Virallinen lehti nro C 313 , 12/10/1998 s. 0200



A4-0272/98 Päätöslauselma työttömyyden erityisistä vaikutuksista naisiin Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon Essenin Eurooppa-neuvoston johtopäätökset vuodelta 1994 ja viisi Essenissä määriteltyä ensisijaista tavoitetta, - ottaa huomioon Luxemburgissa vuonna 1997 järjestetyn työllisyyshuippukokouksen johtopäätökset ja työllisyyspoliittiset suuntaviivat vuodelle 1998 ((EYVL C 30, 28.1.1998, s. 1.)), - ottaa huomioon Belfastissa toukokuussa 1998 järjestetyn tasa-arvoasioista vastaavien jäsenvaltioiden ministerien kokouksen johtopäätökset, - ottaa huomioon hallitustenvälisen konferenssin tulokset ja Amsterdamin sopimuksen uudet 2, 3 ja 141 artiklat, - ottaa huomioon 19. huhtikuuta 1991 antamansa päätöslauselman päivähoidosta ja yhtäläisistä mahdollisuuksista ((EYVL C 129, 20.5.1991, s. 224.)), - ottaa huomioon 16. syyskuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien sisällyttämisestä yhteisön politiikkaan ja toimintaan kaikilla aloilla ((EYVL C 304, 6.10.1997, s. 50.)), - ottaa huomioon 6. marraskuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta sosiaalisen suojelun nykyaikaistamisesta ja kohentamisesta Euroopan unionissa ((EYVL C 358, 24.11.1997, s. 51.)), - ottaa huomioon 19. marraskuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi EY:n teollisuuden ja työnantajajärjestöjen liiton (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammattiyhdistysten liiton (CES) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta ((EYVL C 371, 8.12.1997, s. 60.)), - ottaa huomioon 16. joulukuuta 1997 antamansa päätöslauselman komission vihreästä kirjasta: Yhteistyössä työn uudelleenorganisointiin ((EYVL C 14, 19.1.1998, s. 34.)), - ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan, - ottaa huomioon naisten oikeuksien valiokunnan mietinnön (A4-0272/98), A. ottaa huomioon, että kaikki nuoret naiset haluavat luonnollisesti työelämään päätettyään koulunsa tai opintonsa, B. katsoo, että kaikissa jäsenvaltioissa kasvaa niiden naisten määrä, jotka ovat kiinnostuneita astumaan tai palaamaan kodin ulkopuoliseen työelämään, C. katsoo, että huolimatta siitä, että työllisyyden kasvu kaikissa EU-maissa koskee lähinnä naisia, naisten työttömyys on kuitenkin edelleen korkeampi kuin miesten, lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja viime aikoina myös Ruotsia, D. katsoo, että Amsterdamin sopimuksen allekirjoittamisen ja Luxemburgin ylimääräisen Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen EU ja sen jäsenvaltiot ovat sitoutuneet toimimaan koordinoidusti työttömyyden torjumiseksi ja että naisten työttömyyden torjunta on täysipainoisesti otettava mukaan yleiseen työttömyyden torjuntaan, E. katsoo, että vaikka on arvostettava sitä, että erittäin tiukasta aikataulusta huolimatta kaikki 15 jäsenvaltiota ovat laatineet, hyväksyneet ja panneet alulle kansalliset toimintasuunnitelmansa, kaikissa näissä toimintasuunnitelmissa ei kuitenkaan samalla tavalla sisällytetä naisten työttömyyden torjuntaa kolmeen ensimmäiseen pääaiheeseen sekä neljänteen, varta vasten miesten ja naisten välisen tasa-arvon toteuttamiseen tähdättyyn osioon, F. ottaa huomioon, että useimmissa jäsenvaltioissa naiset ja tytöt ovat nykyään paremmin koulutettuja kuin miehet ja pojat, G. kehottaa jäsenvaltioita järjestämään lapsille kouluissa tiedotuskampanjoita tasa-arvokysymyksistä heti kun he ovat kypsiä ymmärtämään niitä, järjestämään kouluihin paikan, jossa nuoret voivat keskustella tasa-arvosta, suosimaan yhteisopetusta, joka on kulttuurillinen osatekijä ja jolla on voimakas yhdentävä vaikutus, rohkaisemaan vanhempia kannustamaan tyttäriään opintojen jatkamiseen ja välttämään tyttöjen liian varhaisia linjavalintoja, mikä on yhdenlaista erottelua, H. katsoo, että koulutuksessa olisi jo varhaisessa vaiheessa kannustettava tyttöjä luomaan ja suunnittelemaan ammatillista uraa tai laatimaan urasuunnitelmia ja että keskiasteella ja korkeakouluissa olisi korostettava entisestään yritysten perustamisen merkitystä, I. ottaa huomioon, että naisten työttömyyttä on aliarvioitu suuresti, mikä johtuu nykyisestä työttömyyden virallisesta määritelmästä, jossa ei oteta huomioon monia naisvaltaisia ryhmiä, kuten tilapäistyöntekijöitä, vapaaehtoistyöntekijöitä ja työelämän ulkopuolella olevia henkilöitä, jotka haluaisivat tehdä työtä, J. ottaa huomioon, että miesten korkeat työttömyysluvut perinteisillä aloilla vaikuttavat myös naisten ja perheiden tilanteeseen, K. ottaa huomioon, että naisia työskentelee enemmän epävarmoilla, epätyypillisillä aloilla, joilla työttömyyden uhka on jatkuva, L. ottaa huomioon, että niissä jäsenvaltioissa, joissa julkisen alan osuus työpaikoista on keskimääräistä suurempi, tällä alalla työskentelevät naiset ovat julkisten säästötoimien takia erityisen suuressa vaarassa joutua irtisanotuiksi, ja katsoo, että julkisten menojen leikkausten vuoksi julkinen sektori tarjoaa yhä vähemmän työmahdollisuuksia naisille, jotka etsivät ensimmäistä työpaikkaansa, M. ottaa huomioon, että naisten osa-aikatyö ei välttämättä edesauta työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista, koska täyspäiväiseen työhön verrattuna osa-aikatyössä työehdot ovat usein tiukemmat; lisäksi osa-aikainen työ voi vaikuttaa pidemmällä aikavälillä ansioihin, etuihin ja etenemismahdollisuuksiin, N. ottaa huomioon, että korkeatasoisen, kohtuuhintaisen päivähoidon puuttuminen vaikeuttaa naisten työssäkäyntiä ja että vuonna 1992 annettu päivähoitosuositus ei ole taannut riittäviä lastenhoitopalveluja jäsenvaltioissa, O. katsoo, että lasten ja vanhusten hoitoon liittyvissä toimenpiteissä on otettava huomioon työssä käyvien naisten lisäksi myös työttömät ja koulutuksessa olevat sekä yhteiskunnallisesti syrjäytyneet naiset, P. katsoo, että sosiaalipalvelujen laajentaminen myös osuustoiminta-, yhteis- ja voittoa tavoittelemattomille yrityksille ominaisten organisaatiomuotojen kautta voi tarjota uusia työllistymismahdollisuuksia naisille ja helpottaa työn ja perheen yhdistämistä, Q. ottaa huomioon, että vanhempainlomaa lasten hoitoa varten ottavat lähestulkoon yksinomaan naiset ja että vaikka lakisääteistä vanhempainlomaa pidemmät naisten urakatkokset ovat käymässä harvinaisemmiksi, niillä voi kuitenkin olla kielteisiä vaikutuksia naisten työllistymiseen, R. ottaa huomioon, että naiset saavat keskimäärin pienempää työttömyyskorvausta kuin miehet, koska työttömyyskorvaukset on sidottu aiempiin tuloihin ja koska miesten ja naisten palkkojen välillä on yhä eroja, S. ottaa huomioon, että silloin kun työttömyysavustus lasketaan kotitalouden tulojen perusteella, naiset voivat joutua jäämään kotiin, koska lastenhoito- ja matkakulut yhdessä etuuksien menettämisen kanssa muodostuvat suuremmiksi kuin kotitalouden toisesta palkasta saama hyöty, T. ottaa huomioon, että joissakin jäsenvaltioissa naiset ja miehet, jotka eivät ole koskaan olleet työelämässä, eivät myöskään ole oikeutettuja vähimmäissosiaaliturvaan, U. ottaa huomioon, että naiset ovat useammin kuin miehet ylikoulutettuja tehtäviinsä ja siksi koulutus yksinään ei riitä ratkaisemaan naisten työttömyysongelmaa, V. ottaa huomioon, ettei ammatillisella koulutuksella ole suurtakaan arvoa, jos tarjolla ei ole varmaa työpaikkaa koulutuksen päättyessä, W. katsoo, että soveltuva ammatillinen koulutus voi kuitenkin olla välttämätön työelämään uudelleen haluavien naisten uudelleen kouluttamisessa, X. ottaa huomioon, että naisten työllisyyttä voidaan kohentaa tuntuvasti perustamalla pk-yrityksiä ja osuustoiminta-, yhteis- ja voittoa tavoittelemattomia yrityksiä, mikä edellyttää kuitenkin yrittäjyyden edistämistä naisten keskuudessa ja parempien rahoitusmahdollisuuksien järjestämistä pienyritysten - joihin sisältyvät sosiaalisiin päämääriin pyrkivät osuustoiminnalliset yritykset - perustamista harkitseville naisille, Y. katsoo, että luotonsaanti on edelleen vaikeampaa naisille, etenkin työttömille naisille, Z. ottaa huomioon, että Essenin Eurooppa-neuvoston jälkeisissä monivuotisissa ohjelmissa ei juurikaan muistettu naisten intressien sisällyttämistä yleispolitiikkaan; lisäksi Essenissä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi toteutetuissa jäsenvaltioiden ohjelmissa ei otettu huomioon vallitsevaa sukupuolten eriarvoisuutta, AA. ottaa huomioon, että jäsenvaltiot eivät ole tehneet riittävässä määrin selkoa siitä, kuinka rakennerahastojen varoja on käytetty työttömien naisten tilanteen korjaamiseen; 1. Katsoo, että tarvitaan uusi työttömyyden määritelmä, joka kuvastaa naisten taloudellisen toimeliaisuuden moninaisuutta paremmin kuin nykyinen ILO:n määritelmä, joka aliarvioi vakavasti naisten työttömyyttä; vaatii komissiota kehittämään tällä välin systemaattisia tilastojulkaisuja, joista saadaan tietoa sellaisten naisen asemasta, jotka eivät ole kokopäivätyössä, mutta eivät myöskään virallisesti työttömiä, ja esittämään kaikki tilastotiedot kaikissa työllisyyspolitiikkaan liittyvissä asiakirjoissa jaoteltuina sukupuolen mukaan; 2. Tähdentää sitä, että osa-aikatyöllä voidaan lievittää työttömyyttä vain, jos se perustuu vapaaehtoisuuteen eikä merkitse hankalia työaikoja, sosiaaliturvan ulkopuolelle joutumista tai uramahdollisuuksien heikentymistä; 3. Katsoo, että osa-aikatyölle on laadittava konkreettinen määritelmä, jotta voidaan vähentää viikottaiseen työtuntimäärään ja työpäivien viikottaiseen määrään liittyviä epäselvyyksiä; 4. Kehottaa jäsenvaltioita laatimaan pikaisesti osa-aikatyön oikeutta koskevat lait, joilla taataan ensisijaisesti vapaus käyttää tai olla käyttämättä tätä oikeutta; kehottaa komissiota kannustamaan ja koordinoimaan näitä toimia; 5. Vaatii jäsenvaltioita ja työnantajia edistämään osa-aikatyön ulottamista myös ammattitaitoa vaativiin tehtäviin ja rohkaisemaan miehiä ja naisia tekemään osa-aikatyötä sekä tarjoamaan osa-aikatyöntekijöille samat mahdollisuudet koulutukseen kuin täyttä työpäivää tekeville; 6. Kehottaa komissiota kiinnittämään tulevissa Euroopan työllisyyttä käsittelevissä kertomuksissa suurempaa huomiota lyhytaikaisten työsopimusten vaikutuksiin ja niiden ja naisten työttömyyden väliseen yhteyteen; 7. Vaatii työmarkkinaosapuolia tekemään puitesopimuksen epätyypillisistä työsuhteista, kuten kotityöstä ja etätyöstä, jotka ovat naisille tyypillisiä, ja vaatii komissiota kehittämään tällaisia työsuhteita koskevaa lainsäädäntöä, mikäli työmarkkinaosapuolet eivät saa puitesopimusta aikaan; 8. Pyytää komissiota ja jäsenvaltioita selvittämään sosiaalitalouden vaikutukset naisten työllisyyteen määrällisesti ja laadullisesti; 9. Kehottaa jälleen komissiota laatimaan ehdotuksen puitedirektiiviksi lastenhoitopalvelujen järjestämisestä jäsenvaltioissa, jotta voitaisiin taata kohtuuhintaisen, korkeatasoisen, aikataulultaan joustavan ja pitkätkin hoitoajat kattavan hoidon vähimmäistarjonta kaikissa jäsenvaltioissa siten, ettei se rajoittuisi pelkästään alle kouluikäisiin lapsiin vaan kohdistuisi myös kouluikäisiin lapsiin, ja katsoo, että palvelut tulisi laajentaa käsittämään kaikki huollettavat; 10. Kehottaa jäsenvaltioita ja jäsenvaltioiden työmarkkinaosapuolia sopimaan vanhempainlomasta ja toimista, joiden avulla vanhempainloman ottamisesta tehdään houkuttelevaa sekä miehille että naisille ja joilla taataan kohtuullinen urakatkoskorvaus ja sosiaaliturvaoikeuksien säilyttäminen; 11. Kannattaa hoitovapaajärjestelmää lasten kasvattamista tai huollettavina olevien henkilöiden huolehtimista varten ja sitä, että ajanjakso, joksi työntekijä keskeyttää uransa kasvattaakseen lapsia tai huolehtiakseen vanhemmista, otetaan huomioon eläkeoikeuksia laskettaessa ja varmistetaan siten, ettei hän joudu kärsimään perhevelvoitteidensa hoitamisesta; 12. Vaatii jälleen siirtymistä yksilöllisiin sosiaaliturvaoikeuksiin, koska kotitalouden tulojen käyttäminen joidenkin etuuksien - esim. työttömyyskorvauksen - saannin perustana voi pakottaa naisen luopumaan ansiotyöstä, jos toisen palkan tuottama marginaalinen hyöty jää pienemmäksi kuin menetetyt etuudet ja työhönpaluun aiheuttamat lisäkustannukset; 13. Painottaa sitä, että työpaikkakoulutuksessa on otettava huomioon naisten tarpeet koulutusajankohdista ja -paikoista päätettäessä ja järjestettävä riittävä lastenhoito sekä kaikin tavoin pyrittävä siihen, että koulutusta tarjotaan sekä osa-aikaisille että kokopäivätyöntekijöille; 14. Kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita varmistamaan, että ammatillisen koulutuksen ohjelmia toteutettaessa pyritään työmarkkinoiden eriytyneisyyden vähentämiseen ja kehottaa siksi suuntaamaan koulutusta sellaisille aloille, joilla työtä on tarjolla; pyytää, että järjestettäessä joustavia ja konkreettisia koulutusmahdollisuuksia hyödynnettäisiin osuustoiminta-, yhteis- ja voittoa tavoittelemattomien yritysten potentiaalia; 15. Katsoo, että työllisyyspoliittisia suuntaviivoja on kehitettävä edelleen niin, että niiden avulla voidaan varmistaa, että erityisesti naiset ja nuoret voivat hankkia tiedot ja taidot, joita teknisiin ja taloudellisiin muutoksiin ja muuttuviin työmarkkinoihin sopeutuminen edellyttää; 16. Vaatii komissiota ja jäsenvaltioita suhteuttamaan ammatilliseen koulutukseen kohdennettavat määrärahat naisten ja miesten työttömyysasteisiin; vaatii työhön haluaville, työttömyyskortistoon kuulumattomille naisille mahdollisuutta osallistua työttömille järjestettäviin koulutusohjelmiin; 17. Kehottaa jäsenvaltioita huolehtimaan siitä, että rakennerahastojen ohjelmia toimeenpantaessa naisille luodaan työpaikkoja ottaen huomioon heidän suhteellinen osuutensa kyseisen alueen työttömyysluvuissa hyödyntäen naisten perinteisiä toiminnan aloja erityisesti syrjäisillä alueilla ja helpottaen naisten pääsyä miesvaltaisille aloille; 18. Vaatii jäsenvaltioilta suurempaa avoimuutta ja tarkempaa selontekoa siitä, kuinka yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevia rakennerahastoasetuksia noudatetaan, ja pyytää niiltä erittelyä siitä, kuinka suuri osa määrärahoista on käytetty naisten hyväksi; vaatii, että uusiin rakennerahastoasetuksiin sisältyy selviä velvoitteita yhtäläisiä mahdollisuuksia edistäviä ohjelmia täytäntöönpanevien jäsenvaltioiden kannustamiseksi ja niiden rankaisemiseksi, jotka eivät niitä edistä; 19. Pyytää jäsenvaltioita, rakennepolitiikan yhteydessä ja tunnustaen miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien kehitystä edistävän ulottuvuuden, asettamaan käyttöön varoja kattavien päivähoitomahdollisuuksien ja vanhustenhoitokeskusten luomiseen; 20. Pahoittelee, ettei kaikissa eurooppalaisissa tasa-arvopolitiikkaa koskevissa työllisyysdirektiiveissä ole noudatettu laaja-alaista lähestymistapaa; pahoittelee myös sitä, että useimmat jäsenvaltiot kiinnittävät työllisyysohjelmissaan hyvin vähän huomiota naisten ja miesten yhtäläisiin mahdollisuuksiin; katsoo, että naisten tilannetta työmarkkinoilla edistetään tehokkaasti vasta sitten, kun mainstreaming-periaate sisällytetään kaikkiin työllisyysdirektiiveihin, ja pyytää komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita ottamaan tämä huomioon niiden arvioidessa ja tarkistaessa työllisyysdirektiivejä; on huolestunut siitä, että naisten voimakkaammalle osallistumiselle työelämään ei ole kansallisissa toimintaohjelmissa vahvistettu määrällisiä tai ajallisia tavoitteita; 21. Pyytää komissiota ja jäsenvaltioita tunnustamaan sen, kuinka tärkeää on luoda työpaikkoja naisyrittäjille, edistämällä ja kehittämällä aloitteita, esimerkiksi erityisiä luottojärjestelyjä pienyrityksiä perustaville naisille; 22. Katsoo, että on tärkeää arvioida, millä tavoin työllisyyspoliittisten suuntaviivojen täytäntöönpanemiseksi toteutettavat eri toimet saattavat vaikuttaa naisten asemaan; vaatii siksi, että Cardiffin huippukokouksessa esitettyjen kansallisten toimintasuunnitelmien seurannassa ja arvioinnissa samoin kuin tulevien työllisyyspoliittisten suuntaviivojen laadinnassa käytetään tasa-arvokysymyksiin perehtyneitä asiantuntijoita; 23. Pyytää, että naisten työssäkäyntiä estäviä perinteisiä kulttuurisia esteitä poistettaessa ja Amsterdamin sopimuksen 141 artiklan mukaisesti tulevissa suuntaviivoissa määrätään erityisistä toimista, joilla tuetaan naisten työllisyyttä; 24. Vaatii komissiota, neuvostoa ja jäsenvaltioita sisällyttämään tuleviin työllisyyspoliittisiin suuntaviivoihin seuraavia ongelmia koskevat kunnianhimoiset määrälliset tavoitteet ja niiden saavuttamiskriteerit sekä varat talousarviosta selkeine aikatauluineen: - sukupuolten välisen kuilun jyrkkä kaventaminen työttömyystilastoissa, - naisten täysipainoinen osallistuminen työelämään ja horisontaalisen ja vertikaalisen erottelun vähentäminen, - laadukkaiden ja vanhempien tulotason mukaisten, edullisten hoitopalvelujen järjestäminen lapsille, iäkkäille sukulaisille ja huollettavina oleville henkilöille, - naisten osallistuminen uudelleentyöllistämiskoulutukseen ja -toimiin, - miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet osa-aikatyöhön, urakatkoksiin ja vanhempainlomaan kaikilla toimialoilla, - sukupuolten välisten tuloerojen poistaminen, ja katsoo, että asetettujen määrällisten kriteerien olisi perustuttava kolmen edistyneimmän jäsenvaltion keskiarvoon; 25. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille sekä eurooppalaisille työmarkkinaosapuolille.