Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto: Euroopan naapuruuspolitiikka — Strategia-asiakirja”

(2005/C 231/08)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission neuvostolle ja Euroopan parlamentille antaman tiedonannon ”Euroopan naapuruuspolitiikka — Strategia-asiakirja” (KOM(2004) 373 lopullinen),

ottaa huomioon komission 13. toukokuuta 2004 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. kesäkuuta 2004 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu ”ulkosuhteet”-valiokunnan tehtäväksi,

ottaa huomioon komission neuvostolle antaman tiedonannon Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa laadittavia toimintasuunnitelmia koskevista komission ehdotuksista (COM(2004) 795 final),

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Jordanian kuningaskunnan Euro–Välimeri-sopimuksella perustetussa EU–Jordania-assosiaationeuvostossa vahvistettavasta yhteisön ja sen jäsenvaltioiden kannasta, joka koskee suosituksen antamista EU:n ja Jordanian yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta (COM(2004) 796 final),

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi kauppaa ja yhteistyötä koskevalla väliaikaisella Euro–Välimeri-assosiaatiosopimuksella perustetussa EU:n ja palestiinalaishallinnon sekakomiteassa vahvistettavasta yhteisön kannasta, joka koskee suosituksen antamista EU:n ja palestiinalaishallinnon yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta (COM(2004) 789 final),

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Tunisian tasavallan Euro–Välimeri-sopimuksella perustetussa EU–Tunisia-assosiaationeuvostossa vahvistettavasta yhteisön ja sen jäsenvaltioiden kannasta, joka koskee suosituksen antamista EU:n ja Tunisian yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta (COM(2004) 792 final),

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Ukrainan kumppanuus- ja yhteistyösopimuksella perustetussa yhteistyöneuvostossa vahvistettavasta yhteisön ja sen jäsenvaltioiden kannasta, joka koskee suosituksen antamista EU:n ja Ukrainan yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta (COM(2004) 791 final),

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Israelin Euro–Välimeri-sopimuksella perustetussa EU–Israel-assosiaationeuvostossa vahvistettavasta yhteisön ja sen jäsenvaltioiden kannasta, joka koskee suosituksen antamista EU:n ja Israelin yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta (COM(2004) 790 final),

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Moldovan tasavallan kumppanuus- ja yhteistyösopimuksella perustetussa yhteistyöneuvostossa vahvistettavasta yhteisön ja sen jäsenvaltioiden kannasta, joka koskee suosituksen antamista EU:n ja Moldovan yhteisen toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta (COM(2004) 787 final),

ottaa huomioon komission neuvostolle ja Euroopan parlamentille antaman tiedonannon ”Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen — Politiikan haasteet ja rahoitusmahdollisuudet laajentuneessa unionissa 2007–2013” (KOM(2004) 101 lopullinen),

ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eurooppalaista naapuruuden ja kumppanuuden välinettä koskevista yleisistä määräyksistä (KOM(2004) 628 lopullinen),

ottaa huomioon komission tiedonannon ”Kohti uutta naapuruuspolitiikan välinettä” (KOM(2003) 393 lopullinen),

ottaa huomioon Euroopan parlamentin mietinnön aiheesta ”Laajempi Eurooppa ja naapuruus: uusi kehys suhteille EU:n itäisiin ja eteläisiin naapureihin” (KOM(2003) 104 lopullinen — 2003/2018 INI),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Laajempi Eurooppa ja naapuruus: uusi kehys suhteille EU:n itäisiin ja eteläisiin naapureihin” (CdR 175/2003 (1)),

ottaa huomioon suuntaa-antavan lausuntonsa aiheesta ”Euro–Välimeri-kumppanuus sekä alue- ja paikallisviranomaiset: koordinointi ja erityisvälineen luominen hajautettua yhteistyötä varten” (CdR 327/2003 fin (2)),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta ”Alue- ja paikallishallinto Venäjällä sekä EU:n ja Venäjän yhteistyön kehittyminen” (CdR 105/2004),

ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta ”Pohjoista ulottuvuutta koskeva toinen toimintasuunnitelma 2004–2006” (CdR 102/2003 fin (3)),

ottaa huomioon lausuntoluonnoksensa aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille — Yhteisen tulevaisuuden rakentaminen — Politiikan haasteet ja rahoitusmahdollisuudet laajentuneessa unionissa 2007–2013” (CdR 162/2004 rev. 3) (esittelijä: Birminghamin kaupunginvaltuuston jäsen Albert Bore [UK/PSE]),

ottaa huomioon ”ulkosuhteet”-valiokunnan helmikuun 7. päivänä 2005 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 336/2004 rev. 1), jonka esittelijä oli Essexin kreivikunnanvaltuutettu Paul Hanningfield (UK/PPE),

sekä katsoo seuraavaa:

hyväksyi 13.–14. huhtikuuta 2005 pitämässään 59. täysistunnossa (huhtikuun 14. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon:

1 Alueiden komitean kanta

1.1 Yleisiä huomioita Euroopan naapuruuspolitiikasta

ALUEIDEN KOMITEA

korostaa, että vaikka Euroopan naapuruuspolitiikan tarkoituksena on parantaa EU:n ja sen naapurimaiden suhteita, kyseessä on kuitenkin itse laajentumisprosessista täysin erillinen prosessi, ja asiaan tulee myös suhtautua sen mukaisesti.

painottaa, että alue- ja paikallisviranomaisilla on oltava tärkeä rooli kyseisessä prosessissa, ja on huolissaan siitä, että naapuruuspolitiikassa ei ole erillistä mainintaa alue- ja paikallisviranomaisista eikä siinä määritellä kyseisten viranomaisten roolia.

on komission kanssa samaa mieltä siitä, että naapuruuspolitiikan tarkoituksena on tarjota naapurimaille mahdollisuus osallistua EU:n erilaisiin toimintoihin lisäämällä poliittista yhteistyötä sekä yhteistyötä turvallisuus-, talous- ja kulttuuriasioissa.

katsoo, että Euroopan naapuruuspolitiikan tavoitteena on tukea pyrkimyksiä, joiden tavoitteena on ihmisoikeuksien ja kansalaisyhteiskunnan kunnioittaminen sekä hyvän hallintotavan kehittäminen naapurimaissa.

on tässä yhteydessä tyytyväinen Ukrainan ja Georgian viimeaikaiseen poliittiseen kehitykseen. Unionin naapuruuspolitiikalla on aktiivisesti tuettava kyseisiä maita niiden pyrkiessä edistämään demokratiaa ja markkinataloutta.

1.2 Euroopan naapuruuspolitiikan paikallinen ja alueellinen ulottuvuus

ALUEIDEN KOMITEA

painottaa, että unionin yhtenä pääperiaatteena on toissijaisuusperiaatteen kunnioittaminen. Toissijaisuusperiaate mahdollistaa asioiden hoidon mahdollisimman tarkoituksenmukaisella tasolla. Komitean mielestä alue- ja paikallisviranomaisilla on ratkaiseva ja ainutlaatuinen rooli kyseisen tavoitteen toteuttamisessa, sillä niillä on mahdollisuus varmistaa kestävä ja asianmukaisesti kohdennettu suhdetoiminta.

1.3 Maantieteellinen kattavuus

ALUEIDEN KOMITEA

on huolestunut siitä, että Euroopan naapuruuspolitiikan yhteydessä ei suoraan mainita Kaliningradin alueen nykyisiä ongelmia. Komitea myöntää kuitenkin, että Kaliningradin tilanteeseen on kiinnitetty riittävästi huomiota komission muissa asiakirjoissa ja muussa toiminnassa.

on tyytyväinen siihen, että Etelä-Kaukasuksen maat Armenia, Azerbaidžan ja Georgia on päätetty lisätä Euroopan naapuruuspolitiikan kohdemaiden joukkoon.

1.4 Toimintasuunnitelmat

ALUEIDEN KOMITEA

on komission kanssa samaa mieltä siitä, että EU:n ja kunkin kumppanimaan suhteiden päämäärä ja kehitystahti riippuvat siitä, missä määrin kyseinen maa on sitoutunut yhteisiin arvoihin, sekä sen tahdosta ja kyvystä toteuttaa sovitut ensisijaiset tavoitteet.

katsoo, että komitean jäsenillä on tärkeä rooli analysoitaessa kullekin kumppanimaalle suunnattua rahoitusta ja käytäessä siitä keskustelua, erityisesti kun otetaan huomioon naapuruuspolitiikkaa käsittelevään strategia-asiakirjaan sisältyvä seuraava toteamus: ”Komissio on ehdottanut, että nykyisiä varoja tai niiden seuraajia kasvatetaan uusissa rahoitusnäkymissä huomattavasti, EU:n Euroopan naapuruuspolitiikalle antaman ensisijaisen aseman mukaisesti”. Uusi yksinkertaistettu rahoitusmekanismi, joka on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2007, korostaa entisestään tällaisen yksityiskohtaisen analyysin ja keskustelun ensisijaista merkitystä.

1.5 Euroopan naapuruuspolitiikan väline

ALUEIDEN KOMITEA

2 Alueiden komitean suositukset

ALUEIDEN KOMITEA

katsoo, että kaikkien toimintasuunnitelmien on sisällettävä selkeisiin ja uskottaviin taloudellisiin kannusteisiin perustuvat yhteiset ensisijaiset tavoitteet. Tarkoituksena on edistää myönteistä muutosta ja siten helpottaa teknisen avun kohdentamista.

katsoo, että Euroopan naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvien maiden paikallis- ja aluehallinnon tehostaminen ja ajanmukaistaminen on kiireellinen ja perusluonteinen asia. Selviä parannuksia on saatava aikaan muun muassa vapaita ja oikeudenmukaisia vaaleja, demokraattisia arvoja ja poliittisia vapauksia koskevissa kysymyksissä paikallistasolla. Komitea suosittaakin, että komissio perustaa kutakin naapurimaata koskevien toimintasuunnitelmien yhteyteen erityisohjelmat kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi (ks. liite).

suosittaa, että ehdotetun uuden yksinkertaistetun rahoitusjärjestelmän — Euroopan naapuruuspolitiikan välineen — yhteydessä kiinnitetään vakavaa huomiota sellaisiin erityisiin rahoitusvälineisiin, jotka on räätälöity hajautettua yhteistyötä silmällä pitäen ja joiden tarkoituksena on auttaa naapurimaiden alue- ja paikallisviranomaisia ajanmukaistamaan ja uudistamaan toimintaansa.

(1) EUVL C 23, 27.1.2004, s. 36.

(2) EUVL C 121, 30.4.2004, s. 18–25.

(3) EUVL C 23, 27.1.2004, s. 27.

(4) Euroopan naapuruuspolitiikka – Strategia-asiakirja, 12.5.2004, s. 11.

LIITE

Paikallis- ja aluehallinto Euroopan naapuruuspolitiikan kohdemaissa

Valko-Venäjä:

Valko-Venäjä koostuu kuudesta alueesta (voblastsi) sekä pääkaupunkialueesta. Maassa on kolmitasoinen paikallishallintojärjestelmä, joka hallintotasot muodostuvat alue-, piirikunta-, sekä kaupunki-, kylä- ja asutuskeskusneuvostoista. Ylimmän tason muodostavat alueneuvostot, jotka ohjaavat piirikuntaneuvostojen toimintaa. Ne puolestaan ohjaavat kaupunki-, kylä- ja asutuskeskusneuvostojen toimintaa. Neuvostojen jäsenet valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Neuvostot muun muassa koordinoivat koko itsehallintojärjestelmän toimintaa, vastaavat toimivaltuuksiensa puitteissa julkisista, taloudellisista ja sosioekonomisista rakenteista sekä huolehtivat luonnonvaroista, julkisesta omaisuudesta ja ympäristönsuojelusta. (1)

Moldova:

Moldovan poliittista elämää hallitsee keskushallinnon ja Transnistrian ja Gagausian alueiden separatistien kireät välit. Moldovalaisten, venäläisten, ukrainalaisten ja gagausialaisten väliset etniset, sosiaaliset, taloudelliset ja kulttuuriset erot nousivat pinnalle vuonna 1990, kun moldovan kielestä tehtiin maan virallinen kieli. Transnistrian ja Gagausian alueet vaativat itselleen Moldovasta erillisten alueiden asemaa. Gagausialle on myönnetty perustuslaillinen erityisasema, mikä on poistanut suurimmat erimielisyydet separatistien ja keskushallinnon välillä. Neuvotteluissa välittäjinä toimineet Venäjä, Etyj ja Ukraina eivät ole onnistuneet ratkaisemaan Transnistrian and Moldovan hallituksen välistä konfliktia.

Moldovan viimeisimmät paikallis- ja aluevaalit pidettiin touko- ja marraskuussa 2003, ja niiden katsottiin täyttäneen kansainväliset perusvaatimukset.

Maaliskuussa 2003 paikallishallinto järjestettiin uudelleen neuvostoajalta periytyvän mallin mukaisesti. Maa on jaettu nykyisin 33:een ”rayoniksi” kutsuttuun alueeseen (piirikuntaan), jotka korvaavat 12 aikaisempaa aluetta (judeti). Tarkemmin sanottuna maassa oli aikaisemmin 9 aluetta (judeti), yksi kaupunki, yksi autonominen alue ja yksi alueellinen yksikkö. Aluehallinnon uudelleenorganisointi oli yksi kommunistisen puolueen vuoden 2001 vaalien yhteydessä antamista vaalilupauksista, ja uusi aluejako heijastaa puolueen alueellista organisaatiota. Monet ovat arvostelleet kommunistista puoluetta siitä, että paikallishallinnon uudelleenorganisoinnin tarkoituksena on ollut lujittaa puolueen asemaa johtavana hallituspuolueena ja saada etua paikallisvaaleja silmällä pitäen. (2)

Ukraina:

Ukraina on jaettu 24 lääniin (oblastj), yhteen autonomiseen alueeseen ja kahteen kaupunkiin, joilla on oblastjin asema. Kyseinen aluejako periytyy neuvostoajalta ja on vanhentunut. Odlastjit on jaettu edelleen neuvostoihin (radas). Neuvostojen edustajat valitaan yhden edustajan vaalipiireistä. Vaalit eivät yleensä ole olleet tasapuolisia. Presidentin nimittämät piirikuntien ja aluehallinnon johtajat puuttuvat usein paikallisvaalien kulkuun. Oppositiopuolueet ovat vaatineet, että piirikunta- ja aluevaaleissa otetaan käyttöön suhteellinen vaalijärjestelmä puolueista riippumattoman virkavallan valta-aseman estämiseksi. (3)

Vuoden 2002 parlamenttivaalien jälkeen järjestetyt alueelliset vaalit eivät ole olleet kansainvälisten vaatimusten mukaisia, mutta tilanne on paranemassa. Esimerkiksi Mukacheven kaupunginjohtajan vaalin yhteydessä Etyjin tarkkailijat raportoivat havainneensa yhden hyökkäyksen äänestyspaikalle, uhkailua sekä pahoinpitelyn, jonka seurauksena yksi vaalitarkkailija joutui sairaalaan. Lisäksi raportoitiin muista epäkohdista — muun muassa äänestyslippuja oli varastettu –, ja vaalin tulosta pidettiin yleisesti väärennettynä. (4) Odessassa ja Poltavassa touko- ja kesäkuussa järjestetyt paikallisvaalit sujuivat jo paremmin, vaikka myös niiden yhteydessä esiintyi äänestäjien rekisteröintiin liittyneitä ongelmia. Demokratian toteutuminen paikallishallinnossa on selvästi puutteellista.

Venäjä:

Venäjä muodostuu 49 alueesta (oblastj), 21 tasavallasta (respublika), 10 autonomisesta piirikunnasta (avtonomnyj okrug), kuudesta aluepiiristä (kraj), yhdestä autonomisesta alueesta (avtonomnaja oblastj) ja kahdesta kaupungista, jotka kuuluvat suoraan federaatioon. Toisin sanoen Venäjän federaation 89 subjektia ovat 21 kansallista hallintoyksikköä (tasavallat), 66 alueellista hallintoyksikköä ja kaksi suoraan federaatioon kuuluvaa kaupunkia. (5) Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen toteutetun hallinnon hajauttamisen jälkeen Venäjän federaation paikallishallinnon asema on edelleen epäselvä. Kun Venäjästä tehtiin liittovaltio, useat tasavallat saivat muita liittovaltion hallintoalueita enemmän toimivaltaa. Esimerkiksi tasavaltojen lainsäädäntö on usein ristiriidassa liittovaltion lainsäädännön kanssa.

Presidentti Vladimir Putin esitteli vuonna 2000 uudistusohjelman, jonka tarkoituksen on löytää ratkaisu paikallishallinnon organisaatioiden tehottomuuteen. Ohjelman mukaan liittovaltion eri elementtejä vahvistetaan ja Venäjä jaetaan seitsemään laajempaan alueeseen. Lisäksi Venäjän federaation kuhunkin hallintoyksikköön nimitetään federaation presidenttiä edustava toimeenpanovaltaa käyttävä henkilö. Uudistusohjelman päätavoitteena on parantaa julkisen hallinnon tehokkuutta ja tehdä paikallishallinnosta merkittävä kansalaisyhteiskunnan toimintaa ja vastuullista hallintotapaa edustava tekijä. (6)

Beslanissa syyskuussa 2004 tapahtuneen terrori-iskun jälkeen presidentti Putin ilmoitti, että tapa, jolla maan 89 alueellista kuvernööriä valitaan, uudistetaan perusteellisesti. Suoran vaalin sijaan presidentti nimittää kuvernöörit, minkä jälkeen paikalliset lainsäädäntöelimet vahvistavat nimitykset. Venäjän duuma hyväksyi suunnitelman lokakuussa 2004.

Algeria:

Algeria on jaettu 48 maakuntaan (wilayas, yksikkö — wilaya). Kunkin maakunnan tärkein hallintoelin on vaaleilla valittu paikallisvaltuusto. Viimeisimmät kunnallisvaalit pidettiin lokakuussa 2002. Vaalien osallistumisvilkkaus on tavallisesti noin 50 prosenttia, ja sitä alentavat keskushallinnon ja berberikapinallisten väliset useat alueelliset konfliktit. (7) Maassa ei ole paikallista itsehallintoa, vaan kuvernöörit toimivat suoraan sisäasiainministeriön alaisuudessa. Perusrakenteiden hallinnointia ja palveluita koskeva toimivallan hajauttaminen on toiminut tehokkaasti maakuntatasolla. (8)

Egypti:

Egypti muodostuu 26 kuvernementista (muhafazat, yksikkö — muhafazah). Keskushallinnolla on ylhäältä alaspäin suuntautuvan poliittisen nimitysjärjestelmän vuoksi paljon valtaa paikallisissa hallintoelimissä. Kukin hallintotaso rakentuu edustuksellisista neuvostoista sekä hallituksen nimittämistä toimeenpanoelimistä, joiden johdossa ovat kuvernöörit, piirihallintoviranomaiset tai kaupunginjohtajat. (9) Paikallishallinto ei kykene varmistamaan julkisenvallan palveluiden tehokasta tarjontaa.

Hallinnon hajautus sai lisävauhtia presidentti Anwar Sadatin hallintokaudella. Paikallishallinnolle myönnettiin veronkanto-oikeus, mutta samalla se velvoitettiin käyttämään suuria summia valtiollisten järjestelmien ylläpitoon, mikä johti useissa tapauksissa paikallishallinnon velkaantumiseen. Paikallisviranomaisia kannustettiin myös luomaan kumppanuussuhteita yksityisiin yrityksiin, mikä vahvisti keskushallinnon ja maan rikkaan eliitin välisiä yhteyksiä. Hallinnon hajauttaminen on jatkunut presidentti Mubarakin johdolla, ja paikallishallinnossa kiinnitetään nykyään entistä enemmän huomiota paikallisiin kysymyksiin ja ollaan vähemmän riippuvaisia keskushallituksen politiikasta. Paikallishallintoa käytetään myös valvontatarkoituksiin. Piirikunnan poliisi on toiminut paikallisten silmäätekevien vastapainona, ja paikallishallintojärjestelmä (kaupunginjohtajat ja neuvostot) on integroinut heidät hallintojärjestelmään. (10)

Israel:

Israel on jaettu kuuteen alueeseen (mehoz). Ne jakautuvat edelleen 14:ään hallintopiiriin, joihin pääministeri nimittää aluehallintojohtajat. Heidän vastuullaan on aluevaltuustojen toimien valvonta ja kansallisen lainsäädännön täytäntöönpano aluetasolla. Kunnallisvaltuutetut valitaan suhteellisilla vaaleilla, joka järjestetään listavaalina. Tietyissä kunnissa kuntalaiset valitsevat kunnanjohtajan suorilla vaaleilla. Paikallishallinto vastaa julkisten palvelujen hallinnoinnista ja kerää kunnallisveroa (11).

Jordania:

Jordanian paikallishallintoa tarkasteltaessa käy ilmi se seikka, että kuninkaalla ja hänen hallituksellaan on kaikki valta. Maa on jaettu 12:een lääniin, joista jokaista johtaa nimitetty kuvernööri. Läänit jakautuvat edelleen hallintopiireihin, joihin kuuluu kaupunkeja, kyliä ja kuntia. Suurimmissa kunnissa on vaaleilla valittu kunnallisvaltuusto sekä kunnanjohtaja. Paikallisviranomaiset edustavat keskushallintoa ja panevat täytäntöön kansallista lainsäädäntöä (12). Kunnan- ja aluevaltuustot saavat rahoituksensa keskushallinnolta, ja viimeksi mainittu vastaa myös julkisista palveluista ja infrastruktuurista, mikä rajoittaa kunnan- ja aluevaltuustojen valmiuksia toimia paikallistason kysymyksissä. Nopea kaupungistuminen on aiheuttanut paikallishallinnolle vaatimuksia tarjota asianmukaisia palveluja. Viimeaikaisimmat toimivallan siirtoa koskeneet toimet liittyivät lähinnä valtion omistamien teollisuuslaitosten yksityistämiseen (13).

Libanon:

Libanonin paikallishallinnon tila on tällä hetkellä epävarma, sillä keskushallinto pyrkii jälleen rakentamaan maata 16 vuoden sisällissodan jälkeen. Paikallishallinnon tehtävät siirrettiin keskushallinnolle, sillä se pystyi näin pysyttämään kontrollin itsellään sodan aikana. Keskustelu siitä, kumpi on parempi ratkaisu, vahva keskushallinto vai hallinnon hajauttaminen, tulee vaikuttamaan paikallishallinnon kehitykseen vielä monen vuoden ajan (14). Syyrian vaikutus Libanonin sisäisiin asioihin on vahvistanut keskushallintoa. Maan poliittisen epävakauden vuoksi hallitus ei juurikaan tue hallinnonhajauttamista (15).

Libanon on jaettu kuudeksi lääniksi, jotka puolestaan jakautuvat kunniksi. Ensimmäiset vaalit 35 vuoteen pidettiin vuonna 1998. Äänestysprosentti oli korkea, keskimäärin 60–70 prosenttia. Beirutissa vain 30 prosenttia äänioikeutetuista äänesti, mutta tämän katsottiin johtuvan siitä, että äänestäjät katsoivat vaalien tuloksen olleen jo ennalta tiedossa. Vilpistä tai väkivallasta oli kuitenkin vain vähän todisteita. Vaalit olivat yksi vaihe rauhattomuuksien jälkeisessä uudelleenrakentamisessa (16). Paikallishallinto tukeutuu rahoituksen saamisessa keskushallintoon, mikä rajoittaa sen kykyä käsitellä paikallistason kysymyksiä.

Libya:

Libya muodostui aikojen kuluessa eri alueista, jotka yhdistettiin liittovaltioksi kuningas Idriksen aikana. Yhtenäisvaltiojärjestelmä korvasi liittovaltion vuonna 1963. Kymmenen lääniä olivat käytännössä keskushallinnon ”jatkeita”. Gaddafin johtaman vuoden 1963 vallankumouksen jälkeen paikallishallinnon yksikköjä vahvistettiin entisestään; tarkoituksena on saada muut hallinnontasot keskushallinnon tiiviimpään kontrolliin. Väliportaan hallinto toimi edelleenkin hierarkkisena järjestelmänä, joka perustuu hallinnolliseen yhteistoimintaan keskushallinnon kanssa. Se ei käytännössä edusta kansaa eivätkä kansalaiset osallistu sen kautta paikallistason päätöksentekoon (17). Paikallishallinto muodostuu CIA World Fact Book -teoksen mukaan 25 kunnasta (on mahdollista, että kuntien tilalla on nykyään 13 aluetta).

Hallinnonhajauttamisprosessilla on monia esteitä. Talous perustuu suurelta osin öljynvientiin ja hallitus rahoittaa toimintansa siitä saatavilla varoilla. Öljytulojen erittäin keskitetty kanavoituminen on heikentänyt hallinnonhajauttamiseen tähtääviä pyrkimyksiä Libyassa (18). Vaikka Libyan lain mukaan paikallishallinto vastaa koulutukseen, teollisuuteen ja kunnallistekniikkaan liittyvistä tehtävistä, käytännössä keskushallinto sanelee paikallistason toimien toteuttamistavan. Libyalla on lainsäädännön perusteella arvioituna yksi arabimaiden pisimmälle hajautetuista hallinnoista. Paikallishallinto vastaa koulutukseen, teollisuuteen ja kunnallistekniikkaan liittyvistä toiminnoista, mutta käytännössä keskushallinto sanelee sen tehtävät. Kansalaisyhteiskunnan ja hallituksesta riippumattomien poliittisten organisaatioiden toimintaa estetään jatkuvasti ja näin ollen ruohonjuuritaso ei juurikaan osallistu poliittiseen päätöksentekoon. Monet yhteiskunnan eliittiin kuuluvista, joiden voisi olettaa toimivan paikallistason johtotehtävissä, oleskelevat ulkomailla. (19)

Marokko:

Hallinnonhajauttaminen alkoi 1960-luvulla reaktiona kasvavaan sosiaaliseen paineeseen. Hallinnonhajauttamisen suurimmat esteet ovat koordinaation puute eri hallinnontasojen välillä sekä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan ja paikallishallinnon puutteelliset valmiudet (20). Marokon vahva keskushallinto ja paikallisdemokratian puute ovat suurin este paikallisdemokratian kehittymiselle. Perustuslaillinen monarkia on edelleen vahva, ja se on vasta hitaasti kehittymässä parlamentaariseksi järjestelmäksi. Parlamentti valitaan demokraattisia periaatteita noudattaen, ja viimeksi vuonna 2002 pidetyt vaalit olivat koko alueen vapaimmat ja demokraattisimmat. (21)

Marokossa on 37 lääniä ja kaksi aluehallintokokonaisuutta (wilaya). Vuonna 1997 parlamentissa hyväksytyn, hallinnonhajauttamista ja alueellistamista koskevan lain nojalla perustettiin 16 uutta aluetta. Jokaista lääniä hallinnoi edustajisto, jonka läänin kunnanvaltuustot valitsevat. Kunnat vastaavat infrastruktuurista ja paikallispalveluista. Paikallishallinto kärsii rahoituksen puutteesta, koska sillä ei ole oikeutta kantaa veroja. Kunnallisvaalit pidettiin viimeksi vuonna 1997, ja oppositiopuolueet katsoivat vaalin olleen vilpillinen. (22)

Syyria:

Syyria on jaettu 14:ään lääniin, joita johtaa sisäministerin nimittämä kuvernööri. Kuvernöörit vastaavat toimistaan suoraan presidentille, ja he johtavat lääninhallitusta sekä ministeriöiden paikallisvirastoja sekä valtion omistamia yrityksiä. Läänien alapuolella ovat hallintohierarkian mukaisessa järjestyksessä hallintopiirit, piirit ja kyläkunnat. Paikallisvaaleissa valitut valtuustot hallinnoivat näitä alueita; käytännössä ne ovat erittäin riippuvaisia keskushallinnosta (23). Syyrian laaja virkamieskunta ja vahva keskusjohtoisuus estävät paikallishallinnon kehitystä. Hallinto on riippuvainen pienen, valtaa käyttävän ryhmän päätöksistä. Viimeisimmät paikallisvaalit pidettiin vuonna 1999 (24). Pääministeri Mirun toimikaudella on aloitettu joitain hallinnonhajauttamiseen tähtääviä ohjelmia, mutta hallinnonhajauttaminen on todennäköisesti hidas prosessi, ellei paikallisdemokratiaa kehitetä samanaikaisesti.

Tunisia:

Tunisiassa on erittäin keskittynyt valtiovallan koneisto, joka ei ole ollut suopea hallinnon hajauttamista kohtaan. Poliittinen johtoasema on vallassa olevalla puolueella, Rassemblement Constitutionnel Democratiquella (Demokraattinen perustuslaillinen puolue, RCD), ja presidentti Zine el-Abidine Ben Alilla, joka on ollut vallassa vuodesta 1987 lähtien. Keskitetyn suunnittelun perinteen mukaisesti hallitus kontrolloi taloutta. Pieniä askeleita on otettu kohti hallinnon hajauttamista perustamalla kunnanvaltuustoja, mutta nämä eivät ole kehittyneet yhtä lailla kaikkialla maassa. Ne ovat pääasiassa keskushallinnon instrumentteja.

Tunisia on jaettu 24 hallintoalueeseen, joita johtaa hallituksen nimittämä kuvernööri. Hallintoalueilla on lainsäädäntävaltaa käyttävä edustajisto, johon kuuluu sekä vaaleilla valittuja että nimettyjä jäseniä. Useimmilta maaseutualueilta puuttuu paikallinen hallintoelin ja valtiovalta kontrolloi finanssipolitiikkaa ja verotusta. Monia kuntia turhauttaa varojen puute. Yhtenäisen tai säännellyn kuntarakenteen puuttuminen Tunisiasta on mahdollistanut eräiden paikallisyhteisöjen edistymisen, kun taas muut laahaavat kehityksestä jäljessä. (25) Tuoreimmissa paikallisvaaleissa, jotka pidettiin vuonna 2002, suurimman osan paikoista saivat RCD:n ehdokkaat.

Paikallishallinnon kehittämistä edelleen kannatetaan sekä paikallistasolla että maan hallituksessa. Kansalaisyhteiskuntaa edustavat järjestöt pyrkivät parantamaan osallistumismahdollisuuksiaan paikallisten asioiden hoidossa. Valtiovalta näkee tämän mahdollisuutena hajauttaa poliittisia jännitteitä ja säilyttää poliittinen vakaus. Hallitus on myös toteuttanut alueellisia kehityssuunnitelmia uusien infrastruktuurien luomiseksi ja infrastruktuurien hallinnoinnin hajauttamiseksi. (26)

Armenia:

Armenian poliittista elämää on hallinnut Azerbaidžanin kanssa käyty kiista Vuoristo-Karabahin (Nagorni Karabah) alueesta, jonka väestö on pääasiassa armenialaista alkuperää. Armenia on jaettu 11 alueeseen. Viimeisimmät paikallisvaalit pidettiin marraskuussa 1996. Huolimatta siitä, että monet kritisoivat presidentinvaaleja vilpillisyydestä ja että ne johtivat väkivaltaisiin yhteenottoihin mielenosoittajien ja poliisin välillä, Euroopan neuvoston tarkkailijat katsoivat vaalien olleen vapaat ja rehelliset. (27) Paikalliset hallintoelimet ovat keskushallinnon jatkeita, jotka on perustettu politiikan toimeenpanoa varten (28). Rehottava korruptio ja heikko poliittinen järjestelmä ovat rajoittaneet paikallisten hallintoelinten kehitystä.

Azerbaidžan:

Azerbaidžanin taloudellinen ja poliittinen kehitys kärsii yhä Vuoristo-Karabahin aluetta koskevasta konfliktista Armenian kanssa. Maan resursseja koettelevat aluemenetykset ja tarve tarjota palveluita yli 800 000 pakolaiselle. Vaikka Azerbaidžanissa on monia öljylähteitä, niitä ei juurikaan ole hyödynnetty. Maan keskushallintoon liittyy siinä määrin ongelmia — sitä on syytetty mm. vaalivilpistä, korruptiosta ja oppositiopuolueiden ja tiedotusvälineiden vainoamisesta –, että paikallishallinto vaikuttaa melko kehittymättömältä ja tehottomalta. Azerbaidžan koostuu 59 hallintopiiristä (rayon), 11 kaupungista ja yhdestä autonomisesta tasavallasta.

Georgia:

Poliittinen ilmasto on viime vuosikymmenen aikana ollut myrskyisä. Huolimatta monien johtavien virkamiesten salamurhista ja presidentti Eduard Ševardnadzeen kohdistuneista salamurhayrityksistä vuosina 1992 ja 2004 pidettyjä vaaleja on yleensä pidetty vapaina ja rehellisinä. Georgia kehittyy kohti demokratiaa ja on viime vuosina ollut poliittisesti yhä vakaampi. Georgia on hallinnollisesti jaettu 9 alueeseen, 9 kaupunkiin ja kahteen autonomiseen tasavaltaan.

(1) Local Government and Regional development Initiative, Valko-Venäjää koskeva raportti vuodelta 1994, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/UNTC/UNPAN003979.htm 25.10.2004

(2) Yhdistyneen kuningaskunnan ulko- ja kansainyhteisöministeriön maaprofiili, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019672579768, 25.10.2004.

(3) YK:n alaisen julkishallinnon verkoston (UNPAN) Ukrainaa koskeva maaraportti Nations in Transit 2004: Country Report Ukraine http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN017053.pdf, 25.10.2004.

(4) Yhdistyneen kuningaskunnan ulko- ja kansainyhteisöministeriön maaprofiili, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019745009984, 25.10.2004.

(5) YK:n alaisen julkishallinnon verkoston (UNPAN) Venäjän paikallishallinnon uudistamista koskeva selvitys Modernizing the Relationship between Levels of Government Russia, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25.10.2004.

(6) YK:n alaisen julkishallinnon verkoston (UNPAN) Venäjän paikallishallinnon uudistamista koskeva selvitys Modernizing the Relationship between Levels of Government Russia, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25.10.2004.

(7) Yhdistyneen kuningaskunnan ulko- ja kansainyhteisöministeriön maaprofiili, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018535850896, 26.10.2004.

(8) Arabimaiden hallintoa koskeva UNDP:n ohjelma (POGAR), http://www.pogar.org/countries/algeria/decentralization.html, 28.10.2004.

(9) Yhdysvaltain kongressin kirjaston tutkimus, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27.10.2004.

(10) Yhdysvaltain kongressin kirjaston tutkimus, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27.10.2004.

(11) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/israel/85.htm, 27.10.2004.

(12) Jordan national website, http://www.kinghussein.gov.jo/government2.html, 27.10.2004.

(13) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR), http://www.pogar.org/countries/jordan/decentralization.html, 28.10.2004.

(14) World Bank: Municipalities in Lebanon, http://www.worldbank.org/wbi/mdf/mdf1/munici.htm, 27.10.2004.

(15) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR), http://www.pogar.org/countries/lebanon/decentralization.html, 28.10.2004.

(16) FCO Country Profile http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 27.10.2004.

(17) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/libya/70.htm, 27.10.2004.

(18) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR), http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html, 27.10.2004.

(19) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR), http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html, 27.10.2004.

(20) UN case studies, http://www.ciesin.org/decentralization/English/CaseStudies/morocco.html, 27.10.2004.

(21) FCO Country Profiles, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1020281580149, 27.10.2004.

(22) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR), http://www.pogar.org/countries/morocco/decentralization.html, 28.10.2004.

(23) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR), http://www.pogar.org/countries/syria/decentralization.html, 27.10.2004.

(24) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1021373886647, 28.10.2004.

(25) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR): http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28.10.2004.

(26) YK:n kehitysohjelma Pogar (UNDP-POGAR): http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28.10.2004.

(27) Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainministeriön julkaisema ”World Book”, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019233781786, 28.10.2004.

(28) USA:n kongressin julkaisusarja ”Library of Congress Country Studies”, http://countrystudies.us/armenia/47.htm, 28.10.2004.