FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/34

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Euroopan maitoalan tuleva strategia vuosiksi 2010–2015 ja sen jälkeen”

(oma-aloitteinen lausunto)

(2010/C 347/05)

Esittelijä: Frank ALLEN

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 16. heinäkuuta 2009 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Euroopan maitoalan tuleva strategia vuosiksi 2010–2015 ja sen jälkeen.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 28 tammikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17.–18. helmikuuta 2010 pitämässään 460. täysistunnossa (helmikuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 152 ääntä puolesta ja 6 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 EU:n maitoalalla on strategista merkitystä pitkällä aikavälillä, koska se tuottaa korkealaatuisia ja turvallisia maitotuotteita unionin kansalaisille. Unioni ei saa koskaan tulla riippuvaiseksi sen ulkopuolisista maitotuotteiden hankintalähteistä. EU:n tulee jatkossakin ylläpitää eläinten hyvinvoinnin, hygienian, jäljitettävyyden, eläinlääketieteen, luonnonsuojelun ja kestävän tuotannon korkeimpia normeja.

1.2 Maataloustuottajat jatkavat korkealaatuisen maidon tuottamista, mikäli se on kannattavaa (ei kuitenkaan pitkäkestoisesti, jos se on kannattamatonta). EU:n maidontuotanto vähenee ja tietyillä alueilla loppuu kokonaan, mikäli hintoja ei vakauteta ja mikäli näillä hinnoilla ei saada nettotulosta. Epäsuotuisat alueet tarvitsevat erityishuomiota. Maidontuottajien täytyy myös saada taloudellista hyötyä monipuolisen maatalouden harjoittamisesta eli ”aineettomien julkisten palvelujen” tuottamisesta. Näitä ovat maaseutumaiseman, luonnon monimuotoisuuden, luonnonvaraisten elinympäristöjen sekä maaseudun taiteen ja kulttuurin säilyttäminen ja kehittäminen. Uusien jäsenvaltioiden osalta tulisi harkita mahdollisuutta maksaa maidontuottajille tuotantosidonnaisia suoria tukia

1.3 Innovaatioon, tutkimukseen ja kehitykseen ja kotieläinjalostukseen on osoitettava paljon resursseja, jotta voidaan varmistaa maidontuotannon tehostaminen maatiloilla ja jalostusvaiheessa. Tähän täytyy sisältyä nurmikasvien ja muun rehun käytön parantaminen maatilalla ja uusien tuotteiden hyödyntäminen jalostusvaiheessa. Lisäksi tarvitaan uutta ja nykyistä parempaa teknologiaa maatilalla ja jalostusvaiheessa. On välttämätöntä tehdä suuria investointeja alan kehittämiseksi. EU:sta on tultava alan johtava tekijä maailmassa.

1.4 On olennaisen tärkeää estää vuosina 2007–2008 esiintyneiden hintavaihtelujen toistuminen. Tämä tavoite täytyy saavuttaa toteuttamalla sopivia tukitoimia sekä huolehtimalla asianmukaisesta markkinavalvonnasta, jotta voidaan varmistaa tarjonnan ja kysynnän kohtuullinen tasapaino.

1.5 EU:lla on mahdollisuus reagoida markkinatilanteeseen käyttämällä kiintiöjärjestelmää ja muita markkinajärjestelyn välineitä (ainakin vuoteen 2015 asti).

1.6 Komission heinäkuussa 2009 julkaiseman kertomuksen mukaisesti tulee laatia etenemissuunnitelma ja noudattaa sitä, jotta voidaan selvittää, miksi kuluttajahinnat ovat säilyneet 14 prosenttia korkeampina kuin ennen maitotuotteiden hinnannousua. Koko elintarvikeketjussa on noudatettava avoimuuden periaatetta.

1.7 Jotta EU:n maitoalan elinkelpoisuus voidaan säilyttää vuoden 2015 jälkeen, tarvitaan yhä erilaisia maatalouspolitiikan toimia, joihin yhdistetään turvaverkkojärjestelmä hintojen tukemiseksi ja vakauttamiseksi sekä sen estämiseksi, että ne putoavat tietyn tason alapuolelle, liiallisen hintavaihteluiden rajoittamiseksi ja myös tarvittavien varmuusvarastojen tarjoamiseksi ennakoimattomien puutteiden tai luonnonkatastrofien varalta. Järjestelmä, johon sisältyy tarjonta- ja kysyntäpuolen markkinatoimia, on olennaisen tärkeä maitoalan kestävyyden ja ympäristöystävällisyyden varmistamiseksi vuoden 2015 jälkeen. Elintarvikkeet yleisesti ja maito erityisesti ovat liian tärkeitä ihmisten hyvinvoinnin kannalta, jotta ne voitaisiin päästää vapaan ja säätelemättömän markkinajärjestelmän oikkujen armoille.

2. Johdanto

2.1 Maitoala kuuluu EU:n maatalouden tärkeimpiin osiin. Vuonna 2008 miljoona maidontuottajaa tuotti 150 miljoonaa tonnia maitoa, jonka arvo oli yli 40 miljardia euroa eli 14 prosenttia EU:n maataloustuotannon arvosta. Yli 60 prosenttia EU:ssa tuotetusta naudanlihasta on peräisin lypsykarjasta. Kansainvälisen meijeriliiton (IDF) tietojen mukaan EU on maailman suurin maidontuottaja, sillä se tuottaa 27 prosenttia maailman koko tuotannosta. Seuraavina ovat Intia, joka tuottaa 20 prosenttia, ja Yhdysvallat, joka vastaa 16 prosentista maailman tuotannosta.

2.2 Maitoala keruusta jalostukseen työllistää noin 400 000 ihmistä EU:ssa.

2.3 Maitotaloudella on hyvin tärkeä tehtävä epäsuotuisten alueiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen rakenteen säilyttämisessä. 60 prosenttia 25 jäsenvaltion EU:n maitotiloista sijaitsee epäsuotuisilla alueilla. Maidontuotanto on yksi kaikkein sopivimmista yritysmuodoista pyrittäessä pitämään viljelijäperheet epäsuotuisilla alueilla, ja yhdessä naudan- ja lampaankasvatuksen kanssa sillä on tärkeä rooli maiseman ja ympäristön säilyttämisessä ja kehittämisessä.

3. Taustaa

3.1 Maidon maailmanmarkkinoilla on tapahtunut suuria hintaheilahteluja kahden viime vuoden aikana. Vuonna 2007 ja vuoden 2008 alussa raakamaidon maailmanmarkkinahinta nousi ennätysmäisen paljon, mikä nosti merkittävästi maidon ja maitotuotteiden hintoja. Tämän jälkeen vuoden 2008 jälkipuoliskolla hinnat putosivat vielä dramaattisemmin.

3.2 Valtaosa maitotuotteista kulutetaan niiden tuotantoalueella. Noin 8 prosenttia maitotuotteiden kokonaistuotannosta myydään maailmanmarkkinoilla, ja näin ollen pieni muutos kokonaistuotannossa voi vaikuttaa merkittävästi maailmanmarkkinoihin. Esimerkiksi kahden prosentin ero kokonaistuotannossa ja kulutuksessa vastaa 25 prosentin eroa koko maailman maitotuotteiden kaupassa.

3.3 Vaikka EU on suurin juustonviejä, perustuotteet eli jauheet ja voi muodostavat valtaosan maitotuotteiden viennistä EU:n ulkopuolelle. Itse asiassa maailman maitotuotemarkkinoita voidaan pitää pääasiassa maitoalan perushyödykkeiden markkinoina.

3.4 Koska EU on 109-prosenttisesti omavarainen maitotuotteiden osalta, 9 prosentin ylijäämä voidaan viedä maailmanmarkkinoille. EU:n tärkeimmät vientituotteet ovat voi/voiöljy, rasvaton maitojauhe, juustot, täysmaitojauhe ja maitotiiviste.

3.5 Maitotuotteiden kokonaiskulutus on kasvanut vuodesta 2000 lähtien keskimäärin 2,5 prosenttia vuodessa. Luku on nyt pudonnut yhteen prosenttiin vuodessa.

3.6 Maitotuotteiden kokonaiskulutus ylitti tuotannon vuosina 2004–2006, ja näin ollen kaikki varastot käytettiin loppuun. Tämä oli pääasiallinen syy maitoalan perushyödykkeiden äkilliseen maailmanmarkkinahintojen nousuun. Vuodesta 2008 suhde on muuttunut siten, että tuotanto on nyt kysyntää suurempi.

3.7 Maidon markkinaosuus pieneni lopulta maidonhintojen yhtäkkisen nousun vuoksi, kun kuluttajat siirtyivät edullisempiin korviketuotteisiin ja erityisesti kun maitotuotteiden ainesosia korvattiin edullisemmilla vaihtoehdoilla. Maailmanlaajuinen taantuma ja öljynhintojen laskeminen edistivät osaltaan maitotuotteiden hintojen laskua. Öljyntuottajamaat ovat suuria maitotuotteiden tuojamaita, ja öljynhintojen laskun myötä ne vähentävät maitotuotteiden tuontia, mikä puolestaan voi johtaa maitoalan perushyödykkeiden hintojen putoamiseen.

3.8 Vaikka kalliimpien maitotuotteiden hintojen vaihtelu on vaikeampi jäljittää kuin maitoalan perushyödykkeiden hintavaihtelu, on selvää, että maitoalan lisäarvotuotteiden myynti on vähentynyt, kun kuluttajat ovat siirtyneet edullisempiin tuotteisiin.

3.9 Komissio toteaa neuvostolle vuoden 2009 heinäkuussa toimittamassaan tiedonannossa, että perushyödykkeiden hinnannousu vuoden 2007 jälkipuoliskolla aiheutti maidon tuottajahintojen nopeaa kasvua ja kuluttajahintojen vahvan nousun. Sitä vastoin kauden 2008–2009 jälkipuoliskolla tapahtunut hintojen lasku, jolloin voin hinta laski 39 prosenttia, rasvattoman maitojauheen 49 prosenttia, juuston 18 prosenttia ja maidon 31 prosenttia, laski kuluttajahintoja (keskimäärin EU:ssa) vain noin kaksi prosenttia. Kuluttajahinnat ovat pysyneet itse asiassa keskimäärin 14 prosenttia korkeampina kuin ennen hintojen nousua. Kuitenkin niissä maissa, joissa maitotuotteita myytiin suuria määriä alhaisen hintatason vähittäismyyjille, käytiin vuonna 2009 ”hintasotaa”, sillä maitotuotteita hyödynnetään välineinä muiden vähittäismyyjien kanssa käytävässä hintakilpailussa (1).

3.10 Rationalisointi ja lisääntyvä keskittyminen EU:n vähittäiskauppasektorilla on antanut viimeksimainitulle sellaista neuvotteluvoimaa, jota elintarvikeketjun muilla osilla ei ole. Maataloustuottajista on tullut pikemminkin ”hinnan hyväksyjiä” kuin hinnan määrittelijöitä, erityisesti silloin kun maidontarjonta ylittää sen kysynnän. Kaiken kaikkiaan vaikuttaa siltä, että kilpailuviranomaiset ja kilpailusäännöt ovat hyödyttäneet enemmän kauppaketjusektoria kuin miljoonaa maidontuottajaa. Maidontuottajien on saatava paremmat neuvotteluasemat maidon tuottajahinnan määrittelyssä, jotta tasapaino säilyy myös elintarvikeketjussa.

3.11 Agenda 2000:ssa, jonka jälkeen tehtiin väliarviointi ja YMP:n tarkistus EU:n maatalouden valmistelemiseksi mahdollista tulevaa WTO:n sopimusta varten, laskettiin interventiohintaa. Tämä yhdessä intervention määrällisten rajoitusten kanssa heikensi hintatukimekanismia, joten maidon tuottajahinnat laskivat alemmalle tasolle kuin ennen tukimekanismien, esimerkiksi intervention, käyttämistä.

4. Markkinanäkymät

4.1 Euroopan unioni

4.1.1 EU:n maitotuotemarkkinoilla tuotanto on yhdeksän prosenttia kysyntää suurempi.

4.1.2 Lisäksi maitotuotteita tuodaan EU:hun alennetuin tullein unionin ulkopuolisista maista. Tuonti on vähäistä suhteessa EU:n kokonaiskulutukseen. EU:hun tuotiin maitotuotteita noin 330 000 tonnia vuonna 2007 ja noin 300 000 tonnia vuonna 2008. EU:hun tuotavia maitotuotteita ovat mm. juusto (1,1 prosenttia EU:n tuotannosta), voi (4,3 prosenttia EU:n tuotannosta) ja rasvaton maitojauhe (2,4 prosenttia EU:n tuotannosta). Maitotuotteiden tuonti vastaa noin 2–3 prosenttia EU:n maidontuotannosta.

4.1.3 Jopa 40 prosentista EU:ssa tuotetusta maidosta tehdään juustoa, ja noin 30 prosenttia käytetään tuoremaitotuotteisiin. Nämä kaksi tuotetyyppiä ovat olleet viime vuosikymmenen aikana kulutuksen kasvun päätekijät EU:ssa. Lopusta 30 prosentista tehdään voita, jauheita ja kaseiinia.

4.1.4 Voin ja rasvattoman maitojauheen interventiovarastot kasvoivat EU:ssa kulutuksen vähenemisen, maailmanmarkkinahintojen laskusuuntauksen ja maailmanlaajuisen taantuman vuoksi. EU:n kiintiötä kasvatettiin kahdella prosentilla vuonna 2008 ja yhdellä prosentilla vuonna 2009, mikä yhdessä jo sovittujen tulevien kiintiöiden korotusten kanssa saattaa lopulta johtaa maidontuotannon lisäämiseen EU:ssa.

4.1.5 Vientitukien käyttäminen esti interventiovarastojen kasvamisen intervention ollessa avoinna.

4.1.6 Komission toteuttamat toimet ovat estäneet EU:n maidonhintojen putoamisen verrannollisiksi maailmanmarkkinahintoihin, jotka ovat 14–15 senttiä litralta. EU:n hinnat on pidetty maailmanmarkkinahintojen yläpuolella. Hinnat vaihtelevat jäsenvaltioiden välillä: alin hinta, 16 senttiä litralta, on Latviassa, kun se on 25/27 senttiä monissa muissa jäsenvaltioissa, mikä on vieläkin tuotantokustannuksia vähemmän. Millä muulla alalla työskennellään ilmaiseksi tai jopa lakisääteistä vähimmäispalkkaa pienemmillä tuloilla?

4.1.7 Maidontuotanto on tällä hetkellä 4,2 prosenttia kiintiötä pienempi, ja tilanteen oletetaan pysyvän samana vuosina 2009–2010.

4.1.8 EU:n hintojen palautuminen (joka on jo käynnistynyt) on todennäköisesti hyvin asteittaista. Suurien, markkinoiden ulkopuolella olevien interventiovarastojen olemassaolo saattaa hidastaa palautumista riippuen siitä, milloin komissio päättää vapauttaa interventiovarastot markkinoille.

4.1.9 EU:n tietojen mukaan on lehmien teurastus lisääntynyt. On todennäköistä, että lypsykarjan teurastus lisääntyy, mikä vähentää maitotuotteiden tuotantoa lähitulevaisuudessa. Maidonhintojen asteittainen nousu johtaa kuitenkin lyhyellä aikavälillä tuotannon lisääntymiseen muutamissa maissa.

4.1.10 Kun maidonhinnat palautuvat ennalleen keskipitkällä aikavälillä, maidontuotanto lisääntyy vuoteen 2015 asti ja etenee todennäköisesti samaa tahtia YMP:n tarkistuksessa sovittujen kiintiöiden kasvun kanssa.

4.1.11 Maidontuotannon vähenemisen suuntaus Etelä-Euroopassa ja eräissä pohjoisissa jäsenvaltioissa todennäköisesti jatkuu.

4.1.12 EU:n juuston ja tuoremaitotuotteiden kulutus pysyy todennäköisesti niukahkona, koska niistä saatavilla tuloilla on heikot kasvunäkymät.

4.1.13 Komissio ennustaa voin ylituotannon vähenemistä vuoteen 2015 mennessä vointuotannon vähenemisen ja juustontuotannon lisääntymisen vuoksi. Tämä helpottaisi vaadittua vientituen supistamista, mikä on yhtenä aiheena Maailman kauppajärjestön WTO:n käynnissä olevissa neuvotteluissa.

4.1.14 Eräät markkina-asiantuntijat uskovat, että voin ylituotanto saattaa jatkua, koska vähärasvaisia maitotuotteita tuotetaan aiempaa enemmän ja koska juustonkulutus ei lisäänny.

4.1.15 EU:n markkinanäkymät vuoteen 2015 asti säilyvät epävarmoina, mutta on epätodennäköistä, että markkinat kasvaisivat kuten viime vuosikymmenen aikana.

4.1.16 Yksi EU:n maitoalan erityisongelmista viimeksi kuluneina vuosina on ollut hintojen suuri vaihtelu. Tämä aiheuttaa maatalousyrityksille suuria ongelmia, minkä lisäksi toistuvat hinnanmuutokset aiheuttavat epävarmuutta kuluttajien keskuudessa. Olisikin ryhdyttävä asianmukaisiin toimenpiteisiin markkinahintojen suuren vaihtelun hillitsemiseksi.

4.2 YHDYSVALLAT

4.2.1 Yhdysvalloissa maitotuotteiden tuotanto lisääntyi vuotta 2008 edeltävinä viitenä vuotena 2,5 prosenttia vuodessa ja kulutus kasvoi noin prosentin vuodessa. Yhdysvallat on voinut laittaa vuosittain jopa viiden miljoonan tonnin ylijäämän vientiin. Yhdysvaltojen dollarin heikkous on suosinut vientiä.

4.2.2 Yhdysvaltojen maitoalan lyhyen aikavälin näkymät eivät ole hyvät. Vuonna 2009 tuotanto pieneni yhdellä prosentilla, ja vuonna 2010 tuotannon oletetaan pienenevän vielä yhdellä prosentilla. Keskipitkällä aikavälillä, kun maidonhinnat palautuvat ennalleen ja rehukustannukset kohtuullistuvat, tuotanto kasvanee jonkin verran. Tuotannon lisäys käytetään todennäköisesti juuston tuottamiseen sekä kotimarkkinakulutukseen.

4.2.3 Yhdysvaltalainen talouden tutkimuslaitos USDA Economic Research Service ennustaa USA:n maidonhintojen nousua vuonna 2010 tuloksena lypsykarjan teurastamisen ja maitotuotteiden viennin lisääntymisestä.

4.3 Uusi-Seelanti

4.3.1 Uusi-Seelanti on maailman suurin maitotuotteiden viejämaa. Tuotanto väheni noin kolme prosenttia vuosina 2007–2008, mikä vähensi vientiä, mutta lisääntyi sitten kahdeksan prosenttia vuosina 2008–2009. Asiantuntijat odottavat keskimäärin kolmen prosentin vuotuista kasvua, mutta se kääntynee laskuun taas vuoteen 2015 mennessä. Koska Uuden-Seelannin tuotanto perustuu nurmikasvien hyödyntämiseen, sääolosuhteilla voi olla suuri vaikutus tuotantomääriin.

4.3.2 Alhaiset hinnat eivät ole toistaiseksi vähentäneet tuotantoa Uudessa-Seelannissa. Tulevaisuudessa on todennäköistä, että hintojen putoaminen uudelleen johtaa maidontuotannon kasvun hidastumiseen, koska väkirehun ja lannoitteiden käyttö lisääntyy.

4.3.3 Ympäristökysymyksistä on tulossa aiempaa tärkeämpiä Uudessa-Seelannissa, ja myös tämä saattaa hidastaa kasvua pitkällä aikavälillä.

4.3.4 Todennäköisesti Uusi-Seelanti jatkaa maitotuotteiden viennin lisäämistä.

4.4 Etelä-Amerikka

4.4.1 Etelä-Amerikan merkitys maitotuotteiden viejänä kasvaa, ja se kilpailee varmaankin EU:n kanssa Afrikan markkinoista pikemminkin kuin Uuden-Seelannin kanssa Aasian markkinoista. Erityisesti Brasilian vientiin suuntautuva ylijäämä säilynee vuoteen 2015 asti.

4.5 Kiina

4.5.1 Kiinan maitotuotteiden markkinavaltaus on ollut äärimmäisen nopea viime vuosikymmenen aikana, mutta kasvuvauhti hidastuu todennäköisesti seuraavan vuosikymmenen aikana. Kiinan tuotantoa ei ole saatu vastaamaan kulutusta, mutta maitotuotteiden tuonti Kiinaan ei ole yhtä suurta kuin alun perin oletettiin.

4.5.2 Keskipitkällä aikavälillä juuston ja rasvattoman maitojauheen tuonnin Kiinaan oletetaan kasvavan, samalla kun täysmaitojauheen vienti lisääntyy.

4.5.3 Vuoden 2009 joulukuussa paljastui kaksi uutta melamiinin pilaaman maidon tapausta, mikä saattaa aiheuttaa vakavaa haittaa Kiinan maitotuotteiden viennille.

4.6 Venäjä

4.6.1 Venäjän maidontuotanto palautunee ennalleen seuraavien viiden vuoden aikana, kun vähän maitoa tuottavat lehmät korvataan maahan tuotavilla, paremmin tuottavilla lehmillä. Elintarviketurvallisuuden vuoksi Venäjä haluaisi kasvattaa maitotuotteiden omavaraisuusastetta 70 prosentista 95 prosenttiin. Tavoitteena on 37 miljoonan tonnin maidontuotanto vuonna 2012. Näin ollen on mahdollista, että Venäjän vointuonti vähenee pitkällä aikavälillä, kun taas juustontuonti lisääntynee.

4.7 Maailmanmarkkinoiden yleisnäkymät ennakoivat hidasta kasvua, ja maailmantalouden palautumisvauhdista riippuen tämä määrää kulutuksen kasvuvauhdin erityisesti kolmannen maailman maissa.

4.8 Valtaosa seuraavien 30 vuoden väestönkasvusta tapahtuu kolmannen maailman maissa, mikä johtanee maitotuotteiden kysynnän lisääntymiseen. Ilman riittävää talouskasvua nämä maat eivät kuitenkaan pysty lisäämään maitotuotteiden hankkimista. Aasiassa ja eräissä kolmannen maailman maissa maitotuotteet eivät ole perinteisiä peruselintarvikkeita.

4.9 Sellaiset tekijät kuin maitotuotteiden ravitsevuus ja terveellisyys ovat keskeisiä keinoja maitotuotteiden markkinaosuuden säilyttämiseksi ja kehittämiseksi. Tutkimus ja innovaatio ovat olennaisen tärkeitä näillä aloilla.

4.10 On tärkeää, että tuotemerkintä osoittaa tuotteen olevan aito maitotuote ja selittää riittävästi tuotteen ravitsemus- ja terveystekijät. Ympäristövaatimusten noudattaminen on tulevaisuudessa maidontuotannolle entistä tärkeämpää.

5. Korkean tason ryhmä

5.1 Komission jäsen Mariann Fischer Boel on perustanut maitoa käsittelevän korkean tason ryhmän, joka antaa loppuraporttinsa vuoden 2010 kesäkuun loppuun mennessä.

5.2 Korkean tason ryhmä käsittelee seuraavia kysymyksiä:

— maitoalan tarjonnan ja kysynnän tasapainottaminen nykyistä tehokkaammin maidontuottajien ja meijerien sopimussuhteiden avulla

— mahdollisuudet parantaa maidontuottajien neuvotteluvoimaa

— avoimuus ja kuluttajille tiedottaminen, laatu, terveys ja merkintäkysymykset

— innovaatio ja tutkimus alan kilpailukyvyn lisäämiseksi

— maitotuotteiden mahdolliset termiinimarkkinat.

6. Ranskalais-saksalainen aloite

6.1 Ranskan maatalousministeri Bruno Le Maire on hahmotellut Euroopan maatalouden kolme keskeistä tavoitetta:

— vakaiden ja riittävien tulojen takaaminen viljelijöille voimakkaiden säätelyvälineiden avulla

— hintojen saaminen nykyistä avoimemmiksi koko elintarvikeketjussa ja mahdollisesti eurooppalaisen valvontaelimen nimittäminen ja

— innovaation ja investointien laittaminen maatalous- ja elintarvikealalla keskeiselle sijalle Lissabonin ohjelmassa.

6.2 Ranskalais-saksalaisessa aloitteessa esitetään maidontuottajien suojelemiseen tähtäävien EU:n toimien lisäämistä. Siinä ehdotetaan, että korotetaan väliaikaisesti EU:n vähimmäisinterventiohintaa, jolla EU sitoutuu ostamaan ylijäämät tuottajilta.

7. Politiikka vuoteen 2015 asti

7.1 Komissio vastustaa vakaasti kaikkia muutoksia, joilla pyritään lisäämään YMP:n tarkistuksessa sovittuja kiintiöitä. Tällä hetkellä lisäyksillä ei ole paljon merkitystä, koska EU:n tuotanto on 4,5 prosenttia kiintiöitä vähäisempää, ja ensi vuonna tilanne on todennäköisesti sama. Kun maidonhinta kuitenkin nousee keskipitkällä aikavälillä, tuotanto lisääntyy ja kasvattaa maidontuotannon ja kulutuksen välistä eroa, mikä laskee näin ollen helposti tuottajahintoja maailmanmarkkinatilanteesta riippuen.

7.2 Maitoalan perushyödykkeiden maailmanmarkkinahinnat ovat yleensä EU:n hintoja alhaisempia. Tämä johtuu EU:n ja sen ulkopuolisten maiden standardien eroista (ja näin ollen erilaisista tuotantokustannuksista). EU:n maidontuotannon malli ei voi koskaan kilpailla Uuden-Seelannin ja eräiden muiden maiden kanssa, koska tuotantokustannusten ja maidontuotantoyksiköiden koon muodostama rakenne on täysin erilainen.

7.3 Juustonvienti EU:sta on yleensä kilpailukykyinen ala, mutta kulutuksen lisäys EU:n ulkopuolella riippuu kestävästä maailmanlaajuisesta talouskasvusta tiettynä ajanjaksona.

7.4 Ajatus kiintiöiden kasvattamisesta kysynnän määrästä riippumatta niin kutsutun ”pehmeän laskun” toteuttamiseksi on ristiriitainen, jos ei samalla toteuteta muita toimenpiteitä ja mikäli halutaan kehittää maatalouden eurooppalaista mallia ja turvata maidontuotannon jatkuminen epäsuotuisilla alueilla. Eurooppa tarvitsee elinvoimaista maaseutuympäristöä, ja eräillä alueilla maidontuotanto on niiden yhteiskunnallisen, taloudellisen ja kulttuurisen tulevaisuuden kantava voima. Toinen mahdollisuus on maa-alojen poistaminen maatalouskäytöstä kaikkine siitä koituvine haitallisine yhteiskunnallisine ja ympäristöön vaikuttavine seurauksineen.

7.5 Maitokiintiöiden kasvattaminen markkinatilanteesta riippumatta ja lopulta täydellinen sääntelyn purkaminen maitoalalla olisi johdonmukaista, jos EU haluaisi kehittää Uuden-Seelannin ja Yhdysvaltojen kaltaisen maatalouden mallin. Hyvin suurten, yli 2 000 lehmän kasvattamojen perustamista pidetään Yhdysvalloissa toivottavana kehityksenä. Tällä muutosnopeudella vain 500 maitotilaa tuottaa pian 1/3 Yhdysvaltojen maidosta. Tällainen politiikka aiheuttaisi merkittävää vaaraa kulttuuriperinnölle, maisemalle ja EU:n maaseudun kehitykselle. Se vahingoittaisi EU:n ympäristöä ja luonnon monimuotoisuutta ja aiheuttaisi lisäksi vuoristoalueiden ja kosteikkojen poistamista maatalouskäytöstä. Komitean näkemyksen mukaan tällöin olisi kysymys EU:n monipuolisen maatalouden mallista luopumisesta.

7.6 Monipuolisen maatalouden käsite tarkoittaa, että elintarvikkeiden tuottamisen lisäksi maataloudella on muita tehtäviä, kuten maaseutumaisemien kehittäminen, luonnon ja kulttuuriperinnön kasvattaminen, maaseututalouden tukeminen ja elintarviketurvallisuuden parantaminen. OECD:n käsitys monipuolisuudesta tarkoittaa maataloutta, joka tuottaa sekä useita aineellisia hyödykkeitä (elintarvikkeita ja kuituja) että lukuisia aineettomia hyödykkeitä, muun muassa ympäristötuotteita ja -palveluja sekä yhteiskunnallisia tuotteita ja palveluja.

7.7 Maidontuotantoeläinten kasvattaminen sellaisissa suurissa kasvattamoissa, joissa ei noudateta esim. maaperän typen hallintaa koskevia säädöksiä, vaikuttaa huomattavasti ympäristöön.

7.8 Tällä hetkellä 50 prosenttia EU:n maidontuotannosta keskittyy 11 prosentille EU:n maapinta-alasta. Poliittisista ratkaisuista riippumatta keskimääräinen karjaluku EU:ssa kasvaa tulevaisuudessa edelleen. Tuskin on kuitenkaan toivottavaa tehdä sellaisia poliittisia valintoja, joilla kannustetaan hyvin laajamittaiseen ja intensiiviseen maidontuotantoon alueilla, joilla on erityinen kustannusetu. Tällainen politiikka voisi synnyttää merkittäviä ympäristöriskejä.

7.9 Maidontuottajat osallistuvat EU:n monipuolisen maatalouden malliin. Vaikka monipuolinen maatalous voi voittaa tilapäiset vaikeudet, tämä malli ei ole kestävällä pohjalla, kun maidon tuottajahintojen vaihtelusta tulee toistuvaa. Tuottajahintojen vakaus, kun maidontuottajat saavat riittävät tulot, hyödyttää sekä tuottajia että kuluttajia.

8. Vuoden 2015 jälkeen

8.1 Jos halutaan säilyttää maitoala elinvoimaisena elinkeinona ja kehittää sitä koko EU:ssa, maidontuottajien täytyy saada kohtuulliset tulot, jotta he voivat elää normaalia elämää ja jotta he voivat myös investoida ammatissaan tulevaisuuden varalle. Kohtuullisilla tuloilla tarkoitetaan ansioita, jotka ovat verrattavissa keskimääräisiin maatalouden ulkopuolisiin tuloihin.

8.2 EY:n perustamissopimuksen 33 artiklassa määritetään YMP:n tavoitteet. Niihin kuuluvat määräykset a) kohtuullisen elintason takaamisesta maatalousväestölle b) markkinoiden vakauttamisesta c) elintarvikkeiden saatavuuden turvaamisesta ja d) kohtuuhintaisten elintarvikkeiden tarjoamisesta kuluttajille.

8.3 On olennaisen tärkeää, että karjanjalostukseen, eläintautien ehkäisyyn ja innovaatioon kohdennetaan paljon nykyistä enemmän resursseja maatilatasolla, jotta voidaan tehostaa tätä elinkeinoa. Maitoalan kilpailukykyä voidaan lisätä parantamalla nurmikasvien ja muiden rehunlähteiden käyttöä. Jalostusvaiheessa tarvitaan nykyistä enemmän tutkimusta ja innovaatiota, jotta voidaan kehittää uusia tuotteita markkinaosuuden kasvattamiseksi. Koulutus- ja terveydenhoitoalan laitosten sekä kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden olisi edistettävä maitotuotteiden kulutusta, koska maito on samaan aikaan ravinto- ja lääkeaine sekä virkistävä juoma. Näillä aloilla tarvitaan perinpohjaisia muutoksia. EU:n on säilytettävä maidontuotannon turvallisuus ja omavaraisuus alueellaan. Olisi suuri virhe tulla riippuvaiseksi maitotuotteiden tuonnista, kuten EU:ssa on tapahtunut naudantuotannolle alhaisten tuottajahintojen vuoksi.

8.4 Euroopan tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksen nro 14/2009 suosituksessa 1 todetaan, että ”[k]komission olisi jatkossakin seurattava maidon ja maitotuotteiden markkinoiden kehitystä ja huolehdittava siitä, että maitoalansääntelyn purkaminen ei johda uuteen ylituotantotilanteeseen. Muutoin komission tavoite pitää sääntely minimitasolla (turvaverkkona) voi nopeasti osoittautua mahdottomaksi.” ETSK on vakuuttunut, että intervention käyttäminen ”turvaverkkona” sekä varastointi tarvitsevat tuekseen myös tarjonta- ja kysyntäpuolen toimenpiteitä markkinoiden vakauden varmistamiseksi.

8.5 ETSK:n näkemyksen mukaan on ratkaisevan tärkeää luoda olosuhteet, joilla taataan EU:n laajuisen elinkelpoisen maitoalan tulevaisuus.

8.6 Järjestelmä, johon sisältyy tarjonta- ja kysyntäpuolen markkinatoimia sekä asianmukaisia suoran tuen järjestelmiä, on olennaisen tärkeä sen varmistamiseksi, että EU:n maitoala voi täyttää yhteiskunnan sosiaaliset, taloudelliset ja ympäristönsuojelulliset tarpeet ja että siitä voi tulla todellinen monipuolinen maatalousjärjestelmä, joka toisi uuttaa dynamiikkaa EU:n maaseudulle. Tällaisesta kehityksestä olisi yhteiskunnallista, kulttuurista ja taloudellista hyötyä EU:n kokonaiskehitykselle.

9. Erityishuomioita

9.1 ”Termiinimarkkinoiden” käyttöä maitoalalla tulee tarkastella hyvin huolellisesti. EU:n tulee kuitenkin panna tarkasti merkille maailmanlaajuinen taloudellinen myllerrys, joka johtuu rahoitustuotteiden epäasianmukaisesta käytöstä. Komitea on todennut jo aiemmin, että elintarvikkeita tulee tarkastella täysin eri valossa kuin esimerkiksi teollisuustuotteita, joiden tuottamisessa kustannustekijät pitkälti määräävät, missä ne tuotetaan.

9.2 Valtaosa maidontuottajista kuuluu osuuskuntiin. Sen vuoksi he voivat tietyssä määrin vaikuttaa tuotteidensa markkinointiin. Silloin kun maidontuottajat kuuluvat osuuskuntaan ja myyvät maitonsa sille, heillä on paremmat takeet kuin myydessään maitonsa yksityisomistuksessa olevalle meijerille. Vaikka yksittäisten maataloustuottajien ja ostajien välillä on jo tehty vapaaehtoisia sopimuksia, maataloustuottajalla on niukasti liikkumavaraa tällaisesta sopimuksesta neuvoteltaessa. Tällaiset sopimukset selventävät toimitusehtoja, mutta niillä ei voida vaikuttaa EU:n yleiseen markkinakehitykseen. Kokemukset ovat lisäksi osoittaneet, että viljelijöiden ja heitä edustavien osuuskuntien asemaa elintarvikeketjussa olisi parannettava. Kilpailulainsäädännön mukaisia yhteistyömahdollisuuksia olisi siksi tutkittava.

9.3 Uusissa jäsenvaltioissa monet maidontuottajat myyvät kuitenkin maitonsa suoraan yksityisiin meijereihin. Koska maitoalan keskittyminen jatkuu, valinnanvapautta on vain vähän tai ei lainkaan, ja tuottajahinnat laskevat. Raakamaidon kilpailun ylläpitämiseksi tuottajilla täytyy olla mahdollisuus järjestäytyä osuuskunniksi, jotta he voivat sitten myydä maitonsa teollisuudelle.

9.4 Uusimmissa jäsenvaltioissa (Bulgaria ja Romania) valtaosa maidontuottajista saa hyvin vähän tukea suorista maksuista, jotka ovat täysin tuotannosta riippumattomia ja hehtaariperusteisia. Koska tuen taso on alhainen ja tuottavuus vähäistä ja koska markkinoilta ei kerry paljon tuloja ja luottoja on vaikea saada, maidontuottajat eivät pysty investoimaan täyttääkseen EU:n hygienianormit.

9.5 Kaikkien EU:n alueelle tuotavien maitotuotteiden on vastattava EU-normeja erityisesti jäljitettävyyden, eläinten hyvinvoinnin, hygienian, eläinlääketieteen, ympäristönsuojelun, elintarviketurvallisuuden ja kestävien tuotantomenetelmien aloilla. Hiilidioksidipäästöt ovat yhä tärkeämpi kysymys.

9.6 On varmistettava, että olemassa olevilla elimillä, kuten neuvoa-antavilla ja hallinnointikomiteoilla, on riittävät resurssit maitomarkkinoiden kysynnän ja tarjonnan analysoimiseksi. Tarvittavien välineiden on oltava käytössä sen varmistamiseksi, että tuottajat saavat maidosta riittävän hinnan, joka kattaa kustannukset ja tuottaa nettotulosta. EU:n on säilytettävä kykynsä varmistaa, että maitoa on tarjolla riittävästi. Sillä ei ole varaa tulla riippuvaiseksi EU:n ulkopuolelta tuotavasta maidosta. Näin voisi käydä myöhempinä aikoina väärän politiikan vuoksi.

9.7 Koko- ja osa-aikaisten työpaikkojen säilyttämisen maitoalalla täytyy olla ensisijainen tavoite erityisesti maaseudulla.

9.8 Nälkää ja riittävän ravinnon puutetta kolmannen maailman maissa ei saa sivuuttaa. Globaali ilmastonmuutos, globaalit elintarvikkeiden hinnat ja globaali ruuansaanti liittyvät tiiviisti toisiinsa. Meidän velvollisuutenamme on auttaa kehitysmaita.

Bryssel 17. helmikuuta 2010 Europan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) EUVL C 128, 18.5.2010, s. 111.ja EUVL C 255, 14.10.2005, s. 44.