1. Sitoutuminen turvalliseen, kaikille avoimeen ja laadukkaaseen koulutukseen hätätilanteissa ja pitkittyneissä kriiseissä EU:n ulkoisessa toiminnassa

Kestävän kehityksen Agenda 2030 ‑toimintaohjelmassa ja erityisesti sen tavoitteessa 4 tunnustetaan, että laadukas koulutus on välttämätön perusta vastattaessa merkittäviin maailmanlaajuisiin haasteisiin. Tämä todettiin vuonna 2016 pidetyssä Maailman humanitaarisessa huippukokouksessa, jossa perustettiin Education Cannot Wait ‑foorumi, jonka avulla pyritään muuttamaan koulutuksen tarjoamista hätätilanteissa ja pitkittyneissä kriiseissä.

Oikeus koulutukseen tunnustetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, joka on osoitettu EU:n toimielimille sekä jäsenvaltioille silloin, kun nämä panevat EU:n lainsäädäntöä täytäntöön. Koulutus on välttämätöntä yhteiskunnan rauhanomaisen kehittämisen, talouskasvun ja yksilöiden potentiaalin hyödyntämisen kannalta. Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa vahvistetaan nimenomaisesti EU:n sitoumus edistää lapsen oikeuksien suojelua. Oikeus laadukkaaseen ja kaikille avoimeen koulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen on Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin ensimmäinen periaate. Lapsille on annettu EU:n ulkoisessa toiminnassa lapsen oikeuksiin perustuva erikoisasema, ja on todettu, että ”lasten tilanteen parantaminen on välttämätöntä, jos halutaan torjua valtioiden horjuvuus ja varmistaa pitkän aikavälin kestävä kehitys, sosiaalinen yhteenkuuluvuus, vakaus ja ihmisten turvallisuus kansallisella, alueellisella ja maailmanlaajuisella tasolla”.

Todellisuudessa miljoonilla lapsilla ei kuitenkaan ole mahdollisuutta laadukkaaseen koulutukseen konfliktien pitkittymisen, pakkomuuton, väkivallan, ilmastonmuutoksen ja katastrofien vuoksi. Nämä jättävät jälkeensä kouluttamattomia menetettyjä sukupolvia ja ovat niitä perimmäisiä syitä, joiden vuoksi monet lähtevät vaaralliselle matkalleen kohti Eurooppaa ja maailman muita alueita, mikä vaikuttaa kyseisten alueiden vakauteen ja kehitykseen.

Puolet maailman lapsista, jotka eivät käy koulua, elää kriisien ja konfliktien leimaamissa tilanteissa, ja lähes puolet peruskouluikäisistä pakolaisista ei käy koulua. Tämä pakottaa EU:n vastaamaan tilanteeseen käyttämällä eri välineitä ja toimintatapoja. EU on lisännyt viime vuosina merkittävästi tukeaan koulutukseen hätätilanteissa ja pitkittyneissä kriiseissä ympäri maailman ja todennut, että koulutus on kriisien osa-alue, jota on rahoitettu pisimpään liian vähän, sillä vain alle 3 prosenttia kaikesta maailmanlaajuisesta humanitaarisesta avusta kohdistetaan koulutukseen. EU on lisännyt rahoitusta koulutukseen hätätilanteissa ja kriiseissä yhdestä prosentista EU:n humanitaarisesta avusta, millä tasolla rahoitus oli vuonna 2015, 8 prosenttiin vuonna 2018, ja tavoitteena on saavuttaa 10 prosentin taso vuonna 2019. Suuri osuus EU:n vuosina 2014–2020 koulutukseen myöntämästä kahdenvälisestä kehitysavusta on kohdistettu hauraisiin ja kriiseistä kärsiviin maihin. EU on Syyrian alueen kriisin johdosta annettavan, koulutukseen suunnattavan avun suurin antaja ja antaa merkittävää monenvälistä rahoitusta maailmanlaajuisille aloitteille, joilla vastataan koulutustarpeisiin hätätilanteissa ja kriiseissä.

Tämänhetkinen EU:n tuki koulutukseen hätätilanteissa ja pitkittyneissä kriiseissä kattaa kaikki koulutustasot, ja se toteutetaan yhdessä hallitusten, YK:n järjestöjen, valtiosta riippumattomien järjestöjen, kansalaisyhteiskunnan, yksityissektorin toimijoiden, koulutuksen maailmanlaajuisen kumppanuuden ja muiden sidosryhmien kanssa. Kahdenvälistä tukea ja poliittista vuoropuhelua hallitusten kanssa täydennetään erilaisilla aloitteilla koulutuksen keskeytymisen ehkäisemiseksi maailmanlaajuisesti. Aloitteilla muun muassa perustetaan väliaikaisia oppimistiloja ja kehitetään etäopetusohjelmia lapsille, jotka eivät pysty käymään koulussa. EU on esimerkiksi vastannut laajasti syyrialaisten lasten koulutustarpeisiin käyttämällä kahdenvälistä kehitysrahoitusta, humanitaarista apua, Syyrian kriisin johdosta perustettua EU:n alueellista erityisrahastoa ja Turkin-pakolaisavun koordinointivälinettä.

Viime vuosina käytännön tarpeet ovat lisääntyneet merkittävästi, ja uusia haasteita on syntynyt. Tarpeiden laajuus ylittää EU:n resurssit, joten EU:n on laajennettava toimiaan, keskityttävä saavuttamaan eniten tuen tarpeessa olevat ja pyrittävä saamaan maailmanlaajuista tukea lisätoimia varten.

Siksi tässä tiedonannossa ehdotetaan ajantasaistettua EU:n politiikan kehystä, jonka kautta voitaisiin käsitellä EU:n ulkopuolisissa hätätilanteissa ja pitkittyneissä kriiseissä tarjottavaa koulutusta koskevia lisääntyviä haasteita EU:n ulkoisen toiminnan avulla. Tiedonannossa ehdotetaan lähestymistapaa, jolla lujitetaan asiaankuuluvien EU:n ulkoisten välineiden keskinäistä vastuuta vastata koulutustarpeisiin hätätilanteissa ja kriiseissä humanitaarisen avun ja kehitysavun kautta siten, että lähtökohdaksi otetaan koordinointi, täydentävyys ja poliittinen toiminta (”jatkumo”). Siinä otetaan myös huomioon uudet ja kehittymässä olevat painopisteet, kuten väkivallan vaikutukset koulutukseen.

Koulutustarpeisiin vastaaminen hätä- ja kriisitilanteissa edellyttää kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Tässä tiedonannossa komissio käyttää termiä ’koulutus hätätilanteissa ja pitkittyneissä kriiseissä’ sen laajimmassa merkityksessä siten, että se perustuu strategiseen ja yhdennettyyn lähestymistapaan turvallisten, kaikille avointen ja laadukkaiden oppimismahdollisuuksien edistämiseksi. Koulutus käsittää elinikäisen oppimisen, mukaan lukien viralliset ja epäviralliset tavat saavuttaa koulutusjärjestelmien vakiintuneet tasot, ja sisältää varhaiskasvatuksen, peruskoulutuksen, toisen asteen koulutuksen, toisen asteen jälkeisen koulutuksen, joka ei ole korkea-asteen koulutusta, ja korkea-asteen koulutuksen (mukaan lukien tekninen ja ammatillinen koulutus, yliopisto ja muut osaamisen kehittämisen muodot).

Komission lähestymistapa koulutukseen hätätilanteissa ja kriiseissä käsittää äkilliset ja hitaasti etenevät hätätilanteet, konfliktit, väkivaltatilanteet, pakkomuuton, ihmisten aiheuttamat ja luonnonkatastrofit, kansanterveyttä koskevat hätätilanteet, pitkittyneet ja toistuvat kriisit sekä näiden mahdolliset yhdistelmät. Lähestymistavan avulla pyritään tukemaan keskeytymätöntä koulutuksen tarjoamista, ja se kattaa koko humanitaarisen avun ja kehitysavun jatkumon eli varautumisen, katastrofiriskin pienentämisen, katastrofien ehkäisyn ja niiden vaikutusten vähentämisen, hätäavun, tuen pitkittyneiden kriisien aikana ja toipumisen.

1.1. Menetettyjen sukupolvien uhka

Maailman väestöstä lapsia on kolmannes, mutta humanitaarisista kriiseistä kärsivistä ihmisistä yli puolet on lapsia. Kaikista maailman lapsista, jotka eivät käy koulua, puolet on näistä kriiseistä kärsiviä tyttöjä ja poikia, ja osuus on kasvamassa. Syyria, Irak, Jemen, Afganistan, Etelä-Sudan ja Kongon demokraattinen tasavalta kuuluvat niihin noin 35:een kriiseistä kärsivään maahan, joissa lähes 75 miljoonan kouluikäisen lapsen (3–18 vuotta) koulutuksessa on keskeytyksiä. Siirtymään joutuneiden ihmisten kohdalla riski on huomattavasti suurempi. YK:n pakolaisjärjestön arvion mukaan tällä hetkellä maailmassa on yli 65 miljoonaa siirtymään joutunutta henkilöä (suurin lukumäärä toisen maailmansodan jälkeen) ja siirtymäjakson keskimääräinen kesto on usein yli 20 vuotta. Pakolaisten keskuudessa vain hieman yli puolet alakouluikäisistä käy koulua, toisen asteen oppilaitoksissa opiskelee alle neljäsosa ikäluokasta ja korkeakouluopintoihin jatkaa vain prosentti ikäluokasta. Tytöt ovat huomattavasti poikia huonommassa asemassa, ja he ovat 2,5 kertaa poikia todennäköisemmin koulutuksen ulkopuolella asianomaisissa maissa.

Miljoonien lasten ja nuorten tulevaisuutta uhkaa väkivallan lisääntyminen koulutusympäristössä, mukaan luettuina kouluihin ja yliopistoihin suunnatut iskut, kuten opiskelijoiden kaappaukset, koulujen käyttö sotilastarkoituksiin, maamiinojen, räjähtämättömien räjähteiden ja sodankäyntijätteiden esiintyminen koulujen läheisyydessä ja koulurakennusten tuhoutuminen. Viranomaiset voivat väärinkäyttää koulutusta edistääkseen vihaa ja suvaitsemattomuutta, lisätäkseen epätasa-arvoa ja sortoa sekä värvätäkseen haavoittuvassa asemassa olevia lapsia tekemään väkivallantekoja. Epätasa-arvoinen koulutuksen tarjoaminen voi aiheuttaa epäoikeudenmukaisuuden tunteen ja saattaa syrjäytyneet ryhmät entistä epäsuotuisampaan asemaan, mikä voi lopulta pahentaa konflikteja.

Koulutuksen ulkopuolella olevilla lapsilla ja nuorilla on suurempi riski joutua seksuaalisen ja sukupuoleen perustuvan väkivallan, väkivaltaisen ääriliikehdinnän, pakkoavioliiton, varhaisen raskauden, lapsityövoiman ja pakkotyön uhreiksi. Alttiutta näille riskeille lisäävät entisestään sitkeät, väkivaltaiset ja usein pitkittyneet konfliktit, pakkomuutto, epätasa-arvoisuus, vähäiset taloudelliset mahdollisuudet ja peruspalvelujen heikko saatavuus. Kriisien vaikutukset koulutuksen saatavuuteen, kuten koulujen sulkemiset tai sotilaallinen läsnäolo kouluissa, voivat kannustaa ihmisiä siirtymään turvallisemman ympäristön toivossa ja hyvin usein hengenvaarallisissa olosuhteissa. Koulutus on elintärkeä siirrettävissä oleva voimavara.

Hätätilanteet ja pitkittyneet kriisit heikentävät entisestään koulutusjärjestelmiä, joiden resurssit ovat jo ennestään riittämättömät, mikä vaarantaa lasten ja nuorten oppimistulokset ja ‑mahdollisuudet. Toistuvat koulunkäynnin keskeytykset ja traumaattisten tapahtumien aiheuttamat psykososiaaliset vauriot haittaavat oppimista, ja opettajien puute ja liian täydet luokkahuoneet pahentavat tilannetta entisestään.

1.2. EU:n ulkoisen toiminnan vahvistaminen

Kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamiseksi ja Koulutus 2030 ‑toimintaohjelman mukaisesti EU keskittyy toiminnassaan seuraaviin neljään strategiseen painopistealueeseen:

1.järjestelmien ja kumppanuuksien vahvistaminen nopeiden, tehokkaiden, vaikuttavien ja innovatiivisten koulutusratkaisujen edistämiseksi