KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Lopullinen yksinkertaistamisen tulostaulu vuodet 2014–2020 kattavaa monivuotista rahoituskehystä varten

Tausta

Vuodet 2014–2020 kattava monivuotinen rahoituskehys muodostaa EU:n rahoituksen puitteet. Euroopan unioni investoi seuraavien seitsemän vuoden aikana lähes 1 biljoonaa euroa kestävään kasvuun, työllisyyteen ja kilpailukykyyn, solidaarisuuteen ja koheesioon, jotta unioni voisi säilyttää asemansa maailmassa.

Neuvosto hyväksyi 2. joulukuuta 2013 Euroopan parlamentin suostumuksella monivuotisen rahoituskehyksen[1], joka kattaa EU:n rahoituksen vuosina 2014–2020 laajoja toimintalohkoja vastaavien, seuraavien kuuden menoluokan (otsakkeen) osalta: kasvua ja työllisyyttä edistävä kilpailukyky, taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen koheesio, kestävä kasvu: luonnonvarat, turvallisuus ja kansalaisuus, globaali Eurooppa, hallinto ja korvaukset. Kaikkiaan EU on sitoutunut seuraavien seitsemän vuoden aikana investoimaan jopa 960 miljardia euroa ja hyväksymään samalla ajanjaksolla maksuja 908,4 miljardin euron arvosta. Suhteellisesti ilmaistuna tämä on vähemmän kuin 1 prosentti koko Euroopan unionin bruttokansantulosta (BKTL). Näillä varoilla voidaan kuitenkin saada aikaan huomattavasti lisäarvoa EU:n tasolla, sillä ne käytetään investointeihin sekä kasvua ja työllisyyttä koskevan Eurooppa 2020 ‑strategian[2] tavoitteiden edistämiseen. Euroopan unioni aikoo uudella rahoituskaudella aikaansaada tuloksia tehostamalla varainkäyttöä ja erityisesti lisäämällä tulospainotteista rahoitustukea, yksinkertaistamalla menettelyjä, vähentämällä virheitä ja tehostamalla toimintaa. Kaikkiin näihin seikkoihin on kiinnitetty erityistä huomiota monivuotisen rahoituskehyksen valmistelussa ja siitä käydyissä neuvotteluissa. Sitä varten Euroopan komissio on ottanut käyttöön yksinkertaistamisen tulostaulun monivuotista rahoituskehystä varten[3]. Tulostaulua varten on huolellisesti luetteloitu kaikki yksinkertaistamis- ja järkeistämistoimenpiteet, jotka sisältyvät kaikkiin monivuotiseen rahoituskehykseen kuuluvia ohjelmia koskeviin ehdotuksiin. Samalla on huolehdittu siitä, että ehdotukset läpäisevät lainsäädäntömenettelyn.

Euroopan parlamentin ja neuvoston hyväksyttyä EU:n talousarvion varainhoitovuodeksi 2014[4] voidaan kuluvan vuoden määrärahoja ruveta myöntämään. Lainsäädäntövallan käyttäjät ovat lisäksi hyväksyneet alakohtaiset rahoitusohjelmat, joita toteutetaan joko keskitetysti tai yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja joita sovelletaan 1. päivästä tammikuuta 2014.

Lainsäädäntövallan käyttäjät ovat hyväksyneet alakohtaisia rahoitusohjelmia. Oikeudellinen kehys, joka sääntelee määrärahojen käyttöä kullakin alalla, on valmis ja sitä sovelletaan 1. päivästä tammikuuta 2014. Lisäksi Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat hyväksyneet EU:n talousarvion vuodeksi 2014. Kuluvan vuoden määrärahoja voidaan siis ruveta myöntämään alakohtaisten ohjelmien kautta. Tämä tarkoittaa sitä, että kaikki tarvittavat osatekijät (monivuotinen rahoituskehys, talousarvio ja alakohtainen lainsäädäntö) ovat valmiit ja EU voi käynnistää uuden rahoituskauden.

1. Uusi alku

Yksinkertaistaminen ei ole päättynyt. Eräitä hyväksyttyjä alakohtaisia ohjelmia on vielä täydennettävä teknisillä säännöillä. Kaikkia alakohtaisia ohjelmia varten on hyväksyttävä täytäntöönpanotoimenpiteitä. Niissä säännöissä ja menettelyissä, joita EU:n toimielimet ja jäsenvaltiot ottavat käyttöön tätä tarkoitusta varten, olisi jatkettava yksinkertaistamispyrkimyksiä.

Alakohtaisten rahoitusohjelmien ja niihin sisältyvien yksinkertaistamistoimenpiteiden hyväksyminen tarkoittaa sitä, että neuvottelut ovat päättyneet EU:n toimielinten osalta. Yksinkertaistamista olisi kuitenkin jatkettava. Vastuu siitä kuuluu sekä EU:n toimielimille että jäsenvaltioille. Eräitä rahoitusohjelmia on täydennettävä teknisillä osilla ennen kuin ne voidaan panna täytäntöön. Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset, jotka on annettava tätä tarkoitusta varten, olisi hyväksyttävä mahdollisimman pian, jotta täytäntöönpano ja määrärahojen jakaminen voidaan aloittaa niin pian kuin mahdollista vuonna 2014. Tarpeettomia hallinnollisia rasitteita ja viivästyksiä olisi vältettävä. Tähän voidaan päästä ainoastaan varmistamalla poliittinen tuki sekä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission sujuva keskinäinen yhteistyö. Nämä kolme toimielintä osallistuivat täysimääräisesti hyväksymisprosessiin. Nyt niiden on varmistettava, että oikeudellinen kehys saadaan valmiiksi nopeasti ja ongelmitta, jotta varoja voidaan alkaa jakaa edunsaajille.

EU:n toimielinten ja etenkin komission on myös vahvistettava täytäntöönpanosäännöt sellaisia ohjelmia varten, joita komissio hallinnoi keskitetysti. Myös tämä edellyttää toimielinten yhteistyötä. Kansallisten asiantuntijoiden muodostamat komiteat tarkastelevat täytäntöönpanosääntöjä monissa tapauksissa. Tarkastelun tavoitteena on saada aikaan parhaat mahdolliset rahoitussäännöt niin pian kuin mahdollista. Euroopan parlamentti on jatkossa tiiviimmin mukana täytäntöönpanovaiheessa, sillä alakohtaisiin ohjelmiin on hiljattain lisätty uusia säännöksiä, joiden mukaan parlamentille on toimitettava enemmän tietoja ja se käy strategista vuoropuhelua komission kanssa. Tässä mielessä Euroopan parlamentilla voi olla ratkaiseva rooli luotaessa yksinkertaiset ja tehokkaat täytäntöönpanosäännöt, joiden mukaisesti varoja on tarkoitus myöntää sen perusteella, kuinka paljon hankkeilla saadaan aikaan lisäarvoa EU:n tasolla.

EU:n talousarviosta osoitetaan kuitenkin 80 prosenttia ohjelmiin, joita komissio ja jäsenvaltiot hallinnoivat yhteistyössä. Näiden ohjelmien täytäntöönpanosäännöt ja -menettelyt vahvistaa ensin komissio unionin tasolla. Niitä voidaan tarvittaessa täydentää kansallisilla ja alueellisilla säännöillä, joita jäsenvaltiot laativat komission valvonnassa. Erityisesti näiden sääntöjen ja menettelyjen määrittelyssä jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten on yhteistyössä sovellettava lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyihin säädöksiin sisältyviä yksinkertaistamistoimenpiteitä. Yksinkertaistamistoimenpiteet ovat usein valinnaisia sellaisissa ohjelmissa, joita komissio hallinnoi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Esimerkiksi yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) varoista käydyissä neuvotteluissa jäsenvaltioille myönnettiin runsaasti harkintavaltaa suoria tukia koskevan uuden asetuksen[5] täytäntöönpanossa. Tämä koskee sekä sitä, mihin tukijärjestelmiin varoja olisi käytettävä, että tukijärjestelmien täytäntöönpanotapaa. Joustavuus voi jäsenvaltioiden osalta merkitä lisää yksinkertaistamismahdollisuuksia (erityisesti edunsaajien osalta). Kokemus on kuitenkin osoittanut, että yleensä joustavuus vaikeuttaa hallinnointia ja tarkastusta sekä kansallisten viranomaisten että komission kannalta. Lopulliset kustannukset ja rasitukset riippuvat hyvin suuresti kansallisella ja alueellisella tasolla tehtävistä poliittisista valinnoista. Komissio pyytää tältä osin jäsenvaltioita harkitsemaan huolellisesti keinoja panna uusi lainsäädäntö täytäntöön mahdollisimman yksinkertaisella tavalla sekä ottamaan erityisesti huomioon valintojen vaikutukset tarkastuksiin ja virhetasoihin. Komissio aikoo tarjota tukea näiden vaihtoehtojen täytäntöönpanoon kansallisella tasolla, mukaan lukien teknisiä resursseja (esimerkiksi koheesiopolitiikan alalla), erityisesti niille jäsenvaltioille, joilla näyttää olevan tältä osin hallinnollisia ongelmia.

Lopuksi olisi muistettava, että yksinkertaiset säännöt ja menettelyt edistävät EU:n talousarvion tehokkaampaa toteuttamista. Varainkäytön parantaminen edellyttää virheiden vähentämistä, mikä on tarkoitus toteuttaa panemalla asianmukaisesti ja tehokkaasti täytäntöön ennalta ehkäiseviä ja korjaavia toimenpiteitä. Vaikka näiden toimenpiteiden tarkoituksena on suojata EU:n talousarviota, niiden täytäntöönpano on myös jäsenvaltioiden etujen mukaista, eikä vähiten siksi, että toimenpiteillä on vaikutusta myös kansallisiin talousarvioihin.[6]

2. Tärkeimmät saavutukset

2.1. Ohjelmien selkeyttäminen

2.1.1. Ohjelmien määrän vähentäminen

Yksinkertaistamisen tuloksena rahoitusohjelmien määrä on saatu vähenemään 22:lla. Tähän on päästy ottamalla käyttöön yhdistettyjä ohjelmia kullakin toimintalohkolla.

Yhdistettyjen ohjelmien periaatteesta on poikettu ainoastaan komission ehdottaman yhdistetyn verotuksen ja tullialan ohjelman (”FISCUS”-ohjelma)[7] kohdalla. Lainsäädäntövallan käyttäjät sopivat kyseisen ohjelman jakamisesta kahdeksi erilliseksi ohjelmaksi. Kaikissa muissa tapauksissa erillisiä ohjelmia on yhdistetty yhdeksi johdonmukaiseksi kehykseksi toimintalohkoittain. Ohjelmien selkeyttäminen toimintalohkoittain on keino yksinkertaistaa ja tehostaa toimintaa, ja sen avulla on tarkoitus saada aikaan synergiaetuja sekä ottaa käyttöön yhteiset täytäntöönpanosäännöt ja -menettelyt. Yhdistettyjä alakohtaisia ohjelmia on otettu käyttöön tutkimus- ja innovaatiopolitiikan (Horisontti 2020), koheesiopolitiikan, maaseudun kehittämisen sekä kalastus- ja meripolitiikan (yhteisiä säännöksiä koskeva asetus), ulkosuhteiden (RELEX) ja sisäasioiden alaan kuuluvien rahastojen (turvapaikka- ja maahanmuuttorahasto, kotouttamisrahasto ja sisäisen turvallisuuden rahasto) sekä sosiaalipolitiikan aloilla. Jälkimmäisen osalta työllisyyttä ja sosiaalista innovointia koskevasta ohjelmasta on tarkoitus rahoittaa eräitä Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteita.

2.1.2. Yhdenmukaisuus varainhoitoasetuksen kanssa

Toinen merkittävä saavutus on ollut rahoitusohjelmien säännösten yhdenmukaistaminen varainhoitoasetuksen kanssa.

Lainsäädäntövallan käyttäjät ovat todenneet varainhoitoasetuksen[8] huomattavan arvon, sillä asetuksessa vahvistetuilla säännöillä varmistetaan EU:n rahoituksen yhtenäisyys ja johdonmukaisuus. Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat sen vuoksi katsoneet tarpeelliseksi varmistaa, että varainhoitoasetuksen säännöksiä noudatetaan kaikissa alakohtaisissa ohjelmissa, ja ne ovat neuvottelujen aikana hyväksyneet alakohtaisten ohjelmien yhdenmukaistamisen varainhoitoasetuksen kanssa. Varainhoitoasetuksen noudattaminen on varmistettu yksinkertaisilla ristiviittauksilla toistamatta kuitenkaan varainhoitoasetuksen keskeisiä säännöksiä yksittäisissä ohjelmissa. Näiden ristiviittausten avulla vältetään erilaiset tulkinnat ja/tai ristiriitaisuudet varainhoitoasetuksen soveltamisessa, koska sama säännös sisältyy eri säädöksiin. Yhdenmukaisuus varainhoitoasetuksen kanssa on varmistettu myös ottamalla käyttöön vain muutamia perusteltuja poikkeuksia, lähinnä yhteisiä säännöksiä koskevassa asetuksessa ja esimerkiksi sisäasioiden rahastoissa, joiden osalta sallitaan takautuvat avustukset silloin kun on kyse hätäapuun liittyvistä toimenpiteistä. Poikkeussääntöjä on otettu käyttöön myös uudessa välineessä (nuorisotyöllisyysaloite), joka on perustettu nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi. Nuorisotyöllisyysaloitteen nopeaa täytäntöönpanoa varten kaikki sille osoitetut määrärahat sidotaan ohjelmakauden kahden ensimmäisen vuoden aikana, ja menojen tukikelpoisuutta on aloitteen yhteydessä poikkeuksellisesti aikaistettu 1. päivään syyskuuta 2013. Lisäksi aloitetta koskevassa sääntelykehyksessä vahvistetaan varainhoitoasetuksesta poikkeavat säännöt, jotka koskevat jäsenvaltioiden pakollista rahoitusosuutta. Näin pyritään vähentämään kansallisiin talousarvioihin kohdistuvaa rasitusta.

2.1.3. Synergia ja valtavirtaistaminen

Sen lisäksi, että ohjelmia on selkeytetty ja ne ovat yhdenmukaisia varainhoitoasetuksen kanssa, tarkoitus on aikaansaada synergiaetuja ja valtavirtaistaa EU:n ensisijaisia poliittisia tavoitteita.

Eri ohjelmien välille on luotu synergiaa esimerkiksi ympäristön kannalta kestävän kasvun alalla. Yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa viljelijöille maksettavien suorien tukien ehdoksi on asetettu se, että viljelijät soveltavat ympäristöä säästäviä menetelmiä. Tavoitteeksi on asetettu, että kaikista suorista maataloustuista 30 prosenttia maksetaan ”vihreiden” viljelymenetelmien perusteella. Tavoitteen saavuttaminen on realistista. Komissio oli ehdottanut kolmea yksinkertaista ja valvottavissa olevaa menettelyä, joita olisi sovellettava kaikkiin maanviljelijöihin. Koska jäsenvaltiot kuitenkin pyysivät, että viherryttämiskäytäntöjä mukautettaisiin niiden kansallisiin ja alueellisiin olosuhteisiin, lainsäätäjät päättivät ottaa käyttöön erilaisia kynnysarvoja, poikkeuksia ja vaihtoehtoja. Ne saattavat rajoittaa sääntöjen noudattamisesta viljelijöille aiheutuvia kustannuksia, mutta samalla ne vaikeuttavat hallinnointia ja valvontaa ja niillä voi myös olla vaikutuksia järjestelmän valvottavuuteen.

EU:n toimielimet ovat myös tunnustaneet pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset) erityistarpeet. Ne ovat ponnistelleet kovasti laatiakseen asianmukaiset puitteet pk-yrityksiin tehtäville investoinneille eri ohjelmissa (yritysten kilpailukykyä ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskeva COSME-ohjelma, tutkimuksen ja innovoinnin Horisontti 2020 ‑puiteohjelma sekä yhteisiä säännöksiä koskeva asetus). Erityisesti on otettu huomioon sellaiset investointitarpeet, joita markkinat eivät kykene tyydyttämään nykyisessä taloustilanteessa (COSME, Horisontti 2020, Verkkojen Eurooppa -väline (infrastruktuurit) sekä yhteisiä säännöksiä koskeva asetus). Sitä varten on otettu käyttöön uusia rahoitusvälineitä, jotka tarjoavat lisäresursseja investointeihin.

2.2. Virheiden vähentäminen ja tulosten parantaminen yksinkertaistamalla sääntöjä ja helpottamalla rahoituksen saantia

2.2.1. Tulossuuntautuneisuus

Keskeinen osa yksinkertaistamista ja järkeistämistä on ollut myös ohjelmien tulossuuntautuneisuus. Ohjelmissa on määritelty rajallinen määrä selkeitä tavoitteita ja ensisijaisia aihealueita, jotka liittyvät Eurooppa 2020 -strategiaan.

EU:n rahoituksen tavoitteet liittyvät alakohtaisten ohjelmien osalta suoraan Eurooppa 2020 ‑strategiaan. Lainsäädäntövallan käyttäjät ovat neuvottelujen aikana tukeneet tämän yhteyden luomista. Eräissä tapauksissa, kuten Horisontti 2020 -puiteohjelmassa[9], tätä varten on luotu erityinen artikla. Muissa tapauksissa viittaus Eurooppa 2020 -strategiaan on keskeinen osa niitä artikloja, joissa vahvistetaan ohjelman tavoitteet, tai ainakin se mainitaan johdanto-osan kappaleissa. Näin on myös yhteisiä säännöksiä koskevassa asetuksessa. Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden saavuttaminen on asetettu ensisijaiseksi poliittisesti tavoitteeksi, ja sitä varten on myös luotu erityinen rahoitusväline, työllisyyttä ja sosiaalista innovointia koskeva Euroopan unionin ohjelma. Komissio hallinnoi keskitetysti tätä ohjelmaa, jonka määrärahat ovat 919,496 miljoonaa euroa. Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden saavuttaminen on ensisijainen tavoite myös koheesiopolitiikan alalla, jolla menot sidotaan järjestelmällisesti näihin tavoitteisiin. Yhteinen strategiakehys on luotu kaikkia Euroopan rakenne- ja investointirahastoja, jäljempänä ’ERI-rahastot’, varten, ja siinä vahvistetaan Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteita vastaavat investoinnin painopisteet.

Käytännössä kunkin jäsenvaltion kanssa tehdään kumppanuussopimus. Näissä sopimuksissa kansalliset ja alueelliset yhteistyökumppanit sitoutuvat käyttämään niille myönnettyjä varoja sellaisten ohjelmien ja hankkeiden toteuttamiseen, joilla on vahva yhteys Eurooppa 2020 ‑strategiaan. ERI-rahastoista tuettaviin ohjelmiin sisältyy tuloskehys, jonka perusteella voidaan arvioida edistymistä sitoumusten täyttämisessä. Tulossuuntautuneisuutta ja Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamista vahvistetaan ottamalla käyttöön suoritusvaraus, joka on 6 prosenttia ”Investoinnit kasvuun ja työpaikkoihin” -tavoitteeseen osoitetuista koheesiomäärärahoista sekä vastaavasti maaseudun kehittämiseen kohdennetuista määrärahoista. Suoritusvaraus siirretään sivuun ja kohdennetaan vuonna 2019 tehtävän tulosten tarkastelun perusteella niihin prioriteetteihin, joiden välitavoitteet on saavutettu suhteessa Eurooppa 2020 ‑strategiaan liittyvien ohjelman tavoitteiden saavuttamiseen (tuloskehys).

Toinen väline, jonka avulla edistetään tulossuuntautunutta lähestymistapaa koheesiopolitiikan alalla, on yhteinen toimintasuunnitelma. Yhteinen toimintasuunnitelma antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden toteuttaa yhdessä osia ohjelmista komission kanssa ennalta sovittujen tuotosten ja tulosten pohjalta. Maksujen suorittaminen yhteiseen toimintasuunnitelmaan riippuu täytäntöönpanoasteesta, ja maksuissa sovelletaan yksinkertaistettuja kustannusvaihtoehtoja.

2.2.2. Pyrkimys tuloksellisuuteen

Tulosten parantaminen ja mittaaminen ovat keskeinen osa EU:n rahoitusta vuosina 2014–2020. Rahoitusohjelmien tavoitteet ovat täsmällisiä, mitattavia, saavutettavia, realistisia ja aikasidonnaisia (ns. SMART-tavoitteet), ja niiden lisäksi on määritelty suoritusindikaattorit.[10]

Kaikki hyväksytyt rahoitusohjelmat vastaavat varainhoitoasetuksessa säädettyjä tuloksellisuuden periaatteita. Niissä esitetään täsmällistä ja yksityiskohtaista tietoa ehdotetulla toimella aikaansaatavasta lisäarvosta ja toimen merkityksestä komission strategisten tavoitteiden sekä EU:n alakohtaisten poliittisten tavoitteiden kannalta sekä vahvistetaan erityistavoitteet ja tulokset, jotka toimella on määrä saavuttaa, ja suoritusindikaattorit, joilla mitataan tavoitteiden saavuttamista määrällisesti ja laadullisesti. EU:n tasolla saatava lisäarvo on keskeinen EU:n rahoituksen myöntämiseen vaikuttava kriteeri, ja se on sisällytetty useimpiin lainsäädäntöehdotuksiin, usein arviointia koskeviin säännöksiin. EU:n tasolla saatavaa lisäarvoa arvioidaan arviointikertomuksissa, jotka komissio laatii rahoituskauden puolivälissä ja joissa analysoidaan kaikkien ohjelmista rahoitettavien aloitteiden tavoitteiden saavuttamista. Tulosten parantaminen on keskeinen periaate myös eräissä ohjelmissa käyttöön otetuissa rahoitusmekanismeissa. Yhteisiä säännöksiä koskevassa asetuksessa sekä ERI-rahastoja koskevissa rahastokohtaisissa asetuksissa käyttöön otettu temaattisen keskittämisen periaate tai liittymistä valmistelevassa tukivälineessä (IPA II) – josta annetaan rahoitustukea Euroopan unionin jäsenyyttä tavoitteleville maille – sovellettava hyvistä suorituksista palkitseminen painottavat EU:n rahoituksen tuloksellisuuden mittaamista ja tehostamista. Yhteisiä säännöksiä koskevaan asetukseen sisällytettyä tuloskehystä ja suoritusvarausta sovelletaan myös kaikkiin ERI-rahastoihin.

2.2.3. Yksinkertaistetut kustannusvaihtoehdot

Myös yksinkertaistetut rahoitusmallit edistävät huomattavasti yksinkertaistamista erityisesti vähentämällä hallinnollisia rasitteita ja kustannuksia.

Yksinkertaistettuja kustannusvaihtoehtoja hyödynnetään aivan uudella tavalla ERI-rahastoissa. Ensiksi ne eivät rajoitu enää pelkästään Euroopan sosiaalirahastoon (ESR) ja Euroopan aluekehitysrahastoon (EAKR), vaan niitä sovelletaan myös Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoon ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoon (EMKR) sekä sisäasioiden rahastoihin. Yhteisiä säännöksiä koskevaan asetukseen on sisällytetty useita uudistuksia. Esimerkiksi kiinteitä määriä sovelletaan kaikenlaisiin kustannuksiin eikä vain välillisiin kustannuksiin. Lisäksi asetuksessa vahvistetaan eräitä rahoitusosuuksia ja laskentamenetelmiä ja säädetään yhteyksistä muihin unionin politiikkoihin. Yksinkertaistettujen kustannusvaihtoehtojen käytön pitäisi vähentää hallintoviranomaisten ja edunsaajien hallinnollista taakkaa ja lisätä oikeusvarmuutta ja varmuutta rahoituksesta. Tilintarkastustuomioistuin on todennut äskettäin, että ”hankkeet, joiden kuluja ilmoitettaessa käytetään yksinkertaistettuja kustannusvaihtoehtoja, eivät ole yhtä virhealttiita kuin muut. Yksinkertaistettujen kustannusvaihtoehtojen käytön lisäämisellä pitäisi siis olla myönteinen vaikutus virhetasoon.”[11] Yksinkertaistettujen kustannusvaihtoehtojen käyttöä on pyritty edistämään tekemällä siitä pakollista pienimpien ESR-hankkeiden[12] sekä vähävaraisimmille suunnatun eurooppalaisen avun rahastoon kuuluvan aineellisen avun osalta. Horisontti 2020 -puiteohjelmassa on otettu käyttöön yksi korvausosuus ja välillisiä kustannuksia koskeva pakollinen kiinteä osuus. Yhtä korvausosuutta sovelletaan kaikkiin edunsaajiin lukuun ottamatta samaan toimeen osallistuvia voittoa tavoittelemattomia oikeussubjekteja (”yksi hanke ja yksi rahoitusosuus” -periaate), ja välillisiä kustannuksia koskevaa pakollista kiinteää osuutta sovelletaan lähes kaikkiin toimiin ja kaikenlaisiin osallistujiin. Kummallakin toimenpiteellä vältetään monimutkaiset laskelmat, raportointi ja virheet. Tällainen uudistus on erityisen tärkeä sen takia, että tutkimuksella ja innovoinnilla on strateginen merkitys EU:n taloudelle. Tällä yksinkertaistamistoimenpiteellä pyritään myös vähentämään hallintoon kuluvaa aikaa ja energiaa sekä vapauttamaan resursseja, jotta niitä voidaan käyttää tuottavammin toimen hyväksi. Tilintarkastustuomioistuin tuki tätä merkittävästi yksinkertaistettua rahoitusmallia Horisontti 2020 -puiteohjelmaa koskevasta ehdotuksesta antamassaan lausunnossa nro 6/2012[13] todeten, että se ”helpottaisi ja nopeuttaisi […] hakumenettelyä” ja vähentäisi sääntöjenvastaisuuksien riskiä.

2.2.4. Tarkastuksista aiheutuvan rasituksen vähentäminen

Tarkastuksista aiheutuvaa rasitusta on vähennetty suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Yhteisiä säännöksiä koskevassa asetuksessa on otettu käyttöön säännöt, joilla rajoitetaan tietyn rajan alittavien toimien tarkastuksia (200 000 euroa EAKR:n/koheesiorahaston, 150 000 euroa ESR:n ja 100 000 euroa EMKR:n osalta). Näin voidaan huomattavasti yksinkertaistaa menettelyjä. Lisäksi asiakirjojen säilytysaikoja on lyhennetty, mikä vähentää osaltaan edunsaajien hallinnollista taakkaa.

2.2.5. Arvonlisäverokustannusten tukikelpoisuus

Yksinkertaistamista on lisätty myös yhdenmukaistamalla alakohtaisiin ohjelmiin sisältyvät, arvonlisäverokustannusten korvaamista koskevat säännökset varainhoitoasetuksen asianomaisen säännöksen kanssa.

Yhdenmukaistamisella varmistetaan, että edunsaajille aiheutuvia arvonlisäverokustannuksia käsitellään varainhoitoasetuksen mukaisesti samalla tavalla eri ohjelmissa, ja turvataan näin oikeudellinen selkeys. Arvonlisävero on tukikelpoinen vain, jos sitä ei voida periä takaisin kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja arvonlisäveron maksava edunsaaja ei ole verovelvollisuudesta vapautettu henkilö.[14] Tästä yleissäännöstä on säädetty vain muutamia poikkeuksia yhteisiä säännöksiä koskevassa asetuksessa, sisäasioiden rahastoissa ja Verkkojen Eurooppa -välineessä. Nämä poikkeukset on määritelty mahdollisimman yksinkertaisesti sekaannusten ja virheiden välttämiseksi täytäntöönpanovaiheessa.

2.2.6. Kansallisten määrärahojen käytöstä luopuminen

EU:n rahoitustukijärjestelmää on yksinkertaistettu ja johdonmukaistettu merkittävästi luopumalla vähitellen kansallisten määrärahojen käytöstä ympäristö- ja ilmastotoimien ohjelmassa, jota komissio hallinnoi keskistetysti.

Life-ohjelman puitteissa ympäristöhankkeisiin myönnettävän EU:n rahoituksen yhteydessä sovelletut kansalliset määrärahat poistetaan vähitellen käytöstä vuoteen 2018 mennessä. Aiemmin sovelletuilla ympäristöhankkeisiin tarkoitettujen EU:n määrärahojen kansallisilla kiintiöillä varmistettiin, että ohjelman kaikki määrärahat jakautuivat jäsenvaltioiden kesken ennalta määritettyjen ohjeellisten määrien mukaisesti. Kansalliset määrärahat eivät kuitenkaan ole lisänneet määrärahojen tasapuolisempaa jakautumista, koska kunkin jäsenvaltion esittämien hankkeiden määrä ja laatu on vaihdellut. Itse asiassa kansalliset määrärahat ovat vähentäneet aiemmasta ympäristöalan ohjelmasta (Life+)[15] EU:n tasolla saatua lisäarvoa, koska laadultaan parempia hankkeita ei ole voitu rahoittaa sen takia, että tietyn vuoden määrärahat on täytynyt jakaa hankkeiden kansallisen alkuperän mukaisesti. Kiintiöiden asteittainen poistaminen on sen vuoksi tärkeä saavutus, joka tehostaa varainkäyttöä ja parantaa sen laatua. Vuodesta 2018 määrärahoja myönnetään parhaille ympäristöhankkeille EU:n tasolla. Komissio aikoo tarjota teknistä apua niille jäsenvaltioille, joissa mahdollisten edunsaajien voi olla vaikea laatia niin laadukkaita hankkeita, että niille voidaan myöntää EU:n rahoitustukea.

2.3. Sähköinen hallinnointi

Teknologian kehitys on otettu asianmukaisesti huomioon vuosia 2014–2020 koskevassa monivuotisessa rahoituskehyksessä, ja koheesiopolitiikan hallinnointi muuttuu sähköiseksi vuodesta 2016.

Ottamalla käyttöön sähköiset tiedonvaihtojärjestelmät, joiden avulla pidetään yhteyttä edunsaajiin, hyödynnetään olemassa olevia tietokantoja ja säilytetään asiakirjoja koheesiopolitiikan alalla (e-koheesio), voidaan vähentää edunsaajille aiheutuvaa hallinnollista rasitusta esimerkiksi varmistamalla, että edunsaajien ei tarvitse toimittaa samoja tietoja useampaan kertaan. On arvioitu, että e-koheesio vähentää hallinnollista kokonaisrasitusta EU:n tasolla noin 11 prosenttia. Tämä tavoite perustuu hallinnolliseen rasitukseen liittyviä kysymyksiä käsittelevän riippumattomien sidosryhmien korkean tason ryhmän keskeiseen suositukseen, joka annettiin vuosien 2000–2006 hallinnollista rasitusta koskevan analyysin pohjalta. E-koheesio pienentää myös asiakirjojen häviämisen riskiä ja vähentää arkistointikustannuksia pitkällä aikavälillä. Lainsäädäntövallan käyttäjät kyllä tukevat e-koheesiota, mutta ne viivästyttivät sen pakollista käyttöönottoa 31. päivään joulukuuta 2015 (komission alun perin ehdottamasta käyttöönottopäivästä 31. joulukuuta 2014), jotta kansallisille viranomaisille jäisi enemmän aikaa ottaa käyttöön tarvittavat järjestelmät ja menettelyt.

3. Menetetyt mahdollisuudet

3.1. Liian yksityiskohtaiset perussäädökset

Yksinkertaistamisen tavoitteet ovat toisinaan jääneet vajaiksi sen vuoksi, että ensisijaiset tavoitteet ovat keskenään ristiriitaiset. Eräisiin perussäädöksiin on sisällytetty yksityiskohtaisia säännöksiä, joiden avulla pyritään luomaan vakaa ja sitova oikeudellinen kehys ja joissa määritellään etukäteen kaikki mahdolliset osatekijät. Tämä puolestaan rajoittaa komission harkintavaltaa ohjelmien täytäntöönpanossa.

Säädösten liiallinen yksityiskohtaisuus vähentää komission liikkumavaraa ohjelmien täytäntöönpanossa ja on johtanut joidenkin perussäädösten kohdalla siihen, että ne sisältävät liikaa teknisiä yksityiskohtia, jotka saattavat olla joustamattomia ja vaikeaselkoisia.

Perussäädöksiin on lisätty useita tekijöitä, jotka sääntelevät yksityiskohtaisesti täytäntöönpanoa. Näitä ovat ensisijaiset aihealueet tai toimet, jotka kattavat koko ohjelmakauden (ulkosuhteiden alan rahastot, Verkkojen Eurooppa -väline, Life-ohjelma, kuluttajapolitiikan toimintaohjelma). Monissa ohjelmissa tällaisia ovat myös tavoitteet, tukikelpoiset toimet tai jopa kriteerit, joita komission on sovellettava laatiessaan työohjelmaa, joka on sen tärkein väline rahoituksen suunnittelussa (esim. terveysalan toimintaohjelma). Muissa tapauksissa perussäädöksiin on sisällytetty yksityiskohtaisia säännöksiä, jotka olisi ollut parempi määritellä myöhemmin delegoiduissa säädöksissä. Näin olisi voitu estää perussäädösten kuormittuminen liiallisilla teknisillä yksityiskohdilla sekä lisätä joustavuutta tällaisten seikkojen määrittelyssä. Tämä suuntaus on ollut havaittavissa YMP:n varojen sekä ERI-rahastojen rahoitusvälineiden (yhteisiä säännöksiä koskeva asetus) ja Verkkojen Eurooppa ‑välineen kohdalla. Verkkojen Eurooppa ‑välineessä on kuitenkin sovittu mahdollisuudesta muuttaa delegoiduilla säädöksillä kunkin rahoitusvälineen keskeisiä ehtoja ja menettelyjä välineiden arvioinnin perusteella muuttuvien markkinaolosuhteiden huomioon ottamiseksi. Tämä on hyödyllinen keino välttää kaavamaisuus talousarvion toteuttamisessa ja vastata nopeasti muuttuviin markkinaolosuhteisiin.

3.2. Komission oikeus valvoa tarkemmin ohjelmien täytäntöönpanoa

3.2.1. Ohjelmien talousarvion jakautuminen

Talousarvion yksityiskohtainen erittely sekä määrärahojen sitominen ennalta tiettyyn käyttötarkoitukseen useimmissa perussäädöksissä määrittävät ohjelmien määrärahojen jakautumisen seuraavien seitsemän vuoden aikana. Ne rajoittavat komission mahdollisuutta kohdentaa EU:n rahoitustukea uudelleen odottamattomien taloudellisten, sosiaalisten ja poliittisten tapahtumien johdosta. Sitä kautta ne saattavat vähentää EU:n varainkäytön tehoa. Tätä riskiä kuitenkin lieventää se, että komissiolle on annettu valtuudet muuttaa määrärahojen jakautumista delegoiduilla säädöksillä.

Useimpien rahoitusohjelmien perussäädöksiin on sisällytetty yksityiskohtainen talousarvioerittely sen varmistamiseksi, että komissio voi ohjelman täytäntöönpanon aikana (vuotuisen määrärahojen jakomenettelyn lisäksi) valvoa tarkemmin ennalta määrärahojen jakautumista demokraattisen valvonnan periaatteen mukaisesti. Vastikään käyttöön otettujen temaattisten painopisteiden lisäksi useissa tapauksissa on myös määritetty prosenttiosuudet ohjelmien kokonaismäärärahoista seuraavaksi seitsemäksi vuodeksi (ulkosuhteiden alan rahastot, Verkkojen Eurooppa -väline, Luova Eurooppa, Galileo, COSME). Euroopan komissiolle on usein jätetty liikkumavaraa tehdä itsenäisesti päätöksiä ja antaa delegoituja säädöksiä, jos tämä liikkumavara on ylitettävä. Kun on kyse toimista, jotka jäsenvaltiot toteuttavat komission hyväksymien kansallisten ohjelmien kautta (sisäasioiden rahastot), kutakin toimea kohden on määritetty prosentuaalinen vähimmäisosuus määrärahoista. Määrärahojen jakautumisella pyritään varmistamaan, että jäsenvaltiot osoittavat vähintään tietyn vähimmäismäärän rahoituksesta yhteisesti sovittuihin EU:n ensisijaisiin tavoitteisiin. Periaate on kuitenkin ristiriidassa sen kanssa, että tällä toimintalohkolla tilanteet ja rahoitettavat aihealueet vaihtelevat jäsenvaltioittain ja että komission on vaikea varmistaa määrärahojen toteutuminen, jos täytäntöönpano on siirretty jäsenvaltioille ja komission tehtäväksi jäävät pelkästään valvonta ja tarkastus (hallinnointi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa).

Joissakin tapauksissa on komission ehdotuksesta otettu käyttöön vielä yksityiskohtaisempi määrärahojen erittely (työllisyyttä ja sosiaalista innovointia koskeva ohjelma, Erasmus+, Horisontti 2020). Talousarvion yksityiskohtainen erittely saattaa aiheuttaa erityistä rasitusta ohjelmissa, joissa rahoitettavan toiminnan luonteen vuoksi on erittäin tärkeä soveltaa mahdollisimman suurta joustavuutta määrärahojen jakamisessa (unionin pelastuspalvelumekanismi sekä Euroopan humanitaarisen avun vapaaehtoisjoukkoja koskeva ohjelma, josta rahoitetaan EU:n tasolla toimivien vapaaehtoistyöntekijöiden antamaa humanitaarista apua), tai ohjelmissa, joiden määrärahat ovat pienet, jolloin tarvitaan täysimääräistä joustavuutta rajallisten resurssien hallinnoimiseksi mahdollisimman tehokkaasti (perusoikeus-, tasa-arvo- ja kansalaisuusohjelma, oikeusalan ohjelma, Tulli 2020, Herkules III ‑petostentorjuntaohjelma, Perikles-ohjelma euron suojaamiseksi rahanväärennykseltä).

3.2.2. Hallinnollinen rasite

Jäsenvaltioille on annettu suuremmat mahdollisuudet tarkastaa ennalta komission vahvistama määrärahojen jakautuminen. Tämä vähentää komission mahdollisuuksia panna rahoitusohjelmia joustavasti täytäntöön. Nämä menettelyt voivat myös vähentää tehokkuutta ja heikentää siten varainkäytön laatua.

Vakiintuneet komiteamenettelyt, jotka neuvosto on lisännyt useimpiin ohjelmiin tai joita se on vahvistanut, varmistavat jo, että kansalliset asiantuntijat voivat tarkastaa työohjelman komiteoiden kokouksissa. Neuvosto on kuitenkin ottanut eräissä ohjelmissa (Horisontti 2020, Verkkojen Eurooppa -väline) käyttöön uuden valvontamenettelyn, joka koskee komission vahvistamaa määrärahojen jakautumista. Näissä ohjelmissa komission tekemä hallinnollinen avustuspäätös, jossa vahvistetaan hyväksytyn työohjelman puitteissa tuensaajalle myönnettävän avustuksen ehdot ja määrä, on toimitettava asianomaiselle komitealle lausuntoa varten. Neuvosto on Euroopan parlamentin tuella sisällyttänyt Euroopan laajuisia televiestintäverkkoja koskeviin suuntaviivoihin velvoitteen kuulla alustavasti kansallisia asiantuntijoita työohjelman hyväksymisestä ennen tavallista komiteamenettelyä.

Nämä hallinnolliset menettelyt vaikuttavat toimielinten väliseen tasapainoon ja saattavat vähentää EU:n rahoituksen tehoa, sillä ne hidastavat menettelyjä ja lisäävät byrokratiaa ja kustannuksia. Niillä saattaa olla erityisen kielteisiä vaikutuksia tapauksissa, joissa EU:n rahoitustukea tarvitaan kiireesti, esimerkiksi kun on annettava hätäapua elintarvikkeiden ja rehujen turvallisuuden alalla.

4. Tulevat toimet

4.1. EU:n toimielimet

EU:n toimielinten olisi tarvittaessa annettava perussäädöksiä täydentäviä säädöksiä ja hyväksyttävä täytäntöönpanotoimenpiteitä nopeasti ja tehokkaasti, jotta määrärahoja voidaan käytännössä ruveta myöntämään niin pian kuin mahdollista.

Oikeudellista kehystä on eräillä toimintalohkoilla täydennettävä antamalla perussäädöksiä täydentäviä säädöksiä, joissa vahvistetaan tarvittavat tekniset eritelmät. Komissiolle on siirretty valta antaa tällaisia säädöksiä menettelyn helpottamiseksi ja nopeuttamiseksi. Keskeiset, muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset on tarkoitus hyväksyä nopeasti, jotta kattava oikeudellinen kehys saadaan käyttöön mahdollisimman pian ja rahoitustuen antaminen voidaan aloittaa. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että määrärahojen jakaminen tapahtuu toteuttamalla täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka ovat tarpeen kaikkien rahoitusohjelmien kohdalla. Näitä ovat muun muassa työohjelmat, joiden kautta komissio hallinnoi keskitetysti asianomaista rahoitusohjelmaa, mutta niihin kuuluvat myös erilaiset mallit. Näiden toimenpiteiden käyttöönotossa olisi edelleen otettava huomioon yksinkertaistamisnäkökohdat. Säännöksiä olisi sovellettava tehokkaasti, jotta voidaan välttää mahdollisuuksien mukaan hallinnollisia rasitteita ja viivästyksiä sekä myöntää varoja edunsaajille mahdollisimman nopeasti. Komission olisi myös hyväksyttävä nopeasti täytäntöönpanoa helpottavat toimenpiteet, kuten suuntaviivat, mikäli niistä säädetään perussäädöksissä (esim. Verkkojen Eurooppa ‑väline, Horisontti 2020 ja Luova Eurooppa).

4.2. Jäsenvaltiot

Jäsenvaltioilla on myös merkittävä rooli yksinkertaistamisessa. Niiden olisi vältettävä aiheuttamasta EU:n rahoitustuen mahdollisille saajille tarpeetonta hallinnollista rasitusta ja keskitettävä varojen käyttö yhdessä sovittuihin EU:n painopistealoihin ja tavoitteisiin.

Tehokkaan yksinkertaistamisen varmistamiseksi eri rahoitusohjelmissa on otettu käyttöön järjestelmiä, joilla pyritään kohdentamaan varoja ensisijaisiin aihealueisiin ja poliittisiin tavoitteisiin Eurooppa 2020 ‑strategian mukaisesti. Nämä järjestelmät jäävät kuitenkin usein pelkästään teoreettiselle tasolle. Niitä on sovellettava käytännössä, jotta niillä olisi vaikutusta. Jos täytäntöönpanotehtävät on siirretty jäsenvaltioille (esim. ERI-rahastot), ne ovat vastuussa sovittujen aihealueiden ja tavoitteiden noudattamisesta, ja niiden on sitä varten vahvistettava säännöt ja menettelyt, joilla edistetään tavoitteiden saavuttamista.

Kun on kyse jäsenvaltioiden ja komission yhteistyössä hallinnoimista rahoitusohjelmista, jäsenvaltioilla on velvollisuus jatkaa yksinkertaistamista ottamalla nopeasti ja tehokkaasti käyttöön tarvittavat poliittiset ja institutionaaliset puitteet ohjelmasuunnittelua ja täytäntöönpanoa varten. Tämä tarkoittaa, että vältetään tarpeetonta hallinnollista rasitusta, otetaan käyttöön sääntöjä ja menettelyjä, jotka helpottavat tuensaajien mahdollisuuksia saada EU:n rahoitustukea, ja määritellään avoimet ja helppokäyttöiset oikeudelliset ja hallinnolliset puitteet. Tällaisia puitteita tarvitaan, jotta voidaan helpottaa ja nopeuttaa varojen myöntämistä edunsaajille, tukea investointeja ja välttää turhia kustannuksia ja EU:n varojen jakamista tehottomien kanavien kautta. Paras keino saavuttaa nämä tulokset on ottaa käyttöön yksinkertaiset säännöt ja menettelyt.

4.3. Komissio ja jäsenvaltiot

Rahoitusohjelmiin sisällytetyillä yksinkertaistamistoimenpiteillä on vaikutusta vain, jos ne pannaan täytäntöön. Vastuu tästä kuuluu sekä komissiolle että jäsenvaltioille.

On laadittava pikaisesti kunnianhimoisia ohjelmia, joissa vahvistetaan mitattavissa olevat käytännön tavoitteet ja joiden avulla voidaan lisätä tulosten näkyvyyttä ja osoittaa EU:n rahoitustuella aikaansaatava lisäarvo. Näiden ohjelmien laatimisesta ovat vastuussa sekä komissio (keskitetysti hallinnoitavat ohjelmat) että jäsenvaltiot (yhteistyössä komission kanssa hallinnoitavat ohjelmat, joihin liittyvät kansalliset tai alueelliset ohjelmat on toimitettava komissiolle hyväksyntää varten). Todellisiin kustannuksiin perustuvien mallien sijaan olisi suosittava yksinkertaistettuja kustannusmalleja, jos niiden käyttö on valinnaista. Esimerkiksi yhteisiä säännöksiä koskevan asetuksen mukaisesti on mahdollista käyttää samantyyppisten toimien ja edunsaajien osalta unionin politiikanaloilla sovellettavia yksinkertaistettuja kustannusvaihtoehtoja tai sellaisia olemassa olevia menetelmiä, joita sovelletaan jäsenvaltion kokonaan rahoittamissa avustusjärjestelmissä. Tällaisia mahdollisuuksia ei pidä jättää hyödyntämättä. Euroopan tilintarkastustuomioistuin on todennut[16], että jäsenvaltiot ja hallintoviranomaiset ovat toisinaan olleet haluttomia ottamaan käyttöön yksinkertaistettuja kustannusmalleja, koska ne pelkäävät rikkovansa asianomaisessa asetuksessa esitettyjä vaatimuksia. Komissio on kehottanut jäsenvaltioita järjestämään seminaareja, joissa käsitellään yksinkertaistettuja kustannusmalleja ja joihin kutsutaan edustajia jäsenvaltioista, komissiosta ja Euroopan tilintarkastustuomioistuimesta. Vuonna 2013 järjestettiin useita tällaisia seminaareja, ja vuodeksi 2014 on jo suunniteltu joitakin seminaareja. Jäsenvaltioille ja hallintoviranomaisille on pyritty antamaan enemmän varmuutta vahvistamalla perussäädöksissä joitakin rahoitusosuuksia (yhteisiä säännöksiä koskeva asetus, Euroopan sosiaalirahastoa koskeva asetus). Tällaisten rahoitusosuuksien käyttöä varten ei siis tarvita menettelyllisiä perusteluja. Yksinkertaistamisvaihtoehtoja on vastaavasti käytettävissä myös ERI-rahastojen osalta, ja ne koskevat hallinnollisen rasituksen keventämistä. Sen lisäksi, että varoja keskitetään, eri rahoituslähteiden (rahoitusvälineet mukaan luettuina) keskinäistä koordinointia olisi parannettava komission ja jäsenvaltioiden välisellä yhteistyöllä täytäntöönpanovaiheessa. Koordinointi on tarpeen, jotta voidaan parantaa edunsaajien mahdollisuuksia saada rahoitusta sekä lisätä unionin rahoituksen kerrannaisvaikutusta houkuttelemalla lisärahoitusta yksityisiltä investoijilta.

Yksinkertaistaminen on välttämätöntä, mutta se ei yksin riitä varmistamaan parempaa varainkäyttöä ja vähentämään virheitä. Lisäksi tarvitaan riittäviä valvontatoimenpiteitä sekä ennalta ehkäiseviä ja korjaavia toimenpiteitä.

Yksinkertaiset säännöt ja menettelyt ovat tärkeä keino välttää virheitä ja tehostaa varainkäyttöä. Näiden yksinkertaistamistoimenpiteiden lisäksi tarvitaan kuitenkin riittävää valvontaa, josta ovat vastuussa sekä EU:n toimielimet että jäsenvaltiot. Komissio ja jäsenvaltiot ovat lisäksi yhdessä vastuussa ennalta ehkäisevien ja korjaavien toimenpiteiden asianmukaisesta soveltamisesta. Tällaisia toimenpiteitä on otettu käyttöön maatalous- ja koheesiopolitiikan aloilla (YMP, yhteisiä säännöksiä koskeva asetus) soveltamalla mahdollisuutta keskeyttää maksut tai määräajan kuluminen ja tehdä rahoitusoikaisuja.[17] Maksujen tai määräajan kulumisen keskeyttämisellä ja rahoitusoikaisuilla pyritään suojaamaan EU:n talousarviota. Jäsenvaltioiden kannattaa kuitenkin itse havaita ja korjata virheet välttääkseen nettomääräiset rahoitusoikaisut, sillä rahoitusoikaisut vähentävät jäsenvaltioille myönnettäviä määrärahoja pysyvästi.

[1] Neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 1311/2013 vuosia 2014–2020 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen vahvistamisesta, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2013:347:0884:0891:FI:PDF.

[2] Komission tiedonanto ”Eurooppa 2020 – Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia”, KOM(2010) 2020 lopullinen, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:2020:FIN:FI:PDF.

[3] COM(2012) 531 final.

[4] http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-%2f%2fEP%2f%2fTEXT%2bTA%2b20131120%2bTOC%2bDOC%2bXML%2bV0%2f%2fEN&language=EN. Kattava esitys EU:n talousarviosta varainhoitovuodeksi 2014 on osoitteessa http://ec.europa.eu/budget/library/biblio/documents/2014/DB2014_WD_0_en.pdf.

[5] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1307/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 637/2008 ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 73/2009 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 608).

[6] Ks. tältä osin tiedonanto Euroopan parlamentille ”Euroopan unionin talousarvion suojaaminen vuoden 2012 loppuun”, COM(2013) 682/2 final, http://ec.europa.eu/budget/library/biblio/documents/management/COM_2013_682_en.pdf.

[7] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan unionin tullitoimintaa ja verotusta kaudella 2014–2020 koskevan toimintaohjelman (FISCUS) perustamisesta ja päätösten N:o 1482/2007/EY ja N:o 624/2007/EY kumoamisesta (KOM(2011) 706 lopullinen), http://ec.europa.eu/taxation_customs/resources/documents/com_2011_706_en.pdf.

[8] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) N:o 966/2012, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2012:298:0001:0096:FI:PDF.

[9] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1291/2013, annettu 11 päivänä joulukuuta 2013, tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelmasta ”Horisontti 2020” (2014–2020) ja päätöksen N:o 1982/2006/EY kumoamisesta, 4 artikla.

[10] Ks. järkevän sääntelyn osalta myös komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle ”Sääntelyn toimivuus ja tuloksellisuus (REFIT): Tulokset ja jatkotoimet” (COM(2013) 685 final), http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/president/news/archives/2013/10/pdf/20131002-refit_en.pdf.

[11] Tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomus talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuodelta 2012 ja toimielinten vastaukset (EUVL C 331, 14.11.2013, s. 1–256), http://eurlex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2013:331:0001:01:FI:HTML.

[12] Edunsaajalle maksettu julkinen rahoitusosuus on vähemmän kuin 50 000 euroa.

[13] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2012:318:0001:0011:FI:PDF.

[14] Asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 (varainhoitoasetus) 126 artikla.

[15] Ks. tältä osin tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 15/2013: http://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR13_15/QJAB13015ENN.pdf.

[16] Ks. alaviite 11.

[17] Ks. komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”Nettomääräisten rahoitusoikaisujen soveltaminen jäsenvaltioissa maatalouden ja koheesiopolitiikan osalta” (COM(2013) 934 final).