Virallinen lehti nro C 367 , 20/12/2000 s. 0034 - 0039



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi yleisestä tuoteturvallisuudesta" (2000/C 367/11) Neuvosto päätti 24. heinäkuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi yleisestä tuoteturvallisuudesta". Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 19. heinäkuuta 2000. Esittelijä oli Alma Williams. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 375. täysistunnossaan (syyskuun 20. päivän 2000 kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 78 puolesta, ei yhtään vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Alkuperäinen yleistä tuoteturvallisuutta koskeva direktiivi tuli voimaan kesäkuussa 1994. Tätä ennen oli hyväksytty joukko yksittäisiä aiheita (tai aloja) koskevia direktiivejä, kuten direktiivi lelujen turvallisuudesta. Direktiivin lähtökohtana oli tarve saavuttaa "korkea suojelun taso". Kansanterveydestä ja kuluttajansuojasta on sittemmin tullut yksi uusista poliittisista prioriteeteista Euroopan unionissa. 1.2. Vuonna 1994 voimaan tulleen yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin 16 artiklan mukaan neuvoston on päätettävä, onko direktiiviä muutettava erityisesti laajentamalla sen soveltamisalaa sekä kiireellisiä toimenpiteitä koskevia säännöksiä. Neuvoston päätöksen oli määrä perustua komission antamaan selostukseen, joka oli määrä julkaista vuonna 1998. Selostuksessa oli tarkoitus tutkia saatuja kokemuksia ja tehdä asianmukaisia parannusehdotuksia. 1.3. Kun komission selostus ei valitettavasti kuitenkaan ilmestynyt odotettuun aikaan, komitea reagoi voimakkaasti: joulukuussa 1999 se antoi rakentavan kritiikin hengessä oma-aloitteisen lausunnon(1). Lausunnossa huomautettiin, että sisämarkkinoiden luomisen lisäksi direktiivin voimaantulon jälkeen on tapahtunut myös muita huomattavia muutoksia ja on koettu merkittäviä kriisejä, jotka on ehdottomasti otettava huomioon. Komitea myöntää kuitenkin, että viivästykset ovat johtuneet komission laajapohjaisen kuulemismenettelyn ja sen teettämien tarkistusten ja arvioiden poikkeuksellisen suuresta määrästä. Arvioinneista on mainittava erityisesti Louvain-la-Neuven yliopiston kuluttajalainsäädännön keskuksen tuottama raportti. 1.4. Komitea suhtautuu yleisesti ottaen myönteisesti komission pyrkimyksiin estää vaarallisten tuotteiden pääsy markkinoille, mutta sillä on tiettyjä epäilyksiä uuden direktiiviehdotuksen suhteen. Komitea huomauttaa, että toimintamallina ei ole ollut täysin uuden tekstin tuottaminen, vaan pikemminkin alkuperäisen, yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin uudelleenmuotoilu. Ehdotuksessa käytetään pohjana aiempaa rakennetta, mutta muutosehdotukset on komission asiakirjaan merkitty selkeästi alleviivauksin. Tämä käytännöllinen esitystapa on todennäköisesti tutumpi kaikille tuoteturvallisuuslainsäädäntöä soveltaville tai toimeenpaneville osapuolille, jäsenehdokasvaltiot mukaan lukien. 1.5. Vaikka komission yleistä lähestymistapaa voidaan pitää pohjimmiltaan hyvänä, jotkut ehdotetuista muutoksista ovat kauaskantoisia ja vaativat selkiytystä, kun niitä muutetaan käytännön ehdotuksiksi. 2. Yleistä 2.1. Yleistä tuoteturvallisuutta koskevan uuden direktiivin tavoitteet 2.1.1. Yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluvat kuluttajille tarkoitetut tuotteet tai kuluttajien todennäköisesti käyttämät tuotteet. Palvelut sisältyvät siihen vain, jos ne liittyvät suoraan itse tuotteen tarjoamiseen. Määräävänä tekijänä on itse tuote (kuten vuokrattujen tuotteiden tapauksessa). Erityisesti tällaisia palveluja ovat tuotteen kokoamiseen, asentamiseen ja huoltamiseen tarjotut palvelut. Mitä tulee palveluihin yleensä, komissio aikoo puuttua tämän monimuotoisen alan turvallisuutta koskeviin kysymyksiin erikseen, joko yleisen lainsäädäntökehyksen tai alakohtaisen lainsäädännön keinoin eikä yleistä tuoteturvallisuutta koskevalla direktiivillä. 2.1.2. Tuoteturvallisuusdirektiivin perustavoite ei muutu: se on edelleen selkeästi "varmistaa, että markkinoilla olevat tuotteet ovat turvallisia". Tuottajien ja jakelijoiden velvollisuutena on tarjota tuotteita, jotka tavanomaisissa tai kohtuullisen ennakoitavissa käyttöolosuhteissa eivät aiheuta vaaraa tai aiheuttavat tuotteen tyyppiin nähden sellaista mahdollisimman vähäistä vaaraa, jota voidaan pitää hyväksyttävänä. 2.1.3. Direktiivi koskee edelleen kaikkia kulutustuotteita, lukuun ottamatta käytettyjä tuotteita, jotka myydään antiikkitavaroina tai ennen niiden käyttöä kunnostettavina tuotteina. Kaikki muut käytetyt tuotteet kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. Siihen sisältyvät myös elintarvikkeet, elleivät niitä jo koske muut erityissäännökset. 2.1.4. Tärkeimmät alkuperäiseen direktiiviin ehdotetut muutokset koskevat seuraavia aiheita: määritelmät, soveltamisala, standardien ja standardointielinten merkityksen lisääminen, vaarallisia tuotteita koskevat markkinoilta vetäminen, palautusmenettely ja vientikielto, nopea tietojenvaihto hätätilanteissa, toimeenpanevien viranomaisten välinen koordinointi ja yhteistyö sekä asianmukaisen sääntelykomitean ja tuoteturvallisuusverkon perustaminen. 2.1.5. Komissio pyrkii vahvistamaan nykyistä järjestelmää, toisin sanoen parantamaan oikeusvarmuutta selkeyttämällä ja yksinkertaistamalla tekstiään ja poistamalla siitä ristiriitaisuudet ja epäselvyydet. Komitea on yhtä mieltä siitä, että tällainen selkeyttäminen on välttämätöntä: Louvain-la-Neuven yliopiston tuottamassa raportissa, jossa tutkittiin säädöksen soveltamista käytännössä, esiteltiin useita voimassa olevan direktiivin täytäntöönpanoon liittyviä puutteita. Siinä huomautettiin, että alkuperäisessä direktiivissä on monia jaksoja, joiden ymmärtäminen edellyttäisi asianomaiselta Eurooppa-oikeuden tutkintoa. 2.1.5.1. Komitea epäilee, onko ennalta varautumisen periaatetta koskeva komission uusi ehdotus (jota ei mainita uudessa tuoteturvallisuusdirektiivissä) ristiriidassa oikeusvarmuuden käsitteen kanssa. Ennalta varautumisen periaatetta voidaan soveltaa, mikäli tieteellinen tieto ei ole riittävää tai lopullista. Näin kieltoja voidaan ottaa käyttöön, jos on aihetta epäillä ihmisten terveydelle koituvan vakavaa haittaa. Tarkoituksena on varmistaa, että epäiltyjä vaaroja valvotaan tyydyttävästi oikeudellisesta epävarmuudesta huolimatta. Oletuksena on oltava, että vaaran elementti on aina olemassa. 2.1.6. Komitea kannattaa sitä, että komissio painottaa avoimuuden ja rehtiyden tarvetta, jolloin niillä, jotka yrittävät tuottaa tai myydä vaarallisia tuotteita, ei enää olisi epäreilua etua niihin kilpailijoihin nähden, jotka hyväksyvät turvallisten tuotteiden valmistamisesta koituvat kustannukset. 3. Erityistä 3.1. Komissio ryhmittää direktiiviin sisältyvät 22 artiklaa ja useat selittävät liitteet seitsemään, hieman uudelleen muokattuun lukuun: - tavoite, soveltamisala ja määritelmät - yleinen turvallisuusvaatimus, vaatimustenmukaisuuden arviointiperusteet ja eurooppalaiset standardit - valmistajien muut velvollisuudet ja jakelijoiden velvollisuudet - jäsenvaltioiden erityiset velvollisuudet ja oikeudet - tietojenvaihto ja nopeaa toimintaa edellyttävät tilanteet - komiteamenettelyt - erinäiset säännökset ja loppusäännökset. 3.1.1. Komitea kiinnittää huomiota siihen, että selittävä johdanto on poikkeuksellisen pitkä (20 sivua) ja että direktiivin johdanto-osa (39 johdanto-osan perustelukappaletta) on erityisen merkittävä. Perustelukappaleet ovat yleensä asiasisällöltään painokkaita ja sävyltään vähemmän juridisia kuin niitä seuraavat artiklat. Jotkut niistä sisältävät seikkoja, joita ei ole mainittu direktiivin minkään luvun puitteissa: esimerkiksi perustelukappaleen 7 mukaan koskisi ehdotettu direktiivi tuotteita niiden myyntitavasta - esimerkiksi etämyynti tai sähköinen kauppa - riippumatta. 3.1.1.1. Johdanto-osa on hyvin tärkeä viiteasiakirja, mutta sitä ei ole helppo käyttää: on vaikea seurata varsinaisen ehdotuksen tekstiä ja samalla lukea johdanto-osaa. Johdannossa olisi voitu pitää samoja lukuja otsakkeina ja etenkin ilmaista selvästi, koskevatko viittaukset alkuperäistä tuoteturvallisuusdirektiiviä vai sen uutta versiota. 3.2. I luku: Tavoite, soveltamisala ja määritelmät (1 ja 2 artiklat) 3.2.1. Alkuperäisen tuoteturvallisuusdirektiivin 16 artiklassa viitattiin mahdollisuuteen laajentaa 1 artiklan soveltamisalaa. Komitea pitää tervetulleena kehitystä kohti tekstin selkeyttämistä: aiemmin tekstin soveltaminen käytäntöön aiheutti epävarmuutta, kiistoja ja epätietoisuutta. Suhde alakohtaisten direktiivien ja kuluttajille turvaverkon tarjoavan tuoteturvallisuusdirektiivin välillä on nyt paljon selvempi. Komitea katsoo kuitenkin, että palvelujen sisällyttämistä koskevan nykyisen sanamuodon 2 artiklan a kohdassa ("kyseisten tuotteiden käyttöön kohtuullisen ennustettavissa olosuhteissa liittyvien tuoteturvallisuusnäkökohtien osalta") on oltava paljon selkeämpi, jotta se tarjoaisi valmistajalle käytännössä kiinnekohdan. Tarkistetun ehdotuksen tavoitteena on suojata kuluttajaa riippumatta mahdollisista aukoista, joita tiettyjen tuotteiden turvallisuussäännöksiin on syntynyt pyrittäessä poistamaan kaupan teknisiä esteitä. Tiivistäen sanottuna on ratkaisevan tärkeää, että direktiivi kattaa kaikki kuluttajien todennäköisesti käyttämät tuotteet, jolloin tuoteturvallisuusdirektiivi täyttää mahdolliset aukot, jotka on ratkaistava alakohtaisten direktiivien yhteydessä, ja tarjoaa näin tarvittavan kattavan suojan. 3.2.1.1. Komitea toivoo selvennyksiä myös tärkeiden yleishyödykkeiden, kuten sähkön asemaan, mitä tulee niiden sisällyttämiseen tuotteiden määritelmään. Komitea ehdottaa viittausta kuluttajatakuuta ja tuotevastuuta koskeviin direktiiveihin. 3.2.2. Komitea huomauttaa, että ainoastaan ammattikäyttöön tarkoitetut ja toimitetut tuotteet voivat joskus päätyä kotitalouskäyttöön, mikä voi olla joko kuluttajista itsestään johtuvaa tai tavarantoimittajien suoran markkinoinnin tulosta. Kummassakin tapauksessa on nähtävissä mahdollisuus, että tuotetta käyttää henkilö, jolla todennäköisesti ei ole ammatillista tietämystä ja kokemusta. Tällaisia tuotteita ovat tällä hetkellä esimerkiksi laserkynät, moottorisahat ja muut erityiset tee-se-itse-laitteet sekä maalit ja torjunta-aineet. Tästä syystä komitea huomauttaa, että valmistajien ja tavarantoimittajien on tuotteita pakatessaan ja merkitessään tehtävä kaikki järkevät ja tarpeelliset toimet, jotta tuotteisiin liitetään selkeät ohjeet ja turvallisuusvaroitukset ei-ammattimaisen käytön varalta. 3.2.3. Komitea kannattaa vanhusten sisällyttämistä luetteloon kuluttajaryhmistä, joille tuotteen käyttö erityisesti voi aiheuttaa vaaraa. Komitea pitää kuitenkin valitettavana sitä, ettei komissio ole ottanut huomioon komitean toista ehdotusta, jonka mukaan vammaisten kuluttajien tarpeet tulisi ottaa huomioon aina, kun se on järkevästi mahdollista. 3.2.4. Komissio on lisännyt uuden määritelmän jäsenvaltioiden nimeämistä toimivaltaisista viranomaisista, jotka suorittavat ehdotuksessa määritellyt tehtävät. Aiemmin ei EU:n eikä jäsenvaltioiden lainsäädäntöön ole sisältynyt valmistajille ja jakelijoille asetettua velvoitetta ilmoittaa viranomaisille tuotteiden palautusmenettelyistä. 3.2.5. Komissio määrittelee nyt "palautusmenettelyn" (recall), mutta ei "tuotteiden vetämistä markkinoilta" (withdrawal), todennäköisesti kielikohtaisten lingvististen ongelmien vuoksi. Tulisi kuitenkin tehdä selvä ero vaarallisten tuotteiden kohteluun liittyvien kahden mahdollisen vaiheen välillä: ensimmäinen vaihe ("tuotteen vetäminen markkinoilta") merkitsee asianomaisten tuotteiden säänneltyä vetämistä pois kaupoista, varastoista ja tuotantolaitoksista, kun taas toinen vaihe ("palautusmenettely") merkitsee sitä, että viimeisenä keinona jakelijat ja valmistajat keräävät kuluttajien jo ostamat ja käyttöön ottamat tuotteet takaisin. Jos havaitut turvallisuusriskit ovat kohtuuttoman suuria, on tärkeää myös varoittaa kuluttajia asianmukaisella tavalla, jotta he voivat ryhtyä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin. 3.2.6. Komitea korostaa, kuinka tärkeä on sanalle risk ("vaara", "uhka", "riski") nyt annettu uusi painoarvo. Tätä sanaa käytetään yhä enemmän riskinarvioinnin ja riskinhallinnan käsitteiden yhteydessä. Vaikka tiedostetaankin, ettei "nollariskiä" voi olla olemassa, kuluttajat hyväksyvät vaarat tuotteiden mahdollisten etujen vuoksi. On tehtävä selväksi, että se, kuinka suuren vaaran ihmiset ovat valmiit hyväksymään, riippuu yhteiskunnan muuttuvista asenteista. Tuvallisuusvaatimukset kasvavat jatkuvasti. 3.2.7. Komitea ehdottaa, että 2 artiklassa vaadittaisiin myös tuotteiden turvallista ja ympäristön kannalta tyydyttävää jätekäsittelyä (esim. loisteputket, aerosolipakkaukset, eristysaineet ja sähkölaitteiden jäteaineet). Komitea toteaa kuitenkin, ettei yleinen tuoteturvallisuusdirektiivi koske ympäristönäkökohtia, jotka sisältyvät jo jäsenvaltioiden ja EU:n ympäristölainsäädäntöön. 3.3. II luku: Yleinen turvallisuusvaatimus, vaatimustenmukaisuuden arviointi ja standardit 3.3.1. Standardit ovat olennainen osa kuluttajansuojaa, kunhan on olemassa turvalausekkeet sen varalta, ettei standardi tarjoa riittävää suojelun tasoa. Tästä syystä komitea kannattaa ehdotusta vahvistaa eurooppalaisten standardien - ja standardointielinten - asemaa määritettäessä täyttävätkö tuotteet tuoteturvallisuusdirektiivin yleisen turvallisuusvaatimuksen. Ensisija on oltavalla niillä tuotteilla, joissa kysymys kuluttajien turvallisuudesta on keskeisin. 3.3.2. Komitea painottaa tarvetta selkeyttää eurooppalaisten standardien asemaa. Jäsenvaltioiden standardointijärjestelmät on integroitava johdonmukaisesti ja sovittava selvästi epävirallisten standardien, kuten teknisten määräysten, asemasta. Komitea huomauttaa, että on tavarantoimittajan velvollisuus todistaa, mikä turvallisuusväitteen perusta on silloin, kun tuote ei täytä kaikkia asianomaisia standardeja mutta sitä pidetään turvallisena. Tavarantoimittajat voivat myös käyttää vaihtoehtoisia tapoja voimassa olevien standardien täyttämiseen, kunhan nämä menettelyt mahdollistavat korkeamman turvallisuustason kuin kyseiset standardit. Tavarantoimittajat ovat kuitenkin vastuussa, jos heidän väitteitään ei voida osoittaa oikeiksi, kuten tuotevastuuta ja harhaanjohtavaa mainontaa koskevassa EU-lainsäädännössä säädetään. Komitea painottaa, että nykyisellään eurooppalaisten standardien virallisen aseman puute vaikuttaa niiden kykyyn edistää harmonisointia sisämarkkinoilla. 3.3.3. Komitean mielestä maailmanlaajuisilla markkinoilla on tarve tehdä yhä enemmän yhteistyötä Kansainvälisen standardoimisjärjestön ISO:n (International Standards Organisation) kanssa. 3.3.4. Eurooppalaisille standardointielimille on annettava tarvittavat resurssit tuotantotahtinsa parantamiseen ja korkean laadun varmistamiseen. Myös kuluttajien edustusta niissä on tehostettava. Lisäksi on tärkeää ottaa huomioon, että nykyisten yleisten puite-ehtojen mukaan kaikki eturyhmät - kuluttajat mukaan lukien - voivat osallistua standardointiin. Jotta tämä mahdollisuus myös toteutuu, on osallistuminen tehtävä mahdolliseksi köyhille organisaatioille poistamalla niiden osallistumiskustannukset. 3.3.5. Kieli, jolla standardit kirjoitetaan, on väistämättä teknistä, joten on kiinnitettävä erityistä huomiota yksinkertaisten ja ymmärrettävien tekstien kirjoittamiseen. 3.4. III luku: Valmistajien muut velvollisuudet ja jakelijoiden velvollisuudet 3.4.1. Direktiivin 5 artiklassa säädetään, että tuottajien ja jakelijoiden on annettava kuluttajille tarvittavat tiedot ja varoitukset, jotta he pystyvät arvioimaan tuotteen tavanomaiseen käyttöön liittyvät vaaratekijät. Komitea on kuitenkin huolissaan siitä, että tällaista tietoa, esitettiinpä se sitten sanallisesti, kaavioiden tai kuvien muodossa, ei vieläkään aina ole helppo ymmärtää ja soveltaa. 3.4.1.1. Komitea huomauttaa tarpeesta sisällyttää asianmukainen turvallisuustieto kaikkiin sähköisen kaupankäynnin ja etämyynnin muotoihin. 3.4.1.2. Komitea pitää tervetulleena uutta, entistä selkeämpää ja johdonmukaisempaa vaatimusta vetää vaaralliset tuotteet markkinoilta ja viimeisenä keinona kerätä pois jo kuluttajille toimitetut tuotteet. Toimenpiteiden onnistuminen riippuu molemmissa tapauksissa kyvystä jäljittää tuotteiden alkuperä. Tavarantoimittajat ovat riippuvaisia tehokkaista hallintojärjestelmistä, joita tukee asianmukainen kirjanpito ja tiedonsaanti, jotta he voivat varmistaa tällaisen jäljitettävyyden. 3.4.1.3. Koska jäsenvaltioiden välillä on eroja valvonnan ja toimeenpanon tehossa, komitea kannattaa uutta velvoitetta toimivaltaisten viranomaisten sekä valmistajien ja jakelijoiden väliseen yhteistyöhön. Sekä valmistajien että jakelijoiden on ilmoitettava viranomaisille toimista, joita ne ovat toteuttaneet kuluttajille aiheutuvan liiallisen vaaran torjumiseksi. Komitea toteaa, että näin tehdäänkin jo vapaaehtoisesti. Komitea korostaa, että on olennaisen tärkeää pitää uudet byrokraattiset vaatimukset mahdollisimman vähäisinä sekä valmistajien että toimivaltaisten viranomaisten etua ajatellen. 3.5. IV luku: Jäsenvaltioiden erityiset velvollisuudet ja oikeudet 3.5.1. Komitea on yhtä mieltä siitä, että tarvitaan monipuolista markkinoiden ja säännösten noudattamisen valvontaa. Tämän tehtävän suorittavat kunkin jäsenvaltion nimeämät toimivaltaiset viranomaiset. Jäsenvaltioiden laajennetut tehtävät eritellään 7 artiklassa. Onnistuminen riippuu yhteistyöstä ja koordinoinnista. Sekä sisämarkkinoiden että kuluttajien kannalta on tärkeää, että säännösten yhtenäinen toimeenpano jäsenvaltioissa saadaan toteutettua mahdollisimman pian. 3.5.1.1. Komitea epäilee, onko järkevää määritellä toimivaltaisten viranomaisten tehtävät 6 artiklassa, kun niiden erityismerkitys on jo mainittu III luvun 5 artiklassa. On annettava yksityiskohtaisemmat tiedot niiden toimintapuitteista ja siitä, millaiset ovat niiden keskinäiset suhteet. 3.5.1.2. Komitea pyytää jäsenvaltioita varmistamaan, että toimivaltaisten viranomaisten resursseja lisätään vastaamaan niiden velvollisuuksien laajentumista. 3.5.1.3. Komitea panee merkille, että komissio aikoo perustaa eurooppalaisen tuoteturvallisuusverkon. Komitea tiedustelee, onko tämän verkon tarkoitus korvata nykyinen Eurooppalainen kuluttajatuotteiden turvallisuusviranomaisten yhteistyöryhmä Prosafe (Product Safety Enforcement Forum of Europe), joka ylläpitää tuoteturvallisuudesta vastaavien virastojen tietokantaa. Komitea katsoo olevan tärkeää, ettei Prosafen hankkimaa kokemusta hukata; päin vastoin Prosafe voisi komitean mielestä toimia uuden verkon perustana, kunhan se saa asianmukaisen rahoituksen voidakseen laajentaa toimintaansa ja jäsenistöään. 3.5.2. Koska säännöillä ilman rangaistuksia on vähän vaikutusta, komitea kannattaa ajatusta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä tehokkaista, rikkomukseen oikeassa suhteessa olevista ja varoittavista seuraamuksista säännösten rikkojille. Jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle toimenpiteistään. 3.6. V luku: Tietojenvaihto ja Rapex (Rapexin käyttöä koskevat menettelyt selvitetään liitteessä II) 3.6.1. Komitea huomauttaa, että elintarvikkeita koskevat ilmoitukset tehdään nykyään nopeaa tietojenvaihtojärjestelmää (Rapex-järjestelmää) käyttäen. Tulevaisuudessa tämä tapahtuu Euroopan elintarvikeviranomaisen kautta. Kunnes Euroopan elintarvikeviranomainen virallisesti perustetaan, ilmoitukset tehdään edelleen tuoteturvallisuusdirektiivissä mainitun menettelyn mukaisesti. 3.6.2. Komitea toteaa, että vakavat ja välittömät vaarat edellyttävät nopeaa toimintaa, ja että menettelyjä ei aina ole sovellettu asianmukaisesti. Suurelta osin tämä johtuu siitä, että menetelmän käytölle asetetut edellytykset ovat olleet rajoittavia. Täsmällisen tiedon nopea saanti on hätätilanteessa ratkaisevan tärkeää. Siksi komitea pitää tervetulleena komission parannusehdotuksia Rapex-järjestelmään. Erityisen tervetulleena komitea pitää vaatimusta antaa selkeää ja yksityiskohtaista tietoa ilmoituksen kohteena olevasta tuotteesta sekä järjestelmiä, joiden avulla seurataan jäsenvaltioiden tekemiä ilmoituksia. 3.6.2.1. Komitean mielestä olisi suotavaa, että Rapex-järjestelmässä otettaisiin huomioon EHLASS-järjestelmän tarjoama tilastollinen lisätieto: EHLASS (European Home and Leisure Accident Surveillance System, kotona ja vapaa-aikana tapahtuvia tapaturmia koskeva yhteisön tietojenvaihtojärjestelmä) tarjoaa yksityiskohtaista tietoa loukkaantumistapauksista, joissa tuotteilla on ollut osuutta. 3.6.2.2. Komitea suosittaa Rapex-järjestelmän (ja myös EHLASS-järjestelmän) laajentamista maailmanlaajuiseksi tietojenvaihdoksi, jotta varmistetaan parempi kuluttajansuoja. 3.6.3. Komitea pitää tervetulleena komission ehdotusta kieltää viemästä EU:n ulkopuolisiin maihin ilman komission perustelemaa ja hyväksymää poikkeuslupaa sellaisia tuotteita, jotka on määrätty vedettäviksi pois markkinoilta tai joita koskee pakollinen palautusmenettely. 3.7. VI luku: Komiteamenettelyt 3.7.1. Komitea panee merkille, että entinen kiireellisiä tuoteturvallisuusasioita käsittelevä komitea on määrä muuttaa uudeksi kulutustavaroiden turvallisuutta käsitteleväksi sääntelykomiteaksi. Komissio ehdottaa kuitenkin myös 10 artiklassa mainitun eurooppalaisen tuoteturvallisuusverkon lisäksi kulutustavaroiden tuoteturvallisuusasioita käsittelevän neuvoa-antavan komitean perustamista. Komitea on hämmentynyt näiden kolmen eri elimen roolista ja tehtävistä ja kysyy, eikö toiminnan koordinoimistarpeen vuoksi olisi tehokkaampaa perustaa yksi ainoa tuoteturvallisuuskomitea. 3.8. VII luku: Erinäiset säännökset ja loppusäännökset 3.8.1. Komitea pitää tervetulleena, että tuotteista kuluttajien terveydelle tai turvallisuudelle aiheutunutta vaaraa koskevat tiedot ovat yleisesti kansalaisten saatavissa. Nämä tiedot koskevat tuotteen tunnistamista, vaaran luonnetta ja hätätilanteen korjaamiseksi toteutettuja toimenpiteitä. Tämä on omiaan osaltaan lisäämään kuluttajien tuntemaa luottamusta, josta sisämarkkinoiden onnistuminen riippuu. 3.8.1.1. Avoimuus on kuitenkin perustelluissa tapauksissa tasapainotetava ammattisalaisuuden kunnioittamisen tarpeen kanssa. 3.8.2. Komitea kannattaa komission aietta laatia joka kolmas vuosi raportti uuden tuoteturvallisuusdirektiivin täytäntöönpanosta. Tämä on tarpeen jatkuvan seurannan varmistamiseksi nopeiden muutosten aikakaudella. 3.8.3. Koska komitea käsittelee jatkuvasti kuluttajien turvallisuutta koskevia kysymyksiä, komitea katsoo, että sille - samoin kuin neuvostolle ja parlamentille - tulisi toimittaa kopio komission raportista. 4. Päätelmät 4.1. Tehokas, vastikään tarkistettu yleistä tuoteturvallisuutta koskeva direktiivi on ratkaisevan tärkeä. Sen on kuitenkin oltava huolellisesti selkeytetty ja yksinkertaistettu, jotta se tarjoaa suuremman varmuuden kaikille niille, jotka vastaavat sen täytäntöönpanosta sekä niille, jotka hyötyvät sen tarjoamasta turvallisuudesta. Kuluttajille se on ratkaisevan tärkeä suojatoimenpide, joka vähentää heidän loukkaantumis- ja hengenvaaraansa ja palauttaa viimeaikaisten kriisien horjuttamaa luottamusta. Yhtä tärkeä se on myös valmistajille ja tavarantoimittajille, joille se tarjoaa selkeät oikeudelliset puitteet kaikille markkinointitoimille, jotka liittyvät rehdin kaupankäynnin ja terveen kilpailun periaatteisiin sisämarkkinoilla. Bryssel 20. syyskuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) TSK:n lausunto: EYVL C 51, 23.2.2000, s. 67. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Seuraavat jaoston lausunnon kohdat hylättiin ja korvattiin täysistunnon hyväksymillä muutosehdotuksilla, mutta ne saivat kuitenkin vähintään neljänneksen annetuista äänistä: Kohta 3.2.1, viides virke, joka kuului seuraavasti: "Esimerkiksi lelujen turvallisuutta koskeva direktiivi ei kata kaikkia turvallisuusnäkökohtia: siinä ei käsitellä akustisia ja kemiallisia vaaroja, koska ne sisältyvät nykyiseen tuoteturvallisuusdirektiiviin". Äänestyksen tulos: Jaa-ääniä: 29, ei-ääniä: 20, tyhjiä: 16. Kohta 3.6.3, toinen virke, joka kuului seuraavasti: "Vientikielto on asetettava vain jos komission aloittamia menettelyitä on asianmukaisesti noudatettu." Äänestyksen tulos: Jaa-ääniä: 35, ei-ääniä: 26, tyhjiä: 16.