Luonnos: ”yhteistä passitusta” käsittelevän EY–EFTA-sekakomitean päätös N:o 1/2005 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen muuttamisesta - Luonnos yhteisön yhteiseksi kannaksi /* SEK/2004/1723 lopull. */





Bryssel 5.1.2005 SEK(2004) 1723 lopullinen Luonnos: ”YHTEISTÄ PASSITUSTA” KÄSITTELEVÄN EY–EFTA-SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS N:o 1/2005 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen muuttamisesta - Luonnos yhteisön yhteiseksi kannaksi -(komission esittämä) PERUSTELUT Toimenpiteet ja muodollisuudet tavaroiden kuljetuksen helpottamiseksi EY- ja EFTA-maiden välillä vahvistetaan 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyssä yhteistä passitusmenettelyä koskevassa yleissopimuksessa[1]. Passitusilmoituksen täyttämiseen liittyvistä muodollisuuksista todettiin, että ne olivat liian jäykkiä, kun tavaroita kuljetetaan konteissa maantieliikenteen kuljetusvälineillä, eivätkä ne vastanneet kaupallista käytäntöä vilkasliikenteisissä konttiterminaaleissa. Tästä syystä pidetään aiheellisena sallia tietty jousto passitusilmoitukseen merkittävien tietojen suhteen, kunhan varmistetaan, että asianmukaiset tiedot lisätään myöhemmin. Jousto koskee kuitenkin ainoastaan toimivaltaisia viranomaisia silloin, kun kontit kuljetetaan maantieliikenteen kuljetusvälineillä. Tämä on EY–EFTA-sekakomitean päätösluonnoksen N:o 1/2005 tavoite. Yhteistä passitusta käsittelevä EY–EFTA-työryhmä suhtautui päätösluonnokseen suotuisasti. Päätösluonnos toimitetaan neuvostolle yhteisen kannan vahvistamista varten, jotta yhteistä passitusta käsittelevä EY–EFTA-sekakomitea voisi hyväksyä sen lopullisesti kirjallisessa menettelyssä. Luonnos: ”YHTEISTÄ PASSITUSTA” KÄSITTELEVÄN EY–EFTA-SEKAKOMITEAN PÄÄTÖS N:o 1/2005 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen muuttamisesta SEKAKOMITEA, joka ottaa huomioon 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen[2] ja erityisesti sen 15 artiklan 3 kohdan a alakohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Kuljetusvälineen tunnistetietoja ja kansallisuutta lähtöhetkellä pidetään pakollisina tietoina, jotka on merkittävä passitusilmoituksen 18 kohtaan. (2) Vilkasliikenteisissä konttiterminaaleissa voi käydä niin, että kuljetukseen käytettävän maantieliikenteen kuljetusvälineen tietoja ei ole käytettävissä passitusmuodollisuuksia suoritettaessa. Sen kontin tunnistetiedot, jossa passitusilmoituksessa mainitut tavarat kuljetetaan, ovat kuitenkin käytettävissä, ja ne on jo merkitty passitusilmoituksen 31 kohtaan. (3) Koska tämä mahdollistaa tavaroiden tarkastuksen, voidaan tässä tilanteessa joustaa niin, että passitusilmoituksen 18 kohtaa ei tarvitse täyttää, jos voidaan varmistaa, että asianmukaiset tiedot täytetään asianomaiseen kohtaan myöhemmin. (4) Yleissopimus olisi sen vuoksi muutettava edellä esitetyllä tavalla, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: 1 artikla Muutetaan 20 päivänä toukokuuta 1987 yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen liite A7 tämän päätöksen liitteen mukaisesti. 2 artikla Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se tehdään. Sitä sovelletaan […]. Tehty […]. Sekakomitean puolesta Puheenjohtaja LIITE Lisätään 20 päivänä toukokuuta 1987 tehdyn yhteistä passitusmenettelyä koskevan yleissopimuksen liitteessä A7 olevan II osan I kohdan 18 kohtaa koskevaan huomautukseen toinen alakohta seuraavasti: ”Jos tavaroita kuljetetaan maantieliikenteen kuljetusvälineillä kuljetettavissa konteissa, sopimuspuolet voivat kuitenkin antaa passituksesta vastaavalle luvan jättää tämä kohta tyhjäksi, jos lähtöpaikassa ei logistiikkajärjestelyjen vuoksi voida ilmoittaa kuljetusvälineen tunnistetietoja ja kansallisuutta passitusilmoituksen täyttämishetkellä ja jos sopimuspuolet voivat varmistaa, että kuljetusvälinettä koskevat asianmukaiset tiedot täytetään myöhemmin 55 kohtaan.” [1] EYVL L 226, 13.8.1987, s. 2, yleissopimus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä N:o 2/2002 (EYVL L 4, 9.1.2003, s. 18). [2] EYVL L 226, 13.8.1987, s. 2, yleissopimus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä N:o 2/2002 (EYVL L 4, 9.1.2003, s. 18).