Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö" CdR 134/96 fin



Virallinen lehti nro C 034 , 03/02/1997 s. 0022



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö" (97/C 34/05) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle aiheesta "Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö" KOM(95) 509 lopull., ottaa huomioon komission päätöksen 17. tammikuuta 1996 pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon päätöksensä 17. tammikuuta 1996 antaa tämän lausunnon valmisteleminen valiokunta 5:lle "Maankäytön suunnittelu Ympäristö Energia" yhteistyössä valiokuntien 1, 2 ja 8 kanssa, ottaa huomioon valiokunta 5:n kesäkuun 27. päivänä 1996 hyväksymän lausunnon, jonka esittelijänä oli Christos Paléológos ja apulaisesittelijänä Michel Lafay (CdR 134/96 rev. 2), hyväksyi 18. ja 19. syyskuuta 1996 pitämässään 14. täysistunnossa (syyskuun 19. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto Komission ehdotuksessa tiedonannoksi neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle aiheesta "Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö" tutkitaan yhteenkuuluvuuden ja ympäristöpolitiikan keskinäistä suhdetta ja selvitetään vaihtoehtoja yhteistyön lisäämiseksi yhteenkuuluvuuden ja ympäristöpolitiikan alalla rakennerahastojen ohjelmia toteutettaessa ja koheesiorahaston toiminnassa. Tiedonanto perustuu yhteisön ympäristöpolitiikkaan sellaisena kuin se määritellään seuraavissa asiakirjoissa: Euroopan yhtenäisasiakirja ja Euroopan unionin perustamissopimus (2 artiklan ja 130 r artiklan 2 kohdan määräykset), yhteisön ympäristöohjelma "Kohti kestävää kehitystä", rakennerahastojen vuonna 1993 tarkistetut säännöt, koheesiorahaston säännöt. 2. Yleistä 2.1. Ympäristönsuojelun alalla voidaan todeta tapahtuneen aikaisempaan verrattuna edistystä, joka ilmenee sekä rakennerahastojen ja muiden rahoitusvälineiden säännöistä ja toimista että yhteisön uusista, jäsenvaltioiden kanssa yhteisesti sovituista tukikehyksistä (vuosiksi 1994 1999). 2.2. Alueiden komitea katsoo, että ympäristönsuojelu ja ympäristön tilan parantaminen sekä eri alueiden välisten ympäristönsuojelullisten erojen kaventaminen ovat ehdoton edellytys koheesiopolitiikan onnistumiselle. 2.3. Alueiden komitea uskoo myös, että kestävään kehitykseen perustuva ratkaisu on ainoa mahdollinen tänä päivänä, mutta suuret alueelliset kehityserot jarruttavat sen toteutumista. Käsitteellä "kestävä kehitys" tarkoitetaan kehitysmallia, joka ottaa huomioon ja hyödyntää kunkin alueen erityiset morfologiset, kulttuuri- ja ympäristöpiirteet, tuotantorakenteen, historiallisen perinnön, luonnonvarat ja henkilöstöresurssit. 2.4. Komissio paljastaa tiedonannossaan puutteita tähän asti noudatetussa käytännössä ja ilmoittaa pyrkivänsä kyseisten puutteiden korjaamiseen. Alueiden komitea katsoo kuitenkin, että menettelytavoille on asetettava konkreettisia erityisvelvoitteita, jotta Euroopan unionin ympäristöpolitiikka olisi tuloksellista. 2.5. Koheesiorahastosta rahoitettujen ympäristöhankkeiden määrä pysyy yleensä alhaisena. Alueiden komitea ihmettelee, riittävätkö ympäristöasioiden hoitoon kaiken kaikkiaan osoitetut varat tasoittamaan alueellisia eroja. Ympäristönsuojelu samoin kuin taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus liittyvät hyvin läheisesti varojen siirtoon epäsuotuisessa asemassa oleville alueille. Alueiden komitea yhtyy Euroopan parlamentin ongelmanasetteluun sellaisena kuin se on esitetty päätöslauselmassa A4-0126/95. Kysymys on toisin sanoen siitä, riittävätkö koheesiorahastoon tulo- ja menoarviosta osoitetut määrärahat auttamaan jäsenvaltioita täyttämään lähentymisehdot. 2.6. Tähänastisen politiikan tuloksien arvioimiseksi nykyistä paremmin tulisi ottaa huomioon sekä yhteisöaloitteiden ja muiden yhteisöohjelmien (esim. rahoitusväline Lifen) puitteissa toteutetut varsinaiset ympäristönsuojelutoimet että välillisesti ympäristöön myönteisesti vaikuttavat toimet. 2.7. Alueiden komitean mielestä komission on huolehdittava siitä, että kaikki jäsenvaltiot täyttävät yhteisön ympäristöpolitiikan mukaiset velvoitteensa myös rakenne- ja koheesiorahastoon kuuluvien rahoitustoimien osalta. Kuten alueiden komitea on korostanut aikaisemmassa lausunnossaan (), alueelliset erot eivät ole hyväksyttäviä ympäristönsuojelussa. Läheisyysperiaatteen soveltamisen ei pidä missään tapauksessa johtaa tulkintoihin, jotka heikentävät yhteisön ympäristötoimia. Toisaalta alueiden komitea tähdentää, että ympäristöalan säännöstön tulee olla vähimmäissäännöstö, jotta jäsenvaltiot ja alueet voivat määrätä yhteisön säännöstöä tiukemmat standardit paikallisten erityistekijöiden niin vaatiessa. 2.8. Koska paikallistasolla tehdään monet tärkeät päätökset, jotka koskevat ympäristöä sekä rakennerahastojen kehysohjelman 4 artiklasta juontuvia velvoitteita (), alueiden komitea muistuttaa, että asianomaisia paikallisviranomaisia tulee pitää kolmantena osapuolena, joka yhdessä hallituksen ja Euroopan unionin kanssa suunnittelee ja toteuttaa yhteenkuuluvuus- ja ympäristöpolitiikkaa. Valitettavasti tiedonannossa jätetään huomiotta tarve parantaa paikallis- ja alueviranomaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekoon. 2.9. Alueiden komitea katsoo, että yhteenkuuluvuuspolitiikan onnistumiseksi ympäristöpolitiikan ja rakennepolitiikan kohdistamista on tarkennettava niin, että erityisen epäsuotuisassa asemassa olevilla alueilla ympäristön jatkuva rappioituminen pysähtyy. 3. Erityistä 3.1. Alueellisesta kehityksestä ja ympäristöstä 3.1.1. Alueiden komitea toteaa, että Euroopan laajuisiin verkkoihin liittyvien suurien liikennehankkeiden ulkoisista ympäristöllisistä ja taloudellis-yhteiskunnallisista seurannaisvaikutuksista ei ole tarkkaa selvitystä. On todennäköistä, että kyseiset hankkeet aiheuttavat huomattavia jännitteitä ja hajauttavat kyseisten alueiden taloudellista rakennetta, mistä seuraa työllisyys- ja väestömuutoksia sekä toissijaisesti myös ympäristövaikutuksia. 3.1.2. Koska ympäristö on hyvin tärkeä tekijä alueellisen kehityksen kannalta, kuten komission tiedonannossa osoitetaan, on ilahduttavaa todeta, että siinä katsotaan kehitystä ja työllisyyttä koskevien paikallisaloitteiden ansaitsevan erityistä tukea. Ympäristöulottuvuuden huomioon ottaminen niissä tulee kuitenkin varmistaa. 3.1.3. Luonnonvarojen käyttö on todella tärkeä kysymys, minkä takia unionin politiikan päälinjat on täsmennettävä. Eri jäsenvaltioissa ja alueilla vallitsevat erilaiset ympäristöolot, jotka rajoittavat kehitysmahdollisuuksia ja edellyttävät luonnonvarojen käytön erityissuunnittelua. 3.1.4. Ympäristöala voi todella tarjota uusia työpaikkoja. Näissä puitteissa erityistä painoa tulee antaa kehitystä ja työllisyyttä koskeville paikallisaloitteille. Komission tiedonanto aiheesta "Eurooppalainen strategia kehitystä ja työllisyyttä koskevien paikallisaloitteiden rohkaisemiseksi" kartoittaa näiden aloitteiden kohtaamat esteet samoin kuin niiden tukemistavat. 3.1.5. Alueiden komitea uskoo, että työntekijöiden edustajille, ts. ammattiyhdistyksille ja ammattiliitoille sekä työnantajajärjestöjen ja yritysten edustajille tulee yhteistoiminnan vahvistamiseksi tiedottaa ympäristöalan tarjoamista työllistämismahdollisuuksista. 3.1.6. On tähdennettävä, että ympäristöalalla on esim. valvontatehtävissä työpaikkoja, jotka eivät ole välittömästi tuottavia. On siis ilmeistä, että paikallisviranomaiset eivät voi yksin vastata kustannuksista, jotka johtuvat uusien työpaikkojen luomisesta ympäristöalalle. 3.2. Yhteenkuuluvuuspolitiikka kestävän kehityksen toteuttamismahdollisuutena 3.2.1. Epäsuotuisessa asemassa olevien alueiden hallintoyksiköiden ja yritysten tilanteen parantaminen niin, että ne selviytyvät ympäristöongelmista nykyistä tuloksellisemmin, on hyvin tärkeä asia. Erityistä merkitystä on hallintoyksiköiden vahvistamisella, sillä tuloksena sekä yksityisten että julkisten sijoitusten valvonnan paraneminen. 3.2.2. On totta, että rakennerahastojen tulo- ja menoarvio on kasvanut ja ympäristöalan sijoitusten määrärahat ovat lisääntyneet vastaavasti. Kuitenkin rakennerahastojen tulo- ja menoarvion se osuus, joka on osoitettu välittömiin ympäristösijoituksiin, on kasvanut vain vähän. Myöskään yhteisöaloitteiden vihreässä kirjassa ei mainita ympäristöasioita käsiteltäessä yhtään viidestä tavoitteesta, vaikka ympäristöulottuvuus kulkee vaakatasossa läpi aloitteiden. 3.2.3. Olisi tärkeää, että hankkeet ja toimet, joilla on välillisiä ympäristövaikutuksia, kuuluisivat rahastojen tukitoimien vaikutusta koskevien tutkimusten piiriin. Tämänkaltaisten tietojen puuttuminen tekee mahdottomaksi yhteisön ympäristöpolitiikan arvioinnin ja sen toimeenpanon seurannan. 3.2.4. Tähänastinen ohjelmien ympäristöriskien arviointi ei ole riittävä. Sama koskee ympäristövaikutusten osoittimia ja ympäristörasitusten mittausmenetelmiä. Toteuttamisvaiheessa ja jälkiarvioinnissa käytetyistä menetelmistä ja arviointiperusteista puuttuu yhteismitallisuutta ja täsmällisyyttä. Ympäristöalan asiantuntijatahojen tulisi saada vaikuttaa ratkaisevasti arviointiin, mutta tähän mennessä niiden osuus ja keinot ovat olleet vähäiset. 3.2.5. Alueiden komitea on aikaisemmassa, neuvoston direktiivin 85/337/ETY () tarkistamista koskevassa lausunnossaan ilmaissut kantansa ympäristövaikutusten arviointiin. Sellaisten perusteiden käyttöönotto, joiden avulla arvioidaan investointien vaikutusta kestävään talous-, ympäristö- ja kulttuurikehitykseen, vahvistaa koheesiopolitiikkaa ja tukee samalla seurantaryhmiä hankkeiden valinnassa. 3.3. "Vaihtoehtoja tulevaisuutta varten" 3.3.1. Koheesiorahastolle asetetaan tavoitteeksi 50/50 %:n jako liikenteen perusrakennehankkeiden ja ympäristöhankkeiden välillä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi komissio kehottaa omaksumaan joustavan lähestymistavan ottaen huomioon jokaisen yksityistapauksen erityispiirteet sitoutumatta kuitenkaan siihen, missä määrin ja milloin saavutetaan tasapaino rahaston varojen jaossa. Päinvastoin kuin tiedonannossa esitetään, liikennehankkeita saatetaan ulottaa myös ympäristöalalle sikäli kuin hankkeen toteuttaminen antaa vastauksen tiettyyn ympäristöongelmaan. 3.3.2. Komission tiedonannossa mainitaan, että kokeiluluonteisten ympäristöhankkeiden rahoitus perustuu EAKR:n sääntöjen 10 artiklaan, ESR:n sääntöjen 6 artiklaan, EMOTR:n sääntöjen 8 artiklaan ja Lifen sääntöjen 4 artiklaan. Tutkittaessa esim. EAKR:n sääntöjen 10 artiklan mukaista talousarviota havaitaan kuitenkin, että neljään jaksolle 1995 1999 valittuun aiheeseen ei sisälly yhtään aihetta, joka viittaisi kestävään kehitykseen. Vaakatason lähentymistapa kestävään kehitykseen (jonka mukaan kaikissa toimissa täytyy ottaa huomioon ympäristön parantaminen ja varojen rationaalinen hyödyntäminen) ei estä kestävän kehityksen erikoisaiheiden mukaanottamista näiden momenttien talousarvioon. Rakennerahastoista myönnettyjen tukiosuuksien suuruuden määrittely hankkeiden ympäristövaikutuksen perusteella on tuloksellinen keino edistää sijoituksia ympäristöalalle. 3.3.3. Ohjelmien seuranta ja arviointi (etu- ja jälkikäteen) on tärkeää kestävän kehityksen ja yhteenkuuluvuuspolitiikan kannalta. Ympäristöllisen laadun arvioinnissa olisi mahdollista tähdentää ympäristövaikutuksia jo hyväksyttyjen ohjelmien osalta ennen kuin niiden toteuttaminen on edennyt niin pitkälle, että niiden aiheuttamat haitat eivät ole korjattavissa. Jäsenvaltioiden ja alueiden välisessä välttämättömässä yhteistyössä ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi ja ympäristövaikutusten arvioinnin parantamiseksi tulee ottaa huomioon kunkin jäsenvaltion ja alueen erityisolosuhteet. Monilla alueilla ilmenevä perusheikkous on ympäristötietojen puuttuminen. Mikäli lähtötilanne ei ole tiedossa, on hyvin vaikea asettaa ympäristötavoitteita. Ympäristön arvioinnin yhteisen metodologian puuttuminen rakennerahastojen rahoittamista sekä alueellisista että alakohtaisista ohjelmista on vakava ongelma sekä valinnan että arvioinnin tasolla. Hallintovirastojen toimintakyvyn tehostamiseksi ympäristökysymysten käsittelyssä voitaisiin ympäristövirkamiehille järjestää seminaareja ja erityisohjelmia heidän perehdyttämisekseen kokemustenvaihtoverkkoihin ja ympäristöarvioinnin menetelmiin. 3.3.4. Alueiden komitea on ilmaissut mielipiteenään, että direktiivin 85/337/ETY täydentäminen on aivan välttämätöntä. Muutoksen tulisi olla sensuuntainen, että sitä sovellettaisiin yhtenäisesti, se liittyisi saumattomasti hallintomenettelyihin ja se yhdenmukaistettaisiin kahden muun, samanlaisia tai samantapaisia hankkeita säätelevän direktiivin kanssa. Samalla tutkittaisiin, olisiko välttämätöntä määrätä erityiset suojelutasovaatimukset, ja rajoitettaisiin direktiivin soveltaminen hankkeisiin, joilla on huomattavia ympäristövaikutuksia. 3.3.5. Rakennerahastojen toimintaa nykyisin säätelevät rahoituskriteerit edellyttävät, että tukiohjelma vaikuttaa välittömästi taloudelliseen kehitykseen, ja haittaavat siten monissa tapauksissa ohjelma-asiakirjoissa asetettujen ympäristötavoitteiden toteutumista. Kestävän kehityksen selkeiden osoittimien puuttuminen on lisäeste selektiivisyyden ja valinnan objektiivisten perusteiden määrittelylle. 3.3.6. Kansalaisten ympäristöjärjestöt voivat auttaa huomattavasti sekä ympäristövaikutusten arvioinnissa että ympäristön tilaa koskevien tietojen hankkimisessa. Kuitenkin näiden järjestöjen osallistuminen yhteisörahastojen toimintaan alueellisella ja paikallisella tasolla vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden kesken. 4. Päätelmät 4.1. Alueiden komitea yhtyy näkemykseen, että ympäristöulottuvuutta on voimistettava talousarviota toteutettaessa. 4.2. Rakennerahastojen ja koheesiorahaston osalta alueiden komitea katsoo, että etusijalle on asettava ympäristöllisen taitotiedon kehittäminen ja siirtäminen sekä ohjelmien suunnitteluun, valintaan, seurantaan ja arviointiin liittyvien hallintorakenteiden parantaminen. Alueiden komitean mielestä ympäristönsuojelun tulee olla poliittinen valinta. Luonnonvarojen ja ympäristöön kohdistuvien toimien seurannaisvaikutusten taloudellinen arviointi auttaa kuitenkin ymmärtämään paremmin talouskehityksen ja ympäristön laadun välisiä syysuhteita. 4.3. Alueiden komitea katsoo, että vaaleilla valittujen paikallis- ja aluehallinnon jäsenten edustus päätettäessä rakennerahastojen ja koheesiorahaston varoin tuettavien ohjelmien valinnasta ja hallinnasta tulee varmistaa seurantaryhmien puitteissa. 4.4. Alueiden komitea kehottaa komissiota tukemaan entistä määrätietoisemmin sellaisia kansallisia politiikkoja, joiden nojalla pyritään hankkimaan kehitys- ja työllisyysaloitteille tukea erityisesti rakennerahastojen kautta; myös täydentäviä toimintalinjoja on tuettava komission tiedonannon KOM(95) 273 mukaisesti. Alueiden komitea tähdentää, että paikallisviranomaisia täytyy auttaa kestämään kustannukset uusien työpaikkojen muodostamisesta ympäristöalalle, erityisesti milloin nämä työpaikat eivät tuota välitöntä taloudellista hyötyä. 4.5. Alueiden komitea katsoo, että vaikeiden ilmasto-olojen sekä luonnonvarojen niukkuuden ja puuttumisen aiheuttamat ongelmat kuten eroosio, metsätuho, tulvat, kuivuus ym. tulee käsitellä sekä ennaltaehkäisyn että korvausten tasolla kokonaisvaltaisten ohjausjärjestelmien puitteissa, joita yhteisön tulee pitää ensisijaisina. 4.6. Alueiden komitea on samaa mieltä siitä, että koheesiorahastossa tulee pyrkiä 50/50 %:n jakoon liikenteen perusrakenteen ja ympäristöhankkeiden välillä; komitea kehottaa komissiota sisällyttämään tiedonantoon joko aikarajat tavoitteen saavuttamiselle tai velvoitteen jakaa hankkeet koheesiorahaston suunnitelmien puitteissa alusta alkaen 50/50-periaatteella. Mikäli ympäristöhankkeita koskevia tyydyttäviä ehdotuksia ei ole, rahaston vastaavat varat tulee jäädyttää ja siirtää seuraavalle kaudelle lisävaroiksi ympäristöhankkeisiin. Alueiden komitea katsoo, että rakennerahastojen ja koheesiorahaston välinen koordinaatio tulee toteuttaa välittömästi ympäristöarvioinnin ja -seurannan sekä valintaperusteiden osalta, jotta harjoitettaisiin yhtenäistä ja uskottavaa ympäristöpolitiikkaa. Alueiden komitea kehottaa komissiota tukemaan rakennerahastoista rahoitettujen alueellisten ja alakohtaisten ohjelmien ympäristövaikutuksen arviointimenetelmien kehittämistä. 4.7. Alueiden komitea katsoo, että hallintoyksiköiden tilanteen parantumista on seurattava erityisesti silloin, kun se vaikuttaa yhteisön varojen hyödyntämiseen tai yhteisön lainsäädännön soveltamiseen. 4.8. Alueiden komitea katsoo, että esimerkkitutkimukset ja kestävän kehityksen kokemusten vaihto toimivien käytäntöjen osalta tehostavat alueellisten ja paikallisten hallintorakenteiden kestävään kehitykseen tähtääviä pyrkimyksiä. EAKR:n sääntöjen 10 artiklaa, ESR:n sääntöjen 6 artiklaa, EMOTR:n sääntöjen 8 artiklaa ja Lifen sääntöjen 4 artiklaa vastaavissa budjettikohdissa tulee vahvistaa erityiset kestävän kehityksen perusteet. Alueiden komitea katsoo, että erityistä painoa tulee panna yhteisön tukitoimille ympäristön entiselleen palauttamiseksi ja saastumisen torjumiseksi. Esimerkkihankkeita ja -ohjelmia tulisi kehittää niin, että ne kattavat Ohjelma 21:n ja viidennen toimintaohjelman tavoitteet ja velvoittavat erityisesti paikallis- ja aluehallinnon yhteydessä toimivia ympäristökeskuksia, jotka toimivat yhteistyössä elinkeinoelämän ja kansalaisjärjestöjen kanssa. 4.9. Alueiden komitea katsoo, että ympäristövaikutuksen huomioon ottamisen helpottamiseksi yhteisön avustusosuuden määrittelyssä tulee rakennerahastojen sääntöjen seuraavassa tarkistuksessa lisätä puiteasetuksen 13 artiklan 1 kohdan luetteloon seuraava peruste: " toiminnan vaikutus kestävän kehityksen edistämiseen." 4.10. Alueiden komitea tukee komission pyrkimyksiä sellaisten hankkeiden nostamiseksi esiin ohjelma-asiakirjoista, joilla on välillisesti myönteisiä ympäristövaikutuksia. Alueiden komitea kehottaa komissiota tukemaan aluetasolla ympäristötilanteen tarkistamista ja määrittelyä koskevien tietojen kokoamista ja kirjaamista. Alueiden komitea katsoo, että nykyisten ohjelma-asiakirjojen kriittisen erittelyn tulee auttaa löytämään ohjelmien toteutusvaiheessa sovellettavat oikaisevat tekijät, jotta ympäristö kannalta päästäisiin parhaaseen mahdolliseen lopputulokseen. 4.11. Alueiden komitea katsoo, että komission tulee yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tukea asiantuntijaelinten aseman vahvistamista. Ympäristövirkamiehille järjestettävät seminaarit voisivat muodostaa osan kunkin jäsenvaltion ohjelmavelvoitteesta ja komission hyväksymät asiantuntijat voisivat toimia niiden vetäjinä. Alueiden komitea kehottaa komissiota myös huolehtimaan erityisohjelmista, joilla tuetaan jäsenmaiden ympäristöviranomaisia luomaan lähitulevaisuudessa kokemustenvaihtoverkkoja ja ympäristön tilan arviointimenetelmiä. 4.12. Alueiden komitea katsoo, että valintakelpoisuus- ja valintaperusteiden sekä ympäristövaikutusten arvioinnin ja kestävän kehityksen osoittimien määrääminen kuuluu komissiolle yhteistyössä jäsenvaltioiden ja alueiden kanssa. Alueiden komitea katsoo, että rakennerahastoista nykyisin myönnettävän tuen jakoperusteita tulee tarkistaa siten, että taataan rakennepoliittiset mahdollisuudet tukea kaikkia kestävän kehityksen kannalta välttämättömiä toimia. Ahtaiden taloudellisten tuottavuusperusteiden lisäksi on tarpeen soveltaa myös perusteita, jotka sallivat tässä mielessä rahoittaa esimerkiksi ympäristöä koskevien tietojen keruuta, korjaustoimia, luonnonsuojelusuunnitelmia jne. Alueiden komitea katsoo, että ennen kuin rakennerahastojen sääntöjä seuraavan kerran tarkistetaan, komission tulee luvata, että se ryhtyy konkreettisiin toimiin saadakseen paikallis- ja alueviranomaiset soveltamaan valintakelpoisuusperusteita, joissa otetaan huomioon hankkeiden vaikutus ympäristön laatuun ja kestävän kehityksen edistämiseen. Alueiden komitea katsoo, että ympäristön tilan nykyisiä arviointimenetelmiä ja ympäristövaikutusten arviointiosoittimia koskevan taitotiedon välittäminen valtioiden ja alueiden kesken tulee saattaa ohjelmissa kaavaillun teknisen avun piiriin. 4.13. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille ympäristönsuojelullisten kansalaisjärjestöjen kannustamisen, jotta ne osallistuisivat säännöllisesti käytävään vuoropuheluun sekä informaation ja kokemusten vaihtoon. Alueiden komitea katsoo, että menettely, jota vastuulliset viranomaiset soveltavat julkistaessaan ohjelma-asiakirjoja ja tietoja niiden toteutumisesta, tulee selvittää välittömästi, ja asianomaisilta viranomaisilta täytyy saada konkreettiset takeet ohjelmien noudattamisesta. Julkistamisen tulee tähdätä mahdollisimman kattavaan informointiin ohjelmien yhteiskunnallisista, taloudellisista ja ympäristöllisistä vaikutuksista niin että yhteiskunnallinen keskustelu ja sosiaalinen hyväksyntä varmistetaan. 4.14. Koheesiopolitiikan onnistuminen ja kestävän kehityksen edistäminen edellyttävät mitä suurimmassa määrin ympäristönsuojelullisten toimien entistä tarkempaa huomioon ottamista käytettävissä olevien varojen puitteissa. 4.15. Lopuksi alueiden komitea kehottaa komissiota vahvistamaan yhteistyötään paikallis- ja alueviranomaisten kanssa siten, että kaikkien alueohjelmien ympäristövaikutusten arviointi järjestelmällisesti tehostuu, sekä kehittämään yhteisiä menetelmiä ympäristötoimien koordinoinnin parantamiseksi koko yhteisön alueella. Bryssel, 19. syyskuuta 1996. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA () EYVL N:o C 210, 14.8.1995, s. 78 () EYVL N:o C 100, 2.4.1996, s. 72 () EYVL N:o L 175, 5.7.1985, s. 40