P9_TA(2022)0279

Mielenterveys digitaalisessa työelämässä

Euroopan parlamentin päätöslauselma 5. heinäkuuta 2022 mielenterveydestä digitaalisessa työelämässä (2021/2098(INI))

(2023/C 47/05)

Euroopan parlamentti, joka

— ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 4, 6, 9, 114, 153, 169 ja 191 artiklan ja erityisesti 168 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan 2, 3, 14, 15, 21, 31, 32 ja 35 artiklan, jäljempänä ”perusoikeuskirja”,

— ottaa huomioon Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin ja erityisesti sen periaatteen 10,

— ottaa huomioon vammaisten henkilöiden oikeuksista tehdyn YK:n yleissopimuksen,

— ottaa huomioon vuonna 2018 hyväksytyn YK:n mielenterveys- ja hyvinvointistrategian,

— ottaa huomioon Maailman terveysjärjestön (WHO) 18. toukokuuta 2020 antaman julistuksen terveestä elpymisestä covid-19-epidemian jälkeen,

— ottaa huomioon WHO:n Maailman mielenterveyspäivän 2021 ”Mielenterveyden huoltoa kaikille: sanoista tekoihin”,

— ottaa huomioon WHO:n mielenterveyttä koskevan eurooppalaisen toimintakehyksen 2021–2025,

— ottaa huomioon 8. kesäkuuta 2021 julkaistun Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) terveyspoliittisen selvityksen ”A New Benchmark for Mental Health Systems: Tackling the Social and Economic Costs of Mental Ill Health” sekä 4. marraskuuta 2021 mielenterveydestä ja työelämästä julkaistun katsauksen ”Fitter Minds, Fitter Jobs: from Awareness to Change in Integrated Mental Health, Skills and Work Policies”,

— ottaa huomioon elpymis- ja palautumistukivälineen perustamisesta 12. helmikuuta 2021 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2021/241 (1),

— ottaa huomioon vanhempien ja omaistaan hoitavien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisesta 20. kesäkuuta 2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1158 (2),

— ottaa huomioon tuotteiden ja palvelujen esteettömyysvaatimuksista 17. huhtikuuta 2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/882 (3),

— ottaa huomioon yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27. marraskuuta 2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (4),

— ottaa huomioon tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4. marraskuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY (5),

— ottaa huomioon toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12. kesäkuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/391/ETY (6),

— ottaa huomioon työpaikoille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista 30. marraskuuta 1989 annetun neuvoston direktiivin 89/654/ETY (7),

— ottaa huomioon turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista 29. toukokuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/270/ETY (8),

— ottaa huomioon 17. huhtikuuta 2020 antamansa päätöslauselman EU:n yhteensovitetuista toimista covid-19-pandemian ja sen seurausten torjumiseksi (9),

— ottaa huomioon 10. heinäkuuta 2020 antamansa päätöslauselman EU:n kansanterveysstrategiasta covid-19-pandemian jälkeen (10),

— ottaa huomioon 21. tammikuuta 2021 antamansa päätöslauselman suosituksista komissiolle oikeudesta olla tavoittamattomissa (11),

— ottaa huomioon 17. helmikuuta 2022 antamansa päätöslauselman eurooppalaisten nuorten vaikutusmahdollisuuksien lisäämisestä: työllisyys ja sosiaalinen elpyminen pandemian jälkeen (12),

— ottaa huomioon 16. syyskuuta 2021 antamansa päätöslauselman oikeudenmukaisista työoloista, oikeuksista ja sosiaalisesta suojelusta alustatalouden työntekijöille – digitaaliseen kehitykseen liittyvät työllisyyden uudet muodot (13),

— ottaa huomioon 24. lokakuuta 2019 annetut neuvoston päätelmät hyvinvointitaloudesta (14), joissa kehotetaan laatimaan kattava EU:n mielenterveysstrategia,

— ottaa huomioon 8. kesäkuuta 2020 annetut neuvoston päätelmät työhyvinvoinnin parantamisesta,

— ottaa huomioon 28. kesäkuuta 2021 annetun komission tiedonannon ”Työterveyttä ja -turvallisuutta koskeva EU:n strategiakehys 2021–2027 – Työterveys ja -turvallisuus muuttuvassa työelämässä” (COM(2021)0323),

— ottaa huomioon 14. lokakuuta 2005 annetun komission vihreän kirjan ”Väestön mielenterveyden parantaminen – Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia” (COM(2005)0484),

— ottaa huomioon 14. heinäkuuta 2021 annetun komission raportin ”Towards a strong social Europe in the aftermath of the COVID-19 crisis: reducing disparities and addressing distributional impacts”,

— ottaa huomioon vuonna 2008 tehdyn Euroopan mielenterveys- ja hyvinvointisopimuksen,

— ottaa huomioon 17. kesäkuuta 2021 julkaistun Euroopan nuorisofoorumin raportin ”Beyond Lockdown: the ’pandemic scar’ on young people”,

— ottaa huomioon 9. marraskuuta 2021 julkaistun Eurofoundin raportin ”Impact of COVID-19 on young people in the EU” ja 10. toukokuuta 2021 julkaistun raportin ”Living, working and COVID-19: Mental health and trust decline across EU as pandemic enters another year”,

— ottaa huomioon vuonna 7. joulukuuta 2020 julkaistun Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston (EU-OSHA) raportin ”Preventing musculoskeletal disorders in a diverse workforce: risk factors for women, migrants and LGBTI workers”,

— ottaa huomioon 7. lokakuuta 2011 julkaistun EU-OSHA:n raportin ”Mental health promotion in the workplace – A good practice report”,

— ottaa huomioon 22. lokakuuta 2021 julkaistun EU-OSHA:n raportin ”Telework and health risks in the context of the COVID-19 pandemic: evidence from the field and policy implications”,

— ottaa huomioon 12. joulukuuta 2012 annetun Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ”Eurooppalainen mielenterveyden teemavuosi – parempi työ ja elämänlaatu” (15),

— ottaa huomioon 23. kesäkuuta 2021 annetun tehokkaita keinoja panostaa terveyteen käsittelevän komission asiantuntijalautakunnan lausunnon ”Supporting mental health of health workforce and other essential workers”,

— ottaa huomioon 13. lokakuuta 2014 julkaistun EU-OSHA:n ja Eurofoundin yhteisen raportin ”Psychosocial risks in Europe: Prevalence and strategies for prevention”,

— ottaa huomioon Willis Towers Watsonin työntekijäkokemuskyselyn vuodelta 2021,

— ottaa huomioon vetoomusvaliokunnalle esitetyt vetoomukset, esimerkiksi vetoomukset nro 0956/2018 ja nro 1186/2018,

— ottaa huomioon työjärjestyksen 54 artiklan,

— ottaa huomioon työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan mietinnön (A9-0184/2022),

A. katsoo, että oikeus fyysiseen terveyteen ja mielenterveyteen on perusihmisoikeus ja että jokaisella ihmisellä on oikeus parhaimpaan mahdolliseen terveyteen; huomauttaa, että WHO määrittelee mielenterveyden henkisen hyvinvoinnin tilaksi, jossa ihminen pystyy selviytymään elämän monista haasteista, toteuttamaan itseään, oppimaan ja työskentelemään tuloksellisesti sekä toimimaan yhteisönsä jäsenenä (16); toteaa, että mielenterveys liittyy myös muihin perusoikeuksiin, kuten Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1 artiklassa vahvistettuun oikeuteen ihmisarvoon ja perusoikeuskirjan 3 artiklassa vahvistettuun oikeuteen henkilökohtaiseen koskemattomuuteen, henkinen koskemattomuus mukaan lukien;

B. ottaa huomioon, että tutkimukset osoittavat, että covid-19-pandemia on muovannut organisaatio- ja johtamiskäytäntöjä ja muuttanut monien työntekijöiden työoloja Euroopassa, mikä on vaikuttanut työaikaan, hyvinvointiin ja työpaikan fyysiseen ympäristöön; ottaa huomioon, että terveydenhuollolle ja keskeisille työntekijöille on asetettu poikkeuksellisia vaatimuksia; toteaa, että nämä työntekijät ovat joutuneet selviytymään vaativasta työympäristöstä, suojelun puutteesta ja turvallisuuskysymysten aiheuttamista peloista, joilla on ollut kielteisiä psykologisia vaikutuksia; ottaa huomioon, että mielenterveyteen liittyvien tekijöiden ymmärtäminen työpaikalla tarkoittaa paitsi mielenterveyden häiriöiden tunnistamista International Classification of Diseases for Mortality and Morbidity Statistics -luokitteluun perustuvien diagnoosikriteerien mukaisesti (esim. masennus) (17) myös hyvinvoinnin edistämistä, väärinkäsitysten ja leimautumisen välttämistä sekä oikeanlaisten toimenpiteiden ja hoidon suunnittelemista ja täytäntöönpanoa näitä häiriöitä varten (18);

C. toteaa, että pandemian aikana hoitovelvoitteet, joista on huolehdittava työn lisäksi, lisääntyivät voimakkaasti, mikä vaikutti suhteettomasti naisiin ja lisäsi sukupuolten välistä eriarvoisuutta palkattoman hoito- ja hoivatyön osalta; toteaa, että tällä oli kielteinen vaikutus hoitovelvoitteita omaavien mielenterveyteen, koska monien työntekijöiden oli selviydyttävä kasvaneesta stressistä, joka aiheutui lisääntyneistä hoitovelvoitteista kotikoulun, lastenhoidon, omaishoidon ja huollettaville omaisille annettavan muun avun myötä sulkutoimien aikana;

D. ottaa huomioon, että tutkimusten mukaan pandemia on johtanut laajamittaiseen etätyöhön, jolla on ollut myönteisiä seurauksia, kuten joustavuuden ja itsenäisyyden lisääntyminen ja joissakin tapauksissa työ- ja yksityiselämän parempi tasapaino; toteaa kuitenkin, että nämä myönteiset seuraukset eivät aina paina vaakakupissa enemmän kuin kielteiset seuraukset, joita ovat esimerkiksi jatkuva tavoitettavissa oleminen, työ- ja yksityiselämän välisten rajojen hämärtyminen, työn intensiivisyyden ja teknologiaan liittyvän stressin lisääntyminen; ottaa huomioon, että Eurofoundin covid-19-tutkimusten mukaan pandemia aiheutti monia haasteita etätyöntekijöille; toteaa, että vaikka etätyön huomattava lisääntyminen voi hyödyttää työntekijöitä ja yrityksiä, myös oikeus fyysiseen terveyteen ja mielenterveyteen on turvattava ja sitä on edistettävä tässä yhteydessä;

E. ottaa huomioon, että psykososiaaliset riskit ovat yleisimpiä etätyöhön liittyviä riskejä; ottaa huomioon, että etätyön yleistyminen on johtanut pitkiin työpäiviin ja työperäiseen stressiin; ottaa huomioon, että EU-OSHA:n mukaan psykososiaaliset riskit voivat johtaa kielteisiin henkisiin, fyysisiin ja sosiaalisiin seurauksiin, kuten työhön liittyvään ahdistukseen, työuupumukseen tai masennukseen; ottaa huomioon, että psykososiaalisiin riskeihin johtavia työoloja voivat olla liiallinen työmäärä, ristiriitaiset vaatimukset, epäselvä tehtävänkuva, heikot mahdollisuudet osallistua työntekijää itseään koskeviin päätöksiin tai vaikuttaa siihen, miten työ tehdään, huonosti hallittu organisaatiomuutos, työn epävarmuus, toimimaton viestintä, johdon tai kollegojen tuen puute, työpaikkakiusaaminen ja seksuaalinen häirintä sekä kolmansien osapuolten harjoittama väkivalta; toteaa, että jäsenvaltioilla ei ole samoja psykososiaalisia riskejä koskevia oikeudellisesti sitovia yhteisiä normeja eikä periaatteita, mikä johtaa käytännössä työntekijöiden epätasa-arvoiseen oikeussuojaan;

F. ottaa huomioon, että yhä useammat työnantajat käyttävät työntekijöidensä johtamiseen digitaalisia välineitä, kuten sovelluksia, ohjelmistoja ja tekoälyä; ottaa huomioon, että algoritmijohtaminen aiheuttaa uusia haasteita työnteon tulevaisuudelle, kuten teknologiavälitteistä kontrollia ja valvontaa käyttäytymistä ennakoimaan tarkoitettujen ennakointi- ja liputusvälineiden, suoritusten ja edistymisen reaaliaikaisen etäseurannan ja ajanseurantaohjelmistojen avulla, ja että se aiheuttaa merkittäviä riskejä työntekijöiden terveydelle ja turvallisuudelle, erityisesti mielenterveydelle ja oikeudelle yksityisyyteen ja ihmisarvoon; ottaa huomioon, että digitalisaatio ja kehittyneet uudet teknologiat, kuten tekoäly ja tekoälypohjaiset laitteet, muuttavat työn luonnetta; ottaa huomioon, että noin 40 prosenttia kansainvälisten yritysten henkilöstöosastoista käyttää nyt tekoälysovelluksia ja 70 prosenttia pitää niitä erittäin tärkeinä niiden organisaatiolle; katsoo, että uutta digitaalitaloutta on säänneltävä, jotta voidaan edistää yhteistä vaurautta ja varmistaa koko yhteiskunnan hyvinvointi;

G. katsoo, että tämä uusi tilanne edellyttää, että työterveydelle ja -turvallisuudelle laaditaan uusi, entistä laajempi määritelmä, jota ei voida enää erottaa mielenterveydestä;

H. ottaa huomioon, että covid-19-pandemia on vaikuttanut suhteettomasti terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon työntekijöiden – joista suurin osa on naisia – sekä haavoittuvassa asemassa olevien väestöryhmien, kuten etnisten vähemmistöjen, hlbtiq+-yhteisön, ikääntyneiden, yksinhuoltajien, vammaisten henkilöiden, jo ennen pandemiaa mielenterveysongelmista kärsineiden, sosioekonomisesti heikommassa asemassa olevien henkilöiden, työttömien sekä syrjäisimmillä alueilla ja syrjäisillä ja heikot yhteydet omaavilla alueilla asuvien ihmisten, henkiseen hyvinvointiin; ottaa huomioon, että nuorten mielenterveys on heikentynyt merkittävästi pandemian aikana, koska mielenterveyteen liittyvät ongelmat ovat kaksinkertaistuneet useissa jäsenvaltioissa, ja niillä on ollut vakavia vaikutuksia nuorten työllisyyteen ja heidän tulojensa pienenemiseen, työpaikkojen menetykset mukaan lukien; ottaa huomioon, että yhdeksällä miljoonalla eurooppalaisella 10–19-vuotiaalla nuorella on jokin mielenterveyshäiriö, ja että tapauksista yli puolessa on kyse ahdistuksesta tai masennuksesta;

I. ottaa huomioon, että liian monella ihmisellä EU:ssa ei ole mahdollisuutta saada julkisia mielenterveys- ja työterveyspalveluja; ottaa huomioon, että henkinen hyvinvointi on saavuttanut alimman tasonsa kaikissa ikäryhmissä pandemian puhkeamisen jälkeen ja että mielenterveyden heikkeneminen johtuu katkoista mielenterveyspalvelujen saatavuudessa, työmäärän lisääntymisestä ja työmarkkinakriisistä, jotka ovat vaikuttaneet suhteettomasti nuoriin; ottaa huomioon, että julkiset mielenterveys- ja työterveyspalvelut ovat räikeästi alirahoitettuja; ottaa huomioon, että työperäinen stressi voi johtua useista tekijöistä, kuten aikarajoitteista, pitkistä tai epäsäännöllisistä työajoista sekä heikosta viestinnästä ja yhteistyöstä organisaation sisällä; ottaa huomioon, että migreenien tai vakavien päänsärkyjen sekä masennuksen ja ahdistuneisuuden ja muiden psyykkisten häiriöiden yhteisesiintymisen välillä on vahva korrelaatio, jolla on kerrannaisvaikutus työntekijöiden työsuoritukseen ja poissaoloihin; ottaa huomioon, että myös mielenterveysongelmien ennaltaehkäisyä, diagnosointia ja hoitoa koskevan kliinisen ja soveltavan tutkimuksen rahoitus on selkeästi riittämätöntä; ottaa huomioon, että mielenterveysongelmat ovat tällä hetkellä suurin syy maailmanlaajuiseen sairastuvuuteen ja että itsemurhat ovat toiseksi suurin nuorten kuolinsyy Euroopassa; toteaa, että ennaltaehkäisy, tietoisuuden lisääminen, hyvinvointitoimet sekä mielenterveyden ja terveen työkulttuurin edistäminen voivat tuottaa myönteisiä tuloksia pyrittäessä parantamaan työntekijöiden terveyttä (19);

J. ottaa huomioon, että työpaikalla mielenterveyteen vaikuttavat esimerkiksi työuupumus, työssä tylsistyminen, stressi, häirintä, väkivalta, leimautuminen, syrjintä ja rajalliset kehittymis- tai ylenemismahdollisuudet, jotka voivat kärjistyä entisestään verkossa; ottaa huomioon, että WHO raportoi viime vuonna, että yli 300 miljoonaa ihmistä maailmassa kärsi työhön liittyvistä mielenterveyden häiriöistä, kuten työuupumuksesta, ahdistuksesta, masennuksesta tai traumaperäisestä stressistä, mikä korreloi sen kanssa, että joka neljäs eurooppalainen työntekijä kokee, että työllä on kielteinen vaikutus heidän terveyteensä (20); ottaa huomioon, että lannistava työympäristö voi johtaa fyysisiin ja mielenterveyden ongelmiin, päihteiden tai alkoholin ongelmakäyttöön, poissaoloihin ja tuottavuuden menetykseen;

K. ottaa huomioon, että heikon mielenterveyden kustannukset olivat vuonna 2015 kaikissa EU:n jäsenvaltioissa arviolta yli 4 prosenttia BKT:stä; toteaa, että työperäinen masennus on yksi yleisimmistä vammaisuuden syistä ja että masennuksen on arvioitu maksavan 620 miljardia euroa vuodessa ja aiheuttavan 240 miljardin euron suuruisen taloudellisen tuottavuuden menetyksen (21); ottaa huomioon, että kaikkien päänsärkyjen arvioidut kustannukset EU:ssa ovat vuosittain yli 110 miljardia euroa, josta noin 50 miljardia euroa liittyy migreeneihin; ottaa huomioon, että ennaltaehkäisyyn liittyvät talousarviot ovat kaikissa EU:n jäsenvaltioissa edelleen alhaiset eli 3 prosenttia kaikista terveydenhuoltomenoista;

L. ottaa huomioon, että EU:n työterveys- ja työturvallisuussäännösten (22) mukaan työnantajilla on velvollisuus suojella työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta kaikissa heidän työhönsä liittyvissä tehtävissä; ottaa huomioon, että työnantajat ovat vastuussa työterveydestä ja -turvallisuudesta myös etätyön yhteydessä; ottaa huomioon, että ammattiliitoilla ja työterveydestä ja -turvallisuudesta vastaavilla elimillä on ratkaiseva rooli työntekijöiden perusihmisoikeuksiin kuuluvan oikeuden turvalliseen työympäristöön puolustamisessa myös etätyön yhteydessä;

M. ottaa huomioon, että vakaa työllisyys, terveys (mielenterveys mukaan luettuna), täysipainoisen kehityksen edellytykset sekä nuorten vaikutusvallan ja osallistumisen tunne ovat perusedellytyksiä kriisistä selviytymiselle, yhteiskuntien vahvistamiselle ja talouksien jälleenrakentamiselle;

Mielenterveys ja digitaalinen työelämä: covid-19-pandemiasta saadut kokemukset

1. pitää valitettavana, että covid-19-pandemian aikana työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien mielenterveyteen vaikuttivat monien palvelujen, kuten koulutuksen, terveydenhuollon ja sosiaalisen tuen, katkokset ja lisääntyneet stressitekijät, kuten taloudellinen epävarmuus, työttömäksi joutumisen pelko, terveydenhuollon rajallinen saatavuus, eristyneisyys, teknologiaan liittyvä stressi, työaikamuutokset, työn riittämätön organisointi ja etätyö; kehottaa puuttumaan mielenterveyteen kiireellisesti monialaisilla ja yhdennetyillä toimintapolitiikoilla osana kattavaa EU:n mielenterveysstrategiaa ja eurooppalaista hoito- ja hoivastrategiaa, joita täydennetään kansallisilla toimintasuunnitelmilla; muistuttaa komissiota erityisesti siitä, että työntekijöiden terveyden suojelun olisi oltava olennainen osa EU-OSHA:n valmiussuunnitelmia tulevien terveyskriisien ehkäisemiseksi;

2. korostaa, että covid-19-pandemia ja sitä seurannut talouskriisi ovat rasittaneet valtavasti kaikkien kansalaisten ja ennen kaikkea työntekijöiden, itsenäisten ammatinharjoittajien, nuorten, työvoimaan siirtyvien opiskelijoiden ja ikääntyneiden mielenterveyttä ja hyvinvointia ja että työhön liittyvät psykososiaaliset riskit sekä stressi, ahdistus ja masennus ovat lisääntyneet;

3. korostaa, että covid-19-pandemialla on ollut kielteinen vaikutus koulutuksesta työelämään siirtymiseen ja niinpä se voi aiheuttaa suurta stressiä, ahdistusta ja epävarmuutta nuorille heidän uransa alussa, mikä todennäköisesti myös heikentää heidän työllistymismahdollisuuksiaan ja ruokkii mielenterveyteen ja hyvinvointiin liittyvien ongelmien noidankehää; kehottaa lisäämään tukea mielenterveydelle, myös julkisille työvoimapalveluille, jotta voidaan käsitellä työttömien hyvinvointia;

4. pitää valitettavana, että mielenterveyttä ei ole käsitelty painopisteenä fyysisen terveyden tavoin, että alalta on puuttunut rahoitusta ja alalla on ollut pulaa pätevästä henkilöstöstä kaikissa jäsenvaltioissa, vaikka terveyden ja hyvinvoinnin paranemiseen liittyy luontaisia etuja ja mielenterveyteen tehdyillä julkisilla investoinneilla saadaan aikaan merkittävää taloudellisen tuottavuuden kasvua ja työhön osallistuminen lisääntyy; katsoo, että nykytilanteen parantamiseksi tarvitaan nopeita toimia;

5. kehottaa EU:n toimielimiä ja jäsenvaltioita ottamaan huomioon työperäisten mielenterveysongelmien suuren määrän EU:n jäsenvaltioissa ja sitoutumaan voimakkaasti toimiin sellaisen digitaalisen työelämän sääntelemiseksi ja toteuttamiseksi, jossa autetaan ennaltaehkäisemään mielenterveysongelmia, suojelemaan mielenterveyttä ja työ- ja yksityiselämän tervettä tasapainoa ja lujittamaan sosiaalista suojelua koskevia oikeuksia työpaikalla; kehottaa käymään vuoropuhelua ja pyrkimään siihen yhdessä työnantajien ja työntekijöiden edustajien, myös ammattiliittojen, kanssa; korostaa tässä yhteydessä, että kaikilla työpaikoilla on tarpeen hyväksyä mielenterveysriskejä koskevia ennaltaehkäisysuunnitelmia; pyytää seuraamaan WHO:n mielenterveyttä koskevan eurooppalaisen toimintakehyksen 2021-2025 täytäntöönpanoa;

6. pitää valitettavana, että terveyden alalla tosiasiallisesti toteutettujen EU:n toimien määrä ei vastaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksessa tarkoitettua soveltamisalaa, ja kehottaa toteuttamaan lisää EU:n toimia tämän toimivallan puitteissa; katsoo, että mielenterveys muodostaa seuraavan terveyskriisin ja että komission olisi ryhdyttävä toimiin ja puututtava kaikkiin mahdollisiin riskeihin tarvittaessa sitovilla ja muilla kuin sitovilla toimenpiteillä ja laadittava kattava EU:n mielenterveysstrategia hyvinvointitaloudesta 24. lokakuuta 2019 annettujen neuvoston päätelmien mukaisesti;

7. toteaa, että EU:n mielenterveysstrategialla olisi pyrittävä vaatimaan jäsenvaltioita sisällyttämään mielenterveyspalvelut fyysiseen hoitoon, kun otetaan huomioon näiden kahden läheinen yhteys, tarjoamaan tehokasta hoitoa näytön ja ihmisoikeuksien pohjalta, lisäämään tarjottavien palvelujen määrää, jotta useammat ihmiset voivat saada hoitoa, ja tukemaan ihmisiä työpaikan löytämisessä tai työskentelyn jatkamisessa; korostaa, että heikko mielenterveys vaikuttaa työntekijöiden hyvinvointiin ja aiheuttaa kustannuksia hyvinvointijärjestelmille ja lisää terveydenhuolto- ja sosiaaliturvamenoja; korostaa työnantajan vastuuta ja sekä työnantajan että työmarkkinaosapuolten keskeistä roolia tällaisten aloitteiden suunnittelussa ja täytäntöönpanossa;

8. muistuttaa, että pandemia on tuonut esiin laajalle levinneen mielenterveyskriisin koko Euroopassa ja jäsenvaltioiden erilaiset toimet siihen vastaamiseksi ja osoittanut, että on tärkeää jakaa parhaita käytäntöjä terveysuhkiin vastaamiseksi, ja paljastanut puutteita ennakoinnissa, mukaan lukien valmiudet, reagointivälineet ja riittävä rahoitus; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita sisällyttämään mielenterveysvaikutukset terveyskriisiin ja pandemiaan liittyviä hätätilanteita koskeviin valmiussuunnitelmiinsa; katsoo, että nykyistä mielenterveyskriisiä olisi pidettävä terveyshätätilana;

9. suhtautuu myönteisesti käynnissä oleviin neuvotteluihin asetuksesta, jolla kumotaan valtioiden rajat ylittävistä vakavista terveysuhkista 22. lokakuuta 2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1082/2013/EU ( 23 ) , sekä käynnissä oleviin neuvotteluihin Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen uudistamisesta ja Euroopan lääkeviraston toimeksiannon laajentamisesta;

10. antaa tunnustusta keskeisille ja etulinjan työntekijöille, jotka uhrasivat oman hyvinvointinsa pelastaakseen ihmishenkiä pandemian aikana; on huolissaan terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon työntekijöiden suurista työperäisistä mielenterveysriskeistä; kehottaa komissiota kiinnittämään erityistä huomiota keskeisiin ja etulinjan työntekijöihin tulevissa mielenterveyttä työelämässä koskevissa ehdotuksissa; kehottaa jäsenvaltioita parantamaan työolojaan, puuttumaan henkilöstöpulaan ja sitomaan tarvittavat resurssit sen varmistamiseksi, että tällaisia uhrauksia ei enää tarvita, ja varmistamaan, että työntekijöillä on välittömästi käytettävissään riittävät mielenterveyden resurssit ja suoja sekä psykososiaaliset interventiot, joita olisi jatkettava akuutin kriisin jälkeen; korostaa, että suurin osa keskeisistä ja etulinjan työntekijöistä on naisia, jotka ovat usein pienituloisia ja heihin kohdistuu suuria työhön liittyviä mielenterveysriskejä;

Digitaalinen siirtymä ja mielenterveys

11. toteaa, että laadukkaat työpaikat voivat auttaa antamaan ihmisille merkityksellisyyden tunteen sekä tarjoamaan taloudellisen turvan ja riippumattomuuden; korostaa hyvän mielenterveyden, hyvien työolojen, riittävän palkan, työn tuottavuuden, hyvinvoinnin ja elämänlaadun myönteistä suhdetta; toteaa, että työntekijöiden merkityksellisyyden tunne ja identiteetti voidaan asettaa kyseenalaiseksi lisääntyvän digitalisaation yhteydessä, mikä voi johtaa fyysisiin ja mielenterveyden ongelmiin; toteaa, että ennaltaehkäisy on siksi avainasemassa; katsoo, että asianmukaiset työolot ja aktiiviset työmarkkinaohjelmat voisivat auttaa torjumaan psykososiaalisia riskejä tarjoamalla mahdollisuuksia laadukkaisiin työpaikkoihin ja sosiaaliseen suojeluun; toteaa, että masennus ja mielenterveyshäiriöt voivat olla este työpaikassa pysymiselle ja työpaikan saamiselle ja että työnhakijat tarvitsevat lisätukea;

12. tiedostaa mahdollisuudet, joita digitalisaatio voi tarjota vammaisten henkilöiden työllistämiselle avoimilla työmarkkinoilla; korostaa tässä yhteydessä, että digitalisaatio ei saisi johtaa eristäytymiseen eikä sosiaaliseen syrjäytymiseen; korostaa lisäksi ikääntyneiden kohtaamia vaikeuksia, sillä he ovat erityisen alttiita digitaaliselle syrjäytymiselle muuttuvien työolojen ja uusien digitaalisten välineiden vuoksi; korostaa, että on tärkeää, että kaikilla työntekijöillä ja ennen kaikkea ikääntyneillä on mahdollisuus elinikäiseen oppimiseen ja ammatilliseen kehitykseen, joka on mukautettu heidän yksilöllisiin tarpeisiinsa; kehottaa jäsenvaltioita laajentamaan ikääntyneille suunnattua digitaalista koulutusta; korostaa sukupolvien välisen vaihdon merkitystä työympäristössä;

13. toteaa, että digitalisaatioon liittyvillä ennakoivilla toimintatavoilla, kuten digiosaamisen parantamisella työpaikalla tai joustavalla työajalla, voidaan auttaa lievittämään työperäistä stressiä; huomauttaa, että tekoälyllä voidaan parantaa työoloja ja elämänlaatua, mukaan lukien työ- ja yksityiselämän parempi tasapaino ja parempi esteettömyys vammaisille henkilöille, ennustaa työmarkkinoiden kehitystä ja tukea henkilöstöhallintoa inhimillisten ennakkoluulojen ehkäisemisessä; varoittaa kuitenkin, että tekoäly myös herättää huolta yksityisyydestä sekä työterveydestä ja -turvallisuudesta, kuten oikeudesta olla tavoittamattomissa, ja voi johtaa työntekijöiden suhteettomaan ja laittomaan valvontaan ja seurantaan, joka loukkaa heidän ihmisarvoaan ja yksityisyyttään, sekä syrjivään kohteluun työhönottomenettelyissä ja muilla aloilla puolueellisten algoritmien seurauksena, jotka koskevat esimerkiksi sukupuolta, rotua tai etnistä taustaa; on lisäksi huolissaan siitä, että tekoäly voi heikentää ihmisten vapautta ja itsenäisyyttä esimerkiksi ennakointi- ja liputusvälineiden, reaaliaikaisen seurannan ja automaattisten käyttäytymissysäysten avulla ja lisätä työntekijöiden mielenterveysongelmia, kuten työuupumusta, teknologiaan liittyvää stressiä, psykologista ylikuormitusta ja väsymystä; korostaa, että työpaikan tekoälyratkaisujen on oltava avoimia ja oikeudenmukaisia ja niissä on vältettävä työntekijöille aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia ja että niistä on neuvoteltava työnantajien ja työntekijöiden edustajien, myös ammattiliittojen, kesken; kehottaa tässä yhteydessä komissiota ja jäsenvaltioita laatimaan tekoälyä työpaikalla koskevan lainsäädäntöehdotuksen, jolla varmistetaan työntekijöiden oikeuksien ja hyvinvoinnin asianmukainen suojelu, mukaan lukien heidän mielenterveytensä ja perusoikeudet, kuten syrjimättömyys, yksityisyys ja ihmisarvo yhä digitalisoituneemmassa työpaikassa; toteaa, että verkossa tapahtuvalla häirinnällä on yleensä suhteeton vaikutus heikoimmassa asemassa oleviin ryhmiin, kuten nuoriin, naispuolisiin ja hlbtiq+-työntekijöihin; korostaa, että vain 60 prosentilla jäsenvaltioista on erityislainsäädäntöä työpaikkakiusaamiseen ja -väkivaltaan puuttumiseksi, ja kehottaa siksi komissiota ja jäsenvaltioita ehdottamaan kohdennettuja pakollisia toimenpiteitä tämän kasvavan työpaikkaongelman korjaamiseksi ja ratkaisemiseksi ja uhrien suojelemiseksi kaikin tarvittavin resurssein;

14. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita varmistamaan, että ennaltaehkäisy- ja suojelutoimenpiteitä, joilla pyritään poistamaan väkivalta, syrjintä ja häirintä työelämästä, mukaan lukien ja soveltuvissa tapauksissa kolmansien osapuolten (esim. asiakkaiden, vierailijoiden tai potilaiden) harjoittama väkivalta ja häirintä, sovelletaan riippumatta häirinnän syystä tai aiheesta ja rajoittamatta tapauksia syrjintätapauksiin; kehottaa jäsenvaltioita ratifioimaan väkivallan ja häirinnän poistamisesta työelämässä tehdyn Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksen (nro 190) ja väkivaltaa ja häirintää koskevan suosituksen (nro 206) ja ottamaan käyttöön tarvittavat lait ja toimintapoliittiset toimenpiteet työelämässä tapahtuvan väkivallan ja häirinnän kieltämiseksi, ehkäisemiseksi ja käsittelemiseksi; kehottaa komissiota varmistamaan, että naisiin kohdistuvan väkivallan ja lähisuhdeväkivallan torjumista koskevan direktiiviehdotuksen ( 24 ) soveltamisala kattaa täysimääräisesti väkivallan ja häirinnän työpaikalla rikoksena ja että työntekijät saavat asianmukaista suojelua ammattiliittojen osallistumisen myötä;

15. korostaa tarvetta suojella työntekijöitä heidän työnantajiensa harjoittamalta hyväksikäytöltä tekoälyn ja algoritmijohtamisen avulla, mukaan lukien ennakointi- ja liputusvälineet, joilla voidaan ennustaa työntekijöiden käyttäytymistä ja tunnistaa tai estää työntekijöiden sääntöjen rikkominen tai petokset, suoritusten ja edistymisen reaaliaikainen seuranta, ajanseurantaohjelmistot ja automatisoidut käyttäytymissysäykset; kehottaa kieltämään työntekijöiden valvonnan;

16. katsoo, että on kehitettävä uusi malli, jossa otetaan huomioon nykyaikaisen työpaikan monimutkaisuus suhteessa mielenterveyteen, koska tällä hetkellä voimassa olevat sääntelyvälineet eivät riitä takaamaan työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta, vaan niitä on päivitettävä ja parannettava;

17. korostaa, että teknologiaa ja tekoälyä ei saisi koskaan käyttää työpaikalla siten, että käytöstä aiheutuu haittaa työntekijöiden mielenterveydelle ja hyvinvoinnille; toteaa, että tekoälyn käyttöönotto työssä ei saa johtaa liialliseen seurantaan tuottavuuden tai työntekijöiden valvonnan nimissä;

18. panee merkille, että sukupuolten välinen digitaalinen kuilu on leveä erityistaitojen ja työllisyyden osalta tieto- ja viestintätekniikan alalla, jolla vain 18 prosenttia työntekijöistä on naisia ja 82 prosenttia miehiä ( 25 ) ; pitää olennaisen tärkeänä, että teknologiset järjestelmät suunnitellaan osallistavalla tavalla, jotta estetään syrjintä, mielenterveysongelmat ja muut ei-osallistavan suunnittelun haitalliset vaikutukset; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tekemään yhteistyötä sukupuolten välisen digitaalisen kuilun kaventamiseksi luonnontieteissä, teknologiassa, insinööritieteissä ja matematiikassa (STEM-aineet) ja harkitsemaan kannustimien tarjoamista tieto- ja viestintätekniikan organisaatioille, jotta ne palkkaisivat monimuotoista työvoimaa;

19. on tyytyväinen vanhempien ja omaistaan hoitavien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisesta annettuun direktiiviin (EU) 2019/1158, sillä se tuo joustoa ja helpotusta työhön liittyviin kysymyksiin; korostaa kuitenkin, että ongelmat koskettavat edelleenkin suhteettomasti naisia, kuten pandemia on osoittanut; toteaa, että vaikka etätyö tarjoaa monia mahdollisuuksia, siihen liittyy myös sosiaalisia, ammatillisia ja digitaalista kuilua koskevia haasteita; korostaa, että naiset pitävät yhä suurimman osan perhevapaista, millä on edelleen kielteinen vaikutus naisten urakehitykseen ja henkilökohtaiseen kehitykseen sekä palkka- ja eläkeoikeuksiin; kehottaa jäsenvaltioita menemään direktiivin vaatimuksia pidemmälle ja lisäämään omaishoitovapaaksi myönnettävien päivien määrää ja tarjoamaan omaishoitajille loman ajalta maksettavan korvauksen; kehottaa jäsenvaltioita sitoutumaan voimakkaasti työntekijöiden perheen kanssa vietettävän ajan suojeluun ja työ- ja yksityiselämän tasapainottamiseen; kehottaa jäsenvaltioita edistämään hoitovelvollisuuksien tasapuolista jakautumista naisten ja miesten välillä sellaisten palkallisten vapaiden avulla, joita ei voida siirtää vanhempien välillä, mikä antaisi naisille mahdollisuuden tehdä nykyistä enemmän kokopäivätyötä; korostaa, että naiset ovat suuremmassa vaarassa joutua stressin, uupumuksen, työuupumuksen ja henkisen väkivallan kohteeksi uusien etätyöjärjestelyjen ja epäasiallisten työelämän käytäntöjen valvontaa koskevan sääntelyn puutteen vuoksi;

20. panee merkille siirtymisen etätyöhön pandemian aikana ja sen monille työntekijöille ja itsenäisille ammatinharjoittajille tarjoaman jouston; toteaa kuitenkin, että etätyö on myös osoittautunut erityisen haastavaksi kaikkein heikoimmassa asemassa oleville henkilöille ja yksinhuoltajatalouksille; toteaa, että etätyön ja lastenhoidon yhdistäminen erityisesti erityistarpeisten lasten tapauksessa voi uhata perhe-elämää ja sekä vanhempien että lasten hyvinvointia; kannustaa työnantajia antamaan selkeät ja avoimet säännöt etätyöjärjestelyistä sen varmistamiseksi, että työaikaa noudatetaan, ja ehkäisemään sosiaalisen ja ammatillisen eristyneisyyden ja työajan ja muun kotona vietetyn ajan välisen rajan hämärtymisen kanssa; panee merkille, että etätyöllä on osoitettu olevan merkittävä vaikutus työajan järjestämiseen, koska se lisää joustavuutta ja mahdollistaa sen, että työntekijät ovat jatkuvasti saatavilla, mikä on usein johtanut työ- ja yksityiselämän välisiin konflikteihin; muistuttaa kuitenkin, että jos etätyö on asianmukaisesti säänneltyä ja toteutettua, työntekijät voivat joustavasti mukauttaa työaikaansa ja aikataulujaan omiin henkilökohtaisiin tarpeisiinsa ja perheidensä tarpeisiin; korostaa tässä yhteydessä, että kokonaan tai osittain etätyöhön siirtymisen olisi perustuttava työnantajan ja työntekijöiden edustajien väliseen sopimukseen;

21. panee huolestuneena merkille, että etätyö ei ole vielä kaikkien työntekijöiden saatavilla; korostaa etätyöhön siirtymisen vaikutusta digitaalisen syrjäytymisen vaarassa olevien mielenterveyteen; korostaa, että on tärkeää torjua digitaalista kuilua Euroopassa ja että nuoria ja ikääntyneitä on koulutettava uudelleen, jotta varmistetaan kaikkien työntekijöiden riittävä digiosaaminen; kehottaa investoimaan kohdennetummin digiosaamisen tarjontaan, erityisesti digitaalisesti syrjäytyneemmille ryhmille, kuten henkilöille, joiden sosioekonominen asema on heikko ja joilla on rajallinen koulutustaso, ikääntyneille sekä maaseudulla ja syrjäisillä alueilla asuville ihmisille; kehottaa komissiota ehdottamaan lainsäädäntökehystä, jossa vahvistetaan etätyötä koskevat vähimmäisvaatimukset kaikkialla EU:ssa ilman, että heikennetään etätyöntekijöiden työoloja; korostaa, että tällaisella lainsäädäntökehyksellä olisi selkeytettävä työoloja ja varmistettava, että tällainen työ tehdään vapaaehtoisuuden pohjalta ja että etätyöntekijöiden oikeudet, työ- ja yksityiselämän tasapaino, työmäärä ja tuloksellisuusvaatimukset vastaavat vastaavien paikan päällä työskentelevien työntekijöiden oikeuksia; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita toteuttamaan vammaisten henkilöiden esteettömyyteen ja osallistavaan teknologiaan liittyviä toimenpiteitä; toteaa, että tämä kehys olisi kehitettävä jäsenvaltioita ja eurooppalaisia työmarkkinaosapuolia kuullen, kansallisia työmarkkinamalleja täysimääräisesti kunnioittaen ja ottaen huomioon Euroopan tason työmarkkinaosapuolten puitesopimukset etätyöstä ja digitalisaatiosta; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita kiinnittämään erityistä huomiota henkilöihin, joilla on henkisiä tai fyysisiä vammoja; korostaa, että etätyöntekijöiden työolot vastaavat paikan päällä työskentelevien työntekijöiden työoloja ja -ehtoja ja että on toteutettava erityistoimenpiteitä etätyöntekijöiden hyvinvoinnin seuraamiseksi ja tukemiseksi;

22. katsoo, että oikeus olla tavoittamattomissa on olennaisen tärkeä työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien, erityisesti naistyöntekijöiden ja epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden, henkisen hyvinvoinnin varmistamiseksi, ja sitä olisi täydennettävä ennaltaehkäisevällä ja kollektiivisella lähestymistavalla työhön liittyviin psykososiaalisiin riskeihin; kehottaa komissiota työmarkkinaosapuolia kuullen ehdottamaan direktiiviä vähimmäisnormeista ja edellytyksistä, joilla varmistetaan, että kaikki työntekijät voivat tosiasiallisesti harjoittaa oikeuttaan olla tavoittamattomissa, ja säännellään olemassa olevien ja uusien digitaalisten välineiden käyttöä työntekoon noudattaen parlamentin 21. tammikuuta 2021 antamaa päätöslauselmaa suosituksista komissiolle oikeudesta olla tavoittamattomissa siten, että otetaan huomioon Euroopan tason työmarkkinaosapuolten puitesopimus digitalisaatiosta; kehottaa lisäksi jäsenvaltioita koordinoimaan paremmin parhaiden käytäntöjen vaihtoa, koska jotkin niistä ovat toteuttamassa hyvin innovatiivisia toimintapolitiikkoja ja hankkeita;

23. toteaa, että jos neuvoston direktiivit 89/654/ETY ja 90/270/ETY, joissa vahvistetaan työpaikoille ja näyttöpäätetyölle asetettavat turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset, tarkistetaan ja saatetaan ajan tasalle, ne voivat auttaa suojelemaan kaikkia työntekijöitä, myös alustatalouden työntekijöitä ja itsenäisiä ammatinharjoittajia, yhdessä EU:n virastojen ja jäsenvaltioiden kehittämien erilaisten hankkeiden kanssa;

24. korostaa, että esteettömyyden ja kohtuullisen mukauttamisen tarjoamista voidaan soveltaa työhön liittyviin digitaalisiin ympäristöihin ja että siksi työnantajien olisi otettava käyttöön toimenpiteitä, joilla mukautetaan vammaisten henkilöiden, myös mielenterveysongelmista kärsivien henkilöiden, oikeudenmukaiset ja yhdenvertaiset työolot ja -ehdot ja varmistetaan ne, mukaan lukien direktiivistä (EU) 2019/882 johtuvien digitaalisten esteettömyysstandardien noudattaminen;

25. pitää myönteisenä, että komissio on sitoutunut nykyaikaistamaan työterveyttä ja -turvallisuutta koskevaa lainsäädäntökehystä tarkistamalla neuvoston direktiivejä 89/654/ETY ja 90/270/ETY, joissa vahvistetaan työpaikoille ja näyttöpäätetyölle asetettavat turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset;

Työpaikkaterveys ja -turvallisuus

26. on huolissaan nykyisen mielenterveyttä koskevan toimintapolitiikan ja työpaikalla vallitsevien asenteiden välisestä kuilusta, mikä ei kuvasta asianmukaisesti sitä, että työntekijöiden suojelu on EU:n johtajien keskeinen voimavara vuosikymmenen loppuajaksi; korostaa, että työntekijät eivät leimaamisen ja syrjinnän pelossa usein koe voivansa puhua ongelmista; kehottaa jäsenvaltioita varmistamaan, että työnantajat täyttävät velvoitteensa tarjota tukea ja selkeää tietoa kaikille työntekijöille ja että asianomaiset työntekijät integroidaan oikeudenmukaisesti takaisin työelämään; vaatii, että työpaikoilla helpotetaan mielenterveystukipalvelujen ja ulkopuolisten tarjoamien palvelujen saatavuutta sekä ennaltaehkäisyä, varhaista toteamista ja hoitoa työntekijöille, joilla voi olla mielenterveyshäiriöitä, ja tuetaan heidän integroitumistaan uudelleen työelämään ja autetaan ehkäisemään ongelmien uusiutumista sekä laatimaan yrityksille suunnitelmia mielenterveyshäiriöiden, myös itsemurhien, ennaltaehkäisemiseksi; kehottaa lisäksi hyväksymään selkeitä ja tehokkaita ennaltaehkäisystrategioita sekä tukistrategioita pitkän poissaolon jälkeen työhön palaaville työntekijöille;

27. muistuttaa, että työntekijöihin kohdistuu kiusaamista ja moniperusteista syrjintää ja että ne aiheuttavat usein stressiä ja etääntymistä työpaikasta; muistuttaa erityisesti, että ikään, vammaisuuteen, biologiseen tai sosiaaliseen sukupuoleen, seksuaaliseen suuntautumiseen, rotuun, koulutukseen tai sosioekonomiseen asemaan ja haavoittuvassa asemassa oleviin ryhmiin kuulumiseen perustuva syrjintä on laajalle levinnyttä ja että työnantajien olisi puututtava siihen; korostaa, että on tärkeää sisällyttää häirinnän vastainen politiikka terveys- ja turvallisuustoimenpiteisiin digitaalisessa työelämässä ja tukea yrityksiä, erityisesti pieniä ja keskisuuria yrityksiä (pk-yrityksiä), jotta niitä voidaan auttaa ottamaan käyttöön toimia häirinnän ja kiusaamisen torjumiseksi; kehottaa käynnistämään EU:n laajuisen tiedotuskampanjan mielenterveyskysymyksistä, jotta voidaan puuttua leimautumiseen, väärinkäsityksiin ja sosiaaliseen syrjäytymiseen, jotka liittyvät usein heikkoon mielenterveyteen;

28. katsoo, että nykyiset toimenpiteet työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi ovat riittämättömiä erityisesti psykososiaalisten riskien arvioinnin ja hallinnan osalta; kehottaa komissiota ottamaan käyttöön mekanismeja, joilla ehkäistään ahdistusta, masennusta ja työuupumusta ja edistetään psykososiaalisista ongelmista kärsivien henkilöiden paluuta työelämään; muistuttaa, että yksilöllinen ja organisatorinen lähestymistapa työhön ( 26 ) on ratkaisevan tärkeä tässä tarkoituksessa; toteaa kuitenkin, että nämä terveysongelmat voivat riippua useista tekijöistä; kehottaa komissiota työmarkkinaosapuolia kuullen tarkistamaan 19. syyskuuta 2003 antamaansa suositusta eurooppalaisesta ammattitautiluettelosta ( 27 ) ja lisäämään siihen esimerkiksi työperäiset tuki- ja liikuntaelinsairaudet, työperäiset mielenterveyden häiriöt, erityisesti masennuksen, työuupumuksen, ahdistuksen ja stressin, kaikki asbestiin liittyvät sairaudet ja ihosyövän sekä reumaattisen ja kroonisen tulehduksen; kehottaa komissiota työmarkkinaosapuolia kuultuaan muuttamaan tämän suosituksen direktiiviksi, jolla luodaan ammattitautien vähimmäisluettelo ja vahvistetaan niiden tunnustamista ja asianmukaista korvaamista asianomaisille henkilöille koskevat vähimmäisvaatimukset;

29. toteaa, että osana psykososiaalisten riskien torjuntatoimia kansallisilla työsuojeluviranomaisilla voi olla tärkeä rooli ennaltaehkäisevien ja/tai korjaavien toimien täytäntöönpanossa työn yhteydessä; kehottaa Euroopan työviranomaista laatimaan kansallisille työsuojeluviranomaisille yhteisen strategian psykososiaalisten riskien torjumiseksi, mukaan lukien psykososiaalisten riskien arviointia ja hallintaa koskevan yhteisen kehyksen laatiminen ja työsuojelutarkastajien erilaisiin koulutustarpeisiin vastaaminen;

30. huomauttaa, että vaikka EU:n uudessa työterveyttä ja -turvallisuutta koskevassa strategiakehyksessä vuosiksi 2021–2027 todetaan perustellusti, että työympäristöä on muutettava psykososiaaliseen hyvinvointiin kohdistuvien vaarojen torjumiseksi, siinä keskitytään vain yksittäisiin toimiin, jotka ovat rajallinen osa psykososiaalisten riskien vähentämistä; korostaa, että tarvitaan kiireellisesti yhteinen perusta kaikkien työntekijöiden mielenterveyden turvaamiseksi kaikkialla EU:ssa, koska heitä ei suojella yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa eikä edes nykyisessä EU:n lainsäädännössä; kehottaa tässä yhteydessä komissiota ehdottamaan työmarkkinaosapuolia kuullen lainsäädäntöaloitetta psykososiaalisten riskien ja työhyvinvoinnin hallinnasta, jotta voidaan tehokkaasti ehkäistä psykososiaalisia riskejä työpaikalla, myös verkossa, tarjota koulutusta johdolle ja työntekijöille, arvioida säännöllisesti edistymistä ja parantaa työympäristöä; katsoo, että työterveyteen ja -turvallisuuteen liittyvissä ennaltaehkäisevissä toimissa olisi myös otettava työmarkkinaosapuolet mukaan tunnistamaan ja ehkäisemään psykososiaalisia riskejä; toteaa, että työntekijöille osoitettavien nimettöminä vastattavien kyselyjen, kuten kyselytutkimusten ja muiden tiedonkeruutoimien, avulla voidaan saada hyödyllistä tietoa siitä, kuinka stressaantuneita työntekijät ovat ja minkä vuoksi, jolloin johdon on helpompi tunnistaa ongelmat ja tehdä tarvittaessa mukautuksia;

31. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita ottamaan huomioon mielenterveyttä koskevan uusimman tieteellisen näytön ja tutkimuksen, erityisesti mielenterveyden hoitoon liittyvien innovatiivisten lähestymistapojen potentiaalin osalta; kannustaa komissiota seuraamaan ja tarkkailemaan tiiviisti parhaita käytäntöjä, jotka on jo pantu onnistuneesti täytäntöön tällä alalla, ja helpottamaan näiden parhaiden käytäntöjen vaihtoa jäsenvaltioiden välillä; kehottaa jäsenvaltioita erityisesti varmistamaan, että niillä on käytössään tehokkaita työterveyttä ja -turvallisuutta käsitteleviä komiteoita, jotta ne voivat tehdä tiheämpiä ja tarkempia riskinarviointeja ja vahvistaa nykyisten terveys- ja turvallisuuskomiteoiden oikeuksia antamalla niille oikeuden käyttää ulkopuolista asiantuntemusta, myös riippumattomia kolmansien osapuolten arviointeja työhön liittyville psykososiaalisille riskeille altistumisesta;

32. pitää välttämättömänä, että johdolle annetaan tarvittavaa psykososiaalista koulutusta, jotta voidaan mukauttaa työn organisoinnin käytäntöjä ja edistää syvällistä ymmärrystä heikon mielenterveyden ja työpaikan välisestä suhteesta; pitää yhtä tärkeänä, että työntekijöille annetaan myös asiaankuuluvaa koulutusta työhön liittyvien psykososiaalisten riskien ehkäisemisestä; kannustaa työnantajia edistämään hyvää mielenterveyttä ja hyvinvointia työelämässä koskevia myönteisiä lähestymistapoja, politiikkoja ja käytäntöjä; korostaa tässä yhteydessä, että yritykset voisivat harkita mielenterveyttä käsittelevän vertailutyöntekijän nimeämistä ja kouluttamista tai erityisen osaston laatimista työpaikan sisäiseen viestintäalustaan, jossa työntekijöille annetaan tietoa mielenterveyspalveluista; katsoo, että työmarkkinaosapuolilla voisi olla keskeinen rooli tällaisen koulutuksen suunnittelussa ja toteuttamisessa, ja korostaa, että työsuojeluviranomaisille on annettava koulutusta sen varmistamiseksi, että ne voivat suojella työntekijöitä asianmukaisesti;

33. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita tunnustamaan erittäin yleisten ja invalidisoivien neurologisten häiriöiden, kuten migreenien, vaikutuksen työntekijöiden mielenterveyteen ja lisäämään tietoisuutta siitä; toteaa, että on tärkeää lisätä työpaikalla tietoisuutta siitä, että on tärkeää tunnistaa migreenit ja ehkäistä niitä välttämällä niitä laukaisevia tekijöitä;

34. kehottaa EU:n työsuojeluviranomaisia kiinnittämään tarkastuksissaan huomiota psykososiaaliseen työympäristöön; kehottaa komission johtavien työsuojelutarkastajien komiteaa esittämään uuden psykososiaalisia riskejä koskevan kampanjan vuoden 2012 kampanjan tulosten ja viimeaikaisen kehityksen pohjalta;

Nykyaikainen työelämä työntekijöiden hyvinvoinnin tukemiseksi

35. korostaa, että koska työpaikoilla ei ole riittävästi mielenterveystukea eikä ennaltaehkäiseviä toimintapolitiikkoja, työntekijöiden on usein turvauduttava kalliisiin yksityisiin palveluihin sekä kansalaisjärjestöjen ja kansallisten sairaaloiden palveluihin, joilla voi olla pitkät odotusajat ja joilta itseltään puuttuu tuki ja resurssit; kehottaa varmistamaan työpaikoilla, että työntekijöillä on pääsy esteettömään, ammattimaiseen ja puolueettomaan mielenterveyden tukeen ja hoitoon työntekijöiden yksityisyyttä ja luottamuksellisuutta kunnioittaen, ja kehottaa jäsenvaltioita varmistamaan, että julkiseen terveydenhuoltoon sisältyy helppo pääsy etäneuvontaan;

36. kannustaa komissiota käynnistämään mielenterveyttä koskevia koulutus- ja valistusaloitteita työpaikoilla ja opetussuunnitelmissa ja kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita hyödyntämään EU:n varoja mielenterveyttä koskevien digitaalisten alustojen ja sovellusten perustamiseksi; kehottaa komissiota tutkimaan, onko mahdollista perustaa yhteinen EU:n auttava puhelin mielenterveystukea varten; kehottaa tässä yhteydessä komissiota osoittamaan riittävät määrärahat asiaankuuluville EU:n ohjelmille; kehottaa komissiota nimeämään vuoden 2023 EU:n hyvän mielenterveyden teemavuodeksi, jotta edellä mainitut mielenterveyttä koskevat koulutus- ja valistusaloitteet voidaan toteuttaa;

37. kehottaa jäsenvaltioita varmistamaan, että paikallisilla ja muilla asiaankuuluvilla viranomaisilla on riittävästi henkilöstöä ja julkisia resursseja mielenterveystuen ja -palvelujen tarjoamiseksi kaikille niitä tarvitseville;

38. tiedostaa, että mielenterveysongelmien yleisyydestä työpaikoilla ja erityisesti pk-yrityksissä ja niiden omistajien ja itsenäisten ammatinharjoittajien keskuudessa ei ole tilastoja, mikä edellyttää kiireellisiä toimia; kehottaa jäsenvaltioita, Eurostatia, julkisia laitoksia, asiantuntijoita, työmarkkinaosapuolia ja tutkimusyhteisöä tekemään yhteistyötä ja keräämään ajantasaista tietoa mielenterveyteen liittyvistä riskeistä ja niiden kielteisistä vaikutuksista sukupuolen ja muiden asiaankuuluvien näkökohtien mukaan eriteltynä sekä tietoja erityyppisten toimien tehokkuudesta, jotta voidaan edistää mielenterveyttä työpaikalla yhdenmukaisella tavalla;

39. kehottaa jäsenvaltioita arvioimaan mahdollisuutta perustaa psykososiaalisia riskejä käsitteleviä paikallisia tai alueellisia sovittelupalveluja, jotka tarjoaisivat neuvoja ja teknistä tukea itsenäisille ammatinharjoittajille sekä mikro- ja pk-yritysten työnantajille, johtajille ja työntekijöille psykososiaalisten riskien ennaltaehkäisystä ja psykososiaalisista konflikteista työpaikalla sekä levittäisivät tietoa psykososiaalisista riskeistä ja niiden ehkäisemisestä; on huolissaan siitä, että yrittäjät ja pk-yritykset tarvitsevat erityistä tukea, jotta ne voivat hallita jokapäiväisten paineiden ja stressitekijöiden vaikutuksia ja edistää mielenterveyttä koskevaa tietoisuutta työpaikoilla, ja kehottaa toteuttamaan EU:n aloitteita, joilla niitä autetaan riskinarviointi-, ennaltaehkäisy- ja valistuskampanjoissa ja hyvien käytäntöjen käyttöönotossa; korostaa EU-OSHA:n roolia sellaisten välineiden ja normien tarjoamisessa mikroyrityksille ja pk-yrityksille, joita ne tarvitsevat työvoimaansa kohdistuvien riskien arviointiin ja asianmukaisten ennaltaehkäisevien toimenpiteiden toteuttamiseen; katsoo, että EU-OSHA:a olisi vahvistettava, jotta voidaan paremmin edistää terveellisiä ja turvallisia työpaikkoja kaikkialla EU:ssa ja edelleen kehittää aloitteita työsuojelun parantamiseksi kaikilla toiminnan aloilla;

40. huomauttaa, että nuorten mielenterveys on heikentynyt huomattavasti pandemian aikana ja että pandemia on vaikuttanut vakavimmin nuoriin naisiin ja syrjäytyneisiin nuoriin; pitää valitettavana, että nuoret eivät ole mielenterveyden tutkimukseen tehtävien investointien kohteena, vaikka varhaisten interventioiden pitkän aikavälin edut ovat selvät; huomauttaa, että 64 prosenttia 18–34-vuotiaista nuorista oli vaarassa sairastua masennukseen vuonna 2021, mikä johtui työllistymis-, talous- ja koulutusnäkymien puutteesta sekä yksinäisyydestä ja sosiaalisesta eristyneisyydestä; korostaa, että yksi parhaista välineistä nuorten mielenterveysongelmiin puuttumiseksi ( 28 ) on tarjota nuorille mielekkäitä mahdollisuuksia laadukkaaseen koulutukseen ja työllisyyteen; kehottaa komissiota puuttumaan työmarkkinoille pääsyn vaikeutumiseen, joka on lisännyt nuorten keskuudessa mielenterveysongelmien riskiä, ja toteuttamaan toimia, joilla tuetaan nuoria asianmukaisen työpaikan saamisessa ja säilyttämisessä;

41. kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita ehdottamaan yhteistyössä parlamentin kanssa ja toissijaisuusperiaatetta noudattaen yhteistä oikeudellista kehystä, jolla varmistetaan oikeudenmukainen korvaus harjoittelusta ja oppisopimuskoulutuksesta, jotta vältetään hyväksikäyttöön perustuvat käytännöt; kehottaa komissiota laatimaan suosituksen sen varmistamiseksi, että työharjoittelut, oppisopimuskoulutukset ja työnvälitys lasketaan työkokemukseksi ja että ne antavat siten oikeuden sosiaalietuuksiin;

o

o o

42. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.

(1) EUVL L 57, 18.2.2021, s. 17.

(2) EUVL L 188, 12.7.2019, s. 79.

(3) EUVL L 151, 7.6.2019, s. 70.

(4) EYVL L 303, 2.12.2000, s. 16.

(5) EUVL L 299, 18.11.2003, s. 9.

(6) EYVL L 183, 29.6.1989, s. 1.

(7) EYVL L 393, 30.12.1989, s. 1.

(8) EYVL L 156, 21.6.1990, s. 14.

(9) EUVL C 316, 6.8.2021, s. 2.

(10) EUVL C 371, 15.9.2021, s. 102.

(11) EUVL C 456, 10.11.2021, s. 161.

(12) Hyväksytyt tekstit, P9_TA(2022)0045.

(13) EUVL C 117, 11.3.2022, s. 53.

(14) EUVL C 400, 26.11.2019, s. 9.

(15) EUVL C 44, 15.2.2013, s. 36.

(16) WHO:n tiedote, Mental Health: strengthening our response, 17. kesäkuuta 2022.

(17) International Classification of Diseases for Mortality and Morbidity Statistics, ”Problems associated with employment or unemployment”.

(18) List of mental disorders as per WHO fact sheet on mental disorders, 8. kesäkuuta 2022.

(19) Ennen pandemiaa arvioitiin, että 25 prosenttia EU:n kansalaisista kärsii elämänsä aikana jostakin mielenterveysongelmasta. Lähde: European Network for Workplace Health Promotion, A guide for employers to promotion mental health in the workplace, maaliskuu 2011.

(20) Eurofound, Euroopan kuudes työolotutkimus, 2017.

(21) Tehokkaita keinoja panostaa terveyteen käsittelevän komission asiantuntijalautakunnan lausunto, Supporting mental health of health workforce and other essential workers, 23. kesäkuuta 2021.

(22) EU-OSHA:n yhteenveto neuvoston direktiivistä 89/391/ETY, päivitetty viimeksi 3. toukokuuta 2021.

(23) EUVL L 293, 5.11.2013, s. 1.

(24) Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi naisiin kohdistuvan väkivallan ja lähisuhdeväkivallan torjumisesta, 8. maaliskuuta 2022 (COM(2022)0105).

(25) Euroopan komissio, Women in Digital Scoreboard, 2020.

(26) EU-OSHA, Telework and health risks in the context of the COVID-19 pandemic: evidence from the field and policy implications, 22. lokakuuta 2021.

(27) EUVL L 238, 25.9.2003, s. 28.

(28) OECD, Supporting young people’s mental health through the COVID-19 crisis, 12. toukokuuta 2021, ja European Youth Forum, Beyond Lockdown: the ”pandemic scar” on young people, 17. kesäkuuta 2021.