Tarve suojella merien luonnon monimuotoisuutta ja ekosysteemeitä, myös kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolisilla merialueilla, on toistuvasti tunnustettu. Neuvosto antoi lokakuussa 2020 päätelmänsä komission tiedonannosta ”Vuoteen 2030 ulottuva EU:n biodiversiteettistrategia – Luonto takaisin osaksi elämäämme” ja kehotti ryhtymään kunnianhimoisiin toimiin biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten 15. konferenssissa. Neuvosto suhtautui myönteisesti tavoitteeseen suojella vähintään 30 prosenttia EU:n merialueista siten, että niistä kolmannes eli 10 prosenttia EU:n merialueista kuuluu tiukan suojelun piiriin. Lisäksi neuvosto painotti, että jäsenvaltioiden on saavutettava tämä tavoite yhteisesti ja katsoi, että on kiireellisesti tehostettava toimia kaikkien suojelualueiden tuloksellisen hoidon varmistamiseksi, määriteltävä selkeät suojelutavoitteet ja -toimenpiteet sekä seurattava ja vahvistettava niitä asianmukaisesti. Lisäksi se korosti, että on tärkeää pyrkiä synergiaan ja oheishyötyihin OSPAR-yleissopimuksen kaltaisten luonnon monimuotoisuutta koskevien monenvälisten ympäristösopimusten välillä sekä sisällyttää luonnon monimuotoisuutta koskevat näkökohdat ja tavoitteet asiaankuuluviin kansainvälisiin ja alueellisiin prosesseihin. Tässä yhteydessä neuvosto vahvisti, että EU tukee sitä, että vuonna 2021 tehtäisiin kunnianhimoinen oikeudellisesti sitova kansainvälinen sopimus, joka koskee merten luonnon monimuotoisuutta kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolisilla alueilla Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS) mukaisesti. Lisäksi se tukee edelleen kolmen laajan merisuojelualueen nimeämistä Eteläiselle jäämerelle Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen suojelukomission puitteissa.

Yleissopimuksen 20 artiklan mukaan kullakin sopimuspuolella on yksi ääni komissiossa. EU:lla on oikeus äänimäärään, joka vastaa niiden EU-jäsenvaltioiden lukumäärää, jotka ovat yleissopimuksen sopimuspuolia. EU ei käytä äänioikeuttaan, kun sen jäsenvaltiot käyttävät omaa äänioikeuttaan, ja päinvastoin.

OSPAR-yleissopimuksen tavoitteena on suojella Koillis-Atlantin merialuetta ihmisen toiminnan haitallisilta vaikutuksilta, jotta voidaan suojella ihmisten terveyttä ja meriekosysteemejä sekä mahdollisuuksien mukaan palauttaa ennalleen merialueet, joihin on kohdistunut haitallisia vaikutuksia. Sopimuspuolia on 16: Belgia, Tanska, EU, Suomi, Ranska, Saksa, Islanti, Irlanti, Alankomaat, Norja, Portugali, Espanja, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta, Luxemburg ja Sveitsi. Yleissopimus oli avoinna allekirjoittamista varten Oslon ja Pariisin komission ministerikokouksessa Pariisissa 22. syyskuuta 1992, ja se tuli voimaan 25. maaliskuuta 1998.

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ’säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia’ käsittää myös sellaiset säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla.

4.1.2.Soveltaminen käsillä olevassa asiassa

OSPAR-komissio on sopimuksella eli OSPAR-yleissopimuksella perustettu elin.

Päätös, joka OSPAR-komission on määrä antaa, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia, koska kaikki OSPAR-päätökset sitovat oikeudellisesti sopimuspuolia OSPAR-yleissopimuksen (13 artiklan 2 kohdan) mukaisesti. Vaikka suositukset eivät ole oikeudellisesti sitovia, tässä tapauksessa NACES-merisuojelualue liittyy läheisesti alueen rajaamista koskevaan OSPAR-päätökseen ja sen vuoksi on asianmukaista, että sama unionin kanta kattaa molemmat.

Suunnitelluilla säädöksillä ei täydennetä eikä muuteta OSPAR-yleissopimuksen institutionaalisia rakenteita.

Sen vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.

4.2.2.Soveltaminen käsillä olevassa asiassa

Suunnitellun säädöksen pääasiallinen tavoite ja sisältö liittyvät ympäristön suojeluun.

Sen vuoksi ehdotetun päätöksen aineellinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 192 artiklan 1 kohta.

4.3.Päätelmät

Ehdotetun päätöksen oikeusperustana tulisi olla SEUT-sopimuksen 192 artiklan 1 kohta yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa.

2021/0173 (NLE)

Ehdotus

NEUVOSTON PÄÄTÖS

Koillis-Atlantin merellisen ympäristön suojelua koskevassa yleissopimuksessa Euroopan unionin puolesta otettavasta kannasta Pohjois-Atlantin virran ja Evlanov Seamountin merisuojelualueen (NACES-merisuojelualueen) rajaamista koskevaan päätökseen ja sen hallinnointia koskevaan suositukseen