Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle Euroopan ja Aasian välisestä yhteistyöstrategiasta ympäristöalalla"

(98/C 129/11)

Komissio päätti 14. lokakuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

Asian valmistelusta vastannut ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto antoi lausuntonsa 10. helmikuuta 1998. Esittelijä oli Joop Koopman.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. 26. helmikuuta 1998 pitämässään 352. täysistunnossa (helmikuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 92 ääntä puolesta, kuusi vastaan, ja viisi pidättyi äänestämästä.

1. Taustaa

1.1. Ympäristön tila

1.1.1. Komissio antaa tiedonannossaan synkän kuvan Etelä-, Itä- ja Kaakkois-Aasian maiden ympäristön tilan uhkaavasta huonontumisesta ().

1.1.2. Vesistöjen saastumista pidetään Aasian polttavimpana ympäristöongelmana. Se aiheuttaa etenkin lasten huomattavaa kuolleisuutta ja sairastuvuutta. Makeasta vedestä on laajoilla alueilla pulaa. Singaporessa vesipula () on jatkuvaa ja Intiassa kehitys kulkee samaan suuntaan.

Myös ilman saastuminen aiheuttaa vakavia terveysongelmia. Aasian kaupungeissa mitatut hiukkaspäästöt ja ilman rikkidioksidipitoisuus ovat maailman korkeimpia. Vuonna 1985 Aasian osuus kasvihuonekaasujen päästöistä oli 20 prosenttia ja sen odotetaan nousevan 25 30 prosenttiin vuoteen 2000 mennessä ().

1.1.3. Myös jätehuolto aiheuttaa vakavia ongelmia ja muodostaa vastedes huomattavan uhan (köyhän) väestön terveydelle sekä lisää tulevia puhdistuskustannuksia, koska talouskasvun ja kaupungistumisen odotetaan jatkuvan voimakkaana.

Maaperän rappeutuminen on koko Aasiassa huomattava ongelma ja johtuu pääasiassa maanviljelijöiden pyrkimyksistä ylläpitää elintarvikeomavaraisuutta.

Metsien väheneminen on saavuttanut niin laajat mittasuhteet, että Filippiinien ja Thaimaan kaltaiset perinteiset viejämaat ovat käytännöllisesti katsoen kuluttaneet puuvaransa loppuun. Aiemmin omavarainen Intia on nykyään huomattava puutavaran tuoja. Lopuksi on myös mainittava biologisen monimuotoisuuden supistuminen.

Sri Lankan metsien, Himalajan itäosien ja (Etelä-) Intian biologinen monimuotoisuus on vakavasti uhattuna. Tiedonannossa todetaan, että alueen luonnollisista kasvu- ja elinalueista lähes kolme neljäsosaa on menetetty tai peruuttamattomasti rappeutunut.

1.2. Syyt

1.2.1. Tiedonannossa osoitetaan ympäristön nykytilaan kolme syytä: (ympäristö-) ongelmien ratkaisun edellyttämien institutionaalisen edellytysten puuttuminen, Aasian suuri ja kasvava väestö ja tästä seuraavan teollistumisen ja kaupungistumisen nopeus.

Aasian 2,8 miljardin väestöstä, joka muodostaa yli puolet koko maapallon väestöstä, 700 miljoonaa elää absoluuttisessa köyhyydessä, heistä suurin osa Etelä-Aasiassa.

Väestön arvioidaan kasvavan vuosittain lähes kahdella prosentilla. Suurissa kaupungeissa, jotka vetävät jatkuvasti puoleensa pääosan kehittyvästä teollisuudesta, väestönkasvu on kaksinkertainen.

1.3. EU:n ja Aasian nykyinen ympäristöalan yhteistyö

1.3.1. Yhteisö on solminut joukon sopimuksia Aasian maiden kanssa. Komissio arvioi sitoumuksiensa olleen vuonna 1994 arvoltaan 130 miljoonaa ecua. Varoista 40 prosenttia suunnattiin trooppisten metsien ja 30 prosenttia maaperän suojeluun. Lisäksi makean veden suojeluun ja ympäristöhallinnon vahvistamiseen käytettiin kumpaankin kahdeksan prosenttia. Biologista monimuotoisuutta, kaupunkiympäristöä ja saastumisen hallintaa tuettiin käytettävistä varoista yhteensä viidellä prosentilla.

1.3.2. Eri kanavien kautta ja eri välinein Euroopan unioni tukee useita ohjelmia. Tässä yhteydessä on paikallaan mainita tieteellisen ja teknisen yhteistyön piiriin kuuluvat ohjelmat, EU:n ja Kiinan välinen ympäristöhallinnon yhteistyöohjelma, yhdessä paikallisten kauppakamareiden ja jäsenvaltioiden elinkeinoyhdistysten kanssa perustettujen Euroopan kauppatietokeskusten (EBIC) piirissä tehtävä taloudellinen yhteistyö sekä pelkästään ympäristöön keskittyvien (Ympäristötekniikan alueellinen laitos, RIET) teknologiaikkunoiden (Technology Windows) piirissä tehtävä yhteistyö, Aasia-sijoitusohjelma, Euroopan yhteisön sijoituskumppaniohjelma ECIP, joka tähtää suorien ulkomaisten sijoitusten hankkimiseen, yhteisön tullietuusjärjestelmä (GSP) ja lopuksi Euroopan investointipankin antolainaus, joka nykyään keskittyy energia- ja kuljetusalaan.

1.3.3. Paikallaan on myös mainita useat aloitteet, joiden tavoitteena on edistää EU:n ja aasialaisten valtioryhmittymien entistä parempia suhteita ja kumppanuutta. Komissio julkaisi 1996 tiedonannon "Euroopan ja Aseanin suhteiden uusi dynamiikka" (). Helmikuussa 1997 järjestetyn kahdennentoista Asean-maiden ja EU:n ministerien tapaamisen yhteisessä julistuksessa viitataan päätökseen luoda epävirallinen ympäristötyöryhmä. Seuraavana päivänä järjestettiin samassa paikassa ASEM:in () ensimmäinen ulkoministerikokous. Kokouksen päätelmissä viitattiin aasialais-eurooppalaisen ympäristöteknologiakeskuksen perustamishankkeen edistymiseen Thaimaassa. Valtioiden päämiehet päättivät sen aloittamisesta kokouksessaan maaliskuussa 1996.

1.3.4. Ympäristöalalla Euroopan unionin jäsenvaltioilla on lukuisia kahdenvälisiä suhteita Aasian valtioiden kanssa.

Eri toimintamuodoista voidaan erottaa mm. julkinen kehitysapu, kaupalliset edistämishankkeet, paikallisten kumppaneiden kanssa yhdessä ympäristömarkkinoille pyrkivien huomattavien toimijoiden voimavarat sekä yksityisten eurooppalaisten pankkien myöntämät lainat.

Yksittäisten jäsenvaltioiden Aasiaan ohjaamien voimavarojen ja ohjelmien kokonaismäärää ei tiedetä, koska tällaisen toiminnan kirjaamiseksi ei ole soveltuvia menetelmiä.

2. Tiedonannossa esitetty Euroopan ja Aasian välinen ympäristöstrategia

2.1. Tiedonannon tavoitteena on "lisätä Euroopan ja Aasian kokonaisvaltaisen ympäristöyhteistyön tehoa ja vaikutusta". Se sisältää ehdotuksia keskeisiksi toimiksi, joiden tulisi muodostaa yhteistyön viitekehys ja siinä vedotaan kaikkiin eurooppalaisiin toimijoihin vapaaehtoisen koordinoinnin järjestämiseksi, jotta Euroopasta Aasiaan virtaavien voimavarojen vaikutusta voitaisiin lisätä. Strategian piiriin kuuluu 17 kehitysmaihin lukeutuvaa valtiota, eli Aseanin jäsenvaltiot ja hakijamaat Bruneita ja Singaporea () lukuun ottamatta, kahdeksan Etelä-Aasian maata ja Kiina.

2.2. Tiedonannossa luetellaan neljä tärkeintä uuden strategian taustalla olevaa syytä.

Ensiksi todetaan, etteivät kasvihuonekaasupäästöjen, otsonikerroksen häviämisen ja biologisen monimuotoisuuden supistumisen kaltaiset (monet) ympäristöongelmat noudata valtioiden rajoja.

Toiseksi köyhyys vaikuttaa suoraan ympäristön rappeutumiseen, koska köyhiltä puuttuvat (riittävät) toteuttamiskelpoiset ja kestävät vaihtoehdot. Kolmanneksi ympäristön rappeutumisen nykyinen taso ja ympäristöön kohdistuva jatkuva paine uhkaavat näiden alueiden taloudellista kehitystä. Talouden maailmanlaajuisen luonteen vuoksi nämä vaikutukset tuntuvat sitä paitsi myös Euroopassa (). Aasian maiden pyrkimykset tarttua ympäristöongelmiinsa tarjoavat eurooppalaisille yrityksille molempia osapuolia hyödyttävän mahdollisuuden panostaa näiden ongelmien ratkaisemiseen.

2.3. Komission strategia ja ehdotukset perustuvat kolmeen pilariin.

Komissio kehottaa kutsumaan yksityissektorin mukaan toimintaan. Tämä on välttämätöntä ei pelkästään riittävien varojen kokoamiseksi Aasian arvioidaan tarvitsevan vuoteen 2000 mennessä 34 miljardia ecua vaan myös koska markkinalähtöisellä lähestymistavalla "voitaisiin parantaa voimavarojen tehokasta käyttöä".

Toiseksi tulisi luonnonympäristöön liittyvien seikkojen korostamisen sijaan panna enemmän painoa kaupunkeihin ja teollisuuteen liittyviin kysymyksiin, saastumisen ehkäisyyn ja puhtaampaan tekniikkaan, koska niihin liittyvät ongelmat ovat kaikkein kiireellisimpiä.

Komissio uskoo lisäksi Euroopan vahvoihin puoliin pohjautuvien ja molempien osapuolten eduksi koituvien "kumpikin voittaa" -mahdollisuuksien runsauteen. Näitä Euroopan vahvoja puolia ovat ympäristöhallinnon toimintakyvyn lisääminen, saastumisen vähentämiseen ja torjumiseen liittyvät laitteet ja tekniikka sekä innovaatio, tutkimus ja kehitys.

2.4. Komissio kehottaa keskittämään yhteistyön kolmelle avaintoiminta-alalle, jotka se mainitsee Euroopan vahvoina aloina samalla esitellen kutakin alaa koskevat käytännön suuntaviivat.

Komissio ehdottaa kullekin maalle kehitettyyn strategiaan pohjautuvan ympäristövuoropuhelun käymistä.

Se kutsuu asianosaisia luomaan synergiaa jäsenvaltioiden ohjelmien välille ja kehottaa myöntämään tarkoitukseen riittävät voimavarat.

2.5. Lopuksi tiedonannossa mainitaan neljä valintaperustetta EU:n ympäristöyhteistyöhön hyväksyttäville toimille.

Ne ovat: yhteinen etu, jäsenvaltioiden toimien täydentävyys, synergia monenvälisten laitosten kanssa ja kestävä kehitys.

3. Yleistä

3.1. Komitea on tyytyväinen tähän hyvin laadittuun tiedonantoon ja on yhtä mieltä sen pohjalla olevista perusperiaatteista. Komissio esittelee ongelman, toiminnan tarpeen ja yhteistyöstrategian tiiviisti, mutta erittäin kiinnostavasti. Tiedonanto on niin johdonmukainen, että lukija haluaa miltei sivuuttaa tai aliarvioida prosessin tiellä olevat huomattavat esteet ja umpikujat, jotka on voitettava ennenkuin toteutettujen hankkeiden satoa päästään korjaamaan. Näitä valtavia ongelmia kuvaavat myös Kioton ilmastonmuutoskonferenssissa joulukuussa 1997 käydyt keskustelut sekä siellä tehdyt sitoumukset.

Komitea ilmaisee tässä yhteydessä jälleen kerran voimakkaan tukensa kestävyyden periaatteelle kaikilla politiikan tasoilla.

Kasvun keskeytyminen kyseisissä maissa vuonna 1997 antanee tarvittavan hengähdystauon ympäristönsuojelunäkökohtien ja kestävän kehityksen yhdistämiselle uudeksi taloussuuntaukseksi, jota näiden maiden tulee seurata. Euroopan unionin kanssa tehtävä yhteistyö ja kokemustenvaihto voi toteutua esteettä tämän strategian kautta.

3.2. Komitea ymmärtää, ettei näitä esteitä ole jätetty käsittelemättä siksi, ettei komissio olisi niistä tietoinen tai vähättelyn vuoksi, vaan koska komissio uskoo, että yhteisön sanan laajassa merkityksessä komissio, jäsenvaltioiden hallitukset ja työmarkkinaosapuolet tulisi alkajaisiksi koota rivinsä ja päästä sopimukseen komission ehdottamasta toimintakehyksestä. Seuraavaksi, kun Eurooppa ja sen jälkeen myös Aasia on määritellyt strategisen tason ja päässyt tässä yhteydessä yksimielisyyteen omista vahvoista puolistaan, on vuorossa ohjelmien ja hankkeiden suunnittelussa käytettävien tavoitteiden muotoilu. Näissä vaiheissa on paikallaan kiinnittää huomiota aiempana mainittuihin esteisiin.

3.3. Tämän vuoksi komissio ei ole vielä pitänyt asianmukaisena kuulla epävirallisesti muita kansainvälisiä organisaatioita tai yksittäisiä Aasian maita ennen tämän tiedonannon viimeistelyä. TSK ymmärtää tämän ajatusmallin, mutta huomauttaa, että siinä on kehäpäätelmän piirteitä. Sillä toimintakehyksen vaikutuksen nykyistä parempi ymmärtäminen helpottaa sitä koskevaan sopimukseen pääsemistä. Vaikutuksia olisi niihin liittyvien arkaluontoisten seikkojen vuoksi ilmeisintä mitata selvittämällä ennakolta Aasian maiden suhtautumista esitettyyn yhteistyötä suosivaan lähestymistapaan.

3.4. Tiedonannossa ei tätä seurantaa käsitellä tarkemmin. Miten komissio aikoo edetä asiassa, kun neuvosto on aikanaan päässyt sopimukseen? Komitea kehottaa komissiota kertomaan, miten se aikoo avata neuvottelut aiheesta aasialaisten kumppaneiden ja tällä alalla toimivien kansainvälisten organisaatioiden () kanssa. Tämä helpottaisi niitä muotoilemaan strategiaa koskevan kantansa.

3.5. Tiedonannossa mainitaan perustellusti tarve lisätä jäsenvaltioissa toteutettavien ohjelmien ja hankkeiden koordinointia päällekkäisyyksien välttämiseksi, toimien yhteensovittamiseksi ja mahdollisen synergian löytämiseksi. Ympäristönsuojelun ja köyhyyden torjunnan välisen syy-yhteyden vuoksi tulisi kyseisiin hankkeisiin () sisällyttää asianmukaiset kehitysyhteistyön piiriin kuuluvat ohjelmat. Tämä siksi, että komitea on havainnut ympäristön rappeutumisen vaikuttavan pahimmin köyhiin, joilla on myös vähiten mahdollisuuksia suojautua saasteilta tai paeta saastumista. On kuitenkin myönnettävä, että usein riittävä koordinointi on vaikeaa jopa kansallisella tasolla, koska eri organisaatiot ovat tottuneet noudattamaan omia yhteistyömallejaan (-verkkojaan ja -menetelmiään). Lisäksi koordinoinnin voidaan toisinaan katsoa olevan omien etujen kanssa ristiriidassa (). Tämän vuoksi on tarpeen kehittää esim. asiantuntijaryhmän kaltaisia keinoja, jotka osaltaan edistävät koordinointia ja jotka tuovat esiin edut, joita tällaiset ohjelmat osallistujille tarjoavat.

3.6. Lisäksi on myönnettävä, että strategian kohteeksi valitut 17 maata ovat luonteeltaan hyvin erilaiset. Ne eivät osallistu vain yhteen tiettyyn kumppanuuteen eikä niillä ole yhteisiä suhteita Euroopan unioniin. Vaikka tiedonannossa mainitaan, että jokaista aasialaista kumppanimaata varten tarvitaan erillinen ympäristöstrategia, olisi erittäin valitettavaa mikäli EU joutuisi neuvottelemaan yhteistyöstrategiasta kunkin maan kanssa erikseen. Pitää paikkansa, että ASEM kattaa Kaakkois- ja Itä-Aasian, mutta Etelä-Aasian kanssa ei vielä ole vastaavaa järjestelyä (). Ehkä ESCAP voisi muodostua tärkeäksi Aasian kanssa käytävän keskustelun foorumiksi, koska sen roolia ympäristöalan yhteistyössä arvostetaan.

3.7. Vaikka tietoisuus ympäristön rappeutumisen terveydelle ja taloudelliselle kehitykselle aiheuttavista haitoista Aasian maissa kasvaa, niiltä puuttuu usein kokonaiskuva kestävästä kehityksestä. Tehokkuuden parantamiseksi tulee niiden julkishallinnon kykyä käsitellä näitä ongelmia pikaisesti vahvistaa myös siksi, että niihin hiljattain perustettujen ympäristöministeriöiden asema on melko heikko. () Komitea on siksi täysin yhtä mieltä ympäristöhallinnon kapasiteetin kehittämisen merkityksestä. Se on samoin komission kanssa yhtä mieltä siitä, että EU:n jäsenvaltioiden panos tällä alalla voi olla erittäin tärkeä ().

3.8. Komitea on tyytyväinen, että tiedonannossa korostetaan yksityisen sektorin roolia Aasian ympäristöhaasteisiin vastattaessa. Se uskoo lujasti, että työmarkkinaosapuolien tulisi olla mukana strategiassa ja että niiden osallistumiseen tulisi pyrkiä aktiivisesti. Itse asiassa on paljon aineistoa tukemaan väitettä, jonka mukaan yksityisen sektorin laajempi osallistuminen ja lujempi luottamus suotuisasta ympäristöstä riippuviin ja ympäristön tukemiin markkinapohjaisiin ratkaisuihin yhdistyneenä hyvään hallintoon (kapasiteetin kasvattaminen) ovat tehokkaimmat keinot luoda kestävää kehitystä ().

3.9. Komitea panee myös merkille Bangkokissa maaliskuussa 1996 järjestetyn Aasia Eurooppa -kokouksen puheenjohtajan lausunnon, jossa em. lähestymistapaa niin ikään kannatettiin. Komitea huomauttaa kuitenkin, että tätä strategian osaa on vielä työstettävä avoimien ja yksityissektorin tehokkaan osallistumisen mahdollistavien mekanismien luomiseksi.

3.10. Tästä syystä toivomme, että Eurooppalaisten teollisuus- ja työnantajajärjestöjen liitto UNICE ottaa asian esille ASEM II -kokousta edeltävässä Euroopan ja Aasian liike-elämän edustajien keskustelufoorumissa.

3.11. Komitea kannattaa myös komission strategian kolmatta pilaria, joka koskee ympäristöön liittyvän tutkimus- ja kehitysstrategian vahvistamista. Teknologinen kehitys on todellakin yksi Euroopan vahvuuksista, ja sillä voisi olla yhteistyöstrategiassa merkittävä rooli kaikkien osallistuvien maiden keskinäiseksi eduksi.

3.12. Lopuksi komitea toteaa olevansa samaa mieltä esityksestä siirtää ympäristöpolitiikan tärkeysjärjestyksen painopiste taajamiin ja teollisuuden ongelmiin. Näiden seikkojen kiireellisyyden vuoksi on luonnollisen elinympäristön suojelun jatkuvan tukemisen tärkeydestä huolimatta itse asiassa välttämätöntä kasvattaa teknologian siirtoon, kaupunkiympäristöön ja saasteiden hallintaan liittyviä budjettikohtia, joihin nykyisellään osoitetaan alle 10 % ympäristöhankkeisiin varatuista EU:n varoista.

4. Erityistä

4.1. Komitean mielestä pk-yritysten asemaan Aasiassa on paikallaan kiinnittää erityistä huomiota. Monissa kehitysmaissa pk-yritysten osuus viennistä on huomattava. Esim. Intiassa pk-yritysten osuus tekstiilien ja nahan sekä tekstiili- ja nahkatuotteiden viennistä on 90 %. Nämä yritykset voivat tarvita tukea voidakseen noudattaa ulkomaisten asiakkaidensa keskuudessa sovellettavia korkeita ympäristöstandardeja. On todisteita siitä, että suhteellisen suuri osa teollisuussaasteista on peräisin pk-yrityksistä. Toisaalta ympäristöhallinnon parantamiseen huolellisemman taloudenpidon avulla on (huomattavia) mahdollisuuksia, mikäli tukea tarjoava infrastruktuuri on olemassa ().

4.2. Komitea panee merkille ASEM:in valtionpäämiesten tekemän päätöksen perustaa Thaimaahan Aasia Eurooppa-ympäristöteknologiakeskus. Se haluaa kuitenkin muistuttaa Singaporessa sijaitsevan alueellisen ympäristöteknologialaitoksen (RIET) olemassaolosta. EY ja Singapore perustivat sen yhdessä vuonna 1993. Kuten tiedonannossa perustellusti todetaan, muodostui RIET:stä kolmen toimintavuoden kuluessa ympäristöalan taitotiedon Euroopan ja Aasian välisen siirron, vaihdon ja palvelujen osaamiskeskus.

Komitean mielestä on ASEM:in sekä eurooppalaisten että aasialaisten osapuolten etu pyrkiä siihen, että tämä uusi ympäristölaitos ja RIET täydentäisivät toisiaan. Koska RIET on näistä kahdesta kaupallisemmin suuntautunut ja edistää ympäristöalan parhaita käytäntöjä ja liiketoimintaa, voisi uusi laitos keskittyä sitä enemmän yhteiskunnallisiin ympäristökysymyksiin tarjoamalla etenkin politiikkaa, institutionaalista kehystä ja ympäristöhallinnon toimintakykyä koskevia näkemyksiä. Laitos voisi myös vilkastuttaa ympäristökysymyksiin liittyvää strategista ajattelua ja toimia neuvonpito- ja keskustelufoorumina.

4.3. Tiedonannossa arvellaan, että ulkomaiset yritykset perustavat tuotantolaitoksia tiettyihin Aasian maihin hyötyäkseen kotimaataan lievemmästä ympäristösuojelukäytännöstä. Komitea haluaa muistuttaa, ettei tällainen toiminta kuitenkaan ole mittavaa ().

On selvää, että komitea vastustaa ulkomaisten yritysten siirtämistä Aasiaan sitäkin jyrkemmin, jos siirtämistä helpotetaan höllentämällä Aasian maiden ympäristöstandardeja. Tässä yhteydessä komitea kehottaa komissiota tukemaan monenvälisissä neuvotteluissa kuten OECD:n monenkeskisissä investointisopimusneuvotteluissa (multilateral agreement on investment, MAI) sekä WTO:ssa aktiivisesti lähestymistapaa, jonka mukaan kansallisista standardeista ei saa tinkiä ("non-lowering domestic standards"). Nämä ilmiöt osoittavat selvästi, että Aasian valtioita on tarpeen kannustaa parantamaan ympäristönsuojeluaan ja että ehdotettu strategia on tarpeellinen ja ajankohdaltaan oikea.

4.4. Komitea suosittelee lopuksi, että budjettikohtien kaikki ympäristöpolitiikkaan ja Aasian kanssa tehtävään yhteistyöhön liittyvät kohdat kootaan yhteen perustamissopimuksen 130 i artiklassa tai äskettäin esitetyssä energia-alan puiteohjelmassa mainitulla tavalla tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelman kaltaisen ohjelman piiriin. Budjettikohtien hallinnollinen uudelleenjärjestäminen lisäisi huomattavasti EU:n ympäristöpoliittisten ponnistelujen avoimuutta. Lisääntyneen avoimuuden ansiosta poliittisille päättäjille tarjoutuisi mahdollisuus muodostaa entistä selvempi käsitys pohdittavina olevien erityyppisten ohjelmien mahdollisista suhteista, mikä olisi samalla yksinkertainen keino lisätä toivottavaa koordinaatiota ja synergiaa hyväksyttyjen suunnitelmien välillä.

Bryssel, 25. helmikuuta 1998.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() EU:n yleensä käyttämän jaottelun mukaan Etelä-Aasiaan kuuluvat Afganistan, Bangladesh, Bhutan, Intia, Malediivit, Nepal, Pakistan ja Sri Lanka. Itä-Aasian muodostavat Kiina, (Hong Kong), Korea, Macao, Taiwan ja Japani. Kaakkois-Aasia koostuu Kaakkois-Aasian valtioiden liiton (Asean) jäsenvaltioista, eli Bruneista, Indonesiasta, Malesiasta, Filippiineistä, Singaporesta, Thaimaasta ja Vietnamista sekä jäsenehdokkaista Kamputseasta, Laosista ja Myanmarista.

() Alle 1 000 kuutiometriä asukasta kohti vuodessa. Näin rajallinen veden määrä haittaa talouden kehitystä ja ihmisten terveyttä.

() Öljyksi muunnettuna on Nepalin ja Bhutanin osuus tästä alle 20 kg henkeä kohti vuodessa verrattuna Kiinan, Thaimaan, Malesian ja Singaporen yli 600 kg:n osuuteen sekä Euroopan 4 000 kg:aan ja USA:n 8 000 kg:aan.

() KOM(96) 314 lopull. 3.7.1996. Kohdassa 3.1.4 mainitaan joukko aloja, joilla ympäristöalan yhteistyötä halutaan (lisätä).

() Aasian ja EU:n kokous. Ensimmäinen kymmenen Aasian valtion (Asean-maat sekä Kiina, Korea ja Japani) ja EU:n jäsenvaltioiden päämiesten kokous, joka järjestettiin maaliskuussa 1996. Toinen kokous järjestetään Lontoossa huhtikuussa 1998.

() Nämä kaksi maata jätettiin strategiaehdotuksen ulkopuolelle, koska niiden talous on selvästi muita maita kehittyneempää.

() Esimerkkinä mainittakoon, miten monien Aasian valtioiden horjuvat rahamarkkinat kiihdyttivät niiden pörssinoteerausten putoamista länsimaiden arvopaperimarkkinoilla viime lokakuussa.

() Esim. ESCAP (YK:n Aasian ja Tyynen meren alueen talous- ja sosiaalikomissio), Maailmanpankki ja UNCTAD.

() Komissiossa tästä (Aasian maiden osalta) vastaa pääosasto 1 (F) ja 1 B (C).

() EU:n eri elinten välisen Kiina-ryhmän menestys osoittaa, että yhteistyö voi olla hyödyllistä yksittäisten osastojen tavoitteiden saavuttamiseksi.

() Vaikka Etelä-Aasian alueyhteistyösopimus (South Asian Agreement on Regional Co-operation, SAARC) voisikin toimia sellaisena.

() Kaupallisilla näkökohdilla (kehittyneempien maiden kanssa käytävällä kaupalla) on myönteinen vaikutus ympäristöhallinnon suorituskyvyn kasvuun. Myös ulkomaalaisten yritysten tekemät sijoitukset voivat lisätä hallinnon kapasiteettia. Esimerkkinä voidaan mainita ongelmajätteiden käsittely Filippiineillä. Tuotantolaitoksen perustamista suunnittelevat ulkomaiset yritykset voivat viime kädessä päättää, että ne itse hoitavat omat ongelmajätteensä maan hallituksen toimenpiteiden puuttuessa, koska yrityksillä ei ole varaa joutua syytetyiksi ongelmajätteiden huolimattomasta käsittelystä omissa tiloissaan.

() Tässä yhteydessä on paikallaan mainita ISO 14000 -sarjan (ympäristöhallinnon järjestelmät) soveltaminen kehitysmaissa, mikä auttaa yrityksiä hallitsemaan niiden toiminnan ympäristövaikutusta nykyistä paremmin. Monissa Aasian maissa käytetään ennakoivaa lähestymistapaa. Alueellisen tason toimista mainittakoon Aseanin neuvoa-antavan standardi- ja laatukomitean alaisen teknisen työryhmän perustaminen.

() Esim. "The State in a changing World", Maailmanpankki, 1997, s. 163 165, "State of Environment in Asia and the Pacific", YK, 1995, luku 19 ja "Yksityissektorin rooli kansainvälisessä yhteistyössä", Alankomaiden sosiaali- ja talousneuvosto, 1997 (hollanninkielinen).

() Ks. myös alaviite 5, s. 51 ja esim. Unctadin julkaisu TD/B/COM 1/EM.4/2, 18. elokuuta 1997 (kohdat 55 61).

() COM(96) 54 final 28.2.1996, KOM(96) 314 lopull. 3.7.1996. Kohdassa 3.1.4 mainitaan joukko aloja, joilla ympäristöalan yhteistyötä halutaan (lisätä) (kauppaa ja ympäristöä koskeva tiedonanto).

LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Seuraava muutosehdotus sai äänestyksessä yli 25 prosenttia äänistä, mutta hylättiin käsittelyn yhteydessä:

Kohta 4.3

Muutetaan kohdan kaksi ensimmäistä kappaletta kuulumaan seuraavasti:

"Komitea panee huolestuneena merkille komission ilmoituksen, jonka mukaan ulkomaiset yritykset perustavat tuotantolaitoksia tiettyihin Aasian maihin hyötyäkseen kotimaataan lievemmästä ympäristösuojelukäytännöstä.

Kansanterveyttä suojelevien ja kestävää kehitystä suosivien ympäristöstandardien edistämisen tulee olla EU:n ja Aasian maiden yhteistyöstrategian tärkein ja pysyvä huolenaihe. Tämän vuoksi komitea kehottaa komissiota liittymään prosessiin, jonka tarkoituksena on saattaa kansainväliset standardit kaikkien hyväksymään muotoon ja puolustaa sinnikkäästi ympäristönsuojelun perusstandardien keskinäisen tunnustamisen periaatetta sekä monenkeskisiin sopimuksiin liittyvien sisäisten standardien säilyttämistä (OECD ja mahdollisesti WTO).

Ympäristöstandardien noudattaminen riippuu myös kunkin maan poliittisesta tilanteesta. Tässä mielessä tosiasiallisen demokraattisen avoimuuden olemassaolo, kansalaisjärjestöjen toimintavapaus ja tehokkaat valvontamenettelyt ovat kansallisten sekä kansainvälisten standardien toteuttamisen välttämättömiä takeita. Tulee myös selvittää, voidaanko käyttää pelotteita ja sopia oikeudenmukaisista säännöistä korvauksien maksamiseksi uhreille."

Perustelu

Pyrkimys hyötyä muita kehittymättömämmistä lainsäädännöistä on ilmeinen. Onnettomuusuhrien korvausehdot ovat lisäksi paljon edullisempia tietyissä maissa kuin muualla. Meidän ei tulisi vähätellä tätä ongelmaa selonteon tavoin: emme saa unohtaa Bhopalin katastrofia Intiassa ja sen dramaattisia seurauksia tuhansille uhreille, jotka ovat saaneet vain vähimmäiskorvauksia vuosia kestäneen oikeuskäsittelyn jälkeen.

On välttämätöntä edistää maailmanlaajuisia perusstandardeja ja parantaa eri valtioiden lainsäädäntöjä kokemusten ja tiedon kehityksen perusteella. Ellei ympäristöulottuvuutta oteta huomioon kaupankäynnissä ja sijoittamisessa, syntyy terveen kilpailun vastaisen polkumyynnin vaara (polkumyynti on WTO:n periaatteiden vastaista).

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 41, ei-ääniä: 46, tyhjiä: 7.