Ehdotus on osa laajempaa pakettia, jossa unionin finanssilainsäädäntöä tarkastellaan uudelleen ja jossa pyritään vähentämään finanssialan riskejä ja samalla edistämään kestävää talouden toiminnan rahoittamista. Se on sopusoinnussa EU:n perimmäisten tavoitteiden kanssa: nämä ovat tavoite edistää rahoitusvakautta, tavoite pienentää veronmaksajilta tarvittavaa tukea pankkien kriisinratkaisussa sekä tavoite edistää kestävää taloudellisen toiminnan rahoitusta.

Jo nykyisessä pankkien kriisinratkaisukehyksessä edellytetään, että kaikkien unionin pankkien on pidettävä hallussaan riittävä määrä vahvasti tappionkattamiskykyisiä (alentamiskelpoisia) velkoja, joiden arvoa olisi alennettava pankkien kriisinratkaisussa. Nyt esitettävä ehdotus parantaa nykysääntöjen soveltamista ja tukee TLAC-standardin täytäntöönpanoa unionissa, sillä ehdotetut säännökset helpottavat velan arvon alentamisen toteutusta pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin ja TLAC-standardin mukaisen ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen täyttämisen avulla. Ehdotus on näin ollen yhdenmukainen verrattuna unionin pankkien kriisinratkaisukehyksen yleistavoitteeseen eli veronmaksajilta tarvittavan tuen vähentämiseen pankkien kriisinratkaisussa.

Etuoikeudeltaan huonompien instrumenttien hallussapitoa koskeva TLAC-vaatimus sekä unionin kriisinratkaisuviranomaisten mahdollinen harkinnanvarainen vaatimus, joka koskee MREL-vaatimuksen täyttämistä myös etuoikeudeltaan huonommilla instrumenteilla, ovat saaneet eräitä jäsenvaltioita arvioimaan uudelleen kansallista velkojen järjestystä maksukyvyttömyystilanteessa. Useat jäsenvaltiot ovat muuttaneet (tai ovat muuttamassa) tiettyjen pankkien velkojien järjestystä kansallisessa maksukyvyttömyyslainsäädännössään, jotta pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin mukaisen velkojen arvon alentamisen mahdollinen soveltaminen olisi paremmin toteutettavissa käytännössä ja jotta niiden G-SII-laitokset täyttäisivät TLAC-standardin mukaisen ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen. Jotkin jäsenvaltiot ovat omaksuneet sen linjan, että etuoikeutettujen vakuudettomien velkojen olemassa oleva kanta on välittömästi etuoikeudeltaan huonompi, jotta pankit pystyvät täyttämään pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin tai TLAC-standardin mukaisen ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen. On myös sovellettu sellaista lähestymistapaa, että pankkien on laskettava liikkeeseen uutta velkaa, joka täyttää ensisijaisuusjärjestystä koskevan kriteerin. Tähän mennessä sovelletuissa kansallisissa säännöissä on suuria eroja, ja siksi sidosryhmät ja jäsenvaltiot ovat pitkälti yksimielisiä siitä, että pankkien velkojien järjestykseen maksukyvyttömyystilanteessa sovelletut toisistaan poikkeavat lähestymistavat aiheuttavat epävarmuutta niin liikkeeseenlaskijoiden kuin sijoittajienkin keskuudessa ja vaikeuttavat velan arvon alentamisen soveltamista rajojen yli toimivissa laitoksissa. Tämä epävarmuus voi myös johtaa kilpailun vääristymiseen: vakuudettomien velkojen haltijoita voidaan kohdella eri tavalla eri jäsenvaltioissa, ja TLAC- ja MREL-vaatimusten täyttämisestä pankeille aiheutuvat kustannukset voivat vaihdella jäsenvaltioiden välillä. Lisäksi toisistaan poikkeavien kansallisten maksukyvyttömyyssäännöstöjen piiriin kuuluvia pankkien velkojia kohdeltaisiin varsin eri tavalla, kun ne ostavat velkainstrumentteja, joiden liikkeeseenlaskijoina oleviin pankkeihin sovelletaan erilaisia kansallisia velkojien hierarkiasääntöjä.

Ehdotus sisältää pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiiviin kohdistuvat muutokset, jotka koskevat unionin pankkien liikkeeseen laskemien velkainstrumenttien haltijoiden järjestystä maksukyvyttömyystilanteessa mainitun direktiivin sekä TLAC-standardin vaatimusten noudattamiseksi, kun kyseessä on pankkien kyky kattaa tappioita ja vahvistaa pääomapohjaansa. Jotta parannettaisiin arvonalentamisvaltuuksien käytännön toteutusta ja luotettavuutta ja vältettäisiin oikeudellinen epävarmuus, TLAC-standardissa edellytetään, että velat ovat TLAC-kelpoisia vain, jos ne ovat etuoikeudeltaan muita velkoja huonompia eli jos ne kattavat tappioita maksukyvyttömyystilanteessa tai kriisinratkaisussa ennen muita ”ensisijaisempia” velkoja, jotka on nimenomaisesti jätetty TLAC-kelpoisuuden ulkopuolelle, kuten johdannaiset, suojatut talletukset tai verovelat. TLAC-standardissa vahvistetaan näin ollen ensisijaisuusjärjestystä koskeva vaatimus, johon kohdistuu tiettyjä poikkeuksia. Standardissa ei kuitenkaan määrätä vaatimuksen täyttämistavasta.

Yhtenä pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin keskeisenä tavoitteena on kohentaa yksityisen sektorin kykyä kattaa tappioita pankkikriisin yhteydessä. Jotta tähän tavoitteeseen päästäisiin, kaikkien pankkien on täytettävä omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus (minimum requirement for own funds and eligible liabilities, MREL), millä varmistetaan, että velan arvon alentamista tai omaksi pääomaksi muuntamista varten on käytettävissä riittävästi rahoitusvaroja. Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin mukaan MREL-vaatimusta ei yleensä kytketä siihen, että MREL-kelpoisten instrumenttien on pakko olla etuoikeudeltaan huonompia. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että MREL-vaatimuksen kannalta hyväksyttävällä velalla voi maksukyvyttömyystilanteessa olla sama etuoikeusasema kuin tietyillä muilla veloilla, jotka eivät pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin mukaan ole alentamiskelpoisia (tällaisia ovat esimerkiksi operatiiviset velat, kuten lyhytaikaiset pankkienväliset lainat), tai tietyillä muilla veloilla, jotka ovat alentamiskelpoisia mutta jotka voidaan harkinnanvaraisesti sulkea arvon alentamisen ulkopuolelle, jos kriisinratkaisuviranomainen voi osoittaa perustelluksi, että niiden arvoa on vaikea alentaa käytännön toteutuksen tai leviämisriskin (esimerkiksi johdannaiset) vuoksi. Tämä voi johtaa tilanteisiin, joissa alaskirjattujen velkakirjojen haltijat saattavat väittää, että niitä on kohdeltu kriisinratkaisuprosessissa huonommin kuin hypoteettisessa maksukyvyttömyystilanteessa. Tuolloin niille olisi suoritettava korvaus kriisinratkaisurahaston varoista. Tämän riskin välttämiseksi kriisinratkaisuviranomaiset voivat päättää, että MREL-vaatimus olisi täytettävä sellaisilla instrumenteilla, joilla on maksukyvyttömyystilanteessa huonompi etuoikeus kuin muilla veloilla, jotka eivät lain mukaan ole alentamiskelpoisia tai joiden arvon alentaminen on vaikeaa (ensisijaisuusjärjestystä koskeva vaatimus).

Unionissa on kansainvälisillä foorumeilla toteutettujen merkittävien toimien mukaisesti luotu direktiivillä 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) ja asetuksella (EU) N:o 806/2014 (yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus) luotettava pankkien kriisinratkaisukehys, jonka tarkoituksena on hallita pankkikriisejä tehokkaasti ja vähentää niistä rahoitusvakaudelle ja julkiselle taloudelle aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia. Luotettavan kriisinratkaisukehyksen tärkeänä osana on velan arvon alentaminen, jossa alennetaan velkojen arvoa tai muunnetaan velkasaamiset tai muut vastuut omaksi pääomaksi ennalta määritellyn hierarkian mukaisesti. Velan arvon alentamista voidaan käyttää laitoksen tappioiden kattamiseen tai lähellä kaatumista olevan tai todennäköisesti kaatuvan laitoksen pääomapohjan vahvistamiseen niin, että palautetaan laitoksen elinkelpoisuus. Näin ollen laitoksen kaatumisesta aiheutuva taakka lankeaa osakkeenomistajien ja muiden velkojien eikä veronmaksajien kannettavaksi.

Viime vuosina EU on uudistanut rahoituspalvelujen sääntelykehystä huomattavasti EU:ssa toimivien rahoituslaitosten häiriönsietokyvyn parantamiseksi. Uudistukset ovat perustuneet pääasiassa globaaleihin standardeihin, joista EU on sopinut yhdessä kansainvälisten kumppaniensa kanssa. Uudistuspakettiin sisältyivät erityisesti laitosten vakavaraisuusvaatimuksista ja valvonnasta annetut asetus (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus) ja direktiivi 2013/36/EU (vakavaraisuusdirektiivi) sekä laitosten elvytyksestä ja kriisinratkaisusta annettu direktiivi 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) ja yhteisestä kriisinratkaisumekanismista annettu asetus (EU) N:o 806/2014.

Nämä ehdotetut muutokset direktiiviin 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) ovat osa lainsäädäntöpakettia, johon sisältyvät myös muutokset asetukseen (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus), direktiiviin 2013/36/EU (vakavaraisuusdirektiivi) ja asetukseen (EU) N:o 806/2014 (yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus).

Vaikutustenarvioinnissa ei hyväksytä vaihtoehtoa, jossa velkojien ensisijaisuusjärjestystä, jota noudatetaan unionissa pankkien maksukyvyttömyyden yhteydessä, ei muuteta lainkaan, koska se vääristäisi sisämarkkinoilla käytävää kilpailua pankkien etuoikeutettujen vakuudettomien velkojen osalta. Tämä johtuu siitä, että pankkien velkojien erilainen asema eri jäsenvaltioissa voi vaikuttaa eri tavoin pankkien rahoituskustannuksiin. Yhdenmukaistamisen osalta on tarkastelu kolmea alavaihtoehtoa. Vaikutustenarvioinnissa todetaan, että kustannustehokkain tapa noudattaa ensisijaisuusjärjestystä koskevaa vaatimusta, joka asetetaan TLAC-standardissa G-SII-laitoksille, sekä kriisinratkaisuviranomaisten tapauskohtaista vaatimusta, jonka mukaan MREL-vähimmäisvaatimus on täytettävä etuoikeudeltaan huonommilla veloilla, on luoda erityinen takasijaisten velkojen luokka vakuudettomia velkoja varten. Toisin kuin omien varojen instrumenttien tapauksessa, tällaisten velkainstrumenttien arvoa voitaisiin alentaa pankin kriisinratkaisussa vasta sen jälkeen, kun muiden omien varojen instrumenttien kirjanpitoarvoa on alennettu tai kyseiset instrumentit on muunnettu, ja ennen muiden etuoikeutettujen velkojen arvon alentamista. Tämän vaihtoehdon suurin etu on se, että pankit voivat edelleen laskea liikkeeseen (halvempaa) etuoikeutettua velkaa rahoitussyistä tai toiminnallisista syistä kun taas uutta velkaluokkaa voidaan käyttää pääasiassa niiden sääntöjen noudattamiseksi, jotka koskevat tappionkattamiskykyä ja pääomapohjan vahvistamiskykyä.

Koska ehdotus on osa laajempaa pakettia, jossa unionin finanssilainsäädäntöä tarkastellaan uudelleen ja jossa pyritään vähentämään finanssialan riskejä, ehdotuksesta on tehty laaja vaikutustenarviointi. Vaikutustenarviointiraportin luonnos toimitettiin 7. syyskuuta 2016 komission sääntelyntarkastelulautakunnalle, joka antoi siitä aluksi kielteisen lausunnon. Sen jälkeen, kun uudelleentarkastelupaketin osien perustaa oli vahvistettu, lautakunta antoi ehdotuksesta 27. syyskuuta 2016 myönteisen lausunnon.

Suhteellisuusperiaatteen mukaan unionin toiminnan sisältö ja muoto eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen toiminnan tavoitteiden saavuttamiseksi perussopimusten yleisten tavoitteiden mukaisesti. Ehdotus ei vaikuta olennaisesti pankkien taakkaan, joka johtuu niiden tappionkattamiskykyä ja pääomapohjan vahvistamiskykyä koskevien sääntöjen noudattamisesta. Ehdotuksella minimoidaan TLAC-standardin noudattamisesta pankeille aiheutuvat kustannukset. Ehdotus ei vaikuta oikeuksiin, joita pankkien velkojilla ja sijoittajilla on pankkien nykyisen velkakannan osalta. Ehdotetun direktiivin säännökset ovat näin ollen oikeassa suhteessa siihen, mikä on tarpeen niiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

Ehdotuksella yhdenmukaistetaan luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytystä ja kriisinratkaisua koskevaa kansallista lainsäädäntöä, varsinkin kun kyseessä on mainittujen laitosten ja yritysten kyky kattaa tappioita ja vahvistaa pääomapohjaa kriisinratkaisussa, siinä määrin kuin on tarpeen sen varmistamiseksi, että jäsenvaltioilla ja unionin pankeilla on samat välineet ja mahdollisuudet puuttua pankkien kaatumiseen sovittujen kansainvälisten standardien (TLAC-standardin) mukaisesti.

Ehdotetun direktiivin ei pitäisi vaikuttaa nykyisiin pankkivelkoihin eikä niiden lakisääteiseen etuoikeusasemaan maksukyvyttömyyden yhteydessä, ja sitä aiotaan soveltaa kaikkiin pankkivelkojen liikkeeseenlaskuihin sen soveltamispäivästä alkaen. Sellaisten liikkeeseenlaskettujen velkainstrumenttien ensisijaisuusjärjestystä, jotka on laskettu liikkeeseen ennen tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua soveltamispäivää [heinäkuu 2017], olisi säänneltävä maksukyvyttömyystilanteessa jäsenvaltioiden kansallisella lainsäädännöllä, sellaisena kuin se on annettuna [31. joulukuuta 2016].

Ehdotuksella muutetaan pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin 108 artiklaa yhdenmukaistamalla pankkien maksukyvyttömyyteen liittyvää velkojien ensisijaisuusjärjestystä siltä osin kuin on kyse velkojista, joilla on sellaisia pankkien vakuudettomia etuoikeutettuja velkoja, jotka hyväksytään täyttämään vaatimukset, jotka asetetaan pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin säännöissä sekä tappionkattamiskykyä ja pääomapohjan vahvistamiskykyä koskevassa TLAC-standardissa. Tämä koskee erityisesti ensisijaisuusjärjestystä koskevaa vaatimusta.

Ehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on saatettava pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin muutokset osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään [kesäkuussa 2017] ja pankkien on alettava noudattaa muutettuja sääntöjä viimeistään [heinäkuussa 2017].

(1)Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä (FSB) julkaisi 9 päivänä marraskuuta 2015 kokonaistappionkattamiskykyä (total loss-absorbing capacity, TLAC) koskevan asiakirjan (TLAC-standardi), jonka G-20-maat hyväksyivät marraskuussa 2015. TLAC-standardissa edellytetään, että maailmanlaajuisten järjestelmän kannalta merkittävien pankkien (G-SIB-pankki), joista käytetään unionin puitteissa nimitystä maailmanlaajuinen järjestelmän kannalta merkittävä laitos (G-SII-laitos), on pidettävä hallussaan riittävää vähimmäismäärää vahvasti tappionkattamiskykyisiä (alentamiskelpoisia) velkoja, joilla voidaan varmistaa tappioiden sujuva ja nopea kattaminen sekä pääomapohjan vahvistaminen kriisinratkaisussa. Komissio sitoutui 24 päivänä marraskuuta 2015 antamassaan tiedonannossa esittämään vuoden 2016 loppuun mennessä lainsäädäntöehdotuksen, jonka avulla TLAC-standardi voitaisiin panna täytäntöön kansainvälisesti sovittuun määräaikaan eli vuoteen 2019 mennessä.

(2)Kun TLAC-standardi pannaan unionissa täytäntöön, on otettava huomioon voimassa oleva laitoskohtainen omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus (minimum requirement for own funds and eligible liabilities, MREL), jota sovelletaan kaikkiin unionin luottolaitoksiin ja sijoituspalveluyrityksiin ja joka vahvistetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/59/EU. Koska sekä TLAC-vähimmäisvaatimuksella että MREL-vähimmäisvaatimuksella on sama tavoite eli varmistaa, että unionin luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten tappionkattamiskyky on riittävä, näiden kahden vaatimuksen olisi oltava toisiaan täydentäviä yhteisen kehyksen osia. Käytännössä G-SII-laitoksia koskeva TLAC-standardin mukainen yhdenmukaistettu vähimmäistaso, jäljempänä ’TLAC-vähimmäisvaatimus’, olisi otettava käyttöön unionin lainsäädännössä muuttamalla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 575/2013 ja G-SII-laitoksia koskeva laitoskohtainen korotus ja muita kuin G-SII-laitoksia koskeva laitoskohtainen vaatimus tekemällä kohdennettuja muutoksia direktiiviin 2014/59/EU ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU) N:o 806/2014. Kattamattomien velkainstrumenttien maksukyvyttömyyttä koskevaan ensisijaisuusjärjestykseen sijoittamisen osalta tämän direktiivin säännöksiä olisi sovellettava edellä mainittujen säädösten ja direktiivin 2014/36/EU säännösten lisäksi.

(3)Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten kyky kattaa tappioita ja vahvistaa pääomapohjaa on riittävä, jotta kriisinratkaisussa tappioiden kattaminen ja pääomapohjan vahvistaminen onnistuvat sujuvasti ja nopeasti niin, että vaikutus rahoitusvakauteen ja veronmaksajiin on mahdollisimman vähäinen. Tämä voidaan saavuttaa siten, että luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset noudattavat johdonmukaisesti asetuksessa (EU) N:o 575/2013 säädettyä TLAC-vähimmäisvaatimusta ja direktiivissä 2013/59/EU säädettyä omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimusta.

(4)TLAC-standardissa, sellaisena kuin se on saatettuna osaksi unionin lainsäädäntöä asetuksessa (EU) N:o 575/2013, edellytetään, että G-SII-laitokset täyttävät TLAC-vähimmäisvaatimukset, tietyin poikkeuksin, käyttäen suurelta osin velkainstrumenteista aiheutuvia etuoikeudeltaan huonompia velkoja, jotka ovat maksukyvyttömyysmenettelyssä muiden ylimmän etuoikeusluokan velkojen alapuolella (ensisijaisuusjärjestystä koskeva vaatimus). Direktiivin 2014/59/EU mukaan kriisinratkaisuviranomaiset voivat pyytää tapauskohtaisesti, että G-SII-laitokset ja muut laitokset täyttävät yrityskohtaiset vaatimuksensa etuoikeudeltaan huonommilla veloilla sen riskin pienentämiseksi, että velkojat ryhtyvät oikeustoimiin sen vuoksi, että velkojien tappiot kriisinratkaisussa ovat korkeammat kuin niille olisi aiheutunut tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

(5)Lukuisat jäsenvaltiot ovat muuttaneet tai ovat muuttamassa maksukyvyttömyyttä koskevaa kansallista lainsäädäntöään, siltä osin kuin on kyse vakuudettomien etuoikeutettujen velkojen järjestyksestä maksukyvyttömyystilanteessa, jotta niiden luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset voivat noudattaa asetuksessa (EU) N:o 575/2013 ja direktiivissä 2014/59/EU säädettyä ensisijaisuusjärjestystä koskevaa vaatimusta.

(6)Tähän mennessä hyväksytyt kansalliset säännöt poikkeavat toisistaan merkittävästi. Yhdenmukaistettujen unionin sääntöjen puuttuminen aiheuttaa luottolaitoksille, sijoituspalveluyrityksille ja sijoittajille oikeudellista epävarmuutta ja vaikeuttaa velan arvon alentamisen soveltamista rajojen yli toimivissa laitoksissa. Se vääristää myös sisämarkkinoilla käytävää kilpailua, koska ne kustannukset, jotka koituvat luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille asetuksessa (EU) N:o 575/2013 ja direktiivissä 2014/59/EU säädetyn ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen noudattamisesta, ja ne kustannukset, jotka koituvat sijoittajille niiden ostaessa luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten liikkeeseen laskemia velkainstrumentteja, voivat vaihdella huomattavasti eri puolilla unionia.

(7)Pankkiunionista esittämässään mietinnössä Euroopan parlamentti kehotti komissiota esittämään ehdotuksia vaateisiin liittyvien oikeudellisten riskin vähentämiseksi sovellettaessa periaatetta, jonka mukaan velkojat eivät saa jäädä kriisinratkaisussa huonompaan asemaan, ja 17 päivänä kesäkuuta 2016 esittämissään päätelmissä neuvosto kehotti komissiota esittämään ehdotuksen yhteisestä lähestymistavasta pankkien velkojien hierarkiaan oikeusvarmuuden edistämiseksi

kriisinratkaisutapauksissa.

(8)Sen vuoksi olisi poistettava merkittävät sisämarkkinoiden toiminnan esteet ja vältettävä kilpailun vääristymät, jotka johtuvat pankkien velkojien hierarkiaa koskevien yhdenmukaistettujen unionin sääntöjen puuttumisesta, sekä estettävä tällaisten esteiden ja vääristyminen syntyminen tulevaisuudessa. Sen vuoksi asianmukainen oikeusperusta tälle direktiiville on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 114 artikla, sellaisena kuin sitä tulkitaan Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti.

(9)Jotta ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen noudattamisesta luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille aiheutuvat kustannukset sekä luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten rahoituskustannuksiin aiheutuvat kielteiset vaikutukset voitaisiin vähentää mahdollisimman pieniksi, tällä direktiivillä jäsenvaltioille olisi annettava lupa säilyttää olemassa oleva vakuudettoman etuoikeutetun velan luokka, jolla on korkein maksukyvyttömyyteen liittyvä luokittelu velkainstrumenttien joukossa ja jonka liikkeeseenlasku on luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille edullisempaa kuin muiden etuoikeudeltaan huonompien velkojen liikkeeseenlasku. Direktiivissä olisi kuitenkin vaadittava jäsenvaltioita luomaan uusi omaisuuseräluokka eli takasijaisten etuoikeutettujen velkojen luokka, jossa velan arvoa olisi alennettava kriisinratkaisun aikana vasta muiden pääomainstrumenttien jälkeen mutta ennen muita ylimmän etuoikeusluokan velkoja. Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten olisi säilytettävä vapaus laskea liikkeeseen velkaa näissä molemmissa luokissa, mutta vain takasijaisen etuoikeutetun velan luokan olisi katsottava täyttävän asetuksen (EU) N:o 575/2013 ja direktiivin 2014/59/EU ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen. Tämä mahdollistaisi sen, että luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset käyttävät rahoituksessaan tai muista operatiivisista syistä edullisempaa etuoikeutettua velkaa ja laskevat liikkeeseen uuden takasijaisen etuoikeutetun luokan velkaa täyttääkseen ensisijaisuusjärjestystä koskevan vaatimuksen.

(10)Sen varmistamiseksi, että takasijaisten etuoikeutettujen velkainstrumenttien uusi luokka täyttää asetuksen (EU) N:o 575/2013 ja direktiivin 2014/59/EU hyväksyttävyyskriteerit, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että velan alkuperäinen sopimusperusteinen maturiteetti on yli vuoden pituinen, ettei velalla ole johdannaispiirteitä ja että velan liikkeeseenlaskuun liittyvissä asianomaisissa sopimusasiakirjoissa viitataan nimenomaisesti ensisijaisuusjärjestykseen tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

(11)Sijoittajien oikeusvarmuuden lisäämiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että vakiomuotoisilla etuoikeutetuilla velkainstrumenteilla on korkeampi ensisijaisuusjärjestys kansallisessa maksukyvyttömyyslainsäädännössä kuin takasijaisten etuoikeutettujen velkainstrumenttien uudella luokalla tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Jäsenvaltioiden olisi myös varmistettava, että takasijaisten etuoikeutettujen velkainstrumenttien uudella luokalla on korkeampi ensioikeusasema kuin omien varojen instrumenttien tai muiden etuoikeudeltaan huonompien velkojen etuoikeusasema ja että – päinvastoin kuin tällaisten instrumenttien tai velkojen tapauksessa – takasijaisten etuoikeutettujen velkainstrumenttien luokassa arvoa voidaan alentaa vasta, kun liikkeeseen laskeva laitos asetetaan kriisinratkaisuun.

(12)Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta eli vahvistaa pankkien velkojien hierarkiaa koskevia yhdenmukaisia sääntöjä unionin elvytys- ja kriisinratkaisukehystä varten, vaan se voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

(13)On asianmukaista, että tässä direktiivissä säädettyjä direktiivin 2014/59/EU muutoksia sovelletaan velkoihin, jotka lasketaan liikkeeseen tämän direktiivin soveltamisen alkamispäivänä tai sen jälkeen, ja velkoihin, jotka ovat vielä maksamatta kyseisenä päivänä. Oikeusvarmuuden vuoksi ja siirtymäkauden kustannusten alentamiseksi mahdollisimman pieniksi jäsenvaltioiden olisi kuitenkin varmistettava, että kaikkien sellaisten maksamatta olevien velkojen käsittelyyn, jotka luottolaitokset ja sijoituspalveluyritykset ovat laskeneen liikkeeseen ennen kyseistä päivämäärää, sovelletaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöä sellaisena kuin se oli hyväksyttynä [31 päivänä joulukuuta 2016]. Maksamatta oleviin velkoihin olisi sen vuoksi edelleen sovellettava direktiivissä 2014/59/EU ja asianomaisessa kansallisessa lainsäädännössä siinä muodossa kuin ne olivat hyväksyttyinä [31 päivänä joulukuuta 2016] vahvistettuja sääntelyvaatimuksia,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla

Muutokset direktiiviin 2014/59/EU

1.Muutetaan 108 artiklan otsikko muotoon ”Maksukyvyttömyyttä koskeva ensisijaisuusjärjestys” ja poistetaan 108 artiklan a alakohdan johdantolauseesta ilmaisu ”etuoikeudettomien”.

2.Lisätään 108 artiklan loppuun kohdat seuraavasti:

”2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 artiklan 1 kohdan a, b, c ja d alakohdassa tarkoitettujen yhteisöjen osalta tavalliset vakuudettomat saatavat, jotka johtuvat velkainstrumenteista, jotka ovat velkainstrumentteihin sovellettavassa ensisijaisuusjärjestyksessä ensimmäisinä tavanomaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä sääntelevän kansallisen lainsäädännön mukaan, ovat ensisijaisuusjärjestyksessä korkeammalla kuin vakuudettomat saatavat, jotka johtuvat velkainstrumenteista, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:

a)velkainstrumenttien alkuperäinen sopimuksenmukainen maturiteetti kattaa yhden vuoden;