Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS EU:n luottolaitosten häiriönsietokykyä parantavista rakennetoimenpiteistä /* COM/2014/043 final - 2014/0020 (COD) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Euroopan unioni (jäljempänä ”unioni”) ja sen jäsenvaltiot ovat talous- ja finanssikriisin alusta alkaen ryhtyneet tarkistamaan perinpohjin finanssialan sääntelyä ja valvontaa. Pankkialalla unioni on käynnistänyt joukon uudistuksia, jotta voidaan luoda turvallisempi, vakaampi, läpinäkyvämpi ja vastuullisempi rahoitusjärjestelmä, joka toimii koko talouden ja yhteiskunnan hyväksi. Unionin pankkiala on sekä absoluuttisesti (42,9 biljoonaa) että suhteellisesti (lähes 350 prosenttia unionin BKT:stä) tarkastellen kuitenkin edelleen hyvin laaja sektori. Unionin suurimpien yksittäisten pankkien koko niiden omaisuuserinä laskien on jokseenkin tai lähes sama kuin niiden kotimaan BKT. Nämä pankit ovat edelleen liian suuria, jotta niiden voisi antaa kaatua, liian suuria pelastettaviksi ja liian monitahoisia kriisinratkaisun kannalta. Tähän liittyen komission jäsen Michel Barnier ilmoitti marraskuussa 2011 korkean tason työryhmän perustamisesta arvioimaan tarvetta unionin pankkialan rakenteiden uudistamiselle. Suomen Pankin pääjohtajan Erkki Liikasen johdolla toiminut työryhmä (jäljempänä ”korkean tason työryhmä”)[1] esitti raporttinsa lokakuussa 2012. Raportissa todettiin, että pankkialan rakenneuudistus on tarpeen meneillään olevien uudistusten täydentämiseksi, ja suositeltiin omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin ja muun suuririskisen kaupankäynnin pakollista erottamista omaksi oikeussubjektikseen pankkikonsernin sisällä. Erottaminen olisi pakollista vain siinä tapauksessa, että erotettavat toiminnot muodostavat merkittävän osuuden pankkien liiketoiminnasta.[2] Euroopan parlamentti hyväksyi 3. heinäkuuta 2013 suurella enemmistöllä valiokunta-aloitteisen mietinnön EU:n pankkialan rakenteiden uudistaminen[3], jossa puolletaan unionin tasolla toteutettavia rakenneuudistustoimenpiteitä sellaisiin pankkeihin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi, jotka ovat ”liian suuria kaatuakseen” (jäljempänä TBTF-pankit)[4]. Ehdotus on olennainen osa unionin vastausta TBTF-pulmaan. Ehdotuksen tavoitteena on välttää hallitsemattomien jäännösriskien syntyminen unionin pankkijärjestelmässä. Se rajoittaa pankkien taseen keinotekoista kasvua erityisesti toiminnoissa, jotka ovat luonteeltaan puhtaasti spekulatiivisia, vähentäen näin riskiä turvautumisesta veronmaksajien rahoihin kaatuvien pankkien pelastamiseksi sekä mahdollisen kriisinratkaisun kustannuksia ja monimutkaisuutta tapauksissa, joissa kriisinratkaisuun on ryhdyttävä. Se on myös tärkeä täydentävä toimenpide direktiiville luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä (BRRD).[5] Rakenteelliset uudistukset eivät toistaiseksi ole olleet G20-ryhmän hyväksymällä kansainvälisellä uudistusten asialistalla. Useat lainkäyttöalueet eri puolilla maailmaa ovat kuitenkin panneet täytäntöön tai ehdottaneet toimenpiteitä edellä mainittuihin ongelmiin puuttumiseksi. Osa jäsenvaltioista (Saksa, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta ja Belgia) on viime vuosina tehnyt uudistusaloitteita. Yhdysvallat hyväksyi hiljattain ns. Volckerin säännön, joka kieltää pankeilta omaan lukuun harjoitettavan kaupankäynnin. Kansainväliset järjestöt ovat vaatineet maailmanlaajuista keskustelua pankkialan rakenteista ja liiketoimintamalleista. Tähän liittyvien uudistusaloitteiden moninaisuuden vuoksi ja jotta estettäisiin se, että päällekkäiset tai ristiriitaiset toimenpiteet vaikuttavat kansainvälisesti toimiviin pankkeihin, G20-johtajat kehottivat viimeksi pitämässään huippukokouksessa Pietarissa finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmää (FSB) arvioimaan pankkialan rakenteellisten uudistusten johdonmukaisuutta rajojen yli ja vaikutuksia maailmanlaajuisen rahoitusvakauden kannalta. Ehdotuksessa otetaan tarkoin huomioon kehitteillä olevat kansainväliset koordinointipyrkimykset ja tunnustetaan tarve estää mahdollisuudet käyttää hyväksi sääntelyn katvealueita. Tämän ehdotuksen mukana on siihen suoraan liittyvä ehdotus, jolla puututaan toiseen finanssialan kriisien leviämiskanavaan, nimittäin markkinaosapuolten, muun muassa järjestelmän kannalta merkittävien pankkien, keskinäisten sidossuhteiden muodostumiseen läpinäkymättömien kaupankäyntikytkösten kautta arvopapereilla toteutettavissa rahoitustoimissa. Komission 19. maaliskuuta 2012 varjopankkitoiminnasta julkaisemassa vihreässä kirjassa[6] todetaan, että pankkien tiukempi sääntely saattaa siirtää huomattavan osan pankkitoiminnasta perinteisen pankkitoiminnan ulkopuolelle ns. varjopankkitoimintaan, joka määritellään ”luotonvälitysjärjestelmäksi, jossa on mukana tavanomaisen pankkijärjestelmän ulkopuolisia laitoksia ja toimintoja”[7]. Euroopan parlamentti antoi 20. marraskuuta 2012 varjopankkitoimintaa koskevan päätöslauselman[8], jossa se korosti tarvetta varmistaa, että rahoituslaitosten rakenteet ja toiminnot saadaan avoimemmiksi, sekä katsoi, että valvontaviranomaisten on saatava tietoja varjopankkitoiminnan tasosta, kuten takaisinostosopimuksista ja arvopapereiden lainaksiannosta. Komissio korosti 4. syyskuuta 2013 varjopankkitoimintaa koskevassa tiedonannossaan[9], että arvopapereilla toteutettavien rahoitustoimien, kuten takaisinostosopimusten ja arvopapereiden lainaksiannon, muiden vastaavien transaktioiden ja edelleenpanttauksen läpinäkyvyyden parantaminen on olennaisen tärkeää keskinäisiin kytköksiin, liialliseen vivutukseen ja suhdanteita vahvistavaan käyttäytymiseen liittyvien riskien seurannan kannalta. Nämä perustelut rajoittuvat käsillä olevaan ehdotukseen, joka koskee luottolaitosten toimintojen rakenteellista eriyttämistä. 2. KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTIEN TULOKSET Sidosryhmiä on kuultu useaan otteeseen. Korkean tason työryhmä tapasi useita sidosryhmiä toimeksiantonsa aikana ja järjesti pankeille, yritysasiakkaille, vähittäisasiakkaille sekä näiden järjestöille suunnatun julkisen kuulemisen.[10] Myös komissio järjesti julkisen sidosryhmäkuulemisen lokakuussa 2012.[11] Pankkialan rakenteiden uudistuksista ja koordinoidun toiminnan tarpeesta unionin tasolla on keskusteltu myös jäsenvaltioiden kanssa. Vaikutusten arviointia laatiessaan komissio kuuli sidosryhmiä toistamiseen keväällä 2013 ja pyysi pankkeja mallintamaan erityyppisten rakenneuudistusvaihtoehtojen vaikutuksia.[12] Saaduista 500 vastauksesta käyvät selvästi ilmi näkemyserot yhtäältä pankkien ja toisaalta asiakkaiden ja pankkialan ulkopuolisten rahoituslaitosten välillä. Edelliset vastustavat toimintojen rakenteellista erottamista, jälkimmäiset laajalti kannattavat sitä. Muissa vastaajaryhmissä näkökannat jakaantuivat tasapainoisemmin. Maaliskuussa 2013 perustettiin komission yksiköiden välinen pankkialan rakenteiden uudistamista käsittelevä ohjausryhmä, jossa ovat edustettuina pääosastot COMP, ECFIN, EMPL, ENTR, JUST, MARKT, SG, SJ, TAXUD ja JRC. Ohjausryhmä on kokoontunut maalis-, huhti- ja syyskuussa 2013 ja tukenut vaikutusten arvioinnin laatimista. Vaikutusten arvioinnin luonnos toimitettiin 19. syyskuuta 2013 komission vaikutusarviointilautakunnalle, jonka kanssa siitä keskusteltiin 16. lokakuuta 2013. Lautakunta antoi suosituksia parannuksiksi 18. lokakuuta 2013. Tärkeimpinä suosituksina oli i) parantaa ongelman kuvausta ja perusskenaariota, ii) kuvata ja selittää uudistusvaihtoehdot paremmin, iii) arvioida etusijalle asetettujen uudistusvaihtoehtojen vaikutukset paremmin ja esittää parempi näyttö niiden tuloksellisuudesta, iv) parantaa sidosryhmien näkemysten esitystä ja v) lisätä sanasto. Komission yksiköt toimittivat lautakunnalle 18. joulukuuta 2013 tarkistetun vaikutusarvioinnin ja erillisen asiakirjan, jossa lautakunnalle selvitettiin, miten sen suositukset oli otettu huomioon. Lautakunta antoi tämän jälkeen puoltavan lausunnon 15. tammikuuta 2014. Se suositteli kuitenkin edelleen lisäparannuksia ja kehotti erityisesti lujittamaan analyysia ehdotettujen toimenpiteiden perusteluista, muista uudistusvaihtoehtoista, vaikutuksista ja sidosryhmien näkemyksistä liittyen läpinäkyvyyttä palveleviin toimenpiteisiin, jotka oli otettu käyttöön vasta vaikutusten arvioinnin tarkistetussa versiossa. Lautakunta suosittelee myös parantamaan edelleen rakenneuudistusvaihtoehtojen esitystä ja arviointia etusijalle asetettujen uudistusvaihtoehtojen vaikutuksista ja tuloksellisuudesta. Vaikutusten arvioinnin lopullisessa versiossa on laajennettu merkittävästi analyysia läpinäkyvyyteen liittyvistä uudistustoimenpiteistä ja otettu huomioon myös lautakunnan kaksi muuta suositusta. Tämän ehdotuksen yleiset kustannukset ja hyödyt on arvioitu vaikutusten arvioinnissa käyttäen laadullista analyysia ja kvantitatiivista mallinnusta. Vaikutusten arvioinnin mukaan implisiittiset tuet ovat merkittävät riippuen pankin koosta ja pankin keskinäisten kytkösten laajuudesta. Ehdotuksessa otetaan asianmukaisesti huomioon selkeät edut, jotka pankkitoimintamallien monipuolisuus tarjoaa Euroopassa, pyrkien varmistamaan, että järjestelmäriskien välttämisen ja kestävän talouskasvun rahoittamisen välinen herkkä tasapaino säilyy. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ 3.1. Oikeusperusta ja toissijaisuusperiaate Ehdotetun asetuksen oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 114 artiklan 1 kohta, jonka nojalla voidaan toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevia toimenpiteitä jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi. Yhtenäiset säännöt pankkialan rakenteista parantavat rahoitusvakautta unionissa, yhdentävät finanssimarkkinoita, helpottavat konsernien kriisinratkaisun ja elvytyksen läpiviemistä hyvässä järjestyksessä, parantavat mahdollisuuksia tarjota palveluja rajojen yli ja sijoittautua muihin jäsenvaltioihin, vähentävät kilpailun vääristymiä ja estävät sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöä. Osa jäsenvaltioista on ehdottanut tai hyväksynyt rakenneuudistustoimenpiteitä kansallisia pankkijärjestelmiään varten. Jäsenvaltioiden epäyhtenäinen kansallinen lainsäädäntö, jossa ei pyritä samoihin poliittisiin päämääriin tavalla, joka on yhteensopiva ja yhtäläinen tässä asetuksessa kaavailtujen mekanismien suhteen, lisää pääoman liikkeiden ja sijoituspäätösten vääristymisen mahdollisuutta. Unionin laajuisen lähestymistavan puuttuessa pankit joutuvat mukauttamaan rakenteitaan ja toimintojaan toimiessaan eri maissa, mikä tekee pankeista entistäkin monitahoisempia ja lisää hajanaisuutta. Epäyhtenäinen kansallinen lainsäädäntö veisi myös pohjaa pyrkimyksiltä saada aikaan yhteinen sääntökirja sovellettavaksi kaikkialla sisämarkkinoilla ja luoda toimiva pankkiunioni, koska se rajoittaisi yhteisen valvontamekanismin[13] ja tulevan yhteisen kriisinratkaisumekanismin[14] tuloksellisuutta. Epäyhtenäinen lainsäädäntö myös vaikeuttaa toiminnan hallinnointia laitoksen harjoittaessa toimintaa useissa maissa. Unionin tasoisella yhdenmukaistamisella, johon tällä asetuksella pyritään, voidaan varmistaa, että unionin pankkikonserneja, joista monet toimivat useissa jäsenvaltioissa, säännellään yhteisten rakenteellisten vaatimusten puitteissa. Näin voidaan taata tasapuoliset toimintaedellytykset, vähentää sääntelyn monimutkaisuutta, välttää lainsäädännön noudattamisesta rajat ylittävissä toiminnoissa aiheutuvat tarpeettomat kustannukset, edistää yhdentymisen etenemistä unionin markkinoilla ja karsia mahdollisuuksia käyttää hyväksi sääntelyn katvealueita. Sisämarkkinoiden toiminnan edistämiseen liittyvien tavoitteiden mukaisesti jäsenvaltio, joka on jo aiemmin hyväksynyt lainsäädäntöä kieltääkseen luottolaitoksia, jotka ottavat talletuksia yksityishenkilöiltä ja pk-yrityksiltä, harjoittamasta sijoitustoimintaa päämiehenä ja pitämästä varoja kaupankäyntitarkoituksessa, voi pyytää komissiolta lupaa vapauttaa III luvun säännöksistä (”tiettyjen kaupankäyntitoimien eriyttäminen”) luottolaitokset, joihin sovellettava kansallinen lainsäädäntö vastaa mainitun luvun säännöksiä. Tällä tavoin jäsenvaltiot, jotka ovat jo panneet täytäntöön vähintään vastaavia toimenpiteitä, välttyisivät kalliiksi tulevalta voimassa olevien säännöstensä mukauttamiselta näihin säännöksiin. Jottei kansallisen lainsäädännön vaikutus vaarantaisi sisämarkkinoiden tavoitetta tai toimintaa, kansallisella lainsäädännöllä on oltava samat päämäärät kuin tällä ehdotuksella ja kansallisilla oikeudellisilla ja valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelyillä on varmistettava, että luottolaitos noudattaa oikeudellisesti sitovia vaatimuksia, jotka ovat yhteensopivia tämän ehdotuksen kanssa. Ehdotuksessa otetaan asianmukaisesti huomioon rahoitusmarkkinoiden ja finanssialan innovoinnin nopea kehitys sekä unionin sääntely- ja valvontapuitteiden kehitys. Jotta voidaan varmistaa tehokas ja johdonmukainen valvonta ja yhteisen sääntökirjan kehittäminen pankkialalle, tässä ehdotuksessa kaavaillaan tärkeää roolia Euroopan pankkiviranomaiselle (jäljempänä ”EPV”). Toimivaltaisten viranomaisten on määrä kuulla EPV:tä tietyistä päätöksistä siten kuin tässä ehdotuksessa esitetään, minkä lisäksi EPV laatii luonnoksia teknisiksi sääntely- ja täytäntöönpanostandardeiksi ja antaa kertomuksia komissiolle. Tällä on erityisen suuri merkitys 9, 10, 13 ja 21 artiklassa esitetyissä tilanteissa. 3.2. Suhteellisuusperiaate Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU-sopimuksen) 5 artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti unionin toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen perussopimusten tavoitteiden saavuttamiseksi. Tällä asetusehdotuksella kielletään suuria unionin luottolaitoksia ja pankkikonserneja käymästä kauppaa omaan lukuun ja harjoittamasta tiettyjä siihen liittyviä toimintoja. Omistuksen eriyttäminen voi olla tehokkain rakenneuudistusväline pyrittäessä saavuttamaan erityiset tavoitteet eli helpottamaan kriisinratkaisua ja rajoittamaan moraalikatoa, eturistiriitoja sekä pääoman ja resurssien virheellistä kohdentamista. Omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin kieltämisen potentiaaliset hyödyt näkyisivät erityisen vahvasti riskien, monitahoisuuden, keskinäisten kytkösten ja eturistiriitojen vähenemisenä. Vaihtoehtoon liittyy kuitenkin haasteita johtuen siitä, että omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä voi olla vaikea erottaa muista samankaltaisista kaupankäyntitoimista, varsinkin markkinatakauksesta, minkä vuoksi toimenpiteen oikeasuhteisuutta tuetaan määrittelemällä kiellon kohteena olevat toiminnot kapeasti. Pienempien pankkien jättäminen pois kiellon piiristä on perusteltua, koska kiellolla voisi olla kohtuuton vaikutus näiden pankkien kannalta, jos ne joutuisivat luopumaan osista kaupankäyntisalkkuaan. Ehdotettu asetus velvoittaa toimivaltaiset viranomaiset tekemään järjestelmällisen tarkastelun eräistä muista toimista, nimittäin markkinatakauksesta, sijoittajana/järjestäjänä toimimisesta arvopaperistamisessa ja tietyillä johdannaisilla harjoitettavasta kaupankäynnistä. Nämä katsotaan toiminnoiksi, joihin liittyy suurin riski siitä, että omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä harjoitetaan kiellon vastaisesti, mikä voisi aiheuttaa riskejä perusluottolaitoksen ja unionin rahoitusjärjestelmän vakaudelle. Toimivaltaiselle viranomaiselle annetaan valtuudet vaatia toimintojen eriyttämistä. Näiden valtuuksien käytössä ei ole kyse yleistetystä toimenpiteestä, vaan toimivaltainen viranomainen voi käyttää omaa harkintaansa yhdenmukaistettuja parametreja soveltaen. Vain tietyissä olosuhteissa, jos riskit ylittävät yhdenmukaistetuin parametrein määriteltävän tason, toimivaltainen viranomainen velvoitetaan vaatimaan erottamista. Tätä lähestymistapaa pidetään oikeasuhteisena, koska se velvoittaa eriyttämiseen vain tietyissä olosuhteissa ja sen jälkeen, kun on tehty perusteellinen tarkastelu kyseisten toimintojen vaikutuksesta perusluottolaitoksen riskiprofiiliin ja -käyttäytymiseen. Ehdotetun asetuksen kohderyhmänä ovat suuret luottolaitokset ja pankkikonsernit. Koska ehdotuksen päätarkoituksena on poistaa järjestelmään liittyviä jäännösriskejä unionin finanssijärjestelmässä, ehdotuksen toimenpiteiden laajentaminen kaikkiin luottolaitoksiin olisi kohtuutonta ja voisi johtaa perusteettomiin kustannuksiin erityisesti pienemmille luottolaitoksille. Luottolaitoksiin, jotka jäävät ehdotetussa asetuksessa asetettujen kynnysarvojen alapuolelle, ei sovelleta siinä kaavailtuja rakennetoimenpiteitä. Jäsenvaltio tai toimivaltaiset viranomaiset voivat kuitenkin päättää määrätä vastaavia toimenpiteitä myös pienemmille luottolaitoksille. Ehdotetussa asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti oikeus henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus, omistusoikeus sekä oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, ja se on pantava täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti. 3.3. Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus Tässä jaksossa esitetään lyhyesti tämän asetuksen pääosat. 3.3.1. Rakenteellisen erottamisen tavoitteet ja kohde Ehdotetun asetuksen tavoitteena on parantaa rahoitusvakautta unionissa suurten pankkien rakenteiden uudistamisen avulla ja näin täydentää unionin tasolla jo käynnissä olevia finanssialan sääntelyn uudistuksia. Ehdotetun asetuksen 1 artiklassa esitetään uudistuksen tavoitteet. Ehdotetun asetuksen 2 artiklassa esitetään asetuksen kohde eli sääntöjen antaminen rakenteellisista muutoksista TBTF-pankeille kieltämällä omaan lukuun tapahtuva kaupankäynti ja määräämällä, että tietyt kaupankäyntitoimet voidaan erottaa erilleen muista. 3.3.2. Soveltamisala Ehdotetun asetuksen 3 artiklan mukaan asetusta sovelletaan pankkeihin, jotka täyttävät tietyt kriteerit ja ylittävät tietyt kynnysarvot. 1) Vaatimuksia sovelletaan eurooppalaisiin pankkeihin, jotka katsotaan maailmanlaajuisen järjestelmän kannalta merkittäviksi laitoksiksi. 2) Vaatimuksia sovelletaan pankkeihin, jotka ylittävät seuraavat kynnysarvot kolmena peräkkäisenä vuonna: a) pankin kokonaisvarat yli 30 miljardia euroa[15] ja b) pankin kaupankäyntitarkoituksessa pidettävät rahoitusvarat ja -velat kokonaismäärältään yli 70 miljardia euroa tai 10 prosenttia niiden kokonaisvaroista. Ehdotetun asetuksen 22 ja 23 artiklassa esitetään yksityiskohtaisemmin, miten ”kaupankäyntitoimet” olisi laskettava (toimivaltaisten viranomaisten tarkastelussa, jonka pohjalta päätetään näiden toimien erottamisesta erilleen luottolaitoksesta). Koska pankkialan rakenteiden uudistamisessa keskitytään pankkitoimintoihin, 23 artiklan 2 kohdassa todetaan, että finanssiryhmittymien tapauksessa laskelmasta on jätettävä pois vakuutuslaitosten ja finanssialan ulkopuolisten yritysten toiminnot. Ehdotettua asetusta sovelletaan unionin luottolaitoksiin ja niiden EU-emoyrityksiin sekä niiden tytäryrityksiin ja sivuliikkeisiin, myös kolmansissa maissa. Sitä sovelletaan myös unionissa toimiviin kolmansien maiden pankkien sivuliikkeisiin ja tytäryrityksiin. Tällainen laaja alueellinen soveltamisala on perusteltu, jotta voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset ja välttää se, että toimintoja siirretään unionin ulkopuolelle vaatimusten kiertämiseksi. Unionin pankkien ulkomaiset tytäryritykset ja ulkomaisten pankkien EU-sivuliikkeet voidaan kuitenkin vapauttaa vaatimuksista, jos niihin sovelletaan vastaavia eriyttämissääntöjä (4 ja 27 artikla). Ehdotetun asetuksen 4 artiklan 2 kohta antaa mahdollisuuden toiseen vapautukseen: valvontaviranomaisilla on valtuudet vapauttaa eriyttämisvaatimuksesta ulkomaiset tytäryritykset konserneissa, joilla on autonominen maantieteellinen hajautettu rakenne, noudattaen nk. MPE-kriisinratkaisustrategiaa (Multiple Point of Entry). Soveltamalla eriyttämisvaatimusta koko monikansalliseen yritysryhmään riippumatta yritysten maantieteellisestä sijainnista pankeilla ei ole mahdollisuutta kiertää vaatimusta siirtämällä yksittäisiä toimintoja unionin ulkopuolelle. Lisäksi täydentämällä laajaa alueellista kattavuutta säännöillä kolmansien maiden vastaavuudesta voidaan lieventää mahdollisia ekstraterritoriaalisuuteen liittyviä ongelmia suhteessa kolmansien maiden lainkäyttöalueisiin. Vaatimalla ulkomaisia pankkeja erottamaan toimintonsa unionissa voidaan myös taata tasapuoliset toimintaedellytykset sisämarkkinoilla ja sitä kautta pienentää riskiä epäterveestä kilpailusta. 3.3.3. Omaan lukuun käytävän kaupan kielto (II luku) Ehdotetun asetuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaan luottolaitos ja samaan konserniin kuuluvat yhteisöt eivät saa käydä kauppaa omaan lukuun rahoitusinstrumenteilla ja hyödykkeillä. Johdonmukaisia unionin kattavia tietoja yksittäisistä pankkitoiminnoista on vain niukalti, mutta saatavilla oleva näyttö viittaa siihen, että omaan lukuun tapahtuva kaupankäynti muodostaa rajallisen osan pankkien taseesta.[16] Sama näyttö osoittaa kuitenkin myös, että tällainen kaupankäynti oli merkittävää ennen kriisiä ja ettei ilman sääntelyllistä väliintuloa ole takeita siitä, etteikö sen osuus jälleen kasvaisi tulevaisuudessa. On vaikea määritellä omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä ja erottaa sitä markkinatakauksesta. Ehdotetun asetuksen 5 artiklan 4 kohdassa, jossa omaan lukuun tapahtuva kaupankäynti määritellään kapeasti, kielletään kaupankäyntiyksiköiden, muiden yksiköiden ja osastojen ja yksittäisten kaupankäyntiä hoitavien henkilöiden toimet, joiden nimenomaisena tarkoituksena on ottaa positioita voiton tuottamiseksi omaan lukuun ilman kytköstä asiakkaan toimintaan tai yhteisön suojaamiseen riskiltä. Ehdotetun asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa selvennetään, että jos ehdotetun asetuksen soveltamisalaan 3 ja 4 artiklan mukaisesti kuuluvat luottolaitokset käyttävät erityisiä rakenteita ostaakseen ja myydäkseen rahamarkkinainstrumentteja kassanhallinnan tarkoituksiin, kyseistä kieltoa ei sovelleta niihin. Unionissa valtion joukkolainoilla käytävä kauppa on niin ikään vapautettu kiellosta (6 artiklan 2 kohdan a alakohta) mahdollisten kielteisten seurannaisvaikutusten välttämiseksi näillä keskeisen tärkeillä markkinoilla. Tämä vapautus vastaa analogisesti vapautusta, joka valtion joukkolainoilla käytävälle kaupalle myönnetään toimien arviointiin liittyen (8 artiklan 2 kohta). Vaikka omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin kielto voitaisiin periaatteessa laajentaa koskemaan kaikkia pankkeja, kieltoa ehdotetaan sovellettavan ainoastaan 3 artiklassa tarkoitettuihin pankkeihin. Jotta estettäisiin pankkeja kiertämästä kieltoa esimerkiksi omistamalla hedgerahastoja tai sijoittamalla niihin, 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan pankkeja, joilta omaan lukuun tapahtuva kaupankäynti on kielletty, kielletään myös sijoittamasta hedgerahastoihin – tai yhteisöihin, jotka käyvät kauppaa omaan lukuun tai toimivat järjestäjänä hedgerahastoissa – ja omistamasta tällaisten rahastojen tai yhteisöjen osakkeita (tai niihin liittyviä sertifikaatteja/johdannaisia). Kiellosta vapautetaan vivuttamattomat ja suljetut rahastot – jotka ovat pääasiassa pääomasijoitus- ja riskipääomarahastoja sekä yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneita rahastoja – ottaen huomioon niiden rooli reaalitalouden rahoituksen tukijana (6 artiklan 3 kohta). Näiden kieltojen alaiset luottolaitokset voivat edelleen tarjota pankki-/säilytyspalveluja hedgerahastoille. 3.3.4. Mahdollinen tiettyjen kaupankäyntitoimien eriyttäminen (III luku) Pankit harjoittavat myös useita muita kaupankäynti- ja sijoituspankkitoimintoja, kuten markkinatakausta, luotonantoa riskipääoma- ja pääomasijoitusrahastoille, sijoittajana ja järjestäjänä toimimista riskialttiissa arvopaperistamisessa, johdannaisten myyntiä ja kauppaa jne. Pankkikonsernit voivat toimivaltaisen viranomaisen harkinnan mukaan jatkaa näiden muiden toimintojen harjoittamista. Toimivaltaisen viranomaisen on tällöin tehtävä näistä kaupankäyntitoimista tarkastelu, ja niillä on valta (ja tietyissä olosuhteissa velvollisuus) erottaa erilleen osa toimista (markkinatakaus, riskialtis arvopaperistaminen, monimutkaiset johdannaiset), jos ne ylittävät tietyt parametrit. Näin pyritään välttämään se riski, että pankit kiertävät 6 artiklan kieltoa harjoittamalla piilokauppaa omaan lukuun ja että kaupankäyntitoimista, joita kielto ei koske, kehittyy liian merkittäviä tai voimakkaasti velkaantuneita. Ehdotetun asetuksen perusperiaatteena on, että ”talletuksia ottavat yhteisöt” voivat pankkikonserneissa harjoittaa kyseisiä toimintoja niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen ei tee päätöstä siitä, että niistä on huolehdittava erillisessä ”kaupankäyntiyhteisössä”. 3.3.4.1. Toiminnot, joita erottaminen koskee Ehdotetun asetuksen 8 artiklassa määritellään kaupankäyntitoimet laajasti toteamalla, että niillä tarkoitetaan muita toimia kuin esimerkiksi talletussuojan piiriin kuuluvien talletusten ottamista, luotonantoa, vähittäismaksupalveluja ja eräitä muita toimintoja. Ehdotetun asetuksen 8 artiklan 2 kohdassa vapautetaan unionin valtion joukkolainat velvollisuudesta tehdä niistä tarkastelu ja mahdollisuudesta erottaa ne erilleen muista toiminnoista. Tällainen vapautus vastaa nykyistä nollariskipainotuksiin pääomavaatimuksia koskevassa asetuksessa ja direktiivissä[17] (CRR/CRD IV) omaksuttua käytäntöä. Ehdotetun asetuksen 8 artiklan 3 kohdassa todetaan kuitenkin, että komissio voi delegoiduilla säädöksillä laajentaa vapautuksen koskemaan myös muita kuin unionin valtion joukkolainoja, jos ne täyttävät tietyt ehdot. 3.3.4.2. Velvollisuus tehdä tarkastelu toimista Ehdotettu asetus velvoittaa toimivaltaisen viranomaisen tekemään tarkastelun sellaisten pankkien kaupankäyntitoimista, joiden osalta kynnysarvot ylittyvät, mukaan lukien varsinkin kolme toimintoa, jotka ovat joko erityisen lähellä omaan lukuun käytävää kauppaa ja saattavat näin ollen sisältää piilokauppaa omaan lukuun (markkinatakaustoiminta) tai jotka olivat avainasemassa finanssikriisin kannalta (sijoittajana ja järjestäjänä toimiminen riskialttiissa arvopaperistamisessa ja kaupankäynti muilla kuin sellaisilla johdannaisilla, jotka on nimenomaisesti sallittu järkevän riskinhallinnan tarkoitukseen). Toimivaltaiset viranomaiset arvioivat nämä toimet tietyin parametrein, joita mukautetaan käyttäen valvontatietoja. Parametrit koskevat suhteellista kokoa, velkaantuneisuutta, monitahoisuutta, kannattavuutta, toimiin liittyvää markkinariskiä ja keskinäisiä kytköksiä (9 artiklan 2 kohta). Niiden johdonmukaisen mittauksen ja soveltamisen varmistamiseksi 9 artiklan 4 kohdassa annetaan Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) tehtäväksi laatia sitova tekninen täytäntöönpanostandardi komission hyväksyttäväksi. 3.3.4.3. Valta toimintojen eriyttämiseen Asetuksen 10 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava toimintojen eriyttämistä, jos pankkien kaupankäyntitoiminta (markkinatakaus, sijoittajana ja järjestäjänä toimiminen riskialttiissa arvopaperistamisessa ja kaupankäynti tietyillä johdannaisilla) ja siihen liittyvät riskit ylittävät tietyt kynnysarvot ja täyttävät tietyt parametreihin liittyvät ehdot. Jos pankki voi osoittaa toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, etteivät nämä toimet vaaranna unionin rahoitusvakautta ottaen huomioon ehdotetun asetuksen tavoitteet, toimivaltainen viranomainen voi päättää olla vaatimatta eriyttämistä. Ehdotetun asetuksen 10 artiklan 2 kohdassa todetaan, että toimivaltainen viranomainen voi vaatia tietyn kaupankäyntitoimen erottamista katsoessaan, että kyseinen toimi uhkaa pankin tai unionin rahoitusvakautta ottaen huomioon ehdotetun asetuksen tavoitteet. Toimivaltaisen viranomaisen olisi kuultava EPV:tä ennen 10 artiklassa tarkoitettujen päätösten tekemistä ja ilmoitettava EPV:lle lopullisesta päätöksestään. Ehdotetun asetuksen 10 artiklan 5 kohdassa komissiolle annetaan valta hyväksyä delegoitu säädös, jossa määritetään kullekin parametrille taso, jota se ei saa ylittää, sekä ehdot eriyttämisen soveltamiselle, muun muassa se, kuinka monen parametrin on ylityttävä. Lisäksi komissiolle annetaan valta täsmentää, minkä tyyppisen arvopaperistamisen ei katsota muodostavan uhkaa rahoitusvakaudelle erityisen kriteeriluettelon mukaan, jolloin perusluottolaitos voisi harjoittaa tällaista arvopaperistamista. 3.3.4.4. Pankkien omien riskien hallinta (”kassanhallinta”) Jos toimintoja erotetaan, 11 artiklan 1 kohdassa selvennetään, että talletuksia ottava pankki voi edelleen hallita omia riskejään. Koska kassanhallinta voi kuitenkin käsittää kauppaa omaan lukuun ja koska likviditeetin hallintaan sisältyy tiettyjen spekulatiivisten positioiden ottamista, käytössä olisi kuitenkin oltava tietyt takeet. 3.3.4.5. Riskinhallintapalvelujen tarjoaminen asiakkaille Ehdotetun asetuksen 12 artiklassa selvennetään, että perusluottolaitos voi edelleen myydä tiettyjä riskinhallintatuotteita (ts. johdannaisia) finanssi- ja pankkialan ulkopuolisille asiakkaille. Johdannaisten myyminen asiakkaille lisää kuitenkin pankin riskejä ja voi sitä kautta muun muassa mutkistaa sen kriisinratkaisua, minkä vuoksi siihen sovelletaan eriasteisia takeita ja valvontaa. Näiden riskien vuoksi ehdotuksessa esitetään, että perusluottolaitos voi myydä keskusvastapuolen selvitettäviksi soveltuvia korko-, valuutta-, luotto-, päästöoikeus- ja hyödykejohdannaisia finanssialan ulkopuolisille asiakkailleen, vakuutusyrityksille ja ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoaville laitoksille, mutta vain korko-, valuutta-, luotto-, hyödyke- ja päästöoikeusriskeiltä suojautumiseksi ja siten, että seurauksena olevaan positioriskiin sovelletaan ylärajoja. Tiettyjen johdannaisten tunnustaminen on pankeille lisäkannustin standardoida kyseiset johdannaiset, mikä vastaa Euroopan markkinarakenneasetuksen (EMIR)[18] poliittisia tavoitteita. 3.3.4.6. Kaupankäyntitoimien eriyttämistä koskevat säännöt Jos toimivaltaiset viranomaiset vaativat edellä mainittujen kaupankäyntitoimien eriyttämistä ja nämä toimet pysyvät pankkikonsernin sisällä, ne täytyisi siirtää erilliseen oikeussubjektiin (jäljempänä ”kaupankäyntiyhteisö”). Kaupankäyntiyhteisön oikeudellisia, taloudellisia, hallinnollisia ja toiminnallisia kytköksiä muuhun konserniin olisi rajoitettava, jotta tosiasiallinen erottaminen voidaan varmistaa. Ehdotetun asetuksen 13 artiklan 3 kohdassa todetaan, että jos toimintoja eriytetään, konserni on organisoitava homogeenisiksi toiminnallisiksi alaryhmiksi, jotka muodostuvat yhtäältä perusluottolaitoksista ja toisaalta kaupankäyntiyhteisöistä. Ehdotetun asetuksen 13 artiklan 5–13 kohdassa esitetään ehdot, joilla varmistetaan toimintojen vahva eriyttäminen oikeudellisesti, taloudellisesti, hallinnollisesti ja toiminnallisesti. Eriyttämisen jälkeen näissä säännöksissä esitettyjä vakavaraisuusvaatimuksia olisi sovellettava kulloisiinkin alaryhmiin yksilöllisesti tai alakonsolidointiryhmän tasolla. Lisäksi 13 artiklan 11 kohdan säädetään poikkeuksista pääomavaatimuksia koskevasta asetuksesta luopumalla tietyistä vaatimuksista sen varmistamiseksi, että vakavaraisuusvaatimuksia (omat varat, likviditeetti ja tiedonantovelvollisuus) sovelletaan alakonsolidointiryhmän tasolla kulloistenkin alaryhmien toimintaan. Ryhmät, joiden katsotaan olevan keskinäisiä yhtiöitä, osuuskuntia, säästölaitoksia tai vastaavia, harjoittavat riskialtista kaupankäyntiä, minkä vuoksi niihin sovelletaan tämän ehdotuksen vaatimuksia. Näillä laitoksilla on kuitenkin hyvin erityinen omistus- ja varainhoitorakenne ja tärkeä rooli paikallis- ja aluetalouden rahoittajana. Joidenkin eriyttämiseen liittyvien sääntöjen soveltaminen voisi johtaa pitkälle meneviin muutoksiin tällaisten laitosten rakenteellisessa organisaatiossa. Tämä voisi olla suhteetonta hyötyihin nähden, jos se edellyttäisi täydellistä muutosta näiden yhteisöjen yrityskuvaan. Sen vuoksi toimivaltainen viranomainen voi päättää, että asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdan a tai b alakohdan vaatimukset täyttävä perusluottolaitos voi pitää hallussaan pääomainstrumentteja tai äänioikeuksia kaupankäyntiyhteisössä, jos toimivaltainen viranomainen katsoo tällaisten pääomainstrumenttien tai äänioikeuksien hallussapidon välttämättömäksi konsernin toiminnalle ja jos luottolaitos on toteuttanut riittävät toimenpiteet tähän liittyvien riskien lieventämiseksi asianmukaisesti. Toisen olennaisen osan perusluottolaitoksen ja kaupankäyntiyhteisön välisestä eriyttämisestä muodostavat suuria asiakasriskejä koskevat rajoitukset. Ehdotetun asetuksen 14–17 artiklassa vahvistetaan tätä koskevat säännöt. Säännöillä rajoitetaan sekä konsernin sisäisiä että ulkoisia yksittäisiä ja yhteenlaskettuja suuria asiariskejä. 3.3.4.7. Eriyttämissuunnitelma Kaupankäyntitoimien varsinaista eriyttämistä edeltää asianomaisten pankkien velvollisuus esittää ”eriyttämissuunnitelma” toimivaltaisille viranomaisille. Ehdotetun asetuksen 18 artiklan mukaan tälle suunnitelmalle olisi saatava hyväksyntä toimivaltaiselta viranomaiselta, jolla on mahdollisuus vaatia siihen tarvittaessa muutoksia tai laatia eriyttämistä varten oman suunnitelmansa siinä tapauksessa, että asianomainen pankki laiminlyö tämän tehtävän. 3.3.4.8. Toimivaltaisten viranomaisten ja kriisinratkaisuviranomaisten välinen yhteistyö Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin mukaan kriisinratkaisuviranomaiset voivat kriisinratkaisun suunnittelun yhteydessä vaatia pankkeja tekemään rakenteellisia muutoksia (esim. oikeudelliseen ja organisaatiorakenteeseensa), jos kriisinratkaisuviranomainen pitää tätä tarpeellisena esteiden poistamiseksi tehokkaan kriisinratkaisun tieltä. Ehdotetulla asetuksella pyritään kriisinratkaisua laajempiin tavoitteisiin, mutta on tarpeen varmistaa, että asianomaiset viranomaiset tekevät yhteistyötä keskenään. Ehdotetun asetuksen 19 artiklassa todetaan, että jos toimivaltainen viranomainen päättää vaatia eriyttämistä, sen on ilmoitettava tästä kriisinratkaisuviranomaisille (19 artiklan 1 kohta) ja otettava huomioon mahdollinen purkamismahdollisuuksien arviointi, joka on meneillään tai jonka kriisinratkaisuviranomaiset ovat jo tehneet pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 13 ja 13 a artiklan mukaisesti. Samoin kriisinratkaisuviranomaisen on otettava huomioon toimivaltaisen viranomaisen ilmoitus eriyttämispäätöksestä arvioidessaan laitoksen purkamismahdollisuuksia. 3.3.4.9. Kaupankäyntiyhteisöltä kielletyt toimet Ehdotetun asetuksen 20 artiklassa säädetään, ettei kaupankäyntiyhteisö saa harjoittaa tiettyjä toimintoja. Näitä ovat talletussuojakelpoisten talletusten ottaminen ja maksupalveludirektiivissä[19] määriteltyjen vähittäismaksupalvelujen tarjoaminen. 3.3.4.10. Poikkeukset Ehdotetussa asetuksessa vahvistetaan yhdenmukaiset säännöt pankkien rakenteiden uudistamisen tavoitteista ja välineistä sisämarkkinoilla. Sen 21 artikla mahdollistaa kuitenkin poikkeamisen III luvun eriyttämisvaatimuksista luottolaitoksille, joihin sovellettava kansallinen lainsäädäntö vastaa vaikutukseltaan tämän ehdotuksen III luvun säännöksiä. Poikkeuksen myöntää komissio jäsenvaltion pyynnöstä sen jälkeen, kun jäsenvaltio on saanut puoltavan lausunnon niiden pankkien valvonnasta vastaavalta toimivaltaiselta viranomaiselta, joille poikkeusta haetaan. Jotta poikkeusta voitaisiin hakea, kansallisen primaarilainsäädännön on oltava annettu ennen 29. tammikuuta 2014 ja täytettävä 21 artiklan 1 kohdan kriteerit. Tämä tarkoittaa sitä, että kansallisen lainsäädännön tavoitteiden, sen aineellisen soveltamisalan ja talletuksia ottavan yhteisön oikeudellista, taloudellista ja hallinnollista eriyttämistä koskevien säännösten on oltava samanlaiset kuin ehdotetussa asetuksessa. 3.3.5. Vaatimusten noudattaminen: yhteisöt ja toimivaltaiset viranomaiset (V luku) Useimmat 3 artiklan soveltamisalaan kuuluvat pankit toimivat useissa maissa sekä sivuliikkeiden ja tytäryritysten välityksellä. Niitä valvovat useat eri viranomaiset sekä kotimaassa (emoyritys ja tytäryritykset eri jäsenvaltioissa) että vastaanottavassa maassa (sivuliikkeet). Jotta voidaan varmistaa rakenteellisten uudistusten tehokas ja toimiva täytäntöönpano konsernitasolla, 26 artikla antaa lopullisen rakenteellista eriyttämistä koskevan päätösvallan konsolidointiryhmästä vastaavalle johtavalle valvojalle. Tämä on myös eräissä kansallisissa uudistusehdotuksissa omaksuttu lähestymistapa. Johtavan valvojan olisi ennen päätösten tekemistä kuultava merkittävien konsernien tytäryritysten kotimaan valvontaviranomaista. 3.3.6. Suhteet kolmansiin maihin (VI luku) Asetuksen 27 artiklassa valtuutetaan hyväksymään delegoituja säädöksiä kolmansien maiden rakenteellisten uudistusten vastaavuuden tunnustamiseksi tiettyjen ehtojen täyttyessä. 3.3.7. Hallinnolliset seuraamukset ja toimenpiteet (VII luku) Ehdotetun asetuksen VII luku heijastaa seuraamuksia ja toimenpiteitä koskevia laaja-alaisia politiikkoja, joita sovelletaan nykyään finanssialalla. Siinä määritellään yhteinen lähestymistapa ehdotetun asetuksen keskeisten säännösten rikkomiseen ja vahvistetaan hallinnolliset seuraamukset ja toimenpiteet, joihin toimivaltaisille viranomaisille olisi annettava valtuudet keskeisten säännösten rikkomisen varalta. 3.3.8. Raportointi ja uudelleentarkastelu (VIII luku) Tämän ehdotuksen hyväksyminen toisi käyttöön ensimmäiset rakenteellista eriyttämistä koskevat säännöt, joita sovelletaan pankkeihin unionin tasolla. Sen vuoksi on tärkeää arvioida, ovatko edellä kuvatut säännöt osoittautuneet tehokkaaksi ja tuloksekkaaksi tavaksi saavuttaa rakenneuudistuksen tavoitteet. Tätä varten viimeisessä luvussa esitetään, millä osa-alueilla komissio tarkastelee kehystä uudelleen sekä yleiseltä että erityiseltä kannalta (34 artikla). Tarkasteluissa keskitytään muun muassa kynnysarvojen soveltamiseen, 6 artiklassa tarkoitetun kiellon soveltamiseen ja toimivuuteen, tarkastelun piiriin kuuluvien toimintojen laajuuteen sekä parametrien soveltuvuuteen ja soveltamiseen. 3.3.9. Aikataulu Seuraavassa esitetään tämän ehdotuksen keskeisten säännösten hyväksymis- ja täytäntöönpanoajankohdat olettaen, että Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyvät asetuksen lopullisen tekstin viimeistään kesäkuussa 2015: · komissio hyväksyy keskeisten säännösten täytäntöönpanon edellyttämät delegoidut säädökset viimeistään 1. tammikuuta 2016; · asetuksen soveltamisalaan kuuluvien ja sen soveltamisesta vapautettujen pankkien luettelo julkaistaan 1. heinäkuuta 2016 ja sen jälkeen vuosittain; · omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin kielto tulee voimaan 1. tammikuuta 2017; · säännökset, jotka koskevat kaupankäyntitoimien erottamista luottolaitoksista, tulevat voimaan 1. heinäkuuta 2018. 4. Talousarviovaikutukset Ehdotuksen rahoitus- ja talousarviovaikutukset esitetään tähän ehdotukseen liitetyssä rahoitusselvityksessä. 2014/0020 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS EU:n luottolaitosten häiriönsietokykyä parantavista rakennetoimenpiteistä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[20], ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon[21], ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua[22], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Unionin rahoitusjärjestelmään kuuluu yli 8 000 kooltaan, yritysrakenteeltaan ja liiketoimintamalliltaan erilaista pankkia, joista muutamat ovat suuria pankkikonserneja, joiden toiminta käsittää täyden valikoiman toimintoja. Nämä konsernit muodostuvat monitahoisen oikeushenkilöiden ja konsernin sisäisten suhteiden verkon. Ne ovat vahvasti kytköksissä toisiinsa pankkien välisen lainaksi antamisen ja ottamisen sekä johdannaismarkkinoiden välityksellä. Jos nämä suuret pankit kaatuvat, niiden kaatumisella voi olla erittäin laajakantoisia ja merkittäviä seurauksia. (2) Finanssikriisi on osoittanut, miten tiukasti unionin pankit ovat kytköksissä toisiinsa ja mitä riskejä tästä aiheutuu rahoitusjärjestelmälle. Näiden kytkösten ja riskien vuoksi pankkien kriisinratkaisu on tähän saakka ollut haastavaa, käsittänyt kokonaisia pankkikonserneja eikä ainoastaan niiden kannattamattomia osia ja vaatinut runsaasti julkista tukea. (3) Unioni ja sen jäsenvaltiot ovat finanssikriisin puhjettua tarkistaneet perusteellisesti pankkien sääntelyä ja valvontaa ja alkaneet myös valmistella pankkiunionia. Finanssikriisin vakavuuden vuoksi ja kaikkien pankkien kriisinratkaisun varmistamiseksi on ollut tarpeen arvioida, olisiko aiheellista toteuttaa lisätoimenpiteitä, joilla voitaisiin vielä vähentää suurimpien ja monitahoisimpien pankkien kaatumisen todennäköisyyttä ja vaikutuksia. Tätä varten perustettiin korkean tason työryhmä, jonka puheenjohtajana toimi Erkki Liikanen. Työryhmä suositti, että suurimpien ja monitahoisimpien pankkien omaan lukuun harjoittama kaupankäynti ja muut suuririskiset kaupankäyntitoiminnot olisi eriytettävä pankkikonsernissa erilliseksi oikeushenkilöksi. (4) Käynnissä oleva pankkisääntelyn uudistusohjelma lisää merkittävästi sekä yksittäisten pankkien että koko pankkialan häiriönsietokykyä. Unionin suurimpien ja monitahoisimpien pankkikonsernien joukossa on kuitenkin yhä niitä, jotka ovat liian suuria kaatumaan ja liian suuria pelastettaviksi ja joiden hallinnointi, valvonta ja kriisinratkaisu ovat liian monimutkaisia toteuttaa. Sen vuoksi on tärkeää, että muita sääntelyaloitteita ja -toimenpiteitä täydennetään rakenneuudistuksella, joka antaa mahdollisuuden käsitellä suoremmin monitahoisia konserneja, konsernin sisäisiä tukia ja liiallisen riskinoton kannustimia. Monet jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tai aikovat toteuttaa toimenpiteitä uudistaakseen pankkijärjestelmiensä rakennetta. (5) Euroopan parlamentti kehotti 3 päivänä heinäkuuta 2013 komissiota kehittämään periaatepohjaisen tavan uudistaa Euroopan pankkialaa. (6) Tämä asetuksen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 114 artiklan 1 kohta, joka antaa mahdollisuuden toteuttaa kansallisia säännöksiä lähentäviä toimenpiteitä, joiden tavoitteena on toteuttaa sisämarkkinat ja saada ne toimimaan hyvin. (7) Epäyhtenäiset kansalliset lainsäädännöt, joissa ei pyritä samoihin poliittisiin päämääriin tavalla, joka olisi yhteensopiva ja yhdenmukainen tässä asetuksessa suunniteltujen mekanismien kanssa, lisäävät sitä vaaraa, että markkinatoimijat tekevät vääränlaisia päätöksiä pääomanliikkeistä, koska keskenään erilaiset ja epäyhtenäiset säännöt ja käytännöt voivat merkittävästi lisätä rajojen yli toimivien luottolaitosten toimintakustannuksia ja johtaa siten tehottomampaan resurssien ja pääoman kohdentamiseen kuin jos pääomanliikkeisiin sovellettaisiin samanlaisia ja yhtenäisiä sääntöjä. Samoista syistä erilaiset ja epäyhtenäiset säännöt vaikuttavat kielteisesti päätöksiin, joita markkinatoimijat tekevät siitä, missä ja miten ne tarjoavat finanssipalveluja yli rajojen. Erilaiset ja epäyhtenäiset säännöt voivat myös tahattomasti lisätä maantieteellistä arbitraasia. Pääomanliikkeet ja rajojen yli tarjottavat palvelut ovat unionin sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta olennaisia tekijöitä. EU:n laajuisen lähestymistavan puuttuessa luottolaitosten on mukautettava rakenteitaan ja toimintojaan toimiessaan eri maissa, mikä lisää entisestään näiden laitosten monitahoisuutta ja pirstaloittaa sisämarkkinoita. (8) Kansallisten lainsäädäntöjen epäyhtenäisyys vaikeuttaa myös koko sisämarkkinoilla sovellettavan yhteisen säännöstön aikaansaamista. Lisäksi tällainen kehitys rajoittaisi yhteisen valvontamekanismin[23], jäljempänä ’YVM’, tehokkuutta, koska Euroopan keskuspankki, jäljempänä ’EKP’, joutuisi soveltamaan valvonnassaan oleviin luottolaitoksiin erilaisia ja epäyhtenäisiä lainsäädäntöjä, mikä lisäisi valvonnan kustannuksia ja monimutkaisuutta. Lainsäädäntöjen epäyhtenäisyys vaikeuttaa myös rajojen yli toimivien luottolaitosten hallintoa ja lisää niiden hallintokustannuksia, koska niiden on varmistettava toisistaan poikkeavien ja mahdollisesti ristiriitaisten sääntöjen noudattaminen. Yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla[24] jouduttaisiin vastaavasti ratkaisemaan sellaisten luottolaitosten kriisejä, joihin sovellettaisiin mahdollisesti erilaisia kansallisia organisaatio- ja toimintarakennetta koskevia vaatimuksia. (9) Unionin tasolla toteutettavalla yhdenmukaistamisella voidaan varmistaa, että unionin pankkikonserneja, joista monet toimivat useissa jäsenvaltioissa, säännellään yhteisten rakennevaatimusten puitteissa. Näin voidaan välttää kilpailun vääristymät, vähentää sääntelyn monimutkaisuutta, välttää lainsäädännön noudattamisesta rajat ylittävissä toiminnoissa aiheutuvat tarpeettomat kustannukset, edistää yhdentymisen etenemistä unionin markkinoilla ja karsia mahdollisuuksia käyttää hyväksi sääntelyn katvealueita. (10) Sisämarkkinoiden toimivuuteen tähtäävien tavoitteiden mukaisesti luottolaitokselle olisi voitava myöntää poikkeus tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttämistä koskevista säännöksistä, jos jäsenvaltio on antanut ennen 29 päivää tammikuuta 2014 kansallista primaarilainsäädäntöä (sen jälkeen annettu sekundaarilainsäädäntö mukaan luettuna), jossa kielletään luottolaitoksia, jotka vastaanottavat talletuksia yksityishenkilöiltä sekä pieniltä ja keskisuurilta yrityksiltä, jäljempänä ’pk-yritykset’, harjoittamasta säänneltyä sijoitustoimintaa päämiehenä ja pitämästä rahoitusvaroja kaupankäyntitarkoituksessa. Sen vuoksi jäsenvaltiolla olisi oltava oikeus pyytää komissiota myöntämään poikkeus tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttämistä koskevista säännöksistä sellaiselle luottolaitokselle, joka kuuluu kyseisiä säännöksiä vastaavan kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan. Tämän ansiosta jäsenvaltioiden, jotka ovat jo antaneet primaarilainsäädäntöä, jonka vaikutukset vastaavat tätä asetusta ja ovat yhdenmukaisia sen kanssa, ei tarvitsisi mukauttaa jo voimassa olevia säännöksiä. Jotta kansallisen lainsäädännön ja myöhempien täytäntöönpanotoimenpiteiden vaikutukset eivät vaarantaisi sisämarkkinoiden tavoitetta tai toimintaa, kyseisellä lainsäädännöllä ja siihen liittyvillä valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelyillä on pyrittävä varmistamaan, että luottolaitokset, jotka ottavat vastaan talletussuojan piiriin kuuluvia talletuksia yksityishenkilöiltä ja pk-yrityksiltä, noudattavat oikeudellisesti sitovia vaatimuksia, jotka vastaavat tämän asetuksen säännöksiä ja ovat yhteensopivia niiden kanssa. Toimivaltainen viranomainen, joka valvoo kyseisen kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvaa luottolaitosta, olisi velvoitettava antamaan lausunto, joka olisi liitettävä poikkeusta koskevaan pyyntöön. (11) EKP:llä on neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013[25] 4 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaan valta hoitaa sellaisiin rakennemuutoksiin liittyviä valvontatehtäviä, jotka vaaditaan luottolaitoksilta rahoitukseen liittyvän stressitilanteen tai luottolaitoksen kaatumisen ehkäisemiseksi, jos unionin lainsäädännössä nimenomaan edellytetään toimivaltaisten viranomaisten hoitavan tällaisia tehtäviä. (12) Tämän asetuksen tavoitteena on vähentää liiallista riskinottoa ja nopeaa taseen kasvua, kriisinratkaisuongelmia, valvontaongelmia, eturistiriitoja, kilpailun vääristymiä ja pääoman vääränlaista kohdentamista. Sen tavoitteena on myös suojata sellaisia laitoksia muista toiminnoista aiheutuvilta tappioilta, joiden harjoittamien toimintojen on aiheellista kuulua julkisen turvaverkon piiriin. Tarvittavien sääntöjen olisi näin ollen edistettävä sitä, että pankit keskittyvät jälleen asiakassuuntaisen ydintehtävänsä mukaisesti palvelemaan reaalitaloutta, sekä estettävä se, että pankkien pääomaa varataan kohtuuttomasti kaupankäyntiin eikä finanssialan ulkopuolisen talouden rahoittamiseen. (13) Tätä asetusta sovelletaan ainoastaan sellaisiin luottolaitoksiin ja konserneihin, joiden kaupankäyntitoiminnot ylittävät tässä asetuksessa säädetyt kynnysarvot. Näin pyritään asetetun tavoitteen mukaisesti keskittymään nimenomaan joihinkin suurimpiin ja monitahoisimpiin luottolaitoksiin ja konserneihin, jotka ovat muista säädöksistä huolimatta yhä liian suuria kaatumaan ja liian suuria pelastettaviksi ja joiden hallinnointi, valvonta ja kriisinratkaisu ovat yhä liian mutkikkaita toteuttaa. Sen vuoksi tämän asetuksen säännöksiä olisi sovellettava ainoastaan niihin unionin luottolaitoksiin ja konserneihin, jotka ovat järjestelmän kannalta maailmanlaajuisesti merkittäviä tai jotka ylittävät kaupankäyntitoiminnaltaan tai absoluuttiselta kooltaan tietyt kirjanpitoon perustuvat suhteelliset ja absoluuttiset kynnysarvot. Jäsenvaltiot tai toimivaltaiset viranomaiset voivat päättää vastaavien toimenpiteiden määräämisestä myös pienemmille luottolaitoksille. (14) Tällä asetuksella olisi oltava laaja alueellinen soveltamisala kilpailun vääristymisen ja säännösten kiertämisen estämiseksi. Kolmansissa maissa olevat EU-emoyritysten tytäryritykset tai kolmansiin maihin sijoittautuneiden luottolaitosten EU-sivuliikkeet, jotka kuuluvat asetuksen soveltamisalaan, olisi kuitenkin vapautettava sen soveltamisesta, jos ne ovat sellaisten toimenpiteiden kohteina, joiden komissio katsoo vastaavan vaikutukseltaan tässä asetuksessa säädettyjä toimenpiteitä. Toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava antaa vapautus myös sellaisten konsernien ulkomaisille tytäryrityksille, joilla on EU-emoyritys, jos tytäryritykset ovat autonomisia ja niiden kaatumisella olisi rajalliset vaikutukset koko konserniin. (15) Samaan konserniin kuuluvia luottolaitoksia ja yhteisöjä olisi kiellettävä ostamasta ja myymästä rahoitusinstrumentteja ja hyödykkeitä omaan lukuunsa, koska tällaisella toiminnalla ei ole kovin paljon tai lainkaan yleishyödyllistä lisäarvoa ja koska se on luonnostaan riskialtista. (16) Omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä on vaikea erottaa markkinatakauksesta. Tämän ongelman ratkaisemiseksi omaan lukuun tapahtuvalle kaupankäynnille asetettu kielto olisi rajoitettava koskemaan kaupankäyntiyksiköitä, muita yksiköitä, osastoja tai kaupankäytäviä hoitavia henkilöitä, jotka ovat erikoistuneet nimenomaan omaan lukuun tapahtuvaan kaupankäyntiin. Pankeilla ei saisi olla mahdollisuutta kiertää tätä kieltoa pitämällä yhteisöjä, jotka eivät ole pankkeja ja jotka käyvät kauppaa omaan lukuunsa, tai hyödyntämällä sijoituksia tällaisiin yhteisöihin. (17) Sen varmistamiseksi, että yhteisöt, jotka kuuluvat omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä koskevan kiellon piiriin, voivat edelleen osallistua talouden rahoittamiseen, niille olisi annettava mahdollisuus sijoittaa tyhjentävässä luettelossa mainittuihin rahastoihin. Tähän tyhjentävään luettelon olisi kuuluttava suljetut ja vivuttamattomat vaihtoehtoiset sijoitusrahastot, eurooppalaiset riskipääomarahastot, eurooppalaiset yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneet rahastot ja eurooppalaiset pitkäaikaissijoitusrahastot. Sen varmistamiseksi, että nämä rahastot eivät vaaranna niihin sijoittavien luottolaitosten elinkelpoisuutta ja taloudellista vakautta, on olennaisen tärkeää, että vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat, jotka ovat saaneet toimiluvan ja joita valvotaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU[26] säännösten mukaisesti, hoitavat suljettuja ja vivuttamattomia vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja, joihin luottolaitokset voivat yhä sijoittaa, ja että kyseiset vaihtoehtoiset sijoitusrahastot ovat sijoittautuneet unioniin tai, jos ne eivät ole sijoittautuneet unioniin, niitä markkinoidaan unionissa kyseisen direktiivin sääntöjen mukaisesti. (18) Olisi sallittava, että omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä koskevan kiellon piiriin kuuluvat yhteisöt käyttävät omaa pääomaansa tehdäkseen sijoituksia kassanhallintansa yhteydessä. Kassanhallinnan olisi oltava toimintaa, jonka tavoitteena on säilyttää oman pääoman arvo, hajauttaa luottoriski useisiin vastapuoliin ja maksimoida oman pääoman likviditeetti. Yhteisöt, jota kuuluvat omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä koskevan kiellon piiriin, eivät saisi käteisvarojaan hallitessaan pyrkiä saamaan rahamarkkinakorkoja suurempaa tuottoa, kun vertailuarvona käytetään kolmen kuukauden korkealaatuisesta valtion joukkolainasta saatavaa tuottoa. (19) Muut rahavarat kuin käteisvarat ovat instrumentteja, joilla tavallisesti käydään kauppaa rahamarkkinoilla, kuten valtion velkasitoumukset, kuntatodistukset, sijoitustodistukset, yritystodistukset, pankkivekselit, lyhyen aikavälin velkakirjat tai säänneltyjen rahamarkkinarahastojen osuudet tai osakkeet. Lyhyeksimyynnin estämiseksi luottolaitoksille ei saisi antaa mahdollisuutta myydä muita rahavaroja kuin niitä, jotka niillä on hallussaan. (20) Palkitsemisjärjestelmä, jolla kannustetaan liialliseen riskinottoon, voi heikentää pankkien moitteetonta ja tehokasta riskienhallintaa. Palkitsemissäännöksillä, joilla täydennetään tällä alalla voimassa olevaa unionin lainsäädäntöä, olisi myötävaikutettava sen estämiseen, että omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä koskevaa kieltoa kierretään. Kyseisillä säännöksillä olisi vastaavasti rajoitettava perusluottolaitosten residuaalista tai salassa omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä vakaan riskienhallinnan yhteydessä. (21) Omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä koskevan kiellon piiriin kuuluvan yhteisön ylimmän hallintoelimen olisi varmistettava kyseisen kiellon noudattaminen. (22) Omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin lisäksi suuret pankit harjoittavat monia muita kaupankäyntitoimintoja, kuten markkinatakausta, riskialttiiseen arvopaperistamiseen liittyvää liikkeeseenlaskua, sijoittamista ja järjestäjänä toimimista tai monimutkaisten johdannaistransaktioiden strukturointia, järjestämistä tai toteuttamista. Tällaiset kaupankäyntitoiminnot liittyvät usein asiakkaan lukuun harjoitettavaan toimintaan, mutta ne voivat siitä huolimatta antaa aihetta huoleen. Koska kyseiset toiminnot voivat kuitenkin olla hyödyllisiä, niitä ei olisi kiellettävä suoraan. Sen sijaan olisi edellytettävä, että toimivaltainen viranomainen arvioi niitä jälkikäteen, ja vaadittava mahdollisesti niiden eriyttämistä konsernin muusta toiminnasta. (23) Jos toimivaltainen viranomainen toteaa kaupankäyntitoimintoja arvioidessaan, että ne ylittävät tietyt parametrit, jotka liittyvät suhteellisen kokoon, velkaantuneisuuteen, monitahoisuuteen, kannattavuuteen, markkinariskiin ja keskinäisiin kytköksiin, sen olisi vaadittava niiden eriyttämistä perusluottolaitoksesta, jollei perusluottolaitos voi osoittaa toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että kyseiset kaupankäyntitoiminnot eivät uhkaa perusluottolaitoksen rahoitusvakautta tai unionin koko rahoitusjärjestelmää, ottaen huomioon tämän asetuksen tavoitteet. (24) Markkinatakaustoimintaan liittyy erityisiä ongelmia. Kaupankäynti ja varasto voivat haitata pankin kriisinratkaisumahdollisuuksia suuressa pankkikonsernissa, koska yksittäisiä kaupankäyntipositioita käsitellään kriisinratkaisuprosessissa samalla tavoin riippumatta siitä, ovatko ne asiakkaille annettujen markkinatakausten vai keinottelun tuloksia. Lisäksi markkinatakaajat ovat kytköksissä muihin suuriin pankkikonserneihin. Markkinatakaajat voivat myös altistua huomattaville vastapuoliriskeille, ja markkinatakaustoiminta voi vaihdella käytännössä erilaisten rahoitusinstrumenttien ja markkinamallien mukaan. Sen vuoksi tähän toimintaan olisi kiinnitettävä erityistä huomiota toimivaltaisen viranomaisen suorittamassa arvioinnissa. (25) Tietyt arvopaperistamiseen liittyvät toiminnot ovat saaneet luottolaitokset kasvattamaan nopeasti riskejä, keskittämään riskejä velkarahoitteisella sektorilla sekä lisäämään merkittävästi rahoituksen välittäjien riippuvuutta lyhytaikaisesta velasta ja niiden keskinäisiä kytköksiä. Jollei arvopaperistaminen täytä tiettyjä vähimmäisvaatimuksia, joiden perusteella sitä voidaan pitää korkealaatuisena, luottolaitokset altistuvat yhä merkittävälle likviditeettiriskille. Sijoittaminen riskialttiisiin arvopapereistettuihin tuotteisiin voi myös luoda rahoituslaitosten välille kytköksiä, jotka haittaavat hallittua ja nopeaa kriisinratkaisua. Sen vuoksi näihin toimintoihin olisi kiinnitettävä erityistä huomiota toimivaltaisen viranomaisen suorittamassa arvioinnissa. (26) Tehokkaan oikeudellisen, taloudellisen, hallinnollisen ja toiminnallinen eriyttämisen varmistamiseksi luottolaitosten ja kaupankäyntiyhteisöjen olisi noudatettava pääomaa, likviditeettiä ja suuria asiakasriskejä koskevia sääntöjä toiminnallisen alakonsernin tasolla. Niillä olisi oltava vahva ohjaus ja hallinto sekä erilliset ylimmät hallintoelimet. (27) Konserneilla, joiden katsotaan olevan keskinäisiä yhtiöitä, osuuskuntia, säästölaitoksia tai vastaavia, on erityinen omistusrakenne ja taloudellinen rakenne. Joidenkin eriyttämissääntöjen käyttöönotto voisi vaatia pitkälle meneviä muutoksia tällaisten yhteisöjen organisaatiorakenteeseen, jolloin muutoksista saattaisi koitua kohtuuttomasti kustannuksia hyötyihin verrattuna. Mikäli kyseiset konsernit kuuluvat tämän asetuksen soveltamisalaan, toimivaltainen viranomainen voi sallia, että perusluottolaitoksilla, jotka täyttävät asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdan a tai b alakohdan vaatimukset, on hallussaan pääomainstrumentteja tai äänioikeuksia kaupankäyntiyhteisössä, jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että pääomainstrumenttien tai äänioikeuksien hallussapito on konsernin toiminnan kannalta välttämätöntä ja että perusluottolaitos on toteuttanut riittävät toimenpiteet lieventääkseen merkityksellisiä riskejä asianmukaisesti. (28) Suurten asiakasriskien rajoilla pyritään suojaamaan luottolaitoksia tappioilta, jotka johtuvat liiallisesta keskittymisestä yhteen asiakkaaseen tai asiakaskokonaisuuteen. Näiden rajoitusten soveltaminen luottolaitoksen tai konsernin eriytettyjen osien välillä sekä perusluottolaitoksen ja kaupankäyntitoimintoja harjoittavien ulkopuolisten yhteisöjen välillä on erottamaton osa tätä asetusta. Yksittäisistä riskirajoista huolimatta yhteenlasketut suuret asiakasriskit voivat kuitenkin olla huomattavia. Sen vuoksi yksittäisiä rajoja olisi täydennettävä yhteenlaskettujen suurten asiakasriskien rajalla. Jotta julkinen turvaverkko kattaisi ainoastaan eriytettävät toiminnot ja jotta kaupankäyntiyhteisön toiminnot erotettaisiin selvästi perusluottolaitoksesta, kaupankäyntiyhteisöjä olisi kiellettävä ottamasta vastaan talletussuojan piiriin kuuluvia talletuksia. Tämä kielto ei saisi estää sellaisten vakuuksien toimittamista, jotka liittyvät tiukasti niiden kaupankäyntitoimintoihin. Jottei kuitenkaan suljettaisi täydentävää luottolähdettä, kaupankäyntiyhteisöille olisi annettava mahdollisuus myöntää luottoa kaikille asiakkailleen. Kaupankäyntiyhteisön voi myös olla tarpeen tarjota tukkumaksu-, selvitys- ja toimituspalveluja, mutta se ei saisi osallistua vähittäismaksupalveluihin. (29) Eriyttämisestä riippumatta perusluottolaitoksen olisi kuitenkin voitava hallita omia riskejään. Sen vuoksi olisi sallittava tietyt kaupankäyntitoiminnot, jos niiden tarkoituksena on perusluottolaitoksen pääoman, likviditeetin ja rahoituksen vakaa hoito eivätkä ne vaaranna sen rahoitusvakautta. Perusluottolaitosten on vastaavasti voitava tarjota asiakkailleen tiettyjä tarpeellisia riskienhallintapalveluja. Tämä olisi kuitenkin tehtävä altistamatta perusluottolaitosta tarpeettomille riskeille ja vaarantamatta sen rahoitusvakautta. Suojaustoimintojen, joiden tarkoituksena on oman riskin vakaa hallinta ja riskienhallintapalvelujen tarjoaminen asiakkaille, voidaan katsoa, muttei välttämättä katsota kuuluvan kansainvälisten tilinpäätösstandardien mukaiseen suojauslaskentaan. (30) Toimivaltaisten viranomaisten ja asianomaisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi kaikissa olosuhteissa tehtävä tiivistä yhteistyötä toistensa kanssa ja niillä olisi oltava kaikki niille asiaa koskevassa unionin lainsäädännössä annetut valtuudet, jotta voitaisiin tehostaa tämän asetuksen mukaista päätöksentekomenettelyä ja varmistaa, että toimenpiteet, jotka on toteutettava tämän asetuksen, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013, direktiivin [BRRD] ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU[27] mukaisesti, ovat yhdenmukaisia. Yhteistyövelvollisuuden olisi käsitettävä kaikki vaiheet menettelyssä, joka johtaa toimivaltaisen viranomaisen lopulliseen päätökseen määrätä rakennetoimenpiteitä. (31) Eriyttämisellä on merkittävä vaikutus pankkikonsernien oikeudelliseen rakenteeseen sekä organisaatio- ja toimintarakenteeseen. Jotta eriyttämistä sovellettaisiin tehokkaasti ja tarkoituksenmukaisesti ja jotta estettäisiin konsernien maantieteellinen eriyttäminen, konsolidointiryhmän valvojan olisi tehtävä eriyttämispäätökset konsernitasolla tarvittaessa sen jälkeen, kun se on kuullut niistä pankkikonsernin merkittävien tytäryritysten toimivaltaisia viranomaisia. (32) Jotta voitaisiin edistää läpinäkyvyyttä ja oikeusvarmuutta kaikkien markkinatoimijoiden eduksi, Euroopan pankkiviranomaisen, jäljempänä ’EPV’, olisi julkaistava verkkosivuillaan luettelo luottolaitoksista ja konserneista, jotka ovat omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin kieltämistä ja tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttämistä koskevien vaatimusten alaisia, ja pidettävä kyseinen luettelo ajan tasalla. (33) Jos vakavaraisuusvalvontaa koskevien tietojen julkistamiseen ja tämän asetuksen soveltamiseen liittyy henkilötietojen käsittelyä, kyseisiä tietoja olisi suojattava täysimittaisesti unionin oikeudellisella kehyksellä. Toimivaltaisen viranomaisen olisi erityisesti säilytettävä henkilötietoja vain tarvittavan ajan sovellettavien tietosuojasääntöjen[28] mukaisesti. (34) Eriyttäminen merkitsee sen kohteena olevien pankkikonsernien oikeudellisen rakenteen sekä organisaatio- ja toimintarakenteen muutoksia, joista kaikista aiheutuu kustannuksia. Jotta rajoitettaisiin sitä riskiä, että kustannukset siirretään asiakkaiden maksettaviksi, ja jotta luottolaitokset saisivat riittävästi aikaa panna eriyttämispäätös hallitusti täytäntöön, eriyttämistä ei saisi alkaa soveltaa heti asetuksen tultua voimaan vaan [julkaisutoimisto lisää tarkan päivämäärän, joka on 18 kuukauden kuluttua tämän asetuksen julkaisemispäivästä]. (35) Jos eri yhteisöt, jotka yksilöidään tämän asetuksen mukaisesti, tarjoavat kaikkia sijoituspalveluja tai -toimintoja tai osaa niistä ammattimaisesti säännöllisenä ammatti- tai liiketoimintana suurille, monitahoisille ja toisiinsa kytköksissä oleville luottolaitoksille määrättyjen rakennemuutosten johdosta, niiden tarjonnassa olisi noudatettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY[29] säännöksiä. Jos tässä asetuksessa säädetään useampia rajoituksia kyseisten yhteisöjen mahdollisuudelle suorittaa sijoituspalveluja kuin direktiivissä 2004/39/EY määritellään, olisi ensisijaisesti sovellettava tämän asetuksen säännöksiä. Näiden sijoituspalvelujen tai -toimintojen suorittaminen edellyttää direktiivi 2004/39/EY säännösten mukaisesti ennakkolupaa, lukuun ottamatta kuitenkaan luottolaitoksia, jotka ovat saaneet toimiluvan direktiivin 2013/36/EU nojalla. (36) Komission olisi toimittava yhteistyössä kolmansien maiden viranomaisten kanssa sellaisten toisiaan tukevien ratkaisujen löytämiseksi, joilla voidaan varmistaa tämän asetuksen säännösten ja kolmansien maiden asettamien vaatimusten välinen yhdenmukaisuus. Tätä varten komission olisi voitava päättää, että kolmannen maan oikeudellinen kehys vastaa tätä asetusta myös oikeudellisilta järjestelyiltään sekä valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelyiltään. (37) Jotta varmistettaisiin, että tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat yhteisöt noudattavat tästä asetuksesta johtuvia velvoitteita ja että niitä kohdellaan samalla tavoin kaikkialla unionissa, olisi varmistettava hallinnolliset seuraamukset ja toimenpiteet, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Sen vuoksi tässä asetuksessa vahvistettujen hallinnollisten seuraamusten ja toimenpiteiden olisi täytettävä tietyt keskeiset vaatimukset, jotka koskevat tällaisten seuraamusten ja toimenpiteiden osoittamista niiden kohteena oleville sekä niiden soveltamisessa huomioon otettavia kriteerejä, niiden julkistamista, keskeisiä seuraamusvaltuuksia ja hallinnollisten taloudellisten seuraamusten suuruutta. (38) Tässä asetuksessa asetettujen vaatimusten täsmentämiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa SEUT-sopimuksen 290 artiklan nojalla säädöksiä tähän asetukseen tehtävistä teknisistä mukautuksista, jotka koskevat seuraavia muita kuin sen keskeisiä osia: sellaisia valtion joukkolainoja koskevan luettelon laajentaminen, joita ei saisi kieltää 6 artiklan nojalla ja joiden osalta toimivaltaisten viranomaisten ei tarvitse suorittaa uudelleentarkastelua tai harkita eriyttämistä; sellaisten rajojen ja edellytysten vahvistaminen, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen toteaa, että tietyt kaupankäyntitoiminnot on eriytettävä; sellaisia instrumentteja koskevan luettelon laajentaminen, jotka sallitaan luottolaitoksen omien riskien hallitsemiseksi; sellaisia instrumentteja koskevan luettelon laajentaminen, joilla luottolaitos voi käydä kauppaa asiakkaiden riskien hallitsemiseksi; sellaisen rajan laskeminen, jonka ylittyessä johdannaisia ei saa myydä eikä kirjata perusluottolaitoksen taseeseen; suuret asiakasriskit ja luottoriskin vähentämistekniikoiden tunnustaminen; kaupankäyntitoimintojen käsitteen sellaisten osatekijöiden muuttaminen, joiden perusteella vahvistetaan tämän asetuksen II ja III luvun soveltamisedellytykset; sen määrittäminen, millaiset arvopaperistamiset eivät uhkaa perusluottolaitoksen rahoitusvakautta tai unionin rahoitusjärjestelmää; perusteet, joilla arvioidaan kolmannen maan oikeudellisen kehyksen ja valvontakehyksen vastaavuutta. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (39) Jotta voidaan varmistaa yhdenmukaiset edellytykset tämän asetuksen ja erityisesti 21 ja 27 artiklan säännösten täytäntöönpanolle, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. (40) Finanssipalveluja koskevilla teknisillä standardeilla olisi varmistettava johdonmukainen yhdenmukaistaminen sekä tallettajien, sijoittajien ja kuluttajien asianmukainen suoja koko unionissa. Koska EPV on elin, jolla on pitkälle menevää erityisasiantuntemusta, on tehokasta ja asianmukaista antaa sen tehtäväksi laatia luonnokset teknisiksi sääntely- ja täytäntöönpanostandardeiksi, joihin ei liity menettelytapavalintoja. EPV:n olisi varmistettava tehokkaat hallinto- ja raportointiprosessit laatiessaan teknisiä standardeja. (41) Komission olisi hyväksyttävä SEUT-sopimuksen 291 artiklan mukaisilla täytäntöönpanosäädöksillä sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010[30] 10–14 artiklan mukaisesti EPV:n laatimat tekniset sääntelystandardit, jotka koskevat menetelmää, jolla johdonmukaisesti mitataan ja sovelletaan parametreja sellaisen kynnysarvon laskemiseksi, jonka ylittyessä kaupankäyntitoiminnot olisi eriytettävä. Komission ja EPV:n olisi varmistettava, että kaikki kyseeseen tulevat laitokset voivat soveltaa näitä standardeja oikeasuhteisina laitosten ja niiden toiminnan luonteeseen, laajuuteen ja monimuotoisuuteen nähden. (42) Komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä SEUT-sopimuksen 291 artiklan mukaisilla täytäntöönpanosäädöksillä sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 15 artiklan mukaisesti EPV:n laatimat tekniset täytäntöönpanostandardit, jotka koskevat menetelmää, jolla lasketaan luottolaitosten ja konsernien harjoittamien kaupankäyntitoimintojen määrä, sekä yhtenäistä mallia, jota käytetään julkistettaessa luottolaitosten ja emoyritysten kaupankäyntitoimintojen kokonaismäärä ja niiden osatekijät, ja sellaisten menettelyjen ja lomakkeiden määrittämistä, joita käytetään vaihdettaessa EPV:n kanssa tietoja seuraamuksista. (43) Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti on tarpeen ja aiheellista vahvistaa omaan lukuun tapahtuvalle kaupankäynnille asetettua kieltoa ja tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttämistä koskevat säännöt, jotta voidaan tavoitteen mukaisesti estää suurten, monitahoisten ja toisiinsa kytköksissä olevien luottolaitosten järjestelmäriskit, rahoitukseen liittyvät stressitilanteet tai kaatuminen. Tässä asetuksessa ei Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti ylitetä sitä, mikä on tarpeen aiottujen tavoitteiden saavuttamiseksi. (44) Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, 47 artiklassa tunnustetaan unionin oikeuden sekä kansallisten lainsäädäntöjen ja käytäntöjen mukainen elinkeinovapaus. Jokaisella henkilöllä unionissa on oikeus käynnistää liiketoiminta tai jatkaa sitä joutumatta syrjinnän tai tarpeettomien rajoitusten kohteeksi. Perusoikeuskirjan 17 artiklalla suojataan myös osakeomistusta omaisuutena. Osakkeenomistajilla on oikeus nauttia hankkimastaan omaisuudesta ja käyttää ja luovuttaa sitä sekä oikeus siihen, ettei omaisuutta riistetä osakkeenomistajalta vastoin tämän tahtoa. Omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin kieltäminen ja tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttäminen, joista tässä asetuksessa säädetään, voivat vaikuttaa elinkeinovapauteen sekä osakkeenomistajien omistusoikeuteen, koska osakkeenomistajat eivät voi tällaisessa tilanteessa nauttia vapaasti omaisuudestaan. (45) Elinkeinovapautta ja osakkeenomistajien oikeuksia koskevien rajoitusten olisi oltava perusoikeuskirjan 52 artiklan mukaisia. Näihin oikeuksiin kajoaminen ei saisi olla suhteetonta. Näin ollen kaupankäyntitoimintojen kieltämistä tai eriyttämistä olisi vaadittava vain, kun sillä edistetään yleisen edun mukaisesti unionin pankkimarkkinoiden moitteetonta toimintaan ja rahoitusvakautta. Osakkeenomistajia, joita rajoitukset koskevat, ei saisi estää käyttämästä muista laillisia oikeuksiaan, kuten oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen. (46) Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan periaatteita, jotka on vahvistettu perusoikeuskirjassa, ja erityisesti oikeutta nauttia yksityis- ja perhe-elämän kunnioitusta, oikeutta henkilötietojen suojaan, elinkeinovapautta, omistusoikeutta, oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, oikeutta puolustukseen ja ne bis in idem -periaatteen noudattamista. Tätä asetusta on sovellettava näiden oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti. (47) Koska yhteisöt, joita omaan lukuun tapahtuvalle kaupankäynnille asetettu kielto koskee, tarvitsevat riittävästi aikaa pannakseen kiellon täytäntöön, tässä asetuksessa säädetään, että kieltoa sovelletaan [julkaisutoimisto lisää tarkan päivämäärän, joka on 18 kuukauden kuluttua tämän asetuksen julkaisemisesta]. Tässä asetuksessa säädetyt menettelyt, joilla toimivaltainen viranomainen tekee päätöksen siitä, että kaupankäyntitoiminnot on erotettava perusluottolaitoksesta, sekä menettelyt, joita sovelletaan konserneihin tällaisten päätösten jälkeen, ovat vastaavasti monimutkaisia ja niiden noudattaminen ja vastuullinen ja kestävä täytäntöönpano vievät aikaa. Sen vuoksi on asianmukaista, että näitä säännöksiä sovelletaan [julkaisutoimisto lisää tarkan päivämäärän, joka on 36 kuukauden kuluttua tämän asetuksen julkaisemisesta], OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: I luku Yleiset säännökset 1 artikla Tavoitteet Tämän asetuksen tarkoituksena on estää rahoitusjärjestelmässä monitahoisten ja toisiinsa kytköksissä olevien yhteisöjen, erityisesti luottolaitosten, järjestelmäriskit, rahoitukseen liittyvät stressitilanteet tai kaatuminen sekä saavuttaa seuraavat tavoitteet: a) liiallisen riskinoton vähentäminen luottolaitoksessa; b) luottolaitoksen eri osien välisten olennaisten eturistiriitojen poistaminen; c) resurssien virheellisen kohdentamisen välttäminen sekä kannustaminen luotonantoon reaalitaloudelle; d) vääristymättömien kilpailuedellytysten edistäminen kaikkien luottolaitosten hyväksi sisämarkkinoilla; e) järjestelmäriskiin johtavien keskinäisten sidossuhteiden vähentäminen finanssialalla; f) luottolaitoksen tehokkaan hoidon, seurannan ja valvonnan helpottaminen; g) konsernin hallitun kriisinratkaisun ja elvytyksen helpottaminen. 2 artikla Kohde Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt a) omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin kieltämisestä; b) tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttämisestä. 3 artikla Soveltamisala 1. Tätä asetusta sovelletaan seuraaviin yhteisöihin: a) luottolaitokset tai EU-emoyritykset, mukaan luettuina kaikki sivuliikkeet ja tytäryritykset niiden sijaintipaikasta riippumatta, jos kyseinen laitos tai yritys on direktiivin 2013/36/EU 131 artiklaa sovellettaessa määritetty maailmanlaajuiseksi järjestelmän kannalta merkittäväksi laitokseksi (G-SII); b) seuraavat yhteisöt, jos kyseisen yhteisön kokonaisvarat ovat kolmena peräkkäisenä vuonna vähintään 30 miljardia euroa ja sen kaupankäyntitoiminnot ovat vähintään 70 miljardia euroa tai 10 prosenttia sen kokonaisvaroista: i) unioniin sijoittautuneet luottolaitokset, jotka eivät ole emoyrityksiä eivätkä tytäryrityksiä, mukaan luettuina kaikki niiden sivuliikkeet niiden sijaintipaikasta riippumatta; ii) EU-emoyritykset, mukaan luettuina kaikki sivuliikkeet ja tytäryritykset niiden sijaintipaikasta riippumatta, jos yksi konserniin kuuluvista yhteisöistä on unioniin sijoittautunut luottolaitos; iii) kolmansiin maihin sijoittautuneiden luottolaitosten EU-sivuliikkeet. 4 artikla Soveltamisalan ulkopuolelle jäävä toiminta 1. Tätä asetusta ei sovelleta seuraaviin: a) kolmansiin maihin sijoittautuneiden luottolaitosten EU-sivuliikkeet, jos niihin sovelletaan 27 artiklan 1 mukaisesti vastaavaksi katsottavaa oikeudellista kehystä; b) EU-emoyritysten kolmansiin maihin sijoittautuneet sivuliikkeet, jos niihin sovelletaan 27 artiklan 1 mukaisesti vastaavaksi katsottavaa oikeudellista kehystä; c) direktiivin 2013/36/EU 2 artiklan 5 kohdan 2–23 alakohdassa tarkoitetut yhteisöt. 2. Edellä olevan 1 kohdan b alakohdan lisäksi toimivaltainen viranomainen voi vapauttaa III luvun vaatimuksista sellaisiin kolmansiin maihin sijoittautuneet EU-emoyritysten sivuliikkeet, joissa ei katsota olevan 10–16 artiklaa ja 20 artiklaa vastaaviksi katsottavia sääntöjä, jos kyseinen toimivaltainen viranomainen on vakuuttunut siitä, että a) on olemassa kriisinratkaisustrategia, josta unionissa oleva konsernitason kriisinratkaisuviranomainen ja vastaanottavan kolmannen maan viranomainen ovat sopineet keskenään; b) kolmanteen maahan sijoittautunutta EU-emoyrityksen tytäryritystä koskeva kriisinratkaisustrategia ei vaikuta haitallisesti sen jäsenvaltion (niiden jäsenvaltioiden) rahoitusvakauteen, johon (joihin) EU-emoyritys ja muut konserniin kuuluvat yhteisöt ovat sijoittautuneet. 5 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan 1. ’luottolaitoksella’ Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013[31] 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määriteltyä luottolaitosta; 2. ’konsernilla’ emoyritystä ja sen tytäryrityksiä; 3. ’kriisinratkaisulla’ direktiivin [BRRD] 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyä kriisinratkaisua; 4. ’omaan lukuun tapahtuvalla kaupankäynnillä’ kaupankäyntiä, jossa käytetään omaa pääomaa tai lainarahaa position ottamiseksi minkä tahansa tyyppisessä liiketoimessa rahoitusinstrumenttien tai hyödykkeiden ostoa, myyntiä tai muunlaista hankintaa tai luovutusta varten ja jonka ainoana tarkoituksena on voiton tuottaminen omaan lukuun ilman yhteyttä asiakkaan lukuun tapahtuvaan todelliseen tai ennakoituun toimintaan tai sellaiselta riskiltä suojautuminen, joka aiheutuu yhteisölle asiakkaan lukuun tapahtuvan todellisen tai ennakoidun toiminnan tuloksena, ja jossa käytetään tällaiseen position ottamiseen ja voiton tuottamiseen erikoistuneita kaupankäyntiyksiköitä, muita yksiköitä, osastoja tai kaupankäyntiä hoitavia henkilöitä, myös erityisten verkkopohjaisten omaan lukuun tapahtuvan kaupankäynnin järjestelmien välityksellä; 5. ’EU-emoyrityksellä’ jäsenvaltiossa olevaa emoyritystä, joka ei ole toisen yrityksen tytäryritys missään jäsenvaltiossa; 6. ’tytäryrityksellä’ Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU[32] 2 artiklan 10 kohdassa määriteltyä tytäryritystä; 7. ’toimivaltaisella viranomaisella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa määriteltyä toimivaltaista viranomaista, mukaan luettuna EKP neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 mukaisesti; 8. ’laitoksella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 3 alakohdassa määriteltyä laitosta; 9. ’emoyrityksellä’ direktiivin 2013/34/EU 2 artiklan 9 kohdassa määriteltyä emoyritystä, mukaan luettuina laitos, rahoitusalan holdingyhtiö, rahoitusalan sekaholdingyhtiö ja monialan holdingyhtiö; 10. ’rahoitusinstrumenteilla’ direktiivin 2004/39/EY liitteessä I olevassa C osassa määriteltyjä rahoitusvälineitä; 11. ’ylimmällä hallintoelimellä’ direktiivin 2013/36/EU 3 artiklan 1 kohdan 7 alakohdassa määriteltyä ylintä hallintoelintä tai vastaavaa elintä, jos kyseinen yhteisö ei ole laitos; 12. ’markkinatakauksella’ rahoituslaitoksen sitoumusta tarjota säännöllisesti ja jatkuvasti markkinalikviditeettiä antamalla tietystä rahoitusinstrumentista osto- ja myyntitarjouksia tai toteuttamalla osana tavanomaista liiketoimintaansa asiakkaiden aloitteesta tai vastauksena asiakkaiden osto- ja myyntitoimeksiantoihin suoritettavia toimeksiantoja altistumatta kuitenkaan kummassakaan tapauksessa olennaiselle markkinariskille; 13. ’järjestäjällä’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 14 alakohdassa määriteltyä järjestäjää; 14. ’arvopaperistamisella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 61 alakohdassa määriteltyä arvopaperistamista; 15. ’johdannaiskaupalla’ johdannaisten ostoa ja myyntiä; 16. ’perusluottolaitoksella’ luottolaitosta, joka vähintään ottaa vastaan talletuksia, jotka kuuluvat talletussuojajärjestelmän piiriin direktiivin 94/19/EY[33] mukaisesti; 17. ’hyödykkeellä’ komission asetuksen (EY) N:o 1287/2006[34] 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyä hyödykettä; 18. ’konserniin kuuluvalla yhteisöllä’ konserniin kuuluvaa oikeushenkilöä; 19. ’finanssiyhteisöllä’ yhteisöä, joka kuuluu yhteen seuraavista luokista: – asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 27 alakohdassa määritellyt finanssialan yhteisöt; – direktiivissä 2011/61/EU määritellyt, suljetut ja vivuttamattomat vaihtoehtoiset sijoitusrahastot, jäljempänä ’vaihtoehtoiset sijoitusrahastot’, kun ne ovat sijoittautuneet unioniin tai, jos ne eivät ole sijoittautuneet unioniin, kun niitä markkinoidaan unionissa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU[35] 35 tai 40 artiklan mukaisesti, sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 345/2013[36] 3 artiklan b alakohdassa määritellyt, vaatimukset täyttävät riskipääomarahastot, asetuksen (EU) N:o 346/2013[37] 3 artiklan b alakohdassa määritellyt, vaatimukset täyttävät yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneet rahastot ja asetuksen (EU) N:o [XXX/XXXX][38] mukaisesti eurooppalaisiksi pitkäaikaissijoitusrahastoiksi hyväksytyt vaihtoehtoiset sijoitusrahastot; – direktiivin 2009/65/EY[39] 1 artiklan 2 kohdassa määritellyt yhteissijoitusyritykset; – asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 66 alakohdassa määritellyt arvopaperistamista varten perustetut erillisyhtiöt; 20. ’pk-yrityksellä’ yritystä, jonka palveluksessa on vähemmän kuin 250 työntekijää ja jonka vuosiliikevaihto on enintään 50 miljoonaa euroa ja/tai vuosittaisen taseen loppusumma on enintään 43 miljoonaa euroa; 21. ’sijoitustoiminnan harjoittamisella päämiehenä’ arvopapereiden ja sopimusperusteisten sijoitusten ostamista, myymistä, merkitsemistä tai merkintäsitoumusten antamista päämiehenä; 22. ’konsolidointiryhmän valvojalla’ toimivaltaista viranomaista, joka vastaa EU-emoyrityksen ja sen tytäryritysten valvonnasta asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 48 alakohdan määritelmän mukaisesti konsolidoinnin perusteella. II luku Kielletyt toiminnot 6 artikla Tiettyjen kaupankäyntitoimintojen kieltäminen 1. Edellä 3 artiklassa tarkoitetut yhteisöt eivät saa a) harjoittaa omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä; b) omalla pääomallaan tai lainarahalla ja ainoastaan tuottaakseen voittoa omaan lukuunsa i) hankkia tai pitää hallussaan direktiivin 2011/61/EU 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määriteltyjen vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen osuuksia tai osakkeita; ii) sijoittaa johdannaisiin, todistuksiin, indekseihin tai muihin rahoitusinstrumentteihin, joiden kehitys liittyy vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen osakkeisiin tai osuuksiin; iii) omistaa sellaisen yhteisön osuuksia tai osakkeita, joka harjoittaa omaan lukuun tapahtuvaa kaupankäyntiä tai hankkii vaihtoehtoisen sijoitusrahaston osuuksia tai osakkeita. 2. Edellä 1 kohdan a alakohdassa säädettyä kieltoa ei sovelleta a) jäsenvaltioiden tai asetuksen (EU) N:o 575/2013 117 artiklan 2 kohdassa ja 118 artiklassa lueteltujen yhteisöjen liikkeeseen laskemiin rahoitusinstrumentteihin; b) tilanteeseen, jossa 3 artiklassa tarkoitettu yhteisö täyttää kaikki seuraavat edellytykset: i) se käyttää omaa pääomaansa osana kassanhallintaprosessejaan; ii) se yksinomaan omistaa, ostaa, myy tai muulla tavoin hankkii tai luovuttaa käteisvaroja tai muita rahavaroja. Muiden rahavarojen on oltava oman pääoman perusvaluutan määräisiä erittäin likvidejä sijoituksia, jotka voidaan muuntaa helposti tietyksi rahamääräksi, joihin liittyy vähäinen arvon muuttumisen riski, joiden maturiteetti on enintään 397 päivää ja joista saatava tuotto vastaa korkeintaan kolmen kuukauden korkealaatuisen valtion joukkolainan korkoa. 3. Edellä 1 kohdan b alakohdassa säädettyjä rajoituksia ei sovelleta direktiivissä 2011/61/EU ja sen täytäntöönpanosäädöksissä määriteltyihin suljettuihin ja vivuttamattomiin vaihtoehtoisiin sijoitusrahastoihin, kun ne ovat sijoittautuneet unioniin tai, jos ne eivät ole sijoittautuneet unioniin, kun niitä markkinoidaan unionissa direktiivin 2011/61/EU 35 tai 40 artiklan mukaisesti, eikä asetuksen (EU) N:o 345/2013 3 artiklan b alakohdassa määriteltyihin vaatimukset täyttäviin riskipääomarahastoihin, asetuksen (EU) N:o 346/2013 3 artiklan b alakohdassa määriteltyihin vaatimukset täyttäviin yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneisiin rahastoihin ja asetuksen (EU) N:o [XXX/XXXX] mukaisesti eurooppalaisiksi pitkäaikaissijoitusrahastoiksi hyväksyttyihin vaihtoehtoisiin sijoitusrahastoihin. 4. Kunkin 3 artiklassa tarkoitetun yhteisön ylimmän hallintoelimen on varmistettava, että 1 kohdassa säädettyjä vaatimuksia noudatetaan. 5. Edellä olevia 1–4 kohdan vaatimuksia sovelletaan [julkaisutoimisto lisää tarkan päivämäärän, joka on 18 kuukauden kuluttua asetuksen julkaisemisesta]. 6. Siirretään komissiolle valta antaa 36 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä seuraavien rahoitusinstrumenttien vapauttamiseksi 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta kiellosta: a) kolmansien maiden liikkeeseen laskemat, muut kuin 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetut rahoitusinstrumentit, jos kyseiset kolmannet maat soveltavat vähintään unionissa sovellettavia valvonta- ja sääntelyjärjestelyjä vastaavia järjestelyjä ja jos kyseisiin rahoitusinstrumentteihin liittyviin saamisiin sovelletaan 0 prosentin riskipainoa asetuksen (EU) N:o 575/2013 115 artiklan mukaisesti; b) jäsenvaltioiden aluehallintojen liikkeeseen laskemat rahoitusinstrumentit, joihin liittyviin saamisiin sovelletaan 0 prosentin riskipainoa asetuksen (EU) N:o 575/2013 115 artiklan mukaisesti. 7 artikla Palkitsemista koskevat säännöt Edellä 3 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen palkitsemisjärjestelmä on suunniteltava ja pantava täytäntöön siten, ettei sillä suoraan tai välillisesti kannusteta ketään henkilöstön jäsentä suorittamaan 6 artiklan 1 kohdassa kiellettyjä toimintoja eikä palkita ketään henkilöstön jäsentä tällaisten toimintojen suorittamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivissä 2013/36/EU vahvistettujen palkitsemissääntöjen soveltamista. III luku Tiettyjen kaupankäyntitoimintojen eriyttäminen 8 artikla Soveltamisalaan kuuluvat toiminnot 1. Sovellettaessa tätä lukua kaupankäyntitoimintoihin kuuluvat muut toiminnot kuin seuraavat: a) sellaisten talletusten vastaanottaminen, jotka kuuluvat talletussuojajärjestelmän piiriin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/19/EY[40] mukaisesti; b) luotonanto, johon sisältyvät kulutusluotot, kiinnitysluotot, myyntilaskujen rahoitus takautumisoikeuksin ja ilman takautumisoikeutta (factoring) ja kauppatapahtumien rahoitus (mukaan luettuna forfeiting-rahoitus); c) rahoitusleasing; d) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/64/EY[41] 4 artiklan 3 kohdassa määritellyt maksupalvelut; e) muiden maksuvälineiden (esimerkiksi matkasekit ja pankkivekselit) liikkeeseenlasku ja hoitaminen siltä osin kuin tällainen toiminta ei kuulu d alakohdan soveltamisalaan; f) välitystoiminta rahamarkkinoilla, arvopaperisäilytys ja -hoito; g) luottotietopalvelut; h) säilytyspalvelut; i) sähköisen rahan liikkeeseenlasku. 2. Tämän luvun vaatimuksia ei sovelleta jäsenvaltioiden tai asetuksen (EU) N:o 575/2013 117 artiklan 2 kohdassa ja 118 artiklassa lueteltujen yhteisöjen liikkeeseen laskemien rahoitusinstrumenttien ostoon tai myyntiin. 3. Siirretään komissiolle valta antaa 35 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä seuraavien rahoitusinstrumenttien vapauttamiseksi vaatimuksista: a) kolmansien maiden liikkeeseen laskemat, muut kuin 2 kohdassa tarkoitetut rahoitusinstrumentit, jos kyseiset kolmannet maat soveltavat vähintään unionissa sovellettavia valvonta- ja sääntelyjärjestelyjä vastaavia järjestelyjä ja jos kyseisiin rahoitusinstrumentteihin liittyviin saamisiin sovelletaan 0 prosentin riskipainoa asetuksen (EU) N:o 575/2013 115 artiklan mukaisesti; b) jäsenvaltioiden aluehallintojen liikkeeseen laskemat rahoitusinstrumentit, joihin liittyviin saamisiin sovelletaan 0 prosentin riskipainoa asetuksen (EU) N:o 575/2013 115 artiklan mukaisesti. 9 artikla Velvollisuus arvioida toimintoja 1. Toimivaltaisen viranomaisen on arvioitava seuraavien yhteisöjen kaupankäyntitoimintoja, erityisesti markkinatakauksia, sijoituksia arvopaperistamiseen ja arvopaperistamisen järjestäjänä toimimista sekä johdannaiskauppaa muilla kuin 11 ja 12 artiklan nojalla sallituilla johdannaisilla: a) unioniin sijoittautuneet perusluottolaitokset, jotka eivät ole emoyrityksiä eivätkä tytäryrityksiä, mukaan luettuina kaikki niiden sivuliikkeet niiden sijaintipaikasta riippumatta; b) EU-emoyritykset, mukaan luettuina kaikki sivuliikkeet ja tytäryritykset niiden sijaintipaikasta riippumatta, jos yksi konserniin kuuluvista yhteisöistä on unioniin sijoittautunut perusluottolaitos; c) kolmansiin maihin sijoittautuneiden luottolaitosten EU-sivuliikkeet. 2. Suorittaessaan 1 kohdassa tarkoitettua arviointia toimivaltaisen viranomaisen on käytettävä seuraavia parametreja: a) kaupankäyntitarkoituksessa pidettävien rahoitusvarojen suhteellinen suuruus, jota mitataan jakamalla kyseiset rahoitusvarat kokonaisvaroilla; b) kaupankäyntitarkoituksessa pidettäviin rahoitusvaroihin liittyvä velkaantuneisuus, jota mitataan jakamalla kyseiset rahoitusvarat rajoituksettomilla ensisijaisilla omilla varoilla; c) vastapuoliluottoriskin suhteellinen merkitys, jota mitataan jakamalla johdannaisten käypä arvo yhteenlasketuilla kaupankäyntitarkoituksessa pidettävillä rahoitusvaroilla; d) kaupankäyntitarkoituksessa pidettävien johdannaisten suhteellinen monimutkaisuus, jota mitataan jakamalla kaupankäyntitarkoituksessa pidettävät tason 2 ja 3 johdannaiset kaupankäyntitarkoituksessa pidettävillä johdannaisilla ja kaupankäyntitarkoituksessa pidettävillä rahoitusvaroilla; e) kaupankäynnin tuottoihin perustuva suhteellinen kannattavuus, jota mitataan jakamalla kaupankäynnin tuotot yhteenlasketuilla nettotuotoilla; f) markkinariskin suhteellinen merkitys, jota mitataan laskemalla kaupankäyntitarkoituksessa pidettävien rahoitusvarojen ja -velkojen välisen erotuksen absoluuttinen arvo ja jakamalla se kaupankäyntitarkoituksessa pidettävien rahoitusvarojen ja kaupankäyntitarkoituksessa pidettävien rahoitusvelkojen välisellä yksinkertaisella keskiarvolla; g) keskinäiset kytkökset, joita mitataan direktiivin 2013/36/EU 131 artiklan 18 kohdassa tarkoitetulla menetelmällä; h) luotto- ja likviditeettiriski, jotka aiheutuvat perusluottolaitoksen antamista sitoumuksista ja takauksista. 3. Toimivaltaisen viranomaisen on saatava arviointinsa valmiiksi viimeistään [julkaisutoimisto lisää päivämäärän, joka on 18 kuukauden kuluttua asetuksen julkaisemisesta] ja tehtävä sen jälkeen arviointeja säännöllisesti ja vähintään kerran vuodessa. 4. EPV laatii teknisten sääntelystandardien luonnokset, joissa täsmennetään, miten parametrit mitataan, ja esitetään tarvittaessa yksityiskohtaiset tiedot 2 kohdassa tarkoitetuista parametreista ja niiden mittaamisesta käyttämällä valvontatietoja. Lisäksi teknisten sääntelystandardien luonnoksissa esitetään toimivaltaiselle viranomaiselle menetelmä, jolla parametreja voidaan mitata ja soveltaa yhdenmukaisesti. EPV toimittaa nämä teknisten sääntelystandardien luonnokset komissiolle viimeistään [julkaisutoimisto lisää päivämäärän, joka on 1 kuukausi asetuksen julkaisemisesta]. Siirretään komissiolle valta antaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut tekniset sääntelystandardit asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklan mukaisesti. 10 artikla Toimivaltaisen viranomaisen valta vaatia, ettei perusluottolaitos harjoita tiettyjä toimintoja 1. Jos toimivaltainen viranomainen toteaa 9 artiklan 1 kohdan tarkoitetun arvioinnin perusteella, että 9 artiklan 2 kohdan a–h alakohdassa tarkoitettuihin parametreihin liittyvät ja 5 kohdassa tarkoitetussa delegoidussa säädöksessä määritetyt rajat ja edellytykset täyttyvät, ja katsoo sen vuoksi, että perusluottolaitoksen rahoitusvakauteen tai unionin koko rahoitusjärjestelmään kohdistuu uhka ottaen huomioon 1 artiklassa tarkoitetut tavoitteet, sen on viimeistään kahden kuukauden kuluttua arvioinnin valmistumisesta käynnistettävä menettely, joka johtaa 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuun päätökseen. 2. Jos 1 kohdassa tarkoitetut rajat ja edellytykset eivät täyty, toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin käynnistää menettelyn, joka johtaa 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettuun päätökseen, jos se toteaa 9 artiklan 1 kohdan tarkoitetun arvioinnin perusteella, että perusluottolaitoksen harjoittama kaupankäyntitoiminto, lukuun ottamatta johdannaiskauppaa muilla kuin 11 ja 12 artiklan nojalla sallituilla johdannaisilla, uhkaa perusluottolaitoksen rahoitusvakautta tai unionin koko rahoitusjärjestelmää ottaen huomioon 1 artiklassa tarkoitetut tavoitteet. 3. Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava 1 tai 2 kohdassa tarkoitetuista päätelmistään perusluottolaitokselle ja annettava sille mahdollisuus esittää kirjallisia huomautuksia kahden kuukauden kuluessa ilmoituksen päivämäärästä. Jollei perusluottolaitos osoita ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun määräajan kuluessa toimivaltaista viranomaista tyydyttävällä tavalla, että päätelmään johtaneet syyt eivät ole perusteltuja, toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä päätös, joka osoitetaan perusluottolaitokselle ja jossa vaaditaan, ettei se harjoita kyseisissä päätelmissä yksilöityjä kaupankäyntitoimintoja. Toimivaltaisen viranomaisen on perusteltava ja julkistettava päätöksensä. Jos toimivaltainen viranomainen 1 kohtaa sovellettaessa päättää antaa perusluottolaitoksen harjoittaa kyseisiä kaupankäyntitoimintoja, sen on myös perusteltava ja julkistettava päätöksensä. Jos toimivaltainen viranomainen 2 kohtaa sovellettaessa päättää antaa perusluottolaitoksen harjoittaa kaupankäyntitoimintoja, sen on tehtävä asiasta päätös, joka osoitetaan perusluottolaitokselle. Ennen kuin toimivaltainen viranomainen tekee tässä kohdassa tarkoitetun päätöksen, sen on kuultava EPV:tä suunnittelemansa päätöksen perusteista ja päätöksen mahdollisia vaikutuksista unionin rahoitusvakauteen ja sisämarkkinoiden toimintaan. Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava EPV:lle myös lopullisesta päätöksestään. Toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä lopullinen päätöksensä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut kirjalliset huomautukset. 4. Toimivaltaisen viranomaisen on tarkasteltava 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja päätöksiä uudelleen viiden vuoden välein. 5. Komissio antaa [julkaisutoimisto lisää tarkan päivämäärän, joka on kuuden kuukauden kuluttua tämän asetuksen julkaisemisesta] 35 artiklan mukaisesti delegoidut säädökset, joissa a) määritetään parametrien osalta a) kullekin 9 artiklan 1 kohdan a–h alakohdassa säädetylle parametrille merkityksellinen raja, jonka ylittyessä kyseisen kaupankäyntitoiminnon riskitasoa pidetään yksinään merkittävänä; b) edellytykset, mukaan luettuna se, kuinka monien kyseisistä parametreista ja minä yhdistelmänä niiden on ylitettävä rajansa, jotta toimivaltainen viranomainen käynnistäisi 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn. c) Edellä ii alakohdassa tarkoitettujen edellytysten määrityksessä on ilmoitettava myös kyseisen kaupankäyntitoiminnon merkittävä kokonaisriski, joka aiheutuu, kun useat parametrit ovat ylittäneet i alakohdassa tarkoitetut merkitykselliset rajat; b) täsmennetään, minkätyyppisen arvopaperistamisen ei katsota uhkaavan perusluottolaitoksen rahoitusvakautta tai unionin koko rahoitusjärjestelmää kunkin seuraavan näkökohdan osalta: i) rakenteelliset tekijät, kuten rakenteeseen sisältyvä maturiteettitransformaatio ja rakenteen yksinkertaisuus; ii) kohde-etuuksien laatu ja niihin liittyvien vakuuksien ominaisuudet; iii) arvopaperistamisen ja sen kohde-etuuksien listaus- ja läpinäkyvyysominaisuudet; iv) merkintäsitoumusprosessin tehokkuus ja laatu. 11 artikla Oman riskin vakaa hallinta 1. Perusluottolaitos, josta on tehty 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu päätös, voi harjoittaa kaupankäyntitoimintoja, jos niiden ainoana tarkoituksena on perusluottolaitoksen pääoman, likviditeetin ja rahoituksen vakaa hoito. Pääomansa, likviditeettinsä ja rahoituksensa vakaan hoidon yhteydessä perusluottolaitos saa käyttää taseensa kokonaisriskiltä suojautumiseen ainoastaan korko-, valuutta- ja luottojohdannaisia, jotka soveltuvat keskusvastapuolimääritykseen. Perusluottolaitoksen on osoitettava toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle, että suojaustoiminto on suunniteltu vähentämään perusluottolaitoksen yksittäisten positioiden tai kokonaispositioiden tiettyjä tunnistettavissa olevia riskejä ja että ne vähentävät niitä todistettavasti tai lieventävät niitä merkittävästi. 2. Rajoittamatta direktiivissä 2013/36/EU vahvistettujen palkitsemissääntöjen soveltamista, suojaustoimintoihin osallistuvaan luottolaitoksen henkilöstöön sovellettavassa palkitsemisjärjestelmässä on a) pyrittävä estämään residuaaliset tai salassa omaan lukuun tapahtuvat kaupankäyntitoiminnot, jotka on naamioitu riskienhallinnaksi tai muulla tavoin; b) otettava huomioon perusluottolaitoksen oikeutetut suojaustavoitteet yhtenä kokonaisuutena ja varmistettava, että myönnettävät palkkiot eivät määräydy suoraan tällaisten toimintojen tuottaman voiton perusteella vaan että niissä otetaan huomioon, miten tehokkaasti toiminnoilla yleisesti katsoen vähennetään tai lievennetään riskejä. Ylimmän hallintoelimen on varmistettava, että perusluottolaitoksen palkitsemisjärjestelmä on ensimmäisen alakohdan säännösten mukainen, ja otettava tällöin huomioon riskikomitean lausunto, jos tällainen komitea on perustettu direktiivin 2013/36/EU 76 artiklan 3 kohdan mukaisesti. 3. Siirretään komissiolle valta antaa tämän asetuksen 35 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä 1 kohdassa tarkoitettujen rahoitusinstrumenttien täydentämiseksi muilla rahoitusinstrumenteilla, myös muuntyyppisillä johdannaisilla, ja erityisesti niillä, jotka kuuluvat Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012[42] 11 artiklassa säädettyjen velvoitteiden piiriin, jotta voidaan ottaa huomioon rahoitusinstrumentit, joilla on sama vaikutus rahoitusvakauteen kuin 1 kohdassa mainituilla rahoitusinstrumenteilla pääoman, likviditeetin ja rahoituksen vakaan hoidon kannalta. 12 artikla Riskienhallintapalvelujen tarjoaminen asiakkaille 1. Perusluottolaitos, josta on tehty 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu päätös, saa myydä keskusvastapuolimääritykseen soveltuvia korko-, valuutta-, luotto-, päästöoikeus- ja hyödykejohdannaisia sekä päästöoikeuksia finanssialan ulkopuolisille asiakkailleen, 5 artiklan 19 kohdan ensimmäisessä ja kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetuille finanssiyhteisöille, vakuutusyrityksille ja ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoaville laitoksille, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) myynnin ainoana tarkoituksena on korko-, valuutta-, luotto-, hyödyke- tai päästöoikeusriskiltä suojautuminen; b) johdannaisista ja päästöoikeuksista aiheutuvaa positioriskiä koskevat luottolaitoksen omien varojen vaatimukset eivät ylitä sen kokonaisriskin pääomavaatimuksen osuutta, joka määritetään komission delegoidussa säädöksessä 2 kohdan mukaisesti. Jos b alakohdan vaatimus ei täyty, luottolaitos ei saa myydä johdannaisia ja päästöoikeuksia eikä merkitä niitä taseeseensa. 2. Siirretään komissiolle valta antaa 35 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joissa a) annetaan mahdollisuus myydä muita kuin 1 kohdassa mainittuja rahoitusinstrumentteja ja erityisesti asetuksen (EU) N:o 648/2012 11 artiklassa säädettyjen velvoitteiden piiriin kuuluvia rahoitusinstrumentteja tämän artiklan 1 kohdassa lueteltujen tyyppisille asiakkaille riskiltä suojautumista varten; b) määritetään perusluottolaitoksen omien varojen vaatimusten osuus, jonka ylittyessä tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja johdannaisia ja päästöoikeuksia ei saa myydä eikä merkitä perusluottolaitoksen taseeseen. 13 artikla Erillisiä konserniin kuuluvia yhteisöjä koskevat säännöt 1. Jos toimivaltainen viranomainen on 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti tehnyt päätöksen siitä, että perusluottolaitos ei saa harjoittaa tiettyjä kaupankäyntitoimintoja, ja jos kyseinen perusluottolaitos kuuluu konserniin, eriytettäviä kaupankäyntitoimintoja saa harjoittaa ainoastaan sellainen konserniin kuuluva yhteisö, joka on oikeudellisesti, taloudellisesti ja toiminnallisesti erillinen (”kaupankäyntiyhteisö”) perusluottolaitoksesta. 2. Jos 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhteisö on omasta aloitteestaan päättänyt eriyttää 9 artiklan soveltamisalaan kuuluvat kaupankäyntitoiminnot perusluottolaitoksesta ja saanut eriyttämissuunnitelmalleen hyväksynnän 18 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti, eriytettyihin yhteisöihin sovelletaan tämän artiklan 3–13 kohtaa, 14–17 artiklaa ja 20 artiklaa. 3. EU-emoyrityksen on varmistettava, että konserni, johon kuuluu perusluottolaitoksia ja kaupankäyntiyhteisöjä, strukturoidaan siten, että alakonsolidointiryhmän tasolla luodaan kaksi erillistä alakonsernia, joista ainoastaan toiseen kuuluu perusluottolaitoksia. 4. Perusluottolaitoksen EU-emoyrityksen on varmistettava tarpeen mukaan, että perusluottolaitos voi jatkaa toimintaansa, vaikka kaupankäyntiyhteisöstä tulisi maksukyvytön. 5. Perusluottolaitoksella ei saa olla hallussaan pääomainstrumentteja tai äänioikeuksia kaupankäyntiyhteisössä. Sen estämättä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia, että perusluottolaitoksilla, jotka täyttävät asetuksen (EU) N:o 575/2013 49 artiklan 3 kohdan a tai b alakohdan vaatimukset, on hallussaan pääomainstrumentteja tai äänioikeuksia kaupankäyntiyhteisössä, jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että pääomainstrumenttien tai äänioikeuksien hallussapito on konsernin toiminnan kannalta välttämätöntä ja että perusluottolaitos on toteuttanut riittävät toimenpiteet lieventääkseen merkityksellisiä riskejä asianmukaisesti. Perusluottolaitokselle, joka ei ole keskusluottolaitos eikä alueellinen luottolaitos, ei saa missään tapauksessa antaa lupaa pitää suoraan hallussaan pääomainstrumentteja tai äänioikeuksia missään kaupankäyntiyhteisössä. Toimivaltaisen viranomaisen on kuultava EPV:tä ennen kuin se tekee tämän kohdan mukaisen päätöksen. Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava päätöksestään EPV:lle. EPV julkaisee luettelon laitoksista, joihin on sovellettu tätä kohtaa. 6. Perusluottolaitoksen ja kaupankäyntiyhteisön on laskettava liikkeeseen omat velkainstrumenttinsa yksilöllisesti tai alakonsolidointiryhmän