FI Euroopan unionin virallinen lehti C 132/94

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Kohti eurooppalaista tieliikenneturvallisuusaluetta: tieliikenneturvallisuuden poliittiset suuntaviivat 2011–2020”

KOM(2010) 389 lopullinen

2011/C 132/19

Esittelijä: Jan SIMONS

Euroopan komissio päätti 20. heinäkuuta 2010 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta

Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Kohti eurooppalaista tieliikenneturvallisuusaluetta: tieliikenneturvallisuuden poliittiset suuntaviivat 2011–2020

KOM(2010) 389 lopullinen.

Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 1. maaliskuuta 2011.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 15.–16. maaliskuuta 2011 pitämässään 470. täysistunnossa (maaliskuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 158 puolesta ja 2 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Komitea pitää maantieliikenteessä loukkaantuvien lukumäärän vähentämistä yhteiskunnallisesti erittäin tärkeänä asiana ja kannattaa komission – kunnianhimoista – suunnitelmaa määrän vähentämisestä vuosien 2011–2020 aikana puolella vuoteen 2010 verrattuna.

1.2 Komitea huomauttaa, että eri jäsenvaltioille on toivottavaa asettaa eriytetyt vähentämistavoitteet, koska riskit ovat jäsenvaltioissa erilaiset.

1.3 Komitea katsoo, että ohjelman täytäntöönpanon valvonta tulisi antaa tarkoitusta varten erityisesti perustettavalle maantieliikenteen turvallisuutta käsittelevälle EU:n virastolle tai toimintaa koordinoivalle seuranta- ja valvontakeskukselle, jossa ovat edustettuina myös jäsenvaltioiden nimeämät maantieliikenteen turvallisuuden asiantuntijat.

1.4 Viraston tai koordinoivan seuranta- ja valvontakeskuksen tulisi huolehtia tilanteen kehityksen seurannasta vuosittain, jotta voidaan varmistaa ohjelmassa määriteltyjen tavoitteiden saavuttaminen.

1.5 Komitea huomauttaa, että seuraavien edellytysten on täytyttävä, jotta komission asettama tavoite tieliikenteen uhrien määrän puolittamisesta vuoteen 2020 mennessä olisi mahdollista saavuttaa:

— Tarvitaan jämerää poliittista johtajuutta.

— Tarvitaan yhdenmukaistettuja, seikkaperäisiä tilastotietoja.

— On määriteltävä tienkäyttäjien vakavia loukkaantumisia koskevat tavoitteet ja vahvistettava ”vakavan loukkaantumisen” määritelmä.

— Unionin on harjoitettava tiukempaa politiikkaa maantieliikenteen turvallisuutta koskevien toimenpiteiden yhdenmukaistamisessa ja sääntelyssä.

— On kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota erityisesti helposti vahingoittuville tienkäyttäjille, kuten nuorille, iäkkäämmille ja vammaisille, sekä kaksipyöräisillä moottoriajoneuvoilla liikkuville, polkupyöräilijöille ja jalankulkijoille suunnattuun eriytettyyn valistukseen ja koulutukseen.

— Kaikki autokantoja hallinnoivat työnantajat tulisi saada mukaan parhaiden käytänteiden täytäntöönpanoon.

— Tarvitaan helposti vahingoittuvia tienkäyttäjäryhmiä koskevaa EU-lainsäädäntöä – sellaista ei vielä ole.

— Euroopan laajuisen tieverkon turvallisuutta on parannettava ja ainakin 25 prosenttia Euroopan laajuiseen tieverkkoon kuulumattomista maanteistä olisi saatettava kyseisen verkon tasolle.

— Poliisin, ambulanssipalvelujen, palokunnan, pelastus- sekä hinauspalvelujen henkilöstölle eli kaikille onnettomuuksissa tai ongelmatilanteissa apua tarjoaville on annettava erityis- ja jatkokoulutusta, jotta kyseisen henkilöstön ammattitaito pysyy korkealla tasolla ja ajoneuvoja käytetään ammattimaisella tavalla ja jotta hallinnollista käsittelyä voidaan lisäksi tehostaa.

— On huolehdittava siitä, että ammattikuljettajille luodaan nopeasti lisää turvallisia ja vartioituja pysäköintialueita.

— Komitea kannattaa sitä, että sopimukset suhteutetaan kuljettajan ammattitaitoon, ei ajosuoritteeseen.

1.6 Maantieliikenteeseen liittyvän inhimillisen tekijän osalta komitea on komission kanssa samaa mieltä siitä, että jatkuva koulutus, opetus ja valvonta on tavoitteiden saavuttamisen kannalta erittäin tärkeää. Tässä yhteydessä komitea ajattelee erityisesti helpoimmin vahingoittuvia ryhmiä.

1.7 Valvonnan osalta komitea korostaa jälleen kerran, että siinä on otettava lukuun myös rajatylittävä toiminta.

1.8 Komitea kannattaa seuraavien toimenpiteiden toteuttamista:

— Ajoaikaa ja kuljettajien työaikaa koskeva lainsäädäntö olisi ulotettava koskemaan ammattiliikenteessä käytettäviä alle 3,5 tonnin kuljetusajoneuvoja.

— Pakettiautoihin tulisi asentaa nopeudenrajoittimet.

— Kuorma-, paketti- ja henkilöautoihin olisi asennettava alkolukko tapauksissa, joissa kuljettaja on tuomittu ajoneuvon kuljettamisesta alkoholin vaikutuksen alaisena, sekä huumausaineiden käyttöä osoittava tunnistin.

— Olisi toteutettava kaksipyöräisiä moottoriajoneuvoja koskevia nk. passiivisen ja aktiivisen turvallisuuden toimenpiteitä.

— Kunkin jäsenvaltion olisi laadittava kartta ns. erityisen vaarallisista paikoista ja huolehdittava sen ajantasaistamisesta vuosittain.

— Tiettyjen ajoneuvojen hätäviestijärjestelmä, eCall-järjestelmä, tulisi ulottaa koskemaan myös muita ajoneuvoja, kuten kaksipyöräisiä moottoriajoneuvoja.

— Strategiset poliittiset suuntaviivat on muunnettava yksityiskohtaiseksi toimintaohjelmaksi.

2. Johdanto

2.1 Tiedonannollaan komissio havainnollistaa näkemystään tieliikenneturvallisuuden kehittämisestä vuosina 2011–2020.

2.2 Komissio pyrkii tiedonannossa mainittujen poliittisten suuntaviivojen avulla luomaan yleiset hallinnolliset puitteet ja vahvistamaan valtakunnallisia ja paikallisia strategioita ohjaavat kunnianhimoiset tavoitteet, jotta kuvatut toimet voidaan toteuttaa mahdollisimman tehokkaasti parhaiten soveltuvalla tasolla ja sopivimmilla tavoilla.

2.3 Komission pitää seuraavia toimia ehdottoman ensisijaisina:

— Perustetaan jäsennelty ja yhtenäinen yhteistyörakenne, joka pohjaa jäsenvaltioiden parhaisiin käytänteisiin. Tällainen rakenne on edellytys sille, että vuosien 2011–2020 tieliikenneturvallisuuden poliittiset suuntaviivat voidaan panna täytäntöön tuloksekkaalla tavalla.

— Laaditaan ja määritetään strategia loukkaantumistapauksia ja ensiapua varten, jotta maantieliikenteessä loukkaantuvien lukumäärää voitaisiin alentaa mahdollisimman pikaisesti.

— Parannetaan helpoimmin vahingoittuvien tienkäyttäjien turvallisuutta. Tämä koskee erityisesti moottoripyöräilijöitä, joita koskevat onnettomuustilastot ovat erityisen synkkiä.

2.4 Komissio toteaa, että ehdotetuissa poliittisissa suuntaviivoissa otetaan huomioon vuosia 2001–2010 koskevan kolmannen tieliikenneturvallisuuden toimintaohjelman aikana saadut tulokset, jotka osoittavat, että kunnianhimoista tavoitetta kuolonuhrien määrän puolittamisesta ei valitettavasti saavuteta. Edistystä on kuitenkin asteittain tapahtunut etenkin parin viimeisen vuoden aikana.

2.5 Jotta tavoite yhteisen tieliikenneturvallisuusalueen luomisesta voitaisiin saavuttaa, komissio ehdottaa, että tulostavoitteena olisi edelleen tieliikennekuolemien puolittaminen Euroopan unionissa vuosien 2011–2020 aikana ja että vertailukohdaksi otetaan kuolonuhrien määrä vuonna 2010.

2.6 Kun otetaan huomioon kolmannen toimintaohjelman aikana saavutetut tulokset (kuolonuhrien määrä väheni 35–40 prosenttia), tavoite kuolonuhrien määrän puolittamisesta tulevien kymmenen vuoden aikana on komission mukaan huomattavasti kunnianhimoisempi kuin kolmannessa toimintaohjelmassa asetettu, saavuttamatta jäänyt tavoite.

2.7 Komissio pyrkii pääsemään tähän päämäärään vuoteen 2020 mennessä jatkamalla ja tiivistämällä toimintaa seuraavien seitsemän tavoitteen osalta:

— tienkäyttäjille annettavan koulutuksen ja opetuksen parantaminen

— liikennesääntöjen noudattamisen valvonnan tehostaminen

— tieinfrastruktuurin turvallisuuden parantaminen

— käytössä olevien ajoneuvojen turvallisuuden parantaminen

— nykyaikaisen teknologian käytön edistäminen tieliikenneturvallisuuden parantamiseksi

— hätä- ja jälkihoitopalvelujen parantaminen

— helposti vahingoittuvien tienkäyttäjien suojeleminen.

2.8 Komissio luettelee kunkin mainitun tavoitteen yhteydessä käytännön toimia, joiden avulla on määrä saavuttaa asetettu tavoite kuolonuhrien määrän vähentämisestä. Näitä toimia käsitellään jäljempänä yleisiä ja erityisiä huomioita koskevissa tekstikohdissa.

2.9 Pohtiessaan keinoja saavuttaa tavoitteet komissio ei niinkään suunnittele uuden lainsäädännön laatimista vaan tieliikenneturvallisuutta koskevan EU-lainsäädännön valvonnan tiivistämistä, yhteistyörakenteen perustamista jäsenvaltioiden ja komission välille sekä yhteisiä välineitä tieliikenneturvallisuuspolitiikan tuloksekkuuden seuraamiseksi ja arvioimiseksi.

3. Yleistä

3.1 Komitea pitää maantieliikenneonnettomuuksien uhrien lukumäärän vähentämistä yhteiskunnallisesti erittäin tärkeänä asiana. Tämä ilmenee mm. lausunnoista, joita komitea on vuosien mittaan antanut kyseisestä aiheesta. (1) Tieliikenteessä onnettomuuksien uhrien määrä vähenikin tosiasiallisesti merkittävästi edellisen toimintaohjelman aikana. Komitea kannattaa näin ollen komission – taaskin kunnianhimoista – tavoitetta tieliikennekuolemien lukumäärän puolittamisesta vuosien 2011–2020 aikana vuoteen 2010 verrattuna.

3.2 Strategisten suuntaviivojen sijaan komissio käyttää nimitystä poliittiset suuntaviivat, millä se haluaa korostaa filosofian muutosta, sillä tulevan vuosikymmenen aikana ei niinkään painoteta uusien lainsäädäntöehdotusten laatimista vaan seuraavien kolmen periaatteen kehittämistä ja käyttöönottoa: jaettu vastuu, liikenneturvallisuuskysymysten sisällyttäminen muihin politiikanaloihin sekä saman liikenneturvallisuustason saavuttaminen kaikissa EU:n jäsenvaltioissa.

3.3 Komitea ymmärtää hyvin, että komissio suunnittelee filosofian muutosta, sillä lainsäädäntökehys on saatu suurelta osin valmiiksi. Ei kuitenkaan voida tyytyä pelkästään komission aikomiin toimiin eli yleisten hallinnollisten puitteiden laatimiseen ja valtakunnallisia ja paikallisia strategioita ohjaavien kunnianhimoisten tavoitteiden vahvistamiseen. Vielä puuttuvan lainsäädännön säätämisen (2) lisäksi on komitean mielestä valvottava edistymistä tehokkaasti ja hyvissä ajoin (vuosittain).

3.3.1 Komitean mielestä poliittiset suuntaviivat olisi hyvä muuntaa yksityiskohtaiseksi toimintaohjelmaksi, johon sisältyisivät aikataulut, seurantavälineet sekä väliarviointi.

3.4 Komitea katsoo, että tämä voidaan toteuttaa parhaiten keräämällä tietoja ja tarkkailemalla tieliikenneturvallisuuden neljännen eurooppalaisen toimintaohjelman toteuttamista (3) yhteisymmärryksessä jäsenvaltioiden nimeämien maantieliikenteen turvallisuusalan edustajien kanssa ja ottaen huomioon näkökohdat, jotka komitea tuo esiin aiemmin mainitussa, Euroopan parlamentille antamassaan lausunnossa, joka itse asiassa kirjoitettiin jo ennen tarkasteltavana olevaa komission tiedonantoa. Komitean mielestä sillä ei ole merkitystä, hoitaako tehtävää erityinen maantieliikenteen turvallisuutta käsittelevä EU:n virasto vai EU:n seuranta- ja valvontakeskus, jollainen komissiossa on jo muodosteilla. Komitea antaa seuraavat suositukset, jotta voitaisiin taata vuosia 2011–2020 koskevan toimintaohjelman onnistuminen.

3.4.1 On huolehdittava jämerästä poliittisesta johtajuudesta, koska EU:n ja jäsenvaltioiden vastuu asiassa on yhteinen.

3.4.2 On kerättävä nykyistäkin yhdenmukaistetumpia ja seikkaperäisempiä tilastotietoja tieliikenneturvallisuudesta EU:n kaikissa jäsenvaltioissa.

3.4.3 On asetettava tienkäyttäjien vakavia loukkaantumisia koskevat tavoitearvot ja vahvistettava vakavan loukkaantumisen yhteinen määritelmä.

3.4.4 Unionin on harjoitettava tiukempaa politiikkaa maantieliikenteen turvallisuutta koskevien toimenpiteiden yhdenmukaistamisessa ja sääntelyssä, jotta jäsenvaltiot voivat toteuttaa tieliikenteen turvallisuuteen tähtäävät toimenpiteet asianmukaisemmin ja ripeämmin.

3.4.5 On kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota kaikille tienkäyttäjille ja etenkin helposti vahingoittuville tienkäyttäjille, kuten nuorille ja iäkkäämmille, sekä kaksipyöräisillä moottoriajoneuvoilla liikkuville, polkupyöräilijöille ja jalankulkijoille suunnattuun eriytettyyn valistukseen ja koulutukseen.

3.4.6 Kaikki autokantoja hallinnoivat työnantajat tulisi saada mukaan hankkeisiin, joilla pyritään työmatkalla tapahtuvien liikenneonnettomuuksien vähentämiseen kehittämällä autokannan turvallisuuteen tähtääviä toimintalinjoja ja kannustamalla henkilöstöä käyttämään entistä enemmän julkisia liikennevälineitä.

3.4.7 On kehitettävä helposti vahingoittuvia tienkäyttäjäryhmiä koskevaa EU-lainsäädäntöä, kuten kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntää koskevat uudet vaatimukset, vaatimukset lukkiutumattomasta jarrujärjestelmästä yli 150 kuutiosenttimetrin moottorilla varustetuissa kaksipyöräisissä ajoneuvoissa, automaattisen ajovalojen kytkennän muuttaminen pakolliseksi sekä katsastusten käyttöönotto ja toisen vaiheen pätevöittämiskoulutuksesta säätäminen ajokorttidirektiivin tarkistamisen yhteydessä.

3.4.8 Komitean mielestä uudessa toimintaohjelmassa tulisi ottaa tavoitteeksi Euroopan laajuisen tieverkon turvallisuuden parantaminen ja turvallisuuden saattaminen kyseisen verkon tasolle ainakin neljäsosassa Euroopan laajuiseen tieverkkoon kuulumattomista maanteistä.

3.4.9 Ohjelman yleistavoitteen eli maantieliikenteen kuolonuhrien määrän puolittamisen osalta komitea huomauttaa, että riskiaste vaihtelee jäsenvaltioittain merkittävästi, minkä vuoksi komitea katsoo, että vähentämistavoitteiden tulisi olla eriytetyt.

3.5 Komitea toteaa, että koska riskiaste on eri maissa erilainen, myös toimenpiteet voivat vaihdella maittain. Jäsenvaltioiden, joissa liikenneuhrien määrä on jo vähentynyt huomattavasti, olisi suunnattava huomionsa eritoten ”inhimilliseen” tekijään ja asetettava etusijalle koulutustoimet, jatkokoulutus ja valvonta mukaan luettuina, kun taas jäsenvaltioissa, joissa liikenneuhrien määrä ei ole vielä merkittävästi vähentynyt, on edellä mainittujen koulutuksen, jatkokoulutuksen ja valvonnan lisäksi kiinnitettävä paljon huomiota myös tieturvallisuuspolitiikan ”koviin” osatekijöihin, kuten infrastruktuurin kehittämiseen ja ajoneuvoja koskeviin turvallisuusvaatimuksiin.

3.6 Komitea on komission kanssa samaa mieltä siitä, että tieliikenneturvallisuuspolitiikkojen tehokkuus riippuu loppujen lopuksi tienkäyttäjien käyttäytymisestä ja että koulutus, opetus ja valvonta ovat sen vuoksi jatkuvasti välttämättömiä.

3.7 Huomiota olisi kiinnitettävä erityisesti muita helpommin vahingoittuviin tienkäyttäjiin, nuoriin ja kokemattomiin kuljettajiin sekä vanhuksiin, jotka eivät tunne muuttuneita liikennesääntöjä, elleivät he ole saaneet jatkokoulutusta.

3.8 Lisäksi komitea katsoo, että kaikissa jäsenvaltioissa olisi järjestettävä säännöllisesti valistuskampanjoita alkoholin käytön torjumiseksi ajoneuvon kuljettamisen yhteydessä. Valvontatoimia olisi tehostettava, rajatylittävät toimet mukaan luettuina.

4. Erityistä

4.1 Komitea suosittelee, että käsitteille ”vakava ”ja ”vähäinen loukkaantuminen” vahvistetaan mahdollisimman pian yhteinen määritelmä, jonka pohjalta määritetään yhteinen loukkaantumisten vähentämisen tulostavoite, jotta nämä tiedot voidaan lisätä vuoteen 2020 ulottuvaan ohjelmaan.

4.2 Komissio ehdottaa, että tienkäyttäjien koulutusta ja opetusta parannetaan laatimalla yhteinen tieliikenneturvallisuuden koulutus- ja opetusstrategia. Komitea kannattaa tätä ehdotusta.

4.3 Tässä yhteydessä olisi ajo-opetuksessa lisäksi kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota kysymyksiin, jotka liittyvät apuun ja käyttäytymiseen onnettomuustilanteissa.

4.4 Komitea korostaa erityisesti jatkuvan koulutuksen merkitystä muun muassa sen vuoksi, että liikennesäännöt voivat ajan mittaan muuttua.

4.5 Tämä koskee tavallisia tienkäyttäjiä mutta eritoten poliisin, palokunnan, pelastustoimen, hinaus- sekä ambulanssipalveluista huolehtivien tahojen henkilöstöä eli kaikkia niitä henkilöitä, jotka tarjoavat apua onnettomuuksissa tai ongelmatilanteissa ja joilta vaaditaan erityisvalmiuksia. Komitea pitää tällaisille henkilöille tarjottavaa sekä ammatillista että hallinnollista erityis- ja jatkokoulutusta erittäin tärkeänä, jotta kyseinen henkilöstö olisi entistäkin pätevämpää.

4.6 Komitea kannattaa liikennesääntöjen valvonnan tehostamista myös yli rajojen. Se on jo lausunnossaan ”Rajatylittävän lainvalvonnan helpottaminen liikenneturvallisuuden alalla” (4) todennut nimenomaisesti, että ilman rajatylittävää liikennesääntöjen noudattamisen valvontaa komission kolmannessa liikenneturvallisuuden toimintaohjelmassa asettamaa tavoitetta ei voida saavuttaa. Komitea pitää täysin kiinni kyseisessä lausunnossa esitetyistä päätelmistä.

4.7 Komitea kannattaa komission ehdotusta, jonka mukaan nopeudenrajoittimien asentaminen tulisi pakolliseksi kuorma-autojen lisäksi myös kevyissä hyötyajoneuvoissa. Kevyet hyötyajoneuvot ovat yhä yleisempiä maanteillä, etenkin kuriiripalvelujen piirissä, jossa juuri oikea-aikaiset toimitukset ovat tärkeitä ja jossa ajetaan usein suurilla nopeuksilla. Tässä yhteydessä myös ajoajat ja työajat on sovitettava säännöksiin, jotka koskevat kokonaispainoltaan yli 3,5 tonnin kuorma-autoilla tehtäviä tavarakuljetuksia.

4.8 Koska alkoholin käyttö tieliikenteessä on liikenneonnettomuuksissa yhä edelleen merkittävä tekijä, komitea suosittelee alkolukon asentamista niin kuorma-, paketti- kuin henkilöautoihin tapauksissa, joissa kuljettaja on tuomittu ajoneuvon kuljettamisesta alkoholin vaikutuksen alaisena.

4.9 Kaksipyöräisiin moottoriajoneuvoihin on syytä kiinnittää erityistä huomiota. Kyseisten ajoneuvojen kuljettajien todennäköisyys loukkaantua vakavasti maantieliikenteessä on 18–20-kertainen henkilöauton kuljettajiin verrattuna. Komitea kehottaakin komissiota tekemään mahdollisimman pian ehdotuksia kaksipyöräisten moottoriajoneuvojen aktiivisen ja passiivisen turvallisuuden parantamiseksi.

4.10 Koska useimmat kuolemaan johtavat onnettomuudet tapahtuvat kaupungeissa sekä maaseututeillä ja liikenteen sivuverkoissa, komissio ehdottaa, että EU-rahoitusta myönnetään niihin infrastruktuureihin, jotka ovat tieliikenneturvallisuutta ja tunnelien turvallisuutta koskevien direktiivien mukaisia. Komitea kannattaa ehdotusta ja katsoo, että perustettavalla maantieliikenteen turvallisuutta käsittelevällä EU:n virastolla voi olla merkittävä rooli arvioitaessa, mitkä liikenteen sivuverkostot tai maaseututiet voivat kuulua EU:n yhteisrahoituksen piiriin.

4.11 Komitea on aiemmissa lausunnoissaan suositellut mm. seuraavaa:

— Toimintaohjelmassa olisi edellytettävä, että kaikki jäsenvaltiot laativat kartan ns. erityisen vaarallisista paikoista ja toimittavat vuosittain sitä koskevat ajantasaistetut tiedot toimivaltaiselle EU:n viranomaiselle.

— Vuoteen 2020 ulottuvaan tieliikennepolitiikkaan sisältyvien turvallisuusnäkökohtien osalta on aiheellista edistää ratkaisuja sellaisissa kysymyksissä kuin ”tarkastusten ja sakkojen harmonisointi, sisämarkkinoiden aito yhdentäminen, tehostamistoimenpiteet mm. soveltamalla moduulikonsepteja mahdollisuuksien mukaan, – – matkanopeuksien noudattamista koskevat tutkimukset sekä rengasteknologian kehittäminen”.

Komitea korostaa jälleen kerran myös näiden näkökohtien tärkeyttä.

4.12 Komitea kannattaa edistyksellisen teknologian käyttöönoton nopeuttamista ajoneuvoissa ja kehottaa kaikkia jäsenvaltioita laajentamaan yleiseurooppalaisen ajoneuvojen hätäviestijärjestelmän eli eCall-järjestelmän käytön myös muihin ajoneuvoihin, kuten kaksipyöräisiin moottoriajoneuvoihin.

4.13 Komissio saa komitean tuen ehdotukselleen laatia yhteistyössä jäsenvaltioiden ja muiden tieliikenneturvallisuuden edistämiseen osallistuvien julkisen ja yksityisen sektorin toimijoiden kanssa tieliikenteen loukkaantumistapauksia koskevan toimintastrategian.

4.14 Kuten komitea on aiemmin todennut asiaankuuluvissa lausunnoissa (5), että helpoimmin vahingoittuvien tienkäyttäjien suojeleminen olisi asetettava toimintaohjelmassa etusijalle. Kyseisiin tienkäyttäjiin on komitean mielestä laskettava kaksipyöräisillä moottoriajoneuvoilla liikkuvat, jalankulkijat ja polkupyöräilijät sekä nuoret, iäkkäiden kasvava ryhmä ja vammaiset.

4.14.1 Kuten komitean jo aiemmin antamassa lausunnossa todetaan (6), komitea kehottaa tieliikenneturvallisuuteen, tavarakuljetuksiin liittyvään rikollisuuteen sekä kuorma-autonkuljettajien terveyteen ja turvallisuuteen liittyvistä syistä lisäämään nopeasti turvallisia ja valvottuja pysäköintialueita ammattiautoilijoille. Lisäksi komitea kannattaa sitä, että sopimukset suhteutetaan kuljettajan ammattitaitoon, ei ajosuoritteeseen.

4.15 Komitea kiinnittää huomiota niihin vaarallisiin tilanteisiin, joihin kuorma-autonkuljettajat joutuvat useiden rajanylitysten yhteydessä. Monien, etenkin unionin ulkorajoilla tapahtuvien rajanylitysten yhteydessä on tavanomaista, että kuljettajat joutuvat pysyttelemään ajoneuvon sisällä tai sen välittömässä läheisyydessä ajoneuvon röntgentarkastuksen aikana. On sanomattakin selvää, että tämä velvoite merkitsee kuljettajan altistumista huomattavalle vaaralle. Ratkaisu ongelmaan olisi, että kuljettajan sallitaan poistua ajoneuvosta tarkastuksen ajaksi ja pysyä turvallisen välimatkan päässä. Komitea kehottaa erityisesti unionin jäsenvaltioita käsittelemään ongelmaa ja etsimään siihen ratkaisun Genevessä kokoontuvan tieturvallisuutta käsittelevän Yhdistyneiden Kansakuntien työryhmä 1:n kokouksessa.

Bryssel 16. maaliskuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) ETSK:n lausunnot aiheista ”Maantieliikenteen turvallisuus 2003–2010”, EUVL C 80, 30.3.2004, s. 77, ”Tieinfrastruktuurin turvallisuusjohtaminen”, EUVL C 168, 20.7.2007, s. 71; ”Rajatylittävän lainvalvonnan helpottaminen liikenneturvallisuuden alalla”, EUVL C 77, 31.3.2009, s. 70 ja ”Tieliikenneturvallisuuden strategiset suuntaviivat vuoteen 2020 asti”, EUVL C 48, 15.2.2011, s. 27.

(2) Ks. luettelo ETSK:n lausunnon ”Tieliikenneturvallisuuden strategiset suuntaviivat vuoteen 2020 asti” kohdassa 4.8; EUVL C 48, 15.2.2011, s. 27.

(3) EUVL C 48, 15.2.2011, s. 27 – kohta 1.5 ja sitä seuraavat.

(4) ETSK:n lausunto aiheesta ”Rajatylittävän lainvalvonnan helpottaminen liikenneturvallisuuden alalla”EUVL C 77, 31.3.2009, s. 70.

(5) ETSK:n lausunto aiheesta ”Tieliikenneturvallisuuden strategiset suuntaviivat vuoteen 2020 asti”, EUVL C 48, 15.2.2011, s. 27; ETSK:n lausunto aiheesta ”Rajatylittävän lainvalvonnan helpottaminen liikenneturvallisuuden alalla”, EUVL C 77, 31.3.2009, s. 70.

(6) ETSK:n lausunto aiheesta ”Tieliikenneturvallisuus – ammattiautoilijat”, EUVL C 175, 27.7.2007, s. 88; kohta 1.1.