EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 11.10.2011 
SEK(2011) 1166 lopullinen 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Vaikutustenarvioinnin tiivistelmä 
Oheisasiakirja 
ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi 
yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista 
{KOM(2011) 635 lopullinen} 
{SEK(2011) 1165 lopullinen}  
 
 1 
1. MENETTELYTAPAKYSYMYKSET JA INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN 
Euroopan komissio on valmistellut euroopp alaista sopimusoikeutta jo vuodesta 2001. 
Heinäkuussa 2010 komissio julkaisi Vihreän kirjan toimintavaihtoehdoista etenemiseksi kohti 
kuluttajia ja yrityksiä hyödyttävää eurooppalaista sopimusoikeutta , jäljempänä ’vihreä kirja’. 
Komission työohjelmassa vuodeksi 2011 mainitaan strategisena aloitteena eurooppalaista 
sopimusoikeutta koskevan säädösehdotuksen esittäminen vuoden 2011 viimeisellä neljänneksellä.   
Huhtikuussa 2010 komissio perusti asiantuntij aryhmän, joka sai tehtäväkseen laatia 
säädösluonnosta koskevan toteutettavuustutk imuksen. Tutkimus valmistui huhtikuussa 2011. 
Vaikutusten arvioi nnin ohjausryhmä kokoontui viidesti keskustelemaan vihreän kirjan 
luonnoksesta, vaikutustenarvio intiraportista ja toteute ttavuustutkimuksesta.   
 
Komissio toteutti useita kuulemisia. Vihreään ki rjaan saatiin 320 vastau sta hyvin erilaisilta 
sidosryhmiltä. Ne auttoivat komissiota yksilöimään ja ratkaisemaan eri toimintavaihtoehtoihin 
liittyviä ongelmia. Komissio myös perusti keskei sten sidosryhmien eli yritysten, kuluttajien ja 
oikeusalan toimijoiden edustajista asiantuntij aryhmän, jonka tehtävänä oli antaa palautetta 
toteutettavuustutkimuksesta sen varmistamiseksi,  että säännöt kattaisi vat kaikki käytännön 
ongelmat ja olisivat mahdollisimman helppokäyttöisiä. Lisäksi komissio kartoitti yritysten ja kuluttajien näkemyksiä Eur obarometrikyselyjen sekä pk- yritysfoorumin ja Euroopan 
yrityspaneelin avulla. Marraskuussa 2010 järjestettiin yritysmaailman sidosryhmille tarkoitettu sopimusoikeutta käsittelevä työpaja. Komission virkamiehet tapasivat myös 
Euroopan kuluttajaliiton (BEUC) edustajia ja  osallistuivat kahteen  eurooppalaisen neuvoa-
antavan kuluttajaryhmän (ECCG) kokoukseen.  
 
2. ONGELMAN MÄÄRITTELY 
2.1. Johdanto 
Sopimusoikeuteen liittyvät er oavuudet jäsenvaltioiden välill ä voivat muodostaa rajatylittävän 
kaupan esteitä EU:ssa, koska ne vähentävät  yritysten ja kuluttajien halukkuutta käydä 
kauppaa yli jäsenvaltioiden rajojen. Kun tava rakauppaa harjoittavat yritykset vievät 
tuotteitaan muille EU-markkinoille, toiminnan laaj entamisesta aiheutuu niille lähes miljardi 
euroa ylimääräisiä kustannuksia  vuodessa. Niiltä yrityksiltä, jotka eivät halua laajentaa 
toimintaansa sopimusoikeudesta johtuvien hankaluuksien vuoksi, jää vuosittain saamatta 
muutamien kymmenien miljardien eurojen tulot. 
 
2.2. Sopimusoikeutta koskeva EU:n voi massa oleva oikeudellinen kehys 
Sopimusoikeuden alalla voimassa  olevalle oikeudelliselle ke hykselle on ominaista se, että 
kansalliset sopimusoikeusjärjestelmät poikkeav at toisistaan monessa suhteessa. Vaikka 
sopimusoikeuden alalla on hyväksytty useita ka nsainvälisiä ja EU:n tason säädöksiä, ei ole 
olemassa yhtä yhdenmukaista ja kattavaa säännös töä, jota yritykset ja kuluttajat voisivat 
käyttää rajatylittävissä liiketoimissaan EU:n alueella.  
2.3. 1. ongelma: Sopimusoikeusjärjestelmien  eroavuudet estävät yr ityksiä käymästä 
rajatylittävää kauppaa tai ainakin vähentävät sitä  
Nykyään keskimäärin vain 9,3 prosenttia kaikista  tavarakauppaa käyvistä EU:n yrityksistä vie 
tuotteitaan muihin EU-maihin. Niistäkin valtaosa  (62 prosenttia muiden yritysten kanssa ja 57 
 
 2prosenttia kuluttajien kanssa kauppaa käyvist ä yrityksistä) käy kauppaa enintään kolmessa 
muussa jäsenvaltiossa. Yksi syy rajatylittävän kaupankäynnin suhteellisen alhaiseen tasoon 
ovat muut sääntelyyn (esim. verotukseen, sop imusoikeuteen ja hallinnollisiin vaatimuksiin) 
liittyvät eroavuudet ja käytän nön esteet (kielivaikeudet sekä kuljetukseen ja 
myynninjälkeiseen tukeen  liittyvät hankaluudet). 
 
Sopimusoikeusjärjestelmien eroavuuksien kielteiset vaikutuks et rajatylittävään 
kauppaan:  Jotkut yritykset pidättyvät kokonaan  rajatylittävästä kaupankäynnistä 
sopimusoikeuteen liittyvien hankaluuksien vuok si. Toisten yritysten kanssa kauppaa käyvistä 
yrityksistä 61 prosenttia ja kuluttajien kans sa kauppaa käyvistä yrit yksistä 55 prosenttia 
ilmoittaa luopuneensa liiketoimista usein tai ai nakin toisinaan sopimusoikeudesta johtuvien 
esteiden vuoksi. Lisäksi 3 pr osenttia yritysten ja 2 pros enttia kuluttajien kanssa kauppaa 
käyvistä yrityksistä ilmoitti Euroba rometrikyselyssä, etteivät ne ha rjoita lainkaan vientiä juuri 
tästä syystä. Toiseksi sopimusoikeudesta joht uvat esteet aiheuttava t sen, että yritykset 
rajoittavat rajatylittäviä liiketoimiaan: yli 80 prosenttia sellaisista sekä yritysten että 
kuluttajien kanssa kauppaa käyvistä yrityksistä , jotka harjoittivat vientiä muihin EU-maihin 
tai olivat siitä kiinnostuneita ja jotka olivat joutuneet tekemisiin sopimusoikeudesta johtuvien 
esteiden kanssa, ilmoitti rajoit taneensa kohdemaiden lukua juuri niiden vuoksi.  Niiden 
liiketoimien arvoksi, jotka jäävät toteutuma tta EU:n sisämarkkinoilla sopimusoikeudesta 
johtuvien esteiden vuoksi, arvioidaan vähintään 26 miljardia euroa (sama kuin Liettuan BKT) 
ja enintään jopa 184 miljardia euroa (h ieman enemmän kuin Portugalin BKT) .  
 Tutkimusten perusteella kahdenvälinen kaupa nkäynti on vilkkaampaa sellaisten maiden 
välillä, joiden oikeusjärjestelmillä on yhteine n tausta. Jos sopimusoikeuden eroavuuksista 
johtuvien esteiden poistaminen vilkastuttaisi kaupankäyntiä noin 1 prosen tilla, EU:n sisäinen 
kauppa lisääntyisi noin 30 miljardilla eurolla.   
2.3.1.  Sopimusoikeuden eroavuuksist a johtuvat ylimääräiset 
liiketoimintakustannukset muodost avat rajatylittävän kaupan esteen:  Rajatylittävän 
kaupan yhteydessä on sovellettava useampaa ulkomaista sopimusoikeussäännöstöä, mistä 
aiheutuu ylimääräisiä kustannuksia verrattuna yh den jäsenvaltion sisällä käytävään kauppaan. 
Yleensä nämä kustannukset nousevat saman verran jokaisesta uudesta vientimaasta EU:ssa. Yritysten arvioiden mukaan toiminnan laajen tamisesta yhteen muuhun jä senvaltioon aiheutuu 
kustannuksia alle 1 000 eurosta jopa yli 30 000 euroon. Nämä kustannuks et rasittavat eniten 
mikro- ja pienyrityksiä, koska ne vievät  suuremman osan niiden liikevaihdosta.  
2.3.2.   
Kaikkien EU:ssa vientiä harj oittavien yritysten yhteenlasket ut kustannukset ovat nykyään 6–
13 miljardia euroa. Vuositasolla liiketoimi ntakustannukset ovat noin 0,9–1,9 miljardia euroa.  
Jos mitään uudistuksia ei toteuteta, kusta nnusten kokonaismäärä tällä vuosikymmenellä 
nousee vuoteen 2020 mennessä 9–19 miljardiin eur oon, olettaen että viennin arvo säilyy 
samana.  
2.3.3.  Oikeudellisten hankaluuksien pelk o estää yrityksi ä aloittamasta 
rajatylittävää kaupankäyntiä: Oikeudellisten hankaluuksien pe lko on yksi lisätekijä, joka 
vähentää halukkuutta aloittaa kaupankäynti y li rajojen. Yritysten  mukaan ulkomaisen 
sopimuslainsäädännön sisällön selvittäminen on yksi suurimmista kaup ankäynnin esteistä. 
Yritysten ja kuluttajien välisissä liiketoimissa s itä pidettiin esteistä suurimpana ja yritysten 
keskinäisissä liiketoimissa kolma nneksi suurimpana esteenä.  
 
 
 32.4. 2. ongelma: Kuluttajat menettävät mahdol lisuuksia, kun eivät voi  tehdä ostoksia 
ulkomailta  
EU:ssa tehdään suhteellisen vähän rajatylittäviä ostoksia, sillä vain 26 prosenttia kuluttajista 
tekee ostoksia muista EU-maista matkaillessaan si ellä ja 9 prosenttia tekee tällaisia ostoksia 
internetin välityksellä. Tämän kaupan kas vua haittaavat tarjonna n ja kysynnän esteet. 
Käytännön hankaluuksista johtuvien esteiden va ikutus vähenee asteit tain, mutta sääntelyyn 
liittyvät vaikeudet ovat edelleen suuria.   
2.4.1.  Sopimusoikeuden eroavuudet vähentä vät rajatylittävien ostosten 
tekemistä: 
Sopimusoikeuteen sisältyy myös kuluttajansuoja a koskevia sääntöjä. Ti eto näiden sääntöjen 
sisällöstä vaikuttaa merkittävästi siihen, m iten luottavaisesti kuluttajat suhtautuvat 
rajatylittävien ostosten tekemis een. Kun kuluttajat joutuvat tekemi siin ulkomaisen lain kanssa, 
he ovat epävarmoja siitä, mitkä ovat heidän oike utensa rajatylittävässä tilanteessa. Kuluttajista 
44 prosenttia ilmoittaakin, että epävarmuus omis ta oikeuksista vähentää heidän halukkuuttaan 
tehdä ostoksia muista EU-maista. 
2.4.2.  Kuluttajat jäävät paitsi sisämarkki noiden tarjoamista mahdollisuuksista:   
Monet kuluttajat, jotka tekevät ostoksensa mieluiten kotimaassaan, koska ovat epävarmoja 
oikeuksistaan rajatylittävissä tilanteissa, jout uvat usein epäedulliseen asemaan siksi, että 
tuotevalikoima on heidän kotimarkkinoillaan s uppeampi ja hinnat korkeammat. Jos ne 44 
prosenttia kuluttajista, jotka nyt tekevät ostoks ia verkossa vain kotimaassaan siksi, että ovat 
epävarmoja oikeuksistaan rajaty littävissä tilanteissa, tekisivä t verkossa edes yhden ostoksen 
toisesta EU-maasta, he voisivat säästää yhteensä 380 miljoonaa euroa. 
 
Toisaalta kuluttajat, jotka yrittävät hyödyntää toisissa jäsenvaltioissa saatavilla olevia 
parempia tarjouksia, saavat usein huomata, et teivät elinkeinonharjoittajat halua myydä 
tuotteitaan heille. Lähes joka neljäs vientiin suuntautuneista eurooppalaisista vähittäismyyjistä 
kieltäytyi myymästä tuotteitaan tiettyih in jäsenvaltioihin sopimusoikeudellisten 
hankaluuksien takia. Myynnistä kieltäytymin en voi karkottaa aktiiviset kuluttajat 
rajatylittävien ostosten parista, mistä aiheutuu heille taloudellisia mene tyksiä. Eurooppalaiset 
kuluttajat käyttävät raja tylittäviin ostoksiin vuosittain 42,3 m iljardia euroa. Jo s oletetaan, että 
ne kolme miljoonaa kuluttajaa, jo iden ostoaikeet torjuttiin vu oden sisällä, yrittivät ostaa kukin 
keskimäärin 52 euron arvoisen tuotteen, epäonni stuneiden liiketoimien  kokonaisarvo olisi 156 
miljoonaa euroa.   
2.5. EU:n toiminnan tarve ja toissijaisuusperiaate  
 
Tämä ehdotus on toissijaisuusperiaatteen  mukainen. Tavoitteita, jotka koskevat 
sisämarkkinoiden rajatylittävän  kaupankäynnin laajentamisen he lpottamista yritysten kannalta 
ja ostosten tekemisen helpottamista kuluttajien  kannalta, ei voida saavuttaa täysimääräisesti 
niin kauan kuin kansalliset sopimusoikeusjärjestelmät eroavat toisistaan. Markkinasuuntausten kehitys pakottaa jäsenvaltiot toteuttamaan toimia itsenäisesti 
(esimerkiksi digitaalista sisältöä koskevien tuotteiden sääntelemiseksi), jolloin sääntelyn eroavuudet aiheuttavat yrityksille ylimääräisi ä liiketoimintakustannuksia ja oikeudellisia 
hankaluuksia samalla kun kulutta jansuojaan liittyvät puutteet ovat vaarassa lisääntyä. 
Kansallisia sopimusoikeusjärjestelmiä voi daan lähentää ainoastaan hyväksymällä 
toimenpiteitä EU:n tasolla. Unionilla on parhaat  edellytykset puuttua edellä esitettyihin 
ongelmiin, koska ne ovat luonteelta an selkeästi raja tylittäviä.  
 
 
 43. TAVOITTEET 
Yleisenä tavoitteena on tukea talouden toiminta a sisämarkkinoilla parantamalla rajatylittävän 
kaupan edellytyksiä siten, että  vähennetään jäsenvaltioiden sopimusoikeusjärjestelmien 
välisistä eroavuuksista johtuvia kaupan esteitä. Erityistavoitte ita ovat rajatylittävän kaupan 
laajentamisen helpottaminen yr itysten kannalta ja rajatyl ittävien ostosten tekemisen 
helpottaminen kuluttajien kannalta.  
  
4. TOIMINTAVAIHTOEHDOT  
4.1. Eri toimintavaihtoehdot  
 
Vaihtoehto 1: Perusskenaario (ei muutoksia toiminnassa): Nykyinen oikeudellinen kehys 
säilytetään, EU ei toteuta lisätoimia.  
Vaihtoehto 2: EU:n lainsäätäjän työkalupakki: Siinä esitettäisiin mallisääntöjä ja 
-määritelmiä niistä sopimusoikeuden osa-alueista, joista todennäköisesti annettaisiin EU:n lainsäädäntöä. Tätä varten voitaisiin laatia komission asiakirja tai toimielinten välinen sopimus.  
Vaihtoehto 3: Yhteistä eurooppala ista kauppalakia koskeva suositus: Yhteistä 
eurooppalaista kauppalakia koskeva säädös vo itaisiin liittää jäsenvaltioille osoitettuun 
suositukseen, jossa niitä kannustettaisiin kor vaamaan sillä kansallinen lainsäädäntönsä 
(vaihtoehto 3a) tai sisällyttämään se kansalli seen lainsäädäntöönsä (vaihtoehto 3b). Toiminta 
perustuisi jäsenvaltioiden vapaaehtoisuuteen, ja  ne voisivat itse valit a ajankohdan, menettelyt 
ja täytäntöönpanon laajuuden. Tämä vaihtoehto  voi kannustaa jäsenvaltioita korvaamaan 
kansallisen sopimuslainsäädänt önsä yhteisellä eurooppa laisella kauppalailla  tai sisällyttämään 
sen kansalliseen lainsäädäntööns ä valinnaisena järjestelmänä. 
Vaihtoehto 4: Asetus tai direktiivi, jolla  otetaan käyttöön valinnainen yhteinen 
eurooppalainen kauppalaki:  Valinnainen yhteinen eurooppa lainen kauppalaki voitaisiin 
ottaa käyttöön ns. ”toisena järjestelm änä” osana kunkin jäsenvaltion kansallista 
yksityisoikeutta. Se muodostais i kattavan, itsenäisen sopimuso ikeussäännöstön, joka takaisi 
korkeatasoisen kuluttajansuojan ja jonka os apuolet voisivat vali ta rajatylittävään 
sopimukseensa sovellettavaksi laiksi. 
Vaihtoehdot 5a ja 5b: Pakottavaa yhteistä  eurooppalaista kauppalakia koskeva 
direktiivi:  Direktiivillä voita isiin yhdenmukaistaa ka ikkien 27 jäsenva ltion kansalliset 
sopimusoikeusjärjestelmät. Se täydentäisi kulu ttajansuojasäännöstöä ja takaisi korkeatasoisen 
kuluttajansuojan. Yhdenmukaistaminen voisi olla joko täydellinen (5a) tai se voisi perustua 
vähimmäistasoon (5b). 
Vaihtoehto 6: Pakottavaa yh teistä eurooppalaista ka uppalakia koskeva asetus: Näin 
otettaisiin käyttöön yhdenmukainen EU:n sopi musoikeussäännöstö kaikissa jäsenvaltioissa. 
Vaihtoehto 7: Asetus Euroopan yksi tyisoikeuden säännöstön luomisesta:  Näin otettaisiin 
käyttöön yhdenmukainen EU:n yksityisoik eussäännöstö kaikissa jäsenvaltioissa. 
 
Hylätyt vaihtoehdot: 
 
• Alavaihtoehto 3a: Suositus, jo lla jäsenvaltioita ka nnustettaisiin korvaamaan kansalliset 
lait. 
• Vaihtoehto 7: Asetus Euroopan yksity isoikeuden säännöstön luomisesta. 
 
 5Nämä vaihtoehdot eivät saaneet sidosryhmiltä j uuri lainkaan kannatusta, ja ne menisivät 
todennäköisesti pidemmälle kuin on tarpeen ja olisivat siten suhteettomia. Niihin liittyy myös 
vakavia ongelmia toissijaisuuspe riaatteen noudattamisen suhteen. 
4.2. Soveltamisalaa ja sisältöä koskevat vaihtoehdot  
Yhteistä eurooppalaista kauppalakia koskevan säädöksen soveltamisala voisi kattaa joko 
ainoastaan rajatylittävät liiketoimet tai säädöstä voitaisiin soveltaa sekä yhden jäsenvaltion sisällä toteutettaviin että rajatylittäviin liiketoimiin. Soveltamisalaan voisivat kuulua 
pelkästään yritysten ja kuluttajien väliset ta i myös yritysten keskinäiset sopimukset. Kapea 
aineellinen soveltamisala rajoittuisi yleisen sopimusoikeuden keskeisiin kysymyksiin. Laaja 
soveltamisala voisi käsittää myös sopi musoikeuden erityiskysymyksiä, kuten 
palvelusopimukset, ja muita oikeudenaloja, kuten sopimukseen perustumattoman vastuun.  
Tässä vaikutustenarvioinnissa tarkastellaan ka pean ja laajan soveltamisalan yhdistelmää. 
Tämä vaihtoehto kattaa valtaosan tavallisis ta käytännön ongelmista, joita rajatylittävän 
sopimuksen elinkaaren aikana tulee eteen. Tarkastelussa keskitytään sellaisten aineellisten 
säännösten vaikutuksiin, joilla on merkitys tä kuluttajien ja yr itysten kannalta. 
 
5. VAIKUTUSTEN ARVIOINTI 
 
5.1. Toimintavaihtoehdon 1 tärkeimmät  vaikutukset: Perusskenaario   
Perusskenaario ei poistaisi ylimääräisiä liiketoimintakustannuksia eikä vähentäisi 
oikeudellisia hankaluuksia niiden  yritysten kannalta, jotka haluavat käyd ä kauppaa yli rajojen. 
Kilpailu sisämarkkinoilla olisi edelleen ra joitettua, ja kulutta janoikeusdirektiivin 
hyväksymisestä huolimatta kulutta jansuojasäännöt eri jäsenvaltio issa poikkeaisivat edelleen 
toisistaan.    
5.2. Toimintavaihtoehdon 2 tärkeimmät vaikutukset: 
 
5.2.1.   2a: Työkalupakki komission asiakirjana   
Työkalupakkia käytettäisiin voi massa olevien tai parhaillaan  valmisteltavien tulevien 
alakohtaisten säädösten tarkistamisessa. Si ksi tämän vaihtoehdon myönteiset vaikutukset 
perusskenaarioon verrattuna olisivat  sekä yritysten että kuluttajie n kannalta epäsuorat ja niin 
ikään hyvin rajalliset. Li säksi tämän vaihtoehdon vaikutukset eivät tuntuisi välittömästi, koska 
neuvottelut uudesta lainsäädännös tä tai voimassa olevan lain säädännön tarkistamisesta ovat 
aikaavieviä. On mahdotonta ar vioida, miten laajasti tätä vaihtoehtoa käytettäisiin ja 
hyväksyisivätkö neuvosto ja parlamentti sen ylipäätään, minkä vuoksi sen vaikutukset eivät 
juuri poikkeaisi perusskenaariosta.   
5.2.2.  2b: Työkalupakki toimielin ten välisenä sopimuksena   
Tämä vaihtoehto poikkeaa alavaihtoehdosta 2a vain siinä, että neuvosto ja parlamentti 
käyttäisivät työkalupakkia ne uvotteluissa uudesta lainsäädännöstä tai voimassa olevan 
lainsäädännön tarkistami sesta, edellyttäen et tei olisi olemassa al akohtaisia syitä, jotka 
estäisivät sen. Koska tämä vaihtoehto kuitenki n koskisi vain kansallisia sopimusoikeuden 
sääntöjä, joita voitaisiin m uuttaa uuden tai tarkistetun EU:n  lainsäädännön perusteella, 
kansallisten sopimuslainsäädäntöjen eroavuudest a aiheutuvat kustannukset säilyisivät pitkälti 
ennallaan. Lisäksi tämän vaihto ehdon vaikutukset tuntuisivat aikaisintaan keskipitkällä 
aikavälillä. Tämän vaihtoehdon my önteiset kokonaisvaikutukset ol isivat siis suuremmat kuin 
vaihtoehdossa 2a, mutta silti melko rajalliset. 
 
 6 
5.3. Toimintavaihtoehdon 3 tärkeimmät vaik utukset: Yhteistä eurooppalaista 
kauppalakia koskeva suositus:    
Tämä vaihtoehto olisi tehokas vain jos us eat jäsenvaltiot sisä llyttäisivät yhteisen 
eurooppalaisen kauppalain lainsäädäntöönsä kok onaisuudessaan ja sellaisenaan, suosituksen 
liitteenä olevaa alkuperäistä tekstiä muu ttamatta. Tämä on kuitenkin erittäin 
epätodennäköistä. Tästä vaihtoehdosta olisi jossain määrin hyötyä yritysten välisiä sopimuksia tekeville elinkeinonharj oittajille (koska niillä olis i vapaus päättää, mitä lakia 
niiden sopimukseen sovelletaan ). Siksi nämä elinkeinonharj oittajat voisivat vähentää 
liiketoimintakustannuksiaan käyttämällä sellai sen jäsenvaltion yhteistä eurooppalaista 
kauppalakia, joka olisi pannut sen täytäntöön pa rhaiten. Tämä ei kuitenkaan koskisi yritysten 
ja kuluttajien välisiä sopimuksia tekeviä eli nkeinonharjoittajia, vaan näiden olisi edelleen 
selvitettävä, olisivatko jäsenval tiot tehneet muutoksia yhteisee n eurooppalaiseen kauppalakiin 
vertaamalla sitä pakottaviin kuluttajansuojasääntö ihin, ja tutkittava, millaisia nämä muutokset 
olisivat. Ne eivät siis  voisi myydä tuotteitaan toisten jäsenvaltioiden kuluttajille yhden 
yhtenäisen lain perusteella, vaan niil le aiheutuisi edelleen samantyyppisiä 
liiketoimintakustannuksia kuin perusskenaariossa. Näin ollen tämä vaihtoehto poistaisi 
ongelman määrittelyn yhteydessä mainittuja rajatylittävän kaupa n esteitä vain rajoitetusti. 
 
5.4. Toimintavaihtoehdon 4 tärkeimmät vaikutukset: Asetus tai direktiivi, jolla 
otetaan käyttöön valinnainen yh teinen eurooppalainen kauppalaki  
 
Tämä vaihtoehto alentaisi liiketoimintakustannu ksia merkittävästi, kos ka yritykset voisivat 
sen ansiosta käyttää samoja s ääntöjä kaikessa ra jatylittävässä kaupankäynnissä riippumatta 
siitä, kuinka monessa EU-maassa kauppaa käydään. Kustannusten aleneminen kannustaisi lisäämään kaupankäyntiä, mikä lisäisi kilpailu a sisämarkkinoilla, laajentaisi kuluttajien 
saatavilla olevaa tuotevalikoi maa ja alentaisi hintoja.  
 Jos yritys käyttäisi valinnaista yhteistä eur ooppalaista kauppalakia, hallinnolliset kustannukset 
olisivat yritystä kohti keskimäärin 3 000 euroa yr ityksen ja kuluttajan vä lisissä sopimuksissa 
ja 1 500 euroa yritysten keskinäisissä sopim uksissa. Jos oletetaan, että nykyisistä vientiä 
harjoittavista yrityksistä 25 prosenttia päättäisi käyttää valinnaista yhteistä eurooppalaista kauppalakia, kertaluonteiset täytäntöönpanokusta nnukset olisivat 1,89 miljardia euroa. Näitä 
kustannuksia selvästi suuremmiksi muodostuisivat kuitenkin säästöt,  joita yrityksille kertyisi 
siitä, ettei niiden tarvitsisi maksaa ylimääräisiä liiketoiminta kustannuksia aina kun ne käyvät 
kauppaa useampaan kuin yhteen muuhun jäsenva ltioon. Vaihtoehto säästäisi uusien 
vientiyritysten kustannuksia ja tois i potentiaalisia säästöjä myös niille vientiä jo harjoittaville 
yrityksille, jotka laajentaisivat rajatylittäv ää toimintaansa uusiin maihin. Uusien viejien 
säästöiksi voidaan arvioida 150–400 miljoonaa euroa ja nykyisten viejien potentiaalisiksi 
säästöiksi 3,7–4,3 miljardia euro a vuodessa. Vain kotimaassa toim iville yrityksille ja niille 
yrityksille, jotka eivät halua kä yttää yhteistä eurooppalaista kauppa lakia, ei aiheutuisi tästä 
vaihtoehdosta ylimääräisiä kustannuksi a, koska se ei koskisi niitä. 
 Tämä toimintavaihtoehto täyttää toiminnalle asetetut tavoitteet, koska se vähentää yrityksille aiheutuvia kustannuksia ja tarjoaa yksinkertai semman oikeudellisen toimintaympäristön niille 
yrityksille, jotka haluavat käydä rajatylittävää kauppaa useampaan kuin yhteen muuhun 
jäsenvaltioon. Samalla se takaa korkeatasoisen kuluttajansuojan. 
 
5.5. Toimintavaihtoehtojen 5 ja 6 tärkeimmät vaikutukset 
 
 
 75.5.1.  Toimintavaihtoehto 5a: Täydelline n yhdenmukaistaminen pakollista 
yhteistä eurooppalaista kauppalakia koskevan direktiivin nojalla, ja 
toimintavaihtoehto 6: Pakottavaa yhte istä eurooppalaista kauppalakia 
koskeva asetus   
Näiden vaihtoehtojen mukainen säädös aihe uttaisi perusskenaarioon  verrattuna huomattavia 
kustannuksia. Säädös vaikuttaisi raskaasti et enkin pk-yrityksiin. Yr itykset, jotka käyvät 
kauppaa vain kotimaassa, joutuisivat kantam aan huomattavat kustannuk set uuden säädöksen 
käytöstä saamatta siitä mitään lisäarvoa. Täll aisille yrityksille (17 136 213 yritystä yritysten 
keskinäisten sopimusten osalta  ja 4 420 563 yritystä yrityst en ja kuluttajien välisten 
sopimusten osalta) aiheutuisi uuden lain säädännön käyttöönotosta kertaluonteisia 
täytäntöönpanokustannuksia 208,8 miljardia euroa.   Säädös aiheuttaisi ylimääräisiä hallinnollisia kustannuksia 22 miljoonalle yritykselle eli myös 
sellaisille yrityksille, jotka käyvät kauppaa va in kotimaassa. Tämä tekisi yritystä kohti 
keskimäärin 2 500 euroa yritysten ja kuluttajien välisten sopimusten osalta ja 1 500 euroa yritysten keskinäisten sopimusten osalta. Va in kotimaassa kauppaa käyvien yritysten olisi 
maksettava nämä kustannukset, vaikka ne eivät sa isi uusista säännöistä mitään taloudellista 
hyötyä, koska hyötyä koituisi vain niille yr ityksille, jotka käyvät kauppaa yli rajojen. 
Kertaluonteiset liiketoimintakustannukset 22 milj oonalle EU:n yritykselle (myös niille, jotka 
käyvät kauppaa vain kotimaassa) olisivat 217 miljardia euroa.   Säädös toisi kuitenkin säästöjä sekä  uusille vientiyrityksille että n iille vientiä jo harjoittaville 
yrityksille, jotka laajentaisivat rajatylittäv ää toimintaansa uusiin maihin. Uusien viejien 
säästöt olisivat 0,63–1,6 miljardia euroa vuodessa. Samoin kuin vaihtoehdon 4 yhteydessä, ne nykyiset vientiyritykset, jotka laaj entaisivat kauppaa uus iin maihin, voisivat saavuttaa arviolta 
ainakin 3,7–4,3 miljardin euron säästöt.   Säädös lisäisi kilpailua sisämarkkinoilla ja al entaisi hintoja. Kuluttajille aiheutuisi etua 
tuotevalikoiman laajenemisen ja hintojen alenemisen muodossa. Vaikka säädös takaisi 
korkeatasoisen kuluttajansuojan, kansallisen lainsäädännön kor vaaminen saattaisi johtaa 
siihen, että jotkut kuluttajat menettäisivät s uojan joissain erityist apauksissa verrattuna 
voimassa olevaan kansalliseen lainsäädäntöön.   Jäsenvaltioiden kannalta nämä vaihtoehdot olisivat todennäköisesti poliittisesti erittäin 
vaikeita hyväksyä ja panna täytäntöön, koska s äädös korvaisi niiden oman lainsäädännön ja 
oikeusperinteet. Vaikka säädös yhdenmukaistais i voimassa olevaa sopimuslainsäädäntöä ja 
poistaisi liiketoimintakustannukset, siihen li ittyy muita, huomattavia haittapuolia, joita ei 
voida mitata ainoastaan rahassa. Kun otet aan huomioon sekä nämä haittapuolet että 
taloudelliset kustannukset, ne ovat selvästi suuremmat kuin säädökseen liittyvät edut.  
 
5.5.2.  Toimintavaihtoehto 5b: Vähimmäistason yhdenmukaistamiseen perustuva 
direktiivi yhteisestä eurooppalaisesta kauppalaista   
Jäsenvaltiot voisivat panna täytäntöön tällai sen direktiivin, jolla parannetaan niiden 
kuluttajansuojan tasoa. Kokemukset voimassa  olevista vähimmäistason yhdenmukaistamista 
koskevista direktiiveistä osoittavat, että tä ytäntöönpanon taso saattaisi kuitenkin säilyttää 
huomattavan monia kansallisen sopimusoikeude n eroavuuksia. Tämä vaihtoehto alentaisi 
liiketoimintakustannuksia jossain määrin ja parantaisi kuluttajansuojaa, mikä lisäisi 
kuluttajien luottamusta tehdä  ostoksia yli rajojen.  
 
 
 8Samoin kuin vaihtoehdoista 5a ja 6, tästä vaih toehdosta aiheutuisi huom attavat kertaluonteiset 
kustannukset, jotka koskisivat sekä pelkästään ko timaassa toimivia että  rajatylittävää kauppaa 
käyviä yrityksiä, koska niiden kaikkien olis i mukautettava sopimuksiaan uuden lain 
vaatimusten perusteella. Nämä kustannukset rasittaisivat kaikki a tavarakauppaa käyviä 
yrityksiä riippumatta siitä, haluavatko ne kä ydä kauppaa yli rajojen. Lisäksi vähimmäistason 
yhdenmukaistamiselle on ominaista se, että yr ityksille aiheutuisi silti jonkin verran 
ylimääräisiä kustannuksia silloin kun ne kävisi vät rajatylittävää kauppaa kuluttajien kanssa, 
koska niiden olisi selvitettävä muiden jäsenvaltioiden kuluttajansuojavaatimusten taso. Vaikka investointi saattaisikin olla kannattav a rajatylittäviä liiketoimia koskevien yritysten 
keskinäisten sopimusten kannalta, yritysten ja  kuluttajien välisiä rajatylittäviä sopimuksia 
tekevien ja yksinomaan kotimaassa toimivien yr itysten olisi maksettava huomattavan suuret 
lisäkustannukset ilman selkeää lisäarvoa. 
 
6. ERI TOIMINTAVAIHTOEHTOJEN VERTAILU 
Vertailu osoittaa, että vaihto ehdot 4 (valinnainen yhteinen eurooppalainen kauppalaki), 5a 
(täydellinen yhdenmukaistaminen pakollista yhteistä eurooppalaista kauppalakia koskevan 
direktiivin nojalla) ja 6 (pakottavaa yhteist ä eurooppalaista kauppalakia koskeva asetus) 
täyttävät toiminnalle asetetut tavoitteet parhaiten. Toimintavaihtoehtoihin 5a ja 6 liittyvät kustannukset ovat kuitenkin muihin vaihtoehtoih in verrattuna huomattavat, koska niiden 
perusteella kaikkien EU:ssa tavarakauppaa kä yvien yritysten olisi otettava käyttöön uusi 
lainsäädäntökehys. Näistä vaihtoehdoista aihe utuisi taloudellinen rasitus, mutta ei 
minkäänlaista hyötyä erityisesti niille yrityks ille, jotka käyvät kauppa a vain kotimaassa ja 
joille rajatylittävän kaupan liiketoimintakus tannukset eivät siksi ole mikään ongelma. Sen 
vuoksi tämä ei ole oikeasuhteinen toimenpide sopimusoikeudesta johtuvien rajatylittävän 
kaupankäynnin esteiden poistamisek si. Vaihtoehdot 5a ja 6 eivä t juurikaan saaneet kannatusta 
jäsenvaltioilta.   
Parhaaksi arvioitu toimintavaihtoehto  on siten vaihtoehto 4, joka täyttäisi toiminnalle 
asetetut tavoitteet vähentämällä oikeudellis ia hankaluuksia ja liiketoimintakustannuksia. 
Vientiä harjoittavat yritykset, jotka haluavat käyttää yhteist ä eurooppalaista kauppalakia, 
joutuisivat aluksi maksamaan tietyt liiketoimintakustannukset. Tämä vaihtoehto olisi kuitenkin yritysten vapaasti valittavissa. Yr ityksille, jotka aloittavat rajatylittävän 
kaupankäynnin tai laajentavat sitä, koituisi merkittävät säästöt. Vain kotimaassa toimiville yrityksille ja niille yrityksille,  jotka eivät halua käyttää vientitoiminnassaan valinnaista 
yhteistä eurooppalaista kauppalaki a, ei aiheutuisi tästä vaihtoehdosta mitään kustannuksia, 
koska se ei koskisi niitä.  Tämä vaihtoehto myös takaisi korkeatasoise n kuluttajansuojan, mikä lisäisi kuluttajien 
oikeusvarmuutta ja luottamusta oikeuksiinsa he idän tehdessään rajatylittäviä ostoksia. Se 
lisäisi rajatylittävää kaupankäynt iä ja parantaisi EU:n tal ouden kilpailukykyä sekä toisi 
kuluttajille etua laaje mman tuotevalikoiman ja alempien hintojen muodossa. Koska yritykset 
voisivat vapaasti päättää tämän vaihtoehdon käytöstä , se ei aiheuttaisi pakollista lisärasitusta, 
vaan toisi merkittäviä kustannussäästöjä yrityks ille, jotka laajentavat liiketoimintaansa yli 
rajojen.  
 
7. SEURANTA JA ARVIOINTI  
 
Komissio käynnistää seuranta- ja  arviointitoimet arvioidaks een, miten tehokkaasti yhteinen 
eurooppalainen kauppalaki saavuttaa sille aset etut tavoitteet. Tämä arviointi suoritetaan 
 
 9neljän vuoden kuluttua siitä kun säädöksen soveltaminen on alkanut. Tarkoituksena on 
ennakoida ja kerätä tietoja yhteistä eu rooppalaista kauppalakia koskevan säädöksen 
tehokkuutta koskevaa uudelleentark astelumenettelyä varten.