FI Euroopan unionin virallinen lehti C 317/126

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Kehitystä edistävä AKT-maiden alueellinen yhdentyminen”

KOM(2008) 604 lopullinen

(2009/C 317/24)

Esittelijä: Gérard DANTIN

Apulaisesittelijä: Luca JAHIER

Euroopan komissio päätti 1. lokakuuta 2008 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Kehitystä edistävä AKT-maiden alueellinen yhdentyminen

KOM(2008) 604 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 27. toukokuuta 2009. Esittelijä oli Gérard Dantin ja apulaisesittelijä Luca Jahier.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 15.–16. heinäkuuta 2009 pitämässään 455. täysistunnossa (heinäkuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 132 puolesta 2:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Kuten komitea on jo aiemmissa lausunnoissaan todennut, AKT-maiden alueellinen yhdentyminen kuuluu näiden maiden kehityksen pääedellytyksiin. Kehitys puolestaan syventää omalta osaltaan integraatiota, mikä luo pohjan itseään vahvistavalle myönteiselle kehityskululle.

1.2 Komitea pitää lausunnon aiheena olevan tiedonannon sisältämiä analyyseja ja suuntaviivoja myönteisinä ja toivoo, että alueellisesta yhdentymisestä tulee lisäksi yksi Cotonoun sopimukseen vuonna 2010 tehtävän tarkistuksen johtoajatuksista.

1.3 ETSK pitää kuitenkin valitettavana, ettei tiedonannossa tarkastella tähänastisia ongelmia eikä ilmaista selvemmin täytäntöönpanon painopisteitä.

1.4 Komitea korostaa, että alueellisen yhdentymisen etenemiseen nivoutuu vääjäämättä tietty määrä tekijöitä, joista jokaiseen EU voi antaa merkittävän panoksen ja sen tulee niin myös tehdä.

1.5 Alueellinen yhdentyminen voi syvetä vasta entistä vakaammissa valtioissa. Rauhan ja turvallisuuden on kuuluttava EU:n keskeisiin tavoitteisiin.

1.6 AKT-maiden kehittyminen on yksi niiden alueellisen yhdentymisen edellytyksistä, ja alueellinen yhdentyminen puolestaan auttaa niitä kehittymään.

1.7 Kehitys on riippuvaista varsinkin seuraavista tekijöistä:

— kasvun sisällöllinen uudelleensuuntaaminen talouden, tuotantorakenteiden ja palvelujärjestelmien monipuolistamiseksi

— maaseudun kestäväpohjainen kehittäminen elintarviketurvan takaamiseksi

— yksityisen sektorin, erityisesti pk-sektorin, kasvattaminen

— hyvä ja kokonaisvaltainen hallinto, jossa kiinnitetään huomiota etenkin ihmisoikeuksiin, työntekijöiden oikeuksiin, oikeusvaltioperiaatteeseen, demokratiaan ja korruption torjuntaan; komitea ihmettelee, ettei viimeksi mainittuun viitata tiedonannon missään kohdassa, ja toivoo, että kymmenennestä EKR:stä yhdentymisen kehittämiseen osoitetun 1,75 miljardin euron tuen ehdoksi asetetaan varojen käytön jäljitettävyys

— valtioista riippumattomien toimijoiden tuloksellinen osallistuminen samaan tapaan kuin Karibian AKT-valtioiden foorumin (Cariforum) ja Euroopan yhteisön talouskumppanuussopimuksen yhteydessä; tämän tavoitteen saavuttamiseksi aluetason yhteiskunnallis-ammatillisia verkostoja tulee tukea sekä poliittisesti että taloudellisesti.

1.8 Komitea toivoo seuraavien näkökohtien pohdinnan käynnistämistä tai jatkamista:

— mahdollisuus edistää EU:n syrjäisten alueiden ja niiden maantieteelliseen lähiympäristöön kuuluvien integroituneiden AKT-alueiden yhteistyötä sekä tällaisen yhteistyön hyödyllisyys

— maakohtaisten väliaikaisten talouskumppanuussopimusten mahdollinen hidastava vaikutus alueellisten talouskumppanuussopimusten solmimiseen ja tämän epäkohdan korjaaminen

— muita kuin jo olemassa olevia kokonaisuuksia koskevista talouskumppanuussopimuksista käytävien neuvottelujen mahdollinen hidastava vaikutus alueelliseen yhdentymiseen

— luonteeltaan ja kirjoltaan viime vuosina muuttuneiden ja laajentuneiden talouden voimatekijöiden mahdolliset vaikutukset varsinkin Afrikan alueelliseen yhdentymiseen

— nykyisen talous- ja finanssikriisin seuraukset.

2. Johdanto

2.1 Voidaan perustellusti todeta, että alkaneen vuosituhannen vahvana suuntauksena on globaali kilpailu. Kaikilla mantereilla ja kaikissa valtioissa vastaus globalisaation avaamiin mahdollisuuksiin ja haasteisiin pohjautuu osittain siihen, että niiden tulee yhdentyä alueellaan taloudellisesti naapurimaidensa kanssa ja muodostaa yhä suurempia ja kilpailukykyisempiä alueellisia yhteenliittymiä (Nafta, Asean, Apec, Mercosur, Cariforum jne.) voidakseen osallistua kansainväliseen kauppaan paitsi valtiona myös alueellisena toimijana.

2.2 Tällaista kehitystä tarvitaan kipeimmin juuri AKT-maissa ja erityisesti Afrikassa (1). Suurista markkinoistaan ja potentiaalistaan huolimatta Afrikan maat eivät useiden tekijöiden yhteisvaikutuksesta (verrattain kehittymätön talous, ankara köyhyys, ulkomaankaupan vaihtosuhde, kolonialismin perintö valtioiden rajojen sijainnissa, huono hallinto, usein pysyväisluonteiset konfliktit, korruptio jne.) toistaiseksi pysty osallistumaan merkittävästi kansainväliseen kauppaan.

2.3 Alueellisen yhdentymisen edistäminen on ollut AKT-maihin suuntautuvan Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan kulmakiviä. Euroopan yhteisön tuki taloudellisen yhdentymisen politiikalle juontaa juurensa vuoden 1969 Yaoundén yleissopimuksesta ja kumppanuuden tukemiseen perustuvan yhteistyön käsitteen määrittelystä. Siitä lähtien EU on tehnyt niin poliittista kuin teknistä ja taloudellistakin yhteistyötä solmimalla erilaisia yleissopimuksia (Lomé, Cotonou) (2). Aihetta on kehitelty, ja toiminta on ulotettu AKT-maiden lisäksi kaikkiin kehitysmaihin (3). Lisäksi on syytä pitää mielessä, että Lissabonissa 8.–9. joulukuuta 2007 pidetyssä EU:n ja Afrikan huippukokouksessa sovituista kahdeksasta toimintasuunnitelmasta yksi koskee alueellista yhdentymistä ja perusrakenteita (4).

2.4 Tarkasteltavana olevassa tiedonannossa pyritään määrittelemään uudelleen alueellisen yhdentymisen puitteet ja konteksti sekä kartoittamaan saavutettua edistystä ja edessä olevia haasteita. Lisäksi siinä määritellään tarvittavat tavoitteet ja esitetään tukijärjestelyä niiden saavuttamiseksi.

2.5 Käsillä olevassa lausunnossa kuvaillaan ja tarkastellaan ensin tiedonannon pääsisältöä ja esitetään siitä yleisiä, erityisiä ja aihekohtaisia kommentteja ja huomioita. Lausunto tukeutuu laajasti komitean aiempiin pohdintoihin. Niitä on esitetty komitean aiemmissa lausunnoissa sekä eri AKT-alueiden järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajille järjestetyissä alueellisissa seminaareissa tai Brysselissä järjestetyissä konferensseissa, joihin on kokoontunut valtioista riippumattomia toimijoita kaikkialta AKT-maista.

3. Komission tiedonannon pääsisältö

3.1 Tiedonannossa kuvaillaan ensin lyhyesti muuttuvaa toimintaympäristöä ja muistutetaan Euroopan unionin jatkuvista ja jo kauan sitten alkaneista toimista sekä eräistä viimeaikaisista poliittisista aloitteista AKT-maiden alueellisen yhdentymisen edistämiseksi (mm. kymmenennen Euroopan kehitysrahaston alueellinen ohjelmasuunnittelu ja tiiviit neuvottelut talouskumppanuussopimuksista). Sen jälkeen tiedonannossa luodaan tilannekatsaus, pohditaan Euroopan unionin toimien johdonmukaisuuden tarkistamista ja selvitetään, millä tavoin EU:n välineitä tulee hyödyntää.

3.2 Toteutettuja toimia ja tulevaisuudennäkymiä pohditaan neljässä keskeisessä osiossa, joiden aiheet ovat seuraavat:

— alueellisen yhdentymisen päätavoitteet

— saavutukset ja haasteet AKT-maiden alueellisessa yhdentymisessä

— EU:n tukitoimien lähestymistavan kehittäminen seuraavilla viidellä painopistealalla: — alueellisten instituutioiden vahvistaminen — alueellisten yhdentyneiden markkinoiden rakentaminen — yritystoiminnan kehittämisen tukeminen — alueellisten infrastruktuuriverkkojen yhdistäminen — alueellisten kestävän kehityksen politiikkojen kehittäminen

— EU:n välineiden täysimittainen hyödyntäminen ja poliittisen vuoropuhelun vahvistaminen globaalilla, alue- ja valtiotasolla sekä alueellisten kansalaisyhteiskunnan foorumien perustamisen tai kehittämisen järjestelmällinen tukeminen; tällainen tehostettu EU:n tuki edistää kymmenennen Euroopan kehitysrahaston (EKR) hyödyntämistä.

4. Yleistä

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on käsitellyt kysymystä AKT-maiden alueellisesta taloudellisesta yhdentymisestä useaan otteeseen.

4.1.1 Alueellinen yhdentyminen oli keskeinen aihe kolmessa komitean järjestämässä alueellisessa seminaarissa (Yaoundéssa toukokuussa 2003, Fidžisaarilla lokakuussa 2004 ja Bamakossa helmikuussa 2006), ja siitä annettiin kaksi lausuntoa.

4.1.2 Aiheen pohdintaa konkretisoitiin AKT-maiden valtioista riippumattomien toimijoiden konferenssissa Brysselissä kesäkuussa 2005. Konferenssijulkaisussa todetaan seuraavaa: ”AKT-maiden mukautuminen kaupan avautumiseen edellyttää niiden yhä vahvempaa alueellista yhdentymistä. Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden todellisten yhteismarkkinoiden rakentamista tulee vauhdittaa. Kun kyseiset maat järjestäytyvät yhä tehokkaammin tällaiselta pohjalta, ne pystyvät yhä paremmin puolustamaan taloudellisia ja yhteiskunnallisia etujaan globalisoituvassa maailmassa.”

4.1.3 Sittemmin komitea on todennut komission jäsenen Louis Michelin pyynnöstä aiheesta ”EU–Afrikka-strategia” (5) laatimassaan valmistelevassa lausunnossa seuraavaa: ”Afrikan taloutta on kehitettävä ennen kaikkea kehittämällä Afrikan maiden sisämarkkinoita siten, että niillä voidaan saada aikaan endogeenistä kasvua, joka puolestaan johtaa Afrikan vakauttamiseen ja mahdollistaa maanosan aseman lujittumisen maailmantaloudessa. Alueellinen integraatio ja sisämarkkinoiden kehittäminen toimivat tukipisteenä ja ponnahduslautana Afrikalle, jotta se pääsisi myönteisellä tavalla osaksi maailmankauppaa. Tältä osin Euroopan talous- ja sosiaalikomitea pitää valitettavana, ettei talouskumppanuussopimuksia koskevia alueellisia neuvotteluja ole toistaiseksi saatu päätökseen, kun otetaan huomioon, että sopimusten yhtenä tavoitteena on juuri taloudellinen integraatio.”

4.2 Pohdintoihinsa ja aiempiin kannanottoihinsa tukeutuen Euroopan talous- ja sosiaalikomitea suhtautuu myönteisesti tarkasteltavana olevaan tiedonantoon ja kaikkiin siinä esitettyihin suuntaviivoihin. Lisäksi se katsoo, että alueellisen yhdentymisen tulee merkittävyytensä vuoksi olla yksi Cotonoun sopimukseen vuonna 2010 tehtävän tarkistuksen johtoajatuksista sekä kumppanuuteen osallistuvien yhteiseen arviointiin liittyvissä kysymyksissä että sopimuksen voimistamisessa ja ensisijaisen tärkeässä tehostamisessa tulevina vuosina.

4.3 Komitea pitää kuitenkin valitettavana, ettei tiedonannossa kartoiteta kattavammin tai tyhjentävämmin alueellisen yhdentymisen tähänastisia ongelmia ja analysoida niitä kriittisesti. Tällaisen analyysin perusteella olisi voitu hahmottaa tarkemmin kompastuskivet, joita on syytä välttää, ja luoda järkiperäisempi perusta ehdotettavien yhteistyösuuntaviivojen määrittelylle. Komitea katsoo myös, että tiedonanto olisi ollut selkeämpi ja ymmärrettävämpi, jos painopisteet olisi asetettu selvemmin tärkeysjärjestykseen, vaikka täytäntöönpanovaiheessa onkin tehtävä mukautuksia maiden kehityserojen takia.

4.4 Komitea katsoo, että seuraavassa esitettävien yleisten ja erityisten huomioiden yhteydessä on paikallaan korostaa tiettyjä ongelmakohtia. Osaa niistä käsitellään, joskus vain lyhyesti, tiedonannossa ja osaa ei, mutta ne ovat komitean mielestä ratkaisevan tärkeitä alueellisen yhdentymisen syventämisen kannalta. Tästä syystä niitä on perusteltua korostaa ja tuoda esille yhdentymiskehityksen kulmakivinä ja sen välttämättöminä ja väistämättöminä etappeina.

5. Yleiset ja erityiset huomiot

5.1 Yleisesti tunnustetaan, että alueellisen yhdentymisen toteuttamisen onnistumiseen vaikuttaa joukko tekijöitä, joihin kuuluvat mm. poliittinen sitoutuminen, rauha ja turvallisuus, oikeusvaltioperiaate, demokratia, hyvä julkishallinto ja makrotaloudellinen vakaus. Lisäksi tarvitaan markkinoiden tehokasta toimintaa suosivaa talousympäristöä, avautumista kolmansien maiden suuntaan, riittävän vahvoja ja tehtäväkentältään tarkoin määriteltyjä instituutioita, asianmukaisia resursseja, poliittista tukea sekä yksityissektorin ja kansalaisyhteiskunnan laajaa osallistumista.

5.2 Edistyminen alueellisen yhdentymisen täytäntöönpanossa, etenkin kun sen tavoitteet asetetaan Cotonoun sopimuksessa esitetyn laajan määritelmän (6) mukaan, edellyttää kuitenkin seuraavissa kohdissa käsiteltävien AKT-maiden kehitystä edistävien seikkojen ensisijaista huomioon ottamista, sillä yhdentyminen todellakin tuottaa kehitystä, ja kehitys edistää yhdentymistä. EU:n on tehtävä kaikkensa kaikkien jäljempänä mainittujen seikkojen toteuttamiseksi.

5.3 Rauha ja turvallisuus – Etenkin Afrikassa tarvittava kehitys ja sen myötä alueellinen yhdentyminen edellyttävät entistä vakaampia valtioita. Moni maa kamppailee kuitenkin edelleen loputtomien konfliktien kourissa. Laajoja pakolaisvirtoja synnyttävät konfliktit ovat kymmenen viime vuoden kuluessa syösseet vakavaan kriisiin Guinean, Liberian ja Sierra Leonen, joissa on runsaasti luonnonvaroja, varsinkin timantteja ja puuta, puhumattakaan Sudania repivästä Darfurin kriisistä, Pohjois-Ugandan ”unohdetusta sodasta”, kolumbiitti-tantaliitin takia tehdyistä, osin Ruandan kansanmurhaa muistuttavaan etniseen sotaan liittyvistä Kivun verilöylyistä, Keski-Afrikan tasavallan itä- ja pohjoisosien jatkuvista levottomuuksista tai Kongon, Mauritanian ja Fidžin epävakaudesta ja Kenian ja Zimbabwen viimeaikaisista ”vaikeuksista” jne. Tällainen hidastaa eittämättä alueellista yhdentymistä. Valtioiden vakautumisen ja rauhan edistämisen tulee kuulua Euroopan unionin tärkeimpiin tavoitteisiin. Näin viedään eteenpäin kehitystä, ja kehitys puolestaan on omiaan syventämään integraatiota.

5.4 Valtiot ensin – Alueellinen yhdentyminen on keskeistä AKT-maiden kehityksen kannalta, mutta ensin tulee kunkin valtion kehittyä (7), ja lisäksi niiden taloudellisen kehitystason ja niiden soveltamien politiikkamallien tulee sopia yhteen, sillä tyhjää on turha yrittää yhdentää. Liikenteen alueellinen yhdentäminen ja perusrakenteiden yhdistäminen ovat mahdollisia vain, jos valtioissa on ja kehitetään tällaista rakennetta. Tässä yhteydessä keskeistä on kansallisten maaohjelmien ja alueellisten ohjelmien laadukas sisällön laadinta (valtioista riippumattomien toimijoiden osallistuminen) ja täytäntöönpano. EU:lla on vastuuta muun muassa käytettävissä olevien EKR:n varojen hyödyntämisestä. Komitea ehdottaa, että aivan erityistä huomiota kiinnitettäisiin ongelmaan, joka koskee koheesiotoimien rahoitusta silloin, kun tukea myönnetään taloudellisilta rakenteiltaan ja kehitystasoltaan hyvin erilaisten maiden alueelliseen taloudelliseen yhdentymiseen. Ellei tähän paneuduta, tukitoimista voi olla enemmän haittaa kuin hyötyä.

5.5 Korruptio – Korruptiota esiintyy varsinkin Afrikassa käytännössä kaikilla yhteiskuntatasoilla, ja se jarruttaa taloudellista kehitystä (8). Tämän seurauksena myös alueellinen yhdentyminen hidastuu (9). Komitea ihmettelee, ettei korruptiota sinänsä mainita tiedonannon missään kohdassa, vaikka sen poistaminen kuuluu Afrikan unionin tavoitteisiin ja sillä on huomattava sija Cotonoun sopimuksessa (ks. 30 artiklan f kohta). Poliittiset ja taloudelliset seuraukset etenkin Afrikan-suhteisiin ovat tietenkin mittavat, ja diplomatiaa tulee hyödyntää runsaasti, mutta se ei missään tapauksessa yksin riitä. Vaikka EU:n ei tule rahoituksen antajana sanella kumppaneilleen toteutettavien toimien valintaa, sen velvollisuutena on varmistaa, että kehitysyhteistyövarojen käyttö on moitteetonta ja että ne päätyvät oikeaan kohteeseen, sillä kyse on niinkin tärkeästä asiasta kuin eurooppalaisten veronmaksajien rahoista. Komitea toivookin, että kymmenennestä EKR:stä yhdentymisen kehittämiseen osoitetun 1,75 miljardin euron tuen ehdoksi asetetaan varojen käytön jäljitettävyys.

5.6 Kasvun sisällöllinen uudelleensuuntaaminen monipuolistamalla taloutta, tuotantorakenteita ja palvelujärjestelmiä – Alueellista taloudellista yhdentymistä edistävät monipuoliset ja kasvavat markkinat. Tätä ei saada aikaan pelkällä luonnonvarojen hyödyntämisellä tai perinteisellä massatuotantoon (sokeriruoko, puuvilla, banaanit, maapähkinät, kaakao jne.) perustuvalla maataloudella. Edellytyksenä on paljon lisäarvoa sisältävien tuotteiden valmistuksen kehittäminen, sillä tällaisen jalostusteollisuuden avulla voidaan parhaiten estää ulkomaankaupan vaihtosuhteen huononeminen ja osallistua myönteisellä tavalla aluetalouden kehittämiseen (8).

5.7 Elintarviketurvan takaaminen ja maaseudun kestäväpohjainen kehittäminen – Ellei kaikkien integraatioprosessiin osallistuvien maiden elintarviketurvaa taata, alueellinen taloudellinen yhdentyminen estyy (8). Maatalouden tuleekin kuulua strategisiin painopisteisiin, sillä se on olennainen osa kestävää kehitystä. Sen yhteydessä tulee ottaa huomioon kaikki vuosina 2007 ja 2008 koetun sekä maataloustuotteiden ja energian hintojen vuoden 2008 jyrkästä noususta johtuvan nykyisen ruokakriisin opetukset. Maatalouden asteittainen kehittäminen, johon sisältyy elintarviketeollisuuden luominen ja/tai kehittäminen ja yleisesti ottaen maaseudun uudenlainen painottaminen kehityksessä, edellyttää vakavasti otettavaa ja lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä organisoitavaa ja suunniteltavaa maatalouspolitiikkaa, elintarviketurvan takaamista ja integroitua maaseutukehitystä sekä valtio- että aluetasolla. Tällaisen politiikan tulee saada laajassa mielessä etusija talousarviossa ja rahoituksessa, ja se tulee sopeuttaa kunkin maan omiin tarpeisiin samalla kun siinä otetaan huomioon alueellinen lähestymistapa. Kaikissa AKT-maissa olisi toteutettava kymmenennen EKR:n puitteissa ensisijaista maatalouden kehittämisohjelmaa, joka nivotaan alueelliseen yhdentymiseen. EKR:n hyödyntämistavan on muututtava yhdeksännestä EKR:stä, jonka yhteydessä vain neljä AKT-maata 78:sta asetti maatalouden ensisijaiseksi alaksi ja 15 valitsi maaseudun kehittämisen. Vain 7 prosenttia yhdeksännen EKR:n varoista käytettiin kestävään kehitykseen ja 1,1 prosenttia nimenomaan maatalouteen liittyvään toimintaan. Valtioista riippumattomien toimijoiden, etenkin viljelijöiden ja maaseutujärjestöjen sekä paikallisviranomaisten yhä laajempi, jatkuva ja järjestelmällinen osallistaminen on tältä osin ratkaisevan tärkeää, jotta kehityspolitiikkaan sitouduttaisiin pysyvästi.

5.8 Yksityisen sektorin kehittäminen – Yksityisen sektorin kehittäminen, voimistaminen ja monipuolistaminen ovat ensiarvoisen tärkeitä kestävän kehityksen, kunnollisten työpaikkojen luomisen ja köyhyyden vähentämisen kannalta. Yksityisen sektorin – etenkin pienten ja keskisuurten teollisuusyritysten – kehittäminen (8) ja kaupankäyntimahdollisuuksien edistäminen on välttämätöntä, jotta yhdentyminen onnistuisi. Jotta kehittämistyö olisi johdonmukaista, sen tulee pohjautua pk-yritysten alueellisen järjestäytymisen tukemiseen, ja samalla on otettava huomioon inhimillisen pääoman hyödyntäminen (10) tietenkin koulutuksessa, mutta myös terveyteen liittyvissä kysymyksissä, joita ovat hiv:n ja aidsin torjunta (11), juomaveden saatavuus, terveyspalvelujen vaivaton saanti (sosiaaliturva), työterveys ja -turvallisuus jne. Komitea on näin ollen tyytyväinen siihen, että komissio määrittelee yritystoiminnan ja erityisesti pk-yritysten kehittämisen yhdeksi alueelliseen yhdentymiseen kohdistuvien tukitoimiensa läpikäyväksi teemaksi. Prosessin vaikuttavuuden kannalta välttämättömiä tekijöitä ovat työmarkkinavuoropuhelu, työehtosopimusneuvottelujen käyminen ja kaiken kaikkiaan työmarkkinaosapuolten rooli, ja näitä tulee siis edistää aluetasolla. ILO:n PRODIAF-koulutusohjelman (12) avulla on autettu kehittämään työmarkkinavuoropuhelua Länsi-Afrikassa. Kuten komitea on todennut lukuisten seminaariensa tai konferenssiensa loppujulistuksissa, se toivoo, että samanlainen ohjelma toteutettaisiin myös englanninkielisessä Afrikassa ja Tyynenmeren alueella ja että tässä yhteydessä kehitettäisiin alueellisen työehtosopimuksen käsitettä, kuten ranskankielisessä Afrikassa on tehty.

5.9 Hyvä hallintotapa – Alueellista yhdentymistä ja suorien ulkomaisten investointien saantia haittaa, jos hallinto on alueen valtioissa huonoa ja kirjavaa. Hyvään hallintoon tulee pyrkiä kokonaisvaltaisesti siten, että huomiota kohdennetaan etenkin ihmisoikeuksiin, lasten ja työntekijöiden oikeuksiin, oikeusvaltioperiaatteeseen, demokratiaan ja korruption poistamiseen (13). Vaikuttavuuden takaamiseksi tällaisen hyvän hallintotavan tukena on samanaikaisesti oltava edustavia voimakkaita ja poliittisesta vallasta riippumattomia työnantaja- ja palkansaajajärjestöjä ja muita järjestöjä.

5.10 Valtioista riippumattomien toimijoiden osallistuminen (8) – ETSK pitää ilahduttavana tiedonannon toteamusta siitä, että tulee ”järjestelmällisesti tukea – – alueellisten kansalaisyhteiskunnan foorumien – – perustamista tai vahvistamista” alueellisen yhdentymisen seuraamiseksi. Talouskumppanuussopimuksesta neuvottelemisen yhteydessä tähän tarjoutuu tilaisuus. Tilaisuutta hyödynnettiin erinomaisesti Cariforumin ja EY:n talouskumppanuussopimuksessa, jolla virallistettiin valtioista riippumattomien toimijoiden osallistuminen sopimuksen täytäntöönpanon seurantaan. Komitea arvelee tämän periaatteen palvelevan taitotiedon yhdistämistä ja näin ollen auttavan syventämään alueellista integraatiota ja parantavan sen yleistä hyväksyntää. Tällä tavoin hyödynnetään AKT-maiden ja EU:n kumppanuutta. Komitea kehottaakin komissiota ja AKT-maita huolehtimaan neuvotteluissa siitä, että kyseinen periaate sisällytetään kaikkiin tuleviin alueellisiin talouskumppanuussopimuksiin. Tarvitaan kuitenkin sekä poliittista että taloudellista tukea aluetason yhteiskunnallis-ammatillisten verkostojen luomiseksi ja/tai vahvistamiseksi, jotta osoitettu tahto saa käytännön ilmenemismuodon ja jotta kansalaisyhteiskunta voi osallistua täysipainoisesti ja vaikuttaa alueelliseen yhdentymisprosessiin. Kokemus nimittäin osoittaa, että tämä on välttämätöntä valtioista riippumattomien toimijoiden johdonmukaisen ja vaikuttavan vuoropuhelun järjestämiseksi aluetasolla.

Edellä sanotun toteuttaminen edellyttää, että epäonnistumisenkin uhalla otetaan huomioon tähän asiaan ja erityisesti valtioista riippumattomien toimijoiden voimistamiseen liittyvät Cotonoun sopimuksen täytäntöönpano-ongelmat. Tämä on välttämätöntä, kun otetaan huomioon valtioiden tarjoamiin valtakunnallisen tai aluetason puitteisiin liittyvät tarpeet ja se, että tällaiset puitteet ovat usein hatarat.

6. Aihekohtaiset huomiot

6.1 Pohdinnan jatkaminen – ETSK kehottaa komissiota arvioimaan, millä tavoin kulttuuriset ja etniset seikat sekä rajalinjat vaikuttavat alueellisen yhdentymisen pyrkimyksiin ja miten näitä vaikutuksia tulisi mahdollisesti lieventää.

6.2 Yhteistyösuhteiden solmiminen – Komitea pyytää komissiota edistämään ja/tai tukemaan unionin syrjäisten alueiden ja niiden maantieteelliseen lähiympäristöön kuuluvien integroituneiden AKT-maiden tai -alueiden yhteistyötä. Tavoitteena tulee olla eri kumppanien kehitystarpeisiin pohjautuva yhteistyö, jossa otetaan huomioon kaikkien osapuolten intressit.

6.3 Talouskumppanuussopimukset ja alueellinen yhdentyminen – Edellä kohdassa 4.1.3 palautetaan mieliin, että komitea toteaa syyskuussa 2008 aiheesta ”EU–Afrikka-strategia” antamassaan lausunnossa pitävänsä valitettavana, ettei talouskumppanuussopimuksia ole toistaiseksi solmittu (Cariforumin ja EY:n sopimusta lukuun ottamatta), vaikka sopimusten yhtenä tavoitteena on juuri taloudellinen integraatio. Tiettyjen valtioiden kanssa solmittavat väliaikaiset maakohtaiset talouskumppanuussopimukset korvaavat toistaiseksi alueelliset talouskumppanuussopimukset. Komitea katsoo, että tällainen toimintatapa saattaa jarruttaa alueellisten talouskumppanuussopimusten solmimista ja siten alueellista yhdentymistä, koska siinä huomioidaan laajalti yksittäisten valtioiden ominaispiirteet muttei niinkään pyritä yhdistämään niitä alueen identiteetin muodostaviksi ominaispiirteiksi. Tällaisessa tilanteessa on oltava valppaana, sillä siirtyminen maakohtaisista talouskumppanuussopimuksista alueellisiin on näissä oloissa pulmallista.

Lisäksi komitea pitää tarpeellisena arvioida muita kuin jo olemassa olevia kokonaisuuksia koskevista talouskumppanuussopimuksista käytävien neuvottelujen mahdollisia vaikutuksia alueelliseen yhdentymiseen (14).

6.4 Uudet voimatekijät – Monissa AKT-maissa, erityisesti Afrikassa, talouden voimatekijät ovat muuttuneet ja laajentuneet luonteeltaan ja kirjoltaan. Tiedonannossa olisi kannattanut tulevan politiikan vaikuttavuuden varmistamiseksi analysoida myös sitä, miten Kiinan vahva läsnäolo, havaittavissa oleva Yhdysvaltojen paluu sekä Intian, Japanin ja Korean orastava aktiivisuus vaikuttavat alueelliseen yhdentymiseen. Olisi ollut hyödyllistä tarkastella aiheesta ”EU, Afrikka ja Kiina: kohti kolmenvälistä vuoropuhelua ja yhteistyötä” annettua tiedonantoa (15) alueellisen yhdentymisen kannalta yhdessä tämän lausunnon aiheena olevan tiedonannon kanssa.

6.5 Tiedonanto laadittiin kauan ennen kuin maailmanlaajuinen talouskriisi levisi niin laajaksi kuin se nyt on. Kriisiä ei siis voitu ottaa huomioon tiedonannossa esitetyssä analyysissä. Komitea katsoo, että yhdentyminen on kriisin takia yhä perustellumpaa, ja entistäkin vastaansanomattomammin. Niin Yhdysvaltojen kuin Euroopankin tapahtumien perusteella pelkona on kuitenkin, että kehitys kulkee päinvastaiseen suuntaan ja että valtiot käpertyvät itseensä ja toimivat itseriittoisesti ja nationalistisesti. Euroopan unioni ei tietenkään voi ohjailla AKT-maiden valintoja, mutta unionilla on Cotonoun sopimuksen soveltamisen ja alueellisten talouskumppanuussopimusten solmimisen johdosta keskeinen rooli sen varmistamisessa, ettei kehityskulku käänny AKT-maiden talouskehitystä heikentäväksi. Unionin tulee seurata hyvin tarkasti, etteivät jäsenvaltiot kevennä taloudellisia sitoumuksiaan alun perin lupaamastaan tasosta, ja varmistaa, että kehitysmaiden auttamisesta G20-ryhmässä tehdyt päätökset pannaan asianmukaisesti täytäntöön. Talouskehityksen heikkeneminen voisi kasvattaa siirtolaisvirtoja, etenkin kun siirtolaisiksi lähteneiden rahalähetykset Euroopasta AKT-maihin, varsinkin Afrikkaan (16), uhkaavat supistua huomattavasti.

Alueellisen ulottuvuuden vahvistaminen on sitä paitsi AKT-maille ja varsinkin Afrikalle hyvin todennäköisesti ainoita konkreettisia mahdollisuuksia yrittää omatoimisesti selvitä vallitsevasta finanssi- ja talouskriisistä, jotta niillä voisi olla oma sijansa globalisaation tulevissa voimakentissä ja jotta ne voisivat siten taata omat kehitysmahdollisuutensa.

Bryssel 16. heinäkuuta 2009. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Sen lisäksi, että Afrikalla on vaikutusta kokonsa puolesta, sen osuus tuesta verrattuna muihin AKT-maiden ryhmiin on 95 prosenttia.

(2) Tähän liittyvät Cotonoun sopimuksen hyvin selkeät määräykset tavoitteista (1 artikla) sekä yhteistyön ja alueellisen yhdentymisen strategiasta (28, 29 ja 30 artikla – ks. liite 1). Kyseiset määräykset ovat edelleen ajankohtaisia, ja ne tulee nostaa uudelleen keskusteluun ja palauttaa käyttöön.

(3) Komission tiedonanto Euroopan yhteisön tuesta kehitysmaiden alueellista taloudellista yhdentymistä koskeville hankkeille, KOM(1995) 219 lopullinen, 16.6.1995.

(4) Tavoitteena on ”tukea Afrikan yhdentymisohjelmaa, vahvistaa Afrikan valmiuksia sääntelyyn, normien asettamiseen ja laadunvalvontaan sekä toteuttaa EU:n ja Afrikan infrastruktuurikumppanuus”. Aiheesta lisää ETSK:n lausunnossa ”EU–Afrikka-strategia”, EUVL C 77, 31.3.2009, s. 148–156.

(5) REX/247 – EUVL C 77, 31.3.2009, s. 148–156. Esittelijä: Gérard Dantin.

(6) ”– – Alueellisessa yhdentymisessä kaadetaan yhteisellä sopimuksella maita toisistaan erottavia poliittisia, fyysisiä, taloudellisia ja yhteiskunnallisia raja-aitoja ja tehdään yhteistyötä yhteisten luonnonvarojen ja – – voimavarojen hoitamiseksi. – –”

(7) Komitean tästä aiheesta esittämiä analyyseja ja ehdotuksia on aiheesta ”EU–Afrikka-strategia” laaditussa lausunnossa EUVL C 77, 31.3.2009, s. 148–156.

(8) Ks. alaviite 7.

(9) Esimerkiksi voidaan siteerata Maailmanpankin toukokuussa 2008 julkaisemaa raporttia Norsunluurannikosta. Siinä todetaan seuraavaa: ”Se, että Norsunluurannikon turvallisuusjoukot vaativat suojelurahoja ja osallistuvat tiesuluilla tapahtuviin selkkauksiin, haittaa tavaroiden ja henkilöiden vapaata liikkuvuutta. Tällainen toiminta heikentää myös taloudellista toimeliaisuutta, sillä suojelurahojen laittomasta ’perimisestä’ ja ’huijaamisesta’ aiheutuu liikenteenharjoittajille vuosittain 230–363,3 miljoonan dollarin kustannukset.” Selvityksessä huomautetaan, että summa on suuruudeltaan 35–50 prosenttia Norsunluurannikon vuoden 2007 talousarvioon kirjatuista investointimenoista.

(10) Ks. alaviite 7: kohta 7.5 ja liite V.

(11) Ks. alaviite 7. Tästä aiheesta on kiinnostavaa tietoa toukokuussa 2006 aiheesta ”Afrikan priorisoiminen: Euroopan kansalaisyhteiskunnan näkökulma” annetussa lausunnossa, jonka esittelijä oli Adrien Bedossa. EUVL C 195, 18.8.2006, s. 104–109.

(12) Promotion du dialogue social en Afrique francophone, työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun edistäminen ranskankielisessä Afrikassa.

(13) Ks. alaviite 7 sekä voimassa olevan Cotonoun sopimuksen 30 artikla.

(14) Esimerkkinä voidaan mainita, että eteläisen Afrikan kehitysyhteisöön SADC:hen (Southern African Development Community) kuuluvista viidestätoista valtiosta seitsemän neuvottelee yhdessä eteläisen Afrikan puitteissa, kuusi Kaakkois-Afrikan puitteissa (Eastern Southern African Community, ESA), yksi Itä-Afrikan puitteissa (Itä-Afrikan EAC) ja yksi keskisen Afrikan puitteissa.

(15) KOM(2008) 654 lopullinen.

(16) Ks. EUVL C 120, 16.5.2008, s. 82–88”Muuttoliikkeen ja kehityksen mahdollisuudet ja haasteet”, esittelijä: Madi Sharma.