PERUSTELUT

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28. marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä ’alv-direktiivi’, 395 artiklan 1 kohdan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan soveltaa mainitusta direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten taikka veron kiertämisen estämiseksi.

Italia hakee lupaa poiketa edelleen alv-direktiivin 168 artiklasta rajoittamalla tuotantopanoksiin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden 40 prosenttiin sellaisten kustannusten osalta, jotka liittyvät moottorikäyttöisiin maantieajoneuvoihin, jotka eivät ole pelkästään yrityskäytössä. Lisäksi Italia hakee lupaa poiketa edelleen alv-direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksistä vapauttamalla arvonlisäverosta sellaisten ajoneuvojen yksityiskäyttö, jotka kuuluvat verovelvollisen yrityksen liikeomaisuuteen, jos kyseisiä ajoneuvoja koskevaa arvonlisäveron vähennysoikeutta on rajoitettu.

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Vähennysoikeutta voi olla vaikea käyttää silloin, kun tavaroita voidaan käyttää yksityisesti tai yritystarkoituksiin eroa tekemättä. Tällaisissa tapauksissa yrityskäytön suhde muuhun käyttöön voi olla monimutkaista määrittää, ja tarkastusten tekeminen tällaisen suhteen vahvistamiseksi voi aiheuttaa huomattavia vaikeuksia ja byrokratiaa sekä veroviranomaisille että verovelvollisille. Se voi jopa johtaa aikaa vieviin ja kalliisiin kiistoihin. Käytännössä on joskus jopa mahdotonta tarkastaa ajoneuvojen tosiasiallista käyttöä, mikä voi johtaa alv-petokseen (tai petoksen yritykseen) (kuten epäluotettavaan kirjanpitoon) ja siten vähentää alv-tuloja.

Italiassa on paljon pieniä yrityksiä (94,7 % italialaisista yrityksistä on mikroyrityksiä), ja suurin osa käytössä olevista yritysautoista on tällaisten yritysten omistuksessa. Se, että tällaisia ajoneuvoja käytetään tavanomaisen liiketoiminnan harjoittamiseen, ei sulje pois niiden yksityiskäyttöä. Tällaisessa tapauksessa eli silloin, kun näitä ajoneuvoja käytetään tietyssä määrin yksityisiin tarkoituksiin, yksityiskäytöstä kannetaan arvonlisäveroa. Italian tilanteessa, jossa lähes koko talousrakenne koostuu mikroyrityksistä, yksityis- tai liiketoimintakäyttöön jakautumisen arvioiminen ja tarkastaminen vaatisi suhteettoman suuria kustannuksia, joita aiheutuisi muun muassa tarpeesta ylläpitää yksityiskohtaista dokumentaatiota.

Näistä syistä Italialla annettiin lupa poiketa alv-direktiivin 168 artiklasta ja rajoitta arvonlisäveron vähennysoikeus 40 prosenttiin, kun kyseessä on ajoneuvon ostaminen, myös kokoonpanosopimukset ja vastaavat, ajoneuvon valmistaminen, yhteisöhankinta, tuonti, liisaus tai vuokraaminen, muutostyöt, korjaus tai kunnossapito sekä kustannukset ajoneuvoihin ja niiden käyttöön liittyvistä luovutuksista tai palveluista, voiteluaineet ja polttoaine mukaan luettuina, edellyttäen että kyseinen ajoneuvo ei ole pelkästään yrityskäytössä. Erityistoimenpiteet koskevat maatalous- tai metsätraktoreita lukuun ottamatta kaikkia moottoriajoneuvoja, joita käytetään tavallisesti henkilöiden tai tavaroiden kuljettamiseen maanteillä ja joiden suurin sallittu kokonaispaino on alle 3,5 tonnia ja joissa on vähemmän kuin yhdeksän istumapaikkaa kuljettajan istuin mukaan luettuna.

Italialla on myös lupa poiketa alv-direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdasta siten, että se vapauttaa arvonlisäverosta niiden ajoneuvojen yksityiskäytön, jotka kuuluvat verovelvollisen yrityksen liikeomaisuuteen, jos kyseiset ajoneuvot kuuluvat edellä mainittujen erityistoimenpiteiden soveltamisalaan.

Neuvosto antoi luvan edellä mainituille poikkeaville toimenpiteille ensimmäisen kerran 18. kesäkuuta 2007 tehdyllä päätöksellä 2007/441/EY 31. joulukuuta 2010 saakka. Sen jälkeen poikkeavia toimenpiteitä jatkettiin neljä kertaa Italian hakemuksesta: niiden voimassaoloa jatkettiin 1. tammikuuta 2011 ja 31. joulukuuta 2013 väliseksi ajaksi 29. marraskuuta 2010 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2010/748/EU; niiden voimassaoloa jatkettiin 1. tammikuuta 2014 ja 31. joulukuuta 2016 väliseksi ajaksi 15. marraskuuta 2013 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2013/679/EU; niiden täytäntöönpanoa jatkettiin 1. tammikuuta 2017 ja 31. joulukuuta 2019 väliseksi ajaksi 8. marraskuuta 2016 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä (EU) 2016/1982; ja viimeksi niiden täytäntöönpanoa jatketiin 1. tammikuuta 2020 ja 31. joulukuuta 2022 väliseksi ajaksi 5. joulukuuta 2019 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä (EU) 2019/2138.

Käsillä oleva erityistoimenpiteiden jatkamista 31. joulukuuta 2025 saakka koskeva Italian hakemus on tehty samoin perusteluin kuin edelliset hakemukset. Italian 1. kesäkuuta 2022 toimittamiin hakemukseen ja tietoihin sisältyy selitys vähennysoikeuteen sovellettavasta prosenttimääräisestä rajoituksesta.