Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön toimintasuunnitelmasta poisheitettyjen kalojen vähentämiseksi /* KOM/2002/0656 lopull. */





KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE yhteisön toimintasuunnitelmasta poisheitettyjen kalojen vähentämiseksi SISÄLLYSLUETTELO 1. Tämän tiedonannon soveltamisala ja tarkoitus 2. Ongelman laajuus 2.1. Arvio kaikkien laivastojen poisheittämien kalojen määristä maantieteellisesti eriteltynä 2.2. Muut poisheitettyjä kaloja koskevat arviot 3. Poisheittämisen syyt 3.1. Lainsäädännölliset syyt 3.2. Taloudelliset syyt 4. Poisheittämisen seuraukset 4.1. Biologiset seuraukset 4.2. Taloudelliset seuraukset 4.3. Kantojen arvioinnin seuraukset ja kalastuksenhoito 5. Mahdollisuudet vähentää poisheittämistä 5.1. Yleiset periaatteet 5.1.1 Kalakantojen tilan yleinen paraneminen 5.1.2 Vapaaehtoinen lähteminen kalastusalueilta 5.1.3 Arvoltaan alhaisten kalojen hyödyntäminen 5.1.4 TACiin/kiintiöihin liittyvän kalojen poisheittämisen vähentäminen 5.1.5 Pilottihankkeet kalojen poisheittämisen vähentämiseksi kalastustoiminnassa 5.1.6 Poisheitettyjen kalojen määrän seuranta 5.2. Teknisten toimenpiteiden parantaminen 5.2.1 Verkkojen rakenne 5.2.2 Aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot 5.2.3 Tiettyjen silmäkokojen käyttöön liittyvien sääntöjen tarkastaminen 5.2.4 Kalastuskiellon tai -rajoitusten alaiset alueet 5.2.5 Alueen tosiaikainen sulkeminen 5.3. Poisheittämiskiellon käyttöönotto 6. Yhteenveto ja päätelmät LIITE I: Arvio kansainvälisesti poisheitettyjen kalojen kokonaismäärästä LIITE II: Laivastojen ja laivastonosien poisheittävät kalat LIITE III: Toimien aikataulu 1. TÄMÄN TIEDONANNON SOVELTAMISALA JA TARKOITUS Tässä tiedonannossa käsitellään yhteisön laivastojen poisheittämien kalojen ongelmaa kaikilla sen toiminta-alueilla ja erityisesti yhteisön vesillä Atlantilla, Itämerellä ja Välimerellä. Sen tarkoituksena on: - antaa yleinen katsaus poisheitettyjen kalojen määrästä, - analysoida poisheittämisen syitä, - tuoda esiin poisheittämisen biologiset ja taloudelliset seuraukset, - ehdottaa mahdollisuuksia poisheitettyjen määrien vähentämiseksi sekä asiaa koskevia komission ja neuvoston tulevia toimia. Poisheitetyt kalat [1] voidaan määritellä pyydyksiin joutuneiksi kaloiksi , jotka on otettu alukselle ja heitetty takaisin mereen. [1] Tässä asiakirjassa viittauksella "kaloihin" tarkoitetaan myös viittausta äyriäisiin, nilviäisiin ja muihin kalastusalalla kaupallisesti hyödynnettäviin eliöihin. Komissio on käsitellyt sivusaaliita ja muiden eliöiden kuin kalojen poisheittämistä toimintasuunnitelmassaan ympäristöpolitiikan sisällyttämiseksi yhteiseen kalastuspolitiikkaan, joka oli osa YKP:n uudistamisen [2] ensimmäisen sarjan ehdotuksia. [2] KOMISSION TIEDONANTO YHTEISÖN TOIMINTASUUNNITELMASTA YMPÄRISTÖNSUOJELUA KOSKEVIEN VAATIMUSTEN SISÄLLYTTÄMISEKSI YHTEISEEN KALASTUSPOLITIIKKAAN, KOM (2002) 186 LOPULLINEN, 28.5.2002. 2. ONGELMAN LAAJUUS Kaikki arviot poisheitettyjen kalojen määrästä ovat peräisin tieteellisistä näytteenotto-ohjelmista, joita on ollut 1930-luvulta saakka. Tuohon aikaan arvioita saatiin hyvin paikallisesti ja ne osoittivat, että saaliiden lukumäärästä heitettiin tavallisesti pois jopa 20 prosenttia. Yhteisön vesillä poisheitettyjen kalojen rutiininomainen näytteenotto aloitettiin vuonna 1973 Pohjanmerellä Skotlannissa ja vuodesta 1975 alkaen myös Skotlannin länsipuolisilla vesillä. Näytteitä otettiin pääasiassa koljista ja valkoturskista, mutta monet muutkin lajit otettiin huomioon. Siitä lähtien komissio on koko ajan lisännyt poisheitettyjen kalojen tieteellisen näytteenoton rahoitusta. Tieteelliset näytteenotto-ohjelmat on yleensä kohdennettu pohjakalalajeihin "sekalajikalastuksessa", jossa jokaisella pyydyksen nostolla saadaan samanaikaisesti useita lajeja. Tällaisessa kalastuksessa saadaan melkein joka pyydyksen nostolla kaloja, jotka sitten heitetään pois. Muunkin tyyppisessä kalastuksessa, myös pelagisten lajien kalastuksessa, heitetään kaloja pois, mutta tällöin ei rutiininomaisesti oteta näytteitä, koska poisheittäminen on kalastusmatkalla satunnaista ja joskus sitä ei tapahdu lainkaan. Skotlannin näytteenottojärjestelmän perusteella koljan tai valkotonnikalan poisheitettyjen kalojen osuus kussakin vuosiluokassa ei ole merkittävästi muuttunut sitten 1970-luvun, vaikka vedettävien pohjaverkkojen silmäkokoa on suurennettu ja kaikenlaisten teknisten lisätoimenpiteiden avulla on pyritty vähentämään pienten, usein nuorten kalojen saaliita. 2.1. Arvio kaikkien laivastojen poisheittämien kalojen määristä maantieteellisesti eriteltynä Kansainvälinen merentutkimusjärjestö (ICES) on tehnyt arvioita poisheitetyistä kolja- ja valkoturskamääristä Pohjanmerellä (ICES-suuralue IV) ja Skotlannin länsipuolella (ICES-alue VIa) sekä turskamääristä itäisellä ja läntisellä Itämerellä. Nämä arviot lisätään rutiininomaisissa kanta-arvioissa käytettyihin tietoihin ja ne päivitetään vuosittain. Koljan ja valkoturskan osalta näytteenotto-ohjelmat aloitettiin 1970-luvun puolivälissä. Itämeren turskan arvioita on tehty vuodesta 1996 ja ne on vasta viime aikoina lisätty rutiininomaisiin kanta-arvioihin. Itäisellä Itämerellä turskaa ei heitetä paljon pois eikä siihen enää viitata tässä tekstissä. Näiden kantojen poisheitetyistä kaloista saatavilla olevat aikasarjatiedot esitetään tässä. >TAULUKON PAIKKA> Liitteessä I on yksityiskohtaisempi esitys näistä tiedoista. 2.2. Muut poisheitettyjä kaloja koskevat arviot Muita poisheitettyjen kalojen määriä koskevia arvioita voi löytää sellaisten tutkimusten kertomuksista, joiden rahoitukseen komissio on osallistunut. Kahden viime vuoden aikana ICES on pitänyt kolme poisheitettyjä kaloja tutkivan ryhmän kokousta [3] [4] [5] , joissa on käsitelty Pohjois-Atlantin ja Itämeren yhteisön vesillä tehtyjen tutkimusten tuloksia. Myös Välimerellä poisheitetyistä kaloista on tehty lukuisia kertomuksia. Liitteessä II annetaan lisää tietoja näistä kertomuksista. [3] Report of the Study Group on Discard and By-Catch Information, ICES CM 2000/ACFM:11 [4] Report of the Study Group on Discard and By-Catch Information, ICES CM 2001/ACFM:13 [5] Report of the Study Group on Discard and By-Catch Information, ICES CM 2002/ACFM:09 Ref. D,G Nämä kertomukset eivät ole tyhjentäviä, koska niissä käsitellään vain yhden jäsenvaltion laivaston - tai vielä tavallisemmin laivaston osan - yhden tai useamman lajin poisheitettyjä kaloja. Jos olemassa olevat arviot ekstrapoloidaan kansainväliselle kokonaistasolle, voidaan päätellä, että kaloja heitetään rutiininomaisesti pois merkittäviä määriä. Vaikuttaa siltä, että esimerkiksi Välimeren troolikalastuksessa heitetään pois vähintään 20 prosenttia pyydetystä biomassasta. Yläraja on 40-70 prosentissa riippuen siitä, millä syvyydellä kalastus tapahtuu (ks. liite II). Pohjois-Atlantin poisheitettyjä kaloja koskevat kertomukset osoittavat, että pois heitetään lähinnä pieniä, alamittaisia kaloja. Yhteenveto näistä näytteenotto-ohjelmista esitetään tässä. >TAULUKON PAIKKA> **Vain kahdesta näytteestä ilmenevät prosenttiosuuksia painosta ja lukumäärästä koskevat tiedot. ***Vain yhdestä näytteestä ilmenevät prosenttiosuuksia lukumääränä koskevat tiedot. On selvää, että pyydysten valikoivuuden ja poisheitettyjen saaliiden prosenttiosuuden välillä on yhteyttä. Suurisilmäisten pyydysten käyttö aiheuttaa vähemmän poisheittämistä (10-15 % painosta) kuin pienisilmäisten pyydysten käyttö (50 % tai jopa enemmän). Poisheitetyt määrät vaihtelevat melkoisesti myös maantieteellisesti ja ajallisesti (tästä on esimerkkejä liitteessä II). 3. POISHEITTÄMISEN SYYT Poisheittämisen syyt ovat sekä lainsäädännöllisiä että taloudellisia. Monissa tapauksissa molemmat ovat samanaikaisesti syynä. 3.1. Lainsäädännölliset syyt Lainsäädännön mukaisesti lukuisissa tapauksissa poisheittäminen on pakollista, mikä vaikuttaa sekä nuoriin että sukukypsiin kaloihin. Yhteisön lainsäädännössä edellytetään kalojen, nilviäisten ja äyriäisten poisheittämistä, jos: (i) eliöt ovat pienempiä kuin määritelty vähimmäiskoko; (ii) saaliit ylittävät tietyn silmäkoon verkoilla saadun saaliin määritellyn prosentuaalisen koostumuksen; (iii) saaliit ylittävät kiintiöt. Myös kansallinen lainsäädäntö voi johtaa kalojen poisheittämiseen. Eräät jäsenvaltiot jakavat kansalliset kiintiönsä laivastonosien tai tuottajajärjestöjen kesken. Nämä voidaan jakaa edelleen yksittäisille aluksille. Kun laivastonosa tai yksittäinen alus on saanut kiintiönsä täyteen eikä lisäkiintiötä ole saatavilla, kiintiön ylittäviä saaliita ei saa purkaa aluksesta, vaan ne on heitettävä pois. Joskus harvoin jäsenvaltio voi myös kieltää jonkin lajin (esim. simpukoiden) myynnin kansanterveydellisistä syistä. Tämän lajin saaliit on myös heitettävä pois. Kolmansien maiden vesillä kalastavat yhteisön alukset saattavat myös joutua heittämään saaliita pois kyseisen maan sääntöjen vuoksi tai siksi, että kalastussopimuksissa ei ole kiintiötä jollekin lajille tai sen kiintiö on käytetty. 3.2. Taloudelliset syyt Taloudellisista syistä kaloja heitetään pois lähinnä kahdesta syystä: (a) kaupallisesti vähemmän arvokkaat markkinoille kelpaavien lajien yksilöt heitetään pois, jotta saadaan säilytystilaa kaupallisesti arvokkaammille kaloille ja (b) sellaisten lajien yksilöt, joiden kaupallinen arvo on alhainen tai joilla ei ole sitä lainkaan ainakaan kyseisen aluksen kohdemarkkinoilla, heitetään pois. Tavallisesti tietyn lajin suurten yksilöiden markkinahinta on korkeampi kuin pienten yksilöiden. Tämä voi johtaa siihen, että suuret kalat säilytetään mieluummin kuin pienemmät kalat. Myös markkinoiden suuret makuvaihtelut voivat johtaa poisheittämiseen. Paikallisilla markkinoilla kuluttajat eivät hyväksy joitakin lajeja. Esimerkiksi valkoturska ei ole kovin suosittu eräissä jäsenvaltioissa, minkä vuoksi näiden jäsenvaltioiden kalastajat heittävät pois melkein kaikki pyytämänsä valkoturskat. Samoin sardiinit eivät ole joissain maissa suosittuja ja siksi ne heitetään aina pois. Joskus kalastusmatkan loppupuolella pyydettyjä kaloja voi olla liikaa aluksen varastointikapasiteettiin nähden, jolloin erityisesti pienimmät niistä saatetaan heittää pois. Pitkien, useita viikkoja kestävien kalastusmatkojen aikana alukselle varastoidut kalat voivat pilaantua siinä määrin, että ne on heitettävä pois. 4. POISHEITTÄMISEN SEURAUKSET 4.1. Biologiset seuraukset Suurin osa poisheitetyistä yksilöistä on kuolleita tai kuolemaisillaan. Nilviäisten, äyriäisten ja kampelakalojen eloonjääntimahdollisuudet poisheittämisen jälkeen ovat suuremmat kuin pyöreiden kalojen. Suurin osa poisheitetyistä kaloista on kooltaan paljon pienempiä kuin se enimmäiskoko, johon ne voisivat kasvaa, ja tavallisesti ne eivät ole vielä sukukypsiä. Niiden kuoleminen aiheuttaa mahdollisen kutevan kannan biomassan jatkuvan vähenemisen. Jos pieniä kaloja kuolee paljon, kutevan kannan biomassa voi vähentyä niin paljon, ettei siitä ole täydentämään kantaa. Myös sukukypsiä kaloja heitetään pois. Nämä ovat suoraan pois kutevasta kannasta. Poisheittäminen palauttaa biomassan suoraan ekosysteemiin, mutta sen vaikutuksia ei ymmärretä kunnolla. Eräiden merilintulajien määrän uskotaan lisääntyneen merkittävästi, koska niiden ravintotarjonta on lisääntynyt poisheitettyjen kalojen myötä. 4.2. Taloudelliset seuraukset Pienten kalojen pyynnin aiheuttaman kasvupotentiaalin menettäminen, heitetään kalat sitten pois tai ei, alentaa kyseisen kalastuksen mahdollista tuottoa. Ilmiselvä taloudellinen seuraus on se, että tuotot ovat pienempiä kuin mitä ne olisivat, jos kalat jätettäisiin mereen kasvamaan, lisääntymään ja ne pyydettäisiin kypsässä iässä. Tuoton vähenemistä voidaan lyhyellä aikavälillä korvata taloudellisesti nostamalla hintoja. Kuitenkin pitkällä aikavälillä, jos kalakanta ei täydenny liian pienen kutevan kannan biomassan vuoksi, voi käydä niin, että tuotot häviävät kokonaan. 4.3. Kantojen arvioinnin seuraukset ja kalastuksenhoito Koska poisheitettyjen kalojen todellista määrää usein ei tunneta, myös todelliset, varsinkin nuorten kalojen kalastuskuolevuuden määrät ovat epävarmoja. Tällä on monia jälkivaikutuksia, erityisesti sellaisten toimenpiteiden arviointiin, joilla pyritään lisäämään valikoivuutta nuorten kalojen saaliiden vähentämiseksi. Edellä 3 osassa esitetyistä poisheittämisen syistä ainakin muutamat ovat aina käytössä. Tämän vuoksi poisheitettyjen kalojen tieteellistä seurantaa tarvitaan edelleen ja mieluiten sitä olisi parannettava. 5. MAHDOLLISUUDET VÄHENTÄÄ POISHEITTÄMISTÄ Komissio on vakuuttunut siitä, että yhteisön kalastuksenhoidon tulisi tähdätä vastuulliseen ja kestävään kalastukseen ja että siinä tulisi "käyttää pyydetyt kalavarat mahdollisimman hyvin ja välttää haaskausta" [6]. Poisheitettyjen kalojen määrän vähentäminen on avaintekijä tämän päämäärän saavuttamisessa. [6] Komission tiedonanto yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisesta ("toimintasuunnitelma"), osa 3.1. Poisheitettyjen kalojen määrän vähentäminen ei ole mahdollista soveltamalla vain yhtä tai kahta yksinkertaista sääntöä. Ongelman monimutkaisuus edellyttää useiden alojen toimia. Tässä osassa komissio esittelee lupaavimpia keinoja poisheittämisen vähentämiseksi ja toimia, joita se aikoo toteuttaa tämän tavoitteen edistämiseksi. Eräät toimet edellyttävät myös, että neuvosto tekee päätöksiä komission esittämistä ehdotuksista. Näiden toimien täytäntöönpanoaikataulu annetaan liitteessä III. 5.1. Yleiset periaatteet Komissio on tietoinen siitä, että on olemassa lukuisia toimenpiteitä, joita voidaan enemmän tai vähemmän soveltaa kaikkiin kalakantoihin. Komissio tunnustaa kuitenkin, että eräillä kalastuskäytännöillä ja/tai hoitotoimenpiteillä voidaan saada aikaan suuria poisheittämisongelmia kun toisilla taas vakavia ongelmia ei juuri muodostu. Komissio tulee aloittamaan neuvottelut jäsenvaltioiden kanssa määritelläkseen ongelmallisimmat alueet ja ottaa nämä etusijalle ehdottaessaan muutoksia asetuksiin tai uusia asetuksia. 5.1.1 Kalakantojen tilan yleinen paraneminen Ensimmäinen ja tärkein panostus, jonka yhteisö voi tehdä kalojen poisheittämisen vähentämiseksi, on kalakantojen yleisen tilan parantaminen. Tällä hetkellä yhteisön kalakannat koostuvat pääasiassa pienistä, nuorista yksilöistä, joita siis on saaliissa eniten. Tämän vuoksi on tarpeen vähentää näihin kantoihin kohdistettua pyyntiponnistusta ja panna täytäntöön asianmukaiset tekniset toimenpiteet kutevan kannan biomassan lisäämiseksi. Pyyntiponnistuksen rajoittamista tärkeimpien kalakantojen hoidon avaintekijänä on jo käsitelty komission ehdotuksissa [7] ja siksi niitä ei käsitellä sen enempää tässä asiakirjassa. Lisää kommentteja teknisiin toimenpiteisiin ja poisheittämiskieltoon annetaan 5.2 ja 5.3 jaksossa. [7] Ehdotus neuvoston asetukseksi turska- ja kummeliturskakantojen elvytystoimenpiteistä, KOM (2001) 734 lopullinen. Ehdotus neuvoston asetukseksi elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa, KOM (2002) 185 lopullinen. Teknisten toimenpiteiden osalta on selvää, että sellaisilla kalastusmenetelmillä, joissa pyydysten valikoivuutta voidaan lisätä, tällaisen parannuksen soveltamisaste on kuitenkin rajoitettu. Näin on erityisesti sekalajikalastuksessa käytettävissä kalastusmenetelmissä, joissa valikoivuuden parantuminen toisi merkittäviä parannuksia yhden pyydetyn lajin poisheitettyihin saaliisiin, mutta samalla vähentäisi muiden lajien saaliita jopa olemattomiksi. Tällaisissa tapauksissa valikoivuuden parantaminen teknisten toimenpiteiden avulla voi saada aikaan poisheitettyjen kalojen vähenemisen, mutta kyseisten kantojen tilan paraneminen voidaan kuitenkin saavuttaa vain näihin kantoihin kohdistuvan pyyntiponnistuksen vähenemisen kautta. 5.1.2 Vapaaehtoinen lähteminen kalastusalueilta Norjan ja eräiden muiden maiden lainsäädännössä on vaatimus, jonka mukaan kalastajan on poistuttava kalastusalueilta, joilta saadaan paljon pieniä kaloja. Komissio pohtii saman periaatteen soveltamista yhteisön vesillä. Tällaista oikeudellista vaatimusta on käytännössä vaikea valvoa, minkä vuoksi sen soveltamisen onnistuminen riippuu kalastajien tahdosta. Komissio on jo pyytänyt neuvoa-antavaa kalatalous- ja vesiviljelykomiteaa laatimaan vuoden 2002 loppuun mennessä vastuullista kalastusta koskevat menettelysäännöt. Tätä näkökohtaa voitaisiin kehittää niissä puitteissa. Ehdotettu toiminta: Komissio pyytää neuvoa-antavaa komiteaa sisällyttämään tämän kohdan menettelysääntöihinsä. 5.1.3 Arvoltaan alhaisten kalojen hyödyntäminen Koska kalastettaessa saadaan väistämättä jonkin verran kalalajeja, joiden arvo on nykyisellään alhainen, niiden kaupallista arvoa lisäämällä voitaisiin vähentää poisheitettyjen kalojen määrää. Tästä on jo olemassa kiinnostavia esimerkkejä. Yhteisön tonnikalanuotta-alukset purkavat aluksesta ilmaiseksi muut kuin tonnikalasaaliit kehitysmaissa, joissa tällaiset kalat käytetään suoraan ihmisravinnoksi. Espanjassa paikallisten troolareiden saamia arvoltaan alhaisia kaloja ei heitetä pois vaan niitä käytetään ruokinnassa mustekalaviljelmillä. Lisäksi eräillä kaloilla, jotka eräät laivastot heittävät pois paikallisen kysynnän puutteen vuoksi, voisi olla suuri menekki muilla markkinoilla. Esimerkiksi italialaiset sardellinpyytäjät heittävät rutiininomaisesti pois sardiinit, joita taas halutaan Espanjan markkinoille. Komission toiminta: Komissio aloittaa maaliskuuhun 2003 mennessä tutkimuksen poisheitettyjen kalojen mahdollisesta käyttämisestä suoraan tai välillisesti ihmisravinnoksi sekä tämän vaikutuksista kyseisen kalalajin suojelemiseen. 5.1.4 TACiin/kiintiöihin liittyvän kalojen poisheittämisen vähentäminen Täyttyneiden kiintiöiden vuoksi tapahtuvaa kalojen poisheittämistä on mahdollista vähentää eräin keinoin: - otetaan asianmukaisissa tapauksissa käyttöön sivusaaliskiintiöt, joiden puitteissa jäsenvaltiot, joilla on samalla alueella kalastusoikeuksia muille lajeille mutta ei kiintiötä kyseiselle lajille, voivat purkaa aluksesta tietyn määrän kaloja, jotka muuten olisi heitettävä pois, - kuullaan jäsenvaltioita sen määrittämiseksi, voidaanko kunkin jäsenvaltion kansallista kiintiön myöntämisjärjestelmää saattaa joustavammaksi kalojen poisheittämisen estämiseksi, - tarkistetaan säännöllisesti kiintiöiden jakautumista viimeaikaisen kalastustoiminnan ottamiseksi paremmin huomioon soveltamalla dynaamista myöntämismenettelyä, jossa myöntämisperusteita mukautetaan kiintiöiden viimeaikaisen käyttöasteen perusteella, - otetaan käyttöön järjestelmä, jossa kalastuspaineen valvonnan pääkeino on pyyntiponnistus ja TACien ja kiintiöiden merkitys vähenee ajan mittaan, - monilajiset TACit: periaatteessa on mahdollista vahvistaa lajikohtaisten TACien sijasta saalisrajoitukset sekakalastuksessa saaduille eri lajiryhmille. Jotkut näistä vaihtoehdoista ovat poliittisesti herkempiä kuin toiset, ja monilla niistä on haittapuolensa. Sivusaaliskiintiöiden käyttöönotto saattaa esimerkiksi johtaa siihen, että eräät kalastusalukset pyytävät tahallaan sivusaaliskiintiöitä. Joka tapauksessa olisi tarpeen varmistaa, että sallittujen aluksella pidettävien sivusaaliiden määrät pysyvät vähäisinä jokaisella kalastusmatkalla. Ja vaikka monilajiset TACit vaikuttavat kiinnostavilta ensi silmäyksellä, niillä ei välttämättä estettäisi kalastajia jatkamasta arvoltaan alhaisten lajien (kuten valkoturskan) poisheittämistä ja arvoltaan korkeampien lajien (kuten turska tai kolja) pitämistä aluksella. Komissio katsoo kuitenkin, että poisheittämisen vähentämistä koskevien toimenpiteiden yhteydessä on aina tarkasteltava myös saalisrajoituksia ja niihin tehtäviä muutoksia. Ehdotettu toiminta: Komissio kuulee jäsenvaltioita ennen kesäkuuta 2003 näiden ehdotusten ja niiden yhdistelmien soveltuvuudesta käytäntöön ja jäsenvaltioiden halusta toteuttaa niitä. 5.1.5 Pilottihankkeet kalojen poisheittämisen vähentämiseksi kalastustoiminnassa Yksi keino edistää kalastustaktiikoiden muuttamista on se, että yhteisö kannustaa käyttämään ja seuraamaan poisheittämisen vähentämiseksi suunniteltuja innovatiivisia kalastusmenetelmiä. Komissio voisi esimerkiksi tarjota taloudellisia kannustimia kalastusmatkoille, joille osallistuisi tieteellisiä tarkkailijoita. Näillä matkoilla kalastajat voisivat harjoittaa haluamaansa kalastustoimintaa - vaikka tällainen kalastustoiminta ei olisikaan nykylainsäädännön mukaista - jonka he uskovat merkittävästi vähentävän poisheittämistä kuitenkin niin, että pyynti on taloudellisesti kannattavaa. Komissio aikoo myös tarjota taloudellisia kannustimia kalastajille, jotka osallistuvat pilottihankkeisiin. Näissä vuonna 2003 aloitettavissa hankkeissa on mukana tieteellisiä tarkkailijoita, ja niissä tuodaan maihin kaikki mahdollisesti poisheitettävät kalat. Komission toiminta: Kun kalastusalan toimijoita on kuultu, komissio aloittaa mainituntyyppiset pilottiprojektit vuoden 2003 aikana. 5.1.6 Poisheitettyjen kalojen määrän seuranta Ehdotettu toiminta: Komissio tukee neuvoston asetuksen (EY) N:o 1543/2000 [8] ja komission asetuksen (EY) N:o 1639/2001 [9] puitteissa poisheitettyjä kaloja koskevien tietojen keruun jatkamista erityisesti sellaisessa kalastuksessa, josta ei nykyisellään ole tarpeeksi tai ei lainkaan tietoja. [8] Neuvoston asetus (EY) N:o 1543/2000, yhteisön puitteista yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamista varten tarvittavien tietojen keruulle ja hallinnalle, EYVL L 176, 15.7.2000. [9] Komission asetus (EY) N:o 1639/2001, yhteisön kalastusalan tietojenkeruun vähimmäisohjelmista ja laajoista ohjelmista ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1543/2000 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. 5.2. Teknisten toimenpiteiden parantaminen Tekniset toimenpiteet on laadittu pääasiassa nuorten kalojen suojelemiseksi. Näitä toimenpiteitä on neljää päätyyppiä: - verkkojen rakenne - aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot - määritellyn silmäkoon verkoilla saatavien saaliiden koostumus lajeittain - alueet ja/tai kaudet, jolloin kalastus on kiellettyä tai rajoitettua. 5.2.1 Verkkojen rakenne Sillä tavoin rakennettujen pyydysten käyttö, että ei-toivotut kalat eivät jää niihin (tai niitä jää vähemmän), vähentää automaattisesti poisheitettyjä kaloja. Yhteisön on toimittava siten, että äskettäin turskan ja kummeliturskan suojelemiseksi käyttöön otettujen kiireellisten toimenpiteiden lisäksi pyydysten valikoivuutta parannetaan edelleen. Mahdollisuus parantaa verkkojen rakennetta riippuu verkkotyypistä. Nämä mahdollisuudet esitetään tässä. Vedettävät pohjaverkot Turskan ja kummeliturskan elvyttämissuunnitelmien yhteydessä tehdyt viimeaikaiset muutokset teknisiin toimenpiteisiin paransivat merkittävästi erityisesti vedettävien pohjaverkkojen valikoivuutta. Muutoksen liittyvät muun muassa silmäkoon suurentamiseen, neliösilmäisten paneelien ja suurisilmäisten vinoneliösilmäisten paneelien liittämiseen vedettäviin pyydyksiin, verkkolankojen enimmäispaksuuden määrittämiseen ja sallittujen silmämuotojen määrittelyyn. Tämän vuoksi komissio esittää pian ehdotuksen Koillis-Atlantin teknisiä toimenpiteitä koskevan neuvoston asetuksen tarkastelemiseksi uudelleen; siihen sisältyvät kaikki viime aikoina hyväksytyt uudistukset. Nämä uudistukset eivät kuitenkaan kaikki ole yhteneväisiä viimeisimpien tieteellisten lausuntojen kanssa, ja valikoivuuden parantamiseksi on edelleen suunniteltava silmäkokojen suurentamista. Lyhyellä aikavälillä eräillä aloilla on mahdollisuuksia parannuksiin, esimerkiksi ottamalla käyttöön suuremmat silmäkoot eräissä kalastuksissa, kuten silmäkooltaan 80 millimetrin vedettäviä verkkoja käyttävässä sekakalastuksessa eteläisellä Pohjanmerellä ja erottelevien troolien tai vastaavien laitteiden kehittäminen muissa kalastuksissa. Vaikka onkin vielä liian aikaista arvioida keskipitkällä aikavälillä jo hyväksyttyjen suurempien silmäkokojen vaikutuksia turska- ja kummeliturskakantojen elpymiseen, komissio pitää todennäköisenä, että silmäkokoja on edelleen suurennettava. Se tarkastelee tilannetta uudestaan vuonna 2004 ja tekee asiaa koskevat ehdotukset. Ehdotettu toiminta: Komissio tutkii, miten valikoivuutta voidaan lisätä ja kannustaa erityisesti valikoivampia pyydyksiä koskevia kokeita. Komissio tarkastelee uudelleen vuoden 2003 alkupuolella myös vaihtoehtoisia pyydyksiä koskevia tutkimustuloksia. Komissio kannustaa edelleen pyydysten valikoivuuden tutkimista yhtenä kuudennen yhteisön puiteohjelman tärkeänä osana ja harkitsee yhteisön lainsäädännön muutosten ehdottamista heti kun näiden tutkimusten tulokset ovat saatavilla. Komissio antaa kertomuksen olemassa olevien teknisten toimenpiteiden vaikutuksesta vuoden 2004 aikana ja tarkastelee samalla tarvetta suurentaa silmäkokoja pohjakalalajien pyynnissä. Seisovat verkot Jos seisovia verkkoja käytetään asianmukaisesti, ne ovat erittäin valikoivia ja niiden sivusaaliit on vähäiset. Tämän vuoksi saattaa olla toivottavaa, että seisovien verkkojen laajempaa käyttöä kannustetaan edellyttäen, että niissä on asianmukaiset laitteet, joilla estetään valaiden ja merilintujen sivusaaliit. Seisoviin pyydyksiin liittyy tosin myös mahdollisia ongelmia. Jos ne jätetään liian pitkäksi aikaa hoitamatta, haaskaeläimet käyvät kiinni niissä oleviin kaloihin tai kalat vahingoittuvat muutoin ja ne joudutaan sen vuoksi heittämään pois. Kadonneet seisovat verkot voivat jatkaa kalastusta itsekseen (haamukalastus). Nykyisiä seisovia verkkoja koskevia yhteisön toimenpiteitä on tarkasteltava uudelleen. Vaikka ne ovatkin tavallisesti valikoivampia kuin vedettävät pyydykset, myös niiden pyyntiponnistusta on rajoitettava ja eräissä tapauksissa jopa vähennettävä uhanalaisten kalakantojen elpymisen auttamiseksi. Itämerellä on seisovien pyydysten osalta edistytty, koska Kansainvälinen Itämeren kalastuskomissio ja siten myös komissio on sopinut rajoituksista tällaisten pyydysten vedessäoloaikaan ja fyysisiin mittoihin. Välimerellä on eräissä tapauksissa saatu kansallisella lainsäädännöllä aikaan vastaavia edellytyksiä. Itämerellä olisi kuitenkin toivottavaa parantaa tilannetta edelleen ja saada yhteisön lainsäädännön avulla samankaltaisia edellytyksiä myös Välimerelle. Ehdotettu toiminta: Kun yhteisön teknisiä toimenpiteitä Koillis-Atlantilla tarkastellaan uudelleen, myös silmäkooltaan alle 100 tai 120 millimetrin seisovien verkkojen käyttöä tarkastellaan uudelleen. Komissio aikoo ehdottaa silmäkooltaan pienempien seisovien verkkojen kieltämistä, rajoitettuja kalastuskausia ja maantieteellisiä alueita lukuun ottamatta. Tämä järjestely laajennetaan asteittain, ja silloin kun se on toivottavaa tai asianmukaista, myös Itämeren ja Välimeren teknisiin toimenpiteisiin. Komissio tulee ehdottamaan pysyvien verkkojen enimmäismittojen rajoittamista. Komissio aikoo myös kuulla kalastusteollisuutta ja kansallisia viranomaisia seisovien pyydysten vedessäoloajan rajoittamiskeinoista. Muut pyydykset Eräiden pyydysten, kuten kurenuottien, rakenteiden muuttamisesta niiden valikoivuuden parantamiseksi ei todennäköisesti ole hyötyä. Sama pätee pelagisiin trooleihin, lukuun ottamatta eräitä erikoistuneita kalastustyyppejä. Tällaisten pyydysten pienten ja siten myös poisheitettyjen kalojen saaliita saadaan paremmin vähennettyä valvomalla kalastuskausia ja/tai maantieteellisiä alueita, joilla tällaisia pyydyksiä saa käyttää, ja kannustamalla menettelysäännöillä näiden pyydysten parempia käyttömenetelmiä. Harojen, siimojen ja sulkupyydysten valikoivuuden parantamiseen saattaa olla paremmat mahdollisuudet. Ehdotettu toiminta: Komissio järjestää vuoden 2003 ensimmäisellä puoliskolla kokouksia alan tutkijoiden ja edustajien kanssa mahdollisuuksien kartoittamiseksi ja tekee sitten asianmukaiset lainsäädäntöehdotukset. 5.2.2 Aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot Aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot ovat tärkeässä asemassa pienten kalojen pyynnin estämisessä, ja siksi monet tahot ovat sitä mieltä, että nykyiset vähimmäiskoot on pidettävä ennallaan tai niitä on jopa suurennettava. Tieteellisten näytteenotto-ohjelmien perusteella suurin osa poisheitetyistä kaloista on kuitenkin alamittaisia. Kalojen vähimmäiskokoa koskevat säännökset vaikuttavat siis merkittävästi poisheitettyjen kalojen määriin. Komissio on sitä mieltä, että periaatteessa aluksesta purettujen kalojen vähimmäiskoot olisi vahvistettava ottaen huomioon pyydysten ennalta päätetty valikoivuus tai että pyydysten valikoivuus olisi mukautettava ottaen huomioon ennalta päätetyt vähimmäiskoot. Molemmissa tapauksissa vähimmäiskokojen ja valikoivuuden olisi oltava sopusoinnussa. Nykyiset aluksesta purettujen kalojen vähimmäiskoot eivät monessakaan tapauksessa ole yhdenmukaisia kalastuksessa käytettävien pyydysten valikoivuuden kanssa edes senkään jälkeen, kun valikoivuutta parannetaan teknisiin toimenpiteisiin hiljattain tehtyjen muutosten vuoksi. Pyydyksiin jää edelleen kaloja, jotka ovat aluksesta purettujen kalojen vähimmäiskokoa pienempiä. Jos yhteisö ei edelleen paranna valikoivuutta nykytasosta, nykyisten vähimmäiskokojen soveltaminen johtaa kalojen poisheittämisen, ja joissakin tapauksissa laajassa mittakaavassa. Tästä syystä poisheitettävien kalojen määrää voidaan vähentää ainoastaan tekemällä aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskoot ja silmäkoot paremmin toisiaan vastaaviksi eli pienentämällä aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskokoa. Ehdotettu toiminta: Komissio ehdottaa aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskokoon asianmukaisia muutoksia pyydysten valikoivuuden parantamista koskevien mahdollisten tulevien ehdotusten kanssa. 5.2.3 Tiettyjen silmäkokojen käyttöön liittyvien sääntöjen tarkastaminen Yhteisön teknisissä toimenpiteissä vahvistetaan tietyllä maantieteellisellä alueella käytettäväksi sallittujen silmäkokojen osalta vähimmäisosuus tietyllä pyydyksellä pyydetyille kohdelajeille, jotka voidaan pitää aluksella (tai muille kuin kohdelajeille enimmäisosuus). Eräiden saaliskoostumusta koskevien edellytysten vuoksi kaloja on pakko heittää pois. Näitä edellytyksiä on tarkasteltava ottaen huomioon, että niiden poistaminen tai keventäminen saattaa johtaa siihen, että pienten silmäkokojen vuoksi pyydyksiin voi jäädä yhä enemmän kaloja, jotka voisivat kasvaa isommiksikin. Ehdotettu toiminta: Näitä edellytyksiä tarkastellaan uudelleen käsiteltäessä neuvostossa teknisiä toimenpiteitä koskevaa neuvoston asetusta. 5.2.4 Kalastuskiellon tai -rajoitusten alaiset alueet Poisheittämistä voidaan vähentää estämällä kalastus alueilla, joilla on paljon nuoria kaloja. Yhteisön lainsäädännössä säädetään jo alueista, joilla kalastus on kiellettyä tai rajoitettua nuorten kalojen suojelemiseksi. Komission mukaan tällaisia alueita pitäisi olla enemmän biologisten syiden puoltaessa. Lisäksi useimmilla kalastuskiellon alaisilla alueilla kalastus ei ole kokonaan kielletty monien poikkeusten vuoksi; tällöin sallittua on tietyn tyyppinen kalastus, jolla saatetaan saada nuoria kaloja, joiden pitäisi olla suojeltuja. Ehdotettu toiminta: Komissio tekee ennen heinäkuuta 2003 kriittisen arvion poikkeuksista, jotka koskevat kalastusta kalastuskiellon alaisilla alueilla ja pohtii myös kalastuksen kieltämistä muilla alueilla tai tällaisten alueiden laajentamista. 5.2.5 Alueen tosiaikainen sulkeminen Tietty alue on suljettava tosiaikaisesti määräajaksi silloin kun siellä esiintyy odottamatta hyvin paljon nuoria kaloja. Komissio on ehdottanut yhteisön lainsäädäntöön tosiaikaista pyyntialueen sulkemista turska- ja kummeliturskakantojen elvyttämiseksi. Ehdotettu toiminta: Neuvostoa kehotetaan tekemään nopeasti päätös komission asetusehdotuksesta, joka koskee turskan ja kummeliturskan elvyttämistoimenpiteitä ja johon sisältyy myös säännöksiä tosiaikaisista kalastuskieltoajoista. Kun asetus on tullut voimaan, komissio seuraa toimenpiteiden soveltamista ja tehokkuutta. 5.3. Poisheittämiskiellon käyttöönotto Norja on pannut täytäntöön oikeudellisen poisheittämiskiellon. On usein ehdotettu, että yhteisökin ottaisi vastaavan kiellon käyttöön tai ainakin kiellon heittää pois kaloja, jotka kokonsa puolesta ovat laillisesti purettavissa aluksesta. Komission mukaan näitä vaihtoehtoja on pohdittava vakavasti keskipitkän aikavälin tavoitteena. Se katsoo myös, että tällaisen toimenpiteen käytännön seurauksia olisi tutkittava yhteisön tason työohjelmassa. Vaikka poisheittämiskielto voisi ensi näkemältä vaikuttaa houkuttelevalta vaihtoehdolta lähinnä siksi, että se antaisi selkeän signaalin kalastuskäytäntöjen muuttamisen tarpeesta - välttämään pienten kalojen suuria saaliita - siihen liittyy myös lukuisia ongelmia ja kysymyksiä, joihin olisi löydettävä ratkaisu, jos tällainen järjestelmä haluttaisiin panna tehokkaasti täytäntöön. - Vaikka lainsäädännössä olisi poisheittämiskielto, kalojen poisheittäminen saattaisi jatkua entisellään. Tällaista kieltoa on hyvin vaikea valvoa. Vaikka kalastaja ei heitä kaloja pois aluksella olevan tarkkailijan nähden tai valvonta-aluksen läheisyydessä, kalat voidaan heittää pois milloin tahansa muulloin. - Poisheittämiskiellolla estetään ainoastaan kalojen heittäminen takaisin mereen. Mahdollinen hyöty on kuitenkin, että saatuja pieniä kaloja voidaan käyttää tieteellisessä seurannassa, mikä lisää tietoa erityisesti nuorten kalojen kuolleisuudesta. - Jos poisheittämiskieltoa noudatetaan ja kaikki muuten poisheitettävät kalat tuodaan maihin, aluksista puretaan paljon tällaisia kaloja. Mitä tehdä näille kaloille? Useimmat niistä ovat alamittaisia. Aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskokoa koskevaa yhteisön lainsäädäntöä olisi muutettava, jos kalat halutaan purkaa aluksesta tai myydä. Tällaisten aluksesta purettujen saaliiden myyminen ihmisravinnoksi olisi sallittava. Ihmisravinnoksi kelpaamattomat kalat voitaisiin sallia myytävän kalarehulaitoksiin kalarehun ja -öljyn valmistamiseksi. Eräissä jäsenvaltioissa on kuitenkin vain muutamia tällaisia laitoksia. - Norjassa sovellettavan poisheittämiskiellon mukaan mahdollisesti poisheitettävät, aluksesta purettavat kalat vähennetään lajikohtaisesta kiintiöstä. Tätä voitaisiin soveltaa myös yhteisössä. TACiksi (suurin sallittu saalis) kutsutut määrät ovat kuitenkin useimmiten "TALeja" eli suurimpia sallittuja aluksesta purettavia määriä, joissa poisheitettyjä kaloja ei oteta huomioon. Ennen kuin poisheittämiskielto otettaisiin käyttöön olisi tarpeen vahvistaa tosiasiallinen TAC (johon sisältyvät poisheitettävät kalat), josta poisheitetyt määrät vähennettäisiin. Mahdolliset poisheitettävät määrät olisi ennustettava tieteellisin perustein. Vaikka tämä on periaatteessa mahdollista, tarvittavia tietoja on vain muutamista 2.1 jaksossa mainituista seikoista, ja nekin perustuvat koko kansainvälisen laivaston poisheittämien määrien arvioon. Hiljattain toteutettujen teknisten toimenpiteiden parannusten ja seuraavien kolmen vuoden kuluessa toteutettavien lisätoimenpiteiden avulla ei-toivottujen tai alamittaisten kalojen saaliit luultavasti pienenevät. Näin ainakin jotkin edellä esitetyistä ongelmista lievenevät. Komissio katsoo kuitenkin, että vaikka nuorten kalojen saaliit pienenevät tulevina vuosina, edellä mainittuja ongelmia on tarpeen tutkia ennen täysimääräisen poisheittämiskiellon käyttöönottoa. Tähän päästään keskustelemalla perusteellisesti jäsenvaltioiden ja kalastusalan kanssa sekä aloittamalla pilottihankkeita, joissa kalastajat sitoutuvat tuomaan kaikki mahdollisesti poisheitettävät kalat maihin. Komissio aikoo myös kuulla Norjaa sen järjestelmän käytännön toiminnasta. Komission toiminta: Komissio kuulee vuonna 2003 jäsenvaltioita ja kalastusalaa tutkiakseen tapoja edellä esitettyjen ongelmien vähentämiseksi. Komissio saattaa esittää yhteisön poisheittämiskieltoa vuonna 2005, jolloin se tulisi voimaan vuonna 2006. Komissio tulee myös kuulemaan Norjaa sen järjestelmän käytännön toiminnasta. 6. YHTEENVETO JA PÄÄTELMÄT On olemassa monia toimintatapoja, joilla voidaan vähentää sivusaaliita ja poisheitettyjä kaloja. Tiettyyn kalastukseen tai kalastusmenetelmään voidaan soveltaa tiettyjen toimintatapojen yhdistelmää, mutta kaikkiin kalastuksiin ei voida soveltaa kaikkia toimintatapoja. Komissio katsoo, että kaikkien sellaisten tärkeimpien kalastustyyppien ja kalastusmenetelmien osalta, joissa poisheittämisen tiedetään tai arvellaan olevan ongelma, on kehitettävä toimintatapoja, todennäköisesti tulevien monivuotisten hoitojärjestelyjen yhteydessä. Näitä toimintatapoja olisi kehitettävä läheisessä yhteistyössä alan teollisuuden ja alan toimijoiden kanssa ja niitä olisi käsiteltävä myös alueellisissa neuvoa-antavissa komiteoissa. Näihin suunnitelmiin voisi sisältyä: - vapaaehtoinen poistuminen kalavesiltä kun poisheitettäviä kaloja on pyydetty paljon, - nykyiseltä kaupalliselta arvoltaan alhaisten kalojen hinnan nostamiseen liittyvien edellytysten kehittäminen, - sellaisten toimenpiteiden hyväksyminen, joiden tarkoituksena on vähentää TAC- ja/tai kiintiörajoituksista johtuvaa poisheittämistä, - pilottihankkeiden kehittäminen sellaisten innovatiivisten kalastuskäytäntöjen tutkimiseksi, joilla vältetään tai vähennetään poisheittämistä, - tukitoimet poisheitettyjen kalojen määriä koskevien tietojen keräämisen jatkamiseksi, - parannettujen teknisten toimenpiteiden kehittäminen, joita ovat: - toimenpiteiden hyväksyminen pyydysten rakenteen parantamisen varmistamiseksi - aluksesta purettujen kalojen vähimmäiskokojen uudelleentarkastelu - tiettyä silmäkokoa olevilla verkoilla pyydettävien saaliiden lajikoostumuksen määrittelyä koskevien edellytysten uudelleentarkastelu - sellaisten kalastusalueiden ja/tai -kausien määrittely, jolloin kalastus on kielletty tai rajoitettu, tosiaikaiset kalastuskiellot mukaan lukien - poisheittämiskieltojärjestelmän mahdollinen aikaansaaminen 5.2.2 jaksossa mainitun kuulemismenettelyn jälkeen. Kalojen poisheittäminen on erityisesti sekakalastuksessa pitkäkestoinen ja vaikeasti ratkaistavissa oleva ongelma. Vaikka yhteisössä ja sen ulkopuolella sovelletaan erilaisia menettelymalleja, tyydyttävää ratkaisua ei ole vielä löydetty. Yhteisön on kuitenkin tartuttava haasteeseen osana pyrkimyksiään kestävän kalastuksen harjoittamiseen Euroopassa. Nykytilannetta voidaan parantaa ja sitä on parannettava. Tällä tiedonannolla komissio kehottaa jäsenvaltioita, kalatalousalan tutkijoita ja -teollisuutta tulemaan mukaan yhteistyöhön poisheitettyjen kalojen määrän vähentämiseksi. LIITE I: Arvio kansainvälisesti poisheitettyjen kalojen kokonaismäärästä Arvioita kansainvälisesti poisheitetyistä kaloista on ainoastaan Pohjanmereltä ja Skotlannin läntiseltä vesialueelta koljan ja valkoturskan osalta sekä Itämereltä turskan läntisen kannan osalta. Kolja Pohjanmeri Poisheitettyjen kalojen arvioitu absoluuttinen määrä painona on vähentynyt vuodesta 1975. Vuosina 1976-1998 heitettiin pois 50 000-100 000 tonnia vuosittain. Nämä määrät ovat kokonaissaaliista 20-50 prosenttia painona ja 20-60 prosenttia lukumääränä. Vuodesta 1981 alkaen poisheitettyjen kalojen prosenttiosuus sekä painona että lukumääränä on lisääntynyt. Yksittäisten poisheitettyjen kalojen keskipaino on vaihdellut vuodesta 1963 alkaen 150:n ja 220:n gramman välillä, kun taas aluksesta purettujen kalojen keskipaino on vaihdellut 380:n ja 550:n gramman välillä. Skotlannin läntinen vesialue Vuodesta 1978 alkaen vuosittain on heitetty pois 5 000-20 000 tonnia vuosittain. Tämä on koko kansainvälisestä saaliista 10-20 prosenttia painona ja 30-80 prosenttia lukumääränä. Kyseisenä ajanjaksona yksittäisten poisheitettyjen kalojen keskipaino vaihteli 150:n ja 210:n gramman välillä, kun taas aluksesta purettujen kalojen keskipaino vaihteli 480:n ja 650:n gramman välillä. Valko-turska Pohjanmeri Vuosina 1960-1987 poisheitetty määrä painona oli 50 000-100 000 tonnia vuodessa. Viime vuosina on heitetty pois enintään 50 000 tonnia vuodessa. Aluksesta purettujen kalojen osuus painona on noussut 20 prosentista vuonna 1962, ja vaihteli 50:stä 63:een prosenttiin vuosina 1995-2000. Vuodesta 1960 lähtien yksittäisten poisheitettyjen kalojen keskipaino on vaihdellut 150:n ja 220:n gramman välillä, kun taas aluksesta purettujen kalojen keskipaino on vaihdellut 250:n ja 350:n gramman välillä. Skotlannin läntinen vesialue Vuosina 1978-1999 poisheitetty määrä painona oli 25 000-12 000 tonnia vuodessa. Prosenttiosuus painona on kasvanut vuoden 1979 15 prosentista yli 60 prosenttiin vuonna 1999. Poisheitettyjä kaloja on ollut lukumääräisesti enemmän kuin aluksesta purettuja kaloja, ja lukumääräisesti poisheitettyjen kalojen määrä on noussut 20 prosentista vuonna 1979 yli 80 prosenttiin vuonna 1999. Yksittäisten poisheitettyjen kalojen keskipaino on vaihdellut 100:n ja 190:n gramman välillä, kun taas aluksesta purettujen kalojen keskipaino on vaihdellut 280:n ja 320:n gramman välillä. Turska Läntinen itämeri Vuodesta 1996 lähtien on heitetty pois vuosittain 5 000 tonnia. Samana ajanjaksona poisheitettyjen kalojen osuus painona oli vuonna 1998 hieman yli 10 prosenttia ja lukumääränä 20-32 prosenttia. Yksittäisten poisheitettyjen kalojen keskipaino oli 180-220 grammaa. >VIITTAUS KAAVIOON> LIITE II: Laivastojen ja laivastonosien poisheittävät kalat Pohjois-Atlantti Poisheitettyjä kaloja käsittelevän ICES:in tutkimusryhmän (osa 2.2) esittämät tiedot vahvistavat, että suurin osa poisheitetyistä kaloista on pieniä kaloja ja pääosin lajin aluksesta purettaville kaloille vahvistettua vähimmäiskokoa pienempiä. Tietoja on toimitettu seuraavassa taulukossa luetelluista lajeista. Myös poisheitettyjen kalojen keskipituus ja useimmissa tapauksissa kunkin lajin poisheitettyjen kalojen arvioitu prosenttiosuus kokonaissaaliista painon ja lukumäärän osalta on ilmoitettu. >TAULUKON PAIKKA> **Vain kahdesta näytteestä ilmenevät prosenttiosuuksia painosta ja lukumäärästä koskevat tiedot. ***Vain yhdestä näytteestä ilmenevät prosenttiosuuksia lukumääränä koskevat tiedot. Välimeri Välimeren kalastukselle on ominaista, että se kohdistuu useisiin lajeihin ja että siinä käytetään useita erilaisia pyydyksiä. Kaupan pidettävien lajien lukumäärä on erittäin suuri. Troolikalastus Arviot Välimeren eri troolikalastuslaivastojen saaliiksi saaman ja sen jälkeen poisheitettävän biomassan prosenttiosuudesta vaihtelevat 15 prosentista 70 prosenttiin. Troolarien poisheitettävän kokonaisbiomassan arvioitu prosenttiosuus riippuu troolaussyvyydestä. Alle 150 metrin syvyydessä kalastavien troolarien poisheittävän biomassan prosenttiosuus on pienimmillään 20 ja enimmillään 70 prosenttia. Troolaussyvyyden ollessa 150-350 metriä 20-60 prosenttia biomassasta heitetään pois, ja yli 350 metrin syvyydessä kalastettaessa poisheitetyn biomassan osuus on 20-40 prosenttia. Pienimuotoinen kalastus Pienimuotoisessa kalastuksessa käytetään erittäin usein seisovia verkkoja, ja tärkeimmät saalislajit ovat kielikampela (Solea vulgaris), rausku (Raja asterias), kurnusimppu (Trigla lucerna) ja äyriäiset (Squilla mantis). Arviolta 8-9 prosenttia saaliiksi saadusta kokonaisbiomassasta heitetään pois. Verkkoja käytetään myös kummeliturskan (Merluccius merluccius) kookkaiden yksilöiden pyyntiin, ja laji edustaa noin 6-8 prosenttia saaliiksi saadusta kokonaisbiomassasta. Toinen tärkeä kalastusmenetelmä on riimuverkko, jonka pääasiallinen kohdelaji on seepia (Sepia officinalis). Poisheitetyt määrät vaihtelevat 16:sta 35:een prosenttiin, ja ne muodostuvat lähinnä kaupallisten lajien vahingoittuneista yksilöistä. Tämän kalastusmenetelmän yhteydessä suurin osa poisheitetyistä kaloista on piikkimakrilleja (Trachurus trachurus). Pienimuotoinen pelagisten lajien kalastus Tärkeimpiä käytettäviä pyydyksiä ovat pelagiset paritroolit ja kurenuotat, joihin kalat houkutellaan valon avulla. Saalis koostuu pääasiassa sardelleista (Engraulis encrasicolus) ja sardiineista (Sardina pilchardus), jotka esiintyvät usein sekaparvina. Poisheitettyjen kalojen osuus voi olla jopa 80 prosenttia, erityisesti silloin, kun sardellia kalastettaessa saadaan saaliiksi runsaasti sardiinia. LIITE III: Toimien aikataulu 2002 Erityisten silmäkokojen käyttöön liittyvät säännöt: Mahdollisia muutoksia (jäsenvaltioita kuultua) keskusteltaessa teknisiä toimenpiteitä koskevasta uudesta asetuksesta. Vapaaehtoinen kalavesiltä poistuminen: Sisällytetään komission neuvoa-antavan kalatalous- ja vesiviljelykomitean valmistelemiin menettelysääntöihin. 2003 Vähemmän arvokkaiden kalojen käytön tehostaminen: Käynnistetään mahdollisia käyttötapoja koskeva tutkimus. Vedettävät pohjaverkot: Nykyistä tietämystä valikoivuudesta tarkastellaan uudelleen, järjestetään tapaamisia kalastuselinkeinon ja tieteen edustajien kanssa, aloitetaan mahdollisesti valikoivampien pyydysten koeluontoinen käyttö. Seisovat verkot: Ehdotus sallituksi silmäkooksi, tällaisten verkkojen käytölle vahvistetuiksi maantieteellisiksi alueiksi ja verkkojen enimmäismitoiksi. Keskustellaan kalastuselinkeinon edustajien kanssa vedessäoloajan rajoittamisesta. Muut pyydykset: Tapaamiset kalastuselinkeinon ja tieteen edustajien kanssa. Myöhemmin tehtävät ehdotukset valikoivampia pyydyksiä koskevaksi lainsäädännöksi ja/tai kokeilutoiminnaksi. Kalastuskiellon tai -rajoitusten alaisten alueiden lisääminen: Poikkeusten kriittinen tarkastelu sekä uusien ja/tai laajennettujen kalastuskiellon alaisten alueiden tarpeellisuuden arvioiminen. TACien/kiintiöiden perusteella tapahtuva poisheittäminen: Jäsenvaltioiden kanssa keskustellaan nykyisten sääntöjen mukauttamisesta poisheittämisen haittavaikutusten minimoimiseksi. Pilottihankkeet poisheitettävien määrien vähentämiseksi: Aloitetaan keskustelu kalastuselinkeinon, tieteen ja jäsenvaltioiden edustajien kanssa. Poisheittämistä koskevien tietojen kerääminen: Kannustetaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1543/2000 ja komission asetuksen (EY) N:o 1639/2001 mukaisesti toteutettavien kansallisten ohjelmien täytäntöönpanon yhteydessä. Poisheittämiskiellon vaikutukset: Keskustelut jäsenvaltioiden ja kalastuselinkeinon edustajien kanssa kiellosta mahdollisesti aiheutuvien ongelmien lieventämiseksi. 2004 Kertomus vuonna 2001 turskan ja kummeliturskan suojelutoimenpiteiden osana käyttöön otettujen suurempien silmäkokojen vaikutuksista. Silmäkokojen suurentamista vuodesta 2005 alkaen koskevat mahdolliset ehdotukset. 2005 Mahdollinen ehdotus lainsäädännöksi poisheittämisen kieltämiseksi vuodesta 2006. Muita mahdollisia toimia vuoden 2003 jälkeen Alueen tosiaikainen sulkeminen: Soveltamisalaa laajennetaan. Aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskokojen muutos: Mahdollisesti yhdessä vuoden 2004 silmäkokojen suurentamista koskevien ehdotusten kanssa.