EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.5.2017 COM(2017) 234 final KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille direktiivin 2001/42/EY 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista



1. Johdanto Tässä tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 2001/42/EY, jäljempänä ’strategista ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi’, toisessa täytäntöönpanokertomuksessa käsitellään direktiivin soveltamisesta vuosien 2007 ja 2014 välisenä aikana saatuja kokemuksia. Kertomus perustuu strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 12 artiklan 3 kohtaan, ja siinä arvioidaan direktiivin täytäntöönpanoa mainitulla ajanjaksolla. Tähän kertomukseen sisältyviä havaintoja voidaan hyödyntää myös strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin arvioinnissa, joka tehdään osana komission sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevaa ohjelmaa (REFIT). Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevalla direktiivillä pannaan täytäntöön Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 11 ja 191 artiklassa määrätty ympäristönäkökohtien integroinnin ja ympäristönsuojelun periaate. Siinä säädetään ympäristönsuojelun korkeasta tasosta ja edistetään ympäristönäkökohtien huomioimista tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien valmistelun ja hyväksymisen yhteydessä. Tätä tarkoitusta varten direktiivissä edellytetään ympäristövaikutusten arvioinnin tekemistä sellaisista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia. Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevassa direktiivissä ei vahvisteta mitattavissa olevia ympäristönormeja. Se on ensi sijassa menettelytapadirektiivi, jossa vahvistetaan tietyt vaiheet, jotka jäsenvaltioiden on otettava huomioon yksilöidessään ja arvioidessaan ympäristövaikutuksia. Strateginen ympäristöarviointiprosessi (SYA) auttaa poliittisia päättäjiä tekemään objektiiviseen tietoon sekä suuren yleisön, sidosryhmien ja asianomaisten viranomaisten kuulemisten tuloksiin perustuvia päätöksiä. Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin keskeisten vaatimusten soveltamista ja sen suhdetta muihin direktiiveihin käsitellään 2 ja 3 jaksossa. 2. Täytäntöönpanon edistyminen 2.1 Oikeudelliset ja hallinnolliset järjestelyt jäsenvaltioissa Kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Oikeudellinen kehys, jolla strategista ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi pannaan täytäntöön, vaihtelee eri jäsenvaltioissa niiden hallintorakenteen ja hallinnollisten menettelyjen mukaan. Eräissä jäsenvaltioissa strategista ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi on pantu täytäntöön erityisen kansallisen lainsäädännön avulla, ja toiset jäsenvaltiot puolestaan ovat sisällyttäneet sen vaatimukset olemassa oleviin säännöksiin, kuten säännöksiin, joilla ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi, jäljempänä ”YVA-direktiivi”, on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Vuoden 2007 jälkeen yli puolet jäsenvaltioista on muuttanut kansallista lainsäädäntöään, jolla strategista ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi on pantu täytäntöön, sen varmistamiseksi, että niiden kansalliset säännökset ovat direktiivin mukaisia, ja sellaisten tapausten ratkaisemiseksi, joissa kyseistä lainsäädäntöä sovelletaan virheellisesti. Eri jäsenvaltioiden hallintorakenteen erityispiirteet ovat vaikuttaneet niiden toteuttamiin hallinnollisiin järjestelyihin direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja soveltamiseksi. Tavallisesti viranomainen, joka laatii ja hyväksyy suunnitelmat ja ohjelmat, on sama, joka vastaa myös strategisesta ympäristövaikutusten arviointimenettelystä. Useimmissa jäsenvaltioissa ympäristöministeriö tai ympäristövirasto katsotaan ”viranomaiseksi, joka vastaa erityisesti ympäristöasioista” (strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 6 artiklan 3 kohta). Eräissä jäsenvaltioissa ympäristöviranomaisilla on enemmän tehtäviä, ja ne vastaavat myös strategisen ympäristövaikutusten arviointimenettelyn johtamisesta. Jotkut jäsenvaltiot ovat nimenneet elimen, joka valvoo ja tarkastaa strategisen ympäristövaikutusten arviointimenettelyn dokumentoinnin ja tulosten laadun. Jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta päätöksenteossa (8 artikla) ja päätöksistä tiedottamiseen liittyvissä järjestelyissä siinä vaiheessa, kun strateginen ympäristövaikutusten arviointimenettely on valmis (9 artikla). Eräissä jäsenvaltioissa ympäristöviranomaisilla on oikeus antaa hallinnollisia määräyksiä (esimerkiksi päätöksiä). Päätös voi olla suunnitelmien ja ohjelmien sisällön suhteen joko sitova, tai se voidaan antaa yksinomaan määräyksenä, joka ei ole sitova. 2.2 Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin soveltamisala Yleisesti ottaen jäsenvaltiot ovat saattaneet osaksi kansallista lainsäädäntöään ja panneet täytäntöön strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin sen tavoitteiden ja vaatimusten mukaisesti ilman direktiivin soveltamisalan määrittelemiseen liittyviä haasteita. Euroopan unionin tuomioistuin on kehittänyt strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevaan direktiiviin liittyvän laajan oikeuskäytännön ja helpottanut siten direktiivin soveltamista. Tuomioistuin on vahvistanut direktiivin käsitteiden ja säännösten laajan tulkinnan. Esimerkiksi: - Suunnitelmat ja ohjelmat, joille on tehtävä strateginen ympäristöarviointi (2 artikla) Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevassa direktiivissä ei määritellä käsiteparia ’suunnitelmat ja ohjelmat’ vaan pikemminkin siihen liitetään määre. Ensimmäisessä tuomiossa, jossa tarkasteltiin strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin soveltamisalaa, tuomioistuin selvensi, että pelkästään se tosiseikka, että suunnitelmat ja ohjelmat hyväksytään lain muodossa, ei sulje niitä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Sen lisäksi suunnitelmat ja ohjelmat, joita edellytetään toimivaltaisten viranomaisten ja menettelytavan määrittämistä koskevissa kansallisissa määräyksissä tai säännöksissä mutta joiden hyväksyminen ei ole pakollista, voivat silti kuulua strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin soveltamisalaan, jos ne täyttävät kyseisessä direktiivissä vahvistetut kriteerit. Jos on olemassa pienikin epäilys, suunnitelmat ja ohjelmat olisi erotettava kaikista muista toimenpiteistä viittaamalla strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 1 artiklassa säädettyyn erityistavoitteeseen eli siihen, että suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, tehdään ympäristöarviointi. Siltä osin kuin on kyse suunnitelmien ja ohjelmien määrittelemisestä, lähes puolet jäsenvaltioista on pannut täytäntöön strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 3 artiklan 2 kohdan sanatarkasti. Useimmat jäsenvaltiot ovat sopeuttaneet alakohtaisen suunnitteluprosessin tyyppiä tai nimeä ottaakseen huomioon kansalliset erityisjärjestelyt. - Puitteiden vahvistaminen (3 artiklan 2 kohta) Suunnitelmissa ja ohjelmissa, joista vaaditaan strateginen ympäristövaikutusten arviointi, olisi vahvistettava puitteet YVA-direktiivin liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille. Melkein kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet sanatarkasti osaksi kansallista lainsäädäntöään ilmaisun ’puitteiden vahvistaminen’, laatimalla siitä yleensä säädöksen tai ohjeasiakirjat. Tuomioistuimen oikeuskäytännössä on vahvistettu, että tämän ilmaisun on heijastettava strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin tavoitetta, jonka mukaan kaikkien tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksistä annettavien päätösten ympäristövaikutukset on otettava huomioon. Sen vuoksi voidaan todeta, että suunnitelmissa ja ohjelmissa vahvistetaan sellaisia päätöksiä koskevat puitteet, jotka vaikuttavat tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksiin erityisesti siltä osin kuin on kyse hankkeen sijaintipaikasta, luonteesta, laajuudesta ja toimintaolosuhteista tai resurssien kohdentamisesta. - Seulonta Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 3 artiklan 4 ja 5 kohdassa vahvistetaan menettely sen määrittämiseksi, onko suunnitelmilla ja ohjelmilla merkittäviä ympäristövaikutuksia, minkä vuoksi ne edellyttävät strategista ympäristövaikutusten arviointia. Jäsenvaltioiden on otettava huomioon strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin liitteessä II merkittävyyden määrittelyä koskevat perusteet. Useimmat jäsenvaltiot ovat saattaneet sanatarkasti liitteen II osaksi kansallista lainsäädäntöään, ja ne soveltavat tapauskohtaista seurantaa. Direktiivin yleistavoite – eli ympäristönsuojelun korkean tason varmistaminen – rajoittaa kuitenkin tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien seurantaan liittyvää harkintavaltaa. 2.3 Arvioinnin rajaus (5 artiklan 4 kohta)

Ympäristövaikutusten arviointiselostuksessa toimitettavien ympäristötietojen laajuuden ja tarkkuuden määrittämiseen viitaan ilmaisulla ”arvioinnin rajaus” (scoping). Jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta strategisen ympäristövaikutusten arvioinnin rajausvaiheen järjestämisen suhteen; periaatteessa velvoite on rajattu siihen, että erityisesti ympäristöasioista vastaavia viranomaisia on kuultava. Eräissä jäsenvaltioissa raportin laatiminen arvioinnin rajauksesta on pakollista. Raportin sisältö ja siinä esitettyjen tietojen yksityiskohtaisuus voivat vaihdella eri jäsenvaltioissa, ja eräissä jäsenvaltioissa raportin sisällöstä säädetään kansallisessa lainsäädännössä. Jäsenvaltioiden julkisten viranomaisten osallistuminen arvioinnin rajaukseen vaihtelee eri jäsenvaltioissa. Ympäristöviranomaisia olisi vähintäänkin kuultava arvioinnin rajausvaiheen yhteydessä. Eräissä jäsenvaltioissa ympäristöviranomaiset myös hyväksyvät arvioinnin rajaukseen liittyvän dokumentaation. 2.4 Ympäristöselostus (5 artikla ja liite I) Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin liitteessä I säädetään ympäristöselostuksen sisältöä koskevista vähimmäisvaatimuksista. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että selostus on riittävän laadukas. Lähes puolet jäsenvaltioista on ulottanut liitteen I soveltamisalan kansalliseen lainsäädäntöönsä. Eräissä jäsenvaltioissa vaaditaan esimerkiksi, että ympäristöselostukseen on sisällytettävä arviointi tietyistä taloudellisista ja sosiaalisista tekijöistä, joilla saattaa olla ratkaiseva merkitys suunnitelman täytäntöönpanossa. Eräät muut jäsenvaltiot edellyttävät nimenomaisesti, että julkisten kuulemisten tulokset sisällytetään ympäristöselostukseen. Selvityksen yleistajuisen yhteenvedon sisällön osalta lähes kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin asiaa koskevat säännökset sellaisinaan osaksi kansallista lainsäädäntöään. Ympäristöselostusta laatiessaan jäsenvaltiot ovat törmänneet kahdenlaisiin haasteisiin: i. tietojen saatavuus ja laatu; ii. selostuksen laatimisesta vastaavien asiantuntijoiden ja sen laadun tarkastamisesta vastaavien viranomaisten tekninen tietämys ja kokemus. - Perustiedot Eräät jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet sanatarkasti osaksi kansallista lainsäädäntöään liitteessä I(b) olevat vaatimukset; toiset puolestaan ovat laatineet ohjeasiakirjat perustietojen keruun helpottamiseksi. Lähes kaksi kolmasosaa jäsenvaltioista on ilmoittanut, että kerättävien tietojen merkityksellisyys, saatavuus ja yksityiskohtaisuus aiheuttavat vaikeuksia perustietoja kerättäessä; tämä koskee esimerkiksi ilmastonmuutokselle alttiuden arvioimiseen liittyviä tietoja. Kokemus on osoittanut, että perustietojen laatu on parempi pienimuotoisten suunnitelmien ja ohjelmien kohdalla johtuen niiden sijaintipaikkakohtaisesta luonteesta. - Kohtuulliset vaihtoehdot (5 artiklan 1 kohta) Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevassa direktiivissä ei määritellä ilmaisua ’kohtuulliset vaihtoehdot’ eikä sitä, miten direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Useat jäsenvaltiot ovat laatineet kansalliset ohjeasiakirjat, joiden avulla on helpompaa yksilöidä ja valita kohtuulliset vaihtoehdot SYA-menettelyä varten. Ei ole olemassa yhteistä käytäntöä arvioitavien vaihtoehtojen tyypin ja lukumäärän määrittelemiseksi. Se riippuu kunkin suunnitelma- ja ohjelmakokonaisuuden tavoitteista, maantieteellisestä laajuudesta ja sisällöstä. Jäsenvaltioiden käytettävissä olevat kolme yleisintä vaihtoehtojen luokkaa ovat kuitenkin i. sijaintipaikkakohtaiset vaihtoehdot; ii. laadulliset ja määrälliset vaihtoehdot (ympäristöön liittyvien toimien laajuuden ja merkityksen muuttaminen) iii. tekniset vaihtoehdot (jotka liittyvät tietyssä valitussa paikassa toteutettavien tulevien hankkeiden suunnitteluun). Jäsenvaltiot ottavat ympäristöselostuksessa aina huomioon myös nollavaihtoehdon, mutta sen täytäntöönpanoratkaisu vaihtelee. Eräät jäsenvaltiot pitävät sitä yhtenä kohtuullisista vaihtoehdoista; toiset puolestaan katsovat, että kyseessä on ympäristöselostuksen erillinen osa, jolla ei välttämättä ole mitään tekemistä kohtuullisten vaihtoehtojen kanssa, vaan se liittyy pikemminkin perustietoihin. Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon ja soveltamisen varmistamiseksi arvioitavien vaihtoehtojen on oltava kohtuullisia suunnitelmien ja ohjelmien tavoitteisiin ja maantieteelliseen laajuuteen nähden ennen niiden lopullisen sisällön vahvistamista. Kuten myös jäsenvaltiot ovat todenneet, suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen liittyvistä erityispiirteistä johtuen kohtuullisten vaihtoehtojen yksilöiminen saattaa olla haasteellista. Esimerkiksi kohtuullisten vaihtoehtojen yksilöiminen ja arvioiminen suunnitteluvaiheessa on vaikeaa joko suunnitelmien ja ohjelmien strategisen erityissisällön tai niiden yleisen sisällön vuoksi. 2.5 Kuuleminen (6 artikla) Jäsenvaltioilla on huomattavaa harkintavaltaa järjestäessään kansalaisille ja asianomaisille viranomaisille suunniteltua tiedotus- ja kuulemisprosessia SYA-menettelyn eri vaiheissa. Niiden olisi varmistettava, että järjestetään riittävän hyvissä ajoin toimiva kuulemismenettely, joka vastaa myös Århusin yleissopimuksen määräyksiä.

- Määräajat Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevassa direktiivissä ei täsmennetä kuulemismenettelyn aikataulua, mutta siinä edellytetään, että ”kuulemismääräajat ovat asianmukaiset” (6 artiklan 2 kohta). Tavallisesti ympäristöviranomaisten kuulemiselle asetetut määräajat ovat samat kuin kansalaisia kuultaessa. Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut, että määräajat voidaan vahvistaa kansallisessa lainsäädännössä, edellyttäen etteivät ne estä kansalaisten ja viranomaisten tosiasiallisia mahdollisuuksia ilmaista mielipiteensä. - Seulontaa / arvioinnin rajausta koskevien tietojen asettaminen yleisön saataville Kaikki jäsenvaltiot tiedottavat yleisölle seulontamenettelyn tuloksista. Tiedot esitetään yleensä yksittäisten suunnitelmien ja ohjelmien verkkosivuilla tai ympäristöviranomaisten verkkosivulla erityisesti silloin, kun nämä tekevät lopullisen päätöksen. Seulontapäätös julkaistaan myös sanomalehdissä, virallisissa lehdissä jne. Eräissä jäsenvaltioissa yleisö osallistuu arvioinnin rajaukseen; se saa tietoa, ja sillä on tilaisuus esittää kirjallisia kommentteja tai osallistua kuulemisiin. - Asianomaisten viranomaisten kuuleminen (6 artiklan 3 kohta) Kaikki jäsenvaltiot kuulevat viranomaisia ympäristöselostuksesta ja suunnitelma- ja ohjelmaluonnoksista. Eräissä jäsenvaltioissa ympäristöviranomainen toimii yhteystahona suunnitelmien ja ohjelmien laatimisesta vastaavan viranomaisen ja kaikkien muiden sellaisten viranomaisten välillä, joita on kuultava SYA-menettelyn yhteydessä. Ympäristöviranomainen vastaa myös ympäristöselostuksen laadun varmistamisesta. Euroopan unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että viranomaisessa, joka on vastuussa kuulemisesta ympäristöasioissa, on varmistettava toiminnallinen erottelu. Näin varmistetaan, että viranomaisen oma hallinnollinen yksikkö on tosiasiallisesti tarpeeksi riippumaton antamaan puolueettoman lausunnon SYA-menettelyn kohteena olevasta suunnitelmasta tai ohjelmasta. - Yleisön kuuleminen ympäristöselostuksesta Useimmissa jäsenvaltioissa ympäristöselostus julkistetaan samaan aikaan kuin suunnitelma- ja ohjelmaluonnokset. Näin yleisöllä on riittävästi aikaa ilmaista mielipiteensä ja myötävaikuttaa ympäristöselostuksen laatimiseen ennen suunnitelmien ja ohjelmien virallista hyväksymistä. Tavallisesti jäsenvaltiot julkaisevat ilmoituksen julkisesta kuulemisesta internetissä. Ilmoituksessa mainitaan suunnitelman tai ohjelman nimi, siitä vastaavat viranomaiset sekä osoite, jossa kaikki suunnitelma- ja ohjelmaluonnoksiin liittyvät asiakirjat, ympäristöselostus ja sen yleistajuinen yhteenveto mukaan luettuina, on saatettu yleisön saataville julkista kuulemista varten. Eräissä jäsenvaltioissa kuulemista koskevat vaatimukset ovat direktiivissä säädettyjä vaatimuksia tiukempia, ja niissä edellytetään esimerkiksi kokouksen tai julkisen kuulemistilaisuuden järjestämistä yleisön mielipiteen kuulemiseksi. Julkinen kuuleminen on olennainen osa menettelyä, ja sen tarkoituksena on lisätä suunnitteluprosessin avoimuutta, tehokkuutta ja toimivuutta. Tällä tavoin sen kautta edistetään ja parannetaan yleisvaikutelmaa suunnitelmasta tai ohjelmasta ja sen sosiaalista hyväksyttävyyttä ennen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä ja toteuttamista. - Valtioiden väliset neuvottelut (7 artikla) Kaikki jäsenvaltiot kahta lukuun ottamatta ovat ilmoittaneet strategiseen ympäristöarviointiin liittyviä valtioiden välisiä neuvotteluja koskevista kokemuksista joko kohdeosapuolena, käynnistävänä osapuolena tai molempina. Useimmissa jäsenvaltioissa näiden neuvottelujen järjestämisestä vastaavat ympäristöviranomaiset. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että strategiseen ympäristöarviointiin liittyvien valtioiden välisten neuvottelujen suurimpia esteitä ovat asiakirjojen kääntämisestä aiheutuvat kustannukset, käännettyjen asiakirjojen laatu ja usein liian tiukat aikataulut. 2.6 Merkittävien ympäristövaikutusten seuranta (10 artikla) Seurannan avulla voidaan vertailla ympäristöarvioinnin tuloksia suunnitelmien ja ohjelmien toteuttamisesta saatuihin tuloksiin erityisesti merkittävien ympäristövaikutusten osalta. Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevassa direktiivissä ei säädetä merkittävien ympäristövaikutusten seurantaa koskevista tarkoista järjestelystä, seurantatiheydestä, seurantamenetelmistä eikä elimistä, jotka vastaavat seurannan toteuttamisesta. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että seuranta riippuu suunnitelmista ja ohjelmista ja että on olemassa tietynlaisia suunnitelmia ja ohjelmia, joista laaditaan säännöllisesti seurantaraportti. Useimmat jäsenvaltiot eivät kuitenkaan pysty toimittamaan tietoja seurantatiheydestä. Seuranta voi perustua vakiomuotoisiin seurantaindikaattoreihin, jotka on vahvistettu toisinaan kansallisessa lainsäädännössä tai jotka vahvistetaan tapauskohtaisesti. Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin osalta jäsenvaltiot pyrkivät tarvittaessa käyttämään muissa direktiiveissä, kuten vesipolitiikan puitedirektiivissä, luontotyyppidirektiivissä ja teollisuuspäästödirektiivissä, vahvistettuja ympäristöseurantajärjestelyjä. 3. Suhde muuhun EU:n lainsäädäntöön ja muihin politiikanaloihin Strategista ympäristövaikutusten arviointia koskeva direktiivi on selkeässä yhteydessä YVA-direktiiviin ja luontotyyppidirektiiviin. Se liittyy läheisesti myös muihin direktiiveihin (kuten nitraattidirektiivi, jätedirektiivi, meludirektiivi ja tulvariskidirektiivi), joissa säädetään tiettyjen strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluvien suunnitelmien ja ohjelmien hyväksymisestä. Päällekkäisyyksien välttämiseksi strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin 11 artiklassa säädetään, että jos on kyse hankkeista, joissa velvoite tehdä ympäristövaikutusten arviointeja johtuu samanaikaisesti sekä strategista ympäristövaikutusten arviointia koskevasta direktiivistä että muusta unionin lainsäädännöstä, jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön yhteen sovitettuja ja/tai yhteisiä menettelyjä.