KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, UNIONIN TUOMIOISTUIMELLE, TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIMELLE, EUROOPAN INVESTOINTIPANKILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Yhdennettyjä eurooppalaisia infrastruktuureja käsittelevä kasvupaketti

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

JOHDANTO JA TIIVISTELMÄ

Euroopan infrastruktuurimenot vähenivät keskimääräisesti viime vuosikymmenellä. Talous- ja finanssikriisin myötä on kuitenkin jälleen alettu kiinnittää enemmän huomiota infrastruktuuri-investointeihin. Talouskriisin aikana infrastruktuurien uusimiseen tai rakentamiseen suunnatut investoinnit ovat olleet merkittävä osa EU:n ja jäsenvaltioiden elvytyssuunnitelmia, koska niiden avulla on voitu lisätä kysyntää ja varmistaa samalla käytettyjen varojen pitkän aikavälin tuotto. Ennen muuta kriisi on osoittanut, että infrastruktuurit ovat ratkaisevan tärkeitä Euroopan talouden tulevaisuuden kannalta.

Kuten Montin raportissa[1] todettiin, aidosti yhdentyneet sisämarkkinat eivät voi toteutua ilman niiden kaikkien osien välistä saumatonta yhteyttä. Maantiet ja muut liikenneyhteydet, sähkö- ja kaasuverkot sekä laajakaistaverkot ovat elintärkeitä toimivan yhdennetyn talousalueen ja sen sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden kannalta. Vaikka EU:n lainsäädännön ja markkinoiden yhdentyminen eteneekin, viimeksi energia-alalla hyväksytyn ja voimaan tulleen kolmannen vapauttamispaketin myötä, rajatylittävä fyysinen yhteenliittäminen edistyy hitaasti. Puuttuvia yhteyksiä on erityisesti uudemmissa jäsenvaltioissa, mikä luo jakolinjoja Euroopan unionin ytimen ja reuna-alueiden välille ja hidastaa yhteisön sisäisen kaupan kehittämistä tai uusien talouden alojen kuten sähköisen kaupankäynnin kasvua.

Myös Eurooppa 2020 -strategian täytäntöönpano tuo esiin uusia infrastruktuuritarpeita. Euroopan muuttaminen osaamiskeskeiseksi, vähähiiliseksi ja erittäin kilpailukykyiseksi taloudeksi edellyttää asianmukaisia, nykyaikaisia ja joustavia infrastruktuuriverkkoja energian, liikenteen sekä tieto- ja viestintätekniikan alalla. Komissio on korostanut osana ensisijaisia kasvutavoitteitaan[2] tarvetta edistää aidosti yhdentyneiden sisämarkkinoiden edellyttämiä liikenteen, energian ja viestintätekniikan infrastruktuureja. Se on myös kehottanut jäsenvaltioita jatkamaan vahvistetun talouden ohjausjärjestelmän puitteissa sääntely- ja rahoitusponnistelujaan näillä avainaloilla nykyisestä talouskriisistä huolimatta.

Euroopan kannalta tärkeiden verkkojen investointitarpeiden kolmella edellä mainitulla alalla[3] arvioidaan olevan yhteensä noin biljoona euroa vuoteen 2020 mennessä. Vastaaminen tähän haasteeseen on yksi neljästä suuresta kysymyksestä, jotka Euroopan unionin on ratkaistava seuraavan vuosikymmenen aikana. Vaikka markkinoiden odotetaankin auttavan asianmukaisten investointi- ja hintamekanismien avulla suurelta osin luomaan tarvittavat infrastruktuurit ilman julkista tukea, kaikkia välttämättömiä investointeja ei pystytä tekemään tai niitä joudutaan lykkäämään pitkälle vuoden 2020 jälkeen. Siksi komissio esittää tänään ehdotuksen infrastruktuuripaketiksi, joka käsittää uuden rahoitusvälineen ”Verkkojen Eurooppa” sekä tarkistetut suuntaviivat liikenne-, energia- ja televiestintäalalle.

YHTEISET HAASTEET JA ALAKOHTAISET POLIITTISET SUUNTAVIIVAT

Liikenteen, energian ja digitaalisten infrastruktuurien alalla voidaan todeta samat haasteet ja pullonkaulat, jotka edellyttävät samankaltaisia ratkaisuja. Vaikka jäsenvaltiot ja markkinat voivatkin (sääntelytoimenpiteiden avulla) huolehtia infrastrukturi-investoinneista, niiden laajuus ja toteuttamisvauhti tuskin mahdollistaa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamisen. EU:n avustukset ja rahoitusvälineet suunnataan aloitteisiin, joilla voidaan päästä eroon markkinoiden hajanaisuudesta tai vähentää sitä, lisätä Euroopan toimitusvarmuutta sekä taata huomattava kasvupotentiaali ja/tai sosioekonominen hyöty, joita ei voida saavuttaa yksittäisten hankkeiden kautta. Tämä lisää myös lyhyen aikavälin työllisyyttä rakennusvaiheessa.

Rahoitusvälineen hallinnointi tuo myös merkittävää sisäistä synergiaa, koska yhteiselimen käytön avulla saavutetaan mittakaavaetuja. Pitkälle viety koordinointi ohjelmatasolla tuottaa synergiaa alakohtaisten hankkeiden välillä: energia-, liikenne- ja laajakaistaverkot voivat käyttää yhteisiä tiloja (kulkuaukot, kanavat, pääsy tiloihin), minkä vuoksi on asianmukaista kannustaa verkkojen passiivisten elementtien koordinoitua käyttöä yhteistyössä asianomaisten kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten kanssa.

LIIKENNE

Huolimatta mittavista investoinneista Euroopan unionilla ei ole tällä hetkellä riittävän yhteensopivaa, yhteentoimivaa ja tehokasta rajat ylittävää liikenneinfrastruktuuriverkkoa. Kuten tiedonannossa ”Yhtenäistä Euroopan liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma – Kohti kilpailukykyistä ja resurssitehokasta liikennejärjestelmää”[4] korostetaan, liikenneinfrastruktuuri on ehdoton edellytys sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseksi, kilpailukyvyn parantamiseksi ja kestävän kasvun edistämiseksi. Sen lisäksi, että jäsenvaltiot eivät koordinoi liikenneinfrastruktuurihankkeiden suunnittelua, rahoittamista ja hallinnointia, kehitystä jarruttaa merkittävästi se, ettei Euroopan tasolla ole yleistä rahoituskehystä, joka mahdollistaisi merkittävimpien pullonkaulojen ja puuttuvien rajatylittävien yhteyksien poistamisen sisämarkkinoilta. Tämä este on ratkaistava seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen puitteissa.

Euroopan laajuisia liikenneverkkoja (TEN-T) koskevissa uusissa suuntaviivoissa määritellään poliittiset puitteet toiminnalle, jolla eurooppalaisten infrastruktuurien avulla edistetään yhtenäisen Euroopan liikennealueen syntymistä. Suuntaviivoissa vahvistetaan myös sääntelykehys ja vaatimukset, joilla varmistetaan tehokkuus ja yhteentoimivuus. Lisäksi niissä luodaan vahvempi ja sitovampi suunnittelukehys, joka muodostuu kattavasta verkosta ja ydinverkosta; se auttaa jäsenvaltioita, EU:n toimielimiä ja sidosryhmiä keskittämään yhteiset ponnistelunsa, joilla edistetään toimintakykyisen eurooppalaisen infrastruktuuriverkon luomista vuosiin 2030 ja 2050 mennessä.

Kattava verkko muodostaa TEN-T-verkon peruskerroksen. Se koostuu kaikista nykyisistä ja suunnitelluista infrastruktuureista, jotka täyttävät suuntaviivojen vaatimukset, ja sen on määrä olla valmis viimeistään 31. joulukuuta 2050.

Ydinverkko rakentuu kattavan verkon päälle, ja se muodostuu verkon strategisesti tärkeimmistä osista. Se muodostaa Euroopan kansalaisten ja elinkeinoelämän tarvitseman kaikki liikennemuodot kattavan liikennevarkon perusrungon, joka keskittyy eniten yleiseurooppalaista lisäarvoa tuoviin TEN-T-verkon osiin eli puuttuviin yhteyksiin rajanylityskohdissa, merkittävimpiin pullonkauloihin ja multimodaalisiin solmukohtiin. Ydinverkon on määrä olla valmis viimeistään 31. joulukuuta 2030, ja se rahoitetaan Verkkojen Eurooppa -välineestä.

TEN-T-suuntaviivojen avulla pyritään myös lujittamaan ydinverkkokäytävän käsitteeseen liittyviä täytäntöönpanovälineitä rautateiden tavaraliikennekäytävien mallin perusteella[5]. Nämä käytävät muodostavat puitteet ydinverkon koordinoidulle täytäntöönpanolle. Laajuudeltaan ydinverkkokäytävät kattavat periaatteessa kolme liikennemuotoa, ja niiden on kuljettava vähintään kolmen jäsenvaltion kautta. Niissä olisi mahdollisuuksien mukaan oltava yhteys merisatamaan. Toimintojen osalta ydinverkkokäytävät muodostavat alustan kapasiteetin hallinnoinnille, investoinneille, multimodaalisten uudelleenlastauspaikkojen rakentamiselle ja koordinoinnille sekä yhteentoimivien liikenteenhallintajärjestelmien käyttöönotolle.

ENERGIA

Euroopan energiainfrastruktuurin uudenaikaistaminen ja laajentaminen ja verkkojen yhteenliittäminen yli rajojen vaatii vielä laajoja toimia, jotta voidaan saavuttaa kilpailukykyä, kestävyyttä ja toimitusvarmuutta koskevat unionin keskeiset energiapoliittiset tavoitteet. Sen vuoksi 17. marraskuuta 2010 hyväksytyssä energiainfrastruktuurien painopisteitä vuodelle 2020 ja sen jälkeen koskevassa komission tiedonannossa[6] peräänkuulutettiin uudenlaista EU:n energiainfrastruktuuripolitiikkaa koordinoimaan ja optimoimaan verkon kehittämistä koko mantereen laajuisesti. Siinä vahvistettiin erityisesti tarve tarkistaa Euroopan laajuista energiaverkkoa (TEN-E) koskevaa nykyistä politiikkaa ja rahoituskehystä. Politiikan uudistus on ratkaisevan tärkeä, jotta voidaan varmistaa toimiva solidaarisuus jäsenvaltioiden välillä, energian sisämarkkinoiden toteutuminen ja eristyneiden alueiden liittäminen eurooppalaiseen verkkoon, energian vaihtoehtoisten toimitus-/kauttakulkureittien ja lähteiden käyttöönotto sekä uusiutuvien energialähteiden kehittäminen kilpailemaan perinteisten energialähteiden kanssa. Tätä korosti myös 4. helmikuuta 2011 kokoontunut Eurooppa-neuvosto.

Euroopan laajuisia energiainfrastruktuureja koskevissa uusissa suuntaviivoissa vahvistetaan Euroopan laajuisten energiaverkkojen oikea-aikaista kehittämistä ja yhteentoimivuutta koskevat säännöt.

Erityisesti niillä halutaan luoda mahdollisimman suotuisat edellytykset sellaisten energiainfrastruktuurihankkeiden kehittämiselle, joilla voidaan edistää energian sisämarkkinoiden täydellistä yhdentymistä varmistamalla, ettei yksikään jäsenvaltio jää verkon ulkopuolelle, sekä myötävaikuttaa kestävään kehitykseen ja ympäristönsuojeluun auttamalla unionia saavuttamaan vuoteen 2020 mennessä tavoitteensa (kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen 20 %:lla[7], energiatehokkuuden lisääminen 20 %:lla ja uusiutuvien energialähteiden osuuden nostaminen 20 %:iin energiankulutuksesta) varmistamalla samalla toimitusvarmuus ja jäsenvaltioiden välinen yhteenkuuluvuus.

Tätä varten suuntaviivoissa yksilöidään vuoteen 2020 ja sen jälkeen ulottuvalle kaudelle eräitä sellaisia Euroopan laajuisia ensisijaisia käytäviä ja alueita sähkö- ja kaasuverkkojen sekä öljyn ja hiilidioksidin siirtoinfrastruktuurien alalla, joiden kohdalla Euroopan tason toiminnasta on eniten hyötyä. Nämä ensisijaiset tavoitteet on määrä toteuttaa

- keventämällä lupamenettelyä siten, että sen kestoa vähennetään huomattavasti yhteisen edun mukaisten hankkeiden osalta ja yleisön osallistumista hankkeiden hyväksymiseen ja toteutukseen lisätään,

- helpottamalla yhteisen edun mukaisten sähkö- ja kaasualan hankkeiden sääntelykohtelua jakamalla kustannukset yli rajojen sen mukaan, missä hankkeesta saatu hyöty on suurin, ja varmistamalla, että hyväksytty tuotto vastaa aiheutunutta riskiä,

- varmistamalla yhteisen edun mukaisten hankkeiden toteutus tarvittavan markkinaperusteisen ja EU:n suoran rahoitustuen avulla. Viimeksi mainitun osalta ehdotetaan Verkkojen Eurooppa -välineestä rahoitettavien hankkeiden EU:n rahoituksen tukikelpoisuusperusteita.

DIGITAALISET INFRASTRUKTUURIT

Investoinnit nopeisiin tietoliikenneyhteyksiin ja nykyaikaisen internetverkon palveluihin ovat investointeja tulevaisuuteen. Sekä fyysiset että palveluperusteiset digitaaliset infrastruktuurit ovat keskeinen edellytys älykkäälle kasvulle, joka Euroopan on luotava seuraavien kymmenen vuoden aikana voidakseen varmistaa kansainvälisen kilpailukykynsä ja turvatakseen kansalaistensa vaurastumisen. Tämä tavoite sisältyy älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun Eurooppa 2020 -strategiaan, jossa korostetaan digitaalisten infrastruktuurien keskeistä asemaa lippulaiva-aloitteessa ”Euroopan digitaalistrategia”. Siinä painotetaan tarvetta varmistaa, että kaikille kansalaisille voidaan tarjota laajakaistayhteys ja suuremmat tiedonsiirtonopeudet sekä kiinteällä että langattomalla tekniikalla. On myös helpotettava investointeja uusiin avoimiin ja kilpailtuihin erittäin nopeisiin internetverkkoihin, jotka ovat tulevaisuuden talouden valtasuonia.

Suuntaviivojen tarkoituksena on vahvistaa suunnitellut tavoitteet ja painopisteet televiestinnän alalla. Lisäksi niissä yksilöidään laajakaistaverkkojen ja digitaalisten infrastruktuuripalvelujen käyttöön liittyviä yhteisen edun mukaisia hankkeita (esim. eHealth-, eIdentity- ja eProcurement -palvelut). Nämä hankkeet auttavat ratkaisemaan kysymyksiä, joiden on todettu haittaavan huomattavasti digitaalisten sisämarkkinoiden kehittämistä. Näitä ovat esimerkiksi Euroopan vähäiset investoinnit laajakaistapalveluihin verrattuna sen tärkeimpiin kilpailijoihin, minkä vuoksi kasvupotentiaalia ja yhteiskunnallista etua jää hyödyntämättä, sekä tarve lisätä kilpailupainetta nykyaikaisten laajakaistaverkkojen alalla ja kehittää asianmukaisia strategioita julkisen tuen myöntämiseksi laajakaistaverkkopalvelujen tarjoamiseen siellä, missä se ei ole liiketaloudellisesti kannattavaa. Digitaalipalvelujen alalla esteet liittyvät lähinnä teknisen yhteentoimivuuden puuttumiseen, mikä pysäyttää rajoilla monet tärkeät sähköiset viranomaispalvelut. Euroopan laajuisilla yhteentoimivilla palveluinfrastruktuureilla ei ole luonnollisia omistajia, eivätkä yksittäiset jäsenvaltiot sen paremmin kuin yksityiset sijoittajatkaan pystyisi varmistamaan palvelun käyttöönottoa yhteentoimivissa puitteissa. Näin ollen EU:n laajuinen lisäarvo on merkittävä.

Digitaalisten infrastruktuurien Verkkojen Eurooppa -välineestä tuetaan erilaisilla avustuksilla ja innovatiivisilla rahoitusvälineillä sellaisia verkkoinvestointeja, joiden avulla voidaan saavuttaa Euroopan digitaalistrategia -lippulaivahankkeen tavoitteita, joita ovat yleinen kattavuus nopeudella 30 Mbit/s, tai liittää vähintään 50 prosenttia kotitalouksista verkkoyhteyksiin, joiden nopeus on yli 100 Mbit/s. Tavoitteena on kehittää tasapainoinen valikoima 30 ja 100 Mbit/s -hankkeita ja ottaa asianmukaisesti huomioon jäsenvaltioiden investointitarpeet, jotka on alustavasti arvioitu 270 miljardiksi euroksi.

Digitaalisten palvelujen infrastruktuurien osalta suorilla avustusjärjestelmillä rahoitetaan yhteentoimivia puitteita, joihin kuuluvat esimerkiksi Euroopan laajuiset nopeat runkoyhteydet julkisten viranomaisten käyttöön, julkishallinnon sähköisten palvelujen rajatylittävä tarjoaminen, joka perustuu yhteentoimiviin tunnistus- ja todentamisjärjestelmiin (jotka mahdollistavat sähköiset hankinnat sekä oikeus- ja terveyspalvelut), Euroopan kulttuuriperinnön digitointi, turvallisuus (internetin käyttöturvallisuus ja kriittiset palveluinfrastruktuurit) sekä älykkäät energiapalvelut.

Nämä hankkeet parantavat osaltaan Euroopan talouden kilpailukykyä, pk-yritykset mukaan luettuina, edistävät kansallisten verkkojen yhteenliittämistä ja yhteentoimivuutta sekä pääsyä näihin verkkoihin ja tukevat digitaalisten sisämarkkinoiden kehittämistä. Jotta voidaan mukautua muuttuviin poliittisiin painopisteisiin, teknologian tai asianomaisten markkinoiden kehitykseen, suuntaviivojen soveltamisaikana on mahdollista yksilöidä uusia yhteisen edun mukaisia hankkeita.

VERKKOJEN EUROOPPA – YHTEINEN VÄLINE INFRASTRUKTUURIEN RAHOITUKSEEN

Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevasta politiikasta saatujen tähänastisten kokemusten ja niistä tehtyjen johtopäätösten perusteella komissio ehdottaa uutta eurooppalaista infrastruktuuripakettia. Sen ydin on Verkkojen Eurooppa, joka on Euroopan laajuisten verkkojen yhteinen rahoitusväline; samalla paketti luo puitteet edellä esitettyjen alakohtaisten poliittisten suuntaviivojen soveltamiselle. Koska eräät unionin edun mukaiset infrastruktuurihankkeet on ulotettava EU-jäsenyyteen valmistautuviin maihin, naapurimaihin tai muihin kolmansiin maihin, Verkkojen Eurooppa -välineestä voidaan tarvittaessa tukea yhteisen edun mukaisia hankkeita Euroopan laajuisten verkkojen liittämiseksi kyseisten maiden infrastruktuuriverkkoihin.

Välineen tavoitteena on yksinkertaistaa ja helpottaa infrastruktuureille myönnettävää EU:n tukea optimoimalla käytettävissä olevien välineiden valikoima, yhdenmukaistamalla niiden käyttöön liittyvät toimintasäännöt ja hyödyntämällä kaikilta kolmelta alalta kertyvä mahdollinen synergia. Koordinoitu lähestymistapa ei ainoastaan varmista suurinta mahdollista lisäarvoa EU:n tasolla, vaan se yksinkertaistaa myös menettelytapoja ja vähentää kokonaiskustannuksia.

Tätä varten ehdotuksessa otetaan käyttöön kaikille aloille yhteinen rahoituskehys siihen liittyvine koordinoituine vuotuisine työohjelmineen, yhteinen komitea, alakohtaisten talousarvioiden välinen joustavuus, uusia suoritusindikaattoreita ja ehtoja sekä infrastruktuurikohtaisten rahoitusvälineiden yhteiskäyttö.

Välineen varoja hallinnoidaan keskitetysti, ja siitä vastaa joko komission henkilöstö, jota avustaa tarvittaessa toimeenpanovirasto, tai komission ja yhden tai useamman rahoituslaitoksen muodostama kumppanuus. Välineen eri osien operatiivista hallinnointia koskevat ratkaisuehdotukset tehdään asianmukaisen oikeudellisen kehyksen puitteissa, ja ne perustuvat TEN-T:n toimeenpanovirastosta saatuun kokemukseen ja Euroopan investointipankin kanssa tapahtuvaan nykyiseen yhteistyöhön.

Välinettä koordinoidaan muiden EU:n talousarviosta rahoitettavien toimien, kuten Horisontti 2020 -puiteohjelman sekä koheesio- ja rakennerahastojen toimenpiteiden kanssa.

Horisontti 2020 -puiteohjelman kanssa tapahtuvalla koordinoinnilla varmistetaan täydentävyys ja vältetään samalla mahdolliset päällekkäisyydet. Sillä taataan, että käyttöön infrastruktuurihankkeissa johtava tutkimus- ja innovointiketju ei katkea. Tämä on erityisen tärkeää aikana, jolloin liikenteen, energian ja televiestinnän alalla tarvitaan merkittävää teknistä edistymistä, jotta EU voi saavuttaa Eurooppa 2020 -strategian kunnianhimoiset tavoitteensa.

Koheesio- ja rakennerahastojen osalta koheesiopolitiikan yhteistä strategista kehystä ja jäsenvaltioiden kanssa tehtyjä kumppanuussopimuksia koordinoidaan tiiviisti liikenteen, energian ja tieto- ja viestintätekniikan alan poliittisten kehysten kanssa. Alakohtaisissa suuntaviivoissa tukeudutaan koheesio- ja rakennerahastoihin paikallisten ja alueellisten infrastruktuurien kehittämiseksi ja yhdistämiseksi EU:n keskeisiin infrastruktuureihin, jolloin kaikki EU:n kansalaiset ovat yhteydessä toisiinsa.

Verkkojen Eurooppa -välineen talousarvio kaudeksi 2014–2020 on 50 miljardia euroa[8], josta 10 miljardia on varattu koheesiorahastossa liikenneinfrastruktuureita varten. Vaikka välinettä hallinnoidaankin keskitetysti, siinä painotetaan mahdollisimman pitkälle hankkeita, jotka vastaavat koheesiorahastomäärärahojen kansallista jakoa. Koheesiorahaston 10 miljardia euroa varataan koheesiorahaston tukea saaville jäsenvaltioille, ja rahoitusosuudet EU:n talousarviosta vahvistetaan samalle tasolle kuin koheesiorahaston osuus.

Verkkojen Eurooppa -väline | 40 miljardia euroa |

Energia | 9,1 miljardia euroa |

Liikenne | 21,7 miljardia euroa |

Televiestintä/Digitaaliset infrastruktuurit | 9,2 miljardia euroa |

Koheesiorahastossa liikenneinfrastruktuureita varten varatut määrät | 10 miljardia euroa |

Yhteensä | 50 miljardia euroa |

VERKKOJEN EUROOPPA -VÄLINEEN RAHOITUSVÄLINEET – EU:N VAIKUTUKSEN MAKSIMOIMINEN

EU:n jäsenvaltiot käyttävät infrastruktuuri-investointeihin keskimäärin yhden prosentin BKT:stä[9], mutta ne ovat lisääntyvässä määrin kannustaneet yksityistä sektoria rahoittamaan näitä investointeja. Tämä on tapahtunut joko yksinomaan yksityisellä sektorilla yksityistämisen tai toimilupien myöntämisen kautta tai – erityisesti viime aikoina – julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien muodossa.

Yksityinen rahoitus ei kuitenkaan enää riitä kattamaan infrastruktuurien huomattavia investointitarpeita. Sitä ei myöskään ole helposti saatavilla sellaisilla maksuajoilla ja ehdoilla, jotka vastaisivat asianmukaisella tavalla kaupallisesti kannattavien pitkäaikaisten investointihankkeiden taloudellista elinkaarta. Siksi tarvitaan oman tai vieraan pääoman ehtoisia instrumentteja, joilla pyritään poistamaan unionin edun kannalta ensisijaisten hankkeiden, kuten Verkkojen Eurooppa -välineeseen kuuluvien hankkeiden rahoitusta haittaavia esteitä.

Infrastruktuurihankkeiden rahoitusvälineillä pyritään houkuttelemaan yksityisen sektorin rahoitusta, joka auttaa Eurooppaa hyödyntämään mahdollisuuksiaan ratkaisevalla hetkellä siirryttäessä kohti resurssitehokasta ja vähähiilistä taloutta. Niiden merkitys unionin strategisten tavoitteiden saavuttamiselle on yhä tärkeämpi, koska niiden avulla voidaan varmistaa, että talouskasvua vauhdittavien hankkeiden toteuttamisen edellyttämää rahoitusta voidaan lisätä. Rahoitusvälineillä on erityistä lisäarvoa, kun EU:n politiikka edellyttää nopeaa täytäntöönpanoa, mutta hankkeisiin ja rahoitusmarkkinoihin liittyvät epävarmuustekijät ovat keskimääräistä suurempia, kuten nykyisessä taloustilanteessa. Niillä on myös kerrannaisvaikutuksia EU:n talousarvioon, koska ne helpottavat ja edistävät EU:n edun mukaisten hankkeiden yksityistä rahoitusta ja siten maksimoivat vaikutukset talousarvioon.

Välinepaketin on tarkoitus muodostaa pitkän aikavälin vakaa investointikehys ja toimia liikkeellepanevana voimana ja vauhdittajana. Tätä varten Verkkojen Eurooppa sisältää kahdenlaisia välineitä:

- osakkuudet pääomasijoitusrahastoissa, joista tarjotaan riskipääomaa yhteisen edun mukaisia hankkeita edistäviin toimiin;

- yhteisen edun mukaisille hankkeille myönnettävät lainat ja/tai takaukset, joita helpotetaan riskienjaon välineillä, kuten pitkäaikaisten pankkilainojen ja hankeyritysten liikkeelle laskemien joukkovelkakirjalainojen takaukset.

Nämä välineet kohdennetaan Eurooppa 2020 -strategian painopistealueiden poliittisiin tavoitteisiin, ja ne kattavat sekä liikenteen, energian että digitaaliset infrastruktuurit, jotta voidaan välttää luonteeltaan tai kohderyhmiltään samankaltaisten välineiden tarpeeton moninaisuus. Komission toimintalogiikka perustuu läheiseen yhteistyöhön asianomaisten kansainvälisten rahoituslaitosten, kuten Euroopan investointipankin kanssa.

Infrastruktuurihankkeiden pitkän aikavälin suunnittelu, toteutus ja toiminnallinen aikaperspektiivi vaatii kuitenkin myös pitkän valmistautumisajan rahoitusvälineiden hallinnointia varten. Siksi komissio ehdottaa samanaikaisesti Verkkojen Eurooppa -välinettä koskevan ehdotuksen kanssa, että vielä nykyisen rahoituskehyksen puitteissa käynnistetään Eurooppa 2020 -hankejoukkovelkakirjoja koskevan aloitteen kokeiluvaihe. Toimivat joukkovelkakirjamarkkinat, jollaisia Euroopassa ei juurikaan tällä hetkellä ole olemassa, voivat saattaa yhteen infrastruktuurihankkeet ja eläkerahastojen tai vakuutusyhtiöiden kaltaiset riskihaluttomat pitkän aikavälin sijoittajat. Kokeiluvaihe valmistelee tietä infrastruktuurihankkeiden rahoitukseen tarkoitettujen lainojen ja hankejoukkovelkakirjojen riskinjakovälineelle, joka otetaan täysimääräisenä käyttöön heti kun Verkkojen Eurooppa -väline tulee voimaan.

MUUTOS EUROOPAN INFRASTRUKTUURIEN RAHOITTAMISESSA

Mikäli Eurooppa ei investoi riittävästi tuleviin verkkoihinsa, tilanne voi tulla sille kalliiksi. Euroopan kansantalouksien yhä kiinteämpi keskinäinen riippuvuus ja kauppavirtojen suuntien muuttuminen kohdistavat paineita nykyisiin infrastruktuurijärjestelmiin uusien liiketoimintamahdollisuuksien ja kansalaisten tarpeiden vaatiessa uudenaikaisia, älykkäitä ja joustavia verkkoja. Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita, kuten vähähiiliseen resurssitehokkaaseen talouteen siirtymisen edistämistä tai digitaalitalouden kehittämistä, ei voida realistisesti saavuttaa, ellei niiden infrastruktuuriedellytyksiä oteta asianmukaisesti huomioon.

EU ja sen Euroopan laajuisten verkkojen kehittämistä tukeva politiikka on perinteisesti ollut keskeisessä asemassa vauhditettaessa jäsenvaltioiden ja markkinoiden investointeja Euroopan edun mukaisiin, runsaita sosioekonomisia etuja sisältäviin infrastruktuurihankkeisiin. Nykyisin Euroopan fyysisen infrastruktuurin uudenaikaistamisen ja ajantasaistamisen strateginen merkitys siihen liittyvine investointihaasteineen edellyttää nyt muutosta tapaan, jolla EU määrittää rajatylittävät infrastruktuuriverkot sekä tukee niiden toteuttamista.

Ehdotuksella yhdennetyksi monialaiseksi Verkkojen Eurooppa -välineeksi, jota täydennetään liikenne-, energia- ja televiestintäalaa koskevilla erityisillä suuntaviivoilla, pyritään luomaan asianmukaiset olosuhteet infrastruktuurien kehittämisen vauhdittamiselle, rahoituksen hankkimiselle yksityisistä lähteistä niukkojen julkisten budjettien aikana sekä palauttamaan erikoistuneiden pitkän aikavälin sijoittajien halukkuus investoida Eurooppaan ja edistää siten talouskasvua ja työllisyyttä. Yhdessä innovatiivisten rahoitusvälineiden käyttöä koskevan uuden lähestymistavan ja käynnistettävän hankejoukkovelkakirjoja koskevan aloitteen kokeiluvaiheen kanssa tämän ehdotuspaketin tarkoituksena on suunnanmuutos, jota Eurooppa tarvitsee voidakseen vastata infrastruktuurihaasteeseen.

[1] ”A new Strategy for the Single Market at the service of Europe's economy and society”. Mario Montin raportti Euroopan komission puheenjohtajalle, 9. toukokuuta 2010, s. 64–65.

[2] Vuotuinen kasvuselvitys 2011, KOM(2011) 11.

[3] Noin 500 miljardia euroa liikenteen, 200 miljardia euroa energian ja 270 miljardia euroa nopeiden laajakaistainfrastruktuurien alalla.

[4] KOM(2011) 144.

[5] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 913/2010, annettu 22. syyskuuta 2010, kilpailukykyisen tavaraliikenteen eurooppalaisesta rautatieverkosta, EUVL L 276, 20.10.2010, s. 22.

[6] KOM (2010) 677.

[7] 30 %:lla tilanteen salliessa.

[8] Kaikki luvut ilmoitettu vuoden 2011 kiinteinä hintoina.

[9] ½–2 %, ks. Alegre et al, EIB Papers Volume 13/1 (2008). Arvioon vaikuttava tärkein vääristävä tekijä on kaupallisesti toimivien yritysten investointien luokittelu yksityisen sektorin investoinneiksi, vaikka kyseiset yritykset olisivat julkisen sektorin omistuksessa.