KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Maitoalan markkinatilanteen kehittyminen ja maitoalan paketin säännösten soveltaminen /* COM/2014/0354 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Maitoalan markkinatilanteen kehittyminen ja maitoalan paketin säännösten soveltaminen 1. Soveltamisala Asetuksen (EU) N:o 1308/2013[1] 225 artiklan b kohdassa säädetään, että komissio antaa viimeistään 30. kesäkuuta 2014 Euroopan parlamentille ja neuvostolle maito- ja maitotuotealan markkinatilanteen kehitystä ja erityisesti 148–151 artiklan, 152 artiklan 3 kohdan ja 157 artiklan 3 kohdan soveltamista koskevan kertomuksen, jossa arvioidaan erityisesti epäedullisessa asemassa olevien alueiden maidontuottajiin ja maidontuotantoon kohdistuvia vaikutuksia näillä alueilla tapahtuvan tuotannon säilyttämistä koskevan yleisen tavoitteen yhteydessä ja käsitellään mahdollisia kannustimia, joilla tuottajia rohkaistaan tekemään yhteistuotantosopimuksia, ja joka sisältää tarvittaessa aiheellisia ehdotuksia. Brysselissä 24. syyskuuta 2013 järjestetyssä konferenssissa ”EU:n maitoala: kehitys vuoden 2015 jälkeen” tarkasteltiin maitoalan tulevia uusia haasteita ja pohdittiin, kiintiöjärjestelmän poistuminen vuonna 2015 mielessä pitäen, tarvitaanko uusia välineitä ja ovatko ne toteuttamiskelpoisia. EU:n toimielimissä keskustellaan parhaillaan konferenssin tuloksista. Tällä kertomuksella tuodaan lisätietoja keskustelun piiriin, ja komissio jatkaa mielellään keskustelua Euroopan parlamentin, jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa siitä, mikä on paras tapa hallinnoida markkinoita kiintiöiden käytöstäpoiston jälkeen, jotta se voi antaa tarvittaessa uusia ehdotuksia. 2. maidon ja maitotuotteiden markkinatilanteen kehittyminen EU:n maitomarkkinoiden tilanne on tällä haavaa[2] sangen hyvä. Maidon keskihinta EU:ssa oli tammikuussa 2014 40,03 senttiä kilolta, mikä on 17 prosenttia enemmän kuin tammikuussa 2013 ja korkein koskaan tammikuussa kirjattu keskihinta (tilastot ulottuvat vuoteen 1977). Samaa nousujohteisuutta on havaittu myös maitotuotteiden hinnoissa, vaikka voin hintaan onkin kohdistunut paineita vuoden 2014 alusta alkaen. Voimakas maailmanlaajuinen kysyntä on toistaiseksi pitänyt hinnat korkeina. Hintojen korjausliikettä ei kuitenkaan pitäisi sulkea pois, pitäen mielessä suurimpien viejien lisääntyneen maidontuotannon. Maito- ja maitotuotealan hyödykkeiden keskipitkän aikavälin näkymät ovat suotuisat niin maailmanmarkkinoilla kuin kotimaassakin. Maailmanlaajuinen kysyntä on edelleen dynaamista erityisesti kehittyvissä talouksissa. Vaikka talouskasvu on hiipunut, maitotuotteet muodostavat yhä merkittävämmän osan ihmisten ruokavaliosta, mikä johtuu keskiluokkaan kuuluvien kotitalouksien osuuden kasvamisesta. Erityisesti jäsenvaltioissa, joissa kiintiöjärjestelmä on ollut rajoittava tekijä, kuten Irlanti, Saksa, Alankomaat, Tanska, Itävalta, Puola ja Ranska, voidaan odottaa tuotannon lisääntyvän kiintiöiden poistumisen seurauksena. Tuotannon kehittyminen riippuu kulutuksen lisääntymistahdista niin EU:ssa kuin muualla maailmassa sekä ympäristörajoitusten kaltaisista muista tekijöistä. Markkinatilanteen kehittymistä tarkastellaan laajemmin tämän kertomuksen liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa. 3. Maitoalan paketin säännösten soveltaminen Niin kutsuttu maitoalan paketti[3] julkaistiin maaliskuussa 2012, se on ollut täysimääräisesti voimassa 3. lokakuuta 2012 lähtien ja sitä sovelletaan 30. kesäkuuta 2020 saakka. Asetukseen liittyvät täytäntöönpanoasetukset ja delegoidut asetukset[4] julkaistiin kesäkuussa ja syyskuussa 2012. Seuraavassa esitetään maitoalan paketin säännösten (sellaisina kuin ne on vahvistettu asetuksessa (EU) N:o 1308/2013) ja niiden soveltamisen kuvaukset. Tämä kertomus perustuu jäsenvaltioiden erityisessä kyselyssä[5] antamiin vastauksiin sekä täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti annettuihin ilmoituksiin. 3.1. pakolliset sopimukset (148 artikla) Sopimuksissa vahvistetaan maidontuotantoketjun toimijoiden vastuut, ja niillä lisätään tietoisuutta markkinasignaaleista, parannetaan hinnan välittymistä ja mukautetaan tarjonta kysyntään sekä vältetään tiettyjä sopimattomia kaupallisia menettelyjä. Maidon kiintiöjärjestelmän päättymisen jälkeen sopimukset tarjoavat tuottajille ja jalostajille käyttökelpoisen välineen tuotantomäärien suunnittelua varten. Jäsenvaltiot voivat 148 artiklan nojalla tehdä tuottajien ja jalostajien väliset kirjalliset sopimukset pakollisiksi ja velvoittaa maidon ostajat tarjoamaan tuottajille sopimuksen vähimmäiskeston. Sopimukset olisi tehtävä ennen toimitusta ja niissä on sovittava erityisistä seikoista, kuten hinnasta, määrästä, kestosta, maksuihin liittyvistä yksityiskohdista, keruusta ja ylivoimaisen esteen sattuessa sovellettavista säännöistä. Osapuolten olisi neuvoteltava vapaasti kaikista näistä tekijöistä, ja tuottajilla on oikeus kieltäytyä tarjotusta sopimuksen vähimmäiskestosta. Nämä sopimusvelvoitteet eivät kuitenkaan koske tuottajaa, joka toimittaa raakamaidon osuuskunnalle, jonka jäsen hän on, jos kyseisen osuuskunnan sääntöihin tai näillä säännöillä vahvistettuihin taikka niistä johdettuihin sääntöihin ja päätöksiin sisältyy määräyksiä, jotka vaikutukseltaan vastaavat pakollisen sopimuksen vaikutuksia. Kaksitoista jäsenvaltiota on tähän mennessä ottanut pakolliset sopimukset käyttöön, jotkut niistä jopa ennen maitoalan paketin voimaantuloa. Taulukko 1 Pakolliset sopimukset Jäsenvaltio || Kansallisen lainsäädännön säännökset || Sopimuksen vähimmäiskesto Latvia || syyskuu 2009 || - Ranska || huhtikuu 2011 || 5 vuotta Italia || maaliskuu 2012 || 6 kuukautta Espanja || lokakuu 2012 || 1 vuosi Liettua || lokakuu 2012 || - Unkari || joulukuu 2012 || 6 kuukautta Slovakia || joulukuu 2012 || - Kroatia || kesäkuu 2013 || 6 kuukautta Kypros || kesäkuu 2013 || 6 kuukautta Portugali || kesäkuu 2013 || 6 kuukautta Bulgaria || marraskuu 2013 || 6 kuukautta Romania || 2014 (1. neljännes) || 6 kuukautta Seitsemän jäsenvaltiota sääti, että ostajan tuottajalle tarjoaman sopimuksen vähimmäiskeston on oltava kuusi kuukautta, kun taas Espanja valitsi yhden vuoden ja Ranska viiden vuoden vähimmäiskeston. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovittiin maitoalan paketin säännösten innoittamina tuottajien ja jalostajien välisistä vapaaehtoisista toimintasäännöistä, joiden mukaiset sopimusehdot vastaavat maitoalan paketin mukaisia ehtoja ja joiden piiriin kuuluu yli 85 prosenttia raakamaidon tuotannosta. Belgiassa 98 prosenttia jalostajista ja kolme merkittävintä viljelijäjärjestöä ovat allekirjoittaneet toimintasäännöstön. Siihen sisältyy erityisesti laatua koskevia sopimuksia, sopimuksia tuottajia ja ostajia koskevista irtisanomisajoista, kestävyyttä koskevia sopimuksia sekä tuottajaorganisaatioiden asemaa koskevia järjestelyjä. Saksassa tuottajaorganisaatioiden neuvottelemiin toimituksiin sovelletaan yleisesti mallisopimuksia, joihin sisällytetään tulevaisuudessa laatua, hintaa ja kestoa koskevien parametrien ohella aiempaa enemmän yksityiskohtia maitomääristä. Sopimusten tekeminen on tehty pakolliseksi erityisesti jäsenvaltioissa, joissa maitoalan tuottajien ja jalostajien väliset sopimussuhteet perustuvat muita maita vähäisemmässä määrin osuustoimintamalliin. Kaaviossa 1 esitetään lehmänmaitotuotannon osuudet eriteltyinä sovellettujen sopimusjärjestelyjen tyypin mukaan, ja siinä tehdään ero jalostus- tai keruuosuuskuntaan kuuluvien tuottajien toimitusten ja tuottajien yksityisille jalostajille tai muiden järjestelyjen mukaisesti tekemien toimitusten välillä. Viimeksi mainituissa on pääasiassa kyse yksityisille maidon kerääjille tai kauppayhtiöille tehdyistä toimituksista. Jalostus- tai keruuosuuskuntaan kuuluvien tuottajien toimitusten osuus kaikista lehmänmaitotoimituksista on noin 64 prosenttia. Ranskan osalta jalostusosuuskuntaan ja keruuosuuskuntaan tehtyjä toimituksia ei voitu erottaa toisistaan. Saksassa toimitukset yksityisille jalostajille toteutetaan useimmiten tuottajaorganisaatioiden tai niiden yhteenliittymien kautta. Erityyppisten sopimusjärjestelyjen osuudet ovat yleisesti ottaen pysyneet vakaina viime vuosina. Useat jäsenvaltiot (Viro, Italia, Latvia, Itävalta ja Slovakia) kuitenkin raportoivat, että toimitukset yksityisille kerääjille ovat lisääntyneet, vaikka niiden absoluuttinen osuus onkin edelleen vaatimaton. Kaavio 1 Sopimussuhteet 3.2. Tuottajaorganisaatiot (152 artiklan 3 kohta) Jäsenvaltioiden on virallisesti hyväksyttävä tuottajaorganisaatiot, jotka on muodostettu maitoalan tuottajien toimesta ja aloitteesta ja jotka pyrkivät tiettyyn päämäärään, joka voi olla (i) sen varmistaminen, että tuotannon suunnittelu ja mukauttaminen vastaa kysyntää, erityisesti laadun ja määrän osalta; (ii) jäsenten tuottamien tuotteiden tarjonnan ja markkinoille saattamisen keskittäminen; (iii) tuotantokustannusten optimointi ja tuottajahintojen vakauttaminen. Jäsenvaltiot voivat asettaa jäsenten ja/tai kaupan pidetyn tuotannon vähimmäismäärän, jonka tuottajaorganisaatioiden on täytettävä, jotta ne voidaan hyväksyä (katso liitteessä oleva taulukko 3). Kaikki hyväksytyt tuottajaorganisaatiot keskittyvät lehmänmaitotuotantoon, lukuun ottamatta yhtä yksinomaan lampaanmaitoa tuottavaa organisaatiota Espanjassa. Suuri osa kaikkiaan 228:sta EU:n maitoalan tuottajaorganisaatiosta on perustettu (erityisesti Saksassa ja Italiassa) jo ennen maitoalan paketin voimaantuloa. Hyväksyttyjen organisaatioiden määrä kuitenkin kasvoi vuonna 2013 (Belgiassa +1, Tšekin tasavallassa +8, Saksassa +18, Espanjassa +3 ja Ranskassa +27). Saksassa hyväksyttiin vuonna 2013 yksi tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymä, ja nyt niitä on kaikkiaan kaksi. Useissa jäsenvaltioissa hyväksymistä koskeva kansallinen lainsäädäntö on tullut voimaan vasta hiljattain. Vähimmäisvaatimusten melko laaja kirjo osoittaa, että on vaikeaa löytää tasapaino yhtäältä tuottajien neuvotteluvoimaa lisääviin suuriin tuottajaorganisaatioihin tähtäävän pyrkimyksen ja toisaalta tuottajaorganisaatioiden perustamiseen kannustavien realististen kynnysten välillä. On kuitenkin syytä pitää mielessä, että useat tuottajaorganisaatiot voivat toisessa vaiheessa muodostaa tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymän, jolla on samat mahdollisuudet käydä kollektiivisia neuvotteluja kuin tuottajaorganisaatiolla, mutta joka voi neuvotella suuremmalla mittakaavalla. On väitetty, että markkinoiden verrattain suotuisa kehitys viime vuosina (katso 2 kohta) ei ole kannustanut viljelijöitä liittymään tuottajaorganisaatioihin. Asiantuntijat ehdottavat raportissa ”Analysis on the future developments in the dairy sector”[6] muun muassa tuottajaorganisaatioiden aseman vahvistamista erityisesti varmistamalla, että niiden koko takaa niille riittävän neuvotteluvoiman. Uudistetun YMP:n mukainen mahdollisuus[7] laajentaa tiettyjen hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita ja niiden yhteenliittymiä (sekä toimialakohtaisia organisaatioita) koskevien sääntöjen soveltaminen myös niihin kuulumattomiin tuottajiin sekä periä niiltä pakollisia maksuja koskee nyt myös maitoalan vastaavia organisaatioita, ja sen odotetaan kannustavan edustavien organisaatioiden perustamiseen. Jäljempänä 3.8 kohdassa tarkastellaan muita toimia, joilla tuottajia kannustetaan liittymään tuottajaorganisaatioihin. 3.3. kollektiiviset neuvottelut (149 artikla) Viljelijät voivat maidontuottajien neuvotteluvoiman vahvistamiseksi muodostaa tuottajaorganisaatioita, jotka voivat neuvotella kollektiivisesti sopimusehdoista, myös raakamaidon hinnasta. Maitomäärälle, josta tuottajaorganisaatiot voivat neuvotella, on asetettu tietyt selkeästi määritetyt rajat (3,5 prosenttia EU:n tuotannosta ja 33 prosenttia asianomaisen jäsenvaltion kansallisesta tuotannosta). Maitoalan paketin säännösten mukaisesti jalostusosuuskuntien jäsentuottajien toimitukset osuuskunnalle eivät voi kuulua kollektiivisten neuvotteluiden piiriin, mutta keruuosuuskunnat voivat muodostaa tuottajaorganisaatioita, jotka voivat neuvotella kollektiivisesti jalostajien kanssa. Neljässä jäsenvaltiossa toimitettiin vuonna 2013 raakamaitoa tämän säännöksen nojalla kollektiivisesti neuvoteltujen sopimusten mukaisesti. Taulukko 2 Kollektiivisesti neuvoteltujen sopimusten mukaisesti toteutetut lehmänmaitotoimitukset vuonna 2013 Jäsenvaltio || Toimitetun lehmän raakamaidon määrä x 1 000 tonnia || Osuus toimituksista (arvio) Tšekin tasavalta || 445 || 18 % Saksa || 11 158 || 33 % Espanja || 255 || 4 % Ranska || 2 689 || 11 % Saksassa kaksi tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymää ja 143 tuottajaorganisaatiota toimittavat melkein kaiken muiden kuin jalostusosuuskuntien vastaanottaman maidon. Ranskassa liki 90 prosenttia hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden kaupan pidetyistä tuotantomääristä kuului kollektiivisesti neuvoteltujen sopimusten piiriin, kun Espanjassa vastaava osuus oli noin 16 prosenttia. Espanja ilmoitti lisäksi, että vuonna 2013 toimitettiin 68 000 tonnia lampaanmaitoa, jota tuotettiin kaikkiaan 571 000 tonnia. Pitäen mielessä, että maitoalan paketin mukaisesti jalostusosuuskuntien jäsentuottajat eivät voi neuvotella toimituksistaan osuuskunnalleen, kollektiivisille neuvotteluille on edelleen kehitysmahdollisuuksia, paitsi Saksassa ja jäsenvaltioissa, joissa osuuskuntien osuus jalostustoiminnasta on suuri. 3.4. Suojatulla alkuperänimityksellä tai suojatulla maantieteellisellä merkinnällä varustetun juuston tarjonnan sääntely (150 artikla) Koska suojatuilla alkuperänimityksillä (SAN) ja suojatuilla maantieteellisillä merkinnöillä (SMM) varustetuilla juustoilla on suuri merkitys erityisesti haavoittuvassa asemassa oleville maaseutualueille ja kyseisten juustojen lisäarvon ja laadun säilymisen kannalta, voivat jäsenvaltiot tuottajaorganisaation, toimialakohtaisen organisaation tai SAN/SMM-ryhmän pyynnöstä soveltaa sääntöjä, joilla säännellään tällaisten juustojen tarjontaa. Tähän mennessä kaksi jäsenvaltiota on hyväksynyt sääntöjä juuston tarjonnan säätelemiseksi. Ranska on hyväksynyt toimenpiteitä, jotka tulivat voimaan 1. huhtikuuta 2012 Comté-juuston ja 27. helmikuuta 2014 Beaufort-juuston osalta, ja Italia otti käyttöön Asiago-juustoa koskevia toimenpiteitä, joita on sovellettu 12. helmikuuta 2014 lähtien. Molemmissa jäsenvaltioissa tarkastellaan parhaillaan uusia pyyntöjä, tai sellaisia ollaan laatimassa. 3.5. Toimialakohtaiset organisaatiot (157 artiklan 3 kohta) Maitoalan toimialakohtaisia organisaatioita koskevat erityissäännöt mahdollistavat toimitusketjun toimijoiden välisen vuoropuhelun sekä sen, että nämä organisaatiot voivat toteuttaa toimia, joihin voidaan tietyin edellytyksin olla soveltamatta kilpailusääntöjä (210 artikla). Nämä yhteiset toimet koskevat muun muassa tiedotuksen parantamista, tuotannon ja markkinoiden avoimuutta, menekin edistämistä, tutkimusta, innovointia ja laadun parantamista. Toimialakohtaisissa organisaatioissa olisi oltava raakamaitotuottajien edustajia sekä vähintään yksi jäsen, joka edustaa yhtä seuraavista toimitusketjun vaiheista: jalostus tai kauppa (jakelu mukaan luettuna). Maitoalan toimialakohtaisia organisaatioita on hyväksytty Espanjassa (lehmän-, lampaan- ja vuohenmaitoalalla yksi kussakin), Ranskassa (yksi lehmänmaidon ja vuohenmaitoalalla ja kaksi lampaanmaitoalalla), Unkarissa (lehmänmaitoala) ja Portugalissa. Nämä organisaatiot toimivat yleensä kansallisella tasolla, paitsi Ranskan kaksi lampaanmaitoalan toimialakohtaista organisaatiota, jotka toimivat alueellisesti. Kaikissa näissä organisaatioissa on edustajia tuotannosta ja jalostuksesta, kun vähittäiskauppa on mukana vain Unkarin toimialakohtaisessa organisaatiossa. Yksi ranskalaisessa toimialakohtaisessa organisaatiossa sovellettu menettelytapa, joka koskee tiettyjen markkinatietojen ja taloudellisten indikaattoreiden jakamista, on hyväksytty asetuksen (EU) N:o 1234/2007 177 a artiklan[8] mukaisesti. 3.6. maitotoimituksia koskevat pakolliset ilmoitukset (151 artikla) Tällä säännöksellä on tarkoitus huolehtia toimitettuja maitomääriä koskevien tietojen oikea-aikaisesta ilmoittamisesta, jotta markkinoiden kehitystä voidaan seurata tarkasti ja avoimesti kiintiöjärjestelmän päättymisen jälkeen. Säännös tulee voimaan 1. huhtikuuta 2015, ja sitä koskevia täytäntöönpanosääntöjä laaditaan parhaillaan. 3.7. maitoalan paketin vaikutukset epäedullisessa asemassa olevien alueiden maidontuottajiin ja maidontuotantoon Koska maitotuotannon suhteen ei ole olemassa yhdenmukaista ”epäedullisen alueen” määritelmää, jäsenvaltioita pyydettiin ilmoittamaan, mitä kriteereitä ne sovelsivat tässä yhteydessä. Jäsenvaltiot tarkoittivat useimmiten vuoristoalueita, mutta myös erityisten haittojen vaivaamia epäsuotuisia alueita, alueita, joita uhkaa käyttämättä jättäminen, epäsuotuisia alueita yleensä ja syrjäisimpiä alueita (kuten Azorit). Eräät jäsenvaltiot soveltavat haittoihin tiettyä asteikkoa ja/tai lisäävät niihin erityisiä ja useimmiten niiden kansallisiin maaseudun kehittämisohjelmiin liittyviä kriteereitä, kuten syrjäisyys, onko alue saari, rakenteen hajanaisuus, maaperä, ilmasto, maitotuotosten vähäisyys ja tuotantokustannusten suuri osuus. Eräät jäsenvaltiot (Bulgaria, Liettua, Luxemburg, Unkari, Malta ja Slovakia) ilmoittivat, ettei niillä ole saatavilla kysymykseen liittyviä tietoja. Seuraavat tiedot ja suuntaukset perustuvat näihin melko erilaisiin ”epäsuotuisan alueen” määritelmiin: Kaavio 2: Maitotuotanto epäsuotuisilla alueilla Viime vuosina kaikissa jäsenvaltioissa havaittu maidontuottajien määrän yleinen laskusuuntaus on todettavissa myös näillä epäsuotuisilla alueilla, vaikka Puolassa vähennyksen ilmoitetaan olevan jyrkempi kuin alueilla, joita ei pidetä epäsuotuisina. Toisaalta Ranskassa, Itävallassa ja Sloveniassa väheneminen on lievempää vuoristoalueilla kuin muilla alueilla, ja Espanjan ilmoituksen mukaan maidontuottajien määrän väheneminen on hidastunut sen jälkeen, kun suorat tuet otettiin käyttöön maitoalalla vuonna 2006. Epäsuotuisilla alueilla tuotetun maidon määrät ovat laskusuunnassa Virossa, Kreikassa ja Puolassa, kun suunta on päinvastainen Saksassa, Irlannissa, Latviassa ja Itävallassa. Espanjassa tuotanto kasvoi merkittävästi erityisesti harvaan asutuilla alueilla (joiden osuus kaikista kansallisista toimituksista oli liki 40 prosenttia). Epäsuotuisilla alueilla sovelletut sopimusjärjestelyt, sikäli kuin niitä koskevia tietoja on saatavilla, ovat kutakuinkin samat kuin 3.1. kohdassa esitetyt järjestelyt, mutta jalostusosuuskunnille toimitettujen määrien osuus on näillä alueilla kuitenkin suurempi Belgiassa, Irlannissa, Italiassa, Puolassa, Ruotsissa ja Ranskassa. Tuottajaorganisaatioiden toiminnasta epäsuotuisilla alueilla on saatavilla niukasti tietoa: ainoastaan Ranska ilmoitti, että 36:sta tuottajaorganisaatiosta 14 toimii osittain myös näillä alueilla, vaikka alueilla käydyistä 149 artiklan mukaisista kollektiivisista neuvotteluista ei saatukaan ilmoituksia. Jäsenvaltioiden ilmoitukset eivät sisältäneet tietoja maitoalan paketin merkittävistä vaikutuksista maitoalaan epäsuotuisilla alueilla, mikä johtui erityisesti siitä, että paketin säännökset pantiin täytäntöön vasta hiljan ja niiden tosiasiallinen soveltamisaika oli liian lyhyt. Useimmat jäsenvaltiot eivät myöskään kyenneet toimittamaan yksityiskohtaisia tietoja aiheesta. Selvitys osoittaa, että epäsuotuisilla alueilla ja jäsenvaltioiden välillä maitoalan markkinatilanteet ja kehityssuuntaukset ovat sangen erilaiset, mikä edellyttäisi kohdennettua lähestymistapaa. Vastaavia näkemyksiä on esitetty Euroopan parlamentin 11. joulukuuta 2013 antamassa päätöslauselmassa maidontuotannon jatkamisesta vuoristoalueilla, epäsuotuisilla alueilla ja syrjäisimmillä alueilla maitokiintiön lakkauttamisen jälkeen[9]. Uudistetun YMP:n nykyiset ja uudet toimenpiteet mahdollistavat tällaisen kohdentamisen. Jäsenvaltiot voivat maaseudun kehittämisohjelmissaan[10] käsitellä maitoalan erityistarpeita strategisen lähestymistavan avulla laatimalla räätälöityjä temaattisia aliohjelmia, joilla pyritään mm. järjestelemään maidontuotanto uudelleen, mikäli alalla on erityinen vaikutus maaseutualueen kehitykseen, tai vuoristoalueilla. Lisäksi alueille, joilla on luonnonolosuhteista johtuvia rajoitteita tai muita erityisiä rajoitteita, myönnettävään tukeen sisältyy maksuja, joilla korvataan menetettyjä tuloja ja lisäkustannuksia, jotka aiheutuvat maatalouden harjoittamisesta luonnonolosuhteista johtuvista rajoitteista kärsivillä alueilla. Tämä voisi luonnollisesti koskea myös maidontuottajia, joiden tilat sijaitsevat tällaisilla alueilla. Nämä maksut ovat erityisen tärkeässä asemassa viljelymaan käyttämättä jättämisen ehkäisemisessä. Uudessa maaseudun kehittämistä koskevassa asetuksessa on lisäksi korotettu luonnonolosuhteista johtuvista rajoitteista tai muista erityisistä rajoitteista kärsiville alueille tarkoitettujen maksujen enimmäismäärää 250 eurosta 450 euroon hehtaaria kohtia vuoristoalueilla ja 150 eurosta 250 euroon muilla alueilla. Jäsenvaltiot voivat esimerkiksi suoria tukia koskevan järjestelmän[11] mukaisesti päättää tarjota kansallisista määrärahoistaan maidontuottajille vapaaehtoista tuotantosidonnaista tukea tiettyyn rajaan asti ja siinä määrin kuin on tarpeen tuotantomäärien nykyisen tason säilyttämiseen kannustamiseksi. Tämä tuki kohdennetaan aloille tai alueille, joilla esiintyy vaikeuksia tietyissä maatalouden muodoissa tai tietyillä maatalouden aloilla, jotka ovat taloudellisista, yhteiskunnallisista ja/tai ympäristöllisistä syistä erityisen tärkeitä. Jäsenvaltiot voivat sitä paitsi päättää käyttää enintään 5 prosenttia määrärahoistaan luonnonolosuhteista johtuvista rajoitteista kärsiville alueille osoitettavaan tukeen. EU:n syrjäisimpiä alueita varten toteutetuilla POSEI-ohjelman[12] (syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta johtuvia erityisiä valinnaisia toimenpiteitä koskeva ohjelma) järjestelyillä pyritään lisäksi ottamaan huomioon näihin alueisiin kohdistuvat maantieteelliset ja taloudelliset haitat, jotka johtuvat muun muassa niiden syrjäisestä sijainnista, saaristoluonteesta, pienestä koosta, vaikeasta pinnanmuodostuksesta ja ilmastosta sekä taloudellisesta riippuvuudesta muutamista harvoista tuotteista. On syytä todeta, että vuosina 2010–2013 14 jäsenvaltiota pani maitoalalla täytäntöön asetuksen (EY) N:o 73/2009 68 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisia erityisiä tukia ja että ne myönsivät tätä tukea yhteensä noin miljardi euroa. 3.8. mahdollisuudet kannustaa tuottajia liittymään yhteistuotantosopimuksiin Vastauksissaan kyselyyn (katso 3 kohta) eräät jäsenvaltiot katsovat, että etenkin tuottajaorganisaatioille (esimerkkinä mainitaan hedelmä- ja vihannesala) tarjottava taloudellinen tuki olisi asianmukainen kannustin, jolla tuottajia rohkaistaisiin liittymään yhteistuotantosopimuksiin. Muissa ehdotuksissa esitetään, että olisi parannettava tuottajaorganisaatioiden mahdollisuuksia kehittää raakamaitotoimituksia koskevien kollektiivisten neuvotteluiden käymisen lisäksi muita toimintoja esimerkiksi vahvistamalla niiden mahdollisuuksia vaikuttaa markkinoiden sääntelemiseen ja neuvotella yhdessä eläinrehun valmistajien tai naudanlihatuottajien kanssa. Jäsenvaltiot ehdottivat myös valistuskampanjoita, joilla lisätään tietoisuutta tuottajaorganisaation jäsenyyden eduista ja tuodaan esiin myönteisiä esimerkkejä. Eräät jäsenvaltiot eivät toisaalta pitäneet tällaisia kannustimia tarpeellisena viitaten maitoalansa pitkälle kehittyneeseen osuustoimintarakenteeseen. Uudistettuun maaseudun kehittämispolitiikkaan sisältyvät tähän liittyen erityisesti seuraavat mahdollisuudet: Tuottajaryhmien perustamiseen tarkoitettua tukea on laajennettu niin, että se koskee myös tuottajaorganisaatioita vuosina 2014–2020. Uusi yhteistyötä koskeva toimenpide (joka voi olla tuottajaryhmien, osuuskuntien ja toimialakohtaisten organisaatioiden käytettävissä) tarjoaa mahdollisuuden tukea muun muassa uusien tuotteiden ja käytäntöjen, lyhyiden toimitusketjujen ja paikallisten markkinoiden kehittämistä sekä pienten toimijoiden yhteistyötä yhteisten työprosessien järjestämiseksi sekä tilojen jakamiseksi; kollektiivisiin investointeihin, joille on myönnetty myös investointitoimenpiteen mukaista tukea, voidaan soveltaa korkeampia tukimääriä (korotus voi olla 20 prosenttiyksikköä). Tuottajaryhmiä voidaan lisäksi tukea lukuisilla maaseudun kehittämistoimilla, joita ovat esimerkiksi investointituet, osallistuminen laatujärjestelmiin ja tiedotus-/valistustoimiin, maatalouden ympäristö- ja ilmastotoimenpiteet ja niin edelleen. 4. Loppuhuomautukset EU:n maitomarkkinoiden tilanne on tällä hetkellä suotuisa ja markkinoiden keskipitkän aikavälin näkymät ovat hyvät, vaikka hintojen äärimmäisen epävakauden jaksot yleistynevätkin. Maitoalan paketin säännökset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tuottajien ja jalostajien väliset pakolliset sopimukset on otettu käyttöön 12 jäsenvaltiossa. Kahdessa muussa jäsenvaltiossa tuottajat ja jalostajien organisaatiot ovat sopineet maitoalan paketin mukaisista hyvän käytännön säännöistä. Tuottajaorganisaatioiden hyväksymistä koskevat kansalliset vaatimukset on otettu käyttöön melkein kaikissa jäsenvaltioissa, joissakin niistä tosin vasta äskettäin. Kuudessa jäsenvaltiossa hyväksyttiin vuoden 2013 loppuun mennessä kaikkiaan 228 tuottajaorganisaatiota, joista osa oli perustettu jo ennen maitoalan paketin voimaantuloa. Tuottajaorganisaatioiden (etenkin uusien) perustaminen vie aikaa ja edellyttää luonnollisesti tuottajien voimakasta omaa panosta. Markkinoiden viimeaikaisen myönteisen kehityksen ja suotuisten näkymien vuoksi tuottajilla ei ehkä ole ollut voimakasta syytä liittyä tuottajaorganisaatioihin. Tämän johdosta uudistettuun maaseudun kehittämispolitiikkaan on sisällytetty mahdollisia kannustimia, joilla on tarkoitus rohkaista tuottajia liittymään yhteistuotantosopimuksiin (tuki tuottajaorganisaatioiden perustamiseksi, yhteistyötä koskevat uudet toimenpiteet ja tuottajaryhmien sisällyttäminen eräiden maaseudun kehittämistoimenpiteiden piiriin). Mahdollisuus laajentaa tiettyjen tuottajaorganisaatioita koskevien sääntöjen soveltamisalaa ja määrätä pakollisia maksuja muille kuin jäsenille voi myös olla omiaan edistämään suurten tuottajaorganisaatioiden perustamista. Hyväksytyt tuottajaorganisaatiot ovat neljässä jäsenvaltiossa käyneet maitoalan paketissa tarkoitettuja kollektiivisia neuvotteluja. Vuonna 2013 nämä neuvottelut johtivat toteutuneisiin toimituksiin, joiden osuus kaikista toimituksista asianomaisessa jäsenvaltiossa vaihteli 4:stä 33 prosenttiin. Kaksi jäsenvaltiota on tähän mennessä säännellyt kolmen suojatulla alkuperänimityksellä tai suojatulla maantieteellisellä merkinnällä varustetun juuston tarjontaa. Muita tähän liittyviä aloitteita ollaan valmistelemassa. Edellä mainittu mahdollisuus laajentaa sääntöjen soveltamisalaa ja määrätä maksuja koskee myös toimialakohtaisia organisaatioita, ja se saattaa olla niiden perustamiseen kannustava tekijä. Toistaiseksi toimialakohtaisia organisaatioita on hyväksytty neljässä jäsenvaltiossa. Vielä on liian varhaista nähdä, onko maitoalan paketti vaikuttanut merkittävästi maitoalaan epäsuotuisilla alueilla. Saatavilla olevien tietojen ja jäsenvaltioiden ”epäsuotuisten alueiden” määrittämiseksi soveltamien moninaisten kriteereiden perusteella voidaan todeta, että kyseisten alueiden maidontuotannon kehitysnäkymät vaihtelevat merkittävästi eri jäsenvaltioiden ja saman jäsenvaltion eri alueiden välillä. Useissa jäsenvaltioissa jalostusosuuskunnille toimitetun maidon osuus kaikista toimituksista on jäsenvaltioiden ilmoitusten mukaan epäsuotuisilla alueilla suurempi kuin muilla alueilla. Tuottajaorganisaatioiden toiminnasta epäsuotuisilla alueilla ei ollut mahdollista saada konkreettisia tietoja. Brysselissä 24. syyskuuta 2013 järjestetyssä konferenssissa ”EU:n maitoala: kehitys vuoden 2015 jälkeen” esitettiin ajatus Euroopan maitomarkkinoiden seurantakeskuksen perustamisesta, ja komission yksiköt ovat parhaillaan panemassa ajatusta täytäntöön. Seurantakeskus on komission yksikkö, jonka tehtävänä on jakaa markkinatietoa ja lyhyen aikavälin analyyseja maitomarkkinoiden toimijoille ja jonka toimintaan tuottajat, jalostajat, tukku- ja vähittäiskaupan edustajat sekä riippumattomat asiantuntijat osallistuvat. Seurantakeskuksen tavoitteena on vastata kasvavaan tarpeeseen lisätä avoimuutta jakamalla entistä yksityiskohtaisempaa tietoa entistä varhaisemmassa vaiheessa. Sidosryhmät lisäävät asiantuntemuksellaan ja markkinatietämyksellään laadullisen näkökulman tietojen keruusta ja markkina-analyysistä koostuvaan kvantitatiiviseen lähestymistapaan. Seurantakeskuksen perimmäisenä tavoitteena on tarjota talouden toimijoille laatua ja määrää koskevia välineitä lisätäkseen toimijoiden markkinatietoisuutta ja auttaakseen niitä tekemään liiketoimintaa koskevia päätöksiä. Seurantakeskus kykenee myös markkinatilanteen vaatiessa varoittamaan komission yksikköjä varhaisessa vaiheessa. Uudessa YMP:ssä (2014–2020) maitoalalla on suojanaan turvaverkko (voin ja rasvattoman maitojauheen interventio-ostot ja voin, rasvattoman maitojauheen ja SAN/SMM‑juustojen yksityisen varastoinnin tuki) sekä sääntelykehys, jonka avulla komissio voi reagoida poikkeuksellisiin tilanteisiin (esimerkiksi pidentämällä interventio-ostojen kestoa, myöntämällä yksityisen varastoinnin tukea muille tuotteille, soveltamalla vientitukia, myöntämällä hyväksytyille organisaatioille tilapäisen luvan poiketa kilpailusäännöistä niiden tekemien tiettyjen toimenpiteiden toteuttamista koskevien sopimusten ja päätösten osalta, tai myöntämällä poikkeuksellisia suhdanteita tasaavia tukia). Lisäksi maidontuottajat saavat suoria tukia ja hyötyvät maaseudun kehittämisohjelmista, joissa jäsenvaltioilla on paljon liikkumavaraa toimenpiteiden kohdentamiseksi erityisesti maitoalaan. Maailman maitomarkkinoiden näkymät ovat tällä hetkellä suurelta osin myönteiset. EU:n sääntelykehyksen valmiudet vastata äärimmäisiin markkinaheilahteluihin tai kiintiöjärjestelmän päättymisen jälkeiseen kriisitilanteeseen herättävät kuitenkin edelleen huolta erityisesti, kun tavoitteena on varmistaa maidontuotannon tasapuolinen kehitys Euroopan unionissa ja ehkäistä tuotannon voimakas keskittyminen parhaiten tuottaville alueille. Maitomarkkinoiden seurantakeskuksen perustaminen auttaa komissiota tehostamaan markkinakehityksen seurantaa ja soveltamaan ”turvaverkon” säännöksiä ennakoivasti. Nykyisten välineiden kehittämiseksi ja vahvistamiseksi on esitetty lukuisia ehdotuksia. Erityisesti on tuotu esiin näkemyksiä siitä, kuinka EU:lle olisi annettava keinot, joilla se voi turvata maidontuotannon kannattavuuden kriisitilanteissa ja paremmin hallita maidontuottajille epäsuotuisilla alueilla koituvia kielteisiä seurauksia, sekä välineet vastata tuotantopiikkeihin, jotka saattaisivat aiheuttaa vakavia vaikutuksia markkinoiden pitkän aikavälin vakaudelle. Myös on pohdittu kysymystä, miten markkinoiden toimijat saadaan vastaamaan päätöksistään, jotka koskivat kehitysmahdollisuuksiin tarttumista ja kriisinratkaisuihin osallistumista. Komissio aikoo jatkaa keskustelua voidakseen poistaa nämä huolenaiheet. Se tarkastelee erityisesti sitä, onko tarpeen ja mahdollista ottaa käyttöön uusia välineitä, joilla kriisitilanteet voitaisiin ennakoida aiempaa paremmin ja joilla tällaisista tilanteista sekä markkinaheilahteluista voitaisiin selvitä paremmin. Lisäksi on selvitettävä, voidaanko maitoalaa tukea tehokkaammin, jotta edistetään maidontuotannon kilpailukykyä ja kestävyyttä EU:ssa sen jälkeen, kun 30 vuoden ajan käytössä ollut maidon kiintiöjärjestelmä poistuu. Keskustelu nykyisistä välineistä ja tarpeesta kehittää uusia välineitä on käytävä viipymättä ja jäämättä odottamaan komission seuraavaa, vuodelle 2018 kaavailtua kertomusta maitoalan paketin säännösten soveltamisesta ja maitomarkkinoiden kehittymisestä. [1] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1308/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 992/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 671). [2] Tiedot ulottuvat maaliskuun puoliväliin 2014. [3] Asetus (EU) N:o 261/2012, EUVL L 94, 30.3.2012, s. 38. [4] Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 511/2012, EUVL L 156, 16.6.2012, s. 39; komission delegoitu asetus (EU) N:o 880/2012, EUVL L 263, 28.9.2012, s. 8. [5] http://ec.europa.eu/agriculture/milk/milk-package/questionnaire-implementation-2013_en.pdf [6] Ernst & Young -yhtiön komission maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston toimeksiannosta laatima tutkimus. Katso http://ec.europa.eu/agriculture/events/dairy-conference-2013_en.htm. [7] Asetuksen (EU) N:o 1308/2013 164 ja 165 artikla. [8] Nykyinen asetuksen (EU) N:o 1308/2013 210 artikla. [9] http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2013-0577+0+DOC+XML+V0//FI. [10] Asetus (EU) N:o 1305/2013, EUVL L 347, 20.12.2013, s. 487. [11] Asetus (EU) N:o 1307/2013, EUVL L 347, 20.12.2013, s. 608. [12] Asetus (EU) N:o 228/2013, EUVL L 78, 20.3.2013, s. 23. LIITE Tuottajaorganisaatiot: Jäsenvaltioiden asettamat vähimmäisvaatimukset / Hyväksytyt organisaatiot Jäsenvaltio || Kansallisen lainsäädännön säännökset || Tuottajien vähimmäismäärä || Kaupan pidettävän tuotannon vähimmäismäärä x 1 000 t * || Vuoden 2013 joulukuun loppuun mennessä hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden lukumäärä Ranska || ennen v. 2012 || 200 || tai 60 || 36 Portugali || ennen v. 2012 || 12 || 20 || Espanja || marraskuu 2011 || || 200 || 7 Suomi || toukokuu 2012 || 15 || 3 || Alankomaat || kesäkuu 2012 || 150 || 90 || Viro || syyskuu 2012 || || 5 % || Itävalta || lokakuu 2012 || 20 || tai 3 || Tšekin tasavalta || lokakuu 2012 || 10 || || 8 Liettua || lokakuu 2012 || 20 || 1 || Belgia || joulukuu 2012 / elokuu 2013 || 40/20 || || 2 Italia || joulukuu 2012 || 5 || 3 || 32 Slovakia || joulukuu 2012 || 5 || || Unkari || joulukuu 2012 || || 30 || Tanska || vuoden 2013 alku || 5 || 3 || Latvia || tammikuu 2013 || 10 || 0,125 || Yhdistynyt kuningaskunta || huhtikuu 2013 || 10 || 6 || Ruotsi || toukokuu 2013 || 10 || 6 || Kroatia || kesäkuu 2013 || 5 || 3 || Kypros || kesäkuu 2013 || 35 || 20 || Kreikka || syyskuu 2013 || 5/20 || 0,5/5 || Saksa || marraskuu 2013 || 5 || || 143 Puola || marraskuu 2013 || 20 || 2 || Romania || 2014 (1. neljännes) || 5 || 0,035 || Slovenia || maaliskuu 2014 || 20 || 2,000 || Luxemburg || maaliskuu 2014 || 10 || || * Tuottajien vähimmäismäärää koskevan vaatimuksen lisäksi, ellei ilmoitettu Useat jäsenvaltiot ovat asettaneet erilaisia vaatimuksia esimerkiksi luomuviljelijöille, lampaan- tai vuohenmaidon tuottajille ja tietyn maantieteellisen alueen tuottajaorganisaatioille.