Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS kasvien lisäysaineiston tuottamisesta ja asettamisesta saataville markkinoilla (asetus kasvien lisäysaineistosta) /* COM/2013/0262 final - 2013/0137 (COD) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Kasvien lisäysaineisto on maatalouden, puutarhaviljelyn ja elintarvike- ja rehutuotannon tuottavuuteen, monimuotoisuuteen, terveyteen ja laatuun sekä ympäristöön olennaisesti vaikuttava tuotantopanos. Metsät peittävät suuren alan unionin alueesta, ja niillä on monenlaista yhteiskuntaan, talouteen, ympäristöön, luonnonsuojeluun ja kulttuuriin liittyvää merkitystä. Kasvien lisäysaineiston asettamista saataville markkinoilla koskeva nykyinen EU-lainsäädäntö perustuu kahteen keskeiseen periaatteeseen eli lajikkeiden/aineiston rekisteröintiin ja direktiiveissä määritettyihin kasvilajeihin, jäljempänä ’EU:ssa luetteloidut lajit’, kuuluvan lisäysaineiston yksittäisten erien sertifiointiin. Ehdotusluonnoksella konsolidoidaan ja saatetaan ajan tasalle kasvien lisäysaineiston kaupan pitämistä koskeva lainsäädäntö kumoamalla ja korvaamalla seuraavat 12 direktiiviä: rehukasvien siementen pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 66/401/ETY, viljakasvien siementen pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 66/402/ETY, viljelykasvilajien yleisestä lajikeluettelosta annettu neuvoston direktiivi 2002/53/EY, juurikkaiden siementen pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 2002/54/EY, vihannesten siementen pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 2002/55/EY, siemenperunoiden pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 2002/56/EY, öljy- ja kuitukasvien siementen pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 2002/57/EY, viiniköynnöksen kasvullisen lisäysaineiston pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 68/193/ETY, koristekasvien lisäysaineiston pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 98/56/EY, vihannesten lisäys- ja taimiaineiston, lukuun ottamatta siemeniä, pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 92/33/ETY, hedelmäntuotantoon tarkoitettujen hedelmäkasvien ja niiden lisäysaineiston pitämisestä kaupan annettu neuvoston direktiivi 2008/90/EY ja metsänviljelyaineiston pitämisestä kaupan 22 päivänä joulukuuta 1999 annettu neuvoston direktiivi 1999/105/EY. Useimmat kasvien lisäysaineiston asettamista saataville markkinoilla koskevat neuvoston direktiivit on hyväksytty alun perin vuosien 1966 ja 1971 välillä, ja lisäksi on joitakin tuoreempia direktiivejä. Vanhoja direktiivejä on päivitetty usein ja huomattavilta osin, minkä vuoksi niiden selkeyttä ja avoimuutta on tarpeen parantaa. Historiansa vuoksi direktiivit poikkeavat toisistaan melko lailla sekä tekniseltä perustaltaan että lähestymistavaltaan, joka vaihtelee tuotteiden virallisesta valvonnasta prosessien viralliseen valvontaan. Erityisesti tuotevalvonta vaatii paljon toimivaltaisilta viranomaisilta. Lisäksi nykyisen lainsäädännön monimutkaisuus ja hajanaisuus ovat omiaan pahentamaan sen täytäntöönpanon epävarmuutta ja epäjohdonmukaisuutta jäsenvaltioiden välillä. Tästä syystä ammattimaisten toimijoiden toimintaedellytykset sisämarkkinoilla eivät ole tasavertaiset. On tarpeen yhdenmukaistaa lainsäädännön täytäntöönpanoa, vähentää kustannuksia ja hallinnollista rasitetta ja edistää innovointia. Lisäksi on tärkeää mukautua kasvinjalostuksessa tapahtuvaan tekniseen edistymiseen sekä kasvien lisäysaineiston eurooppalaisten ja maailmanlaajuisten markkinoiden nopeaan kehittymiseen. Näistä kaikista syistä säädöspuitteiden päivittäminen ja nykyaikaistaminen on välttämätöntä. Maatalouden biologisen monimuotoisuuden in situ ‑suojelua koskeva tavoite olisi asetettava entistä tiukemmaksi. Alan lainsäädännön ja EU:n muun lainsäädännön, politiikan ja strategioiden välinen heikko horisontaalinen koordinointi on este säännösten tehokkaammalle täytäntöönpanolle. Viime vuosina maatalouspolitiikkaa on alettu pitää strategisesti tärkeänä ruokaturvan ja elintarvikkeiden turvallisuuden, elintarvikkeiden ravintoarvon, ympäristön, luonnon monimuotoisuuden ja ilmastonmuutoksen kannalta. Elintarvikekasvien tuotannon ”kestävästä tehostamisesta” ja muuttamisesta ympäristöystävällisemmäksi niin, että satoisuus paranee ilman ympäristölle haitallisia vaikutuksia ja ilman viljelyalan kasvattamista, on tullut keskeinen huolenaihe. Kasvien lisäyaineistoa koskevalla lainsäädännöllä on keskeinen merkitys tähän tavoitteeseen pyrittäessä. EU:n metsästrategiassa korostetaan metsien moniulotteisen roolin ja kestävän metsänhoidon merkitystä. Yhdenmukaisuus ja yhteisvaikutukset kasvien terveyttä koskevan säädöksen kanssa ovat tarpeen kasvien lisäysaineiston sertifiointiprosessiin kuuluvien kasvien terveystarkastusten osalta, ja virallisesta valvonnasta annettuun asetukseen (EY) N:o 882/2004 sisältyvät virallisen valvonnan yleiset periaatteet on liitettävä myös tähän säädökseen. 2. KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINNIN TULOKSET Tähän ehdotukseen liittyvä vaikutusten arviointi pohjautuu tuloksiin, joita saatiin siementen ja kasvien lisäysaineiston (englanniksi ennen ’plant propagating material’, nyt ’plant reproductive material’) kaupan pitämistä koskevassa EU-lainsäädännön arvioinnissa, jonka Food Chain Evaluation Consortium (FCEC) suoritti vuosina 2007 ja 2008, sekä lajikkeiden rekisteröintiä koskevassa tutkimuksessa, jonka mainittu yhteenliittymä teki vuoden 2010 alkupuoliskolla. Lisäksi se perustuu laajaan kyselytutkimukseen, joka oli osoitettu kaikille intressitahoille ja erityisesti jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, EU:n ja kansallisen tason yksityissektorin edustajille, kansalaisjärjestöille ja yhteisön kasvilajikevirastolle (CPVO). Vuosien 2009 ja 2011 välillä järjestettiin useita komission horisontaalisen työryhmän kokouksia, joissa käsiteltiin kaikkia kasvilajeja. Neljä erityistyöryhmää, jotka perustettiin Unkarin puheenjohtajakaudella, käsitteli toukokuussa 2011 yksityiskohtaisia aiheita. Lisäksi komissio kuuli elintarvikeketjua sekä eläinten ja kasvien terveyttä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän alaista siemeniä ja lisäysaineistoa käsittelevää työryhmää useita kertoja vuosina 2009–2011. Maaliskuun 18. päivänä 2009 järjestettiin avoin konferenssi ”Ensuring Seed Availability in the 21st Century” (siementen saatavuuden varmistaminen 2000-luvulla), jossa eri sidosryhmille esiteltiin arviointituloksia ja keskusteltiin niistä. Sen lisäksi järjestettiin 19.4.–30.5.2011 sidosryhmille verkkokysely, jossa kerättiin interaktiiviseen politiikan suunnitteluun käytettävällä kyselylomakkeella mielipiteitä toimintavaihtoehtoja ja niiden analyysiä esitelleestä asiakirjasta. Kyselyyn saatiin 257 vastausta hyvin laaja-alaiselta joukolta sidosryhmiä. Kuulemisten pääasiallisena tavoitteena oli saada mielipiteitä nykyisen lainsäädännön säännöksistä ja niiden soveltamisesta sekä mahdollisista muutostarpeista. Sidosryhmät olivat yleisesti ottaen tyytyväisiä nykyisten direktiivien taustalla oleviin periaatteisiin, mutta kannattivat komission aikomusta tarkistaa lainsäädäntöä. Parantamisen varaa nähtiin erityisesti säännösten yksinkertaistamiseen, kustannusten pienentämiseen ja tehokkuushyötyyn, ammattimaisten toimijoiden joustavampiin toimintaedellytyksiin, jäsenvaltioiden välisen yhdenmukaisuuden lisäämiseen, kapeiden markkinasektoreiden ja syntymässä olevien uusien markkinoiden rooliin sekä maatalouden biologisen monimuotoisuuden ja kasvien geenivarojen suojeluun liittyvissä seikoissa. Suurin osa sidosryhmistä kannatti nykyisen lainsäädännön yleisten periaatteiden – etenkin lajikkeiden rekisteröintimenettelyjä ja siemenerien sertifiointia ennen niiden kaupan pitämistä koskevien menettelyjen – säilyttämistä. Lisäksi sidosryhmät pyysivät, että metsänviljelyaineistoa koskevan EU-lainsäädännön nykyinen lähestymistapa säilytetään. Vaikutusten arvioinnissa määritettiin seuraavat päälinjat, joiden suuntaisesti järjestelmän on muututtava sopiakseen muuttuviin taloudellisiin, yhteiskunnallisiin, tieteellisiin ja ympäristöolosuhteisiin: i) perussäädösten yksinkertaistaminen (12 direktiivin sijaan yksi asetus), ii) kustannusten kattaminen ja järjestelmän vaikuttavuuden ja tehokkuuden parantaminen ja iii) horisontaalinen koordinointi hiljattain hyväksytyn EU-politiikan kanssa. Erilaisia tapoja järjestelmän tehokkuuden parantamiseksi – joustavuuden lisääminen, sääntelyn purkaminen tai keskittäminen – tarkastellaan, mutta samalla halutaan säilyttää takeet kasvien lisäysaineiston korkeasta laadusta ja kilpailukyvystä ja löytää vastauksia esimerkiksi luonnon monimuotoisuuteen liittyviin uusiin haasteisiin. Kolmen päälinjan perusteella määritettiin viisi toimintavaihtoehtoa, joihin kaikkiin sisältyy säännösten yksinkertaistaminen ja kustannusten kattaminen. Eri vaihtoehdoissa on otettu kauttaaltaan huomioon pk-yrityksiä ja mikroyrityksiä koskevat seikat, etenkin jotta voidaan varmistaa niiden mahdollisuudet käyttää julkisia palveluja tiettyjen sellaisten tehtävien hoitamiseen, joita ne eivät voi itse suorittaa, sekä tukea ja lisätä niiden joustavuutta, jotta ne voivat saada suuremman jalansijan kasvien lisäysaineiston markkinoilla. Erityisesti kiinnitetään huomiota operatiivisen työn siirtämisen ja kasvien lisäysaineiston laadun säilyttämisen väliseen tasapainoon. Vaikutusten arvioinnin päätelmänä on, että millään toimintavaihtoehdolla yksinään ei pystytä saavuttamaan tarkistamisen tavoitteita vaikuttavalla, tehokkaalla ja yhdenmukaisella tavalla, ja siinä ehdotetaan – sidosryhmien näkemystä vastaavasti – valittavaksi ratkaisu, jossa yhdistyy osia toimintavaihtoehdoista 2, 4 ja 5. Näin ollen ehdotuksella luodaan puitteet, jotka antavat oikeusvarmuuden ammattimaisille toimijoille ja kuluttajille, takaavat kasvien lisäysaineiston korkean laadun ja varmistavat kilpailuedun sisämarkkinoilla ja maailmanmarkkinoilla. Tällaisella yhdistelmällä on tarkoitus tasapainoisesti antaa joustavuutta ammattimaisille toimijoille (vaihtoehdot 2 ja 4) ja ottaa huomioon luonnon monimuotoisuus (vaihtoehto 4) sekä terveys- ja laatuvaatimusten tarvittava tiukkuus (osia vaihtoehdoista 2 ja 5). Näin voidaan edistää markkinoiden tasapuolista toimintaa ja ylläpitää kasvien lisäysaineiston laatua ja terveyttä. Tämän lisäksi ehdotukseen sisältyy säännöksiä, joiden myötä pienialaiset tai erityiskäyttöön tarkoitetut viljelykasvit pääsevät erikoistuneille tai pienille markkinasegmenteille vähäisin rasittein mutta joihin kytkeytyy vähimmäisvaatimuksia, joilla varmistetaan jäljitettävyys, terveys ja kuluttajien tiedonsaanti. Näin saadaan luotua tasapuoliset toimintamahdollisuudet kaikille ammattimaisille toimijoille. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ Ehdotuksen tavoitteena on korvata nykyiset 12 direktiiviä ehdotetulla yhdellä asetuksella. 3.1. I osa – Yleiset säännökset Ehdotetun asetuksen soveltamisala kattaa kaikentyyppisen kasvien lisäysaineiston. Suurimmaksi osaksi se koskee kuitenkin lajeja, joista nykyisin säännellään 12 direktiivissä (nk. ”luetteloidut lajit”). Jotta muita lajeja – eli kasvilajeja, joita ei ole luetteloitu ja joihin ei sen vuoksi sovelleta nykyisiä direktiivejä – koskevia jäsenvaltioiden nykyisiä lähestymistapoja voitaisiin selventää ja yhdenmukaistaa, myös niihin aletaan soveltaa eräitä perussääntöjä (ks. III osa, III osasto). Tuottajien tarpeiden ja joustavuus- ja suhteellisuusvaatimusten huomioon ottamiseksi asetusta ei sovelleta sellaiseen kasvien lisäysaineistoon, joka on tarkoitettu testaukseen ja tieteellisiin tarkoituksiin tai joka on tarkoitettu jalostukseen (valintatarkoituksiin). Sitä ei myöskään tulisi soveltaa aineistoon, joka on tarkoitettu geenipankeille, geenivarojen ex situ- ja in situ-suojelua harjoittaville organisaatioille ja ‑verkostoille tai tiloilla suojeluun, eikä aineistoon, jota ylläpidetään niissä geenivarojen kansallisten suojeluohjelmien mukaisesti. Asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jää myös sellainen kasvien lisäysaineisto, jota muut henkilöt kuin ammattimaiset toimijat vaihtavat keskenään luontoissuorituksina. Tärkein määritelmiä koskeva muutos on sellaisen yleisen termin käyttöönotto, joka kattaa kaikenlaisen kasvien lisäysaineiston, olivatpa kyseessä siemenet tai muun tyyppinen kasvien lisäämiseen tarkoitettu aineisto. Kasvien lisäysaineistolla tarkoitetaan määritelmän mukaan kasveja tai kasvinosia, joita voidaan käyttää ja jotka on tarkoitettu käytettäväksi kokonaisten kasvien tuottamiseen tai lisäämiseen. Siihen sisältyvät myös taimet. Kaikkeen kyseisen tyyppiseen kasvien lisäysaineistoon sovelletaan yhteisiä periaatteita, jotka koskevat sen tuotantoa markkinoilla saataville asettamista varten sekä niiden asettamista saataville markkinoilla. 3.2. II osa – Ammattimaiset toimijat Koska tämän asetuksen mukaan toimijan määritelmään eivät sisälly yksityishenkilöt, käytetään termiä ’ammattimainen toimija’. Yksi ja sama määritelmä kattaa kaikki ammattimaiset toimijat, ja ne on rekisteröitävä valvontatoimien helpottamiseksi. Kyseinen rekisteri yhdistetään [uuden kasvien terveyttä koskevan asetuksen nimi] nojalla perustettavaan rekisteriin. Ammattimaisille toimijoille asetetaan perusvelvollisuuksia, jotka koskevat niiden tuottaman tai markkinoilla saataville asettaman kasvien lisäysaineiston tunnistettavuutta, tietojen säilyttämistä, valvonnan helpottamista ja aineiston ylläpitämistä. Kaikenlaisen kasvien lisäysaineiston jäljitettävyys varmistetaan asettamalla ammattimaisille toimijoille velvollisuus säilyttää tiedot niiden liiketoimia välittömästi edeltävistä ja välittömästi seuraavista vaiheista. 3.3. III osa – Muu kasvien lisäysaineisto kuin metsänviljelyaineisto I osasto Yleiset säännökset Lajiketta ja sen ylläpitämistä, virallisesti kuvattua lajiketta sekä lajiketta, jolla on virallisesti tunnustettu kuvaus, kloonia ja eri kauppaluokkia koskevat määritelmät vahvistetaan. II osasto Luetteloitujen lajien tuotanto ja asettaminen saataville markkinoilla Lajikkeiden/aineiston rekisteröintiä ja erien sertifiointia/tarkastamista ennen niiden asettamista saataville markkinoilla koskeva peruslähestymistapa pidetään pääsääntöisesti entisellään. Ammattimaisille toimijoille annetaan kuitenkin lisäjoustoa, niin että ne voivat päättää suorittaa lajikkeiden rekisteröintiin tarvittavan tutkimuksen tai kasvien lisäysaineiston sertifiointiin liittyvät tarkastukset, näytteenoton ja analysoinnin toimivaltaisten viranomaisten virallisessa valvonnassa. Lisäksi annetaan tämän asetuksen nojalla säädöksiä, joissa vahvistetaan tiettyjen lajien ja niitä koskevien luokkien (esiperusaineisto, perusaineisto, sertifioitu aineisto ja vakioaineisto) tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista koskevat vaatimukset. Se on tärkeää, jotta voidaan joustavammin mukautua teknisen ja tieteellisen kehityksen edellyttämiin muutoksiin, samalla kun sääntelyssä noudatetaan suhteellisuutta ja kestävyyttä koskevia periaatteita. Kasvien lisäysaineiston asettamista saataville markkinoilla koskevat vaatimukset ovat lyhyesti seuraavat: – se kuuluu lajikkeeseen tai klooniin, joka on rekisteröity tämän asetuksen säännösten mukaisesti, – se täyttää kyseistä kauppaluokkaa varten hyväksytyt suku- ja lajikohtaiset erityisvaatimukset, – sillä on esiperus-, perus- tai sertifioidun aineiston virallinen etiketti, taikka vakioaineiston kohdalla toimijan etiketti, – se on käsittelyvaatimusten mukaista, – se on sertifiointi- ja tunnistamisvaatimusten mukaista. Lajikkeiden rekisteröintivelvollisuutta ei sovelleta perusrunkoihin, jotka eivät täytä lajikkeen edellytyksiä. Lisäksi epäyhtenäinen aineisto, joka ei vastaa lajikkeen määritelmää, voitaisiin tietyin edellytyksin vapauttaa vaatimuksesta, jonka mukaan aineiston on kuuluttava rekisteröityyn lajikkeeseen, jotta saadaan joustoa tulevaa teknistä ja tieteellistä kehitystä varten. Sen lisäksi säädetään pienille erikoismarkkinoille tarkoitettua kasvien lisäysaineistoa koskevasta poikkeuksesta. Tiettyihin sukuihin ja lajeihin, jotka luetellaan nykyisissä direktiiveissä (luetteloidut lajit), kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotantoon ja markkinoilla saataville asettamiseen olisi edelleen sovellettava tiukennettuja vaatimuksia. On kuitenkin tarpeen vahvistaa kriteerit, joiden perusteella päätetään, mitkä kyseiset kasvilajit ovat. Luetteloon olisi sisällytettävä sellaisten kasvien suvut tai lajit, joiden tuotantoalue ja tuotannon arvo on merkittävä, joita tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla huomattavan suuri määrä ammattimaisia toimijoita tai jotka sisältävät aineita, jotka edellyttävät erityissääntöjä ihmisten ja eläinten terveyden sekä ympäristön suojelemiseksi. Kasvien lisäysaineistoa olisi tuotettava ja asetettava saataville markkinoilla ainoastaan esiperusaineistona, perusaineistona, sertifioituna aineistona tai vakioaineistona, jotta voidaan varmistaa avoimuus ja kuluttajien mahdollisuus tehdä valintoja oikean tiedon perusteella. On vahvistettava yksityiskohtaiset kriteerit, joiden perusteella päätetään, mitä kasvisukuja ja ‑lajeja ei saa asettaa saataville markkinoilla vakioaineistona, jotta voidaan varmistaa kasvien lisäysaineiston parempi laatu ja terveys, tunnistettavuus ja jäljitettävyys samoin kuin ruokaturva ja elintarvikkeiden turvallisuus. Kutakin mainittua luokkaa varten olisi hyväksyttävä suku- ja lajikohtaisia erityisvaatimuksia. Tunnistamis-, puhtaus-, terveys- ja muita laatuvaatimuksia, merkitsemistä, eriä, pakkaamista sekä pieniä pakkauksia, sertifioinnin jälkeiseen valvontaan liittyviä testejä, vertailevia testejä ja kokeita sekä seoksia koskevia vaatimuksia sovelletaan edelleen. Poikkeukset Nykyiset pysyvät poikkeukset, joilla sallitaan rajoitettu markkinoilla saataville asettaminen tiloilla tapahtuvaan testaukseen tarkoitettujen vielä rekisteröimättömien lajikkeiden ja lopullisesti sertifioimattoman aineiston osalta sekä tiukempien kansallisten vaatimusten hyväksyminen, olisi pidettävä voimassa. Samoin olisi meneteltävä kiireellisiä toimenpiteitä, väliaikaisia toimitusvaikeuksia ja määräaikaisia kokeita koskevien tärkeiden tilapäisten poikkeusten suhteen. Pienille erikoismarkkinoille tarkoitettua kasvien lisäysaineistoa koskeva poikkeus Olisi myös vahvistettava oikeasuhtaiset ja kestävät säännöt sellaista pienimuotoista toimintaa varten, jossa on kyse paikallisiin olosuhteisiin sopeutuneesta ja pieninä määrinä markkinoilla saataville asetettavasta kasvien lisäysaineistosta. Asianomaiset lajikkeet olisi vapautettava rekisteröintiä ja markkinoilla saataville asettamista koskevista vaatimuksista. Tällainen aineisto määritellään pienille erikoismarkkinoille tarkoitetuksi kasvien lisäysaineistoksi. Poikkeuksen olisi koskettava esimerkiksi viljelijä-jalostajia ja puutarhuri-jalostajia riippumatta siitä, onko heidän toimintansa ammattimaista vai ei. Olisi kuitenkin säädettävä joistakin aineiston merkitsemistä ja jäljitettävyyttä koskevista perussäännöistä. Poikkeuksen väärinkäytön ehkäisemiseksi kyseistä aineistoa saisi asettaa saataville markkinoilla ainoastaan määritellyn kokoisissa pakkauksissa. Tuonti ja vienti Vaatimusten EU-vastaavuusjärjestelmä pidetään voimassa perusedellytyksenä kolmansista maista tulevalle tuonnille. Vienti kuuluu kuitenkin asetuksen soveltamisalaan. Viennin olisi tapahduttava tuojamaana olevassa kolmannessa maassa käytössä olevien lakien, standardien, käytännesääntöjen tai muiden oikeudellisten tai hallinnollisten menettelyjen mukaisesti. Jos unionin ja asianomaisen kolmannen maan välillä on olemassa kahdenvälinen tai monenvälinen sopimus, vienti unionista tapahtuu sopimusta noudattaen. Jos tällaista sopimusta ei ole, sovelletaan asianomaisten ammattimaisten toimijoiden välistä sopimusta. III osasto Luettelemattomiin sukuihin ja lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotanto ja asettaminen saataville markkinoilla Myös luetteloituihin sukuihin ja lajeihin kuulumattomaan kasvien lisäysaineistoon on sovellettava muutamia perusvaatimuksia, jotka koskevat aineiston terveydentilaa, tarkoitukseensopivuutta, tarvittaessa asianmukaista viittausta lajikkeisiin ja asianomaisen aineiston tunnistettavuutta sekä tuontia. IV osasto Lajikkeiden rekisteröinti kansallisiin ja unionin rekistereihin Lajikerekisterit Jotta lajikkeita voidaan asettaa saataville markkinoilla kaikkialla unionissa, ne on sisällytettävä johonkin kansalliseen rekisteriin tai unionin rekisteriin menettelyllä, jossa hakemus tehdään suoraan CPVO:lle. CPVO säilyttää ajantasaisia tietoja kaikista kasvilajikkeista, joita voidaan asettaa saataville unionin markkinoilla, mukaan luettuina kansallisiin rekistereihin rekisteröidyt lajikkeet (unionin kasvilajiketietokanta). Uusien paranneltujen lajikkeiden osalta pidetään voimassa perusvaatimus, jonka mukaan niiden on oltava erottuvia, yhtenäisiä ja pysyviä (distinct, uniform and stable, DUS). Yhtenäisyyttä koskevassa tutkimuksessa olisi otettava huomioon lajiketyyppi ja lisääntymistapa. Asetuksen nojalla annettavalla säädöksellä voidaan lisäksi tehdä päätös siitä, mitä kasvilajeja varten voidaan vahvistaa viljely- ja käyttöarvoa koskevia lisävaatimuksia. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä yksityiskohtaisempia kriteereitä, jotka koskevat kyseisten kasvilajien viljely- ja käyttöarvon tutkimista niiden satoisuuden, laatuominaisuuksien, kestävyyden ja vähäpanoksisiin tuotantojärjestelmiin eli muun muassa luonnonmukaiseen viljelyyn sopivuuden osalta. Luonnonmukaisen viljelyn edellyttämien erityispiirteiden vuoksi kyseiset erityistarpeet olisi näin ollen otettava asianmukaisesti huomioon lajiketutkimusta varten käyttöön otettavissa menetelmissä ja vaatimuksissa. Kestävää viljelyarvoa koskevat säännöt vahvistetaan ja yhdenmukaistetaan EU:ssa hyväksymällä vaatimuksia, jotka koskevat sietokykyä tiettyjä tuhoojia vastaan, tuotantopanosten vähäisempää tarvetta, haitallisten aineiden pitoisuuksien vähenemistä taikka parempaa sopeutumiskykyä maatalous- ja ilmasto-oloiltaan erilaisiin ympäristöihin. Tällaiset säännöt ovat tärkeä väline, jolla voidaan ohjata jalostusprosessia kestävämpään suuntaan. Jos jollekin lajikkeelle on myönnetty unionin kasvinjalostajanoikeudet asetuksen (EY) N:o 2100/1994 tai kansallisten sääntöjen nojalla, kyseisen lajikkeen olisi katsottava olevan erottuva, yhtenäinen ja pysyvä ja sillä olisi katsottava olevan sopiva lajikenimi tämän asetuksen mukaista lajikkeen rekisteröintiä varten. Perusperiaate, jonka mukaan lajikkeesta on käytettävä yhtä ja samaa nimeä kaikkialla unionissa, pidetään voimassa. Joissakin erityistapauksissa sallitaan synonyymit. CPVO on paras käytettävissä oleva taho, joka voi pitää yllä kokonaiskuvaa kaikkialla unionissa sovellettavista lajikenimistä. Siitä syystä, ja jotta lajikenimien antaminen olisi johdonmukaista koko unionissa, toimivaltaisten viranomaisten olisi pyydettävä CPVO:ta tarkastamaan nimi, ennen kuin kyseinen lajike rekisteröidään kansalliseen lajikerekisteriin. Asetuksessa vahvistetaan lajikkeen rekisteröintimenettelyä koskevat yksityiskohtaiset vaatimukset rekisteröintiedellytysten, hakemusten toimittamisen ja sisällön, muotoa koskevien ja teknisten tutkimusten, tutkimusraporttien, rekisteröintipäätösten, voimassaoloajan ja sen uusimisen, rekisteröinnin epäämisen/poistamisen sekä lajikkeiden ylläpitämisen osalta. Yhdenmukaisuuden vuoksi samoja sääntöjä sovelletaan myös suoraan CPVO:lle tehtäviin lajikehakemuksiin unionin lajikerekisteriin rekisteröintiä varten. Lisäksi vahvistetaan erityiset säännökset unionin lajikerekisteriin rekisteröimisestä sekä hakijan mahdollisuudesta tehdä valitus CPVO:n päätöstä vastaan. Kansallisiin lajikerekistereihin rekisteröintiä koskevia vastaavia säännöksiä ei vahvisteta, koska niihin sovelletaan kansallisia hallinnollisia menettelyjä. CPVO:lle asetetaan uusi velvollisuus auditoida jokainen kansallinen lajikkeiden tutkimuskeskus. Tavoitteena on varmistaa lajikkeiden rekisteröintiprosessin laatu ja yhdenmukaisuus unionissa. Kansalliset toimivaltaiset viranomaiset auditoivat ja hyväksyvät ammattimaisten toimijoiden tutkimuskeskuksen. Jos hakemukset tehdään suoraan CPVO:lle, se auditoi ja hyväksyy lajiketutkimuksiin käyttämänsä tutkimuskeskukset. Toimivaltaisten viranomaisten ja CPVO:n olisi perittävä jokaista rekisteröinnin voimassaolovuotta kohti maksu hakemusten käsittelystä, muotoa koskevista ja teknisistä tutkimuksista sekä auditoinneista, lajikenimien antamisesta ja lajikkeiden ylläpitämisestä. Sen vuoksi tässä asetuksessa olisi vahvistettava kyseisiä maksuja koskevat yhdenmukaiset säännöt. Yleisenä periaatteena olisi oltava kustannusten kattaminen. Mikroyritykset vapautetaan kuitenkin maksuista, sillä komissio on sitoutunut vähentämään hyvin pienille yrityksille aiheutuvaa rasitetta, kuten sen uusi pk-yritysten hallinnollisen rasitteen vähentämiseen ja EU-sääntelyn mukauttamiseen mikroyritysten tarpeisiin tähtäävä politiikka edellyttää. Lisäksi alennetaan virallisesti tunnustetun kuvauksen perusteella rekisteröitävien lajikkeiden ja epäyhtenäisen aineiston rekisteröintimaksua sen varmistamiseksi, että maksu ei muodostu esteeksi kyseisen lajikkeen tai aineiston rekisteröinnille. Vanhat perinteiset lajikkeet Vanhoja lajikkeita, kuten suojeltavia lajikkeita (maatiaiskannat mukaan lukien) tai nk. harrastajalajikkeita, varten olisi edelleen vahvistettava lievennetyt vaatimukset, jotta voidaan edistää niiden suojelua tiloilla ja käyttöä direktiivien 2008/62/EY ja 2009/145/EY nykyisten säännösten mukaisesti. Kyseiset lajikkeet rekisteröidään kuitenkin edelleen virallisesti tunnustetun kuvauksen perusteella, jonka on oltava toimivaltaisten viranomaisten tunnustama – mutta ei niiden laatima. DUS-tutkimus ei enää ole pakollinen kyseisen kuvauksen laadintaa varten. Virallisesti tunnustetussa kuvauksessa kuvataan ainoastaan kasvin ja kasvinosien ne erityispiirteet, jotka ovat luonteenomaisia kyseiselle lajikkeelle ja tekevät lajikkeesta tunnistettavan, sekä niiden alkuperäalue. Kuvaus voi perustua lajikkeen vanhaan viralliseen kuvaukseen, jonka on aikanaan laatinut esimerkiksi tiedeakatemia tai ‑organisaatio. Kuvauksen sisällön paikkansapitävyyden tueksi voidaan esitellä aiempia virallisia tarkastuksia, epävirallisia tutkimuksia taikka viljelyn, lisäämisen ja käytön yhteydessä saatua käytännön kokemuksiin perustuvaa tietoa. Nykyiset määrälliset rajoitukset poistetaan. Käyttäjille annetaan tietoa aineistosta etiketillä, josta käy ilmi, että lajike on tunnistettavissa virallisesti tunnustetun kuvauksen ja alkuperäalueen perusteella. Kyseisiin lajikkeisiin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa olisi asetettava saataville markkinoilla ainoastaan vakioaineistona. 3.4. IV osa – Metsänviljelyaineiston tuotanto ja asettaminen saataville markkinoilla EU:n lainsäädännössä vahvistetaan metsänviljelyaineistoa koskeva erityinen lähestymistapa ja siihen liittyvä erityisterminologia. Sen vuoksi kyseistä alaa varten vahvistetaan erillinen osa, jossa säilytetään nykyinen peruslähestymistapa. Metsänviljelyaineistoon sovellettavat vaatimukset koskevat perusaineiston hyväksymistä, sisällyttämistä kansalliseen rekisteriin ja unionin luetteloon, kantatodistusta, kauppaluokkia, eriä, sekoituksia, merkintöjä, pakkaamista sekä vaatimusten EU-vastaavuuden edellytysten vahvistamista tuontia varten. Sen lisäksi on säädettävä seuraavista poikkeussäännöistä: tiukempien kansallisten vaatimusten hyväksyminen, kielto asettaa loppukäyttäjien saataville tiettyä metsänviljelyaineistoa, väliaikaisia toimitusvaikeuksia koskevat säännöt ja määräaikaisia kokeita koskevat säännöt. 3.5. V osa – Menettelysäännökset Vahvistetaan delegoituja säädöksiä ja komiteamenettelyä koskevat säännöt. 3.6. VI osa – Loppusäännökset Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista annettua asetusta (EY) N:o 2100/94 muutetaan CPVO:n nimen ja tehtävien osalta. Viraston nimi muutetaan EU:n toimielinten välisen työryhmän suosituksen mukaisesti ’Euroopan kasvilajikevirastoksi’ (European Agency on Plant Varieties, EAPV). CPVO:n tehtävänkuvaa laajennetaan kattamaan lajikerekisteröinti ja etenkin unionin lajikerekisterin hallinnointi ja kasvilajikkeiden rekisteröinti menettelyllä, jossa hakemus tehdään suoraan CPVO:lle. Lisäksi CPVO:lle osoitetaan useita sen uuteen rooliin liittyviä tehtäviä, joissa on kyse lajikenimiä koskevien suositusten antamisesta, lajikkeiden vertailukokoelmatietokannasta, lajikkeiden teknisten tutkimusten yhdenmukaistamisesta, teknistä tutkimusta suorittavien keskusten auditoinneista, neuvonantotehtävistä, koulutuksesta ja teknisestä tuesta. Tarvittavat seuraamuksia koskevat säännöt vahvistetaan. 3.7. VII osa – Unionin toimivalta, toissijaisuus ja oikeudellinen muoto Kasvien lisäysaineistoa koskeva oikeudellinen kehys perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 43 artiklaan yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) toteuttamisesta. Politiikan tavoitteena on lisätä maatalouden tuottavuutta, varmistaa kohtuullinen elintaso maatalousväestölle, vakauttaa markkinat, turvata elintarvikkeiden saatavuus ja taata kohtuuhintaisten elintarvikkeiden tarjoaminen kuluttajille. Maatalouden kestävyyttä koskevat vaatimukset on sisällytetty YMP:hen useaan otteeseen tehdyillä tarkistuksilla. Lissabonin sopimuksen mukaan maatalous kuuluu EU:n ja sen jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan. On kuitenkin selvää, että maataloustoiminnan kaikki alueet sekä niitä tuotantoketjussa edeltävä ja seuraava toiminta ovat hyvin laajalti säänneltyjä EU:n tasolla. Näin ollen sääntelystä vastaavat pääasiassa Euroopan unionin toimielimet. Ehdotuksen muotona on Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus. Muut sääntelytavat eivät tule kyseeseen, koska toimenpiteen tavoitteet voidaan tehokkaimmin saavuttaa koko unionissa täysin yhdenmukaistetuilla vaatimuksilla, jotka takaavat kasvien lisäysaineiston vapaan liikkuvuuden. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Määrärahat asetuksen täytäntöönpanoa varten 31. joulukuuta 2020 asti esitetään elintarvikeketjuun, eläinten terveyteen ja eläinten hyvinvointiin, kasvien terveyteen ja kasvien lisäysaineistoon liittyvien menojen hallinnointia koskevien säännösten vahvistamisesta annettavassa asetuksessa. 5. LISÄTIEDOT 2013/0137 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS kasvien lisäysaineiston tuottamisesta ja asettamisesta saataville markkinoilla (asetus kasvien lisäysaineistosta) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä[1], sekä katsovat seuraavaa: (1) Seuraavissa direktiiveissä vahvistetaan säännöt viljelykasvien, vihannesten, viiniköynnöksen, hedelmäkasvien, metsänviljelyaineiston ja koristekasvien siementen ja lisäysaineiston tuotantoa ja kaupan pitämistä varten: a) neuvoston direktiivi 66/401/ETY, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1966, rehukasvien siementen pitämisestä kaupan[2]; b) neuvoston direktiivi 66/402/ETY, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1966, viljakasvien siementen pitämisestä kaupan[3]; c) neuvoston direktiivi 68/193/ETY, annettu 9 päivänä huhtikuuta 1968, viiniköynnöksen kasvullisen lisäysaineiston pitämisestä kaupan[4]; d) neuvoston direktiivi 98/56/EY, annettu 20 päivänä heinäkuuta 1998, koristekasvien lisäysaineiston pitämisestä kaupan[5]; e) neuvoston direktiivi 1999/105/EY, annettu 22 päivänä joulukuuta 1999, metsänviljelyaineiston pitämisestä kaupan[6]; f) neuvoston direktiivi 2002/53/EY, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, viljelykasvilajien yleisestä lajikeluettelosta[7]; g) neuvoston direktiivi 2002/54/EY, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, juurikkaiden siementen pitämisestä kaupan[8]; h) neuvoston direktiivi 2002/55/EY, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, vihannesten siementen pitämisestä kaupan[9]; i) neuvoston direktiivi 2002/56/EY, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, siemenperunoiden pitämisestä kaupan[10]; j) neuvoston direktiivi 2002/57/EY, annettu 13 päivänä kesäkuuta 2002, öljy- ja kuitukasvien siementen pitämisestä kaupan[11]; k) neuvoston direktiivi 2008/72/EY, annettu 15 päivänä heinäkuuta 2008, vihannesten lisäys- ja taimiaineiston, lukuun ottamatta siemeniä, pitämisestä kaupan[12]; l) neuvoston direktiivi 2008/90/EY, annettu 29 päivänä syyskuuta 2008, hedelmäntuotantoon tarkoitettujen hedelmäkasvien ja niiden lisäysaineiston pitämisestä kaupan[13]. (2) Edellä mainittujen direktiivien perimmäisenä tavoitteena on maatalous-, puutarhaviljely- ja metsätaloustuotannon kestävyys. Kasvien lisäysaineiston terveys, laatu ja monipuolisuus on äärimmäisen tärkeää maataloudelle, puutarhaviljelylle, elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuudelle ja talouselämälle yleensä tuottavuuden varmistamiseksi. Lisäksi lainsäädännössä olisi kestävyyden varmistamiseksi otettava huomioon tarve täyttää kuluttajien odotukset, varmistaa tuotannon mukautuvuus erilaisiin maatalous-, puutarhaviljely- ja ympäristöoloihin, vastata ilmastonmuutoksesta johtuviin haasteisiin ja edistää maatalouden biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä. (3) Maataloudessa, puutarhaviljelyssä, metsätaloudessa, kasvinjalostuksessa sekä kasvien lisäysaineiston asettamisessa saataville markkinoilla tapahtunut kehitys on osoittanut, että lainsäädäntöä on tarpeen yksinkertaistaa ja mukauttaa paremmin alalla tapahtuneisiin muutoksiin. Siitä syystä edellä mainitut direktiivit olisi korvattava yhdellä asetuksella, joka koskee kasvien lisäysaineiston tuotantoa markkinoilla saatavaksi asettamista varten sekä sen asettamista saataville markkinoilla unionissa. (4) Kasvien lisäysaineisto olisi määriteltävä kattavasti, niin että siihen sisältyvät kaikki kasvit, joita voidaan käyttää ja jotka on tarkoitettu käytettäväksi kokonaisten kasvien tuottamiseen (mukaan lukien lisääminen kaikissa myöhemmissä tuotantovaiheissa). Näin ollen tämän asetuksen olisi katettava siemenet sekä missä tahansa muussa muodossa ja kasvuvaiheessa olevat kasvit, jotka on tarkoitettu ja joita voidaan käyttää kokonaisten kasvien tuottamiseen. (5) Tämän asetuksen olisi katettava myös teolliseen käyttöön tarkoitettujen maatalouden raaka-aineiden tuotantoon käytettävä kasvien lisäysaineisto, koska tällainen aineisto muodostaa suuren osan useista sektoreista ja sen olisi täytettävä tietyt laatuvaatimukset. (6) Tämän asetuksen useiden säännösten soveltamisalan määrittämiseksi on tarpeen määritellä käsitteet ’ammattimainen toimija’ ja ’asettaminen saataville markkinoilla’. Alan markkinoiden kehittymistä silmällä pitäen etenkin ’asettaminen saataville markkinoilla’ olisi määriteltävä mahdollisimman laajasti, niin että kaikenlainen kasvien lisäysaineistoa koskeva liiketoiminta kuuluu sen piiriin. Määritelmän olisi katettava muun muassa etäsopimuksilla (esim. sähköisesti) kauppaa tekevät henkilöt sekä metsänviljelyaineiston perusaineistoa keräävät henkilöt. (7) Kun otetaan huomioon tuottajien tarpeet sekä joustavuus- ja suhteellisuusvaatimukset, tätä asetusta ei pitäisi soveltaa lisäysaineistoon, joka on tarkoitettu yksinomaan testaus-, tiede- ja jalostustarkoituksiin tai geenivaroja vaihtaville ja suojeleville geenipankeille, organisaatioille ja verkostoille (tiloilla suojelu mukaan luettuna), eikä lisäysaineistoon, jota vaihdetaan luontoissuorituksina muiden henkilöiden kuin ammattimaisten toimijoiden kesken. (8) Pakkauksista ja pakkausjätteistä 20 päivänä joulukuuta 1994 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 94/62/EY[14], luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä 9 päivänä joulukuuta 1996 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 338/97[15], geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön ja neuvoston direktiivin 90/220/ETY kumoamisesta 12 päivänä maaliskuuta 2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/18/EY[16], muuntogeenisistä elintarvikkeista ja rehuista 22 päivänä syyskuuta 2003 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1829/2003[17], muuntogeenisten organismien jäljitettävyydestä ja merkitsemisestä ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä sekä direktiivin 2001/18/EY muuttamisesta 22 päivänä syyskuuta 2003 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1830/2003[18] ja asetusta (EU) N:o …/… [Office of publications, please add number of Regulation on protective measures against pests of plants] olisi sovellettava myös kasvien lisäysaineiston tuotantoon ja markkinoilla saataville asettamiseen. (9) Kasvien lisäysaineiston tuotannon ja markkinoilla saataville asettamisen avoimuuden ja tehokkaamman valvonnan takaamiseksi ammattimaiset toimijat olisi rekisteröitävä. Jotta ammattimaisten toimijoiden hallinnollista rasitetta voitaisiin vähentää mahdollistamalla se, että heidän tarvitsee rekisteröityä vain kerran yhteen rekisteriin, olisi aiheellista, että he rekisteröityvät jäsenvaltioiden asetuksen (EU) N:o …/… (Office of Publication, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants) nojalla perustamiin julkisiin rekistereihin. (10) Tämän asetuksen moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi olisi otettava käyttöön kasvien lisäysaineiston tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista harjoittavia ammattimaisia toimijoita koskevat perusvelvollisuudet. (11) Kokemus on osoittanut, että markkinoilla saataville asetetun lisäysaineiston luotettavuus ja laatu voi vaarantua, jos sovellettavien vaatimusten vastaista lisäysaineistoa ei ole mahdollista jäljittää. Siitä syystä on tarpeen perustaa kattava jäljitysjärjestelmä, joka tekee mahdolliseksi tuotteiden vetämisen pois markkinoilta ja kuluttajille tai toimivaltaisille viranomaisille tiedottamisen. Sen vuoksi ammattimaisille käyttäjille ja ammattimaisilta käyttäjiltä tapahtuvia siirtoja koskevien tarpeellisten tietojen ja asiakirjojen säilyttämisen olisi oltava pakollista. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti kyseistä sääntöä ei pitäisi soveltaa siinä tapauksessa, että toimitus on osa vähittäismyyntiä varten tapahtuvaa markkinoilla saataville asettamista. (12) Tiettyihin sukuihin ja lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotantoon ja markkinoilla saataville asettamiseen olisi sovellettava tiukennettuja vaatimuksia niiden suuren taloudellisen sekä terveys- ja ympäristönäkökohtiin liittyvän merkityksen vuoksi. Suuren merkityksen olisi määräydyttävä asianomaisten sukujen ja lajien tuotantoalueen tai ‑arvon tai ammattimaisten toimijoiden lukumäärän perusteella tai sen perusteella, kuinka paljon aineisto sisältää terveydelle tai ympäristölle mahdollisesti riskin aiheuttavia aineita. Suurinta osaa kyseisistä suvuista ja lajeista säännellään nykyisin edellä mainituilla direktiiveillä. Kyseiset suvut ja lajit olisi sisällytettävä asiaa koskevaan luetteloon, jäljempänä ’luetteloidut suvut ja lajit’. (13) Avoimuuden varmistamiseksi, ja jotta kuluttajat voisivat tehdä oikeaan tietoon perustuvia valintoja, luetteloituihin sukuihin ja lajeihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa olisi tuotettava ja asetettava saataville markkinoilla ainoastaan ennalta määriteltyihin luokkiin kuuluvana. Kyseisten luokkien olisi vastattava erilaisia laatutasoja ja tuotantovaiheita, ja niitä olisi kutsuttava ’esiperusaineistoksi’, ’perusaineistoksi’, ’sertifioiduksi aineistoksi’ ja ’vakioaineistoksi’. (14) Kasvien lisäysaineiston mahdollisimman laajan saatavuuden ja sen käyttäjien mahdollisimman suuren valinnanvaran varmistamiseksi ammattimaisten toimijoiden olisi periaatteessa voitava asettaa markkinoilla saataville luetteloituihin sukuihin ja lajeihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa mihin tahansa luokkaan kuuluvana. Elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuden varmistamiseksi ja kasvien lisäysaineiston tunnistettavuuden, laadun ja terveyden korkean tason saavuttamiseksi olisi kuitenkin säädettävä, että kasvien lisäysaineistoa ei saa asettaa saataville markkinoilla vakioaineistona, jos sertifiointikustannukset ovat kyseisiin tavoitteisiin nähden kohtuulliset. (15) Sellaisiin lajikkeisiin, joilla on virallisesti tunnustettu kuvaus, kuuluvaan kasvien lisäysaineistoon samoin kuin epäyhtenäiseen aineistoon ja pienille erikoismarkkinoille tarkoitettuun aineistoon olisi sovellettava vähimmäisvaatimuksia. Näin ollen kyseisenlaista aineistoa olisi kaikissa tapauksissa tuotettava ja asetettava saataville markkinoilla ainoastaan vakioaineistona. (16) Luetteloituihin sukuihin ja lajeihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa olisi tuotettava ja asetettava saataville markkinoilla ainoastaan, jos se kuuluu kansallisiin lajikerekistereihin tai unionin lajikerekisteriin rekisteröityihin lajikkeisiin, jotta käyttäjät voivat tehdä valintansa tunnistettavuutta ja ominaispiirteitä koskevan tiedon perusteella. (17) Jotta kasvinjalostuksessa tapahtuvaan kehitykseen ja mahdollisiin uusiin tekniikoihin mukautuminen olisi helpompaa, epäyhtenäistä aineistoa, joka ei vastaa tämän asetuksen mukaista lajikkeen määritelmää, olisi tietyin edellytyksin saatava tuottaa tai asettaa saataville markkinoilla rekisteröityyn lajikkeeseen kuulumattomana ja vaikka se ei täytä lajikkeiden rekisteröinnin edellytyksiä eli erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä taikka tyydyttävää viljelyarvoa tai kestävää viljelyarvoa koskevia vaatimuksia. Kyseisenlaisen aineiston rekisteröinnissä olisi otettava huomioon sen vaikutukset viljelykasvien geneettisen vaihtelevuuden, geenivarantojen ja luonnon monimuotoisuuden lisääntymiseen unionissa sekä maatalouden kestävyyden parantamiseen ja sitä kautta ilmastonmuutokseen sopeutumiseen. Rekisteröintimenetelmässä olisi erityisesti otettava huomioon kyseiset erityispiirteet, ja sen perusteena olisi oltava mahdollisimman pieni rasite niille toimijoille, jotka haluavat rekisteröidä kyseisenlaista aineistoa. Olisi myös aiheellista ja oikeasuhtaista vapauttaa perusrungot mainitusta vaatimuksesta, koska niillä on huomattava kaupallinen ja käytännön merkitys niille aloille, joilla niitä käytetään, mutta usein ne eivät vastaa lajikkeen määritelmää. (18) Olisi vahvistettava säännöt kasvien lisäysaineiston sertifiointia varten samoin kuin niitä toimia varten, joiden tarkoituksena on varmistua sertifioinnin luotettavuudesta sertifioinnin jälkeisessä vaiheessa, jotta sovellettavien laatuvaatimusten täyttyminen voidaan varmistaa. Kyseisiä sääntöjä olisi mukautettava teknisen ja tieteellisen kehityksen perusteella. (19) Laatuvaatimuksissa ja sertifiointijärjestelmissä olisi otettava huomioon kansainväliset suositukset, kuten Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) siemeniä koskevan järjestelmän säännöt ja säännökset, YK:n Euroopan talouskomission (UNECE) siemenperunastandardit ja kansainvälisen siementestausjärjestön (ISTA) näytteenottoa ja testausta koskevat säännöt. (20) Koska kasvintuhoojien vastaisista suojatoimenpiteistä annetussa asetuksessa (EU) N:o …/… (Office of Publication, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants)[19] vahvistetaan laatua heikentävien tuhoojien esiintymistä koskevat kynnysarvot, on aiheellista vahvistaa yksityiskohtaiset tarkastus- ja tutkimusmenettelyt, joiden avulla voidaan varmistaa samalla kertaa sekä tämän asetuksen että asetuksen (EU) N:o …/… (Office of Publication, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants) nojalla hyväksyttyjen vaatimusten täyttyminen. (21) Luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuuluva kasvien lisäysaineisto olisi aineiston parhaan mahdollisen puhtauden ja tuotannon tasalaatuisuuden varmistamiseksi pidettävä erillisissä erissä. (22) Kasvien lisäysaineiston monimuotoisuus huomioon ottaen ammattimaisilla toimijoilla olisi oltava mahdollisuus tuottaa kasvien lisäysaineistoa ja asettaa sitä saataville markkinoilla yksittäisinä kasveina, pakkauksissa, säiliöissä tai nipuissa. (23) Luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston merkintöjä koskevat säännöt olisi hyväksyttävä, jotta voidaan varmistaa kyseisen aineiston asianmukainen tunnistettavuus. Kun on kyse sertifioitaviin luokkiin kuuluvasta aineistosta, luvan saaneiden ammattimaisten toimijoiden olisi valmistettava ja kiinnitettävä etiketti, jäljempänä ’virallinen etiketti’, toimivaltaisten viranomaisten virallisessa valvonnassa. Koska tietyillä ammattimaisilla toimijoilla ei kuitenkaan välttämättä ole resursseja sertifiointitoimien toteuttamiseen ja virallisen etiketin antamiseen, olisi säädettävä, että ammattimaisten toimijoiden pyynnöstä toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa viralliset etiketit. (24) Luonnonympäristön säilyttämiseksi geenivarojen suojelun yhteydessä on suotavaa sallia luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston sekoittaminen luetteloimattomien sukujen tai lajien kanssa. Seokset olisi sallittava ainoastaan, jos niiden koostumus liittyy luonnostaan tiettyyn alueeseen. Seosten tuotantoon ja markkinoilla saataville asettamiseen olisi avoimuuden ja kyseisten seosten laadun paremman valvonnan varmistamiseksi saatava toimivaltaisten viranomaisten lupa. (25) Luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston unioniin tuontia varten olisi hyväksyttävä säännöt, jotka mahdollistavat ainoastaan sellaisen kasvien lisäysaineiston tuonnin, joka täyttää samat tuotanto- ja laatuvaatimukset kuin unionissa tuotettu ja markkinoilla saataville asetettu aineisto. (26) Joustavuuden varmistamiseksi, ja jotta ammattimaiset toimijat ja markkinat voivat helpommin mukautua erityisiin olosuhteisiin tai väliaikaisiin toimitusvaikeuksiin, olisi säädettävä tietyistä poikkeuksista tämän asetuksen yleisiin sääntöihin. Poikkeusten myöntämiselle olisi oltava tiettyjä ehtoja, jotta voidaan estää väärinkäytökset ja varmistaa, että tämän asetuksen yleiset tarkoitukset täyttyvät. Poikkeusten olisi koskettava sellaisiin lajikkeisiin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa, joiden rekisteröinti on vireillä, sekä sellaista kasvien lisäysaineistoa, jota ei ole lopullisesti sertifioitu tai jota ei ole sertifioitu sovellettavat itävyysvaatimukset täyttäväksi. Olisi myös oltava mahdollista hyväksyä kiireellisiä toimenpiteitä ihmisten, eläinten ja kasvien terveyteen ja ympäristöön kohdistuvien riskien torjumiseksi. (27) Kasvien lisäysaineisto, jota pienet tuottajat asettavat saataville markkinoilla vain pieninä määrinä, jäljempänä ’pienille erikoismarkkinoille tarkoitettu kasvien lisäysaineisto’, olisi vapautettava rekisteröityyn lajikkeeseen kuulumista koskevasta vaatimuksesta. Tämä poikkeus on tarpeen, jotta ei tarpeettomasti rajoiteta sellaisen kasvien lisäysaineiston asettamista saataville markkinoilla, joka on kaupallisesti vähemmän merkittävää mutta jolla on suuri merkitys geneettisen monimuotoisuuden ylläpitämisen kannalta. Olisi kuitenkin varmistettava, että kyseistä poikkeusta ei säännöllisesti hyödynnä suuri määrä ammattimaisia toimijoita ja että sitä käyttävät vain sellaiset ammattimaiset toimijat, jotka eivät pysty kantamaan lajikerekisteröinnistä aiheutuvia kustannuksia ja hallinnollista rasitetta. Se on tärkeää, jotta voidaan välttää poikkeuksen väärinkäyttö ja varmistaa tämän asetuksen sääntöjen soveltaminen. Sen vuoksi ainoastaan sellaisten ammattimaisten toimijoiden, jotka työllistävät pienen määrän henkilöitä ja joilla on pieni vuotuinen liikevaihto, olisi voitava asettaa pienille erikoismarkkinoille tarkoitettua aineistoa saataville markkinoilla. (28) On suotavaa järjestää määräaikaisia kokeita, joiden tarkoituksena on löytää aiempaa parempia vaihtoehtoja luetteloituja sukuja tai lajeja koskevien hyväksyttyjen toimenpiteiden korvaamiseksi. Kokeita järjestettäessä olisi otettava huomioon kasvien lisäysaineiston tuotanto- ja valvontatekniikkojen kehittyminen. (29) Luetteloituihin sukuihin ja lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston viennissä kolmansiin maihin olisi noudatettava unionissa tuotettua ja markkinoilla saataville asetettua kasvien lisäysaineistoa koskevia sääntöjä, jollei asianomaiseen aineistoon sovelleta kahden- tai monenvälisiä sopimuksia tai kolmansien maiden sääntöjä. (30) Olisi vahvistettava luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuulumatonta kasvien lisäyaineistoa koskevat perusvaatimukset, jotta voidaan varmistaa laatua ja tunnistettavuutta koskevat vähimmäisnormit aineiston tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista varten. (31) Sen varmistamiseksi, että kaikki lajikkeet on mahdollista rekisteröidä ja että niihin sovelletaan samoja sääntöjä ja edellytyksiä, lajikkeiden rekisteröintiä varten olisi vahvistettava säännöt, joita olisi sovellettava sekä luetteloitujen sukujen ja lajien että luetteloimattomien lajien lajikkeisiin. (32) Tähänastinen kokemus on osoittanut, että jotkin jalostajat ovat kiinnostuneita asettamaan lajikkeitaan saataville koko unionin markkinoilla tai suurimmassa osassa niitä. Sen vuoksi on aiheellista tarjota jalostajille vaihtoehto rekisteröidä lajikkeensa joko kansalliseen lajikerekisteriin tai unionin lajikerekisteriin. Unionin lajikerekisterin perustaminen, julkaiseminen ja päivittäminen olisi annettava tehtäväksi Euroopan kasvilajikevirastolle, jäljempänä ’kasvilajikevirasto’, aikaisemmalta nimeltään ’Yhteisön kasvilajikevirasto’, joka perustettiin neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 4 artiklan nojalla ja joka nykyisin vastaa kasvinjalostajanoikeuksien myöntämisestä. Näin ollen kasvilajikeviraston olisi käsiteltävä kaikkia kasvilajikkeiden hallinnointiin liittyviä näkökohtia. (33) Lajikkeet olisi periaatteessa rekisteröitävä toimivaltaisen viranomaisen tai kasvilajikeviraston laatiman virallisen kuvauksen perusteella. Toimivaltaisille viranomaisille ja kasvilajikevirastolle aiheutuvan rasitteen vähentämiseksi ja joustavuuden lisäämiseksi olisi kuitenkin aiheellista säätää myös hakijoille annettavasta mahdollisuudesta suorittaa virallisen kuvauksen laatimista varten tarvittavat tutkimukset. (34) Niihin lajikkeisiin, jotka kuuluvat unionin maatalouden ja puutarhaviljelyn kehityksen kannalta erityisen tärkeisiin lajeihin, olisi rekisteröintiä koskevien perusvaatimusten lisäksi sovellettava lisävaatimuksia, joilla varmistetaan tyydyttävä ja kestävä viljely- tai käyttöarvo. (35) Vaatimukset, jolla varmistetaan kestävä viljelyarvo, olisi vahvistettava unionin tasolla kestävän kehityksen tukemiseksi, kasvinjalostuksen ohjaamiseksi ja jalostajien, tuottajien ja kuluttajien kyseisenlaista kehitystä koskeviin vaatimuksiin vastaamiseksi. Vaatimuksia, joilla varmistetaan tyydyttävä viljely- ja käyttöarvo, voivat määrittää vain jäsenvaltiot omien maatalous- ja ilmasto-olojensa sekä viljelyedellytystensä perusteella. Näin ollen asianomaiset lajikkeet olisi rekisteröitävä ainoastaan kansallisiin lajikerekistereihin. Tyydyttävän viljely- ja käyttöarvon varmistavien vaatimusten olisi koskettava satoisuutta ja laatuominaisuuksia. Kun jäsenvaltiot laativat ja soveltavat tällaisia vaatimuksia, niiden olisi otettava huomioon tietyille maatalouskäytännöille ominaiset rajoitukset. Niiden olisi erityisesti otettava asianmukaisesti huomioon luonnonmukaisen viljelyn erityistarpeet, jotka koskevat kestävyyttä ja vähäpanoksisia olosuhteita. (36) Unioni on yhtenä sopimuspuolena biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa, jonka yhteydessä se on sitoutunut ylläpitämään viljelykasvien ja niiden luonnonvaraisten sukulaiskasvien geneettistä monimuotoisuutta ja vähentämään geneettistä köyhtymistä. Sitoumus täydentää unionin tavoitetta pysäyttää biologisen monimuotoisuuden häviäminen vuoteen 2020 mennessä. Sitä varten tiettyjä lajikkeita olisi voitava tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla, vaikka ne eivät täytä erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevia vaatimuksia, jotta voidaan varmistaa niiden säilyminen ja kestävä käyttö ja siten osaltaan edistää maatalouden kestävyyttä ja sopeutumista ilmastonmuutokseen. Sen vuoksi kyseiset lajikkeet olisi rekisteröitävä ainoastaan virallisesti tunnustetun kuvauksen perusteella. (37) Virallisesti tunnustetun kuvauksen perusteella rekisteröityjä lajikkeita olisi kuitenkin tuotettava alueella, jolla niitä on perinteisesti kasvatettu ja johon ne ovat sopeutuneet, jotta niiden aitous ja lisäarvo geneettisen monimuotoisuuden suojelun ja ympäristönsuojelun kannalta voidaan varmistaa. Sen vuoksi niitä olisi sisällytettävä ainoastaan kansallisiin lajikerekistereihin. Samasta syystä kyseisten lajikkeiden olisi oltava jo ennen tämän asetuksen voimaantuloa markkinoilla saatavilla olleita ja/tai esimerkiksi geenipankkien kokoelmiin sisältyneitä taikka enemmän kuin viiden vuoden ajan kansallisesta lajikerekisteristä tai unionin lajikerekisteristä poistettuna olleita, jos ne oli rekisteröity niihin niiden erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevan teknisen tutkimuksen perusteella. (38) Olisi vahvistettava säännöt, jotka koskevat menettelyjä lajikkeiden ja kloonien rekisteröimiseksi kansallisiin lajikerekistereihin, jotta voidaan varmistaa yhdenmukaiset edellytykset kaikille hakemuksille ja kaikkien osapuolten kannalta avoimet puitteet. (39) Tiettyjä lajikkeita, jotka ovat luonnostaan sopeutuneita paikallisiin ja alueellisiin olosuhteisiin ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen, tai joilla ei ole varsinaista merkitystä kaupallisen viljelytuotannon kannalta mutta jotka on kehitetty erityisiä kasvuolosuhteita varten, on jo hyväksytty kansallisiin lajikeluetteloihin tai ‑rekistereihin tietyistä poikkeuksista sellaisten viljelykasvien maatiaiskantojen ja ‑lajikkeiden hyväksymiseksi, jotka ovat luonnostaan sopeutuneet paikallisiin ja alueellisiin olosuhteisiin ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen, sekä kyseisten maatiaiskantojen ja -lajikkeiden siementen ja siemenperunoiden pitämiseksi kaupan 20 päivänä kesäkuuta 2008 annetun komission direktiivin 2008/62/EY[20] 3 artiklan sekä sellaisten maatiaiskantojen ja ‑lajikkeiden, joita on perinteisesti kasvatettu erityisissä paikallisissa ja alueellisissa olosuhteissa ja joita uhkaa geneettinen köyhtyminen, sekä lajikkeiden, joilla ei ole varsinaista merkitystä kaupallisen viljelytuotannon kannalta mutta jotka on kehitetty erityisiä kasvuolosuhteita varten, hyväksymiseen ja siementen kaupan pitämiseen tehtävistä poikkeuksista 26 päivänä marraskuuta 2009 annetun komission direktiivin 2009/145/EY[21] 3 artiklan 1 kohdan nojalla. Kyseisille lajikkeille ei ole tehty niiden erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevaa täydellistä teknistä tutkimusta. Sen vuoksi on aiheellista, että kyseiset lajikkeet rekisteröidään suoraan ilman muita menettelyjä kansallisiin lajikerekistereihin lajikkeina, joilla on virallisesti tunnustettu kuvaus. (40) Unionin lajikerekisteriin olisi sisällyttävä myös kaikkien niiden lajikkeiden, jotka on rekisteröity kansallisiin lajikerekistereihin. Tällä tavalla varmistetaan, että unionin lajikerekisteristä saa selkeän yleiskäsityksen kaikista unionissa rekisteröidyistä lajikkeista. (41) Olisi vahvistettava säännöt, jotka koskevat lajikkeiden ja kloonien rekisteröintiä unionin lajikerekisteriin. Johdonmukaisuuden varmistamiseksi kyseisten sääntöjen olisi oltava samanlaiset kuin kansallisiin lajikerekistereihin rekisteröintiä koskevat säännöt. (42) Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten ja kasvilajikeviraston olisi perittävä maksu hakemusten käsittelystä ja muotoa koskevista ja teknisistä tutkimuksista jokaista rekisteröinnin voimassaolovuotta kohti. Niin voitaisiin varmistaa, että koko lajikkeiden rekisteröintijärjestelmää varten on riittävät varat ja että järjestelmän toiminnasta aiheutuvat kustannukset tulevat rekisteröinnistä eniten hyötyvien tahojen kannettavaksi. Tässä asetuksessa olisi vahvistettava kyseisten maksujen vahvistamista koskevat säännöt. (43) Jotta olisi helpompi rekisteröidä lajikkeita, joiden avulla voidaan torjua geneettistä köyhtymistä unionissa, jäsenvaltioiden olisi perittävä alennettu rekisteröintimaksu, kun on kyse lajikkeista, joilla on virallisesti tunnustettu kuvaus, tai epäyhtenäisestä aineistosta. Alennettujen maksujen olisi oltava riittävän alhaisia, jotta ne eivät hankaloita tai estä kyseisten lajikkeiden asettamista saataville markkinoilla. Mikroyritysten tukemiseksi ne olisi vapautettava maksuista kokonaan. (44) Ammattimaisten toimijoiden taloudellisten etujen ja teollis- ja tekijänoikeuksien suojaamiseksi tarkastuksen tulokset ja genealogisten ainesosien kuvaus olisi pidettävä luottamuksellisina, jos jalostaja sitä pyytää. Avoimuuden varmistamiseksi kaikki kansallisiin lajikerekistereihin tai unionin lajikerekisteriin luetteloitujen lajikkeiden kuvaukset olisi asetettava julkisesti saataville. (45) Metsät peittävät suuren alan unionin alueesta, ja niillä on merkitystä niin yhteiskunnan, talouden, ympäristön, luonnonsuojelun kuin kulttuurinkin kannalta. Näin ollen erityyppisten metsien suhteen tarvitaan erityisiä lähestymistapoja ja toimia, kun otetaan huomioon unionin metsille tyypillisten olosuhteiden moninaisuus. (46) Metsätaloudelle tärkeiden puulajien ja keinollisten risteymien metsänviljelyaineiston olisi oltava paikallisiin olosuhteisiin geneettisesti soveltuvaa ja korkealaatuista. Kestävän metsätalouden kannalta on olennaisen tärkeää suojella ja edistää metsien biologista monimuotoisuutta ja puiden geneettistä monimuotoisuutta. (47) Olisi vahvistettava metsänviljelyaineistoon sovellettavia vaatimuksia, jotka koskevat perusaineistoa, luokkia, joihin kuuluvana aineistoa voi asettaa saataville markkinoilla, eriä, merkintöjä ja pieniä pakkauksia, jotta voidaan varmistaa tarkoituksenmukainen laatu ja kaupan pitämistä koskevat vaatimukset ja mukautua alan tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen. (48) Joustavuuden ja erityisiin olosuhteisiin mukautumisen varmistamiseksi olisi säädettävä poikkeuksista, joita sovelletaan tietyin edellytyksin metsänviljelyaineiston tuotantoon ja markkinoilla saataville asettamiseen. Poikkeusten olisi koskettava jäsenvaltioiden mahdollisuutta hyväksyä tiukempia vaatimuksia, väliaikaisia toimitusvaikeuksia, tarvetta asettaa siemeniä nopeasti saataville markkinoilla, määräaikaisten kokeiden suorittamista ja kiireellisten toimenpiteiden hyväksymistä. (49) Metsätalouskasvien geenivarojen suojelemiseksi ja kestävän käytön edistämiseksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus hyväksyä väljempiä vaatimuksia sellaista metsänviljelyaineistoa varten, joka on luonnostaan sopeutunut paikallisiin ja alueellisiin olosuhteisiin ja jota uhkaa geneettinen köyhtyminen. (50) Toimivaltaisten viranomaisten olisi perittävä maksuja metsänviljelyaineiston perusaineiston rekisteröinnistä/hyväksynnästä ja kantatodistusten antamisesta rekisteröidystä/hyväksytystä metsänviljelyaineiston perusaineistosta saadulle metsänviljelyaineistolle. Näin voitaisiin varmistaa, että metsänviljelyaineiston sertifiointiin on riittävät resurssit ja että sertifioinnista aiheutuvat kustannukset tulevat siitä eniten hyötyvien tahojen kannettavaksi. Mikroyritysten tukemiseksi ne olisi vapautettava maksuista kokonaan. Kyseisiä maksuja koskevat säännöt olisi vahvistettava tässä asetuksessa, sillä ne ovat tärkeitä metsänviljelyaineiston tosiasiallisen tuotannon, rekisteröinnin ja markkinoilla saataville asettamisen kannalta. (51) Asetusta (EY) N:o 2100/94 on tarpeen muuttaa lajikkeiden rekisteröinnin sisällyttämiseksi kasvilajikeviraston tehtäviin ja sen entisen nimen (Yhteisön kasvilajikevirasto) muuttamiseksi. (52) Sen varmistamiseksi, että tämän asetuksen liitteitä mukautetaan tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen, komissiolle olisi siirrettävä SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti valta antaa säädöksiä tämän asetuksen liitteiden muuttamisesta. (53) Alan teknisen ja taloudellisen kehittymisen seuraamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädöksiä niiden sukujen ja lajien luetteloista, joihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa ei saa asettaa saataville markkinoilla vakioaineistona. (54) Alan teknisen ja taloudellisen kehittymisen seuraamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa säädetään, mitä kasvien lisäysaineistoa voidaan tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla ilman, että se kuuluu rekisteröityyn lajikkeeseen, ja vahvistetaan sen tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista koskevat vaatimukset. (55) Sen varmistamiseksi, että luetteloituihin sukuihin tai lajeihin sekä tietyn tyyppiseen metsänviljelyaineistoon kuuluva kasvien lisäysaineisto täyttää – kyseisen suvun, lajin tai luokan ominaispiirteet huomioon ottaen – korkeimmat mahdolliset tunnistettavuus-, laatu- ja terveysvaatimukset, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joilla hyväksytään kyseisiä sukuja ja lajeja koskevat tuotanto- ja laatuvaatimukset ja sertifiointijärjestelmät sekä metsänviljelyaineistoon kuuluvien lajien ja keinollisten risteymien tiettyjen kasvinosien ja taimien markkinoilla saataville asettamista koskevat laatuvaatimukset. (56) Sen varmistamiseksi, että kasvien lisäysaineistoa asetetaan saataville markkinoilla sellaisten edellytysten mukaisesti, jotka on mukautettu niiden sukujen tai lajien erityispiirteisiin, johon kyseinen aineisto kuuluu, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, jotka koskevat tiettyihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston erien enimmäiskokoa, koostumusta ja tunnistettavuutta sekä pieniä pakkauksia koskevia vaatimuksia. (57) Virallisia etikettejä ja toimijan etikettejä koskevien sääntöjen mukauttamiseksi tietyn tyyppisen kasvien lisäysaineiston ominaispiirteisiin komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan lisäsääntöjä kasvien lisäysaineiston tiettyjen luokkien ja muiden ryhmien etiketeistä sekä etiketin numeron, esiperus-, perus-, sertifioidun ja vakioaineiston sukupolvien, lajiketyyppien ja lajin sisäisten tai lajienvälisten hybridien, luokkien erilaiset edellytykset täyttävien alatasojen, seoksen eri ainesosien laji- ja tarvittaessa lajikekohtaisten painoprosenttiosuuksien sekä aineiston suunnitellun käyttötarkoituksen ilmoittamisesta. (58) Sen varmistamiseksi, että ammattimaiset toimijat pystyvät asianmukaisesti suorittamaan asianomaisen kasvien lisäysaineen luotettavan sertifioinnin, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan niiden ammattimaisten toimijoiden ja tarkastajien pätevyyttä, joiden tehtäväksi sertifiointitoimia voidaan antaa, sekä ammattimaisten toimijoiden ja laboratorioiden käyttämien toimitilojen sopivuutta ja tietyn laitteiston saatavuutta koskevat yksityiskohtaisemmat vaatimukset. (59) Toimijoiden suorittamaa sertifiointia koskevaan viralliseen valvontaan sovellettavien, kunkin suvun ja lajin ominaispiirteisiin soveltuvien vaatimusten ajan tasalla pitämisen varmistamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan yksityiskohtaisemmat vaatimukset siitä, millä tavalla toimivaltaisten viranomaisten on valvottava sertifiointia. (60) Sertifioinnin jälkeistä vaihetta koskevien, kunkin suvun ja lajin ominaispiirteisiin soveltuvien vaatimusten ajan tasalla pitämisen varmistamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan vaatimukset, jotka koskevat testattavien näytteiden osuutta ja testausmenettelyjä. (61) Sen varmistamiseksi, että kasvien lisäysaineiston seoksia tuotetaan ja asetetaan saataville markkinoilla asianmukaisten suku- ja lajikohtaisten laatuvaatimusten mukaisesti ja että niiden käyttäjät voivat tehdä valintansa oikean tiedon perusteella, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan säännöt liitteessä I lueteltuihin eri sukuihin tai lajeihin tai kyseisten sukujen tai lajien eri lajikkeisiin kuuluvan kasvien lisäysaineiston seosten tuottamista ja markkinoilla saataville asettamista varten sekä säännöt liitteessä I lueteltuihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston ja liitteessä I luettelemattomiin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston seoksia varten. (62) Jotta voidaan varmistaa, että rekisteröintipäätöstä vielä odottaviin lajikkeisiin kuuluvan kasvien lisäysaineiston markkinoilla saataville asettaminen tapahtuu avoimesti ja vain pieninä määrinä, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan pakkausmerkintöjä ja suurimpia sallittuja markkinoilla saataville asetettavia määriä koskevat vaatimukset tiettyjen sukujen tai lajien osalta. (63) Sen varmistamiseksi, että pienille erikoismarkkinoille tarkoitettua kasvien lisäysaineistoa asetetaan saataville rajallisesti ja avoimesti, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan kyseisen pienille erikoismarkkinoille tarkoitetun kasvien lisäysaineiston pakkausten, säiliöiden ja nippujen enimmäiskoko sekä aineiston jäljitettävyyttä, eriä ja merkintöjä koskevat vaatimukset. (64) On tärkeää varmistaa, että lopullisesti sertifioimatonta kasvien lisäysaineistoa ja siemeniä, joiden ei ole todistettu täyttävän itävyysvaatimuksia, voidaan tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla tietyin edellytyksin. Sen vuoksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan kasvien lisäysaineistoa varten pakkauksia, säiliöitä ja nippuja koskevat erityiset säännöt sekä säännöt, jotka koskevat pieniä pakkauksia ja säiliöitä, kyseisen aineiston merkitsemistä, kyseisten siementen markkinoilla saataville asettamiseen sallitun jakson kestoa sekä itävyyttä koskevien väliaikaisten analyysiselosteiden sisältöä. (65) On tärkeää varmistaa, että kolmansista maista tuotava kasvien lisäysaineisto täyttää tämän asetuksen mukaiset vaatimukset. Sen vuoksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa tehdään päätös siitä, täyttääkö kolmannessa maassa tai kolmannen maan tietyillä alueilla tuotettu määrättyihin sukuihin, lajeihin tai luokkiin kuuluva kasvien lisäysaineisto vaatimukset, jotka ovat vastaavia kuin unionissa tuotettavaan ja markkinoilla saataville asetettavaan kasvien lisäysaineistoon sovellettavat vaatimukset. (66) On tärkeää varmistaa, että tiettyihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotanto ja asettaminen saataville markkinoilla vastaa yhteiskunnan kasvaneita vaatimuksia, jotka liittyvät aineiston viljelytehokkuuteen ja laatuominaisuuksiin jatkojalostamisen kannalta. Alan teknisen ja taloudellisen kehittymisen seuraamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan luettelo niistä suvuista tai lajeista, jotka ovat unionin maatalouden tyydyttävän ja kestävän kehityksen kannalta erityisen tärkeitä. (67) Unionin maatalouden kestävän kehityksen kannalta erityisen tärkeiden lajikkeiden rekisteröintiä koskevien, kunkin suvun ja lajin ominaispiirteisiin soveltuvien vaatimusten ajan tasalla pitämisen varmistamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan kyseisiin sukuihin ja lajeihin kuuluvien lajikkeiden rekisteröintiä varten säännöt, jotka koskevat kykyä sietää tuhoojia, tiettyjen tuotantopanosten vähäisempää tarvetta, haitallisten aineiden pienempää pitoisuutta ja parempaa sopeutumiskykyä maatalous- ja ilmasto-oloiltaan erilaisiin ympäristöihin. (68) Lajikenimien sopivuutta tietyissä tapauksissa koskevien edellytysten ajan tasalla pitämisen varmistamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä sellaisten sääntöjen vahvistamiseksi, jotka koskevat lajikenimien suhdetta tuotemerkkeihin, niiden suhdetta maataloustuotteiden maantieteellisiin merkintöihin ja alkuperänimityksiin, aiempien oikeuksien haltijoiden antamia kirjallisia suostumuksia, joilla poistetaan lajikenimen sopivuuden esteet, kriteereitä, joiden perusteella määritetään, onko nimi harhaanjohtava tai sekaannusta aiheuttava, sekä nimen käyttöä koodimuodossa. (69) On tärkeää varmistaa, että klooneihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa saa tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla, jos se täyttää tietyt laatu- ja terveysvaatimukset ja lisäksi kuuluu sukuihin tai lajeihin, joilla on erityisen suuri merkitys tietyille markkinasektoreille. Sen vuoksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan tiettyihin sukuihin ja lajeihin kuuluvia klooneja koskevia laatu- ja terveysvaatimuksia tai vahvistetaan luettelo niistä suvuista tai lajeista, joihin kloonien on kuuluttava, jotta niitä voi asettaa saataville markkinoilla. (70) Sen varmistamiseksi, että lajikkeiden rekisteröintihakemuksissa esitetyt tiedot pysyvät alalla tapahtuvan kehityksen tasalla ja ovat asianomaisiin sukuihin ja lajeihin kuuluvien lajikkeiden erityispiirteisiin nähden merkityksellisiä, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan, mitä lisätietoja hakemuksiin on sisällytettävä tiettyjen sukujen ja lajien osalta. (71) Jotta voidaan varmistaa, että kasvilajikeviraston ja toimivaltaisten viranomaisten suorittamia teknisissä tutkimuksissa käytettävien toimitilojen ja tutkimusjärjestelyjen auditointeja koskevat vaatimukset ovat ajantasaiset, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan kyseisiä auditointeja koskevat säännöt. (72) Lajikkeiden teknisiä tutkimuksia koskevien vaatimusten ajan tasalla pitämisen varmistamiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat toimivaltaisten viranomaisten tai hakijoiden henkilöstön pätevyyttä ja koulutusta koskevia velvollisuuksia, teknisten tutkimusten suorittamiseen tarvittavia laitteita, lajikkeiden vertailukokoelmien perustamista, laadunhallintajärjestelmien perustamista sekä tiettyjä sukuja tai lajeja koskevien viljelykokeiden ja laboratoriotestien suorittamista. (73) Sen varmistamiseksi, että rekisteröinnin hakijoiden maksamat määrät lajikkeen rekisteröinnistä unionin lajikerekisteriin ovat kohtuullisia ja pidetään ajan tasalla, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan hakijan maksettavaksi tulevien maksujen määrät. (74) Sen varmistamiseksi, että tiettyihin luokkiin ja lajeihin kuuluvasta metsänviljelyaineistosta toimitetaan kattavat tiedot, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä on esitettävä toimijan etiketin lisäksi jokin muu ammattimaisen toimijan tuottama asiakirja. (75) Kyseisenlaisen metsänviljelyaineiston laatuun ja terveyteen liittyvien riskien välttämiseksi komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joilla täydennetään klooneja ja klooniyhdistelmiä koskevia tässä asetuksessa vahvistettuja vaatimuksia määrittämällä vuosien tai tuotettujen kasvullisten jälkeläisten enimmäismäärä, jolla rajoitettaisiin kloonien tai klooniyhdistelmien hyväksymistä. (76) Sen varmistamiseksi, että metsänviljelyaineistoon kuuluvien siementen pienten määrien vapauttamista itävyyttä tai elinvoimaisuutta koskevista ilmoittamisvaatimuksista sovelletaan oikeasuhtaisesti, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan kyseisten pienten määrien enimmäismäärät kunkin metsänviljelyaineistotyypin osalta. (77) Sen varmistamiseksi, että toimivaltaisten viranomaisten metsänviljelyyn hyväksytyn perusaineiston rekisteröinnistä ja kantatodistusten antamisesta perimien maksujen kustannuserät ovat asianmukaiset suhteessa tehtyyn työhön ja että ne pidetään ajan tasalla, komissiolle olisi SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa säädöksiä, joissa vahvistetaan kyseiset kustannuserät. (78) On erittäin tärkeää, että komissio toteuttaa delegoitujen säädösten antamista edeltävän valmistelutyönsä aikana asianmukaisia kuulemisia, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (79) Komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa yhdenmukaisten edellytysten varmistamiseksi tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanolle seuraavien osalta: a) jäsenvaltioille annettava lupa hyväksyä luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa ja lueteltuihin lajeihin ja keinotekoisiin risteymiin kuuluvaa metsänviljelyaineistoa koskevia vaatimuksia, jotka ovat tiukempia kuin tämän asetuksen nojalla hyväksytyt vaatimukset; b) kiireellisten toimenpiteiden hyväksyminen; c) jäsenvaltioille annettava lupa sallia luetteloitujen sukujen tai lajien sellaiseen lajikkeeseen, joka ei vielä sisälly kansalliseen eikä unionin lajikerekisteriin, kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotanto ja markkinoilla saataville asettaminen enintään yhden vuoden ajan; d) jäsenvaltioille annettava lupa sallia luetteloituihin sukuihin tai lajeihin kuuluvan sellaisen kasvien lisäysaineiston, joka täyttää tämän asetuksen nojalla hyväksyttyjä vaatimuksia alhaisemmat vaatimukset, markkinoilla saataville asettaminen enintään yhden vuoden ajan; e) määräaikaisten kokeiden järjestäminen; f) kansallisten lajikerekistereiden ja unionin lajikerekisterin muoto; g) lajikkeiden rekisteröintihakemuksen muoto; h) lajikkeiden rekisteröinti-ilmoitusten toimittamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt; i) metsänviljelyaineistoa koskevien kansallisten luetteloiden muoto; j) metsänviljelyaineiston sisällyttämisestä kansalliseen luetteloon tehtävän ilmoituksen muoto; ja k) metsänviljelyaineiston kantatodistusten muoto. (80) Kyseistä täytäntöönpanovaltaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti. (81) Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen, omistusoikeus, henkilötietojen suoja, elinkeinovapaus ja taiteen ja tutkimuksen vapaus. Jäsenvaltioiden olisi sovellettava tätä asetusta näiden oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti. (82) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta eli vahvistaa kasvien lisäysaineiston tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista koskevia sääntöjä, joilla varmistetaan aineiston laatu ja käyttäjien mahdollisuus tehdä oikeaan tietoon perustuvia valintoja, vaan tavoite voidaan sen vaikutusten, monimutkaisuuden sekä rajatylittävän ja kansainvälisen luonteen vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi hyväksyä toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: I OSA YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla Soveltamisala Tässä asetuksessa säädetään a) kasvien lisäysaineiston tuotannosta markkinoilla saatavaksi asettamista varten; ja b) kasvien lisäysaineiston asettamisesta saatavaksi markkinoilla. 2 artikla Soveltamisalan ulkopuolelle jättäminen Tätä direktiiviä ei sovelleta kasvien lisäysaineistoon, a) joka on tarkoitettu yksinomaan testaukseen tai tieteellisiin tarkoituksiin; b) joka on tarkoitettu yksinomaan jalostustarkoituksiin; c) joka on tarkoitettu yksinomaan geenivaroja suojeleville geenipankeille, organisaatioille ja verkostoille tai kyseisiin organisaatioihin tai verkostoihin kuuluville henkilöille tai jota edellä mainitut ylläpitävät; d) jota muut henkilöt kuin ammattimaiset toimijat vaihtavat keskenään luontoissuorituksina. 3 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan (1) ’kasveilla’ asetuksen (EU) N:o …/… (Office of Publications, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants) 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä kasveja; (2) ’kasvien lisäysaineistolla’ kasvia tai kasveja, joita voidaan käyttää ja jotka on tarkoitettu käytettäväksi kokonaisten kasvien tuottamiseen; (3) ’emokasvilla’ tunnistettua kasvia, josta otetaan lisäysaineistoa uusien kasvien lisäämiseksi; (4) ’sukupolvella’ kasviryhmää, joka muodostaa yhden ainoan tason kasvisukupolvien alenevassa ketjussa; (5) ’asettamisella saataville markkinoilla’ hallussapitämistä unionissa tapahtuvaa myyntiä varten, myös tarjoamista myyntiä tai muuta luovutusta varten, sekä myyntiä, jakelua, tuontia unioniin ja vientiä unionista sekä muita luovutusmuotoja, joko ilmaiseksi tai maksua vastaan; (6) ’ammattimaisella toimijalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka harjoittaa ammattimaisesti ainakin yhtä seuraavista kasvien lisäysaineistoon liittyvistä toiminnoista: a) tuotanto, b) jalostus, c) ylläpitäminen, d) palveluntarjonta, e) säilyttäminen, myös varastointi, ja f) asettaminen saataville markkinoilla; (7) ’toimivaltaisilla viranomaisilla’ asetuksen (EU) N:o …/…. [Office of Publications, please insert number of Regulation on Official Controls] 2 artiklan 5 kohdassa määriteltyjä toimivaltaisia viranomaisia; (8) ’muuntogeenisellä organismilla’ direktiivin 2001/18/EY 2 artiklan 2 kohdassa määriteltyä geneettisesti muunnettua organismia; (9) ’metsänviljelyaineistolla’ metsätaloudelliseen käyttöön tarkoitettua kasvien lisäysaineistoa; (10) ’erällä’ kasvien lisäysaineiston yksikköä, joka on tunnistettavissa yhtenäisen koostumuksensa ja alkuperänsä perusteella. 4 artikla Vapaa liikkuvuus Kasvien lisäysaineistoon ei saa soveltaa muita tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista koskevia rajoituksia kuin ne, joista säädetään tässä asetuksessa, direktiivissä 94/62/EY, asetuksessa (EY) N:o 338/97, direktiivissä 2001/18/EY, asetuksessa (EY) N:o 1829/2003, asetuksessa (EY) N:o 1830/2003, asetuksessa (EU) N:o …/… [Office of Publication, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants] ja haitallisten vieraslajien tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista rajoittavassa unionin lainsäädännössä. II OSA AMMATTIMAISET TOIMIJAT 5 artikla Ammattimaisten toimijoiden rekisterit Ammattimaiset toimijat on rekisteröitävä asetuksen (EU) N:o …/… (Office of Publication, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants) 61 artiklassa tarkoitettuihin rekistereihin kyseisen asetuksen 62 artiklan säännösten mukaisesti. 6 artikla Ammattimaisten toimijoiden yleiset velvollisuudet Ammattimaisten toimijoiden on varmistettava, että niiden valvonnassa tuotettu ja markkinoilla saataville asetettu kasvien lisäysaineisto täyttää tämän asetuksen mukaiset vaatimukset. 7 artikla Kasvien lisäysaineistoa tuottavien ammattimaisten toimijoiden erityiset velvollisuudet Kasvien lisäysaineistoa tuottavien ammattimaisten toimijoiden on a) oltava tavoitettavissa henkilökohtaisesti tai nimettävä henkilö toimimaan yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa virallisen valvonnan helpottamiseksi; b) määritettävä tuotantoprosessin ja markkinoilla saataville asettamisen kriittiset kohdat, jotka voivat vaikuttaa kasvien lisäysaineiston laatuun, ja seurattava niitä; c) säilytettävä tiedot b alakohdassa tarkoitettujen kriittisten kohtien seurannasta ja asetettava tiedot saataville tutkimusta varten, jos toimivaltaiset viranomaiset sitä pyytävät; d) varmistettava, että erät pysyvät yksitellen tunnistettavina; e) säilytettävä ajantasaisia tietoja toimitiloistaan ja muista kasvien lisäysaineiston tuotantoon käytetyistä tiloista; f) huolehdittava siitä, että toimivaltaiset viranomaiset pääsevät tuotantotiloihin, myös kolmansien sopimuspuolten toimitiloihin ja pelloille, ja että valvontatiedot ja kaikki niihin liittyvät asiakirjat ovat viranomaisten käytettävissä; g) toteutettava tarvittaessa toimenpiteitä kasvien lisäysaineiston tunnistettavuuden ylläpitämiseksi tämän asetuksen soveltuvien vaatimusten mukaisesti; h) toimitettava toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä niiden saataville kolmansien osapuolten kanssa tehdyt sopimukset. 8 artikla Jäljitettävyys 1. Ammattimaisten toimijoiden on huolehdittava siitä, että kasvien lisäysaineiston jäljittäminen on mahdollista tuotannon ja markkinoilla saataville asettamisen kaikissa vaiheissa. 2. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi ammattimaisten toimijoiden on säilytettävä tiedot, joiden perusteella ne voivat tunnistaa ne ammattimaiset toimijat, jotka ovat toimittaneet niille kasvien lisäysaineistoa, samoin kuin asianomaisen aineiston. Pyydettäessä niiden on toimitettava kyseiset tiedot toimivaltaisten viranomaisten saataville. 3. Edellä olevan 1 kohdan soveltamiseksi ammattimaisten toimijoiden on säilytettävä tiedot, joiden perusteella ne voivat tunnistaa ne henkilöt, joille ne ovat toimittaneet kasvien lisäysaineistoa, samoin kuin asianomaisen aineiston, paitsi jos kyseinen aineisto on toimitettu vähittäismyyntiin. Pyydettäessä niiden on toimitettava kyseiset tiedot toimivaltaisten viranomaisten saataville. 4. Kun on kyse muusta kasvien lisäysaineistosta kuin metsänviljelyaineistosta, ammattimaisten toimijoiden on säilytettävä 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut kasvien lisäysaineistoa koskevat tiedot kolmen vuoden ajan siitä, kun asianomainen aineisto on toimitettu niille tai kun ne ovat toimittaneet sen eteenpäin. Metsänviljelyaineiston kohdalla vastaava ajanjakso on kymmenen vuotta. III OSA MUU KASVIEN LISÄYSAINEISTO KUIN METSÄNVILJELYAINEISTO I OSASTO Yleiset säännökset 9 artikla Soveltamisala Tätä osaa sovelletaan muun kasvien lisäysaineiston kuin metsänviljelyaineiston markkinoilla saataville asettamista varten tapahtuvaan tuotantoon sekä markkinoilla saataville asettamiseen. 10 artikla Määritelmät Tässä osassa tarkoitetaan (1) ’lajikkeella’ yhteen ainoaan alimpaan tunnettuun kasvitieteelliseen taksoniin kuuluvaa kasviryhmää, joka täyttää kaikki seuraavat vaatimukset: a) se määritellään tietystä genotyypistä tai genotyyppiyhdistelmästä johtuvien ominaispiirteiden perusteella, b) se on erotettavissa muista kasviryhmistä vähintään yhden a alakohdassa tarkoitetun ominaispiirteen perusteella, ja c) se katsotaan kokonaisuudeksi sillä perusteella, että sitä voidaan lisätä sen muuttumatta; (2) ’virallisella kuvauksella’ toimivaltaisen viranomaisen laatimaa lajikkeen kuvausta, johon sisältyvät lajikkeen erityiset ominaispiirteet ja joka tekee lajikkeesta tunnistettavan sen erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevien tutkimusten perusteella; (3) ’virallisesti tunnustetulla kuvauksella’ toimivaltaisen viranomaisen tunnustamaa lajikkeen kuvausta, johon sisältyvät lajikkeen erityiset ominaispiirteet, joka tekee lajikkeesta tunnistettavan ja joka on saatu muilla tavoilla kuin lajikkeen erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevien tutkimusten perusteella kyseisen lajikkeen rekisteröinnin ajankohtana sovellettujen sääntöjen nojalla 79 artiklan mukaisesti; (4) ’kloonilla’ yksittäistä jälkeläistä, joka on alun perin saatu toisesta kasvista kasvullisesti lisäämällä ja joka pysyy sen kanssa geneettisesti identtisenä; (5) ’lajikkeen ylläpitämisellä’ toimia, joilla varmistetaan lajikkeen pysyminen kuvauksensa mukaisena; (6) ’esiperusaineistolla’ tuotannon ensimmäisessä vaiheessa olevaa kasvien lisäysaineistoa, joka on tarkoitettu muiden lisäysaineistoluokkien tuotantoon; (7) ’perusaineistolla’ esiperusaineistosta tuotettua kasvien lisäysaineistoa, joka on tarkoitettu sertifioidun aineiston tuotantoon; (8) ’sertifioidulla aineistolla’ esiperus- tai perusaineistosta tuotettua kasvien lisäysaineistoa; (9) ’vakioaineistolla’ muuta kasvien lisäysaineistoa kuin esiperus-, perus- tai sertifioitua aineistoa; (10) ’luokalla’ esiperusaineistoa, perusaineistoa, sertifioitua aineistoa tai vakioaineistoa. II OSASTO Liitteessä I lueteltuihin sukuihin ja lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotanto ja asettaminen saataville markkinoilla I LUKU Johdantosäännökset 11 artikla Soveltamisala 1. Tätä osastoa sovelletaan sellaisiin sukuihin ja lajeihin kuuluvan kasvien lisäysaineiston tuotantoon ja markkinoilla saataville asettamiseen, jotka täyttävät yhden tai useampia seuraavista kriteereistä: a) niiden tuotantoalue on merkittävä; b) niiden tuotannon arvo on merkittävä; c) niitä tuottaa tai asettaa saataville markkinoilla merkittävä määrä ammattimaisia toimijoita unionissa; d) ne sisältävät aineita, joihin on joko kaikkien tai tiettyjen käyttötarkoitusten osalta sovellettava tiettyjä ihmisten ja eläinten terveyden sekä ympäristön suojelua koskevia sääntöjä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut suvut ja lajit luetellaan liitteessä I. 3. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitettä I sen mukauttamiseksi teknisen ja tieteellisen tietämyksen sekä taloustietojen kehittymiseen. 4. Tätä osastoa sovelletaan myös muihin kuin liitteessä I lueteltuihin sukuihin tai lajeihin kuuluviin perusrunkoihin ja muihin kasvinosiin, jäljempänä ’perusrungot’, jos niihin vartetaan aineistoa, joka kuuluu johonkin liitteessä I lueteltuun sukuun tai lajiin tai niiden hybrideihin. 12 artikla Kasvien lisäysaineistoluokat 1. Kasvien lisäysaineistoa saa tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla ainoastaan johonkin seuraavista luokista kuuluvana: a) esiperusaineisto, b) perusaineisto, c) sertifioitu aineisto, d) vakioaineisto. 2. Kasvien lisäysaineistoa ei saa tuottaa eikä asettaa saataville markkinoilla vakioaineistona, jos se kuuluu sellaisiin sukuihin tai lajeihin, joiden lisäysaineiston tuotannosta ja markkinoilla saataville asettamisesta esiperus-, perus- ja sertifioituna aineistona aiheutuvat kustannukset ja sitä varten tarvittavat sertifiointimenettelyt ovat oikeassa suhteessa a) elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuden varmistamiseen ja b) kasvien lisäysaineiston parempaan tunnistettavuuteen, terveyteen ja laatuun, jotka esiperus-, perus- ja sertifioitua aineistoa koskevien vaatimusten täyttyminen takaa verrattuna vakioaineistoa koskeviin vaatimuksiin. 3. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa luetellaan ne suvut ja lajit, joihin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa ei saa asettaa saataville markkinoilla 2 kohdassa tarkoitettuna vakioaineistona. 4. Poiketen siitä, mitä 2 ja 3 kohdassa säädetään, kasvien lisäysaineistoa saa tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla vakioaineistona ainoastaan, jos yksi tai useampi seuraavista seikoista pätee: a) se kuuluu lajikkeeseen, josta on toimitettu virallisesti tunnustettu kuvaus; b) se on 14 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua epäyhtenäistä aineistoa; c) se on 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua pienille erikoismarkkinoille tarkoitettua aineistoa. II LUKU Tuotantoa ja markkinoilla saataville asettamista koskevat vaatimukset 1 jakso Luettelo vaatimuksista 13 artikla Esiperusaineiston, perusaineiston, sertifioidun aineiston ja vakioaineiston tuotanto ja asettaminen saataville markkinoilla 1. Tuotetun ja markkinoilla saataville asetetun kasvien lisäysaineiston on täytettävä a) 2 jakson mukaiset rekisteröintivaatimukset; b) asianomaiseen luokkaan sovellettavat 3 jakson mukaiset tuotanto- ja laatuvaatimukset; c) 4 jakson mukaiset käsittelyvaatimukset; d) 5 jakson mukaiset tunnistettavuusvaatimukset ja tapauksen mukaan sertifiointivaatimukset. 2. Edellä olevan 1 kohdan b alakohtaa ei sovelleta 14 artiklan 3 kohdassa ja 36 artiklassa tarkoitetun kasvien lisäysaineiston tuotantovaatimuksiin. 14 artikla Vaatimus kuulumisesta rekisteröityihin lajikkeisiin 1. Kasvien lisäysaineistoa saa tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla ainoastaan, jos se kuuluu lajikkeeseen, joka on rekisteröity 51 artiklassa tarkoitettuun kansalliseen lajikerekisteriin tai 52 artiklassa tarkoitettuun unionin lajikerekisteriin. 2. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 kohdassa säädetään, perusrunkoja saa tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla, vaikka ne eivät kuulu kansalliseen lajikerekisteriin tai unionin lajikerekisteriin rekisteröityyn lajikkeeseen. 3. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa säädetään tämän artiklan 1 kohdasta poiketen mahdollisuudesta tuottaa ja asettaa saataville markkinoilla sellaista kasvien lisäysaineistoa, joka ei kuulu 10 artiklan 1 kohdan määritelmän mukaiseen lajikkeeseen, jäljempänä ’epäyhtenäinen aineisto’, ja joka ei täytä 60, 61 ja 62 artiklan mukaisia erottuvuutta, yhtenäisyyttä ja pysyvyyttä koskevia eikä 58 ja 59 artiklan mukaisia tyydyttävää viljely- ja/tai käyttöarvoa tai kestävää viljely- ja/tai käyttöarvoa koskevia vaatimuksia. Delegoiduissa säädöksissä voidaan vahvistaa epäyhtenäisen aineiston osalta yksi tai useampia seuraavista seikoista: a) merkintöjä ja pakkaamista koskevat säännöt; b) aineiston kuvausta, mukaan lukien käytetyt jalostusmenetelmät ja jalostusvanhemmat, kasvien lisäysaineiston tuotantojärjestelmän kuvausta ja vakionäytteiden saatavuutta koskevat säännöt; c) ammattimaisten toimijoiden velvollisuutta säilyttää tuotantotietoja ja ‑näytteitä sekä aineiston ylläpitämistä koskevat säännöt; d) toimivaltaisten viranomaisten tehtäväksi annettava epäyhtenäisen aineiston rekistereiden perustaminen ja rekisteröintiä sekä rekistereiden sisältöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt; e) d alakohdassa tarkoitettua epäyhtenäisen aineiston rekisteröintiä koskevien maksujen sekä niiden laskennassa käytettävien kustannuserien määrittäminen siten, että varmistetaan, ettei maksu muodostu esteeksi kyseisen epäyhtenäisen aineiston rekisteröinnille. Kyseiset delegoidut säädökset on annettava viimeistään […] päivänä […]kuuta […] [Office of Publications, please insert date of application of this Regulation…]. Niitä voidaan antaa suku- tai lajikohtaisesti. 15 artikla Vaatimus kuulumisesta rekisteröityihin klooneihin Klooniin kuuluvaa kasvien lisäysaineistoa saa tuottaa ja asettaa sataville markkinoilla ainoastaan, jos kyseinen klooni on rekisteröity 51 artiklassa tarkoitettuun kansalliseen lajikerekisteriin tai 52 artiklassa tarkoitettuun unionin lajikerekisteriin. 2 jakso Tuotanto- ja laatuvaatimukset 16 artikla Kasvien lisäysaineistoa koskevat tuotanto- ja laatuvaatimukset 1. Kasvien lisäysaineisto on tuotettava liitteessä II olevassa A osassa asetettujen tuotantovaatimusten mukaisesti ja asetettava saataville markkinoilla ainoastaan, jos se täyttää liitteessä II olevassa B osassa asetetut laatuvaatimukset. 2. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään 1 kohdassa tarkoitettuja vaatimuksia. Kyseisillä delegoiduilla säädöksillä voidaan tarvittaessa tarkentaa kyseisiä vaatimuksia, jotka esitetään liitteessä II olevassa D osassa. 3. Kyseisissä delegoiduissa säädöksissä otetaan huomioon asiaankuuluvat kansainväliset tekniset ja tieteelliset standardisuositukset: a) Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön, jäljempänä ’OECD’, siemeniä koskevan järjestelmän säännöt ja säännökset; b) YK:n Euroopan talouskomission, jäljempänä ’UNECE’, siemenperunastandardit; c) kansainvälisen siementestausjärjestön, jäljempänä ’ISTA’, näytteenottoa ja testausta koskevat säännöt; ja d) Euroopan ja Välimeren maiden kasvinsuojelujärjestön, jäljempänä ’EPPO’, säännöt. 4. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitteessä II olevaa A ja B osaa niiden mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen. 3 jakso Käsittelyvaatimukset 17 artikla Erät 1. Kasvien lisäysaineisto on asetettava saataville markkinoilla erinä. Erien on oltava riittävän tasalaatuisia ja ne on merkittävä muista kasvien lisäysaineiston eristä erottuviksi. 2. Eri alkuperää olevia kasvien lisäysaineiston eriä voidaan jalostamisen, pakkaamisen, varastoinnin ja kuljetuksen aikana tai toimituksen yhteydessä yhdistää uudeksi eräksi. Siinä tapauksessa ammattimaisen toimijan on säilytettävä tiedot myös uuden erän yksittäisten osien alkuperästä. 3. Kasvien lisäysaineiston eriä voidaan jalostamisen, pakkaamisen, varastoinnin ja kuljetuksen aikana tai toimituksen yhteydessä jakaa kahdeksi tai useammaksi eräksi. Siinä tapauksessa ammattimaisen toimijan on säilytettävä tiedot uusien erien alkuperästä. 4. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan tiettyihin sukuihin tai lajeihin sovellettavia lisäsääntöjä, jotka koskevat yhtä tai useampaa seuraavista seikoista: a) erien enimmäiskoko asianomaisen kasvien lisäysaineiston tasalaatuisuuden varmistamiseksi; b) erien koostumus asianomaisen kasvien lisäysaineiston tunnistettavuuden ylläpitämisen varmistamiseksi; c) erien tunnistettavuus asianomaisen kasvien lisäysaineiston jäljitettävyyden varmistamiseksi; 18 artikla Pakkaukset, säiliöt ja niput sekä pieniä pakkauksia ja säiliöitä koskevat säännöt 1. Kasvien lisäysaineisto on asetettava saataville markkinoilla yksittäisinä kasveina taikka pakkauksissa, säiliöissä tai nipuissa. 2. Pakkaukset ja säiliöt on suljettava niin, että niitä ei voi avata ilman, että suljin vahingoittuu, ja pakkauksiin on jäätävä jälki avaamisesta. 3. Niput on sidottava niin, että nipun eri osat muodostavaa aineistoa ei voi erottaa toisistaan vahingoittamatta sidettä tai siteitä. 4. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan tiettyihin sukuihin tai lajeihin sovellettavia sääntöjä, jotka koskevat yhtä tai useampaa seuraavista seikoista: a) pakkausten, säiliöiden tai nippujen sulkeminen, myös sinetöinti ja uudelleensinetöinti, asianomaisen kasvien lisäysaineiston tunnistettavuuden varmistamiseksi ja erien vahingossa tapahtuvan sekoittumisen estämiseksi; b) kasvien lisäysaineiston asettamista saataville markkinoilla ainoastaan pakkauksissa, säiliöissä tai nipuissa koskevan vaatimuksen vahvistaminen asianomaisten erien jäljitettävyyden helpottamiseksi. 5. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan erityiset säännöt tiettyjen sukujen ja lajien kasvien lisäysaineiston tuotannosta ja markkinoilla saataville asettamisesta pienissä pakkauksissa, säiliöissä tai nipuissa. Säännöt voivat koskea yhtä tai useampia seuraavista seikoista: a) pienten pakkausten, säiliöiden tai nippujen enimmäiskoko ja ‑tilavuus; b) pienten pakkausten, säiliöiden tai nippujen etikettien väri ja sisältö sekä merkitsemismenetelmät; c) pienten pakkausten, säiliöiden tai nippujen ja niihin sisältyvän kasvien lisäysaineiston tutkiminen; d) pienten pakkausten sulkeminen. 4 jakso Sertifiointi-, tunnistettavuus- ja merkintävaatimukset 19 artikla Aineiston todistaminen esiperus-, perus- ja sertifioiduksi aineistoksi ja sen tunnistettavuuden sekä vakioaineiston tunnistettavuuden varmistaminen 1. Aineisto on todistettava esiperus-, perus- tai sertifioiduksi aineistoksi ja sen tunnistettavuus on varmistettava virallisella etiketillä, jäljempänä ’virallinen etiketti’. 2. Virallisen etiketin on todistettava, että esiperus-, perus- tai sertifioitu aineisto täyttää sovellettavat 16 artiklassa tarkoitetut tuotanto- ja laatuvaatimukset. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun todistamisen on perustuttava 20 artiklassa tarkoitettujen sääntöjen, jäljempänä ’sertifiointijärjestelmät’, ja 22–26 artiklan säännösten mukaisesti suoritettuihin viljelystarkastuksiin, näytteenottoon ja testaukseen. 4. Vakioaineiston tunnistettavuus on varmistettava toimijan antamalla etiketillä, jäljempänä ’toimijan etiketti’. 5. Toimijan etiketin on osoitettava, että vakioaineisto täyttää sovellettavat 16 artiklassa tarkoitetut laatuvaatimukset. 20 artikla Sertifiointijärjestelmät 1. Esiperus-, perus- ja sertifioitua aineistoa koskevat sertifiointijärjestelmät vahvistetaan liitteessä II olevassa C osassa. 2. Siirretään komissiolle valta antaa 140 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään sertifiointijärjestelmiä. Kyseisillä delegoiduilla säädöksillä voidaan tarvittaessa tarkentaa kyseisiä järjestelmiä, jotka esitetään liitteessä II olevassa D osassa. 3. Kyseisissä delegoiduissa säädöksissä otetaan huomioon soveltuvat kansainväliset tekniset ja tieteelliset standardisuositukset, kuten a) OECD:n siemeniä koskevan järjestelmän säännöt ja määräykset; b) UNECEn siemenperunastandardit; c) ISTAn näytteenottoa ja testausta koskevat säännöt; ja d) EPPOn säännöt. 4. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitteessä II olevaa C ja D osaa niiden mukauttamiseksi tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen. 21 artikla Virallisen etiketin ja toimijan etiketin sisältö 1. Virallisessa etiketissä ja toimijan etiketissä on oltava liitteessä II olevassa A osassa esitetyt tiedot. 2. Virallinen etiketti ja toimijan etiketti on kirjoitettava jollakin unionin virallisista kielistä. Niiden on oltava helppolukuisia, häviämättömällä tekstillä yhdelle puolelle painettuja, aiemmin käyttämättömiä ja helposti nähtävissä. 3. Jokaista kasvien lisäysaineistoluokkaa varten on oltava erivärinen virallinen etiketti. 4. Jos kasvipassin antamista vaaditaan asetuksen (EU) N:o .../… [Office of Publication, please insert number of Regulation on protective measures against pests of plants] 74 artiklan 1 kohdan ja 75 artiklan 1 kohdan mukaan, kasvipassin on kyseisen asetuksen 78 artiklan 3 kohdan mukaisesti sisällyttävä viralliseen etikettiin. 5. Siirretään komissiolle 140 artiklan mukaisesti valta antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan virallisiin etiketteihin ja toimijan etiketteihin 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten lisäksi sovellettavat vaatimukset. Kyseisten vaatimusten on koskettava yhtä tai useampia seuraavista seikoista: a) tiettyihin luokkiin ja muihin ryhmiin kuuluvan kasvien lisäysaineiston etikettien värit; b) etiketin numeron ilmoittaminen; c) esiperus-, perus-, sertifioidun ja vakioaineiston sukupolvien ilmoittaminen; d) lajiketyyppien ilmoittaminen, mukaan lukien lajin sisäiset tai lajienväliset hybridit; e) luokkien erilaiset edellytykset täyttävien alatasojen ilmoittaminen; f) seosten osalta eri ainesosien painoprosenttiosuuden ilmoittaminen lajeittain ja tarvittaessa lajikkeittain; g) aineiston suunniteltujen käyttötarkoitusten ilmoittaminen. 6. Tätä artiklaa sovelletaan rajoittamatta asetuksen (EY) N:o 1107/2009 49 artiklan 4 kohdan, joka koskee kyseisessä asetuksessa tarkoitettuihin käsiteltyihin siemeniin liittyviä merkintöjä ja asiakirjoja, soveltamista. 7. Komissio vahvistaa täytäntöönpanosäädöksillä virallisen etiketin ja toimijan etiketin muodon (muodot). Muotoja voidaan vahvistaa suku- tai lajikohtaisesti. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 141 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. 22 artikla Velvollisuus valmistaa ja kiinnittää viralliset etiketit Viralliset etiketit valmistaa ja kiinnittää a) ammattimainen toimija toimivaltaisen viranomaisen virallisessa valvonnassa; tai b) toimivaltainen viranomainen, jos ammattimainen toimija sitä pyytää tai jos asianomaisella ammattimaisella toimijalla ei ole siihen 23 artiklan nojalla saatua lupaa. 23 artikla Ammattimaisille toimijoille myönnettävä lupa sertifiointia ja virallisten etikettien valmistamista varten 1. Toimivaltainen viranomainen voi myöntää ammattimaisille toimijoille luvan suorittaa sertifiointia ja valmistaa viralliset etiketit virallisessa valvonnassa, kuten 22 artiklan a alakohdassa säädetään, ainoastaan jos ammattimainen toimija täyttää kaikki seuraavat edellytykset: a) sillä on tuotanto- ja laatuvaatimusten täyttämiseen tarvittava tietämys, ja se noudattaa 16 artiklan 2 kohdan ja 20 artiklan 2 kohdan nojalla hyväksyttyjä sertifiointijärjestelmiä ja täyttää tarvittaessa tämän artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla hyväksytyt vaatimukset; b) sillä