Kertomus tietyn teollisen suuronnettomuuden vaarasta 24 päivänä kesäkuuta 1982 annetun direktiivin 82/501/ETY soveltamisesta jäsenvaltioissa ajanjaksolla 1997—1999



Virallinen lehti nro C 028 , 31/01/2002 s. 0001 - 0045



Kertomus tietyn teollisen suuronnettomuuden vaarasta 24 päivänä kesäkuuta 1982 annetun direktiivin 82/501/ETY soveltamisesta jäsenvaltioissa ajanjaksolla 1997-1999 (2002/C 28/01) SISÄLLYS >TAULUKON PAIKKA> 1. JOHDANTO Tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 24 päivänä kesäkuuta 1982 annetulla neuvoston direktiivillä 82/501/ETY(1) (joka tunnetaan yleisesti Seveso-direktiivin nimellä) pyritään torjumaan vaarallisista aineista aiheutuvia suuronnettomuuksia ja rajoittamaan niiden ihmisille ja ympäristölle aiheuttamia seurauksia. Direktiivissä edellytetään teollisuuden toiminnanharjoittajien, jäsenvaltioiden ja komission toteuttavan useita eri toimenpiteitä. Direktiivin 18 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden ja komission on vaihdettava tietoja saamistaan kokemuksista suuronnettomuuksien estämiseksi ja niiden seurausten rajoittamiseksi; viiden vuoden kuluttua direktiivin julkaisemisesta komissio toimittaa neuvostolle ja Euroopan parlamentille tietojen vaihtoon perustuvan kertomuksen sen soveltamisesta. Komissio antoi 18. toukokuuta 1988 ensimmäisen kertomuksen Seveso-direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa(2). Direktiivin 82/501/ETY 18 artikla korvattiin sittemmin neuvoston direktiivillä 91/692/ETY(3), jossa komissiolle asetetaan uusi velvoite laatia kolmevuotiskertomuksia ajanjaksosta 1994-1996 alkaen. Direktiivin 91/692/ETY mukaan kertomus on laadittava komission valmistaman kyselylomakkeen tai kaavan pohjalta, ja komissio julkaisee yhteisön kertomuksen direktiivin täytäntöönpanemisesta yhdeksän kuukauden kuluessa siitä, kun se on vastaanottanut jäsenvaltioiden kertomukset. Komissio julkaisi kautta 1994-1996 koskevan kertomuksen(4) 12. lokakuuta 1999. Tämä asiakirja on kertomus kaudelta 1997-1999. Direktiivi 82/501/ETY on kumottu 3. helmikuuta 1999 ja korvattu direktiivillä 96/82/EY. Viimeksi mainitun direktiivin 19 artiklan 4 kohdan mukaan raportointivelvollisuuksia ei ole muutettu. Tämä kertomus koskee Seveso I -direktiiviä, ja siihen on lisätty myös jäsenvaltioiden antamat Seveso II -direktiivin täytäntöönpanoa koskevat tiedot. Kertomus noudattaa muutetun kyselylomakkeen muotoa (ks. kohta 4.1.1). Tässä kertomuksessa tarkastellaan aluksi yleisesti Seveso-direktiivin keskeisiä velvoitteita ja esitellään tämän jälkeen lyhyesti direktiiviin tehtyjä muutoksia. Kertomuksessa käsitellään myös uutta Seveso II -direktiiviä, joka korvasi alkuperäisen Seveso-direktiivin 3. maaliskuuta 1999 (2 luku). Kertomuksen seuraavassa osassa tarkastellaan Seveso-direktiivin ja sen muutosten saattamista osaksi jäsenvaltioiden kansallisia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä (3 luku). Raportointikaudella 1997-1999 käytettyjä kyselylomakkeita sekä kunkin jäsenvaltion erityistilannetta käsitellään 4 luvussa. Muissa luvuissa tarkastellaan toimivaltaisten viranomaisten komitean työtä (5 luku) sekä muita komission toimia raportointikaudella 1997-1999. Tästä ovat esimerkkeinä suuronnettomuuksia koskevien tietojen keruu ja onnettomuuksista tiedottaminen, joista vastaa suuronnettomuuksien riskejä tutkiva toimisto MAHB, sekä seminaarien ja konferenssien järjestämiseen liittyvät toimet (6 luku). Kertomus päättyy tiivistelmään, jossa pyritään vertaamaan tilannetta eri jäsenvaltioissa (7 luku). Joissakin tapauksissa jäsenvaltiot toimittivat tietoja myös vuoden 1999 jälkeiseltä ajalta. Näissä tapauksissa on mainittu erikseen, että tiedot koskevat myös myöhempää ajanjaksoa, ja kertomuksessa käsitellään näin ollen jonkin verran myös vuoden 1999 jälkeen vallinneita oloja. 2. SEVESO-DIREKTIIVI 2.1. Yleiskatsaus tärkeimpiin Seveso-direktiivissä säädettyihin velvoitteisiin Seveso-direktiiviä sovelletaan sekä "olemassa olevaan" eli ennen 8. tammikuuta 1984 aloitettuun teolliseen toimintaan että "uuteen" eli 8. tammikuuta 1984 jälkeen aloitettuun teolliseen toimintaan. Direktiivissä säädetään kahdenlaisista velvoitteista: - Direktiivin 3 ja 4 artiklassa säädettyjen tyyppiset yleiset velvoitteet, jotka koskevat turvallisuustoimenpiteitä sekä liitteissä I ja IV tai II (taulukon ensimmäinen sarake) tarkoitetuissa teollisuuslaitoksissa tapahtuvien suuronnettomuuksien ehkäisemiseksi toteutettavia toimenpiteitä; - Liitteiden I ja III tai II (toinen sarake) soveltamisalaan kuuluvia laitoksia koskevat erityisvelvoitteet. Erityisvelvoitteista on huomattava erityisesti seuraavat kolme kohtaa: - Valmistajan on annettava toimivaltaisille viranomaisille turvallisuusselvityksellä tai laitoksen sisäisessä pelastussuunnitelmassa tiedot direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa luetelluista seikoista eli tiedot aineista, laitoksesta ja mahdollisista suuronnettomuustilanteista; - Vastuussa olevien viranomaisten on laadittava pelastussuunnitelmat tuotantolaitosten ulkopuolista toimintaa varten (7 artiklan 1 kohta); näitä suunnitelmia kutsutaan jäljempänä 2 jaksossa ulkoisiksi pelastussuunnitelmiksi; - Suuronnettomuudelle mahdollisesti altistuville henkilöille on tiedotettava turvallisuustoimenpiteistä ja oikeasta toiminnasta onnettomuuden sattuessa (8 artiklan 1 kohta). Seveso-direktiivissä säädetään myös, että toimivaltaisten viranomaisten on järjestettävä tarkastuksia tai muulla toiminnan laatuun sopivalla tavalla valvottava toimintaa (7 artikla 2 kohta). Suuronnettomuuden sattuessa toiminnanharjoittajan on ilmoitettava siitä välittömästi toimivaltaisille viranomaisille ja annettava heille tarvittavat tiedot asiasta. Toimivaltaisten viranomaisten on puolestaan ilmoittava asiasta komissiolle ja toimitettava sille kertomus onnettomuudesta. Tästä velvoitteesta säädetään direktiivin 10 ja 11 artiklassa. 2.2. Seveso-direktiivin muutokset 2.2.1. Neuvoston direktiivi 87/216/ETY, 19. maaliskuuta 1987(5) Seveso-direktiivin ensimmäisessä tarkistuksessa ainoastaan korjattiin ja selkeytettiin eräitä tämän direktiivin I, II ja III liitteissä annettuja tietoja ja raja-arvoja. Tarkistuksen tavoitteena oli välttää direktiivin soveltamisalaan liittyvät erilaiset tulkinnat ja siis varmistaa se, että direktiivi pannaan jäsenvaltioissa täytäntöön entistä yhdenmukaisemmin ja tehokkaammin. Liitteissä II ja III mainittujen raja-arvojen alentamista pidettiin välttämättömänä sellaista teollista toimintaa, jossa käsitellään erityisen vaarallisia aineita, esimerkiksi klooria, fosgeenia ja metyyli-isosyanaattia, koskevien direktiivin säännösten lujittamiseksi. Muut muutokset koskivat nestemäisen hapen ja rikkitrioksidin sisällyttämistä direktiiviin sekä tiettyjen aineiden tai aineryhmien entistä selkeämpää määrittelyä. 2.2.2. Neuvoston direktiivi 88/610/ETY, 24. marraskuuta 1988(6) Baselissa Sveitsissä sijaitsevan Sandoz-yhtiön tiloissa 1. marraskuuta 1986 sattuneen varastopalon jälkeen tehdyn Seveso-direktiivin toisen tarkistuksen tavoitteena oli sisällyttää direktiiviin vaarallisten aineiden erillinen varastointi. Tässä muutetussa direktiivissä esitettiin myös uusi vaarallisten aineiden luettelo (uusi liite II) ja otettiin käyttöön uusi aineluokka (muun muassa hapettavat aineet liitteen IV muutoksessa). Lisäksi direktiivin uudessa liitteessä VII luetellaan seikat, joista väestölle on tiedotettava onnettomuuden sattuessa(7). 2.2.3. Neuvoston direktiivi 91/692/ETY, 23. joulukuuta 1991(8) Tällä eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annetulla laaja-alaisella kehysdirektiivillä korvataan Seveso-direktiivin 18 artikla, ja siinä esitetään uusi vaatimus, joka velvoittaa komission laatimaan kolmivuotiskertomuksia ajanjaksosta 1994-1996 alkaen. 2.3. Uusi Seveso II -direktiivi Neuvosto antoi 9. joulukuuta 1996 direktiivin 96/82/EY(9) vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta (niin sanotun Seveso II -direktiivin). Direktiivi tuli voimaan 3. helmikuuta 1997 sen jälkeen, kun se oli julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (EYVL). Jäsenvaltioilla oli jopa kaksi vuotta aikaa saattaa voimaan tämän direktiivin edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Viimeistään 3. helmikuuta 1999 direktiivin velvoitteet alkoivat sitoa sekä teollisuutta että direktiivin täytäntöönpanosta ja voimaansaattamisesta vastaavia jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia. Alkuperäinen Seveso-direktiivi korvattiin siis Seveso II -direktiivillä. Alkuperäisen Seveso-direktiivin tarkistusta ei esitetty muutoksena vaan kokonaan uutena direktiivinä, mikä osoittaa, että tehdyt muutokset ovat merkittäviä ja että uusia käsitteitä on otettu käyttöön. Muutoksista mainittakoon direktiivin soveltamisalan tarkistaminen ja laajentaminen, turvallisuusjohtamisjärjestelmiä, pelastussuunnitelmia ja maankäytön suunnittelua koskevien uusien vaatimusten lisääminen sekä jäsenvaltioissa suoritettavia tarkastuksia koskevien säännösten vahvistaminen. 3. SEVESO-DIREKTIIVIN JA SEN MUUTOSTEN SAATTAMINEN OSAKSI JÄSENVALTIOIDEN LAINSÄÄDÄNTÖÄ 3.1. Johdanto Komissiolla on kaksi yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanon valvontaan jäsenvaltioissa liittyvää tehtävää: - valvoa, että yhteisön direktiivit saatetaan asianmukaisesti ja täysimääräisesti osaksi kansallisia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä - valvoa lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten käytännön soveltamista jäsenvaltioissa. Komissio voi perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisesti aloittaa menettelyn niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka ovat jättäneet täyttämättä niille kuuluvat velvollisuudet. Menettely alkaa virallisella ilmoituksella, minkä jälkeen komissio antaa asiasta perustellun lausunnon. Lopuksi asia voidaan saattaa yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi. 3.2. Seveso II -direktiiviä koskevat valitukset ja rikkomiset (syyskuun 2001 tilanne) Direktiivi oli saatettava osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä 3. helmikuuta 1999 mennessä. Komission oli aloitettava useita rikkomisesta johtuvia menettelyjä niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet saattaneet suuronnettomuusdirektiiviä (Seveso II -direktiiviä) osaksi kansallista lainsäädäntöään määräaikaan mennessä. Komissio on nostanut kanteen joitakin jäsenvaltioita vastaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa, koska ne eivät vieläkään ole saattaneet direktiiviä kokonaisuudessaan kansalliseen lainsäädäntöönsä tai eivät ole ainakaan ilmoittaneet komissiolle tarvittavista säädöksistä (ilmoittamisen laiminlyöminen). Syyskuussa 2001 odotetaan tuomioistuimen päätöksiä Itävaltaa, Belgiaa, Saksaa ja Irlantia koskevissa asioissa, joissa on kysymys epätäydellisestä säädösten ilmoittamisesta. Lisäksi komissio päätti heinäkuussa 2001 nostaa Ranskaa vastaan epätäydellistä ilmoittamista koskevan kanteen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa. 4. SOVELTAMINEN KÄYTÄNNÖSSÄ 4.1. Kyselylomakkeet 4.1.1. Raportointikauden 1997-1999 kyselylomakkeet Neuvoston direktiivissä 91/692/ETY säädettyä menettelyä kyselylomakkeen laatimiseksi ja viralliseksi hyväksymiseksi ei ole saatu päätökseen. Vaikka Seveso II -direktiivin soveltaminen tuli pakolliseksi 3. helmikuuta 1999 - toisin sanoen raportointikauden aikana - muutettua lomakemallia on kuitenkin päätetty käyttää koko raportointikauden ajan, jotta raportointi olisi yhdenmukaista. Lomakemalli luotiin epäviralliseksi välineeksi, jolla jäsenvaltioilta kerätään tietoa vuosittain. Jäsenvaltiot sitoutuivat toimittamaan komissiolle tiedot vuosilta 1997-1999 tämän muutetun lomakemallin perusteella. Käytetty kyselylomake on liitteessä I. 4.1.2. Vastaukset raportointikauden 1997-1999 kyselylomakkeisiin Jäsenvaltioiden vastauksista on tehty yhteenveto, ja ne esitetään kolmessa taulukossa, yhdessä taulukossa kultakin vuodelta. Taulukot ovat liitteissä. Huomautus: Tyhjät kentät taulukoissa merkitsevät sitä, ettei kyseiseen kysymykseen ole saatu vastauksia tai etteivät vastaukset vastaa kysymykseen asianmukaisesti. Tällaisia tapauksia koskevat lisäselitykset ja -huomautukset esitetään kutakin jäsenvaltiota käsittelevässä luvussa. 4.2. Jäsenvaltioiden tilanne Tämä ja seuraava osuus perustuvat kyselylomakkeista saatuihin tietoihin, ja ne käsittelevät raportointikautta 1997-1999. Kutakin jäsenvaltiota koskevia tietoja käsitellään seuraavien otsikoiden mukaisessa järjestyksessä: - Yleisiä huomioita (tarvittaessa) - Keskeinen kansallinen lainsäädäntö - Viranomaiset - Toimivaltaiset viranomaiset - Täytäntöönpanoviranomaiset (jos ilmoitettu) - (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet - Toiminnat laitosalueilla - Turvallisuusselvitykset - Sisäiset pelastussuunnitelmat - Muodolliset vaatimukset ja oikeustoimet - Ulkoinen pelastussuunnitelma - Tarkastukset - Tiedottaminen väestölle - Onnettomuuksista ilmoittaminen - Huomautuksia 4.2.1. Belgia Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Liittovaltion taso Kuninkaallinen asetus, annettu 1. helmikuuta 1985, jolla työsuojelua koskevaan yleissääntöön (RGPT) lisätään uusi luku VI tietystä teollisesta toiminnasta laadittavia kertomuksia koskevista erityistoimenpiteistä(10). Laki tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta, annettu 21. tammikuuta 1987(11). Aluetaso Direktiivi on sisällytetty luokiteltuja tuotantolaitoksia koskeviin erilaisiin lupajärjestelmiin: - Flanderin alueen osalta 28. kesäkuuta 1985 annetulla asetuksella(12) - Vallonian alueen osalta 11. syyskuuta 1985 annetulla asetuksella(13) - Brysselin alueen osalta 30. heinäkuuta 1992 annetulla määräyksellä(14) Toimivaltaiset viranomaiset Liittovaltion taso Liittovaltion työministeriö - työturvallisuusosasto - kemiallisten riskien yksikkö Liittovaltion sisäministeriö - väestönsuojeluosasto Liittovaltion talousasiain ministeriö - laatu- ja turvallisuusasiain osasto Aluetaso Flaaminkielisen yhteisön ministeriö - Ympäristö-, luonto-, maankäyttö- ja jätehuolto-osasto (AMINAL) Vallonian alueen ministeriö - Luonnonvarojen ja ympäristöasioiden pääosasto Brysselin ympäristönhoitolaitos (Institut Bruxellois pour la Gestion de l'Environnement, IBGE) (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Vuoden 1996 lopussa Belgiassa oli 85 laitosaluetta, jotka kuuluivat 5 artiklan soveltamisalaan; vuosien 1997 ja 1998 lopussa niitä oli 89 ja vuoden 1999 lopussa 84. Toiminnat laitosalueilla Vuonna 1996 Seveso-direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla laitosalueilla ilmoitettiin harjoitettavan 266 toimintaa. Vuonna 1998 määrä nousi 293:een, ja vuonna 1999 se laski 289:ään. Nämä luvut koskevat itse asiassa "laitoksia", ja koska yksi toiminta toteutetaan joskus useammassa kuin yhdessä laitoksessa, toimintojen määrä on tosiasiassa luultavasti noin 20 prosenttia pienempi. Useimmat teollisuuslaitokset ovat keskittyneet muutamalle hyvin suurelle kemian alan yritykselle ja Antwerpenin öljynjalostamoihin. Näillä suurilla laitosalueilla olevien laitosten määrä vaihtelee jatkuvasti. Laitosalueiden kokonaismäärä pysyi muuttumattomana vuosina 1994-1999, mutta toimintojen määrä kasvoi, joten toimintojen laitosaluekohtainen lukumäärä kasvoi, kuten alla olevasta kaaviosta näkyy. Kaavio 1 Toimintojen laitosaluekohtainen lukumäärä Belgiassa >PIC FILE= "C_2002028FI.000701.TIF"> Turvallisuusselvitykset Kaikkiin turvallisuusselvityksiin sisältyi sisäisiä pelastussuunnitelmia tai ne ovat edistäneet laitosalueen sisäistä pelastussuunnitelmaa. Turvallisuusviranomaisten vuonna 1996 tarkastamista turvallisuusselvityksistä 92 % oli riittäviä asianmukaisten hallinnollisten seurantatoimien käynnistämiseksi. Vuonna 1997 osuus oli 91 %, vuonna 1998 se oli 90 % ja vuonna 1999 jo 100 %. On erityisen mielenkiintoista havaita, että kuten monissa muissakin jäsenvaltioissa, niiden laitosalueiden prosenttiosuus, joiden perusteella esitettiin muodollisia pyyntöjä tai oikeudellisia vaatimuksia, kasvoi vuosina 1994-1996, minkä jälkeen se on pienentynyt. Tämä saattaa johtua siitä, että turvallisuusselvitykset tarkistetaan huolellisemmin ja että niiden laatu on siten parantunut, jolloin Seveso-direktiivin alaan kuuluville laitosalueille osoitettujen muodollisten pyyntöjen ja oikeudellisten vaatimusten määrä on vähentynyt. Kaavio 2 Hyväksytyt turvallisuusselvitykset ja laitosalueet, joille on esitetty muodollisia vaatimuksia >PIC FILE= "C_2002028FI.000702.TIF"> Odotettujen turvallisuusselvitysten määrä lisääntyi Belgiassa kaudella 1994-1999 suhteessa toimintojen määrään, kuten alla olevan kaavion punaiset (oikeanpuoleiset) pylväät osoittavat: turvallisuusselvitysten ja toimintojen määrät ovat jatkuvasti samassa suhteessa toisiinsa. Sen sijaan saatujen turvallisuusselvitysten määrä suhteessa laitosalueisiin kasvoi kaudella 1994-1999. Tämä voidaan selittää kahden tekijän yhteisvaikutuksella: - laitosalueiden määrä pysyi vakaana ja toimintojen määrä kasvoi, - turvallisuusselvitys voidaan Belgiassa laatia joko laitosalueesta tai toiminnasta. Useimmiten turvallisuusselvitys koskee toimintoja. Kaavio 3 Saatujen laitosalue- ja toimintakohtaisten turvallisuusselvitysten määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.000703.TIF"> Ulkoinen pelastussuunnitelma Niiden laitosalueiden osuus, joilla on ulkoinen pelastussuunnitelma, kasvoi 69 prosentista 86 prosenttiin vuosina 1997-1999. Tarkastukset Kaikki laitosalueet on tarkastettu vuosittain raportointikaudella. Tiedottaminen väestölle Niiden laitosalueiden määrä, jotka ovat antaneet väestölle tarkoitettua tietoa, lisääntyi kaudella 1994-1999 kuten useimmissa jäsenvaltioissa. Osuus oli 86 % eli enemmän kuin yhdessäkään toisessa EU:n jäsenvaltiossa. Belgiassa väestölle tarkoitetun tiedon jakaminen ei kuulu toiminnanharjoittajille vaan sisäasiainministeriön väestönsuojeluosastolle. Kaavio 4 Saatujen turvallisuusselvitysten laitosalue- ja toimintokohtainen määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.000704.TIF"> 4.2.2. Tanska Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Ympäristöministeriön määräys N:o 520 vaarallisen toiminnan turvallisuusnäkökohtien arvioinnista, annettu 5. heinäkuuta 1990. Työministeriön määräys N:o 867 työmenetelmistä, annettu 13. lokakuuta 1994, muutettu määräyksellä N:o 1017, annettu 17. joulukuuta 1997. Pelastusvalmiuslaki N:o 1054, annettu 23. joulukuuta 1992 Laki N:o 567 oikeudenhoidosta, annettu 1. syyskuuta 1986. Toimivaltaiset viranomaiset Ympäristöministeriö, ympäristökeskus Työministeriö, työympäristön tutkimuslaitos Oikeusministeriö Sisäasiainministeriö, pelastushallintokeskus Täytäntöönpanoviranomaiset Ympäristökeskus Kunnanvaltuustot Kuntien pelastusvalmiusviranomaiset, pelastushallintokeskus Työympäristön tutkimuslaitos Poliisi (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Tanskassa 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvien laitosalueiden määrä väheni 24:stä 21:een vuosien 1994 ja 1996 lopun välisenä aikana, ja edelleen 18:aan vuoden 1999 loppuun mennessä. Toiminnat laitosalueilla Näillä 18 laitosalueella oli vuoden 1999 lopussa meneillään 24 eri toimintoa. Turvallisuusselvitykset Tanskan toimivaltaisille viranomaisille toimitettiin kaikkiaan 44 turvallisuusselvitystä, joita enempää ei ole odotettavissa. Sisäinen pelastussuunnitelma sisältyy 19 turvallisuusselvitykseen. Toimivaltainen viranomainen on tutkinut kaikki turvallisuusselvitykset, ja ne on todettu riittäviksi. Lukumäärä tarkoittaa kaikkien direktiivin soveltamisalaan kuuluvista laitosalueista tähän mennessä saatujen turvallisuusselvitysten kokonaismäärää, päivitykset mukaan luettuina. Tämä selittää turvallisuusselvitysten suuren määrän. Toimivaltaiset viranomaiset ovat esittäneet turvallisuusselvityksen tarkastuksen perusteella muodollisia vaatimuksia tai toteuttaneet oikeustoimia 16 laitosalueen osalta 7 artiklan 1 kohdan viimeisessä luetelmakohdassa asetettujen velvoitteiden täyttämiseksi. Tanskassa "muodollisten vaatimusten" on tulkittu sisältävän saatujen turvallisuusselvitysten perusteella esitetyt lisätiedustelut ja kirjeet, joissa yritystä kehotetaan toteuttamaan lisätoimenpiteitä suuronnettomuuksien ehkäisemiseksi. Oikeustoimia - yrityksen haastamista oikeuteen direktiivin täytäntöönpanevan lainsäädännön noudattamisen valvomiseksi - ei ole Tanskassa toteutettu. Kaavio 5 Saatujen turvallisuusselvitysten laitosalue- ja toimintokohtainen määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.000801.TIF"> Kaudella 1994-1999 turvallisuusselvitysten sekä laitosalue- että toimintakohtainen määrä kasvoi, ja niiden laitosalueiden osuus, joihin on kohdistunut oikeustoimia tai muodollisia vaatimuksia, oli vuosina 1994-1999 edelleen hyvin suuri (noin 86 %). Kaikilla teollisuuslaitoksilla on sisäinen pelastussuunnitelma. Ulkoiset pelastussuunnitelmat Voimassa on 18 ulkoista pelastussuunnitelmaa, toisin sanoen kaikilla laitosalueilla on ulkoinen pelastussuunnitelma. Tarkastukset Tanskassa suoritettiin raportointikaudella kaikilla laitosalueilla 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut tarkastukset. Tiedottaminen väestölle 11 laitosaluetta tiedotti väestölle toiminnastaan 8 artiklassa vaaditulla tavalla. Tanskassa direktiivin 88/610/ETY liitteen B mukainen tiedottaminen yleisölle kuuluu poliisin tehtäviin, joka tiedottaa yrityksen toimittamien tietojen pohjalta. Onnettomuuksista ilmoittaminen Raportointikaudella ilmoitettiin yhdestä onnettomuudesta. Huomautuksia Seveso-direktiivin täytäntöönpano on jälleen edistynyt raportointikaudella huomattavasti erityisesti valmistajien laatimien turvallisuusselvitysten osalta ja sekä kansallisten että paikallisten toimivaltaisten viranomaisten yhteistyössä direktiivin velvoitteiden täyttämiseksi. Direktiivin soveltamisalaan kuuluvien laitosalueiden määrä on pienentynyt raportointikaudella. Tämä johtuu pääasiassa nestemäisen ammoniakin ja nestekaasun vähentyneestä varastointikapasiteetista. 4.2.3. Saksa Yleisiä huomautuksia Saksalaisessa säädöksessä, jolla Seveso-direktiivi on saatettu osaksi Saksan lainsäädäntöä - Störfall-Verordnung 1991 - ei käsitellä laitosalueita vaan laitoksia. Näin ollen kaikki vuosien 1997-1999 kyselylomakkeisiin annetut vastaukset koskevat laitoksia. Störfall-Verordnungin soveltamisalaan kuuluvilla laitoksilla on oltava lupa, ennen kuin ne voidaan rakentaa ja/tai niitä voidaan käyttää. Turvallisuusselvitykset tarkastetaan lupamenettelyn aikana; toimivaltaiset viranomaiset esittävät tarvittaessa muodollisia vaatimuksia tai toteuttavat oikeudellisia toimia. Turvallisuusselvityksillä on tärkeä merkitys lisätarkastusten ja laitoksissa mahdollisesti toteutettavien mittavien muutosten yhteydessä. Sisäisiä ja ulkoisia pelastussuunnitelmia koskevia tietoja ei ole tähän mennessä kerätty erikseen; tämän vuoksi niitä koskeviin kysymyksiin ei ole voitu vastata. Kaikilla 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvilla laitoksilla on kuitenkin oltava sisäinen pelastussuunnitelma, joka laaditaan yhteistyössä toimivaltaisen viranomaisen kanssa. Kaikki jäljempänä esitettävät tiedot koskevat vuotta 1999. Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Bundes-Immissionsschutzgesetz - BImSchG (liittovaltion immissiovalvontalaki) Störfall-Verordnung (vaarallisia onnettomuuksia koskeva asetus) 1., 2., 3. Störfall-Verwaltungsvorschrift (ensimmäinen, toinen ja kolmas yleinen hallinnollinen määräys vaarallisia onnettomuuksia koskevasta asetuksesta). Toimivaltaiset viranomaiset Liittovaltion viranomaiset Liittovaltion ympäristö-, luonnonsuojelu- ja ydinturvallisuusministeriö Liittovaltion työ- ja sosiaaliasiainministeriö Liittovaltion sisäasiainministeriö Osavaltioiden viranomaiset Eri ministeriöitä ja paikallisviranomaisia (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitokset Vuonna 1997 Saksassa oli 1955 laitosta, jotka kuuluivat 5 artiklan soveltamisalaan. Vuonna 1998 sellaisia oli 1893 ja vuonna 1999 niitä oli 1903. Kuten edellä todettiin, laitosalueiden lukumäärästä ei ole tietoa. "Uusien" laitosten osuus oli noin 14 prosenttia kunakin vuonna. Kaavio 6 Laitosalueiden tai laitosten kokonaismäärä >PIC FILE= "C_2002028FI.000901.TIF"> Laitosalueiden määrä pieneni huomattavasti vuosina 1994-1995, minkä jälkeen se pysyi noin 1900:na vuosina 1997-1999. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaisille viranomaisille toimitettiin vuonna 1999 yhteensä 1874 turvallisuusselvitystä, joista 1849 on tutkittu. Vuonna 1997 tutkittiin 1754 turvallisuusselvitystä 1955:sta. Vuonna 1998 tutkittiin 1869 turvallisuusselvitystä 1893:sta. Lisäselvityksiä ei ole toistaiseksi odotettavissa. Sisäisiä pelastussuunnitelmia koskevia tietoja ei ole saatavilla, koska niitä ei ole vielä kerätty erikseen, kuten edellä todetaan. Vuonna 1997 määrä oli 1955 ja vuonna 1998 se oli 1893. Ulkoinen pelastussuunnitelma Ulkoisia pelastussuunnitelmia koskevia tietoja ei ole saatavissa, koska niitä ei ole vielä kerätty, kuten edellä todetaan. Tarkastukset Turvallisuusselvityksiä tarkastettiin 1849, ja niiden katsottiin täyttävän vaatimukset. Direktiivin 7 artiklan 2 kohdan mukaisten tarkastusten määrää koskevat tiedot eivät ole tällä hetkellä käytettävissä (kysymys 6 b). Erillisiä tietoja ei ole toimivaltaisten viranomaisten esittämistä muodollisista vaatimuksista tai toteuttamista oikeustoimista, jotka perustuvat turvallisuusselvityksen tarkastukseen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa asetettujen velvoitteiden mukaisesti (kysymys 5). Tietoja ei ole saatavissa myöskään riippumattomien ulkopuolisten asiantuntijoiden suorittamista turvallisuusselvitysten tarkastuksista (kysymys 7 a). Tiedottaminen väestölle Vuonna 1997 väestölle tiedotettiin 1610 tapauksessa, vuonna 1998 tiedotettiin 1559 tapauksessa ja vuonna 1999 tiedotettiin 1562 tapauksessa. Seveso I -direktiivin 8 artiklan täytäntöönpanon yhteydessä julkaistiin opas ja liittovaltion ympäristöviranomaisen tutkimus väestölle tiedottamisen tehokkuudesta. Teollisuuslaitoksen käyttäjän on tiedotettava väestölle, mutta tiedot on hyväksytettävä toimivaltaisilla paikallisviranomaisilla. Onnettomuuksista ilmoittaminen Raportointikaudella sattuneita 30 suuronnettomuutta koskevat tiedot ilmoitettiin MARS-tietokantaan. Huomautuksia Saksan suuronnettomuuksien torjuntapolitiikka säilyi pääosin ennallaan tarkasteluajanjaksona. Toimivaltainen viranomainen valmistelee nyt siirtymistä Seveso II -direktiiviin. 4.2.4. Kreikka Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Ympäristöä koskeva puitelaki 1650/1986 Laki 1568/1985 terveydestä ja turvallisuudesta Ministeriöiden yhteinen päätös 18187/272, tehty 24. helmikuuta 1988, (direktiivin 82/501/ETY ja sen muutosten saattaminen osaksi Kreikan lainsäädäntöä) Ministeriöiden yhteinen päätös 77119/4607, tehty 19. heinäkuuta 1993 (direktiivin 82/501/ETY toisen tarkistuksen sekä eräiden muutosten saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä) Toimivaltaiset viranomaiset Ympäristöasioiden, aluesuunnittelun ja yleisten töiden ministeriö (Kreikan yhteyskeskus) Palolaitos, paloturvallisuusosasto Teollisuusministeriö Terveysministeriö Työministeriö Täytäntöönpanoviranomaiset Sisäministeriö Maatalousministeriö Liikenne- ja viestintäministeriö Kauppalaivastoministeriö Paikalliset viranomaiset (prefektuurit) (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluu 56 laitosaluetta, joista neljä on valmistunut äskettäin. Toiminnat laitosalueilla Laitosalueilla toteutetaan 56:ta toimintaa, joista neljä on uusia. Turvallisuusselvitykset Tähän mennessä on toimitettu 56 turvallisuusselvitystä. Enempää selvityksiä ei odoteta saatavan. 49 turvallisuusselvitystä sisältää sisäiset pelastussuunnitelmat, ja toimivaltaiset viranomaiset ovat katsoneet niistä 45:n olevan riittäviä. Turvallisuusselvityksistä noin 92 % sisälsi sisäisen pelastussuunnitelman. Kaavio 7 Tutkitut ja hyväksytyt turvallisuusselvitykset >PIC FILE= "C_2002028FI.001001.TIF"> Toimivaltaisten viranomaisten tarkastamien, hallinnollisten seurantatoimien käynnistämiseksi riittävien turvallisuusselvitysten osuus kasvoi vuosina 1994-1999 ja oli 80 % vuonna 1999. Niiden laitosalueiden osuus, joihin toimivaltaiset viranomaiset ovat kohdistaneet muodollisia vaatimuksia tai oikeustoimia turvallisuusselvityksen tarkastelun johdosta, oli raportointikaudella noin 89 %. Ulkoinen pelastussuunnitelma Kahdella laitosalueella on ulkoinen pelastussuunnitelma. Ympäristöasioiden, aluesuunnittelun ja yleisten töiden ministeriö yhteistyössä teollisuusvaltaisimpien alueiden (Ateenan, Thessalonikin ja Pireuksen) prefektuurien ja ulkopuolisten asiantuntijoiden kanssa on valmistanut yleiset pelastussuunnitelmat kyseisillä alueilla tapahtuvien teollisuusonnettomuuksien varalta ja aikoo laatia ulkoiset pelastussuunnitelmat kaikille neuvoston direktiivin 82/501/ETY 5 artiklan soveltamisalaan kuuluville teollisuuslaitoksille. Näillä kolmella alueella laadittavien laitosten ulkopuolisten pelastussuunnitelmien kokonaismäärän arvioidaan olevan 30. Tarkastukset Laitosalueista 45 (80 %) on tarkastettu raportointikaudella. Kaavio 8 Tarkastetut laitosalueet >PIC FILE= "C_2002028FI.001101.TIF"> Tarkastettujen laitosalueiden osuus ei ole muuttunut olennaisesti vuoden 1996 jälkeen. Tiedottaminen väestölle Yksi laitosalue tiedotti väestölle toiminnastaan. Yleinen huomautus Toimivaltaisten viranomaisten tutkimien ja riittäviksi toteamien turvallisuusselvitysten osuus on kasvanut, mutta tiedottamisessa väestölle ja ulkoisissa pelastussuunnitelmissa on edelleen useita parantamista vaativia kohtia. Kuten edellä selitettiin, nämä ongelmat ratkaistaan lähitulevaisuudessa. 4.2.5. Espanja Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Kansallinen lainsäädäntö Kuninkaallinen asetus 1254/1999, 21.7.1999. Autonomisten alueiden lainsäädäntö Espanjan autonomisilla alueilla on 19 toimivaltaista viranomaista, joilla on lakisääteistä toimivaltaa asianomaisella maantieteellisellä alueella. Tämä merkitsee sitä, että kyseisten viranomaisten on annettava kansallisen lainsäädännön täytäntöönpanon edellyttämät erityissäännökset; kukin alue on antanut omat säädöksensä ja nimennyt toimivaltaisen elimen, joka vastaa direktiivissä säädettyjen erilaisten velvoitteiden täyttämisestä. Toimivaltaiset viranomaiset Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset Sisäasiainministeriön väestönsuojeluosasto yhdessä kansallisen teollisuus-, ympäristö- ja työviraston sekä kunkin alueen kansallisten väestönsuojeluviranomaisten kanssa. Autonomiset alueet Yleensä kunkin alueen väestönsuojeluviranomaiset valvovat direktiivin täytäntöönpanoa alueellaan yhdessä muiden alueellisten viranomaisten, kuten teollisuus-, ympäristö- ja työviranomaisten kanssa. Paikallisviranomaiset Kaikkien kuntien on laadittava ulkoiset pelastussuunnitelmat oman autonomisen alueensa viranomaisten antamien ohjeiden mukaisesti. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Vuoden 1999 lopussa Espanjassa oli 152 direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvaa laitosaluetta, joista viisi oli äskettäin rakennettuja. Toiminnat laitosalueilla Laitosalueilla toteutetaan 164 toimintaa, joista viisi on uusia. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaisille viranomaisille on toimitettu tähän mennessä 160 turvallisuusselvitystä, joiden lisäksi on odotettavissa vielä viisi selvitystä. Kaikkiin saatuihin turvallisuusselvityksiin sisältyy sisäinen pelastussuunnitelma. Turvallisuusselvityksiä on enemmän kuin direktiivin soveltamisalaan kuuluvia laitosalueita, koska jotkin vain 3 ja 4 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet ovat toimittaneet selvityksensä oma-aloitteisesti toimivaltaiselle viranomaiselle, jotta selvitykset sisällytettäisiin laitosalueen ulkopuolista aluetta koskeviin pelastussuunnitelmiin. Kaavio 9 Tutkitut ja hyväksytyt turvallisuusselvitykset >PIC FILE= "C_2002028FI.001201.TIF"> Päinvastoin kuin useimmissa muissa jäsenvaltioissa, tutkittujen ja hyväksyttyjen turvallisuusselvitysten määrä pieneni raportointikaudella 1997-1999. Muodollisten vaatimusten kohteena olevien laitosalueiden osuus pysyi vakaana kummallakin raportointikaudella. Muodolliset vaatimukset ja oikeustoimet Niiden laitosalueiden osuus, joihin toimivaltaiset viranomaiset ovat kohdistaneet muodollisia vaatimuksia tai oikeustoimia turvallisuusselvityksen tarkastelun johdosta, oli raportointikaudella noin 36 %. Ulkoinen pelastussuunnitelma Näillä laitosalueilla on 108 ulkoista pelastussuunnitelmaa, toisin sanoen 71 prosentilla laitosalueista on ulkoinen pelastussuunnitelma. Tarkastukset Kolmivuotiskaudella tarkastettiin 80 laitosaluetta 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tämä merkitsee, että vuosittain tarkastettiin noin 18 prosenttia laitosalueista. Tiedottaminen väestölle Laitosalueista noin 26 % tiedotti väestölle kolmivuotisella raportointikaudella. Espanjan kuninkaallisessa asetuksessa, jolla direktiivi 82/501/ETY ja siihen tehdyt muutokset saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, säädetään, että "alueiden toimivaltaisten viranomaisten on yhteistyössä kyseisten laitosalueiden toiminnanharjoittajien kanssa annettava tietoa väestölle". Tietoa levitetään julkisilla kampanjoilla: esitteillä, haastatteluilla, esittelyillä yms. Onnettomuuksista ilmoittaminen MAHB:lle on ilmoitettu neljästä suuronnettomuudesta. Kaksi onnettomuutta tapahtui ylemmän tason laitoksissa ja kaksi alemman tason laitoksissa. 4.2.6. Ranska Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Laki ympäristönsuojelun alalla toimivista luokitelluista laitoksista, annettu 19. heinäkuuta 1976 Laki suuronnettomuuksien ehkäisystä, annettu 22. heinäkuuta 1987 Toimivaltaiset viranomaiset Ympäristöministeriö vastaa luokiteltuja laitoksia koskevasta lainsäädännöstä. Sisäasiainministeriö vastaa pelastuspalvelujen yleisestä järjestämisestä ja valmiuksista hätätilanteiden varalta. Departementin prefekti myöntää toimiluvat. Luokiteltujen laitosten tarkastuksista vastaavat DRIRE:n tarkastajat avustavat prefektiä teknisluonteisissa tehtävissä. Departementin prefekti laatii ulkoisen pelastussuunnitelman. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Vuoden 1996 lopussa oli toiminnassa 392 laitosaluetta, jotka kuuluivat Seveso-direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan. Vuoden 1998 lopussa niitä oli 371. Toiminnat laitosalueilla Vuonna 1996 harjoitettiin 698 toimintaa, ja kysymyksen 1 a kohdalla luetelluilla laitosalueilla harjoitettiin 740 toimintaa. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaisille viranomaisille on toimitettu 850 turvallisuusselvitystä. Enempää selvityksiä ei odoteta saatavan. Tarkastuslautakunta on tarkastanut kaikki turvallisuusselvitykset. Noin 52 prosenttia turvallisuusselvityksistä sisältää sisäisen pelastussuunnitelman. Kaavio 10 Saatujen turvallisuusselvitysten laitosalue- ja toimintokohtainen määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.001301.TIF"> Saatujen turvallisuusselvitysten määrä kasvoi 34 prosentilla kaudella 1994-1999. Samana aikana laitosalueiden määrä pieneni vähän, joten laitosaluetta kohti saatujen turvallisuusselvitysten määrä kasvoi. Koska myös toimintojen määrä kasvoi kaudella 1994-1999, toimintakohtaisten turvallisuusselvitysten määrä kasvoi hieman. Ulkoinen pelastussuunnitelma Vuoden 1998 lopussa 280 laitosalueella oli ulkoinen pelastussuunnitelma. Kaavio 11 Laitosalueet, joilla on ulkoinen pelastussuunnitelma >PIC FILE= "C_2002028FI.001302.TIF"> Niiden laitosalueiden osuus, joilla on ulkoinen pelastussuunnitelma, kasvoi 75 prosenttiin vuoden 1999 lopussa. Tarkastukset Direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista tarkastuksista tai toimivaltaisten viranomaisten toteuttamista oikeustoimista on vaikea saada tietoja. Kaikista 16. heinäkuuta 1976 annetun lain soveltamisalaan kuuluvista tuotantolaitoksista (63000 tuotantolaitoksen toiminta on luvanvaraista) tarkastetaan vuosittain keskimäärin 20000. Tiedottaminen väestölle Seveso-direktiivin 8 artiklan mukaisia tietoja on annettu 280 tapauksessa. Kaavio 12 Väestölle tiedottavien laitosalueiden prosenttiosuus >PIC FILE= "C_2002028FI.001303.TIF"> Niiden laitosalueiden osuus, jotka tiedottivat väestölle, kasvoi kaudella 1997-1999 ja oli 75 prosenttia vuonna 1999. Huomautuksia Edellä mainitun 16. heinäkuuta 1976 annetun lain soveltamisalan piiriin kuuluu 63000 laitosta, ja niiden toiminta on luvanvaraista. Lupahakemukseen on liitettävä vaikutus- ja riskiarviointi. Näillä tutkimuksilla on ensiarvoinen merkitys suuronnettomuuksien ehkäisyssä, johon kuuluvat riskien vähentäminen niiden syntypaikalla, pelastussuunnittelu, kaupunkirakentamisen sääntely ja väestölle suunnattu tiedottaminen. 4.2.7. Irlanti Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Euroopan yhteisöjen säännökset (tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta) 1986(15) Euroopan yhteisöjen säännökset (tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta) (muutos) 1989(16) Euroopan yhteisöjen säännökset (tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta) (muutos) 1992(17) Viranomaiset Keskushallinnon toimivaltainen viranomainen: - Kansallinen työturvallisuus- ja terveyslaitos (National Authority for Occupational Safety and Health) Toimivaltaiset paikallisviranomaiset - Garda Síochána (poliisi) - Paikallisviranomaiset - Alueelliset terveyslautakunnat (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Irlannissa oli vuoden 1996 lopussa 20 direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvaa laitosaluetta. Vuoden 1997 lopussa niitä oli 19 ja vuoden 1999 lopussa 16. Kahden yrityksen sulkeminen on merkinnyt kahden laitosalueen lopettamista. Toiminnat laitosalueilla Seveso-direktiiviä sovelletaan Irlannissa kokonaisiin laitosalueisiin eikä yksittäisiin teollisiin toimintoihin, joten toimintakohtaisia tietoja ei ole saatavilla. Kaikilla laitosalueilla yhtä lukuun ottamatta harjoitetaan kuitenkin vain yhtä toimintaa, joten toimintojen lukumäärä on yhtä suurempi kuin edellä mainittu laitosalueiden määrä. Turvallisuusselvitykset Vuonna 1997 saatiin 18 turvallisuusselvitystä, kun niitä odotettiin 19:ää. Vuonna 1998 saatiin 17 turvallisuusselvitystä kaikkiaan 18:sta odotetusta selvityksestä, ja vuonna 1999 saatiin kaikki odotetut 16 turvallisuusselvitystä. Kaikkiin turvallisuusselvityksiin sisältyy sisäinen pelastussuunnitelma, ja ne on todettu riittäviksi hallinnollisten seurantatoimien käynnistämiseksi. Kaavio 13 Laitosalueet, joille on esitetty muodollisia vaatimuksia, ja hyväksytyt turvallisuusselvitykset >PIC FILE= "C_2002028FI.001401.TIF"> Niiden laitosalueiden osuus, joihin kohdistui muodollisia vaatimuksia, pieneni kaudella 1994-1999. Sen sijaan tarkastettujen ja hyväksyttyjen turvallisuusselvitysten osuus (joka oli jo vuonna 1994 suuri verrattuna EU:n keskiarvoon) kasvoi 100 prosenttiin vuonna 1999. Turvallisuusselvitysten tutkiminen ei ole johtanut muodollisiin vaatimuksiin tai oikeustoimiin tarkastelujaksolla Ulkoinen pelastussuunnitelma Vuosina 1997 ja 1998 kolmellatoista laitosalueella oli ulkoinen pelastussuunnitelma. Vuonna 1999 teollisuuslaitoksista 12:lla oli ulkoinen pelastussuunnitelma, toisin sanoen 75 prosentilla. Ulkoisten pelastussuunnitelmien perusteella kolmen laitosalueen katsottiin olevan sellaisia, etteivät ne aiheuta vaaraa väestölle laitosalueen ulkopuolella. Tarkastukset Vuosina 1997 ja 1998 tarkastettiin 16 laitosaluetta (85 %) 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Vuonna 1999 tarkastettiin 12 laitosaluetta, toisin sanoen 75 %. Tiedottaminen väestölle Tarkastelukaudella kolme laitosaluetta ei ole antanut väestölle vaadittuja tietoja. Niiden laitosalueiden osuus, jotka ovat tiedottaneet yleisölle, on noin 80 %. Väestölle tiedottaminen todettiin niin, että tarkastajat vierailivat useiden laitosalueen lähellä asuvien ihmisten luona ja tarkastivat, olivatko he saaneet tietoa. Onnettomuuksista ilmoittaminen Raportointikaudella ei tapahtunut suuronnettomuuksia. 4.2.8. Italia Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Decreto del Presidente della Repubblica del 17 maggio 1998, n. 175 attuativo della direttiva CEE n. 82/501, relativi ai rischi di incidenti rilevanti connessi con determinate attivitá industriali. Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri del 31 marzo 1989 sull'applicazione dell'articolo 12 del DPR 175/88 Decreto del Ministero dell'Ambiente del 20 maggio 1991; modificazioni ed integrazioni al DPR 17/05/1988 n. 175, in recipimento della direttiva CEE n. 86/610 che modifica la direttiva CEE n. 82/501 relativa ai rischi di incidenti rilevanti connessi con determinate attivitá industriali. Decreti Legge (jotka eivät ole lain tasoisia): D.L. 10 gennaio 1994 n. 13, 10 marzo 1994 n. 278, 8 luglio 1994 n. 437, 7 settembre 1994, n. 529, 7 novembre 1994, n. 618, 7 gennaio 1995 n. 2, 9 marzo 1995 n. 65, 10 maggio 1995 n. 160, 7 luglio 1995 n. 271, 7 settembre 1995 n. 371, 8 novembre 1996 n. 5, 8 marzo 1996 n. 111, 3 maggio 1996 n. 245, 8 luglio 1996 n. 351, 6 settembre 1996 n. 461. Toimivaltaiset viranomaiset Ministero dell'Ambiente, Servizio Inquinamento Atmosferico, Acustico e delle Industrie a rischio. Ympäristöministeriö vastaa Seveso I -direktiiviin liittyvän toiminnan tarkastamisesta keskustasolla. Ministero dell'Industria, Direzione Generale Fonti de Energia. Ministero dell'Interno, Direzione Generale della Protezione Civile e dei Servizi Antincendio. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Italian viranomaiset raportoivat vuonna 1999 yhteensä 313 laitosalueesta, jotka kuuluivat 5 artiklan soveltamisalaan. Nämä tiedot vaikuttavat ristiriitaisilta sen kanssa, että vuonna 1996 niitä mainittiin olevan 430. Tämä johtuu siitä, että laitosalueiden laskentatapa on muuttunut. Kaavio 14 Laitosalueiden määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.001501.TIF"> Toiminnat laitosalueilla Tietoja ei ole toimitettu. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet 301 turvallisuusselvitystä, ja 12 selvitystä puuttuu. Turvallisuusselvityksistä 64 % on tarkastettu. Muodolliset vaatimukset ja oikeustoimet Kahdelletoista teollisuuslaitokselle on osoitettu muodollisia vaatimuksia ilmoitusten laiminlyömisen vuoksi. Monet turvallisuusselvitykset ovat yhä tutkittavina. Ulkoinen pelastussuunnitelma Kaikkiaan 313:sta teollisuuslaitoksesta on laadittu 272 ulkoista pelastussuunnitelmaa, mutta monet niistä ovat alustavia, sillä 192 suunnitelmaa on vielä tutkittavina. Tarkastukset Direktiivin 7 artiklan 2 kohdan mukainen tarkastus suoritettiin 40 laitosalueella vuonna 1994. Tarkastusten määrä kasvoi 179:ään vuonna 1996. Vuonna 1999 tehtiin 65 tarkastusta. Ulkopuoliset riippumattomat asiantuntijat eivät tarkastaneet yhtään turvallisuusselvitystä. Tietoja ei ole niiden turvallisuusselvitysten määrästä, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat tarkastaneet ja katsoneet riittäviksi hallinnollisten seurantatoimenpiteiden käynnistämiseen 7 artiklassa tarkoitettujen velvoitteiden täyttämiseksi. Tiedottaminen väestölle Kaikki laitosalueet ovat tiedottaneet yleisölle tiedotuskampanjoin, paikallislehdissä julkaistuin ilmoituksin, julkisissa tilaisuuksissa tai avoimissa tapaamisissa. 4.2.9. Luxemburg Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Laki työterveydestä ja -turvallisuudesta, annettu 17. kesäkuuta 1994(18) Laki työterveyshuoltopalveluista, annettu 17. kesäkuuta 1994(19) Laki työterveydestä ja -turvallisuudesta julkisella sektorilla, annettu 8. kesäkuuta 1994(20) Laki vaarallisista, terveydelle vahingollisista tai haitallisista tuotantolaitoksista, annettu 9. toukokuuta 1990(21) Vaarallisten, terveydelle vahingollisten tai haitallisten tuotantolaitosten luetteloinnista ja luokittelusta 18. toukokuuta 1990 annettu suurherttuan asetus(22) muutettuna 9. marraskuuta 1993 annetulla suurherttuan asetuksella(23) Tietyn teollisen toiminnan suuronnettomuuden vaarasta 10. huhtikuuta 1987 annettu suurherttuan asetus(24) muutettuna 19. heinäkuuta 1991 annetulla suurherttuan asetuksella(25) Laki lääketieteellisestä ensiavusta, annettu 27. helmikuuta 1986 Katastrofiavun järjestämisestä 18. marraskuuta 1976 annettu laki(26) muutettuna 11. tammikuuta 1990 annetulla lailla(27) Työsuojelun ja kaivosten työolojen valvontaelimen perustamisesta 4. huhtikuuta 1974 annettu laki(28) muutettuna 9. toukokuuta 1990 annetulla lailla (katso edellä) sekä 17. kesäkuuta 1994 annetulla lailla (katso edellä) Toimivaltaiset viranomaiset Ministeriöiden välinen komitea, jonka puheenjohtajana toimii työministeriön edustaja ja jonka jäseniä ovat ympäristöministeriön, terveysministeriön, sisäasiainministeriön sekä työsuojelun ja kaivosten työolojen valvontaelimen ja eri asiantuntijaelinten edustajat. Työministeriö (Direktiivin 82/501/ET Y) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Luxemburgissa on yhteensä 4 laitosaluetta. Toiminnat laitosalueilla Kullakin laitosalueella harjoitetaan vain yhtä toimintaa. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaisille viranomaisille on toimitettu kaksi turvallisuusselvitystä. Ulkoinen pelastussuunnitelma Kahdella laitosalueella on ulkoinen pelastussuunnitelma. Tarkastukset Kaksi laitosaluetta on tarkastettu 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Tiedottaminen väestölle Yksikään laitosalue ei ole tiedottanut väestölle. 4.2.10. Alankomaat Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Ympäristönhoitolaki(29) Asetus teollisuuslaitoksista ja toimiluvista(30) Asetus suuronnettomuuksien vaaroista(31) Laki työolosuhteista(32) Asetus työolosuhteista (2 luvun 2 jakso)(33) Lait katastrofeista ja suuronnettomuuksista(34) Asetus katastrofi- ja suuronnettomuustiedottamisesta(35) Laki valtionhallinnon julkisesta luonteesta(36) Toimivaltaiset viranomaiset Työ- ja sosiaaliministeriö Asunto-, aluesuunnittelu- ja ympäristöministeriö Sisäasiainministeriö Täytäntöönpanoviranomaiset Raatimiehet (maakunnissa) Kunnanjohtajat ja raatimiehet (kunnissa) Työtarkastusviranomainen Kunnanjohtajat Alueellisen palokuntapalvelun johtoryhmät (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Vuonna 1994 direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuului 115 laitosaluetta, joista 91 on velvoitettu laatimaan työturvallisuusselvitys. Kolme laitosaluetta oli hiljattain valmistunut, ja 46 oli vastikään tullut voimaantulleen direktiivin 88/610/ETY soveltamisalan piiriin. Laitosalueiden määrä lisääntyi: vuonna 1996 niitä oli 124 ja vuonna 1999 niitä oli 129. Edellisen raportointikauden jälkeen ilmoitettiin viidestä uudesta kohteesta. Toiminnat laitosalueilla Vuonna 1999 laitosalueilla toteutettiin 611 toimintaa, joista 15 oli uusia. Kaavio 15 Toimintojen laitosaluekohtainen lukumäärä >PIC FILE= "C_2002028FI.001701.TIF"> Toimintojen laitosaluekohtainen määrä pieneni kummallakin raportointikaudella ja nopeimmin vuosina 1995-1996. Toimintojen määrä laitosaluetta kohti on kuitenkin edelleen Euroopan unionin suurin. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaisille viranomaisille on toimitettu 129 turvallisuusselvitystä, ja lisäksi on toimitettu luonnokset viidestä selvityksestä. Sisäinen pelastussuunnitelma sisältyy 124 turvallisuusselvitykseen. Turvallisuusselvityksiä tarkastettiin 109. Kaavio 16 Hyväksytyt turvallisuusselvitykset ja laitosalueet, joille on esitetty muodollisia vaatimuksia >PIC FILE= "C_2002028FI.001702.TIF"> Tutkittujen ja hyväksyttyjen turvallisuusselvitysten osuus sekä niiden laitosalueiden osuus, joille on esitetty muodollisia vaatimuksia, pienenivät kummankin raportointikauden aikana. Ulkoinen pelastussuunnitelma 103 laitosalueella on ulkoinen pelastussuunnitelma. Tiedottaminen väestölle Väestölle tiedotettiin kohteen vaaroista 80 tapauksessa. Seitsemässä tapauksessa lupaviranomaiset ovat julkaisseet turvallisuusselvityksessä oleviin tietoihin perustuvan ilmoituksen. Onnettomuuksista ilmoittaminen Kertomusajanjaksona sattui kolme onnettomuutta, joista ilmoitettiin MARS-tietokantaan. Huomautuksia Seveso II -direktiivin täytäntöönpano on hyödynnetty tilaisuutena käsitellä suuronnettomuuksien vaaroja yhtenäisemmällä tavalla. Pääsäädös BRZO vuodelta 1999 on neljästä laista koottu ja kolmen ministerin allekirjoittama asetus. Kaikki kolme tarkastuslaitosta tekivät läheistä yhteistyötä turvallisuusselvitysten arvioinnissa ja teollisuuslaitosten tarkastamisessa. Niiden odotetaan antavan yhteisen lausuntonsa raportissa osoitettujen riskien hyväksyttävyydestä. Lausunto on julkinen. Täytäntöönpanon joustavoittamiseksi toteutettiin seuraavat toimet: tarkastuslaitosten annettiin ottaa palvelukseen lisää työntekijöitä, tarkastuslaitoksille kirjoitettiin opas, jossa kuvaillaan yhtenäistä lähestymistapaa, tarkastuslaitokset saivat koulutusta ja toimialan, työntekijöiden ja tarkastuslaitosten käymät intensiiviset keskustelut johtivat konsensusasiakirjaan, raporttiin vuoden 1999 suuronnettomuusasetuksen tiedotusvaatimuksista, jota käytetään asetuksen tulkintana. Suurin haaste tulee olemaan ennen helmikuuta 2001 saataviksi odotettujen lukuisien turvallisuusselvitysten käsittely. Ministeriöissä valmistellaan lisäksi asetusta, jossa käsitellään liikennelaitosten suuronnettomuusvaaroja Seveso II -direktiivin tapaan. 4.2.11. Itävalta Yleisiä huomautuksia Itävalta liittyi Euroopan unioniin vuonna 1995. Se oli jo vuonna 1991 pannut Seveso I -direktiivin olennaiset osat täytäntöön "suuronnettomuusasetuksella", joka on lisäys kauppa- ja teollisuuslakiin, joka on tärkein teollisuuslaitosten lupajärjestelmää säätelevä laki. Päinvastoin kuin muissa maissa käsite "laitosalue" (tai "tuotantolaitos", joka on nyt määritelty Seveso II -direktiivissä) oli jo käytössä Itävallan lainsäädännössä, kun taas eri viranomaiset käyttivät epäyhdenmukaisesti käsitteitä "laitos" ja "toiminta", joita ei määritelty laissa ennen Seveso II -direktiivin siirtämistä osaksi kansallista lainsäädäntöä (ks. jäljempänä). Lainsäädäntö ei ollut muuttunut edelliseltä raportointikaudelta. Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Kauppa- ja teollisuuslainsäädäntöön(37) perustuva asetus suuronnettomuuksista(38), annettu 28. marraskuuta 1991. Ympäristötiedotuslakiin(39) perustuva asetus teollisuusonnettomuuksia koskevasta tiedottamisesta(40), annettu 25. toukokuuta 1994. Toimivaltaiset viranomaiset Liittovaltion talousministeriö Liittovaltion ympäristöministeriö (Direktiivin 82/501/ET Y) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet/toiminnat Vuoden 1996 lopussa Itävallassa oli yhteensä 140 direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvaa laitosaluetta; niiden määrä laski 133:een vuonna 1999, koska useiden laitosalueiden kapasiteettia pienennettiin. Turvallisuusselvitykset Kuten edellisellä raportointikaudella todettiin, toiminnanharjoittajilta puuttui silloin tietoa Seveso I -direktiivin vaatimuksista, joten monet viranomaisille toimitetuista turvallisuusselvityksistä olivat riittämättömiä, ja ne oli palautettava. Näin kävi 106 selvitykselle vuosina 1995-1996. Koska turvallisuusselvitysten laatu on parantunut, viranomaisten saamien selvitysten määrä kasvoi huomattavasti. Toinen syy määrän kasvuun on, että turvallisuusselvitykset on saatettava ajan tasalle varsinkin, jos laitosalueella tehdään merkittäviä muutoksia. Vuoden 1999 loppuun mennessä oli toimitettu 219 turvallisuusselvitystä kaikkiaan 231:stä odotetusta selvityksestä, ja niistä 141 todettiin riittäviksi. 37 turvallisuusselvitystä 24 teollisuusalueelta palautettiin ja niistä pyydettiin lisätietoja tai todettiin, että toimenpiteet eivät olleet riittäviä. On huomattava, että selvityksiä odotettiin saatavan 231, koska monet yritykset laativat selvitykset laitos- tai toimintakohtaisina. Kaikkiin turvallisuusselvityksiin sisältyy sisäinen pelastussuunnitelma. Kaavio 17 Tutkitut ja hyväksytyt turvallisuusselvitykset >PIC FILE= "C_2002028FI.001801.TIF"> Ulkoinen pelastussuunnitelma Vuoden 1999 lopussa ilmoitettiin olevan saatavilla 23 ulkoista pelastussuunnitelmaa. Määrän pieneneminen edelliseltä raportointikaudelta johtui siitä, että Seveso II -direktiivin saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöä ilmoitettiin viivästyvän lähes kahdella vuodella, eivätkä ulkoisten pelastussuunnitelmien laatimiseen liittyvät toimivaltuudet olleet selvillä. Tarkastukset Vuonna 1995 tehtiin ilmoitus 73:sta 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta tarkastuksesta. Jotkut kyseisistä tarkastuksista toistetaan vuosittain, mutta useimmat tarkastukset suoritetaan voimassa olevien kansallisten velvoitteiden mukaisesti joka kolmas vuosi. Vuonna 1996 tarkastettiin kaikkiaan 78 laitosaluetta. Vuosina 1996-1999 kerrottiin tehdyn 61 tarkastusta. Jotkin kyseisistä tarkastuksista toistetaan vuosittain, mutta useimmat tarkastukset suoritetaan voimassa olevien kansallisten velvoitteiden mukaisesti joka kolmas vuosi. Vuonna 1999 tarkastettiin kaikkiaan 50 laitosaluetta. Tiedottaminen väestölle Direktiivin 8 artikla on pantu täytäntöön Itävallassa erillisellä lailla: asetuksella suuronnettomuuksista tiedottamisesta. Väestölle kohdistuvaa tiedotusta raportoitiin tapahtuvan 69 laitosalueella. Kaavio 18 Väestölle tiedottaneiden laitosalueiden osuus >PIC FILE= "C_2002028FI.001901.TIF"> Niiden laitosalueiden osuus, jotka tiedottivat väestölle, kasvoi kummankin raportointikauden aikana, ja osuuden odotetaan kasvavan jälleen Seveso II -direktiivin johdosta. Onnettomuuksista ilmoittaminen On huomattava, että Itävallan raportointiyhteyspiste perustettiin vasta vuonna 1997. Se on tähän mennessä ilmoittanut komissiolle kolmesta suuronnettomuudesta. Huomautuksia Itävallan liittovaltiojärjestelmän vuoksi tehokas vuosittain tehtävä tietojenkeruu on vaikeaa. Raportointijärjestelmä on suhteellisen uusi, ja sitä parannetaan perustamalla provinsseihin erillisiä yhteyspisteitä. Itävallassa oli perehdytty Seveso-lainsäädäntöön jo hyvän aikaa ennen maan liittymistä Euroopan unioniin; siihen liittyvä vastuu on jaettu eri viranomaisten kesken. Seveso II -direktiivin täytäntöönpanon uskotaan tarjoavan mahdollisuuden lainsäädäntökehyksen entistä laajamittaisempaan yhtenäistämiseen. 4.2.12. Portugali Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Lain tasoinen asetus N:o 204/93, annettu 3. kesäkuuta 1993 (Diário da República No. 129 I-A). Tällä lailla pannaan täytäntöön Seveso-direktiivin muutokset (direktiivit 87/216/ETY ja 88/610/ETY). Toimivaltainen viranomainen Teollisuuden suuronnettomuuksista vastaava tekninen viranomainen (ATRIG). Tämän ministeriöiden välisen elimen puheenjohtaja on Portugalin ympäristöministeriön ympäristöasiain pääjohtaja, ja se toimii ministeriön ympäristöosaston yhteydessä. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Portugalissa oli 36 laitosaluetta, jotka kuuluivat 5 artiklan soveltamisalaan. Kolme niistä oli vuoden 1999 lopussa vasta rakennettuja. Kaikista 36 laitosalueesta vain yksi oli uusi. Kaavio 19 Laitosalueiden määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.001902.TIF"> Direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvien laitosalueiden määrän väheni, kuten edellisessä kertomuksessa ennustettiin. Tämä johtui siitä, että lasi-, sellu- ja paperiteollisuudessa korvattiin tiettyjä aineita muilla aineilla ja nestekaasu korvattiin maakaasulla. Lisäksi joissakin tapauksessa varastoja vähennettiin. Toiminnat laitosalueilla Seveso I -direktiiviä sovelletaan Portugalissa koko tuotantolaitoksen alueeseen eikä yksittäisiin toimintoihin. Toiminnanharjoittajan on toimitettava vain yksi turvallisuusselvitys kustakin laitosalueesta riippumatta siitä, kuinka monta toimintaa siellä harjoitetaan. Tämän vuoksi toiminnoista ei ole saatavilla lukuja. Turvallisuusselvitykset Tähän mennessä on toimitettu 36 turvallisuusselvitystä. Kaikkiin turvallisuusselvityksiin sisältyy sisäinen pelastussuunnitelma. Vuonna 1997 kansallinen toimivaltainen viranomainen ATRIG tutki 35 turvallisuusselvitystä, joista 26:n perusteella toimivaltaiset viranomaiset esittivät muodollisia vaatimuksia tai toteuttivat oikeustoimia. Vuonna 1998 ATRIG tutki 33 turvallisuusselvitystä, joista 18:n perusteella toimivaltaiset viranomaiset esittivät muodollisia vaatimuksia tai toteuttivat oikeustoimia. Vuonna 1998 ATRIG tutki 34 turvallisuusselvitystä, joista 18:n perusteella toimivaltaiset viranomaiset esittivät muodollisia vaatimuksia tai toteuttivat oikeustoimia. Vuonna 1999 saatiin kolme uutta turvallisuusselvitystä, mutta niistä kaksi tuli jo toiminnassa olevilta tuotantolaitoksilta, jotka olivat vastikään tulleet soveltamisalan piiriin. Kaavio 20 Niiden laitosalueiden osuus, joihin on kohdistettu muodollisia vaatimuksia >PIC FILE= "C_2002028FI.001903.TIF"> Ulkoinen pelastussuunnitelma Vuoden 1999 lopussa oli saatu 18 ulkoista pelastussuunnitelmaa. Kaavio 21 Laitosalueet, joilla on ulkoinen pelastussuunnitelma >PIC FILE= "C_2002028FI.002001.TIF"> Tarkastukset Kaavio 22 Tarkastetut laitosalueet >PIC FILE= "C_2002028FI.002002.TIF"> Tarkastettujen laitosalueiden osuus pieneni raportointikaudella, mikä on huolestuttavaa. Koska tarkastuksia koskevat Seveso II -direktiivin vaatimukset ovat selvät, asian toivotaan korjautuvan. Tiedottaminen väestölle 18 laitosaluetta on antanut tietoja väestölle, joten tilanne on parantunut jonkin verran edelliseltä raportointikaudelta, mutta tiedotusta väestölle on kuitenkin edelleen parannettava Seveso II -direktiivin mukaisesti. Kaavio 23 Väestölle tiedottaneiden laitosalueiden prosenttiosuus >PIC FILE= "C_2002028FI.002003.TIF"> Onnettomuuksista ilmoittaminen Raportointikaudella tapahtui kolme suuronnettomuutta, ja niitä koskevat tiedot on sisällytetty MARS-tietokantaan. 4.2.13. Suomi Yleisiä huomautuksia Suomi on ollut Euroopan unionin jäsenvaltio 1.1.1995 alkaen. Se oli saattanut Seveso-direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä jo ennen jäsenyyttään ETA-sopimuksen perusteella. Direktiivi pantiin täytäntöön muuttamalla vaarallisten kemikaalien käsittelyä, palo- ja pelastuspalveluja sekä työturvallisuutta koskevaa lainsäädäntöä. Suuronnettomuuksien ehkäisyä koskevien säännösten noudattamista valvova keskeinen viranomainen on Turvatekniikan keskus (TUKES). Valmiutta ja torjuntaa koskevia säännöksiä on lujitettu paikallisten palo- ja pelastuspalvelujen avulla. Työturvallisuusviranomaiset (työsuojelutarkastajat) ovat valvoneet työntekijöiden turvallisuutta koskevien säännösten noudattamista. Suuronnettomuuden vaaran aiheuttavista laitosalueista vastaavien toiminnanharjoittajien oli haettava lupa TUKESilta jo laitosalueen suunnitteluvaiheessa. Lupahakemuslomake sisälsi suurelta osin direktiivin 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa mainitut tiedot. Tämän lisäksi siinä vaadittiin yksityiskohtaisempi tekninen kuvaus tuotantolaitoksesta sekä arvio suunnitellun toiminnan aiheuttamista vaaroista. Arvioihin kuului arvio tyypillisistä ja suurimmista mahdollisista vaaratilanteista. Toiminnanharjoittajan, jonka hallinnassa olevassa tuotantolaitoksessa säilytettävien vaarallisten aineiden määrä ylittää 5 artiklan 1 kohdassa vahvistetut raja-arvot, oli täydennettävä lupahakemustaan laatimalla järjestelmällinen turvallisuusselvitys, jossa käydään yksityiskohtaisesti läpi mahdolliset onnettomuuslähteet sekä onnettomuuksien seuraukset laitosalueella ja sen ulkopuolella. Lisäksi turvallisuusselvityksissä on tuotava esiin se, miten tuotantolaitoksessa huolehditaan onnettomuuksien torjunnasta ja niiden seurausten rajoittamisesta. Toiminnanharjoittajan on ilmoitettava TUKESille myös laitoksiin tehtävistä muutoksista. TUKES tarkasti uudet tai muutetut tuotantolaitokset yhdessä paikallisviranomaisten kanssa ennen laitoksen toiminnan aloittamista. Turvallisuusselvityksiä koskevien säännösten tultua voimaan olemassa olevien laitosten oli laadittava erillinen turvallisuusselvitys 1. syyskuuta 1995 mennessä. TUKES tarkasti turvallisuusselvitykset ja arvioi niissä esitetyt päätelmät erikseen. Suuronnettomuuden vaaran aiheuttavan laitosalueen toiminnanharjoittajan oli laadittava sisäinen pelastussuunnitelma ja toimitettava se sekä ulkoiseen pelastussuunnitelmaan tarvittavat tiedot paikallisille palo- ja pelastusviranomaisille, joiden vastuulla oli ulkoisten pelastussuunnitelmien laatiminen. Toiminnanharjoittajan oli tiedotettava väestölle sekä kansallisten säännösten että Seveso-direktiivin mukaisesti. Nämä velvoitteet tulivat voimaan 1. syyskuuta 1995. Seveso II -direktiivi Suurin osa Seveso II -direktiivistä siirrettiin Suomen lainsäädäntöön muuttamalla joitakin kemikaalien turvallisuussääntöjä ja antamalla asetus vaarallisten kemikaalien teollisesta käsittelystä ja varastoinnista. Maankäytön suunnittelua ja ulkoisia pelastussuunnitelmia koskevat artiklat siirrettiin osiksi muuta alan lainsäädäntöä. Myös työturvallisuutta koskevia määräyksiä muutettiin. Asetus vaarallisten kemikaalien teollisesta käsittelystä ja varastoinnista sekä siihen liittyvien muiden kemikaalimääräysten muutokset tulivat voimaan 1. helmikuuta 1999. Päävastuu kyseisestä lainsäädännöstä on kauppa- ja teollisuusministeriöllä. Suomessa lainsäädäntö koskee myös vähäistä vaarallisten kemikaalien teollista käsittelyä ja varastointia. Päävastuu käytännön täytäntöönpanosta on TUKESilla, paitsi milloin paikallisviranomaiset valvovat vähäistä käsittelyä ja varastointia. Uuden lainsäädännön käytännön täytäntöönpano alkoi heti sen tultua voimaan. Kun direktiiviä ja Suomen lainsäädäntöä oltiin laatimassa, TUKES tiedotti teollisuudelle ja alan viranomaisille uusista velvoitteista ohjeissaan ja julkaisuissaan sekä verkkosivuillaan. TUKESin henkilöstö piti myös lukuisia esityksiä aiheesta erilaisilla kursseilla ja seminaareissa. Ympäristöministeriö on vastuussa maankäytön suunnittelua koskevasta lainsäädännöstä (voimassa 1.1.2000 lähtien), sisäasiainministeriö on vastuussa pelastussuunnittelua koskevasta lainsäädännöstä (voimassa 15.9.1999 lähtien) ja sosiaali- ja terveysministeriö työntekijöiden turvallisuuslainsäädännöstä (voimassa 23.9.1999 lähtien). Uudistettujen määräysten mukaan Seveso II -direktiivin soveltamisalaan kuuluvien tuotantolaitosten on haettava lupaa ennen rakentamisen aloittamista. TUKES tekee käyttöönottotarkastuksen ennen toiminnan aloittamista. Tuotantolaitoksen on myös haettava lupaa ja se on tarkastettava ennen toiminnan aloittamista, jos siihen tehdään merkittävä muutos tai laajennus. Toiminnanharjoittajan on aina ilmoitettava TUKESille kohteeseen tehtävistä merkittävistä muutoksista, vaikka ne olisivat pieniä. Käsitellessään lupahakemusta TUKES pyytää paikallisten pelastusviranomaisten sekä alueellisten työterveys- ja ympäristöviranomaisten lausuntoa asiasta. Myös väestölle annetaan tilaisuus ilmaista mielipiteensä hakemuksesta. Kaikille jo toiminnassa olleille Seveso-direktiivin soveltamisalaan kuuluville laitosalueille oli jo myönnetty lupa ja ne oli tarkastettu aikaisemman lainsäädännön mukaisesti, ja TUKES tunsi melko hyvin niiden toiminnan. Seveso-laitosalueet tarkastetaan Suomessa säännöllisesti TUKESin laatiman ohjelman mukaisesti. Ylemmän tason tuotantolaitokset on tarkastettava vuosittain ja alemman tason tuotantolaitokset kolmen vuoden välein. Edellä mainituille viranomaisille on varattu oikeus kommentoida ohjelmaa, ja ne ovat yleensä läsnä tarkastuksissa. Tuotantolaitokset yksilöitiin ja tarkastusohjelma toteutettiin ensimmäisen kerran vuonna 1999. Alemman tason tuotantolaitosten on laadittava asiakirja, jossa kuvaillaan niiden suuronnettomuuksien ehkäisemisperiaatteita. Niiden on myös nimettävä henkilö, joka vastaa siitä, että periaatteita noudatetaan ja pidetään yllä. Jo toiminnassa olevien tuotantolaitosten oli täytettävä tämä velvollisuus 1.7.2000 mennessä. Sekä alemman että ylemmän tason tuotantolaitosten palveluksessa on oltava henkilö (suuressa tuotantolaitoksessa useampia henkilöitä), joka tuntee kemikaaleja koskevat säännökset ja määräykset (nimetty käytönvalvoja). Ennen valvojan nimeämistä hänen on läpäistävä TUKESin järjestämä koe. Ylemmän tason tuotantolaitosten on laadittava turvallisuusselvitys, johon sisältyy myös niiden turvallisuusjohtamisjärjestelmän kuvaus. Uuden tuotantolaitoksen on lähetettävä turvallisuusselvitys ajoissa ennen toiminnan aloittamista. Jo toiminnassa olleilla tuotantolaitoksilla on aikaa 1.2.2001 tai 1.2.2002 asti - riippuen niiden asemasta aikaisemmassa lainsäädännössä - lähettää selvityksensä TUKESille. Arvioidessaan selvityksiä TUKES pyytää myös muiden viranomaisten lausunnot. Turvallisuusselvityksen ja kemiallisten aineiden luettelon on oltava julkisesti nähtävillä, mieluiten tuotantolaitoksella. Ylemmän tason tuotantolaitosten on tiedotettava paikallisille asukkaille ja yhteisöille, joihin tuotantolaitoksessa tapahtuva suuronnettomuus voi vaikuttaa. Toiminnassa olevien tuotantolaitosten on jaettava turvallisuustiedote sen jälkeen, kun ne ovat tehneet turvallisuusselvityksen. Sekä alemman että ylemmän tason tuotantolaitosten on laadittava sisäinen pelastussuunnitelma ja lähetettävä se TUKESin tarkastettavaksi. Jo toiminnassa olevilla tuotantolaitoksilla tämä määräaika on sama kuin turvallisuusselvitysten toimittamiselle. Suomessa paikallinen palopäällikkö vastaa ulkoisen pelastussuunnitelman laatimisesta. Suunnitelma perustuu tuotantolaitoksen turvallisuusselvityksestä ja TUKESin kommenteista saatuihin tietoihin. Jos tuotantolaitoksessa tapahtuu onnettomuus, toiminnanharjoittajan on lain mukaan ilmoitettava siitä TUKESille ensi tilassa. Tarvittaessa TUKES tutkii onnettomuuden ja ryhtyy sen edellyttämiin toimiin. Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Asetus vaarallisten kemikaalien teollisesta käsittelystä ja varastoinnista (682/90, tarkistus 703/92) Nestekaasuasetus (711/93) Maakaasuasetus (1058/93) Räjähdeasetus (473/93) Sisäasiainministeriön päätös varautumisesta kemikaalionnettomuuksiin (7/94) Valtioneuvoston päätös kemikaaleista aiheutuvan suuronnettomuusvaaran torjunnasta (1705/91). Ensimmäinen asetus perustuu kemikaalilakiin (744/89) ja lakiin räjähdysvaarallisista aineista (263/53). Muut asetukset perustuvat yksinomaan lakiin räjähdysvaarallisista aineista. Sisäasiainministeriön päätös perustuu palo- ja pelastustoimesta annettuun lakiin (559/75). Valtioneuvoston päätöksen perustana on puolestaan työturvallisuuslaki (299/58). Toimivaltaiset viranomaiset Turvatekniikan keskus (TUKES) vastaa asetusten toimeenpanosta. TUKES toimii kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuudessa. Maankäytön suunnittelusäädöksen täytäntöönpanoa valvovat paikalliset viranomaiset yhteistyössä alueellisten ympäristökeskusten kanssa. Ympäristöministeriö valvoo näitä viranomaisia. TUKES on toimivaltainen viranomainen, jota kuullaan Seveso-direktiivin toimialaan kuuluviin laitosalueisiin kuuluvissa asioissa. Sisäasiainministeriön päätöksen täytäntöönpanoa valvovat paikalliset palo- ja pelastusviranomaiset ministeriön ohjeiden mukaan. Sosiaali- ja terveysministeriö alueellisine organisaatioineen vastaa hallituksen päätöksen valvonnasta. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Vuoden 1998 lopussa 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvia laitosalueita oli 76. Kaavio 24 Laitosalueiden määrä >PIC FILE= "C_2002028FI.002201.TIF"> Vuosilta 1999 ja 1998 toimitetut tiedot eivät ole täysin vertailukelpoiset, sillä Seveso II -direktiivin säännökset tulivat Suomessa voimaan vuonna 1999. Luvut osoittavat kuitenkin, että Seveso-direktiivin soveltamisalaan kuuluvien laitosalueiden määrä on kasvanut huomattavasti, erityisesti vuosina 1995-1997. Toiminnat laitosalueilla Suomen lainsäädännön vuoksi ja koska "toiminta" voidaan käsittää monella tavalla, tarkkaa lukua ei voida antaa. Turvallisuusselvitykset Seveso I -direktiivi Vuoden 1998 loppuun mennessä Turvatekniikan keskus oli saanut 76 turvallisuusselvitystä Seveso I -direktiivin soveltamisalaan kuuluvilta tuotantolaitoksilta. Lisäksi muilta laitoksilta saatiin Suomen kansallisen lainsäädännön nojalla 22 turvallisuusselvitystä. Turvatekniikan keskus pyysi lisätietoja 30 laitosalueesta ja esitti yhdelle laitosalueelle muodollisen parannusvaatimuksen turvallisuusselvityksen tarkastuksen perusteella. Turvatekniikan keskus katsoi 76 turvallisuusselvityksen täyttävän Seveso I -direktiivin 7 artiklassa tarkoitetut vaatimukset. Suomen viranomaiset eivät ole ilmoittaneet, kuinka moneen turvallisuusselvitykseen sisältyi sisäinen pelastussuunnitelma. Seveso II-direktiivi Vuoden 1999 lopussa Seveso II -direktiivin 9 artiklassa säädetyn turvallisuusselvityksen antaneiden tuotantolaitosten kokonaismäärä oli 2. Vuoden 1999 lopussa Seveso II -direktiivin 11 artiklassa säädetyn sisäisen pelastussuunnitelman antaneiden tuotantolaitosten kokonaismäärä oli 1. TUKES on tarkastanut kyseisen suunnitelman ja todennut sen riittäväksi. Ulkoiset pelastussuunnitelmat Paikallisilta viranomaisilta saatujen tietojen mukaan 36 laitosalueella oli ulkoinen pelastussuunnitelma. Näiden suunnitelmien pieni määrä on luultavasti kuitenkin osoitus pikemminkin raportoinnin kuin pelastussuunnitelmien puutteellisuudesta. Tarkastukset Seveso I -direktiivi Kaikki Seveso I -direktiivin soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet on tarkastettu uuden laitoksen perustamiseen tai olemassa olevan tuotantolaitoksen muutostöihin liittyvän lupamenettelyn yhteydessä. Seveso II -direktiivi Kaikki ylemmän tason tuotantolaitokset (80) tarkastettiin ensimmäistä kertaa direktiivin 18 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Lisäksi TUKES tarkasti 67 alemman tason tuotantolaitosta. Tiedottaminen väestölle Tietoja ei ole saatavilla. Onnettomuuksista ilmoittaminen Suomessa tapahtui kaksi Seveso I -direktiivin kriteerit täyttävää suuronnettomuutta, yksi vuonna 1996 ja toinen vuonna 1998. Vuonna 1999 Suomessa tapahtui kaksi Seveso II -direktiivin kriteerit täyttävää suuronnettomuutta. 4.2.14. Ruotsi Yleisiä huomautuksia Direktiivi on pantu täytäntöön useilla määräyksillä. Paikallis- ja alueviranomaiset valvovat määräysten noudattamista. Viranomaisten mielestä ei ole mahdollista varmasti päätellä, milloin laitosalueeseen olisi sovellettava Seveso-direktiiviä ja milloin ei. Nämä ongelmat ratkeavat, kun direktiivi 96/82/EY siirretään osaksi kansallista lainsäädäntöä. Valtion tason raportointijärjestelmä on nyt suunnitteluvaiheessa, ja se tulee parantamaan raportoinnin laatua. Ruotsin viranomaiset eivät ole toimittaneet ajantasaisia tietoja raportointikaudelta 1997-1999. Keskeinen kansallinen lainsäädäntö ja toimivaltaiset viranomaiset Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med föreskrifter om storskalig kemikaliehantering, AFS 1989:6(41) (työsuojeluhallituksen määräys kemikaalien laajamittaisesta käytöstä), voimassa 1. tammikuuta 1991 alkaen. Toimivaltainen viranomainen: Arbetarskyddsstyrelsen Kungörelse med föreskrifter om skydd av den yttre miljön vid storolyckor vid industriell kemikaliehantering, SNFS 1994:1, MS:71(42) (Ruotsin ympäristöhallinnon määräys kemikaalien teollisesta käytöstä aiheutuvia suuronnettomuuksia koskevasta ympäristönsuojelusta), voimassa 25. toukokuuta 1994 alkaen. Toimivaltainen viranomainen: Statens Naturvårdsverk Lagen om brandfarliga och explosiva varor, SFS 1988:868(43) (laki syttyvistä ja räjähdysvaarallisista tuotteista), voimassa 1. heinäkuuta 1989 alkaen, sekä Förordningen om brandfarliga och explosiva varor, SFS 1988:1145(44) (asetus syttyvistä ja räjähdysvaarallisista tuotteista), voimassa 1. heinäkuuta 1989 alkaen. Toimivaltainen viranomainen: Sprängämnesinspektionen Räddningstjänstlagen, SFS 1986:1102(45) (pelastuspalvelulaki), voimassa 1. tammikuuta 1987 alkaen, Räddningstjänstförordningen, SFS 1986:1107(46) (pelastuspalveluasetus), voimassa 1. tammikuuta 1987 alkaen, sekä Statens Räddningsverks föreskrifter om informationsskyldighet i samband med kemikaliehantering, SRVFS 1994:1(47) (Ruotsin pelastuslaitoksen määräys kemikaalien käyttöön liittyvästä tiedottamisvelvollisuudesta), voimassa 1. kesäkuuta 1994 alkaen. Toimivaltainen viranomainen: Statens Räddningsverk Ruotsin viranomaiset eivät ole toimittaneet ajantasaisia tietoja raportointikaudelta 1997-1999. 4.2.15. Yhdistynyt kuningaskunta Keskeinen kansallinen lainsäädäntö Laki Euroopan yhteisöistä 1972 (The European Communities Act 1972): lailla laajennetaan terveys- ja turvallisuusalan toimivaltaisten viranomaisten (Health & Safety Executive, HSE) toimivaltaa ympäristönsuojeluvaatimusten voimaansaattamiseen ja teollisesta toiminnasta aiheutuvan suuronnettomuuden vaaran ehkäisyä (CIMAH) koskevien säännösten ottamiseksi huomioon. Laki työterveydestä ja -turvallisuudesta jne. 1974 (Health and Safety at Work Etc. Act 1974): Tämä on keskeinen työn aiheuttamia terveys- ja turvallisuusriskejä koskeva laki, jossa terveys- ja turvallisuusalan tarkastajille annetaan toimivaltuuksia (tarkastaa ja tutkia asiakirjoja, ottaa valokuvia, pyytää lausuntoja, laatia korjaus- ja kieltoilmoituksia sekä esittää syytekanne) ja kriminalisoidaan työnantajien lakiin tai kaikkiin sen nojalla annettuihin säännöksiin kohdistamat rikkomukset. Suuronnettomuuden vaaran ehkäisyä koskevat säännökset, 1984 (The Control of Industrial Major Accident Hazards Regulations 1984, CIMAH): tämän asetuksen (statutory instrument, S.I.) numero on 1984/1902, ja kyseessä on keskeinen laki, jolla neuvoston direktiivi 82/501/ETY pannaan täytäntöön. CIMAH-säännöksiä on muutettu kolmeen otteeseen seuraavasti: - Suuronnettomuuden vaaran ehkäisyä koskevien säännösten muutos, 1988 (S.I. 1988/1462): tällä asiakirjalla pantiin täytäntöön neuvoston direktiivin 82/501/ETY ensimmäinen muutos. - Suuronnettomuuden vaaran ehkäisyä koskevien säännösten muutos, 1990: (S.I. 1990/2325): Tällä asiakirjalla pantiin täytäntöön neuvoston direktiivin 82/501/ETY toinen muutos. - Suuronnettomuuden vaaran ehkäisyä koskevien säännösten muutos, 1994: (S.I. 1994/118): Tällä asiakirjalla jätehuoltoviranomaisten hallinnoimat laitosalueet sisällytettiin keskeisiin säännöksiin. Toimivaltaiset viranomaiset Terveys- ja turvallisuusalan toimivaltaiset viranomaiset (The Health and Safety Executive, HSE) saattavat säännökset voimaan kaikilla ylemmän ja alemman tason laitosalueilla, joilla harjoitetaan teollista toimintaa. Paikalliset viranomaiset huolehtivat säännösten voimaansaattamisesta muutamilla alemman tason vähittäis- ja tukkukaupan alan sekä liikealan laitosalueilla. Pohjois-Irlannilla on omat säännöksensä, jotka ovat kuitenkin samansisältöisiä Britannian CIMAH-säännösten kanssa. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvien laitosalueiden määrä kasvoi viime raportointikaudella 303:stä vuonna 1994 aina vuoden 1996 yhteensä 308 laitosalueeseen. Tällä raportointikaudella se kasvoi edelleen, ja vuoden 1999 keskivaiheilla ylemmän tason laitosalueita ilmoitettiin olleen 320. Toiminnat laitosalueilla Tietoja toiminnoista ei ole toimitettu. Turvallisuusselvitykset Toimivaltaisille viranomaisille on toimitettu 508 turvallisuusselvitystä. Odotettujen turvallisuusselvitysten määrää ei ole ilmoitettu. Kaavio 25 Niiden laitosalueiden osuus, joille on esitetty muodollisia vaatimuksia >PIC FILE= "C_2002028FI.002401.TIF"> Niiden tapausten määrä, joiden osalta toimivaltaiset viranomaiset ryhtyivät turvallisuusselvitysten tarkastuksen perusteella oikeustoimiin tai esittivät muodollisia vaatimuksia 7 artiklan 1 kohdan vaatimusten täyttämiseksi, kasvoi huomattavasti raportointikaudella 1997-1999. Sisäisen pelastussuunnitelman sisältävien turvallisuusselvitysten määrä kasvoi raportointikaudella 300:sta 488:aan. 293:lla laitosalueella oli pelastussuunnitelma vuonna 1999. 35:n raportin perusteella on esitetty parannuksia koskeva huomautus. Kaavio 26 Laitosalueet, joilla on sisäinen ja ulkoinen pelastussuunnitelma >PIC FILE= "C_2002028FI.002501.TIF"> Numerot osoittavat, että niiden turvallisuusselvitysten osuus, joihin sisältyy sisäinen pelastussuunnitelma, pieneni viime raportointikaudella, kun taas ulkoisen pelastussuunnitelman omaavien laitosalueiden osuus pysyi ennallaan. Ulkoinen pelastussuunnitelma 283 laitosalueelle on laadittu ulkoinen pelastussuunnitelma. Tarkastukset Tietoja ei ole toimitettu. Tiedottaminen väestölle 255 laitosaluetta tiedotti väestölle 8 artiklassa vaaditulla tavalla. Onnettomuuksista ilmoittaminen Raportointikaudella sattui 13 onnettomuutta, joista kaikista tehtiin ilmoitus MARS-tietokantaan. Huomautuksia Seveso-direktiivin täytäntöönpano Yhdistyneessä kuningaskunnassa on onnistunut. Sekä yritykset että paikalliset viranomaiset tuntevat teollisuuden suuronnettomuuksien vaaroja koskevat CIMAH-määräykset, ja tämä tulee helpottamaan Seveso II -direktiivin täytäntöönpanon edellyttämien uusien COMAH-määräysten käyttöönottoa. Terveys- ja turvallisuusviranomaisen (HSE) ja paikallisten viranomaisten väliset yhteydet ovat nyt paremmat, ja viranomaiset ovat oppineet suuronnettomuuksien ehkäisemisestä saaduista kokemuksista tarkastaessaan turvallisuusselvityksiä. CIMAH-selvitysten arvioinnin yhteydessä laadittuja vahvoja arviointiperusteita voidaan puolestaan hyödyntää COMAH-määräysten mukaisten uusien turvallisuusselvitysten arvioinnissa. 4.2.16. Norja Viranomaiset Määräyksiä hallinnoi keskustasolla neljä julkista viranomaista: - Palon- ja räjähdyksentorjuntaosasto - Työtarkastusosasto - Norjan saastumisenvalvontaviranomainen ja - Teollisuuden turvallisuusjärjestö. Norjaan on perustettu palon- ja räjähdyksentorjuntaosaston johtama koordinointielin. (Direktiivin 82/501/ETY) 5 artiklan soveltamisalaan kuuluvat laitosalueet Direktiivin 5 artiklan soveltamisalaan kuuluu Norjassa 25 laitosaluetta, joista kaksi on valmistunut äskettäin. Toiminnat laitosalueilla Laitosalueita ja toimintoja ei Norjassa ole erotettu toisistaan. Turvallisuusselvitykset Tähän mennessä on toimitettu 25 turvallisuusselvitystä. Kaikkiin turvallisuusselvityksiin sisältyy sisäinen pelastussuunnitelma, ja kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ovat todenneet ne riittäviksi. Muodolliset vaatimukset ja oikeustoimet Toimivaltaiset viranomaiset ovat esittäneet kysymyksiä ja jatkovaatimuksia useimmille laitosalueille turvallisuusselvityksiä tarkastaessaan. Minkään asian käsittely ei enää ole kesken. Ulkoinen pelastussuunnitelma Kaikilla paikkakunnilla, joilla sijaitsee vaarallisia laitosalueita, on tällä hetkellä ulkoiset pelastussuunnitelmat. Ulkoisia pelastussuunnitelmia on siis laadittu yhteensä 25. Suunnitelmat ovat poliisipiirien paikallisten viranomaisten vastuulla, ja ne laaditaan poliisipäällikön johdolla. Tarkastukset Kaikki 25 laitosaluetta on tarkastettu raportointikaudella. Tiedottaminen väestölle Kaikki 25 laitosaluetta ovat antaneet väestölle tietoja. 5. TOIMIVALTAISTEN VIRANOMAISTEN KOMITEA (CCA) Seveso-direktiivin säännösten johdonmukainen täytäntöönpano ja yhdenmukainen soveltaminen yhteisössä edellyttää kaikkien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja Euroopan komission välistä läheistä yhteistyötä. Direktiivin mukaan jäsenvaltioiden ja komission on vaihdettava tietoja saamistaan kokemuksista ja direktiivissä säädettyjen toimenpiteiden toimivuudesta. Hallinnollista yhteistyötä toteuttaa niin sanottu toimivaltaisten viranomaisten komitea (Committee of Competent Authorities, CCA), joka koostuu jäsenvaltioiden ja komission yksiköiden edustajista. Komitean puheenjohtajana toimii komission edustaja, ja komitea kokoontuu kerran neuvoston jokaisen puheenjohtajuuskauden aikana eli puolivuosittain. CCA-komitea noudattaa toiminnassaan konsensusperiaatetta. Kokouksia on järjestetty vuodesta 1995 alkaen kulloinkin neuvoston puheenjohtajana toimivassa jäsenvaltiossa. Raportointikaudella 1997-1999 pidettiin kuusi kokousta. (1/1997 Haag, Alankomaat; 2/1997 Mondorf-Les-Bains, Luxemburg; 1/1998 Steyning, Yhdistynyt kuningaskunta; 2/1998 Graz, Itävalta; 1/1999 München, Saksa; 2/1999 Turku, Suomi). Kokoukset olivat kaksipäiväisiä: ensimmäinen päivä oli "varsinainen" kokouspäivä ja toisena päivänä isäntäjäsenvaltion tehtävänä oli esitellä Seveso-direktiivin täytäntöönpanoa maassa. Tämä työskentelytapa on osoittautunut onnistuneeksi muun muassa seuraavista syistä: - Asianomaiselle jäsenvaltiolle tarjoutuu mahdollisuus arvioittaa järjestelmänsä vertaisillaan; tästä on erittäin paljon hyötyä lainsäädännön asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamisessa. - Jäsenvaltiot voivat oppia toistensa kokemuksista; tästä on ollut erittäin paljon apua niille jäsenvaltioille, joiden toimintaperiaatteet eivät ole vielä yhtä kehittyneitä. Seveso II -direktiivin tullessa voimaan järjestelmää on päätetty vahvistaa ja ennen kokouksia on päätetty järjestää yksipäiväinen seminaari, jotta jotakin Seveso-aihetta voidaan käsitellä perusteellisemmin. Ensimmäisessä Seveso II -direktiivikokouksessa Münchenissä keskusteltiin vakuutusalan asiantuntijoiden kanssa, ja Turussa järjestettiin ensimmäinen yksipäiväinen seminaari, jonka aiheena olivat Seveso II -direktiivin täytäntöönpanolle tärkeät tietokoneohjelmistot. CCA-komitea tarkastelee kaikkia Seveso-direktiivin täytäntöönpanoa koskevia kysymyksiä ja ohjaa direktiivin säännösten käytännön soveltamista. Seminaarit ja keskustelutilaisuudet ovat hyvä tilaisuus käsitellä direktiivin tulkinnassa tai käytännön soveltamisessa mahdollisesti esiintyviä ongelmia. CCA-komitea toimii sääntelykomiteana (tyyppi III a) toteuttaessaan direktiivin komiteasäännöksissä (15 ja 16 artikla) tarkoitettuja tehtäviä. 6. MUU KOMISSION TOIMINTA 6.1. Suuronnettomuuksien riskejä tutkiva toimisto (MAHB) Euroopan komissio perusti suuronnettomuuksien riskejä tutkivan toimiston (Major Accident Hazards Bureau, MAHB) komission yhteiseen tutkimuskeskukseen virallisesti helmikuussa 1996. Toimiston tehtävänä on tarjota tieteellistä ja teknistä apua muille komission yksiköille (erityisesti ympäristöasioiden pääosastolle), teollisen toiminnan suuronnettomuusvaarojen torjuntaa sekä suuronnettomuuksien ehkäisyä ja niiden seurausten rajoittamista koskevien Euroopan unionin toimintalinjojen toteuttamiseksi erityisesti Seveso-direktiivien täytäntöönpanossa(48) (ks. http://mahbsrv.jrc.it/). Toimiston tehtävänä on: valvoa suuronnettomuuksien raportointijärjestelmää MARSia (katso luku 6.2), johon kuuluvat - tietojen tarkistus ja syöttäminen järjestelmään - ilmoitettuja onnettomuuksia ja tapauksia koskevien tietojen ja näistä tapahtumista saatujen kokemusten keruu - tiedon jakaminen kansallisille viranomaisille, teollisuudelle ja muille osapuolille, joita asia koskee, hallinnoida yhteisön teollisuusriskien tietopalvelukeskusta (CDCIR) (katso luku 6,4), jonka tehtäviin kuuluvat - sekä julkaistun että julkaisemattoman julkissektorin aineiston hankkiminen - yksityiskohtaiset tiedot ja tiivistelmät hankitusta aineistosta sisältävän satunnaisesti ilmestyvän tiedotteen laatiminen - muun kuin tekijänsuojan alaisen aineiston antaminen viranomaisten ja muiden osapuolten käyttöön - muun kuin tekijänsuojan alaisen aineiston antaminen viranomaisten ja muiden osapuolten käyttöön, laatia kertomuksia direktiivin täytäntöönpanosta, tarjota teknistä ja tieteellistä tukea suuronnettomuusvaarojen torjunnan eri näkökohtia tutkiville teknisille työryhmille (ks. luku 6.5), huolehtia erityisistä tiedonjakelutehtävistä esimerkiksi järjestämällä teollisuusriskeihin, riskien hallintaan, suuronnettomuuksien sääntelyyn, lupamenettelyyn sekä teollisuusonnettomuuksien pelastussuunnitelmiin liittyviä seminaareja yhdessä toimivaltaisten viranomaisten (ja tarvittaessa myös teollisuuden edustajien) kanssa (ks. luku 6.5). 6.2. MARS-tietokantaan ilmoitetut onnettomuudet 6.2.1. Taustaa Seveso-direktiivin voimaantulosta lähtien kaikkien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komissiolle kaikista teollisuuden suuronnettomuuksista, joissa esiintyy vaarallisia aineita. Tämän vuoksi komissio loi vuonna 1984 erityisen teollisuusonnettomuuksien ilmoitusjärjestelmän, suuronnettomuuksien raportointijärjestelmän (MARS), jota hoitaa ja ylläpitää komission yhteisen tutkimuskeskuksen Isprassa Italiassa sijaitseva suuronnettomuuksien riskejä tutkiva toimisto (MAHB). Tiedot onnettomuuksista kerätään rekisteri- ja tietojärjestelmään (MARS-tietokantaan), ja ne analysoidaan: - onnettomuuksien luokittelemiseksi erilaisten muuttujien, erityisesti onnettomuuteen liittyvien vaarallisten aineiden, onnettomuuden seurausten ja aiheuttajien perusteella, - johtopäätösten tekemiseksi, jotta vastaavanlaisten onnettomuuksien uusiutuminen voitaisiin estää ja niiden seurauksia rajoittaa(49). 6.2.2. Seveso II -direktiivin aiheuttamat muutokset Seveso II -direktiivi 96/82/EY, joka on korvannut alkuperäisen Seveso-direktiivin, aiheutti MARS-tietokantaan merkittäviä muutoksia, jotka koskevat erityisesti - komissiolle tehtävän onnettomuusilmoituksen perusteita, - annettujen tietojen luottamuksellisuutta, - tiedotusjärjestelmää ja tietojen vaihtoa. Tapauksia ei aluksi ilmoitettu kovin paljon, mutta tiedot ovat erittäin yksityiskohtaisia, minkä ansiosta onnettomuuksien sekä välittömät että piilevät syyt voidaan osoittaa yksityiskohtaisesti. Uuden Seveso II -direktiivin myötä ilmoituskynnystä on laskettu, joten ilmoitettujen tapahtumien määrä on lisääntynyt. Vuodesta 1996 lähtien MARS-tietokantaa on myös kehitetty niin, että väestö saisi enemmän tietoa sekä jäsenvaltioilta että komissiolta, rikkomatta kuitenkaan raportointijärjestelmän luottamuksellisuusnäkökohtia. Uudessa järjestelmässä käytetään edelleen aikaisemman järjestelmän parhaita käytänteitä, mutta se on kehittynyt tavallista raportointijärjestelmää laajemmaksi ja toimii pikemminkin toimivaltaisten viranomaisten ja komission tiedonvaihtokanavana. 6.2.3. Järjestelmä ja tietorakenne MARS-tietokannan rakenne perustuu kahteen raportointimuotoon: - "lyhyeen raporttiin", jolla ilmoitetaan onnettomuudesta välittömästi, ja - "tyhjentävään raporttiin", joka laaditaan sen jälkeen kun onnettomuus on täysin tutkittu ja siihen johtaneet syyt, onnettomuuden kulku ja seuraukset tunnetaan kokonaan. Joissakin tapauksissa esille tulee lisää tietoja esimerkiksi oikeudenkäyntien kuluessa, ja "tyhjentävää raporttia" voidaan myöhemmin muuttaa. Lyhyet raportit, joihin ei sisälly mitään tunnistamisen mahdollistavia yksityiskohtia, ovat nähtävillä Internetissä (osoitteessa http://mahbsrv.jrc.it) tietokannassa, josta voi tehdä hakuja. Niitä voi myös pyytää suoraan MAHB:lta. MARS toimii nykyään hajautettuna tietoverkkona, joka koostuu 15 MS-Windows-pohjaisesta tietokannasta - yhdestä jokaisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa - ja MAHB:ssa toimivasta keskitetystä analyysijärjestelmästä, joka mahdollistaa monimutkaisen tekstihaun ja onnettomuustyyppien analyysin. Tällä hetkellä tietokannassa on tiedot yli 450 onnettomuudesta, ja sitä päivitetään jatkuvasti (ks. kaavio A). Kaavio A MARS-tietokantaan ilmoitettujen onnettomuuksien esiintyvyyden kehitys >PIC FILE= "C_2002028FI.002801.TIF"> Ilmoitettuja tapauksia ei onneksi ole kovin paljon, mutta MARS-tietokanta on epätavanomainen siinä mielessä, että sen tiedot ovat erittäin yksityiskohtaisia. Sen ansiosta onnettomuuksien sekä välittömät että piilevät syyt voidaan osoittaa yksityiskohtaisesti. MARS-tietokannan sisällöstä on tehty useita analyyseja, joiden perusteella teollisuudelle voidaan laatia käytännön suosituksia tulevien onnettomuuksien ehkäisemiseksi. MARS-tietokannan analyysien tuloksia levitetään joko avoimissa julkaisuissa (ilman tunnistetietoja), CCA-komitealle ilmoitetuista onnettomuuksista säännöllisin väliajoin laadittavissa arviointitiivistelmissä tai erityisistä tietojen arvioinneista tehdyissä raporteista (jotka laatii esimerkiksi CDCIR-tietopalvelukeskus). Teollisuus, lainsäädäntöviranomaiset ja tutkimuslaitokset pyysivät tällä raportointikaudella MAHB-toimistolta useita erityisanalyyseja MARS-tietokannan sisältämistä ei-luottamuksellisista tiedoista. 6.2.4. Onnettomuuksien ominaisuudet Kaikkien suuronnettomuuksien vakavuutta kuvataan kaaviossa B(50). Kaavio B MARS-tietokantaan ilmoitettujen onnettomuuksien vakavuus >PIC FILE= "C_2002028FI.002901.TIF"> Kaavion vasemmalla sivulla näkyy, että hyvin vähän vakavien onnettomuuksien todennäköisyys on suuri, toisin sanoen MARSiin on ilmoitettu vapaaehtoisesti läheltä piti -tilanteita ja tilanteita, jotka olisivat voineet johtaa onnettomuuteen(51). Oikeasta laidasta taas ilmenee, että Seveso-laitoksilla tapahtuvat onnettomuudet ovat melko suurella todennäköisyydellä vakavia. Kaavion keskiosa kuvaa sellaisia onnettomuuksia, joiden vakavuus on vähäistä tai keskisuurta, ja sellaisia tapahtuu harvoin. Yksityiskohtaisemmin voidaan tarkastella onnettomuuksien vakavuuteen vaikuttavia perimmäisiä syitä nähdäksemme, mitkä niistä vaikuttavat painavimmin tietyissä oloissa. Läheltä piti -tilanteet johtuvat yleisimmin toiminnanharjoittajasta tai komponentista, kun taas vakavat onnettomuudet johtuvat useimmiten reaktion muuttumisesta hallitsemattomaksi (kaavio C). Kaavio C MARS-tietokantaan ilmoitettujen onnettomuuksien alkusyyt >PIC FILE= "C_2002028FI.002902.TIF"> Nämä analyysit korostavat, että onnettomuuksista tehtäviä johtopäätöksiä on tutkittava jatkuvasti, ja että MARS-tietokannan kaltainen raportointiväline on tärkeä(52). 6.2.5. Onnettomuuksien esiintyvyys ja niiden ominaisuudet Teollisuuden riskinhallintaprosessin "sidosryhmät" (julkiset ja valtion viranomaiset, väestö, tiedotusvälineet, teollisuus, tutkijapiirit) pyytävät usein Euroopan komissiolta vastausta yksinkertaiseen kysymykseen: kuinka tavallisia ovat teollisuuden suuronnettomuudet Euroopassa? Seveso II -direktiivin mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava MARS-tietokantaan onnettomuuksista, jotka täyttävät tietyt perusteet. Jäsenvaltioita ei kuitenkaan suoranaisesti vaadita ilmoittamaan komissiolle Seveso-direktiivin soveltamisalaan kuuluvien tehtaiden määrää ja ominaisuuksia, ja niiden määrästä onkin vain karkeita arvioita. Suuronnettomuuksien määrä ja niiden yksityiskohtaiset ominaisuudet ovat ainoa tieto, joka on saatavilla Euroopan tasolla. Onnettomuuden esiintymistiheyden laskemiseen tarvittavat tiedot ovat onnettomuuden esiintyvyys ajanjaksona (jaettava) ja niiden tilaisuuksien määrä, joissa onnettomuus voisi tapahtua (jakaja). Näistä tunnetaan vain jaettava, ja näin ollen ei voida laskea, ovatko Seveso-tehtaiden onnettomuudet Euroopassa melko harvinaisia vai eivät. Sen lisäksi, että jakajaa koskevia tietoja ei ole, on myös epäselvää, mikä luku edustaisi parhaiten onnettomuustilaisuuksien määrää suuressa joukossa erilaisia Seveso II -direktiivin soveltamisalaan kuuluvia tuotantolaitoksia. "Seveso-tehtaat" poikkeavat toisistaan huomattavasti mm. kokonsa, prosessien lajin, varastoitavien ja tuotettavien kemiallisten aineiden laadun ja määrän sekä toimintatapojen suhteen. Koska toistaiseksi ei ole käytettävissä tietoja Seveso-tehtaiden ominaisuuksista, joten niitä on alustavassa arviossa käsiteltävä yhdenmukaisena massana. Oletuksena on, että kaikilla Seveso-tehtailla olevilla vaarallisilla aineilla on yhtä suuri mahdollisuus olla mukana onnettomuudessa. Tämä oletus ei varmaankaan ole oikea eivätkä laskutoimituksesta saatava onnettomuuksien esiintyvyysluku ole täydellinen, mutta tämä on toistaiseksi ainoa keino todeta määrällisesti jotain suuronnettomuuksien esiintyvyydestä Euroopan Seveso-tehtailla(53). Jotta yksittäisen Seveso-tehtaan suuronnettomuuksien määrää voitaisiin ennustaa, voidaan käyttää kaikkien aikaisempien tapahtumien keskiarvoa, joka on 419 onnettomuutta vuosina 1986-1999. Näin saadaan onnettomuuksien esiintyvyysluku λ:(54) >VIITTAUS KAAVIOON> (N = Seveso-tehtaiden lukumäärä; T = 168 kuukautta raportointia). Jos N = 10000(55) Seveso-tehtaan suuronnettomuuksien esiintyvyys [ap ]3 × 10-3 a-1 ja keskimääräinen vioittumisaika (MTTF) [ap ]333a. Tätä yksinkertaista laskutoimitusta varten oli tehtävä paljon oletuksia, kuten se, että kaikki Seveso-tehtaat ovat samanlaisia. 6.2.6. MARS-tietokannan ulottaminen EU:n ulkopuolisiin maihin Keski- ja Itä-Euroopan maista ei toistaiseksi ole ollut käytettävissä yhdenmukaista ja luotettavaa tietolähdettä teollisuusonnettomuuksista. Keski- ja Itä-Euroopan maat ovat EU:n ehdokasvaltioita, ja siksi niiden on pian noudatettava EU:n ympäristölainsäädäntöä ja myös Seveso II -direktiiviä. EU:n toimivaltaisten viranomaisten (CCA) kolmannessa tapaamisessa toukokuussa 2000 toimivaltaiset viranomaiset hyväksyivät MAHB:n ja OECD:n välisen kemikaalionnettomuuksia koskevan raportointi- ja analysointiyhteistyön. Tämä merkitsee, että tämän vuoden loppuun mennessä sekä EU että OECD siirtyvät käyttämään MARS 4.0 -välinettä teollisuusonnettomuuksien raportointiin MAHB:lle MARS-standardimuodossa ja onnettomuustietojen vaihtoon. Lisäksi sovittiin, että MAHB:n ja YK:n Euroopan talouskomission sihteeristön välille perustetaan samanlainen yhteistyö, jolla seurataan teollisuusonnettomuuksien rajojen yli ulottuvista vaikutuksista tehdyn YK:n Euroopan talouskomission yleissopimuksen soveltamista. Näin ollen MARS tarjoaa lähitulevaisuudessa koko Euroopalle yhtenäisen teollisuusonnettomuustietokannan, joka perustuu sekä pakollisiin EU:n ja YK:n Euroopan talouskomission vaatimuksiin että OECD:n vapaaehtoisiin ohjeisiin. Lisäksi MARS toimii avoimena valvontajärjestelmänä, johon osallistuvat jäsenvaltioiden teollisuuden toiminnanharjoittajat ja toimivaltaiset viranomaiset sekä Euroopan komissio, OECD ja YK:n Euroopan talouskomissio. Muualla ei ole samankaltaisia monikansallisia teollisuusriskien hallintajärjestelmiä. MARS-tietokantaa käytetään kohta kaikkialla Euroopassa. Kattavuutensa vuoksi se tarjoaa yhtenäisen näkemyksen Euroopan teollisuuden vaarojen tilasta ja kehityssuunnista. 6.3. Hakujärjestelmä Seveso Plant Information Retrieval System (SPIRS) Komission MARS-onnettomuustietokantaa täydentää nyt SPIRS, hajautettu tietokantajärjestelmä, joka perustettiin, jotta kaikki osapuolet saisivat käyttää niitä Euroopan tuotantolaitoksia koskevaa riskitietoa, joissa on suuronnettomuuden vaara. 6.3.1. Taustaa Tuotantolaitosten riskinarvioinnissa ja suuronnettomuuksien hallinnassa järkiperäinen päätöksenteko on erittäin tärkeää. Olisi mahdollistettava myös sellaisten vaihtoehtoisten strategioiden tutkiminen, joissa tehdään jatkuvia ja yhdenmukaisia ristikkäinvertailuja. Siksi on tärkeää kehittää yhteinen kieli, jonka avulla voidaan arvioida ja punnita tuotantolaitosten vaara- ja riskipotentiaaleja, verrata niitä toisiinsa ja tehdä päätelmiä niiden hyväksyttävyydestä. Uusi direktiivi 96/82/EY on askel kohti yhteistä kieltä riskinarvioinnissa ja -hallinnassa(56). Riskin maantieteellinen osatekijä on tärkeä, varsinkin milloin suuronnettomuuden vaaran sisältävien tuotantolaitosten toiminnan kustannus- ja hyötytekijät jakautuvat EU:n alueella ja Keski- ja Itä-Euroopan uusien jäsenvaltioiden alueella hyvin epätasaisesti. Alueellisesti laajalle jakaantuneiden tietojen esittämiseen käytettävä yhteinen kieli ovat maantieteelliset kartat. Teollisuuden riskinhallinnassa kartat auttavat käsittämään visuaalisesti ja ikään kuin välittömästi "Seveso-tehtaan" mahdollisten suuronnettomuuksien syy-seuraus-suhteet ja niiden vaikutukset lähiympäristöön. 6.3.2. Järjestelmän ominaisuudet Seveso II -direktiivin vaatimuksiin perustuvaa SPIRS-järjestelmää käyttämällä voidaan analysoida ja antaa käyttöön maantieteellistä tietoa riskeistä Euroopassa. Tämä tapahtuu pääasiallisesti tekemällä kartta kaikista Euroopan vaarallisista tuotantolaitoksista ja tarjoamalla kartan ohessa tiedot niiden riskeihin liittyvistä perusominaisuuksista. SPIRS-järjestelmää aiotaan käyttää viranomaisten tukemiseksi niiden tehdessä riskinhallintaan liittyviä päätöksiä. SPIRS-järjestelmä muistuttaa MARSia. Se koostuu yhdestä keskustietokannasta, joka sijaitsee MAHBissa, sekä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten paikallisista tietokannoista(57). 6.3.3. Toimivaltaiset viranomaiset ja SPIRS Toukokuussa 2000 pidetyssä kolmannessa CCA:n kokouksessa pidetyssä erityisseminaarissa esiteltiin toimivaltaisille viranomaisille uusi versio SPIRS 2.0 yhdessä uuden raportointiohjelman MARS 4.0:n kanssa. Kaikki paikalla olleet eri tahojen - EU:n jäsenvaltioiden, EU:n ehdokasmaiden ja EFTA-maiden, OECD:n ja YK:n Euroopan talouskomission - edustajat tunnustivat, miten arvokas on eurooppalainen tietokanta, joka sisältää Seveso-tyyppisistä tuotantolaitoksista seuraavat perustiedot: - maantieteellinen sijainti (pituus- ja leveyspiiri), - tuotantolaitoksen nimi, - laitosalueella olevien Seveso II -direktiivissä tarkoitettujen aineiden nimet ja määrät. Kaikki maat ilmaisivat olevansa halukkaita toimittamaan SPIRSiin nämä vähimmäistiedot. Euroopan komissio ja jäsenvaltiot käsittelevät nämä tiedot luottamuksellisina. 6.3.4. Tämänhetkinen raportointitilanne Toimivaltaisten viranomaisten tarkastettua onnistuneesti MARS- ja SPIRS-ohjelmat niiden lopulliset versiot jaettiin vuonna 2000 EU:n jäsenvaltioille, EU:n ehdokasmaille ja EFTA-maille sekä OECD:n ja YK:n Euroopan talouskomission jäsenmaille käytettäviksi EU:n Seveso-direktiiviin, OECD:n kemikaalionnettomuusohjelmaan ja teollisuusonnettomuuksien rajojen yli ulottuvista vaikutuksista tehtyyn YK:n Euroopan talouskomission yleissopimukseen liittyvissä asioissa. Toistaiseksi on toimitettu vain näytetietoja. Tähän mennessä tiedostoon on saatu 320 tietoa, jotka tulevat 51 tuotantolaitoksesta kolmesta Itävallan maakunnasta, 66 tuotantolaitoksesta kahdesta Belgian kaupungista, 190 tuotantolaitoksesta yhdestä Saksan osavaltiosta sekä 13 tuotantolaitoksesta yhdestä Espanjan maakunnasta. Tämä on noin 5 prosenttia kaikista EU:n tuotantolaitoksista. Jäsenvaltiot jatkavat tietojen toimittamista, ja vuoden 2001 puolivälissä MAHBiin odotetaan toimitettavan täydelliset tiedot kaikista Ranskan Seveso-tyyppisistä tuotantolaitoksista. Saksan viranomaiset ovat päättäneet käyttää välinettä niiden tuotantolaitosten kirjaamiseen, jotka kuuluvat teollisuusonnettomuuksien rajat ylittävistä vaikutuksista tehdyn YK:n Euroopan talouskomission yleissopimuksen soveltamisalaan, ja toimittavat nämä tiedot MAHB:lle. Muutettua saman välineen versiota aiotaan käyttää Yhteisen tutkimuskeskuksen hankkeessa, joka koskee tekniikan vaaroja Keski- ja Itä-Euroopan maissa. 6.4. Yhteisön teollisuusriskien tietopalvelukeskus (Community Documentation Centre on Industrial Risk, CDCIR) Yhteisön teollisuusriskien tietopalvelukeskuksen (CDCIR) tavoitteena on koota sellainen bibliografinen ja tieteellinen aineisto, joka helpottaa jäsenvaltioiden välistä teollisen toiminnan suuronnettomuusvaaroja koskevaa tietojenvaihtoa, sekä kerätä mahdollisimman paljon tietoja yhteisistä eurooppalaisista ponnisteluista teollisuusturvallisuuden alalla. CDCIR-aineistossa on ainoastaan julkisiin asioihin liittyviä asiakirjoja, mutta se sisältää myös monia vaikeasti saatavia asiakirjoja ("harmaata kirjallisuutta", kuten onnettomuusraportit, käytännesäännöt, suositukset, lait jne.) Vuoden 2000 lopulla CDCIR-kokoelmassa oli yli 3000 julkisen hallinnon laitosten sekä teollisuuden ja eri tutkimuslaitoksen toimittamaa tarkistettua asiakirjaa. Bibliografiset tiedot koostuvat asiakirja-aineistoon liittyvistä tietokentistä, esimerkiksi otsikosta, alkuperäisestä otsikosta, julkaisuvuodesta, tietolähteestä, saatavuudesta, avainsanoista ja tiivistelmistä. Yhteisön teollisuusriskien tietopalvelukeskus toimii MAHB-toimiston alaisuudessa. Keskuksen tehtävänä on: - hankkia kaikki julkinen asiaankuuluva sekä julkaistu että julkaisematon aineisto, - saattaa muu kuin tietosuojan alainen aineisto viranomaisten ja muiden osapuolien saataville, - tukea ympäristöasioiden pääosastoa jatkuvasti direktiivin täytäntöönpanoa koskevien kertomusten valmistelussa, - laatia säännöllisin väliajoin tiedote, joka sisältää yksityiskohtaiset tiedot ja tiivistelmät hankitusta aineistosta. Kertomusajanjaksona laadittiin kolme tällaista tiedotetta, ja CDCIR:ssä käsiteltiin kaikkiaan 900 tiedonhakupyyntöä. Useimmat MAHB:n kyseisenä ajanjaksona laatimista tutkimuksista perustuvat CDCIR:n toimittamaan aineistoon. CDCIR on vuoden 2001 alusta asti ollut kokonaisuudessaan käytettävissä MAHB:n kotisivun kautta osoitteessa http://mahbsrv2.jrc.it/cdcir - siihen sisältyy mahdollisuus luoda käyttäjän toiveiden mukaan määriteltyjä, koneelle ladattavia tiedotteita. Siksi painettujen tiedotteiden tuottamista ja jakamista ei aiota jatkaa, ellei toimivaltaisten viranomaisten komitea sitä erityisesti pyydä. 6.5. Tekniset työryhmät, seminaarit ja työryhmät, tutkimukset 6.5.1. Tekniset työryhmät Komissio on perustanut teknisiä työryhmiä käsittelemään tiettyjä Seveso-direktiivien teknisiä aloja. Erityisesti on käsitelty aloja, joita koskevat voimassa olevan direktiivin muutosehdotukset olivat merkittävimpiä. Tämän vuoksi katsottiin tarpeelliseksi laatia ohjeet uuden direktiiviehdotuksen vaatimusten laajentamista ja selittämistä varten. Työryhmiä hallinnoivat useimmiten MAHB ja ympäristöasian pääosasto yhdessä. Kyseisenä aikana seitsemän teknistä työryhmää (TWG) oli toiminnassa tai viimeisteli ohjeasiakirjoja, jotka julkaistiin uuden direktiivin tullessa voimaan. Tutkimusjärjestelmiä käsittelevän työryhmän (TWG2) toiminta aloitettiin uudelleen. Sen tarkoituksena on laatia ohjeita ja muuta apua, jotta jäsenvaltiot voisivat panna yhdenmukaisesti ja toimivasti täytäntöön Seveso II -direktiivin 18 artiklan. Kaudella julkaistiin ohjeasiakirja ta