Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Matkailuun liittyvän työllistämispotentiaalin tehostaminen"



Virallinen lehti nro C 075 , 15/03/2000 s. 0037 - 0045



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Matkailuun liittyvän työllistämispotentiaalin tehostaminen" (2000/C 75/14) Komissio päätti 10. toukokuuta 1999 perustamissopimuksen 262 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut "Yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 14. joulukuuta 1999. Esittelijänä oli Henri Malosse. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 369. täysistunnossaan (tammikuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 71 ääntä puolesta, 2 vastaan, ja 1 pidättyi äänestämästä. 1. Komission tiedonannon taustaa 1.1. Euroopan komissio toimitti samanaikaisesti talous- ja sosiaalikomitealle, neuvostolle, Euroopan parlamentille ja alueiden komitealle tiedonannon, joka koskee matkailua ja työllisyyttä käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän lokakuussa 1998 julkaisemien päätelmien ja suositusten seurantaa. Komitean lausunnossa käsitellään näin ollen myös korkean tason asiantuntijaryhmän kertomusta. 1.2. Edellä mainittu tiedonanto on tuorein poliittisista asiakirjoista, jotka on tarkoitettu elvyttämään Luxemburgin puheenjohtajakaudella marraskuussa 1997 järjestetystä Euroopan matkailukonferenssista lähtien pysähdyksissä ollutta Euroopan matkailupolitiikkaa. Neuvosto on nimittäin jarruttanut vuodesta 1996 lähtien ehdotusta monivuotisesta ohjelmasta Euroopan matkailun edistämiseksi (Philoxenia)(1) siinä määrin, ettei sitä voi enää pitää ajankohtaisena (vaikka komissio ottaakin sen huomioon strategiassaan ja mainitsee puheenjohtajamaa Itävallan latistaman sovitteluehdotuksen...). Käsillä oleva tiedonanto voisi siis tarjota uuden lähestymistavan, jota komitea toivoi täysistunnossaan 24. ja 25. maaliskuuta 1999 annetussa oma-aloitteisessa lausunnossa(2). 1.3. Tiedonannossa käsitellään laajasti korkean tason asiantuntijaryhmän päätelmiä. Siinä painotetaan ennen kaikkea sitä, että Euroopan tasolla on oltava ajankohtaista tietoa matkailuelinkeinon tilanteesta, ammattitaidosta sekä merkittävimmistä aloitteista. Tiedonannossa yhdistetään aiheellisesti matkailu ja työllisyyttä koskevat kansalliset toimintasuunnitelmat, jotka ovat olleet eurooppalaisen työllisyyspolitiikan välineitä Luxemburgissa vuonna 1997 järjestetystä ylimääräisestä Eurooppa-neuvostosta lähtien. Lisäksi tiedonannossa toistetaan tiettyjä korkean tason asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämiä ehdotuksia ja korostetaan rakennepolitiikan välineiden, tutkimus- ja kehittämispolitiikan, koulutus- ja ammattikoulutuspolitiikan sekä yrityspolitiikan mahdollisia synergiavaikutuksia. Korkean tason asiantuntijaryhmän tietyt ehdotukset, kuten ehdotus "seurantaverkon" luomisesta, olisivat ansainneet syvällisemmän käsittelyn tiedonannossa. Tiedonannon päätelmissä korostetaan aiheellisesti tarvetta luoda strategia ja määrittää painopistealueet, joille ei kuitenkaan ehdoteta tärkeysjärjestystä. Komitea pyrkii tässä lausunnossaan tekemään ehdotuksia, hahmottelemaan tulevaisuudennäkymiä sekä asettamaan painopistealueet tärkeysjärjestykseen. Komitea on perehtynyt tarkoitusta varten korkean tason asiantuntijaryhmän kertomukseen ja komission tiedonantoon sekä käyttänyt apuna aiempia lausuntojaan ja yhteyksiensä ansiosta suoraan kentältä saamaansa uutta tietoa. 2. Komitean näkemyksiä ja mietteitä matkailun ja työllisyyden ongelmista 2.1. Komitea on ottanut useita kertoja kantaa matkailun kysymyksiin. Mainittakoon mm. oma-aloitteinen lausunto(3) matkailusta ja aluekehityksestä, lausunto yhteisön matkailualan toimintasuunnitelmasta(4), lausunto Philoxenia-ohjelmasta(5) sekä aiemmin mainittu oma-aloitteinen lausunto vuodelta 1999. Komitean näkemys voidaan helposti tiivistää viimeksi mainitun lausunnon sisältämään virkkeeseen: "Eurooppa ei voi enää kieltäytyä antamasta taloutensa nopeimmin kasvavalle alalle poliittisesti sitä tunnustusta, jonka ala ansaitsee taloudellisen ja yhteiskunnallisen asemansa perusteella." 2.2. Komitea on jo vahvistanut tukensa korkean tason asiantuntijaryhmän suosituksille ja päätelmille maaliskuussa 1999 antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa. Komitea näet hyväksyy periaatteessa uuden lähestymistavan, jossa luovutaan menneistä suosikkijärjestelmistä ja joka muodostuu entistä dynaamisemmasta, matkailun myönteisiin työllisyysvaikutuksiin perustuvasta näkemyksestä. Vaikka tiedonannon ja korkean tason asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämät työllisyysluvut - tällä hetkellä 9 milj. työpaikkaa ja tulevalla vuosikymmenellä 2,2- 3 milj. uutta työpaikkaa - ovat useista syistä likimääräisiä (matkailualan rajaaminen on konkreettisesti hankalaa, alan työ on kausittaista, pimeää työtä esiintyy jne.), ne kohottavat matkailualan uuden tietotekniikan rinnalle hyvin lupaavana tulevaisuuden alana. 2.3. Koska alan strateginen haaste on selvä, on määritettävä yhteisön eri politiikanalojen rooli ja asema työpaikkoja luovan matkailualan edistämisessä. Komitean maaliskuussa 1999 hyväksymän lausunnon kohta 3.2 tarjoaa suuntaa pohdinnoille: "Ala, jonka toiminta on pääosin rajatylittävää, tarvitsee sellaista yhteisön politiikkaa, jossa suhtaudutaan virikkeitä antavasti, innovatiivisesti ja ennakoivasti kestävään yrityskehitykseen, ottamalla huomioon kuluttajasuoja sopusoinnussa muiden, esim. ympäristönsuojelun vaatimusten kanssa." Komission tiedonannon ja korkean tason asiantuntijaryhmän kertomuksen yhtäaikainen tarkastelu muodostaa komitean lausunnon perustan. 2.4. Integroidun työllisyysstrategian toimeenpano 2.4.1. Matkailu tulisi valita integroidun työllisyysstrategian kokeilualueeksi. Seuraavat seikat puhuvat sen puolesta: - matkailun taloudellinen painoarvo ja kasvupotentiaali - matkailun vaikutus useisiin muihin elinkeinoelämän lohkoihin (mm. liikenne ja kauppa) sekä matkailun riippuvuus näistä lohkoista - matkailualalla toimivat eri väestöryhmät ja erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa olevat kuten nuoret, naiset ja kouluttamattomat - vain vähän koulutusta edellyttävät, väliaikaiset ja kausiluonteiset työpaikat - matkailun vaikutus aluekehitykseen: monipuolistumista tavoittelevat maaseutualueet, vaihtoehtoja etsivät taantuvat teollisuusalueet, kulttuuriperintöä vaalivat kaupunkikeskukset - matkailukysynnän ansiosta kehittyvät sidonnaispalvelut, jotka edellyttävät yhteyksiä koulutus- ja jopa tutkimusjärjestelmiin. 2.4.2. Matkailualan ammattilaiset korostavat asiaankuuluvasti, että heidän elinkeinonsa on nykypäivänä niitä harvoja, joissa tuottavuus ja työllistäminen kulkevat käsi kädessä. Asiakkaiden odotuksiin vastaaminen palvelujen laatua parantamalla ja monipuolistamalla luo näet lisää työpaikkoja. 2.5. Uudenlaista pätevöitymistä uudentyyppisiin ammatteihin 2.5.1. Matkailijoiden tarpeet kehittyvät demografisten muutosten mukana. Lisäksi matkailijat ovat yhä vaativampia viihtyisyyden ja vapaa-ajanviettotapojen suhteen ja toivovat myös kulttuuri- ja ohjelmatarjonnan uudistamista. Tämä synnyttää melkoisia koulutus- ja jatkokoulutusongelmia. 2.5.2. Koulutuksen laahaaminen työmarkkinoiden kehityksen jäljessä on pysyvä ongelma. Kehitystä tulisi näin ollen ennakoida yhtäältä kuluttajien ja käyttäjien tarpeiden kehitystä seuraamalla ja toisaalta ammatti- ja jatkokoulutusta edistämällä taitojen ja pätevyyden lisäämiseksi. Ennakointi avaa mahdollisuuksia kestäville työpaikoille ja kuuluu matkailualan nykyiseen kehitysvaiheeseen, joka edellyttää entistä parempaa ammattitaitoa ja kysynnän tarpeiden seuraamista. 2.6. Matkailualan muuttuvaan kysyntään vastaaminen 2.6.1. Matkailu koski aiemmin pääasiassa vauraiden valtioiden varakkaita väestöryhmiä. Matkailu on levinnyt vähitellen myös muihin väestöryhmiin talouskehityksen, vapaa-aikaa lisäävän työlainsäädännön sekä liikennevälineiden kehityksen ansiosta. Täten uusiin tuotteisiin investoiminen on alkanut samanaikaisesti uudentyyppisen kysynnän kanssa, mikä luo työpaikkoja sekä johtaa uusiin toiveisiin ja uudentyyppiseen kulttuuri-, liikunta- ja luontotoimintaan: mm. teemapuistot, uudet ilmailu- ja vesiurheilulajit sekä vaellustapojen ja retkien monipuolistuminen. 2.6.2. Tässä yhteydessä esim. kulttuuriala on varsinainen työllisyys- ja aloitevaranto. Monumenttien, museoiden, festivaalien ja taidetapahtumien kävijä- ja katsojamääriä koskevista tilastoista käy ilmi, että vain harvojen kohteiden laatu ja hyödyntämisaste on riittävä. Useissa tapauksissa henkilökunnan ammattitaidon kohottaminen lisäisi kävijämääriä ja mahdollistaisi työpaikkojen luomisen. 2.6.3. Yhteisön toimintaohjelmia voitaisiin käyttää tukena pyrittäessä löytämään uusia tuotteita ja hyödyntämään vain vähän tunnettua perintöä ja aloitteita Euroopassa. Lisäksi tulisi edistää alueiden välistä kokemustenvaihtoa toteutettujen aloitteiden ja strategioiden osalta sekä yritysten kansainvälistä yhteistyötä. Esimerkkeinä mainittakoon Interreg-ohjelma sekä eurooppalaiset yhteisyritykset (JEV), jotka tukevat teknisesti ja taloudellisesti useiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisiä yhteisyritysten perustamishankkeita, silloin kun aloitteet ovat innovatiivisia ja työpaikkoja luovia. 2.7. Työajan laskeminen vuosipohjalta, työajan joustot ja palkat 2.7.1. Matkailualan työpaikoille on tyypillistä kausiluontoisuus ja tietty epävarmuus. Työpaikan tiheän vaihtumisen vuoksi työntekijät eivät käytännössä ole sidottuja tiettyyn yritykseen. Lisäksi palkkataso on usein muiden toimialojen yleistä palkkatasoa alhaisempi lukuun ottamatta harvoja, vankkaa ammattitaitoa edellyttäviä ylempiä toimia. 2.7.2. Kausiluonteisuus tulisi ottaa huomioon, jotta sen voisi hallita. Koska eri maiden kansallisessa lainsäädännössä on vaatimukset lepopäivistä, kausityön erityisluonne olisi myös otettava huomioon, hyväksyttävä ja järjestettävä asianmukaisesti. 2.7.3. Monilla alueilla on jo onnistuttu pidentämään matkailukautta kohdennetuin toimin. Euroopan laajuinen koordinoitu loma-aikojen porrastus voisi olla tämänsuuntainen lisäkannustin. Tällainen matkailukauden pidentäminen, työajan uudelleenorganisointi sekä kysynnän kasvu (Euroopan ulkopuolisista maista ja Itä-Euroopasta saapuvat matkailijat, matkailun avautuminen uusille väestöryhmille sekä uudentyyppisen matkailun kehittyminen) ovat työllisyyttä suosivia tekijöitä. 2.7.3.1. Työllisyyttä kestävästi parantavan vaikutuksen edellytys on kuitenkin yritysten oikea-aikainen ja ennakoiva henkilöstösuunnittelu sekä työpaikkojen tarjonta työmarkkinoilla hyväksyttävin palkoin ja työehdoin. 2.7.4. Vaikka yleisesti pyritäänkin lyhentämään työaikaa, sen uudelleenorganisoinnissa on otettava matkailun erityistarpeet huomioon. Matkailuelinkeinon luonteesta johtuen (palvelujen tarjonta epäsäännöllisissä jaksoissa muista elinkeinoelämän sektoreista poiketen) alan työehdot ovat hyvin erikoiset. Ongelmaa olisi pohdittava perinpohjaisesti, koska se vaikuttaa suuresti alan tulevaisuuteen. Palvelujen laatu riippuu nimittäin henkilökunnan palvelualttiudesta ja motivaatiosta. Näin ollen sosiaalidialogin avulla tulisi sovittaa yhteen alan erityisvaatimukset, elämänlaatukysymykset, laatukriteerit ja uusien työpaikkojen luominen työaikaa lyhentämällä. 2.7.5. Kokemukset osoittavat, että työvoimakustannusten säästöt ovat toimitettujen palvelujen laadulle eli matkailualan ja matkailuyritysten perusintresseille haitallisia. Työnantajilla ja työntekijöillä on selvästi pitkällä aikavälillä koko joukko yhteisiä intressejä, joiden avulla tulisi pyrkiä murtamaan nuorten keskuudessa havaittava kielteinen kuva alasta. Euroopan matkailuelinkeinon on kyettävä houkuttelemaan tulevia sukupolvia laadukkailla työoloilla ja lupaavilla uranäkymillä. Kaikissa matkailun arvostuksen kohottamisstrategioissa on siis ehdottomasti painotettava naisten ja miesten välisen tasa-arvon edistämistä ja tarvetta koko ammattielämän ajan jatkuvaan oppimiseen. Tiettyjen suurten hotelliketjujen menestys pohjautuukin seuraaviin periaatteisiin: motivoiva palkka, hyvät uranäkymät sekä koko ammattielämän ajan jatkuva koulutus. 2.7.6. Edellä mainituista seikoista on kehitettävä etenkin pk-yritysten tasolla yhteiskunnallista vuoropuhelua todella edustuksellisten ammattialajärjestöjen ja ammattiyhdistysten välillä. Toiminnan rajatylittävä luonne edellyttää myös vuoropuhelun käymistä unionin tasolla. Myös matkailualan hyvien käytänteiden tunnistaminen Euroopan tasolla toisi asialle lisäarvoa. 3. Kommentteja komission tiedonannosta 3.1. Euroopan matkailusta tiedottaminen 3.1.1. Vaikka komission matkailutilastojen metodologian viimeaikaisen kehityksen ansiosta alaa voidaan lähestyä kokonaisvaltaisesti (satelliittikirjanpito) ja vaikka Eurostatin hallinnoimia yhteisiä välineitä on olemassa ja tietoja on jossain määrin harmonisoitu, matkailutoimintaa on luonnostaan vaikeaa arvioida: esimerkiksi nykyään on mahdotonta laskea EU:n kansalaisten tekemät EU:n sisäiset matkat, matkoja tehdään yhä useammin, on vaikeata erottaa lomamatkailu liikematkoista ja sukulaisvierailuista, vapaa-ajan asuntojen lukumäärä kasvaa, vierailut ystävien luona, kausityö, pimeä työ jne. 3.1.2. Ainoa tapa saada luotettavia ja perinpohjaisia tietoja - joiden pohjalta voidaan myös laatia ennusteita - matkailuelinkeinon vaikutuksista on luoda määritys- ja laskentamenettely, jolla matkailuelinkeinon toimintaa voidaan mitata riittävällä tavalla ja Euroopan unionin standardien mukaisesti ja joka heijastaa julkisen ja yksityisen sektorin todellisuutta ja tarpeita. 3.1.3. Komitea kannattaa analyysin terävöittämiseksi sekä alan todellisuuden ja suuntauksien seikkaperäiseksi kartoittamiseksi korkean tason asiantuntijaryhmän ehdotusta "toiminta- ja seurantaverkon" luomiseksi nykyisten alue- ja paikallistason elinten (matkailunedistämiskeskukset, matkatoimistot, kauppakamarit jne.) yhteyteen, koska ne tuntevat hyvin markkina-alueensa ja kykenevät muita paremmin ymmärtämään toisistaan suurestikin poikkeavia tilanteita. Tällainen verkko toimisi myös neuvontakeskuksena, joka antaisi matkailualan toimijoille tietoa lähinnä laatustandardeista sekä kuluttajien odotuksista. Euroopan komission tehtävänä olisi myöntää yhdessä kansallisten ja paikallisten viranomaisten kanssa alueorganisaatioille laatumerkkejä, huolehtia niiden vastuuhenkilöiden kouluttamisesta ja saada ne toimimaan todellisena, rakenteellisena eurooppalaisena verkostona euroneuvontakeskusten tapaan. 3.1.4. Tiedonvaihtofoorumin avulla Euroopan unionin tehtävänä on eurooppalaisen ja kansainvälisen (koska kokeilu voitaisiin laajentaa Välimeren alueen kumppanuusmaihin sekä KIE-maihin) informaation kerääminen tietovälineiden luomista ja suoritusosoittimien määrittämistä varten. Tällainen foorumi, joka nojautuisi kokeneiden paikallisrakenteiden yhteyteen sijoitettuun tarkkailupisteverkostoon, antaisi mahdollisuuden käynnistää alueidenvälisiä yhteistyöhankkeita ja toteuttaa tehokkaita esimerkkianalyyseja eli panna toimeen parhaita käytänteitä. 3.2. Yritysten kehittäminen 3.2.1. Euroopan matkailuelinkeinosta vastaavat pääasiassa pk-yritykset, joilla on usein vaikeuksia vastata kilpailukyvyn nykyvaatimuksiin (pääsy matkailupalvelujen tarjoajien joukkoon, tunnettuus, nykyaikaiset markkinointikeinot, laatu, kuluttajasuhteet jne.). Euroopan matkailuelinkeinolle on tyypillistä myös matkailusta voimakkaasti riippuvien pienyrittäjien suuri joukko: käsityöläiset, kauppiaat, itsenäiset ammatinharjoittajat jne. 3.2.2. Tällainen tilanne, jota ei tavata Yhdysvalloissa (jossa matkailuelinkeino on voimakkaasti keskittynyttä) eikä "nousevissa" matkailumaissa, joissa ulkomaiset yritykset tai valtion monopolit hallitsevat alaa, voi myös rikastuttaa Euroopan matkailua: tarkoittaahan se myös monipuolisuutta, vastaanoton laatua ja omaperäisyyttä, matkailupalvelun tarjoajan läheistä suhdetta kulttuuriympäristöönsä jne. 3.2.3. Euroopan unionin pitäisi tehdä mainitusta monipuolisuudesta valttikortti eikä antaa tilaisuuden valua käsistään. Tiedetään näet, että toimijoiden runsas kirjo takaa paikallisen työllisyyden ja uusien työpaikkojen syntymisen sellaisilla matkailualueilla, joilla muut työpaikat ovat usein harvinaisia (maaseutualueet, kehityksestä jäljessä olevat alueet, saaret, enklaavit jne.). 3.2.4. Tietyt Euroopan unionin alueet tuntevat massaturismin vaarat: luonnonympäristön tuhoutuminen, matkanjärjestäjien hallitsemat matkailumarkkinat sekä paikallisväestön kulttuuri-identiteetin katoaminen. Toisin sanoen vaarana on se, että tietyistä alueista tulee pelkkiä matkakohteita ja että ne menettävät vähitellen todellisen rikkautensa, joka muodostuu vieraanvaraisuudesta, luonnonympäristöstä, perinteistä ja kulttuurista. Matkapalvelujen tarjoajat saattavat äkkiä luopua tietystä kohteesta kaukaisen, usein Euroopan ulkopuolisen maan hyväksi, jättäen siten jälkeensä kulttuurituhojen lisäksi talouslaman. Tästä syntyy matkailun yksikulttuurisuuden sekä paikallisten yrittäjien ja suurten matkanjärjestäjien välisen epätasapainon vaara. Suuret matkanjärjestäjät keskittyvät yhä enemmän ja toimivat usein oligopolien tavoin asettaen ehtonsa neuvottelematta. 3.2.5. Alan pk-yritysten välinen kumppanuus vaikuttaa hyvältä ratkaisulta, jolla vältetään suurten matkanjärjestäjien ylivalta ja yritysten liian pienestä koosta aiheutuvat ongelmat. Tästä syystä Euroopan unionin tulee suosittaa kansallisille ja alueellisille viranomaisille ryhmittymien ja yhdistysten muodostamista. Eurooppalaisesta yhteisyrityksestä, joka tukee tehokkaalla tavalla pk-yritysten välisiä, rajatylittäviä yhteisyrityksiä, tulisi järjestää tiedotuskampanjoita matkailun alalla. Toisaalta on tärkeää, että yhteisön kilpailupolitiikassa paneudutaan matkanjärjestäjien ja paikallisten matkailuammattilaisten välisiin suhteisiin tarvittavan tasapainon palauttamiseksi. 3.2.6. Myös yhteisön toteuttamat toimet pienten yritysten tukemiseksi vaikuttavat myönteisesti matkailualaan: alv:n alentaminen työvoimavaltaisilla tuotannonaloilla, hallinnollisten muodollisuuksien vähentäminen, maksuaikojen lyhentäminen, monopoleja ja laittomia kartelleja koskevien kilpailusääntöjen entistä kurinalaisempi noudattaminen, yhdenmukainen suhtautuminen kaikkiin matkailualan toimijoihin, yhdistykset ja osuuskunnat mukaan luettuina. Tässä asiassa komitea kaipaa hieman uskaliaampaa lähestymistapaa neuvostolta, joka sulki äskettäin matkailualan alennetusta alv:stä hyötyvien alojen ulkopuolelle, vaikka ala on kaikkein työvoimavaltaisimpia. 3.3. Julkisen ja yksityisen sektorin välinen kumppanuus 3.3.1. Komitean mielestä julkisella sektorilla on oleellinen tehtävä yhteisö-, valtio- ja paikallistason matkailustrategioiden laatimisessa ja tukemisessa. Nykyään yksityisen sektorin panos saattaa kuitenkin vauhdittaa prosessia. 3.3.2. Matkailun kehittäminen erityisesti unionin köyhimmillä alueilla riippuu usein sellaisista laadukkaista infrastruktuureista kuin vedenpuhdistuslaitokset (etenkin merenrannalla), ranta-alueiden kunnostus, talviurheilun perusrakenteet, kuumien lähteiden hyödyntäminen, liikuntapaikat, huvivenesatamat, lentokentät jne. Tällaisten investointien määrä ylittää helposti julkisen sektorin mahdollisuudet. Euroopan unioni voi ja sen täytyy antaa panoksensa köyhimmille alueille tarkoitetun rakennepolitiikan puitteissa. Unioni voi myös edistää julkisten hankintojen politiikan kautta julkisen ja yksityisen sektorin yhteisrahoitusta sekä toimilupamarkkinoita, jotka mahdollistavat yksityisen pääoman osallistumisen hankkeisiin. Yhteisön kannustus tälle nykyaikaiselle tavalle rahoittaa yleishyödyllisiä hankkeita olisi hyödyllinen panos alan potentiaalin kehittämiselle. 3.4. Matkailun ja tutkimus- ja kehittämistyön suhde 3.4.1. Tiedonannossa tähdennetään oikeutetusti innovaation ja uuden teknologian myönteisiä vaikutuksia. Korostettakoon tässä yhteydessä tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennen puiteohjelman vaikutusta, etenkin sen laaja-alaisten painopisteiden ("innovaatiot ja pk-yritysten osallistumisen edistäminen") tai tiettyjen avaintoimenpiteiden ("maaseutu- tai ranta-alueiden integroitu kehittäminen" tai "huomisen kaupunki") välityksellä. Valitettavasti nämä toimet eivät kuitenkaan ole monenkaan matkailualan toimijan ulottuvilla. Komitea painottaa joustavia tukimenettelyjä käyttämättömän innovaatiopotentiaalin omaavia pieniä yrityksiä varten sekä hyvin kohdennettuja ja ammattialajärjestöjen kanssa yhteistyössä toteutettuja teknologian levittämishankkeita. Jotta viides t ja k-puiteohjelma, joka on yhä suljettu 98 %:lta matkanjärjestäjiä, olisi mahdollisimman avoin ja saavutettavissa, komitea vaatii käyttäjäystävällisen "palvelupisteen" avaamista Internetiin fyysisten tukikeskusten (euroneuvontakeskusten ja neuvontapisteiden) rinnalle. 3.4.2. Koska eurooppalainen tutkimus- ja kehittämistoiminta ei rajoitu viidenteen puiteohjelmaan (jonka osuus on vajaat 4 % eurooppalaisesta tutkimuksesta), komitean mielestä yhteistoimiin ja -hankkeisiin on pyrittävä myös yhteisrahoituksellisin COST-toimin sekä perustamissopimuksen 168 ja 169 artiklan (entinen 130 k ja l artikla) mukaisten EUREKA-menettelyn alaisten yhteisten toimien avulla. 3.5. Yhteiskunnallisen vuoropuhelun asema työllisyys- ja koulutuspolitiikassa 3.5.1. Komitea korostaa korkean tason asiantuntijaryhmän tavoin työllisyys- ja koulutuspolitiikan tärkeyttä alan edistämisen ja vakauttamisen osatekijöinä. Tästä näkökulmasta katsottuna yhteiskunnallinen vuoropuhelu on keskeinen tekijä etenkin Euroopan tasolla matkailuelinkeinon rajanylittävän luonteen vuoksi. 3.5.2. Olisi jopa painotettava sitä, että yhteisön toiminta on täysin perusteltua juuri sosiaalisessa ja inhimillisessa mielessä. Pelko alueiden välisestä "sosiaalisesta polkumyynnistä" saattaa johtaa tietyt yritykset laiminlyömään henkilöresursseihin suunnattavia investointeja (koulutus, pätevöityminen, täydennyskurssit, henkilökunnan motivointi) tai etsimään halpaa tai vähemmän koulutettua työvoimaa muualta. Suurissa matkailukeskuksissa (esim. Välimeren saaret, vuoristot) järjestettävä sosiaalidialogi alan suurista haasteista (koulutus, työaika jne.) olisi tehokas tapa yksilöidä parhaat käytänteet motivaation ja palvelujen laadun parantamiseksi. 3.5.3. Hotelli- ja ravintola-alalla käynnistetystä vuoropuhelusta saadut kokemukset osoittavat tämänsuuntaisen kehityksen mahdolliseksi, lähinnä vähemmän koulutusta saanutta henkilökuntaa tai työaikaa koskevissa kysymyksissä. Tämä on mahdollista etenkin työllisyyssuuntaviivojen puitteissa, joissa katsotaan, että työajan laskeminen vuosipohjalla on kausityön kannalta suotuisaa. 3.5.4. Komitea on huolissaan matkailualan elinten edustuskysymyksestä ja yhteiskunnallisen vuoropuhelun heikkoudesta useissa valtioissa. Komiteasta tuntuisi näin ollen oleelliselta suosia tiettyjen jäsenvaltioiden hyvien käytänteiden perusteella työmarkkinaosapuolien toimintaa ja lisätä niiden edustuksellisuutta lähinnä pk-yritysten ja kausityöntekijöiden keskuudessa. Myös Euroopan tasolla on tuettava ja tavoiteltava matkailualan todellisuuden entistä parempaa tuntemusta. 3.5.5. Komitea toivoo, että jäsenvaltioiden työllisyyttä koskevissa kansallisissa toimintasuunnitelmissa esitellään myös matkailualan työllisyyden hyväksi käynnistettyjä toimia (myös taloudellisia) sekä alan yhteiskunnallisen vuoropuhelun kehittämisen laadullisia näkökohtia. 3.5.6. Työmarkkinaosapuolien vuoropuhelussa on käsiteltävä koulutusta ja liikkuvuuden hallintaa, jotta taitotasoa voitaisiin kohottaa ja kausityöntekijöille voitaisiin taata mahdollisuus uudelleentyöllistymiseen ja sivutoimiin. 3.5.7. Mitä tulee ammattipätevyyden tunnustamiseen ja alan työpaikoille pääsyyn, TSK korostaa yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmänsä toteuttamien tutkimusten(6) perusteella vapaan asettumisoikeuden sekä ammattipätevyyden keskinäisen tunnistamisen periaatteiden täydellisen soveltamisen merkitystä. Tietyt ammatinharjoittajat (esim. kiinteistövälittäjät, tilausajojen tarjoajat ja oppaat) kohtaavat näet vielä nykyäänkin useita palvelutarjontaa tai asettautumista koskevia esteitä, jotka ovat joko käytännössä syntyneitä tai laillisia. Jos kohta kuluttajien suojelu on välttämätöntä, myös vapaan liikkumisen ja ammatinharjoittamisen periaatteet ovat yhtä perusteltuja. 3.5.8. Komitea pahoittelee, että ammattikoulutustoimenpiteet rajoittuvat komission tiedonannossa Euroopan rakennerahastojen kautta tapahtuvaan rahoitukseen. Komitean mielestä rahoituksen lisäksi olisi pohdittava matkailualan ammattikoulutusta Euroopan tasolla. Näin ollen komitea ehdottaa, että vuonna 2000 järjestettäisiin matkailu- ja koulutusasiain neuvostojen yhteinen ministerikokous, joka perehtyisi asiaan. Kokouksessa mahdollisesti syntyviä ehdotuksia ennakoiden komitea voisi jo nyt esittää laajaa rajanylittävää harjoittelu- ja oppisopimusohjelmaa, joka rahoitettaisiin yhteisesti sekä kansallisin tai alueellisin sekä osallistuvien yritysten varoin ja mahdollisuuksien mukaan yhteisön myöntämin lisämäärärahoin. Konferenssissa voitaisiin myös käynnistää Leonardo II:n puitteissa erityisohjelmia, jotka on suunnattu eurooppalaisten ohjelma-, ystävyystoiminta- ja kouluverkostomallien laatimiseen. Raja-alueilla sijaitsevissa suurissa matkailukeskuksissa voitaisiin tehdä yhteisiä tutkimuksia yhteisten pätevyystarpeiden määrittämiseksi (myös yritysjohtajien osalta) ja suunnitella nykyisen koulutuksen uudelleensuuntausta tai uudentyyppisen koulutuksen luomista. 3.5.9. Pätevyyden kehittämisessä tulisi keskittyä yksittäisen palvelutarjonnan (majoitus, hotellit jne.) tuottajien kouluttamisen sijaan useita tuotteita (kuljetus, vapaa-ajan toiminta, gastronomia, kulttuuri jne.) kattavien pakettien "kehittäjien" kouluttamiseen. Tässä on kyse eri alojen taitojen kehittämisestä matkailutarkoituksiin. Seuraavat seikat ovat näet matkailulle tyypillisiä: vuorottelu- ja oppisopimuskoulutus, tuottajien ja "kehittäjien" uuden tietotekniikan hyödyntäminen, erillinen laatukoulutus ja kielenopetus. Tavoitteena olisi kouluttaa monitaitoisia ja monenlaiseen toimintaan sopeutuvia "kehittäjiä", jotka saisivat perusteellisen yliopistotason koulutuksen. 4. Muita lähestymistapoja uuteen eurooppalaiseen matkailustrategiaan 4.1. Kasvukriisi 4.1.1. Komitean 20. syyskuuta 1990 hyväksymässä lausunnossa matkailusta ja aluekehityksestä(7) esitetään pohdittavaksi innovatiivisia ajatuksia mm. sosiaalisen lomatoiminnan sekä kulttuuri-, vuoristo- ja maaseutumatkailun aloilla. Ajatukset ovat yhä ajankohtaisia. Lausunnossa korostetaan nykyistä matkailukriisiä, jolla tarkoitetaan matkailun joutumista oman menestyksensä uhriksi (tarjonnan epätasainen kasvu, ympäristön tuhoutuminen jne.). Analyysi on vielä kymmenen vuoden jälkeenkin ajankohtainen. Voidaan todellakin puhua kasvukriisistä. 4.1.2. Lisäksi Eurooppaan suuntautuvan matkailun osuus on jatkuvassa laskussa lupaavista luvuista huolimatta. Matkailijoiden määrän odotetaan maailmassa kaksikertaistuvan kahdessakymmenessä vuodessa, mutta Eurooppaan suuntautuvan kansainvälisen matkailun osuuden ennustetaan pienevän nykyisestä 60 %:sta 45- 46 %:iin. Ainoastaan liikematkailun sekä jo nyt liikakansoitettujen ja maailmanlaajuisesti tunnettujen eurooppalaisten kohteiden (mm. Rooma, Ateena ja Pariisi) suosio säilynee. Odotettavissa on sen sijaan perinteisten eurooppalaisten matkakohteiden suosion lasku, mikä johtuu useista syistä: kausittainen liikakansoitus, palvelujen laadun heikkeneminen, turvattomuuden lisääntyminen, ympäristön turmeltuminen (vesien laatu, rakentaminen jne.). 4.1.3. Matkailu on taloudellisesti tuottava ilmiö, joten sitä on edistettävä, mutta myös hallittava. Matkailu ei ole miltään kannalta kulttuurisesti tai sosiologisesti kiistatonta. Matkailuun liittyy kansojen ja eri väestöryhmien välisiä kohtaamisia. Se vaikuttaa taloudelliseen toimintaan ja työoloihin. Lisäksi se saattaa vahingoittaa luonnon- ja kaupunkiympäristöä: historiallisten kohteiden vaurioituminen, ympäristöön sopimaton rakentaminen, tuhlaus, faunan ja flooran tuhoutuminen. Myös viranomaiset joutuvat toisinaan rakentamaan kausiluonteista massaturismia varten hyvin kalliita perusrakenteita, joita käytetään ainoastaan muutaman kuukauden ajan vuodessa ja joita on näin ollen vaikea saada tuottaviksi, mikä saattaa johtaa asianomaiset yhteisöt velkaantumiseen. Matkailu saattaa myös tahtomattaan edistää rikollisuutta: huumeet, rötökset ja prostituutio. 4.1.4. Paikallisväestö reagoi näihin kielteisiin vaikutuksiin hylkivästi ja jopa väkivaltaisesti. Hallitsematon massaturismi saattaa synnyttää paikallisväestön keskuudessa turhautumista ("annamme kaiken, mutta emme saa mitään"), silloin kun paikalliset asukkaat näkevät alueensa hallinnan, kulttuurinsa, perinteidensä ja arvojensa häviävän. Näin tulevat selvästi esiin pyrkimykset hallittuun, paikalliskulttuuriin ja paikalliseen luonnonympäristöön sopeutettuun matkailuun. Tällaista matkailua on useilla unionin alueilla, joita massaturismi ei ole vielä pilannut. Komitea korostaa tässä yhteydessä matkailualueiden kansalaisyhteiskunnan merkitystä; sitä tulee kuulla ja se on otettava mukaan alan ammattilaisten ja poliittisten päättäjien rinnalle kehittämään sisäsyntyistä, kestävää matkailustrategiaa. 4.2. Matkailu ja sisämarkkinat 4.2.1. Matkailun sisämarkkinoiden toteutuminen on vielä kaukana tavoitteestaan. Lähitulevaisuudessa tapahtuva euron käyttöönotto osoittanee silmiinpistävät puutteet ja räikeän vajaatoiminnan useilla aloilla. Puutteet ja vajaatoiminta eriteltiin kertaalleen jo komitean vuonna 1990 antamassa lausunnossa(8). Esimerkkeinä mainittakoon: - eurooppalaisille ja Euroopan ulkopuolisille matkailijoille todellista päänvaivaa aiheuttavan majoituskohteiden luokittelun yhdenmukaistaminen - varausjärjestelmien yhteentoimivuus - pätevyyksien tunnustaminen ja asettautumisoikeus - maksutapojen varmentaminen, sopimusten voimassaolo, maksumääräajat, riita-asiamenettelyt jne. - matkailijavirtojen kausiluontoisella ohjauksella ei ole enää merkitystä, mikäli se tapahtuu ainoastaan valtiotasolla. 4.2.2. Edellä mainittuihin seikkoihin voidaan nyt lisätä Internetin ansiosta kehittyvän etäkaupan sääntely. 4.3. Matkailu ja kulttuuri 4.3.1. Euroopan kulttuuriperinnön potentiaali on valtava. Se on myös sisäisen ja kaupunkimatkailun suurin valtti. Vähemmän tunnetut kohteet olisi kuitenkin eriteltävä ja liitettävä kohteiden verkostoon. Kulttuurimatkailu vaatii tuekseen markkinointia. Autenttisten kohteiden edistämiseen ja markkinointiin on suunnattava varoja, jotta vierailijamääriä voitaisiin nostaa ja itserahoituskykyä ja kannattavuutta parantaa. 4.3.2. Edellä mainitun tulisi johtaa työllisyyden saralla uusien, matkailun ja kulttuurin yhdistävien ammattien luomiseen: välittäjät, kehitysvirkailijat, tutkimusavustajat, alueellisten kielten edistäjät, tieto- ja markkinointivälineiden luojat, monikieliset vastaanottovirkailijat jne. Tällaiset ammatit ja tämäntyyppisen matkailun kehittäminen edellyttävät välttämättä matkailu- ja kulttuurialan toimijoiden taitojen ja varojen yhdistämistä. 4.3.3. Edellä mainitun lisäksi kulttuurimatkailu on oleellinen tekijä kansojen keskinäisessä tuntemuksessa. Kulttuurimatkailu ei saa rajoittua ainoastaan kulttuuriperinnön tuntemukseen, vaan se tulee ulottaa myös elävään kulttuuriin ja nykyluomuksiin. Uuden eurooppalaisen matkailustrategian osatekijöitä ovat myös rajanylittävien kulttuurireittien ja Euroopan ulkopuolisissa maissa tapahtuvat Euroopan kulttuuririkkauksien yhteiset edistämistoimet, kulttuuriperinnön esiintuominen sekä nykyluomuksiin suunnatut rakennerahastotuet. 4.4. Matkailu ja Euroopan kansalaisuus 4.4.1. Komitea on vakuuttunut siitä, että matkailu on Euroopan integraatiota edistävä tekijä. Schengenin ja euroalueen toteuttaminen on periaatteessa hyvin konkreettinen ja myönteinen saavutus. Lähestymistapaa olisi kuitenkin syvennettävä etenkin työllisyysvaikutuksia ja ammatillista liikkuvuutta painottaen. Myös Euroopan ulkopuolisista maista saapuvien matkailijoiden vastaanottoa on tarkasteltava tästä näkökulmasta. 4.5. Matkailu, koheesio ja kestävä kehitys 4.5.1. On yleisesti tunnettua, että matkailun kehittäminen epäsuotuisilla alueilla lujittaa koheesiota. Tietyt kielteiset kokemukset (ympäristön rappeutuminen, holtiton kaupungistuminen, matkailun vähäiset vaikutukset paikallistalouteen, väestön kielteiset reaktiot) kannustavat kuitenkin varovaisuuteen. 4.5.2. Matkailun tarpeisiin vastaavan suunnittelun lähi-, sosiaaliseen ja taloudelliseen ympäristöön kohdistama voimakas paine johtaa usein kielteisiin vaikutuksiin, jotka kääntyvät matkailun kehittämistä vastaan. Uudet, kestävän suunnittelun ja kehittämisen käsitteet on siirrettävä käytäntöön. Matkailun kehittäminen johtaa usein erityisperusrakenteiden luomiseen. Hyvin usein käy myös niin, että kyseiset perusrakenteet ovat poissa käytöstä suurimman osan vuodesta ja pilaavat alueen maiseman. 4.5.3. Nykymatkailu pohjautuu usein siihen, että suuri määrä matkailijoita keskittyy pienelle alueelle lyhyiksi ajanjaksoiksi. Tämä synnyttää koko joukon ongelmia jäte- ja vesihuollon, energian sekä liikennevälineiden ja niiden hyödyntämisen alalla. 4.5.4. Ympäristönhallinta on vain yksi maailmanlaajuisuutta, ennakointia ja keskittämistä edellyttävän kestävän kehityksen osatekijä. 4.5.5. Jotta matkailua ja koheesiota koskeva lähestymistapa olisi tehokas, sitä on parannettava uudella, kestävän kehityksen ulottuvuudella. Tällä tarkoitetaan ennen kaikkea luonnonvarojen suojelemista sekä kestävää ja luontoa säästävää matkailua. 4.5.6. Todettakoon, että pyrittäessä edistämään matkailua työpaikkoja luovana tekijänä eurooppalaisen matkailustrategian puitteissa alueilla on enemmän puutetta menetelmistä kuin rahasta. Esimerkkianalyysien käynnistäminen alueiden tasolla parhaiden käytänteiden määrittämiseksi näyttäisi kuuluvan unionin toimivaltaan. 4.6. Sosiaalinen lomatoiminta 4.6.1. Matkailu on yhä useampien ulottuvilla ja tullut merkittäväksi työpaikkoja luovaksi tekijäksi. Työllisyyssuuntaviivoissa tulisi näin ollen painottaa monenlaisten kansallisten toimien yhteisvaikutusta sosiaalisen lomatoiminnan tukemiseen ja edistää tällaista toimintaa Euroopan sisämarkkinoilla (lomakyläverkostot, nuorille suunnatut aloitteet sekä iäkkäille ihmisille ja eläkeläisille tarkoitetut kokeilut jne.). 4.6.2. On kehitettävä toimia matkailumahdollisuuden avaamiseksi kaikille. On kuitenkin vältettävä luomasta matkailugettoja, joissa lomailee vain vähävaraisia väestönosia. 4.6.3. On myös syytä pohtia toimia, joilla vältetään eri väestöryhmien lokeroituminen ja edistetään ihmisten välisiä suhteita. Tulevassa matkailun kehittämisessä on edistettävä integraatiota ja estettävä sosiaalisten kuilujen syntyminen. 4.6.4. Matkailun leviämistä kaikkiin väestöryhmiin ei pidä tulkita massaturismin kannustamiseksi kaikkine siihen liittyvine kielteisine merkityksineen: keskinkertaiset palvelut, kulttuurisisällön köyhyys jne. Matkailu tulee nähdä rikastuttavana tekijänä ja elämysten lähteenä. Kokemusten mukaan pienituloisimmat kuluttajat ovat hyvin kiinnostuneita lomista, jotka tarjoavat mahdollisuuden tutustua eri kulttuureihin ja kansoihin. Esimerkkeinä mainittakoon perhemajoitus, lomamökit, vaellukset, kulttuurivierailut. 4.7. Matkailu ja opetus 4.7.1. Euroopan tasolla sovittava koululomien porrastaminen edistäisi laadukasta perhematkailua ja vähentäisi esim. ympäristöön ja talouteen kohdistuvia paineita suosituimmissa matkailukohteissa. 4.7.2. Komitea ymmärtää, miten vaikeaa asiasta sopiminen on (mm. perinteistä, ilmastosta ja kulttuuriympäristöstä johtuen), mutta kehottaa kuitenkin Euroopan unionin toimivaltaisia ministerineuvostoja (koulutus, teollisuus ja matkailu) käynnistämään uudelleen työskentelyn tällä saralla. 4.8. Matkailu ja laajeneminen 4.8.1. Matkailun potentiaali tulee kasvamaan Euroopan unionin laajentumisen seurauksena. Kysyntä tulee pääasiassa Itä-Euroopan maista, joiden asukkaat haluavat tutustua muihin jäsenvaltioihin. Toisaalta kysymys on näiden maiden usein huonosti tunnetusta matkailutarjonnasta. Nämä kaksi tekijää lisännevät yhdessä matkailualan dynamiikkaa. On siis erittäin tärkeää ottaa Keski- ja Itä-Euroopan maat mukaan eurooppalaiseen matkailualoitteiseen, etenkin erityisalueille (Itämeri, Karpaatit, Oder-joen alue jne.) suunnatuin yhteistoimin. 4.8.2. Samaa ajatusta voidaan samoin ehdoin soveltaa myös Välimeren maiden suuriin ja vetovoimaisiin kohdealueisiin perustuvan matkailupolitiikan puitteissa. 5. Suositukset: eurooppalaisen toiminnan menetelmät ja periaatteet 5.1. Komitea katsoo, että 5.1.1. Euroopan rakentamisella on myönteisiä vaikutuksia matkailun kehitykseen (henkilöiden vapaa liikkuvuus, Schengen-alue, yhteinen raha jne.) 5.1.2. matkailu vaikuttaa osaltaan ainutlaatuisesti Euroopan työllisyystilanteeseen, etenkin siitä syystä, että tuottavuus ja työpaikkojen luominen kulkevat tällä alalla käsi kädessä. 5.1.3. on päätetty tunnustaa Euroopan unionin alueellinen monipuolisuus (ihmisten, kulttuurin, perintöjen ja luonnonympäristön rikkaus) ja vaalia sitä lähitulevaisuudessa laajentuvassa Euroopan unionissa. 5.1.4. hallitsemattomalla matkailulla voi olla kielteisiä vaikutuksia, jotka kohdistuvat etenkin ympäristöön, kulttuuriperintöön ja kulttuuriseen monimuotoisuuteen ja jotka saattavat johtaa alan kasvupotentiaalia uhkaavaan kasvukriisiin. 5.1.5. vähiten koulutusta edellyttävien työpaikkojen arvostusta ja turvallisuutta on lisättävä, jotta ne houkuttelisivat paremmin. 5.1.6. yleinen laatupolitiikka ja tarjonnan monipuolisuus on tärkeää. 5.1.7. todellinen tilanne matkailusta voimakkaasti riippuvaisilla ja perusrakenteista aiheutuvien kustannusten vuoksi epäedullisessa asemassa olevilla unionin alueilla (etenkin saaret ja erittäin syrjäiset alueet). 5.1.8. etenkin paikallisten ammattilaisten ja matkanjärjestäjien välisessä kilpailussa on vääristymiä. 5.1.9. eurooppalainen lähestymistapa on tarpeen, koska matkailu on selvästi rajanylittävää luonteeltaan, koska unionin alueilla esiintyvät ongelmat ovat hyvin samankaltaisia ja koska näin ollen yhteisten ratkaisujen etsiminen on kustannuksiltaan ja tehokkuudeltaan edullista. 5.2. Talous- ja sosiaalikomitea suosittaa neuvostolle, Euroopan parlamentille, jäsenvaltioille ja komissiolle Euroopan matkailustrategia -aloitteen käynnistämistä. Strategian osatekijät olisivat seuraavat: 5.2.1. Kokemustenvaihtoa ja esimerkkianalyysia koskevien pilottihankkeiden yhteisrahoitus sellaisilla aloilla kuin paikallisstrategioiden määrittäminen, ympäristönsuojelu, palvelujen laatu, yhteiskunnallinen vuoropuhelu ja koulutus matkailualan uusiin ammatteihin nykyisiin elimiin sijoittuvan paikallisen matkailualan toiminta- ja seurantaverkoston välityksellä. 5.2.2. Vaivaton pääsy yhteisön nykyisiin välineisiin (Euroopan rakennerahastot, yrityspolitiikka, tutkimus- ja kehittämispolitiikka, Leonardo-ohjelma, eurooppalainen yhteisyritys, Life-ohjelma jne.), jotta voitaisiin tukea matkailusta eniten riippuvaisia alueita ja edistää innovaatiota ja kumppanuutta. 5.2.3. Kilpailusääntöjen tosiasiallinen noudattaminen matkailualalla satojentuhansien pienyritysten toimintaa häiritsevien vääristymien, monopolien sekä oligopolien estämiseksi. 5.2.4. Yhteisön tason sosiaalisen vuoropuhelun syventäminen etenkin pätevyysvaatimusten, koulutuksen, liikkuvuuden, työolojen, työajan ja työpaikkojen epävarmuuden osalta. 5.2.5. Tutkitaan yhdessä alan ammattilaisten sekä kuluttaja- ja työntekijäjärjestöjen kanssa mahdollisuutta luoda tietyillä pilottialoilla eurooppalaisen laadun peruskirja, johon sisällytettäisiin yhteiset standardit ja arviointimenettelyt. 5.2.6. Jäsenvaltioilta pyydetään työllisyyttä koskevien kansallisten toimintasuunnitelmien yhteydessä laadullista tietoa työllisyyspolitiikasta ja yhteiskunnallisen vuoropuhelun toimivuudesta. 5.2.7. Euroopan matkailustrategian eri osatekijät pannaan välittömästi toimeen unionin jäsenyyttä hakeneissa maissa, etenkin Phare- ja Sapard-rahoituksen avulla. 5.2.8. Komissio julkaisee vuosittain kertomuksen strategian toimeenpanosta ja yhteisön eri politiikanalojen vaikutuksista matkailualaan (sisämarkkinat, YMP, ulkosuhteet, sosiaalipolitiikka) sekä tietoa unionin myöntämistä määrärahoista. 5.2.9. Euroopan unionin toimielimet konsultoivat säännöllisesti matkailualan taloudellisia ja yhteiskunnallisia toimijoita, jotta voitaisiin analysoida etenkin unionin lainsäädännön ja politiikan vaikutuksia matkailuun. 5.2.10. Järjestetään vuotuinen seurantakokous, johon osallistuvat mm. jäsenvaltiot, asianomaiset toimijat (alan ammattilaiset, työntekijät, kuluttajat, johdannaiselinkeinojen harjoittajat jne.), Euroopan parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea. Bryssel 26. tammikuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) KOM(96) 168 lopull., EYVL C 222, 31.7.1996, s. 9; TSK:n lausunto, EYVL C 30, 30.1.1997, s. 103. (2) TSK:n lausunto CES 323/99, 24.3.1999, EYVL C 138, 18.5.1999, s. 4. (3) EYVL C 332, 31.12.1990, s. 157. (4) EYVL C 19, 21.1.1998, s. 116. (5) EYVL C 30, 30.1.1997, s. 103. (6) TSK:n lausunto CES 789/98, EYVL C 235, 27.7.1998, s. 10. (7) EYVL C 332, 31.12.1990, s. 157. (8) EYVL C 332, 31.12.1990, s. 157.