Komissio on perustanut direktiivin 8 artiklan 3 mukaisesti julkisen verkkosivuston , jossa on nimettyjen kansallisten valvontaviranomaisten yhteystiedot ja linkit niiden verkkosivustoille. Sen lisäksi komissio on perustanut ei-julkisen verkkosivuston, joka mahdollistaa valvontaviranomaisten välisen ja komission kanssa tapahtuvan tietojenvaihdon.

Direktiivin 13 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 1. toukokuuta 2021. Niiden on viipymättä toimitettava nämä säännökset komissiolle ja sovellettava niitä viimeistään 1. marraskuuta 2021.

Kahdeksan jäsenvaltiota saattoi direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään antamalla uutta, erillistä lainsäädäntöä. Irlantia lukuun ottamatta näillä jäsenvaltioilla ei ollut ennestään hyvän kauppatavan vastaisia käytäntöjä koskevia kansallisia sääntöjä. Muut kahdeksan jäsenvaltiota ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä käyttämällä jo voimassa ollutta lainsäädäntöä, muuttamalla sitä tai sisällyttämällä sen laajempaan säädökseen.

Noin 12 jäsenvaltiota 16:sta on määritellyt kansallisen täytäntöönpanotoimenpiteen virallisesti hyvän kauppatavan vastaisia käytäntöjä koskevaksi lainsäädännöksi viittaamatta (tämän virallisen määrittelyn yhteydessä) markkina- tai kilpailulainsäädäntöön. Suomi määritteli säädöksen virallisesti markkinalaiksi (jossa annetaan markkinoiden sääntelyä koskevia lisäsääntöjä muun muassa asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisista sopimuksista). Bulgaria lisäsi kilpailun suojelua koskevaan lakiin uuden luvun, joka koskee hyvän kauppatavan vastaisia käytäntöjä maataloustuote- ja elintarvikeketjussa. Ranska täydensi kauppalain säännöksiä, ja Saksa puolestaan lisäsi uuden luvun maatalousmarkkinoiden rakennetta koskevaan lakiin (joka on nyt nimeltään ”laki maatalousalan järjestöjen ja toimitusketjujen vahvistamisesta”). Kaikki muut jäsenvaltiot paitsi Latvia ja Ranska ovat antaneet alakohtaista lainsäädäntöä, jota sovelletaan yksinomaan maatalous- ja elintarvikealaan. Latvian säännöksiin sisältyy myös muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden vähittäismyyjiin sovellettavia kieltoja, ja Ranskassa direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä perustuu osittain jo voimassa olleisiin säännöksiin, joiden soveltamisala on yleinen (ei maatalous- ja elintarvikeala).

3.Erityiset analysointikohteet

3.1.Soveltamisala ja tärkeimmät määritelmät (1 ja 2 artikla)

Seuraavat kolme seikkaa ovat erityisen olennaisia direktiivin soveltamisalaa tarkasteltaessa:

·soveltamisalaan kuuluvien maataloustuote- ja elintarvikeketjun toimijoiden sekä lainsäädäntötoimenpiteiden kohteena olevien suhteiden tyyppi

·yrityksen koon merkitys soveltamisalan suhteen

·täytäntöönpanotoimenpiteiden alueellinen soveltamisala.

3.1.1.Ketjun toimijat ja toimitussuhteet

Noin 14 jäsenvaltiota on määrittänyt täytäntöönpanotoimenpiteen soveltamisalan ottaen huomioon direktiivissä määriteltyjen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden ostajien ja tavarantoimittajien välisen suhteen. Tällaisia suhteita voi esiintyä toimitusketjun kaikissa vaiheissa, ja niissä voi olla mukana kaikentyyppisiä maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden ostajia, niin jalostajia kuin vähittäismyyjiä.

Yhdessä tapauksessa (HU) ilmoitetun lainsäädännön soveltamisala vaikuttaa rajoittuvan kauppiaisiin, jotka ”toimivat sellaisten maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden jälleenmyyjinä, jotka on ostettu tavarantoimittajilta suoraan tai epäsuorasti ansaitsemistarkoitukseen perustuvan liiketoiminnan puitteissa muuttamattomina ja jalostamattomina” (kursivointi lisätty). Soveltamisalaan eivät näin ollen kuulu sellaiset maataloustuotteiden ostajat, jotka harjoittavat tuotteiden jalostusta ennen niiden jälleenmyyntiä.

Latvia on laajentanut soveltamisalaa sisällyttämällä siihen muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden toimittajien ja vähittäismyyjien (ainoastaan) väliset suhteet. Vähittäismyyjiin sovelletaan erillistä luetteloa hyvän kauppatavan vastaisista käytännöistä.

Mikään jäsenvaltio ei ole nimenomaisesti laajentanut soveltamisalaa koskemaan muun tyyppisiä toimitussuhteita, esimerkiksi toimitussuhteita, jotka liittyvät ensisijaisesti sellaisten fyysisten tuotantopanosten toimittamiseen, jotka eivät ole direktiivissä tarkoitettuja maataloustuotteita tai elintarvikkeita (esimerkiksi lannoitteet), tai direktiivin soveltamisalaan kuulumattomien palvelujen toimittamiseen (esimerkiksi digitaaliset palvelut).

3.1.2.Soveltamisala ja yrityksen koko

Ranskaa ja Slovakiaa lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa rajoitetaan annetun lainsäädännön tai sen osan soveltamisalaa jossakin määrin yrityksen koon perusteella. Jäsenvaltioista viisi (BG, IE, LU, MT ja NL) on kuitenkin omaksunut direktiivissä esitetyn lähestymistavan, jonka mukaan sääntelyn kohteena ovat sellaiset tavarantoimittajien ja ostajien väliset suhteet, joissa tavarantoimittajan vuotuinen liikevaihto alittaa tietyn kynnysarvon ja ostajan vuotuinen liikevaihto ylittää saman kynnysarvon. Muut yhdeksän jäsenvaltiota ovat laajentaneet soveltamisalaa eri tavoin.

Kreikka on pienentänyt ensimmäistä kynnysarvoa 2 miljoonasta eurosta 500 000 euroon. Kroatia, Latvia ja Ruotsi ovat ottaneet huomioon ainoastaan ostajan koon, ja niiden lainsäädäntöä sovelletaan kaikkiin ostajiin, joiden liikevaihto on yli 2 miljoonaa euroa. Suomi on omaksunut saman lähestymistavan, mutta sen lainsäädäntöä ei sovelleta, jos tavarantoimittajan liikevaihto on suurempi kuin ostajan liikevaihto eikä missään tapauksessa, jos se on yli 350 miljoonaa euroa. Saksassa sovelletaan direktiivin kynnysarvoja, mutta soveltamisalaa on laajennettu väliaikaisesti eräiden elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden myynnin osalta. Liettuassa laajennus koskee ainoastaan maksuviivästyssäännöksiä, ja sitä sovelletaan kaikkiin ostajiin. Siitä hyötyvät tavarantoimittajat, joiden liikevaihto on enintään 350 000 euroa. Tanskassa ja Unkarissa yrityksen koko vaikuttaa sitä vastoin ainoastaan tiettyihin hyvän kauppatavan vastaisia käytäntöjä koskeviin kieltoihin, kun taas kaikkia muita sääntöjä sovelletaan yrityksen koosta riippumatta.

3.1.3.Alueellinen soveltamisala

Useimmat jäsenvaltiot ovat noudattaneet direktiivin 1 artiklan 2 kohdassa esitettyä lähestymistapaa, jonka mukaan sääntöjä sovelletaan myyntitapahtumiin, kun joko tavarantoimittaja tai ostaja (tai molemmat) on sijoittautunut EU:hun. Neljässä jäsenvaltiossa sääntöjä on sovellettava myyntitapahtumiin, joissa joko tavarantoimittaja tai ostaja (tai molemmat) on sijoittautunut kyseiseen jäsenvaltioon (LU, LV, MT ja SE), ei EU:hun laajemmin.

Kaikissa muissa jäsenvaltioissa paitsi Saksassa ja Unkarissa tavarantoimittaja ja ostaja on määritelty sijoittautumispaikasta riippumatta, kuten direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetään. Direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetään myös, että jäsenvaltioiden kansallisten täytäntöönpanotoimenpiteiden tulee koskea ostajina olevia viranomaisia vain siltä osin kuin ne ovat sijoittautuneet EU:hun. Ranskan, Unkarin ja Alankomaiden kansallisessa täytäntöönpanolainsäädännössä ei mainita toimijoiden sijoittautumispaikkaa.

3.2.Hyvän kauppatavan vastaisten käytäntöjen kieltäminen (3 artikla)