkeet olisi katsottava hyväksytyiksi tällaisen seulontaprosessin päätteeksi. Vain jos jäsenvaltioilla on selkeää näyttöä siitä, että tietty hanke hyvin todennäköisesti aiheuttaa merkittäviä odottamattomia haittavaikutuksia, jäsenvaltioiden olisi asiaa koskevan päätöksen perusteltuaan vaadittava, että kyseisestä hankkeesta tehdään ympäristövaikutusten arviointi direktiivin 2011/92/EY ja tarvittaessa direktiivin 92/43/ETY mukaisesti. Koska uusiutuvien energialähteiden käyttöönottoa on tarpeen nopeuttaa, arviointi olisi tehtävä kuuden kuukauden kuluessa.

(6)Hallinnollisia lupamenettelyjä on tarpeen yksinkertaistaa ja lyhentää entisestään koordinoidulla ja yhdenmukaistetulla tavalla, jotta voidaan varmistaa, että unioni saavuttaa vuodelle 2030 asetetut kunnianhimoiset ilmasto- ja energiatavoitteensa ja ilmastoneutraaliustavoitteensa vuoteen 2050 mennessä, ottaen samalla huomioon Euroopan vihreän kehityksen ohjelman vahingon välttämisen periaate. Lyhyemmät ja selkeästi määritellyt määräajat päätöksille, joita uusiutuvaa energiaa tuottaville laitoksille luvan myöntämisestä vastaavat viranomaiset tekevät täydellisen hakemuksen saatuaan, nopeuttavat uusiutuvan energian hankkeiden käyttöönottoa. On kuitenkin aiheellista erottaa toisistaan hankkeet alueilla, jotka soveltuvat erityisen hyvin uusiutuvan energian hankkeiden käyttöönottoon ja joiden määräaikoja voidaan erityisesti yksinkertaistaa (uusiutuvan energian ydinkehittämisalueet), ja hankkeet, jotka toteutetaan tällaisten alueiden ulkopuolella.

(3)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä (EU) 2018/2001 asetetaan sitova unionin tavoite, jonka mukaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuuden on oltava vähintään 32 prosenttia energian kokonaisloppukulutuksesta unionissa vuoteen 2030 mennessä. Ilmastotavoitesuunnitelman mukaisesti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus energian kokonaisloppukulutuksesta pitäisi nostaa 40 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä, jotta unionin kasvihuonekaasupäästöjen vähennystavoite voidaan saavuttaa. Tähän liittyen komissio ehdotti heinäkuussa 2021 osana Euroopan vihreän kehityksen ohjelman toteuttamista koskevaa pakettia, että vuoteen 2030 mennessä tavoiteltava uusiutuvan energian osuus energialähteiden yhdistelmässä kaksinkertaistettaisiin vuoden 2020 tasosta siten, että se olisi vähintään 40 prosenttia. REPowerEU-tiedonannossa hahmoteltiin suunnitelma, jonka mukaan EU olisi riippumaton Venäjän fossiilisista polttoaineista hyvissä ajoin ennen kuluvan vuosikymmenen loppua. Tiedonannossa esitetään tuuli- ja aurinkoenergian käyttöönoton nopeuttamista, keskimääräisen käyttöönottoasteen nostamista sekä uusiutuvan energian kapasiteetin lisäämistä vuoteen 2030 mennessä uusiutuvan vedyn tuotannon lisäämiseksi. Siinä myös kehotetaan lainsäätäjiä harkitsemaan korkeampaa tai aikaisempaa tavoitetta uusiutuvalle energialle. Näissä olosuhteissa on syytä korottaa uusiutuvaa energiaa koskeva unionin tavoite 45 prosenttiin, jotta voidaan vauhdittaa merkittävästi uusiutuvan energian nykyistä käyttöönottotahtia ja nopeuttaa siten EU:n riippuvuuden asteittaista poistamista lisäämällä kohtuuhintaisen, varman ja kestävän energian saatavuutta unionissa.

(2)Uusiutuvalla energialla on keskeinen rooli näiden tavoitteiden saavuttamisessa, sillä energia-alan osuus unionin kasvihuonekaasujen kokonaispäästöistä on tällä hetkellä yli 75 prosenttia. Vähentämällä näitä kasvihuonekaasupäästöjä uusiutuva energia auttaa myös vastaamaan ympäristöhaasteisiin, kuten biologisen monimuotoisuuden köyhtymiseen, ja vähentämään ympäristön pilaantumista saasteettomuustoimintasuunnitelman tavoitteiden mukaisesti.

(27)Energiatehokkuus on keskeinen ala, jolla toimia tarvitaan, sillä ilman niitä ei voida saavuttaa riippumattomuutta fossiilisista polttoaineista ja energian tuonnista Venäjältä eikä unionin talouden täysimääräistä hiilestä irtautumista. Unionin nykyinen energiatehokkuuspolitiikka perustuu tarpeeseen hyödyntää tilaisuudet energian säästöön kustannustehokkaasti. Joulukuussa 2018 julkaistuun ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” -säädöspakettiin sisällytettiin uusi vuoteen 2030 ulottuva unionin yleinen energiatehokkuustavoite, joka on vähintään 32,5 prosenttia (verrattuna ennustettuun energiankäyttöön vuonna 2030). Riippumattomuuden ja häiriönsietokyvyn lisäämiseksi ja tiukempien ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi energiatehokkuuden parantamistavoite olisi korotettava 39 prosenttiin loppuenergian osalta ja 41,5 prosenttiin primäärienergian osalta vuonna 2007 tehdyn vuotta 2030 koskevan viiteskenaarion ennusteiden perusteella.

(22)Uusiutuvat energialähteet ovat ratkaisevan tärkeässä asemassa, kun pyritään torjumaan ilmastonmuutosta, alentamaan energian hintoja, vähentämään unionin riippuvuutta fossiilisista polttoaineista ja turvaamaan unionin toimitusvarmuus. Asiaa koskevan unionin ympäristölainsäädännön soveltamiseksi ja tarvittavissa tapauskohtaisissa arvioinneissa sen varmistamiseksi, onko uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian tuotantolaitos, sen liittäminen verkkoon, siihen liittyvä verkko itse tai varastointimenetelmä erittäin tärkeä yleinen etu jossain tietyssä tapauksessa, jäsenvaltioiden olisi katsottava, että tällaiset laitokset ja niihin liittyvä infrastruktuuri ovat erittäin tärkeän yleisen edun mukaisia ja palvelevat kansanterveyttä ja turvallisuutta, paitsi jos on selkeää näyttöä siitä, että näillä hankkeilla on sellaisia merkittäviä haitallisia ympäristövaikutuksia, joita ei voida lieventää tai kompensoida. Jos tällaiset laitokset katsottaisiin yleisen edun kannalta erittäin tärkeiksi ja kansanterveyttä ja turvallisuutta palveleviksi, tällaisiin hankkeisiin voitaisiin soveltaa yksinkertaistettua arviointia.

(19)Uusien uusiutuvan energian tuotantolaitosten perustamisen lisäksi jo olemassa olevien uusiutuvan energian laitosten päivittäminen voi edistää merkittävästi uusiutuvan energian tavoitteiden saavuttamista. Koska olemassa olevat uusiutuvan energian tuotantolaitokset on yleensä perustettu paikkoihin, joissa on merkittävää uusiutuviin energialähteisiin liittyvää potentiaalia, päivittämisellä voidaan turvata tällaisten paikkojen jatkuva käyttö ja samalla vähentää tarvetta nimetä uusia paikkoja uusiutuvan energian hankkeita varten. Päivittämiseen liittyy myös muita hyötyjä, kuten olemassa oleva verkkoliitäntä, todennäköisesti parempi yleinen hyväksyntä ja ympäristövaikutusten tuntemus. Uusiutuvan energian hankkeiden päivittäminen edellyttää muutoksia olemassa oleviin hankkeisiin tai niiden laajentamista eriasteisesti. Uusiutuvan energian hankkeiden päivittämiseen liittyvä lupamenettely, mukaan lukien ympäristövaikutusten arvioinnit ja seulonnat, olisi rajoitettava koskemaan muutoksen tai laajentamisen mahdollisia vaikutuksia alkuperäiseen hankkeeseen verrattuna.

(17)Alueiden moninaiskäyttö uusiutuvan energian tuotantoon ja muihin maa- ja merialueiden käyttötarkoituksiin (kuten elintarviketuotantoon, luonnonsuojeluun tai ennallistamiseen) lieventää maa- ja merialueiden käytön rajoitteita. Tässä yhteydessä alueidenkäytön suunnittelu on tärkeä väline, jonka avulla voidaan löytää ja ohjata maa- ja merialueiden käytön synergioita varhaisessa vaiheessa. Jäsenvaltioiden olisi tutkittava, mahdollistettava ja suosittava alueiden moninaiskäyttömahdollisuuksia, joita on määritetty alueidenkäytön suunnittelua koskevien toimenpiteiden tuloksena.

b)vahvistettava asianmukaiset säännöt nimetyille uusiutuvan energian ydinkehittämisalueille, mukaan lukien lieventävät toimenpiteet, joita on toteutettava uusiutuvan energian tuotantolaitosten, samalla paikalla sijaitsevien energiavarastojen sekä niiden verkkoon liittämiseen tarvittavien omaisuuserien asentamisen osalta, jotta voidaan välttää mahdolliset kielteiset ympäristövaikutukset tai, jos se ei ole mahdollista, vähentää niitä merkittävästi. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa varmistettava, että toteutetaan asianmukaisia lieventäviä toimenpiteitä direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 2 kohdassa ja 12 artiklan 1 kohdassa, direktiivin 2009/147/ETY 5 artiklassa ja direktiivin 2000/60/EY 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan i ja ii alakohdassa kuvailtujen tilanteiden ehkäisemiseksi. Tällaiset säännöt on kohdennettava kunkin yksilöidyn uusiutuvan energian ydinkehittämisalueen erityispiirteisiin, kullakin alueella käyttöön otettavaan uusiutuvan energian teknologiaan tai teknologioihin sekä todettuihin ympäristövaikutuksiin. Näiden sääntöjen noudattaminen ja asianmukaisten lieventävien toimenpiteiden toteuttaminen yksittäisissä hankkeissa johtaa olettamaan siitä, että hankkeet eivät ole kyseisten säännösten vastaisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 16 a artiklan 4 ja 5 kohdan soveltamista. Jos uusia lieventäviä toimenpiteitä, joilla pyritään estämään mahdollisuuksien mukaan neuvoston direktiivin 92/43/ETY ja direktiivin 2009/147/ETY nojalla suojeltujen lajien tappaminen tai häiritseminen tai muut ympäristövaikutukset, ei ole testattu laajasti niiden vaikuttavuuden osalta, jäsenvaltiot voivat sallia niiden käytön yhdessä tai useammassa pilottihankkeessa rajoitetun ajan edellyttäen, että tällaisten toimenpiteiden vaikuttavuutta seurataan tiiviisti ja, jos ne eivät osoittaudu vaikuttaviksi, toteutetaan viipymättä aiheellisia toimenpiteitä .

1)Jäsenvaltioiden on viimeistään [kahden vuoden kuluttua voimaantulosta] hyväksyttävä suunnitelma tai suunnitelmat, joissa nimetään 15 b artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla alueilla uusiutuvan energian ydinkehittämisalueita yhtä tai useampaa uusiutuvaa energialähdettä varten. Tällaisessa suunnitelmassa tai suunnitelmissa jäsenvaltioiden on

1)Jäsenvaltioiden on viimeistään [yhden vuoden kuluttua voimaantulosta] määritettävä maa- ja merialueet, jotka ovat tarpeen uusiutuvia energialähteitä käyttävien tuotantolaitosten sijoittamiselle, jotta ne voivat täyttää kansalliset panoksensa vuoteen 2030 asetetun uusiutuvaa energiaa koskevan tavoitteen saavuttamiseen tämän direktiivin 3 artiklan mukaisesti. Tällaisten alueiden on oltava oikeassa suhteessa arvioituihin kehityspolkuihin ja kunkin uusiutuvaa energiaa koskevan teknologian suunniteltuun kokonaiskapasiteettiin, jotka on vahvistettu jäsenvaltioiden kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa, sellaisina kuin ne ovat päivitettyinä asetuksen (EU) 2018/1999 14 artiklan mukaisesti.

”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava yhteisesti, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian osuus on vähintään 45 prosenttia unionin energian kokonaisloppukulutuksesta vuonna 2030.”

Jäsenvaltioiden on selitettävä suunnitelmassa arviointi, joka on tehty kunkin nimetyn ydinkehittämisalueen määrittämiseksi a alakohdassa vahvistettujen kriteerien perusteella sekä asianmukaisten lieventävien toimenpiteiden määrittämiseksi.

2)Ennen kuin hyväksytään suunnitelma tai suunnitelmat, joissa nimetään uusiutuvan energian ydinkehittämisalueet, niistä on tehtävä ympäristöarviointi direktiivissä 2001/42/EY säädettyjen edellytysten mukaisesti, ja tarvittaessa – jos niihin sisältyy Natura 2000 -alueilla sijaitsevia keinotekoisia ja rakennettuja pintoja, joilla todennäköisesti on merkittäviä vaikutuksia kyseisillä alueilla – direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 kohdan mukainen asianmukainen arviointi.

3)Suunnitelma tai suunnitelmat, jo(i)ssa nimetään uusiutuvan energian ydinkehittämisalueet, on julkistettava ja niitä on uudelleentarkasteltava säännöllisesti, vähintään kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien asetuksen (EU) 2018/1999 14 artiklan mukaisen päivittämisen yhteydessä.”

6)Korvataan 16 artikla seuraavasti:

”16 artikla

Lupamenettelyn organisointi ja pääperiaatteet

1)Lupamenettelyn on katettava kaikki asiaan liittyvät hallinnolliset luvat, jotka koskevat uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian tuotantoon tarkoitettujen laitosten, samalla paikalla sijaitsevien energiavarastojen sekä niiden verkkoon liittämisen edellyttämien omaisuuserien rakentamista, päivittämistä ja käyttöä, mukaan lukien tarvittaessa verkkoon liittämistä koskevat luvat ja ympäristöarvioinnit. Lupamenettelyyn on sisällyttävä kaikki menettelyt 2 kohdan mukaisesta hakemuksen validiteetin tunnustamisesta siihen asti, kun asianomainen viranomainen tai asianomaiset viranomaiset ilmoittavat menettelyn tulosta koskevan lopullisen päätöksen.

2)Toimivaltaisen viranomaisen on hakemuksen vastaanottamisen jälkeen validoitava hakemus viimeistään neljäntoista päivän kuluttua hakemuksen vastaanottamisesta, kun on kyse ydinkehittämisalueilla sijaitsevista laitoksista, ja viimeistään kuukauden kuluttua vastaanottamisesta, kun on kyse ydinkehittämisalueiden ulkopuolella sijaitsevista laitoksista, tai jos hankkeen kehittäjä ei ole toimittanut kaikkia hakemuksen käsittelemiseksi tarvittavia tietoja, pyydettävä tätä toimittamaan täydellinen hakemus neljäntoista päivän kuluessa tällaisen pyynnön esittämisestä. Jos hankkeen kehittäjä ei toimita täydellistä hakemusta tämän määräajan kuluessa, toimivaltainen viranomainen voi hylätä hakemuksen kirjallisesti. Jos hakemus hylätään, toimivaltaisen viranomaisen on perusteltava päätöksensä. Hankkeen kehittäjä voi jättää uuden hakemuksen uudelleen milloin tahansa hylkäämisen jälkeen. Lupamenettelyn alkamispäiväksi katsotaan päivä, jona toimivaltainen viranomainen ilmoittaa hakemuksen olevan validi.

3)Jäsenvaltioiden on perustettava tai nimettävä yksi tai useampi yhteyspiste. Näiden yhteyspisteiden on annettava hakijan pyynnöstä neuvoja ja apua koko hallinnollisen luvan hakemis- ja myöntämismenettelyn ajan. Hakijan ei tarvitse koko prosessin aikana olla yhteydessä useampaan kuin yhteen yhteyspisteeseen. Yhteyspisteen on ohjattava hakija hallinnollisen luvan hakemismenettelyn läpi – ympäristöön liittyvät vaiheet mukaan lukien – avoimella tavalla siihen saakka, kun vastuuviranomaiset tekevät yhden tai useamman päätöksen menettelyn päätteeksi, annettava hakijalle kaikki tarvittavat tiedot ja tarvittaessa otettava menettelyyn mukaan muita hallintoviranomaisia. Yhteyspisteen on varmistettava, että tässä direktiivissä säädettyjä lupamenettelyn määräaikoja noudatetaan. Hakijoiden on voitava toimittaa asiaankuuluvat asiakirjat digitaalisessa muodossa. Jäsenvaltioiden on viimeistään [kahden vuoden kuluttua voimaantulosta] varmistettava, että kaikki menettelyt toteutetaan sähköisessä muodossa.

4)Yhteyspisteen on asetettava uusiutuvan energian tuotantolaitosten kehittäjien saataville menettelykäsikirja ja tarjottava myös verkossa nämä tiedot, joissa käsitellään erikseen myös pienen mittakaavan hankkeita ja itse tuotettua uusiutuvaa energiaa käyttävien kuluttajien hankkeita. Verkossa olevissa tiedoissa on myös ilmoitettava hakijan hakemuksen kannalta oikea yhteyspiste. Jos jäsenvaltiolla on useampi kuin yksi yhteyspiste, verkossa olevissa tiedoissa on ilmoitettava hakijan hakemuksen kannalta oikea yhteyspiste.

5)Jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on helposti käytettävissään yksinkertaiset menettelyt uusiutuvaa energiaa käyttävien laitosten rakentamiseen ja käyttöön liittyvää luvan myöntämismenettelyä ja luvan myöntämistä koskevien riitojen ratkaisemiseksi, tarvittaessa myös vaihtoehtoiset riitojenratkaisumekanismit.

6)Jäljempänä 16 a, 16 b ja 16 c artiklassa säädettyjen määräaikojen soveltaminen ei vaikuta oikeudelliseen muutoksenhakuun, oikeussuojakeinoihin ja muihin menettelyihin tuomioistuimissa eikä vaihtoehtoisiin riitojenratkaisumekanismeihin, mukaan lukien valitusmenettelyt sekä menettelyt ja muutoksenhaku tuomioistuinten ulkopuolella, ja niitä voidaan jatkaa enintään tällaisten menettelyjen keston ajan.

7)Jäsenvaltioiden on varmistettava, että uusiutuvan energian tuotantolaitoksen kehittämishankkeeseen tai sen verkkoon liittämiseen liittyviin hallinnollisiin ja oikeudellisiin muutoksenhakuihin, ympäristönäkökohtiin liittyvät valitukset mukaan lukien, sovelletaan nopeinta mahdollista hallinnollista ja oikeudellista menettelyä, joka on käytettävissä asiaankuuluvalla kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla.”

7)Lisätään 16 a artikla seuraavasti:

”16 a artikla

Lupamenettely uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla

1)Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lupamenettelyn kesto ei ylitä yhtä vuotta uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla toteutettavien hankkeiden osalta. Kyseistä yhden vuoden määräaikaa voidaan jatkaa enintään kolmella kuukaudella, kun se on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi asianmukaisesti perusteltua. Tällaisessa tapauksessa jäsenvaltioiden on ilmoitettava selkeästi hankkeen kehittäjälle ne poikkeukselliset olosuhteet, joiden vuoksi pidennys on perusteltu.

2)Muilla kuin uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla sijaitsevien voimalaitosten päivittämisen ja uusien, sähkökapasiteetiltaan alle 150 kW:n uusien laitosten perustamisen, samoilla paikoilla sijaitsevien energian varastointilaitosten ja niiden verkkoon liittämisen osalta lupamenettelyn kesto ei saa ylittää kuutta kuukautta. Kyseistä yhden vuoden määräaikaa voidaan jatkaa enintään kolmella kuukaudella, kun se on poikkeuksellisten olosuhteiden perusteella asianmukaisesti perusteltua, kuten ensisijaisten turvallisuussyiden perusteella silloin, kun päivittämishanke vaikuttaa merkittävästi verkkoon tai laitoksen alkuperäiseen kapasiteettiin, kokoon tai toimintaan. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava selkeästi hankkeen kehittäjälle ne poikkeukselliset olosuhteet, joiden vuoksi pidennys on perusteltu.

3)Poiketen siitä, mitä direktiivin 2011/92/EU 4 artiklan 2 kohdassa ja kyseisen direktiivin liitteessä II olevan 3 kohdan a, b, d, h ja i ja i alakohdassa ja 6 kohdan c alakohdassa, joko yksinään tai yhdessä 13 kohdan a alakohdan kanssa, säädetään: jos kyseessä ovat uusiutuvaa energiaa koskevat hankkeet, uusiutuvan energian tuotantolaitoksia (lukuun ottamatta biomassaa käyttäviä polttolaitoksia) koskevat uudet hakemukset, mukaan lukien laitosten päivittäminen, uusiutuvan energian ydinkehittämisalueilla, jotka on jo nimetty kyseessä olevaa teknologiaa varten, samoilla paikoilla sijaitsevat varastot sekä niiden verkkoon liittäminen vapautetaan vaatimuksesta tehdä erityinen ympäristövaikutusten arviointi direktiivin 2011/92/EU 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti edellyttäen, että nämä hankkeet ovat 15 c artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti vahvistettujen sääntöjen ja toimenpiteiden mukaisia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 ja 5 kohdan soveltamista. Edellä tarkoitettua vapautusta direktiivin 2011/92/EU soveltamisesta ei sovelleta hankkeisiin, joilla todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia toisessa jäsenvaltiossa, tai jos jäsenvaltio, johon todennäköisesti kohdistuu merkittäviä vaikutuksia, sitä pyytää, kuten mainitun direktiivin 7 artiklassa säädetään.

Poiketen siitä, mitä direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 kohdassa säädetään, ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen laitosten vaikutuksista Natura 2000 -alueisiin ei vaadita arviointia.

4)Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä 3 kohdassa tarkoitettujen hakemusten seulonta. Seulonnan tarkoituksena on oltava määrittää, aiheuttaako jokin tällaisista hankkeista hyvin todennäköisesti merkittäviä ennakoimattomia haittavaikutuksia ottaen huomioon sen maantieteellisen alueen ympäristöherkkyys, jolla hanke sijaitsee, ja tällaisia vaikutuksia ei oltu havaittu direktiivin 2001/42/EY ja tapauksen mukaan direktiivin 92/43/ETY mukaisesti tehdyssä uusiutuvia energialähteitä koskevan suunnitelman tai suunnitelmien ympäristövaikutusten arvioinnissa. Hankkeiden päivittämiseen liittyvä seulonta olisi rajoitettava koskemaan muutoksen tai laajentamisen mahdollisia vaikutuksia alkuperäiseen hankkeeseen verrattuna.

Tällaista seulontaa varten hankkeen kehittäjän on annettava tietoja hankkeen ominaispiirteistä, siitä, noudattaako se 15 c artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti kyseessä olevan ydinkehittämisalueen osalta määritettyjä sääntöjä ja toimenpiteitä, hankkeessa hyväksytyistä lisätoimenpiteistä sekä siitä, miten näillä toimenpiteillä puututaan ympäristövaikutuksiin. Seulonta on saatettava päätökseen 30 päivän kuluessa uusia uusiutuvan energian tuotantolaitoksia koskevien hakemusten jättämispäivästä, lukuun ottamatta hakemuksia, jotka koskevat laitoksia, joiden sähköntuotantokapasiteetti on alle 150 kW. Tällaisten laitosten sekä laitosten päivittämistä koskevien uusien hakemusten osalta seulonta on saatettava päätökseen 15 päivän kuluessa.