EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 24.7.2019 COM(2019) 371 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE rahanpesun selvittelykeskusten välisen yhteistyön puitteiden arvioinnista





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE rahanpesun selvittelykeskusten välisen yhteistyön puitteiden arvioinnista

I.JOHDANTO Viidennen rahanpesun vastaisen direktiivin 65 artiklan 2 kohdassa velvoitetaan komissio arvioimaan rahanpesun selvittelykeskusten kolmansien maiden kanssa tekemän yhteistyön puitteita sekä rahanpesun selvittelykeskusten välisen yhteistyön tehostamisen esteitä ja mahdollisuuksia, mukaan luettuna mahdollisuus ottaa käyttöön koordinointi- ja tukimekanismi. Velvoite esitetään myös uudessa käteisrahan valvonta-asetuksessa sekä rahoitus- ja muiden tietojen käyttöä koskevassa direktiivissä. Tässä kertomuksessa arvioidaan rahanpesun vastaisen direktiivin 65 artiklan 2 kohdassa lueteltuja näkökohtia. Rahanpesun selvittelykeskukset (FIU) ovat keskeisiä toimijoita unionin kehyksessä, joka on luotu rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjumiseksi. Niillä on keskeinen asema yksityisen sektorin ja toimivaltaisten viranomaisten välillä. Rahanpesun selvittelykeskukset seuraavat taloudellisten toimijoiden toimintaa sellaisten liiketoimien havaitsemiseksi, joilla epäillään olevan yhteyksiä rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen. Järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin ylikansallisen luonteen vuoksi rahanpesun selvittelykeskusten rajat ylittävä yhteistyö on ratkaisevan tärkeää. Terroristit toimivat yli rajojen – jättäen taloudellisia jälkiä toiminnastaan eri maissa – ja rahanpesijät sekä järjestäytyneet rikollisryhmät kätkevät ja sijoittavat yhä useammin varojaan muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, jossa varat tuottanut rikos on tehty. Rahanpesun selvittelykeskukset ovat toiminnallisesti riippumattomia ja itsenäisiä yksiköitä, jotka on perustettu rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntakehyksen yhteydessä, ja niiden toimintaa ja tehtäviä säännellään pääasiassa rahanpesunvastaisessa direktiivissä . Rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen vastainen toimintaryhmä ja rahanpesun selvittelykeskusten Egmont-ryhmä, jäljempänä ’Egmont-ryhmä’ , laativat normeja, jotka ohjaavat rahanpesun selvittelykeskusten toimintaa kansainvälisellä tasolla. Rahanpesun selvittelykeskusten päätehtävinä on vastaanottaa ja analysoida epäilyttäviä liiketoimia koskevia ilmoituksia sekä rahanpesun, siihen liittyvien esirikosten ja terrorismin rahoituksen torjunnan kannalta olennaisia tietoja ja levittää analyysiensä tuloksia ja muita tietoja toimivaltaisille kansallisille viranomaisille ja muille rahanpesun selvittelykeskuksille. Sellaisina ne ovat taloudellisen tiedonhankinnan solmukohta. Rahanpesunvastainen direktiivi ylittää edellä mainitut kansainväliset normit. Siinä säädetään tarkemmista velvoitteista ja tiiviimmästä yhteistyöstä EU:ssa, jossa yhtenäiseen rahoitusalueeseen liittyy pääomanliikkeiden ja finanssipalvelujen tarjoamisen vapaus. Rahanpesun selvittelykeskusten välistä yhteistyötä EU:n tasolla ovat tukeneet EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumi sekä rahanpesun selvittelykeskusten tiedonvaihdon mahdollistavan hajautettuja tietokantoja yhdistävän FIU.net-verkon perustaminen. FIU.net-verkko on 1. tammikuuta 2016 alkaen toiminut Europolin alaisuudessa. Näin varmistetaan sen toiminnan vakaus ja säännöllinen rahoitus. Tämä mahdollistaa myös Europolin ja rahanpesun selvittelykeskusten välisen tiedonvaihdon tehostamisen. Tiettyjä jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välistä yhteistyötä koskevia näkökohtia säännellään 20 päivänä kesäkuuta 2019 annetussa rahoitus- ja muiden tietojen käyttöä koskevassa direktiivissä (EU) 2019/1153. Komission alkuperäisestä ehdotuksesta poiketen direktiiviin ei kuitenkaan sisälly eri jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välistä tiedonvaihtoa koskevia täsmällisiä määräaikoja ja kanavia koskevia sääntöjä. Lisäksi kyseisten säännösten soveltamisala on rajattu terrorismiin ja siihen liittyvään järjestäytyneeseen rikollisuuteen eikä kata kaikentyyppisiä rikoksia, kuten alun perin ehdotettiin. Tämän vuoksi komissio sitoutui tarkastelemaan tarkemmin rahanpesun selvittelykeskusten yhteistyötä muun muassa tässä kertomuksessa. Tässä kertomuksessa otetaan huomioon aiempi kartoitusraportti ja komission yksiköiden valmisteluasiakirja jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten yhteistyön parantamisesta . Tiettyihin ongelmiin on puututtu saattamalla neljäs rahanpesunvastainen direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panemalla se täytäntöön. Lisäksi rahanpesun selvittelykeskukset ovat toteuttaneet tiettyjä operatiivisia toimia. Kertomuksessa keskitytään yhteistyön jäljellä oleviin esteisiin. Tätä kertomusta laatiessaan komissio käynnisti kohdennettuja kuulemisia, joissa keskityttiin rahanpesun selvittelykeskuksiin EU:ssa ja kansallisiin viranomaisiin . Komissio kuuli myös ilmoitusvelvollisia ja Europolia räätälöityjen kyselylomakkeiden avulla ja tapaamisissa. Tässä kertomuksessa tuodaan esiin joitakin ongelmia, jotka saattavat olla seurausta siitä, että jäsenvaltiot eivät ole saattaneet rahanpesunvastaista direktiiviä kokonaan tai asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöään. Direktiivi olisi pitänyt saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä viimeistään 26. kesäkuuta 2017, eikä tämä kertomus näin ollen vaikuta komission oikeuteen aloittaa rikkomusmenettelyjä direktiivin rikkomisesta. Rahanpesun selvittelykeskusten on myös tehtävä yhteistyötä ja vaihdettava tietoa muiden viranomaisten kanssa. Tällaisia viranomaisia ovat muun muassa lainvalvontaviranomaiset, tulli- ja veroviranomaiset, petostentorjuntavirasto ja varallisuuden takaisin hankinnasta vastaava toimisto. Joitakin yhteistyötä koskevia ongelmia on havaittu. Esimerkiksi epäilyttävistä liiketoimista tehtyjä ilmoituksia ja rahanpesun torjuntaan liittyviä tietoja ei levitetä kaikille veroviranomaisille EU:ssa, koska rahanpesun selvittelykeskukset eivät katso useimpia niistä toimivaltaisiksi viranomaisiksi, ja tämä estää torjumasta tehokkaasti verorikoksia. Euroopan petostentorjuntaviraston kanssa tehtävästä yhteistyöstä komissio on ehdottanut, että petostentorjuntaviraston olisi voitava saada jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten kautta tutkimustoimintansa kannalta merkityksellisiä pankkitietoja. Tätä kertomusta olisi tarkasteltava yhdessä rajat ylittävien riskien arvioinnista annetun komission kertomuksen, kansallisten keskitettyjen automaattisten mekanismien yhteenliittämisestä annetun kertomuksen ja viimeaikaisten väitettyjen EU:n luottolaitoksiin liittyneiden rahanpesutapausten arviointia käsittelevän komission kertomuksen kanssa. Ne julkaistaan samaan aikaan tämän kertomuksen kanssa. II.ILMOITUSVELVOLLISTEN ILMOITUKSET RAHANPESUN SELVITTELYKESKUKSILLE

On ratkaisevan tärkeää, että rahanpesun selvittelykeskukset saavat laadukkaita tietoja sellaisista liiketoimista tai niiden yrityksistä, jotka saattavat liittyä rikoshyötyyn tai terrorismin rahoitukseen. Rahanpesunvastaisessa direktiivissä ilmoitusvelvolliset velvoitetaan ilmoittamaan omasta aloitteestaan sijoittautumisjäsenvaltionsa rahanpesun selvittelykeskukselle, kun ilmoitusvelvollinen tietää tai epäilee tai kun sillä on perusteltu syy epäillä, että liiketoimeen liittyvät varat ovat rikollisen toiminnan tuottamaa hyötyä tai liittyvät terrorismin rahoitukseen, ja vastaamaan tällaisissa tapauksissa rahanpesun selvittelykeskuksen lisätietopyyntöihin. Tietovirtaan olisi kuuluttava myös palaute ilmoituksista sekä niiden seuranta. Palautteen olisi oltava oikea-aikaista ja katettava myös raportoinnin tehokkuus ja seuranta. Ilmoitusvelvollisen velvoitetta raportoida sijoittautumisjäsenvaltionsa rahanpesun selvittelykeskukselle täydentävät rahanpesun selvittelykeskusten velvoitteet jakaa tietoa ja raportteja muiden jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa, kun asiaan liittyy rajat ylittävä tekijä. 1.Rahanpesun selvittelykeskusten välinen yhteistyö ja yhteistyö ilmoitusvelvollisten kanssa Rahanpesunvastaisessa direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan vaatimaan, että ilmoitusvelvolliset tekevät yhteistyötä kansallisten rahanpesun selvityskeskusten kanssa ilmoittamalla viipymättä epäilyttävistä liiketoimista tai toimista, myös toimittamalla ilmoituksen epäilyttävistä liiketoimista. Monet rahanpesun selvittelykeskukset saavat nykyisin ilmoitukset ilmoitusvelvollisilta tähän tarkoitukseen kehitettyjen kansallisten sähköisten ilmoitusjärjestelmien kautta. Vuoden 2016 kartoituksessa tuotiin esiin tapauksia, joissa tietoteknisten välineiden puuttuminen – tiettyjen rahanpesun selvittelykeskusten käyttäessä edelleen paperipohjaisia työmenetelmiä – vaikeutti tietojen tehokasta käsittelyä ja analysointia rahanpesun selvittelykeskuksissa, kun hiljattain vastaanotettujen epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten määrä oli suuri. Vain harvat rahanpesun selvittelykeskukset käyttävät vakiolomakkeita, ja nämä ovat tavallisesti pankkitoimintaa koskevia eivätkä sovellu muiden ilmoitusvelvollisten käyttöön. Ilmoitusvelvolliset ovat tehneet vähän ilmoituksia rahanpesun selvittelykeskuksille, joskin viime vuosina ilmoitusten määrä on kasvanut . Suurimman osan ilmoituksista ovat tehneet luottolaitokset. Muiden ilmoitusvelvollisten tekemien ilmoitusten prosentuaalinen osuus on pieni. EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumi ja Europol käynnistivät vuonna 2016 hankkeen, jonka tavoitteena on laatia yhteinen lomake epäilyttäviä liiketoimia koskevia ilmoituksia varten. Sitä on määrä käyttää yhdenmukaisesti kaikkialla EU:ssa. Yhdenmukainen lomake helpottaisi ilmoitusvelvollisten ilmoituksen tekemistä sekä ilmoitusten levittämistä rahanpesun selvittelykeskusten välillä. Käteisvarojen valvontaa koskevassa asetuksessa jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset (tullihallinnot) velvoitetaan saattamaan kansallisten rahanpesun selvittelykeskusten käyttöön kaikki käteisrahaa koskevat ilmoitukset sekä havaitut rikkomukset, jotka koskevat velvollisuutta tehdä ilmoitus, jos EU:n alueelle saavuttaessa tai sieltä poistuttaessa mukana on vähintään 10 000 euroa käteistä. Asetuksessa 2018/1672, jolla kumotaan asetus (EY) N:o 1889/2005 kesäkuussa 2021, velvoitetaan toimittamaan tiedot samaa tietoteknistä järjestelmää, tullitietojärjestelmää, käyttäen 15 työpäivän kuluessa. Monet ilmoitukset koskevat liiketoimea tai toimea, joka liittyy kahteen tai useampaan jäsenvaltioon. Tarkasteltaessa useassa jäsenvaltiossa palvelujaan tarjoaviin ilmoitusvelvollisiin kohdistuvaa rasitetta tuotiin esiin mahdollisuus kaikkien epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten toimittamisesta yhteen keskitettyyn yhteyspisteeseen. Tällaisen keskitetyn yhteyspisteen avulla voitaisiin myös välttää rahanpesun selvittelykeskusten rajat ylittäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten suuret määrät ja niiden levittäminen muille rahanpesun selvittelykeskuksille, koska keskitetty yhteyspiste toimittaisi ilmoitukset kaikille asianomaisille rahanpesun selvittelykeskuksille. Kyselylomakkeisiin saadut vastaukset osoittivat, että ilmoitusvelvollisilla oli erilaisia näkemyksiä, mutta ne suhtautuivat avoimesti mahdolliseen järjestelmään, jossa tiedot voitaisiin toimittaa yhteen keskitettyyn yhteyspisteeseen, joka on osakoordinointi- ja tukimekanismia. Sen sijaan rahanpesun selvittelykeskukset ja sääntelijät eivät kannattaneet epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten keskitettyä toimittamista yhteen keskitettyyn yhteyspisteeseen. Pääasialliset syyt vastustukseen olivat i) kielelliset esteet ja viivästymisen vaara erityisesti silloin, kun tarvitaan kiireellisiä toimia, esimerkiksi varojen jäädyttämistä, ii) toissijaisuusperiaatteeseen liittyvät oikeudelliset syyt, mahdollinen ristiriita rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen vastaisen toimintaryhmän standardoitujen ilmoitusmuotojen kanssa, jotka koskevat ilmoitusvelvollisten velvoitetta toimittaa ilmoitukset sijoittautumisvaltion rahanpesun selvittelykeskukselle , sekä rahanpesun selvittelykeskusten itsenäisyyttä ja riippumattomuutta koskeva periaate ja iii) sen nykyisen luottamuksen mahdollinen vaarantuminen, jonka rahanpesun selvittelykeskukset ovat kehittäneet alueelleen sijoittautuneiden ilmoitusvelvollisten kanssa, sekä jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välisen yhteistyön mahdollinen vaarantuminen. Rahanpesun selvittelykeskusten mukaan samat tavoitteet voidaan saavuttaa sopimalla ilmoitusten vakiolomakkeista ja niiden levittämismenettelyistä. Selvittelykeskusten mukaan ilmoitusvelvollisten ilmoitusten sähköisen toimittamisen rahanpesun selvittelykeskuksille olisi, toisin kuin nyt, oltava kansallisella tasolla pakollista, jotta rahanpesun selvittelykeskukset voivat käsitellä niitä sähköisesti ja näin ollen aiempaa tehokkaammin. Tämä edellyttäisi muutosta nykyiseen oikeuskehykseen. 2.Palautemekanismit Rahanpesunvastaisen direktiivin mukaan rahanpesun selvittelykeskusten on mahdollisuuksien mukaan annettava ilmoitusvelvollisille palautetta ilmoitusten vaikutuksesta ja seurannasta. Kyselylomakkeeseen antamissaan vastauksissa rahanpesun selvittelykeskukset totesivat palautteen antamisesta, että yleisen käytännön mukaan FATF:n luokittelut ja ohjeasiakirjat levitetään heti, kun ne on annettu. Muutama rahanpesun selvittelykeskus ilmoitti levittävänsä omia raporttejaan ja ohjeasiakirjoja kansallisten riskinarviointien yhteydessä. Muita keinoja palautteen antamiseen ovat julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet, säännölliset sidosryhmätapaamiset sekä koulutus. Kyselylomakkeeseen annetuista vastauksista ei kuitenkaan saatu riittävästi tietoa päätelmien tekemiseksi näiden tapaamisten ja koulutuksen laajuudesta ja tiheydestä. Kahdessa kolmasosassa rahanpesun selvittelykeskusten vastauksista tunnustettiin tarve parantaa palautetta. Ilmoitusvelvollisten vastauksissa toivottiin myös tiiviimpää vuoropuhelua rahanpesun selvittelykeskusten kanssa sekä enemmän palautetta yksittäisistä ilmoituksista. Monet rahanpesun selvittelykeskukset epäilevät edelleen jäsennellyn vuoropuhelun hyödyllisyyttä, mutta olivat halukkaita perehtymään asiaan. Hyvin harvat rahanpesun selvittelykeskukset ilmoittivat antavansa palautetta epäilyttäviä liiketoimia koskevista yksittäisistä ilmoituksista. Tavallisesti tämä koskee ilmoituksia, jotka on välitetty syyttäjäviranomaisille. Vaikuttaa siltä, että ilmoitusvelvollisille ei ole annettu palautetta rajojen yli yhden rahanpesun selvittelykeskuksen toiselle rahanpesun selvittelykeskukselle välittämästä ilmoituksesta. Palautteen antaminen yksittäisistä ilmoituksista voi olla mahdotonta, koska se merkitsisi tutkimuksen luottamuksellisuuteen puuttumista. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että rahanpesun selvittelykeskukset soveltavat sanaa ”tarvittaessa” eri tavoin, mikä mahdollistaa laajan harkintavallan. Käteisrahaa koskevista tiedoista annetun palautteen osalta hyvin harvat tullihallinnot ilmoittivat saavansa rahanpesun selvittelykeskuksilta palautetta käteisrahaa koskevista ilmoituksista tai rikkomisista. Palautteella on erityisen suuri merkitys silloin, kun havaitaan käteisrahaa, josta ei ole ilmoitettu. Palautteen antaminen epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten laadusta, yleiset ohjeet ja luokittelujen jakaminen ovat tärkeitä, jotta voidaan parantaa epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten laatua, ja rahanpesun selvittelykeskusten olisi sitouduttava laajemmin velvoitteen täyttämiseen. III. RAHANPESUN SELVITTELYKESKUSTEN VÄLINEN YHTEISTYÖ EU:ssa Ilmoitusvelvollisten on toimitettava ilmoitukset rahanpesun selvittelykeskukselle sijoittautumisjäsenvaltiossaan. Tätä alueellista periaatetta täydentävät rahanpesun selvittelykeskusten velvoitteet jakaa tietoja ja ilmoituksia muiden jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa, sovittaa tietoja yhteen muiden rahanpesun selvittelykeskusten tietojen kanssa sekä toteuttaa yhteisiä analyysejä. Näiden toimien toteuttamiseksi rahanpesun selvittelykeskuksia on vaadittava käyttämään suojattuja tiedonvälityskanavia toistensa kanssa sekä kannustettava käyttämään FIU.net-verkkoa tai sen seuraajaa. 1. Tietojenvaihto Rahanpesunvastaisen direktiivin 53 artiklan 1 kohdan mukaan rahanpesun selvittelykeskukset ovat velvollisia i) ”viipymättä toimittamaan” ilmoituksen, ”joka koskee toista jäsenvaltiota”, tuon jäsenvaltion rahanpesun selvittelykeskukselle – näin tehdään tavallisesti silloin, kun ilmoitus alueellisen periaatteen vuoksi toimitetaan sellaisen jäsenvaltion rahanpesun selvittelykeskukselle, jota ilmoitus ei koske, ii) luovuttamaan omasta aloitteestaan rahanpesun selvittelykeskuksen harkinnanvaraisella päätöksellä toista jäsenvaltiota koskevia tietoja tai analyysejä – näin tehdään tavallisesti silloin, kun ilmoituksiin liittyy rajat ylittävä elementti, ja iii) vastaamaan muilta rahanpesun selvittelykeskuksilta saatuihin tietopyyntöihin. Velvoite toistetaan uudessa käteisvarojen valvontaa koskevassa asetuksessa.

-Toista jäsenvaltiota koskevat ilmoitukset Toista jäsenvaltiota koskevien ilmoitusten toimittamisen osalta rahanpesun selvittelykeskusten kartoituksessa painotettiin, että tiedot on toimitettava toisen valtion toimivaltaiselle rahanpesun selvittelykeskukselle sellaisten objektiivisten tekijöiden perusteella, jotka johtuvat yksinomaan siitä, että vastaanotetut tiedot ”koskevat toista jäsenvaltiota”. Tietojen jakaminen ei saisi edellyttää rahanpesun selvittelykeskuksen analyysiä tai esimerkiksi sen lisäarviointia, onko tapaus merkityksellinen, onko epäily asianmukaista tai onko ratkaisu oikeasuhteinen . Vastaukset kyselylomakkeeseen kuitenkin osoittavat, että vaikka rahanpesunvastaisen direktiivin velvoitetta on sovellettu kesäkuusta 2017 alkaen, rajat ylittäviä ilmoituksia on annettu hyvin vähän. Yhtä jäsenvaltiota lukuun ottamatta rahanpesun selvittelykeskusten välisten rajat ylittävien ilmoitusten määrä ei ole juurikaan kasvanut kesäkuun 2017 jälkeen. -Toista jäsenvaltiota koskevat tiedot FIU.net-verkon viimeaikaisten käyttötilastojen mukaan omasta aloitteesta tapahtuvan toista jäsenvaltiota koskevien tietojen toimittamisen osalta 16 jäsenvaltiota toimitti vuonna 2018 alle 100 rajat ylittävää ilmoitusta. Kuusi jäsenvaltiota ei vieläkään käytä lainkaan tätä FIU.netin toimintoa. Kyselylomakkeeseen saaduista vastauksista ja Europolin toimittamista tilastoista käy selväksi, että jotkin jäsenvaltiot eivät noudata velvoitettaan toimittaa toista jäsenvaltiota koskevia tietoja valtioiden rajojen yli ja että monet muut noudattavat velvoitetta vain osittain. Jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset ja Europol perustivat syyskuussa 2017 EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumin yhteydessä työryhmän näkemysten vaihtamiseksi ilmoitusten toimittamisesta ja levittämisestä valtioiden rajojen yli. Työryhmä tarjoaa komissiolle neuvoja ja asiantuntemusta operatiivisissa kysymyksissä kansallisten rahanpesun selvittelykeskusten välisen yhteistyön helpottamiseksi, näkemysten vaihtamiseksi toimintojen käytöstä sekä ehdottaakseen mahdollisia teknisiä parannuksia FIU.net-järjestelmään. Työ on edennyt jo pitkälle. Samaan aikaan vain harva jäsenvaltio noudattaa oikeudellista velvoitettaan toimittaa tai levittää ilmoituksia valtioiden rajojen yli. Työryhmälle on myös annettu tehtäväksi ehdottaa kehystä, jossa määriteltäisiin epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten ”rajat ylittävä” luonne, koska rahanpesun selvittelykeskukset voivat tulkita ”toista jäsenvaltiota koskevan” perusteen hyvin eri tavoin. Joka tapauksessa toista jäsenvaltiota koskeva peruste ei saisi edellyttää ilmoitusvelvolliselta saatujen tietojen perusteellista analyysiä eikä se saisi estää kyseistä rahanpesun selvittelykeskusta toteuttamasta omaa analyysiään. Muita jäsenvaltioita koskevan tiedon levittämisvelvoitteen noudattaminen on ehdottoman tärkeää rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntakehyksen asianmukaiselle toiminnalle. -Tietopyynnöt Vaikuttaa yleisesti siltä, että kaikki rahanpesun selvittelykeskukset noudattavat velvoitetta vastata toisten rahanpesun selvittelykeskusten tietopyyntöihin. Kartoituksessa kuitenkin todettiin, että tietopyyntöihin vastaamisen oikea-aikaisuus on kriittistä rahanpesun selvittelykeskusten välisessä yhteistyössä, ja painotettiin, että nykyiset viivästykset tietojen saamisessa muilta rahanpesun selvittelykeskuksilta voivat vaikuttaa analysointitoimien ja lainvalvontatoimien tehokkuuteen. Rahanpesun selvittelykeskusten vastaukset kyselylomakkeeseen osoittavat, että suuri enemmistö niistä vastaa tietopyyntöihin Egmont-ryhmän suosituksen mukaisessa yhden kuukauden määräajassa. Viisi jäsenvaltiota ilmoitti vastaavansa saapuviin pyyntöihin keskimäärin viikossa tai nopeammin, ja viisi jäsenvaltiota ilmoitti keskimääräiseksi vastausajaksi yhden kuukauden. Kyselylomakkeeseen saaduista vastauksista havaitaan, että jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset noudattavat työskentelyssään samoja määräaikoja niin EU:n sisällä kuin sen ulkopuolellakin. Vaikka yhden kuukauden määräaika saattaa olla yhdenmukainen Egmont-ryhmän suosituksen kanssa, se on paljon pidempi kuin viranomaisten väliseen tiedonvaihtoon käytetty keskimääräinen aika EU:n muissa välineissä, joissa se on tavallisesti muutamia päiviä eikä viikkoa pidempi. Tietopyyntöihin vastaamisen määräaikoja olisi lyhennettävä ja yhdenmukaistettava muihin viranomaisiin unionissa sovellettaviin normeihin. Lisäksi jotkin rahanpesun selvittelykeskukset totesivat tietopyyntöihin vastaamiseen kuluvan ajan vaihtelevan sen mukaan, ovatko pyydetyt tiedot rahanpesun selvittelykeskuksen saatavilla pyynnön esittämisajankohtana vai onko ne hankittava ilmoitusvelvollisilta tai muilta toimivaltaisilta viranomaisilta. Viimeksi mainitun tyyppisiin pyyntöihin vastaamiseen kuluu enemmän aikaa. Sen vuoksi on tärkeää analysoida, minkä tyyppiset tiedot ovat suoraan rahanpesun selvittelykeskusten saatavilla ja annettavissa oikea-aikaisesti muille rahanpesun selvittelykeskuksille. Rahanpesunvastaisen direktiivin mukaan rahanpesun selvittelykeskuksilla on oltava käytettävissään kaikki sellaiset rahoitukselliset, hallinnolliset ja lainvalvontaa koskevat tiedot, joita ne tarvitsevat tehtäviensä asianmukaiseen hoitamiseen. Se, missä määrin tiedot ovat suoraan rahanpesun selvittelykeskuksen käytettävissä, vaihtelee kuitenkin suuresti jäsenvaltioittain. Vastaukset yli 70:ää tietolähdettä koskevaan toiseen kyselylomakkeeseen viittaavat siihen, että joillakin rahanpesun selvittelykeskuksilla on suoraan käytettävissään yli 30 tietolähdettä ja joillakin alle viisi. Suurta vaihtelua on myös siinä, onko rahanpesun selvittelykeskuksella suora vai välillinen pääsy tiettyihin tietokantoihin. On tärkeää todeta, että pääsy tällaisiin tietoihin on hyödyllistä myös rahanpesun selvittelykeskuksille, jotta ne voivat tehdä epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten analyysiä ja rajat ylittäviä analyysejä. 2.Tietokokonaisuuksien vertaileminen Rahanpesunvastaisen direktiivin 56 artiklan 2 kohdassa rahanpesun selvittelykeskukset velvoitetaan tekemään ”yhteistyötä uusimman tekniikan käytössä”, jotta ne voivat ”tällaisen tekniikan avulla verrata tietoja muiden rahanpesun selvittelykeskusten tietojen kanssa anonyymillä tavalla varmistaen henkilötietojen täyden suojan, jotta rahanpesun selvittelykeskukset voivat jäljittää niitä kiinnostavat kohteet muissa jäsenvaltioissa sekä selvittää näiden kohteiden tulot ja varat”. Tätä säännöstä oli määrä noudattaa teknisesti hyödyntämällä paremmin niin kutsuttua Ma3tch-teknologiaa, joka kehitettiin ja lisättiin FIU.netin toiminnoksi huhtikuussa 2014. Ristiinvertaustoiminto antaa rahanpesun selvittelykeskuksille mahdollisuuden löytää merkitykselliset linkit muiden rahanpesun selvittelykeskusten tietoihin automaattisesti ”osuma / ei osumaa” periaatteella. Rahanpesun selvittelykeskukset eivät ole hyödyntäneet tämän välineen koko potentiaalia, ja niiden laajempi sitoutuminen onkin esiintynyt toistuvasti EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumin esityslistalla. Kahden viime vuoden aikana on kuitenkin tapahtunut jonkin verran edistymistä, osittain koska Europol on kannustanut aktiivisesti rahanpesun selvittelykeskuksia hyödyntämään uuden tekniikan etuja. Joulukuussa 2017 toimintoa käytti 18 rahanpesun selvittelykeskusta, helmikuussa 2017 sitä käytti 15 selvittelykeskusta. Rahanpesun selvittelykeskuksilla oli vuoden 2016 lopussa käytössä yhteensä 90 suodatinta, ja tämäkin määrä oli huhtikuuhun 2018 mennessä kasvanut 126:een. Vuoden 2017 lopussa perustettiin työryhmä edistämään yleistä tavoitetta, jonka mukaan Ma3tch-tekniikasta tulee rutiini rahanpesun selvittelykeskusten työprosessissa, ja sen suositukset hyväksyttiin EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumin kokouksessa maaliskuussa 2019. Komissio seuraa, miten suositukset pannaan käytännössä täytäntöön. 3.Yhteiset analyysit Jotta tapaukset, joissa rahanpesu ja terrorismin rahoitus koskevat useampaa lainkäyttöaluetta, voidaan ratkaista tehokkaammin, rahanpesunvastaisessa direktiivissä säädetään, että jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välisen yhteistyön on oltava pelkkää havaitsemista ja analyysia varten toteutettavaa tietojenvaihtoa laajempaa ja siihen olisi kuuluttava myös analyyttisten toimien jakaminen. Direktiivin 51 artiklassa EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumi valtuutetaan auttamaan rajat ylittävien tapausten ”yhteisen analysoinnin” täytäntöönpanossa. Vaikka yhteisen analysoinnin hyöty verrattuna tavanomaiseen yhteistyöhön tietojenvaihdossa on ilmeinen, koska se voi paljastaa tosiseikkojen laajempia yhteenliityntöjä, jotka eivät paljastuisi erikseen kansallisella tasolla tarkasteltuina, sen tosiasiallinen toteutus on monimutkainen ja haastava tehtävä. Vain muutama jäsenvaltio, jotka osallistuivat yhteen EU:n rahanpesun selvittelykeskusten foorumin kahdesta pilottihankkeesta vuosina 2016 ja 2018, voi kertoa yhteistä analysointia koskevista kokemuksista. Vaikka hankkeiden toiminnalliset tulokset olivat myönteisiä, näiden hankkeiden osanottajat joutuivat selviytymään lukuisista haasteista, jotka juontuivat esimerkiksi kansallisten lainsäädäntöjen eroavuuksista (kansalliseen lainsäädäntöön perustuvat rahanpesun selvittelykeskuksen valmiudet ja toimivalta päästä tietoihin, käytettävissä olevat tietolähteet, luottamuksellisuutta koskevat rajoitukset tietojen jakamisessa). Lisää haasteita muodostivat rahanpesun selvittelykeskusten erilaisen työmenetelmät (esimerkiksi käsitys analyyttisestä tehtävästä, ”lainvalvonnan” tai ”rahoituksellisten” yksityiskohtien painotus rahanpesun selvittelykeskuksen aseman ja luonteen perusteella, erilaiset tavoitteet ja menettelyt). Rahanpesun selvittelykeskukset vaikuttavat yleisesti hyväksyvän sen, että tämän tyyppinen yhteistyö edellyttää apua ja koordinointia EU:n tasolla. Rahanpesun selvittelykeskukset toimittivat yhteisen kannanottonsa kyselylomakkeisiin omien vastaustensa lisäksi. Kannanotossa todettiin, että mahdollisella tulevalla EU:n tason yhteistyömekanismilla olisi tuettava ja autettava niitä rahanpesun selvittelykeskuksia, jotka haluavat tehdä yhteisiä analyysejä, kehittämällä sitä varten yhteisiä menettelyjä, joita voidaan soveltaa johdonmukaisesti tarvittavin mukautuksin kaikissa tulevissa tehtävissä, ja antamalla käyttöön henkilöresursseja ja tietoteknisiä ratkaisuja niille jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskuksille, jotka haluavat ryhtyä tämäntyyppiseen työhön. Työhön voisivat kuulua muun muassa kriteerien vahvistaminen yhteiseen analysointiin soveltuvien rajat ylittävien tapausten tyyppien määrittelemiseksi, yhteisen perustan määrittäminen koordinoidusti ja tuottavasti toteutettavalle ”analysointitoiminnolle” (”perusmenetelmä”), vaiheiden ja järjestyksen määrittäminen tiedonsaantioikeuksien ja analysointivälineiden käyttöönotolle sekä asiaankuuluvista saavutettavista tavoitteista ja tuotettavista tuloksista sopiminen, jotta kansallisen tason rahanpesun selvittelykeskukset voivat levittää niitä asianmukaisina seurantatoimina. 4. FIU.net-verkko Rahanpesunvastaisen direktiivin 56 artiklan 1 kohdan mukaan rahanpesun selvittelykeskusten on käytettävä suojattuja tiedonvälityskanavia toistensa kanssa sekä niitä on kannustettava käyttämään FIU.net-verkkoa tai sen seuraajaa. FIU.net-verkko on tähän tarkoitukseen kehitetty tietotekninen järjestelmä, joka tarjoaa jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välille suojatun tiedonvälityskanavan, jonka avulla ne voivat lähettää asiakirjoja koskevia pyyntöjä, toimittaa rajat ylittäviä ilmoituksia ja levittää muiden jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskuksia koskevia ilmoituksia. Jäsenvaltioiden olisi kannustettava rahanpesun selvittelykeskuksiaan käyttämään tätä tiedonvälityskanavaa. Järjestelmää ylläpitää ja operoi vuodesta 2016 alkaen Europol, ja rahanpesun selvittelykeskukset osallistuvat sen hallinnointiin neuvoa-antavan ryhmän kautta. Jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset tunnustavat FIU.net-verkon tuoman lisäarvon sekä sen käyttämisestä keskinäiseen tiedonvaihtoon aiheutuvat hyödyt. Järjestelmässä on kuitenkin viime aikoina ilmennyt toistuvia teknisiä ongelmia päivitystarpeen vuoksi. Vähintään puolet jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskuksista käyttää FIU.net-verkkoa ensisijaisena viestintävälineenä viestinnässä muiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa. Toisin sanoen ne turvautuvat Egmont Secure Web kanavaan vain silloin, kun FIU.net-verkossa on järjestelmähäiriöitä tai se ei toimi. Vaikka rahanpesunvastaisessa direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan kannustamaan FIU.net-verkon käyttöä jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten keskinäisessä viestinnässä, neljä rahanpesun selvittelykeskusta ilmoitti vastauksissaan, että ne käyttävät Egmont Secure Web kanavaa vastaavana vaihtoehtona EU:n sisäisessä viestinnässään, koska FIU.net-verkon toiminnassa on teknisiä ongelmia. IV.RAHANPESUN SELVITTELYKESKUSTEN JA VALVONTAVIRANOMAISTEN VÄLINEN YHTEISTYÖ

Rahanpesunvastaisen direktiivin mukaan rahanpesun selvittelykeskusten on toimitettava epäilyttäviä liiketoimia koskevat ilmoitukset ja analyysiensä tulokset asiaankuuluville toimivaltaisille viranomaisille, myös rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjunnasta vastaaville viranomaisille ja vakavaraisuusvalvonnasta vastaaville viranomaisille. Valvontaviranomaiset puolestaan ovat velvollisia antamaan rahanpesun selvittelykeskuksille palautetta toimitettujen tietojen käytöstä sekä kyseisten tietojen perusteella suoritettujen tutkimusten tai tarkastusten tuloksista. Viimeksi kuluneen vuoden aikana useat tapahtumat, joita on käsitelty näkyvästi tiedotusvälineissä, ovat asettaneet tarkkailun kohteeksi tiettyjä eurooppalaisia luottolaitoksia ja kiinnittäneet huomion rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevan unionin kehyksen täytäntöönpanoon erityisesti valvonnan osalta. Komission kertomuksessa viimeaikaisten väitettyjen EU:n luottolaitoksiin liittyneiden rahanpesutapausten arvioinnista osoitetaan, että vain harvat viranomaiset havaitsivat, että rahanpesun ja terrorismin rahoituksen vastaiseen kehykseen sovellettavat salassapitovaatimukset ja vakavaraisuuden valvojat estivät rahanpesun selvittelykeskusten, poliisin sekä vakauden valvojien ja rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevan kehyksen valvojan välisen tehokkaan yhteistyön (tietojenvaihdon). Erityisesti useissa kertomuksen perustana olleissa tapauksissa rahanpesun selvittelykeskukset tekivät hyvin vähän jos lainkaan yhteistyötä valvojien kanssa ja toisin päin. Rahanpesunvastaisen direktiivin mukaan ei pitäisi olla esteitä sille, että rahanpesun selvittelykeskukset tekevät yhteistyötä ja vaihtavat tietoja rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevan kehyksen ja vakavaraisuuden valvojien kanssa. Niillä on todellakin velvoite jakaa tarvittaessa tietoja valvojien kanssa. Viimeaikaisten väitettyjen EU:n luottolaitoksiin liittyneiden rahanpesutapausten arvioinnista annetun kertomuksen perustana olleissa useimmissa tapauksissa rahanpesun selvittelykeskukset eivät jakaneet järjestelmällisesti tietoja rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntaa koskevan kehyksen ja vakavaraisuuden valvojien kanssa. Rahanpesun selvittelykeskuksilla voi toisinaan olla kansallisia oikeudellisia esteitä, jotka estävät niitä jakamasta tietoja valvojien kanssa, kun esimerkiksi rahanpesun selvittelykeskuksen toteuttama analyysi katsotaan rikostiedusteluksi, joka voidaan jakaa vain lainvalvontaviranomaisten kanssa. Vakavaraisuuden valvojilla oli toisaalta vielä jonkin aikaa sitten EU:n tason oikeudellisia esteitä tiedonvaihdolle rahanpesun selvittelykeskusten kanssa. Tämä korjattiin hiljattain vakavaraisuusdirektiiviin tehdyillä muutoksilla. Muutoksilla myös velvoitetaan asiaankuuluvat viranomaiset tekemään laajempaa yhteistyötä. Rahanpesun selvittelykeskukset saavat myös hyvin harvoin palautetta toimitettujen tietojen käytöstä sekä kyseisten tietojen perusteella suoritettujen tutkimusten tai tarkastusten tuloksista. Vaikuttaa myös siltä, että rahanpesun selvittelykeskukset eivät ole osallistuneet vakavaraisuuden valvojien suorittamaan vakavaraisuusdirektiivissä edellytettyyn luottolaitosten vakaata hoitoa koskevaan arviointiin. Olisi tärkeää, että vakavaraisuuden valvojat ottaisivat rahanpesun selvittelykeskukset laajemmin mukaan tähän prosessiin. V.RAHANPESUN SELVITTELYKESKUSTEN YHTEISTYÖ KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA Rahanpesunvastaisessa direktiivissä ei tarkastella eikä säädellä jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten yhteistyötä kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa. Kaikki kyselylomakkeeseen vastanneet jäsenvaltiot vahvistivat kuitenkin, että niiden rahanpesun selvittelykeskukset vaihtavat säännöllisesti tietoja kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa Egmont-ryhmän peruskirjan ja/tai kahdenvälisten sopimusten tai yhteisymmärryspöytäkirjojen perusteella. Jäsenvaltiot vahvistivat myös, että tietoja on mahdollista jakaa kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa Egmont-yhteistyöverkoston ulkopuolellakin kansallisessa lainsäädännössä säädetyin oikeudellisin edellytyksin. Tämä liittyy osittain myös siihen, suostuuko kolmannen maan rahanpesun selvittelykeskus jakamaan tietoja vastavuoroisesti, ja osittain edellytyksiin, joilla taataan jaettujen tietojen suojattu käsittely ja luottamuksellisuus. Yleisesti ottaen rahanpesun selvittelykeskusten yhteisymmärryspöytäkirjojen soveltamisala vaihtelee maantieteellisesti. Yksi rahanpesun selvittelykeskus ilmoitti tehneensä yli sata tällaista järjestelyä, ja kaksi rahanpesun selvittelykeskusta mainitsi vain neljä yhteisymmärryspöytäkirjaa. Koska asiaa ei säännellä EU:n tasolla, tässä kertomuksessa arvioidaan, onko jäsenvaltioilla toimivaltaa säännellä rahanpesun selvittelykeskusten tietojenvaihtoa kolmansien maiden kanssa, ja jos on, onko tällainen tietojenvaihto EU:n tietosuojakehyksen mukaista. Rahanpesun selvittelykeskusten yhteistyö kolmansien maiden kanssa rahanpesun torjumiseksi ja terrorismin rahoittamisen estämiseksi kuuluu EU:n yksinomaiseen ulkoiseen toimivaltaan, sillä rahanpesun selvittelykeskuksista säädetään tyhjentävästi rahanpesunvastaisessa direktiivissä. Tämän vuoksi EU:n ulkoisen toimivallan luonteen ja sen jäsenvaltioiden käytännön, jonka mukaan ne neuvottelevat ja tekevät kansainvälisiä sopimuksia tai yhteisymmärryspöytäkirjoja kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa, välillä on epäjohdonmukaisuus. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset toimivat omasta aloitteestaan täysin ilman EU:n toimielinten osallistumista. Niitä sitovat kansainväliset velvoitteet Egmont-ryhmän osanottajina sekä jäsenvaltioiden rahanpesunvastaisen työryhmän tai Moneyvalin jäsenyys. Kansainväliset sopimukset tai yhteisymmärryspöytäkirjat kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa voisivat olla yhteensopivia kaikkia rahanpesunvastaiseen direktiiviin liittyviä seikkoja koskevan EU:n yksinomaisen toimivallan kanssa ainoastaan, jos ne rajoittuisivat operatiivisiin kysymyksiin, mutta näin ei vaikuta aina olevan. Kun jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset vaihtavat tietoja kolmansien maiden kanssa, niiden on noudatettava sovellettavan EU:n tietosuojajärjestelmän tätä koskevia vaatimuksia. Rahanpesun selvittelykeskusten yhteistyön osalta asiasta säädetään yleisessä tietosuoja-asetuksessa. Tästä selkeästä velvoitteesta huolimatta useimmat rahanpesun selvittelykeskukset soveltavat yleisen tietosuoja-asetuksen sijaan tai sen lisäksi poliisialan tietosuojadirektiiviä (direktiivi (EU) 2016/680). Vaikka tämä seikka koskee kaikkia rahanpesun selvittelykeskusten työn näkökohtia, se on erityisen merkityksellinen kolmansien maiden kanssa tehtävän yhteistyön osalta, jota koskevat vaatimukset ja edellytykset poikkeavat poliisialan tietosuojadirektiivin soveltamisalasta. Kyselylomakkeeseen saaduista vastauksista käy ilmi, että jäsenvaltioissa ollaan yleisesti tietoisia tästä velvoitteesta rahanpesun selvittelykeskusten kolmansien maiden kanssa tekemän yhteistyön osalta, mutta tietosuojavaatimusten noudattamisen osalta on jonkin verran epäselvyyttä. Suurin osa jäsenvaltioista vastasi, että asiaankuuluvia tietosuojanormeja noudatetaan, koska ne noudattavat Egmont-ryhmän normien asiaankuuluvia kohtia tai koska tällaiset säännökset on sisällytetty asiaa koskeviin yhteisymmärryspöytäkirjoihin. Näillä säännöksillä säännellään kuitenkin vain käsiteltyjen tietojen luottamuksellisuutta ja tietoturvaa tai esitetään tietojen käyttörajoituksia. Ne eivät kuitenkaan takaa, että käytössä on asianmukaiset suojatoimet rekisteröityjen oikeuksien täytäntöönpanokelpoisuuden tai oikeussuojakeinojen osalta . Yleisen tietosuoja-asetuksen V luvussa esitetään henkilötietojen siirtoa kolmansiin maihin koskevat säännöt. Kun tietosuojan riittävyydestä ei ole tehty päätöksiä, siirrot voidaan hyväksyä, jos käytössä on asianmukaiset suojatoimet tai jos niihin sovelletaan poikkeuksia. Tämän osalta vain neljä jäsenvaltiota kyselylomakkeeseen vastanneesta 24 jäsenvaltiosta ilmoitti, että niiden kansalliseen lainsäädäntöön sisältyy säännöksiä, jotka edellyttävät kolmansien maiden vastaavilta viranomaisilta riittävää tietosuojan tasoa niiden oikeudenkäyttöalueella, eikä yksikään jäsenvaltio ilmoittanut soveltavansa yleisen tietosuoja-asetuksen poikkeuksia oikeuttamaan tiedonsiirtoa kolmansiin maihin. Yksikään muista jäsenvaltioista ei selittänyt sitä, miten niiden tiedonsiirtoa kolmansiin maihin säännellään tai mihin se perustuu. On jäsenvaltioiden vastuulla varmistaa, että tiedonsiirrot kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskuksille ovat laillisia ja EU:n tietosuojakehyksen mukaisia, käyttäen yhtä yleisen tietosuoja-asetuksen tarjoamista mahdollisuuksista. Samalla on pidettävä mielessä, että sujuva yhteistyö ja tietojen jakaminen kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa on jäsenvaltioiden kansainvälinen velvoite. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet tähän hyväksyessään sitoutumisen yhteisiin kansainvälisiin normeihin sekä rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen vastaisen toimintaryhmän ja Egmont-ryhmän periaatteisiin. Molemmat ryhmät ovat keskeisiä sidosryhmiä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen maailmanlaajuisessa torjunnassa. Jäsenvaltioiden kansainväliset sitoumukset noudattaa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjunnan maailmanlaajuisia normeja ovat yhdenmukaisia EU:n edun ja asiaa koskevan politiikan kanssa, koska yksi rahanpesunvastaisen direktiivin tavoitteista on siirtää nämä maailmanlaajuiset normit EU:n lainsäädäntöön. Tiedonjakaminen kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa on tärkeää myös, jotta rahanpesua ja terrorismin rahoitusta voidaan torjua maailmanlaajuisesti. Tämän vuoksi on tärkeää varmistaa, että tiedonvaihto kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa on täysin yhteensopivaa unionin yksinomaisen toimivallan kanssa kaikissa asioissa, joita säännellään rahanpesunvastaisessa direktiivissä ja EU:n tietosuojakehyksessä. VI.PÄÄTELMÄT 1.Rahanpesun selvittelykeskusten toimiin liittyvät havainnot EU:n – ja kansainvälinen – rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntakehys perustuu yksityisen sektorin epäilyttäviä liiketoimia koskeviin ilmoituksiin, rahanpesun selvittelykeskusten analyyseihin sekä rahanpesun selvittelykeskusten ja asiaankuuluvien viranomaisten väliseen yhteistyöhön. On ehdottoman tärkeää, että yksityinen sektori täyttää oikeudellisen velvoitteensa ja ilmoittaa epäilyttävistä liiketoimista sekä saa viranomaisilta tässä tukea ja apua. On myös ratkaisevan tärkeää, että rahanpesun selvittelykeskukset voivat hoitaa tehtävänsä ja – ottaen huomioon monien liiketoimien rajat ylittävän luonteen – tehdä entistä tarkoituksenmukaisemmin ja tehokkaammin yhteistyötä keskenään ja toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Tämä koskee niin lainvalvontaviranomaisia kuin vero- ja tulliviranomaisia ja Euroopan petostentorjuntavirastoakin. Myös jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten yhteistyö kolmansien maiden rahanpesun selvittelykeskusten kanssa on tärkeää rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjumiseksi maailmanlaajuisesti sekä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen vastaisten normien noudattamiseksi. Kartoituksen jälkeen jäsenvaltiot ovat puuttuneet joihinkin ongelmiin saattamalla neljännen rahanpesunvastaisen direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä ja panemalla sen täytäntöön. Lisäksi jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskukset ovat toteuttaneet tiettyjä operatiivisia toimia. Tässä kertomuksessa keskitytään yhteistyön jäljellä oleviin esteisiin.