•fr-fr-fr 
•iz -fr 
•ù -Ù 
^ -fr EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 23.04.1997 
COM(97) 168 lopull. 
Komission suositus 
yhteisön ja jäsenvaltioiden 
talouspolitiikan yleislinjoiksi 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 103 artiklan 2 
kohdan mukaisesti laadittu 

Sisällysluettelo 
1. Päätavoitteet: kasvu, työllisyys ja lähentyminen I 
2. Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikan yhdistelmä 2 
3. Hinta-ja valuuttakurssivakaus 3 
4. Vahva ja tehokas julkinen talous 4 
5. Kasvua ja työllisyyttä edistävät rakennemuutokset 7 
5.1 Tehokkaammat hyödyke-ja palvelumarkkinat 8 
5.2 Työmarkkinauudistuksen ja tietöinveslointien vaaliminen X 
A&-
Yhteisön ja jäsenvaltioiden 
talouspolitiikan yleislinjat 
1. Päätavoitteet: kasvu, työllisyys ja lähentyminen 
Yhteisön talous on jonkin verran elpynyt kesän |9<)6 jälkeen, jolloin edellinen suositus 
talouspolitiikan yleislinjoiksi hyväksyttiin. Talouden tarjontapuolen perustekijät vahvistuvat 
edelleen samalla kun kysyntänäkymät paranevat. Tämä kehitys, jota tukee edelleen tasapainottuva 
talouspolitiikan yhdistelmä ja luottamuksen vahvistuminen, vahvistanee tuotannon kasvua 
vähitellen niin, että tuotanto saavuttaa pitkän aikavälin keskimääräisen kasvuvauhdin tänä vuonna 
ja ylittää sen selvästi ensi vuonna. 
Tässä tilanteessa jäsenvaltioiden talouspolitiikan täytyy keskittyä kahteen tärkeään kysymykseen. 
Jos ne ratkaistaan onnistuneesti, ne tukevat toisiaan. Ensinnä, vaikka työllisyyden odotetaan 
paranevan jonkin verran lyhyellä aikavälillä, yhteisön alhaista työllisyysastetta täytyy nostaa ja 
työttömyyttä vähentää huomattavasti. Toiseksi, vaikka viime vuosina onkin edistytty merkittävästi 
hintavakauden saavuttamisessa ja julkisen talouden tasapainottamisessa, jäsenvaltioiden nimellisen 
taloudellisen lähentymisen korkean tason saavuttamisessa ja ylläpitämisessä täytyy vielä edistyä, 
jotta merkittävä määrä jäsenvaltioita olisi valmis liittymään EMUun I. tammikuuta 1999. 
Seuraavien vuosineljännesten aikana on ratkaisevan tärkeää - myös kasvun ja työllisyyden 
kannalta - ettei synny epäilyjä Maastrichtin sopimuksen lähentymisvaatimusten toteutumisesta ja 
yhteiseen rahaan siirtymisestä vuonna 1999 Näin Euroopan kansalaiset ja yritykset vakuuttuvat 
siitä, että EMUn tarjoamiin mahdollisuuksiin tartutaan. Koska vakaa julkinen talous tuottaa 
merkittäviä kasvu- ja työllisyysetuja keskipitkällä aikavälillä, julkisen talouden vakauttamistoimien 
jatkaminen on kaikkien jäsenvaltioiden edun mukaista. 
Sisämarkkinoiden ja EMUn ansiosta yhteisöstä on tulossa eräs maailman tärkeimmistä 
taloudellisista keskuksista. Yhteisön keskipitkän ja pidemmän aikavälin mahdollisuudet 
teknologian kehityksessä ja työpaikkojen ja varallisuuden luomisessa ovat huomattavat. Jotta niistä 
saataisiin mahdollisimman suuri hyöty elintason kohottamiseksi, yhteisön on vähitellen nostettava 
työllisyysastettaan korkeammaksi. Siten osaltaan varmistettaisiin uudella tavalla eläkejärjestelmien 
kestävyys, jotka ovat kiinteä osa jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmää. 
Kestävä ja nopea talouskasvu, joka ei johda inflaation kiihtymiseen on sekä poliittisesti että 
sosiaalisesti paras keino ratkaista yhteisön työttömyysongelma kestävästi ja edistää julkisen 
talouden tasapainottamista. Koska myös rakenteelliset seikat rajoittavat kasvua ja kasvun 
työvaltaismrtta, useimpien jäsenvaltioiden on toteutettava rakenneuudistuksia taloudessaan. 
Kilpailua sekä hyödyke-, palvelu- ja työmarkkinoiden toimintaa tehostava politiikka tuo kuitenkin 
suurimmat tulokset silloin, kun talouskasvu on vahvaa ja luo runsaasti työpaikkoja. 
A±> 
Työllistävän kasvun tukena täytyy olla yksityisten ja julkisten investointien kasvu. Koska 
yksityiset investoinnit ovat kehittyneet varsin heikosti 90-luvun alun jälkeen ja julkisia 
investointeja on karsittu, yhteisön tämänhetkinen investointiaste on melko matala. Jos 
investointiaste säilyisi nykyisellä tasolla keskipitkällä aikavälillä, se sallisi vain hieman yli 2 
prosentin kasvuvauhdin vuositasolla. Sen vuoksi on tärkeää hyödyntää tämän hetken suotuisaa 
investointitilannetta - hyvää tuottavuutta ja alhaisempia korkoja. Lisäksi pitäisi aktiivisesti jatkaa 
Euroopan laajuisten kuljetus-, energia- ja tietoliikenneverkostojen rakentamista, missä yhteisön 
rahoitusvälineillä ja Euroopan investointipankilla olisi keskeinen rooli ja mihin yksityinen sektori 
osallistuisi nykyistä enemmän. Myös henkilöstö-, tieto-ja taitoinvestointeja tulisi lisätä. 
Niinpä jäsenvaltioita ja yhteisön toimielimiä kehotetaan perustamissopimuksen 102 artiklan a 
kohdan mukaisesti harjoittamaan talouspolitiikkaa, jonka tavoitteena on merkittävä edistyminen 
kohti kestävää kasvua, joka ei johda inflaation kiihtymiseen, ja kohti korkeaa työllisyyttä. Nämä 
ovat perustamissopimuksen 2 artiklassa säädettyjä talouspolitiikan tavoitteita. Jäsenvaltioiden 
talouksien lähennyttyä yhä tiiviimmin niitä kehotetaan myös yhteensovittamaan politiikkaansa (3 a, 
102 aja 103 artikla). 
2. Kasvuun ja vakauteen tähtäävä talouspolitiikan yhdistelmä 
Näissä yleislinjoissa todetaan jälleen, että kestävä tuotannon kasvu, jota investoinnit tukevat, ja 
työpaikkojen luominen keskipitkällä aikavälillä ilman inflaatiopaineita vaatii edelleen yhteistä 
talouspoliittista strategiaa, joka pohjautuu seuraavaan kolmeen vuoden 1996 yleislinjoissa 
muotoiltuun osatekijään: 
"vakauteen tähtäävä rahapolitiikka, jota ei häiritse epäsuhtainen julkisen talouden ja 
palkkojen kehitys, 
julkista taloutta lujittavat jatkuvat ponnistelut useimmissa jäsenvaltioissa, jotka ovat 
yhdenmukaisia niiden lähentymisohjelmien tavoitteiden kanssa. 
nimellispalkkakehitys, joka on yhdenmukainen hintojen vakauttamistavoitteen kanssa; samalla 
reaaliansiokehityksen olisi oltava tuottavuuden kasvua hitaampi, jotta työllisyyttä lisäävien 
investointien kannattavuus paranisi. 
Mitä enemmän rahapolitiikan vakauttamistehtävää helpotetaan asianmukaisilla talousarviota 
koskevilla toimenpiteillä ja palkkakehityksellä, sitä suotuisammat rahoitusmarkkinat, myös 
valuuttakurssit ja pitkät korot, ovat kasvulle ja työllisyydelle." 
Keskipitkän aikavälin kehitysnäkymien osalta on tärkeää, että poliittiset päätöksentekijät, 
työmarkkinaosapuolet ja talouden toimijat ottavat huomioon, että EMU tuo mukanaan aidon 
muutoksen talouspolitiikan järjestelmään, millä on perustavanlaatuinen vaikutus talouspolitiikan 
harjoittamiseen ja palkanmuodostukseen. 
(i) Yhteistä rahapolitiikkaa harjoittaa Euroopan keskuspankki. Rahapolitiikan päätavoitteena on 
hintojen vakaus, mutta Euroopan keskuspankki tukee myös yhteisön yleistä talouspolitiikkaa, 
sen kuitenkaan rajoittamatta päätavoitteen saavuttamista, edesauttaakseen 
perustamissopimuksen 2 artiklassa säädettyjen tavoitteiden saavuttamista. 
(ii) Perustamissopimuksen finanssipolitiikkaa koskevat määräykset (104 artiklasta 104 artiklan c 
alakohtaan) ja vakaus- ja kasvusopimus tukevat julkisen talouden vakauttaja kurinalaisuutta. 
Näissä määräyksissä rajattuja asioita lukuun ottamatta vastuu finanssipolitiikasta on 
riippumattomilla kansallisilla hallituksilla, joiden täytyy yhteensovittaa finanssipolitiikkansa 
talouspolitiikan yleislinjojen mukaisesti. 
(iii) Palkkojen osalta, joista itsenäiset työmarkkinaosapuolet päättävät kunkin maan käytännön 
mukaan, vakauteen tähtäävä raha- ja finanssipolitiikka ja valuuttakurssimuutosten 
mahdollisuuden poistuminen euroalueella vahvistavat asianmukaisen palkkakehityksen 
edellytyksiä ja kannustimia. Kannustimia tulisi vahvistaa myös lisäämällä 
työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua kansallisella tasolla mahdollisuuksien mukaan ja 
vallitsevan perinteen mukaisesti. 118 b artiklan mukaisesti komissio jatkaa yhteisön tasolla 
yhteiskunnallisen vuoropuhelun kehittämistä, erityisesti kokonaistaloudellisista kysymyksistä, 
tavoitteenaan rakentaa yhteisymmärrystä yleislinjasuosituksen talouspoliittisesta strategiasta. 
Euroopan työmarkkinajärjestöjen panos kokonaistaloudelliseen puiteohjelmaan, joka 
toimitettiin Dublinin Eurooppa-neuvostolle, on tärkeä askel oikeaan suuntaan ja sitä tulisi 
rohkaista. 
Jos kaikki toimijat sopeuttavat käyttäytymistään uusien vaatimusten mukaisiksi, talouspolitiikan 
yhdistelmä tukee jatkuvaa nopeaa ja työllisyyttä luovaa kasvua yhteisössä EMUn toteuttaminen 
tekee silloin yhteisön talouspolitiikan yhdistelmässä vähitellen toteutetusta perustavanlaatuisesta 
muutoksesta pysyvän. 
3. Hinta-ja valuuttakurssivakaus 
Hintavakaus ~ EU:n jäsenvaltiot ovat edistyneet huomattavasti hintavakauden saavuttamisessa ja 
inflaatiovauhtien lähentymisessä, mikä on ehdoton edellytys sekä keskipitkän aikavälin kestävälle 
kasvulle että yhteiseen rahaan siirtymiselle. Vuonna 1997 yhteisön inflaatiovauhdin odotetaan 
hidastuvan keskimäärin 2 1/4 prosenttiin eli alimmilleen yhteisön perustamisen jälkeen. EMUn 
iähestyessä EU:n tulisi pyrkiä alentamaan keskimääräinen inflaatio 2 prosenttiin ja pitää sitä 
keskipitkän aikavälin tavoitteena. 
Helmikuussa 1997 yhdeksän jäsenmaan (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Luxemburg, 
Alankomaat, Itävalta, Suomi ja Ruotsi) inflaatiovauhti' oli 2 tai alle 2 %. Näiden maiden, jotka 
ovat jo saavuttaneet tyydyttävän hintavakauden tason, tulee ylläpitää tätä kehitystä keskipitkällä 
aikavälillä. Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan^ taloudet ovat edelleen elpymisvaiheessajoten 
niiden talouspolitiikan täytyy keskittyä mahdollisten inflaatiopaineiden ehkäisemiseen ja inflaation 
hidastamiseen tarpeen vaatiessa. 
Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa keskimääräinen inflaatiovauhti1 helmikuussa 1997 hidastui 3 
- 3.5 prosenttiin, mutta helmikuun inflaatiovauhti verrattuna edellisen vuoden helmikuuhun oli noin 
Mitattuna 12 viimeisen kuukauden yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin aritmeettisena 
keskiarvona verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden indeksien aritmeettiseen keskiarvoon. 
Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole vielä julkaisseet yhdenmukaistetun 
kuluttajahintaindeksin tietoja tavalla, joka mahdollistaisi I alaviitteessä mainitun laskentatavan. 
Komission oma arvio, joka perustuu saatavilla oleviin tietoihin, viittaa kuitenkin siihen, cllä näiden 
maiden inflaatiovauhti on 2-3 prosentin välillä. 
3 
2,5 prosenttia. On olennaisen tärkeää, että näissä kolmessa maassa jatketaan määrätietoisesti 
vakauteen tähtäävää politiikkaa, jonka tavoitteena on keskimäärin 2,5 prosentin tai sitä alhaisempi 
inflaatio vuonna 1997, ja varmistetaan, että inflaation hidastumisen säilyy tai jopa vahvistuu 
taloudellisen elpymisen voimistuessa. 
Vaikka Kreikka on viime vuosina onnistunut hidastamaan inflaatiotaan, sen täytyy tehostaa 
toimiaan inflaation hidastamiseksi saavuttaakseen viralliset tavoitteet eli 4,5 % vuoden 1997 
loppuun mennessä ja alle 3 % vuoden 1998 loppuun mennessä. 
Valuuttakurssivakaus — 109 m artiklan mukaan jäsenvaltioiden täytyy edelleenkin pitää 
valuuttakurssipolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana. Vakaampi ja uskottavampi 
talouspolitiikka useissa maissa ja suotuisa kehitys Yhdysvaltain dollarin suhteen ovat osaltaan 
vaikuttaneet siihen, että EU-maiden väliset valuuttakurssit ovat asianmukaisemmilla tasoilla. 
Rahoitusmarkkinoiden myönteiset odotukset siitä, että talous-ja rahaliittoon osallistuu varsin suuri 
määrä jäsenvaltioita alusta alkaen, ovat myös auttaneet tässä suhteessa. Suomi ja Italia liittyivät 
valuuttakurssimekanismiin (ERM) viime syksynä, ja suurin osa ERM-valuutoista on nyt entisissä 
kapeissa vaihteluväleissä tai niiden lähellä. Tältä ja EMUun osallistumisen kannalta on 
ehdottoman tärkeää, että jäsenvaltiot pysyvät sitoutuneina vakauteen tähtäävään talouspolitiikkaan 
ja tarpeen mukaan tehostavat sitä. Tällainen talouspolitiikka auttaisi osaltaan niitä maita, jotka 
eivät nyt ole mukana valuuttakurssimekanismissa, luomaan edellytykset järjestelmään liittymiselle. 
Vakaalla talouspolitiikan hoidolla luodaan edellytykset vakaalle valuuttakurssikehitykselle ja 
alhaisille pitkille koroille EU-maissa ja myötävaikutetaan kansainvälisen rahoitusjärjestelmän 
vakauteen. 
4. Vahva ja tehokas julkinen talous 
Koko yhteisön tasolla julkisen talouden alijäämä laski 5 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 
1995 4,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Talouskasvun hitaus vuonna 1996 vaikeutti 
julkisen talouden tasapainottamispyrkimyksiä eikä saavutettu julkisen talouden vahvistuminen 
päässyt näkyviin. Huhtikuun 1997 puoliväliin mennessä annetut finanssipoliittiset toimenpiteet 
huomioonottaen julkisyhteisöjen nettolainanotto yhteisössä kokonaisuudessaan laskenee vajaaseen 
3 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1997 ja edelleen 2,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen 
vuonna 1998. 
Useimpien jäsenvaltioiden vuoden 1997 talousarvioon on otettu huomattavia toimenpiteitä, joiden 
tavoitteena on julkisen talouden alijäämän pienentäminen 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen. On äärimmäisen tärkeää, että jäsenvaltiot toteuttavat tinkimättä nämä toimenpiteet ja 
ryhtyvät välittömästi korjaaviin toimenpiteisiin, jos alijäämä uhkaa kasvaa tavoitetta suuremmaksi. 
Useimpien jäsenvaltioiden on tarpeen säätää lisätoimista alijäämien supistamiseksi vuoden 1998 
talousarvioissa. Tämä valaisi luottamusta julkisen talouden vakauttamistoimien jatkuvuuteen, 
erityisesti niissä maissa, joissa julkisen talouden alijäämän ei odoteta olevan selvästi alle 3 % 
suhteessa BKT:hen vuonna 1997 tai joiden vuoden 1997 talousarvioiden toimenpiteet ovat 
väliaikaisia. Määrätietoinen toiminta ei ole tarpeen ainoastaan Maastrichtin sopimuksen 
vaatimusten täyttämiseksi vaan sitä tarvitaan myös, jotta saavutetaan keskipitkän aikavälin tavoite 
eli tasapainoinen tai ylijäämäinen julkinen talousnormaalioloissa, kuten edellisissä yleislinjoissa 
sekä vakaus- ja kasvusopimuksessa määrättiin. Näin turvataan kasvuun ja vakauteen tähtäävä 
talouspolitiikan yhdistelmä. 
Julkisen talouden sopeuttamisohjelman täytyy olla uskottava ja sosiaalisesta näkökulmasta 
tasapainoinen. Jotta ohjelma olisi uskottava, sen täytyy olla selkeä ja kestävä. Selkeys edellyttää, 
että ohjelmassa noudatetaan tarkkaan yhteisesti sovittuja laskentasääntöjä ja taloudellisia 
periaatteita. Se edellyttää myös, että talousarvioesityksiään tehdessään jäsenvaltiot luonnehtivat 
selvästi, millaisia alijäämän supistamistoimenpiteet ovat luonteeltaan ja mitkä niistä ovat 
kertaluonteisia. Lisäksi vuotuisista talousarvioesityksistä ja keskipitkän aikavälin julkisen talouden 
ennusteista täytyy selvästi ilmetä, millaisille taloudellisille oletuksille ne perustuvat. Jotta 
alijäämän supistamistoimenpiteet olisivat kestäviä, on olennaisen tärkeää, että ne ovat 
rakenteellisia. Julkisen talouden tasapainottamista on joissakin tapauksissa nopeutettu 
kertaluonteisilla toimenpiteillä ja toimilla, jotka joudutaan perumaan seuraavina vuosina. Ne eivät 
kuitenkaan vähennä perustavanlaatuisen julkisen talouden sopeutuksen tarvetta, minkä vuoksi niitä 
täytyy täydentää kestävillä toimilla. 
Se millaista taloudellista hyötyä julkisen talouden tasapainottamisesta saadaan, riippuu 
olennaisesti siitä, minkä laatuisiin toimenpiteisiin ryhdytään. Tältä osin näissä yleislinjoissa 
toistetaankin aiemmissa yleislinjoissa annetut yleisperiaatteet. Ensinnäkin, pääpainon tulisi olla 
menojen hillitsemisessä veroasteen nostamisen sijasta. Toimien tulee painottua rakenteellisiin 
toimenpiteisiin, joilla julkisesta kulutuksesta, yleisistä eläkemääräyksistä, terveydenhuollosta, 
työttömyyskorvauksista ja tukipalkkioista aiheutuvat menot saadaan paremmin hallintaan. Jos 
veronkorotuksia ei voida välttää, ne tulisi toteuttaa niin, että niistä aiheutuu mahdollisimman 
vähän haittaa kasvulle ja työllisyydelle eikä inflaatio kiihdy. Toiseksi, mahdollisuuksien mukaan ja 
tarvittavaa julkisen talouden alijäämän supistamista vaarantamatta olisi huolehdittava siitä, että 
niiden toimien ohella, joiden tavoitteena on pysyvästi vähentää julkisten menojen osuutta 
bruttokansantuotteesta, julkisia menoja suunnataan tuottavaan toimintaan, kuten 
perusrakenneinvestointeihin, työvoimaan ja aktiivisiin työmarkkinatoimiin. Kolmanneksi olisi 
useimmissa jäsenvaltioissa toteutettava toivottu veroasteen alentaminen, erityisesti työvoimaan 
kohdistuvan verotuksen osalta, sikäli kuin tiukka menojen valvonta sallii veronalennukset julkisen 
taloudentasapainon saavuttamista ja ylläpitämistä vaarantamatta. Yhteisön verotuksen alalla 
toteuttamien toimien tulisi olla näiden ohjeiden mukaisia. 
Koska verotuspolitiikka on kytkeytynyt sisämarkkinoihin, talous- ja rahaliittoon ja työttömyyden 
torjuntaan, jäsenvaltiot hyötyvät tiiviimmästä yhteistyöstä verotuksen alalla. Haitallista kilpailua 
jäsenvaltioiden verojärjestelmien välillä tulisi välttää. Komissio vetoaakin jäsenvaltioihin, jotta ne 
tutkisivat mahdollisuuksia laatia yhteiset ohjeet tälle alueelle. 
Yksittäisten jäsenvaltioiden tarkastelu osoittaa, että viisi maata - Tanska, Irlanti, Luxemburg, 
Alankomaat ja Suomi - noudattivat 3 prosentin viitearvoa jo vuonna 19%. Tanskassa, missä 
julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan kääntyvän lievästi ylijäämäiseksi tänä vuonna, on 
telkeää säilyttää tämä kehitys koko suhdannekierron ajam. jatkaa julkisen velan tasaista 
supistamista sufeteessa bruttokansantuotteeseen ja hillitä julkisien menojen, mukaan hikien 
sosiaalisin peruste»! maksettavien tulonsiirtojen, kasvua. Irlannin tulisi hyödyntää nykyistä vahva» 
kasvtm vaihetta j@ tehostaa julkisten menojen hillitsemistä, mikä lopulta johtaisi julkisen talouden 
tasapainoon. Myös Alankomaissa ja Suomessa täytyy jatkaa menoja hillitsevää politiikkaa, jonka 
tä}tyy keskittyä erityisesti sosiaaliturvajärjestelmän tulonsiirtoihin, jolloin voidaan alentaa edelleen 
välillisiä työvoimakustannuksia tai muita työllistämistä haittaavia veroja. 
Belgiassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä 
pienenee edelleen vuonna 1998. Belgian hallituksen tulisi noudattaa tarkkaan uutta 
lähentymisohjelmaansa, jotta se saisi julkisen taloutensa kestävälle pohjalle. Erityisen tärkeää on 
varmistaa sosiaaliturvajärjestelmän rahoitusaseman vakaus, jolloin keskeisiä tehtäviä ovat 
terveydenhuollon menojen tehokkaampi hillintä ja eläkejärjestelmän uudistusten jatkaminen. 
Saksassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä 
supistuu edelleen hieman vuonna 1998. Saksassa hallitus on tiukasti sitoutunut ryhtymään kaikkiin 
tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta se saavuttaisi 3 prosentin viitearvon vuonna 1997, ja sen pitäisi 
ryhtyä tarpeellisiin toimiin katkaistakseen julkisen velan ja bruttokansantuotteen suhteen kasvun 
vielä tänä vuonna. Julkisen talouden tasapainottamisen tulisi jatkua samaa vauhtia vuonna 1998 
uuden lähentymisohjelman mukaisesti. Julkisen talouden tasapainottamisessa tulisi keskittyä 
alentamaan pysyvästi julkisten menojen osuutta kokonaistuotannosta, mikä auttaisi vero- ja 
sosiaaliturvajärjestelmän rakenneuudistusten toteuttamisessa vaarantamatta uuden 
lähentymisohjelman julkisen talouden tavoitteiden noudattamista. 
Espanjassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä 
supistuu vielä hieman vuonna 1998. Espanja on täysin sitoutunut saavuttamaan 3 prosentin 
alijäämän suhteessa bruttokansantuotteeseen vuonna 1997, ja sen tulisi jatkaa julkisen talouden 
tasapainottamista uuden lähentymisohjelman mukaisesti vuoden 1998 budjetissa. Espanjan täytyy 
jatkaa alijäämää supistavien rakenteellisten toimenpiteiden toteuttamista, erityisesti julkisten 
menojen hillintää ja budjettihallinnon tehostamista. 
Ranskassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella näyttää siltä, ettei alijäämä supistu 
enää vuonna 1998, mikä johtuu osittain kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutuksen 
lakkaamisesta. On tärkeää, että julkisen talouden tasapainottamista jatketaan keskipitkällä 
aikavälillä toteuttamalla tinkimättä vastikään hyväksytty lähentymisohjelma. Erityisen tärkeää on 
hillitä terveydenhuollon menoja ja tasapainottaa sosiaaliturvajärjestelmä sekä varmistaa, että 
suunnitellut verojen leikkaukset, jotka sinänsä tukevat kasvua ja työllisyyttä, eivät hidasta 
alijäämän supistamista. 
Italian julkisen talouden alijäämä voi supistua 3 prosenttiin bruttokansantuotteesta vuonna 1997, 
mikäli vuoden 1997 talousarvioon sisältyvien sekä kuluvan vuoden maaliskuussa annettujen 
toimien vaikutukset toteutuvat täysimääräisesti ja mikäli Italian hallitus tarvittaessa toteuttaa 
lisätoimia. Tämänhetkisen politiikan perusteella alijäämä voi kasvaa taas vuonna 1998, koska 
kertaluonteiset toimenpiteet lakkaavat. Vuoden 1998 talousarviossa tulisi valmistella alijäämän 
supistamista edelleen, mikä varmistaisi julkisen talouden tasapainottamisen jatkumisen ja 
vakauttaisi julkista taloutta keskipitkällä aikavälillä. Vuoden 1997 väliaikaiset toimenpiteet pitäisi 
korvata rakenteellisilla toimilla, joilla on pysyvä vaikutus julkiseen talouteen. Edellytykset Italian 
julkisen talouden kestävälle vakauttamiselle tulisi eritellä lähentymisohjelmassa, joka Italiaa 
pyydetään esittämään niin pian kuin mahdollista. 
Itävallassa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKThen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä 
supistuu vielä hieman vuonna 1998. Itävallan hallitusta kehotetaan toteuttamaan kaikki tarvittavat 
toimenpiteet julkisen talouden 3 prosentin alijäämätavoitteen saavuttamiseksi vuonna 1997 ja 
varmistamaan, että julkisen talouden vakauttamistoimia jatketaan tulevina vuosina jatkuvalla ja 
tarpeen vaatiessa tehostetulla rakennesopeutusohjelmalla. 
Portugalissa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKT:hen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä 
supistuu vielä hieman vuonna 1998. Portugalissa tulisi noudattaa tarkkaan uutta hallituksen ja 
työmarkkinajärjestöjen välistä strategista suunnitelmaa, jotta julkisen hallinnon ja sosiaaliturva- ja 
verotusjärjestelmän uudistaminen etenisi merkittävästi. 
Ruotsissa julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 prosenttiin suhteessa 
BKThen vuonna 1997 Tämänhetkisen politiikan perusteella on todennäköistä, että alijäämä 
supistuu vielä huomattavasti vuonna 1998. Ruotsissa julkisen talouden sopeuttamisen tulisi 
keskittyä menojen, erityisesti sosiaalisin perustein maksettavien tulonsiirtojen, kasvun 
hillitsemiseen sekä kotitalouksien ja yritysten verotuksen keventämiseen mahdollisuuksien mukaan 
taloudellisen toimeliaisuuden ja työnteon kannustimien lisäämiseksi. 
Yhdistyneen kuningaskunnan julkisen talouden alijäämän odotetaan laskevan 3 tai alle 3 
prosenttiin suhteessa BKThen vuonna 1997. Tämänhetkisen politiikan perusteella on 
todennäköistä, että alijäämä supistuu vielä huomattavasti vuonna 1998. Yhdistyneelle 
kuningaskunnalle suositellaan, että se noudattaa tiukasti vuoden 1997-98 talousarvioon sisältyvää 
alijäämän supistamisohjelmaa. 
Kreikan osalta, jossa ilmoitettujen toimenpiteiden odotetaan johtavan alijäämän supistumiseen 
edelleen vuonna 1997, lähentymisohjelman tavoitteiden saavuttaminen edellyttää määrätietoisia 
toimia useilla aloilla, mm. vahvistettuja toimia veropohjan laajentamiseksi, verohallinnon ja 
veronkantojärjestelmän tehostamiseksi, julkisten menojen hillitsemiseksi ja 
yksityistämissuunnitelmien toteuttamiseksi ja laajentamiseksi. 
On todennäköistä, että joissakin näistä jäsenvaltioista julkisen talouden alijäämän supistaminen 
edistyy vähän tai pysähtyy kokonaan vuonna 1998, mikä osittain johtuu kertaluonteisten 
toimenpiteiden vaikutuksen lakkaamisesta. Ao. jäsenvaltioiden tulisi ottaa tämä huomioon ensi 
vuoteen kehdtstuvtäSÄ tafôusaroocsityk$i»&&n. 
5, I^rtm > työllkyyttä edistäväi raJcefimmautcrfwef 
Yhteen kägfttftt&yvya ja työllisyyden ttorvmmmkei j& ctfetimauk?* vapäakaap*» ja j«&»v&» 
teknelegfc» kcterykse» ohism o# 0kmamm tttfeeäÄ, että jäsenvaltiot ja yhteisö pyrkivä* entistä 
mMrMictois€H«w*in nykyaikajstamiiairt hyödyke-, palvelu- ja työmarkkinoitaan taJonspoiittikar* 
y taisfinjojen »»ifeaisesti. Jotta jäsenvaltiökten taloudet kykenisivät entistä paremmin sopctttumaan 
muuttuviin o4o©t*hleisiin ja parantamaan kasvumahdollisuuksiaan, niiden täytyy myö« edistää 
innovaatioita, tutkimusta ja kehitystä ja parantaa koulutusjärjestelmiään. Ympäristöpolitiikan 
tehokkuuden lisäämiseksi olisi käytettävä, muun muassa finanssipoliittisia kansallisella että - jos 
laaja-alainen EU:n toiminta osoittautuu tarpeelliseksi - yhteisön tasolla. 
5.1 Hyödyke-ja palvelumarkkinoiden toiminnan tehostaminen 
Kasvun ja työllisyyden tukemiseksi inflaatiota kiihdyttämättä on ehdottoman tärkeää tehostaa 
hyödyke- ja palvelumarkkinoiden toimintaa, lisätä kilpailua ja varmistaa hinnoittelun tehokkuus. 
Tämä oli perusteluna yhteismarkkinaohjelmalle, jonka merkitys tuli selkeästi esille komission 
hiljattain julkaistussa arvioinnissa-*. Arvioinnissa päädyttiin siihen, että toisaalta jäsenvaltioiden 
hyödykemarkkinat ovat nyt yleisesti ottaen tiiviisti yhdentyneet, mutta toisaalta palvelumarkkinat 
eivät ole yhdentyneet yhtä pitkälle, joskin tilanne on korjaantunut huomattavasti 
yhteismarkkinaohjelman käynnistymisen jälkeen. Yksittäisillä aloilla on selvästi edelleen ongelmia. 
. Palveluihin, etenkin rakentamiseen, vakuutus- ja pankkitoimintaan, täytyisi kiinnittää enemmän 
huomiota, erityisesti sisämarkkinalainsäädännön täydellisen täytäntöönpanon tarpeen suhteen. 
Kilpailu ei toimi täydellisesti myöskään julkisiin hankintoihin liittyvillä hyödykemarkkinoilla. 
Eräät hyödykemarkkinat, erityisesti lääkemarkkinat, ovat edelleen liian säänneltyjä. Tämän vuoksi 
kuluttajat maksavat tuotteista korkeamman hinnan. Valtionavut vääristävät markkinoita ja 
heikentävät kilpailua, eikä tilanteeseen ole näkyvissä parannusta. Verotus jakaa edelleen 
markkinoita ja lisää hintojen eriytymistä. Tuotestandardit, erityisesti 'vastavuoroisen 
tunnustamisen' käsite kuuluu myös aloihinalue, joilla edistyminen on ollut liian hidasta. PK-
yritysten liiketoimintaympäristöä pitäisi parantaa. 
Hyödyke- ja palvelumarkkinoiden kilpailu ja tehokkuus paranevat sisämarkkinoiden toimintaa 
tehostamalla ja jos jäsenvaltiot sitoutuvat seuraaviin: (i) toteuttamaan täysin olemassa olevan 
lainsäädännön ja varmistamaan sen asianmukaisen voimaansaattamisen, erityisesti 
tietoliikennealalla, (ii) saattamaan lainsäädännön valmiiksi mm. verotuksen, yhtiölainsäädännön ja 
energiamarkkinoiden vapauttamisen alalla, (iii) vähentämään ylisäännöstelyn taakkaa ja 
tarkistamaan kansallisia markkinoita jakavia toimenpiteitä tai poistamaan ne, ja (iv) välttämään 
valtionapujen käyttämistä olennaisten rakennemuutosten lykkäämiseen Komission 
yhteismarkkinoiden toimintaohjelmassa ehdotetaan konkreettisia toimia, joiden pitäisi olla käytössä 
ennen 1. tammikuuta 1999 yhteismarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi. 
5.2 Työmarkkinauudistuksen ja tietoinvestointien vaaliminen 
Eräiden jäsenvaltioiden myönteiset kokemukset mahdollistavat sen, että uudistusten sisällöstä ja 
toteuttamisesta voidaan tehdä merkittäviä periaatteellisia johtopäätöksiä. Ensinnä 
rakenneuudistusten täytyy olla kattavia laajuudeltaan, ei rajattuja tai satunnaisia. Vain näin 
voidaan vaikuttaa johdonmukaisesti siihen monitahoiseen kannustinjärjestelmään, joka liittyy 
Ks. komission tiedonanto Yhteismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus' (KOM (96) 520. lokakuu 
1996) ja 'Sisämarkkinoiden taloudellinen arviointi' (ICuropcan F.nmomy, Reports and Studies, No. 4. 
1996). 
8 
työpaikkojen luomiseen ja vastaanottamiseen. Tämä lähestymistapa mahdollistaa politiikan eri osa-
alueiden yhteisvaikutuksen hyödyntämisen ja siten lisää uudistusten kokonaistehoa ja niiden 
sosiaalista ja poliittista hyväksyttävyyttä lisätessään pienentää todennäköisyyttä, että politiikassa 
tehtäisiin täyskäännös. Toiseksi mekanismit, joilla valvotaan uudistusten vaikutusta 
työmarkkinoihin ja työllisyyteen, auttavat arvioimaan uudistusten tehoa ja osoittavat, mitä 
painopistealueita tai toteuttamistapaa pitäisi mahdollisesti muuttaa. Niinpä monivuotisten 
työllisyysohjelmien täytyy keskittyä enemmän yleislinjojen ja erityisten työmarkkinatoimenpileiden 
väliseen vuorovaikutukseen, kun taas yhteisten työllisyyskertomusten, joilla seurataan niiden 
soveltamista, täytyy keskittyä erityisesti havaitsemaan jäsenvaltioiden politiikan hyvät 
toimintamallit. 
Erilaisia työmarkkinoiden toiminnan tehostamiseen tähtääviä toimenpiteitä on otettu käyttöön 
viime vuosina kansallisella tasolla ja tällä hetkellä eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan tärkeistä 
uudistuksista. Prosessia pitäisi jatkaa ja tarpeen vaatiessa tehostaa. 
Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden pitäisi keskittyä toimenpiteisiin, jotka lisäävät kasvun 
työvaltaisuutta, toteuttamalla käytännön toimenpiteitä, joiden avulla voidaan yhdistää EU-
kansalaisten arvostama korkeatasoinen sosiaaliturva ja tarve leventää jossain määrin useimpien 
jäsenmaiden suhteellisen kapeaa palkkarakennetta. Näitä toimenpiteitä ovat seuraavat: 
(i) Palkkasopimuksia eriytetään enemmän ammattitaidon ja seudun mukaan niin, että ne 
heijastavat riittävästi tuottavuuseroja, ja nuorille tai kokemattomille työntekijöille tai 
pitkäaikaistyöttömille otetaan käyttöön väliaikainen alkupalkka. Tämä on tärkeä tehtävä 
työmarkkinaosapuolille, 
(ii) Välillisiä työvoimakustannuksia tai pienipalkkaisten tuloverotusta alennetaan ja tämän 
rahoitus hoidetaan järkevällä tavalla, 
(iii) Työjärjestelyjä uudistetaan, mm. joustavammin työaikajärjestelyin, jotka on räätälöity 
yritysten ja työntekijöiden tarpeita vastaaviksi. Vapaaehtoista osapäivätyötä lisätään ja 
paikallisia työllistämisaloitteita edistetään. 
Lisäksi kasvun työvaltaisuutta lisääviin toimiin tulisi liittyä julkisten menojen uudelleen 
suuntaaminen koulutuksen, ammattikoulutuksen sekä tutkimuksen ja kehityksen hyväksi. 
Aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan siirtymisen pitäisi tapahtua kiinteässä yhteydessä verotuksen 
ja sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksen kanssa, jotta varmistetaan, että työnhakijoilla on 
kannustamia vastaanottaa työtä tai osallistua muihin työllisyyttä edistäviin toimiin. Muiden 
politiikan lohkojen täytyy myös suuntautua työllisyyteen voimakkaammin, jotta se tukisi 
uudistuksia. Erityisesti toimenpiteiden, joihin on ryhdytty yhteisön rakennerahastojen tuen avulla, 
täytyisi olla sellaisia, että ne sopivat jäsenvaltioiden kattavaan työllisyysstrategiaan ja 
monivuotisiin työllisyysohjelmiin. 

ISSN l()24-44<>2 
KOM(97) 168 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 oi 
Luettelonumero : CB-CO-97-165-FI-C 
ISBN 92-78-18930-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg