Neuvoston 4 päivänä kesäkuuta 1998 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 49/98 neuvoston direktiivin 98/.../EY antamiseksi kaatopaikoista



Virallinen lehti nro C 333 , 30/10/1998 s. 0015



Neuvoston 4 päivänä kesäkuuta 1998 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 49/98 neuvoston direktiivin 98/. . ./EY antamiseksi kaatopaikoista (98/C 333/02) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen (1), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2), noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä (3), sekä katsoo, että 1) jätehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990 (4) annetussa neuvoston päätöslauselmassa suhtaudutaan myönteisesti yhteisön strategiaa koskevaan asiakirjaan ja kannatetaan sitä sekä kehotetaan komissiota tekemään ehdotus kaatopaikkoja koskevista arviointiperusteista ja säännöistä, 2) jätepolitiikasta 9 päivänä joulukuuta 1996 annetussa neuvoston päätöslauselmassa katsotaan, että tulevaisuudessa yhteisön alueella olisi toteutettava ainoastaan turvallista ja valvottua kaatopaikkatoimintaa, 3) jätteen syntymisen estämistä sekä jätteen kierrätystä ja hyödyntämistä olisi edistettävä kuten myös hyödynnettävien materiaalien ja energian käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi ja tuhlaavan maan käytön estämiseksi, 4) olisi tutkittava edelleen kysymyksiä, jotka koskevat yhdyskuntajätteiden ja tavanomaisten jätteiden polttoa, kompostointia, biokaasujen muodostusta ja ruoppauslietteen prosessointia, 5) saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti on tarpeen muun muassa ottaa huomioon kaatopaikan mahdollisesti aiheuttamat ympäristövahingot, 6) kuten mitä tahansa muuta jätteen käsittelyä, kaatopaikkoja on riittävästi valvottava ja hoidettava mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisille aiheutuvien terveysriskien ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, 7) on tarpeen toteuttaa aiheelliset toimenpiteet jätteiden hylkäämisen, valvomattoman sijoittamisen tai muun valvomattoman käsittelyn välttämiseksi; tämän vuoksi on oltava mahdollista tarkkailla, mitä aineita sisältyy kaatopaikoille sijoitettaviin jätteisiin; tällaisten aineiden olisi oltava, niin suuressa määrin kuin mahdollista, ainoastaan ennakoitavissa olevalla tavalla käyttäytyviä, 8) kaatopaikalle sijoitettaviksi tarkoitettujen jätteiden määrää ja vaarallisuutta olisi tarvittaessa vähennettävä; jätteenkäsittelyä olisi helpotettava ja jätteiden hyödyntämistä parannettava; esikäsittelymenetelmien käyttöä olisi siksi edistettävä sen varmistamiseksi, että jätteiden kaatopaikkakäsittely on tämän direktiivin tavoitteiden mukaista; lajittelu kuuluu esikäsittelyyn, 9) jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus toteuttaa läheisyys- ja omavaraisuusperiaatteita jätteiden käsittelyssä yhteisötasolla ja kansallisella tasolla jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY mukaisesti (5); tämän direktiivin tavoitteita on toteutettava ja selvennettävä luomalla tarkoituksenmukainen, integroitu jätteidenkäsittelylaitosten verkosto, joka perustuu korkeaan ympäristönsuojelutasoon, 10) kaatopaikkoja koskevien teknisten vaatimusten väliset erot ja tähän liittyvät alemmat kustannukset voivat johtaa jätteiden sijoittamisen lisääntymiseen paikkoihin, joissa on alhaiset ympäristönsuojeluvaatimukset, ja näin aiheuttaa mahdollisesti vakavan vaaran ympäristölle, mikä johtuu jätteen tarpeettoman pitkistä kuljetusmatkoista sekä epäasianmukaisesta menettelystä kaatopaikalla, 11) siksi on tarpeen vahvistaa yhteisön tasolla kaatopaikkoja koskevat tekniset vaatimukset ympäristön laadun suojelemiseksi, säilyttämiseksi ja parantamiseksi yhteisössä, 12) on tarpeen ilmoittaa selvästi ne vaatimukset, jotka kaatopaikkojen on täytettävä sijainnin, käytön, hoidon, valvonnan ja käytöstä poistamisen sekä sellaisten ehkäisevien ja suojelevien toimien osalta, jotka on toteutettava minkä tahansa ympäristöuhan torjumiseksi sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä sekä erityisesti suotoveden maaperään suotautumisen aiheuttaman pohjaveden saastumisen ehkäisemiseksi, 13) edellä esitetyn perusteella on tarpeen määritellä selvästi kyseeseen tulevat kaatopaikkaluokat ja jätetyypit, jotka hyväksytään eri kaatopaikkaluokkiin, 14) jätteiden väliaikaiseen varastointiin käytettävien paikkojen olisi oltava direktiivin 75/442/ETY asiaa koskevien säännösten mukaiset, 15) soveltuvan pysyvän tai tavanomaisen jätteen hyödyntäminen direktiivin 75/442/ETY mukaisesti kunnostuksessa tai entisöinnissä ja täytemaana tai rakennustarkoituksiin ei ole kaatopaikkatoimintaa, 16) muun muassa ilmaston lämpenemisen ehkäisemiseksi on toteutettava toimenpiteitä kaatopaikoilla syntyvän metaanin määrän vähentämiseksi vähentämällä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan jätteen määrää sekä edellyttämällä kaatopaikkakaasujen hallinnan järjestämistä, 17) biohajoavan jätteen kaatopaikalle sijoittamista vähentävillä toimenpiteillä on pyrittävä myös edistämään biohajoavan jätteen erillistä keräämistä, lajittelua yleensä, hyödyntämistä ja kierrätystä, 18) jätteen kaatopaikkakäsittelyyn liittyvien erityisominaisuuksien vuoksi on tarpeellista ottaa käyttöön kaikkia kaatopaikkaluokkia koskeva erityinen lupamenettely direktiivissä 75/442/ETY säädettyjen yleisten luvan edellytysten ja ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä 24 päivänä syyskuuta 1996 annetun direktiivin 96/61/EY (6) yleisten vaatimusten mukaisesti; toimivaltaisen viranomaisen suorittamassa tarkastuksessa on ennen kaatopaikkatoiminnan aloittamista osoitettava, että kaatopaikka täyttää luvan myöntämiselle asetetut edellytykset, 19) kussakin tapauksessa olisi erityisesti vaarallisten jätteiden osalta tarkastettava, voidaanko jäte sijoittaa aiotulle kaatopaikalle, 20) ympäristövaarojen ehkäisemiseksi on tarpeellista ottaa käyttöön eri kaatopaikkaluokkiin kelpoisten jätteiden luokittelumenettelyyn, mukaan lukien etenkin vakioidut raja-arvot, perustuva yhdenmukainen jätteiden kelpoisuusmenettely; tätä varten olisi hyvissä ajoin otettava käyttöön yhdenmukainen ja vakioitu jätteiden luokittelu-, näytteenotto- ja analyysijärjestelmä tämän direktiivin täytäntöönpanon helpottamiseksi; kelpoisuusperusteiden on oltava erityisen tarkat pysyvän jätteen osalta, 21) kunnes tällaiset luokittelua varten tarvittavat analyysimenetelmät tai raja-arvot otetaan käyttöön, jäsenvaltiot voivat tätä direktiiviä soveltaessaan käyttää tai laatia kansallisia luetteloita kaatopaikoille kelpoisista tai kelpaamattomista jätteistä tai määritellä arviointiperusteet, mukaan lukien raja-arvot, jotka ovat samankaltaiset kuin tässä direktiivissä säädetyt yhdenmukaista kelpoisuusmenettelyä koskevat arviointiperusteet, 22) teknisen komitean olisi kehitettävä arviointiperusteet, joiden mukaisesti tietyt vaaralliset jätteet voidaan ottaa vastaan tavanomaisille jätteille tarkoitetuille kaatopaikoille, 23) on tarpeen ottaa käyttöön kaatopaikan toiminnan ja jälkihoidon aikana sovellettavat yhteiset valvontamenettelyt kaatopaikan kaikkien mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten havaitsemiseksi ja aiheellisten korjaavien toimenpiteiden toteuttamiseksi, 24) on tarpeen määritellä milloin ja miten kaatopaikka on poistettava käytöstä sekä kaatopaikan pitäjän velvollisuudet ja vastuu jälkihoidon aikana, 25) kaatopaikkoihin, jotka on poistettu käytöstä ennen tämän direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, ei olisi sovellettava käytöstäpoistamismenettelyä koskevia direktiivin säännöksiä, 26) olisi säädettävä käytössä olevien kaatopaikkojen tulevaa toimintaa koskevista edellytyksistä, jotta voitaisiin toteuttaa määräajassa tarvittavat toimenpiteet niiden mukauttamiseksi tähän direktiiviin kaatopaikka-alueen kunnostamissuunnitelman perusteella, 27) niiden olemassa olevien kaatopaikkojen pitäjien, jotka ovat tämän direktiivin 14 artiklaa vastaavien kansallisten säännösten mukaisesti jo toimittaneet tämän direktiivin 14 artiklan a alakohdassa mainitut asiakirjat ennen direktiivin voimaantuloa ja joille toimivaltainen viranomainen on antanut luvan jatkaa toimintaa, ei tarvitse toimittaa asiakirjoja uudelleen eikä toimivaltaisen viranomaisen tarvitse antaa uutta lupaa, 28) kaatopaikan pitäjän on riittävällä tavalla varmistettava joko taloudellisen vakuuden tai muussa vastaavassa muodossa, että kaikki lupaan liittyvät velvollisuudet täytetään, mukaan lukien kaatopaikan käytöstäpoistamiseen ja jälkihoitoon liittyvät velvollisuudet, 29) olisi toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteiden sijoittamisesta kaatopaikalle perittävät maksut kattavat kaikki kustannukset, jotka liittyvät kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan kaatopaikan pitäjän annettava taloudellinen vakuus tai vastaava, sekä arvioidut alueen käytöstäpoistamiseen liittyvät kustannukset, mukaan lukien tarvittavien jälkihoitotoimenpiteiden kustannukset, 30) kun toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikasta ei todennäköisesti aiheudu vaaraa ympäristölle pidempään kuin tietyn ajan, kaatopaikan pitäjien perimiin maksuihin sisällytettävät arvioidut kustannukset voidaan rajoittaa koskemaan kyseistä aikaa, 31) on tarpeen varmistaa koko yhteisön aluetta koskevien tämän direktiivin täytäntöönpanosäännösten asianmukainen soveltaminen ja se, että kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön koulutus ja tiedot ovat riittävän pätevyyden takaavaa tasoa, 32) komission on laadittava yhtenäinen jätteen kelpoisuusmenettely ja vahvistettava kaatopaikalle hyväksyttävän jätteen vakioitu luokittelu direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädettyä komiteamenettelyä noudattaen, 33) tämän direktiivin liitteiden mukauttaminen tieteen ja tekniikan kehitykseen sekä valvonta-, näytteenotto- ja analyysimenetelmien vakiointi on toteutettava samaa komiteamenettelyä noudattaen, ja 34) jäsenvaltioiden on annettava komissiolle säännöllisin väliajoin kertomukset tämän direktiivin täytäntöönpanosta, ja kiinnitettävä erityistä huomiota 5 artiklan mukaisesti laadittaviin kansallisiin strategioihin; näiden kertomusten perusteella komissio antaa kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Yleinen tavoite 1. Tämän direktiivin tarkoituksena on direktiivin 75/442/ETY ja erityisesti sen 3 ja 4 artiklan vaatimusten noudattamiseksi säätää jätteitä ja kaatopaikkoja koskevien tiukkojen toiminnallisten ja teknisten vaatimusten avulla toimenpiteistä, menettelyistä ja ohjauksesta kaatopaikoilla niiden koko käyttöajan tapahtuvan jätteiden sijoittamisen haitallisten ympäristövaikutusten, etenkin pintaveden, pohjaveden, maaperän ja ilman saastumisen sekä koko maapallon ympäristöön kohdistuvien vaikutusten, kasvihuoneilmiö mukaan lukien, sekä kaikkien niistä johtuvien ihmisten terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi niin pitkälle kuin mahdollista. 2. Tämä direktiivi sisältää kaatopaikkojen teknisten ominaisuuksien osalta niitä kaatopaikkoja koskevat olennaiset tekniset säännökset, joihin sovelletaan direktiiviä 96/61/EY, tuon direktiivin yleisten vaatimusten esittämiseksi konkreettisessa muodossa. Direktiivin 96/61/EY olennaisia vaatimuksia pidetään täytettyinä, jos tämän direktiivin vaatimuksia noudatetaan. 2 artikla Määrittelyt Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) `jätteellä` direktiivin 75/442/ETY soveltamisalaan kuuluvaa ainetta tai esinettä; b) `yhdyskuntajätteellä` kotitalouksien jätteitä sekä jätettä, joka luonteeltaan tai koostumukseltaan on samankaltaista kuin kotitalousjäte; c) `vaarallisella jätteellä` vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY (7) 1 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvaa jätettä; d) `tavanomaisella jätteellä` jätettä, joka ei kuulu c alakohtaan; e) `pysyvällä jätteellä` jätettä, jossa ei tapahdu olennaisia fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia muutoksia. Pysyvä jäte ei liukene, pala tai reagoi muutoin fysikaalisesti tai kemiallisesti, eikä hajoa biologisesti tai vaikuta haitallisesti muihin aineisiin, joiden kanssa se joutuu kosketuksiin siten, että se todennäköisesti aiheuttaisi ympäristön pilaantumista tai vaaraa ihmisten terveydelle. Jätteiden kokonaishuuhtoutumisen ja niiden sisältämien haitallisten aineiden kokonaispitoisuuden samoin kuin suotoveden myrkyllisyyden ympäristölle on oltava merkityksetöntä, eikä niistä ennen kaikkea saa aiheutua vaaraa pintaveden ja/tai pohjaveden laadulle; f) `maanalaisella varastolla` pysyvää jätevarastoa, joka sijaitsee syvällä geologisessa luolassa kuten suola- tai kalisuolakaivoksessa; g) `kaatopaikalla` jätteiden käsittelypaikkaa, jossa jätettä sijoitetaan maan päälle tai maahan (eli maan alle), mukaan lukien - sisäiset kaatopaikat (eli kaatopaikat, joilla jätteen tuottaja hoitaa oman jätteensä käsittelyn tuotantopaikalla) sekä - pysyvät paikat (eli joita käytetään yhtä vuotta pidemmän ajan), joita käytetään jätteen väliaikaiseen varastointiin, ei kuitenkaan - sellaisia laitoksia, joissa jäte puretaan, jotta se voitaisiin valmistella kuljetettavaksi muualla tapahtuvaa hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä varten, sekä - jätteen väliaikaista yleensä alle kolme vuotta kestävää varastointia ennen sen hyödyntämistä tai esikäsittelyä, tai - väliaikaista alle vuoden kestävää jätteen varastointia ennen käsittelyä; h) `esikäsittelyllä` lajittelu mukaan lukien, fysikaalisia, kemiallisia, biologisia tai termisiä prosesseja, jotka muuttavat jätteen luonnetta sen määrän tai vaarallisuuden vähentämiseksi, sen käsittelyn helpottamiseksi tai sen hyödyntämisen tehostamiseksi; i) `suotovedellä` kaatopaikalle sijoitetun jätteen läpi suotautuvaa nestettä, joka purkautuu kaatopaikasta tai jää kaatopaikkaan; j) `kaatopaikkakaasulla` kaatopaikalle sijoitetuista jätteistä syntynyttä kaasua; k) `eluaatilla` laboratoriossa liukoisuustestin avulla saatua liuosta; l) `kaatopaikan pitäjällä` luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa kaatopaikasta sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella kaatopaikka sijaitsee; kyseinen henkilö voi vaihtua perustamisvaiheesta jälkihoitovaiheeseen; m) `biohajoavalla jätteellä` jätettä, joka voi luonnollisissa olosuhteissa hajota anaerobisessa tai aerobisessa prosessissa, kuten elintarvike- ja puutarhajätteet sekä paperi ja kartonki; n) `haltijalla` jätteen tuottajaa taikka luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka hallussa jäte on; o) `luvanhakijalla` henkilöä, joka hakee tämän direktiivin mukaista kaatopaikkaa koskevaa lupaa; p) `toimivaltaisella viranomaisella` viranomaista, jonka jäsenvaltio nimeää vastuulliseksi tästä direktiivistä aiheutuvien tehtävien suorittamisesta; q) `nestemäisellä jätteellä` nestemäisessä muodossa olevaa jätettä mukaan lukien jätevedet, mutta ei lietettä; r) `eristyneellä asutuksella` tarkoitetaan yhteisöä, - jossa on enintään 500 asukasta kuntaa tai asutusta kohden ja enintään viisi asukasta neliökilometrillä ja - joka sijaitsee vähintään 50 kilometrin päässä lähimmästä sellaisesta kaupunkitaajamasta, jossa on vähintään 250 asukasta neliökilometrillä, tai johon on vaikeiden sääolosuhteiden vuoksi suurimman osan vuotta vaikeat tieyhteydet. 3 artikla Soveltamisala 1. Jäsenvaltioiden on sovellettava tätä direktiiviä kaikkiin 2 artiklan g kohdassa tarkoitettuihin kaatopaikkoihin. 2. Tämän direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu: - lietteen levittäminen, mukaan lukien viemäriliete, sekä ruoppauslietteen ja muun samankaltaisen aineksen levittäminen lannoitusta tai maanparannusta varten, - soveltuvan pysyvän jätteen käyttö kaatopaikkojen kunnostukseen/entisöintiin ja täytemaaksi tai rakennustarkoitukseen, - tavanomaiseksi jätteeksi luokitellun ruoppauslietteen sijoittaminen niiden pienten vesiteiden varrelle, joista ne on ruopattu sekä tällaisen lietteen sijoittaminen pintavesistöön mukaan lukien sen pohja ja alla oleva maaperä, - likaantumattoman maa-aineksen sijoittaminen tai mineraalivarojen etsimisen ja louhinnan, rikastamisen ja varastoinnin sekä louhostoiminnan tuloksena syntyvien tavanomaisten pysyvien jätteiden sijoittaminen, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta voimassa olevan yhteisön lainsäädännön soveltamista. 3. Jäsenvaltiot saavat harkintansa mukaan ilmoittaa, että tämän direktiivin 17 artiklalla perustetun komitean määrittelemien sellaisten tavanomaisten jätteiden sijoittaminen, jotka ovat muuta kuin pysyvää jätettä ja jotka syntyvät mineraalivarojen etsimisessä, louhinnassa, rikastamisessa ja varastoinnissa sekä louhostoiminnassa ja jotka sijoitetaan siten, ettei niistä aiheudu ympäristön pilaantumista tai vaaraa ihmisten terveydelle, voidaan vapauttaa liitteessä I olevan 2 kohdan ja 3 kohdan 1-3 alakohdan säännösten soveltamisesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista. 4. Jäsenvaltiot saavat harkintansa mukaan ilmoittaa, ettei tämän direktiivin 6 artiklan d alakohtaa, 7 artiklan i alakohtaa, 8 artiklan a alakohdan iv alakohtaa, 10 artiklaa, 11 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohtaa, 12 artiklan a ja c alakohtaa, liitteessä I olevaa 3 ja 4 kohtaa, liitettä II (lukuun ottamatta 3 kohdassa olevaa tasoa 3 ja 4 kohtaa) ja liitteessä III olevaa 3, 4 ja 5 kohtaa sovelleta joko osittain tai kokonaisuudessaan: a) tavanomaisten tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin, joiden kokonaiskapasiteetti on enintään 15 000 tonnia tai jotka vuosittain ottavat vastaan enintään 1 000 tonnia jätettä ja jotka palvelevat saaria, jos saarella on yksi ainoa kaatopaikka ja tämä kaatopaikka on tarkoitettu ainoastaan kyseisellä saarella tuotetun jätteen käsittelyyn. Kun tämän kaatopaikan kokonaiskapasiteetti on käytetty, tämän direktiivin säännöksiä on noudatettava perustettaessa uusi kaatopaikka saarelle, b) tavanomaisten tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin eristyneissä asutuksissa, jos kaatopaikka on tarkoitettu ainoastaan kyseisen eristyneen asutuksen tuottaman jätteen käsittelyyn, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista. Jäsenvaltioiden on toimitettava viimeistään kahden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä komissiolle luettelo niistä saarista ja eristyneistä asutuksista, joihin ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä. Komissio julkaisee luettelon saarista ja eristyneistä asutuksista. 5. Jäsenvaltiot saavat harkintansa mukaan ilmoittaa, että tämän direktiivin 2 artiklan f alakohdassa määriteltyyn maanalaiseen varastoon voidaan olla soveltamatta 13 artiklan 4 kohdan säännöksiä sekä tämän direktiivin liitteessä I olevaa 2 kohtaa (lukuun ottamatta ensimmäistä luetelmakohtaa), 3-5 kohtaa sekä liitteessä III olevaa 2, 3 ja 5 kohtaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista. 4 artikla Kaatopaikkaluokat Kaatopaikat on luokiteltava johonkin seuraavista luokista: - vaarallisen jätteen kaatopaikka; - tavanomaisen jätteen kaatopaikka; - pysyvän jätteen kaatopaikka. 5 artikla Kaatopaikalle soveltumaton jäte ja esikäsittely 1. Jäsenvaltioiden on laadittava kansallinen strategia kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan jätteen määrän vähentämiseksi viimeistään kahden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä ja ilmoitettava komissiolle tästä strategiasta. Strategian tulee sisältää erityisesti kierrätykseen, kompostointiin, biokaasun tuottamiseen tai materiaalien tai energian hyödyntämiseen liittyvät toimenpiteet 2 kohdassa mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi. Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle 30 kuukauden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kertomuksen, jossa se esittää yhteenvedon kansallisista strategioista. 2. Strategialla on varmistettava, että a) viimeistään viiden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 75 prosenttiin vuonna 1995 tai viimeisimpänä sitä edeltävänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, tuotetun biohajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan), b) viimeistään kahdeksan vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 50 prosenttiin vuonna 1995 tai viimeisimpänä sitä edeltävänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, tuotetun biohajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan), c) viimeistään 15 vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 35 prosenttiin vuonna 1995 tai sitä edeltävänä viimeisimpänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, tuotetun biohajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Kaksi vuotta ennen c alakohdassa mainittua päivää neuvosto tarkastelee uudelleen edellä mainittua tavoitetta sen kertomuksen perusteella, jonka komissio antaa jäsenvaltioiden käytännön kokemuksista a ja b alakohdassa asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa ja johon on tarvittaessa liitetty ehdotus, tämän tavoitteen vahvistamiseksi tai sen muuttamiseksi, jotta ympäristönsuojelun korkea taso varmistettaisiin. Jäsenvaltiot, jotka vuonna 1995 tai sitä edeltävänä viimeisimpänä vuonna, jonka osalta on käytettävissä standardoituja Eurostat-tietoja, ovat sijoittaneet yli 80 prosenttia kerätystä yhdyskuntajätteestään kaatopaikoille, voivat lykätä yhden tai useamman a, b, tai c alakohdassa säädetyn tavoitteen saavuttamista enintään neljällä vuodella. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää hyväkseen kyseistä säännöstä, on ilmoitettava päätöksestään etukäteen komissiolle. Komissio ilmoittaa näistä päätöksistä muille jäsenvaltioille. Edellisessä alakohdassa olevien säännösten täytäntöönpanosta ei missään tapauksessa saa aiheutua, että c alakohdan tavoite saavutetaan myöhemmin kuin neljä vuotta c alakohdassa mainitun päivämäärän jälkeen. 3. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kaatopaikalle ei hyväksytä seuraavia jätteitä: a) nestemäinen jäte; b) jäte, joka on kaatopaikkaolosuhteissa direktiivin 91/689/ETY liitteessä III olevan määrittelyn mukaisesti räjähtävää, syövyttävää, hapettavaa, erittäin helposti syttyvää tai helposti syttyvää; c) sairaalajätteet ja muut lääketieteellisessä tai eläinlääketieteellisessä toiminnassa muodostuneet kliiniset jätteet, jotka ovat direktiivin 91/689/ETY mukaisesti tartuntavaarallisia (liitteessä III esitetty ominaisuus H 9), ja edellä mainitun direktiivin (liite I.A) luokkaan 14 kuuluvat jätteet; d) kokonaiset käytetyt renkaat kahden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä, lukuun ottamatta rakennusaineena käytettyjä renkaita, ja silputut käytetyt renkaat viiden vuoden kuluttua 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä (lukuun ottamatta molemmissa tapauksissa polkupyöränrenkaita ja renkaita, joiden halkaisija on suurempi kuin 1 400 millimetriä); e) minkä tahansa muun tyyppinen jäte, joka ei täytä liitteen II mukaisesti määriteltyjä kelpoisuusperusteita. 4. Jätteiden laimentaminen tai sekoittaminen ainoastaan kelpoisuusperusteiden täyttämiseksi on kiellettyä. 6 artikla Eri kaatopaikkaluokkiin kelpaavat jätteet Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, jotta: a) kaatopaikalle sijoitetaan ainoastaan esikäsiteltyä jätettä; kyseinen säännös ei koske pysyvää jätettä, jonka esikäsittely ei ole teknisesti toteutettavissa, tai mitä tahansa muuta jätettä, jonka esikäsittely ei edistä 1 artiklan tavoitteiden saavuttamista vähentämällä jätteen määrää tai ihmisten terveydelle tai ympäristölle aiheutuvaa vaaraa; b) vaarallisen jätteen kaatopaikalle ohjataan ainoastaan liitteen II mukaisesti määritellyt kelpoisuusperusteet täyttävä vaarallinen jäte; c) tavanomaisen jätteen kaatopaikalle saadaan sijoittaa: i) yhdyskuntajätteet; ii) muualta peräisin olevat tavanomaiset jätteet, jotka täyttävät liitteessä II mainitut, tavanomaisten jätteiden kaatopaikalle sijoittamista koskevat kelpoisuusperusteet; iii) pysyvät, reagoimattomat vaaralliset jätteet (esimerkiksi kiinteytetyt tai lasitetut jätteet), joiden suotautumiskäyttäytyminen vastaa ii alakohdassa mainittujen tavanomaisten jätteiden suotautumiskäyttäytymistä ja jotka täyttävät liitteessä II mainitut asianmukaiset kelpoisuusperusteet. Kyseisiä vaarallisia jätteitä ei saa sijoittaa biohajoavalle tavanomaiselle jätteelle varattuihin soluihin; d) pysyvän jätteen kaatopaikkoja käytetään ainoastaan pysyvää jätettä varten. 7 artikla Lupahakemus Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että kaatopaikkaa koskeva lupahakemus sisältää vähintään seuraavat tiedot: a) luvanhakijan ja kaatopaikan pitäjän yksilöinti, jos kyse on kahdesta eri henkilöstä tai yksiköstä; b) sijoitettavien jätetyyppien kuvaus ja jätteen kokonaismäärä; c) kaatopaikan suunniteltu kapasiteetti; d) kaatopaikan kuvaus, mukaan lukien sen hydrogeologiset ja geologiset ominaisuudet; e) ehdotetut menetelmät pilaantumisen ehkäisemiseksi ja torjumiseksi; f) ehdotettu toiminta-, seuranta- ja valvontasuunnitelma; g) ehdotettu suunnitelma käytöstäpoistamista ja jälkihoitoa koskeviksi menettelytavoiksi; h) jos tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (8) mukaisesti edellytetään vaikutusten arviointia, toiminnan harjoittajan kyseisen direktiivin 5 artiklan mukaisesti antamat tiedot; i) luvanhakijan taloudellinen vakuus tai muut vastaavat tämän direktiivin 8 artiklan a alakohdan iv alakohdassa edellytetyt toimet. Jos lupahakemus hyväksytään, nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten ja yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, kun niitä pyydetään tilastojen laatimista varten. 8 artikla Lupaehdot Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että: a) toimivaltainen viranomainen myöntää kaatopaikkaluvan ainoastaan, jos: i) kaatopaikkahanke täyttää kaikki tämän direktiivin asiaankuuluvat vaatimukset, sen liitteet mukaan lukien, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 artiklan 4 ja 5 kohdan soveltamista; ii) kaatopaikan hoito on siihen teknisesti pätevän luonnollisen henkilön vastuulla; kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön ammatillinen ja tekninen kehittäminen ja koulutus on varmistettu; iii) kaatopaikkaa hoidetaan siten, että onnettomuuksien ehkäisemiseksi ja niiden vaikutusten rajoittamiseksi tarvittavat toimenpiteet toteutetaan; iv) luvanhakija on ennen jätteiden käsittelyn aloittamista jäsenvaltioiden antamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen toteuttanut tai toteuttaa tarvittavat toimenpiteet taloudellisen vakuuden tai muun vastaavan muodossa varmistaakseen, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti myönnetystä luvasta aiheutuvat velvollisuudet (mukaan lukien jälkihoitoa koskevat säännökset) täytetään ja että 13 artiklassa edellytettyjä käytöstäpoistamismenettelyjä noudatetaan. Vakuus tai sitä vastaava on pidettävä voimassa niin kauan kuin paikan ylläpito ja jälkihoito sitä edellyttävät 13 artiklan d alakohdan mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat ilmoittaa oman harkintansa mukaisesti, että tätä alakohtaa ei sovelleta pysyville jätteille tarkoitettuihin kaatopaikkoihin; b) kaatopaikkahanke on direktiivin 75/442/ETY 7 artiklassa tarkoitetun jätehuoltosuunnitelman tai siinä tarkoitettujen jätehuoltosuunnitelmien mukainen; c) ennen kaatopaikkatoiminnan aloittamista toimivaltainen viranomainen tarkastaa kaatopaikan varmistaakseen, että se täyttää asianmukaiset lupaehdot; tämä ei kuitenkaan millään tavalla vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta. 9 artikla Luvan sisältö Eritellen ja täydentäen direktiivin 75/442/ETY 9 artiklan ja direktiivin 96/61/EY 9 artiklan säännöksiä kaatopaikkaluvassa on mainittava vähintään: a) kaatopaikkaluokka; b) luettelo niistä määritellyistä jätetyypeistä ja jätteiden kokonaismääristä, joille on myönnetty lupa kaatopaikalle sijoittamista varten; c) kaatopaikan perustamista, kaatopaikan toimintaa sekä seuranta- ja valvontamenettelyjä koskevat vaatimukset, mukaan lukien varotoimia koskevat suunnitelmat (liitteessä III olevan 4 kohdan B alakohta) sekä käytöstäpoistamista ja jälkihoitoa koskevat väliaikaiset vaatimukset; d) luvanhakijan velvollisuus tehdä vähintään kerran vuodessa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus vastaanotetun jätteen laadusta ja määrästä sekä 12 ja 13 artiklassa ja liitteessä III säädetyn seurantaohjelman tuloksista. 10 artikla Kaatopaikkakustannukset Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että kaatopaikan pitäjien perimä hinta kaiken tyyppisen jätteen sijoittamisesta kyseiselle kaatopaikalle kattaa kaatopaikan perustamiseen ja toimintaan liittyvät kustannukset, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan 8 artiklan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetusta taloudellisesta vakuudesta tai muusta vastaavasta aiheutuvat kustannukset ja kaatopaikan käytöstäpoistamisesta ja jälkihoidosta aiheutuvat arvioidut kustannukset vähintään 30 vuoden ajalta. Jäsenvaltioiden on huolehdittava kaikkien tarvittavien kustannustietojen keräämisestä. 11 artikla Jätteen vastaanottomenettelyt 1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistaakseen, että ennen jätteiden vastaanottamista kaatopaikoille: a) haltija tai kaatopaikan pitäjä voi ennen jätteen toimittamista tai jätettä kaatopaikalle toimitettaessa tai ensimmäisellä toimituskerralla, jos kyseessä on sarja samantyyppisen jätteen toimituksia, osoittaa asianmukaisin asiakirjoin, että kyseessä oleva jäte voidaan ottaa vastaan kyseiselle kaatopaikalle lupaehtojen mukaisesti ja että se täyttää liitteessä II määrätyt kelpoisuusperusteet; b) kaatopaikan pitäjä noudattaa seuraavia vastaanottomenettelyjä: - jätettä koskevien asiakirjojen tarkastaminen, mukaan lukien direktiivin 91/689/ETY 5 artiklan 3 kohdassa edellytetyt asiakirjat ja tarvittaessa Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 259/93 (9) edellytetyt asiakirjat; - jätteen silmämääräinen tarkastaminen kaatopaikalle tuotaessa ja sijoituspaikalla, ja tarvittaessa yhdenmukaisuuden tarkastaminen haltijan esittämässä asiakirjassa annetun kuvauksen kanssa; jos edustavia näytteitä on otettava liitteessä II olevan 3 kohdan 3 tason täytäntöönpanemiseksi, tutkimusten tulokset säilytetään ja näytteenotto toteutetaan liitteessä II olevan 5 kohdan mukaisesti. Nämä näytteet on säilytettävä vähintään yhden kuukauden ajan; - sijoitetun jätteen määriä ja ominaisuuksia koskeva kirjanpito; kirjanpidosta on käytävä ilmi alkuperä, toimituspäivämäärä, tuottajan henkilöllisyys tai, jos kyse on yhdyskuntajätteestä, kerääjän henkilöllisyys sekä vaarallisen jätteen osalta jätteen tarkka sijainti alueella. Nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten ja yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, kun niitä pyydetään tilastojen laatimista varten; c) kaatopaikan pitäjän on aina annettava kirjallinen vastaanottotodistus jokaisesta kaatopaikalle vastaanotetusta toimituksesta; d) jos jätettä ei oteta vastaan kaatopaikalle, kaatopaikan pitäjän on viipymättä ilmoitettava tästä toimivaltaiselle viranomaiselle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (ETY) N:o 259/93 säännösten soveltamista. 2. Niiden kaatopaikkojen osalta, joihin 3 artiklan 4 ja 5 kohdan nojalla ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä, jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet, jotta: - jätteelle suoritetaan säännöllinen silmämääräinen tarkastus sijoituspaikassa sen varmistamiseksi, että kaatopaikalle otetaan vastaan ainoastaan saarelta tai eristyneestä asutuksesta peräisin olevaa tavanomaista jätettä, ja - kaatopaikalle sijoitetun jätteen määrästä pidetään kirjaa. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että komissiolle tämän direktiivin täytäntöönpanosta annettavissa säännöllisissä kertomuksissa on tiedot niille kaatopaikoille sijoitettavien jätteiden määrästä, joihin ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä, sekä mahdollisuuksien mukaan, niihin sijoitetun jätteen tyypistä. 12 artikla Toimintavaiheen valvonta ja tarkkailu Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että toimintavaiheen valvonta ja tarkkailu vastaavat vähintään seuraavia vaatimuksia: a) kaatopaikan pitäjän on toteutettava toimintavaiheen aikana liitteessä III eritelty valvonta- ja tarkkailuohjelma; b) kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvonnan ja tarkkailun yhteydessä esille tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. Näiden toimenpiteiden toteuttamiskustannuksista vastaa kaatopaikan pitäjä. Toimivaltaisen viranomaisen vahvistamin säännöllisin väliajoin, mutta kuitenkin vähintään kerran vuodessa, kaatopaikan pitäjän on kerättyjen tietojen perusteella tehtävä toimivaltaisille viranomaisille ilmoitus tarkkailun tuloksista lupaehtojen noudattamisen osoittamiseksi ja jätteen käyttäytymisestä kaatopaikalla saatavan tiedon lisäämiseksi; c) valvontaan ja tarkkailuun ja/tai 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tutkimuksiin liittyvien analyyttisten operaatioiden laadunvalvonnasta huolehtivat pätevät laboratoriot. 13 artikla Käytöstäpoistamis- ja jälkihoitomenettely Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tarvittaessa luvan mukaisesti: a) kaatopaikan tai sen osan käytöstäpoistamismenettely aloitetaan: i) kun luvassa mainitut asiaan liittyvät ehdot täyttyvät, tai ii) toimivaltaisen viranomaisen luvalla kaatopaikan pitäjän hakemuksesta, tai iii) toimivaltaisen viranomaisen perustellulla päätöksellä; b) kaatopaikkaa tai sen osaa voidaan pitää lopullisesti käytöstä poistettuna vasta, kun toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, arvioinut kaikki kaatopaikan pitäjän antamat selvitykset ja antanut kaatopaikan pitäjälle luvan poistaa kaatopaikka käytöstä. Tämä menettely ei vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta; c) sen jälkeen kun kaatopaikka on lopullisesti poistettu käytöstä, kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan kunnossapidosta, tarkkailusta ja valvonnasta jälkihoitovaiheen aikana niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii, ottaen huomioon ajan, jonka kaatopaikka voi aiheuttaa vaaraa. Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvontamenettelyjen yhteydessä esiin tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen tekemää päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta; d) niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle, kaatopaikan pitäjä on velvollinen tarkkailemaan ja tutkimaan kaatopaikkakaasujen ja alueen suotovesien koostumusta sekä lähialueen pohjavesikerrosta liitteen III mukaisesti. 14 artikla Käytössä olevat kaatopaikat Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet varmistaakseen, että kaatopaikat, joille on myönnetty lupa tai jotka ovat jo käytössä, kun tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, eivät voi jatkaa toimintaansa, ellei jäljempänä esitettyjä toimia saateta loppuun mahdollisimman pian ja viimeistään kahdeksan vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä: a) kaatopaikan pitäjän on 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä vuoden kuluessa valmisteltava ja esitettävä toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi kaatopaikan kunnostussuunnitelma, joka sisältää 8 artiklassa luetellut kohdat ja kaatopaikan pitäjän tarpeellisina pitämät korjaavat toimenpiteet tämän direktiivin vaatimusten täyttämiseksi, lukuun ottamatta liitteessä I olevan 1 kohdan vaatimuksia; b) kunnostussuunnitelman esittämisen jälkeen toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä lopullinen päätös siitä, voidaanko toimintaa jatkaa mainitun kunnostussuunnitelman ja tämän direktiivin mukaisesti. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sulkeakseen 7 artiklan g alakohdan ja 13 artiklan mukaisesti mahdollisimman pian ne kaatopaikat, joille ei ole myönnetty lupaa jatkaa toimintaansa 8 artiklan mukaisesti; c) hyväksytyn kaatopaikan kunnostussuunnitelman perusteella toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä tarvittavat työt ja määrättävä siirtymäkaudesta suunnitelman toteuttamiseksi. Kaikkien käytössä olevien kaatopaikkojen on oltava tämän direktiivin vaatimusten mukaisia, lukuun ottamatta liitteessä I olevan 1 kohdan vaatimuksia, kahdeksan vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä; d) i) tämän direktiivin 4, 5, 11 artiklaa ja liitettä II on sovellettava vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä; ii) tämän direktiivin 6 artiklaa on sovellettava vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin kolmen vuoden kuluessa 18 artiklan 1 kohdassa säädetystä päivästä. 15 artikla Velvollisuus antaa kertomuksia Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kolmen vuoden välein kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta kiinnittäen erityistä huomiota 5 artiklan mukaisesti vahvistettaviin kansallisiin strategioihin. Kertomus on laadittava komission direktiivin 91/692/ETY (10) 6 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen laatiman kyselylomakkeen tai lomakkeen pohjalta. Kyselylomake tai lomake on lähetettävä jäsenvaltioille kuusi kuukautta ennen kertomuksen kattaman ajanjakson alkua. Kertomus on lähetettävä komissiolle yhdeksän kuukauden kuluessa kertomuksen kattaman kolmivuotiskauden päättymisestä. Komissio julkaisee yhteisön kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta yhdeksän kuukauden kuluessa siitä, kun se vastaanotti jäsenvaltioiden laatimat kertomukset. 16 artikla Komitea Komissio hyväksyy muutokset, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen, sekä ehdotukset kaatopaikkoja koskevien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardoimiseksi direktiivin 75/442/ETY 18 artiklan mukaisesti perustetun komitean avustamana ja tämän direktiivin 17 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Liitteitä voidaan muuttaa ainoastaan tämän direktiivin periaatteiden mukaisesti liitteissä mainitulla tavalla. Tätä varten liitteen II osalta komitea ottaa huomioon seuraavaa: jokaiselle kaatopaikkaluokalle asetetaan erityisperusteet ja/tai testausmenetelmät ja lisäraja-arvot, mukaan lukien tarvittaessa erityiset kaatopaikkatyypit kussakin luokassa, mukaan lukien maanalaiset varastot, ottaen huomioon liitteessä II esitetyt testausta ja kelpoisuusperusteita koskevat yleiset periaatteet ja menettelyt. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin liitteisiin liittyvien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardointiehdotukset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin 5, 7 ja 11 artiklassa tarkoitettujen tilastotietojen yhdenmukaistamista ja säännöllistä välittämistä koskevat säännökset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta ja tarvittaessa näiden säännösten muutokset. 17 artikla Komiteamenettely Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä. Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä. 18 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään kaksi vuotta sen voimaantulosta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 19 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 20 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty . . . Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL C 156, 24.5.1997, s. 10. (2) EYVL C 355, 21.11.1997, s. 4. (3) Euroopan parlamentin lausunto annettu 19.2.1998 (EYVL C 80, 16.3.1998, s. 204), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu 4. kesäkuuta 1998, Euroopan parlamentin päätös tehty . . . (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) EYVL C 122, 18.5.1990, s. 2. (5) EYVL L 194, 25.7.1975, s. 39, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 96/350/EY (EYVL L 135, 6.6.1996, s. 32). (6) EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26. (7) EYVL L 377, 31.12.1991, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 94/31/EY (EYVL L 168, 2.7.1994, s. 28). (8) EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5). (9) EYVL L 30, 6.2.1993, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 120/97 (EYVL L 22, 24.1.1997, s. 14). (10) EYVL L 377, 31.12.1991, s. 48. LIITE I KAIKKIEN KAATOPAIKKALUOKKIEN YLEISVAATIMUKSET 1. Sijainti 1.1 Kaatopaikan sijainnin osalta on otettava huomioon vaatimukset, jotka liittyvät seuraaviin tekijöihin: a) välimatkat kaatopaikka-alueen rajojen ja asuin- ja virkistysalueiden, vesiteiden, vesistöjen sekä muiden maatalous- ja kaupunkialueiden välillä, b) alueella esiintyvät pohjavedet, rannikkovedet tai luonnonsuojeluvyöhykkeet, c) alueen geologiset ja hydrogeologiset olosuhteet, d) alueen tulvimis-, ja vajoamis-, maanvieremä- tai lumivyöryvaarat, e) alueen luonnonperinnön tai kulttuuriperinnön suojelu. 1.2 Kaatopaikka voidaan hyväksyä vain, jos alueen ominaisuudet suhteessa edellä mainittuihin vaatimuksiin tai suunnitellut korjaavat toimenpiteet osoittavat, että kaatopaikka ei aiheuta vakavaa vaaraa ympäristölle. 2. Vesien hallinta ja suotoveden käsittely On toteutettava kaatopaikan ominaisuuksiin ja sääolosuhteisiin liittyvät tarvittavat toimenpiteet - jätemassaan imeytyvän sadannan hallitsemiseksi, - pintaveden ja/tai pohjaveden virtauksen ehkäisemiseksi kaatopaikalle sijoitettuun jätteeseen, - saastuneen veden ja suotoveden keräämiseksi; jos kaatopaikan sijaintiin ja kaatopaikalle hyväksyttävän jätteen tarkasteluun perustuva arviointi osoittaa, että kaatopaikka ei muodosta mahdollista uhkaa ympäristölle, toimivaltainen viranomainen voi päättää, että tätä säännöstä ei sovelleta, - kaatopaikalta kerätyn saastuneen veden ja suotoveden käsittelemiseksi kaatopaikalta johdettavilta vesiltä edellytetyn laadun saavuttamiseksi. Mitä edellä säädetään, ei sovelleta pysyvän jätteen kaatopaikkoihin. 3. Maaperän ja vesien suojelu 3.1 Kaatopaikan on sijaittava ja sen on oltava suunniteltu siten, että se täyttää tarvittavat vaatimukset maaperän, pohjaveden ja pintaveden pilaantumisen ehkäisemiseksi ja tarvittaessa suotoveden tehokkaan keräämisen varmistamiseksi 2 kohdan mukaisesti. Maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelemiseksi on käytettävä geologisen esteen ja pohjavuorauksen yhdistelmää toiminnallisen/aktiivin vaiheen aikana ja geologisen esteen ja eristevuorauksen yhdistelmää passiivisen vaiheen aikana/käytöstäpoistamisen jälkeen. 3.2 Geologinen este määräytyy niiden kaatopaikan alla ja sen läheisyydessä vallitsevien geologisten ja hydrogeologisten olosuhteiden perusteella, jotka tarjoavat riittävän tiiveyden maaperään ja pohjaveteen kohdistuvan mahdollisen uhan torjumiseksi. Kaatopaikan perustuksen ja sivujen tulee koostua mineraalikerroksesta, joka täyttää läpäisevyys- ja paksuusvaatimukset siten, että se vastaa maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelun kannalta yhteisvaikutuksiltaan vähintään seuraavia vaatimuksia: - vaarallisen jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; paksuus ≥ 5 m, - tavanomaisen jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; paksuus ≥ 1 m, - pysyvän jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-7 m/s; paksuus ≥ 1 m, m/s = metriä/sekunti. Jos geologinen este ei luonnostaan vastaa edellä mainittuja vaatimuksia, sitä voidaan täydentää rakentamalla ja vahvistaa muilla vastaavan suojan antavilla keinoilla. Rakennetun geologisen esteen on oltava vähintään 0,5 metriä paksu. 3.3 Edellä kuvatun geologisen esteen lisäksi on lisättävä suotoveden keruu- ja tiivistysjärjestelmä seuraavien periaatteiden mukaisesti, jotta varmistetaan, että suotoveden kerääntyminen kaatopaikan pohjalle on mahdollisimman vähäistä: >TAULUKON PAIKKA> Jäsenvaltiot voivat asettaa pysyvän jätteen kaatopaikkoja ja edellä mainittujen teknisten keinojen ominaisuuksia koskevia yleisiä tai erityisiä vaatimuksia. Jos toimivaltainen viranomainen mahdollisia ympäristövaaroja tarkasteltuaan katsoo, että suotoveden muodostumisen estäminen on tarpeellista, voidaan määrätä pintavuorauksesta. Pintavuorausta koskevat seuraavat suositukset: >TAULUKON PAIKKA> 3.4 Jos ympäristövaarojen arvioinnin perusteella, ottaen erityisesti huomioon direktiivi 80/68/ETY (1), toimivaltainen viranomainen on päättänyt 2 kohdan mukaisesti ("Vesien hallinta ja suotoveden käsittely"), että suotoveden keruu ja käsittely ei ole tarpeellista, tai on todettu, että kaatopaikka ei muodosta todennäköistä vaaraa maaperälle, pohjavedelle tai pintavedelle, edellä mainittuja 3.2 ja 3.3 kohdan vaatimuksia voidaan lieventää vastaavasti. Näitä vaatimuksia voidaan pysyvälle jätteelle tarkoitettujen kaatopaikkojen osalta mukauttaa kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 3.5 Tämän direktiivin 17 artiklalla perustettu komitea kehittää ja hyväksyy menetelmän, jota käytetään kaatopaikkojen vedenläpäisykertoimen määrittelemiseen kenttäoloissa ja koko kaatopaikan alueella. 4. Kaasujen hallinta 4.1 On toteutettava tarvittavat toimenpiteet kaatopaikkakaasujen kertymisen ja purkautumisen valvomiseksi (liite III). 4.2 Kaatopaikkakaasua on kerättävä kaikilta kaatopaikoilta, joihin sijoitetaan biohajoavaa jätettä, ja kaatopaikkakaasut on käsiteltävä ja käytettävä. Jos kerättyä kaasua ei voida käyttää energian tuotantoon, se on käsiteltävä polttamalla. 4.3 Kaatopaikkakaasujen keruu, käsittely ja käyttö tulee 4.2 kohdan mukaisesti toteuttaa tavalla, joka minimoi ympäristövahingot tai ympäristön pilaantumisen sekä ihmisten terveydelle aiheutuvat vaarat. 5. Haitat ja vaarat On toteutettava toimenpiteitä, joilla vähennetään kaatopaikasta aiheutuvia haittoja ja vaaroja, jotka syntyvät: - haju- ja pölypäästöistä; - tuulen kantamista aineista; - melusta ja liikenteestä; - linnuista, tuhoeläimistä ja hyönteisistä; - aerosolien muodostumisesta; - tulipaloista. Kaatopaikat on varustettava niin, että kaatopaikalta peräisin oleva lika ei leviä yleisille teille tai ympäröiville maa-alueille. 6. Vakavuus Jätteet on sijoitettava kaatopaikalle siten, että varmistetaan jätemassan ja siihen liittyvien rakenteiden vakavuus, etenkin sortumien estämiseksi. Jos käytetään keinotekoista estettä, on varmistettava, että sen alla oleva geologinen kerros on kaatopaikan muodon huomioon ottaen riittävän vakaa ehkäisemään pohjaan painautumisen, joka voi vahingoittaa estettä. 7. Esteet Kaatopaikka on suljettava niin, että vapaa pääsy sinne estetään. Portit on pidettävä lukittuina muina kuin aukioloaikoina. Laitoksen valvonta- ja sisäänpääsyjärjestelmään on sisällyttävä toimenpideohjelma jätteen laittoman kaatopaikalle sijoittamisen havaitsemiseksi ja ehkäisemiseksi. (1) EYVL L 20, 26.1.1980, s. 43, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL L 377, 31.12.1991, s. 48). LIITE II JÄTTEEN KAATOPAIKKAKELPOISUUDEN PERUSTEET JA MENETTELYT 1 Johdanto Tässä liitteessä esitetään - yleiset periaatteet jätteiden kelpoisuudesta tiettyyn kaatopaikkaluokkaan; tulevan jäteluokitusmenettelyn olisi perustuttava näille periaatteille, - suuntaviivat alustavan jätteen kelpoisuusmenettelyn luomiseksi, jota on noudatettava kunnes yhtenäinen jätteiden luokittelu- ja kaatopaikkakelpoisuusmenettely on kehitetty; tämän direktiivin 16 artiklassa tarkoitettu tekninen komitea kehittää tämän menettelyn sekä asianmukaiset näytteenottomenettelyt. Tekninen komitea laatii perusteet, jotka tiettyjen vaarallisten jätteiden on täytettävä, jotta ne voidaan hyväksyä tavanomaiselle jätteelle tarkoitetuille kaatopaikoille. Kyseisissä perusteissa on erityisesti otettava huomioon kyseisten jätteiden lyhyen, keskipitkän ja pitkän ajan liukoisuus. Kyseiset arviointiperusteet on laadittava kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. Tekninen komitea laatii myös arviointiperusteet, jotka on täytettävä, jotta jäte voidaan hyväksyä maanalaiseen varastoon. Kyseisissä arviointiperusteissa on otettava huomioon erityisesti se, että jätteiden ei pitäisi reagoida toistensa tai kallion kanssa. Tämä teknisen komitean työ on saatettava loppuun kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta, lukuun ottamatta tämän direktiivin liitteisiin liittyviä valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardointiehdotuksia, jotka on hyväksyttävä kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta, ja se on toteutettava ottaen huomioon tämän direktiivin 1 artiklassa määritellyt tavoitteet. 2. Yleiset periaatteet Sijoitettavan jätteen koostumus, huuhtoutuminen, käyttäytyminen pitkällä aikavälillä sekä yleiset ominaisuudet on tiedettävä mahdollisimman tarkasti. Jätteen kaatopaikkakelpoisuus voi perustua joko luetteloon kaatopaikalle vastaanotettavista jätteistä tai luetteloon jätteistä, joita ei saa sijoittaa kaatopaikalle, jotka on määritelty niiden luonteen ja alkuperän mukaan, sekä jätteen analysointimenetelmiin ja vastaanotettavan jätteen ominaisuuksien raja-arvoihin. Tässä direktiivissä esitettyjen jätteen tulevien kaatopaikkakelpoisuutta koskevien menettelyiden on mahdollisuuksien mukaan perustuttava vakioituihin jätteen analysointimenetelmiin ja vastaanotettavan jätteen ominaisuuksien standardoituihin raja-arvoihin. Ennen tällaisten analysointimenetelmien ja raja-arvojen määrittelyä jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön ainakin kansallisia luetteloita eri kaatopaikkaluokkiin vastaanotettavista jätteistä tai luetteloita jätteistä, joita ei oteta vastaan tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikalle, tai määritellä perusteet luetteloihin merkitsemiselle. Jotta jäte otetaan vastaan tiettyyn kaatopaikkaluokkaan, sen tulee olla mainittu asianomaisessa kansallisessa luettelossa tai täyttää vastaavanlaiset perusteet kuin luetteloon merkitseminen edellyttää. Nämä luettelot tai vastaavat perusteet sekä analysointimenetelmät ja raja-arvot on lähetettävä komissiolle kuuden kuukauden kuluessa siitä kun direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä tai siitä, kun ne annetaan kansallisella tasolla. Näitä luetteloita tai kelpoisuusperusteita olisi käytettävä paikkakohtaisten luetteloiden laatimisessa, eli luettelon laatimisessa direktiivin 9 artiklan mukaisesti luvassa yksilöidyistä hyväksytyistä jätteistä. Ne perusteet, joiden nojalla jäte hyväksytään viiteluetteloihin tai johonkin kaatopaikkaluokkaan, voivat perustua joko muuhun lainsäädäntöön ja/tai jätteiden ominaisuuksiin. Määriteltäessä perusteita jätteen kaatopaikkakelpoisuudelle johonkin kaatopaikkaluokkaan on otettava huomioon seuraavat seikat: - lähiympäristön suojelu (erityisesti pohjavesi ja pintavesi); - ympäristösuojelujärjestelmien suojaaminen (esim. vuoraukset ja suotoveden käsittelyjärjestelmät); - toivottujen jätteenstabilointiprosessien suojaaminen kaatopaikoilla; - ihmisten terveyttä uhkaavien vaarojen torjunta. Esimerkkejä jätteen ominaisuuksiin perustuvista kaatopaikkakelpoisuusperusteista ovat: - vaatimukset siitä, että jätteen kokonaiskoostumus on tiedettävä; - jätteeseen sisältyvien orgaanisten aineiden määrien rajoitukset; - orgaanisen jätteen ainesosien biohajoavuutta koskevat vaatimukset tai rajoitukset; - mahdollisesti haitallisten/vaarallisten erikseen määriteltyjen aineiden määrän rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojelua koskeviin perusteisiin); - mahdollisesti haitallisten/vaarallisten erikseen määriteltyjen aineiden mahdollinen ja odotettavissa oleva suotautuminen (suhteessa edellä mainittuihin suojelua koskeviin perusteisiin); - jätteen ja siitä syntyvän suotoveden ekotoksikologiset ominaisuudet. Jätteiden ominaisuuksiin perustuvien kaatopaikkakelpoisuusperusteiden on yleensä oltava erittäin tarkkoja pysyvien jätteiden kaatopaikkojen osalta, niiden ei tarvitse olla yhtä tarkkoja tavanomaisten jätteiden kaatopaikkojen osalta, ja vielä väljemmät ne voivat olla vaarallisten jätteiden kaatopaikkojen osalta, mikä johtuu kahden viimeksi mainitun luokan korkeammasta ympäristönsuojelun tasosta. 3. Testausta ja jätteen kaatopaikkakelpoisuutta koskevat yleiset menettelyt Jätteen yleisen määrittelyn ja testauksen on perustuttava seuraavaan kolmitasoiseen porrastukseen: >TAULUKON PAIKKA> Tietyntyyppinen jäte on tavallisesti määriteltävä tasolla 1, ja sen on täytettävä asianomaiset perusteet, jotta se hyväksytään viiteluetteloon. Tietyntyyppistä jätettä on testattava säännöllisesti (esimerkiksi vuosittain) tasolla 2, ja sen on täytettävä asianmukaiset perusteet, jotta se säilyisi paikkakohtaisessa luettelossa. Jokaiselle jätekuormalle, joka saapuu kaatopaikan portille, on suoritettava tason 3 mukainen tarkastus. Tietyt jätetyypit voidaan väliaikaisesti tai pysyvästi jättää tason 1 testauksen ulkopuolelle. Tämä voi johtua siitä, että testaus on mahdoton toteuttaa tai että asianmukaisia testausmenetelmiä tai hyväksymisperusteita ei ole käytettävissä, tai se voi johtua poikkeavasta lainsäädännöstä. 4. Suuntaviivat alustaville jätteen kaatopaikkakelpoisuusmenettelyille Ennen tämän liitteen lopullista valmistumista ainoastaan tason 3 testaus on pakollinen ja tason 1 ja 2 testauksia sovelletaan siinä laajuudessa kuin on mahdollista. Tässä alustavassa vaiheessa tiettyyn kaatopaikkaluokkaan kelpoisen jätteen on oltava joko rajoitetussa kansallisessa tai tätä kaatopaikkaluokkaa koskevassa paikkakohtaisessa luettelossa tai sen on täytettävä kyseiseen luetteloon merkitsemistä vastaavat arviointiperusteet. Seuraavia yleisiä suuntaviivoja voidaan käyttää vahvistettaessa alustavia perusteita jätteiden kelpoisuudelle kolmeen tärkeimpään kaatopaikkaluokkaan tai vastaaviin luetteloihin: - Pysyvien jätteiden kaatopaikat: ainoastaan 2 artiklan e alakohdassa määritellyt, pysyvät jätteet voidaan hyväksyä luetteloon. - Tavanomaisten jätteiden kaatopaikat: jotta jätetyyppi voidaan hyväksyä luetteloon, se ei saa kuulua direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan. - Vaarallisten jätteiden kaatopaikat: alustavaan summittaiseen luetteloon vaarallisten jätteiden kaatopaikoista voidaan sisällyttää ainoastaan direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan kuuluvat jätetyypit. Tällaisia jätetyyppejä ei kuitenkaan tulisi hyväksyä luetteloon ilman esikäsittelyä, jos niissä olevien mahdollisesti vaarallisten ainesosien kokonaispitoisuus ja kyseisten ainesosien suotautuvuus muodostavat lyhyellä aikavälillä riskin työympäristölle tai ympäristölle tai estävät jätteiden riittävän stabiloinnin kaatopaikan suunnitelluksi käyttöajaksi. 5. Jätteen näytteenotto Jätteen näytteenotto saattaa olla näytteiden edustavuuden kannalta ja teknisesti hyvin ongelmallista monien jätteiden heterogeenisen luonteen vuoksi. Jätteen näytteenoton eurooppalaista standardia kehitetään. Kunnes jäsenvaltiot hyväksyvät tämän standardin direktiivin 17 artiklan mukaisesti, jäsenvaltiot voivat soveltaa kansallisia standardeja ja menettelyjä. LIITE III VALVONTA JA TARKKAILU TOIMINTA- JA JÄLKIHOITOVAIHEESSA 1. Johdanto Tässä liitteessä esitetään vähimmäismenettelytavat tarkkailulle, jota suoritetaan sen tarkistamiseksi, että: - jäte on hyväksytty sijoitettavaksi kyseiselle kaatopaikkaluokalle vahvistettujen arviointiperusteiden mukaisesti: - kaatopaikan sisäiset prosessit etenevät tarkoitetulla tavalla, - ympäristönsuojelujärjestelmät toimivat täysin aiotulla tavalla, - kaatopaikan lupaehdot täytetään. 2. Säätiedot Kertomusten antamista koskevan velvoitteen mukaisesti (15 artikla) jäsenvaltioiden on toimitettava tiedot meteorologisten tietojen keruujärjestelmästä. Jäsenvaltiot päättävät siitä, kuinka tiedot on kerättävä (paikalla, kansallinen ilmatieteen havaintoasemien verkosto, jne.). Jos jäsenvaltiot päättävät, että vesitaseet ovat tehokas keino arvioida, muodostuuko kaatopaikan jätemassassa suotovettä tai vuotaako kaatopaikka, on suositeltavaa, että seuraavat tiedot kerätään kaatopaikalla suoritettavan seurannan avulla tai lähimmältä ilmatieteen havaintosemalta niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii tämän direktiivin 13 artiklan 3 c alakohdan mukaisesti: >TAULUKON PAIKKA> 3. Päästöjä koskevat tiedot: veden, suotoveden ja kaasujen valvonta Jos suotovettä ja pintavettä esiintyy, on niistä otettava näytteet edustavissa kohdissa. Suotoveden näytteenotto ja mittaaminen (määrä ja koostumus) on suoritettava erikseen jokaisessa kohdassa, josta suotovettä johdetaan pois paikalta. Viite: näytteenottotekniikan yleiset suuntaviivat, ISO 5667-2 (1991). Jos pintavettä esiintyy, sen seuranta on toteutettava vähintään kahdessa kohdassa, joista toinen on ylävirtaan ja toinen alavirtaan kaatopaikalta. Kaasujen seurannan on oltava edustava kaatopaikan kaikissa osissa. Näytteenoton ja analyysien suoritustiheys esitetään alla olevassa taulukossa. Suotovedestä ja vedestä on otettava seurantaa varten näyte, joka edustaa sen keskimääräistä koostumusta. >TAULUKON PAIKKA> 4. Pohjaveden suojelu A. NÄYTTEENOTTO Mittausten on annettava tietoja pohjavedestä, johon kaatopaikan toiminta todennäköisesti vaikuttaa, ja pohjaveden sisäänvirtausalueella on oltava vähintään yksi mittauskohta ja ulosvirtausalueella kaksi mittauskohtaa. Mittausten lukumäärää voidaan lisätä erityisen hydrogeologisen tutkimuksen perusteella ja jos on tarvetta havaita varhaisessa vaiheessa suotoveden tahaton pääsy pohjaveteen. Näytteet on otettava vähintään kolmesta kohdasta ennen jätteiden sijoittamista, jotta saadaan viitearvot tuleville näytteille. Viite: Pohjavesien näytteenotto, ISO 5667, osa 11, 1993. B. SEURANTA Otetuista näytteistä analysoitavat muuttujat on johdettava odotetusta suotoveden koostumuksesta ja alueen pohjaveden laadusta. Analyysin muuttujia valittaessa on otettava huomioon aineiden kulkeutuminen pohjavesialueella. Muuttujiin voi sisältyä osoitinmuuttujia sen varmistamiseksi, että veden laadun muutokset havaitaan nopeasti (1). >TAULUKON PAIKKA> C. KYNNYSTASO Pohjavedelle on katsottava aiheutuneen tämän direktiivin 12 ja 13 artiklassa tarkoitettuja huomattavia haitallisia ympäristövaikutuksia, jos pohjavedestä otetun näytteen analyysi osoittaa veden laadussa tapahtuneen merkittäviä muutoksia. Kynnystaso on määriteltävä ottaen huomioon kaatopaikka-alueen erityiset hydrogeologiset muodostumat ja pohjaveden laatu. Kynnystasosta on määrättävä luvassa aina kun se on mahdollista. Havainnot on arvioitava valvontataulukon avulla, joka sisältää vahvistetut valvontasäännöt ja valvonnan tasot jokaiselle virtauksen suhteen alasuunnassa olevalle kaivolle. Valvonnan taso on määriteltävä pohjaveden laadun paikallisten vaihtelujen mukaan. 5. Kaatopaikan topografia: kaatopaikan jätemassaa koskevat tiedot >TAULUKON PAIKKA> (1) Suositellut muuttujat: pH, TOC, fenolit, raskasmetallit, fluoridi, As, öljy/hiilivedyt. NEUVOSTON PERUSTELUT I JOHDANTO 1. Komissio esitti 14. maaliskuuta 1997 ehdotuksen (1) 130 s artiklan 1 kohtaan perustuvaksi direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla. 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 19. helmikuuta 1998 (2) ensimmäisessä käsittelyssä tehden 29 tarkistusta. Tämän lausunnon pohjalta komissio antoi muutetun ehdotuksen 26. maaliskuuta 1998 (3). Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 1. lokakuuta 1997. 3. Neuvosto vahvisti 4. kesäkuuta 1998 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 189 c artiklan mukaisesti. II TAVOITE 4. Jätteiden sijoittamisesta kaatopaikoille aiheutuvien haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisten terveydelle siitä aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi mahdollisimman tehokkaasti niiden koko käyttöajan tällä ehdotuksella perustetaan puitedirektiivin muodossa ja vaarallisten, vaarattomien ja pysyvien jätteiden ja kaatopaikkojen luokitteluun pohjautuva: - jätteiden kaatopaikoille hyväksymistä koskevien lupien myöntämismenettelyt, kaatopaikan toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt sekä käytöstäpoistamismenettely, - tekniset vaatimukset, jotka kaatopaikoiksi suunniteltujen alueiden ja laitosten on täytettävä, ja eri kaatopaikkaluokkiin kelpaavat jätteet, - kaatopaikan perustamista koskeva lupamenettely, - kansallisten strategioiden tavoitteet kaatopaikoille sijoitettavan biohajoavan yhdyskuntajätteen määrän vähentämiseksi. III YHTEISEN KANNAN ERITTELY Yleisiä huomautuksia 5. Neuvosto on ottanut huomioon edellä esitetyn tavoitteen, paikallisten luonnonolosuhteiden merkityksen kaatopaikkojen perustamisessa ja niiden toiminnassa sekä jäsenvaltioissa vallitsevat, jätteiden tuotantoon ja niiden käsittelyn nykyisiin käytäntöihin liittyvät erityisolosuhteet, ja pyrkinyt antamaan sellaisia säännöksiä, jotka takaavat terveyden ja ympäristön suojelun korkean tason, pyrkimättä järjestelmälliseen yhdenmukaistamiseen, joka olisi ollut tehotonta ja jopa mahdoton toteuttaa. Toissijaisuusperiaatetta noudattaen ja edellisen huomautuksen mukaisesti hyväksytyissä säännöksissä on muutettu komission ehdotusta ymmärrettävyyden ja joustavuuden lisäämiseksi. Nämä muutokset koskevat pääasiassa soveltamisalaa, kaatopaikoille sijoitettavaa biohajoavaa jätettä koskevaa vähentämisstrategiaa sekä olemassa olevia kaatopaikkoja koskevaa aikataulua. 6. Edellä esitettyjen suuntaviivojen perusteella neuvosto saattoi hyväksyä kokonaan, pääosin tai osittain: - Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka komissio on ottanut muutettuun ehdotukseensa, lukuun ottamatta seuraavia tarkistuksia: 1, 6, 10, 11, 19, 21, 24, 26 ja 29, - tarkistukset 2, 3, 7, 12 ja 31, joita komissio ei ottanut muutettuun ehdotukseensa. Erityiset huomautukset (Ellei toisin mainita, jäljempänä esitetyt viittaukset koskevat muutetun ehdotuksen tekstiä. Yhteistä kantaa koskevat viittaukset on lihavoitu.) Tärkeimmät neuvoston komission muutettuun ehdotukseen tekemät muutokset ovat seuraavat: i) 1 artikla Sen sijaan, että lueteltaisiin kaatopaikan käyttöajan kaikki eri vaiheet, neuvosto piti parempana viitata kyseisessä yleisessä artiklassa "niiden koko käyttöaikaan". Ottaen huomioon kyseisen direktiivin yleistavoitteen samankaltaisuus verrattuna direktiiviin 96/61/EY (IPPC-direktiivi) neuvosto katsoi hyödylliseksi selventää kyseisten direktiivien välistä suhdetta 1 artiklan toisessa kappaleessa. Näin ollen 3 artiklan 1 kohdan toinen virke on poistettu. ii) 2 artikla Ehdotuksen 2 artiklan b alakohdasta on poistettu sanat "kaupallinen, teollinen, institutionaalinen ja" sen vuoksi, että jätteen alkuperällä ei ole merkitystä direktiivin rakenteen kannalta. Vaarallista jätettä koskeva määritelmä (c alakohta) on tehty johdonmukaisemmaksi viittaamalla suoraan yhteisön lainsäädännön perussäännökseen eli direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 4 kohtaan, f ja g alakohtien määritelmät: tarkistusten 10 ja 12 sisältöön tehdyn viittauksen selventämiseksi ja 3 artiklan mukaisen erilaisen kohtelun valossa neuvosto katsoi, että g alakohdan "kaatopaikan" ja f alakohdan "maanalaisen varaston" välillä olisi tehtävä ero. Lisäksi katsottiin, että tiettyjen hyödyntämis- ja esikäsittelyprosessien huomioon ottamiseksi on asianmukaista jatkaa hyödyntämistä tai esikäsittelyä edeltävää varastointiaikaa kolmeen vuoteen, h alakohdan määritelmä (esikäsittely) sisältää käsitteen "terminen prosessi" erotuksena "fysikaalisesta prosessista", q alakohdan määritelmä (nestemäinen jäte): sen vuoksi, että nestemäistä jätettä koskevaa määritelmää ei ollut mahdollista perustaa jätteen kiintoaineen määrään, neuvosto säilytti komission alkuperäisessä ehdotuksessa olevan määritelmän, r alakohdan määritelmää (eristynyt asutus) tarkennettiin viittaamalla kyseisiin asutuksiin vaikuttaviin sääolosuhteisiin. iii) 3 artikla Riippumatta siitä, että kaivos- tai louhostoiminnasta syntyvä tavanomainen pysyvä jäte on kokonaan suljettu soveltamisalan (2 kohdan neljäs luetelmakohta) ulkopuolelle, neuvosto katsoi, että kaivos- tai louhostoiminnasta syntyvä muu tavanomainen jäte kuin pysyvä jäte voidaan vapauttaa ainoastaan tietyistä säännöksistä (3 kohta). Samoin maanalaisille varastoille voidaan myöntää ainoastaan rajoitettuja poikkeuksia, joissa otetaan huomioon tällaisten paikkojen ominaispiirteet (4 kohta). Vaikka tavanomaisten tai pysyvien jätteiden kaatopaikkojen kokonaiskapasiteettia, jonka perusteella ne voidaan vapauttaa tietyistä säännöksistä, on nostettu 10 000 tonnista 15 000 tonniin (5 kohdan a alakohta), tarkennettiin, että kyseisiä poikkeuksia sovelletaan ainoastaan olemassa oleviin kaatopaikkoihin. iv) 5 artikla Vaikka neuvosto kannatti laajasti komission ajamaa lähestymistapaa kaatopaikalle sijoitettavien biohajoavien jätteiden määrän vähentämisestä, se katsoi, että jäsenvaltioiden tähän tarkoitukseen laatimia strategioita ei pitäisi rajoittaa koskemaan yhdyskuntajätettä vaan niiden olisi koskettava kaikkea biohajoavaa jätettä (1 kohta) ja että biohajoavaa yhdyskuntajätettä koskevan ensimmäisen tavoitteen on oltava pakottava (2 kohdan a alakohta). Kansallisia strategioita koskeva selonteko on esitettävä 30 kuukauden kuluessa direktiivin siirtämisestä osaksi kansallista lainsäädäntöä eli kuusi kuukautta siitä, kun jäsenvaltiot ovat laatineet strategiat (1 kohta), mikä vastaa muutetun ehdotuksen määräaikaa. Muita tavoitteita koskeva jonkin verran myöhennetty 2 kohdassa oleva aikataulu voisi edistää sijoittamista koskevia vaihtoehtoisia käytäntöjä ja mahdollistaisi sen, että jäsenvaltiot saavuttavat kyseiset tavoitteet. Kolmanteen tavoitteeseen mahdollisesti vaikuttavien epävarmuuksien huomioon ottamiseksi lisättiin evoluutiolauseke. v) 6 artikla Direktiivin c alakohdan iii alakohdassa säädetään, että jäte, joka on asianmukaisen esikäsittelyn jälkeen pysyvää eikä reagoi eli niillä ei enää ole vaaraa aiheuttavia ominaisuuksia ja jotka täyttävät tietyt hyväksymisperusteet, voidaan sijoittaa tavanomaisille jätteille tarkoitetuille kaatopaikoille. vi) 8 artikla Lisättiin onnettomuuksien ehkäisemistä koskeva säännös (a alakohdan iii alakohta). Ottaen huomioon pysyvien jätteiden kaatopaikkojen aiheuttamat vähäiset vaarat ne on vapautettu taloudellista vakuutta koskevista vaatimuksista (a alakohdan iv alakohta). vii) 10 artikla Ottaen huomioon taloudellisesta vakuudesta tai muusta vastaavasta aiheutuvien kustannusten määrittelyyn liittyvät epävarmuustekijät sekä se, että kaatopaikkaa voidaan hallinnoida monilla tavoilla, kyseiset kustannukset voidaan vain mahdollisuuksien mukaan pyrkiä sisällyttämään kaatopaikalla perittäviin maksuihin. viii) 11 artikla Ottaen huomioon kirjanpidon alaisten kaatopaikkojen luonne (eristyneet asutukset, . . .) sekä se, että kansallisella tasolla on jo olemassa velvollisuus kyseisiä kaatopaikkoja koskevista kertomuksista, yleisön tutustumisesta kuhunkin kirjanpitoon saatava lisäarvo on kyseenalaista. ix) 13 artikla Tarkistusta 24 ei otettu huomioon sen vuoksi, että se ei lisää toimivaltaisten viranomaisten valmiuksia määrätä ajanjaksoa, jona kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan seurannasta. x) 14 ja 18 artikla Ottaen huomioon hallinnolliset käytännöt, tekniset viivästykset, jotka liittyvät olemassa olevien kaatopaikkojen kunnostukseen, sekä kaatopaikan sulkemisesta johtuvaan jätteen uudelleenohjaamiseen, vaikuttaa epärealistiselta määrätä yleinen viiden vuoden määräaika sekä tarkkoja välittömiä määräaikoja. Neuvosto katsoi, että on realistisempaa hyväksyä kymmenen vuoden enimmäismääräaika direktiivin voimaantulosta (14 artiklan johdanto) samalla, kun vaarallisten jätteiden kaatopaikoille asetetaan lyhyempi määräaika (yksi vuosi kansalliseen lainsäädäntöön siirtämisestä, 14 artiklan d kohta) tiettyjen säännösten soveltamiseksi. Tarkistusta 26 ei ole otettu mukaan sen vuoksi, että se ei sisällä uutta verrattuna direktiivin 75/442/ETY mukaisiin olemassa oleviin velvollisuuksiin. Vastaava arviointi näin teknisen direktiivin siirtämisestä osaksi kansallista lainsäädäntöä aiheutuvasta väistämättömästä hallinnollisesta viivästyksestä sai neuvoston kannattamaan kahden vuoden siirtämisaikaa (18 artiklan 1 kohta). xi) 15 artikla Kertomuksia koskeva velvollisuus (15 artikla) vastaa tarkistusta 7, jonka mukaan jäsenvaltioiden on laadittava kertomus 5 artiklan täytäntöönpanosta. Kyseinen velvollisuus on myös mainittu 34 johdanto-osan kappaleessa. xii) Liitteet Liite I: - ottaen huomioon paikallisten olosuhteiden erilaisuus ei näytä asianmukaiselta vaatia yhtenäistä vähimmäisvälimatkaa kaatopaikkojen ja asuinalueiden välillä; kyseistä vaatimusta ei näin ollen ole sisällytetty 1 osassa olevaan 1 kohdan a alakohtaan, - viittaus vesipolitiikan puitedirektiiviin on poistettu sen vuoksi, ettei direktiiviä ole vielä annettu. Liite II: Johdantoa on laajennettu luettelon laatimiseksi eri hyväksymisperusteista, jotka teknisen komitean on määrä laatia. xiii) Johdanto-osa Ottaen huomioon, että neuvoston vuonna 1996 antamaa päätöslauselmaa koskeva johdanto-osan kappale ja vastaavat johdanto-osan kappaleet on jo sisällytetty johdanto-osaan, ei näytä asianmukaiselta sisällyttää yhteydestään irrallista johdanto-osan kappaletta jätehuollon hierarkiasta. 4 johdanto-osan kappale vastaa tarkistusten 2, 3 ja 5 sisältöä. (1) EYVL C 156, 24.5.1997, s. 10. (2) EYVL C 80, 16.3.1998, s. 204. (3) EYVL C 126, 24.4.1998, s. 11.