Ehdotus Euroopan parlamentin ja Neuvoston direktiivi alusten omistajien siviilioikeudellisesta vastuusta ja rahavakuuksista {SEC(2005) 1517} /* KOM/2005/0593 lopull. - COD 2005/0242 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel, 23.11.2005 KOM(2005) 593 lopullinen 2005/0242 (COD) . Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI alusten omistajien siviilioikeudellisesta vastuusta ja rahavakuuksista (komission esittämä){SEC(2005) 1517} PERUSTELUT EHDOTUKSEN TAUSTA | 110 | Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Merikuljetusketjun toimijoiden vastuuseen liittyvät kysymykset ovat nousemassa keskeiseen asemaan yhteisön meriliikennepolitiikassa. Tästä ovat esimerkkinä seuraavat kaksi aloitetta: Euroopan yhteisö on juuri ottanut käyttöön alusten aiheuttamaa ympäristön pilaantumista koskevan hallinnollisen ja rikosoikeudellisen vastuujärjestelmän (direktiivi 2005/35/EY, EUVL L 255, 30.9.2005, s. 11). Tämä seuraamusjärjestelmä perustuu Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimukseen, ja sen tarkoituksena on lisätä merikuljetusketjun kaikkien lenkkien vastuuta tiukentamalla säännöksiä, joita Kansainvälinen merenkulkujärjestö IMO on antanut alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemiseksi (Marpol-yleissopimus). Osana nyt annettavaa lainsäädäntöpakettia Euroopan parlamentille ja neuvostolle esitetään ehdotus asetukseksi merten matkustajaliikenteen harjoittajien siviilioikeudellisesta vastuusta. Kyseisen ehdotuksen tarkoituksena on sisällyttää yhteisön oikeuteen IMO:ssa hyväksytty matkustajien ja matkatavaroiden kuljettamisesta meritse tehtyyn Ateenan yleissopimukseen liittyvä vuoden 2002 pöytäkirja. Yhteisön ja jäsenvaltioiden tulisi myös voida liittyä pöytäkirjaan rinnakkain mainitun ehdotuksen hyväksymisen kanssa. Tämä direktiiviehdotus täydentää edellä mainittuja säädöksiä. Sen tarkoituksena on perustaa Euroopan unionin tasolla järjestelmä, joka koskee alusten omistajien siviilioikeudellista vastuuta kolmansille osapuolille aiheutuvista vahingoista. Aluksen omistajilla tarkoitetaan tässä yhteydessä kaikkia aluksen liikennöinnistä vastaavia henkilöitä. Tällä ehdotuksella komissio vastaa sekä Euroopan parlamentin että Eurooppa-neuvoston ja neuvoston esiin tuomiin huolenaiheisiin. Euroopan parlamentti vaati 21. maaliskuuta 2004 EU:ta ”luomaan laajan ja johdonmukaisen eurooppalaisen meripolitiikan, joka tähtää eurooppalaisen meriturvallisuusalueen luomiseen”. Lisäksi parlamentti katsoi, että ”tällaisen politiikan pitäisi perustua erityisesti […] koko meriliikenneketjun […] kattavan vastuujärjestelmän [käyttöönottoon]”. Eurooppa-neuvosto totesi 21. maaliskuuta 2003, että ”meriliikenteen harjoittajien korvausvastuuta olisi lisättävä” öljyvahinkojen korvaamista koskevan kansainvälisen järjestelmän mahdollisen tarkistamisen yhteydessä. Liikenneneuvosto hyväksyi 20. joulukuuta 2000 meriturvallisuutta koskevat päätelmät, joissa se kehottaa jäsenvaltioita ”harkitsemaan sovellettavien sääntöjen muuttamista siten, että vastuuseen joutuisivat myös muut vastuulliset osapuolet kuin alusten omistajat, ja alusten omistajien asettamista rajattomaan korvausvastuuseen, jos he ovat syyllistyneet turvallisuusvelvoitteidensa törkeään tai tahalliseen laiminlyöntiin”. | 120 | Yleistä Alusten omistajien siviilioikeudellisesta vastuusta on tehty eräitä kansainvälisiä yleissopimuksia. Kaikkiin näihin yleissopimukseen liittyy rajoituksia alkaen jo siitä, että suurin osa niistä ei ole tullut vielä voimaan, ja loputkin niistä ovat tulleet voimaan vain joissain maissa. Näiden yleissopimusten riittämättömyys johtuu kuitenkin ensi kädessä niiden säännösten sisällöstä, sillä ne eivät merkittävällä tavalla edistä vahinkojen ennaltaehkäisyä eivätkä niiden korjaamista. Vahinkojen ennaltaehkäisy Kansainvälisillä järjestelmillä on hyvin rajallinen ennaltaehkäisevä ja varoittava vaikutus. Itse asiassa näissä yleissopimuksissa vahvistetaan yksi merioikeuden perinteinen periaate eli liikenteenharjoittajan vastuun lähes täydellinen rajoittaminen. Kaikkien näiden yleissopimusten mukaan aluksen omistajalla on oikeus rajoittaa vastuutaan. Omistaja menettää tämän oikeuden ainoastaan, jos näytetään toteen, että ”vahinko on aiheutunut hänen tahallisesta teostaan tai laiminlyönnistään tai edesvastuuttomuudesta, jonka hän tiesi todennäköisesti aiheuttavan kyseistä vahinkoa”. ERIKA II -tiedonannossaan komissio tarkasteli, kuinka laajasti sovelletaan määräyksiä, joiden mukaan oikeus rajoittaa vastuuta menetetään (”rajoittamisen estävä toiminta”), ja ehdotti, että määräysten soveltamisalaa muutettaisiin jonkin kansainvälisen yleissopimuksen tarkistamisen yhteydessä. Komissio katsoo, että ”omistajan huolimattomuus tai edes törkeä varomattomuus eivät täytä näitä ehtoja ja on selvää, että useimmissa tapauksissa nämä ehdot eivät täyty. […] Aluksen omistajan oikeus rajoittaa vastuutaan on [siis] käytännöllisesti katsoen loukkaamaton. […] Rajoittamatonta vastuuta olisi sovellettava ainakin tapauksissa, joissa aluksen omistaja on syyllistynyt vakavaan laiminlyöntiin. Tällainen säännös liittäisi vastuun lähemmin aluksen omistajan toimintaan ja näin sillä olisi sekä ehkäiseviä vaikutuksia että rikosoikeudellisia seuraamuksia”. Vastuun rajoittamisen periaatteen oikeutus on asetettu yhä enemmän kyseenalaiseksi. Tästä voidaan merenkulkualan ulkopuolelta mainita yhtenä esimerkkinä keväällä 2004 annettu direktiivi ympäristövastuusta, jossa vahvistetaan toiminnanharjoittajien rajoittamattoman vastuun periaate (direktiivi 2004/35/EY, EUVL L 143, 30.4.2004, s. 56). Vahinkojen korjaaminen Vastuujärjestelmää koskevan lainsäädännön vuoksi eräät alusten omistajat saattavat tuntea houkutusta järjestää yrityksensä maksukyvyttömään tilaan. Merenkulkualalla ei ole myöskään yleistä vakuutusvelvollisuutta. Uhrien etujen suojelemiseksi vakuutuksesta olisikin tehtävä pakollinen, tai vähintään olisi vaadittava, että aluksen omistajalla on rahavakuus. Tällainen velvollisuus edistäisi myös kauppalaivaston laadun parantamista (koska periaatteessa vakuutuksenantajat itse erottelisivat alikuntoiset alukset ja muut alukset) ja elvyttäisi liikenteenharjoittajien välistä kilpailua (arvioiden mukaan viidellä prosentilla aluksista ei ole vakuutusta). Nämä näkökohdat ovat johtaneet siihen, että tietyissä kansainvälisissä yleissopimuksissa, joita sovelletaan tietyntyyppiseen ympäristön pilaantumiseen, vaaditaan alusten omistajilta rahavakuutta (vuoden 1992 yleissopimus öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta; vuoden 1996 yleissopimus vahingonkorvausvastuusta vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä, joka ei ole vielä tullut voimaan, sekä vuoden 2001 yleissopimus aluksen polttoaineen aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellista vastuusta, joka sekään ei ole vielä tullut voimaan). Näiden sopimusten soveltamisalaan kuuluvien alojen ulkopuolella asiasta ei ole annettu mitään sitovia kansainvälisiä säännöksiä. IMO hyväksyi kuitenkin vuonna 1999 ohjeet, joissa suositellaan, että alusten omistajat ottavat vastuuvakuutuksen. Eräissä kolmansissa maissa on otettu käyttöön pakollisia vakuutusjärjestelmiä. Rahavakuuksia myönnetään tiettyyn rajaan saakka. Rajan ylityttyä korvausten maksamisesta uhreille vastaa pelkästään aluksen omistaja. Mahdollisuus poistaa siviilioikeudellista vastuuta koskevat rajat kannustaisi alusten omistajia ottamaan paremmin huomioon alusten omistamiseen luonnostaan liittyvät riskit ja edistäisi liikenteenharjoittajien vastuullisempaa toimintaa. Näiden yleissopimusten nykyaikaistaminen edellyttää niiden muuttamista. Tällainen muutosprosessi on aloitettu öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvaa siviilioikeudellista vastuuta koskevan vuoden 1992 yleissopimuksen osalta. Komissio aikoo toimia sen hyväksi, että tätä yleissopimusta voitaisiin parantaa muun muassa poistamalla siviilioikeudellista vastuuta koskevat rajoitukset. Muita sovellettavia kansainvälisiä yleissopimuksia ei todennäköisesti muuteta lähitulevaisuudessa. Tästä syystä komissio ehdottaa käytännöllistä lähestymistapaa, joka koostuu kahdesta vaiheesta. Ensimmäisessä vaiheessa komissio ehdottaa, että kaikki jäsenvaltiot liittyvät sopimuspuoliksi meriliikenteeseen liittyvää siviilioikeudellista vastuuta koskevaan horisontaaliseen yleissopimukseen eli vuoden 1996 yleissopimukseen merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta. Direktiivin tarkoituksena on myös sisällyttää tämä yleissopimus yhteisön oikeuteen, jotta voidaan varmistaa sen tehokas ja yhdenmukainen täytäntöönpano EU:ssa. Ehdotuksessaan komissio esittää myös, että käytettäisiin vuoden 1996 yleissopimuksen tarjoamaa mahdollisuutta kannustaa kolmansia maita liittymään yleissopimukseen. Rinnakkain tämän direktiivin kanssa jäsenvaltiot valmistautuvat myös liittymään sopimuspuoliksi edellä mainittuihin vaarallisia ja haitallisia aineita sekä bunkkeripolttoainetta koskeviin yleissopimuksiin. Toisessa vaiheessa komissio pyytää valtuuksia neuvotella IMO:ssa vuoden 1996 yleissopimuksen muuttamisesta, jotta voitaisiin tarkistaa tasoa, jolla omistaja menettää oikeutensa rajoittaa vastuutaan. Tämän komission tulevan täydentävän aloitteen pohjaksi toteutetaan asianomaisten tahojen kuuleminen ja tehdään perusteellinen taloudellinen analyysi aiheesta, ja siinä otetaan huomioon liikennealan kansainvälinen kehitys. | 139 | Ehdotuksen alalla voimassa olevat säännökset Ehdotuksen alalla ei ole voimassa säännöksiä. | 141 | Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen ja tavoitteiden kanssa Ehdotus on osa toimenpidekokonaisuutta, jolla pyritään parantamaan meriturvallisuutta ja joka liittyy komission vuotuisen toimintastrategian painopistealueeseen ”turvallisuus”. Ehdotuksella edistetään ympäristön suojelua lisäämällä mahdollisten vahingon aiheuttajien vastuuta. Lisäksi sillä pyritään parantamaan merenkulkijoiden elin- ja työolosuhteita. | ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI | Asianomaisten osapuolten kuuleminen | 211 | Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus osallistujista Komissio järjesti uuden lainsäädäntöpaketin valmistelun yhteydessä toukokuussa 2004 ja helmikuussa 2005 kuulemistilaisuudet, johon osallistui jäsenvaltioiden ja merenkulkusektorin eri osa-alojen, myös merenkulkijoiden, edustajia. Tilaisuuksien pohjana oli komission yksiköiden valmisteluasiakirja, jossa esitettiin yksityiskohtainen luettelo ehdotettuja muutoksia koskevista kysymyksistä. Komissio on saanut yksityiskohtaisia kommentteja näistä kysymyksistä myös erikseen kirjallisesti. | 212 | Yhteenveto vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Siviilioikeudellisen vastuun rajoittamisen osalta toimialan edustajat korostivat, että olisi parasta keskittyä parhaillaan käynnissä oleviin kansainvälisiin keskusteluihin öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvaa siviilioikeudellista vastuuta koskevan vuoden 1992 yleissopimuksen mahdollisesta muuttamisesta. Pakollisen vakuutuksen osalta toimialan edustajat esittivät poikkeavia näkemyksiä. Alusten omistajien edustajat suhtautuivat varauksellisesti komission aloitteeseen. Vakuutuksenantajien edustajat puolestaan korostivat tämäntyyppisen toimenpiteen etuja. Merenkulkijoiden edustajat nekin osaltaan suhtautuivat myönteisesti velvollisuuteen ottaa vakuutus kolmansille osapuolille aiheutuvien vahinkojen varalle ja merenkulkijoiden kotiuttamiseksi, jos alus joudutaan hylkäämään. | Asiantuntijoiden käyttö | 229 | Ulkopuolisia asiantuntijoita ei tarvittu. | 230 | Vaikutusten arviointi On olemassa kaksi vaihtoehtoa: Edistetään kansainvälisten yleissopimusten täytäntöönpanoa. Kansallisten ratifiointimenettelyjen suhteellisen hitauden vuoksi on kuitenkin epävarmaa, milloin nämä yleissopimukset tulevat voimaan ja mikä on niiden maantieteellinen soveltamisala. Tämä direktiivi on sopiva sitova väline, jonka avulla voidaan varmistaa näiden yleissopimusten nopea ja yhdenmukainen soveltaminen koko EU:n alueella. Lisäksi tämän direktiivin pitäisi periaatteessa tarjota keskipitkällä aikavälillä mahdollisuus siviilioikeudellista vastuuta koskevan lainsäädännön uudenaikaistamiseen merenkulun alalla. Perustetaan mukautettu yhteisön järjestelmä, jolla poistetaan siviilioikeudellista vastuuta koskevat rajoitukset ja asetetaan vakuutusvelvollisuus alusten omistajille. Tämän vaihtoehdon vaikutuksia voidaan kuvata seuraavasti: Rajoitusten poistaminen vaikuttaa ainoastaan omistajiin, jotka syyllistyvät vakavaan laiminlyöntiin. Tämä on puolestaan eduksi niille omistajille, jotka huolehtivat turvallisuusvaatimusten noudattamisesta, sillä ne voivat edelleen hyötyä rajoitetun vastuun antamasta suojasta. Samoin kuin muut tähän lainsäädäntöpakettiin sisältyvät toimenpiteet myös pakollisen vakuutusjärjestelmän käyttöönotto edistää alikuntoisten alusten poistamista liikenteestä. Näin ollen voidaan arvioida, ettei vakuutuksenantajien riski kasva. Tässä lähestymistavassa oletetaan, että vuoden 1996 yleissopimuksen sopimuspuolina olevat jäsenvaltiot irtisanoutuvat asiakirjasta hyvissä ajoin ja viimeistään ajankohtana, johon mennessä tämä direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Pakollisen vakuutuksen osalta voidaan sanoa, että suurin osa omistajista, jotka ovat jo ottaneet vastuuvakuutuksen alustensa kolmansille osapuolille aiheuttamien vahinkojen varalle, hyötyvät uudesta järjestelmästä, kun vakuutuksettomien liikenteenharjoittajien piittaamaton toiminta ei enää vääristä kilpailua. Käytännön tasolla alusten omistajien on noudatettava menettelyjä hankkiakseen todistuksen ja sitten ilmoittaakseen, että aluksella on sellainen. Lisäksi miehistö hyötyy merenkulkijoiden kotiuttamista koskevan rahavakuuden antamasta suojasta. Uusi järjestelmä, jossa poistetaan vastuuta koskevat rajoitukset ja tehdään vakuutuksesta pakollinen, parantaa niiden henkilöiden tilannetta, jotka ovat kärsineet aluksen aiheuttamia vahinkoja ja pyytävät kyseisen aluksen omistajaa korvaamaan ne (yksityishenkilöt, ammatinharjoittajat sekä myös viranomaiset). Mahdollisuus esittää korvausvaatimus suoraan vakuutuksenantajalle parantaa heidän asemaansa entisestään. Toimenpide vaikuttaa viranomaisiin (lippuvaltioihin ja satamavaltioihin) siinä mielessä, että niiden on luotava järjestelmä rahavakuutta koskevien todistusten myöntämiseksi ja tarkastamiseksi. On syytä huomata, että jäsenvaltioilla on jo tällainen velvollisuus, mutta se rajoittuu ainoastaan pysyviä hiilivetyjä kuljettaviin säiliöaluksiin. | 231 | Komissio on tehnyt vaikutusten arvioinnin lainsäädäntö- ja työohjelmansa mukaisesti. Arviointia koskeva raportti on saatavilla osoitteesta http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/index_en.htm. | EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT | 305 | Tiivistelmä ehdotetuista toimista Ehdotetun direktiivin tarkoituksena on vahvistaa korvausvastuuta koskevat tiukemmat säännöt, jotka koskevat kaikkia aluksia ja edistävät merkittävällä tavalla alusten aiheuttamien vahinkojen ehkäisemistä ja takaavat niiden korjaamisen. Komissio ehdottaa, että kaikki jäsenvaltiot ratifioivat merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta vuonna 1996 tehdyn yleissopimuksen mahdollisimman pian ja viimeistään ajankohtana, johon mennessä tämä direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lisäksi komissio ehdottaa, että yleissopimuksen määräykset sisällytetään yhteisön oikeuteen. Ehdotuksessa esitetään myös, että sellaisen valtion lipun alla purjehtiviin aluksiin, joka ei ole kyseisen yleissopimuksen sopimuspuoli, sovelletaan ankarampaa vastuujärjestelmää, jossa mahdollisuus rajoittaa vastuuta menetetään, jos kyse on vastuussa olevan henkilön laiminlyönnistä tai huolimattomuudesta. Tämä on sopusoinnussa yleissopimuksen 15 artiklan 1 kohdan kanssa ja kannustaa entistä useampia maita liittymään yleissopimukseen. Lisäksi jotta onnettomuuksien uhrien eduista voitaisiin huolehtia paremmin, komissio pitää tarpeellisena, että korvausvastuuta koskevaa lainsäädäntöä täydennetään luomalla alusten omistajien pakollisia rahavakuuksia koskeva järjestelmä. Direktiiviehdotuksessa määritellään tämän rahavakuutta koskevan velvollisuuden laajuus sekä sitä koskevat säännöt. Vastuuta koskevien rajoitusten mahdollista poistamista silmällä pitäen direktiiviehdotuksessa esitetään, että rahavakuus vastaa edellä mainitussa vuoden 1996 yleissopimuksessa vahvistettuja enimmäismääriä kaksinkertaisena. Ehdotuksella luodaan myös järjestelmä, jonka mukaisesti alusten on ilmoitettava, että niillä on rahavakuutta koskeva todistus, kun ne saapuvat jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluville vesille. Ehdotukseen sisältyy myös erityinen velvollisuus hankkia rahavakuus, joka kattaa merenkulkijoiden kotiuttamisesta aiheutuvat kustannukset, jos alus joudutaan hylkäämään. Komissio antaa viisi vuotta direktiivin voimaantulon jälkeen Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen direktiivin soveltamisesta saaduista kokemuksista. | 310 | Oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 80 artiklan 2 kohta. | 320 | Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta sovelletaan siltä osin kuin ehdotuksen soveltamisala ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. | Ehdotuksen tavoitteita ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin seuraavista syistä: | 321 | Merioikeuden mukaan valtio voi periaatteessa soveltaa kansallista lainsäädäntöään ainoastaan oman lippunsa alla purjehtiviin aluksiin sekä satamiinsa saapuviin aluksiin. | 323 | Monet toisistaan poikkeavat kansalliset säännökset aiheuttavat kuitenkin suurta haittaa merenkulkualalle, jonka toiminta on maailmanlaajuista. Tästä syystä valtiot havaitsivat jo hyvin varhaisessa vaiheessa, että niiden on hyödyllistä toimia yhdessä joko maailmanlaajuisesti tai alueellisesti. | Ehdotuksen tavoitteet voidaan paremmin saavuttaa yhteisön tasoisin toimin seuraavista syistä: | 324 | Kansainvälisessä merenkulkujärjestössä toteutettaviin toimiin liittyy rajoituksia. Tehtyihin yleissopimuksiin ei liity järjestelmää, jolla valvottaisiin, onko ne pantu asianmukaisesti täytäntöön sopimusvaltioissa, eikä mekanismia, jolla varmistettaisiin niiden yhdenmukainen tulkinta. Yleissopimusten tavoitteet eivät myöskään vastaa kansalaisten nykyisiä odotuksia eivätkä ole nykyaikaisten oikeudellisten suuntaviivojen mukaisia. | 325 | Tarkoituksena on siis luoda Euroopan unionin tasolla uusi yhdenmukainen oikeudellinen kehys, joka mahdollistaa kansainvälisesti hyväksyttyjen periaatteiden täydellisen noudattamisen sekä niiden tarpeellisen mukauttamisen. | 327 | Tämä oikeudellinen kehys mahdollistaa voimassa olevien kansallisten lakien koordinoinnin olennaisissa kysymyksissä, kuten siviilioikeudellista vastuuta koskevien rajoitusten poistaminen ja vakuutuksen tekeminen pakolliseksi. | Ehdotus on näin ollen toissijaisuusperiaatteen mukainen. | Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: | 331 | Yhteisön tasolla käyttöön otettava vähimmäistasoinen sääntely on sopusoinnussa siviilioikeudellista vastuuta koskevan kansallisen lainsäädännön kanssa. Rahavakuustodistusten myöntämistä koskevia sääntöjä ei ole yhdenmukaistettu, mutta se voidaan tarvittaessa tehdä komiteamenettelyllä. | 332 | Kansallisille viranomaisille tämän direktiivin soveltamisesta aiheutuva pääasiallinen hallinnollinen rasite liittyy vakuutustodistusten myöntämiseen ja tarkastamiseen. Ehdotuksen taloudellisuus perustuu osittain tähän todistusjärjestelmään. | Säädöstyypin valinta | 341 | Ehdotettu säädöstyyppi: direktiivi. | 342 | Muut säädöstyypit eivät soveltuisi seuraavista syistä: Direktiivillä voidaan parhaiten vahvistaa uuden oikeudellisen kehyksen perussäännöt, jotka pannaan täytäntöön kansallisilla laeilla ja määräyksillä. | VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON | 409 | Ehdotuksella ei ole vaikutuksia yhteisön talousarvioon. | LISÄTIEDOT | Tarkastelu-/tarkistus-/raukeamislauseke | 532 | Ehdotus sisältää tarkistuslausekkeen. | 550 | Vastaavuustaulukko Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina kansalliset säännökset, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä taulukko säännösten ja tämän direktiivin välisestä vastaavuudesta. | 560 | Euroopan talousalue Ehdotettu säädös koskee ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa alaa, ja sitä olisi sen vuoksi sovellettava myös Euroopan talousalueeseen. | 1. 2005/0242 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI annettu […], alusten omistajien siviilioikeudellisesta vastuusta ja rahavakuuksista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen[1], ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[2], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[3], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä[4], sekä katsovat seuraavaa: 2. Yksi yhteisön meriliikennepolitiikan tavoitteista on kauppalaivaston laadun parantaminen lisäämällä kaikkien taloudellisten toimijoiden vastuuta. 3. Luonteeltaan varoittavia toimenpiteitä on jo hyväksytty alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisista määrättävistä seuraamuksista 7 päivänä syyskuuta 2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2005/35/EY[5], jota on täydennetty alusten aiheuttaman ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä koskevan rikosoikeudellisen kehyksen vahvistamisesta 12 päivänä heinäkuuta 2005 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2005/667/YOS[6]. 4. Siviilioikeudellista vastuuta ja öljyvahinkojen korvaamista koskevaa kansainvälistä järjestelmää olisi parannettava, jotta voitaisiin varmistaa, että merikuljetusketjun toimijat huolehtivat siitä, että öljytuotteita kuljetetaan ainoastaan moitteettomassa kunnossa olevilla säiliöaluksilla. 5. Kaikkien jäsenvaltioiden ja mahdollisimman monien kolmansien maiden olisi ratifioitava merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta vuonna 1976 tehtyyn yleissopimukseen liittyvä vuoden 1996 pöytäkirja (jäljempänä ’vuoden 1996 yleissopimus’). 6. Jotta voitaisiin varmistaa vuoden 1996 yleissopimuksen tehokas ja yhdenmukainen täytäntöönpano koko Euroopan unionissa, yleissopimus olisi saatettava osaksi yhteisön oikeutta. Siviilioikeudellista vastuuta koskevan yhteisön järjestelmän olisi mahdollistettava se, että alusten omistajat voivat rajoittaa vastuunsa yleissopimuksessa vahvistettuihin enimmäismääriin yleissopimuksen määräysten mukaisesti. 7. Rahavakuutta koskevan velvoitteen avulla voidaan parantaa uhrien suojelua. Se edistää myös alikuntoisten alusten poistumista liikenteestä ja elvyttää liikenteenharjoittajien välistä kilpailua. Tällaisella velvoitteella täydennetään olennaisella tavalla vuoden 1996 yleissopimusta. Kansainvälinen merenkulkujärjestö suosittelee päätöslauselmassaan A.898(21), että valtiot ottavat käyttöön tällaisen rahavakuutta koskevan velvoitteen. Vakuutusturvan tason on oltava sellainen, että sen avulla voidaan vastata tilanteisiin, joissa vuoden 1996 yleissopimuksessa vahvistetut enimmäismäärät eivät riitä, mutta se ei kuitenkaan saa aiheuttaa kohtuutonta rasitetta toimialalle. 8. Erityisiä toimenpiteitä olisi toteutettava merenkulkijoiden suojelemiseksi Kansainvälisen merenkulkujärjestön päätöslauselman A.930(22) mukaisesti, jos alus joudutaan hylkäämään. 9. Rahavakuuden olemassaolon osoittavien todistuskirjojen käyttöönotto on tämän direktiivin keskeinen osa, kuten myös näistä todistuksista ilmoittaminen, niiden vastavuoroinen tunnustaminen jäsenvaltioissa sekä mahdollisuus käyttää rahavakuutta korvausten maksuun uhreille. 10. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1406/2002[7] perustetun Euroopan meriturvallisuusviraston olisi avustettava tämän direktiivin täytäntöönpanossa. 11. Olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[8] mukaisesti. 12. Suunnitellun toiminnan tavoitetta, joka on alusten omistajien vastuuta ja rahavakuuksia koskevien yhdenmukaistettujen sääntöjen käyttöönotto merenkulun korkean laadun saavuttamiseksi, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten takia toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Kohde Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joita sovelletaan merikuljetusketjun toimijoiden siviilioikeudelliseen vastuuseen liittyvien velvollisuuksien eräisiin näkökohtiin, sekä säädetään merenkulkijoiden asianmukaisesta taloudellisesta turvasta, jos alus joudutaan hylkäämään. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1. ’aluksella’ minkälaista tahansa meriympäristössä toimivaa merialusta sen lippuvaltiosta riippumatta, mukaan luettuina kantosiipialukset, ilmatyynyalukset, veden alla käytettävät alukset ja kelluvat alukset; 2. ’aluksen omistajalla’ aluksen omistajaa tai mitä tahansa muuta organisaatiota tai henkilöä, kuten hoitoyhtiötä, asiamiestä tai ilman miehistöä rahdatun aluksen rahtaajaa, jolle aluksen omistaja on antanut vastuun aluksen toiminnasta ja joka tämän vastuun ottaessaan on sitoutunut vastaamaan kaikista tähän liittyvistä tehtävistä ja velvollisuuksista; 3. ’siviilioikeudellisella vastuulla’ vastuuta, joka antaa oikeuden vuoden 1996 yleissopimuksen 2 artiklan mukaisesti rajoitettavissa olevaan vaatimukseen, lukuun ottamatta vaatimuksia, jotka kuuluvat [merten ja sisävesien matkustajaliikenteen harjoittajien vastuusta onnettomuustapauksissa annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o …/2006][9] soveltamisalaan; 4. ’rahavakuudella’ mitä tahansa rahavakuutta, kuten vakuutusta tai pankin tai vastaavan rahoituslaitoksen takausta; 5. ’vuoden 1996 yleissopimuksella’ Kansainvälisen merenkulkujärjestön yhteydessä vuonna 1976 tehtyä yleissopimusta merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta, sellaisena kuin se on muutettuna vuonna 1996 tehdyllä pöytäkirjalla; 6. ’IMO:n päätöslauselmalla A.930(22)’ Kansainvälisen merenkulkujärjestön yleiskokouksen ja Kansainvälisen työjärjestön hallintoneuvoston päätöslauselmaa, jossa annetaan ohjeet rahavakuudesta, jolla suojellaan merenkulkijoita, jos alus joudutaan hylkäämään ( Guidelines on provision of financial security in case of abandonment of seafarers ). 3 artikla Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan kansainvälisen oikeuden mukaisesti jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla. 2. Tätä direktiiviä sovelletaan aluksiin, joiden bruttovetoisuus on vähintään 300, lukuun ottamatta 4 artiklassa säädettyä vastuujärjestelmää, jota sovelletaan kaikkiin aluksiin. 3. Tätä direktiiviä ei sovelleta sota-aluksiin, sotalaivaston apualuksiin tai muihin aluksiin, jotka ovat jonkin jäsenvaltion omistuksessa tai käytössä ja joita käytetään ei-kaupallisiin julkisiin palveluihin. 4. Tämä direktiivi ei rajoita liitteessä I lueteltujen yleissopimusten täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. 4 artikla Vastuujärjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on liityttävä vuoden 1996 yleissopimuksen sopimuspuoliksi mahdollisimman pian ja joka tapauksessa ennen tämän direktiivin 13 artiklassa tarkoitettua ajankohtaa. 2. Jäsenvaltioiden on määriteltävä alusten omistajien siviilioikeudellista vastuuta koskeva järjestelmä ja huolehdittava siitä, että alusten omistajien oikeuteen rajoittaa vastuutaan sovelletaan kaikkia vuoden 1996 yleissopimuksen määräyksiä. 3. Jäsenvaltioiden on vuoden 1996 yleissopimuksen 15 artiklan mukaisesti varmistettava, että kyseisen yleissopimuksen 4 artiklaa, joka koskee vastuun rajoittamisen estämistä, ei sovelleta sellaisen valtion lipun alla purjehtiviin aluksiin, joka ei ole mainitun yleissopimuksen sopimuspuoli. Tällaisia tapauksia varten jäsenvaltioiden tämän direktiivin mukaisesti perustamiin siviilioikeudellisiin vastuujärjestelmiin on sisällyttävä säännös, jonka mukaan aluksen omistaja menettää oikeutensa rajoittaa vastuutaan, jos näytetään toteen, että vahinko on aiheutunut hänen tahallisesta teostaan tai laiminlyönnistään tai edesvastuuttomuudesta, jonka hän tiesi todennäköisesti aiheuttavan kyseistä vahinkoa. 5 artikla Siviilioikeudellista vastuuta koskeva rahavakuus Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikilla sen lipun alla purjehtivien alusten omistajilla on siviilioikeudellista vastuuta koskeva rahavakuus. Tämän vakuuden on vastattava vähintään vuoden 1996 yleissopimuksen mukaisesti vahvistettua enimmäismäärää kaksinkertaisena. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikilla jonkin kolmannen maan lipun alla purjehtivien alusten omistajilla on ensimmäisen alakohdan mukainen rahavakuus, kun alus saapuu jäsenvaltion talousvyöhykkeelle tai muulle vastaavalle vyöhykkeelle. Vakuuden on oltava voimassa vähintään kolmen kuukauden ajan siitä ajankohdasta, jolloin sitä vaaditaan. 6 artikla Rahavakuus merenkulkijoiden suojelemiseksi, jos alus joudutaan hylkäämään Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikilla sen lipun alla purjehtivien alusten omistajilla on rahavakuus, jonka tarkoituksena on IMO:n päätöslauselman A.930(22) mukaisesti suojella alukseen toimeen otettuja tai siinä aluksen lukuun työskenteleviä merenkulkijoita, jos alus joudutaan hylkäämään. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikilla jonkin kolmannen maan lipun alla purjehtivien alusten omistajilla on ensimmäisen alakohdan mukainen rahavakuus, kun alus saapuu jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvaan satamaan tai ulkosatamaan tai ankkuroituu sen lainkäyttövaltaan kuuluvalle alueelle. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rahavakuusjärjestelmästä voidaan maksaa korvauksia IMO:n päätöslauselman A.930(22) mukaisesti, jos alus joudutaan hylkäämään. 7 artikla Todistus rahavakuudesta 1. Edellä 5 ja 6 artiklassa tarkoitettujen rahavakuuksien olemassa- ja voimassaolo on todistettava yhdellä tai useammalla todistuksella tämän direktiivin säännösten mukaisesti ja sen liitteessä II esitettyä mallia noudattaen. 2. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset myöntävät todistukset todettuaan, että aluksen omistaja täyttää tämän direktiivin vaatimukset. Jossakin jäsenvaltiossa rekisteröidyille aluksille todistuksen myöntää tai vahvistaa aluksen rekisteröintivaltion toimivaltainen viranomainen. Jossakin kolmannessa maassa rekisteröidyille aluksille todistuksen voi myöntää tai vahvistaa minkä tahansa jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen. 3. Todistusten myöntämisehdot ja voimassaolo, erityisesti niiden myöntämisperusteet ja myöntämiseen sovellettavat säännöt, sekä rahavakuuden antajia koskevat toimenpiteet määritellään 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 4. Todistusten on oltava liitteessä II esitetyn mallin mukaiset, ja niissä on oltava seuraavat tiedot: a) aluksen ja rekisteröintisataman nimi; b) omistajan nimi ja päätoimipaikka; c) vakuuden tyyppi; d) vakuutuksenantajan tai muun rahavakuuden antajan nimi ja päätoimipaikka sekä tarvittaessa se toimipaikka, jossa vakuutus tai muu rahavakuus on annettu; e) todistuksen voimassaoloaika, joka ei saa ylittää vakuutuksen tai muun rahavakuuden voimassaoloaikaa. 5. Todistus on kirjoitettava sen myöntävän valtion virallisella kielellä tai kielillä. Jos käytettävä kieli ei ole englanti eikä ranska, tekstiin on liitettävä käännös jommallekummalle näistä kielistä. 8 artikla Rahavakuustodistuksesta ilmoittaminen 1. Todistusta on säilytettävä aluksella, ja sen jäljennös talletetaan aluksen rekisteröineen viranomaisen huostaan tai, jos alusta ei ole rekisteröity jäsenvaltiossa, sen valtion viranomaisen huostaan, joka on myöntänyt tai vahvistanut todistuksen. 2. Sellaisen aluksen liikenteenharjoittajan, asiamiehen tai päällikön, joka saapuu jonkin jäsenvaltion talousvyöhykkeelle tai muulle vastaavalle vyöhykkeelle edellä 5 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa, on ilmoitettava liitteen III vaatimusten mukaisesti kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, että aluksella on rahavakuustodistus. 3. Sellaisen aluksen liikenteenharjoittajan, asiamiehen tai päällikön, joka pyrkii saapumaan jonkin jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvaan satamaan tai ulkosatamaan tai ankkuroitumaan jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvalle alueelle 6 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, on ilmoitettava liitteen III vaatimusten mukaisesti kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, että aluksella on rahavakuustodistus. 4. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on voitava vaihtaa 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja yhteisön merenkulun tiedonvaihtojärjestelmän SafeSeaNetin kautta. 9 artikla Rahavakuustodistusten vastavuoroinen tunnustaminen jäsenvaltioissa Kunkin jäsenvaltion on tunnustettava todistukset, jotka jonkin toisen jäsenvaltion viranomaiset ovat myöntäneet 7 artiklan mukaisesti tämän direktiivin soveltamiseksi, sekä pidettävä tällaisia todistuksia yhtä pätevinä kuin niiden itsensä myöntämät tai vahvistamat todistukset, vaikka ne olisi myönnetty tai vahvistettu aluksille, joita ei ole rekisteröity jossain jäsenvaltiossa. Jäsenvaltio voi milloin tahansa pyytää neuvotteluja todistuksen myöntäneen tai vahvistaneen valtion kanssa, jos se katsoo, että todistuksessa mainittu vakuutuksen tai vakuuden antaja ei pysty taloudellisesti täyttämään tämän direktiivin velvoitteita. 10 artikla Suorat toimet siviilioikeudellista vastuuta koskevan rahavakuuden antajaa vastaan Aluksen aiheuttamia vahinkoja koskevat korvausvaatimukset voidaan esittää suoraan aluksen omistajan siviilioikeudellisen vastuun kattavan rahavakuuden antajalle. Rahavakuuden antaja voi vedota niihin seikkoihin, joihin aluksen omistaja itse olisi voinut vedota, ei kuitenkaan omistajan vararikkoon tai toiminnan lopettamiseen. Rahavakuuden antaja voi myös vedota siihen, että vahinko on johtunut aluksen omistajan tahallisesta teosta. Se ei voi kuitenkaan vedota muihin sellaisiin seikkoihin, joihin se olisi voinut vedota aluksen omistajan sitä vastaan aloittamassa oikeudenkäynnissä. Rahavakuuden antaja voi kaikissa tapauksissa vaatia aluksen omistajaa osallistumaan oikeudenkäyntiin. 11 artikla Kertomukset Jäsenvaltioiden on raportoitava komissiolle tämän direktiivin soveltamisesta saaduista kokemuksista viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta. Komissio esittää näiden raporttien pohjalta Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, johon liittyy tarvittaessa ehdotuksia tämän direktiivin muuttamiseksi. 12 artikla Komitea 1. Komissiota avustaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2099/2002[10] 3 artiklalla perustettu meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemistä käsittelevä komitea (COSS-komitea). 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon kyseisen päätöksen 8 artiklan säännökset. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä. 13 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään […] [ kahdeksantoista kuukautta direktiivin voimaantulon jälkeen ]. Niiden on toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle viipymättä sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 14 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan […] päivänä, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . 15 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä […] Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja […] […] LIITE I Luettelo 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista yleissopimuksista - vuoden 1992 kansainvälinen yleissopimus öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta; - vuoden 1996 kansainvälinen yleissopimus vahingonkorvausvastuusta vaarallisten ja haitallisten aineiden merikuljetusten yhteydessä (HNS-yleissopimus); - vuoden 2001 kansainvälinen yleissopimus aluksen polttoaineen aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellista vastuusta (bunkkeriöljy-yleissopimus). LIITE II Rahavakuutta koskevan todistuksen malli (7 artiklan 1 kohta) Aluksen nimi | Rekisterinumero tai tunnuskirjaimet | Rekisteröintisatama | Omistajan nimi ja osoite | Allekirjoittanut todistaa, että edellä mainitulla aluksella on voimassa oleva vakuutus tai muu rahavakuus, joka täyttää alusten omistajien siviilioikeudellisesta vastuusta ja rahavakuuksista annetun direktiivin 200./../EY vaatimukset. Vakuuden tyyppi: ……………………………………………………………… Vakuuden kesto: ….…………………………………………………………… Vakuutuksen ja/tai vakuuden antajan (antajien) nimi ja osoite: Nimi: …………………………………….................………………………….. Osoite: ………………………………………………………………………… Tämän todistuksen voimassaolo päättyy …………………………………..…..... Tämän todistuksen myöntävä tai vahvistava valtio: ………………..………......... Tehty ................................ (paikka) ................................ (päivämäärä) Todistuksen myöntävän tai vahvistavan virkamiehen allekirjoitus ja virka-asema LIITE III Luettelo 8 artiklan mukaisesti ilmoitettavista tiedoista 1) Aluksen tunnistetiedot (nimi, radiokutsutunnus, IMO-tunnistenumero, MMSI-numero) 2) Päivämäärä ja kellonaika 3) Sijainti leveys- ja pituusasteina tai tarkka suuntima ja etäisyys meripeninkulmina selvästi tunnistettavasta maamerkistä 4) Määräsatama 5) Arvioitu saapumisaika määräsatamaan tai luotsiasemalle toimivaltaisen viranomaisen vaatimusten mukaisesti sekä arvioitu lähtöaika kyseisestä satamasta 6) Tieto siitä, onko aluksella rahavakuutta koskeva todistus 7) Osoite, josta saa yksityiskohtaisia tietoja rahavakuutta koskevasta todistuksesta Edellä olevassa 6 ja 7 kohdassa tarkoitetut tiedot voidaan mahdollisuuksien mukaan liittää muihin ilmoitusviesteihin, kunhan 8 artiklan 2 kohdan vaatimuksia noudatetaan. SÄÄDÖKSEEN LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS EHDOTUKSEN NIMI Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi alusten omistajien siviilioikeudellisesta vastuusta ja rahavakuuksista LUOKITTELU TOIMINTOPERUSTEISESSA JOHTAMIS- JA BUDJETOINTIJÄRJESTELMÄSSÄ Toimintalohko: Energia ja liikenne Toiminnot: Meri- ja sisävesiliikenne, intermodaalisuus BUDJETTIKOHTA/-KOHDAT Budjettikohdat (toimintamäärärahat sekä niihin liittyvät teknisen ja hallinnollisen avun määrärahat (entiset BA-budjettikohdat)) ja budjettinimikkeet: Ei koske tätä ehdotusta. Toiminnan ja sen rahoitusvaikutusten kesto: Ei koske tätä ehdotusta. Budjettitiedot ( rivejä lisätään tarvittaessa ): Ei koske tätä ehdotusta. Budjettikohta | Menolaji | Uusi | EFTA osallistuu | Ehdokasmaat osallistuvat | Rahoitus-näkymien otsake | Pakoll./ ei-pakoll. | JM[11]/ EI-JM[12] | KYLLÄ/ EI | KYLLÄ/ EI | KYLLÄ/ EI | nro […] | Pakoll./ ei-pakoll. | JM/ EI-JM | KYLLÄ/ EI | KYLLÄ/ EI | KYLLÄ/ EI | nro […] | YHTEENVETO RESURSSEISTA Taloudelliset resurssit Yhteenveto maksusitoumusmäärärahoista (MSM) ja maksumäärärahoista (MM) milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Menolaji | Kohdan nro | Vuosi n | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 ja myöh. | Yht. | Toimintamenot[13] | Maksusitoumus-määrärahat (MSM)) | 8.1 | a | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Maksumäärärahat (MM) | b | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Viitemäärään sisältyvät hallintomenot[14] | Tekninen ja hallinnollinen apu (EI-JM) | 8.2.4 | c | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | VIITEMÄÄRÄ YHTEENSÄ | Maksusitoumus-määrärahat | a+c | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Maksumäärärahat | b+c | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Hallintomenot, jotka eivät sisälly viitemäärään[15] | Henkilöstömenot ja niihin liittyvät menot (EI-JM) | 8.2.5 | d | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Viitemäärään sisältymättömät hallintomenot lukuun ottamatta henkilöstömenoja ja niihin liittyviä menoja (EI-JM) | 8.2.6 | e | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Toimenpiteen alustavat rahoituskustannukset yhteensä MSM YHTEENSÄ henkilöstökustannukset mukaan luettuina | a+c+d+e | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | MM YHTEENSÄ henkilöstökustannukset mukaan luettuina | b+c+d+e | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Tiedot yhteisrahoituksesta Lainsäädäntöehdotukseen ei liity jäsenvaltioilta saatavaa osarahoitusta. milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Rahoitukseen osallistuva taho | Vuosi n | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n+5 ja myöh. | Yht. | …………………… | f | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | MSM yhteensä yhteisrahoitus mukaan luettuna | a+c+d+e+f | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Yhteensopivuus rahoitussuunnitelman kanssa Ehdotus on nykyisen rahoitussuunnitelman mukainen. ( Ehdotus edellyttää kyseeseen tulevan rahoitusnäkymien otsakkeen rahoitussuunnitelman muuttamista. ( Ehdotus voi edellyttää toimielinten sopimuksen määräysten[16] soveltamista (ts. joustovälineen käyttöä tai rahoitusnäkymien tarkistamista). Vaikutukset tuloihin Ehdotuksella ei ole vaikutuksia tuloihin. ( Ehdotuksella on seuraavat vaikutukset tuloihin: Huomautus: Tuloihin kohdistuvan vaikutuksen laskutapaa koskevat täsmennykset ja huomautukset esitetään erillisessä liitteessä. milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Ennen toteutusta [vuosi n-1] | Toteutuksen jälkeen | Henkilöstön määrä yhteensä | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | OMINAISPIIRTEET JA TAVOITTEET Tarve, johon ehdotuksella vastataan lyhyellä tai pitkällä aikavälillä Alusten omistajien siviilioikeudelliseen vastuuseen sovellettavat kansainväliset säännöt ovat riittämättömiä, sillä ne eivät merkittävällä tavalla edistä vahinkojen ennaltaehkäisyä eivätkä takaa niiden korjaamista. Yhteisön lainsäädännössä on syytä ottaa käyttöön syrjimättömät säännöt, jotka koskevat kaikkia aluksia niiden lippuvaltiosta riippumatta ja jotka edistävät merkittävällä tavalla alusten aiheuttamien vahinkojen ehkäisemistä ja takaavat niiden korjaamisen. Yhteisön osallistumisesta saatava lisäarvo, ehdotuksen johdonmukaisuus muiden rahoitusvälineiden kanssa sekä mahdolliset synergiaedut Komissio aikoo toimia sen hyväksi, että öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvaa siviilioikeudellisesta vastuuta koskevaa yleissopimusta voitaisiin parantaa muun muassa poistamalla siviilioikeudellista vastuuta koskevat rajoitukset. Noudattamalla tällaista lähestymistapaa komissio vastaa sekä Euroopan parlamentin että Eurooppa-neuvoston ja neuvoston esiin tuomiin huolenaiheisiin. Euroopan parlamentti vaati 21. huhtikuuta 2004 EU:ta ” luomaan laajan ja johdonmukaisen eurooppalaisen meripolitiikan, joka tähtää eurooppalaisen meriturvallisuusalueen luomiseen .” Lisäksi parlamentti katsoi, että ” tällaisen politiikan pitäisi perustua erityisesti […] koko meriliikenneketjun […] kattavan vastuujärjestelmän [käyttöönottoon] .” Ehdotuksen tavoitteet ja odotetut tulokset sekä näihin liittyvät indikaattorit toimintoperusteisessa johtamismallissa Tavoitteena on vahvistaa syrjimättömät säännöt, jotka koskevat kaikkia aluksia niiden lippuvaltiosta riippumatta ja jotka edistävät merkittävällä tavalla alusten aiheuttamien vahinkojen ehkäisemistä ja takaavat niiden korjaamisen. - Jotta voitaisiin varmistaa vahinkojen tehokkaampi ehkäisy, komissio pitää välttämättömänä, että siviilioikeudellista vastuuta koskevat rajoitukset poistetaan. - Lisäksi jotta onnettomuuksien uhrien eduista voitaisiin huolehtia paremmin, komissio pitää tarpeellisena, että korvausvastuuta koskevaa lainsäädäntöä täydennetään luomalla alusten omistajien pakollisia rahavakuuksia koskeva järjestelmä. Direktiiviehdotuksessa määritellään tämän rahavakuutta koskevan velvollisuuden laajuus sekä sitä koskevat säännöt. Vastuuta koskevien rajoitusten mahdollista poistamista silmällä pitäen direktiiviehdotuksessa esitetään, että rahavakuus vastaa merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamisesta tehtyyn yleissopimukseen liittyvässä vuoden 1996 pöytäkirjassa vahvistettuja enimmäismääriä kaksinkertaisena. Toteutustapa (alustava) Mitä seuraavista menettelyistä[18] käytetään toiminnan toteuttamisessa? ( Keskitetty hallinnointi komissio hallinnoi suoraan ( hallinnointivastuu siirretään ( toimeenpanovirastoille ( varainhoitoasetuksen 185 artiklassa tarkoitetuille yhteisöjen perustamille elimille ( kansallisille julkisoikeudellisille yhteisöille tai julkisen palvelun tehtäviä suorittaville yhteisöille ( Yhteistyössä toteutettava tai hajautettu hallinnointi ( jäsenvaltioiden kanssa ( kolmansien maiden kanssa ( Hallinnointi yhteistyössä kansainvälisten järjestöjen kanssa (tarkennettava) Huomautukset: SEURANTA JA ARVIOINTI Direktiiviehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava kansallisista täytäntöönpanotoimista, joilla ne saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jos kansallisista täytäntöönpanotoimista ei ilmoiteta (tai niistä ilmoitetaan puutteellisesti), komissio käynnistää ilman eri toimenpiteitä perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisen rikkomismenettelyn. Arviointimenettely Ennakkoarviointi Vaikutusten arvioinnissa on yksilöity seuraavat mahdolliset vaikutukset: - Uudesta järjestelmästä hyötyvät eniten vastuuntuntoiset omistajat, koska heillä on jo vastuuvakuutus alustensa kolmansille osapuolille aiheuttamien vahinkojen varalle eikä vakuutuksettomien liikenteenharjoittajien piittaamaton toiminta enää vääristä kilpailua. - Rajoitusten poistaminen vaikuttaa ainoastaan omistajiin, jotka syyllistyvät vakavaan laiminlyöntiin. Tämä on puolestaan eduksi vastuuntuntoisille omistajille, jotka voivat edelleen hyötyä rajoitetun vastuun antamasta suojasta. - Vakuutuksenantajien tekemien vakuutussopimusten määrä tai niihin kohdistuvan riskin suuruus eivät välttämättä kasva, sillä merikuljetusketjun kaikkien muidenkin lenkkien tavoin niiden on taattava, että niiden vakuuttamat alukset ovat kansainvälisten vaatimusten mukaisia. - Toimenpide voi vaikuttaa merikuljetusketjun muihin toimijoihin siltä osin, että omistajalle mahdollisesti aiheutuvat ylimääräiset kustannukset siirretään niiden maksettaviksi. On kuitenkin todettu, ettei yleinen vakuutusvelvollisuus yleensä aiheuta ylimääräisiä kustannuksia. Käytännön tasolla alusten miehistöjen ja alusten omistajien asiamiesten on noudatettava tiettyjä menettelyjä ilmoittaakseen, että aluksella on tarvittavat todistukset. Lisäksi miehistö hyötyy merenkulkijoiden kotiuttamista koskevan rahavakuuden antamasta suojasta. - Rannikkoseutujen asukkaat (kaikki henkilöt, jotka voivat kärsiä aluksen aiheuttamista vahingoista ja pyytävät kyseisen aluksen omistajaa korvaamaan ne: yksityishenkilöt, ammatinharjoittajat sekä myös viranomaiset). Uusi pakollinen vakuutusjärjestelmä parantaa rannikkoseutujen asukkaiden asemaa. Mahdollisuus esittää korvausvaatimus suoraan vakuutuksenantajalle parantaa heidän asemaansa entisestään. Juuri rannikkoseutujen asukkaat hyötyvät eniten uudesta pakollisesta vakuutusjärjestelmästä. - Toimenpide vaikuttaa viranomaisiin (lippuvaltioihin ja satamavaltioihin) siinä mielessä, että niiden on luotava järjestelmä rahavakuutta koskevien todistusten myöntämiseksi ja tarkastamiseksi. Jäsenvaltioilla on jo tällainen velvollisuus öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvaa siviilioikeudellisesta vastuuta koskevan yleissopimuksen nojalla, mutta se rajoittuu ainoastaan öljysäiliöaluksiin. Kolmannet maat, jotka ovat ottaneet käyttöön kaikkia alustyyppejä koskevan pakollisen vakuutusjärjestelmän, ovat perustaneet tähän tehtävään erikoistuneita ryhmiä. Väli-/jälkiarviointien perusteella toteutetut toimenpiteet (aikaisemmat kokemukset vastaavasta toiminnasta) Ei koske tätä ehdotusta. Tulevaa arviointia koskevat määräykset ja arviointien suorittamisvälit Ei koske tätä ehdotusta. PETOSTENTORJUNTA Ei koske tätä ehdotusta. YKSITYISKOHTAINEN ERITTELY TARVITTAVISTA RESURSSEISTA Ehdotuksen tavoitteet ja niihin liittyvät rahoituskustannukset: Ei koske tätä ehdotusta. Maksusitoumusmäärärahoina, milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 | Virkamiehet tai väliaikaiset toimihenkilöt10 (XX 01 01) | A*/AD | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | B*, C*/AST | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Momentilta XX 01 02 rahoitettava henkilöstö11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Momenteilta XX 01 04/05 rahoitettava muu henkilöstö12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | YHTEENSÄ | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Toimintaan liittyvien tehtävien kuvaus Ei koske tätä ehdotusta. Henkilöresurssien lähteet (henkilöstösääntöjen alainen henkilöstö) ( Korvattavan tai jatkettavan ohjelman hallinnointiin osoitetut tämänhetkiset virat ja/tai toimet ( Vuosistrategiaan ja alustavaan talousarvioesitykseen liittyvässä vuotta n koskevassa menettelyssä jo myönnetyt virat ja/tai toimet ( Vuosistrategiaan ja alustavaan talousarvioesitykseen liittyvässä seuraavassa menettelyssä pyydettävät virat ja/tai toimet ( Hallinnoinnista vastaavan henkilöstön nykyisten virkojen ja/tai toimien uudelleenjärjestely (henkilöstön sisäinen uudelleenjärjestely) ( Vuodeksi n tarvittavat virat ja/tai toimet, jotka eivät sisälly vuosistrategiaan ja alustavaan talousarvioesitykseen liittyvään, kyseistä vuotta koskevaan menettelyyn Muut viitemäärään sisältyvät hallintomenot (XX 01 04/05 – hallintomenot) milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Budjettikohta (numero ja nimi) | Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 ja myöh. | YHT. | 1. Tekninen ja hallinnollinen apu (henkilöstökust. mukaan luettuina) | 0 | Toimeenpanovirastot13 | 0 | Muu tekninen ja hallinnollinen apu | 0 | - sisäinen | 0 | - ulkoinen | 0 | Tekninen ja hallinnollinen apu yhteensä | 0 | Henkilöstömenot ja niihin liittyvät menot, jotka eivät sisälly viitemäärään milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Laji | Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 ja myöh. | Virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt (06 01 01) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Momentilta XX 01 02 rahoitettava henkilöstö (ylim. toimihlöt, kansall. asiantuntijat, sopimussuhteinen hlöstö jne.) (budjettikohta ilmoitettava) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Henkilöstömenot ja niihin liittyvät menot yhteensä (EIVÄT sisälly viitemäärään) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Laskelma – Virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt Ei koske tätä ehdotusta. Laskelma – Momentilta XX 01 02 rahoitettava henkilöstö Ei koske tätä ehdotusta. Muut hallintomenot, jotka eivät sisälly viitemäärään milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 ja myöh. | YHT. | XX 01 02 11 01 – Virkamatkat | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0* | XX 01 02 11 02 – Konferenssit ja kokoukset | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | XX 01 02 11 03 – Komiteoiden kokoukset14 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | XX 01 02 11 04 – Selvitykset ja kuulemiset | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | XX 01 02 11 05 – Tietojärjestelmät | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2. Muut hallintomenot yhteensä (XX 01 02 11) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3. Muut hallintomenojen kaltaiset menot (eritellään budjettikohdittain) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Hallintomenot yhteensä lukuun ottamatta henkilöstömenoja ja niihin liittyviä menoja (EIVÄT sisälly viitemäärään) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | * Ei vaikutuksia nykyiseen virkamatkabudjettiin. Laskelma – Muut hallintomenot, jotka eivät sisälly viitemäärään Ei koske tätä ehdotusta. [1] EUVL C […], […], s. […]. [2] EUVL C […], […], s. […]. [3] EUVL C […], […], s. […]. [4] EUVL C […], […], s. […]. [5] EUVL L 255, 30.9.2005, s. 11. [6] EUVL L 255, 30.9.2005, s. 164. [7] EYVL L 208, 5.8.2002, s. 1, asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 724/2004 (EUVL L 129, 29.4.2004, s. 1). [8] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. [9] EUVL L […], […], s. […]. [10] EYVL L 324, 29.11.2002, s. 1. [11] Jaksotetut määrärahat (JM). [12] Jaksottamattomat määrärahat (EI-JM). [13] Menot, jotka eivät kuulu kyseisen osaston xx lukuun xx 01. [14] Menot, jotka otetaan osaston xx momentille xx 01 04. [15] Menot, jotka otetaan lukuun xx 01 muille momenteille kuin xx 01 04 tai xx 01 05. [16] Katso toimielinten sopimuksen 19 ja 24 kohta. [17] Taulukkoon lisätään sarakkeita, jos toiminnan kesto ylittää kuusi vuotta. [18] Jos käytetään useampaa kuin yhtä menettelyä, tämän kohdan huomautuksissa olisi annettava lisätietoja. 9 Kuten kuvattu kohdassa 5.3. 10 Kyseisen henkilöstön kustannukset EIVÄT sisälly viitemäärään. 11 Kyseisen henkilöstön kustannukset EIVÄT sisälly viitemäärään. 12 Kyseisen henkilöstön kustannukset sisältyvät viitemäärään. 13 Tässä olisi viitattava asianomaisia toimeenpanovirastoja koskeviin rahoitusselvityksiin. 14 Ilmoitetaan, millaisesta komiteasta on kysymys ja mihin ryhmään se kuuluu.