Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä (EU ETS) on ollut teollisuuden ja energia-alan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevan EU:n strategian kulmakivi vuodesta 2005. Järjestelmällä edistetään huomattavasti EU:n vuodelle 2020 asettamaa tavoitetta vähentää päästöjä 20 prosenttia vuoden 1990 tasosta. Vaikka EU on ylittämässä tämän tavoitteensa, kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen vähintään 40 prosentilla vuoteen 2030 mennessä – kuten EU:n ilmasto- ja energiapuitteissa 2030 edellytetään – vaatii jatkuvaa edistystä. EU toteuttaa tämän vuoden 2030 tavoitteensa kollektiivisesti niin, että vähennyksiä tehdään sekä päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvilla aloilla että muilla aloilla. Tavoitteen saavuttamisessa tärkein mekanismi on kuitenkin hyvin toimiva uudistettu EU:n päästökauppajärjestelmä: sen avulla on tarkoitus saada aikaan 43 prosentin kasvihuonekaasupäästövähennykset vuoteen 2005 verrattuna järjestelmään kuuluvilla aloilla.

Jotta EU:n päästökauppajärjestelmällä voitaisiin saavuttaa edellä mainittu tavoite, komissio esitti heinäkuussa 2015 lainsäädäntöehdotuksen EU:n päästökauppajärjestelmän uudistamiseksi sen neljättä päästökauppakautta (2021–2030) varten. Ehdotuksesta päästiin poliittiseen sopimukseen marraskuun alkupuolella 2017 pitkällisen kolmikantamenettelyn myötä.

Tämä kertomus Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta on laadittu direktiivin 2003/87/EY (EU:n päästökauppadirektiivi) 10 artiklan 5 kohdan ja 21 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kuten direktiivissä säädetään, kertomuksen tarkoituksena on säännöllisen kuvauksen esittäminen Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta vuosittain.

Taulukko 1: Aiempina vuosina julkaistut kertomukset Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta

Viite Ajanjakso Poliittinen tausta COM(2012) 652 2008–2011 Sääntelytoimien tarpeen arvioiminen ottaen huomioon päästöoikeuksien ylijäämän kasvun COM(2015) 576 2013–2014 Ensimmäinen energiaunionin tilaa koskeva kertomus COM(2017) 48 2015 Toinen energiaunionin tilaa koskeva kertomus

Tämä kertomus koskee vuotta 2016, mutta siinä esitetään myös joitakin vuonna 2017 ehdotettuja tai hyväksyttyjä aloitteita.Aiempiin kertomuksiin verrattuna kertomuksessa on uusi välillisten hiilikustannusten hyvitysjärjestelmiä koskeva luku sekä tietoja markkinavakausvarannon ylijäämäindikaattorista, joka julkaistiin ensimmäistä kertaa toukokuussa 2017. Jollei toisin ilmoiteta, tässä kertomuksessa on käytetty julkisesti saatavilla olevia tietoja, jotka komissio oli saanut käyttöönsä 30. kesäkuuta 2017 mennessä.

Kertomukseen sisällytetyissä laatikoissa esitetään yleisiä tietoja ja kuvauksia EU:n päästökauppajärjestelmän eri näkökohdista.



2.EU:N PÄÄSTÖKAUPPAJÄRJESTELMÄN RAKENNE

2.1.Soveltamisalaan kuuluvat toiminnot, laitokset ja ilma-aluksen käyttäjät

EU:n päästökauppajärjestelmään on liittynyt Euroopan talousalueen (ETA) 31 jäsenvaltiota Sillä rajoitetaan noin 11 000 voima- ja tuotantolaitoksen sekä hieman yli 500 Euroopan talousalueen lentoasemien välillä lentävän ilma-aluksen käyttäjän päästöjä. Järjestelmä kattaa noin 45 prosenttia EU:n kasvihuonekaasupäästöistä. Kolmannesta vaiheesta (2013–2020)* alkaen EU:n päästökauppajärjestelmällä säännellään kiinteiden laitosten osalta energiaintensiivisiä teollisuudenaloja, mukaan lukien voimalaitokset ja muut polttolaitokset, joiden kokonaislämpöteho on vähintään 20 MW (lukuun ottamatta ongelma- ja yhdyskuntajätteen polttolaitoksia), öljynjalostamot, koksaamot, rauta- ja teräs-, klinkkeri-, lasi-, kalkki-, tiili-, keramiikka-, massa-, paperi- ja pahviteollisuus, alumiinin, petrokemikaalien, ammoniakin, typpihapon, adipiinihapon, glyoksaali- ja glyoksyylihapon tuotanto sekä hiilidioksidin talteenotto, siirto putkistoissa ja geologinen varastointi. Ilmailualalla EU:n päästökauppajärjestelmän soveltamisala rajoittui vuoden 2016 loppuun saakka ETA-alueen sisäisiin lentoihin, samalla kun odotettiin kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön (ICAO) maailmanlaajuista lähestymistapaa. ICAO hyväksyi lokakuussa 2016 päätöslauselman kansainvälisen lentoliikenteen kokonaisvaltaisesta päästöhyvitysjärjestelmästä (Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International Aviation, CORSIA), joka otetaan käyttöön vuonna 2021. Tämän vuoksi komissio ehdotti ETA-alueen sisäisen lähestymistavan jatkamista vuoden 2016 jälkeen (ks. kohta 4). EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa hiilidioksidin (CO2) päästöt, typpihapon, adipiinihapon, glyoksyylihapon ja glyoksaalin tuotannosta peräisin olevat typpioksiduulin (N2O) päästöt sekä alumiinin tuotannosta peräisin olevat perfluorihiilivetyjen (PFC) päästöt. Vaikka osallistuminen EU:n päästökauppajärjestelmään on pakollista, tietyillä aloilla se kattaa vain tietyn koon ylittävät laitokset. Lisäksi osallistujamaat voivat jättää järjestelmän ulkopuolelle pieniä laitoksia, jos käytössä on toimenpiteitä niiden päästöjen vähentämiseksi vastaavasti. Osallistujamaat voivat myös lisätä EU:n päästökauppajärjestelmään aloja ja kasvihuonekaasuja. * Tietoja EU:n päästökauppajärjestelmän ensimmäisestä ja toisesta vaiheesta on saatavilla seuraavasta osoitteesta: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013_fi

Osallistujamaiden vuonna 2017 toimittamien 21 artiklan mukaisten kertomusten mukaan sallittuja laitoksia oli vuonna 2016 yhteensä 10 790. Vuonna 2015 niitä oli noin 10 950 ja vuotta aiemmin noin 11 200.

Kuten aiempinakin vuosina, EU:n päästökauppajärjestelmän toimien puitteissa poltetut polttoaineet olivat vuonna 2016 suurimmalta osin fossiilisia. Kuitenkin 29 valtiota (27 valtiota vuonna 2015) raportoi myös biomassan käytöstä 2 079 laitoksessa (19 prosenttia kaikista laitoksista). Vain kaksi valtiota (LI ja MT) ei raportoinut minkäänlaisesta biomassan käytöstä. Biomassaan liittyvät päästöt olivat vuonna 2016 noin 141 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (8 prosenttia EU:n päästökauppajärjestelmässä ilmoitetuista päästöistä), kun ne vuonna 2015 olivat noin 125 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (noin 7 prosenttia EU:n päästökauppajärjestelmässä ilmoitetuista päästöistä). Samat kaksi jäsenvaltiota kuin edellisenä vuonna (DE ja SE) ilmoittivat vähäisestä määrästä biopolttoaineita, jonka kolme ilma-aluksen käyttäjää oli käyttänyt (vuonna 2015 käyttäjiä oli neljä).

Vuotuisiin päästöihin perustuvissa laitosten luokissa vuotta 2016 koskevat tiedot osoittavat, että aiempien vuosien tapaan laitoksista 72 prosenttia kuului luokkaan A, lähes 21 prosenttia luokkaan B ja hieman yli 7 prosenttia luokkaan C. Yli 6 202 laitosta ilmoitettiin ’vähän päästöjä aiheuttavaksi laitokseksi’ (57,5 prosenttia kokonaismäärästä).

EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvia laitoksia, jotka harjoittavat polttolaitostoimintoja, on kaikissa osallistujamaissa. Useimpien osallistujamaiden raportoimia toimintoja ovat öljynjalostus sekä teräksen, sementin, kalkin, lasin, keramiikan, massan ja paperin tuotanto. Siltä osin kuin on kyse EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvista toiminnoista, jotka koskevat muiden kasvihuonekaasujen kuin hiilidioksidin päästöjä, lupia on ilmoitusten mukaan myönnetty lähinnä alumiinia ja perfluorihiilivetyjä (PFC-yhdisteitä) varten 13 maassa (DE, ES, FR, GR, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK ja UK) ja typpihapon tuotantoa ja N2O:ta varten 21 maassa (poikkeuksina CY, DK, EE, IE, IS, LI, LU, LV, MT, PT ja SI). Muista N2O-aloista on ilmoitettu adipiinihapon tuotannon osalta kolmessa maassa (DE, FR ja IT) ja glyoksaalin ja glyoksyylihapon tuotannon osalta kahdessa (DE ja FR). Edellisen vuoden tapaan FR ja NO ilmoittivat hiilidioksidin talteenotto- ja varastointitoimintoja

Kahdeksan maata (DE, ES, FR, HR, IS, IT, SI, UK) on hyödyntänyt mahdollisuutta jättää vähäisten päästöjen aiheuttajat EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle EU:n päästökauppadirektiivin 27 artiklan mukaisesti. Kuten vuonna 2015, järjestelmän ulkopuolisten hiilidioksidipäästöjen määrä oli vuonna 2016 noin 4 miljoonaa tonnia (noin 0,22 prosenttia todennettujen päästöjen kokonaismäärästä).

Jäsenvaltioiden vuonna 2017 toimittamien 21 artiklan mukaisten tietojen mukaan tähän mennessä seitsemän maata (BE, DK, FR, HR, HU, LI, LT) on hyödyntänyt tarkkailua ja raportointia koskevan komission asetuksen (EU) N:o 601/2012, jäljempänä ’tarkkailua ja raportointia koskeva asetus’, 13 artiklassa tarjottua mahdollisuutta sallia yksinkertaistetut tarkkailusuunnitelmat tapauksissa, joissa riski on pieni. Vain Tanska on tullut mukaan vuoden 2015 jälkeen. Päästömääriltään vähäisten ilma-aluksen käyttäjien osalta säännöksen hyödyntämisestä on raportoinut neljä maata (BE, FI, IS ja PL), joista Belgia on tullut mukaan vuoden 2015 jälkeen.

Vuonna 2016 yhteensä 503:lla ilma-aluksen käyttäjällä raportoitiin olevan tarkkailusuunnitelma (verrattuna 524:ään vuonna 2015 ja 611:een vuonna 2014). Tämä viittaa siihen, että EU:n päästökauppajärjestelmän kattamien ilma-aluksen käyttäjien määrä vakiintuu. Raportoiduista ilma-aluksen käyttäjistä lähes 60 prosenttia (300) oli kaupallisia ilma-aluksen käyttäjiä ja loput 40 prosenttia (203) muita kuin kaupallisia ilma-aluksen käyttäjiä. Ilma-aluksen käyttäjistä yhteensä 249 (lähes 50 prosenttia kokonaismäärästä) katsotaan vähäisten päästöjen aiheuttajiksi (274 (52 prosenttia) vuonna 2015 ja 329 (54 prosenttia) vuonna 2014).

2.2.Unionin rekisteri ja Euroopan unionin tapahtumaloki (EUTL)