Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Biologista monimuotoisuutta koskeva toimintasuunnitelma luonnonvarojen suojelemiseksi

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto

2. Yhteisön tärkeänä pitämän luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston luonnollisten elinympäristöjen ja lajien säilyttäminen suotuisalla suojelun tasolla ja ennallistaminen tälle tasolle

2.1. Luontotyyppidirektiivin ja lintudirektiivin täysimääräinen täytäntöönpano

2.2. Nimettyjen alueiden verkostojen, erityisesti EU:n Natura 2000 -verkoston, perustamisen jatkaminen sekä näiden verkostojen säilyttämisen ja kestävän käytön riittävä taloudellinen ja tekninen tukeminen

2.3. Tiettyjen uhanalaisten lajien ja joidenkin metsästettävien lajien hoitosuunnitelmien kehittäminen

3. Vesien, maaperän, metsien ja kosteikkojen hoidosta aiheutuneiden biologisen monimuotoisuuden vähenemiseen johtavien nykyisten suuntausten muuttaminen

3.1. Vesipolitiikan kehysdirektiivin käyttäminen biologisen monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön välineenä ja sellaisten analyysien kehittäminen jokaista valuma-aluetta varten, joissa veden määrää ja laatua verrataan kysyntään, mukaan lukien maatalouden keinokastelu, energian tuottaminen, teollinen käyttö, käyttö juomavedeksi ja ekologinen käyttö

3.2. Maapeitteen, mukaan lukien ranta- ja vesijättökasvillisuuden, ekologisen tehtävän edistäminen eroosion vastustamisessa ja biologisen monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ekosysteemejä ja elinympäristöjä ylläpitävän veden kiertokulun säilyttämisessä

3.3. Yhteisössä olevien kosteikkojen suojeleminen ja huonokuntoisten kosteikkoalueiden ekologisen luonteen ennallistaminen

4. Nykyisen biologisen monimuotoisuuden katoamiseen johtavan suuntauksen kääntäminen koko alueella

4.1. Biologisen monimuotoisuuden sisällyttäminen tärkeimpiin aluepolitiikkoihin

4.1.1. Maatalous

4.1.2. Kalatalous ja vesiviljely

4.1.3. Rakennerahastot

4.1.4. Kaupunkiympäristö

4.2. Biologisen monimuotoisuuden tukeminen laaja-alaisten ympäristöpolitiikkojen avulla

4.2.1. Ennalta varautumisen periaate

4.2.2. Vahinkovastuumekanismit

4.2.3. Ympäristövaikutusten arviointi

4.2.4. Strateginen ympäristövaikutusten arviointi

4.2.5. Kansalaisten osallistumisen tukeminen ympäristön arviointimenettelyihin

4.2.6. Tiedon saanti, kansalaisten osallistuminen päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa (Århusin yleissopimus).

4.2.7. Ympäristömerkit

4.2.8. Muut taloudelliset välineet, mukaan luettuna ympäristöasioiden audioitinti

4.2.9. Kemialliset aineet

4.3. Biologisen monimuotoisuuden tukeminen geneettisiin voimavaroihin kohdistuvien politiikkojen avulla

4.3.1. Lajeja uhkaavat vieraat lajit

4.3.2. Bioteknologian käyttäminen

4.3.3. Ex situ -suojelu

4.3.3.1. Eläintarhat

4.3.3.2. Kasvitieteelliset puutarhat

5. Biologisen monimuotoisuuden maailmanlaajuiseen säilyttämiseen tähtäävät toimenpiteet

5.1. EY:n CITES-asetuksen täytäntöönpano ja sopeuttaminen CITES-sopimuspuolten konferenssin tuleviin päätöksiin

5.2. Erilaisilla kansainvälisillä foorumeilla tehtyjen ilmastonmuutosta, otsonikerroksen heikkenemistä ja aavikoitumista koskevien aloitteiden entistä paremman koordinoinnin edistäminen erityisesti raportointiin liittyvien päällekkäisten pyrkimysten välttämiseksi

5.2.1. Ilmaston muutos

5.2.2. Otsonikerroksen heikkeneminen

5.2.3. Aavikoituminen

5.3. Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen ja muiden kansainvälisten sopimusten välisten keskinäisten vaikutusten havaitseminen synergiamahdollisuuksien optimoimiseksi

5.3.1. Raportointi

5.3.2. Bioturvallisuuspöytäkirja

5.3.3. Kansainvälinen metsiä koskeva hanke

5.3.4. Alueelliset yleissopimukset

5.3.5. Muut kansainväliset hankkeet

1. Johdanto

1. Euroopan yhteisö on muutaman viime vuoden aikana kehittänyt ympäristöpolitiikkaansa useiden aloitteiden avulla, joiden tavoitteena on parantaa olosuhteita Euroopan unionissa. Biologista monimuotoisuutta koskeva toimintasuunnitelma luonnonvarojen suojelemiseksi keskittyy luonnonvaraisiin kasvi- ja eläinlajeihin sekä niihin liittyviin ekosysteemeihin ja elinympäristöihin. Toimintasuunnitelma perustuu yhteisön nykyiseen ja suunniteltuun lainsäädäntöön ja aloitteisiin ja täydentää niitä. Toimintasuunnitelman tarkoituksena on varmistaa, että kaikkia tällaisten välineiden tarjoamia mahdollisuuksia käytetään vuoden 1998 biologista monimuotoisuutta koskevan Euroopan yhteisön strategian tavoitteiden saavuttamiseksi muuttamalla nämä tavoitteet erityisiksi toimiksi.

2. Vuoden 1979 lintudirektiivi ja vuoden 1992 luontotyyppidirektiivi ovat kaksi keskeistä välinettä luonnonvaraisten lajien ja niiden elinympäristöjen suojelemiseksi Euroopan yhteisössä. Yhdessä nämä direktiivit mahdollistavat suojelualueiden ja sellaisten alueiden, joilla ryhdytään erityisiin suojelutoimenpiteisiin, luomisen, samoin kuin tiettyjen uhanalaisten lajien suojelemisen ja tiettyjen kasvien ja eläinten eräiden hyväksikäytön muotojen kieltämisen. Luontotyyppidirektiivi muodostaa puitteet Euroopan ekologisen verkoston, Natura 2000:n, perustamiselle. Verkosto sisältää erilaisia tärkeitä ja uhanalaisia elinympäristöjä, joiden joukossa on jo lintudirektiivissä nimettyjä alueita. Toimilla, jotka suunnataan näiden kahden direktiivin toteutumiseen sekä riittävän taloudellisen ja teknisen tuen antamiseen nimettyjen alueiden suojelemiseksi ja kestäväksi käytöksi, on tärkeä tehtävä yhteisön biologisen monimuotoisuuden säilyttämisessä.

3. Koska biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen vaatii toimia nimettyjen alueiden lisäksi koko alueella, toimintasuunnitelmassa painotetaan myös maankäyttöön liittyviä ympäristöaloitteita, laaja-alaisia ympäristövälineitä ja biologisen monimuotoisuuden sisällyttämistä muihin politiikan sektoreihin.

4. Maankäyttöön liittyvä ympäristölainsäädäntö ja aloitteet, kuten yhteisön vesipolitiikan kehysdirektiivi tai rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskeva strategia, edistävät ja tukevat ekosysteemin erityispiirteiden suojelua sekä suojelualuilla että niiden ulkopuolella. Lisäksi tiedonannolla "Kaupunkien kestävä kehittäminen: toimintakehys" [1] pyritään edistämään biologista monimuotoisuutta kaupunkialueilla. Integroiduilla kaupunkialueiden hoitoon ja suunnitteluun liittyvillä ratkaisumalleilla, joihin sisältyy biologisen monimuotoisuuden suojeleminen, tulisi myös olla merkittävä asema biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteiden saavuttamisessa.

[1] KOM(1998) 605.

5. Myös monet laaja-alaiset aloitteet edistävät luonnonvarojen kestävää käyttöä. Näitä ovat ympäristön arviointimenettelyjen, erityisesti ympäristövaikutusten arvioinnin ja strategisen ympäristöarvioinnin samoin kuin vapaaehtoisten välineiden, kuten ympäristömerkkien ja ympäristöasioiden auditoinnin, jatkokehittäminen. Ehdotuksen ympäristövahinkovastuujärjestelmästä, joka kattaisi biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneet vahingot, odotetaan olevan tärkeä lisäedistysaskel. Geneettisesti muunnettuja organismeja ja kemiallisia aineita koskevan lainsäädännön välineet edistävät myös merkittävästi strategian tavoitteiden saavuttamista.

6. Tässä tiedonannossa esitetyt toimintasuunnitelmat ovat välineitä, joiden avulla biologista monimuotoisuutta koskevat kysymykset voidaan sisällyttää poliittiseen päätöksentekoon ja poliittisiin toimiin useilla politiikan sektoreilla. Maataloutta ja kalataloutta koskevat toimet, jotka liittyvät biologista monimuotoisuutta koskevaan yhteisön strategiaan, esitetään erillisissä toimintasuunnitelmissa. Muihin toimintasuunnitelmiin viitataan tarpeen mukaan. Tässä toimintasuunnitelmassa ei käsitellä erikseen toimenpiteitä, joihin on ryhdytty aluepolitiikkaa ja aluesuunnittelua, energiaa ja liikennettä sekä matkailua koskevissa yhteisön politiikoissa luonnonvarojen säilyttämiseksi ja kestäväksi käytöksi. Sen sijaan ne dokumentoidaan neuvostolle ja parlamentille annettavassa biologista monimuotoisuutta koskevan yhteisön strategian täytäntöönpanoon liittyvässä ensimmäisessä kertomuksessa.

7. Metsien ekosysteemit, jotka kattavat noin yhden kolmasosan Euroopan maapinta-alasta, ovat keskeinen luonnonvara, joka sisältää tärkeän osan Euroopan biologisesta monimuotoisuudesta. Hyvin suojeltuina ja kestävällä tavalla hoidettuina metsät edistävät merkittävästi biologista monimuotoisuutta. Metsiä käsitellään biologista monimuotoisuutta koskevassa strategiassa erillisessä luvussa. EU:n metsästrategia on tällä hetkellä tärkein väline siinä asetettujen tavoitteiden toteuttamiseksi. Lisäksi monet tämän toimintasuunnitelman osat, kuten Natura 2000:n luominen tai vapaaehtoisten välineiden, kuten metsäsertifioinnin kehittäminen, edistävät biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien tavoitteiden saavuttamista metsien osalta.

8. Lopuksi toimintasuunnitelmassa keskitytään toimenpiteisiin, jotka edistävät entistä parempaa koordinointia erilaisten aloitteiden välillä kansainvälisillä foorumeilla optimaalisen synergian ja yhtenäisyyden saavuttamiseksi.

9. Toimintasuunnitelman jaksoissa 2-5 asetetaan yleiset ympäristöä koskevat laatutavoitteet ja kerrataan biologista monimuotoisuutta koskevan strategian luonnonvarojen säilyttämiseen liittyvät tavoitteet sekä esitetään kunkin tavoitteen saavuttamisessa tarvittavat erityistoimet.

2. Yhteisön tärkeänä pitämän luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston luonnollisten elinympäristöjen ja lajien säilyttäminen suotuisalla suojelun tasolla ja ennallistaminen tälle tasolle

10. Tämän ympäristöä koskevan laatutavoitteen saavuttaminen edellyttää toimia, joilla voidaan vaikuttaa seuraaviin biologista monimuotoisuutta koskevan yhteisön strategian tavoitteisiin. Tavoitteena on

* panna luontotyyppidirektiivi ja lintudirektiivi täysimääräisesti täytäntöön

* tukea nimettyjen alueiden verkoston luomista, erityisesti EU:n Natura 2000 -verkoston luomista, ja antaa tarvittavaa rahallista ja teknistä tukea näiden alueiden suojeluun ja kestävään käyttöön

* kehittää hoitosuunnitelmia valittuja uhanalaisia lajeja sekä joitakin metsästettäviä lajeja varten.

2.1. Luontotyyppidirektiivin ja lintudirektiivin täysimääräinen täytäntöönpano

11. Lintudirektiivi (79/409/ETY) koskee luonnonvaraisten lintulajien suojelua. Direktiivissä turvataan näiden lajien suojelu, hoito ja sääntely sekä määritetään niiden hyväksikäytön, esimerkiksi metsästyksen, säännöt.

12. Elinympäristön suojelu on tämän direktiivin keskeinen osa. Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin lintujen elinympäristöjen riittävän moninaisuuden ja laajuuden säilyttämiseksi, ylläpitämiseksi tai ennallistamiseksi. Direktiivin I liitteessä on luettelo uhanalaisista ja vaarantuneista lajeista, jotka tarvitsevat erityisiä suojelutoimia. Määrällisesti ja alueellisesti sopivimmat alueet on nimettävä erityissuojelualueiksi näitä lajeja ja säännöllisesti muuttavia lajeja varten. Jäsenvaltioiden on tästä syystä kiinnitettävä erityistä huomiota kosteikkojen ja erityisesti kansainvälisesti merkittävien kosteikkojen suojeluun. Lajit, joita voidaan metsästää, on lueteltu II liitteessä. Osa lajeista, joilla voidaan käydä kauppaa, on lueteltu III liitteessä. IV liitteessä on lueteltu pyynti- ja tappomenetelmät sekä kuljetusvälineet, joiden käyttö on kiellettyä metsästyksen aikana. Jäsenvaltioiden tulee kiinnittää erityistä huomiota tutkimuskohteisiin, jotka on lueteltu V liitteessä.

13. Luontotyyppidirektiivin (92/43/ETY) tavoitteena on luonnonvaraisten ja puolittain luonnonvaraisten luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön (luonnonvaraisia lintuja lukuun ottamatta) ja kasviston biologisen monimuotoisuuden turvaaminen. Parhaillaan ollaan perustamassa erityisten suojelutoimien alueiden yhtenäistä ekologista verkostoa, Natura 2000:ta. Verkostoon kuuluvat myös lintudirektiivissä nimetyt erityiset suojelualueet (katso edellä).

14. Verkosto koostuu alueista, joilla on direktiivin I liitteessä lueteltuja luontotyyppejä ja II liitteessä lueteltuja kasvi- ja eläinlajeja. Verkostoon sisällytettävien alueiden tieteelliset valintaperusteet ovat III liitteessä. IV liite sisältää luettelon yhteisön tärkeinä pitämistä eläin- ja kasvilajeista, jotka tarvitsevat tiukkaa suojelua myös Natura 2000 -verkoston ulkopuolella. Lintudirektiivin tavoin luonto tyyppi direktiivissä säännellään lajien hyväksikäyttöä: V liite sisältää luettelon yhteisön tärkeinä pitämistä lajeista, joiden ottaminen luonnosta ja hyväksikäyttäminen saattaa johtaa hallinnollisiin seuraamuksiin. VI liitteessä on lueteltu metsästyksessä kielletyt pyynti- ja tappomenetelmät sekä kuljetusvälineet.

15. Huolimatta täytäntöönpanovaatimuksista vuoteen 2001 mennessä useat jäsenvaltiot eivät ole vielä toteuttaneet näitä direktiivejä. Ne eivät ole nimenneet lintudirektiivissä mainittuja "määrällisesti ja alueellisesti sopivimpia alueita", vaikka lain mukaan määräaika oli vuonna 1981, ja/tai ne eivät ole ehdottaneet täydellisiä kansallisia luetteloita luontotyyppidirektiivin mukaisista yhteisön tärkeinä pitämistä alueista. Myöskään metsästyskäytännöt eivät noudata lintudirektiiviä joissakin jäsenvaltioissa.

16. Varmistaakseen direktiivien asianmukaisen soveltamisen komissio arvioi saadut valitukset ja tarkistaa sekä tekniseltä että lainsäädännölliseltä kannalta jäsenvaltioiden käyttämät menetelmät, joiden avulla direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pannaan täytäntöön. Komissio jättää rikkomusten käsittelyn tarpeen mukaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle. Komissio aikoo jatkaa yhteydenpitoa kansalaisjärjestöihin, jotka voivat olla tärkeä tietolähde tällä alueella. Komissio tarkastaa direktiiveissä säädetyt jäsenvaltioiden pakolliset kertomukset varmistaakseen, että jäsenvaltiot noudattavat lakia asianmukaisesti.

17. Komissio ja jäsenvaltiot toimivat yhteistyössä näiden kahden direktiivin toteutumista valvovien niin sanottujen luontotyyppi- ja ornis-komiteoiden neuvoa-antavissa komiteoissa ja tieteellisissä työryhmissä. Komissio tiedottaa asiasta suurelle yleisölle julkaisujen ja Internet-sivustojensa kautta. [2] TOIMI: Valvotaan, että jäsenvaltiot toimeenpanevat direktiivit, ja tarvittaessa käynnistetään oikeudelliset toimet sen varmistamiseksi, että direktiivit liitetään asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tavoite: Saatetaan molemmat direktiivit täysimääräisesti osaksi kaikkien 15 jäsenvaltion kansallista lainsäädäntöä vuoteen 2002 mennessä.

[2] http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm

18. Laadukas, oikea-aikainen raportointi molempien direktiivien täytäntöönpanosta on välttämätöntä, jotta luottamus niiden mahdollisuuteen turvata Euroopan luonto säilyy. Tarkoituksena on laatia kattava seuranta- ja raportointijärjestelmä, joka antaa jäsenvaltioille selkeät suuntaviivat ja on yhteensopiva Euroopan yhteisön tietojenvaihtokeskuksen kanssa. TOIMI: Luodaan direktiivien mukaiset raportointivaatimukset kattavan ja selkeän raportointijärjestelmän toteuttamiseksi Euroopan yhteisössä. Kehitetään ohjeet, jotka koskevat luontotyyppien ja lajien seurantaa erityisesti Natura 2000 -alueilla. Tavoite: Hyväksytään raportoinnin vakiomuoto Euroopan yhteisössä vuoteen 2001 mennessä.

19. Arvioidessaan ehdokasmaiden ympäristöpolitiikkoja yhteisön laajentuessa komissio on saanut hyvän yleiskuvan Euroopassa tärkeinä pidetyistä suojeltavista luonnonarvoista. Laajentumista ajatellen molempien luontodirektiivien liitteitä on muokattava niin, että niihin sisällytetään ehdokasmaiden uudet luontotyypit ja lajit. Hakijamaiden on sitouduttava suojelemaan näitä luonnonarvoja liittymistä edeltävänä ajanjaksona. TOIMI: Ulotetaan lintu- ja luontotyyppidirektiivien lähestymistapa hakijamaihin biologista monimuotoisuutta edistävien keskeisten suojeltavien eurooppalaisten arvojen riittäväksi turvaamiseksi. Tavoite: Valmistellaan sopimus molempien direktiivien liitteiden mukauttamisesta vuoteen 2002 mennessä.

2.2. Nimettyjen alueiden verkostojen, erityisesti EU:n Natura 2000 -verkoston, perustamisen jatkaminen sekä näiden verkostojen säilyttämisen ja kestävän käytön riittävä taloudellinen ja tekninen tukeminen

20. Luontotyyppidirektiivin mukainen Natura 2000 -verkosto on yhteisön keskeinen väline, jolla vaikutetaan suoraan paikallisiin maankäyttötoimiin jäsenvaltioissa. Arvion mukaan Natura 2000 kattaa yli 12 prosenttia yhteisön alueesta. Kansallisia vaihteluja esiintyy kunkin jäsenvaltion luonnonmaantieteellisellä alueella olevien lajien ja luontotyyppien biologisen monimuotoisuuden sekä mukaan otettujen puskurivyöhykkeiden määrän mukaan.

21. Luonnonmaantieteellisiä seminaareja järjestetään jäsenvaltioiden ehdottamien kansallisten luetteloiden arviointia varten. Seminaareihin osallistuu komission ja kyseisen jäsenvaltion edustajia, puolueettomia asiantuntijoita ja luonnonsuojelun alalla toimivien kansalaisjärjestöjen edustajia Euroopan ympäristökeskuksen Euroopan ympäristönsuojelua käsittelevän teemakeskuksen tieteellisellä johdolla. TOIMI: Laaditaan yhteisön luettelo Natura 2000 -verkostoon kuuluvista alueista jokaisen kuuden luonnonmaantieteellisen alueen osalta. Tavoite: Hyväksytään yhteisön luettelot alueista, mukaan lukien tarvittaessa merialueet, kaikilta luonnonmaantieteellisiltä alueilta vuoden 2002 loppuun mennessä.

22. Metsät ovat keskeinen uusiutuva luonnonvara. Ne kattavat 35 prosenttia EU:n maa-alasta. Luontotyyppidirektiivin I liitteessä on lueteltu kuuteen metsätyyppiin ryhmiteltyinä 59 metsäluontotyyppiä, jotka ovat harvinaisia tai jäännösluonteisia ja/tai joissa elää yhteisön tärkeinä pitämiä lajeja. Luontotyyppidirektiivin mukaan jäsenvaltioiden tulee ehdottaa näille luontotyypeille Natura 2000 -alueita jokaisen kuuden luonnonmaantieteellisen alueen osalta. TOIMI: Varmistetaan, että Natura 2000 sisältää yhtenäisen metsäalueiden verkoston. Tavoite: Kaikki luontotyyppidirektiivin I liitteessä mainitut metsätyypit arvioidaan "riittävästi edustetuiksi" vuoteen 2002 mennessä.

23. Osa Natura 2000 -alueista voi olla hyödyntämättömiä luonnonsuojelualueita, mutta useimmat alueet sijaitsevat paikoissa, joissa on aina ollut ihmisen harjoittamaa luontotyyppien luomista tai säilyttämistä edistävää toimintaa. Tästä syystä Natura 2000 -alueiden nimeämisellä ei ole tarkoitus estää taloudellista toimintaa kyseisellä maa-alueella ja sen ympärillä. Tarkoituksena on päinvastoin kannustaa sellaista taloudellista toimintaa, joka on kestävää ja yhdenmukaista niiden luontotyyppien ja lajien suojeluvaatimusten kanssa, joita varten alueet on nimetty. Tähän päästään parhaiten hoitosuunnitelman puitteissa. Sen onnistuminen riippuu usein maanomistajien ja maankäyttäjien täysipainoisesta osallistumisesta ja tuesta.

24. Vuoden 2000 alussa, jolloin jaettiin huomattava määrä yhteisön rakennerahastojen avustusmäärärahoja EU:n hitaammin kehittyville alueille, komissio lähetti jäsenvaltioille kirjeen, jossa käsiteltiin rahoituksen ja yhteisön ympäristölainsäädännön välisiä yhteyksiä. Kirjeessä todettiin, että "Rakenteellisten tukitoimien asianmukaista suunnittelua ja myöhemmin ohjelmien moitteetonta toteuttamista varten edellytetään, että jäsenvaltiot ovat täyttäneet yhteisön politiikkoihin ja toimiin liittyvät velvoitteensa, jotka koskevat ympäristönsuojelua ja ympäristön parantamista ja erityisesti Natura 2000 -verkkoa. Ellei tilanne ole vielä tällainen, komissio katsoo, että jäsenvaltioiden on esitettävä Natura 2000 -alueita koskeva luettelonsa ja asiaa koskevat tieteelliset tiedot mahdollisimman pian. Kyseisten valtioiden ohjelma-asiakirjoissa on sitouduttava selvästi ja peruuttamattomasti takaamaan Natura 2000 -alueiden suojelu."

25. LIFE-luonto-tuki on strateginen väline, joka on tarkoitettu Natura 2000 -alueilla toteutettavia esittelyhankkeita varten, joissa testataan esimerkiksi hoitotoimenpiteitä. Vuosina 1992-1999 jäsenvaltioissa käytettiin 350 miljoonaa euroa lähes 500 LIFE-luonto-hankkeeseen. [3] Uusi, vuodet 2000-2004 kattava LIFE III -asetus on hyväksytty. Siksi komissio voi myöntää seuraavien viiden vuoden aikana 300 miljoonaa euroa LIFE-hankkeisiin 15 jäsenvaltiolle sekä lisärahoitusta niille hakijamaille, jotka ovat päättäneet liittyä LIFE-ohjelmaan. Komissio suosii myös yhteistyötä hankkeiden kesken ja pyrkii aktiivisesti jakamaan tietoa tuloksista (esimerkiksi vuoden 1999 LIFE-viikko Brysselissä). TOIMI: Rahoitetaan ja edistetään Natura 2000 -verkostoa LIFE-luonto-hankkeiden avulla. Tavoite: Jokaisen jäsenvaltion tulee osoittaa varoja Natura 2000 -alueiden myönteiseen hoitoon.

[3] Katso lisätietoja osoitteesta http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm

26. Uudet maaseudun kehittämistä ja alueellista kehittämistä koskevat asetukset parantavat jäsenvaltioiden ja erityisesti Natura 2000 -verkoston biologisen monimuotoisuuden kehittämismahdollisuuksia. Maaseudun kehittämisasetukseen liittyviä toimenpiteitä käsitellään biologista monimuotoisuutta koskevassa maatalousalan toimintasuunnitelmassa. TOIMI: Arvioidaan asiaan liittyviin säännöksiin perustuvien ympäristöarviointijärjestelmien avulla vuosien 2000-2006 rakennerahasto-ohjelmien ja maaseudun kehittämissuunnitelmien sekä yhteisön muiden rahoitusvälineiden vaikutusta biologiseen monimuotoisuuteen ja seurataan näiden suunnitelmien toteutumista jäsenvaltioissa. Tavoite: Vuoden 2000 hyväksynnän jälkeen tehdään seuranta-arvio vuoteen 2003 mennessä. Arvioinnin tulosten mukaan harkitaan, tarvitaanko säännöksiin perustuvaa nykyisten ympäristöjärjestelmien uudelleentarkastelua. TOIMI: Edistetään biologista monimuotoisuutta tukevien toimien sisällyttämistä maaseudun kehittämisrahastojen sekä rakenne- ja koheesiorahastojen ohjelma-asiakirjoihin ja muihin kolmansille maille tärkeisiin ohjelmiin. Tavoite: Euroopan yhteisön yhteisrahoittamat ohjelmat, joissa sitoudutaan selkeästi biologisen monimuotoisuuden suojelemiseen erityisesti nykyisillä ja tulevilla Natura 2000 -alueilla.

27. Luontotyyppidirektiivin mukaan jokainen suunnitelma tai hanke, joka todennäköisesti vaikuttaa alueeseen, täytyy arvioida asianmukaisesti suhteessa sen aiheuttamiin vaikutuksiin suojelukohteissa. Tästä syystä komissio on laatinut 6 artiklan tulkintaohjeen ("Article 6 of the Habitat Directive: Interpretation Guide") jäsenvaltioiden avuksi. Natura 2000 -verkostoon vaikuttavien, arviointia edellyttävien suunnitelmien määrä kasvaa jäsenvaltioissa. Tulkintaohje on hyödyllinen yhteinen väline, jota voidaan soveltaa kansallisissa arviointimenettelyissä ja käsikirjoissa. TOIMI: Kehitetään suuntaviivoja Natura 2000 -alueiden hoitoa varten sen varmistamiseksi, että alueita koskevaa suojelujärjestelmää sovelletaan johdonmukaisesti. Tavoite: - EY:n direktiivin 6 artiklan tulkintaohje on saatavilla kaikilla EU:n kielillä vuoden 2000 loppuun mennessä. - Erityiset ohjeet 6 artiklan 3 kohdan ja 6 artiklan 4 kohdan mukaisten arviointien suorittamisesta on saatavilla vuoden 2001 puoleen väliin mennessä.

28. Euroopan yhteisön jäsenvaltiot valitsevat parhaillaan Natura 2000 -luetteloon sisällytettäviä alueita. Direktiivin yhtenäisen ekologisen verkoston luomista koskevan tavoitteen mukaisesti sekä komissio että jäsenvaltiot tarkastelevat luontotyyppikomitean hyväksymien erityisperusteiden pohjalta Natura 2000 -alueiden välisiä sekä nykyisiä että tulevia ekologisten yhteyksien tarpeita ja myös sitä, kuinka tavoite saavutetaan. TOIMI: Parannetaan Natura 2000 -alueiden yhteyksiä EU-maiden sisällä ja niiden välillä arvioimalla tarpeellisia ekologisia sidoksia ja suhdetta muuhun maankäyttöön. Tavoite: Alueiden väliset yhteydet otetaan pääperusteeksi, kun luonnonmaantieteellisissä seminaareissa arvioidaan ehdotettuja alueita muuttavia tai laajalla alueella esiintyviä lajeja varten.

2.3. Tiettyjen uhanalaisten lajien ja joidenkin metsästettävien lajien hoitosuunnitelmien kehittäminen

29. Luontotyyppi- ja lintudirektiiveissä on lajien suojeluun liittyviä määräyksiä, jotka koskevat metsästyksen ja muiden uhkien valvontaa. Luontotyyppidirektiivin mukaan jäsenvaltioiden on ryhdyttävä toimiin tiukan suojeluohjelman luomiseksi uhanalaisia lajeja varten niiden esiintymispaikasta riippumatta. Ohjelmassa kielletään tahallinen pyydystäminen ja tappaminen tai lisääntymisalueiden häiritseminen tai tuhoaminen. Joistakin jäsenvaltioista saadut viimeisimmät tiedot osoittavat, että erilaisista suojelutoimista huolimatta uhanalaisten lajien määrä on kasvamassa ja että useat lintu- sekä muut eläin- ja kasvilajit ovat merkittävästi vähenemässä.

30. Komissio tukee sellaisten maailmanlaajuisesti uhanalaisia lintulajeja koskevien toimintasuunnitelmien laatimista, joiden tavoitteena on varmistaa riittävät suojelutoimet ja se, että eri toimijat toteuttavat ne. Saatavilla on tietoa jo hyväksytyistä suunnitelmista. [4]

[4] http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm.

31. Erilaisten kansainvälisten sopimusten yhteydessä on valmisteltu erityisiä toimintasuunnitelmia uhanalaisten lajien (muiden kuin lintujen) vahvistamiseksi. Näitä ovat esimerkiksi Bernin yleissopimuksen suurpetoja koskevat toimintasuunnitelmat ja Barcelonan yleissopimuksen Välimeren alueen merikilpikonnia koskevat toimintasuunnitelmat. TOIMI: Valmistellaan EU:n uhanalaisimpia lintulajeja koskevat puitetoimintasuunnitelmat. Laaditaan kansainvälisten yleissopimusten (Bern, Bonn) mukaisesti toimintasuunnitelmat uhanalaisimpia lajeja varten lintuja lukuun ottamatta. Tavoite: Toimintasuunnitelmat 48 tärkeintä lintulajia varten on hyväksytty, ja ne ovat valmiina jäsenvaltioiden toteutettaviksi vuoteen 2001 mennessä.

32. Hoitosuunnitelmia niitä metsästettäviä lintulajeja varten, jotka eivät ole suotuisalla suojelun tasolla, valmistellaan ornis-komitean avulla. Suunnitelmien tavoitteena on varmistaa lajien elpyminen suotuisalle tasolle. TOIMI: Laaditaan metsästettäviä lintulajeja koskevat hoitosuunnitelmat, jotka jäsenvaltiot toteuttavat. Tavoite: Hyväksytään vuoteen 2003 mennessä hoitosuunnitelmat kaikkia niitä lintudirektiivissä mainittuja 22 metsästettävää lajia varten, joiden suojelu on epäsuotuisalla tasolla.

33. Direktiivit eivät salli eläinten ottamista tai metsästystä tavalla, joka vaarantaa niiden suotuisan suojelun tason. Poikkeukset voidaan sallia sillä edellytyksellä, että menettelyt ovat molempien direktiivien perusteiden mukaisia. Jäsenvaltioiden on lisäksi otettava käyttöön tiukkaa suojelua tarvitsevien eläinlajien satunnaista pyydystämistä ja tappamista koskevat valvontajärjestelmät. TOIMI: Tarkistetaan jäsenvaltioiden poikkeuksia koskevat raportit, mukaan lukien annetut perustelut. Tavoite: Kaikki poikkeukset on osoitettava oikeutetuiksi tieteellisin perustein ja direktiivien vaatimusten mukaisesti.

3. Vesien, maaperän, metsien ja kosteikkojen hoidosta aiheutuneiden biologisen monimuotoisuuden vähenemiseen johtavien nykyisten suuntausten muuttaminen

34. Tämän ympäristöä koskevan laatutavoitteen saavuttaminen edellyttää toimia, joilla voidaan vaikuttaa seuraaviin yhteisön biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteisiin. Päämääränä on

* käyttää vesipolitiikan kehysdirektiiviä biologisen monimuotoisuuden suojelemisen ja kestävän käytön välineenä ja samalla kehittää jokaista valuma-aluetta varten analyysejä, joissa veden määrää ja laatua verrataan kysyntään, mukaan lukien maatalouden keinokastelu, energian tuottaminen, teollinen käyttö, käyttö juomavedeksi ja ekologinen käyttö.

* edistää maapeitteen, mukaan lukien ranta- ja vesijättökasvillisuus, ekologista tehtävää eroosion vastustamisessa ja biologisen monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ekosysteemejä ja elinympäristöjä ylläpitävän veden kiertokulun säilyttämisessä.

* suojella yhteisössä olevia kosteikkoja ja ennallistaa huonokuntoisten kosteikkoalueiden ekologinen luonne.

3.1. Vesipolitiikan kehysdirektiivin käyttäminen biologisen monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön välineenä ja sellaisten analyysien kehittäminen jokaista valuma-aluetta varten, joissa veden määrää ja laatua verrataan kysyntään, mukaan lukien maatalouden keinokastelu, energian tuottaminen, teollinen käyttö, käyttö juomavedeksi ja ekologinen käyttö

35. Vesipolitiikan kehysdirektiivin [5] tavoitteena on estää vesiekosysteemien ja pohjaveden veden laadun ja määrän jatkuva huononeminen. Direktiivissä määritetään yhteinen lähestymistapa, tavoitteet, perusmenettelyt ja yhteiset määritelmät vesiekosysteemien ekologiselle tilalle vesiekologiaan ja kokonaisiin vesistöalueisiin perustuvaa vesipolitiikkaa varten.

[5] Neuvoston direktiivi 2000/60/ETY.

36. Direktiivi on esimerkki ekosysteemejä koskevan lähestymistavan toteuttamisesta biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen osapuolten 6. konferenssissa tekemän päätöksen mukaisesti. Direktiivissä keskitytään vesistöalueiden läpi luonnollisesti merta kohti virtaavaan veteen ja otetaan huomioon pintaveden ja pohjaveden luonnollinen vuorovaikutus määrällisesti ja laadullisesti siten, että otetaan huomioon koko vesistöalue, mukaan lukien suistoalueet, muut jokisuiden vaihettumisalueet ja rannikkovedet. Direktiivi edellyttää yhdistettyä lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon sekä pilaantumisen estäminen että pilaantumisen aiheuttajien valvonta ja ympäristöä koskevien laatuvaatimusten asettaminen. Tarkoituksena on laatia mekanismi, jolla pilaavien aineiden purkaminen sekä niiden päästöt ja häviöt vesistöihin voidaan lopettaa kerralla tai vaiheittain.

37. Vesipolitiikan kehysdirektiivillä ei sellaisenaan pyritä tiettyjen lajien, yhteisöjen, biotooppien tai luontotyyppien suojeluun. Direktiivissä ei nimetä mitään erityistä säilytettävää tai suojeltavaa lajia. Biologinen monimuotoisuus on kuitenkin keskeinen indikaattori, jota direktiivissä käytetään määrittämään, mitä erinomainen ja hyvä ekologinen tila tarkoittavat. Tällä tavoitteella pyritään direktiivin voimaantulopäivästä varmistamaan vesien hyvä tila ja estämään vesien tilan, mukaan lukien erinomainen tila, huononeminen. Tämä osoittaa, että direktiivin lähtökohtana on vesibiodiversiteetin suojelun edistäminen.

38. Vesiekosysteemin tilan indikaattoreina käytettyjä toiminnallisia muuttujia ovat muun muassa ravinteiden tila ja kasvu-/tuotantomallit. Rakenteelliset muuttujat ovat kuitenkin hallitsevia indikaattoreita erityisesti niiden organismiryhmien osalta, jotka ilmentävät vesiekosysteemin ravinnerakennetta ja monimuotoisuutta. Ravinnekerroksia on tunnistettu neljä: kasviplankton, makrolevät ja koppisiemeniset, pohjaeläimistö ja kalasto.

39. Erinomainen ekologinen tila (lähes luonnontilainen) määritetään ekologisten komponenttien avulla käyttäen vertailukohtana tiettyä paikkaa tietyssä vesiekosysteemissä. Hyvä ekologinen tila mitataan käyttämällä vertailukohtana tietyssä paikassa olevan tietyn vesiesiintymän (luonnollista) erinomaista ekologista tilaa. Esimerkiksi sellaisten alueiden ekologia, joilla käytettävissä olevan veden määrä vaihtelee suuresti vuodenaikojen mukaan ja sademäärä on pieni, on luonnostaan sopeutunut tällaisiin olosuhteisiin. Tällaisiin ekosysteemeihin kuuluvien organismien elinkaaresta, henkiinjäämisstrategioista ja muista ekologisista toiminnallisista ja rakenteellisista ominaisuuksista heijastuu tämän "kuivuuden" ja muiden vaihtelujen vaikutus. Erinomaisesta tilasta (ja sen ekologiasta, mukaan lukien biologinen monimuotoisuus, fyysiset ja kemialliset osat) tulee näin perusmittapuu, jonka mukaan hyvä tila määritetään. Lisäksi on otettava huomioon, että kosteikkojen ennallistaminen, tarpeen mukaan, voi olla tärkeä väline veden hyvän laadun varmistamisessa.

40. Vesipolitiikan kehysdirektiivi edistää vesibiodiversiteetin suojelua ja laajemmin veden kiertokulusta veden valuma-alueen tasolla riippuvaisen biologisen monimuotoisuuden suojelua seuraavien tavoitteiden ja menettelyjen kautta: TOIMI: Varmistetaan, että koko vesistöalueen kattavissa vesipiirien hoitosuunnitelmissa otetaan huomioon biologinen monimuotoisuus

* selvittämällä vesibiodiversiteetin tila muun muassa vesien ekologisen tilan säännöllisen arvioinnin avulla (kuuden vuoden välein). Vesiekosysteemien luokituksesta saadaan yksityiskohtaisia tietoja, joita voidaan käyttää vertailukohtana arvioitaessa vesien ekologisen tilan muutoksia, muun muassa lajikoostumusta ja -runsautta, tila- ja aikavaihteluja, indikaattoreina käytettyjä tiettyjä organismeja ja toimintoja. Selvitetään vesistöalueen hydrologinen ja ekologinen vuorovaikutus kosteikkojen, jokirantojen ja vesiekosysteemin välillä.

* nimeämällä suojelualueet ja ottamalla ne huomioon.

* luomalla vesiekosysteemien ketju, jossa ekosysteemin toiminta ja rakenne on ennallistettu tai parannettu ja joka voi toimia vesiekologisena käytävänä.

* varmistamalla pohjaveden hyvä laatu ja määrä, mikä edistää laajemmin mannerekosysteemien ja niiden biologisen monimuotoisuuden suojelua.

* edistämällä kestävää veden käyttöä, joka perustuu käytettävissä olevan veden pitkäaikaiseen suojeluun. Vesistöistä ei voi ottaa suuria määriä vettä eikä veden virtauksen suuntaa voi muuttaa tutkimatta siitä vesiekostysteemeille mahdollisesti aiheutuvia seurauksia perinpohjaisesti.

* laatimalla tukeva perusta vesien biologista monimuotoisuutta ja siihen kohdistuvia paineita koskevien tietojen keruuta ja analysointia varten. Näin luodaan tarvittava tietopohja, jonka perusteella jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat kehittää järkeviä, kestäviä politiikkoja ja erityisesti vesipiirin hoitosuunnitelmia vesipolitiikan puitedirektiivin VII liitteen mukaisesti.

* saavuttamalla avoimuus tietojen julkaisemisen ja levittämisen avulla sekä vesipiirien hoitosuunnitelmaluonnosten yleisen kuulemisen avulla, mukaan luettuina varsinaiset asianosaiset mutta ei kuitenkaan heihin rajoittuen. Tämän avoimen osallistumismenettelyn pitäisi varmistaa vesipiirien hoitosuunnitelmien laatiminen ja toteutus entistä laadukkaammin.

Tavoite: Hoitosuunnitelma tulee voimaan vuoteen 2009 mennessä, ja sen jälkeen se tarkistetaan kuuden vuoden välein. TOIMI: Edistetään koetutkimuksia, jotka koskevat biologisen monimuotoisuuden vaatimusten sisällyttämistä vesipiirien hoitosuunnitelmien täytäntöönpanoon.

3.2. Maapeitteen, mukaan lukien ranta- ja vesijättökasvillisuuden, ekologisen tehtävän edistäminen eroosion vastustamisessa ja biologisen monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ekosysteemejä ja elinympäristöjä ylläpitävän veden kiertokulun säilyttämisessä

41. Suurin osa ihmisen toiminnasta vaikuttaa maankäyttöön ja maapeitteeseen. Hankkeet, jotka liittyvät esimerkiksi vesivaroihin ja veden laatuun, ilmaan ja ilmaston muuttumiseen, luonnonsuojeluun, maanviljelykseen, metsätalouteen, kaupungistumiseen, kemikaalien ja jätteiden käsittelyyn ja hävittämiseen, vaikuttavat usein maaperän suojeluun ja myös maankäyttöön ja maapeitteeseen ja lopulta luonnon monimuotoisuuteen.

42. Maapeitteen ekologisen toiminnan parantamiseksi jäsenvaltiot voivat ryhtyä kyseisen alueen erityisluonteeseen soveltuviin monenlaisiin toimiin. Maanviljelyalueiden osalta nämä alueet mainitaan asetuksen N:o 1259/99 3 artiklassa tarkoitetuissa suoran tuen järjestelmiä koskevissa yleisissä yhteisissä säännöissä tai ne ovat yhteensopivia niiden kanssa. (Katso biologista monimuotoisuutta koskeva maatalousalan toimintasuunnitelma.)

43. Eroosion vastustamisessa yksi tärkeimmistä välineistä liittyy metsänhoidon tukitoimiin, jotka on esitetty asetuksen N:o 1257/1999 II osaston VIII luvussa. Tällaisia toimia ovat esimerkiksi biologista arvoa parantavat investoinnit, kuten istutettujen puulajien monipuolistaminen, metsien hakkuisiin ja karsimiseen vaikuttavat kestävät hoitomenettelyt, maaperän ravinnepitoisuuden palauttaminen, palonkatkaisulinjojen säilyttäminen, metsänhoitajien avustaminen kestävää hoitoa koskevissa kysymyksissä. (Katso biologista monimuotoisuutta koskeva maatalousalan toimintasuunnitelma.)

44. Veden kiertokulun suojelun osalta edellisessä vesipolitiikan kehysdirektiiviin liittyvässä jaksossa jo mainittujen toimien lisäksi jäsenvaltioiden on nitraattidirektiivin [6] mukaisesti laadittava kansalliset ohjelmat, jotka edellyttävät vesistöjen suojelua jokiin ja ojiin valuvalta lannoitevirralta. Tässä ainoita käytännöllisiä ja tehokkaita menetelmiä ovat suojakaistojen, rantapenkereiden ja pensasaitojen perustaminen. Nämä ohjelmat voivat sisältää myös vähimmäiskasvipeitteen ylläpitämisen sateisina talvikausina vesistöjen suojaamiseksi nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta ja maaperän suojaamiseksi eroosiolta.

[6] Neuvoston direktiivi 91/676 vesien suojelusta maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta.

45. Torjunta-aineiden valvonnassa komissio aikoo täydentää nykyistä kasvinsuojeluaineita koskevaa lainsäädäntöä (katso biologista monimuotoisuutta koskeva maatalousalan toimintasuunnitelma) esittämällä vuonna 2001 tiedonannon torjunta-aineiden kestävästä käytöstä ja ryhtymällä lisätoimiin torjunta-aineiden järkevän käytön suosimiseksi.

46. Komissio suunnittelee puhdistamolietedirektiivin [7] vahvistamista niin, että se kattaisi puhdistamolietteen lisäksi myös muunlaisen lietteen ja laajenisi kattamaan kaikki toimet, jotka liittyvät jätteen levittämiseen maalle (eivät vain maataloudessa käytetyt). Yhdyskuntajätteen osalta komissio tutkii mahdollisuutta direktiivin laatimiseen biologisesti hajoavan jätteen biologisesta käsittelystä (kompostointi ja anaerobinen hajottaminen). Yhtenä tavoitteena molemmilla alueilla on estää sellaisten huonolaatuisten jätetuotteiden käyttö, jotka voisivat vaikuttaa haitallisesti maaperään pitkällä aikavälillä.

[7] Direktiivi 86/278/ETY

47. Maaperää koskevat perustiedot ovat ratkaisevan tärkeä väline maaperän suojelemisessa. Komissio valmistelee parhaillaan kartoitusta alueista, joiden maaperää uhkaa eroosio, sekä Euroopan maaperien orgaanisesta sisällöstä ja raskasmetallipitoisuuksista. Nämä tiedot ovat pohjana järjestelmälliselle lähestymistavalle maaperän biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi, sillä niiden avulla voidaan entistä paremmin havaita maaperään kohdistuvien paineiden merkittävyys. Ympäristöä koskevien yleisindikaattorien laatimisen osana tutkitaan lisäksi mahdollisia indikaattoreja, joiden avulla voitaisiin tutkia kehityssuuntia rakennetuilla alueilla ja niihin liittyvillä alueilla. Tutkimuksen pitäisi selvittää, missä määrin lisääntyvä kaupungistuminen on uhka maaperälle (katso jäljempänä oleva kaupunkiympäristöä käsittelevä kohta).

48. Tietämyksen parantamiseksi komissio sekä jäsenvaltiot, ehdokasmaat ja muut eurooppalaiset valtiot ovat äskettäin perustaneet Euroopan maaperäfoorumin, jonka pitkän aikavälin tavoite on maaperän yleinen suojeleminen. TOIMI: Luodaan maaperän eroosiota, orgaanista ainesta ja raskasmetalleja koskeva tietokanta ja seurataan kaupungistumisen vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen. Tavoite: Tietokanta saadaan valmiiksi vuoteen 2003 mennessä. TOIMI: Varmistetaan, että lietteen ja biologisesti hajoavien jätteiden käsittelystä syntyvät aineet, jotka on tarkoitettu käytettäväksi maaperällä, ovat laadultaan sellaisia, etteivät ne vaaranna maaperän laatua ja sen biologista monimuotoisuutta. Tavoite: Asetetaan näille tuotteille laatuvaatimukset vuoteen 2003 mennessä. TOIMI: Parannetaan pitkällä aikavälillä yleistä tietoisuutta eurooppalaisen maaperän suojelemisen tarpeesta biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi. Tavoite: Julkistetaan kansalaisvalistusohjelma vuoteen 2005 mennessä. TOIMI: Esitetään torjunta-aineiden järkevää käyttöä koskeva tiedonanto, jossa käsitellään torjunta-aineiden vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen. Tavoite: Komissio antaa tiedonannon vuoteen 2001 mennessä.

49. Metsillä on monia ekologisia tehtäviä. Maaseudun kehittämistä koskevan asetuksen N:o 1257/1999 II osaston VIII luku sisältää esimerkiksi toimia tuhoutuneiden metsien ennallistamiseksi, metsien ekologisen vakauden ylläpitämiseksi ja parantamiseksi, metsien ekologisten arvojen säilyttämiseksi ja edistämiseksi sekä viljelysmaan metsittämiseksi. Erityisten luonnonsuojelun huomioon ottavien metsänhoitotekniikoiden (mukaan lukien avohakkuualueiden koon pienentäminen, paikallisten lajien käyttäminen, torjunta-aineiden ja lannoitteiden käytön rajoittaminen, kuolleiden ja lahoavien puiden määrän lisääminen, keskeisten luontotyyppien suojeleminen, tuhoutuneiden metsien tai paikallisten metsäekosysteemien ennallistaminen ja niin edelleen) edistäminen on tehokkaimpia välineitä, joiden avulla turvataan biologisen monimuotoisuuden suojelu ja kestävä käyttö Euroopan metsissä. Maaseudun kehittämistä koskevan asetuksen metsätalouteen liittyvien toimien toteuttamisessa tulee suosia mainittuja toimia ja välttää mahdollisesti vahingollisia toimia. Uudet metsät eivät myöskään saisi vaikuttaa kielteisesti ekologisesti kiinnostaviin tai merkittäviin alueisiin ja maisemiin. TOIMI: Varmistetaan, että maaseudun kehittämistä koskevan asetuksen täytäntöönpano edistää biologisen monimuotoisuuden suojelua ja kestävää käyttöä, mukaan lukien kestävä metsänhoito. Tavoite: Maaseudun kehittämistä koskevat suunnitelmat, joissa otetaan huomioon metsien biologinen monimuotoisuus.

3.3. Yhteisössä olevien kosteikkojen suojeleminen ja huonokuntoisten kosteikkoalueiden ekologisen luonteen ennallistaminen

50. Komissio puuttuu kosteikkojen biologisen monimuotoisuuden suojeluun toimilla, jotka liittyvät Natura 2000 -verkoston kehittämiseen sekä rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevan strategian ja vesipolitiikan kehysdirektiivin kehittämiseen.

51. Tämän toimintasuunnitelman edellisissä jaksoissa on jo käsitelty lintu- ja luontotyyppidirektiiveihin sekä vesipolitiikan kehysdirektiiviin liittyviä toimia, jotka ovat tärkeitä kosteikkojen kannalta. Tässä jaksossa on rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevia lisätoimia, jotka täydentävät edellä mainittuja toimia.

52. Euroopan ympäristökeskuksen arviointiraportissa ympäristöstä Euroopan unionissa vuosisadan vaihteessa vuodelta 1999 todetaan sekä rannikkoalueiden tilassa että niihin kohdistuvissa paineissa ilmenevä epäsuotuisa kehitys. Tämän suuntauksen ei uskota paranevan lähitulevaisuudessa. Kaupungistuminen etenee nopeasti, erityisesti eteläisissä maissa, ja kiistoja resurssien käytöstä esimerkiksi maatalouden ja matkailun kesken esiintyy runsaasti.

53. Merkittävä osa Euroopan tärkeimmistä kosteikoista sijaitsee rannikkoalueella. Tästä syystä rannikkoalueen kestävä suunnittelu ja hoito on erittäin tärkeää kosteikkojen säilymisen kannalta. Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen merien ja rannikoiden biologiseen monimuotoisuuteen liittyvän työohjelman mukaisesti [8] komissio edistää rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä rannikkoalueiden hyvänä maanhoitovälineenä.

[8] Biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten konferenssin päätös IV/5.

54. Komissio hyväksyi äskettäin tiedonannon rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevasta eurooppalaisesta strategiasta [9]. Strategia sisältää 38 tointa, jotka on jaettu seuraaviin kuuteen luokkaan:

[9] KOM(2000)547.

(1) Rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon edistäminen jäsenvaltioissa sekä "aluemerien" tasolla

(2) EU:n politiikkojen yhdenmukaistaminen rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon kanssa

(3) Vuoropuhelun edistäminen eurooppalaisten rannikkoalueiden sidosryhmien kanssa

(4) Parhaiden käytäntöjen kehittäminen rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa varten

(5) Rannikkoalueita koskevan tiedon ja tietämyksen hankkiminen

(6) Tiedon levittäminen ja yleisen tietoisuuden lisääminen.

55. EU:n rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskeva strategia perustuu mahdollisuuksien mukaan nykyisiin välineisiin ja ohjelmiin mukaan luettuina monet ohjelmat, jotka eivät koske yksinomaan rannikkoalueita, kuten rakennerahastojen paras käyttö tai LIFE-ympäristö-ohjelma. Strategiassa osoitetaan, missä näitä toimia täydennetään uusilla toimilla, erityisesti parhaiden käytäntöjen kehittämisen ja vaihdon osalta sekä rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon kannustamisen osalta muilla hallinnon tasoilla. Strategia sisältää erityisesti ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston suositukseksi rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon toteuttamiseksi Euroopassa [10]. Strategiassa todetaan myös komission sisäisen yhteistyön jatkuvuuden tärkeys. TOIMI: Varmistetaan, että rannikkoalueiden yhdennettyä käyttöä ja hoitoa koskevan eurooppalaisen strategian toteuttaminen edistää kosteikkojen suojelua yhteisössä ja ennallistaa huonokuntoisten kosteikkojen ekologisen luonteen. Tavoitteet: - Luodaan rannikkoalueiden elinkeinonharjoittajien verkosto. - Tuotetaan informaatioaineistoa.

[10] KOM(2000)545.

4. Nykyisen biologisen monimuotoisuuden katoamiseen johtavan suuntauksen kääntäminen koko alueella

56. Tämän ympäristöä koskevan laatutavoitteen saavuttaminen edellyttää toimia, joilla voidaan vaikuttaa seuraavaan yhteisön biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteiseen:

* Kehittää yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa välineitä suojelualueiden ulkopuolella olevien alueiden biologisen monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön parantamiseksi.

57. Ensisijaiset tavoitteet ovat a) biologisen monimuotoisuuden sisällyttäminen keskeisiin maankäyttöä koskeviin politiikkoihin (maatalous, kalatalous ja vesiviljely, rakennerahastot ja kaupunkiympäristö), b) biologisen monimuotoisuuden kohdistaminen laaja-alaisiin ympäristöpolitiikkoihin, joita ovat esimerkiksi ennalta varautumisen periaate, vahinkovastuu, ympäristövaikutusten arviointi, strateginen ympäristöarviointi, julkinen osallistuminen, tiedonsaanti, ympäristömerkit, metsäsertifiointi ja muut taloudelliset välineet mukaan lukien ympäristöasioiden auditointi ja c) biologisen monimuotoisuuden tukeminen välineillä, joissa otetaan huomioon geneettiset voimavarat lajeja uhkaavia vieraita lajeja, bioteknologiaa, hormonaalisia haitta-aineita ja ex situ -suojelua koskevilla aloilla.

4.1. Biologisen monimuotoisuuden sisällyttäminen tärkeimpiin aluepolitiikkoihin

4.1.1. Maatalous

58. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistus vuonna 1999 Agenda 2000:n yhteydessä parantaa epäilemättä yleisen biologisen monimuotoisuuden kestävää käyttöä ja suojelua Euroopassa suoraan tai välillisesti.

59. Neuvoston vuonna 1999 hyväksymät uudet säännöt ja määräykset, ja erityisesti uusi maaseudun kehittämistä koskeva asetus, vaikuttavat erilaisiin maatalouden ja maaseudun kehittämistä koskeviin kansallisiin suunnitelmiin, joita jäsenvaltiot ovat kehittäneet ja lähettäneet hyväksyttäviksi komissiolle. Ennen hyväksymistä komissio tarkastaa suunnitelmat perinpohjaisesti voidakseen arvioida niiden aiheuttamat ympäristövaikutukset ja erityisesti niistä koituvat edut biologisen monimuotoisuuden suojelulle ja kestävälle käytölle. Näiden toimenpiteiden johdosta jäsenvaltioilla on mahdollisuus, ja joissakin tapauksissa velvollisuus, laajentaa ja panna täytäntöön ympäristöä koskevia toimenpiteitä, jotka hyödyttävät maatalouden ekosysteemien suojelua ja kestävää käyttöä Euroopassa.

60. Vuoden 2000 maaliskuussa komissio hyväksyi maaseudun kehittämissuunnitelmien, lintu- ja luontotyyppidirektiivien sekä nitraattidirektiivien välistä suhdetta koskevat suuntaviivat, jotka on lähetetty jäsenvaltioille (katso myös kohta 24). Näissä suuntaviivoissa komissio pyysi niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä täyttäneet velvoitteitaan, esittämään komissiolle täydellisen luettelon niistä alueista, joita ne ehdottavat Natura 2000 -alueiksi, sekä toimenpiteet näiden alueiden suojelemiseksi. Jos näitä pyyntöjä ei täytetä, komissio voi keskeyttää maksut Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastosta maaseudun kehittämissuunnitelmien osalta. Samaa menettelyä noudatetaan, jos nitraattidirektiiviä ei sovelleta asianmukaisesti kyseisessä direktiivissä "pilaantumisalttiiksi vyöhykkeiksi" määritettyjen alueiden suojelemisessa.

61. Lisäksi joidenkin (esimerkiksi naudanlihaa koskevien) yhteisten markkinajärjestelyjen uudistaminen mahdollistaa biologisen monimuotoisuuden sisällyttämisen yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP) entistä laajemmin.

62. Kaikki nämä toimenpiteet on esitetty yksityiskohtaisesti biologista monimuotoisuutta koskevassa maatalousalan toimintasuunnitelmassa tai ne ovat keskeinen osa EU:n metsästrategiaa.

63. Tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpano on ensiarvoisen tärkeää maatalouden ekosysteemien säilyttämisen ja parantamisen kannalta sekä sellaisten luonnonvaraisten lajien ja keskeisten luontotyyppien suojelutason parantamisen kannalta, joihin maatalous ensisijaisesti vaikuttaa. Tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpanon vaikutukset tulisi määrittää ottaen huomioon muiden politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutukset alueella. TOIMI: Määritetään indikaattorit sellaisten valittujen edustavien lajien suojelun tason pohjalta, joita esiintyy yleisimmin maatalouden ekosysteemeissä, ja varmistetaan, että indikaattoreissa otetaan huomioon erilaiset maantieteelliset rakenteet ja että ne osoittavat kausaalisten prosessien, kuten muuttuvien viljelykäytäntöjen, vaikutuksen [11]. Tavoite: Määritetään indikaattorit vuoteen 2003 mennessä.

[11] Maatalousalan ympäristöindikaattoreita, jotka liittyvät merkittävimpien luonnonvaraisten lajien (lintujen ja kasvien) sekä ekosysteemien kehittymiseen, käsitellään myös biologista monimuotoisuutta koskevassa maatalousalan toimintasuunnitelmassa. Katso taulukon 2 neljäs sarake (Kohteet/indikaattorit), kohta "Epäsuotuisien alueiden tuki" sekä "Ekologinen infrastruktuuri. Avoimien ympäristöjen säilyttäminen".

4.1.2. Kalatalous ja vesiviljely

64. Yhteisen kalastuspolitiikan yleinen viitekehys sisältää elollisten merellisten luonnonvarojen suojelemisen ottaen huomioon meriekosysteemille aiheutuvat vaikutukset. Tähän liittyen on määritetty neljä luonnonympäristöön liittyvää tavoitetta, jotka koskevat kalatalous- ja vesiviljelykäytäntöjä:

* Edistetään kalakantojen ja kalojen ruokapaikkojen suojelua ja kestävää käyttöä.

* Edistetään teknisten suojelutoimenpiteiden käyttöönottamista edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi.

* Vähennetään kalastuksen aiheuttamia vaikutuksia meren ja rannikon ekosysteemeille.

* Vältetään vesiviljelykäytäntöjä, jotka voivat vaikuttaa elinympäristön suojeluun esimerkiksi kalanviljelylaitosten aiheuttaman pilaantumisen tai geneettisen pilaantumisen kautta.

65. Viimeisin vaihe ympäristön ja kalastuspolitiikan yhdentämisessä on neuvoston Eurooppa-neuvostolle antama kertomus ympäristökysymysten ja kestävän kehityksen sisällyttämisestä yhteiseen kalastuspolitiikkaan. [12] Kertomus toimii perustana kesäkuussa 2001 annettavalle ympäristön ja kalastuspolitiikan täydellistä yhdentämistä koskevalle strategialle.

[12] 9207/00PECHE 85 ENV 184.

66. Yhteistä kalastuspolitiikkaa säätelevä perusväline tarjoaa meren biologisen monimuotoisuuden suojelemisessa tarvittavat hoitovälineet, joita ovat esimerkiksi pyyntimäärien ja laivastojen kalastuskapasiteetin rajoittaminen. Näitä kalastuspaineita vähentäviä yleisiä hoitovälineitä voidaan täydentää tietyillä teknisillä toimenpiteillä kalakantojen suojelun tehostamiseksi ja kestäväksi käytöksi suojelemalla nuoria kaloja ja vähentämällä ympäristövaikutuksia.

67. Biologista monimuotoisuutta koskevassa kalastusalan toimintasuunnitelmassa tutkitaan käytettävissä olevat hoitovälineet ja ehdotetaan niiden vahvistettua soveltamista kalakantojen suojelun tehostamiseksi ja biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi meriympäristössä. Toimintasuunnitelman täytäntöönpanolla on tärkeä merkitys sellaisten merien ja merkittävien makean veden ekosysteemien sekä keskeisten luontotyyppien suojelun tehostamisessa, joihin kalastus ja vesiviljely vaikuttavat, samoin kuin merien ja merkittävien makeiden vesien lajien suojelun tason parantamisessa. Tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpanon vaikutukset tulisi määrittää ottaen huomioon muiden politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutukset meri- ja vesiympäristöihin. TOIMI: Indikaattorien määrittäminen valittujen meri- ja vesilajien suojelun tason pohjalta. Tavoite: Määritetään indikaattorit vuoteen 2003 mennessä.

4.1.3. Rakennerahastot

68. Uusi rakennerahastoista vuonna 1999 annettu asetus on vahvistanut kuulemismenettelyä suunnitelmien ja ohjelmien valmistelussa, arvioinnissa ja käyttöönottamisessa tärkeitä sidosryhmiä koskevien kumppanuuksien perustamisen kautta. Tämän asetuksen mukaiset arviointivaatimukset kattavat hyväksyttyjen suunnitelmien ja ohjelmien ennakko-, väli- ja jälkiarvioinnin. TOIMI: Sisällytetään biologinen monimuotoisuus asetukseen perustuvaan ympäristöarviointiin samoin kuin hankkeiden, suunnitelmien ja ohjelmien strategiseen ympäristöarviointiin ja ympäristövaikutusten arviointiin. Tavoite: Lisätään rakennerahastojen rahoitusosuutta biologisen monimuotoisuuden suojelua varten. Biologiselle monimuotoisuudelle ei saa aiheutua nettovahinkoja suunnitelmista ja ohjelmista, joille saadaan tukea yhteisön rahastoista.

69. Komissio hyväksyi lisäksi maaliskuussa vuonna 2000 alueellisten rakennerahastojen sekä luontotyyppi- ja lintudirektiivin välistä suhdetta koskevat suuntaviivat. Jäsenvaltioita pyydetään toimittamaan komissiolle mahdollisimman pian omat luettelonsa Natura 2000:een kuuluvista suojeltavista luonnonalueista samoin kuin niitä koskevat tieteelliset tiedot luontotyyppi- ja lintudirektiivin määräysten mukaisesti. Luetteloiden esittämisen ollessa vireillä asianomaisten jäsenvaltioiden on myös annettava komissiolle takuu siitä, että ne eivät salli Natura 2000 -alueiden tilan huononevan. Jos näitä sitoumuksia ei kyetä noudattamaan, komissio voi panna täytäntöön seuraamukset, jotka on esitetty rakennerahastojen yleisasetuksessa [13] tai koheesiorahaston asetuksessa. [14] TOIMI: Varmistetaan, että suunnitelmien ja ohjelmien arvioinnissa otetaan huomioon muun muassa järjestelyt ympäristöulottuvuuden (mukaan lukien biologinen monimuotoisuus) sisällyttämiseksi ohjelmaan sekä ohjelman biologiselle monimuotoisuudelle aiheuttamat vaikutukset. Tavoite: Natura 2000:lle tai suojeltaville lajeille ei saa aiheutua nettovahinkoja suunnitelmista ja ohjelmista, joille saadaan tukea yhteisön rahastoista.

[13] Asetus (EY) N:o 1260/1999.

[14] Asetus (EY) N:o 1164/1994.

4.1.4. Kaupunkiympäristö

70. Kaupungistumisen lisääntyminen ja kaupunkien suunnittelematon leviäminen edustavat nykyisin vallitsevaa suuntausta, joka lisää biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvia paineita. Tutkimukset osoittavat, että sekä kaupungistumiseen että liikenteen infrastruktuureihin tarvittava maa otetaan useimmiten viheralueista, minkä seurauksena sekä kaupungin että maaseudun luontotyyppejä tuhoutuu. Kaupunkien hoitoa ja suunnittelua koskevat kokonaisvaltaiset lähestymistavat, joihin sisältyy erityisenä politiikan tavoitteena biologisen monimuotoisuuden suojeleminen, ovat siksi toivottavia. Ne tarjoavat merkittäviä haasteita politiikoille, kehityssuunnittelijoille, kaupunkisuunnittelijoille, arkkitehdeille ja maisema-arkkitehdeille.

71. Tiedonannolla "Kaupunkien kestävä kehittäminen Euroopan unionissa: toimintakehys" (KOM(1998)605) vastataan näihin haasteisiin. Tiedonannossa todetaan, että rakennettujen alueiden laajentaminen yhdistettynä työpaikkojen, kauppojen ja vapaa-ajankeskusten hajauttamiseen sekä muutoksiin asuinmieltymyksissä vähentävät laajojen maa-alueiden ympäristöarvoa määrittämättömäksi ajaksi. Toisaalta joillakin alueilla kaupungit sisältävät merkittäviä biologiseen monimuotoisuuteen liittyviä arvoja. Viheralueiden menetys kaupunkialueilla ja niiden ympäristössä uhkaa luonnon monimuotoisuutta ja kansalaisten elämänlaatua. Useissa Euroopan kaupungeissa on laajoja rappeutuneita ja saastuneita alueita (mahdollisesti saastuneet hylätyt teollisuusalueet), jotka ovat perintöä teollisuuden muutoksista. Biologisen monimuotoisuuden ja viheralueiden edistäminen kaupunkialueilla on määritetty toimintakehyksen politiikan tavoitteeksi. Toimintakehyksen täytäntöönpano edistää siten biologisen monimuotoisuuden suojelua ja tehostamista kaupunkialueilla.

72. Myös nykyinen kestävää maankäyttöä koskeva työ, jolla pyritään vähentämään viheralueita koskevaa nykyistä kehitystä, edistämään rappeutuneiden ja saastuneiden maa-alueiden ottamista uudelleen käyttöön ja tehostamaan infrastruktuurin käyttöä, edistää tämän tavoitteen saavuttamista. Saastuneet maa-alueet voivat aiheuttaa pohjaveden ja maaperän peruuttamattoman pilaantumisen, ja ne ovat siitä syystä vakava uhka ympäristölle, ihmisten terveydelle ja biologiselle monimuotoisuudelle.

73. Äskettäin julkaistu seuranta-hanke "Yhteiset eurooppalaiset indikaattorit" on kaupunkiympäristön asiantuntijaryhmän vuoden 1999 alussa perustetun kestävän kehityksen indikaattoreita tutkineen työryhmän työn lopullinen tulos. Siinä korostetaan paikallisia kestävän kehityksen indikaattoreita, mukaan luettuina indikaattorit, joiden avulla arvioidaan, suojeleeko kunta tai kaupunki kehittymättömiä ja ekologisesti herkkiä maa-alueita.

74. Viherkäytävien tai viheralueiden säilyttäminen ja perustaminen kaupunki- tai esikaupunkialueilla voi myös edistää biologista monimuotoisuutta. [15] TOIMET:

[15] Katso myös julkaisu "The European Greenways Good Practice Guide - Examples of actions undertaken in cities and periphery", European Greenways Association Euroopan komission tuella, ympäristöasioiden PO.

* Tutkitaan mahdollisuuksia yhteisön kaupunkihankkeeksi, jossa tehostetaan biologisen monimuotoisuuden suojelua kaupunkien suojelemattomilla alueilla, autetaan pysäyttämään biologisen monimuotoisuuden väheneminen ja ehdotetaan keinoja biologisen monimuotoisuuden parantamiseksi, kuten saastuneita maa-alueita koskevan EU:n rekisterin perustaminen tai rahaston perustaminen saastuneiden alueiden puhdistamista ja hylättyjen teollisuusalueiden uudelleenkäyttöä varten.

* Tutkitaan tulevan maailmanlaajuisen kaupunkiseurantahankkeen toteuttamismahdollisuudet. Hankkeeseen voisivat sisältyä suojeltujen ja suojelemattomien viheralueiden, kuten metsien, puistojen ja muiden kaupunkien biologisen monimuotoisuuden kannalta tärkeiden maa-alueiden tai virkistysalueiden arvioimiseksi tarvittavat toimet. Tavoitteet:

* Arvioidaan vuoteen 2002 mennessä, tarvitaanko erityisiä ehdotuksia, joiden tavoitteena on kaupunkien viheralueiden katoamisen estäminen biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi.

* Suunnitellaan rekisterin perustamista vuoteen 2004 mennessä sellaisista kaupunkien saastuneista alueista, jotka vaikuttavat haitallisesti biologiseen monimuotoisuuteen.

* Laaditaan vuoteen 2002 mennessä toimintasuunnitelma, johon sisältyvät toimenpiteet sellaisten saastuneiden maa-alueiden puhdistamiseksi, jotka vaikuttavat haitallisesti biologiseen monimuotoisuuteen.

* Laaditaan toimintasuunnitelma biologisen monimuotoisuuden edistämiseksi parhaalla mahdollisella tavalla, kun kaupunkien hylätyt teollisuusalueet otetaan uudelleen käyttöön.

4.2. Biologisen monimuotoisuuden tukeminen laaja-alaisten ympäristöpolitiikkojen avulla

4.2.1. Ennalta varautumisen periaate

75. Komissio esitti 2. helmikuuta 2000 ennalta varautumisen periaatetta koskevan tiedonannon. Tässä tiedonannossa esitetään yleiset suuntaviivat, joiden avulla komissio voi soveltaa ennalta varautumisen periaatetta tilanteessa, jossa tieteelliset tiedot ovat riittämättömiä, epävarmoja tai peräisin keskeneräisistä tutkimuksista ja jossa ilmenee alustavan puolueettoman tieteellisen arvioinnin perusteella merkkejä siitä, että mahdolliset vaikutukset ympäristöön tai ihmisten, eläinten tai kasvien terveyteen saattavat olla vaarallisia ja ristiriidassa valitun suojelutason kanssa. Tässä tiedonannossa tukeudutaan biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen johdantoon, jossa todetaan muuan muassa seuraavaa: "biologisen monimuotoisuuden merkittävän vähenemisen tai häviön uhatessa varmistettujen tieteellisten todisteiden puuttumista ei tulisi käyttää syynä uhan torjumiseen tai sen vaikutusten vähentämiseen tähtäävien toimien lykkäämiseen." Komission tiedonannossa viitataan erityisesti siihen erityiseen tilanteeseen, joka syntyy ekosysteemeihin kohdistuvasta pitkän aikavälin vaikutuksesta. Ennalta varautumisen periaatetta saatetaan joutua soveltamaan silloin, kun kyseessä ovat uhat, joiden vaikutukset tulevat näkyviin aikaisintaan kahdenkymmenen vuoden kuluttua tai jotka saattavat vaikuttaa tuleviin sukupolviin. TOIMI: Varmistetaan ennalta varautumisen periaatteen perusteella riskienarvioinnin ja -hallinnan soveltaminen erityisesti biologista monimuotoisuutta koskeviin kysymyksiin kehitettäessä yhteisön välineitä ja pantaessa niitä täytäntöön. Tavoite: Varmistetaan ennalta varautumisen periaatetteen ja erityisesti riskienarvioinnin ja -hallinnan soveltaminen erityisesti biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien kysymysten osalta kehitettäessä yhteisön välineitä ja pantaessa niitä täytäntöön.

4.2.2. Vahinkovastuumekanismit

76. Komissio hyväksyi 9. helmikuuta 2000 valkoisen kirjan ympäristövahinkovastuusta. Valkoinen kirja sisältää ehdotuksia yhteisön ympäristövahinkovastuujärjestelmästä, jonka pitäisi kattaa muun muassa biologiselle monimuotoisuudelle aiheutetut vahingot. Komission päätelmä valkoisessa kirjassa on, että tällainen järjestelmä pitäisi sisällyttää yhteisön puitedirektiiviin. Siitä syystä, että Euroopan unionissa ei tällä hetkellä juurikaan ole luonnonvaroille aiheutuvien vahinkojen vahinkovastuujärjestelmiä ja taatakseen optimaalisen oikeusvarmuuden komissio ehdottaa, että soveltamisala rajoitetaan ensi vaiheessa luonnonvaroihin, joita jo suojaa yhteisön luonnonsuojelulainsäädäntö. Siihen kuuluvat lintu- ja luontotyyppidirektiivit sekä niihin perustuva Natura 2000 -verkosto.

77. Maaliskuussa 2000 pitämässään kokouksessa ympäristöministerit kävivät alustavan keskustelun valkoisesta kirjasta ja antoivat laajan tukensa ympäristövahinkovastuujärjestelmää koskevan puitedirektiivin laatimiselle.

78. Biologiselle monimuotoisuudelle aiheutettuja vahinkoja koskevassa vahinkovastuujärjestelmässä tulisi toteuttaa "saastuttaja maksaa" -periaatetta. Jos joku esimerkiksi aiheuttaa huomattavaa vahinkoa Euroopan yhteisön luonnonsuojelulainsäädännössä suojellulle luontotyypille tai lajille, hän joutuu maksamaan ennallistamisesta tai korvaamisesta aiheutuvat kustannukset. Tämä kannustaa ihmisiä, jotka harjoittavat luonnonvaroja mahdollisesti vahingoittavaa toimintaa, ryhtymään tarvittaviin toimiin ongelmien välttämiseksi. Vahinkovastuumekanismista on myös se etu, että ympäristökustannukset voidaan sisällyttää maksuihin, sillä esimerkiksi vakuutusyhtiöt voivat ottaa ennallistamiskustannukset huomioon vakuutusmaksuja määrittäessään. TOIMI: Lisätään tietoisuutta ympäristövahinkovastuujärjestelmien hyödyllisyydestä biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi. Tavoite: Julkinen kuuleminen vuoteen 2001 mennessä. TOIMI: Käynnistetään tutkimus biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneiden vahinkojen arvioinnista ja biologisen monimuotoisuuden ennallistamisesta sekä tutkimus ympäristövahinkovastuujärjestelmiä koskevien vakuutusjärjestelmien mahdollisuuksista. Tavoite: Esitetään tutkimukset vuoteen 2002 mennessä. TOIMI: Esitetään ehdotus puitedirektiiviksi, jossa otetaan huomioon biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuvat vahingot. Tavoite: Annetaan ehdotus ennen vuoden 2001 loppua.

4.2.3. Ympäristövaikutusten arviointi

79. Ympäristövaikutusten arviointi on keskeinen väline, jonka avulla voidaan havaita ihmisen toiminnan todennäköiset vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen. Kun vaikutukset ovat tiedossa hankkeen hyväksymistä koskevan päätöksentekomenettelyn varhaisessa vaiheessa, päätöksentekijät voivat ryhtyä tarvittaviin toimiin biologiselle monimuotoisuudelle mahdollisesti aiheutuvien kielteisten vaikutusten estämiseksi tai vähentämiseksi ja vaikutusten myöhemmän seurannan järjestämiseksi.

80. Biologista monimuotoisuutta koskeva tiedonanto annettiin vuonna 1998, minkä jälkeen ympäristövaikutusten arvioinnin kehittämistä on jatkettu Euroopan unionissa. Neuvoston direktiivi 97/11/EY tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/33/ETY muuttamisesta (muutettu ympäristövaikutusten arviointimenettelydirektiivi), jolla selkeytetään ja laajennetaan direktiivin 85/33/ETY soveltamisalaa, on tullut voimaan. Muutetun direktiivin mukaisesti jäsenvaltioiden täytyy ympäristövaikutusten arvioinnin käyttöönotosta päättäessään ottaa huomioon muun muassa seuraavat perusteet: luonnonvarojen käyttö sekä ympäristön herkkyys alueilla, joihin hankkeet todennäköisesti vaikuttavat; tämä pätee erityisesti esimerkiksi kosteikkoihin, rannikkoalueisiin, vuoristo- ja metsäalueisiin, kansallis- ja luonnonpuistoihin ja Natura 2000 -alueisiin. Kaikki nämä perusteet ovat tärkeitä biologisen monimuotoisuuden suojelun kannalta. Vaikka lopullinen päivämäärä muutetun ympäristövaikutusten arviointimenettelydirektiivin saattamiseksi kansallisen lainsäädännön osaksi oli 14. maaliskuuta 1999, jotkin jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole vielä saattaneet muutettua direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään. TOIMI: Varmistetaan, että muutetun ympäristövaikutusten arviointimenettelydirektiivin saattaminen kansallisen lainsäädännön osaksi kattaa riittävässä määrin biologista monimuotoisuutta koskevat asiat, ja jatketaan oikeustoimiin ryhtymistä niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät ole saattaneet direktiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tavoite: Kaikki jäsenvaltiot saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään vuoteen 2001 mennessä. TOIMI: Seurataan muutetun ympäristövaikutusten arviointimenettelydirektiivin soveltamista jäsenvaltioissa keskittyen biologista monimuotoisuutta koskeviin kysymyksiin. Tavoite: Jäsenvaltiot toteuttavat muutetun ympäristövaikutusten arviointimenettelydirektiivin täysimääräisesti vuoteen 2002 mennessä. TOIMI: Kiinnitetään erityistä huomiota tämän direktiivin asianmukaiseen soveltamiseen rakennerahastoista annetun asetuksen nojalla rahoitetuissa hankkeissa sekä hankkeissa, jotka todennäköisesti vaikuttavat Natura 2000 -alueisiin. Tavoite: Muutettua ympäristövaikutusten arviointimenettelydirektiiviä sovelletaan kaikkiin Euroopan unionin rahoittamiin hankkeisiin.

4.2.4. Strateginen ympäristövaikutusten arviointi

81. Euroopan parlamentin ensimmäisen käsittelyn jälkeen komissio on muuttanut ehdotustaan strategiseksi ympäristöarviointidirektiiviksi, jossa käsitellään suunnitelmien ja ohjelmien ympäristöarviointia. Tämä muutettu ehdotus oli pohjana neuvoston neuvotteluille, jotka saatiin päätökseen maaliskuussa 2000, jolloin hyväksyttiin yhteinen kanta. Tässä yhteisessä kannassa edellytetään muuan muassa todennäköisesti Natura 2000 -alueisiin vaikuttavia suunnitelmia ja ohjelmia koskevaa pakollista strategista ympäristövaikutusten arviointia. Strategisen ympäristöarviointidirektiivin hyväksyminen, mahdollisesti keväällä 2001, edustaisi merkittävää edistystä, jossa otetaan huomioon ympäristöön, mukaan luettuina biologiseen monimuotoisuuteen, kohdistuvat vaikutukset. Se auttaisi varmistamaan, että ympäristövaikutukset otetaan huomioon tiettyjä suunnitelmia ja ohjelmia koskevan päätöksenteon varhaisessa vaiheessa ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti. TOIMI: Strategisen ympäristöarviointidirektiivin hyväksymisen jälkeen varmistetaan sen saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja seurataan sen soveltamista jäsenvaltioissa keskittyen biologista monimuotoisuutta koskeviin kysymyksiin. Tavoite: Jäsenvaltiot saattavat strategisen ympäristöarviointidirektiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään vuoteen 2002 mennessä.

4.2.5. Kansalaisten osallistumisen tukeminen ympäristön arviointimenettelyihin

82. Julkista tiedottamista ja kuulemista koskevat määräykset ovat keskeinen osa ympäristövaikutusten arviointia. Sen lisäksi että ne lisäävät kansalaisten tietoisuutta biologisen monimuotoisuuden tärkeydestä, ne myös varmistavat sen, että paikallisesti käytettävissä olevat tiedot kootaan yhteen ja otetaan huomioon päätöksissä.

83. Sen lisäksi, että tehdään lainsäädäntöaloitteita ympäristövaikutusten arviointimenettelyjen vahvistamiseksi Euroopan unionissa, sidosryhmien entistä aktiivisempi osallistuminen lisää kansalaisten ympäristötietoisuutta myös biologisesta monimuotoisuudesta ja edistää sitä, että päätöksenteko vaikuttaa entistä myönteisemmin ympäristöön ja biologiseen monimuotoisuuteen. TOIMI: Tarkistetaan ympäristöarvioinnin nykyiset suuntaviivat ja valmistellaan uudet suuntaviivat, joissa tuetaan kansalaisten osallistumista sekä sellaisten hankkeiden että sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien arviointiin, jotka saattavat vaikuttaa biologiseen monimuotoisuuteen. Tavoite: Laaditaan suuntaviivat vuoteen 2002 mennessä.

4.2.6. Tiedon saanti, kansalaisten osallistuminen päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa (Århusin yleissopimus).

84. Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomissio allekirjoitti Århusin yleissopimuksen kesäkuussa 1998. Sopimuksen allekirjoittivat myös 15 jäsenvaltiota. Euroopan yhteisön nykyisen käytännön mukaisesti Euroopan yhteisö voi ratifioida yleissopimuksen vasta kun asiaankuuluva osa Euroopan yhteisön lainsäädännöstä on yhdenmukainen yleissopimuksen määräysten kanssa. Århusin yleissopimuksen määräykset, jotka koskevat tiedon saantia, kansalaisten osallistumista ympäristöön liittyvään päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta, ovat yleensä yksityiskohtaisempia kuin Euroopan yhteisön nykyinen lainsäädäntö tällä alueella.

85. Komissio antoi kesäkuussa 2000 Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen direktiiviksi ympäristöä koskevan tiedon julkisesta saatavuudesta varmistaakseen yhdenmukaisuuden Århusin yleissopimuksen määräysten kanssa [16]. Ehdotus koski tiedon saantia jäsenvaltioissa. TOIMI: Direktiivin hyväksymisen jälkeen varmistetaan, että direktiivi pannaan asiamukaisesti täytäntöön biologista monimuotoisuutta koskevan tiedon saannin osalta. Tavoite: Hyväksytään direktiivi vuoden 2001 loppuun mennessä.

[16] KOM(2001)839.

86. Jotta kansalaiset voisivat paremmin osallistua ympäristöä koskevaan päätöksentekoon, komissio teki tammikuussa 2001 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston ehdotukseksi EY:n lainsäädännön muuttamiseksi niin, että varmistetaan sen yhdenmukaisuus Århusin yleissopimuksen kanssa. TOIMI: Varmistetaan, että direktiivi pannaan asianmukaisesti täytäntöön siten, että kansalaiset voivat osallistua biologista monimuotoisuutta koskevaan päätöksentekoon. Tavoite: Hyväksytään direktiivi vuoteen 2002 mennessä. Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta tarvittavat säännökset sisältyvät edellä mainittuihin ehdotuksiin. TOIMI: Harkitaan, tarvitaanko tähän liittyen lisäsäännöksiä. Tavoite: Arvioidaan lisävälineiden tarve vuoteen 2002 meneessä.

4.2.7. Ympäristömerkit

87. Päätöksessä V/15 biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten konferenssi julkaisi työohjelman, jolla edistetään sosiaalisten, taloudellisten ja oikeudellisten edistämistoimien kehittämistä ja käyttöönottoa biologisen monimuotoisuuden suojelemiseksi ja kestäväksi käytöksi, ja päätti, että työohjelman toimien pitäisi johtaa muun muassa sellaisten menetelmien kehittämiseen, joilla voidaan edistää kuluttajien tietämystä biologisesta monimuotoisuudesta päätöksentekotilanteessa. Esimerkkinä tästä ovat ympäristömerkit.

88. Neuvoston asetuksella (ETY) N:o 880/92 luodaan yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmä. Ympäristömerkki myönnetään yksittäisille tuotteille tuoteryhmittäin ja ekologisten perusteiden perusteella tehtyjen määritysten avulla. Kunkin tuoteryhmän ekologiset perusteet määritetään ympäristövaikutusten elämänkaarianalyysin perusteella. Nykyinen asetus määrittelee 15 tuoteryhmää. Neljän tuoteryhmän, pyykinpesuaineiden, astianpesuaineiden, kopiopaperin ja pehmopaperin, ympäristömerkin myöntämisperusteet antavat epäsuorasti oman panoksensa biologisen monimuotoisuuden suojelemiseen tai niillä on mahdollisuus vaikuttaa siihen. Ekologiset myöntämisperusteet pyykin- ja astianpesuaineille on suunniteltu kiinnittäen huomiota lukuisten vesiekosysteemeille ehkä myrkyllisten vaarallisten aineiden käytön rajoittamiseen tai kieltämiseen.

89. Asetus N:o 880/92 on vähän aikaa sitten korvattu uudella asetuksella, [17] joka ulottaa yhteisön ympäristömerkkijärjestelmän palveluihin. Tämä laajennus on biologisen monimuotoisuuden kannalta oleellinen. Esimerkiksi matkailun alalla ympäristömerkki voidaan myöntää matkanjärjestäjille, jotka noudattavat tiettyjä biologisen monimuotoisuuden kannalta määriteltyjä perusteita. Tähän liittyen yhteisö on hiljattain julkaissut tutkimuksen matkailijoiden majoitukseen liittyvistä ympäristövaikutuksista. TOIMI: Varmistetaan, että yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmän perusteissa otetaan huomioon biologinen monimuotoisuus. Ympäristömerkillä varustettujen tuotteiden ja palveluiden pitäisi mikäli mahdollista tukea biologista monimuotoisuutta eikä vaikuttaa siihen kielteisesti. Tavoite: Elämänkaarta koskeviin kysymyksiin, jotka johtavat ympäristömerkin myöntämisperusteiden laatimiseen vuoden 2000 jälkeen, on tarvittaessa sisällyttävä arviointi tuotteen mahdollisista vaikutuksista biologiseen monimuotoisuuteen.

[17] Asetus (EY) N:o 1980/2000

90. Metsäsertifiointijärjestelmillä voidaan täydentää EU:n ympäristömerkkijärjestelmiä. EU:n nykyiset ympäristömerkin myöntämisperusteet metsätuotteille, esimerkiksi paperille, määräävät, että näissä tuotteissa käytettyjen puukuitujen on oltava peräisin kestävästi hoidetuista metsistä, joten näihin myöntämisperusteisiin kuuluu biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen. Metsäsertifionti on vapaaehtoinen menetelmä, jossa puolueeton sertifioija vahvistaa, että metsää on hoidettu nykyaikaisten kestävien hoitomenetelmien mukaisesti. Näihin menetelmiin kuuluu biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen ja kestävä käyttö. Metsäsertifionnin tarkoituksena on osoittaa kuluttajille, että puu tai puutuotteet ovat peräisin metsistä, joiden kaupallinen käyttö on kestävän kehityksen ja hyvien ympäristökäytäntöjen mukaista. Uskottavia sertifiointijärjestelmiä olisi kehitettävä yhdessä sidosryhmien kanssa. TOIMI:

* Edistetään uskottavien sertifiointijärjestelmien kehittämistä yhdessä sidosryhmien kanssa.

* Liitetään nämä järjestelmät yhteisön politiikan välineisiin.

4.2.8. Muut taloudelliset välineet, mukaan luettuna ympäristöasioiden audioitinti

91. Sosiaaliset, taloudelliset ja hallinnolliset kysymykset ovat usein perimmäinen syy biologisen monimuotoisuuden katoamiseen. Vastaavasti biologisen monimuotoisuuden vähenemisellä on erilaisia sosiaalistaloudellisia seurauksia, kuten virkistysarvojen väheneminen, tulevien sukupolvien edellytysten heikkeneminen tai uhkien aiheuttaminen nykyisille tai tuleville sukupolville. Lähinnä luontoon liittyvän käsitteen, kuten biologisen monimuotoisuuden, muuntaminen sosiaalistaloudelliseksi käsitteeksi on kuitenkin vaikeaa, sillä hyödyt ovat usein epäselviä ja hajanaisia eikä niihin vaikuttavia tekijöitä täysin ymmärretä.

92. Taloudessa vallitsevat biologista monimuotoisuutta haittaavat vääristyneet kannustimet on tärkeää tunnistaa ja määrällisesti selvittää jo käynnissä olevien maailmanlaajuisten tutkimusten perusteella. On myös välttämätöntä arvioida markkinoihin perustuvien välineiden käytön hyödyllisyyttä biologisen monimuotoisuuden ylläpidon tai edistämisen apuna, ovatpa kyseessä pääasiassa hintoihin vaikuttavat välineet, kuten taloudelliset tuet, maksut tai verot, tai laatuun ja määrään perustuvat tuet, kuten kiintiöt, kaupan olevat oikeudet tai luvat, jotka mahdollistavat asiaankuuluvien markkinoiden syntymisen. Tietojen kerääminen ja levittäminen on myös ratkaisevan tärkeä väline yleisen tietoisuuden lisäämisessä, ja tiedot auttavat siten kuluttajia antamaan oikeita signaaleja markkinoiden avulla. TOIMI: Aloitetaan tutkimus biologista monimuotoisuutta haittaavien vääristyneiden kannustimien tunnistamiseksi ja niiden määrän selvittämiseksi ja tutkitaan taloudellisten välineiden käyttöä. Tämä koskee sekä niitä välineitä, jotka vaikuttavat hintoihin, että niitä välineitä, jotka vaikuttavat määriin, jotta biologista monimuotoisuutta voitaisiin ylläpitää ja parantaa. Tavoite: Julkaistaan tutkimus vuoteen 2001 mennessä.

93. Teollisuuden ympäristönsuojelun tehokkuuden parantaminen on pitkään ollut keskeinen tekijä ympäristöpolitiikassa. Uusi tapa parantaa ympäristönsuojelun tehokkuutta on käyttää liike-elämän ja markkinoiden omaa muutosvoimaa parempien tulosten saavuttamiseksi.

94. EMAS-asetuksessa (neuvoston asetus (ETY) N:o 1836/93) teollisuusyritysten vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään luodaan eurooppalainen järjestelmä, joka auttaa yrityksiä parantamaan ympäristönsuojelun tasoa. Asetusta tarkistetaan parhaillaan. Uuden asetuksen (EMAS II) vaikutusalue laajenee organisaatioihin yleensä, mukaan luettuina rahoitusala, matkailu ja julkiset viranomaiset. EMAS II sisältää ISO 14001 -standardit. ISO 14001 on siten ympäristöasioiden hallintajärjestelmien suunnittelustandardi.

95. EMAS esittää selkeän ja vakuuttavan rakenteen, joka on muokattavissa minkä tahansa toimialan ympäristönäkökohtien hallintajärjestelmäksi. Sen avulla organisaatiot voivat saada selkeän kuvan ympäristövaikutuksistaan, mukaan luettuna vaikutus biologiseen monimuotoisuuteen, ja se auttaa yrityksiä havaitsemaan merkittävät vaikutukset ja hallitsemaan niitä. Organisaatioille EMAS tarkoittaa tehokkuutta, parannuksia ympäristön kannalta sekä taloudellisia etuuksia ja entistä parempaa imagoa. Asianosaisille ja yleisölle EMAS tarkoittaa, että organisaatiot ottavat vastuun ympäristövaikutuksista ja että ympäristövaikutusten käsittely on avointa ja uskottavaa. TOIMI: Edistetään ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmää, joka ottaa biologisen monimuotoisuuden huomioon taloudellisen toiminnan kaikilla aloilla. Tavoite: Kehitetään biologista monimuotoisuutta koskevat suuntaviivat vuoteen 2003 mennessä.

96. Julkiset hankinnat ovat kokonaisuudessaan 14 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta (yli 1 000 miljardia euroa) [18]. Siten ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen julkisten hankintojen yhteydessä voi auttaa markkinoiden muuttumisessa ja saa teollisuuden ja tavarantoimittajat vakuuttuneiksi entistä kestävämpiin kulutusmalleihin siirtymisen kannattavuudesta.

[18] Vuoden 1998 luvut.

97. Komissio hyväksyi 10. toukokuuta kaksi ehdotusta julkisia hankintoja koskeviksi direktiiveiksi. Toisella ehdotuksella koordinoidaan julkisia hankintoja, julkisia palveluita ja julkisia töitä koskevien sopimusten myöntämismenettelyjä. Toisella ehdotuksella koordinoidaan vesi-, energia- ja liikennealalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä.

98. Molemmissa ehdotuksissa ympäristöön viitataan sopimuksen myöntämisperusteisiin liittyvässä kohdassa, kun myöntäminen tapahtuu taloudellisesti kannattavimman tarjouksen perusteella.

99. Ehdotukset sisältävät myös toisen ympäristöön liittyvän selkeän huomionarvoisen muutoksen; niissä sanotaan, että sopimuksen tekevät viranomaiset voivat edellyttää tiettyjä ehtoja sopimukseen liittyen edellyttäen, että nämä ehdot sopivat yhteen yhteisön lain kanssa. Tämä tarkoittaa, että viitattaessa sopimuksen täytäntöönpanoon sopimuksen lausekkeisiin voidaan lisätä ympäristövaatimuksia (ja myös sosiaalisia vaatimuksia).

100. Lopuksi, vuonna 2001 komissio antaa tulkitsevan tiedonannon julkisista hankinnoista ja ympäristöstä. Tiedonannon pitäisi selventää mahdollisuuksia liittää ympäristöasiat julkisiin tarjouskilpailuihin. TOIMI: Rohkaistaan biologisen monimuotoisuuden huomioonottamista julkisiin hankintoihin liittyvien direktiivien täytäntöönpanossa. Tavoite: Esitetään vuonna 2001 muun muassa biologista monimuotoisuutta käsittelevä tulkitseva tiedonanto jukisista hankinnoista ja ympäristöstä.

4.2.9. Kemialliset aineet

101. Tällä hetkellä useimpien EU:n markkinoilla olevien kemiallisten aineiden ympäristömyrkyllisyydestä ei ole riittävästi tietoa. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että jotkin kemialliset aineet ovat hyvin myrkyllisiä, millä on suuri vaikutus biologiseen monimuotoisuuteen. Esimerkiksi DDT:n laajalle levinnyt käyttö on aiheuttanut munankuoren ohentumisesta johtuvia lisääntymishäiriöitä linnuilla, ja eliönestopinnoitteena käytetty tributyylitina (TBT) on aiheuttanut naaraspuolisten merikotiloiden maskulinisaatiota. Valitettavasti nämä tapaukset tulivat ilmi vasta sen jälkeen, kun lajille oli jo aiheutunut huomattavia vahinkoja.

102. Lähiaikoina ilmestyvässä EU:n kemikaalipolitiikan tulevaa strategiaa käsittelevässä valkoisessa kirjassa komissio ehdottaa lisätietojen keräämistä EU:n markkinoilla tällä hetkellä olevista kemikaaleista. Myrkyllisyyttä koskevia lisätietoja vaaditaan sellaisten kemikaalien osalta, jotka muodostavat suurimman vaaran ympäristölle. Tämän tiedon perusteella voidaan ryhtyä tarpeellisiin toimiin yleisen ympäristöön kohdistuvan uhkan sekä erityisesti biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvan uhkan vähentämiseksi. TOIMI: Torjutaan biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuva kemiallinen uhka keräämällä tietoja kemikaalien ympäristömyrkyllisyydestä ja toteuttamalla vaarojen vähentämiseen tähtääviä toimenpiteitä. Tavoite: Julkaistaan asiaankuuluvat ehdotukset EU:n kemikaalipolitiikan tulevaa strategiaa koskevassa valkoisessa kirjassa vuoden 2001 alkupuolella.

103. Hormonaaliseen toimintaan haitallisesti vaikuttavat kemikaalit muodostavat erityisalueen, jota varten komissio on laatinut ennalta varautumisen periaatteeseen perustuvan strategian. Myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevä komission tiedekomitea (CSTEE) on lausunnossa todennut, että luonnonvaraiset eläimet saattavat olla uhanalaisia maailmanlaajuisesti. Lisäksi hormonitoimintaan vaikuttaviin kemikaaleihin liittyvät lisääntymis- ja kehityshäiriöt ovat hyvin dokumentoituja useiden luonnonvaraisten lajien osalta ja ne ovat aiheuttaneet paikallisesti ja alueellisesti muutoksia populaatioissa. TOIMI: Puututaan hormonaalisten haitta-aineiden biologiselle monimuotoisuudelle mahdollisesti aiheuttamiin ongelmiin panemalla täytäntöön hormonaalisia haitta-aineita koskeva yhteisön strategia.

4.3. Biologisen monimuotoisuuden tukeminen geneettisiin voimavaroihin kohdistuvien politiikkojen avulla

4.3.1. Lajeja uhkaavat vieraat lajit

104. Lajeja uhkaavat vieraat lajit ovat biologista monimuotoisuutta uhkaava kasvava ongelma sekä maailmanlaajuisesti että EU:n alueella. Euroopan yhteisö on ryhtynyt suojelutoimiin tällä alueella. Suojelutoimia ovat esimerkiksi CITES-säännöksissä ehdotetut tuontitarkastukset ja kasveille tai kasvituotteille haitallisten organismien yhteisöön tuontia koskevat suojelutoimet. Lisäksi yhteisössä on ryhdytty tällaisten organismien leviämisen estämiseen tähtääviin toimiin. Lintu- ja luontotyyppidirektiivit täydentävät tähän kysymykseen liittyvän toiminnan puitteet määrittävää lainsäädäntöperustaa. Kansainvälisen kasvinsuojeluyleissopimuksen ja kansainvälisen eläinkulkutautiorganisaation (Office International des Epizooties, OIE) toiminnan kanssa samansuuntaiset yhteisön lisätoimet ovat tärkeitä, ja niihin viitataan myös maataloutta ja biologista monimuotoisuutta koskevissa toimintasuunnitelmissa. TOIMI: Ylläpidetään CITES-säännösten puitteissa luetteloa lajeja uhkaavista vieraista lajeista, joiden tiedetään muodostavan ekologisen uhkan paikalliselle kasvistolle ja eläimistölle sekä paikallisille luontotyypeille ja ekosysteemeille EU:n alueella; annetaan luettelo biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen mukaisen Euroopan yhteisön tietojenvaihtokeskuksen käyttöön. TOIMI: Helpotetaan voimassa olevaan lainsäädäntöön, lajeja uhkaavien vieraiden lajien tuonnin estämiseen, valvontaan ja hävittämiseen tähtääviin suuntaviivoihin ja kokemuksiin liittyvää tietojen vaihtoa Euroopan yhteisön tietojenvaihtokeskuksen avulla.

105. Koska lajeja uhkaavien vieraiden lajien ongelma on maailmanlaajuinen, ratkaisujen etsiminen myös kansainvälisellä tasolla on tärkeää. TOIMI: Puututaan lajeja uhkaavien vieraiden lajien ongelmaan kehittämällä biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen mukaisia kansainvälisiä suuntaviivoja. Tavoite: Jatketaan biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten kuudennessa konferenssissa annettavien kansainvälisten suuntaviivojen laatimisen edistämistä.

4.3.2. Bioteknologian käyttäminen

106. Viime aikoina on tullut esiin runsaasti geneettiseen muunteluun liittyvää uutta tietoa ja tarkkoja tekniikoita, jotka tarjoavat erilaisia mahdollisuuksia. Niiden perusteella voidaan esimerkiksi soveltaa maatalouskäytäntöjä, jotka vahingoittavat vähemmän ympäristöä. Lisäksi voidaan paremmin hyödyntää luonnollisten lajien tarjoamia geneettisiä mahdollisuuksia. Geneettisesti muunnettujen organismien tahallinen päästäminen ympäristöön ja nykyaikaisen bioteknologian käyttäminen ravinnossa ja kasveissa on tällä hetkellä vilkkaan julkisen ja poliittisen keskustelun aiheena; erityisesti keskusteluissa on viitattu ympäristöön kohdistuviin pitkäaikaisiin vaikutuksiin ja elintarvikkeiden turvallisuuteen.

107. Bioteknologian sääntelyn ydinkohdat sisältyvät direktiiviin 90/220/ETY. Direktiivissä määritetään hyväksymismenettelyt geneettisesti muunnettujen organismien ympäristöön koetarkoituksessa tapahtuvalle levittämiselle (B osa) ja geneettisesti muunnettuja organismeja sisältävien tuotteiden markkinoille saattamiselle (C osa) sekä pyritään varmistamaan ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun korkea taso.

108. Direktiivissä määritetään geneettisesti muunnettujen organismien tarkoitukselliseen ympäristöön levittämiseen liittyvät menettelyt, kuten menettelyt ihmisten terveydelle tai ympäristölle mahdollisesti aiheutuvien riskien arvioimiseksi. Direktiivin B-osassa käsiteltyjä koetarkoituksessa ympäristöön levitettyjä organismeja koskevat sovellukset edellyttävät tietoja alueesta, johon organismit levitetään, ja ympäristöstä laajemmalti; näitä tietoja ovat esim. alueen maantieteellinen sijainti, merkittävien biotooppien fyysinen tai biologinen läheisyys, suojelualueiden läheisyys ja etäisyys lähimpiin alueisiin, jotka on suojeltu ympäristöön liittyvistä syistä. Ilmoituksen pitää sisältää myös tiedot kasvistosta ja eläimistöstä, kuten viljelykasveista, kotieläimistä ja muuttuvista lajeista; kuvaus kohteena olevista ja muista ekosysteemeistä, joihin levittäminen saattaa vaikuttaa haitallisesti, sekä vastaanottajaorganismin luonnollisen elinympäristön ja suunniteltujen levittämisalueiden vertailu.

109. Direktiivin C-osassa käsiteltyjen geneettisesti muunnettuja organismeja sisältävien tuotteiden markkinoille saattamiseen liittyvässä ilmoituksessa on lisäksi annettava tiedot käyttöedellytyksistä sekä tarvittaessa ympäristötyyppi ja/tai maantieteelliset alueet yhteisön alueella, joille tuote soveltuu.

110. Tällä hetkellä käynnissä on direktiivin 90/220/ETY tarkistus, jolla pyritään entistä tehokkaampaan ja avoimempaan päätöksentekomenettelyyn sekä samalla ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun entistä korkeampaan tasoon geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellista levittämistä koskevien aiempaa tiukempien säännösten avulla. TOIMI: Varmistetaan tarkistettua direktiiviä noudattaen, että kaikissa markkinoille saattamisen vaiheissa toteutettava pakollinen seuranta, merkitseminen ja tunnistettavuus auttavat jäsenvaltioita seuraamaan ympäristölle aiheutuvia pitkäaikaisia vaikutuksia, biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvat vaikutukset mukaan lukien. Tavoite: Hyväksytään direktiivi vuoteen 2001 mennessä. Estetään geneettisesti muunnettujen organismien ympäristöön levittämisestä biologiselle monimuotoisuudelle koituvat haitat tai pyritään vähentämään ne mahdollisimman vähäisiksi.

111. Geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa annetussa neuvoston direktiivissä 90/219/ETY käsitellään geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käyttöä määritetyissä suljetuissa oloissa sekä tutkimuslaboratorioissa että teollisuuslaitoksissa. Direktiivissä edellytetään, että geneettisesti muunnettuja mikro-organismeja käytetään suljetuissa oloissa siten, että niiden mahdollisia kielteisiä vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön rajoitetaan kiinnittämällä tarpeeeksi huomiota onnettomuuksien ehkäisyyn ja jätehuoltoon. Tämä edellyttää, että geneettisesti muunnetut mikro-organismit luokitellaan niihin sisältyvien vaarojen mukaan ja että käytetään asianmukaisia eristämistoimenpiteitä. Geneettisesti muunnettujen mikro-organismien kosketus ympäristöön on rajoitettava asianmukaisilla eristämistoimenpiteillä ja lisäksi arvioinnissa on otettava huomioon tahattoman suljetusta tilasta tapahtuvan ympäristöön pääsyn mahdollisuus. Lisäksi vaaditaan pelastussuunnitelmat tällaisten pääsyjen varalle.

112. Neuvoston direktiivi 98/81/EY, annettu 26 päivänä lokakuuta 1998, geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytössä suljetuissa oloissa annetun direktiivin 90/219/ETY muuttamisesta, sisältää paremminkin työskentelyolosuhteista kuin prosesseista aiheutuvia vaaroja koskevia määräyksiä, vaikkakin prosessien koko ja laajuus otetaan edelleen huomioon vaarojen arvioinnissa. Uudet vaarojen arvioinnin periaatteet on määritelty liitteessä, ja direktiivin toimintaa on pyritty parantamaan kytkemällä hallinnolliset menettelyt ja ilmoitusvaatimukset geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytön vaaroihin. Direktiivissä esitetty vaaroihin perustuva lähestymistapa vaatii lisäpanostusta teollisuudelta, mutta sen vastapainoksi direktiivi sisältää ohjeet, jotka selkiyttävät vaarojen arviointimenettelyjä. TOIMI: Varmistetaan, että neuvoston direktiivi 98/81/EY saatetaan asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä ja että sitä noudatetaan jäsenvaltioissa asianmukaisesti biologiselle monimuotoisuudelle koituvat vaarat huomioon ottaen. Tavoite: Varmistetaan, että geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa ei aiheudu haittaa biologiselle monimuotoisuudelle.

4.3.3. Ex situ -suojelu [19]

[19] Katso myös Biologista monimuotoisuutta koskeva maatalousalan toimintasuunnitelma.

4.3.3.1. Eläintarhat

113. Neuvoston direktiivissä 1999/22/EY, annettu 29 päivänä maaliskuuta 1999, luonnonvaraisten eläinten pitämisestä eläintarhassa, määritetään eläintarhoille myönnettävien lupien ehdot Euroopan unionissa. Direktiivissä edellytetään, että yhteisössä toimivat eläintarhat pyrkivät edistämään biologisen monimuotoisuuden suojelua toteuttamalla seuraavia toimia:

* ne osallistuvat tutkimukseen, josta on hyötyä eläinlajien suojelulle ja joka on sidoksissa in situ- ja ex situ -suojeluun, esimerkiksi lajien luontoon palauttamishankkeiden avulla

* ne edistävät biologiseen monimuotoisuuden säilyttämiseen liittyvää yleisön valistamista ja tietoisuutta erityisesti antamalla tietoa näytteillä pidetyistä eläimistä ja niiden luonnollisista elinoloista

* ne pitävät eläimet oloissa, jotka pyrkivät täyttämään kunkin lajin biologiset ja suojeluun liittyvät vaatimukset.

114. Euroopan komissio järjesti 15. maaliskuuta 2000 jäsenvaltioiden seminaarin, jonka tarkoituksena oli antaa ja jakaa tietoja eläintarhadirektiivin toteuttamisesta. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä tarvittavat lait direktiivin toteuttamiseksi 9. huhtikuuta 2002 mennessä. TOIMI: Myönnetään luvat kaikille nykyisille eläintarhoille, jotka täyttävät biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen ehdot. Tavoite: Eläintarhoille myönnetään luvat huhtikuuhun 2003 mennessä. TOIMI: Uusille biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen ehdot täyttäville eläintarhoille myönnetään luvat ennen niiden avaamista yleisölle. Tavoite: Avataan vain lupaehdot täyttäviä uusia eläintarhoja.

4.3.3.2. Kasvitieteelliset puutarhat

115. Ex situ -suojelua pidetään kasvitieteellisten puutarhojen tärkeimpänä tehtävänä biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen ja kestävän käytön kannalta. Kasvitieteellisten puutarhojen ex situ -kokoelmat tarjoavat materiaalia kokonaisvaltaista suojelua varten (käsittää ex situ- ja in situ -suojelutekniikoiden yhdistelmän). Kasvitieteellisten puutarhojen toiminta on tärkeää muun muassa lajien palauttamiselle vaurioituneisiin luontotyyppeihin ja populaation edistämiselle ekosysteemin hoidon osana, tutkimukselle ja opetukselle, materiaalin valitsemiselle taimitarhakauppaa varten sekä lääke- ja kasvinsuojeluaineteollisuudelle, paikalliselle maataloudelle, virkistysalueistutuksille tai paikalliselle metsätaloudelle. Ex situ -suojelu voi sisältää sekä kokonaisten mallikasvien ylläpitämistä että siementen, siitepölyn, kasvin lisääntymisvälineiden tai kudos- tai soluviljelyjen ylläpitämistä.

116. Huhtikuussa 2000 Euroopan kasvitieteellisten puutarhojen yhteenliittymä julkaisi toimintasuunnitelman Euroopan unionin kasvitieteellisiä puutarhoja varten. Tämän toimintasuunnitelman täytäntöönpano auttaa biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tärkeimpien tavoitteiden saavuttamisessa merkittävällä tavalla. TOIMI: Rohkaistaan toteuttamaan biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen kannalta tärkeitä Euroopan yhteisön kasvitieteellisiä puutarhoja varten laadittuun toimintasuunnitelmaan sisältyviä näkökohtia. Tavoite: Saadaan kaikki EU:n kasvitieteelliset puutarhat ottamaan käyttöön biologiseen monimuotoisuuteen liittyvien ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmät.

5. Biologisen monimuotoisuuden maailmanlaajuiseen säilyttämiseen tähtäävät toimenpiteet

117. Tämän ympäristöä koskevan laatutavoitteen saavuttaminen edellyttää toimia, joilla voidaan vaikuttaa seuraaviin yhteisön biologista monimuotoisuutta koskevan strategian tavoitteisiin:

* EY:n CITES-asetuksen täytäntöönpano ja sopeuttaminen CITES-sopimuspuolten konferenssin tuleviin päätöksiin

* erilaisilla kansainvälisillä foorumeilla tehtyjen ilmaston muutosta, otsonikerroksen heikkenemistä ja aavikoitumista koskevien aloitteiden entistä paremman koordinoinnin edistäminen erityisesti raportointiin liittyvien päällekkäisten pyrkimysten välttämiseksi

* biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen ja muiden kansainvälisten sopimusten välisten keskinäisten vaikutusten havaitseminen synergiamahdollisuuksien optimoimiseksi.

5.1. EY:n CITES-asetuksen täytäntöönpano ja sopeuttaminen CITES-sopimuspuolten konferenssin tuleviin päätöksiin

118. Luonnonvaraisten kasvien ja eläinten kansainvälisellä kaupalla on tärkeä merkitys biologisen monimuotoisuuden voimavarojen suojelussa ja kestävässä käytössä, erityisesti kehitysmaissa. Tämän toiminnan arvo on vuosittain miljardeja euroja, ja toiminta koskettaa satoja miljoonia eläimiä ja kasveja. Kaupankäynnin säilyttämiseksi kestävällä tasolla ja kaupakäynnin kohteena olevien lajien sukupuuttoon kuolemisen estämiseksi on solmittu monenvälinen ympäristösopimus CITES (Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskeva yleissopimus).

119. CITESin piiriin kuuluvien lajien maailmanlaajuisesta kaupasta EU:n osuus on 30 prosenttia kädellisistä ja 65 prosenttia linnuista sekä 75 prosenttia luonnonvaraisten kasvien kaupasta. EU on tämän perusteella yksi tärkeimmistä luonnonvaraisista kasveista ja eläimistä saatavien tuotteiden kuluttajista ja siten sen velvollisuutena on varmistaa, että kulutus säilyy kestävällä tasolla.

120. Kun CITES tuli voimaan 1975, se ei sisältänyt määräyksiä, joiden perusteella alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestöt, kuten Euroopan yhteisö, olisivat voineet liittyä sopimuspuoleksi. Yleissopimusta muutettiin vuonna 1983 (Gaboronen muutokset) siten, että tällaisista järjestöistä voi tulla sen sopimuspuolia. Muutos ei ole kuitenkaan tullut voimaan, koska riittävän monet sopimuspuolet eivät ole ratifioineet sitä. Tämä vaikeuttaa yleissopimuksen kansainvälistä täytäntöönpanoa ja estää yhteisöä osallistumasta täysipainoisesti CITESin toimintaan. EY pitää kaikesta huolimatta yleissopimuksen periaatteita tärkeinä ja on saattanut voimaan kattavan luonnonvaraisten kasvien ja eläinten kauppaa koskevan lainsäädännön. EY:n lainsäädäntö CITESin täytäntöön panemiseksi on tämän alueen lainsäädännöistä kattavin ja laajin koko maailmassa. TOIMI: Jatketaan diplomaattisia pyrkimyksiä Gaboronen muutosten ratifioimisen edistämiseksi. Tavoite: Gaboronen muutokset saatetaan voimaan ennen CITES-sopimuspuolten 12. konferenssia (vuonna 2002).

121. EY:n CITES-asetus perustuu CITES-yleissopimuksen tapaan sellaisten lajien tuonti- ja vientilupajärjestelmään, jota kansainvälinen kauppa voi uhata. Lupaehdot määräytyvät kansainvälisen kaupan lajille muodostaman uhan vakavuusasteen perusteella. Luonnonmukaisten kasvien ja eläinten kaupan tärkeänä markkina-alueena EU noudattaa tiukempia toimia kuin CITES edellyttää. Kaupankäynnin haitallisuus lajille tutkitaan ennen tuonnin sallimista millekään säännösten piiriin kuuluvista 30 000 lajista. Tutkimuksen tekee tuova EU-jäsenvaltio, jonka on ennen maahantuontiluvan myöntämistä varmistettava, ettei tuonnista koidu haittaa lajille. Tutkimukset on yhtenäistetty EU:n tasolla tiedon jakamisen avulla, ja ne viimeistellään vasta sen jälkeen kun on kuultu viejämaita, joiden vastuulla kyseisen luonnonvaran kestävä käyttö ensisijaisesti on.

122. Koska jäsenvaltioiden välillä ei ole tullivalvontaa, luonnonvaraisia kasveja ja eläimiä voidaan liikuttaa vapaasti EU:n alueella. Tämän vuoksi on tärkeää, että kaikki jäsenvaltiot noudattavat lainsäädäntöä yhdenmukaisesti. EY:n CITES-asetus on sellaisenaan jäsenvaltioiden sovellettavissa ja tarvitsee tuekseen ainoastaan kansallisia toimenpiteitä, kuten vastuullisten viranomaisten ja maahantuontipaikkojen sekä lainrikkomuksesta koituvien rangaistusten määrittämisen. Koordinointi varmistetaan järjestämällä Euroopan komission johdolla jäsenvaltioiden viranomaisten (hallintoasiat), tieteen viranomaiset (tieteen harjoittamiseen liittyvät asiat) ja toimeenpanoryhmä (toimeenpanoon liittyvät asiat)) säännöllisiä kokoontumisia.

123. CITES-sopimuspuolten kunkin konferenssin jälkeen EY:n CITES-asetus saatetaan CITESin päätösten tasalle. Tavoitteena on panna CITESin sopimat toimet täytäntöön mahdollisimman kattavasti ja CITESin suosittelemien aikarajojen puitteissa. TOIMI: Muutetaan asetus niin, että se vastaa huhtikuussa 2000 pidetyn sopimuspuolten 11. konferenssin päätöksiä. Tavoite: Pannaan täytäntöön asetus, jolla muutetaan kansainvälisen kaupan kohteena olevien lajien suojelun tasoa niin, että se vastaa CITES-sopimuspuolten sopimaa suojelutarvetta. Tavoite: Pannaan täytäntöön asetus, jolla toteutetaan CITES-sopimuspuolten konferenssin päätökset ja joka sisältää yleissopimuksen tekstin sanamuotoon liittyviä ohjeita ja tulkintoja.

124. Vaikka se seikka, että EY ei ole itsenäinen CITES-sopimuspuoli, rajoittaa EY:n mahdollisuuksia, komissio myöntää varoja sellaiseen tutkimustoimintaan, joka suoraan edistää CITES-sopimuksen maailmanlaajuista täytäntöönpanoa. Viiden vuoden aikana 1996-2000 Euroopan komissio käytti 1,4 miljoonaa euroa CITES-säännösten täytäntöönpanoa tukeviin toimiin, joista osa - lajitietokanta sekä tilastolliset ja tekniset raportit - koitui yleisesti CITESin hyödyksi. Tämän ajanjakson aikana komissio käytti lisäksi 700 000 euroa EY:n CITES-säännösten ja CITES-sopimuksen piiriin kuuluvien lajien kestävän käytön tieteelliseen tutkimukseen. Tutkimukset vaihtelivat Madagaskarin kameleonttien hyväksikäyttöön liittyvien hoitosuunnitelmien laatimisesta Aasian orkideoiden kansainvälisen kaupan tarkasteluun. Euroopan komissio koordinoi myös CITES-yleissopimuksen täytäntöönpanoon tähtäävää kehitysyhteistyötä erityisesti rahoittamalla norsuunluun kaupan sääntelypyrkimysten koordinointia. TOIMI: Jatketaan luonnonvaraisten kasvien ja eläinten kauppaa koskevien yhteisön lainsäädännöllisten määräysten täytäntöönpanon kannalta tärkeiden tukevien sopimusten toteuttamista. Tavoite: Pyritään mahdollisimman kattavaan täytäntöönpanoon. TOIMI: Jatketaan EY:n CITES-säännösten ja CITES-yleissopimuksen piiriin kuuluvien lajien kestävään käyttöön liittyvien asiakohtaisten tieteellisten tutkimusten tukemista. Tavoite: Ylläpidetään nykyistä rahoituksen tasoa siihen saakka, kunnes EY:stä tulee CITES-sopimuspuoli, minkä jälkeen edellytetään entistä suorempaa CITES-tukea sopimuspuolten velvoitteiden täyttämiseksi.

125. EY:n CITES-asetus sisältää komissiolle ja jäsenvaltioille asetetun erityisvelvoitteen, jonka mukaan säännösten toteuttamista koskevat määräykset on ilmoitettava asianosaisille yleisön edustajille. Viiden vuoden aikana 1996-2000 Euroopan komissio on myöntänyt 600 000 euroa koko EU:n laajuiseen lentokentille ja satamiin