KOMISSION TIEDONANTO

kevyiltä yksityisajoneuvoilta kannettavien kansallisten tieinfrastruktuurin käyttömaksujen soveltamisesta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1. Johdanto

Liikenteen valkoisessa kirjassa[1] esitetyn Euroopan unionin liikennepolitiikan yleisenä tavoitteena on ”auttaa luomaan järjestelmä, joka tukee Euroopan taloudellista kehitystä, parantaa kilpailukykyä ja tarjoaa korkealaatuisia liikkuvuuspalveluja käyttäen resursseja entistä tehokkaammin”. Käytännössä liikennejärjestelmän käyttäjien on muun muassa hyödynnettävä infrastruktuuria paremmin ja vähennettävä sen kielteisiä ympäristövaikutuksia. Oikea hinnoittelu, jossa sovelletaan ”käyttäjä maksaa ‑periaatetta” ja ”aiheuttamisperiaatetta”, on yksi tapa saada liikenneverkon käyttäjät tietoisiksi liikennevalintojensa vaikutuksista. Nykyaikaisella tienkäytön hinnoittelujärjestelmällä, jolla pyritään edistämään valkoisen kirjan tavoitteiden saavuttamista, olisi

– edistettävä tasapuolisia kilpailuedellytyksiä eri liikennemuotojen välillä käyttämällä oikeudenmukaisia ja avoimia mekanismeja, joilla käyttäjiltä kannetaan infrastruktuurin käyttömaksuja (”käyttäjä maksaa ‑periaate”);

– estettävä käyttäjien kansalaisuuteen tai asuinpaikkaan perustuva välillinen tai välitön syrjintä;

– edistettävä kestävän kehityksen periaatteita käyttämällä läpinäkyviä yhdenmukaistettuja mekanismeja, joilla käyttäjiltä peritään ulkoiset kustannukset, kuten päästöistä, melusta, ruuhkista ja onnettomuuksista aiheutuvat kustannukset, jotka päätyvät yleensä koko yhteiskunnan maksettaviksi (”aiheuttamisperiaate”), ja

– osallistuttava laadukkaan infrastruktuurin rahoittamiseen.

Valkoisessa kirjassa komissio ilmoittaa aikovansa ehdottaa pakollisia toimenpiteitä, joilla liikenteen tärkeimmät ulkoiset kustannukset, kuten melusta, ympäristön paikallisesta pilaantumisesta ja ruuhkista aiheutuvat kustannukset, voidaan sisällyttää hintoihin vuoteen 2020 mennessä. Tämä edellyttää muun muassa tiemaksujen uudelleenjärjestelyä, joka aiotaan toteuttaa kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa, joka kestää vuoteen 2016 saakka, on tarkoitus aloittaa pakollisten infrastruktuurimaksujen kantaminen raskailta tavarankuljetusajoneuvoilta. Tällaiset maksut, joilla voidaan luoda vahva perusta myöhemmälle ulkoisten kustannusten sisällyttämiselle hintoihin, on yhdenmukaistettava koko EU:ssa tariffirakenteen, kustannustekijöiden, keräysmenetelmän ja tulojen kohdentamisen osalta. Lisäksi on arvioitava, ovatko nykyiset autojen tiemaksujärjestelmät EU:n perussopimusten mukaisia, sekä laadittava ohjeet siitä, miten ulkoisten kustannusten sisällyttämistä hintoihin voidaan soveltaa kaikkiin ajoneuvoihin. Valkoisessa kirjassa ehdotetaan, että raskaista tavarankuljetusajoneuvoista aiheutuvat ulkoiset kustannukset on uudelleenjärjestelyn toisessa vaiheessa vuosina 2016–2020 sisällytettävä täysimääräisesti hintoihin infrastruktuurin kulumiskustannusten korvaamisen ohella, mikä voidaan ulottaa koskemaan kaikkia ajoneuvoja.

Vaikka EU:n johdetussa oikeudessa on annettu sääntöjä sellaisilta raskailta tavarankuljetusajoneuvoilta kannettavista tiemaksuista, joiden sallittu kokonaismassa on yli 3,5 tonnia[2], ainoat säännöt, jotka koskevat verojen ja maksujen kantamista kevyiltä yksityisajoneuvoilta[3], sallitulta kokonaismassaltaan enintään 3,5 tonnia olevilta kevyiltä hyötyajoneuvoilta sekä linja-autoilta, johtuvat suoraan Euroopan unionin toiminnasta tehdystä sopimuksesta. Jäsenvaltiot soveltavat yleensä samaa maksujärjestelmää ja samoja maksuja sellaisiin kevyisiin hyötyajoneuvoihin, joita käytetään omaan lukuun tai toisen lukuun suoritettavissa kuljetuksissa, kuin ne soveltavat kevyisiin yksityisajoneuvoihin[4], koska tämäntyyppisten ajoneuvojen käyttötavoissa tai niihin sovellettavien järjestelmien käytöstä aiheutuvissa hallinnollisissa kustannuksissa ei ole merkittäviä eroja. Vaikka kevyet hyötyajoneuvot voisivat kuulua tämän tiedonannon piiriin, tarkoitus ei ole käsitellä tässä kaikkia mahdollisia kysymyksiä, jotka liittyvät tiemaksujen kantamiseen kaupallisista kuljetuksista. Tämä tiedonanto ei myöskään koske linja-autoja, jotka kuuluvat yleensä samojen maksujärjestelmien piiriin kuin raskaat tavarankuljetusajoneuvot.

Tässä tiedonannossa, joka on osa liikenteen valkoisessa kirjassa hahmoteltua laajempaa strategiaa, pyritään selventämään komission käsitystä siitä, miten perussopimuksen yleisiä syrjimättömyys- ja suhteellisuusperiaatteita on sovellettava kevyiden yksityisajoneuvojen vinjettijärjestelmiin. Lisäksi tiedonannossa annetaan ohjeita näiden vinjettijärjestelmien soveltamisesta.

Tiedonannolla ei luoda uusia säännöksiä. EU:n lainsäädännön sitova tulkitseminen on viime kädessä Euroopan unionin tuomioistuimen tehtävä.

2. Nykyiset maksujärjestelmät

Koska EU ei ole antanut tätä alaa koskevaa lainsäädäntöä, kukin jäsenvaltio voi periaatteessa ottaa vapaasti käyttöön vinjettijärjestelmän, jossa kevyiltä yksityisajoneuvoilta kannetaan kansallisia tieinfrastruktuurimaksuja. Jäsenvaltiot voivat nimittäin vahvistaa vinjettijärjestelmän toimintaa koskevat säännöt, jos kansallisissa toimenpiteissä noudatetaan EU:n perussopimusten perusperiaatteita, erityisesti kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta.

Monet komission käsiteltäviksi annetut tapaukset ovat kuitenkin osoittaneet, ettei näitä periaatteita välttämättä noudateta. Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti komissio ei aio antaa asiaa koskevia lainsäädäntöehdotuksia. Se katsoo kuitenkin olevan ajankohtaista kuvata ja selventää EU:n lainsäädäntöä sellaisena kuin sitä nykyään sovelletaan SEUT-sopimuksen ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Komission on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 17 artiklassa määrättyjen tehtäviensä ja velvollisuuksiensa mukaisesti varmistettava, että nämä periaatteet pannaan täytäntöön Euroopan ja sen kansalaisten hyväksi.

Julkaisemalla tämän tiedonannon komissio lisää avoimuutta ja selventää EU:n sääntöjä, joiden noudattamista se valvoo. Se esittää kaikille asianomaisille jäsenvaltioille viitekehyksen, jolla pyritään varmistamaan, että vinjettijärjestelmissä noudatetaan EU:n lainsäädännön perusperiaatteita.

Tähän mennessä seitsemän EU:n jäsenvaltiota on hyödyntänyt mahdollisuutta ottaa käyttöön kevyiden yksityisajoneuvojen vinjettijärjestelmä[5]. Kevyisiin yksityisajoneuvoihin nykyään sovellettavat maksut osoittavat jäsenvaltioiden noudattavan hyvin erilaisia lähestymistapoja. Joissakin maissa käytetään erilaisten verotuksellisten välineiden yhdistelmää (polttoaine- ja ajoneuvoverot). Toisissa taas välineyhdistelmä on monipuolisempi ja sisältää myös tienkäyttömaksuja, joilla infrastruktuurikustannukset voidaan periä moottoriajoneuvojen kuljettajilta. Käyttäjämaksut ovat joko aikaperusteisia maksuja (vinjettejä), jotka kannetaan usein koko perustieverkon käytöstä, tai matkaperusteisia maksuja (tietulleja), jotka kannetaan usein tietullipuomeilla varustettujen yksittäisten tieosuuksien käytöstä.

Kevyiden yksityisajoneuvojen käyttäjät maksavat kansallisista vinjeteistä saadakseen oikeuden käyttää päätieverkkoa tietyn ajan. Komission saamat lukuisat kantelut osoittavat kuitenkin, että jos kevyiden yksityisajoneuvojen vinjettijärjestelmiä ei suunnitella huolellisesti, niiden täytäntöönpano voi aiheuttaa käytännön ongelmia, koska ne voivat haitata liikenteen sujuvuutta erityisesti raja-alueilla ja johtaa siihen, että valvontakäytännöt eivät ole asianmukaisia. Vinjettijärjestelmät voivat myös aiheuttaa satunnaisten käyttäjien, lähinnä muista jäsenvaltioista olevien kuljettajien syrjintää, jos näille käyttäjille ei tarjota lyhytaikaisempia vinjettejä tai niitä tarjotaan päivähintaan, joka on huomattavasti korkeampi kuin maan asukkaiden pääasiallisten käyttämien vuosivinjettien päivähinnat. Tätä voidaan pitää epäsuhtaisena.

Vinjettijärjestelmiä käytetään eri jäsenvaltioissa eri tavoin, mikä voi aiheuttaa ongelmia. Kevyiden yksityisajoneuvojen tietullijärjestelmät eivät kuitenkaan aiheuta samanlaisia ongelmia kuin vinjettijärjestelmät, koska tietullit ovat matkaperusteisia maksuja, jotka liittyvät suoraan infrastruktuurin käyttöön. Sen vuoksi on todennäköisempää, että ne eivät ole syrjiviä. Sähköiset tietullijärjestelmät mahdollistavat myös liikenteen sujuvuuden, koska käyttäjien ei tarvitse pysähtyä tietullipuomeilla.

Tarkasteltuaan huolellisesti EU:ssa kevyisiin yksityisajoneuvoihin sovellettuja vinjettijärjestelmiä[6] komissio on päättänyt antaa tämän tiedonannon auttaakseen EU:n periaatteiden mukaisesti niitä jäsenvaltioita, jotka aikovat ottaa käyttöön uuden kevyisiin yksityisajoneuvoihin sovellettavan vinjettijärjestelmän tai haluavat jatkaa nykyisten järjestelmien kehittämistä.

3. EU:n perussopimuksen periaatteet

Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon periaate ja suhteellisuusperiaate ovat EU:n lainsäädännön perussääntöjä, jotka ovat erityisen tärkeitä tässä yhteydessä.

3.1. Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto

Vaikka EU ei ole antanut lainsäädäntöä, joissa määriteltäisiin säännöt yksityisajoneuvoilta kannettavista maksuista ja veroista, jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen määräyksiä, kun ne ottavat käyttöön vinjettijärjestelmiä tällaisia ajoneuvoja varten. Kansalaisuuteen perustuva EU:n kansalaisten syrjintä kielletään perussopimuksen 18 artiklassa, jossa määrätään seuraavaa: ”Kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä perussopimusten soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perussopimusten erityismääräysten soveltamista. Euroopan parlamentti ja neuvosto voivat tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen toteuttaa sääntelyn tällaisen syrjinnän kieltämiseksi.” Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan[7] perussopimuksen 18 artiklassa kielletään myös eriarvoinen kohtelu, joka ei ole nimenomaisesti sidoksissa kansalaisuuteen mutta jossa muita erotteluperusteita käyttäen päädytään tosiasiassa samaan tulokseen (kansalaisuuteen perustuva välillinen syrjintä). Koska perussopimuksessa ei anneta yksityisajoneuvoliikennettä koskevia erityismääräyksiä, kevyisiin yksityisajoneuvoihin sovellettavaa vinjettijärjestelmää olisi arvioitava perussopimuksen 18 artiklan valossa.

3.2. Suhteellisuus

Jäsenvaltion käyttämästä vinjettijärjestelmästä on haittaa muiden jäsenvaltioiden kansalaisille, jos sillä rangaistaan jäsenvaltion tieverkkoa ainoastaan satunnaisesti käyttäviä ulkomaisia kuljettajia siten, että näille ei anneta mahdollisuutta maksaa tieinfrastruktuurin lyhytaikaisesta käytöstä tai sen kautta kulkemisesta.

Kansallinen toimenpide, jota sovelletaan sekä maan kansalaisiin tai asukkaisiin että ulkomaalaisiin tai muualla asuviin, voi myös olla syrjivä (jolloin on kyse epäsuorasta syrjinnästä). Tällainen syrjintä saattaa kuitenkin olla perusteltavissa yleiseen etuun liittyvällä pakottavalla syyllä, kuten liikennevirtojen parantamisella ja/tai ympäristökustannusten tai ‑vahinkojen vähentämisellä. Tällöin toimenpiteet on kuitenkin suhteutettava yleiseen etuun liittyviin tavoitteisiin, mikä tarkoittaa erityisesti sitä, että toimenpiteiden tavoitetta ei voida toteuttaa muilla, lievemmillä toimenpiteillä. Tavoitteiden saavuttamiseksi toteutettavien toimenpiteiden on siis oltava oikeasuhteisia. Hyvänä esimerkkinä tästä on unionin tuomioistuimen asiassa Cura Anlagen[8] antamassa tuomiossa analysoitu tilanne. Tuomiossaan tuomioistuin toteaa, että vaikkei voida epäillä, etteikö polttoaineen kulutukseen perustuvalla verolla voi olla yleisen edun mukainen tarkoitus eli se, että paljon polttoainetta kuluttavien ajoneuvojen ostamisesta tai hallussapidosta tehdään vähemmän houkuttelevaa, tällainen vero on kuitenkin suhteellisuusperiaatteen vastainen, jos sillä tavoiteltu päämäärä voidaan saavuttaa sellaisella verolla, jonka suuruus muuttuu sen mukaan, kuinka pitkän ajan ajoneuvo on rekisteröitynä käyttövaltiossaan.

Komissio tarkasteli vuonna 1996 Itävallan suunnittelemaa vinjettijärjestelmää koskevaa ehdotusta. Ehdotuksesta antamassaan lausunnossa[9] komissio totesi, että vuosivinjettien ja kahden kuukauden vinjettien lisäksi olisi tarjottava ainakin viikkovinjettiä, jotta järjestelmällä ei syrjittäisi turisteja ja ulkomaalaisia, jotka ovat tyypillisiä satunnaisia käyttäjiä. Myöhemmin useimmat muut jäsenvaltiot noudattivat vinjettijärjestelmissään Itävallan mallia lukuun ottamatta Sloveniaa, joka otti käyttöön hyvin erilaisen vinjettijärjestelmän vuonna 2008. Slovenian järjestelmässä ilmeni kuitenkin puutteita, joiden vuoksi lokakuussa 2008 käynnistettiin asiaa koskeva rikkomusmenettely. Komissio katsoi, että Slovenian vinjettijärjestelmä, sellaisena kuin se oli alun perin otettu käyttöön, todennäköisesti tuottaisi haittaa muiden jäsenvaltioiden kuin Slovenian kansalaisille, koska siinä tarjottiin vain vuosi- ja puolivuotisvinjettejä Slovenian moottoritieverkkoja käyttäville henkilöautoille ja moottoripyörille. Komissio piti tätä kansalaisuuteen perustuvana välillisenä syrjintänä. Sen vuoksi Slovenia otti heinäkuussa 2009 käyttöön viikko- ja kuukausivinjetit henkilöautoille tarkoitettujen vuosivinjettien lisäksi. Komissio katsoi, että tällä toimenpiteellä poistettiin se vaara, että järjestelmässä syrjitään välillisesti muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, jotka käyttävät Slovenian moottoriverkkoa vain satunnaisesti. Näin ollen asiaa koskeva rikkomusmenettely päätettiin.

Unionin tuomioistuimen nykyisen oikeuskäytännön ja edellä mainittujen kahden tapauksen perusteella komissio katsoo, että vinjettijärjestelmään voisi kuulua esimerkiksi kolmen- tai useammantyyppisiä vinjettejä eli ”viikkovinjettejä”(7–14 päivää), ”kuukausivinjettejä” (30–60 päivää) ja ”vuosivinjettejä” (yksi kalenterivuosi), jotta sitä voitaisiin pitää syrjimättömänä. Nykyään kaikissa jäsenvaltioissa, jotka soveltavat vinjettijärjestelmää kevyisiin yksityisajoneuvoihin, käytetään näitä kolmea vinjettityyppiä, joihin kuuluvat myös 7–10 päivää voimassa olevat lyhytaikaiset vinjetit.

4. Kansallisten vinjettijärjestelmien soveltamisohjeet

Kantelujen ja analyyttisten tutkimusten perusteella komissio ehdottaa tässä tiedonannossa esitettyjä ohjeita, jotka liittyvät seuraaviin seikkoihin:

– oikeasuhteisesti hinnoiteltujen vinjettien saatavuus,

– riittävä tiedonsaanti,

– maksujen keruu ja niiden maksaminen,

– asianmukainen valvontakäytäntö,

joilla voidaan katsoa olevan merkitystä vinjettijärjestelmien syrjimättömässä soveltamisessa kevyisiin yksityisajoneuvoihin. Ohjeet eivät perustu unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, vaan heijastavat komission näkemyksiä kysymyksistä, jotka liittyvät vinjettijärjestelmien soveltamiseen.

4.1. Oikeasuhteisesti hinnoiteltujen vinjettien saatavuus

EU:n lainsäädännön nojalla voidaan vastustaa sitä, että lyhytaikaisen vinjetin hinta on vahvistettu niin korkeaksi pitkäaikaiseen vinjettiin (vuosivinjettiin) verrattuna, että sillä tosiasiallisesti rangaistaan ulkomaisia kuljettajia. Tällöin voi olla kyse välillisestä syrjinnästä. Jotta voidaan määrittää, missä vaiheessa vinjettien hinnat voivat olla merkittävästi epäsuhtaisia, niitä voidaan tarkastella myös keskimääräisen päivähinnan perusteella jakamalla vinjetin hinta niin monella päivällä kuin vinjetti tarjoaa pääsyn vinjettijärjestelmään. Mitä pienempi on lyhytaikaisen vinjetin ja pitkäaikaisen vinjetin keskimääräisen päivähinnan välinen suhde, sitä lähempänä lyhytaikaisen vinjetin päiväarvo on pitkäaikaisen vinjetin päiväarvoa. Siinä tapauksessa satunnaisia käyttäjiä ei syrjitä välillisesti[10]. Liitteessä olevassa taulukossa annetaan tietoa niiden jäsenvaltioiden vinjettien nykyisistä hinnoista, jotka soveltavat vinjettijärjestelmää kevyisiin yksityisajoneuvoihin.

Komissio myöntää kuitenkin, että lyhytaikaisen ja pitkäaikaisen vinjetin keskimääräisen päivähinnan välistä eroa voidaan jossain määrin perustella seuraavilla seikoilla:

– Vinjettijärjestelmän käyttö ja kunkin transaktion käsittely aiheuttavat hallinnollisia kustannuksia, joihin kuuluvat myös tuotantokustannukset, käyttäjille suunnattu tiedotus, varsinainen vinjettien jakelu ja myynti sekä järjestelmän noudattamisen valvonta. Vinjettijärjestelmän olisi tuotettava riittävästi tuloja ainakin näiden kustannusten kattamiseksi. Jos käyttöön otetaan useita vinjettiluokkia, hallinnollisia kustannuksia on kohtuullista mukauttaa vastaavasti.

– Eri käyttäjät käyttävät vinjettijärjestelmään kuuluvaa maksullista tieverkkoa eri tavoin. Vaikuttaa kohtuulliselta, että vinjettien hinnoissa otetaan huomioon tieinfrastruktuurin käyttö sen mukaan, miten paljon infrastruktuuria käytetään eri vinjettien voimassaoloaikana. Vaikka pitempiaikaiset vinjetit edustavat suurempaa kokonaiskäyttöä, suhde ei ole kuitenkaan lineaarinen. Esimerkiksi vuosivinjetin ostaja, joka käyttää työmatkoillaan moottoritietä, voi käyttää vinjettiä jopa 500 kertaa vuoden aikana (kaksi kertaa päivässä 250 kertaa vuoden aikana) suhteellisen lyhyillä matkoilla. Henkilö, joka ostaa vuosivinjetin säännöllisiä vapaa-ajan matkoja varten, voi sen sijaan käyttää vinjettiä huomattavasti harvemmin kuin työmatkalainen mutta pitemmillä matkoilla.

Edellä esitetyn perusteella komissio ehdottaa, että vinjettijärjestelmässä, jotta se olisi oikeasuhteinen, olisi oltava mahdollisuus ostaa lyhytaikainen vinjetti sellaiseen hintaan, joka on suhteutettu vuosivinjetin hintaan ottaen huomioon kuhunkin vinjettityyppiin liittyvien hallinnollisten kustannusten erot (tai kiinteät hallinnolliset kustannukset) ja kuhunkin vinjettityyppiin liittyvä keskimääräisen infrastruktuurin käyttö[11].

Komissio myönsi Itävallalle vuonna 1996 antamassaan lausunnossa, että lyhytaikaisten vinjettien käsittely oli saattanut lisätä hallinnollisia kustannuksia. Se tähdensi kuitenkin, että mittakaavaetujen ansiosta lyhytaikaisten vinjettien ei tarvinnut olla kohtuuttoman kalliita. Sen perusteella, että alle 3,5 tonnin ajoneuvojen vuosivinjetin suunniteltu hinta oli 42 ecua, viikkovinjetin hinnan oli oltava alle 6 ecua, jotta se olisi ollut oikeasuhteisuusvaatimuksen mukainen. Näin ollen Itävallassa hieman aiemmin käyttöön otetun 10 päivän vinjetin hinnaksi vahvistettiin noin 5 ecua, jossa oli otettu huomioon hallinnolliset kustannukset.

Raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen lyhytaikaisten ja pitkäaikaisten hintojen välisestä oikeasuhteisuudesta on jo annettu säännöt verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä annetun direktiivin 1999/62/EY (”eurovinjettidirektiivi”)[12] 7 a artiklan 1 kohdassa, jossa säädetään seuraavaa: ”Käyttäjämaksujen on oltava oikeassa suhteessa infrastruktuurin käytön kestoon niin, ettei liitteessä II säädettyjä määriä ylitetä, ja niiden on oltava voimassa päivän, viikon, kuukauden tai vuoden. Kuukausimaksu saa olla korkeintaan 10 prosenttia vuosimaksun määrästä, viikkomaksu saa olla korkeintaan 5 prosenttia vuosimaksun määrästä ja päivämaksu saa olla korkeintaan 2 prosenttia vuosimaksun määrästä.” Koska raskaisiin tavarankuljetusajoneuvoihin sovellettavia ja kevyisiin yksityisajoneuvoihin sovellettavia vinjettijärjestelmiä hallinnoidaan suurelta osin samalla tavoin eikä tuotteissa, myyntimenetelmissä ja täytäntöönpanossa ole käytännössä mitään eroa, voidaan olettaa, ettei myöskään hallinnollisissa kustannuksissa ole merkittävää eroa. Vaikka keskimääräisissä infrastruktuurin käyttötavoissa saattaa olla eroja, jäsenvaltiot voivat katsoa aiheelliseksi soveltaa samoja veloitusperiaatteita, kun ne vahvistavat yksityisajoneuvojen ja raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen vinjettihinnat.

4.2. Riittävä tiedonsaanti

Jotta satunnaiset ulkomaiset käyttäjät eivät kokisi syrjintää, heille on tiedotettava riittävästi vinjettivaatimuksesta ennen kuin he käyttävät maksullista tieverkkoa. Vaatimuksesta voitaisiin tiedottaa matkailuesitteissä, helposti saatavilla olevilla verkkosivuilla ja muilla jäsenvaltioiden asianmukaisiksi katsomilla tavoilla. Jotta tiedotuksesta olisi hyötyä, käyttäjille olisi selostettava vinjettivaatimusta myös naapurijäsenvaltioiden kielillä ja Euroopan valtakielillä, jos se on tarpeen, ja heille olisi esitettävä eri vaihtoehdot sopivan vinjetin ostamiseksi.

Tieopasteet ovat toinen tärkeä järjestelmän läpinäkyvyyttä lisäävä keino, jolla tienkäyttäjälle annetaan tarpeellista tietoa ennen maksullisen tieverkon käyttöä. Ihannetapauksessa opasteissa käytettäisiin kansallisten kielten lisäksi naapurijäsenvaltioiden kieliä sekä vähintään yhtä Euroopassa laajemmin käytettyä kieltä. Opasteissa olisi annettava tiedot vinjettien hinnoista, maksutavoista, lähimmästä myyntipisteestä sekä seuraamuksista. Tämän olisi oltava osa yleistä politiikkaa, jonka ensisijaisena tavoitteena on kannustaa autoilijoita ostamaan vinjetit eikä ottaa kiinni ja sakottaa järjestelmää rikkoneita autoilijoita.

Jotta vinjeteistä voitaisiin tiedottaa paremmin niitä ostaville autoilijoille, myyntipisteissä tai itsepalveluautomaateissa olisi ilmoitettava,

– minkätyyppisiä ajoneuvoja varten vinjetti on ostettava;

– millä teillä vinjetit ovat pakollisia;

– millaisia vinjettejä on saatavissa ja kuinka paljon ne maksavat;

– miten vinjettejä ostetaan;

– mistä voi saada lisätietoja;

– mitä seuraamuksia sovelletaan.

Opasteissa olisi ilmoitettava selvästi, kuinka monta kalenteripäivää kukin vinjettituote on voimassa, jotta ei syntyisi epäselvyyttä siitä, miten pitkäksi viikko tai kuukausi määritellään. Jos käyttäjälle annetaan vinjettitarra, siinä on ilmoitettava vinjetin viimeinen voimassaolopäivä, jotta käyttäjä tietäisi tarkasti, minä päivinä se on voimassa.

4.3. Maksujen keruu ja niiden maksaminen

Syrjinnän välttämiseksi on tärkeää, että satunnaisille ulkomaisille tienkäyttäjille tarjotaan useita vaihtoehtoisia tapoja maksaa vinjettinsä. Vinjettitarroja myyvien myyntipisteiden ja itsepalveluautomaattien olisi sijaittava maksullisten teiden, myös rajanylityspaikkojen lähellä. Useimpien myyntipisteiden olisi oltava avoinna päivittäin ja mahdollisimman pitkään. Maksuvälineeksi olisi hyväksyttävä yleisesti käytetyt pankki- ja luottokortit sekä käteisraha euroina tai kansallisena valuuttana ja naapurijäsenvaltioiden valuuttana.

Sähköisessä vinjettijärjestelmässä ei tarvita tarroja osoittamaan, että maksu on suoritettu, ja satunnaiset käyttäjät voivat maksaa vinjetin etukäteen ennen matkaa, jolloin heidän ei tarvitse poiketa myyntipisteeseen ostamaan vinjettiä ennen kuin he alkavat käyttää maksullista tietä[13]. Mahdollisuus ostaa vinjetti puhelimitse (tekstiviestillä tai soittamalla) tai internetin välityksellä antaisi käyttäjille lisäarvoa, koska sijainti tai aukioloajat eivät rajoittaisi vinjetin ostamista.

Vinjetti, joka on voimassa useammassa jäsenvaltiossa, antaisi lisäarvoa sellaisille käyttäjille, jotka ajavat useamman kuin yhden vinjettijärjestelmää käyttävän jäsenvaltion kautta. Esimerkkinä voidaan mainita raskaille tavarankuljetusajoneuvoille tarkoitettu ”eurovinjetti”[14], joka tarjoaa tämän tasoista yhteentoimivuutta, koska se mahdollistaa pääsyn viiden EU-jäsenvaltion tieinfrastruktuureihin. Samanlainen kevyille yksityisajoneuvoille tarkoitettu tuote voisi olla erityisen käytännöllinen varsinkin vilkkaassa kansainvälisessä liikenteessä eri naapurijäsenvaltioiden välillä.

4.4. Asianmukainen valvontakäytäntö

Vinjettijärjestelmiä koskevien sääntöjen noudattamisen valvonta kuuluu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. Sääntöjen olisi kuitenkin oltava syrjimättömiä ja oikeassa suhteessa tehtyihin rikkomisiin, ja niiden olisi annettava kansalaisille mahdollisuus tosiasiasiallisesti käyttää prosessuaalisia oikeuksiaan. Erityisesti on vältettävä sellaisia valvontakäytäntöjä, jotka voivat aiheuttaa satunnaisten ulkomaisten käyttäjien välillistä syrjintää.

Valvonta ei saisi perustua ensisijaisesti siihen, että mahdollisimman moni sääntöjä rikkonut saadaan kiinni, vaan käyttäjät olisi saatava ymmärtämään paremmin, miten järjestelmä toimii, ja heitä olisi siten kannustettava noudattamaan sääntöjä. Sen vuoksi valvontaviranomaisille olisi annettava riittävästi harkintavaltaa, jotta nämä voisivat antaa käyttäjille mahdollisuuden ostaa vinjetti välittömästi ja välttää rangaistus, jos on kohtuullista olettaa, että sääntöjen rikkomisessa on kyse virheestä. Näin voidaan varmistaa, että valvonnassa keskitytään niihin, jotka rikkovat sääntöjä usein, eikä pääasiallisesti ulkomaalaisiin, jotka ovat usein tässä suhteessa ensikertalaisia. Jos tarkastuspisteet, kamerat ja niihin liittyvät opasteet sekä muut valvontavälineet olisivat selvästi näkyvissä, tämä saattaisi kannustaa käyttäjiä noudattamaan järjestelmää ja vähentää merkittävästi seuraamusten tarvetta.

Käyttäjien on oltava tietoisia siitä, että heidän on varmempaa ja edullisempaa ostaa vinjetti kuin jäädä kiinni siitä, etteivät he ole sitä ostaneet. Erityisesti satunnaisille ulkomaisille käyttäjille, joille määrätään seuraamuksia, olisi annettava yhdellä tai useammalla Euroopassa yleisesti käytetyllä kielellä selkeää tietoa eri maksuvaihtoehdoista sekä siitä, miten seuraamuksesta voidaan valittaa, jos sitä pidetään virheellisenä tai kohtuuttomana. Olisi suotavaa, että

– avoimuutta lisätään julkaisemalla vinjetin määrittelyä, sääntöjen rikkomista, seuraamuksia ja menettelyjä koskevat lait ja asetukset kansallisten menettelyjen mukaisesti ja esittämällä mahdollisuuksien mukaan tiivistelmä keskeisistä säännöksistä;

– valvonnassa ei keskitytä pelkästään raja-alueisiin vaan paikkoihin, joissa sääntöjen rikkominen on suhteellisen yleistä, jotta maan asukkaita ja ulkomaalaisia kohdeltaisiin yhdenvertaisesti (tarkastukset olisi mieluiten tehtävä silloin, kun ajoneuvot poistuvat jäsenvaltiosta).

Jäsenvaltioiden välisestä koordinoinnista ja yhteistyöstä olisi suuresti apua, kun sakkoja peritään yli rajojen.

Seuraamusten on myös oltava oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuteen. Raskaita tavarankuljetusajoneuvoja koskevista seuraamuksista on jo annettu säännöt edellä mainitun eurovinjettidirektiivin 9 a artiklassa, jossa säädetään seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden on toteutettava riittävä valvonta ja säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavasta seuraamusjärjestelmästä. Niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.” Jäsenvaltioita kannustetaan soveltamaan samoja periaatteita myös kevyisiin yksityisajoneuvoihin.

5. Päätelmät

Jotta kevyisiin yksityisajoneuvoihin sovellettavat vinjettijärjestelmät olisivat syrjimättömiä, komissio ehdottaa, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön vinjettijärjestelmät, joissa tarjotaan vuosi- ja kuukausivinjettien lisäksi viikkovinjettejä (tai lyhytaikaisempia vinjettejä).

Lisäksi olisi suotavaa, että

– lyhytaikaisten ja pitkäaikaisten vinjettien hinnat suhteutetaan oikealla tavalla toisiinsa;

– satunnaisilla ulkomaisilla käyttäjillä on asianmukaiset mahdollisuudet saada tietoa siitä, mistä ajoneuvoista maksut kannetaan, mitkä tieinfrastruktuurit ovat maksullisia, minkätyyppisiä vinjettejä on saatavilla, mitkä ovat niiden voimassaoloajat ja hinnat, missä niitä myydään ja mitä seuraamuksia sovelletaan sääntöjen rikkomiseen;

– satunnaisille ulkomaisille tienkäyttäjille tarjotaan useita vaihtoehtoisia tapoja maksaa vinjetti;

– jäsenvaltion asukkaiden ja ulkomaalaisten yhdenvertainen kohtelu varmistetaan keskittämällä sääntöjen noudattamisen valvonta paikkoihin, joissa niiden rikkominen on suhteellisen todennäköistä, eikä pelkästään raja-alueilla liikkuviin ulkomaalaisiin, jotka ovat usein ensikertalaisia tässä suhteessa;

– seuraamukset ovat oikeasuhteisia verrattuna muihin liikennerikkomuksiin ja niillä on asianmukainen rangaistusvaikutus.

Koska vinjettijärjestelmissä noudatetaan pääasiallisesti ”käyttäjä maksaa ‑periaatetta”[15], komissio katsoo, että niistä saadut tulot olisi käytettävä läpinäkyvästi ja mieluimmin kohdennettava niihin teihin, joita varten on olemassa asianmukainen kunnossapito-ohjelma, jotta käyttäjille voitaisiin tarjoa vähimmäistason palvelua heidän suorittamansa maksun vastineeksi.

Komissio kehottaa jäsenvaltioita, jotka soveltavat vinjettijärjestelmää kevyisiin yksityisajoneuvoihin tai aikovat ottaa tällaisen järjestelmän käyttöön, arvioimaan järjestelmiään tämän tiedonannon perusteella.

Saatujen kokemusten perusteella komissio voi harkita aloitetta, jolla selvennetään vielä enemmän niitä sääntöjä, joita sovelletaan kevyiltä yksityisajoneuvoilta kannettaviin tiemaksuihin.

Liite

Enintään 3,5 tonnin ajoneuvoilta kannettavat tienkäyttömaksut (vinjetit) EU:ssa[16]

2012

Itävalta

viikko (10 päivää) || 2 kuukautta || vuosi

8 € || 23,40 € || 77,80 €

Bulgaria

viikko (7 päivää) || kuukausi || vuosi

5 € || 13 € || 34 €

Tšekki

viikko (10 päivää) || kuukausi || vuosi

12,40 € || 17,60 € || 59,90 €

Unkari (sähköinen vinjettijärjestelmä)

viikko (10 päivää) || kuukausi || vuosi

10,30 € || 16,60 € || 148,90 €

Slovakia

viikko (10 päivää) || kuukausi || vuosi

10 € || 14 € || 50 €

Slovenia

viikko (7 päivää) || kuukausi || vuosi

15 € || 30 € || 95 €

Romania (sähköinen vinjettijärjestelmä) Kevyet yksityisajoneuvot ja henkilökuljetukseen käytettävät kevyet hyötyajoneuvot

viikko (7 päivää) || kuukausi || 3 kuukautta || vuosi

3 € || 7 € || 13 € || 28 €

Tavarankuljetukseen käytettävä kevyet hyötyajoneuvot

viikko (7 päivää) || kuukausi || 3 kuukautta || vuosi

6 € || 16 € || 36 € || 96 €

Helmikuun 27. päivänä 2012 voimassa olleiden valuuttakurssien mukaisesti.

[1] Liikenteen valkoinen kirja Yhtenäistä Euroopan liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma – Kohti kilpailukykyistä ja resurssitehokasta liikennejärjestelmää, KOM(2011) 144.

[2] ”Eurovinjettidirektiivinä” tunnettu direktiivi 1999/62/EY verojen ja maksujen kantamisesta raskailta tavaraliikenteen ajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä, sellaisena kuin direktiivi on muutettuna.

[3] Henkilöautot, moottoripyörät ja muut moottoriajoneuvot, joiden sallittu kokonaismassa on enintään 3,5 tonnia ja joita käytetään pääasiassa yksityistarkoituksiin.

[4] Ainoana poikkeuksena on Romania, joka soveltaa kevyisiin hyötyajoneuvoihin eri vinjettimaksuja.

[5] Kevyisiin henkilöajoneuvoihin sovelletaan nykyään vinjettijärjestelmiä seitsemässä EU:n jäsenvaltiossa, jotka ovat Bulgaria, Itävalta, Romania, Slovakia, Slovenia, Tšekki ja Unkari. Tällaisten järjestelmien käyttöönottoa suunnitellaan myös muissa jäsenvaltioissa (muun muassa Belgiassa).

[6] Ks. myös tutkimukset Assessment of Vignette Systems for Private Vehicles applied in Member States (Booz & Co 2010) ja Study on Impacts of application of the Vignette systems to Private Vehicles (Booz & Co 2012) http://ec.europa.eu/transport/road/road_charging/charging_private_vehicles_en.htm.

[7] C-398/92, Mund & Fester v. Hatrex International Transport, Kok. 1994. s. 467, erityisesti 14 kohta.

[8] Asia C-451/99, Cura Anlagen GmbH v. Auto Service Leasing GmbH (ASL), tuomio 21.3.2002 (Kok. 2002, s. I-03193).

[9] K(96) 2166, 30.7.1996.

[10] Esimerkiksi Itävallassa lyhytaikaisimman vinjetin (10 päivän vinjetin) keskimääräinen päivähinta on 0,8 euroa (8 euroa jaettuna 10 päivällä), kun taas pitkäaikaisimman vinjetin (vuosivinjetin) keskimääräinen päivähinta on 0,21 euroa (77,80 euroa jaettuna 365 päivällä). Näin ollen lyhytaikaisen ja pitkäaikaisen vinjetin keskimääräisen päivähinnan suhde on 0,8/0,21 = 3,8. Ks. myös tutkimuksessa Assessment of Vignette Systems for Private Vehicles applied in Member States (Booz & Co 2010) oleva taulukko 5-4, s. 24.

[11] Tutkimuksessa Study on Impacts of application of the Vignette systems to Private Vehicles (Booz & Co 2012) annetaan esimerkki oikeasuhteisten vinjettihintojen laskentamenetelmästä.

[12] EYVL L 187, 20.7.1999, s. 42, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2006/38/EY (EUVL L 157, 9.6.2006, s. 8) ja direktiivillä 2011/76/EU (EUVL L 269, 14.10.2011, s. 1).

[13] Tällöin moottoriajoneuvojen tuulilasiin (A-pilarin viereen) ei tarvitse myöskään kiinnittää vinjettitarroja, jotka voivat kaventaa kuljettajan näkökenttää ja näin ollen vaikuttaa haitallisesti onnettomuuksille alttiiden tienkäyttäjien, kuten jalankulkijoiden turvallisuuteen.

[14] Viiden jäsenvaltion (Alankomaiden, Belgian, Luxemburgin, Ruotsin ja Tanskan) yhteinen vinjettijärjestelmä, joka on perustettu raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen tiettyjen teiden käytöstä kannettavien maksujen keräämisestä 4 päivänä helmikuuta 1994 tehdyllä sopimuksella.

[15] Vinjettihintoja ei ole eriytetty missään jäsenvaltiossa kevyitä yksityisajoneuvoja koskevien ympäristönormien perusteella. Vinjetit eivät myöskään näytä olevan oikea tapa torjua ruuhkia, jotka ovat usein hyvin aika- ja paikkasidonnaisia.

[16] Taulukko ei sisällä moottoripyörien ja kevyiden perävaunujen vinjettihintoja.