SANASTO

Kansallinen strategiasuunnitelma : Jäsenvaltion valmistelema asiakirja, jonka avulla varmistetaan, että maaseudun kehittämiseen osoitettu yhteisön tuki noudattaa yhteisön strategisia suuntaviivoja ja että yhteisön kansalliset ja alueelliset prioriteetit sopivat yhteen. Kansallinen strategiasuunnitelma on väline, jota käytetään Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston ohjelmatyön valmisteluun. Se pannaan täytäntöön maaseudun kehittämisohjelmien kautta.

Kokoaikavastaava : Yksikkö, jota käytetään mittaamaan työllistettyjä henkilöitä vertailukelpoisella tavalla riippumatta siitä, että viikossa tehtyjen työtuntien määrä vaihtelee. Yksikkö saadaan vertaamalla työntekijän keskimääräistä työaikaa kokoaikaisen työntekijän keskimääräiseen tuntimäärään.

Maaseudun kehittämisohjelma : Jäsenvaltion valmistelema ja komission hyväksymä ohjelma-asiakirja Euroopan unionin maaseudun kehittämispolitiikan suunnittelua ja täytäntöönpanoa varten. Maaseudun kehittämisohjelma voidaan laatia alueellisella tai kansallisella tasolla.

Maaseuturahasto : Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto.

Nollavaikutus : Tilanne, jossa tukea saanut hanke olisi toteutettu kokonaan tai osittain ilman myönnettyä tukea.

Ohjelmakausi : Euroopan unionin politiikkojen, kuten maaseudun kehittämispolitiikan, suunnittelua ja täytäntöönpanoa koskeva monivuotinen kehys. Maaseudun kehittämispolitiikan nykyinen ohjelmakausi kestää vuodesta 2007 vuoteen 2013.

Toimenpide 311 : "Taloudellisen toiminnan laajentamista maatalouden ulkopuolelle" koskeva toimenpide.

Toimenpide 312 : "Mikroyritysten perustamiseen ja kehittämiseen" tähtäävä toimenpide.

Toimenpide 313 : "Matkailuelinkeinojen edistämiseen" tähtäävä toimenpide.

Toimenpide : Politiikan täytäntöönpanoa varten perustettu tukijärjestelmä. Toimenpiteessä määritetään säännöt hankkeille, joita voidaan rahoittaa tietyn toimintalinjan yhteydessä.

Toiminnan siirtyminen : Julkisesti tuetun toiminnan vastapainoksi toiminta vähenee muualla.

Toimintalinjat : Ohjelmakautena 2007–2013 maaseudun kehittämispolitiikan täytäntöönpano jakautuu kolmeen temaattiseen toimintalinjaan, jotka vastaavat yhtenäisiä maaseudun kehittämistoimenpiteiden ryhmiä, ja yhteen horisontaaliseen toimintalinjaan, joka on omistettu Leader-lähestymistavalle (Leader-toimintalinja).

Yhteisön strategiset suuntaviivat : Neuvosto määrittää strategisissa suuntaviivoissa Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoon (maaseuturahastoon) liittyvät Euroopan unionin ensisijaiset tavoitteet. Suuntaviivoilla luodaan yhteys Lissabonin ja Göteborgin Eurooppa-neuvostojen määrittämiin tavoitteisiin ja nivotaan ne maaseudun kehittämispolitiikkaan. Tarkoituksena on varmistaa maaseudun kehittämisen johdonmukaisuus muiden EU:n politiikkojen ja erityisesti koheesio- ja ympäristöpolitiikan kanssa sekä tukea uuden yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) täytäntöönpanoa ja siihen liittyvää rakenneuudistusta.

TIIVISTELMÄ

I. EU:n maaseudun kehittämispolitiikalla pyritään puuttumaan maaseudun ongelmiin, kuten väestökatoon, vähäisiin taloudellisiin mahdollisuuksiin ja työttömyyteen. Sen yhteydessä myönnetään rahoitusta kasvun, työllisyyden ja kestävän kehityksen tukemiseksi maaseudulla.

II. Yksi EU:n maaseudun kehittämispolitiikan kolmesta temaattisesta toimintalinjasta tähtää maaseutualueiden elämänlaadun parantamiseen ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen: sitä kutsutaan toimintalinjaksi 3. Toimintalinja käsittää seuraavat kolme erityistoimenpidettä, jotka on tarkoitettu maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen:

- taloudellisen toiminnan laajentaminen maatalouden ulkopuolelle (toimenpide 311)

- mikroyritysten perustamiseen ja kehittämiseen myönnettävä tuki yrittäjyyden edistämiseksi ja elinkeinoelämän kehittämiseksi (toimenpide 312) ja

- matkailuelinkeinojen edistäminen (toimenpide 313).

III. EU:n talousarviossa on varattu näihin toimenpiteisiin viisi miljardia euroa kaudella 2007–2013. EU:n rahoitusta täydentää kansallisista varoista ennakoitu kahden miljardin euron lisärahoitus.

IV. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti, ovatko komissio ja jäsenvaltiot saaneet vastinetta rahoilleen maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävillä toimenpiteillä. Tilintarkastustuomioistuin arvioi erityisesti, ovatko nämä kolme toimenpidettä suunniteltu ja toteutettu siten, että ne lisäävät tehokkaasti kasvua ja työllisyyttä, ja onko rahoitettaviksi valittu vaikuttavimmat ja tehokkaimmat hankkeet. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin arvioi, antavatko käytettävissä olevat seuranta- ja arviointitiedot luotettavia, täydellisiä ja ajantasaisia tietoja toimenpiteiden tuloksista.

V. Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että komissio ja jäsenvaltiot ovat kokonaisuudessaan saaneet vain rajoitetusti vastinetta rahoilleen maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävillä toimenpiteillä, koska tukea ei ole järjestelmällisesti suunnattu hankkeisiin, jotka olisivat todennäköisimmin saavuttaneet toimenpiteiden tarkoituksen. Tämä johtuu siitä, että maaseudun kehittämisohjelmissa ei ole yksilöity selkeitä interventiotarpeita eikä asetettu eritystavoitteita. Lisäksi vahvistetut tukikelpoisuuskriteerit ovat niin laajoja, että niillä ei ole pystytty seulomaan hankkeita, jotka olisivat todennäköisimmin saaneet aikaan elinkeinoelämän monipuolistamista. Valintakriteereillä ei ole pystytty valitsemaan vaikuttavimpia hankkeita, tai sellaisia ei ole edes sovellettu. Varsinkin ohjelmakauden alussa hankkeiden valintaan on valitettavan usein vaikuttanut enemmän tarve käyttää myönnetyt määrärahat kuin hankkeiden laatu. Joissakin jäsenvaltioissa rahoitusta on myönnetty kaikille tukikelpoisille hankkeille, jos määrärahoja on ollut riittävästi käytettävissä. Hankkeiden arviointiin ei ole kiinnitetty lainkaan huomiota.

VI. Jäsenvaltiot eivät ole lieventäneet riittävästi nollavaikutuksen ja toiminnan siirtymisen riskejä. Ne eivät täten ole varmistaneet, että resursseja olisi käytetty mahdollisimman tehokkaasti. Kustannusten kohtuullisuutta koskevat jäsenvaltioiden tarkastukset eivät ole riittäneet vähentämään kustannusten paisumisen riskiä, ja joissakin tapauksissa hakijoihin on kohdistunut liiallista hallinnollista rasitusta ja maksut ovat viivästyneet.

VII. Toimenpiteitä ei ole seurattu eikä arvioitu tehokkaasti, joten on olemassa todellinen vaara, että hankkeisiin myönnetyn rahoituksen tuloksista ei saada tietoa. Rahoitusta ei ole kohdennettu kunnolla EU:n strategiseen ensisijaiseen tavoitteeseen luoda työpaikkoja, eikä hallinnointi ole ollut aktiivista, vaikka on käynyt ilmeiseksi, että asetettuja tavoitteita ei saavuteta.

VIII. Tästä syystä tilintarkastustuomioistuin suosittaa seuraavaa:

- Jäsenvaltioiden olisi maaseudun kehittämisohjelmissaan yksilöitävä selkeästi, kuinka ja miksi julkinen tuki maatalouden ulkopuoliseen toimintaan tehtäviin investointeihin auttaa puuttumaan esimerkiksi markkinoiden toimintapuutteisiin, jotka liittyvät työllisyyden ja kasvun esteisiin. Sen jälkeen jäsenvaltioiden olisi asetettava kyseisiin tarpeisiin liittyvät mitattavat erityistavoitteet. Komission olisi hyväksyttävä vain ne maaseudun kehittämisohjelmat, joissa esitetään perustellut ja kattavat strategiat. Niissä on selvitettävä, kuinka ehdotettu toimi edesauttaa kasvun edellytysten ja työllistymismahdollisuuksien luomisen strategisia tavoitteita.

- Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava kriteerit, joilla varmistetaan, että rahoitettaviksi valitaan jäsenvaltioiden erityistavoitteiden kannalta vaikuttavimmat ja kestävimmät hankkeet, ja sovellettava niitä johdonmukaisesti. Komission olisi varmistettava, että kriteerejä sovelletaan oikein koko ajan eikä vain tapauksissa, joissa määrärahoja on liian vähän.

- Komission ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä parhaita käytäntöjä, joilla lievennetään nollavaikutuksen ja toiminnan siirtymisen riskejä. Komission olisi kannustettava jäsenvaltioita noudattamaan käytäntöä, jonka mukaan investointikulut ovat tukikelpoisia vasta siitä päivästä alkaen, jona tuki hyväksytään.

- Komission olisi varmistettava, että jäsenvaltioilla on vaikuttavat järjestelmät, joiden avulla ne tarkastavat kustannusten kohtuullisuuden.

- Komission ja jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tulevaa ohjelmakautta varten saadaan asiaankuuluvia ja luotettavia tietoja, jotka helpottavat toimenpiteiden hallinnointia ja seurantaa ja osoittavat, missä määrin myönnetty tuki edistää EU:n ensisijaisten tavoitteiden saavuttamista. Työpaikkojen luomista koskevien tavoitteiden olisi oltava realistisia, ja luotavien työpaikkojen määrää olisi seurattava aktiivisesti. Toimenpiteitä olisi hallinnoitava nykyistä paremmin koko ohjelmakaudella, varsinkin, jos käy ilmeiseksi, että asetettuja tavoitteita ei saavuteta.

- Komission ja jäsenvaltioiden olisi pyrittävä aiempaa tarmokkaammin vähentämään hallinnollista rasitusta ja varmistamaan, että maksut suoritetaan kohtuullisessa ajassa.

JOHDANTO

1. EU:n maaseudun kehittämispolitiikalla pyritään puuttumaan maaseudun ongelmiin, kuten väestökatoon, vähäisiin taloudellisiin mahdollisuuksiin ja työttömyyteen. Sen yhteydessä myönnetään rahoitusta kasvun, työllisyyden ja kestävän kehityksen tukemiseksi maaseudulla.

2. EU:n maaseudun kehittämispolitiikassa keskitytään kaudella 2007–2013 kolmeen teemaan (eli temaattiseen toimintalinjaan). Ne ovat

toimintalinja 1 – maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen

toimintalinja 2 – ympäristön ja maaseudun tilan parantaminen

toimintalinja 3 – maaseutualueiden elämänlaadun parantaminen ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen kannustaminen. [1]

3. Toimintalinjasta 3 tuetaan kahdeksaa toimenpidettä, joilla määritelmän mukaan on seuraavat tavoitteet. [2]

"[…] auttamalla maaseutualueita monipuolistamaan elinkeinojaan maatalouselinkeinon ulkopuolelle ja kehittämään muita kuin maatalouteen liittyviä aloja, tukemaan työllisyyttä, parantamaan peruspalveluja, mukaan lukien paikalliset mahdollisuudet käyttää tieto- ja viestintätekniikoita, ja toteuttamaan maaseutualueiden vetovoimaa lisääviä investointeja, jotta voitaisiin muuttaa kehityssuuntaa, jossa on havaittavissa maaseudun taloudellinen ja sosiaalinen taantuminen sekä väestökato."

4. EU:n tavoitetta monipuolistaa maaseudun elinkeinoelämää tuetaan osana toimintalinjaa 3 seuraavilla kolmella erityistoimenpiteellä:

i) taloudellisen toiminnan laajentaminen maatalouden ulkopuolelle, (toimenpide 311)

ii) mikroyritysten perustamiseen ja kehittämiseen myönnettävä tuki yrittäjyyden edistämiseksi ja elinkeinoelämän kehittämiseksi (toimenpide 312) ja

iii) matkailuelinkeinojen edistäminen (toimenpide 313).

5. Neuvoston antamissa yhteisön strategisissa suuntaviivoissa [3] yksilöidään Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoon (maaseuturahastoon) liittyvät Euroopan unionin ensisijaiset tavoitteet. Suuntaviivojen mukaan toimintalinjalla 3 pyritään saavuttamaan seuraavat tavoitteet:

"Toimintalinjaan 3 osoitetut määrärahat […] Niillä olisi pyrittävä saavuttamaan olennaisin tavoite, joka on työllisyysmahdollisuuksien ja kasvun edellytysten luominen."

Suuntaviivoissa esitetään strateginen lähestymistapa, jota jäsenvaltioiden on noudatettava valmistellessaan kansallista strategiasuunnitelmaansa ja sen jälkeen tehtäviä maaseudun kehittämisohjelmia kaudelle 2007–2013. Lissabonin strategian mukaisesti odotettu panostus maaseutualueiden kasvuun ja työllisyyteen näkyy myös täytäntöönpanosääntöjen tulosindikaattoreissa. [4]

6. Monipuolistamistoimenpiteet kuuluvat komission ja jäsenvaltioiden yhteisen hallintojärjestelmän alaisuuteen osana maaseudun kehittämispolitiikkaa. Jäsenvaltiot ehdottavat maaseudun kehittämisohjelmia, ja komissio hyväksyy ne. Sen jälkeen jäsenvaltiot valitsevat hankkeet, joille myönnetään rahoitusta esitettyjen ohjelmien pohjalta. Kuvasta 1 selviää, kuinka sääntelyjärjestelmästä myönnetään rahoitusta elinkeinoelämän monipuolistamishankkeisiin.

KUVA 1

+++++ TIFF +++++

7. Näitä toimenpiteitä koskeva EU:n menosuunnitelma kaudelle 2007–2013 oli viisi miljardia euroa, minkä lisäksi jäsenvaltiot olivat varanneet niihin kaksi miljardia euroa kansallisia varoja. Koska kysyntä on tiettyjen toimenpiteiden kohdalla ollut odotettua vähäisempää, toimenpiteiden ohjelmarahoitus on joissakin jäsenvaltioissa pienentynyt ohjelmakaudella yhteensä 0,3 miljardia euroa (ks. liite I).

8. Rahoitus annetaan avustuksina esitettyjen hankkeiden tueksi, joten se täydentää tuensaajien itsensä järjestämää rahoitusta. Tyypillisiä esimerkkejä toimintalinjan 3 toimenpiteistä rahoitetuista hankkeista ovat muun muassa seuraavat:

toimenpide 311: palvelutoiminta (aamiaismajoitus, maatilamatkailu, maatilalla toteutettava koulutus- ja sosiaalinen toiminta), käsityötoiminta (keramiikka, paikallisten tuotteiden tuotanto) ja kauppatoiminta (mm. maatilojen yhteyteen perustetut kaupat, joissa tuotteita [5555] myydään suoraan asiakkaalle)

toimenpide 312: maatalouden ulkopuolista liiketoimintaa harjoittavien nykyisten mikroyritysten kehittämiseen (alle kymmenen työntekijää ja alle kahden miljoonan euron liikevaihto) tai uusia mikroyrityksiä perustaville henkilöille annettava tuki

toimenpide 313: matkailuinfrastruktuurien rakentaminen tai uudistaminen, palvelut ja/tai nähtävyydet matkailijoille, vapaa-ajanviettopalvelut, matkailutuotteiden kehittäminen ja markkinointi, matkailumarkkinointistrategioiden kehittäminen, tiedotusaineistot.

9. Laatikossa 1 annetaan esimerkkejä hankkeista, joita on rahoitettu kolmen monipuolistamistoimenpiteen puitteissa ja jotka tilintarkastustuomioistuin on tarkastanut.

10. Tarkastettujen hankkeiden kokonaiskustannukset vaihtelivat 10000 eurosta kolmeen miljoonaan euroon, ja julkisen tuen määrä vaihteli 2500 eurosta 1,1 miljoonaan euroon. Asetuksessa (EY) N:o 1698/2005 ei ole asetettu näitä toimenpiteitä varten tukikelpoista enimmäismäärää eikä sallittua tuen intensiteetin enimmäistasoa. Jäsenvaltiot määrittävät tukitason ja tukikelpoisen enimmäismäärän maaseudun kehittämisohjelmissaan valtiontukia koskevien EU:n yleisten sääntöjen mukaisesti.

LAATIKKO 1

ESIMERKKEJÄ ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISTOIMENPITEILLÄ RAHOITETUISTA INVESTOINNEISTA

+++++ TIFF +++++

© Euroopan tilintarkastustuomioistuin.

+++++ TIFF +++++

© Euroopan tilintarkastustuomioistuin.

+++++ TIFF +++++

© Euroopan tilintarkastustuomioistuin.

TARKASTUKSEN SISÄLTÖ JA LÄHESTYMISTAPA

11. Tilintarkastustuomioistuin on pyrkinyt arvioimaan, onko tarkastetut toimenpiteet suunniteltu ja toteutettu siten, että rahalle on saatu vastinetta, ja onko tarkastetuilla rahoitetuilla hankkeilla saavutettu toimenpiteiden tavoitteet. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin on arvioinut, seurattiinko ja arvioitiinko toimenpiteiden tuloksia niin, että jäsenvaltiot ja komissio pystyvät yksilöimään mahdollisesti esiin tulleet ongelmat ja reagoimaan niihin sekä antamaan puolueetonta tietoa toimenpiteiden tuloksista.

12. Tarkastuksessa pyrittiin vastaamaan seuraavaan kysymykseen:

Ovatko jäsenvaltiot ja komissio saaneet vastinetta rahalle maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävistä toimenpiteistä?

Tärkeimmät alakysymykset olivat seuraavat:

Onko maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävät toimenpiteet suunniteltu ja toteutettu siten, että ne vaikuttavat kasvua ja työllisyyttä lisäävästi?

Onko tehokkuuteen ja taloudellisuuteen kohdistuvia riskejä lievennetty riittävästi?

Saivatko vaikuttavat ja tehokkaat hankkeet tosiasiassa rahoitusta?

13. Tarkastus koski sekä komissiota että kuutta jäsenvaltiota (Tšekki, Ranska (Akvitania), Italia (Campania), Puola, Ruotsi (Länsi-Götanmaa) ja Yhdistynyt kuningaskunta – Englanti (Yorkshire ja Humber)) [5], joihin tehtiin tarkastuskäynnit. Tarkastus kattoi toimenpiteiden suunnittelun ja toteutuksen, loppuun saatettujen hankkeiden tulokset ja elinkeinoelämän monipuolistamiseksi annetun rahoitustuen seurannan. Tilintarkastustuomioistuin tarkasti otoksen, johon oli poimittu 129 hanketta kaikista kolmesta elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävästä toimenpiteestä. Tarkastuksia tehtiin paikan päällä 57 hankkeeseen, mihin sisältyi tausta-asiakirjojen analysoiminen ja tuensaajien haastatteluja. Asiakirjojen perusteella tarkastettiin 72 hankekansiota.

HUOMAUTUKSIA

OSA 1 – ONKO MAASEUDUN ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISEEN TÄHTÄÄVÄT TOIMENPITEET SUUNNITELTU JA TOTEUTETTU SITEN, ETTÄ NE VAIKUTTAVAT KASVUA JA TYÖLLISYYTTÄ LISÄÄVÄSTI?

14. Toimintalinjaan 3 osoitetuilla määrärahoilla olisi pyrittävä saavuttamaan olennaisin tavoite, joka on työllisyysmahdollisuuksien ja kasvun edellytysten luominen maaseutualueilla maatalouden ulkopuolisissa toiminnoissa ja palveluissa. Tällä pyritään vastaamaan Euroopan monissa osissa vallinneeseen kehitykseen, jossa maaseudun talous ja sosiaalinen elämä taantuvat ja väestö muuttaa muualle. Elinkeinoelämää on monipuolistettava maaseutualueilla, jotta saadaan aikaan kasvua, työllisyyttä ja kestävää kehitystä, mikä parantaa alueiden välistä tasapainoa sekä taloudellisesti että sosiaalisesti. [6]

15. Jäsenvaltioilta edellytetään, että ne ilmaisevat rakenteelliset ja alueelliset tarpeensa maaseudun kehittämisohjelmissaan selkeinä, kansallisten strategiasuunnitelmien mukaisina erityistavoitteina [7]. Sen jälkeen niiden on toteutettava toimenpiteitä, joissa keskitytään kyseisten tavoitteiden saavuttamiseen.

16. Jotta jäsenvaltioiden politiikat olisivat sekä vaikuttavia että kohdennettuja, jäsenvaltioilla on oltava selkeä käsitys siitä, mitkä seikat edistävät työllisyyttä ja kasvua maaseutualueilla ja mitkä taas ovat niiden esteitä. Niiden on myös varmistettava, että tukitoimenpiteille on esitetty selkeät perustelut, joista käy ilmi, kuinka julkisella rahoituksella esimerkiksi voidaan korjata markkinoiden toimintapuutteita. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi esitettävä täsmällisesti, mitä tuloksia ne aikovat saavuttaa (kuinka elinkeinoelämän monipuolistaminen (voi) edistää kestävää kasvua ja mitä muutoksia on saatava aikaan). Näin saadaan selkeät puitteet ja ohjeet ohjelman jatkuvaa hallintaa varten (esimerkiksi yksilöimällä tarvittaessa tehtävät muutokset).

17. Tilintarkastustuomioistuin kävi läpi EU:n lainsäädäntöä ja jäsenvaltioiden järjestelmiä, menettelyjä ja asiakirjoja. Tavoitteena oli selvittää, onko elinkeinoelämän monipuolistamistoimenpiteet suunniteltu ja toteutettu siten, että ne johtavat todennäköisesti sellaisten vaikuttavien hankkeiden tehokkaaseen rahoittamiseen, jotka edistävät ensisijaista tavoitetta eli kasvun ja työpaikkojen luomista. Tarkastuksessa tutkittiin erityisesti, voivatko jäsenvaltiot osoittaa perustellusti, että toimenpiteet tarvitsevat julkista tukea, ja ovatko ne asettaneet selkeät tavoitteet ja asiaankuuluvat tukikelpoisuuskriteerit sekä vaikuttavat valintamenettelyt. Lisäksi tarkastuksessa arvioitiin, missä määrin komissio ja jäsenvaltiot ovat hallinnoineet toimenpiteitä ottamalla huomioon saavutetut tulokset.

ASETETUT TAVOITTEET OVAT LAAJOJA EIVÄTKÄ NE AINA LIITY KASVUA JA TYÖLLISYYTTÄ EDISTÄVIEN EDELLYTYSTEN LUOMISEEN

18. Kuten asetuksen (EY) N:o 1698/2005 [8] 16 artiklassa edellytetään, tarkastetuissa kansallisissa/alueellisissa maaseudun kehittämisohjelmissa on yksilöity maaseudun elinkeinoelämän vahvuuksia ja heikkouksia. Maaseudun kehittämisohjelmissa ja muissa ohjelma-asiakirjoissa ei kuitenkaan ole tarkemmin analysoitu ongelmien taustalla olevia syitä, jotta ne olisivat voineet määrittää, kuinka tuki olisi kohdennettava [9] (ks. laatikko 2).

19. Vaikka tutkituissa maaseudun kehittämisohjelmissa on nimetty joitakin mahdollisia etuja, joita toimenpiteillä 311, 312 ja 313 voitaisiin saavuttaa, yhdessäkään ei ole esitetty selkeitä tukiperusteluja seuraavasti: tunnistetut tarpeet – erityistavoitteet – toiminta, jota tavoitteiden saavuttaminen edellyttää. Esimerkiksi Ruotsin maaseudun kehittämisohjelmassa on lueteltu joukko alueita, joilla tukea saatetaan tarvita maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen ja kasvun tukemiseen (esteiden poistaminen naisten osallistumiselta, luottotakuuyhdistykset jne.). Siinä ei kuitenkaan ole asetettu erityistavoitteita eikä yksilöity sitä, minkä tyyppisiä toimintoja tarpeiden tyydyttämiseksi olisi rahoitettava.

LAATIKKO 2

ESIMERKKI MAASEUDUN KEHITTÄMISOHJELMASTA, JOSSA EI SELKEÄSTI OSOITETA TARVETTA RAHOITTAA ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISEEN TÄHTÄÄVIÄ TOIMENPITEITÄ

Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti: Maaseudun kehittämisohjelman mukaan jokaisella alueella olisi täytäntöönpanon yhteydessä pidettävä erityisesti silmällä talouden heikkoa tulosta ja erilaisia haittoja. Yorkshiren ja Humberin alueellisessa täytäntöönpanosuunnitelmassa perusteluksi esitetään, että alueella on kansallista keskiarvoa vähemmän monipuolista taloudellista toimintaa harjoittavia maatiloja. Siinä ei kuitenkaan osoiteta, että maaseudun elinkeinoelämässä tarvittaisiin lisää monipuolisuutta maatilojen tulojen, kannattavuuden, tulojen vaihtelevuuden tai muiden tekijöiden takia, eikä kerrota, miksi tällä alueella ei ole monipuolista taloudellista toimintaa ja mitä apua julkisesta tuesta voisi olla.

20. Lukuun ottamatta yhtä erityistapausta Italiassa (ks. kohta 21) kaikissa tarkastetuissa kansallisissa/alueellisissa maaseudun kehittämisohjelmissa tavoitteet olivat niin yleisiä ja rajaamattomia, että kansalliset/alueelliset viranomaiset eivät ole pystyneet kehittämään mitattavia tavoitteita (ks. laatikko 3). Tästä syystä kunkin toimenpiteen panos toiminnallisen tavoitteen saavuttamisessa on ilmoitettu määrällisesti vain EU:n yhteisissä seuranta- ja arviointisäännöissä annettujen seurantaindikaattorien [10] tavoitearvoihin nähden. Tavoitearvot vahvistettiin suunniteltujen menojen määrään pohjautuvien tulosodotusten perusteella sen sijaan, että olisi ensin yksilöity halutut tulokset, joita tarpeen täyttäminen tai tavoitteen saavuttaminen edellyttää, ja sen jälkeen määritetty, kuinka suuressa määrin tietty tavoitearvo voidaan saavuttaa käytössä olevalla rahoituksella.

21. Toimenpide 311 Campaniassa Italiassa oli poikkeus sikäli, että sen erityistavoitteena oli edistää maatilatalouden perheenjäsenten täystyöllisyyttä. Tavoitteeseen oli liitetty määrällinen lisäindikaattori (eli tavoitearvo): tuetuissa toiminnoissa työllistyvien maatilakotitalouden perheenjäsenten määrä.

LAATIKKO 3

ESIMERKKI LIIAN LAAJOISTA ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISEN TAVOITTEISTA

Tšekissä kaikkia kolmea toimenpidettä varten on asetettu samanlaiset tavoitteet: toiminnan monipuolistaminen maataloustoiminnan ulkopuolelle, muun kuin maataloustuotannon kehittäminen ja tuki työpaikkojen luomiseen; maaseudun elinkeinoelämän monipuolisuus; elämänlaadun parantaminen maaseutualueilla ja elinkeinoelämän monipuolistaminen. Tavoitteet on otettu asetuksen (EY) N:o 1698/2005 johdanto-osan 46 kappaleesta, eikä niihin ole lisätty tarkempia erittelyjä. Tavoitteet ovat yleisiä eikä niitä ole rajattu. Esimerkiksi maaseudun elinkeinoelämän monipuolisuutta koskevassa tavoitteessa ei eritellä, missä määrin toimenpiteellä pyritään parantamaan nykyistä tilannetta, joten sitä varten ei ole mahdollista laatia laadullista tai määrällistä indikaattoria.

Puolan maaseudun kehittämisohjelmassa toimenpiteen 313 (matkailu) tavoitteita kuvattiin vain ylimalkaisesti integroidun [11] toimenpiteen yhteydessä seuraavalla tavalla: toimenpide parantaa maaseutualueiden elinoloja ja edistää maaseutuväestön identiteetin vahvistumista; toimenpiteellä edistetään maaseutualueiden ominaispiirteiden säilyttämistä. Muotoilu on yleinen, eikä siinä eritellä, miten toimenpiteellä edistetään matkailuelinkeinoja.

22. Vaikuttaa siltä, että jäsenvaltioiden strategia on kysyntäjohtoinen eikä tavoitteellinen, koska tarkastetut jäsenvaltiot ja alueet eivät ole selkeästi yksilöineet, mitä halutaan saavuttaa. Tämän takia monet erilaiset toiminnat ja alat ovat tukikelpoisia. Riskinä on, että tukea ei kohdenneta riittävästi ennalta tunnistettuihin tarpeisiin ja rakenteellisiin haittoihin, jotka muun muassa edustavat kasvun ja työpaikkojen luomisen esteitä (tuen perustelut).

KOMISSIO ON HYVÄKSYNYT MAASEUDUN KEHITTÄMISSUUNNITELMAT NIIDEN HEIKKOUKSISTA HUOLIMATTA

23. Asetuksessa (EY) N:o 1974/2006 täsmennetään, että jäsenvaltioiden on määriteltävä tukitoimenpiteiden toimintaperiaatteet, tavoitteet, soveltamisala ja toimet. Lisäksi maaseudun kehittämisohjelmissa olisi "[…] esitettävä todisteet siitä, että investointitoimenpiteiden tuki kohdennetaan selkeästi määriteltyihin tavoitteisiin, jotka kuvastavat tunnistettuja rakenteellisia ja alueellisia tarpeita ja rakenteellisia haittoja". Tästä syystä komission on tarkastettava, että jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisohjelmien tavoitteet ovat EU:n ja kansallisten strategioiden sekä tunnistettujen tarpeiden ja heikkouksien mukaisia, ennen kuin se hyväksyy ne.

24. Koska tarkastettujen maaseudun kehittämisohjelmien tavoitteet on muotoiltu niin yleisesti, tehdyistä johdonmukaisuuden tarkastuksista voi olla vain rajallista hyötyä. Komissio on tästä huolimatta hyväksynyt maaseudun kehittämisohjelmia, vaikka niissä on ollut kyseisiä heikkouksia, eikä se ole arvioinut tukea puoltavia perusteluja kriittisesti. Se ei liioin ole pohtinut, kuinka vaikuttavasti tai tehokkaasti ehdotetuilla toimenpiteillä voidaan luoda kasvua ja pysyviä työpaikkoja.

TARKASTETTUJEN JÄSENVALTIOIDEN ASETTAMAT TUKIKELPOISUUSEHDOT JA -KRITEERIT EIVÄT RAJOITA ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISEEN ANNETTAVAN TUEN ALAA

25. Sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat vahvistaneet tavoitteensa, niiden on asetettava tukikelpoisuusehdot (esim. investointityypit, tuensaajaryhmät ja tuen luonne) sen varmistamiseksi, että tuki kohdennetaan asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen.

26. Tukikelpoisuusehtojen tarkoituksena on rajoittaa tuen alaa. Tilintarkastustuomioistuin on todennut, että jäsenvaltioiden tukikelpoisuuskriteerit ovat myös hyvin laajoja. Täten rahoitusta on myönnetty hankkeille, jotka eivät varsinaisesti olleet erityistoimenpiteiden tavoitteiden mukaisia mutta niistä saattoi olla paikalliselle väestölle jonkin verran hyötyä (ks. laatikko 4). Tilintarkastustuomioistuin löysi Tšekistä ja Ruotsista jopa sellaisia hankkeita, jotka eivät ole tukikelpoisia EU:n säännösten mukaan (ks. liite II).

VALINTAMENETTELYT EIVÄT OLE OHJANNEET RAHOITUSTA PARHAISIIN HANKKEISIIN

27. Sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat vahvistaneet tavoitteensa ja tukikelpoisuuskriteerinsä, niiden on määritettävä menettelyt, joilla toimet ja hankkeet valitaan tukikelpoisten hankkeiden joukosta. Valintakriteerien avulla jäsenvaltioiden olisi voitava tunnistaa ne toimet ja hankkeet, jotka edistävät eniten tavoitteiden saavuttamista, ja käytettävä käytettävissä olevat määrärahat niihin. Valintakriteerien tehokasta soveltamista vaaditaan asiaankuuluvassa EU:n lainsäädännössä. [12]

LAATIKKO 4

LAAJOJEN TUKIKELPOISUUSKRITEERIEN TAKIA ON RAHOITETTU TIETTYJÄ HANKKEITA, JOTKA EIVÄT OLE TOIMENPITEIDEN TAVOITTEIDEN MUKAISIA

Puola: Vaikka toimenpiteessä 311 on tavoitteena monipuolistaa maatilojen taloudellista toimintaa maatalouden ulkopuolisiin toimintoihin ja edistää maatalousalan ulkopuolisten työpaikkojen syntymistä maaseudulla, Malopolskan alueella 42 prosenttia tuensaajista on ostanut koneita (kuten traktoreita jne.) voidakseen tarjota kolmansille osapuolille samanlaisia perustason maatalouspalveluja, joita heidän omilla tiloillaan käytetään. Toiminta ei ole millään lailla edistänyt maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamista.

Samoin Puolassa 68 prosenttia hankkeista, jotka oli rahoitettu toimenpiteestä 313 (matkailu), liittyi tarkastuksen aikaan kunnallisten urheilulaitosten rakentamiseen tai lasten leikkikenttiin tehtäviin investointeihin. Esimerkiksi koulun vieressä sijaitseva jalkapallokenttä nykyaikaistettiin osana toimenpidettä 313. Hankkeen tavoitteena oli parantaa maaseutuyhteisön elämänlaatua luomalla nykyaikainen urheilu- ja vapaa-ajanviettoinfrastruktuuri ja tarjoamalla alakoululaisille urheilutilat. Tämäntyyppinen hanke ei kuitenkaan todennäköisesti monipuolista elinkeinoelämää eikä houkuttele paikalle matkailijoita toimenpiteen tavoitteen mukaisesti. [13]

28. Hanke-ehdotusten suhteellisia ansioita olisi valintakriteerien avulla voitava arvioida puolueettomalta ja avoimelta perustalta. Niiden avulla olisi myös voitava varmistua siitä, että sellaiset hankkeet hylätään, joissa rahoille ei saada vastinetta. Vaikka hankkeet täyttävät ehdot, toisissa hankkeissa otetaan paremmin huomioon tavoitteet, jotka on asetettu maaseutualueiden tarpeiden tyydyttämiseksi. Jos yhdessä hankkeessa maaseutualueelle luodaan enemmän työpaikkoja kuin toisessa ja kaikkiin muihin kriteereihin nähden hankkeet ovat yhtä hyviä, etusijalle olisi asetettava ensin mainittu hanke, koska käytettävissä on rajoitetusti varoja.

29. Kahdessa tarkastetuista jäsenvaltioista ei asetettu mitään valintakriteerejä; ne käyttivät pelkästään laajoja tukikelpoisuuskriteerejään laatiakseen luettelon rahoitettavista hankkeista. Näin tapahtui Ranskassa (Akvitania) ja Puolassa ohjelmakauden ensimmäisinä vuosina (2007–2010). Itse asiassa hankkeet on tänä aikana Puolassa valittu joko periaatteella "ensiksi tullutta palvellaan ensin" tai satunnaisesti [14]. Kolmannessa jäsenvaltiossa, Ruotsissa (Länsi-Göötanmaa), hankkeita ei valintamenettelyssä pisteytetty eikä luokiteltu. Hankkeita ei siis voitu ajan mittaan verrata puolueettomasti. Täten ei voitu varmistaa, että valittaisiin johdonmukaisesti hankkeita, joilla on suurin painoarvo.

30. Lopuissa kolmessa jäsenvaltiossa (Italia (Campania), Tšekki ja Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti) on sovellettu valintakriteerejä ja useita erilaisia pisteytysjärjestelmiä, vaikka Tšekki keskeytti valintakriteerien soveltamisen vuonna 2009. Niistä tuli joka tapauksessa merkityksettömiä Italiassa (Campaniassa) ja Tšekissä, koska kumpikaan jäsenvaltio/alue ei ole asettanut vaikuttavaa vähimmäispisterajaa, joka hankkeen olisi saatava voidakseen tulla valituksi. Tämä merkitsee, että jos rahoitusta oli saatavana, hankkeita oli mahdollista valita tuettaviksi, vaikka niitä ei olisikaan arvioitu erityisen merkityksellisiksi kansallisten/alueellisten painopisteiden kannalta (ks. laatikko 5).

31. Neljä tarkastetuista jäsenvaltioista (Ranska (Akvitania), Italia (Campania), Ruotsi (Länsi-Göötanmaa) ja Tšekki) valitsivat niin monta tukikelpoista hanketta kuin käytettävissä olevat resurssit sallivat, riippumatta siitä, mikä oli niiden panos toimenpiteiden tavoitteiden saavuttamiseen. Tarkastuksessa havaittiin kuitenkin, että myöhemmin, kun määrärahat eivät riittäneet kattamaan kaikkia tukikelpoisia hakemuksia, jäsenvaltiot valitsivat hankkeet tiukemmalla seulalla. Tämän seurauksena menettelyssä on myöhemmin hylätty hyviäkin hankkeita pelkästään määrärahojen riittämättömyyden takia (ks. laatikko 6).

LAATIKKO 5

ESIMERKKEJÄ VALINTAJÄRJESTELMISTÄ, JOIDEN AVULLA EI OLLUT MAHDOLLISTA VALITA MERKITYKSELLISIÄ HANKKEITA

Italia (Campania): Järjestelmän suunnittelu näytti edustavan hyvää käytäntöä, koska tukikelpoiset investointihankkeet arvioitiin käyttämällä valintakriteeriruudukkoa, jossa tukikelpoisille hankkeille asetettiin vähimmäiskokonaispistemäärä (raja-arvo) sekä hankkeen laatua koskeva raja-arvo. Järjestelmässä annettiin kuitenkin pisteitä hankkeille riippumatta siitä, täyttivätkö ne kriteerit.

Luokassa "hankkeen laatu" hankkeelle, joka ei täytä mitään kriteerejä, annetaan 20 pistettä (joka on tarvittava vähimmäisraja-arvo), joten hanke saa kaikesta huolimatta rahoituksen. Tämä tekee tosiasiassa hankkeiden laatuvalinnan merkityksettömäksi, koska kaikki hankkeet saavat automaattisesti rahoitusta, jos sitä on käytettävissä riittävästi.

Ranska (Akvitania): Koska valintakriteereitä ei ollut, jo pelkästään se, että hanke oli tukikelpoinen ja varoja oli käytettävissä, merkitsi, että hanke valittaisiin. Tämän takia hanke, jossa oli tarkoituksena perustaa uusi viininmaistelusali, sai rahoitusta, vaikka yksi sellainen oli jo olemassa. Siten hankkeella ei monipuolistettu eikä laajennettu maatilan toimintaa eikä se auttanut saavuttamaan rahoitustoimenpiteen tavoitteita.

LAATIKKO 6

ESIMERKKEJÄ TEHOTTOMISTA VALINTAMENETTELYISTÄ

Tšekki: Ensimmäisen kahden vuoden aikana (2007 ja 2008) käytössä ei ollut vähimmäisraja-arvoa ja määrärahoja oli riittävästi rahoittamaan kaikki tukikelpoiset hakemukset, joten annettuja hankkeita ei luokiteltu ensisijaisuuden perusteella. Tämän seurauksena on rahoitettu hankkeita, jotka saivat 0 pistettä 35 pisteen enimmäismäärästä ja yhden pisteen 106 pisteen enimmäismäärästä. Vuodesta 2010 alkaen tukikelpoiset hankkeet ovat tarvinneet paljon korkeamman pistemäärän voidakseen saada rahoitusta: vähintään 25 pistettä 40 pisteestä ja vastaavasti vähintään 54 pistettä 101 pisteestä.

Italia (Campania): Toimenpiteestä 312 on ensimmäisellä hakemuskaudella (heinä–elokuussa 2009) myönnetty rahoitusta kaikille 163 tukikelpoiselle hakemukselle. Toisella kaudella (syys–lokakuussa 2009) tehtiin 322 hyväksyttävää hakemusta, mutta vain 70 sai rahoitusta, koska toimenpiteen kaikki määrärahat oli jo käytetty. Tämä merkitsee, että toisella kaudella on suljettu pois sellaisiakin hankkeita, jotka saivat paljon paremmat pisteet kuin jotkin ensimmäisellä kaudella rahoitetuista hankkeista. Esimerkiksi toisella kaudella varojen puutteen vuoksi hylätyistä hankkeista parhaaksi sijoitettu hanke sai suuremman pistemäärän kuin 85 prosenttia ensimmäisellä kaudella rahoitetuista hankkeista.

Ruotsi: Vuoteen 2011 saakka ei ollut yhtään tapausta, jossa tukikelpoista hanketta koskeva hakemus olisi hylätty sen vuoksi, että se ei olisi tavoitteiden kannalta tärkeä. Koska priorisointiin ei kyetty, toimenpiteet jouduttiin osittain lopettamaan vuonna 2011 määrärahojen riittämättömyyden vuoksi, ja hankkeita hylättiin sillä perusteella, että hankerahaa on rajoitetusti ja on pakko priorisoida. Vaikka tämä johtikin jäljellä olevien määrärahojen tiukkaan kohdentamiseen, suurin osa määrärahoista oli tosiasiassa jo käytetty.

TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN OLI OSA TOIMENPITEIDEN OLENNAISTA PAINOPISTEALAA, MUTTA SE EI AINA NÄKYNYT VAROJEN KANAVOINNISSA

32. Kuten edellä mainittiin (ks. kohta 14), työpaikkojen luominen on osa toimintalinjan 3 olennaista painopistealaa. Tästä syystä jäsenvaltioiden olisi pyrittävä valitsemaan hankkeita, joilla on suurin potentiaali synnyttää työpaikkoja, kun ne asettavat maaseudun kehittämisohjelmien tavoitteet täyttäviä hankkeita tärkeysjärjestykseen. Sen lisäksi, että pyritään luomaan työpaikkoja, on myös kiinnitettävä asianmukaisella tavalla huomiota tuen taloudelliseen vaikuttavuuteen ja tehokkuuteen esimerkiksi ottamalla huomioon kustannukset työpaikkaa kohden ja työpaikkojen laadukkuus.

33. Tarkastuksessa kävi ilmi, että Ranskaa lukuun ottamatta kaikki tarkastetut jäsenvaltiot ottivat työpaikkojen luomispotentiaalin huomioon arvioidessaan hanke-ehdotuksia. Edellä kuvatut valintajärjestelmien heikkoudet aiheuttivat kuitenkin sen, että käytännössä tämä ei joissakin jäsenvaltioissa johtanut työllisyyttä luovien hankkeiden vaikuttavaan priorisointiin (ks. kohdat 30 ja 31). Eräs esimerkki tästä on se, että vaikka Italiassa (Campaniassa) toimenpidettä 311 koskeva valintajärjestelmä mahdollisti maatilakotitalouden perheenjäsenten täystyöllisyyttä edistävien hankkeiden priorisoinnin (ks. kohta 21), kriteerin soveltamisessa ilmeni heikkouksia (ks. laatikko 7).

LAATIKKO 7

HYVÄ JÄRJESTELMÄ TEORIASSA, MUTTA EI KÄYTÄNNÖSSÄ

Italiassa (Campaniassa) kriteeriä, joka liittyy tavoitteeseen edistää maatilakotitalouden jäsenten täystyöllisyyttä, kuvataan investointikustannuksen ja työntekijöiden määrän suhteella. Arviointiin sisältyi kuitenkin laskelma niiden maatilakotitalouden jäsenten prosentuaalisesta osuudesta, jotka löytävät kokoaikaisen työpaikan, ja kyseisen prosenttiosuuden muuntaminen pisteiksi.

Ehdotuspyynnössä ei ole annettu ohjeita siitä, miten prosenttiosuus olisi laskettava. Tämän takia laskelmia ei ole tehty, ja pisteitä on annettu teknisissä selvityksissä esitettyjen perustelemattomien väittämien perusteella.

Esimerkiksi maatilamatkailuhankkeessa tuensaaja on esittänyt hankkeen odotettuna tuloksena, että perheenjäsenten työtuntien määrä lisääntyy, ja tällä perusteella hankkeelle on annettu enimmäismäärä pisteitä. Kriteerin täyttymistä ei ole tarkastettu viranomaisten paikan päällä ennen loppumaksun suorittamista tekemissä tarkastuksissa, eikä tuensaaja ole pystynyt esittämään tarkastajille mitään todisteita väitteensä tueksi.

34. Työpaikkojen luomiseen tähtäävissä hankkeissa taloudellisen tehokkuuden indikaattorina käytetään luodusta työpaikasta aiheutuneita kustannuksia. Tilintarkastustuomioistuin on laskenut tämän indikaattorin [15] niille 26 tarkastetulle hankkeelle, joissa on onnistuttu luomaan työpaikkoja (ks. liite II). Laskelma osoittaa, että luodusta työpaikasta aiheutuneet kustannukset vaihtelivat hankkeiden välillä paljon, 3000 eurosta 215000 euroon. Vaikka tilintarkastustuomioistuin myöntää, että hankkeilla voi olla muita tavoitteita, jotka on myös otettava huomioon valintamenettelyssä, merkittävät erot työpaikkojen luomisesta aiheutuvissa kustannuksissa samanlaisten toimien yhteydessä osoittavat, että tähän näkökohtaan on kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota.

35. Kolme tarkastettua jäsenvaltiota arvioivat esitettyjen hanke-ehdotusten taloudellista tehokkuutta uuden työpaikan luomisesta aiheutuvien kustannusten perusteella. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat hankearvioinneissaan arvioineet hankkeissa suunniteltujen työpaikkojen edellyttämän ammattitaidon tason ja saamansa vastineen rahoille ja pisteyttäneet ne (kustannukset työpaikkaa kohden ja kustannukset ammattitaidon tasoa kohden tuen kannalta).

36. Puolassa myönnetty tukimäärä vaihtelee sen mukaan, kuinka monta työpaikkaa tuensaaja sitoutuu luomaan, kun taas Italiassa kustannus työpaikkaa kohden arvioidaan vain toimenpiteessä 312, ja kaikki menot (eli kaikki investointikustannukset) otetaan huomioon verrattuna viranomaisten määrittämään keskiarvoon. Kustannusta työpaikkaa kohden koskevan laskelman perusteella annetaan lisäpisteitä.

37. Vain Puolassa, Tšekissä ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa työpaikkojen luominen oli yksi tuen ehdoista, jos se oli tavoitteena hankkeessa. Puolassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa todisteet oli toimitettava yhdessä maksupyynnön kanssa (vaikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa hyväksyttiin myös odotetut tulokset), ja Tšekissä hankkeiden vetäjiin kohdistettiin tarkastuksia hankkeiden toteutuksen jälkeen. Puolassa ja Tšekissä asetettiin selkeät säännöt siitä, miten kauan luodut työpaikat oli säilytettävä – Puolassa kahden vuoden ajan loppumaksun suorittamisen jälkeen ja Tšekissä viiden vuoden sitoumusjakson loppuun. [16]

38. Sitä vastoin Italiassa (Campaniassa) viranomaiset luottivat pelkästään tuensaajan hakemuksessaan ilmoittamaan arvioon luotavista työpaikoista. Työpaikkojen luominen ei ollut maksuehto, eikä sitä tarkastettu loppumaksun yhteydessä eikä myöhemmissä seurantatoimissa. Tarkastuksessa paljastui, että vain neljässä yhdeksästä tarkastetusta hankkeesta oli pyritty luomaan työpaikkoja. Lisäksi kahdessa näistä hankkeista työpaikkoja on luotu paljon ennakoitua vähemmän.

TOIMENPITEIDEN HALLINNOINTI EI OLLUT ENNAKOIVAA

39. Silloinkaan, kun seuranta- ja arviointitiedot ovat osoittaneet, että toimenpiteen tavoitteita ei ole saavutettu, jäsenvaltioiden viranomaiset eivät ole suunnitelleet tukea uudelleen ja maksimoineet vaikutusta tukemalla entistä vaikuttavampia ja tehokkaampia hankkeita, jotka voisivat tuottaa todellisia tuloksia asetettuihin tavoitteisiin nähden.

40. Tämä on erityisen näkyvää Tšekissä, jossa työpaikkojen luomistavoitteesta on jääty merkittävästi, osittain viranomaisten asettamien epärealististen tai liian kunnianhimoisten tavoitteiden vuoksi, mutta etusijalle ei asetettu työpaikkoja luovia hankkeita. Ruotsissa osa toimintalinjan 3 määrärahoista jaettiin uudelleen läänien kesken; huomioon otettiin menojen taso, mutta ei edistymistä tulosten saavuttamisessa. Italiassa tarjottiin korkeaa tukitasoa tuen hakijoiden määrän lisäämiseksi, mutta tukea ei sidottu millään lailla tulosten saavuttamiseen (ks. laatikko 8).

LAATIKKO 8

ESIMERKKEJÄ ENNAKOIVAN HALLINNON PUUTTEESTA

Tšekki: Vuonna 2010 tehty väliarviointi toi esiin kolmen tarkastetun toimenpiteen rajoitetun vaikutuksen. Arvioija totesi, että toimenpiteessä 311 oli saavutettu vain 0,8 prosenttia luotavien työpaikkojen bruttomäärän indikaattorista. Toimenpiteessä 312 oli saavutettu vain 1,4 prosenttia alunperin asetetusta luotavien työpaikkojen tavoitteesta, ja toimenpiteessä 313 siitä oli saavutettu vain 1 prosentti, kun ohjelmaa oli toteutettu kolmen vuoden ajan. Epäonnistumisesta huolimatta Tšekki ei mukauttanut toimenpiteitä. Sen sijaan Tšekin viranomaiset alensivat "luotujen työpaikkojen bruttomäärää" koskevan tulosindikaattorin tavoitetta yli 90 prosentilla 29000:sta 2700:aan, mutta toimenpidekohtaiset ohjelmoidut menot säilytettiin entisellä tasolla.

Italia (Campania): Viranomaiset lisäsivät vuonna 2010 julkisen tuen enimmäismäärän 100 prosenttiin enintään 50000 euron hankemäärissä, jotka kuuluvat toimenpiteisiin 311 ja 312. Tavoitteena oli lisätä toimenpiteiden taloudellista täytäntöönpanoa. Tuensaaja ei ollut enää velvoitettu osallistumaan hankkeen rahoitukseen. Tämä ei liittynyt mitenkään hanketulosten saavuttamiseen eli siihen, että rahalle saataisiin enemmän vastinetta.

Ruotsi: Siitä huolimatta, että luotuja työpaikkoja koskevan yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen tulosindikaattorin osalta oli vuonna 2010 saavutettu vain 6,6 prosenttia tavoitteesta, toimenpiteitä tai valintakriteereitä ei mukautettu tehostamistarkoituksessa; tavoitteiden saavuttamista ei niin ollen ole varmistettu. Lisäksi lääneille ilmoitettiin, että jos ne eivät olleet sitoneet vähintään 50:tä prosenttia määrärahoista lokakuuhun 2011 mennessä, niiden määrärahat jaettaisiin uudelleen toisille lääneille, jotka pystyvät kuluttamaan määrärahansa nopeammin.

KOMISSIO EI OLE KÄYTTÄNYT TULOSTIETOJA RIITTÄVÄSSÄ MÄÄRIN ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISEEN TÄHTÄÄVIEN TOIMENPITEIDEN TEHOKKUUDEN JA VAIKUTTAVUUDEN PARANTAMISEEN

41. Komissio seuraa ja valvoo ohjelmien toteuttamista erityisesti osallistumalla seurantakomitean kokouksiin [17], tutkimalla vuotuiset täytäntöönpanokertomukset ja tekemällä jäsenvaltioihin tarkastuskäyntejä. Komission vastuu moitteettomasta varainhoidosta edellyttää myös, että ohjelman täytäntöönpanoa parannetaan vastaavasti. Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 77 artiklan 2 kohdan mukaan komissiolla on mahdollisuus osallistua seurantakomitean kokouksiin "neuvonantajan ominaisuudessa".

42. Komissio on koko ohjelmakauden ajan korostanut, että toimenpiteen täytäntöönpanossa on lisättävä valikoivuutta ja tarkennettava kohdennusta määrärahojen riittävyydestä riippumatta. Tarkastuksessa kuitenkin paljastui, että komissio ei aina ole varmistanut sitä, että jäsenvaltiot määrittävät riittävät valintakriteerit ja/tai soveltavat niitä johdonmukaisesti. Komissio ei ole toteuttanut vaikuttavia toimia siitä huolimatta, että Ranska, Puola ja Tšekki eivät (vuonna 2009) soveltaneet minkäänlaisia valintakriteerejä. Muissa maaseudun kehittämistoimenpiteissä komissio on kuitenkin puuttunut heikkouksiin ehdottamalla rahoitusoikaisuja.

43. Komissio ei ole myöskään seurantakomiteassa tai ohjelmien vuosittaisen tarkastelun yhteydessä [18] toteuttanut riittävästi toimia varmistaakseen, että jäsenvaltiot valitsevat ja hyväksyvät tosiasiallisesti hankkeita, joilla edistetään asetettujen tavoitteiden saavuttamista. Esimerkiksi laatikossa 8 esitetyssä tapauksessa komissio ei ole vaatinut lisäämään elinkeinoelämän monipuolistamistoimenpiteiden vaikuttavuutta Tšekissä vaan on hyväksynyt sen, että luotavien työpaikkojen bruttomäärää koskevaa tavoitetta pelkästään alennetaan.

OSA 2 – ONKO TEHOKKUUTEEN JA TALOUDELLISUUTEEN KOHDISTUVIA RISKEJÄ LIEVENNETTY RIITTÄVÄSTI?

44. Vastineen saamisella rahalle tarkoitetaan resurssien parasta mahdollista käyttöä aiottujen tulosten toteuttamiseksi. Vaikuttavuuden lisäksi moitteettomaan varainhoitoon liittyviä yleisiä riskejä ovat tehokkuuteen ja taloudellisuuteen kohdistuvat riskit.

45. Tehokkuuteen kohdistuvalla riskillä tarkoitetaan sitä mahdollisuutta, että toiminnalla

- ei pystytä maksimoimaan tietyllä panoksella saatavaa tuotosta tai että niin tehdään ottamatta huomioon asianmukaista laatua tai

- ei pystytä minimoimaan tietyn tuotoksen edellyttämää panosta tai että niin tehdään ottamatta huomioon asianmukaista laatua.

46. Taloudellisuuteen kohdistuvalla riskillä tarkoitetaan sitä mahdollisuutta, että toiminnalla

- ei pystytä minimoimaan resursseihin liittyviä kustannuksia tai että niin tehdään ottamatta huomioon asianmukaista laatua.

47. Hyvällä ohjelmatyöllä tehokkuuteen ja taloudellisuuteen kohdistuvia riskejä voidaan lieventää merkittävästi. Tämä ei kuitenkaan vapauta viranomaisia vastuusta tehdä asiaankuuluvat tarkastukset toteutuksen aikana.

48. Tästä syystä ja asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 [19] 30 artiklan 2 kohdassa esitettyjen tehokkuuden ja taloudellisuuden periaatteiden mukaisesti tilintarkastustuomioistuin katsoo, että jäsenvaltioiden olisi

- ennen rahoituksen myöntämistä varmistettava, että hakijat ovat voineet osoittaa hankkeiden olevan taloudellisesti kannattavia ja kestäviä

- sovellettava menettelyjä, joilla pienennetään nollavaikutuksen ja toiminnan siirtymisen riskejä [20]

- varmistettava, että hankkeiden kustannukset ovat kohtuullisia

- varmistettava, että hankkeet voidaan toteuttaa kohtuullisessa ajassa ilman perusteetonta byrokratiaa ja turhia kustannuksia.

TEHOKKUUS

JÄSENVALTIOIDEN TARKASTUKSILLA VOIDAAN VARMISTAA VAIN RAJOITETUSTI HANKKEIDEN RAHOITUKSEN KESTÄVYYS

49. Jäsenvaltioiden olisi toimitettava taloudellisia toimintaedellytyksiä koskevia oikeasuhteisia tarkastuksia, joissa analysoidaan hakijoiden rahoitustilanteen ja liiketoimintasuunnittelun vakautta, ja dokumentoitava tekemänsä arviot, jotta vältetään julkisen rahoituksen tuhlaaminen hankkeisiin, jotka epäonnistuvat ennen aikojaan.

50. Voimassa olevassa lainsäädännössä ei erikseen vaadita tällaisia taloudellisia toimintaedellytyksiä koskevia tarkastuksia [21], ja vain kolmessa tarkastetussa jäsenvaltiossa (Puolassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) tarkastetaan järjestelmällisesti hakijoiden taloudellinen valmius. Tarkastuksessa havaittiin kuitenkin erityisesti Puolassa ja Ruotsissa useita puutteita, jotka liittyvät pääasiassa pinnallisiin ja epäluotettaviin arviointeihin. Lisäksi havaittiin, että dokumentointi oli heikkoa. Muissa tarkastetuissa jäsenvaltioissa ei tehty järjestelmällisiä taloudellisia toimintaedellytyksiä koskevia tarkastuksia (Ranska, Akvitania ja Italia, Campania), tai ne oli keskeytetty (Tšekki) (ks. laatikko 9).

LAATIKKO 9

TALOUDELLISIA TOIMINTAEDELLYTYKSIÄ KOSKEVAT TARKASTUKSET: ESIMERKKEJÄ HYVISTÄ TOIMINTATAVOISTA JA HEIKKOUKSISTA

Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti: Viranomaiset soveltavat avustuksen koon mukaan useita eri menettelyjä, joita voidaan pitää hyvinä käytäntöinä: taloudelliset suhdeluvut lasketaan tilinpitotietojen ja kassavirtaennusteiden avulla, kirjanpitäjä antaa riippumattoman lausunnon, ja lisäksi on toimitettava liiketoimintasuunnitelma, johon on liitetty myyntiennusteet ja markkina-analyysi. Arvioija tarkastelee taustaolettamuksia kriittisesti, ja hallinnointiin ja toteutukseen liittyvät riskit otetaan huomioon.

Puola: Yhdessä tapauksessa tuensaajan alkuperäisen liiketoimintasuunnitelman mukaan nettonykyarvo oli negatiivinen, minkä takia hanke ei olisi ollut tukikelpoinen. Kun Puolan viranomaiset pyysivät tuensaajaa selittämään kielteisen nettonykyarvon, tämä esitti vain uuden suunnitelman, jossa myyntiennusteita oli merkittävästi lisätty. Nettonykyarvo muuttui negatiivisesta positiiviseksi, ja hanke hyväksyttiin. Tilintarkastustuomioistuin totesi, että hanketulokset jäivät merkittävästi alle sekä alkuperäisten että tarkistettujen ennusteiden.

Ranska (Akvitania): Tietyiltä hankkeilta edellytetään rahoitusanalyysejä ja toteutettavuustutkimuksia, vaikka taloudellisia toimintaedellytyksiä ei virallisesti tarkasteta kyseisten asiakirjojen perusteella. Yhdessä tapauksessa hanke hyväksyttiin ja se sai rahoituksen, vaikka toteutettavuustutkimus oli osoittanut, että yritys oli rahoitusvaikeuksissa heikon kokonaisvakavaraisuuden vuoksi, siihen kohdistui merkittäviä lyhyen aikavälin riskejä ja sen omavaraisuus oli hyvin rajoitettu. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa paljastui, että tuettu yritys oli mennyt konkurssiin.

Tšekki: Hakijan luottokelpoisuus tarkastettiin alun perin hankkeissa, joiden tukikelpoiset kustannukset olivat yli kaksi miljoonaa Tšekin korunaa eli noin 78000 euroa. Talouskriisin takia ja jotta tukikelpoisten hakijoiden määrä ei kriisin aikana laskisi, Tšekin viranomaiset päättivät lopettaa tuensaajien luottokelpoisuuden arvioinnin vuoden 2009 puolivälistä alkaen.

JÄSENVALTIOIDEN OHJELMATYÖSSÄ JA TOIMENPITEIDEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSSA EI LIEVENNETÄ VAIKUTTAVASTI NOLLAVAIKUTUSRISKIÄ…

51. Nollavaikutuksella tarkoitetaan tilannetta, jossa tuensaaja olisi toteuttanut investoinnin myös ilman tukirahoitusta. Avustusten myöntäminen tällaisissa tapauksissa vähentää EU:n ja kansallisten budjettivarojen tehokkuutta, koska julkisia menoja ei tarvita toivotun tuloksen aikaansaamiseen.

52. Tärkein keino vähentää nollavaikutusriskiä on suunnitella ja ohjelmoida toimenpiteet 311–313 siten, että julkinen rahoitus suunnataan sinne, missä on tunnistettuja tarpeita (esim. markkinat toimivat puutteellisesti) tai kannustaa positiivisten ulkoisvaikutusten ja julkishyödykkeiden tarjoamista (esimerkiksi rahoittamalla ympäristön kannalta kestävien tekniikoiden käyttöönoton kustannuksia tai laajaa yleistä hyötyä tarjoavia hankkeita). Vaikka järjestelmä olisi suunniteltu siten, että julkishyödykkeiden tarjoamista kannustetaan tukemalla yksityisiä tuensaajia, mahdollinen myönteinen vaikutus nollautuu joissakin tapauksissa käytännössä (ks. laatikko 10).

53. Jäsenvaltiot voivat lieventää nollavaikutusriskiä myös hankevalintamenettelyn avulla. Jäsenvaltiot olisivat voineet pyytää hakijoita osoittamaan, että ne tarvitsevat avustusta viittaamalla taloudellisia toimintaedellytyksiä koskevassa tarkastuksessa saatuihin rahoitus-, markkina- ja hallinnollisiin tietoihin. Jos hakijalla on riittävästi pääomaa tai mahdollisuus saada riittävästi pääomaa koko hankkeen rahoittamiseen taikka jos hankkeen onnistumismahdollisuudet ovat suuret, investointi tehtäisiin tavallisesti joka tapauksessa, myös ilman tukea. Tämä merkitsisi niukkojen julkisten varojen tehotonta käyttöä.

LAATIKKO 10

ESIMERKKI MAHDOLLISESTA MYÖNTEISESTÄ VAIKUTUKSESTA NOLLAUTUU KÄYTÄNNÖSSÄ

Italia (Campania): Hankearviointijärjestelmään kuuluu ympäristökriteereihin liittyvien pisteiden laskenta. Tarkastuksessa kuitenkin havaittiin, että kymmenen pistettä voitiin antaa kriteerin "vedensäästö" perusteella tai viisi pistettä kriteerin "tavanomaista jätehuoltoa pidemmälle menevä käsittely" perusteella pelkästään, jos hakija lupasi tehdä aivan perusinvestoinnit, kuten hankkia kaksoishuuhtelulla varustetut wc:t tai edullisen kompostisäiliön (yhdessä tapauksessa oli hankittu 350 euron kompostisäiliö hankkeen kokonaiskustannusten ollessa 247000 euroa). Kokonaisvedensäästöä ei tarvinnut luvata eikä sitä arvioitu. Näin ollen oli mahdollista saada 15 pistettä (mikä monissa tapauksissa oli ratkaiseva määrä) ilman, että hankkeessa oli suunniteltu merkityksellistä vedensäästöä tai ympäristövaikutusta.

54. Tarkastetuista kuudesta jäsenvaltiosta kahden (Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti) maaseudun kehittämisohjelmissa korostetaan sitä, että nollavaikutus on moitteettoman varainhoidon kannalta vakava riski. Kuitenkin vain Yhdistyneessä kuningaskunnassa viranomaiset vaativat tuensaajia osoittamaan tuen tarpeen ja hylkäsivät hankkeet, joissa julkisen rahoituksen tarvetta ei ollut todistettu. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ottivat hankearvioinnissa huomioon seuraavat tekijät: kuinka vakuuttavasti hakemuksessa on perusteltu tuen tarve, mitä markkinoiden puutteita hanke koskee, likviditeettivajeen olemassaolo (esimerkiksi vertaamalla vaihtoehtoisia kassavirtaennusteita lainausskenaariossa ja julkisen tuen skenaariossa) ja hankkeen tuotosten arvo alueelle arvioimalla niiden tuotosten osuus, jotka olisi toteutettu ilman tukea.

55. Tilintarkastustuomioistuin on jo todennut (esim. Leader-lähestymistapaa sekä toimenpidettä 121 ja toimenpidettä 123 koskevissa erityiskertomuksissa [22]), että tapaukset, joissa investoinnit on jo aloitettu tai jopa saatettu päätökseen ennen tukipäätöstä, ovat vahva osoitus nollavaikutuksesta. Näissä tilanteissa jo tuensaajan alustava investointipäätös osoittaa, että tämä olisi ollut halukas ja kykenevä toteuttamaan investoinnin myös ilman tukea. Näin ollen pidetään hyvänä käytäntönä, että jäsenvaltiot pitävät hankkeita tukikelpoisina ainoastaan tuen myöntämispäivästä lähtien.

56. Yhdistynyt kuningaskunta (Englanti) soveltaa tätä hyvää käytäntöä. Muissa tarkastetuissa jäsenvaltioissa investoinnit ovat yleensä tukikelpoisia jo hakemuksen jättöpäivästä lähtien. Tarkastajat totesivat, että tarkastetuista 57 hankkeesta 25:ssä (eli 44 prosentissa) toteutus oli aloitettu ennen tukipäätöksen tekemistä (ks. taulukko).

57. Nollavaikutusriskiä on arvioitu myös tuensaajien haastattelujen ja asiakirjatodisteiden perusteella. Ne koskivat hankkeen toteutukseen käytettyjä rahoituslähteitä, investoinnin kannattavuutta ja investoinnin ajoitusta suhteessa tukipäätökseen. Analyysi osoittaa, että 57 hankkeesta 35 (61 prosenttia otoksesta) olisi toteutettu joka tapauksessa, vaikka joissain tapauksissa pienemmässä mittakaavassa tai pitemmän ajan kuluessa (ks. liite II). Tämä koskee erityisesti tapauksia, joissa tukimäärä oli hyvin pieni, kuten Ruotsissa, joissa yli kolmannes myönnetyistä tuista oli määrältään noin 10000 euroa tai vähemmän. Ruotsissa tilintarkastustuomioistuin sitä paitsi havaitsi yhden tapauksen, jossa hanke hyväksyttiin sen päättymisen jälkeen (ks. laatikko 11).

TAULUKKO

ENNEN TUEN MYÖNTÄMISTÄ ALOITETUT HANKKEET

Jäsenvaltio | Tarkastuskäyntien kohteena olleiden hankkeiden kokonaismäärä | Tarkastetut hankkeet, jotka oli aloitettu ennen tuen myöntämistä |

Tšekki | 11 | 4 |

Ranska (Akvitania) | 10 | 8 |

Italia (Campania) | 9 | 3 |

Puola | 8 | 3 |

Ruotsi (Länsi-Götanmaa) | 10 | 7 |

Yhdistynyt kuningaskunta – Englanti (Yorkshire ja Humber) | 9 | 0 |

Yhteensä | 57 | 25 |

LAATIKKO 11

VAHVA OSOITUS NOLLAVAIKUTUKSESTA: EU:N RAHOITUKSEN MYÖNTÄMINEN JO PÄÄTTYNEELLE HANKKEELLE

Ruotsissa annettiin 240000 Ruotsin kruunua (22000 euroa) tukea metsäkoneita huoltavan ja korjaavan yrityksen verstastilojen laajentamiseen. Tuensaaja oli jättänyt toukokuussa 2008 epätäydellisen tukihakemuksen, jossa oli yhden rivin kuvaus hankkeesta, mutta ei liiketoimintasuunnitelmaa. Myöhemmin hän oli täydentänyt tukihakemusta toukokuun 2009 alussa antamalla läänin lautakunnan pyytämät tiedot. Päätös tuen myöntämisestä tehtiin viikkoa myöhemmin, ja samassa kuussa tuensaaja jätti maksupyynnön. Hanke oli päättynyt jo huhtikuussa 2009 eli ennen täydellisen hakemuksen jättämistä.

Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskäynnillä tuensaaja totesi, että hän oli jo päättänyt toteuttaa hankkeen ennen kuin kuuli tukimahdollisuudesta. Hänellä oli pankin kanssa sopimus enintään 1,2 miljardin Ruotsin kruunun (noin 110000 euron) lainasta, jolla hän olisi rahoittanut koko hankkeen, ellei tukea olisi myönnetty.

… EIKÄ TOIMINNAN SIIRTYMISRISKIÄ

58. Toiminnan siirtymisriskillä tarkoitetaan sitä, missä määrin julkisista varoista tuetusta toiminnasta saadut hyödyt mitätöityvät sen takia, että toiminta muualla vähenee. Tuella, jonka ansiosta yksi tuensaaja voi lisätä markkinaosuuttaan kilpailijan kustannuksella, ei ehkä ole lainkaan nettovaikutusta politiikan tavoitteisiin, kuten työpaikkojen luomiseen. Tällaiset tuet eivät siten lähtökohtaisesti ole EU:n varojen tehokasta käyttöä, ja ne voivat paikallisella tasolla johtaa markkinoiden vääristymiseen. Jonkinasteinen toiminnan siirtyminen voi kuitenkin olla perusteltua, jos politiikan tavoitteiden kannalta voidaan todeta riittävä nettovaikutus.

59. Tärkein tapa lieventää perusteettoman siirtymisen riskiä samoin kuin nollavaikutusriskiä on toimenpiteiden suunnittelu. Maaseudun kehittämisohjelmissa olisi vahvistettava menojen tarve (esim. analysoimalla odotettu kysyntä ja sulkemalla pois alat, joilla markkinat vaikuttavat kyllästetyiltä), yksilöitävä tarpeet, jotka ovat riittävän vahvoja oikeuttamaan mahdollisen siirtymisen, ja asetettava kyseisiä tarpeita koskevat tavoitteet ja kelpoisuusehdot. Kuten tämän kertomuksen osassa 1 on osoitettu, näin ei ole tarkastetuissa jäsenvaltioissa tehty. Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan maaseudun kehittämisohjelmissa kuitenkin tunnustetaan, että toiminnan siirtyminen on moitteettoman varainhoidon kannalta mahdollinen riski.

60. Jäsenvaltioiden viranomaisten olisi arvioitava hanke-ehdotuksiin liittyvä siirtymisriski hankkeen hyväksymisvaiheessa. Jos siirtymistä todennäköisesti tapahtuu, heidän olisi varmistuttava siitä, että hankkeen panos toimenpiteen tavoitteiden saavuttamiseen on riittävän korkea, jotta tuki olisi perusteltua.

61. Vain Yhdistyneessä kuningaskunnassa [23] on toteutettu asianmukaisia toimia siirtymisen arvioimiseksi ja lieventämiseksi. Sen täytäntöönpanosäännöissä suljetaan erityisesti pois ehdotukset, jotka liittyvät sellaisiin talouden aloihin, joilla on saavutettu kyllästymispiste. Näiden alojen tukeminen johtaa ylitarjontaan, vahingoittaa tuottavuutta ja johtaa samankaltaisten yritysten siirtymiseen. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin on todennut seuraavat Yhdistyneen kuningaskunnan arviointijärjestelmään kuuluvat osatekijät hyviksi toimintatavoiksi: tuensaajalle asetettu vaatimus todistaa markkinakysyntä ja kuvata vaikutusta kilpailijoihin, siirtymisriskin arviointi osana hankkeiden hyväksyntää ja valintaa ja hankkeiden hylkääminen silloin, kun siirtyminen on todennäköistä.

62. Tilintarkastustuomioistuin on arvioinut siirtymisriskin 57 tarkastetussa hankkeessa. Arvio perustuu asiakirjojen tarkasteluun ja tuensaajien kanssa käytyihin keskusteluihin, jotka ovat koskeneet yritysten tuotteita, markkinoita ja kilpailijoita sekä investointien vaikutuksia kyseisiin tekijöihin. Yhteensä 19 hankkeessa todettiin merkkejä siirtymisriskistä (ks. liite II). Esimerkkejä toiminnan siirtymisen merkeistä kuvataan laatikossa 12. Siirtymisriskiä ei ole katsottu voitavan soveltaa kolmessa hankkeessa, ja neljässä hankkeessa tilintarkastustuomioistuimella ei ole ollut riittävästi todisteita sen arvioimiseen.

Taloudellisuus

63. Taloudellisuusperiaate edellyttää, että rahoitusresurssit on annettava käyttöön oikeaan aikaan, määrältään ja laadultaan asianmukaisina ja parhaaseen hintaan. Riskinä on, että tuensaajat eivät pyri toteuttamaan hankkeita mahdollisimman alhaisilla kustannuksilla laatua unohtamatta. Tässä tapauksessa EU:n ja kansallisten budjettien kustannukset saattavat paisua tarpeettomasti. Se on epätaloudellista ja tehotonta ja vähentää muiden hankkeiden käytettävissä olevaa rahoitusta. Komission ja jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että toimenpiteen 311–313 hakijoiden ehdottamat hankekustannukset ovat kohtuullisia ja että hallinnolliset menettelyt ovat mahdollisimman yksinkertaisia, jotta hankkeiden vaikuttava ja tehokas toteuttaminen on mahdollista maaseutualueiden hyödyksi.

LAATIKKO 12

ESIMERKKI TOIMINNAN SIIRTYMISRISKISTÄ

ruotsi: Toimenpiteestä 313 on tuettu konferenssitilojen rakentamista matkailukeskukseen. Tuensaaja tarjoaa kaksipäiväisiä konferensseja, joiden aikana noin 15 osallistujaa majoittuvat läheiseen hotelliin. Tämä matkailukeskuksen vetämä ja EU:n varoista tuettu uusi investointihanke käsittää majoitustilojen rakentamisen enintään 20 hengelle. Ruotsin viranomaiset eivät ole ottaneet huomioon toiminnan siirtymisriskiä avustusta hyväksyessään huolimatta siitä, että hanke todennäköisesti johtaa liiketoiminnan menetykseen läheisessä hotellissa, jossa osallistujat nykyisin yöpyvät.

Tarkastuksessa löydettiin kuitenkin esimerkkejä hyvistä toimintatavoista.

Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti: Maatilapuodin tapauksessa aluekehitysvirasto on osana hankearviointia arvioinut, kuinka lähellä lähimmät kilpailevat tilapuodit ovat ja vaikuttaako hanke todennäköisesti niiden liiketoimintaan. Alueellisten matkailuviranomaisten myönteisen arvion takia vähäinen toiminnan siirtyminen katsottiin oikeutetuksi.

KUSTANNUSTEN KOHTUULLISUUTTA ON TARKASTETTU HEIKOSTI

64. Asetuksen (EY) N:o 65/2011 [24] 24 artiklan 2 kohdan d alakohdassa täsmennetään, että jäsenvaltioiden olisi osana tukihakemuksen hallinnollista tarkastusta tarkastettava esitettyjen kustannusten kohtuullisuus. Arviointi olisi tehtävä käyttämällä soveltuvaa arviointijärjestelmää, kuten viitekustannuksia, eri tarjousten vertailua tai arviointikomiteaa.

65. Tilintarkastustuomioistuin on havainnut, että Ranska ei ole soveltanut lainkaan tällaisia menettelyjä. Tämä on sitäkin vakavampaa, koska komissio oli jo vuonna 2008 pyytänyt Ranskan viranomaisia ottamaan käyttöön järjestelmän, jolla kustannusten kohtuullisuus tarkastetaan osana hallinnollista tarkastusta. Komissio on aiemmin soveltanut muissa investointitoimenpiteissä tämäntapaisten heikkouksien suhteen rahoitusoikaisuja.

66. Muissa tarkastetuissa jäsenvaltioissa on sovellettu asiaankuuluvia järjestelmiä, joihin kuuluu erityisiä hankintasääntöjä, tarkastuksia, joissa kustannuksia verrataan vakiokustannuksiin, ja näiden kahden yhdistelmiä. Tarkastukset kuitenkin vaihtelevat laadultaan. Tilintarkastustuomioistuin totesi monia EU:n sääntöjen vastaisuuksia Ruotsissa ja merkittäviä heikkouksia Tšekissä, Italiassa (Campaniassa) ja Puolassa. Niihin kuului epätäydellisiä, pinnallisia ja huonosti dokumentoituja tarkastuksia (ks. laatikko 13). Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskäynnin jälkeen Italian viranomaiset peruuttivat paikalliselle kunnallishallinnolle myönnetyn tuen (46780 euroa). Osasyynä tähän olivat valittuun tarjoukseen liittyvät ongelmat ja rahoitetuille palveluille hyväksytty hinta.

LAATIKKO 13

ESIMERKKEJÄ JÄSENVALTIOISSA TODETUISTA HEIKOISTA JA HYVÄN TOIMINTATAVAN MUKAISISTA SÄÄNNÖISTÄ JA TARKASTUKSISTA

Ruotsi: Tavanomainen menetelmä, jolla kustannusten kohtuullisuus todetaan, on vaatia hakijoita esittämään kustannuksista kaksi tarjousta, jotka edustavat vähintään 25:tä prosenttia kokonaiskustannuksista. Tämä tarkoittaa, että kokonaiskustannusten 75 prosentin osalta hankkeen vetäjän ei tarvitse osoittaa kustannusten kohtuullisuutta.

Tukikelpoisia menoja ei rajoiteta tarjousten sisältämiin määriin, ja siksi tuensaajat voivat vaatia hyväksyttäviksi kustannuksia "kohtuullisiksi" hyväksyttyjä määriä enemmän ja saada silti täyden tuen, niin kauan kuin he saavat muille kohteille halvemmat hinnat (joiden "kohtuullisuutta" ei ole tarkastettu), tai olemalla hankkimatta muita hakemukseen sisältyneitä kohteita. Tällöin EU:n talousarviolle ei koidu säästöjä, koska tuensaaja voi käyttää säästöt hankkiakseen lisäkohteita hankkeelle hyväksyttyjen kokonaiskustannusten ylärajaan asti.

Yhdessä tarkastetussa hankkeessa ei hankittu tarjouksia 2,5 miljoonaa Ruotsin kruunua eli 290000 euroa käsittävän rakennuksen ja uuden ravintolan kalusteiden sekä erillisten majoitustilojen osalta (tuki 900000 Ruotsin kruunua eli 94000 euroa, tukiosuus: 30 prosenttia). Minkään toimenpiteen hanketiedostossa ei mainittu, että kustannusten kohtuullisuus olisi tarkastettava.

Italia (Campania): Italiassa maakunnalliset viranomaiset tarkastivat yleiskustannusten kohtuullisuuden osalta ainoastaan, että niiden arvo ei saanut ylittää ehdotuspyynnössä esitettyä ylärajaa. Tarjottujen palvelujen (tavallisesti konsulttipalvelujen) yksityiskohtaista luonnetta ja alaa ei otettu huomioon. Esimerkiksi yhdessä yksinkertaisessa hankkeessa, joka käsitti uuden linja-auton hankinnan, konsultti veloitti 15000 euron palkkion (5,1 prosenttia linja-auton hinnasta), ja palkkion katsottiin olevan oikeutettu julkiseen tukeen.

Lisäksi joissakin hankkeissa koneita ja/tai muita välineitä hankittiin eri yrityksiltä kuin riippumattoman asiantuntijan valitsemalta ja asiantuntija-arvioijan hyväksymältä yritykseltä. Yhdessä tapauksessa tuensaaja totesi, että hän oli antanut verkkosivuston luomista koskevan sopimuksen ystävälleen, joka pystyi tekemään työn samaan hintaan kuin asiantuntijan valitsema yritys. Tarkastajat totesivat kuitenkin, että verkkosivusto ei ollut täysin toimintakykyinen tarkastuksen aikaan (maaliskuussa 2012) siitä huolimatta, että lasku oli maksettu 9. elokuuta 2010. Verkkosivuston epätäydellisyyttä ei ollut todettu maksatusta edeltävän tarkastuskäynnin yhteydessä.

Tilintarkastustuomioistuin totesi seuraavat hyvät toimintatavat: Englannissa asetuksen (EY) N:o 1975/2006 27 ja 30 artiklan mukaisissa tarkastuksissa (5 prosenttia maksun yhteydessä ja 1 prosentti jälkitarkastuksina) on tarkastettu myös hyvityslaskut ja alennukset. Italiassa Campanian alue sisällytti vuoden 2011 ehdotuspyyntöön vaatimuksen, jonka mukaan tarjoukseen on liitettävä tarjoajan julkaisema hintaluettelo ja tarjotut alennukset on ilmoitettava.

HALLINNOLLINEN RASITUS ESTÄÄ OHJELMIEN VAIKUTTAVAN JA TEHOKKAAN TÄYTÄNTÖÖNPANON

67. Kuten kohdassa 63 todettiin, jäsenvaltioiden menettelyt eivät saa olla liian pitkiä ja rasittavia, jotteivät hakijat luovu hanke-ehdotusten tekemisestä. Tämä riski on erityisen ilmeinen sellaisilla mahdollisilla tuensaajilla, joilla ei ole varaa ottaa riskiä tukihakemuksen hylkäämisestä, jolloin he joutuisivat rahoittamaan hankkeen kokonaan itse – tai muussa tapauksessa viivästyttämään investointia, jolloin he mahdollisesti menettäisivät liiketoimintamahdollisuuden.

68. Hallinnollinen rasitus ja siihen liittyvät hallinnolliset kulut ja viiveet ovat selkeästi tekijöitä, jotka haittaavat ohjelman tavoitteiden saavuttamista, erityisesti jos niitä ei voida perustella vaikuttavampien hankkeiden valinnalla (ks. laatikko 14).

LAATIKKO 14

JÄRJESTELMÄ, JOLLA HAKIJAAN KOHDISTUVAA RASITUSTA VÄHENNETÄÄN, JA JÄRJESTELMÄ, JOSSA NÄIN EI TEHDÄ

Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti: Yhdistyneessä kuningaskunnassa viranomaiset kävivät läpi viikoittain lyhyitä kiinnostuksenilmaisulomakkeita ja antoivat hakijoille palautetta näiden hankkeiden todennäköisestä tukikelpoisuudesta ja siitä, missä määrin ne vastasivat alueen painopisteitä. Tämän menettelyn ansiosta hakijat säästyivät valmistelemasta täydellistä hakemusta, joka todennäköisesti hylättäisiin; tämä mm. vähensi arviointiin liittyvää hallinnollista rasitusta. Hakijan avuksi hakemuksen tekemiseen nimettiin kutakin hanketta varten maaseudun liiketoiminnan edistäjä.

Sen jälkeen, kun vetäjä oli jättänyt hakemuksen, valintamenettely saatiin päätökseen noin yhdeksässä viikossa. Arvioitavina olivat strateginen sopivuus alueellisiin painopisteisiin, innovointi, kerrannaisvaikutus, tuotteen/palvelun kysyntä, taloudelliset toimintaedellytykset, kustannusten kohtuullisuus, ehdotuksen tuotokset ja tulokset, nollavaikutus ja julkisesta rahoituksesta saatava vastine.

Puola: Puolassa valtaosassa tapauksista hakemusten hyväksymismenettely kesti yli kuusi kuukautta – ja 55 prosentissa toimenpiteen 312 hakemuksista yli vuoden. Tärkeimpiä syitä tähän olivat hakemusten heikko laatu tai puutteellisuus ja joustavat säännöt, joiden ansiosta tuensaajat voivat muuttaa hakemustaan kahdesti jokaisessa arviointivaiheessa. Puolan viranomaisten asettamissa valintakriteereissä ei arvioitu yksittäisten hankkeiden laatua, koska niissä viitattiin määrällisesti mitattaviin indikaattoreihin, jotka liittyivät maatilan ominaisuuksiin (kuten kokoon tai siihen, että EU:n varoja ei ollut aiemmin käytetty) taikka sijaintialueeseen. Hanke-ehdotusten suhteellisia ansioita ei arvioitu.

69. Ranskassa, Italiassa (Campaniassa), Puolassa ja Ruotsissa tukihakemusten käsittely kesti seitsemästä kahdeksaan kuukautta [25] (ks. kaavio 1). Lisäksi Ranskassa viranomaiset tarvitsivat noin viisi kuukautta maksupyyntöjen käsittelyyn ja loppumaksun suorittamiseen, äärimmäisissä tapauksissa jopa yli vuoden. Tilintarkastustuomioistuimen mielestä tämä on suhteettoman kauan, kun otetaan huomioon, että toimenpiteistä 311–313 tuetut hankkeet ovat suurimmaksi osaksi arvoltaan pieniä ja sisällöltään yksinkertaisia.

KAAVIO 1

TUKIHAKEMUSTEN JA MAKSUPYYNTÖJEN KÄSITTELY (VUOROKAUSINA)

+++++ TIFF +++++

70. Hankkeiden hyväksynnässä ja maksatuksessa esiintyvät viiveet voivat vaikuttaa kielteisesti hankkeiden oikea-aikaiseen toteutukseen ja rahoitettujen hankkeiden laajuuteen sekä viime kädessä hakijan taloudelliseen tilanteeseen (ks. laatikko 15).

71. Italiassa (Campania), Ranskassa (Akvitania) ja Tšekissä haastatellut hankkeiden toteuttajat pitivät omien maidensa menettelyjä liian hankalina. Lisäksi olisi huomattava, että tilintarkastustuomioistuin on tarkastanut vain hankkeita, jotka olivat päättyneet onnistuneesti, joten tarkastuksessa ei ole otettu huomioon hakijoita, jotka olivat luopuneet hallinnollisen rasituksen tai viipeiden takia. Lisäksi useimmat tuensaajat olivat käyttäneet konsultteja hakemusten valmisteluun osittain siitä syystä, että heistä tuntui, etteivät he olisi pystyneet itse tekemään hakemuksia. Konsulttipalveluista aiheutui hakijoille toisinaan suuria kustannuksia.

LAATIKKO 15

MAKSUJÄRJESTELMÄT VOIVAT AUTTAA TAI HAITATA TUENSAAJIA

Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti: Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmässä tuensaajat saavat suhteellisen varmuuden hankkeen hyväksynnästä ja maksupäivistä, minkä ansiosta on mahdollista järjestää lyhytaikaista rahoitusta, ja yrityksiä, jotka muutoin eivät olisi selvinneet hankekustannuksista, kannustetaan hakemaan tukia. Lisäksi hakijoille ilmoitetaan etukäteen valintalautakunnan kokouspäivät, jolloin hakemukset voidaan ajoittaa käsiteltäväksi tietyssä kokouksessa. Maksupyyntöjen osalta hankkeen vetäjille ilmoitetaan, että he voivat odottaa tukien maksamista kuukauden kuluttua maksupyynnön jättämisestä. Tilintarkastustuomioistuin pitää näitä esimerkkeinä hyvistä toimintatavoista.

Italia (Campania): Saadakseen ennakkomaksun tuensaajien on esitettävä vakuutuskirja, jossa taataan pyydetty määrä. Italian maksajaviraston (AGEA) takuiden käsittelymenettely oli toiminnassa vasta toukokuusta 2010 alkaen, vaikka ehdotuspyyntö oli julkaistu jo vuonna 2008. Tämä johti vakaviin viipeisiin ennakkomaksuissa ja näin ollen myös ohjelman täytäntöönpanossa. Yhteensä 430:stä kaudella 2008–2011 hyväksytyistä hankkeista vain 27 oli loppumaksuvaiheessa (6 prosenttia) vuonna 2012. Tuensaajat kohtasivat lisäongelmia takuiden vapauttamisessa. Se on johtanut tapauksiin, joissa tarkastuksen ajankohtana maaliskuussa 2012 joillekin tuensaajille koitui edelleen merkittäviä takuisiin liittyviä kustannuksia, vaikka he olivat saaneet loppumaksut jo vuonna 2011.

OSA 3 – SAIVATKO VAIKUTTAVAT JA TEHOKKAAT HANKKEET TOSIASIASSA RAHOITUSTA?

72. Maaseudun kehittämismenojen vaikuttavuudesta ja tehokkuudesta tarvitaan tulostietoja, jotta voidaan osoittaa, mitä EU:n talousarviomäärärahoilla on saavutettu ja että rahat on käytetty hyvin (tilintekovelvollisuus). Tietoja on käytettävä parantamaan EU:n talousarvion tehokkuutta ja vaikuttavuutta antamalla tietoa käynnissä olevaan hallinnointityöhön (ehdotuspyynnöt tai tukipäätökset), yksilöimällä parannukset, joita nykyisellä ohjelmakaudella on tehtävä, ja antamalla tietoa tulevaa politiikkaa koskevaa päätöksentekoa varten.

73. Jotta voidaan osoittaa, mitä elinkeinoelämän monipuolistamistoimenpiteisiin käytetyillä EU:n määrärahoilla on saavutettu, jäsenvaltioiden olisi kerättävä tietoja hankkeilla saavutetuista tuloksista. Yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen mukaan jäsenvaltioiden on kerättävä tietoja ainakin yhteisistä tuotos- ja tulosindikaattoreista (ks. alaviite 12). Toimenpiteille 311–313 asetettujen kahden yhteisen tulosindikaattorin avulla olisi saatava tietoa hankkeen tuloksesta, joka ilmenee bruttoarvonlisäyksen [26] kasvuna muulla kuin maatalousalalla ja luotujen työpaikkojen bruttomääränä.

74. Tilintarkastustuomioistuin on tutkinut tarkastetun kuuden jäsenvaltion tiedonkeruu- ja seurantajärjestelmiä ja todennut, samoin kuin edellisissä kertomuksissa [27], että toimenpiteiden vaikuttavuudesta ei ole mahdollista tehdä päätelmiä, koska merkityksellisiä ja luotettavia tietoja ei ole saatavana. Tästä syystä tarkastajat ovat mitanneet hanketulokset (kahden edellä mainitun yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen indikaattorin perusteella) ja hankekohtaisten tavoitteiden saavuttamisen hankekäynneillä saadun todistusaineiston perusteella, jos se oli mahdollista.

SEURANTATIETOJA PUUTTUU, JA HANKETULOKSET OVAT VAIKUTTAVUUDEN JA TEHOKKUUDEN SUHTEEN VAIHTELEVIA

75. Kun otetaan huomioon, että kyse on osarahoituksesta, jäsenvaltioiden viranomaisten oman edun mukaista on seurata hankkeita riippumatta yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen edellyttämästä seuranta- ja arviointityöstä. Hankeseuranta on tärkeä väline, jolla voidaan seurata hankkeiden edistymistä ja saada tietoa siitä, saavutetaanko hankkeissa odotetut tulokset ja maaseudun kehittämisohjelman tavoitteet. Jäsenvaltiot voivat tehdä sen käyttämällä saatavissa olevia hallinnollisia ja seurantatietoja ja keräämällä säännöllisesti asiaankuuluvat tiedot tuensaajilta ainakin siihen asti, kunnes asetuksen (EY) N:o 1698/2005 72 artiklassa määritelty viiden vuoden määräaika varojen pidättämiseen on päättynyt.

76. Tarkastuksessa todettiin, että jäsenvaltiot eivät ole seuranneet hankkeiden lyhyen tai keskipitkän aikavälin onnistumista sen enempää maaseudun kehittämisohjelman tavoitteiden saavuttamisessa kuin itse hankkeen tavoitteiden saavuttamisessa. Se ei ole ollut mahdollista, koska hakemuksissa ja/tai tukipäätöksissä ei ole vahvistettu selkeitä, tarkoin määriteltyjä ja realistisia tavoitteita (ks. laatikko 16). Ranska (Akvitania) ei ollut tarkastusajankohtana toimittanut edes yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen edellyttämiä pakollisia seurantatietoja.

77. Tarkastajat totesivat, että tarkastettujen jäsenvaltioiden toimittamat seurantatiedot eivät ole luotettavia. Jäsenvaltioiden keräämät tiedot perustuvat laajalti arvioihin joko hakemuksen tekoajankohtana (Italia, Ruotsi ja Tšekki) tai loppumaksupyynnön tekoajankohtana (Yhdistynyt kuningaskunta). Sitä paitsi viranomaiset eivät ole tarkastaneet tuensaajilta saatuja tietoja seurantaa varten tehdyissä kyselytutkimuksissa (Puola ja Tšekki). Tarkastajat havaitsivat ilmoitetuissa tiedoissa useita ristiriitaisuuksia ja virheitä, varsinkin eroja ennusteiden ja todellisten lukujen välillä (ks. laatikossa 17 esitetyt esimerkit).

78. Vaikka jäsenvaltioiden viranomaiset olisivat voineet saada luotettavia tietoja hankkeiden tavoitteiden saavuttamisesta ja hanketuloksista tekemällä tarkastuksia paikalla ja toimittamalla jälkitarkastuksia, tarkastuksessa tuli esiin, että tällaiset tarkastukset eivät olleet osa jäsenvaltioiden menettelyjä. Vaikka yhdessä hankkeessa Italiassa hankkeiden ja urakoiden olemassaolo oli tarkastettu täytäntöönpanon jälkeen useaan otteeseen, yhdessäkään tarkastuksessa ei ollut tuotu esiin sitä seikkaa, että todelliset tulot olivat paljon pienemmät kuin hakemuksessa ennakoidut.

79. Koska luotettavia seurantatietoja ei ole saatavissa ja ohjelmatasolla on vain vähän varmuutta siitä, että toimintalinjan 3 toimenpidetuki on suunnattu hankkeisiin, jotka täyttävät parhaiten toimenpiteiden tavoitteet, tilintarkastustuomioistuimen tarkastajat ovat arvioineet tarkastettujen 57 hankkeen tehokkuuden ja vaikuttavuuden tarkastuskäynneillä saatujen tietojen perusteella. Analyysi osoittaa, että useimmat hankkeet ovat saavuttaneet tavoitteensa fyysisen tuotoksen ja bruttoarvonlisäykseen kohdistuvien myönteisten vaikutusten osalta, mutta ne hankkeet, joiden tavoitteena oli työpaikkojen luominen, ovat vain kohtalaisesti onnistuneet lisäämään työllisyyttä (ks. liite II).

LAATIKKO 16

YLEISET TAVOITTEET JOHTAVAT TILANTEESEEN, JOSSA "BIOLOGISEN MONIMUOTOISUUDEN EDISTÄMINEN" HYVÄKSYTÄÄN KONDITORIAN TAVOITTEEKSI

Italian Campaniassa esitetyssä hankehakemuksessa, joka koski konditorialiikkeen kunnostamista (toimenpide 312), lueteltiin seuraavat ilmeisen asiaan kuulumattomat tavoitteet: tasapainottaa suuren riskin muodostavia tilanteita, kuten maaseudun väestökatoa, vähentää eroa kehittyneisiin alueisiin […], edistää biologista monimuotoisuutta sekä perinteistä maatalousosaamista. Tällaisessa hankkeessa tämänkaltaisia tavoitteita ei voida ilmaista määrällisesti eikä mitata.

LAATIKKO 17

ESIMERKKEJÄ JÄSENVALTIOIDEN KERÄÄMIEN SEURANTATIETOJEN RISTIRIITAISUUKSISTA

Ruotsi: Tiedot yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen indikaattoreita varten on koottu tuensaajien tukihakemuksen tekovaiheessa antamista hanketiedoista (liiketoimintasuunnitelmasta ja talousennusteista), eikä niitä päivitetty sen perusteella, mitä hankkeessa oli todellisuudessa saavutettu. Ravintola- ja majoitustilahankkeessa tarkastuskäynnillä hankittu näyttö osoittaa, että yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen mukaisesti ilmoitettu bruttoarvonlisäys oli yliarvioitu 1800000 Ruotsin kruunuksi (202000 euroksi), kun todellinen tulos oli 238000 Ruotsin kruunua (27000 euroa). Lisäksi yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen tietokantaan oli ilmoitettu kolme kokoaikavastaavaa työpaikkaa, kun todellisuudessa tuetulla investoinnilla oli luotu yksi kokoaikavastaava työpaikka.

Yhdistynyt kuningaskunta, Englanti: Hankkeiden tarkastuskäynneillä saatu todistusaineisto osoittaa, että yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen tietokantaan kirjatut tulokset eivät ole täsmällisiä. Yhdeksästä tarkastetusta tapauksesta viidessä luotuja ja säilytettyjä työpaikkoja koskevat tiedot olivat liioiteltuja, muissa tapauksissa niitä oli aliarvioitu.

Puola: Tuensaajan seurantakyselyssä ilmoittama muun kuin maatalousalan bruttoarvonlisäys oli ristiriidassa tarkastuskäynnillä kerättyjen tulotietojen kanssa. Ilmoitettu bruttoarvonlisäys oli suurempi kuin tuetun liikeyrityksen kokonaistuotos, mikä ei ole bruttoarvonlisäyksen määritelmän mukaan mahdollista.

80. Vaikka hankkeiden osalta on voitu todeta, että odotettu aineellinen tuotos (kuten rakennuksen rakentaminen, ajoneuvohankinta) saadaan, maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävien toimenpiteiden tavoitteita ei välttämättä ole saavutettu. Näin on tapauksissa, joissa investoinnin tarkoitus ei ole ollut toimenpiteen tavoitteiden mukainen tai se on ollut sitä vain osittain (yhteensä 11 hankkeessa: kolme Ranskassa ja Puolassa, kaksi Ruotsissa ja Italiassa ja yksi Tšekissä) tai joissa on olemassa vahvoja merkkejä siitä, että hanke ei ole kestävä (kaksi tapausta Tšekissä), tai joissa yritys on mennyt konkurssiin (yksi hanke Ranskassa).

81. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi tapauksia, joissa oli merkkejä siitä, että matkailualan kehittämiseen tai mikroyritysten tukemiseen tarkoitetut EU:n varat oli käytetty investointeihin, joita käytettiin ainakin osittain yksityisiin tarkoituksiin (ks. laatikossa 18 esitetyt esimerkit).

LAATIKKO 18

INVESTOINNIT, JOILLA EI OLE VAIKUTTAVASTI EDISTETTY MATKAILUALAN KEHITYSTÄ JA YRITYSALOITTEIDEN TUKEMISTA

Italia (Campania): Maatilamatkailuhankkeessa paikalla tehdyn tarkastuskäynnin aikana toimenpiteen 311 varoilla kunnostettua asuntoa käytti tuensaajan perheenjäsen, mikä tarkoittaa, että se ei täysin edistänyt toimenpiteen tavoitetta kasvattaa muun kuin maatalousalan bruttoarvonlisäystä monipuolistamalla toimintaa.

Puola: Toimenpiteen 312 tukea saaneessa toimistovälineiden hankintahankkeessa todettiin yksityisen käytön merkkejä. Asiakkaiden vastaanottoon tarkoitettu nahkasohva oli rahoitettu tuensaajan kotiin (joka toimi myös liiketilana), ja sitä käytettiin olohuoneessa. Tässä hankkeessa ei ollut tehty ennen tuen maksamista tarkastuskäyntiä, jolloin rahoitettujen tavaroiden mahdollinen yksityinen käyttö olisi voinut herättää epäilyksiä tarkastajissa.

ELINKEINOELÄMÄN MONIPUOLISTAMISEEN TÄHTÄÄVÄT HANKKEET VOIVAT AUTTAA VILJELIJÖITÄ TEHOSTAMAAN TALOUDELLISTA TULOSTAAN …

82. Tuetuista yrityksistä 33 (58 prosenttia) on onnistunut kasvattamaan muusta kuin maatalousalan toimista saatavaa bruttoarvonlisäystä. Kuitenkin näistä kahdeksassa tapauksessa yhteys kasvun ja tuetun investoinnin välillä on heikko. Viidelle Puolassa ja Tšekissä tarkastetulle hankkeelle bruttoarvonlisäystä ei ole voitu laskea, koska niitä koskevat yksinkertaiset tilinpitosäännöt. Tästä tilanteesta huolimatta viranomaiset eivät ole ottaneet käyttöön järjestelmää luotettavien tietojen keräämiseksi. Kuudessa muussa hankkeessa (Puolassa ja Italiassa) bruttoarvonlisäyksen kasvua ei ole voitu arvioida, koska oli joko liian aikaista arvioida niiden rahallista vaikutusta tai tuensaaja ei ollut toimittanut asiaankuuluvia rahoitustietoja. Kuudessa hankkeessa muun kuin maatalousalan bruttoarvonlisäys ei ole kasvanut.

… MUTTA TYÖPAIKKOJEN LUOMISESSA NE OVAT VAIN OSITTAIN TEHOKKAITA …

83. Niistä 27 hankkeesta, joissa oli tarkoitus luoda työpaikkoja, vain 13 hankkeessa asetetut tulostavoitteet saavutettiin (vaikka tilintarkastustuomioistuin epäili kahdessa tapauksessa luotujen työpaikkojen pysyvyyttä), kun taas yhdeksässä hankkeessa aiotut työpaikat on pystytty toteuttamaan vain osittain, ja viidessä ei ole syntynyt lainkaan työpaikkoja. Tarkastuksessa tuli esiin, että työpaikkoja on luotu suunnitellusti pääasiassa niissä jäsenvaltioissa, joissa tuen ehtona on ollut työpaikkojen luominen ja joissa on tehty kohdennettuja tarkastuksia tämän ehdon noudattamisen varmistamiseksi. Näin tehtiin Puolassa, Tšekissä (tietyissä alatoimenpiteissä) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (ks. kohta 37). Sitä vastoin tarkastajat huomasivat, että vaikutus työpaikkojen luomiseen on vähäinen Ranskassa, Italiassa ja Ruotsissa tarkastetuissa hankkeissa. Siellä tämäntyyppistä ehtoa ei ole sovellettu eikä kohdennettuja tarkastuksia ole tehty (ks. liite II).

... EIKÄ VAIKUTUSTA TYÖPAIKKOJEN SÄILYTTÄMISEEN TUNNETA

84. Vaikka kaikissa hankkeissa ei ole edes tarkoitus luoda työpaikkoja, investoinneilla voidaan säilyttää tai suojella työpaikkoja. Seuranta- ja arviointisäännöissä ei kuitenkaan vaadita, että jäsenvaltiot keräisivät näitä tietoja. Vain Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Englannissa) on määritelty yhteisten seuranta- ja arviointisääntöjen tietokantaan lisäindikaattori, jolla mitataan säilytettyjen työpaikkojen määrää eli työpaikkoja, jotka olisi menetetty ilman tuettua investointia, vaikkakin määritelmän soveltaminen on ollut epäjohdonmukaista. Yhdessä hankkeessa on raportoitu kaksi säilytettyä työpaikkaa, mutta tilintarkastustuomioistuin totesi, että oikea luku on nolla. Puolassa tarkastus paljasti, että tiedot säilytetyistä työpaikoista on raportoitu, mutta ne oli sekoitettu yhteen luotuja työpaikkoja koskevien tietojen kanssa. Näin ollen tarkastajat eivät ole voineet tehdä päätelmiä hankkeiden vaikutuksista työpaikkojen suojelemiseen tai säilymiseen, koska sen arvioimiseksi ei ole saatavana todisteita jäsenvaltion tai tuensaajan tasolla.

PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

85. Jäsenvaltiot voivat osana maaseudun kehittämispolitiikkaa käyttää EU:n talousarviomäärärahoja sellaisten hankkeiden rahoittamiseen, joilla pyritään monipuolistamaan maaseudun elinkeinoelämää kasvun, työllisyyden ja kestävän kehityksen tukemiseksi maaseutualueilla. Tämä tehdään siten, että EU ja jäsenvaltiot yhteisrahoittavat hankkeita aloilla, joilla pyritään monipuolistamaan maaseudun elinkeinoelämää muille kuin maatalouden aloille, luomaan mikroyrityksiä ja edistämään matkailuelinkeinoa.

86. Tässä tarkastuksessa on tutkittu seuraavaa kysymystä: Ovatko jäsenvaltiot ja komissio saaneet vastinetta rahalle maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävistä toimenpiteistä? Tilintarkastustuomioistuin toteaa, että komissio ja jäsenvaltiot ovat kokonaisuudessaan saaneet vain rajoitetusti vastinetta rahoilleen maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamiseen tähtäävillä toimenpiteillä, koska tukea ei ole järjestelmällisesti suunnattu hankkeisiin, jotka olisivat todennäköisimmin saavuttaneet toimenpiteiden tarkoituksen. Tämä on johtunut siitä, että maaseudun kehittämisohjelmissa ei ole todettu selkeitä interventiotarpeita tai asetettu eritystavoitteita. Lisäksi vahvistetut tukikelpoisuuskriteerit ovat laajoja, eikä niillä ole mahdollista seuloa hankkeita, joiden avulla elinkeinoelämän monipuolistaminen todennäköisimmin toteutuisi. Valintakriteereillä ei liioin ole pystytty valitsemaan vaikuttavimpia hankkeita, tai sellaisia ei ole edes sovellettu.

87. Varsinkin ohjelmakauden alussa hankkeiden valintaan on valitettavan usein vaikuttanut enemmän tarve käyttää myönnetyt määrärahat kuin hankkeiden laatu. Jos määrärahoja on ollut riittävästi käytettävissä, joissakin tarkastetuissa jäsenvaltioissa rahoitusta on myönnetty kaikille tukikelpoisille hankkeille siitä riippumatta, miten hanketta on arvioitu niiden valintajärjestelmissä. Rahoitusta ei ole kunnolla kohdennettu olennaisimpaan tavoitteeseen eli työpaikkojen luomiseen, seurannan avulla ei ole ollut mahdollista saada todellista ja varmaa kuvaa luoduista työpaikoista, eikä hallinto ole toiminut aktiivisesti silloinkaan, kun on ollut selvää, että saavutettuja tavoitteita ei saavuteta.

88. Jäsenvaltiot eivät ole riittävästi lieventäneet nollavaikutuksen ja toiminnan siirtymisen riskejä, joten ne eivät ole varmistaneet, että resursseja olisi käytetty mahdollisimman tehokkaasti. Kustannusten kohtuullisuutta koskevat jäsenvaltioiden tarkastukset eivät ole riittäneet vähentämään kustannusten paisumisen riskiä, ja joissakin tapauksissa hakijoihin on kohdistunut liiallista hallinnollista rasitusta ja maksut ovat viivästyneet.

89. Näitä heikkouksia ja niihin liittyviä tilintarkastustuomioistuimen suosituksia käsitellään yksityiskohtaisemmin jäljempänä.

90. Maaseudun kehittämistuen aiempaa parempi kohdentaminen on keskeinen kysymys, jolla tehokkuutta voidaan lisätä toimenpiteiden tasolla. Koska kohdentaminen perustuu painopistealojen, tuensaajien tai toiminta- tai saavutustyyppien yksilöimiseen, sen vaikuttavuus riippuu ensisijaisesti siitä, kuinka laadukkaaseen strategiaan ohjelma perustuu. Näin ollen kohdentaminen paranee strategisen suunnittelun kehittämisen myötä. Ennen kaikkea tarvitaan selkeä näkemys siitä, kuinka elinkeinoelämän monipuolistaminen voi edesauttaa kestävää kasvua (tuen perustelut). Suurimmassa osassa tarkastettuja maaseudun kehittämisohjelmia ei kuitenkaan ole asetettu tavoiteltavaa tulosta, eikä niissä ole perusteltu sitä, kuinka elinkeinoelämän monipuolistamistoimenpiteisiin liittyvä rahoitus parantaisi maaseutualueen taloudellista kestävyyttä. Komissio on kaikesta huolimatta hyväksynyt kyseiset maaseudun kehittämisohjelmat.

SUOSITUS NRO 1

Jäsenvaltioiden olisi maaseudun kehittämisohjelmissaan selkeästi yksilöitävä, kuinka ja miksi maatalouden ulkopuoliseen toimintaan tehtäviin investointeihin myönnetty julkinen tuki voi auttaa puuttumaan esimerkiksi markkinoiden puutteisiin, jotka liittyvät työllisyyden ja kasvun esteisiin.

Maaseudun kehittämisohjelmissa olisi asetettava kyseisiin tarpeisiin liittyvät mitattavat erityistavoitteet.

Komission pitäisi hyväksyä vain ne maaseudun kehittämisohjelmat, joissa esitetään perustellut ja kattavat strategiat. Niissä on selvitettävä, kuinka ehdotettu tukitoimenpide edesauttaa kasvun edellytysten ja työllistymismahdollisuuksien luomisen strategisia tavoitteita.

91. Joidenkin jäsenvaltioiden vahvistamissa tukikelpoisuusehdoissa tukea ei ole rajattu toimintaan, jolla tuetaan maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamista maatalouden ulkopuoliseen toimintaan. Lisäksi EU:n lainsäädännössä edellytetään, että jäsenvaltiot vahvistavat valintakriteerit, joiden avulla pitäisi olla mahdollista asettaa etusijalle vaikuttavimmat ja tehokkaimmat tukikelpoiset hankkeet ja tarjota perusta niiden hankkeiden hylkäämiselle, joissa ei saada vastinetta rahalle. Vain neljässä kuudesta tarkastetusta jäsenvaltiosta/alueesta oli vahvistettu valintakriteerit, eikä niissäkään kriteerejä ole aina sovellettu käytännössä.

92. Jos tarkastetuilla jäsenvaltioilla oli edelleen käytettävissä määrärahoja budjetoidusta määrästä, ne ovat rahoittaneet kaikki tukikelpoiset hankkeet niiden vaikuttavuudesta ja tehokkuudesta riippumatta. Rahoitus muuttui myöhemmin tiukemmaksi ja "parempiakin hankkeita" hylättiin.

SUOSITUS NRO 2

Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava kriteerit, joilla varmistetaan, että jäsenvaltioiden erityistavoitteiden kannalta vaikuttavimmat ja kestävimmät hankkeet valitaan, ja sovellettava niitä johdonmukaisesti, jotta maatalouden ulkopuolista toimintaa voidaan kehittää ja työllisyyttä edistää. Tulevan politiikan suunnittelussa olisi otettava huomioon hankkeiden mahdollisuudet vaikuttaa positiivisesti työllisyyteen ja tuloihin, ja jäsenvaltioiden olisi otettava tämä aiempaa näkyvämmin huomioon hankevalintajärjestelmissään. Valintajärjestelmissä olisi järjestelmällisesti asetettava vähimmäisraja-arvo, jossa otetaan huomioon hankkeen laatu. Kriteerien noudattaminen olisi varmistettava kohdennetuilla tarkastuksilla, joita suoritettaisiin esimerkiksi paikalla suoritettujen tarkastusten ja jälkitarkastusten aikana.

Komission olisi varmistettava, että kriteerejä sovelletaan oikein ja jatkuvasti eikä vain silloin, kun määrärahoja on liian vähän.

93. Tilintarkastustuomioistuin on todennut, että jäsenvaltiot eivät ole järjestelmällisesti kanavoineet rahoitusta hankkeille, joissa oli osoitettavissa julkisen tuen tarve. Tämän seurauksena nollavaikutuksen todennäköisyys on suuri, eikä hankkeiden tulosten voida välttämättä katsoa johtuvan tuesta. Lisäksi tällaisia tukia voidaan pitää niukkojen julkisten varojen tuhlauksena, jos ne johtavat markkinoiden vääristymiseen paikallisella tasolla (kuten toiminnan siirtymiseen). Vain yksi jäsenvaltio on ottanut nämä riskit huomioon hankearvioinnissa.

SUOSITUS NRO 3

Komission ja jäsenvaltioiden olisi edistettävä parhaita käytäntöjä, joilla lievennetään nollavaikutuksen ja toiminnan siirtymisen riskejä. Tämä edellyttää, että jäsenvaltiot valitsevat hankkeita, joissa julkisen tuen tarve voidaan osoittaa (ja joilla saadaan lisäarvoa). Jäsenvaltioiden olisi otettava nollavaikutus- ja siirtymisriskit huomioon sekä maaseudun kehittämisohjelmien laadinnassa että hankevalinnassa. Komission olisi kannustettava jäsenvaltioita noudattamaan käytäntöä, jonka mukaan investointikulut ovat tukikelpoisia ainoastaan siitä päivästä alkaen, jona tuki hyväksytään.

94. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi heikkouksia järjestelmissä, joita jäsenvaltiot olivat ottaneet käyttöön arvioidakseen hankekustannusten kohtuullisuutta. Heikkoudet lisäävät riskiä käyttää julkisia varoja ottamatta asianmukaisesti huomioon taloudellisuusperiaatetta.

SUOSITUS NRO 4

Jäsenvaltioiden olisi lievennettävä taloudellisuuteen kohdistuvaa riskiä arvioimalla kustannukset järjestelmällisesti. Arviointia ei pidä rajoittaa pelkästään tukikelpoisuuteen liittyviin kysymyksiin, ja arviointien tulokset olisi dokumentoitava riittävän tarkasti. Yleisiä kustannuseriä varten olisi soveltuvissa tapauksissa asetettava vertailuarvoja, sillä se helpottaisi hanke-ehdotuksissa esitettyjen kustannusten arvioimista.

Komission olisi varmistettava, että jäsenvaltioilla on vaikuttavat järjestelmät, joiden avulla ne tekevät kustannusten kohtuullisuutta koskevia tarkastuksia.

95. Yhteiset seuranta- ja arviointisäännöt on luotu jäsenvaltion ja komission seuranta- ja arviointivälineeksi. Tilintarkastustuomioistuin totesi, että välineellä ei ole tuotettu luotettavia tietoja, joita voitaisiin käyttää toimenpiteiden toteutuksen vaikuttavuuden seurantaan ja joiden avulla voitaisiin tunnistaa ongelmat ja löytää niihin ratkaisut oikeaan aikaan. Lisäksi komissio ja jäsenvaltiot eivät ole käyttäneet seurantatietoja toimenpiteiden aktiiviseen hallinnointiin niiden tehokkuuden parantamiseksi.

96. Työpaikkojen luominen on osa toimintalinjan 3 olennaista painopistealaa, mutta tarkastetut jäsenvaltiot eivät ole pystyneet antamaan tarkkoja tietoja luoduista tai säilytetyistä työpaikoista. Jos tavoitteita ei ole saavutettu, ne eivät ole mukauttaneet menoja sen huomioon ottamiseksi.

SUOSITUS NRO 5

Komission ja jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tulevaa ohjelmakautta varten saadaan asiaankuuluvia ja luotettavia tietoja, jotta voidaan helpottaa toimenpiteiden hallinnointia ja seurantaa ja osoittaa, missä määrin myönnetty tuki edistää EU:n ensisijaisten tavoitteiden saavuttamista. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että hankkeille, joihin sidotaan määrärahoja, asetetaan selkeät hankekohtaiset tavoitteet. Tavoitteet olisi mahdollisuuksien mukaan pyrittävä ilmaisemaan määrällisesti, sillä se helpottaa hankkeiden toteuttamista ja seurantaa ja tarjoaa hyödyllistä palautetta hallintoviranomaiselle.

Työpaikkojen luomista koskevien tavoitteiden olisi oltava realistisia, ja luotavien työpaikkojen määrää olisi seurattava aktiivisesti. Toimenpiteitä olisi hallinnoitava paremmin koko ohjelmakaudella, varsinkin, jos käy ilmeiseksi, että asetettuja tavoitteita ei saavuteta.

Jäsenvaltioita olisi kannustettava kehittämään omiin hallinto- ja arviointitarkoituksiinsa räätälöityjä indikaattoreita, jotka vastaavat niiden omaa kontekstia ja tarvetta.

97. Hallinnollista rasitusta olisi vähennettävä mahdollisimman paljon erityisesti pienehköissä hankkeissa. Kohtuuttomat maksuviiveet voivat karkottaa tuensaajia.

SUOSITUS NRO 6

Komission ja jäsenvaltioiden olisi aiempaa tarmokkaammin pyrittävä vähentämään hallinnollista rasitusta ja varmistamaan, että maksut suoritetaan kohtuullisessa ajassa. Pieniä investointeja ja maksuja varten olisi harkittava erityistä pikamenettelyä (hakemusten käsittely lyhyessä ajassa).

Tilintarkastustuomioistuimen I jaosto on tilintarkastustuomioistuimen jäsenen Ioannis SARMASIN johdolla hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 5. kesäkuuta 2013 pitämässään kokouksessa.

Tilintarkastustuomioistuimen puolesta

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

presidentti

[1] Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 (EUVL L 277, 21.10.2005, s. 1) 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa asetetaan seuraava yleistavoite: "[…] parantamaan elämänlaatua maaseutualueilla ja kannustamaan elinkeinoelämän monipuolistamiseen".

[2] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 johdanto-osan 46 kappale.

[3] Kuten asetuksen (EY) N:o 1698/2005 9 artiklassa edellytetään, maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista suuntaviivoista (ohjelmakausi 2007–2013) 20 päivänä helmikuuta 2006 tehdyssä neuvoston päätöksessä esitetään maaseudun kehittämisen ensisijaiset tavoitteet, liitteessä oleva 3.3 kohta.

[4] Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 15 päivänä joulukuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1974/2006 liitteessä VIII oleva III kohta (EUVL L 368, 23.12.2006, s. 15).

[5555] Kauppa on tukikelpoinen toimenpiteen 311 mukaan vain, jos siellä myydään muutakin kuin oman tilan maataloustuotteita.

[5] Nämä jäsenvaltiot valittiin, koska haluttiin varmistaa hyvä alueellinen kattavuus, niissä oli toteutettu kaikki kolme toimenpidettä ja loppuun saatettuja hankkeita oli riittävä määrä.

[6] Käsikirja. Yhteiset seuranta- ja arviointisäännöt. Selittävä huomautus E – Toimenpidekuvaukset, jossa selvitetään toimenpiteiden periaatteet. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto, 2006.

[7] Asetuksen (EY) N:o 1974/2006 43 artikla:"Jäsenvaltioiden on varmistettava, että investointitoimenpiteiden tuki kohdennetaan selkeästi määriteltyihin tavoitteisiin, jotka kuvastavat tunnistettuja rakenteellisia ja alueellisia tarpeita ja rakenteellisia haittoja."

[8] "Jokaiseen maaseudun kehittämisohjelmaan on sisällyttävä a) tilanneanalyysi vahvuuksista ja heikkouksista, tilanteen korjaamiseksi valittu strategia ja 85 artiklassa tarkoitettu ennakkoarviointi."

[9] Asetuksen (EY) N:o 1974/2006 liitteessä II olevassa A.5.2 kohdassa edellytetään, että kehittämisohjelmissa on "[…] esitettävä todisteet siitä, että investointitoimenpiteiden tuki kohdennetaan selkeästi määriteltyihin tavoitteisiin, jotka kuvastavat tunnistettuja rakenteellisia ja alueellisia tarpeita ja rakenteellisia haittoja".

[10] Täytäntöönpanoasetuksessa annetaan seuraavat yhteisiin seuranta- ja arviointisääntöihin sisältyvät tulosindikaattorit:

- tuettujen yritysten bruttoarvonlisäyksen kasvu muulla kuin maatalousalalla (toimenpiteet 311, 312 ja 313)

- luotujen työpaikkojen bruttomäärä (jaoteltuna työpaikkoihin maatiloilla / maatilojen ulkopuolella sekä sukupuolen ja ikäryhmän mukaan) (toimenpiteet 311, 312 ja 313)

- matkailijoiden lisämäärä (jaoteltuna yöpymisvuorokausien ja päivämatkailijoiden mukaan) (toimenpide 313).

[11] Toimenpiteet 313 "Matkailuelinkeinojen edistäminen", 322 "Kylien kunnostus ja kehittäminen" ja 323 "Maaseutuperinnön säilyttäminen ja edistäminen" yhdistettiin yhdeksi toimenpiteeksi.

[12] Asetuksen N:o (EY) 1698/2005 71 artiklan 2 kohdan mukaan: "Menot ovat maaseuturahaston tukeen kelpoisia ainoastaan, jos ne ovat aiheutuneet kyseessä olevan ohjelman hallintoviranomaisen päättämistä tai vastuulla olevista toimista toimivaltaisen elimen vahvistamien valintaperusteiden mukaisesti."

[13] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 55 artiklassa säädetään, minkä tyyppiset investoinnit ovat tukikelpoisia toimenpiteessä 313: "Matkailuelinkeinojen edistäminen. Edellä 52 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitettu tuki koskee a) pienimuotoisia infrastruktuuritavoitteita, kuten opastuskeskukset ja viitoitus matkailukohteisiin; b) virkistysinfrastruktuuritavoitteita, kuten pääsy luonnonalueille ja pienimuotoiset majoituspalvelut; c) maaseutumatkailuun liittyvien matkailupalvelujen kehittämistä ja/tai saattamista markkinoille."

[14] Puolassa valintakriteereitä sovellettiin toimenpiteen 311 kohdalla ainoastaan vuoden 2011 ehdotuspyynnön yhteydessä, toimenpiteen 312 kohdalla vuosien 2010 ja 2011 ehdotuspyyntöjen yhteydessä ja toimenpiteen 313 kohdalla vuosien 2009 ja 2010 ehdotuspyyntöjen yhteydessä.

[15] Laskettu siten, että tuensaajalle maksettu julkinen kokonaistuki on jaettu luotujen työpaikkojen lukumäärällä (kokoaikavastaavina).

[16] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 72 artikla.

[17] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 78 artiklassa todetaan: "Seurantakomitean on huolehdittava maaseudun kehittämisohjelman täytäntöönpanon tehokkuudesta." Komitea huolehtii siitä arvioimalla ja tarkistamalla valintakriteereitä, seuraamalla edistystä tavoitteiden saavuttamisessa jne.

[18] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 83 artiklassa todetaan: "Komissio ja hallintoviranomainen tarkastelevat joka vuosi vuotuisen täytäntöönpanokertomuksen esittämisen yhteydessä edeltävänä vuonna saavutettuja tärkeimpiä tuloksia niiden menettelyjen mukaisesti, jotka kyseessä oleva jäsenvaltio ja hallintoviranomainen yhteisymmärryksessä määrittelevät."

[19] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 966/2012, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta (EUVL L 298, 26.10.2012, s. 1).

[20] Määritelmät, ks. kohdat 51 ja 58.

[21] Asetuksen (EY) N:o 1698/2005 72 artiklan mukaan kaikkien tuettujen hankkeiden on kuitenkin oltava kestäviä siinä merkityksessä, että jäsenvaltion on varmistettava, että kyseiseen toimeen ei viiden vuoden kuluessa rahoituspäätöksestä kohdistu huomattavia muutoksia, kuten tuotantotoiminnan lopettamista tai sen sijainnin muuttumista. Lisäksi komissio on EU Rural Review -lehden numerossa 1 myöntänyt, että sellaisen perusteen olisi oltava osa hankkeen hyväksyntää: toimintalinjasta 3 annetaan merkittävää rahoitusta, jolle pyritään saamaan mahdollisimman paljon vastinetta, ja taloudellinen kestävyys on maaseuturahaston kaikkien hanke-ehdotusten arvioinnissa keskeinen kriteeri (sivu 31) (ks. http://enrd.ec.europa.eu/publications-and-media/eu-rural-review/en/eu-rural-review_en.cfm).

[22] Erityiskertomus nro 5/2010: Leader-lähestymistavan sisällyttäminen maaseudun kehittämiseen; erityiskertomus nro 8/2012: Tuen kohdent