FI Euroopan unionin virallinen lehti C 107/7

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan keskuspankille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Talouspolitiikan koordinoinnin tehostaminen vakautta, kasvua ja työpaikkoja varten – Välineet vahvempaan EU:n talouden ohjausjärjestelmään”

KOM(2010) 367 lopullinen

2011/C 107/02

Esittelijä: Stefano PALMIERI

Euroopan komissio päätti 30. kesäkuuta 2010 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan keskuspankille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Talouspolitiikan koordinoinnin tehostaminen vakautta, kasvua ja työpaikkoja varten – välineet vahvempaan EU:n talouden ohjausjärjestelmään

KOM(2010) 367 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 7. helmikuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 16.–17. helmikuuta 2011 pitämässään 469. täysistunnossa (helmikuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 240 ääntä puolesta ja 2 vastaan 14:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) suhtautuu myönteisesti Euroopan komission näkemykseen, että talouspolitiikan koordinointia on yhtenäistettävä nykyistä enemmän Euroopan unionissa, ja että se on ottanut asialistalleen tarpeen vahvistaa talouden ohjausjärjestelmää unionissa.

1.2 ETSK toteaa, että nykyinen talouskriisi on asettanut ylipäätään Euroopan unionin ja erityisesti talous- ja rahaliiton taloudellisen, sosiaalisen ja myös poliittisen kestokyvyn kovalle koetukselle sekä tuonut esiin jäsenvaltioiden heikot koordinointivalmiudet. Tämä on ilmennyt sekä hätätoimissa kriisin taloudellisten ja reaalisten vaikutusten hillitsemiseksi että globaalin arkkitehtuurin – ja etenkin euroalueen – uudistamistoimissa vastaavan tilanteen toistumisen estämiseksi lähitulevaisuudessa. Lisäksi on selvää, että eräiden jäsenvaltioiden huomattava julkinen velka – joka johtuu ainakin osittain laajoista pankkien pelastustoimista – jarruttaa julkisia investointeja ja heikentää sosiaalimenojen pohjan kestävyyttä.

1.3 ETSK toivoo, että EU:n talouden ohjausjärjestelmän vahvistamisessa kiinnitetään yhtä lailla huomiota niin vakauden kuin uutta työllisyyttä luovan kasvun vaatimuksiin.

1.4 ETSK aikoo antaa panoksensa, jotta päästään tarvittavaan laajaan yhteisymmärrykseen ja voidaan vahvistaa tehokkaasti talouden ohjausjärjestelmää, ja tuoda esiin yhtäältä eräitä komission lähestymistapaan sisältyviä rajoituksia ja riskejä sekä toisaalta merkittäviä mahdollisuuksia.

1.5 Ensinnäkin on päästävä eroon EU:n nykyisestä umpikujasta. Se johtuu EU:n perustuslakiin liittyvistä vaiheista ja unionin laajentumisesta käsittämään 27 jäsenvaltiota, joilla on hyvin erilainen historia ja erilaiset poliittiset näkymät. Tämän vuoksi on vaikea määritellä yhteisiä taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöä koskevia tavoitteita, joihin talouden ohjausjärjestelmän on perustuttava.

1.6 Tulevien sääntöjen on myös pohjattava menneisyyttä käsittelevään yhteiseen analyysiin. Etenkin on analysoitava jo olemassa olevien koordinointivälineiden rajoja, sillä ne ovat johtaneet vakaus- ja kasvusopimuksen tehottomaan soveltamiseen sekä siihen, ettei Lissabonin tavoitteita ole saavutettu.

1.7 Lisäksi on aikataulun osalta päätetty ottaa – tammikuun 1. päivästä 2011 lähtien – käyttöön EU-ohjausjakso määrittelemättä etukäteen prosessissa sovellettavia sääntöjä ja sisältöjä. Asianomaiset institutionaaliset toimijat eivät ole myöskään keskenään sovittaneet ehdotuksia tehokkaasti yhteen.

1.8 Kansalaisia edustavien toimielinten (parlamentti ja komiteat) rajallinen osallistuminen talouden ohjausjärjestelmästä käytävään keskusteluun ja uuden ohjausjärjestelmän soveltamiseen uhkaa johtaa siihen, että samalla kun Eurobarometrin tiedot osoittavat EU:ta kohtaan tunnetun luottamuksen vähenemistä, suuri yleisö tulkitsee sääntöjen vahvistamisen – poliittisen toimintavaran vähenemisen ja suunniteltujen automatismien lisäämisen vuoksi – ”legitimiteetin puutteeksi” unionin päätöksenteossa.

1.9 ETSK katsoo, että Euroopan talouspolitiikan koordinoinnin demokraattinen oikeutus on vahvistettava Euroopan parlamentissa. ETSK toivoo tässä yhteydessä, että Euroopan parlamentilla voisi olla merkittävä rooli EU-ohjausjakson myötä käynnistetyssä prosessissa, kun Euroopan komission tiedonannossa suunniteltuja korjaustoimia valvotaan ja arvioidaan.

1.10 Suuri yleisö hyväksyy budjettirajoitukset vain, jos säilytetään Eurooppa 2020 -strategiassa mainittujen kasvutavoitteiden ja taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tavoitteiden – tavoitteiden toteuttamiseksi tarvitaan investointeja, jotka eivät kenties ole sovitettavissa yhteen talousarvion rajoitteiden kanssa – sekä vakaus- ja kasvusopimukseen sisältyvien raha- ja finanssimarkkinoiden vakausvaatimusten yhdenmukaisuus.

1.11 Tätä varten on otettava BKT:n ohella käyttöön joukko muita asianmukaisia indikaattoreita, joissa voidaan ottaa huomioon sosiaaliset ja ympäristöä koskevat saavutukset ja tappiot ja jotka heijastavat näin kansalaisten todellisia huolia. Tässä yhteydessä on toteutettava tiedonannossa ”BKT ja muut indikaattorit” mainitut viisi toimenpidettä. Toimenpiteisiin sisältyvät ympäristöä koskevien ja sosiaalisten indikaattorien käyttö, lähes reaaliaikaisen tiedon käyttöön asettaminen ja hyvinvoinnin jakautumisesta ja epätasa-arvosta kertovien tietojen täsmällinen raportointi, kestävää kehitystä koskevan eurooppalaisen ”taulukon” laatiminen sekä kansantalouden tilinpidon laajentaminen ympäristöä koskeviin ja sosiaalisiin seikkoihin.

1.12 ETSK voisi roolissaan neuvoa-antavana elimenä antaa panoksensa EU-ohjausjakson yhä parempaan toimintaan järjestämällä vuosittain erityisistunnon, jossa keskusteltaisiin suosituksista ja tavasta luoda yhteisymmärrystä kansallisen tason uudistuksista ottaen huomioon hyväksyttyjen toimien sosiaalinen vaikutus. Tällainen keskustelu voitaisiin käydä syksyllä sen jälkeen kun jäsenvaltioille osoitetut suositukset on hyväksytty virallisesti, ja keskustelun päätelmät olisivat lähtökohtana keskusteltaessa jäsenvaltioiden sosiaali- ja talousneuvostojen ja parlamenttien sekä Euroopan parlamentin kanssa.

1.13 Huomion kiinnittäminen yhä enemmän työmarkkinaosapuolten työehtosopimusneuvotteluihin etenkin euroalueella, jossa jäsenvaltiot eivät voi enää käyttää devalvointia, johtaa siihen, että ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen suhteista tulee komission muotoileman strategian kiinteä osa. Yhtenä ratkaisuna voisi olla makroekonomisen vuoropuhelun nykyistä tiiviimpi ja tavoitteellisempi käyttö, sillä sen avulla hallitukset ja työmarkkinaosapuolet voisivat yhdessä arvioida tehokkaasti EU:n taloudellista tilannetta ja toteutettavia toimia tiiviissä yhteydessä kansallisella tasolla käytävän työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kanssa.

1.14 Talouspolitiikkojen tehokkaan koordinoinnin toteuttaminen edellyttää makroekonomisen viitekehyksen ja ennakoivan makroekonomisen kehyksen hyväksymistä. ETSK toivoo tässä yhteydessä, että luodaan edellytykset, jotta Eurostatilla on käytössään asianmukaiset tietokannat. Näin Euroopan komissio voi laatia tarkemmin ennakoivia ehdotuksia, ja muilta asianomaisilta toimielimiltä – Euroopan keskuspankilta, Eurooppa-neuvostolta, Euroopan parlamentilta ja jäsenvaltioiden parlamenteilta – saadaan todellista tukea.

1.15 ETSK toivoo, että Euroopan talouspolitiikkojen koordinointi olisi ainakin euroalueen maiden osalta ensimmäinen askel kohti todellista yhteistä talouspolitiikkaa ja finanssipolitiikkojen koordinointia.

1.16 Mikäli euroalueella tehostetaan entistä tiiviimmän talouspolitiikan koordinoinnin puitteissa vero- ja rahapolitiikan yhteensovittamisen ohella myös palkkapolitiikan koordinointia, on otettava huomioon oikeus käydä työehtosopimusneuvotteluja – valtion niille asettamat tavoitteet tai jopa valtion määräämät palkkaleikkaukset eivät ole hyväksyttäviä, ja ne tulee tässä yhteydessä hylätä.

2. EU:n talouden ohjausjärjestelmän vahvistaminen Euroopan komission tiedonannossa (1)

2.1 Komission tiedonannossa kehitetään edelleen tiedonannossa ”Talouspolitiikan koordinoinnin tehostaminen” (2) esitettyjä ajatuksia sekä Eurooppa-neuvoston asiakirjan 13/10 linjauksia, joissa otetaan huomioon talouden ohjaustyöryhmän (VAN ROMPUYN työryhmän) työn tähänastiset tulokset.

2.2 Komission asiakirjassa tunnustetaan implisiittisesti, että talous- ja rahoituskriisin vaikutukset ovat rasittaneet yleisesti ottaen Euroopan unionin ja erityisesti talous- ja rahaliiton taloudellista ja sosiaalista kestokykyä sekä tuoneet esiin Euroopan talouspolitiikkojen heikot koordinointivalmiudet.

2.3 Tässä yhteydessä tiedonannon tarkoituksena on luoda toimenpidekehys, jonka avulla voidaan varmistaa EU:n 27 jäsenvaltion ja etenkin talous- ja rahaliittoon kuuluvien 16 jäsenvaltion – joita varten on laadittu erityissääntöjä – talouspolitiikkojen koordinoinnin parantaminen. Suunnitellussa arkkitehtuurissa pyritään integroimaan vakaus- ja kasvusopimus Eurooppa 2020 -strategiaan.

2.4 Komissio pyrkii toteuttamaan EU:n talouden ohjausjärjestelmän vahvistamisprosessissa etenkin kolme tavoitetta.

2.4.1 Ensimmäisenä tavoitteena on talouspolitiikkojen koordinoinnin ja seurannan vahvistaminen, jotta

— vähennetään jäsenvaltioiden välistä epätasapainoa valvomalla hälytys- ja seuraamusjärjestelmien avulla tehostetusti makrotaloutta

— yhtenäistetään finanssipolitiikkojen kansallisia kehyksiä hyväksymällä jäsenvaltioiden väliset vähimmäisvaatimukset sekä siirtymällä vuotuisesta budjettisuunnittelusta monivuotiseen suunnitteluun

— tehostetaan vakaus- ja kasvusopimusta keskittymällä velan kehitykseen ja alijäämiin.

2.4.2 Toisena tavoitteena on laatia korjaavien toimenpiteiden ja seuraamusten järjestelmä, jota sovelletaan EU:n jäsenvaltioiden rikkomusten yhteydessä.

2.4.3 Kolmantena ja viimeisenä tavoitteena on ottaa käyttöön talouspolitiikan etukäteiskoordinoinnin EU-ohjausjakso, jota voidaan soveltaa myös rakenneuudistuksiin ja Eurooppa 2020 -strategiassa suunniteltuihin talouskasvun tukitoimiin.

2.5 Komissio on ottanut kyseiset tavoitteet huomioon sekundaarilainsäädännössä julkaistessaan 29. syyskuuta 2010 kuuden tiedonannon hyväksymistä koskevan paketin (3). Tiedonannoissa käsitellään yksityiskohtaisesti konkreettisia täytäntöönpanomenettelyjä. ETSK antaa tiedonannoista kaksi erillistä lausuntoa, joista toisessa tarkastellaan vakaus- ja kasvusopimuksen uudistusta ja toisessa makroekonomista epätasapainoa. Näin ollen käsillä olevassa lausunnossa rajoitutaan tarkastelemaan yleisluonteisesti komission ehdottamaa ohjausjärjestelmää puuttumatta lainsäädäntöpakettiin, jota käsitellään erikseen edellä mainituissa kahdessa lausunnossa.

3. Yleistä

3.1 On suhtauduttava myönteisesti komission päätökseen käynnistää todellinen Euroopan talouspolitiikkojen koordinoinnin vahvistamisprosessi. Monet unionin toimielimet (muiden muassa Euroopan parlamentti) ja muut tahot ovat jo pitkään kiinnittäneet huomiota tähän tarpeeseen. Etenkin ETSK on useissa aihetta käsitelleissä aiemmissa lausunnoissaan muistuttanut, että on tärkeää vahvistaa unionin ohjausjärjestelmän yhdentämistä. (4)

3.2 Talous- ja rahoituskriisi on asettanut yleisesti EU:n ja erityisesti talous- ja rahaliiton tuotannollisen, sosiaalisen ja poliittisen kestokyvyn kovalle koetukselle. (5)

3.3 Sosiaalinen ja taloudellinen toimintaympäristö vaikuttaa epävakaalta ja epävarmalta, minkä vuoksi instituutioilla on oltava tehokas organisaatio ja niiden on toimittava hyvin. On yhä selvempää, että jos jäsenvaltioiden talouspoliittiset toimijat eivät tee yhteistyötä, ei tuotannon ja rahoituksen globalisaation sekä käynnissä olevien syvällisten teknologisten muutosten luomien haasteiden valossa ole mahdollista ohjata kaikkia jäsenvaltioita samaan suuntaan.

3.4 Talouspolitiikkojen koordinoinnin puuttuessa kriisi on aiheuttanut joukon taloudellisia ja sosiaalisia seurauksia, jotka ovat olleet erityisen vakavia EU:lle etenkin kasvu- ja työllisyysmahdollisuuksia ajatellen. Kyseisiä seurauksia on tuotu selvästi esiin Euroopan parlamentin esittelijän Pervenche BERÈSin laatimassa mietintöluonnoksessa rahoitus-, talous- ja sosiaalikriisistä (6).

3.4.1 EU:n bruttokansantuote (BKT) on lievän kasvun jälkeen vuonna 2008 (+0,5 prosenttia) alentunut selvästi vuonna 2009 (-4,2 prosenttia) ja noussee hitaasti vuosina 2010 ja 2011 (ennusteiden mukaan vastaavasti +1 ja +1,7 prosenttia). BKT on laskenut erityisen paljon kolmessa Baltian maassa (Latviassa BKT:n odotetaan laskevan vuoden 2011 loppuun mennessä 22 prosenttia vuoden 2007 BKT:stä) ja Irlannissa sekä vähemmässä määrin Italiassa, Kreikassa ja Suomessa. Samalla jäsenvaltioiden vienti – sekä muihin jäsenvaltioihin että EU:n ulkopuolelle – on laskenut 12 prosenttia vuosien 2007 ja 2009 välisenä aikana ja yli 15 prosenttia Suomessa, Maltassa, Bulgariassa, Ruotsissa, Virossa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. (7)

3.4.2 Useimmissa jäsenvaltioissa Lissabonin strategiassa määritellyistä työmarkkinatavoitteista on näin ollen etäännytty. Työllisyysaste on EU:ssa laskenut 65,4 prosentista vuonna 2007 64,6 prosenttiin vuonna 2009, ja se on alentunut yli viisi prosenttiyksikköä Virossa, Irlannissa, Espanjassa ja Latviassa. Samana ajanjaksona työttömyysaste on noussut EU:ssa 7,1 prosentista 8,9 prosenttiin ja ylittänyt 10 prosentin rajan Espanjassa (18 prosenttia), Slovakiassa, Irlannissa ja kolmessa Baltian maassa.

3.5 Tällainen erittäin kriittinen tilanne, joka edellyttää näin ollen vahvoja ratkaisuja, herättää epäilyjä komission lähestymistavasta ja aikataulusta EU:n talouden ohjausjärjestelmän vahvistamisprosessissa. Tällaiset tekijät, jotka saattavat estää käynnistettyä prosessia koskevan – mahdollisimman laajan – yhteisymmärryksen saavuttamista yhteisön toimielimissä ja suuren yleisön keskuudessa, voivat johtaa myös siihen, ettei ehdotetun koordinoinnin tavoite tule sinällään selvästi esiin.

3.6 Talouspolitiikan koordinoinnin vahvistamiseen tähtäävissä EU:n toimissa on ensinnäkin määriteltävä – jäsenvaltioiden hyväksymällä tavalla – mitä todella tarkoitetaan ”talouden ohjausjärjestelmällä” ja arvioitava huolellisesti syitä, jotka ovat – viime vuosikymmenellä – johtaneet siihen, ettei vakaus- ja kasvusopimusta ole sovellettu tehokkaasti ja että Lissabonissa asetetut tavoitteet ovat jääneet saavuttamatta.

3.6.1 Yhtäältä termi ”ohjausjärjestelmä” viittaa keskitettyyn institutionaaliseen rakenteeseen, jossa ei toimi vain yksi valtakeskus, kuten kansallisvaltioissa, vaan jossa on useita – sekä viranomaisia että valtiosta riippumattomia – toimijoita, jotka tekevät yhteistyötä yhteisten tavoitteiden saavuttamiseksi. EU on kuitenkin vielä umpikujassa, mikä johtuu EU:n perustuslakiin liittyvistä vaiheista ja unionin laajentumisesta käsittämään 27 jäsenvaltiota, joilla on hyvin erilainen historia ja erilaiset poliittiset näkymät. Tämän vuoksi EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden on asetettava yhdessä uusia taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöä koskevia tavoitteita, jotka antavat kuitenkin odottaa itseään yhtenäismarkkinoiden luomiseen ja euron käyttöönottoon johtaneiden suurten ponnistusten jälkeen 1980- ja 1990-luvuilla.

3.6.2 Toisaalta tulevien sääntöjen luominen ei vaikuta perustuvan menneisyyden yhteiseen analyysiin. Tulisi nimittäin määritellä, johtuvatko vakaus- ja kasvusopimuksen heikkoudet talous- ja rahaliiton pakollisten kriteerien suunnittelussa alun perin tapahtuneista virheistä vakavien kriisien suhteen, vääristä poliittisista päätöksistä toteutuksen aikana vai tavoitteita ja noudatettavia strategioita koskevista erilaisista näkemyksistä (matala inflaatio, talouden ja työllisyyden kasvu, euron asema reservivaluuttana jne.). (8) Myös vakaus- ja kasvusopimuksen aiempien versioiden aikana unionissa oli yli vuosikymmenen ajan jäsenvaltioita velvoittavia käytännesääntöjä, jotka eivät kuitenkaan estäneet useita ja toistuvia kriittisiä tilanteita.

3.6.3 Samalla Lissabonin strategian myötä päätettyjen useimpien määrällisten tavoitteiden saavuttamatta jääminen – talouskriisistä riippumatta – herättää voimakkaita kysymyksiä indikaattorien valinnasta ja niiden kyvystä ilmaista tehokkaasti kilpailukykyyn ja dynamiikkaan tähtäävää kehitystä.

3.7 Lisäksi on aikataulun osalta päätetty ottaa – tammikuun 1. päivästä 2011 lähtien – käyttöön EU-ohjausjakso määrittelemättä etukäteen prosessissa sovellettavia sääntöjä ja sisältöjä. Tämä tapahtuu myös ilman asianomaisten institutionaalisten toimijoiden ehdotusten todellista yhteensovittamista: Euroopan komissio, Euroopan parlamentti, talouden ohjaustyöryhmä puheenjohtajanaan Herman VAN ROMPUY, Euroopan keskuspankki (EKP), ETSK ja alueiden komitea. Keskusteluprosessin on määrä päättyä parlamentin hyväksyntään aikaisintaan vasta kesällä 2011.

3.8 Erittäin vaikeassa tilanteessa, kuten keväällä 2010, komissio pyrkii luonnollisesti ylittämään kriisin mahdollisimman nopeasti – näyttääkseen globaaleille rahoitusmarkkinoille ja suurelle yleisölle onnistumisensa – eikä niinkään keskittymään vaikutukseen, joka kyseisellä reaktiolla saattaa olla keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä rahoitusmarkkinoiden lisäksi tuotantoon sekä sosiaaliseen ja poliittiseen ulottuvuuteen.

3.9 Kriisin ylittäminen edellyttää komission mukaan nykyistä tiukempia sääntöjä ja entistä varmempia seuraamuksia, joihin liittyy vähemmän poliittista toimintavaraa ja enemmän automatismeja. Millään säännöillä ei kuitenkaan voida puuttua tehokkaasti vakaviin kriisitilanteisiin, sillä ne johtuvat lähes aina erityisistä ja ennakoimattomista tapahtumista, joita asiantuntijat eivät kykene ennustamaan ja joihin ei kyetä reagoimaan ennalta määritellyin säännöin. ”Sääntöjärjestelmän” utopiaa – joka vapauttaa politiikan päätöksenteon taakasta – on vaikea toteuttaa ja se on jopa vaarallinen, sillä se antaa harhaanjohtavan turvallisuudentunteen suojasta mitä tahansa epävarmuutta vastaan. (9) Tällaisessa lähestymistavassa piilee kahdenlaisia ongelmia, joita on arvioitava huolellisesti.

3.9.1 Ensimmäinen on vaara aliarvioida yhteisön lähestymistavan edut – sillä siihen osallistuvat Euroopan kansalaisia eniten edustavat toimielimet – hallitusten yhteistyöhön nähden, sillä siinä päätökset tekee etupäässä neuvosto, ja parlamentilla ja komiteoilla on vain rajallinen rooli. Ainoana poikkeuksena on Euroopan parlamentin osallistuminen EU-ohjausjaksoon, kun komissio esittelee sille tammikuussa vuosittaisen kasvuraportin käynnistääkseen näin keskustelun koordinoinnin suuntaviivoista.

3.9.1.1 Hallitusten yhteistyöhön perustuvan lähestymistavan painottaminen saattaa johtaa siihen, että Euroopan kansalaisten puutteellista osallistumista aliarvioidaan, kuten on jo tapahtunut Lissabonin strategian yhteydessä. Tämä on, aivan kuten globaali kriisi, haaste EU:n taloudelliselle, sosiaaliselle ja poliittiselle kestokyvylle ja saattaa luoda uutta tilaa illuusiolle paluusta kansalliseen itsemääräämisoikeuteen luopumalla eurosta (ja jopa unionista), jotta voitaisiin käynnistää epätodennäköinen kansallinen kehitys vapaana eurooppalaisista velvoitteista ja teknokraateista. Ei ole sattumaa, että valpas Euroopan unionin tarkkailija Charles KUPCHAN (10) on varoittanut eurooppalaisen hankkeen uudelleenkansallistamisen vaarasta Washington Postissa29. elokuuta 2010 julkaistussa artikkelissa: ”Euroopassa on parhaillaan meneillään poliittisen elämän uudelleenkansallistaminen, ja valtiot ottavat takaisin itsemääräämisoikeutta, jonka ne vähän aikaa sitten uhrasivat vapaaehtoisesti yhteisen idean alttarille” (11).

3.9.1.2 Euroopan unionin kansalaiset näyttävät menettäneen luottamuksensa, mutta ei niinkään unionin toimielimiin sinällään vaan EU-jäsenyyden hyödyllisyyteen. Eurobarometrin kyselyistä (12) ilmenee, että kevään 2007 ja 2010 välisenä aikana niiden eurooppalaisten määrä, jotka suhtautuvat myönteisesti maansa EU-jäsenyyteen, on laskenut 57 prosentista 49 prosenttiin, kun taas EU-jäsenyyteen kielteisesti (18 prosenttia) tai epävarmasti (29 prosenttia) suhtautuvien osuus on kasvanut. Samalla niiden kansalaisten prosenttiosuus, jotka katsovat maansa kaiken kaikkiaan hyötyneet EU-jäsenyydestä, on laskenut 59 prosentista 53 prosenttiin, kun taas niiden osuus, joiden mielestä jäsenyydestä ei ole ollut hyötyä, on noussut 35 prosenttiin.

3.9.2 Toisena ongelmana on vaara noudattaa sellaista perinteistä lähestymistapaa ongelmanratkaisussa, joka pohjautuu säästöpolitiikan painottamiseen kasvun, sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja ympäristön kustannuksella huolimatta siitä, että nykyisin on olemassa asiaan liittyviä laajalle levinneitä ja vakuuttavia innovatiivisia perusteita. (13)

3.9.2.1 Julkisten menojen, talouden suorituskyvyn ja sosiaalisten tavoitteiden väliset suhteet ovat monimutkaisempia kuin oikeudenmukaisuuden ja tehokkuuden tavoitteiden välisen konfliktin yksinkertaistava hypoteesi antaa ymmärtää. Tarkkaan määritellyt sosiaaliturvajärjestelmät ja ympäristölainsäädäntö voivat lisätä myös tehokkuutta ja kilpailukykyä, joten niitä voidaan pitää tuotannontekijänä, joka osaltaan edistää vakautta ja talouden dynamiikkaa jälkiteollisissa talouksissa.

3.9.2.2 Tämä pätee myös kriisissä, jossa Euroopan kansantaloudet parhaillaan ovat. Euroopan komissio tunnustaa Euroopan talouden elvytyssuunnitelmassa (14), että tavoitteena on ”vähentää taloudellisen laskusuhdanteen inhimillisiä kustannuksia ja sen vaikutuksia heikoimmassa asemassa oleviin” sekä sen, että kriisi tulisi nähdä mahdollisuutena ”nopeuttaa siirtymistä vähäpäästöiseen talouteen” toteuttamalla strategia, jolla ”edistetään uusia teknologioita, luodaan uusia ympäristön parantamiseen liittyviä työpaikkoja ja tarjotaan uusia mahdollisuuksia nopeasti kasvavilla maailmanmarkkinoilla”.

3.9.2.3 Lisäksi on muistettava, ettei kriisi syntynyt julkisella vaan yksityisellä sektorilla tavaroiden ja palvelujen globaalin tarjonnan laajentumisen sekä kuluttajien ostovoiman kasvun hidastumisen välisestä epätasapainosta. (15) Jäsenvaltioiden budjettivaje BKT:hen verrattuna johtuu suureksi osaksi vain hätätoimenpiteistä, joihin ryhdyttiin nimittäjän alenemisen (kansantulo) ja osoittajan kasvun (julkiset menot rahoitus- ja tuotantojärjestelmän pelastamiseksi sekä automaattiset vakauttajat kriisin mahdollisten dramaattisten seurausten hillitsemiseksi) johdosta. (16) Kuten FITOUSSI aivan oikein toteaa: ”Budjettiongelmat eivät Euroopassa synny niinkään siitä, mitä hallitukset tekevät toimintavaransa puitteissa, vaan seurauksista, jotka kohdistuvat automaattisesti julkistalouteen yhteiskunnan köyhtymisen vuoksi.” (17)

4. Erityistä

4.1 Koska käsitteen ”talouden ohjausjärjestelmä” merkitys tai sen perustana olevat tavoitteet eivät ole täysin selviä, ja kun ajatellaan heikkoa tietoisuutta vakaus- ja kasvusopimuksen sekä Lissabonin strategian rajoista, on laadittava jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten välinen yhteinen strategia. Tällainen strategia ei saa rajoittua sääntöjen ja muodollisten menettelyjen määrittelyyn, vaan siinä on esitettävä yksityiskohtaisesti konkreettisia toimia – mikä on entistäkin tärkeämpää talouskriisistä johtuvassa heikossa toimintaympäristössä – jotta parannetaan Euroopan kansalaisten elämänlaatua, nostetaan työllisyysastetta (mukaan luettuina heikossa asemassa olevat ryhmät, kuten vammaiset ja etniset vähemmistöt) sekä vahvistetaan Euroopan tuotantojärjestelmän kilpailukykyä (mukaan luettuina pienet ja keskisuuret yritykset sekä osuus- ja yhteisötalous).

4.2 Tätä varten ei riitä, että varmistetaan – vaikkakin välttämättömin – asianmukaisen kirjanpidon säännöin tulojen ja menojen yhdenmukaisuus. Jotta vahvistetaan Euroopan kansalaisten luottamusta ja odotuksia EU:hun nähden, tarvitaan keskipitkän ja pitkän aikavälin toimia, joiden avulla voidaan yhdistää tarvittava tiukka taloudenpito sekä yhtä tärkeä kyky laatia ja toteuttaa taloudellista ja sosiaalista kehitystä edistäviä hankkeita. Euroopassa on siis lisättävä tietoisuutta Euroopan unionista poliittisena yksikkönä, joka pyrkii todellisen yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi koordinoimaan eri jäsenvaltioiden politiikat ja esiintymään aktiivisena toimijana globaalissa maailmassa.

4.3 Tällaisen entistä tietoisemman Euroopan edellytys on kansalaisia ja työmarkkinaosapuolia edustavien toimielinten – parlamentin ja komiteoiden – nykyistä vahvempi asema ja suurempi kyky ymmärtää käynnissä olevia muutoksia. Näin komission suunnittelema koordinointi voi saada niiden keskuudessa vahvan demokraattisen oikeutuksen ja laajan hyväksynnän, jota sen tehokas toteuttaminen edellyttää.

4.4 Tällä hetkellä parlamentin rooli EU-ohjausjaksolla vaikuttaa kuitenkin vaatimattomalta, ja se on rajoittunut keskustelun alkuvaiheeseen ja koordinointiprosessin alun suuntaamiseen, mutta sillä voisi olla entistä suurempi ja tehokkaampi rooli, jos sen toiminta koordinoitaisiin yksittäisten jäsenvaltioiden talousarviota käsittelevien ja sen hyväksyvien kansallisten parlamenttien toiminnan kanssa. Parlamentilla voi olla perusluonteinen rooli määriteltäessä unionin talouspolitiikan ohjausjärjestelmää ja varmistettaessa ehkäisevien ja korjaavien toimien demokraattinen oikeutus, mukaan luettuina jäsenvaltioille määrätyt seuraamukset.

4.5 Tässä yhteydessä ETSK voi roolissaan EU:n toimielinten neuvoa-antavana elimenä antaa panoksensa EU:n talouden ohjausjärjestelmän vahvistamiseen järjestämällä vuosittain erityisistunnon, jossa keskusteltaisiin suosituksista ja tavasta luoda yhteisymmärrystä kansallisen tason uudistuksista ottaen huomioon hyväksyttyjen toimien sosiaalinen vaikutus. ETSK:n tuoma lisäarvo perustuu siihen, että siinä ovat edustettuina organisaatiot, jotka jäsenvaltioissa määrittävät talouspolitiikan yhteiskunnallisen konsensuksen. Tämän vuoksi ETSK voi antaa merkittävän panoksen toimiin ja vastuunkantoon paitsi poliittisten päätöksentekijöiden, myös ja ennen kaikkea jäsenvaltioiden kansalaisten keskuudessa.

4.5.1 Tällainen keskustelu voitaisiin käydä syksyllä sen jälkeen kun jäsenvaltioille osoitetut suositukset on hyväksytty virallisesti, ja keskustelun päätelmät olisivat lähtökohtana keskusteltaessa jäsenvaltioiden sosiaali- ja talousneuvostojen, jäsenvaltioiden parlamenttien ja Euroopan parlamentin kanssa. Näin voitaisiin arvioida hyväksyttyjä strategioita sekä levittää niitä ja edistää niiden toteuttamista jäsenvaltiotasolla.

4.6 Jos parlamentille ja komiteoille annettaisiin nykyistä enemmän painoarvoa, vähennettäisiin riskiä aliarvioida kasvun ja sosioekonomisen kehityksen tavoitetta raha- ja finanssipoliittisen vakauden vaatimukseen nähden sekä varmistettaisiin, että vakaus- ja kasvusopimus ja Eurooppa 2020 -strategia ovat keskenään yhdenmukaisia. Vaikka talouden vakaus – etenkin kriisiaikoina – on kasvun ja Euroopan kansalaisten elintason säilyttämisen perusta, vakauden lisäämiseen ei tule pyrkiä kansalaisten tulojen ja oikeuksien kustannuksella. Talouden ohjausjärjestelmän uudistus ja Eurooppa 2020 -strategia olisi toteutettava samanaikaisesti, sillä se helpottaisi budjettirajoitusten hyväksymistä suuren yleisön keskuudessa.

4.6.1 Vaikka komissio nykyisin näyttääkin asettavan kyseiset strategiat huolellisesti samaan asemaan, herää vahvoja epäilyjä siitä, aikooko se todella integroida nämä strategiat, jotka ovat edelleen selkeästi erillisiä. Tällä hetkellä tilanne on pikemminkin epätasapainoinen sosiaalisen ulottuvuuden haitaksi ja tuottavuuden ja työn joustavuuden eduksi, sillä jälkimmäisten katsotaan voivan lisätä eurooppalaisten yritysten kilpailukykyä.

4.6.2 Perusajatuksena on, että makrotalouden valvonta – yhdessä komission vaatiman rakenneuudistusten temaattisen valvonnan kanssa – luo edullisen toimintaympäristön kestävän talouskasvun varmistamiseksi niin Eurooppa 2020 -strategian kuin vakaus- ja kasvusopimuksen hyväksi. Kokemuksista, joita yhtenäisvaluutasta – ja siten euroalueesta, jossa ei voida käyttää devalvoinnin välinettä – on saatu yli kymmenen vuoden ajan, ei kuitenkaan ilmene selvästi, että EU:ssa ja talous- ja rahaliitossa voitaisiin nopeasti päästä eroon kilpailukyvyn eroista.

4.7 Eurooppa 2020 -strategia näyttää menevän oikeaan suuntaan kilpailukyvyn laadun parantamiseksi, sillä siihen sisältyy toimia osaamisen, innovoinnin sekä ympäristön kestävyyden alalla. Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden ja vakaus- ja kasvusopimuksen vahvistamisen välillä on kuitenkin ristiriita etenkin kun ajatellaan Euroopan nykyistä taloudellista ja sosiaalista toimintaympäristöä, joka on hitaasti toipumassa kriisistä.

4.7.1 Eurooppa 2020 -strategian kunnianhimoista tavoitteiden saavuttaminen – älykäs kasvu (joka perustuu osaamiseen ja innovointiin), kestävä kasvu (entistä tehokkaampi, ympäristöystävällisempi ja kilpailukykyisempi) ja osallistava kasvu (sosiaalinen ja alueellinen koheesio työllisyyden avulla kiinnittäen erityistä huomiota heikossa asemassa oleviin työntekijöihin) – edellyttää riittävien varojen käyttöön asettamista asianmukaisia investointeja varten. Samalla kyseiset toimet, jotka edellyttävät entistä suurempia suoria julkisia menoja tai myös verotukseen liittyviä kannustimia yksityisiä toimia varten, saattavat osoittautua mahdottomiksi sovittaa yhteen budjettikurin kanssa, jota komissio aikoo vahvistaa vakaus- ja kasvusopimuksen toteuttamiseksi ja talouden ohjausjärjestelmän parantamiseksi.

4.7.2 BKT:n osalta pitää varmastikin paikkansa, että julkistalouden ja euron vakaus on välttämätön perusta pitkäjänteisen kehityspolitiikan luomiseksi, mutta tilinpitosäännöt eivät sinällään varmista jäsenvaltioiden talouksien myönteistä kehitystä pitkällä aikavälillä. STIGLITZIN, SENIN ja FITOUSSIN mainitseman ”muuttumattomuusperiaatteen” (18) mukaan yksittäisen valtion kansantaloudelliset suureet eivät saa vaihdella maittain institutionaalisten, taloudellisten, sosiaalisten ja poliittisten erojen mukaisesti, vaan niitä on vertailtava mahdollisimman yhdenmukaisissa olosuhteissa. Julkistalouden pitkän aikavälin kestävyyden mittaamiseksi ei toisin sanoen riitä, että seurataan vuosittain talouden vajetta ja velkaantumista, vaan on otettava huomioon tulevaisuudennäkymät myös yksityisillä markkinoilla, ennen kaikkea finanssi- ja kiinteistömarkkinoilla sekä sosiaalialan markkinoilla, sillä ne voivat kriisi- ja hätätilanteissa vaikuttaa huomattavasti jäsenvaltioiden julkistalouden vakauteen esimerkiksi rahoituslaitosten ja suuryritysten pelastamistoimien kautta.

4.7.3 Lisäksi kilpailueroihin keskittyminen edellyttää yksikkötyökustannusten dynamiikan jatkuvaa valvontaa, minkä vuoksi työmarkkinaosapuolten neuvotteluihin on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota etenkin euroalueella, jolla jäsenvaltioilla ei ole enää käytettävissään devalvaation välinettä. Ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen suhteiden tulisi näin ollen olla komission strategian kiinteä osa, sillä kyseessä on tärkeä tekijä, joka puuttuu Euroopan komission tiedonannosta.

4.7.3.1 Yhtenä ratkaisuna voisi olla makroekonomisen vuoropuhelun nykyistä tiiviimpi ja tavoitteellisempi käyttö, sillä sen avulla hallitukset ja työmarkkinaosapuolet voivat yhdessä arvioida tehokkaasti EU:n taloudellista tilannetta ja toteutettavia toimia tiiviissä yhteydessä kansallisella tasolla käytävän työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kanssa. Laatua parantamalla vuoropuhelusta voisi muodostua väline, jonka ansiosta työmarkkinaosapuolet voisivat osallistua siihen tehokkaasti Euroopan keskuspankin, komission ja neuvoston ohella ja yhteisön ja jäsenvaltioiden dynamiikat voitaisiin sovittaa yhteen. (19)

4.8 Euroopan talouspolitiikkojen tehokkaan koordinoinnin käyttöönotto edellyttää, että 27 jäsenvaltiota hyväksyvät yksimielisesti makroekonomisen viitekehyksen ja ennakoivan makroekonomisen kehyksen. Kyseiset kehykset ovat niiden talous- ja finanssipolitiikkojen perusta, jotka jäsenvaltiot suunnittelevat ja joista ilmoitetaan EU-ohjausjakson aikana. Tässä erityisessä toimintaympäristössä tärkeässä roolissa ovat Eurostatin analyysit, Euroopan komission ennakoivat ehdotukset, Euroopan keskuspankin tukirooli sekä Eurooppa-neuvoston ja Euroopan parlamentin reaktiot.

4.9 Koska taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöä koskevat tavoitteet nivoutuvat tiiviisti toisiinsa, on myös otettava käyttöön indikaattoreita, jotka ovat monitahoisempia kuin vain BKT:n kasvu. On muistettava, että komission tiedonannossa, jonka otsikkona on kuvaavasti ”BKT ja muut indikaattorit – Edistyksen mittaaminen muuttuvassa maailmassa” (20), vaaditaan nimenomaan uusia indikaattoreita, ”joihin sisältyy tiivistetyssä muodossa yhteiskunnalliset ja ympäristöä koskevat saavutukset (esim. parantunut sosiaalinen koheesio, perushyödykkeiden ja -palvelujen saatavuus ja hinta, koulutus, kansanterveys ja ilmanlaatu) ja menetykset (esim. lisääntynyt köyhyys tai rikollisuus, luonnonvarojen köyhtyminen)” ja joita näin ollen voidaan käyttää ”kuvaamaan yleisesti tärkeinä pidettyjä asioita”.

4.10 Jotta ohjausta voidaan vahvistaa sen tehostamiseksi ja sen tavoitteiden saavuttamiseksi, on toteutettava viisi suunniteltua toimenpidettä, jotka ulottuvat BKT:tä pidemmälle: (i) ympäristöä koskevien ja sosiaalisten indikaattorien käyttö, (ii) lähes reaaliaikaisen tiedon saanti päätöksenteon tueksi, (iii) hyvinvoinnin jakautumisesta ja epätasa-arvosta kertovien tietojen täsmällinen raportointi, (iv) kestävää kehitystä koskevan eurooppalaisen ”taulukon” laatiminen ja (v) kansantalouden tilinpidon laajentaminen ympäristöä koskeviin ja sosiaalisiin seikkoihin.

4.11 Käynnissä oleva Euroopan talouden ohjausjärjestelmän vahvistaminen on prosessi, joka – kuten muutkin EU:n historiaan kuuluvat prosessit – osoittautuu varmasti monimutkaiseksi. Tällainen monimutkaisuus on toisaalta unionin ominaispiirre. On varmastikin totta – kuten eräs italialainen toimittaja on muistuttanut – että ”Eurooppa kärsii (Yhdysvaltoihin nähden) suuremmasta epävarmuudesta, minkä vuoksi se on perustamisestaan lähtien pyrkinyt johonkin päämäärään” (21). Nyt tällaisilla pyrkimyksillä on kuitenkin oltava tarkka ja selkeä päämäärä, jonka Euroopan kansalaiset, jäsenvaltioiden parlamentit sekä jäsenvaltio- ja unionitason institutionaaliset elimet ovat hyväksyneet. Vain näin Euroopan unioni voi saavuttaa tavoitteen, joka sillä on ollut perustamisestaan lähtien.

Bryssel 17. helmukuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) KOM(2010) 367 lopullinen.

(2) KOM(2010) 250 lopullinen.

(3) KOM(2010) 522–527; tarkempia tietoja saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/economy_finance/articles/eu_economic_situation/2010-09-eu_economic_governance_proposals_en.htm

(4) ETSK:n lausunnot aiheista ”Julkisen talouden velkakriisin vaikutukset EU:n hallintoon”, EUVL C 51, 17.2.2011, s. 15; ”Talouden elpyminen: tilannekatsaus ja konkreettiset aloitteet”, EUVL C 48, 15.2.2011, s. 57; ”Rahoituskriisi ja sen vaikutus reaalitalouteen”, EUVL C 255, 22.9.2010, s. 10; ”Eurooppalaista teollisuusstrategiaa edistävät talouspolitiikat”, EUVL C 10, 15.1.2008, s. 106; ”Talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja talouspolitiikan ohjausjärjestelmä – entistä johdonmukaisemman talouspoliittisen päätöksenteon edellytykset Euroopassa”, EUVL C 324, 30.12.2006, s. 49; ”Talouspolitiikan ohjausjärjestelmän vahvistaminen – vakaus- ja kasvusopimuksen uudistaminen”, EUVL C 88, 11.4.2006, s. 68.

(5) Kuten talous- ja raha-asioista vastaava komission jäsen Olli REHN tähdensi Euroopan parlamentin kuulemistilaisuudessa 5. heinäkuuta 2010: ”Kriisi on paljastanut nykyisen talous- ja rahaliiton merkittäviä järjestelmään liittyviä heikkouksia. Lyhyesti sanottuna EU:n talouspolitiikkaa on koordinoitava nykyistä paremmin ja tiukemmin. Myös talous- ja rahaliiton sääntöjä on noudatettava nykyistä tiukemmin. Säännöistä ei ole mitään hyötyä, jos niitä ei noudateta.” (Olli REHN, Talouteen kohdistuvan luottamuksen vahvistaminen Euroopassa, keskustelu Euroopan parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, Strasbourg, 5. heinäkuuta 2010.)

(6) Euroopan parlamentti, mietintöluonnos rahoitus-, talous- ja sosiaalikriisistä: suositukset toteutettaviksi toimenpiteiksi ja aloitteiksi (välimietintö). Rahoitus-, talous- ja sosiaalikriisiä käsittelevä erityisvaliokunta, esittelijä: Pervenche BERÈS, 6. toukokuuta 2010.

(7) Tiedot ovat peräisin Eurostatin tietokannasta syyskuulta 2010, ja ne on esitetty liitteen taulukoissa 1 ja 2.

(8) Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Herman VAN ROMPUY tunnusti 20. syyskuuta 2010 tämän ”institutionaalisen vamman”: ”—[M]eidän on elettävä dilemmassa, jossa on olemassa rahaliitto mutta ei pitkälle menevää finanssiliittoa. Euron käyttöönotosta lähtien unionin toimielimet ovat olleet vastuussa rahapolitiikasta, ja jäsenvaltiot ovat edelleen vastuussa omasta finanssipolitiikastaan ja koordinoivat talouspolitiikkaansa. Tästä aiheutuu jännitteitä ja tähän perustuvat mainitsemani toisinaan mutkikkaat päätökset … ! Voidaan pahoitella rakennusvirhettä, ja erään puhuvat ’euron perisynnistä’. Minä puhuisin pikemminkin rakenteellisesta vammasta. Mutta neuvoteltaessa Maastrichtin sopimuksesta etenkin Saksan ja Ranskan välillä oli tehtävä päätös. Ilman tätä perisyntiä euroa ei olisi edes saatu aikaan!” Herman VAN ROMPUY, ”Tavoitteena ei ole unionin politiikan uudelleenkansallistaminen vaan kansallisen politiikan eurooppalaistaminen”, puhujavieraana pidetty puhe Notre Europe -järjestössä, Pariisi, valtiotieteellisen tiedekunnan suuri sali (http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/fr/ec/116622.pdf).

(9) VEROLA N., L'Europa e la crisi: squilibri finanziari ed equilibri costituzionali, ASTRID-asiakirja, 2010, luettavissa sivustossa http://www.astrid-online.it/Riforma-de/Studi-e-ri/VEROLA---L-Europa-e-la-crisi---squilibri-finanziari-ed-equilibri-costituzionali.pdf (vain italiaksi).

(10) Council on Foreign Relations -järjestön Eurooppa-tutkimuksen johtaja ja Georgetownin yliopiston professori.

(11) KUPCHAN, C., ”As nationalism rises, will the European Union fall”, Washington Post, 29. elokuuta 2010. Ks. myös verotusta ja edustavuutta koskevat ajatukset, DE GRAUWE P., ”Why a tougher Stability and Growth Pact is a bad idea”, VoxEU.org, luettavissa osoitteessa http://www.voxeu.com/index.php?q=node/5615.

(12) Tiedot Eurobarometri-kyselystä 73 – ensimmäiset tulokset, esitetty liitteen taulukoissa 1 ja 2.

(13) Ks. ympäristön kestävyydestä DALY H., Beyond Growth: The Economics of Sustainable Development, 1996. Ks. hyvinvoinnista ja oikeudenmukaisuudesta BEGG I., FERRERA M., HODSON D., MADSEN P., MATSAGANIS M., SACCHI S., SCHELKE W., The Cost of Non Social Policy: Literature Review [Sosiaalipolitiikan puuttumisen kustannukset: kirjallisuuskatsaus], kertomus Euroopan komissiolle, Bryssel, 2003. Ks. inhimillisen kehityksen mallista SEN A., Inequality Reexamined, 1992, ja SEN A., Development as Freedom, 1999.

(14) KOM(2008) 800 lopullinen, ”Euroopan talouden elvytyssuunnitelma”, s. 5.

(15) ILO–FMI, ”The Challenges of Growth, Employment and Social Cohesion” [Kasvun, työllisyyden ja sosiaalisen koheesion haasteet], ILO:n ja FMI:n yhteisen konferenssin keskusteluasiakirja, Oslo, 13. syyskuuta 2010, s. 67–73.

(16) Julkinen velka euroalueella laski 72 prosentista vuonna 1999 67 prosenttiin vuonna 2007 (liitteen kaavio 3). Samalla ajanjaksolla kotitalouksien ja rahoitusalan velkaantuminen lisääntyi (liitteen kaavio 4). Julkissektorin velkaantuminen lisääntyi vuodesta 2008 (liitteen kaavio 5), kun hallitukset toteuttivat pankkien pelastustoimia ja tukivat taloudellista toimintaa taantuman aikana (BKT:n ja verotulojen aleneminen).

(17) FITOUSSI J.P., ”Crise et démocratie, le paradoxe européen”, Le Monde, 16. lokakuuta 2010. Ks. myös DE GRAUWE P., ”What kind of governance for the eurozone?”, CEPS Policy Brief No. 214, syyskuu 2010.

(18) STIGLITZ J.E., SEN A., FITOUSSI J.P., Report by the Commission on the Measurement of Economic Performance and Social Progress [Talouden tulosten ja sosiaalisen edistyksen mittaamista käsittelevä komission kertomus], Ranskan presidentille osoitettu kertomus, Pariisi, 2009 (s. 22–23).

(19) WATT A., ”Economic Governance in Europe: A Change of Course only after ramming the Ice”, Social Europe Journal, 30. heinäkuuta 2010, luettavissa osoitteessa http://www.social-europe.eu/2010/07/economic-governance-in-europe-a-change-of-course-only-after-ramming-the-ice/.

(20) KOM(2009) 433 lopullinen, s. 3–4.

(21) BASTASIN C., ”Questo secolo può essere ancora europeo”, Il Sole 24 ore, 2. syyskuuta 2010.