[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 2.4.2008 KOM(2008) 165 lopullinen VALKOINEN KIRJA yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista {SEC(2008) 404SEC (2008) 405SEC (2008) 406} VALKOINEN KIRJA yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista VALKOISEN KIRJAN TAVOITE JA SOVELTAMISALA Miksi valkoinen kirja yhteisön kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvista vahingonkorvauskanteista? Kaikkien kansalaisten ja yritysten, jotka kärsivät vahinkoa EY:n kilpailusääntöjen (EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan) rikkomisen vuoksi, on voitava vaatia korvauksia vahingon aiheuttaneelta osapuolelta. Vahinkoa kärsineen oikeus vahingonkorvaukseen on taattu yhteisön lainsäädännössä , kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut vuosina 2001 ja 2006[1]. Siitä huolimatta, että on luotava tehokas lainsäädäntökehys, jonka avulla oikeudesta vahingonkorvauksiin tulee realistisesti mahdollinen ja että eräissä jäsenvaltioissa onkin nähty merkkejä tilanteen paranemisesta, yleisesti kilpailuoikeuden rikkomisesta vahinkoa kärsineet saavat EY:ssä nykyään vain harvoin korvausta kärsimästään vahingosta. Korvauksia jää vuosittain saamatta yhteensä useiden miljardien eurojen arvosta[2]. Komissio totesi vuonna 2005 antamassaan vihreässä kirjassa, että tämä tilanne johtuu pitkälti erilaisista lainsäädännöllisistä ja menettelyistä johtuvista esteistä jäsenvaltioiden säännöissä, joita sovelletaan kilpailuoikeuden rikkomisesta kansallisissa tuomiostuimissa nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin. Tällaisilla tapauksilla on aina useita erityispiirteitä, joita ei useinkaan oteta riittävästi huomioon perinteisissä siviilioikeudellista vastuuta ja menettelyä koskevissa säännöissä. Tämä heikentää oikeusvarmuutta [3]. Erityispiirteet edellyttävät esimerkiksi hyvin monimutkaista tosiseikkojen ja taloudellisten tekijöiden analyysiä, vastaajat estävät usein mahdollisuuden tarkastella tärkeitä todisteita tai peittelevät niitä ja riskin ja saavutettavissa olevan edun suhde voi olla kantajien kannalta epäedullinen. Kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden nykyiseen tehottomuuteen voidaan puuttua parhaiten yhdistämällä yhteisön ja jäsenvaltioiden toimenpiteet. Näin saadaan aikaan tehokas vähimmäissuoja 81 ja 82 artiklan vastaisista toimista vahinkoa kärsineiden oikeuksille vahingonkorvauksiin kaikissa jäsenvaltioissa sekä tasapainotetaan tilannetta ja lisätään oikeusvarmuutta kaikkialla EU:ssa. Euroopan parlamentti on muiden sidosryhmien tavoin yhtynyt vihreässä kirjassa esitettyihin näkemyksiin[4]. Se kehotti komissiota laatimaan valkoisen kirjan yksityiskohtaisista ehdotuksista, joilla voidaan poistaa kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden esteitä. Valkoisen kirjan tavoitteet, pääperiaatteet ja soveltamisala Tässä valkoisessa kirjassa pohditaan ja ehdotetaan toimintalinjoja ja kohdennettuja toimenpiteitä, joilla voitaisiin nykyistä paremmin varmistaa, että kaikilla EY:n kilpailuoikeuden rikkomisesta vahinkoa kärsineillä on käytettävissään tehokas menettely täyden korvauksen hakemiseksi kärsitystä haitasta. Tässä valkoisessa kirjassa on yhtymäkohtia kahteen komission valmisteluasiakirjaan: a) EY:n kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauskanteita koskevaan komission valmisteluasiakirjaan, jossa selitetään yksityiskohtaisemmin valkoisen kirjan taustalla olevia näkökohtia ja tehdään lyhyt katsaus nykyiseen yhteisön säännöstöön, ja b) vaikutustenarviointiraporttiin, jossa analysoidaan eri vaihtoehtojen etuja ja kustannuksia, sekä kyseisen raportin tiivistelmään. Tämän valkoisen kirjan päätavoite on parantaa lainsäädännön tarjoamia edellytyksiä, jotta vahinkoa kärsineet voivat käyttää perustamissopimuksen mukaista oikeuttaan saada korvausta kaikista EY:n kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvista vahingoista. Lähtökohtana on siis täyden korvauksen periaate . Tehokkaampien korvausmenettelyjen myötä kilpailuoikeuden rikkomisten kulut tulevat kilpailuoikeuden rikkojien – ei vahinkoa kärsineiden ja sääntöjä noudattavien yritysten – maksettaviksi. Yksityisten tahojen tehokkaat oikeussuojakeinot myös lisäävät mahdollisuutta, että sääntöjenvastaisia kilpailunrajoituksia havaitaan enemmän ja että kilpailuoikeuden loukkaaja voidaan saattaa vastuuseen[5]. Korvauksiin liittyvän oikeuden parantaminen toisi etua myös implisiittisesti , koska sillä olisi varoittavaa vaikutusta tulevien rikkomisten suhteen, mikä puolestaan johtaisi kilpailusääntöjen parempaan noudattamiseen. Vääristymättömän kilpailun suojaaminen kuuluu erottamattomasti sisämarkkinoille ja on erittäin tärkeää Lissabonin strategian täytäntöönpanon kannalta. Kilpailukulttuurin ansiosta resurssit jakautuvat paremmin, talous tehostuu, innovointi lisääntyy ja hinnat laskevat. Komissio on noudattanut pääperiaatetta, jonka mukaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden oikeudellisten puitteiden tehostamisen olisi perustuttava eurooppalaiseen lähestymistapaan. Tässä valkoisessa kirjassa ehdotetut toimintalinjat ovat tasapainoisia toimenpiteitä , jotka perustuvat Euroopan oikeudelliseen kulttuuriin ja perinteisiin . Toinen tärkeä periaate komission toiminnassa on 81 ja 82 artiklan vahvan julkisen noudattamisen valvonnan jatkaminen komission itsensä ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten toimesta. Tässä valkoisessa kirjassa ehdotettujen toimenpiteiden tarkoituksena on luoda tehokas siviilikanteisiin perustuvan noudattamisen valvonnan järjestelmä. Näillä vahingonkorvauskanteilla on tarkoitus täydentää julkista noudattamisen valvontaa, ei korvata tai vaarantaa sitä. Edellä esitetyn perusteella ja tuomioistuimen vahvistaman vaatimuksen mukaisesti kaikkien kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta vahinkoa kärsineiden on voitava tosiasiallisesti käyttää oikeuttaan korvauksiin. Tämän vuoksi valkoisessa kirjassa käsitellyt asiat koskevat kaikentyyppisiä vahinkoa kärsineitä tahoja ja kaikentyyppisiä 81 ja 82 artiklan rikkomisia kaikilla talouden aloilla . Komissio katsoo myös, että toimintalinjojen on katettava sekä ne vahingonkorvauskanteet, jotka perustuvat kilpailuviranomaisen aiemmin toteamaan rikkomiseen, että muut kanteet. EHDOTETUT TOIMENPITEET JA TOIMINTALINJAT Oikeudellinen asema: epäsuorat ostajat ja ryhmäkanteet Komissio pitää myönteisenä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen vahvistusta sille, että ”jokainen” voi vaatia kansallisessa tuomioistuimessa kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneen vahingon korvaamista[6]. Tätä periaatetta sovelletaan myös epäsuoriin ostajiin eli niihin, joilla ei ole ollut suoraa kontaktia kilpailuoikeuden rikkojaan, mutta jotka ovat kuitenkin kärsineet merkittävää vahinkoa sen vuoksi, että niille on siirretty ylihintaa jakeluketjussa. Komissio katsoo ryhmäkanteista , että on selkeästi tarpeen saada aikaan mekanismi, jolla voidaan yhdistää kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi vahinkoa kärsineiden yksittäiset korvaushakemukset. Yksittäiset kuluttajat sekä pienet yritykset, ja erityisesti ne, joiden kärsimä vahinko on satunnaista ja arvoltaan verrattain vähäistä , luopuvat usein erillisistä vahingonkorvauskanteista niihin liittyvien kulujen, kulutetun ajan, epävarmuustekijöiden, riskien ja rasitteiden vuoksi. Tämän vuoksi monet vahinkoa kärsineet jäävät nykyään kokonaan korvauksetta . Samasta rikkomisesta on joitakin harvoja kertoja tehty useita yksittäisiä kanteita, ja tällöin on tullut esiin menettelyjen tehottomuus niin kantajan, vastaajan kuin oikeusjärjestelmänkin kannalta. Komissio ehdottaakin[7] kahden toisiaan täydentävän ryhmäkanteisiin liittyvän mekanismin yhdistelmää kilpailuoikeuden rikkomisen yhteydessä: - oikeutettujen yksiköiden , esimerkiksi kuluttajajärjestöjen, valtion laitosten tai ammattijärjestöjen tunnustettujen tai – harvoissa tapauksissa – tunnistettavissa olevien vahinkoa kärsineiden puolesta nostamat edustukselliset kanteet ; kyseiset yksiköt on joko i) nimetty virallisesti etukäteen tai ii) jäsenvaltiot vahvistavat ne tapauskohtaisesti tiettyä kilpailuoikeuden rikkomista koskevan kanteen nostamista varten eräiden tai kaikkien yksikön jäsenten puolesta, ja - suostumukseen perustuvat edustukselliset kanteet , joissa vahinkoa kärsineet päättävät nimenomaisesti yhdistää yksittäiset vahinkoa koskevat kanteensa yhdeksi kanteeksi. Kun otetaan huomioon, etteivät oikeutetut yksiköt pysty tai halua nostaa jokaista kannetta, näiden kahden kannetyypin on tarpeen täydentää toisiaan, jotta varmistetaan kilpailuoikeuden rikkomisesta vahinkoa kärsineiden nostamien ryhmäkanteiden teho. Lisäksi on tärkeää pitää huolta siitä, ettei vahinkoa kärsineiltä viedä oikeutta halutessaan nostaa yksittäistä kannetta. On kuitenkin syytä ottaa käyttöön varotoimet, joilla estetään saman vahingon korvaaminen useammin kuin kerran. Nämä vahingonkorvauskanteita kilpailuoikeuden alalla koskevat ehdotukset kuuluvat komission laajempaan aloitteeseen vahvistaa ryhmäkanteita EU:ssa ja niitä voidaan kehittää edelleen tässä yhteydessä. Osapuolten mahdollisuus tutustua todisteisiin Kilpailuasiat perustuvat erityisen pitkälti tosiseikkoihin. Monia kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden tärkeimmistä todisteista ei ole mahdollista saada käyttöön ; ne ovat vastaajien tai kolmansien hallussa eivätkä kantajat näin ollen tunne niitä tarpeeksi yksityiskohtaisesti. Tämä tietojen epäsymmetrisen jakautumisen aiheuttama ongelma on ratkaistava ja vahinkoa kärsineiden mahdollisuutta tutustua oleellisiin todisteisiin parannettava, mutta samalla on tärkeää välttää liian laajan ja hankalan ilmoitusvelvollisuuden aiheuttamat kielteiset vaikutukset, esimerkiksi väärinkäytön riski . Komissio ehdottaa tämän vuoksi, että EU:ssa turvataan osapuolten välistä tietojen esittämistä koskeva vähimmäistaso kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden yhteydessä. Oikeuden tutustua todisteisiin olisi perustuttava tekijänoikeusdirektiivin (direktiivi 2004/48/EY) lähestymistapaa noudattaen tosiseikkojen esittämiseen ja vaateen oikeutuksen ja todisteiden esittämistä koskevan pyynnön tarkkaan oikeudelliseen valvontaan . Näin ollen komissio ehdottaa[8], että - kansallisilla tuomioistuimilla olisi erityisissä olosuhteissa oikeus määrätä osapuolet ja kolmannet esittämään tiettyihin luokkiin kuuluvat oleelliset todisteet , - todisteiden esittämistä koskevan määräyksen antamisedellytyksiin olisi sisällyttävä , että kantaja on - tuonut esiin kaikki käytettävissään kohtuudella olevat tosiseikat ja todistuskeinot , ja niiden mukaan on perusteltua epäillä hänen kärsineen vahinkoa sen johdosta, että vastaaja on rikkonut kilpailusääntöjä, - osoittanut tuomioistuinta tyydyttävällä tavalla, ettei hän pysty kaikin käytettävissään kohtuudella olevin keinoin muulla tavoin saamaan käyttöönsä pyydettyjä todisteita, - yksilöinyt riittävän tarkat esitettävien todisteiden luokat ja - esittänyt tuomioistuinta tyydyttävällä tavalla, että todisteiden antaminen käyttöön on sekä asian käsittelyn kannalta oleellista että tarpeen ja oikeasuhtaista, - sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevien yritysten yrityslausunnoille sekä kilpailuviranomaisten tutkinnalle olisi annettava riittävä suoja, - tuomioistuimilla olisi oltava oikeus määrätä riittävän varoittavia seuraamuksia estääkseen tärkeiden todisteiden tuhoamisen tai niiden esittämistä koskevan määräyksen noudattamatta jättämisen ; niillä voisi esimerkiksi olla mahdollisuus tehdä vastaajan kannalta epäedullisia päätelmiä vahingonkorvauksia koskevassa siviilioikeudellisessa menettelyssä. Kansallisten kilpailuviranomaisten päätösten sitovuus Jos Euroopan komissio toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 81 tai 82 artiklaa on rikottu, vahinkoa kärsineet voivat vakiintuneen oikeuskäytännön ja asetuksen (EY) N:o 1/2003 16 artiklan 1 kohdan nojalla käyttää kyseistä päätöstä sitovana todisteena vahingonkorvauksia koskevassa siviilioikeudellisessa menettelyssä. Sen sijaan jos 81 tai 82 artiklan rikkomista koskevan päätöksen on tehnyt kansallinen kilpailuviranomainen , vastaavia sääntöjä on vain muutamissa jäsenvaltioissa. Komissio ei näe syytä, miksi Euroopan kilpailuviranomaisten verkostoon kuuluvan kansallisen kilpailuviranomaisen tekemää 81 tai 82 artiklaa koskevaa lopullista päätöstä[9] ja muutoksenhakutuomioistuimen tekemää päätöstä pitää kansallisen kilpailuviranomaisen päätös voimassa tai sen itsensä tekemää päätöstä, jossa todetaan rikkominen, ei voitaisi hyväksyä kaikissa jäsenvaltioissa kiistämättömänä näyttönä rikkomisesta, kun myöhemmin ratkaistaan kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvia vahingonkorvauksia koskevia siviilioikeudellisia riitoja. Tällaisella säännöllä voitaisiin varmistaa, että eri kansalliset elimet soveltaisivat 81 ja 82 artiklaa johdonmukaisemmin ja oikeusvarmuus lisääntyisi. Kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden vaikutus paranisi ja niitä koskevat menettelyt tehostuisivat . Jos vastaajat voivat kyseenalaistaa sen, että ne ovat rikkoneet 81 tai 82 artiklaa kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksessä todetulla ja mahdollisesti muutoksenhakutuomioistuimen vahvistamalla tavalla, tuomioistuimen, jossa vahingonkorvauskanne on nostettu, on tarkasteltava uudelleen kansallisen erityisviranomaisen (ja muutoksenhakutuomioistuimen) jo kertaalleen tutkimat ja arvioimat tosiseikat ja oikeudelliset näkökohdat. Tällainen tosiseikkojen ja oikeudellisten näkökohtien kaksinkertainen tutkiminen johtaa huomattaviin lisäkustannuksiin, ajanhukkaan ja ennakoimattomuuteen vahingonkorvauskanteen käsittelyssä. Komissio ehdottaa[10] tämän vuoksi seuraavaa sääntöä: - jos Euroopan kilpailuviranomaisten verkostoon kuuluva kansallinen kilpailuviranomainen on jo tehnyt lopullisen päätöksen , jossa todetaan kyseisten 81 ja 82 artiklan rikkominen, tai muutoksenhakutuomioistuin on jo tehnyt lopullisen päätöksen , jossa vahvistetaan kansallisen kilpailuviranomaisen päätös tai todetaan itse rikkominen, kansallinen tuomioistuin, joka ratkaisee 81 ja 82 artiklan vastaisia käytäntöjä koskevaa vahingonkorvauskannetta, ei voi tehdä kyseisten päätösten tai tuomioiden vastaisia päätöksiä . Tätä velvoitetta olisi sovellettava siten, ettei se vaikuta kansallisten tuomioistuinten oikeuteen, tai mahdollisesti velvoitteeseen, pyytää EY:n perustamissopimuksen 81 tai 82 artiklan tulkintaa sen 234 artiklan nojalla. Edellä esitetyllä säännöllä annetaan sitovuus ainoastaan lopullisille päätöksille eli tilanteissa, joissa vastaaja on jo käyttänyt kaikki valitustiet, ja se koskee ainoastaan samoja käytänteitä ja samoja yrityksiä , joiden osalta kansallinen kilpailuviranomainen tai muutoksenhakutuomioistuin on todennut rikkomisen. Tuottamusta koskeva edellytys Jäsenvaltioissa suhtaudutaan eri tavoin tuottamusta koskevaan edellytykseen 81 tai 82 artiklan todistettuun rikkomiseen liittyvien vahingonkorvausvaatimusten yhteydessä. Tietyt jäsenvaltiot eivät aseta tuottamusta kilpailuoikeuden rikkomiseen liittyvien vahingonkorvauskanteiden edellytykseksi tai ne olettavat poikkeuksetta, että todistettuun rikkomiseen liittyy tuottamus. Komissio katsoo, ettei tällainen lähestymistapa ole toimintalinjan vastainen. Kun otetaan huomioon sellaisinaan sovellettavien EY:n perustamissopimuksen sääntöjen – esimerkiksi 81 ja 82 artiklan – rikkomisesta aiheutuvaa korvausvastuuta koskeva Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö sekä vaikuttavuusperiaate, muiden jäsenvaltioiden osalta voidaan todeta, että kansallisen lainsäädännön mukaisia tuottamusta koskevia edellytyksiä olisi rajoitettava. Komissio ei näe syytä poistaa kilpailuoikeuden loukkaajilta vahingonkorvausvastuuta sen vuoksi, ettei rikkomiseen liity tuottamusta, paitsi silloin, kun kyseessä on anteeksiannettava erehdys. Komissio ehdottaa[11] tämän vuoksi toimenpidettä, jolla selvitetään tuottamuksen todistamista edellyttäville jäsenvaltioille, että - kun vahinkoa kärsinyt on osoittanut, että 81 tai 82 artiklaa on rikottu , kilpailuoikeuden loukkaajan olisi vastattava aiheutetun vahingon korvaamisesta paitsi jos on osoitettavissa, että rikkominen johtui tosiasiallisesti anteeksiannettavasta erehdyksestä, - erehdys voitaisiin katsoa anteeksiannettavaksi , jos hyvin huolellisesti toimiva järkevä henkilö ei olisi voinut tietää, että toiminnalla on rajoitettu kilpailua. Vahingonkorvaukset Komissio pitää myönteisenä, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut niiden haittojen tyypit, joista kilpailuoikeuden rikkomisesta vahinkoa kärsineiden olisi voitava saada korvausta[12]. Tuomioistuin on korostanut, että vahinkoa kärsineiden on saatava vähintään aiheutuneen vahingon todellista arvoa vastaava täysimääräinen korvaus . Tämä oikeus kattaa kilpailunvastaisista hintojenkorotuksista johtuvan todellisen tappion lisäksi myynnin vähenemisestä johtuvan tulonmenetyksen sekä sisältää oikeuden korkoon . Oikeusvarmuuden vuoksi ja mahdollisten kilpailuoikeuden loukkaajien ja vahinkoa kärsineiden asiaa koskevan tietämyksen lisäämiseksi komissio ehdottaa, että kilpailuoikeuden rikkomisesta vahinkoa kärsineiden mahdollisten vahingonkorvausten laajuutta koskeva nykyinen yhteisön säännöstö kodifioidaan yhteisön säädökseksi. Kun vahingonkorvauksen laajuus on selvillä, on laskettava rahamääräinen korvaus . Laskeminen edellyttää vahinkoa kärsineen taloudellisen tilanteen vertailua sellaiseen oletettuun tilanteeseen , jossa markkinat olisivat kilpailulle avoimet, mikä on usein hankalaa. Vertailusta voi tulla erittäin vaikeaa tai jopa käytännössä mahdotonta, jos siinä sovelletaan tiukasti periaatetta, että aina on laskettava kärsityn vahingon tarkka määrä. Lisäksi pitkälle viedyt laskentavaatimukset voivat olla suhteettomat kärsittyyn vahingon määrään nähden. Helpottaakseen vahingonkorvausten laskemista komissio aikoo[13] tämän vuoksi - laatia puitteet, joissa esitetään ei-sitovat käytännön ohjeet kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvausten määrän määrittämisestä esimerkiksi likimääräisen laskutavan tai tappion arviointia koskevien yksinkertaistettujen sääntöjen avulla. Ylihinnan edelleen välittäminen Kilpailuoikeuden rikkojan suora asiakas saattaa maksattaa sääntöjenvastaisen ylihinnan kokonaan tai osittain omilla asiakkaillaan (epäsuorat ostajat), jolloin tulee esiin useita juridisia kysymyksiä. Niihin liittyy kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvissa vahingonkorvauskanteissa runsaasti oikeudellista epävarmuutta ja vaikeuksia. Ongelmia syntyy, jos kilpailuoikeuden rikkoja käyttää ylihinnan edelleen välittämistä puolustuksena ja toteaa, ettei kantaja ole kärsinyt tappiota, koska tämä on siirtänyt hinnannousun eteenpäin omille asiakkailleen. Komissio muistuttaa, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on korostanut korvaamisen periaatetta ; kaikkien vahinkoa kärsineiden henkilöiden , jotka voivat osoittaa riittävän syy-yhteyden rikkomiseen, olisi voitava saada vahingonkorvausta. Tämän vuoksi kilpailuoikeuden rikkojien voitaisiin antaa vedota siihen, että ylihinta on siirretty eteenpäin. Tämän puolustuksen kieltäminen voisi aiheuttaa sen, että ylihinnan eteenpäin siirtäneet ostajat saavat perusteetonta etua ja vastaaja joutuu perusteetta maksamaan moninkertaiset korvaukset . Näin ollen komissio ehdottaa[14], että - vastaajien olisi voitava käyttää eteenpäin välittämistä puolustuksenaan ylihinnan korvaamista koskevassa vaateessa; kyseisen puolustuksen näyttökynnyksen ei pitäisi olla matalampi kuin kantajan vahinkoa koskevan näytön kohdalla. Hankaluuksia syntyy toisaalta myös silloin, kun epäsuora ostaja vetoaa ylihinnan eteenpäin välittämiseen osoituksena syntyneestä vahingosta . Jakeluketjun loppupään tai lopun ostajille aiheutuu kilpailuoikeuden rikkomisesta usein eniten vahinkoa, mutta kun otetaan huomioon heidän etäisyytensä rikkomisesta , tästä siirtämisestä ja sen laajuudesta on erityisen vaikea esittää riittäviä todisteita. Jos kantajat eivät pysty esittämään kyseisiä todisteita, he eivät saa korvausta , ja kilpailuoikeuden rikkoja, joka on saattanut käyttää siirtämistä koskevaa puolustusta onnistuneesti toista, jakeluketjun alkupään kantajaa vastaan, saa perusteetonta etua . Jotta tällainen tilanne voitaisiin välttää, komissio esittää[15] vahinkoa kärsineen todistustaakan keventämistä ja ehdottaa, että - epäsuorien ostajien pitäisi voida vedota kumottavissa olevaan olettamaan, että sääntöjenvastainen ylihinta on siirretty heille kokonaisuudessaan. Jos jakeluketjun eri vaiheiden ostajat nostavat yhteisiä, rinnakkaisia tai peräkkäisiä kanteita, kansallisia tuomioistuimia kannustetaan käyttämään täysimääräisesti kaikkia käytössään olevia kansallisen, yhteisön ja kansainvälisen oikeuden mukaisia menettelyjä, jotta voitaisiin välttää se, että kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneen vahingon kattamiseksi maksettava korvaus on liian suuri tai liian pieni. Vanhentumisajat Vanhentumisajat ovat oikeusvarmuuden kannalta tärkeitä, mutta ne saattavat olla merkittävä este vahingonkorvausten maksamiselle niin yksittäisissä kuin peräkkäisissä kanteissa. Vanhentumisajan alkamisen suhteen vahinkoa kärsineellä voi olla käytännön vaikeuksia, jos kilpailuoikeutta rikotaan keskeytyksettä tai toistuvasti tai jos ne eivät ole kohtuudella voineet olla tietoisia rikkomisesta. Viimeksi mainittu tilanne vallitsee usein kaikkein vakavimmissa ja haitallisimmissa kilpailuoikeuden rikkomistilanteissa, esimerkiksi kartellitapauksissa, jotka pysyvät usein salassa niin toimintansa aikana kuin sen jälkeenkin. Tämän vuoksi komissio ehdottaa[16], että vanhentumisaika ei ala kulua - ennen sitä päivää, jolloin kilpailuoikeuden rikkominen loppuu , jos sitä rikotaan keskeytyksettä tai toistuvasti, - ennen kuin rikkomisesta vahinkoa kärsineellä voidaan kohtuudella olettaa olevan tieto rikkomisesta ja sen hänelle aiheuttamasta vahingosta . Jotta jatkokanteita olisi mahdollista nostaa, olisi toteutettava toimenpiteitä, joiden avulla voidaan välttää vanhentumisaikojen umpeutuminen sinä aikana, kun kilpailusääntöjen julkinen noudattamisen valvonta on vielä meneillään kilpailuviranomaisten (ja muutoksenhalutuomioistuinten) toimesta. Komissio pitää parempana vaihtoehtoa, jonka mukaan uusi vanhentumisaika alkaa kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen tehtyä rikkomista koskevan päätöksen, kuin vaihtoehtoa, jonka mukaan vanhentumisaika keskeytetään julkisen menettelyn ajaksi. Jos vanhentumisaika keskeytetään, kantajien (ja vastaajien) on vaikea arvioida jäljellä oleva aika tarkasti , sillä kilpailuviranomaisten menettelyn alkaminen ja päättyminen ei aina ole julkisesti tiedossa. Lisäksi jos keskeytys alkaa vanhentumisajan loppuvaiheessa, kanteen valmistelulle saattaa jäädä liian vähän aikaa . Näin ollen komissio ehdottaa[17], että - vähintään kahden vuoden mittainen uusi vanhentumisaika alkaa siitä, kun myöhemmän kanteen perustana olevasta rikkomista koskevasta päätöksestä tulee lopullinen . Vahingonkorvauskanteiden kulut Kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden kulut sekä kulujen jakamista koskevat säännöt saattavat estää ratkaisevasti kanteiden nostamista, sillä tämäntyyppisten kanteiden kustannukset saattavat olla erityisen suuret. Yleisestikin ne ovat muunkaltaisia yksityisoikeudellisia kanteita monimutkaisempia ja vievät niitä enemmän aikaa. Komissio katsoo, että jäsenvaltioiden voisi olla hyödyllistä pohtia kuluja koskevia sääntöjä ja tarkastella eri puolilla EU:ta käytössä olevia käytänteitä, jotta voidaan edistää sellaisten perusteltujen kanteiden tekemistä, joiden kulut muuten estäisivät niiden nostamisen. Erityisesti tämä koskee kantajia, joiden taloudellinen tilanne on merkittävästi heikompi kuin vastaajan. Olisi myös pohdittava tapausten nopeaa ratkaisemista , esimerkiksi neuvotteluratkaisuja, edistäviä mekanismeja. Näin voitaisiin vähentää osapuolten oikeudenkäyntikuluja ja oikeusjärjestelmälle aiheutuvia kustannuksia merkittävästi tai jopa poistaa ne kokonaan. Jäsenvaltiot voisivat myös tarvittaessa harkita kilpailuoikeuden rikkomista koskeviin vahingonkorvauskanteisiin sovellettavia oikeudenkäyntimaksujen enimmäismääriä. Jäsenvaltioita pyydetään pohtimaan myös omia kulujen jakamista koskevia sääntöjään , jotta voitaisiin vähentää mahdollisten kantajien epävarmuutta siitä, mitkä kulut saattavat jäädä heidän vastuulleen. EU:n jäsenvaltioissa vallitseva periaate, jonka mukaan häviäjä maksaa, on tärkeä keino erotella perusteettomat kanteet. Tietyissä olosuhteissa kyseinen periaate saattaa kuitenkin olla esteenä myös niille vahinkoa kärsineille, joiden kanteet ovat perusteltuja. Kansallisille tuomioistuimille voidaan tämän vuoksi ehkä antaa oikeus poiketa periaatteesta esimerkiksi takaamalla, ettei kantajan, jonka kanne hylätään, tarvitse maksaa vastaajan kohtuuttomia tai haitantekomielessä aiheutettuja tai muutoin liiallisia kuluja. Komissio kehottaa[18] tämän vuoksi jäsenvaltioita - laatimaan menettelysääntöjä, joissa otetaan huomioon neuvotteluratkaisut tapana vähentää kuluja - vahvistamaan oikeudenkäyntimaksut asianmukaisiksi siten, etteivät ne muodostu kohtuuttomaksi esteeksi kilpailuoikeuden rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden nostamiselle - antamaan kansallisille tuomioistuimille mahdollisuus antaa kuluja koskevia määräyksiä , joilla poiketaan tietyissä perustelluissa tapauksissa tavanomaisista säännöistä, mieluiten heti oikeudenkäyntimenettelyn alussa; tällaisilla määräyksillä voitaisiin varmistaa, ettei kantajan tarvitse vastata kaikista toiselle osapuolelle aiheutuneista kuluista, vaikka kanne hylättäisiinkin. Sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevien ohjelmien ja vahingonkorvauskanteiden suhde Niin noudattamisen julkisen kuin yksityisenkin valvonnan kannalta on tärkeää, että sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevat ohjelmat ovat kiinnostavia. Sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevien tahojen yrityslausuntojen yhteydessä on varmistettava, että yksityisiin vahingonkorvauskanteisiin liittyvää tiedonantovelvollisuutta sovellettaessa hakijaa suojataan riittävästi , jotta häntä ei saateta muita kilpailuoikeuden rikkojia epäedullisempaan asemaan. Muutoin uhalla, että sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevien tahojen tunnustamat seikat saattaisivat tulla esiin, voisi olla kielteinen vaikutus yrityksen panokseen tai sen vuoksi hakemus saatettaisiin jättää kokonaan tekemättä. Komissio ehdottaa[19] tämän vuoksi, että kyseistä suojaa olisi sovellettava - kaikkien sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevien tahojen kaikkiin yrityslausuntoihin , jotka on annettu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan rikkomiseen liittyen (myös silloin, kun samaan aikaan sovelletaan myös kansallista kilpailuoikeutta), - riippumatta siitä, hyväksyykö vai hylkääkö kilpailuviranomainen sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen vai jätetäänkö sitä koskeva päätös tekemättä. Suojaa sovelletaan, kun tuomioistuin on määrännyt tiedot annettaviksi riippumatta siitä, tapahtuuko tämä ennen kuin kilpailuviranomainen on tehnyt päätöksen vai sen jälkeen . Sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevan tahon vapaaehtoisen yrityslausuntojen julkistamisen mahdollisuus olisi suljettava pois ainakin siihen asti, kun väitetiedoksianto on annettu. Jotta varmistetaan, että sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevat ohjelmat ovat edelleen kiinnostavia, hyväksytyn hakemuksen tehneen hakijan siviilioikeudellista vastuuta voitaisiin rajoittaa. Komissio esittää[20] tämän vuoksi pohdittavaksi mahdollisuutta, että sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan myönteisen päätöksen saaneen tahon siviilioikeudellista vastuuta rajoitettaisiin niihin vaateisiin, joita kyseisen tahon suorat ja välilliset sopimuskumppanit esittävät . Näin niiden tahojen, jotka ovat saaneet sakkojen määräämättä jättämistä tai lieventämistä koskevan päätöksen, maksettavana olevia vahingonkorvauksia rajoitettaisiin ilman, että niitä suojattaisiin perusteetta rikkomiseen osallistumisesta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta. Vastuun rajoittamisen laajuutta koskeva todistustaakka olisi kyseisellä taholla itsellään. Erityisesti olisi kuitenkin tarkasteltava tällaisen toimenpiteen tarvetta ja vaikutusta, joka sillä olisi kartellien vuoksi vahinkoa kärsineiden saamaan täyteen korvaukseen ja rikkomukseen osallistuneiden asemaan ja erityisesti muiden sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä hakevien tahojen asemaan. Komissio pyytää tätä valkoista kirjaa koskevia kommentteja. Ne voi lähettää 15. heinäkuuta 2008 mennessä joko sähköpostitse osoitteeseen comp-damages-actions@ec.europa.eu tai postitse osoitteeseen European CommissionDirectorate-General for Competition, Unit A 5Damages actions for breach of the EC antitrust rulesB-1049 Brussels. Kilpailun pääosaston tavanomaisena käytäntönä on julkaista julkisessa kuulemisessa saamansa huomautukset. On kuitenkin mahdollista pyytää, että huomautukset käsitellään kokonaan tai osittain luottamuksellisina. Tässä tapauksessa on selvästi merkittävä huomautusten etusivulle, että niitä ei saa julkistaa, ja toimitettava kilpailun pääosastolle ei-luottamuksellinen versio julkaisemista varten. [1] Asia C-453/99, Courage v. Crehan, Kok. 2001, s. I-6297, ja yhdistetyt asiat C-295"298/04, Manfredi , Kok. 2006. s. I-6619. [2] Ks. vaikutustenarviointiraportin 2.2 jakso. [3] Ks. vaik Kok. 2001, s. I-6297, ja yhdistetyt asiat C-295−298/04, Manfredi, Kok. 2006. s. I-6619. [4] Ks. vaikutustenarviointiraportin 2.2 jakso. [5] Ks. vaikutustenarviointiraportin 2.3 jakso. [6] 25. huhtikuuta 2007 annettu päätöslauselma (2006/2207(INI)). [7] Ks. vaikutustenarviointiraportin 2.1 jakso. [8] Manfredi (ks. alaviite 1), 61 kohta. [9] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 2. [10] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 3. [11] Kansallisten kilpailuviranomaisten päätökset kuuluvat kaikissa jäsenvaltioissa oikeudellisen valvonnan piiriin. Päätökset katsotaan lopullisiksi , kun niihin ei enää voida hakea muutosta eli niihin joko ei ole haettu muutosta säädetyssä ajassa, jolloin tahojen, joille ne on osoitettu, katsotaan hyväksyneen ne, tai tuomiovaltaiset muutoksenhakutuomioistuimet ovat vahvistaneet ne. [12] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 4. [13] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 5. [14] Manfredi (ks. alaviite 1), 95 ja 97 kohta. [15] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 6. [16] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 7. [17] Ks. edellinen alaviite. [18] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 8. [19] Ks. edellinen alaviite. [20] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 9. [21] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 10, B0,1 jakso. [22] Perustelut: ks. valmisteluasiakirjan luku 10, B.2 jakso.