Ehdotus: neuvoston asetukseksi yhteisöpatentista /* KOM/2000/0412 lopull. - CNS 2000/0177 */



Virallinen lehti nro C 337 E , 28/11/2000 s. 0278 - 0290



Ehdotus: NEUVOSTON ASETUKSEKSI Yhteisöpatentista (komission esittämä) SISÄLLYSLUETTELO 1. YLEISTÄ 1.1. Tausta 1.2. Viimeaikaiset toimet 2. EHDOTUS NEUVOSTON ASETUKSEKSI 2.1. Tavoite 2.2. Oikeusperusta 2.3. Yhteisöpatenttiasetuksen ja Euroopan patenttijärjestön välinen yhteys 2.3.1. Yhteisöpatenttiasetus 2.3.2. Virasto ja Münchenin yleissopimus 2.3.3. Yhteisön liittyminen Münchenin yleissopimukseen 2.3.4. Yhteisöpatenttiasetuksen ja Münchenin yleissopimuksen johdonmukainen ja samanaikainen kehitys 2.4. Yhteisöpatentin keskeiset ominaispiirteet 2.4.1. Yhteisöpatentin yhtenäisyys ja riippumattomuus 2.4.2. Yhteisöpatenttiin sovellettava lainsäädäntö 2.4.3. Yhteisöpatentin hyväksyttävät kustannukset 2.4.3.1. Kääntämisen kustannukset 2.4.3.2. Menettelyyn liittyvät maksut ja muut kustannukset 2.4.4. Kieliä koskevat järjestelyt - Tiedonsaanti 2.4.5. Yhteisöpatentin oikeusvarmuus: oikeudellinen järjestelmä 2.4.5.1. Yksityisten osapuolten välisiä riitoja koskeva oikeudellinen järjestelmä 2.4.5.2. Muutoksenhaku viraston ja komission tekemiin päätöksiin 2.4.5.3. Asetusehdotuksen ja toimielinten uudistusta käsittelevän hallitustenvälisen konferenssin välinen yhteys 2.4.5.4. Toimivaltuuksien jakautuminen keskitetyssä yhteisötuomioistuimessa 2.4.6. Yhteys muihin patenttijärjestelmiin 3. EHDOTUKSEN PERUSTELUT SUHTEELLISUUSPERIAATTEEN JA TOISSIJAISUUSPERIAATTEEN KANNALTA 4. EHDOTUKSEEN SISÄLTYVIEN SÄÄNNÖSTEN ARTIKLAKOHTAINEN TARKASTELU PERUSTELUT 1. YLEISTÄ 1.1. Tausta Patenttisuoja taataan tällä hetkellä Euroopan unionissa kahdentyyppisen järjestelmän, kansallisten patenttijärjestelmien ja eurooppapatenttijärjestelmän, avulla, joista kumpikaan ei perustu yhteisön lainsäädäntöön. Kansallinen patentti otettiin käyttöön ensimmäisenä. Käytännössä Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden kansallisia patenttisäännöstöjä on yhdenmukaistettu. Kaikki jäsenvaltiot ovat teollisoikeuden suojelemisesta 20 päivänä maaliskuuta 1883 tehdyn ja viimeksi 14 päivänä heinäkuuta 1967 tarkistetun Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia sekä teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista 15 päivänä huhtikuuta 1994 tehdyn sopimuksen (jäljempänä 'TRIPS-sopimus') sopimuspuolia. Useat jäsenvaltiot ovat myös 27 päivänä marraskuuta 1963 tehdyn, keksinnöille myönnettävien patenttien tiettyjen osien yhtenäistämistä koskevan Euroopan neuvoston yleissopimuksen sopimuspuolia. Ajatus yhteisöpatentista on peräisin 1960-luvulta. Tuolloin ryhdyttiin suunnittelemaan sellaisen patenttijärjestelmän luomista, joka olisi voimassa muotoutumassa olleen Euroopan yhteisön koko alueella. Kävi kuitenkin melko pian ilmi, että tätä lähestymistapaa ei voitu toteuttaa vain yhteisön laajuisesti. Aloite johti sittemmin eurooppapatenttien myöntämisestä 5 päivänä lokakuuta 1973 tehdyn yleissopimuksen allekirjoittamiseen (jäljempänä 'Münchenin yleissopimus'), johon kaikki jäsenvaltiot vähitellen liittyivät. Münchenin yleissopimus on osa valtioiden välistä perinteistä oikeutta eikä se kuulu yhteisön oikeusjärjestykseen. Münchenin yleissopimuksella perustetaan Euroopan patenttijärjestö, joka käsittää Euroopan patenttiviraston (jäljempänä 'virasto') ja hallintoneuvoston. Yleissopimuksessa vahvistetaan yhtenäinen patentinmyöntämis-menettely. Menettelystä vastaaminen annetaan viraston tehtäväksi. Myönnetystä eurooppapatentista tulee kansallinen patentti, ja siihen sovelletaan patenttihakemuksessa nimettyjen sopimusvaltioiden kansallisia sääntöjä. Tällä hetkellä Euroopan patenttijärjestön jäseninä on 19 maata. Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden lisäksi jäseninä ovat Sveitsi, Liechtenstein, Monaco, Kypros ja lähitulevaisuudessa Turkki. Myös useita Keski- ja Itä-Euroopan maita [1] on pyydetty liittymään Münchenin yleissopimukseen aikaisintaan 1 päivästä heinäkuuta 2002. [1] Bulgaria, Tsekki, Viro, Unkari, Puola, Romania, Slovakia ja Slovenia. EY:n jäsenvaltioiden toinen yritys luoda yhteisöpatentti johti yhteisöpatenttia koskevan Luxemburgin yleissopimuksen (jäljempänä 'Luxemburgin yleissopimus') allekirjoittamiseen vuonna 1975. Yleissopimusta on muutettu Luxemburgissa 15 päivänä joulukuuta 1989 tehdyllä yhteisöpatentteja koskevalla sopimuksella. Sopimus sisältää muun muassa pöytäkirjan yhteisöpatenttien loukkausta ja pätevyyttä koskevien riitojen ratkaisemisesta. Luxemburgin yleissopimus on yhteisön laajuinen yleissopimus. Yleissopimuksella olisi keskeisiltä osin muutettu myönnettyjen eurooppapatenttien kansalliset vaiheet yhdeksi kaikille jäsenvaltioille yhteiseksi vaiheeksi. Luxemburgin yleissopimus ei tullut koskaan voimaan, sillä jäsenvaltioista ainoastaan Ranska, Saksa, Kreikka, Tanska, Luxemburg, Yhdistynyt kuningaskunta ja Alankomaat ratifioivat sen. Luxemburgin yleissopimuksen epäonnistumisen suurimpina syinä pidetään yleisesti yhteisöpatentin kustannuksia, varsinkin kääntämisestä aiheutuvia kustannuksia, sekä tuomioistuinjärjestelmää. Yleissopimuksessa määrättiin patentin kääntämisestä kaikille yhteisön kielille. Asianomaiset osapuolet pitivät tätä kohtuuttomana. Melko monimutkaisessa tuomioistuinjärjestelmässä kansalliset tuomioistuimet olisivat voineet mitätöidä yhteisöpatentin, ja mitättömyyspäätös olisi tullut voimaan koko yhteisön alueella. Asianomaiset osapuolet suhtautuivat tähän varauksellisesti ja pitivät menettelyä merkittävänä oikeudellisena epävarmuustekijänä. 1.2. Viimeaikaiset toimet Luxemburgin yleissopimuksen epäonnistumisen jälkeen komissio laati Vihreän kirjan yhteisön patentista ja Euroopan patenttijärjestelmästä [2], joka oli jatkoa ensimmäiselle Euroopan innovaatiota koskevalle toimintasuunnitelmalle [3]. Vihreä kirja käynnisti laajan keskustelun tarpeesta tehdä uusia aloitteita patenttien alalla. Sen johdosta asianomaiset osapuolet, Euroopan parlamentti [4] sekä talous- ja sosiaalikomitea [5] esittivät lukuisia kannanottoja. Lisäksi komissio järjesti neuvoston puheenjohtajana toimineen Luxemburgin kanssa 25 ja 26 päivänä marraskuuta 1997 patenttijärjestelmän kaikkien käyttäjien kuulemistilaisuuden. Komissio järjesti myös jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kokouksen, joka pidettiin 26 päivänä tammikuuta 1998. [2] KOM(97) 314 lopullinen, 24.6.1997. [3] KOM(96) 589 lopullinen, 20.11.1996. [4] EYVL C 379, 7.12.1998, s. 268. [5] EYVL C 129, 27.4.1998, s. 8. Laajan kuulemismenettelyn jälkeen komissio hyväksyi 5 päivänä helmikuuta 1999 tiedonannon yhteisön patenttia ja Euroopan patenttijärjestelmää koskevan vihreän kirjan perusteella toteutettavista toimista [6]. Tiedonannon tavoitteena oli tiedottaa uusista toimenpiteistä ja aloitteista, joita komissio aikoi toteuttaa tai ehdottaa tehdäkseen patenttijärjestelmästä kiinnostavan ja innovaatioita Euroopassa edistävän järjestelmän. [6] KOM(1999) 42 lopullinen, 5.2.1999. Yhteisöpatenttia koskevasta aloitteesta tiedotettiin ja sen pääkohdat hahmoteltiin 5 päivänä helmikuuta 1999 annetussa tiedonannossa. Tämä ehdotus sisältää suurimman osan näistä pääkohdista. Lissabonissa 23 ja 24 päivänä maaliskuuta 2000 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa jäsenvaltioiden valtion- tai hallitusten päämiehet korostivat yhteisöpatentin pikaisen käyttöönoton tärkeyttä. 2. EHDOTUS NEUVOSTON ASETUKSEKSI 2.1. Tavoite Tämä asetusehdotus tähtää uuden teollisoikeudellisen suojan, yhteisöpatentin, luomiseen (ks. kohta 2.4.). Se on keskeisessä asemassa poistamassa kansallisen patenttisuojan alueellisuutta, joka saattaa vääristää kilpailua. Lisäksi se soveltuu erityisen hyvin patentein suojattujen tavaroiden vapaan liikkuvuuden takaamiseen. Uusi yhteisöpatentti tarjoaa yrityksille mahdollisuuden mukauttaa tuotteidensa tuotanto ja jakelu Euroopan mittakaavaan. Yhteisöpatenttia pidetään keskeisenä välineenä, jonka avulla tutkimuksen ja uuden teknologian ja tieteen tuloksia voidaan muokata teollisiksi ja kaupallisiksi menestyksiksi ja lopettaa näin innovaatiotoiminnan "eurooppalainen paradoksi" sekä samalla kannustaa yksityisiä TTK-sijoituksia, jotka tällä hetkellä ovat Euroopan unionissa hyvin paljon vähäisempiä kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa. Yhteisöpatenttijärjestelmä on voimassa rinnakkain kansallisten patenttijärjestelmien ja eurooppapatenttijärjestelmän kanssa. Keksijät voivat edelleen vapaasti valita itselleen parhaiten soveltuvan patenttisuojan. 2.2. Oikeusperusta Kuten 5 päivänä helmikuuta 1999 annetussa tiedonannossa jo ilmoitettiin [7], asetusehdotuksen oikeusperustana on EY:n perustamissopimuksen 308 artikla. Tämän oikeusperustan käyttäminen on yhdenmukainen sen toimintatavan kanssa, jota on noudatettu yhteisön tavaramerkistä annettujen säännösten [8] sekä yhteisön malleista annettujen säännösten [9] yhteydessä. [7] KOM(1999) 42 lopullinen, sivut 9 ja 12. [8] Neuvoston asetus N:o 40/94 yhteisön tavaramerkistä, annettu 20 päivänä joulukuuta 1993, EYVL L 11, 14.1.1994, s. 1. [9] Muutettu ehdotus neuvoston asetukseksi yhteisön malleista, 21.6.1999, KOM(1999) 310 lopullinen. Asetukseen päätymiseen on monta perustetta. Jäsenvaltioiden oman harkinnan varaan ei voida jättää yhteisöpatenttiin sovellettavan yhteisön oikeuden määrittämistä eikä patentin vaikutuksia ja sen hallinnointia sen jälkeen, kun patentti on myönnetty. Patentin yhtenäisyyttä ei voida taata vähemmän sitovien toimenpiteiden avulla. 2.3. Yhteisöpatenttiasetuksen ja Euroopan patenttijärjestön välinen yhteys Tämän ehdotuksen keskeisenä tarkoituksena on luoda kiinteä suhde kahden järjestelmän välille: yhteisöpatenttiasetuksen, joka on yhteisön säädös, ja Münchenin yleissopimuksen, joka on perinteinen kansainvälinen sopimus. Tämän vuoksi ei riitä, että yhteisöpatenttiasetus hyväksytään (2.3.1.), vaan on myös tarpeen ottaa asianmukaisesti huomioon Münchenin yleissopimus ja viraston asema (2.3.2.), yhteisön liittyminen Münchenin yleissopimukseen (2.3.3.) sekä mahdollisuus varmistua asetuksen ja yleissopimuksen johdonmukaisesta kehityksestä tulevaisuudessa (2.3.4.). 2.3.1. Yhteisöpatenttiasetus Koska yhteisö liittyy Münchenin yleissopimukseen ja koska yhteisö nimetään alueeksi, jolle voidaan myöntää eurooppapatentti, Münchenin yleissopimuksen määräyksiä, joita sovelletaan eurooppapatenttia koskeviin hakemuksiin, sovelletaan periaatteessa yhteisöpatenttia koskeviin hakemuksiin. Vaikka tässä asiakirjassa viitataan yhteisöpatenttia koskevaan hakemukseen, kyseinen hakemus on oikeudellisesti Münchenin yleissopimuksen nojalla eurooppapatenttia koskeva hakemus, jossa nimetään koko yhteisön alue. Vasta sitten, kun virasto on myöntänyt patentin, kyseinen patentti muuttuu asetuksen nojalla yhteisöpatentiksi. Koska yhteisö liittyy Münchenin yleissopimukseen, asetuksen soveltamisalaan ei ole tarpeen sisällyttää Münchenin yleissopimuksen sääntöjä tai sen soveltamismääräyksiä sellaisina kuin ne ovat voimassa nimenomaisesti määrättynä päivänä. Asetus rajoittuu pääosin sääntelemään myönnettyä yhteisöpatenttia. Asetukseen sisältyy myös erityissääntöjä, jotka poikkeavat yleissopimuksesta. Asetus sisältää esimerkiksi parannuksia eurooppapatenttiin verrattuna erityisesti patentin kustannusten, kääntämisen ja oikeudellisen muutoksenhakujärjestelmän osalta. 2.3.2. Virasto ja Münchenin yleissopimus Kuten jo aiemmin mainittiin, yhteisöpatentteja koskevien hakemusten patentoitavuustutkimuksesta ja yhteisöpatenttien myöntämisestä vastaava viranomainen on virasto. Virasto ei ole kuitenkaan yhteisön elin. Tästä huolimatta esitetään, että se myöntäisi yhteisöpatentteja sillä perusteella, että yhteisö liittyy Münchenin yleissopimukseen ja että tätä yleissopimusta tarkistetaan. Nykyisellään Münchenin yleissopimus ei anna virastolle mahdollisuutta ottaa vastattavaksi näitä tehtäviä. Sen vuoksi yleissopimusta olisi muutettava. Tilaisuus on otollinen, kun otetaan huomioon, että Münchenin yleissopimusta tarkistetaan parhaillaan. Pariisissa 24 ja 25 päivänä kesäkuuta 1999 pidetyssä Euroopan patenttijärjestön jäsenvaltioiden hallitustenvälisessä konferenssissa hyväksyttiin toimeksianto, jonka nojalla on perustettu kaksi työryhmää valmistelemaan Euroopan patenttijärjestelmän uudistamista erityisesti eurooppapatentin kustannusten alentamiseksi ja myöntämisaikojen lyhentämiseksi sekä eurooppapatenttia koskevien riitojen käsittelyn yhdenmukaistamiseksi. On syytä ottaa huomioon, että Münchenin yleissopimuksen tarkistamiseksi yleissopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden, myös neljän yhteisön ulkopuolisen valtion, on annettava hyväksyntänsä yleissopimuksen muuttamiselle, jotta virasto voisi vastata uusista tehtävistä ja yhteisö voisi liittyä Münchenin yleissopimukseen. Ehdotetun asetuksen tarkoituksena ei ole muuttaa nykyisen eurooppapatenttijärjestelmän rakennetta. Asetuksella ei perusteta virastoon uusia erikoisosastoja. Virasto vastaa yhteisöpatenttia koskevista erityistehtävistä. Se jatkaa kuitenkin toimintaansa eurooppapatentista vastaavana kansainvälisenä elimenä, joka on riippumaton yhteisöstä. Lisäksi virasto soveltaa yhteisöpatenttiin oikeuskäytäntöä, jonka se on luonut eurooppapatenttia varten, siltä osin kuin asetuksen ja yleissopimuksen säännöt ovat samat. 2.3.3. Yhteisön liittyminen Münchenin yleissopimukseen Asetuksen tavoitteiden saavuttamisessa on keskeistä yhteisön liittyminen Münchenin yleissopimukseen. Komissio esittää tässä tarkoituksessa neuvostolle neuvotteluvaltuuksia koskevan suosituksen. Yhteisön liittyminen Münchenin yleissopimukseen takaisi mahdollisimman kiinteän yhteyden Euroopan patenttijärjestön ja yhteisön välillä. EY:n jäsenvaltioiden, joilla on jo nyt velvollisuus varmistua bioteknologian keksintöjen oikeudellisesta suojasta annetun yhteisön lainsäädännön noudattamisesta kansainvälisissä elimissä, on yhteisöpatenttia koskevan ehdotuksen jälkeen koordinoitava entistäkin enemmän kannanottojaan Euroopan patenttijärjestön elimissä EY:n perustamissopimuksen 10 artiklan (entinen 5 artikla) mukaisesti. 2.3.4. Yhteisöpatenttiasetuksen ja Münchenin yleissopimuksen johdonmukainen ja samanaikainen kehitys Münchenin yleissopimusta tarkistetaan parhaillaan ja sitä saatetaan vielä myöhemminkin muuttaa. Näistä tarkistuksista riippumatta asetusta saatetaan joutua muuttamaan, jotta se vastaisi tulevaa yhteiskunnallista kehitystä. Sen varmistamiseksi, että asetus ja Münchenin yleissopimus kehittyisivät mahdollisimman johdonmukaisesti ja samanaikaisesti, on otettava huomioon seuraavat näkökohdat: - Münchenin yleissopimuksen muutoksia, jotka tehdään ennen yhteisöpatenttiasetuksen hyväksymistä, sovelletaan ilman eri toimenpiteitä yhteisöpatenttiin. - Sen takaamiseksi, että Münchenin yleissopimuksen tarkistukset ovat päälinjoiltaan oikeansuuntaisia, jäsenvaltioiden olisi sen jälkeen, kun komissio on hyväksynyt asetusehdotuksen, EY:n perustamissopimuksen 10 artiklan nojalla toimittava yhteistyössä Euroopan patenttijärjestössä käytävissä neuvotteluissa, jotta ehdotuksen mukaisten tavoitteiden saavuttaminen helpottuisi. Kun asetus on hyväksytty, yhteisöpatenttia koskeva ulkoinen toimivalta on osa yhteisön yksinomaista toimivaltaa. - Münchenin yleissopimuksen myöhempään kehitykseen vastaamiseksi on mahdollista vahvistaa asianmukaiset säännöt muutosten luonteen mukaan joko muuttamalla asetusta tai täytäntöönpanoasetuksella, joka hyväksytään komitologiamenettelyn mukaisesti. - Koska tällä hetkellä jäsenvaltiot muodostavat Euroopan patenttijärjestön sopimuspuolten suuren enemmistön, näiden olisi myös tosiasiallisesti varmistettava, että Münchenin yleissopimuksen tarkistukset eivät vaaranna yhteisön oikeuden yhtenäisyyttä eivätkä tavoiteltua johdonmukaisuutta asetuksen ja Münchenin yleissopimuksen välillä. 2.4. Yhteisöpatentin keskeiset ominaispiirteet Yhteisöpatentin on oltava luonteeltaan yhtenäinen ja riippumaton (2.4.1.). Sen on oltava yhteisöpatentista annetun lainsäädännön mukainen (2.4.2.) ja edullinen (2.4.3.), sille on luotava asianmukaiset kielijärjestelyt ja sen on vastattava tiedonsaannin tarpeisiin (2.4.4.), sen avulla on taattava oikeusvarmuus (2.4.5.) ja sen on voitava olla voimassa rinnakkain nykyisten patenttijärjestelmien kanssa (2.4.6.). 2.4.1. Yhteisöpatentin yhtenäisyys ja riippumattomuus Yhteisöpatentin on oltava luonteeltaan yhtenäinen. Sen vaikutukset ovat samat kaikkialla yhteisön alueella: se voidaan myöntää, siirtää, mitätöidä tai se voi raueta vain koko yhteisön alueella. Yhteisöpatentin on oltava luonteeltaan riippumaton. Siihen sovelletaan ainoastaan ehdotetun asetuksen säännöksiä ja yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. 2.4.2. Yhteisöpatenttiin sovellettava lainsäädäntö Ehdotetussa asetuksessa otetaan käyttöön yhteisöpatenttiin sovellettavia erityissäännöksiä. On tärkeää huomata, että asetuksen tavoitteena ei ole olennaisesti poiketa jäsenvaltioissa jo voimassa olevien kansallisten patenttisäädösten mukaisista periaatteista. Kaikki jäsenvaltiot ovat liittyneet Münchenin yleissopimukseen ja ovat myös laajalti yhdenmukaistaneet patentteja koskevaa aineellista oikeutta Luxemburgin yleissopimuksen mukaiseksi, vaikka yleissopimus ei ole koskaan tullut voimaan. Sama pätee myös yhteisöä ja jäsenvaltioita sitovan TRIPS-sopimuksen erityssääntöihin. Tällä perusteella Münchenin yleissopimuksen määräyksiä, jotka koskevat esimerkiksi patentoitavuuden edellytyksiä, sovelletaan yhteisöpatenttiin. Münchenin yleissopimuksen mukaisesti yhteisöpatentteja myönnetään keksinnöille, tuotteille tai menetelmille, sillä edellytyksellä, että ne ovat uusia, niihin liittyy keksinnöllisyyttä ja ne ovat teollisesti käyttökelpoisia. Myös patentoitavuuteen sovellettavat poikkeukset katetaan Münchenin yleissopimuksessa. Meneillään olevassa yleissopimuksen tarkistamista käsittelevässä hallitustenvälisessä konferenssissa tehtäviä yleissopimuksen muutoksia sovelletaan tietenkin myös yhteisöpatenttiin. Sitä vastoin myönnetyn yhteisöpatentin vaikutuksista säädetään tällä asetuksella. Tämä pätee myös esimerkiksi yhteisöpatentin vaikutusten rajoituksiin. Asetusehdotukseen sisällytetään patentoidun keksinnön käyttöön ilman patentinhaltijan lupaa jäsenvaltioissa sovellettavat parhaat käytänteet. Näin ollen pakkolupien myöntäminen on mahdollista. Jäsenvaltiot voisivat edelleenkin vapaasti toteuttaa tarvittavat toimenpiteet keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi TRIPS-sopimuksen 73 artiklan mukaisesti, vaikka asetuksessa ei tätä erikseen mainita. 2.4.3. Yhteisöpatentin hyväksyttävät kustannukset Nykyisin keskimääräinen eurooppapatentti (jossa nimetään kahdeksan sopimusvaltiota) maksaa noin 30 000 euroa. Kyseisestä patentista virastolle suoritettavat maksut ovat noin 14 prosenttia patentin kokonaiskustannuksista. Kustannukset asiamiehen käytöstä virastossa ovat noin 18 prosenttia kokonaismäärästä. Sopimusvaltioiden edellyttämistä käännöksistä aiheutuvien kustannusten osuus on noin 39 prosenttia kokonaiskustannuksista. Jäsenvaltioille tällä hetkellä suoritettavien vuosimaksujen osuus on noin 29 prosenttia keskimääräisen eurooppapatentin kustannuksista (viidennestä kymmenenteen vuoteen). Näistä maksuista 50 prosenttia on virastolle tuleva osuus ja 50 prosenttia kyseiselle sopimusvaltiolle tuleva osuus. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on saattaa yhteisöpatentti edullisemmaksi ja tehdä siitä kiinnostavampi kuin nykyinen eurooppapatentti. Nämä näkökohdat riippuvat hyvin laajalti kääntämisen kustannuksista (2.4.3.1.), sekä menettelyyn (2.4.3.2.) ja riitoihin liittyvistä kustannuksista (asiaa käsitellään kohdassa 2.4.5.). 2.4.3.1. Kääntämisen kustannukset Jäljempänä olevasta vertailevasta taulukosta käy melko tarkasti ilmi, mitkä olisivat ehdotetun ratkaisun vaikutukset kääntämisen kustannuksiin. Taulukossa esitetyt kolme vaihtoehtoa perustuvat seuraaviin oletuksiin: hakemukset käsittävät keskimäärin 20 sivua, sekä 3 sivua 15:ttä patenttivaatimusta varten. Koska kyseessä ovat erittäin monimutkaiset tekniset tekstit, jotka sisältävät uutta tietoa ja uusia menetelmiä, kääntäjän keskimääräiseksi tuotokseksi arvioidaan noin 3 sivua päivässä. Kääntämisen kustannuksiksi arvioidaan näin ollen 250 euroa / päivä. Taulukko 1: Kääntämisen kustannukset kolmen vaihtoehdon mukaisesti Vaihtoehto // Kääntämisen kustannukset 1: Luxemburgin yleissopimus Patenttijulkaisujen kääntäminen kokonaan kymmenelle työkielelle // 17 000 EUR 2: Patenttijulkaisujen kääntäminen viraston kolmelle työkielelle // 5 100 EUR 3: Ehdotuksen mukainen ratkaisu Patenttijulkaisujen kääntäminen yhdelle viraston työkielistä ja patenttivaatimusten kääntäminen kahdelle muulle työkielelle // 2 200 EUR Vertailevasta arviosta käy ilmi merkittävä ero ehdotetun ratkaisun eduksi. Kääntämisen kustannusten osalta suunnitteilla oleva yhteisöpatentti on edullisempi kuin ensimmäisessä Luxemburgin yleissopimuksessa ehdotettu patentti, minkä lisäksi se on kiinnostavampi kuin eurooppapatentti. 2.4.3.2. Menettelyyn liittyvät maksut ja muut kustannukset Kääntämisen kustannusten lisäksi on otettava huomioon yhteisöpatentin myöntämisestä ja voimassa pysyttämisestä aiheutuvat maksut. On ehdottoman tärkeää, että yhteisöpatentin kokonaiskustannukset ovat samaa luokkaa kuin yhteisön tärkeimpien kauppakumppanien myöntämien patenttien kustannukset, tai jopa niitä pienemmät. Jäljempänä olevassa yleiskuvan tarjoavassa taulukossa 2 vertaillaan suoritettavien maksujen ja kustannusten nykytilannetta Yhdysvalloissa, Japanissa ja Euroopan patenttivirastossa [10]. [10] Arvio perustuu IPR-Helpdeskin ja Euroopan patenttiviraston uusimpiin tietoihin. Taulukko 2: Maksujen ja kustannusten vertailu Münchenin yleissopimuksen sopimuspuolten, Yhdysvaltojen ja Japanin välillä >TAULUKON PAIKKA> 1 Kolmas ja neljäs vuosi (790) + viidennestä kymmenenteen vuoteen (16 000) = 16 790. 2 3,5 vuotta (830) + 7,5 vuotta (1 900) = 2 730. 3 Neljännestä kuudenteen vuoteen (1 320) + seitsemännestä yhdeksänteen vuoteen (2 650) + kymmenes vuosi (1 870) = 5 840. Eurooppapatentin tämänhetkiset kustannukset näyttävät olevan kolmesta jopa viiteen kertaan suuremmat kuin japanilaisten ja yhdysvaltalaisten patenttien. Tämä tilanne, joka ei houkuttele keksijöitä hakemaan patenttia Euroopassa, on korjattava viipymättä. Ehdotetun asetuksen mukaan virasto tutkii yhteisöpatenttia koskevat hakemukset sekä myöntää ja hallinnoi yhteisöpatentteja. Viraston perimät maksut patentti-hakemuksen patentoitavuustutkimuksesta määritetään Münchenin yleissopimuksessa. Sitä vastoin myönnettyjen patenttien uusimisesta perittävät vuosimaksut ja niiden määrät on tarkoitus vahvistaa maksuja koskevassa komission asetuksessa, joka hyväksytään komitologiamenettelyn mukaisesti. Asetuksen mukaan vuosimaksut on myös suoritettava virastolle. 2.4.4. Kieliä koskevat järjestelyt - Tiedonsaanti Patentin kääntämiseen liittyvät järjestelyt ovat huomattava yhteisöpatentin kustannuksiin vaikuttava tekijä (katso edellä oleva taulukko 1). Kustannukset, jotka aiheutuvat patentin kääntämisestä kaikille yhteisön virallisille kielille, voisivat johtaa jopa koko yhteisöpatenttihankkeen epäonnistumiseen. Kustannukset muodostuisivat liian suureksi taakaksi keksijöille ja erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille. Taakka olisi sellainen, että se lannistaisi yhteisöpatentin käyttöä ja johtaisi patenttisuojan hakemiseen vain joissakin Euroopan yhteisön maissa. Euroopan unionin laajentumisen myötä kaikille virallisille kielille kääntämisen velvoite huonontaisi kustannusten tilannetta entisestään. Ongelman ratkaisuksi asetusehdotuksessa esitetään, että virastossa käytössä olevalla yhdellä virallisella työkielellä kerran myönnetty ja tällä kielellä julkaistu yhteisöpatentti, jota koskevat patenttivaatimukset käännetään kahdelle muulle työkielelle, on voimassa ilman muita käännöksiä. Käännös voi osoittautua välttämättömäksi oikeudenkäyntimenettelyssä mahdollista patentinloukkaajaa vastaan. Tällaisessa tilanteessa oletetaan, kunnes toisin todistetaan, ettei mahdollinen patentinloukkaaja, jolla ei ole ollut mahdollisuutta ottaa selkoa patentista sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jonka alueella hänellä on kotipaikka, ole tietoisesti loukannut patenttia. Sellaisen patentinloukkaajan suojaksi, joka ei kyseisessä tilanteessa toimi tahallisesti, säädetään, että patentinhaltija ei voi saada vahingonkorvausta ajanjaksolta, joka edeltää käännetyn patentin tiedoksiantamista patentinloukkaajalle. Tämän järjestelmän ansiosta kääntämisen kustannuksia voidaan huomattavasti pienentää. Ehdotettua järjestelmää pidetään asianmukaisena, koska yleismaailmallinen patenttialan kieli on tällä hetkellä tosiasiassa englanti. Käännöksiä käytetään harvoin. Esimerkiksi Ranskan kansallisessa alan laitoksessa (Institut National de la Propriété Industrielle) käännöksiin tutustutaan ainoastaan kahdessa prosentissa tapauksista. Patentin yhteisön kaikille kielille kääntämistä koskeva mahdollinen velvoite ei myöskään välttämättä takaa kyseisen tiedon saannin helppoutta kaikille yhteisöön sijoittautuneille taloudellisille toimijoille. Erillisiä tietojärjestelmiä ja avustavia järjestelmiä voidaan perustaa erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten avuksi näiden etsiessä tietoja patenttihakemuksista ja julkaistuista patenteista. Ehdotetun järjestelmän katsotaan myös tarjoavan riittävän suojan mahdolliselle patentinloukkaajalle, kun otetaan huomioon, että vahingonkorvausta koskevissa asetuksen säännöksissä yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimelle, joka perustetaan yhteisöpatentin tarpeisiin (katso kohta 2.4.5.), annetaan mahdollisuus ottaa huomioon kaikki kuhunkin tapaukseen liittyvät olennaiset seikat. Ehdotuksen päälinjat vastaavat Münchenin yleissopimuksen tarkistusta käsittelevän hallitustenvälisen konferenssin yhteydessä aloitettujen töiden linjauksia ja erityisesti kustannusten alentamista käsittelevän työryhmän linjauksia. Euroopan patenttijärjestön jäsenvaltiot ovat antaneet tämän työryhmän tehtäväksi esittää ehdotuksia eurooppapatentin kustannusten alentamiseksi. Myös näissä linjauksissa esitetään, että patentista tehdyt käännökset, jotka olisivat patentinhaltijalle vapaaehtoisia, on talletettava virastoon eikä useiden jäsenvaltioiden kansallisiin patenttivirastoihin. Tällä tavoin kustannusten on määrä huomattavasti alentua verrattuna keskimääräisen eurooppapatentin kokonaiskustannuksiin [11]. [11] Eurooppapatentin kustannusten alentamista käsittelevässä työryhmässä Ranskan valtuuskunnan mukaan Euroopan patenttivirastoon tehtävän keskitetyn tallettamisen ansiosta kustannukset alenevat noin 30 prosenttia keskimääräisen eurooppapatentin kääntämisestä aiheutuvista kokonaiskustannuksista (asiakirja WRP/11/99, 18.11.1999). 2.4.5. Yhteisöpatentin oikeusvarmuus: oikeusjärjestelmä Eurooppalaiset yritykset ja keksijät haluavat käyttöönsä oikeusjärjestelmän, jolla yhteisöpatentille taataan paras mahdollinen oikeusvarmuus. Vain tällä tavoin voidaan korvata patenttia edeltävän tutkimus- ja kehitystyön usein korkeat kustannukset. Ainoastaan keskitetty yhteisötuomioistuin voi aukottomasti taata oikeuden yhtenäisyyden ja oikeuskäytännön yhdenmukaisuuden. Tämä koskee yksinomaan yksityisten osapuolten välisiä riitoja (2.4.5.1.). Yhteisöpatentista annettuja hallinnollisia päätöksiä koskevassa muutoksenhaussa (2.4.5.2.) noudatetaan Münchenin yleissopimuksen mukaisia menettelyjä. Lisäksi on syytä käsitellä asetusehdotuksen ja toimielinten uudistusta käsittelevän hallitustenvälisen konferenssin välistä yhteyttä (2.4.5.3.) sekä toimivaltuuksien jakautumista keskitetyssä yhteisötuomioistuimessa (2.4.5.4.). 2.4.5.1. Yksityisten osapuolten välisiä riitoja koskeva oikeudellinen järjestelmä Tässä ehdotuksessa ei esitetä Luxemburgin yleissopimuksen mukaista järjestelmää. Siinä olisi annettu kansalliselle tuomioistuimelle, jossa pannaan vireille mitättömyyttä koskeva vastakanne, mahdollisuus julistaa yhteisöpatentti mitättömäksi, ja mitättömyyspäätös olisi ollut voimassa koko yhteisön alueella. Ehdotuksen mukainen ratkaisu on kunnianhimoinen: siinä edellytetään keskitetyn patenttialaan erikoistuneen tuomioistuinjärjestelmän luomista erityisesti yhteisöpatentin pätevyyttä ja loukkausta koskevien kysymysten ratkaisemiseksi. Tätä varten perustetaan immateriaalioikeuksia käsittelevä yhteisön tuomioistuin, jäljempänä 'yhteisön immateriaalioikeustuomioistuin' [12]. Tuomioistuin käsittää ensimmäisen asteen jaostoja ja muutoksenhakujaostoja. Näissä jaostoissa, joiden toimivaltuudet ulottuvat koko yhteisön alueelle, voidaan käsitellä sekä tosiseikkoja koskevia kysymyksiä että oikeuskysymyksiä. Ne noudattavat omaa työjärjestystään ja määräävät välitoimia sekä seuraamuksia ja vahingonkorvauksia. Tuomioistuimen tuomiot ovat täytäntöönpanokelpoisia. Pakkotäytäntöönpanoon sovelletaan sen valtion siviiliprosessioikeuden sääntöjä, jonka alueella pakkotäytäntöönpano tapahtuu. Kansalliset viranomaiset antavat todistusvoimaista tuomiota koskevan täytäntöönpanomääräyksen ilman eri toimenpiteitä. [12] Tuomioistuin aiotaan perustaa EY:n perustamissopimuksen muutoksella, josta parhaillaan neuvotellaan toimielinten uudistusta käsittelevässä hallitustenvälisessä konferenssissa. Komissio katsoo keskitetyn yhteisötuomioistuimen perustamisen välttämättömäksi monesta syystä. Vähemmän kunnianhimoiset ratkaisut, joista on neuvoteltu tai joita on hahmoteltu aiemmin, ovat epäonnistuneet. Keksijät eivät käytä suunnitteilla olevaa yhteisöpatenttia ilman yhteisön laajuista oikeusvarmuutta. Hajautettua tuomioistuinjärjestelmää, kuten eurooppapatenttijärjestelmän mukaista järjestelmää, joka edellyttää esimerkiksi sitä, että patentin pätevyyttä koskevat kanteet pannaan vireille erikseen kaikissa niissä sopimusvaltioissa, joiden alueelle patentti on myönnetty, ei voida hyväksyä yhteisöpatentin kohdalla. Hajautetussa järjestelmässä oikeuksien hallinnointi aiheuttaisi suuret kustannukset patentinhaltijoille, minkä lisäksi järjestelmä ei varsinkaan pystyisi tarjoamaan yhteisöpatentin haltijalle tarvittavaa oikeusvarmuutta patentin pätevyydestä koko sillä alueella, jolle patentti on myönnetty. Ainoastaan keskitetty yhteisötuomioistuin voi taata oikeuden yhtenäisyyden ja oikeuskäytännön yhdenmukaisuuden. On myös tärkeää välttää heti alkuun tilanne, jossa kansallinen tuomioistuin, jolla ei ole kokemusta teollisoikeuksien alasta, voisi ratkaista yhteisöpatentin pätevyyttä tai loukkausta koskevia asioita. Myös se on otettava huomioon, että keskitetyllä tuomioistuimella on oltava tarvittava patenttialan pätevyys. Tuomioistuimen kokoonpanon on oltava sellainen, että tuomareilla on tarvittava pätevyys patenttien alalta, joka saattaa edellyttää erittäin teknisten kysymysten tarkastelua. Tämä ei ole tilanne tällä hetkellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen osalta, jolla ei ole ollut mahdollisuutta kerryttää kokemusta patenttien alalta. Uusi keskitetty tuomioistuin on perustettava myös helpottamaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työtaakkaa. Yhteisöpatentin osalta on ehdottoman tärkeää vastata lopullisesti patentin pätevyyttä ja loukkausta koskeviin kysymyksiin kahden vuoden kuluessa. Tässä määräajassa otetaan huomioon patentin tarjoama melko lyhytkestoinen suoja, joka on periaatteessa 20 vuotta, mutta todellisuudessa paljon lyhyempi patentinhaltijalle lankeavien porrasteisten vuosimaksujen ja tekniikan nopean kehittymisen vuoksi. Näistä syistä mielenkiintoinen vaihtoehto, jossa kansallinen tuomistuin olisi voinut antaa patentin pätevyyttä koko yhteisön alueella koskevia päätöksiä ja jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle olisi annettu tehtäväksi näitä päätöksiä koskevan muutoksenhaun käsittely, hylättiin. Keskitetty tuomioistuin olisi toimivaltainen ainoastaan tietyillä aloilla. Sen on ehdottomasti pystyttävä käsittelemään rinnakkain patentin pätevyyttä ja loukkausta koskevia riitoja (esimerkiksi kanteita sen vahvistamiseksi, että loukkausta ei ole tapahtunut, mitättömyyskanteita ja mitättömyyttä koskevia vastakanteita). Ratkaisu on perusteltavissa sillä, että loukkauskanteen käsittelyssä vastaaja käyttää lähes aina puolustuksenaan patentin mitättömyyttä. Tuomioistuimen toimivallan erottaminen näiden kahden kannetyypin osalta ei olisi moitteettoman oikeudenkäytön mukaista eikä vastaisi sitä tehokkuutta, johon tällä asetuksella pyritään, kun otetaan huomioon, että tuomarin tarkasteltavana olevat seikat ovat näissä kahdessa tapauksessa pääosin samat. Lisäksi keskitetyn tuomioistuimen olisi käsiteltävä riitoja, jotka koskevat keksinnön käyttöä patenttihakemuksen julkaisemisen ja patentin myöntämisen välisenä aikana. Myös patentin rajoittamista ja raukeamista koskevien hakemusten olisi kuuluttava sen toimivallan piiriin. Keskitetyllä tuomioistuimella on oltava yksinomainen toimivalta. Toimivalta perustuu siihen, että patentti on voimassa yhteisön alueella, sekä siihen, että päätösten, tosiseikkojen ja toimien tapahtumapaikka sijaitsee yhteisössä. Asetuksessa on säädettävä, että muut yksityisten osapuolten väliset riidat, joita ei ole nimenomaisesti sisällytetty keskitetyn tuomioistuimen toimivaltaan, käsitellään jäsenvaltioiden kansallisissa tuomioistuimissa. Kyseessä ovat esimerkiksi riidat, jotka koskevat oikeutta patenttiin, patentin siirtämistä tai sopimukseen perustuvia käyttölupia. Kansallisten tuomioistuinten toimivaltuuksiin kuuluvissa tilanteissa sovelletaan periaatteessa asetuksen mukaan tuomioistuinten toimivallasta ja tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla vuonna 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen, jäljempänä 'Brysselin yleissopimus' [13], määräyksiä. Asetuksessa täsmennetään tarvittavat poikkeukset ja mukautukset. [13] Yleissopimus muutetaan asetukseksi (katso komission ehdotus, KOM(1999)348 lopullinen, 14.7.1999). Asianomaisten jäsenvaltioiden osalta viittausta Brysselin yleissopimukseen on pidettävä viittauksena täytäntöönpanoasetukseen, kun neuvosto on hyväksynyt sen lopullisesti. Silloin, kun kanne koskee yhteisöpatentin pätevyyttä tai loukkausta, kansallisen tuomioistuimen, jossa asia pannaan vireille, on jätettävä asia tutkimatta ja annettava tutkimatta jättämistä koskeva päätös. Jos patentin pätevyys on ennakkokysymys muuta aihetta, kuten vilpillistä kilpailua, koskevan asian yhteydessä, kansallisen tuomioistuimen on lykättävä asian käsittelyä, jotta osapuolet voivat keskitetyssä tuomioistuimessa vireille pantavassa menettelyssä saada ratkaisun ennakkokysymykseen. Kansalliset tuomioistuimet voivat edelleen vapaasti esittää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntöjä aiheista, joiden osalta ne ovat toimivaltaisia, kuten bioteknologian keksintöjen oikeudellisesta suojasta annetun direktiivin 98/44 [14] tulkinnasta. Kansallisilla tuomioistuimilla ei periaatteessa ole asetuksen perusteella valtuuksia ennakkoratkaisupyyntöjen esittämiseen yhteisöpatentin pätevyydestä, sillä ne eivät ole toimivaltaisia tällaisessa asiassa. [14] EYVL L 213, 30.7.1998. 2.4.5.2. Muutoksenhaku viraston ja komission tekemiin päätöksiin Yhteisöpatenttiin sovelletaan viraston sisäisiä väite- ja muutoksenhakumenettelyjä. Viraston päätöksiin ei voi hakea muutosta keskitetyltä yhteisötuomioistuimelta. Tähän ratkaisuun päädyttiin sen varmistamiseksi, että yhteisöpatenttia ja eurooppapatenttia koskevan hakemuksen käsittely olisi mahdollisimman pitkälti yhdenmukainen. Sen ansiosta vältytään myös keskitetyssä yhteisötuomioistuimessa vireille pantavien kanteiden runsaalta lisääntymiseltä tutkimusmenettelyn aikana ja ennen yhteisöpatentin myöntämistä. Ratkaisu on asianmukainen, kun otetaan huomioon viraston valituslautakuntien oikeudellinen asema. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa on katsottu, että valituslautakunta vastaa kaikilta osin tuomioistuinta, sillä sen päätökset ovat olleet lopullisia ja perustuneet objektiivisiin perusteisiin ja sen jäsenten riippumattomuus on taattu Münchenin yleissopimuksella [15]. On myös otettava huomioon, että yksityiset osapuolet voivat myöhemmin riitauttaa viraston myöntämän patentin pätevyyden yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimessa asetuksen mukaisin edellytyksin. Tämän ratkaisun haittana on tällä hetkellä kuitenkin yhteisöpatentin pätevyyttä koskevan lopullisen päätöksen huomattava viivästyminen. Viivästyminen johtuu toisinaan hyvin pitkistä käsittelyajoista viraston väiteosastoissa ja valituslautakunnissa. Ongelma voitaisiin kuitenkin ratkaista tarkistamalla Münchenin yleissopimusta tältä osin. [15] Lenzing AG's European Patent, United Kingdom High Court of Justice No. 8 [1997] RPC. Komission tekemien päätösten oikeudellinen valvonta kuuluu tietenkin yhteisötuomioistuimen toimivaltaan. Kyseinen toimivalta on yhteisöjen (ensimmäisen oikeusasteen) tuomioistuimella perustamissopimuksen 230 artiklan mukaisesti. Yhteisöpatenttiasetuksen nojalla tehtäviä päätöksiä koskevien kanteiden tutkiminen edellyttää usein etenkin kilpailuoikeuden alan tuntemusta. Kyseessä olisivat tällöin erityisesti kanteet pakkolupia ja käyttölupavalmiuteen perustuvia käyttölupia koskevia komission päätöksiä vastaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on edelleen sopivin taho tutkimaan viimeksi mainittuja kanteita, joista sillä on jo kokemusta. Näin ollen ehdotuksessa ei esitetä tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivaltuuksien muuttamista. Ratkaisun avulla taataan yhteisön oikeuskäytännön johdonmukaisuus tällä alalla. 2.4.5.3. Asetusehdotuksen ja toimielinten uudistusta käsittelevän hallitustenvälisen konferenssin välinen yhteys Yhteisön immateriaalioikeustuomioistuin perustetaan perustamissopimuksen muutoksella. Asiasta neuvotellaan parhaillaan toimielinten uudistusta käsittelevässä hallitustenvälisessä konferenssissa. EY:n perustamissopimuksessa määrättäisiin myös, että samaan tapaan kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (perustamissopimuksen 225 artikla ja 243-245 artikla) myös tämä tuomioistuin vahvistaa työjärjestyksensä sekä päättää välitoimista ja että tämän tuomioistuimen tuomiot ovat täytäntöönpanokelpoisia jäsenvaltioissa samalla perusteella kuin yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot. Myös yhteisötuomioistuinten väliset suhteet, mukaan luettuna jäljempänä (kohdassa 2.4.5.4.) tarkoitettu järjestelmä, jossa yhteisön oikeuden kannalta merkityksellinen asia voidaan saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, täsmennettäisiin perustamissopimuksessa. Komissio on jo 26 päivänä tammikuuta ja 1 päivänä maaliskuuta 2000 antamissaan lausunnoissa ehdottanut, että hallitustenvälisessä konferenssissa keskusteltaisiin perustamissopimuksen muutoksista, jotta voidaan varmistua asianmukaisesta oikeusvarmuudesta yhteisön immateriaalioikeuksien alalla. Maaliskuun 1 päivänä 2000 antamassaan täydentävässä asiakirjassa hallitustenväliselle konferenssille EU:n toimielinten uudistamisesta komissio katsoo, "että olisi harkittava yhteisön erityistuomioistuimen perustamista käsittelemään riita-asioita, jotka liittyvät teollis- ja tekijänoikeuksia koskeviin yhteisön todistuksiin ja erityisesti tulevaisuudessa käyttöön otettaviin yhteisön patentteihin. Kyseisen erityistuomioistuimen toimivalta kattaisi sekä yhteisön patenttiin liittyvät riita-asiat että patentin loukkaukset, ja tavoitteena olisi koko yhteisön alueeseen vaikuttavan yhdenmukaisen todistuksen oikeusvarmuuden takaaminen ja näiden erityisaloja koskevien oikeusriitojen siirtäminen lopullisesti pois yhteisöjen tuomioistuimelta ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta." Hallitustenvälisessä konferenssissa parhaillaan käytävien keskustelujen tuloksia odotettaessa komissio on sisällyttänyt tähän asetusehdotukseen perussäännöksiä, jotka vastaavat sen laatimaa asiakirjaa . Aiheesta on tietenkin annettava yksityiskohtaisempia säännöksiä, jotka koskevat erityisesti uuden yhteisötuomioistuimen noudattamaa työjärjestystä. Nämä säännökset sekä tuomioistuimen perussääntö määritetään myöhemmin annettavissa säädöksissä. 2.4.5.4. Toimivaltuuksien jakautuminen keskitetyssä yhteisö tuomioistuimessa Kuten edellä jo todettiin, uusi tuomioistuin on toimivaltainen tietyissä tilanteissa, joissa toimivalta tavanomaisesti olisi annettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle. Kuten kohdassa 2.4.5.2. mainitaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin edelleen toimivaltainen käsittelemään komission tekemiä päätöksiä koskevia asioita. Kyseisiä päätöksiä koskeviin kanteisiin sovelletaan perustamissopimuksen nykyisiä määräyksiä. Uuden tuomioistuimen osalta ehdotettuihin säännöksiin ei sisälly mahdollisuutta panna suoraan vireille kannetta yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen muutoksenhakujaoston päätöksestä yhteisöjen tuomioistuimessa. Niissä ei myöskään perusteta uuden yhteisötuomioistuimen ja yhteisöjen tuomioistuimen välille ennakkoratkaisujärjestelmää, joka on ominainen kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen välisille suhteille. Tästä huolimatta ehdotettu järjestelmä ei muuta yhteisöjen tuomioistuimen tehtävää toimia ylimpänä oikeusasteena yhteisön lainsäädäntöä koskevissa asioissa. Jos yhteisön immateriaalioikeustuomioistuin tulkitsisi yhteisön oikeuden yleisiä näkökohtia käsittelemiensä asioiden yhteydessä, muutetussa perustamissopimuksessa määrättäisiin mahdollisuudesta saattaa yhteisön oikeuden kannalta merkityksellinen asia myöhemmin yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tämän järjestelyn avulla voitaisiin tarkistaa, poikkeaako yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen antama yhteisön oikeuden tulkinta yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnasta vai ei. Periaate ja järjestelmä ovat melko samanlaisia kuin Brysselin yleissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa vuodelta 1971 (4 artikla) [16]. Asia voidaan saattaa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ainoastaan tuomioistuimen ensimmäisen asteen jaoston tai muutoksenhakujaoston antaman lainvoimaisen päätöksen jälkeen. Yhteisöjen tuomioistuimen kirjaaja antaa pyynnön tiedoksi jäsenvaltioille ja yhteisön toimielimille, joilla on kahden kuukauden ajan tästä tiedoksiannosta oikeus jättää tuomioistuimelle kirjelmiä ja kirjallisia huomautuksia. Tulkinta, jonka yhteisöjen tuomioistuin antaa kyseisen pyynnön jälkeen, ei myöskään vaikuta päätökseen, jonka yhteydessä tulkintaa oli pyydetty. Menettely ei aiheuta kulujen ja menojen korvaamista tai suorittamista. Edellä mainitusta pöytäkirjasta poiketen perustamissopimuksen valvojana komissio on toimivaltainen saattamaan asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. [16] EYVL C 27, 26.1.1998, s. 29. Yhteisötuomioistuimena uuden tuomioistuimen on tietenkin noudatettava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, olipa sitten kyseessä yhteisöjen tuomioistuimen tulkinta sellaisen muutoksenhaun yhteydessä, joka pannaan vireille yhteisön oikeuden kannalta merkityksellisessä asiassa, tai tulkinta asiasta, josta kansallinen tuomioistuin on pyytänyt ennakkoratkaisua toimivaltaansa kuuluvissa asioissa. 2.4.6. Yhteys muihin patenttijärjestelmiin Yhteisöpatenttijärjestelmä on voimassa rinnakkain kansallisten patenttijärjestelmien ja eurooppapatenttijärjestelmän kanssa. Keksijät voivat edelleen vapaasti valita itselleen parhaiten soveltuvan patenttijärjestelmän. Yhteisöpatentin saamiseksi eurooppapatenttia koskevassa hakemuksessa on nimettävä koko yhteisön alue. Eurooppapatenttia koskevassa hakemuksessa ei ole mahdollista nimetä sekä yhteisön aluetta että yhtä tai useampaa jäsenvaltiota samalla kertaa. Patentinhakija voi kuitenkin hakea samanaikaisesti yhteisöpatenttia yhteisön alueelle ja Sveitsin, Kyproksen, Monacon tai Liechtenstein osalta eurooppapatenttia. Lisäksi edellytetään, että eurooppapatentin myöntämiseen asti hakemus eurooppapatentiksi, jossa nimetään kaikki yhteisön jäsenvaltiot, voidaan muuttaa hakemukseksi eurooppapatentiksi, jossa nimetään koko yhteisön alue. Samoin hakemus eurooppapatentiksi, jossa nimetään koko yhteisön alue, voidaan muuttaa hakemukseksi eurooppapatentiksi, jossa nimetään yksi tai useampi yhteisön jäsenvaltio. Muuttamisesta ja sen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä olisi neuvoteltava yhteisön liittyessä Münchenin yleissopimukseen. Myönnettyä yhteisöpatenttia ei voi muuttaa eurooppapatentiksi. Myöskään kansallisia patentteja tai eurooppapatenttia ei voi muuttaa yhteisöpatentiksi. Samalle henkilölle kuuluvaa samaa keksintöä ei voi suojata samanaikaisesti yhteisöpatentilla ja eurooppapatentilla, jossa nimetään yksi tai useampi jäsenvaltio, tai jäsenvaltion myöntämällä kansallisella patentilla. 3. EHDOTUKSEN PERUSTELUT SUHTEELLISUUSPERIAATTEEN JA TOISSIJAISUUSPERIAATTEEN KANNALTA Mitkä ovat suunnitellun toiminnan tavoitteet suhteessa yhteisölle aiheutuviin velvoitteisiin- Ehdotuksen tavoitteena on parantaa sisämarkkinoiden toimintaa ja erityisesti mukauttaa patentoitujen tuotteiden tuotanto ja jakelu yhteisön mittasuhteisiin. Ehdotuksella edistetään samalla innovaatiotoimintaa ja kasvua Euroopan yhteisössä. Täyttääkö suunniteltu ehdotus toissijaisuusperiaatteen toteutumiselle asetettavat edellytykset - Kyseisiä tavoitteita ei voida saavuttaa jäsenvaltioissa erikseen tai yhdessä, joten ne on rajatylittävän luonteensa vuoksi toteutettava yhteisön tasolla. Ovatko yhteisön toimintatavat suhteellisia tavoitteisiin nähden- Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan yhteisön laajuisia immateriaalioikeuksia koskevaa suojaa ei voida luoda yhdenmukaistamalla kansallisia säädöksiä [17]. Kun otetaan huomioon suojan yhtenäisyys, jäsenvaltioille ei voida antaa harkintavaltaa sen täytäntöönpanossa. Ehdotetussa säädöksessä eli asetuksessa pitäydytään näin ollen vähimmäistasossa, joka on tarpeen aiottujen tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä siinä ylitetä tavoitteisiin nähden välttämätöntä tasoa. [17] Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen lausunto 1/94, 15.11.1994. 4. EHDOTUKSEEN SISÄLTYVIEN SÄÄNNÖSTEN ARTIKLAKOHTAINEN TARKASTELU I LUKU - YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla - Yhteisön patenttioikeus Artiklassa otetaan käyttöön yhteisön patenttioikeus, jota sovelletaan yhteisöpatenttiin. Kyse on erillisestä yhteisön laajuisesta riippumattomasta patenttioikeudesta, joka on voimassa rinnakkain kansallisten patenttioikeuksien ja eurooppapatenttijärjestelmän kanssa. Lisäksi artiklassa määritellään yhteisöpatentti: yhteisöpatentteja ovat kaikki viraston myöntämät eurooppapatentit, jotka on myönnetty koko yhteisön alueelle. 2 artikla - Yhteisöpatentti Artiklassa täsmennetään yhteisöpatentin ominaispiirteet. Sen 1 kohdassa täsmennetään, että yhteisöpatentti on luonteeltaan yhtenäinen. Se voidaan myöntää, siirtää, mitätöidä tai se voi raueta vain koko yhteisön alueella. Artiklan 2 kohdassa vahvistetaan yhteisöpatentin riippumattomuus. Yhteisöpatenttiin sovelletaan asetuksen säännöksiä ja yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. Kohdassa täsmennetään myös, että asetuksen säännökset eivät rajoita rikosoikeudellisesta vastuusta ja vilpillisestä kilpailusta annettujen jäsenvaltioiden lakien soveltamista. Tältä osin on syytä huomata, että yhteisön oikeuteen erottamattomasti kuuluvan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti jäsenvaltiot, jotka antavat säännöksiä kansallisen patentin loukkauksen rikosoikeudellisista seuraamuksista, on taattava vastaava suoja yhteisöpatentin loukkaustapauksissa. Artiklan 3 kohdassa viitataan Münchenin yleissopimuksessa käytettyihin termeihin. 3 artikla - Soveltaminen merialueisiin ja merenalaisiin alueisiin sekä avaruuteen Artiklan 1 kohta käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 9 artiklan sisällön. Sen 2 kohdassa pyritään varmistamaan avaruudessa toteutettujen tai käytettyjen keksintöjen suoja. Tämä säännös, jota parlamentti on pyytänyt [18] ja josta ilmoitetaan 5 päivänä helmikuuta 1999 annetussa tiedonannossa [19], parantaa merkittävästi Euroopan teollisuuden kilpailukykyä erityisesti Yhdysvaltoihin nähden, missä vastaava säännöstö on jo voimassa [20]. Säännös on välttämätön, kun otetaan huomioon Euroopan merkittävä osuus kansainvälisen avaruusaseman toiminnassa. [18] Päätöslauselma aiheesta "Komission vihreä kirja yhteisön patentista ja Euroopan patenttijärjestelmästä - Innovaatioiden edistäminen patenttien avulla (KOM(97)314 lopullinen)", kohta 9. [19] KOM(1999) 42 lopullinen. [20] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Euroopan unioni ja avaruus: sovellusten, markkinoiden ja teollisuuden kilpailukyvyn edistäminen" KOM(96) 617 lopullinen. II LUKU - PATENTTIOIKEUS 1 JAKSO - OIKEUS PATENTTIIN 4 artikla - Oikeus yhteisöpatenttiin Artiklan 1 kohdan mukaan yhteisöpatentti kuuluu keksijälle tai sille, jolle hänen oikeutensa on siirtynyt. Artiklan 2 kohta sisältää erityissääntöjä työntekijän ja työnantajan välisistä suhteista. Se käsittää Münchenin yleissopimuksen 60 artiklan 1 kohdan, jonka termit poikkeavat jonkin verran sopimusvelvoitteisiin sovellettavaa lakia koskevan, vuonna 1980 tehdyn Rooman yleissopimuksen 6 artiklan termeistä [21]. Münchenin yleissopimuksen sääntöjä sovelletaan patenttioikeuden määrittelyyn patentin myöntämistä edeltävässä vaiheessa. Näin ollen perusteet, joita käytetään kyseisen patenttioikeuden määrittämisessä patentin myöntämisen jälkeen, eivät voi olla erilaiset. Tämän kohdan mukaan sovelletaan sen valtion lakia, jossa työntekijä pääasiallisesti työskentelee. Jos tätä valtiota ei voida määritellä, sovelletaan sen valtion lakia, jossa työnantajalla on se toimipaikka, jonka palveluksessa työntekijä on. [21] Konsolidoitu versio, EYVL C 27, 26.1.1998. Artiklan 3 kohta käsittää Münchenin yleissopimuksen 60 artiklan 2 kohdan sisällön. Siinä täsmennetään, kenelle patentti kuuluu, jos useat henkilöt ovat tehneet keksinnön toisistaan riippumatta. Näissä tilanteissa patentti kuuluu henkilölle, joka on ensimmäisenä hakenut patenttia ja jonka hakemus on julkaistu. Samalla siinä täsmennetään, että etuoikeutta vaadittaessa määräävänä pidetään etuoikeuspäivää. 5 artikla - Vaatimus, joka koskee oikeutta yhteisöpatenttiin Artikla käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 23 artiklan sisällön. 6 artikla - Yhteisöpatentin haltijan muuttumisen vaikutukset Artikla käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 24 artiklan sisällön. 2 JAKSO - YHTEISÖPATENTIN JA SITÄ KOSKEVAN HAKEMUKSEN VAIKUTUKSET 7 artikla - Keksinnön suoraa hyödyntämistä koskeva kielto Tämä säännös vastaa Luxemburgin yleissopimuksen 25 artiklaa ja TRIPS-sopimuksen 28 artiklaa. 8 artikla - Keksinnön välillistä hyödyntämistä koskeva kielto Artikla käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 26 artiklan sisällön. 9 artikla - Yhteisöpatentin vaikutusten rajoitukset Artikla käsittää suurelta osin Luxemburgin yleissopimuksen 27 artiklan ja TRIPS-sopimuksen 4 artiklan sisällön. Sen ensimmäisen kohdan e alakohta sisältää täsmennyksen, sillä siinä mainitaan, että kyseinen alakohta koskee ilmassa tai maalla kulkevien liikennevälineiden moottorien rakentamisen ja toiminnan lisäksi myös muiden liikennevälineiden moottoreiden rakentamista tai toimintaa. Kyseessä ovat esimerkiksi avaruusalukset. 10 artikla - Yhteisöpatenttiin kuuluvien oikeuksien sammuminen yhteisössä Artiklassa vahvistetaan periaate, jota noudatetaan oikeuksien sammumiseen yhteisössä. Samaa aihetta koskevia sääntöjä sisältyy myös Luxemburgin yleissopimuksen 28 artiklaan ja yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 13 artiklaan. 11 artikla - Yhteisöpatenttia koskevan hakemuksen julkaisemisen jälkeen syntyneet oikeudet Artiklan 1 kohta käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 32 artiklan 1 kohdan sisällön. Sen 2 kohta poikkeaa kyseisen yleissopimuksen 2 ja 3 kohdasta. Toisin kuin Luxemburgin yleissopimuksessa, asetuksessa ei voida antaa kullekin jäsenvaltiolle mahdollisuutta määrätä lisäehtoja, joita noudatettaisiin kyseisessä kohdassa tarkoitettuun kohtuulliseen korvaukseen. Se saattaisi aiheuttaa eriarvoista kohtelua eri jäsenvaltioissa yhteisöpatenttia koskevan hakemuksen johdosta syntyvien oikeuksien täytäntöönpanossa. Loukkauksen seurausten kannalta on ensiarvoisen tärkeää, että tässä kohdassa tarkoitettu korvaus vahvistetaan yhteisten sääntöjen mukaisesti. Asiassa toimivaltaisen tuomioistuimen olisi siis oltava keskitetty yhteisötuomioistuin (katso IV luvun 1 jakso). Säännöksissä ei eritellä sitä, miten kantajan on toimitettava käännös mahdolliselle patentinloukkaajalle, eikä keinoa, jolla kantaja voi varmistua käännöksen kohdekielestä, mikäli mahdollisen patentinloukkaajan kotipaikka sijaitsee jäsenvaltiossa, jossa on useita virallisia kieliä. Nämä tilanteet ovat käytännössä melko harvinaisia, joten ei näytä olevan tarpeen säätää niitä koskevista pakollisista menettelyistä. Itse asiassa useat menettelytavat ovat mahdollisia: kantaja ja vastaanottaja voivat keskenään sopia ilman erityisiä muodollisuuksia käännöksen kohdekielestä. Kantajan on tietenkin tarvittaessa pystyttävä esittämään todisteet tästä sopimuksesta yhteisötuomioistuimessa. Mikäli kantaja katsoo, että vapaaehtoinen menettely ei tuota tulosta, hän voi käyttää virallista tiedoksiantoa. Jos kantajan kotipaikka sijaitsee eri jäsenvaltiossa kuin vastaanottajan kotipaikka, kantaja voi noudattaa esimerkiksi jäsenvaltioissa tällä hetkellä voimassa olevan oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevan Haagin yleissopimuksen mukaista tiedoksiantomenettelyä [22]. Tämän yleissopimuksen 5 artiklan mukaan asiakirja voidaan aina toimittaa sellaiselle vastaanottajalle, joka hyväksyy sen vapaaehtoisesti. Jos vastaanottaja ei hyväksy asiakirjaa, hänen on annettava perusteet hylkäämiselle. Ehdotetun asetuksen 11 artiklan 2 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään, että käännös ei ole välttämätön, mikäli mahdollinen patentinloukkaaja ymmärtää tekstin; virkkeen tarkoituksena on varmistaa, että vastaanottaja ei käytä väärin oikeuttaan saada asiakirja tietylle kielelle käännettynä. Myös tässä tapauksessa todistustaakka on kuitenkin kantajalla. [22] Kyseisen yleissopimuksen mukaiset menettelyt korvataan piakkoin yhteisön sisäisissä suhteissa säännöillä, jotka sisältyvät neuvoston asetukseen oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (muutettu ehdotus, 29.3.2000, KOM(2000) 75 lopullinen). Artiklan 3 kohdassa säädetään, että kohtuullista korvausta vahvistettaessa otetaan huomioon keksintöä hyödyntäneen tai hyödyntämiseen tähtääviä valmisteluja tehneen henkilön toimiminen vilpittömässä mielessä. Artiklan 4 kohdassa täsmennetään, että 2 kohdassa tarkoitettu virallisen kielen on oltava myös yhteisön virallinen kieli. 12 artikla - Keksinnön aiempaan käyttöön perustuva oikeus Artikla vastaa pääosin vuonna 1991 esitetyn sopimusluonnoksen 20 artiklaa. Luonnos esitettiin diplomaattikonferenssissa Pariisin yleissopimusta patenttien osalta täydentävän sopimuksen tekemiseksi. Sen sijaan, että luonnoksessa viitattaisiin kansalliseen lainsäädäntöön, siinä määritellään samaan tapaan kuin Luxemburgin yleissopimuksen 37 artiklassa aiemman käyttäjän oikeuksien sisältö. 13 artikla - Menetelmäpatentit: todistustaakka Artikla vastaa Luxemburgin yleissopimuksen 35 artiklaa. 3 JAKSO - YHTEISÖPATENTTI OMISTUKSEN KOHTEENA 14 artikla - Yhteisöpatentin rinnastaminen kansalliseen patenttiin Artiklan 1 ja 2 ja kohta käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 38 artiklan 1-3 kohdan sisällön. Vastaava säännös on annettu yhteisön tavaramerkkiä koskevassa asetuksessa (16 artikla). Artiklan mukaan yhteisöpatenttia pidetään omistuksen kohteena samalla tavoin kuin kansallisia patentteja. Artiklan 3 kohta sitä vastoin poikkeaa Luxemburgin yleissopimuksen 38 artiklan 4 kohdasta. Yhteisöpatentin voimaantulo omistuksen kohteena ei voi olla sidoksissa mahdolliseen merkitsemiseen kansalliseen patenttirekisteriin. 15 artikla - Luovuttaminen Artiklan 1 ja 2 kohdan tarkoituksena on selventää, että yhteisöpatentti on luovutettavissa yrityksestä riippumatta. Samantyyppisiä säännöksiä on annettu myös yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 17 artiklan 1 ja 2 kohta). Artiklan 3-5 kohta vastaa Luxemburgin yleissopimuksen 39 artiklaa. 16 artikla - Esineoikeudet Säännöksen tarkoituksena on selventää, että yhteisöpatentti voidaan myös pantata tai se voi olla muun esineoikeuden kohteena. Oikeudet voidaan merkitä yhteisöpatenttirekisteriin ja ne voidaan julkaista. Samantyyppinen säännös on annettu myös yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 19 artikla). 17 artikla - Pakkotäytäntöönpano Yhteisöpatenttiin voidaan omistuksen kohteena soveltaa pakkotäytäntöönpanotoimia. Pakkotäytäntöönpano voidaan merkitä yhteisöpatenttirekisteriin ja se voidaan julkaista. Samantyyppinen säännös on annettu myös yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 20 artikla). 18 artikla - Konkurssimenettely ja vastaavat menettelyt Artiklalla säädetään patentin käsittelystä konkurssimenettelyn tai vastaavan menettelyn yhteydessä. Artiklan 1 kohta käsittää säännöksiä patentin yhtenäisestä käsittelystä. Sen mukaan yhteisöpatentti voidaan sisällyttää konkurssimenettelyyn tai vastaavaan menettelyyn ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, johon velallisella on pääasialliset liittymät. Tämä sääntö vastaa ratkaisua, joka sisältyy neuvoston 29 päivänä toukokuuta 2000 maksukyvyttömyysmenettelyistä antamaan asetukseen [23]. Asetusta ei kuitenkaan sovelleta Tanskassa. [23] Neuvoston asetus maksukyvyttömyysmenettelyistä, annettu 29 päivänä toukokuuta 2000, ei vielä julkaistu EYVL:ssä. Artiklan 2 kohta käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 41 artiklan sisällön ja siinä täsmennetään, että samaa sääntöä sovelletaan yhteisomistuksessa olevan patentin siihen osaan, jonka asianomainen henkilö omistaa. Artiklan 3 kohta koskee yhteisöpatenttirekisteriin merkitsemistä. 19 artikla - Sopimukseen perustuvat käyttöluvat Säännöksen perustana on käytetty Luxemburgin yleissopimuksen 42 artiklaa sekä yhteisön tavaramerkkiä koskevaa järjestelmää (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 22 artikla). Artiklan 1 artiklassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan patentinhaltija voi myöntää käyttölupia kolmansille. Kyseessä on omistajalle merkittävä tulonlähde. Artiklan 2 kohta sisältää yleisen lausekkeen oikeuksien suojaamisesta käyttölupasopimuksen mukaisten rajoitusten rikkomistapauksissa. Kyseessä voi olla esimerkiksi luvan kestoa tai aluetta, jolle lupa on myönnetty, koskevien lausekkeiden rikkominen. Artiklan 3 kohta vastaa Luxemburgin yleissopimuksen 42 artiklan 3 kohtaa. 20 artikla - Käyttölupavalmius Säännös sisältää Luxemburgin yleissopimuksen 43 artiklan sisällön, lukuun ottamatta 5 kohdassa olevaa muutosta. Sen tarkoituksena on tarjota mahdollisuus käyttölupavalmiusjärjestelmän käyttöön virastolle tehtävien ilmoitusten perusteella. Artiklan 5 kohta poikkeaa Luxemburgin yleissopimuksen vastaavasta määräyksestä siltä osin, että komissio, eikä virastoon perustettava mitätöintiosasto, on viranomainen, joka vahvistaa korvauksen asianmukaisen määrän silloin, kun patentinhaltija ja käyttäjä eivät pääse sopimukseen kyseisestä määrästä. Tämä tehtävä soveltuu komissiolle pakkolupien myöntämisestä 22 artiklan nojalla vastaavana viranomaisena sekä näistä luvista maksettavan asiamukaisen korvauksen vahvistamisesta vastaavana viranomaisena. Ratkaisu vastaa lisäksi lähestymistapaa, jonka mukaan asetuksella ei perusteta virastoon uusia erikoisosastoja. 21 artikla - Pakkolupien myöntäminen Pakkolupajärjestelmällä pyritään takaamaan patenttiin kuuluvien oikeuksien väärinkäytön estäminen. Se perustuu Pariisin yleissopimuksen 5 artiklan vaatimuksiin teollisen omaisuuden suojaamiseksi sekä uudempiin, TRIPS-sopimuksen 27 artiklan 1 kohdassa ja 31 artiklassa tarkoitettuihin vaatimuksiin. Toisin kuin Luxemburgin yleissopimuksessa (45 artikla), jonka mukaan kansallisia säädöksiä sovelletaan yhteisöpatenttia koskeviin pakkolupiin, ehdotuksessa luetellaan mahdollisimman hyvän oikeusvarmuuden takaamiseksi perusteet, joiden mukaisesti kyseisiä lupia voidaan myöntää. Säännöksen sisältämät perusteet vastaavat useiden jäsenvaltioiden kansallisten säädösten vaatimuksia sekä Pariisin yleissopimuksen ja TRIPS-sopimuksen mukaisia vaatimuksia. Ensimmäinen peruste on se, että yhteisöpatenttia ei hyödynnetä tai sitä hyödynnetään puutteellisesti. Artiklan 1 kohta käsittää Pariisin yleissopimuksen 5 artiklan 4 kohdan vaatimukset ajankohdasta, jolloin pakkolupa voidaan ottaa tällä perusteella käyttöön. Siihen sisältyy myös TRIPS-sopimuksen 27 artiklan 1 kohdan vaatimus, jossa kielletään tuotujen tuotteiden ja kotimaisten tuotteiden välinen syrjintä. Artiklan 2 kohdassa säädetään toisesta perusteesta. Sitä käytetään tilanteissa, joissa yhteisön tai kansallisen patentin (jälkimmäisen patentin) haltija ei voi hyödyntää patenttiaan loukkaamatta toista yhteisöpatenttia (ensimmäistä patenttia). Yhteisön laajuinen tai kansallinen kasvinjalostajan oikeus rinnastetaan jälkimmäiseen patenttiin. Näissä tilanteissa jälkimmäisen patentin (tai kasvinjalostajan oikeuden) on TRIPS-sopimuksen 31 artiklan l kohdan mukaisesti edellytettävä tärkeää teknistä edistysaskelta ensimmäisessä patentissa esitettyyn keksintöön nähden. Ehdotetussa säännöksessä komissiolle annetaan lupa toteuttaa kaikki aiheellisiksi katsomansa toimenpiteet sen tarkistamiseksi, että kyseiset vaatimukset täyttyvät. Artiklan 3 kohdassa komissiolle annetaan valtuudet sallia patentin hyödyntäminen tietyissä täsmällisissä tilanteissa. Kyseessä ovat kriisitilanteet tai äärimmäisen kiireelliset tilanteet tai sellaiset tilanteet, joissa oikeudenkäynti- tai hallintomenettelyssä kilpailunvastaiseksi todettua menettelytapaa on korjattava. Artiklan 4 kohta sisältää TRIPS-sopimuksen 31 artiklan c alakohdan sisällön puolijohdeteknologian osalta. Artiklan 5 kohta sisältää TRIPS-sopimuksen 31 artiklan b alakohdan sisällön. Artiklan 6 kohdassa säädetään, että soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt sekä menettelyt, joita on noudatettava näiden periaatteiden soveltamiseksi, määritellään täytäntöönpanoasetuksessa. 22 artikla - Pakkolupiin sovellettavat ehdot Artiklan 1 kohdan mukaiset pakkolupiin sovellettavat ehdot vastaavat TRIPS-sopimuksen 31 artiklassa mainittuja ehtoja. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että jäsenvaltiot eivät voi myöntää yhteisöpatenttia koskevia pakkolupia. 23 artikla - Oikeusvaikutukset suhteessa kolmansiin Säännöksessä määritellään edellytykset, joilla 16-22 artiklassa tarkoitetuilla oikeustoimilla on oikeusvaikutusta kolmansiin. Vastaava säännös on annettu yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 23 artikla). 24 artikla - Yhteisöpatenttia koskeva hakemus omistuksen kohteena Artiklan 1 kohdan mukaan 14-19 artiklaa ja 21 artiklaa, lukuun ottamatta sen 1 ja 2 kohtaa, sekä 22 artiklaa sovelletaan myös yhteisöpatenttia koskevaan hakemukseen. Vastaava säännös on annettu yhteisön tavaramerkkiä koskevassa asetuksessa (24 artikla). Saman jakson artikloihin tehtyjen viittausten mukaan patenttien lisäksi myös patenttihakemukset merkitään yhteisöpatenttirekisteriin. Artiklan 2 kohdan mukaan oikeudet, jotka on saatu patenttihakemuksen perusteella, pysyvät voimassa myönnetyn patentin perusteella. III LUKU - YHTEISÖPATENTIN VOIMASSAPITÄMINEN, RAUKEAMINEN JA MITÄTTÖMYYS 1 JAKSO - VOIMASSAPITÄMINEN JA RAUKEAMINEN 25 artikla - Vuosimaksut Artiklan 1 kohta sisältää perussäännöksen vuosimaksuille. Nämä maksut on suoritettava virastolle, jotta yhteisöpatentti pysyy voimassa. Säännöksessä täsmennetään ajankohta, josta alkaen maksut on suoritettava. Maksujen määrä vahvistetaan maksuja koskevassa täytäntöönpanoasetuksessa. Artiklan 2 kohdassa säädetään lisämääräajasta vuosimaksun suorittamiselle, edellyttäen, että suoritetaan lisämaksu. Artiklan 3 kohdassa säädetään, että kohtuullisuuden perusteella ei peritä lisämaksua, jos vuosimaksu erääntyy kahden kuukauden kuluessa patentin myöntämispäivästä, jos maksu suoritetaan 2 kohdassa mainitussa määräajassa. 26 artikla - Luopuminen Artiklan mukaan yhteisöpatentista voi luopua ainoastaan kokonaan. Luopumisesta on ilmoitettava kirjallisesti virastolle. Luopuminen merkitään yhteisöpatenttirekisteriin, edellyttäen, että tietylle henkilöryhmälle on etukäteen ilmoitettu asiasta tai tarvittaessa tehty sopimus. 27 artikla - Raukeaminen Artiklassa määritellään tilanteet, joissa yhteisöpatentti raukeaa. Artikla vastaa pääosin Luxemburgin yleissopimuksen 50 artiklan sisältöä. Luxemburgin yleissopimuksessa viitataan suojan keston osalta Münchenin yleissopimukseen, kun taas tämän artiklan 1 kohdan a alakohdassa määritellään suojan kesto. 2 JAKSO - YHTEISÖPATENTIN MITÄTTÖMYYS 28 artikla - Mitättömyysperusteet Artiklassa määritetään yhteisöpatentin mitättömyysperusteet, ja se sisältää pääosin Luxemburgin yleissopimuksen 56 artiklan sisällön, lukuun ottamatta seuraavia poikkeuksia. Artiklan 1 kohdan f alakohdassa ei viitata, kuten Luxemburgin yleissopimuksen 56 artiklan 1 kohdan f alakohdassa, kyseisen yleissopimuksen 36 artiklan 1 kohtaan, vaan artikla sisältää mitättömyysperusteita koskevan säännön. Toisin kuin Luxemburgin yleissopimuksen 56 artiklan 3 kohdassa, tässä artiklassa ei ole säännöstä, jonka mukaan yhteisöpatenttia koskeva mitättömyys 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa olisi voimassa vain kyseisessä jäsenvaltiossa. Tästä seuraa, että yhteisöpatentti on mitätön koko yhteisön alueella, mikäli yhdessä jäsenvaltiossa on olemassa aiempi kansallinen patentti. Tämä ratkaisu, joka on välttämätön yhteisöpatentin yhtenäisyyden takaamiseksi, käsittää kuitenkin yhteisöpatentin osalta tiukemman käsittelyn kuin eurooppapatenttien kohdalla, jotka ovat itse asiassa kansallisia patentteja. On syytä täsmentää, että yhteisön immateriaalioikeustuomioistuin on toimivaltainen antamaan patentin mitättömyyttä koskevia päätöksiä. Koska kansalliset tuomioistuimet ovat edelleen toimivaltaisia käsittelemään asioita, jotka koskevat oikeutta yhteisöpatenttiin, keskitetty tuomioistuin voi julistaa patentin mitättömäksi e alakohdassa tarkoitetuin perustein vasta sen jälkeen, kun kansallinen tuomioistuin on antanut asiasta tuomion (ks. tämän asetuksen 31 artiklan 2 kohta). 29 artikla - Mitättömyyden vaikutukset Artikla vastaa osittain yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 54 artiklaa. Ehdotetun artiklan 1 kohdassa määritellään mitättömyyden vaikutukset. Sen 2 kohdassa määritellään päätökset ja sopimukset, joihin mitättömyys ei vaikuta. Kyseinen kohta poikkeaa yhteisön tavaramerkkiin sovellettavasta järjestelmästä sikäli, että sen mukaan kansalliset säännökset patentinhaltijan toiminnasta aiheutuneiden vahinkojen korvaamisesta tai perusteettomasta edusta eivät tule sovellettaviksi. Tämän syynä on se, että asetuksessa säädetään yhteisiin sääntöihin perustuvasta kattavasta vahingonkorvausjärjestelmästä (katso vahingonkorvauksia koskeva 44 artikla). IV LUKU - TOIMIVALTA JA MENETTELY YHTEISÖPATENTTIA KOSKEVISSA KANTEISSA 1 JAKSO - YHTEISÖPATENTIN VOIMASSAOLOA, LOUKKAUSTA JA KÄYTTÖÄ KOSKEVAT KANTEET 30 artikla - Yhteisöpatenttia koskevat kanteet ja vaatimukset - Yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen yksinomainen toimivalta Artiklan 1 kohdassa luetellaan tyhjentävästi kanteet ja vaatimukset, jotka on saatettava yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen käsiteltäviksi. Kyseessä ovat patentin pätevyyttä ja loukkausta sekä keksinnön käyttöä ja vahingonkorvausta koskevat kanteet ja vaatimukset. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että yhteisöpatentti ei voi olla loukkauksen uhkaa koskevan kanteen kohteena. Artiklan 3 kohdassa täsmennetään toimivaltainen tuomioistuin. Yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimella on yksinomainen toimivalta kyseisten vaatimusten ja kanteiden käsittelyssä. Näin ollen myös myöhemmät vahingonkorvausvaatimukset on saatettava kyseisen keskitetyn tuomioistuimen eikä kansallisten tuomioistuinten käsiteltäviksi. Artiklan 4 kohdassa viitataan kyseisiä kanteita ja vaatimuksia koskevien edellytysten ja yksityiskohtaisten sääntöjen osalta asianomaisen tuomioistuimen perussääntöön tai työjärjestykseen siltä osin kuin niistä ei jo määrätä tai säädetä EY:n perustamissopimuksella tai tällä asetuksella. 31 artikla - Mitättömyyskanne Säännöksessä täsmennetään perusteet, joita voidaan käyttää suoran mitättömyyskanteessa, ja määritellään henkilöt, jotka voivat nostaa kanteen, sekä muut sovellettavat edellytykset. Artikla poikkeaa Luxemburgin yleissopimuksen 55 artiklasta siltä osin, että artiklan mukaan mitättömyyskanne voidaan panna vireille, vaikka sitä koskeva väite voitaisiin vielä esittää tai vaikka sitä koskeva väitemenettely olisi vireillä virastossa. 32 artikla - Mitättömyyttä koskeva vastakanne Säännöksessä määritellään edellytykset mitättömyyttä koskevan vastakanteen vireillepanolle sekä säädetään tiedoksiantovelvoitteesta, mikäli patentinhaltija ei ole riidan osapuolena. Vastaava säännös on annettu myös yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 96 artikla). 33 ja 34 artikla - Loukkauskanne - Kanne sen vahvistamiseksi, että loukkausta ei ole tapahtunut Näissä kahdessa artiklassa täsmennetään edellytykset, joita sovelletaan loukkauskanteeseen ja kanteeseen sen vahvistamiseksi, että loukkausta ei ole tapahtunut, sekä henkilöt, jotka voivat panna vireille tai olla väliintulijoina kyseisissä kanteissa. 35 ja 36 artikla - Kanne keksinnön käyttämisestä ennen patentin myöntämistä - Kanne keksinnön aiempaan käyttöön perustuvasta oikeudesta Näissä kahdessa artiklassa täsmennetään edellytykset, joita sovelletaan tämän asetuksen 11 artiklassa tarkoitetulla ajanjaksolla tapahtunutta keksinnön käyttöä koskevaan kanteeseen sekä tämän asetuksen 12 artiklassa tarkoitettuun aiempaan käyttöön perustuvaa oikeutta koskeviin kanteisiin sekä henkilöt, jotka voivat panna vireille kyseisen kanteen. 37 artikla - Hakemus patentin rajoittamiseksi Säännöksessä säädetään menettelystä ja edellytyksistä, joita sovelletaan hakemuksiin patentin rajoittamiseksi. Saattaa olla patentinhaltijan edun mukaista hakea omasta aloitteesta patentin rajoittamista. Patentinhaltija saattaa olla heikommassa asemassa kuin mahdollinen patentinloukkaaja ja saattaa tämän vuoksi haluta pienentää mitättömyyskanteen riskiä, josta voi mahdollisesti aiheutua taloudellista haittaa vahingonkorvauksen muodossa. 38 artikla - Hakemus raukeamisen vahvistamiseksi Artiklan mukaan patentin raukeamista koskevan hakemuksen voi esittää 27 artiklassa tarkoitetuin perustein kuka tahansa henkilö. 39 artikla - Muutoksenhaku Artikla sisältää perusperiaatteet, jotka koskevat muutoksenhakua immateriaalioikeus-tuomioistuimen ensimmäisessä asteessa annettuihin päätöksiin. Yksityiskohtaisten sääntöjen osalta siinä viitataan tuomioistuimen perussääntöön. 40 artikla - Komission oikeudenkäyntikelpoisuus Artiklassa annetaan komissiolle valtuudet panna yhteisön edun vuoksi vireille yhteisön tuomioistuimessa mitättömyyskanne ja olla väliintulijana tuomioistuimen oikeudenkäynneissä. Toimivallan tarkoituksena on muun muassa korvata se, että tällä asetuksella ei oteta käyttöön suoraa muutoksenhakua viraston antamiin päätöksiin. 41 artikla - Toimivallan laajuus Säännöksessä täsmennetään, että patentin loukkauksia ja käyttöä käsittelevän keskitetyn tuomioistuimen toimivalta kattaa koko yhteisön alueen. 42 artikla - Väliaikaiset tai suojatoimenpiteet Artiklassa täsmennetään, että yhteisön immateriaalioikeustuomioistuin voi määrätä tarvittavia väliaikaisia tai suojatoimenpiteitä. Sen perussäännössä annetaan asiasta yksityiskohtaisempia sääntöjä. Keskitetty tuomioistuin on sopivin taho päättämään näistä toimenpiteistä, jotka edellyttävät aina jonkin verran sen arviointia, onko pyyntö oikeutettu. Sen käytössä on oltava yksinkertaiset ja nopeat menettelyt, jotta täytäntöönpano olisi tehokasta kaikissa jäsenvaltioissa. Sitä vastoin ei ole syytä antaa jäsenvaltioiden tuomioistuimelle kilpailevaa toimivaltaa väliaikaisista toimenpiteistä päättämisessä sellaisissa asioissa, joiden sisältöä keskitetty tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään. On nimittäin tärkeää estää mahdollisimman pitkälti kansallisten tuomioistuinten ja keskitetyn tuomioistuimen määräämien väliaikaisten ja suojatoimenpiteiden epäjohdonmukaisuus. 43 artikla - Seuraamukset Säännöksen mukaan tuomioistuin, jossa pannaan vireille loukkausta koskeva asia, voi todettuaan loukkauksen tapahtuneen määrätä tiettyjä seuraamuksia. Se voi antaa määräyksen loukkausten lopettamisesta ja takavarikoista sekä muista seuraamuksista tilanteen mukaan sen takaamiseksi, että lopettamismääräystä noudatetaan. 44 artikla - Vahingonkorvauskanteet tai -vaatimukset Säännöksen mukaan sen lisäksi, että keskitetty tuomioistuin voi todeta esimerkiksi patentin loukkauksen tai mitättömyyden ja määrätä seuraamuksia, se voi myös määrätä aiheutuneiden vahinkojen korvaamisesta. Jos näin ei olisi, osapuolten olisi pantava vireille uusi kanne kansallisissa tuomioistuimissa. Se olisi riidan tehokasta ratkaisemista koskevan tavoitteen vastaista. Säännös sisältää sääntöjä vahingonkorvauksen vahvistamisesta. Artiklan 2 kohdassa ilmoitetaan esimerkinomaisesti osatekijöitä, jotka yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen on otettava huomioon vahingonkorvauksen määrittämiseksi. Yhteisöpatentin kaltaisen yhtenäisen suojan loukkausta koskevia sääntöjä ei ole tarkoituksenmukaista määrittää tapauskohtaisesti sellaisten perusteiden perusteella kuin loukkauksen tapahtumapaikka tai osapuolten kotipaikka. Yhteisöpatentin loukkaus missä tahansa yhteisön alueella loukkaa patentin yhtenäisyyttä. Myöskään tilanteissa, joissa loukkaus tapahtuu useissa jäsenvaltioissa, ei olisi tarkoituksenmukaista, että yhteisötuomioistuin soveltaisi esimerkiksi niin montaa kansallista lakia kuin on jäsenvaltioita, joissa loukkaus on tapahtunut. Säännöksellä taataan asianomaisille osapuolille tieto siitä, miten heidän välisen riitansa ratkaistaan, jota uuden keskitetyn tuomioistuimen oikeuskäytännön kehittyminen entisestään parantaa. Säännös on ehdottomasti laadittava yleiseksi. Sen ansiosta yhteisön tuomioistuimella on mahdollisuus tehdä kuhunkin tapaukseen parhaiten soveltuva ratkaisu. On kuitenkin syytä täsmentää väärinkäsitysten välttämiseksi, että vahingonkorvaus ei voi olla rangaistuksen luonteinen. Kuten 30 artiklassa todetaan, keskitetty tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään pääkanteesta erillisiä vahingonkorvausvaatimuksia. Tämän tarkoituksena on estää oikeuskäytännön epäjohdonmukaisuus, mikäli kansallisilla tuomioistuimilla olisi tämä toimivalta. Artiklan 3 ja 4 kohta sisältää erityissäännöt vahingonkorvauksen määräämisestä loukkaustapauksissa. Artiklan 3 kohdassa säädetään tässä kohdassa tarkoitetun patentinloukkaajan eduksi koituvasta olettamasta, jonka mukaan tämä ei tiennyt eikä voinut tietää loukanneensa patenttia, jos patenttia ei ole myönnetty sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa patentinloukkaajalla on kotipaikka, tai käännetty tälle kielelle ja pidetä kyseisellä kielellä yleisön saatavana. Tällöin loukkausta koskeva vahingonkorvaus maksetaan ainoastaan ajanjaksolta, joka alkaa siitä ajankohdasta, kun patentin käännös on annettu patentinloukkaajalle tiedoksi kyseisellä kielellä. Artiklan 4 kohdan mukaan mahdollisella patentinloukkaajalla, mikäli tämän kotipaikka sijaitsee jäsenvaltiossa, jossa on kaksi virallista kieltä tai sitä useampia virallisia kieliä, on oikeus saada patentti tiedoksi sillä näistä kielistä, jota hän osaa. Periaate vastaa 12 artiklassa kuvattua periaatetta. 45 artikla - Vanhentumisaika Artiklassa säädetään vanhentumisajasta tässä jaksossa tarkoitetuille tietyille kanteille. 2 JAKSO - TOIMIVALTA JA MENETTELY YHTEISÖPATENTTIA KOSKEVISSA MUISSA KANTEISSA 46 artikla - Kansallisten tuomioistuinten toimivalta Yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen yksinomainen toimivalta ei kata kaikkia mahdollisia osatekijöitä, jotka voivat liittyä yhteisöpatenttiin. Kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan kuuluvat esimerkiksi riidat, jotka koskevat sitä, kenelle kuuluu oikeus patentoituun keksintöön. Myös esimerkiksi työnantajan ja työntekijän välisissä suhteissa sopimukseen perustuvan käyttöluvan lausekkeiden noudattamatta jättämisen sopimusoikeudelliset seuraukset sekä patentin siirtämistä koskevat riidat kuuluvat kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan. 47 artikla - Täytäntöönpanoa koskevan Brysselin yleissopimuksen soveltaminen Ehdotuksen mukaan Brysselin yleissopimusta sovelletaan pääsääntöisesti riitoihin siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, vaikka kyse onkin yhteisöpatentin kaltaisesta yhteisön laajuisesta suojasta. Asetuksessa esitetään tarvittavat poikkeukset ja täydennykset. Siinä otetaan huomioon se, että Brysselin yleissopimus muuttuu asetukseksi lähes kaikkien jäsenvaltioiden osalta [24]. Sen jälkeen kun asetus on tullut voimaan, sen sääntöjä sovelletaan näiden jäsenvaltioiden välisiin suhteisiin. Niihin jäsenvaltioihin, joihin ei sovelleta täytäntöönpanoasetusta, sovelletaan edelleen Brysselin yleissopimuksen sääntöjä, ellei yhteisön ja kyseisen valtion tai kyseisten valtioiden välillä tehdä uutta yleissopimusta. Selvyyden vuoksi tässä viitataan ainoastaan voimassaolevaan Brysselin yleissopimukseen. [24] Komission ehdotus, 14.7.1999, KOM(1999) 348 lopullinen. 48 artikla - Kanteet, jotka koskevat oikeutta patenttiin työnantajan ja työntekijän välillä Artikla käsittää säännön, joka poikkeaa Brysselin yleissopimuksesta, kun on kyse työnantajan ja työntekijän välisistä riidoista. Artiklan 1 kohdan mukaan ainoastaan sen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia, jonka lainsäädännön mukaan oikeus yhteisöpatenttiin määritellään asetuksen säännösten perusteella. Vastaava määräys sisältyy Luxemburgin yleissopimukseen (67 artiklan 2 kohta). Artiklan 2 kohta on samankaltainen kuin Brysselin yleissopimuksen vastaava määräys. Säännös on kuitenkin tarpeen sisällyttää asetukseen toisaalta koska artiklan 1 kohta käsittää poikkeuksen ja toisaalta avoimuuden vuoksi, kun otetaan huomioon säännöksen tärkeys. 49 artikla - Yhteisöpatentin pakkotäytäntöönpanoa koskevat kanteet Artikla sisältää Luxemburgin yleissopimuksen 40 artiklan ja siinä määritetään toimivalta pakkotäytäntöönpanoa koskevissa asioissa. Vastaava säännös on annettu myös yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 20 artiklan 2 kohta). Samoin kuin yhteisön tavaramerkki, myös yhteisöpatentti on patentinhaltijan yrityksestä erillistä omaisuutta. Sen vaikutukset määritellään 14 artiklassa tarkoitetun valtion lainsäädännössä. Näin ollen on luonnollista, että pakkotäytäntöönpanoa koskeva toimivalta määritetään saman valtion lainsäädännön mukaisesti. 50 artikla - Toimivaltaa koskevat täydentävät säännökset Artiklan 1 kohta, jossa annetaan kansallisten tuomioistuinten alueellista toimivaltaa koskevat säännöt, käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 68 artiklan 1 kohdan sisällön. Samat tuomioistuimet ovat toimivaltaisia tässä asiassa kuin kyseisessä jäsenvaltiossa myönnettyjä kansallisia patentteja koskevissa asioissa. Artiklalla pyritään takaamaan se, että kussakin jäsenvaltiossa on asianmukainen tuomioistuin myös yhtenäistä suojaa koskevien riitojen käsittelemiseksi. Artiklan 2 kohdassa, joka käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 68 artiklan 3 kohdan sisällön, säädetään sen jäsenvaltion tuomioistuinten kansainvälisestä toimivallasta, jossa Euroopan patenttijärjestöllä on kotipaikka, tilanteissa, joissa toisen jäsenvaltion tuomioistuimet eivät ole toimivaltaisia 47 ja 48 artiklan sekä asianomaisen artiklan 1 kohdan nojalla. 51 artikla - Kansallisen tuomioistuimen velvollisuudet Säännöstä pidetään välttämättömänä keskitetyllä tuomioistuimella olevien yhteisöpatentin pätevyyttä koskevien yksinomaisten toimivaltuuksien suojaamiseksi. Artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että kansallisen tuomioistuimen, jossa pannaan vireille yhteisön tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan kuuluva kanne, on omasta aloitteestaan ilmoitettava, ettei se ole toimivaltainen. Artiklan 2 kohta käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 72 artiklan, ja siinä säädetään, että kansallisten tuomioistuinten on pidettävä yhteisöpatenttia pätevänä. Vastaava säännös on annettu yhteisön tavaramerkistä (yhteisön tavaramerkistä annetun asetuksen 103 artikla). Sääntöä ei tietenkään sovelleta, mikäli toimivaltainen tuomioistuin on julistanut patentin mitättömäksi. Artiklan 3 kohdan tarkoituksena on taata, että silloin, kun kansallisessa tuomioistuimessa pannaan vireille muu kuin 30 artiklassa tarkoitettu kanne, mutta jota varten on tärkeää tietää yhteisötuomioistuimessa vireille pantua kannetta koskeva päätös, kansallinen tuomioistuin lykkää asian käsittelyä. Käytännössä näiden tilanteiden ei pitäisi olla kovin yleisiä, kun otetaan huomioon, että yhteisötuomioistuin päättää myös yhteisöpatentin loukkaukseen ja mitättömyyteen liittyvistä vahingonkorvauksista. Vilpillistä kilpailua koskevat kanteet olisivat kuitenkin mahdollisia. Samantapainen määräys sisältyy Luxemburgin yleissopimukseen liitetyn riidoista tehdyn pöytäkirjan 34 artiklaan. Kansallisella tuomioistuimella on näin ollen edelleen jonkin verran harkintavaltaa asian käsittelyn lykkäämisessä, jos asia on vireillä keskitetyssä tuomioistuimessa. Kansallinen tuomioistuin voi siitä huolimatta, että asiaa käsitellään keskitetyssä tuomioistuimessa, ratkaista itsellään käsiteltävänä olevan asian, mikäli keskitetyssä tuomioistuimessa käsiteltävänä olevaa asiaa koskeva päätös ei ole sille välttämätön. Tällöin kansallisen tuomioistuimen on ratkaisussaan pidettävä patenttia pätevänä. 52 artikla - Sovellettava prosessioikeus Säännöksellä taataan, että yhteisöpatenttien käsittelyyn sovelletaan samoja menettelysääntöjä kuin kansallisten patenttien käsittelyyn. 3 JAKSO - VÄLIMIESMENETTELY 53 artikla - Välimiesmenettely Säännöksen tavoitteena on osoittaa, että asetuksessa ei suljeta pois välimiesmenettelyn käyttöä yhteisöpatenttia koskevissa riidoissa. Ainut rajoitus on se, että yhteisöpatenttia ei voi välimiesmenettelyssä julistaa mitättömäksi tai pätemättömäksi. Tämä mahdollisuus kuuluu yhteisön immateriaalioikeus-tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan. Osapuolet voivat ratkaista välimiesmenettelyn yhteydessä esimerkiksi vahingonkorvauksia koskevia kysymyksiä. Nykytilanteessa ei vaikuta tarpeelliselta ehdottaa yhteisiä sääntöjä välimiesmenettelystä. Tämän vuoksi artiklassa viitataan jäsenvaltioiden kansallisiin sääntöihin. Viittauksella tarkoitetaan sekä sisällöstä annettuja sääntöjä että kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjä, jotka ovat voimassa jäsenvaltioissa. Välitystuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa sovelletaan erityisesti ulkomaisten välitystuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta New Yorkissa vuonna 1958 tehtyä yleissopimusta. V LUKU - VAIKUTUS KANSALLISEEN OIKEUTEEN 54 artikla - Päällekkäisen suojan kielto Säännös on Luxemburgin yleissopimuksen 75 artiklan mukainen ja sillä pyritään takaamaan päällekkäisen suojan kieltäminen. Kaksinkertainen suoja samalla alueella ei ole hyväksyttävä. Artiklassa säädetään, että kyseisessä tilanteessa kansallisen patentin vaikutukset lakkaavat, ja siinä täsmennetään ajankohta, jolloin tämä tapahtuu. Artiklan 3 ja 4 ja kohta käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 75 artiklan 3 ja 4 kohdan sisällön. 55 artikla - Kansalliset hyödyllisyysmallit ja hyödyllisyysmallitodistukset Artikla käsittää Luxemburgin yleissopimuksen 79 artiklan sisällön. Sen mukaan kansallinen hyödyllisyysmalli tai hyödyllisyysmallitodistus tai niitä vastaava hakemus voidaan rinnastaa patenttiin 54 artiklan soveltamiseksi. Koska neuvotteluja hyödyllisyysmalleja koskevaksi direktiiviksi ei ole annetun ehdotuksen [25] perusteella tällä hetkellä saatu päätökseen, tässä vaiheessa ei katsota aiheelliseksi viitata Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä tarkoitettuun hyödyllisyysmalliin. Näin ollen artikla koskee ainoastaan hyödyllisyysmalleja tai hyödyllisyysmallitodistuksia ja niitä vastaavia hakemuksia jäsenvaltioissa, jotka tunnustavat ne, ja niiden sisältö voi vaihdella eri jäsenvaltioissa. [25] Muutettu ehdotus, 25.6.1999, KOM(1999) 309 lopullinen. VI LUKU - LOPPUSÄÄNNÖKSET 56 artikla - Yhteisöpatenttirekisteri Artikla sisältää yhteisöpatenttirekisteriä koskevia sääntöjä. Siinä täsmennetään, että rekisteriä pitää virasto ja että se on julkinen. 57 artikla - Yhteisöpatenttilehti Artikla sisältää yhteisöpatenttilehteä koskevia sääntöjä. Siinä täsmennetään, että julkaisemisesta vastaa virasto. 58 artikla - Vapaaehtoiset käännökset Artikla koskee ainoastaan patentinhaltijan mahdollisuutta tuottaa myöhempiä käännöksiä myönnetystä patentista. Artiklan mukaan patentinhaltijalla on mahdollisuus tuottaa ja tallettaa virastoon käännös patentistaan useammilla tai kaikilla yhteisön virallisilla kielillä. On syytä huomata, että eurooppapatenttijärjestelmän mukaisesti myönnetty patentti on voimassa ilman muita käännöksiä kuin Münchenin yleissopimuksessa tarkoitetut käännökset. Tämä tarkoittaa sitä, että yhteisöpatenttijulkaisu julkaistaan viraston käsittelykielellä (englanti, saksa tai ranska), minkä lisäksi patenttivaatimukset käännetään kahdelle muulle viraston viralliselle kielelle. Vapaaehtoisten käännösten avulla on tarkoitus varmistaa myönnettyä patenttia koskevan tiedon entistäkin tehokkaampi levitys. Näiden käännösten avulla patentinhaltija voi lisäksi estää tilanteen, jossa mahdollisen patentinloukkaajan kielelle tehdyn käännöksen puuttumista käytetään perusteena patentin loukkaamisesta aiheutuneiden vahinkojen korvaamatta jättämiselle. 59 artikla - Täytäntöönpanoasetus Asetusta on tarkoitus täydentää täytäntöönpanoasetuksella, jossa vahvistetaan asetuksen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Se hyväksytään komitologiamenettelyn mukaisesti. Täytäntöönpanoasetus sisältää erityisesti 6 artiklaa (patentinhaltijan muuttumisen vaikutukset), 20 artiklaa (käyttölupavalmius), 21 artiklaa (pakkoluvat) ja 26 artiklaa (luopuminen) koskevien sääntöjen soveltamiseksi noudatettavat yksityiskohtaiset säännöt ja menettelyt. Sitä vastoin on katsottu, että esimerkiksi 56 ja 57 artiklan (yhteisöpatenttirekisterin ylläpito ja pitäminen yleisön saatavilla sekä yhteisöpatenttilehden julkaiseminen) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä voidaan päättää neuvotteluissa yhteisön liittymiseksi Münchenin yleissopimukseen. 60 artikla - Maksuja koskeva täytäntöönpanoasetus Sen varmistamiseksi, että yhteisöpatentti on tosiasiallisesti edullinen, säädetään, että myönnetyn patentin uusimisen yhteydessä suoritettavia vuoksimaksuja, myös lisämaksuja, koskevat kaikki toimivaltuudet kuuluvat yhteisölle. Artiklan 1 kohdan mukaan maksujen määrä ja niiden perimistapa vahvistetaan täytäntöönpano-asetuksessa. Artiklan 2 kohdassa viitataan komitologiamenettelyyn täytäntöönpanoasetuksen hyväksymiseksi. 61 artikla - Komitean perustaminen ja täytäntöönpanoasetusten hyväksymismenettelyn vahvistaminen Säännöksessä säädetään komitean perustamisesta, jäljempänä 'yhteisöpatenttiasetuksen maksujen ja täytäntöönpanosääntöjen komitea', 59 ja 60 artiklassa tarkoitettujen täytäntöönpanoasetusten hyväksymiseksi. Säännös vastaa menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehtyä päätöstä [26] ja erityisesti sen 5 artiklaa. [26] EYVL L 184, 17.7.1999. 62 artikla - Tämän asetuksen täytäntöönpanoa koskeva kertomus Artiklassa säädetään, että komissio julkaisee viiden vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta asetuksen soveltamista koskevan kertomuksen. Siinä on käsiteltävä erityisesti yhteisöpatentin kustannuksia sekä loukkausta ja pätevyyttä koskeviin riitoihin sovellettavaa järjestelmää. 63 artikla - Voimaantulo Artiklan 1 kohdassa täsmennetään asetuksen voimaantulopäivä. Artiklan 2 kohdassa määritetään menettely, jota noudatetaan sen ajankohdan määrittelyssä, josta alkaen yhteisön aluetta koskeva patenttihakemus voidaan tehdä. 2000/0177 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUKSEKSI Yhteisöpatentista (ETA:n kannalta merkityksellinen)) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 308 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [27], [27] EYVL C ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [28], [28] EYVL C ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [29], [29] EYVL C sekä katsoo seuraavaa: (1) Yhteisön toiminta käsittää sisämarkkinat, joilla tavaroiden vapaan liikkumisen esteet poistetaan, sekä sellaisen järjestelmän luomisen, jolla varmistetaan, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy. Sellaisten oikeudellisten edellytysten perustaminen, joiden avulla yritykset voivat mukauttaa tuotteidensa tuotanto- ja jakelutoiminnan yhteisön mittasuhteisiin, edistää näiden tavoitteiden saavuttamista; patentti, joka tarjoaa yhtenäisen suojan ja koko yhteisön alueella samat vaikutukset, on yhtenä oikeudellisista välineistä, joita yrityksillä olisi oltava tässä tarkoituksessa, erityisen sopiva. (2) Eurooppapatenttien myöntämisestä 5 päivänä lokakuuta 1973 tehdyllä Münchenin yleissopimuksella, jäljempänä 'Münchenin yleissopimus', perustettiin Euroopan patenttivirasto, jäljempänä 'virasto', joka vastaa eurooppapatenttien myöntämisestä. Yhteisöpatentin myöntämisessä ja hallinnoinnissa olisi nojauduttava mainitun viraston asiantuntemukseen. (3) Yhteisön liittyminen Münchenin yleissopimukseen tarjoaa yhteisölle mahdollisuuden liittyä yleissopimuksen mukaiseen järjestelmään alueena, jota varten voidaan myöntää yhtenäinen patentti. Yhteisö voi näin ollen tässä asetuksessa pitäytyä luomaan myönnettyyn yhteisöpatenttiin sovellettavan lainsäädännön. (4) Yhteisöpatenttiin sovellettava yhteisön patenttioikeus ei saisi syrjäyttää jäsenvaltioiden patenttisäädöksiä eikä Münchenin yleissopimuksen mukaisia eurooppapatenttia koskevia määräyksiä. Tästä syystä ei olisi perusteltua velvoittaa yrityksiä tekemään patenttihakemuksensa yhteisöpatentteja koskevina hakemuksina, koska kansalliset patentit ja eurooppapatentit ovat edelleen tarpeellisia yrityksille, jotka eivät halua keksinnöilleen yhteisön laajuista suojaa; näin ollen tämä asetus ei saisi vaikuttaa jäsenvaltioiden oikeuteen myöntää kansallisia patentteja. (5) Edullisen yhteisöpatentin saavuttamiseksi on syytä suosia sellaista patenttia, joka on voimassa koko yhteisön alueella sillä kielellä, jolla se on Münchenin yleissopimuksen nojalla myönnetty. (6) On tarpeen ehkäistä tarvittaessa yhteisöpatentilla saavutetun yksinoikeuden kielteiset vaikutukset pakkolupajärjestelmän avulla. Komissiolle olisi näin ollen annettava toimivaltuudet päättää asiasta. Komission päätöksiin voi hakea muutosta Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta perustamissopimuksen 230 artiklan nojalla. (7) Oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä kaikki yhteisöpatentin tiettyjä näkökohtia koskevat kanteet olisi käsiteltävä samassa tuomioistuimessa ja tämän tuomioistuimen päätökset olisi pantava täytäntöön koko yhteisön alueella; tämän vuoksi yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimelle on tarpeen myöntää yksinomainen toimivalta tiettyjä yhteisöpatenttia koskevia kanteita ja vaatimuksia varten ja erityisesti patentin loukkausta ja pätevyyttä koskevia kanteita varten. On myös varmistettava, että tämän tuomioistuimen ensimmäisen asteen jaoston päätöksiin voi hakea muutosta mainitun tuomioistuimen muutoksenhakujaostolta. (8) Tuomioistuimen, joka ratkaisee patentin loukkausta ja pätevyyttä koskevia asioita, olisi voitava antaa myös seuraamuksia ja aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskevia päätöksiä yhteisten sääntöjen perusteella. Nämä toimivaltuudet eivät rajoita toimivaltuuksia, jotka koskevat sellaisten rikosoikeudellista vastuuta ja vilpillistä kilpailua koskevien sääntöjen soveltamista, jotka voivat sisältyä jäsenvaltioiden lainsäädäntöön. (9) Yhteisön immateriaalioikeustuomioistuimen menettelysäännöt määritetään kyseisen tuomioistuimen perussäännössä ja työjärjestyksessä. (10) Perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuus-periaatteiden mukaisesti ehdotetun toimen tavoitteet, erityisesti yhtenäisen, koko yhteisössä vaikuttavan oikeuden luominen, voi saavuttaa ainoastaan yhteisö. Tässä asetuksessa rajoitutaan vähimpään näiden tavoitteiden saavuttamiseksi eikä ylitetä sitä, mikä on välttämätöntä tässä tarkoituksessa. (11) Koska tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet ovat menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY [30] 2 artiklassa tarkoitettuja laajakantoisia toimenpiteitä, on tarpeen valvoa, että näistä toimenpiteistä säädetään mainitun päätöksen 5 artiklassa säädettyä sääntelymenettelyä noudattaen, [30] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU YLEISET SÄÄNNÖKSET 1 artikla Yhteisön patenttioikeus Tällä asetuksella otetaan käyttöön keksinnöille myönnettyjä patentteja sääntelevä yhteisön oikeus. Sitä sovelletaan kaikkiin patentteihin, jotka Euroopan patenttivirasto, jäljempänä 'virasto', myöntää 5 päivänä lokakuuta 1973 tehdyn Euroopan patenttisopimuksen, jäljempänä 'Münchenin yleissopimus', mukaisesti koko yhteisön alueelle. Tällaista patenttia on pidettävä tämän asetuksen mukaisena yhteisöpatenttina. 2 artikla Yhteisöpatentti 1. Yhteisöpatentti on luonteeltaan yhtenäinen. Sen vaikutukset ovat samat koko yhteisön alueella: se voidaan myöntää, siirtää, mitätöidä tai se voi raueta ainoastaan koko yhteisön alueella. 2. Yhteisöpatentti on luonteeltaan riippumaton. Yhteisöpatenttiin sovelletaan ainoastaan tämän asetuksen säännöksiä sekä yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. Tämän asetuksen säännökset eivät kuitenkaan rajoita rikosoikeudellisesta vastuusta ja vilpillisestä kilpailusta annettujen jäsenvaltioiden lakien soveltamista. 3. Jollei asiasta toisin säädetä, tässä asetuksessa käytetyillä termeillä on sama merkitys kuin Münchenin yleissopimuksessa käytetyillä vastaavilla termeillä. 4. Tässä asetuksessa 'yhteisöpatenttia koskevalla hakemuksella' tarkoitetaan eurooppapatenttia koskevaa hakemusta, jossa nimetään koko yhteisön alue. 3 artikla Soveltaminen merialueisiin ja merenalaisiin alueisiin sekä avaruuteen 1. Tätä asetusta sovelletaan myös sellaisen jäsenvaltion alueen viereisiin merialueisiin ja merenalaisiin alueisiin, joihin tällä jäsenvaltiolla on kansainvälisen oikeuden mukaisesti määräämisoikeutta tai lainkäyttövaltaa. 2. Tätä asetusta sovelletaan keksintöihin, jotka toteutetaan tai joita käytetään ilmakehän ulkopuolella, taivaankappaleet mukaan lukien, ja avaruusesineissä tai niiden pinnalla, jotka on asetettu kansainvälisen oikeuden mukaisesti yhden tai useamman jäsenvaltion lainkäyttövallan tai valvonnan alaisuuteen. II LUKU PATENTTIOIKEUS 1 JAKSO OIKEUS PATENTTIIN 4 artikla Oikeus yhteisöpatenttiin 1. Yhteisöpatentti kuuluu keksijälle tai sille, jolle hänen oikeutensa on siirtynyt. 2. Jos keksijä on työntekijä, määräytyy oikeus yhteisöpatenttiin sen valtion lain mukaan, jossa työntekijä pääasiallisesti työskentelee; jos valtiota, jossa työntekijä pääasiallisesti työskentelee, ei voida määritellä, sovelletaan sen valtion lakia, jossa työnantajalla on se toimipaikka, jonka palveluksessa työntekijä on. 3. Jos kaksi henkilöä tai useampi henkilö on tehnyt keksinnön toisistaan riippumatta, oikeus yhteisöpatenttiin kuuluu henkilölle, joka on ensimmäisenä hakenut patenttia ja jonka patentin hakemispäivä tai mahdollinen etuoikeuspäivä on kaikkein aikaisin. Tätä säännöstä sovelletaan ainoastaan, jos ensimmäinen yhteisöpatenttia koskeva hakemus on julkaistu. 5 artikla Vaatimus, joka koskee oikeutta yhteisöpatenttiin 1. Jos yhteisöpatentti on myönnetty sellaiselle henkilölle, joka 4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan ei ole suojaan oikeutettu, voi henkilö, jolla kyseisen artiklan mukaisesti on oikeus patenttiin, tehdä patentinhaltijana patentin siirtämistä koskevan vaatimuksen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden oikeuksien soveltamista tai muihin toimiin ryhtymistä. 2. Kun henkilöllä on oikeus ainoastaan osaan yhteisöpatentista, hän voi tehdä yhteishaltijana 1 kohdan mukaisen patentin siirtämistä koskevan vaatimuksen. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja oikeuksia on vaadittava kahden vuoden kuluessa siitä päivästä, jolloin yhteisöpatentin myöntämistä koskeva ilmoitus on julkaistu 57 artiklassa tarkoitetussa yhteisöpatenttilehdessä. Tätä säännöstä ei sovelleta, jos patentinhaltija on tiennyt patentin myöntämis- tai saantihetkellä, ettei ole oikeutettu patenttiin. 4. Vaatimuksen tekeminen merkitään 56 artiklassa tarkoitettuun yhteisöpatentti-rekisteriin. Rekisteriin merkitään myös vaatimusta koskevat voimaan tulleet päätökset tai vaatimuksesta luopuminen. 6 artikla Yhteisöpatentin haltijan muuttumisen vaikutukset 1. Kun 5 artiklassa tarkoitettu vaatimus johtaa yhteisöpatentin haltijan vaihdokseen, käyttöluvat ja muut oikeudet raukeavat, kun suojaan oikeutettu henkilö merkitään 56 artiklassa tarkoitettuun yhteisöpatenttirekisteriin. 2. Jos ennen tuomioistuinmenettelyn aloittamisenrekisteröintiä a. patentinhaltija on hyödyntänyt keksintöä yhteisön alueella tai tehnyt tosiasiallisia ja vakavia valmisteluja hyödyntääkseen sitä tai b. käyttöoikeuden haltija on saanut käyttöluvan ja hyödyntänyt keksintöä yhteisön alueella tai tehnyt tosiasiallisia ja vakavia valmisteluja tässä tarkoituksessa, tämä voi jatkaa hyödyntämistä sillä edellytyksellä, että hakee uudelta yhteisöpatenttirekisteriin merkityltä haltijalta käyttöluvan, joka ei ole yksinomainen. Tämä hakemus on tehtävä täytäntöönpanoasetuksessa määritellyn ajan kuluessa. Käyttölupa on myönnettävä kohtuulliseksi ajaksi ja kohtuullisin ehdoin. 3. Edellä 2 kohtaa ei sovelleta, jos patentin tai käyttöluvan haltija on toiminut vilpillisessä mielessä ryhtyessään hyödyntämään keksintöä tai tekemään valmisteluja tässä tarkoituksessa. 2 JAKSO YHTEISÖPATENTIN JA SITÄ KOSKEVAN HAKEMUKSEN VAIKUTUKSET 7 artikla Keksinnön suoraa hyödyntämistä koskeva kielto Yhteisöpatentti antaa oikeuden kieltää kolmansia ilman patentin haltijan suostumusta: a. valmistaa, tarjota, saattaa markkinoille, käyttää taikka tuoda maahan tai pitää hallussaan edellä mainittuihin tarkoituksiin patentin kohteena olevaa tuotetta, b. käyttää patentin kohteena olevaa menetelmää tai, kun kolmas on tietoinen tai kun olosuhteista käy selvästi ilmi, että menetelmän käyttö on kielletty ilman patentinhaltijan suostumusta, tarjota sitä käyttöön jäsenvaltioiden alueella. c. tarjota, saattaa markkinoille, käyttää taikka tuoda maahan tai pitää hallussaan edellä mainittuihin tarkoituksiin patentoidulla menetelmällä saatua tuotetta. 8 artikla Keksinnön välillistä hyödyntämistä koskeva kielto 1. Yhteisöpatentti antaa 7 artiklan mukaisen oikeuden lisäksi myös oikeuden kieltää kolmansia ilman patentin haltijan suostumusta toimittamasta tai tarjoamasta toimitettavaksi jäsenvaltioiden alueella muulle kuin patentoidun keksinnön hyödyntämiseen tällä alueella oikeutetulle henkilölle tämän keksinnön johonkin olennaiseen osaan liittyviä hyödyntämiskeinoja, kun kolmas tietää tai kun tilanteesta selvästi käy ilmi, että keinot soveltuvat ja ne on tarkoitettu keksinnön hyödyntämiseen. 2. Edellä 1 kohtaa ei sovelleta silloin, kun hyödyntämiskeinot ovat tuotteita, joita on yleisesti kaupan, lukuun ottamatta tilannetta, jossa kolmas yllyttää henkilöä, jolle toimitus on osoitettu, toteuttamaan edellä 7 artiklassa kiellettyjä toimia. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuina keksinnön hyödyntämiseen oikeutettuina henkilöinä ei pidetä sellaisia henkilöitä, jotka toteuttavat 9 artiklan a, b ja c alakohdassa tarkoitettuja toimia. 9 artikla Yhteisöpatentin vaikutusten rajoitukset Yhteisöpatentin antamat oikeudet eivät käsitä: a. yksityisissä puitteissa ja; muissa kuin kaupallisissa tarkoituksissa toteutettuja toimia; b. kokeellisia toimia, jotka koskevat patentoidun keksinnön kohdetta; c. lääkkeiden valmistamista apteekissa yksittäistapauksissa lääkemääräyksen perusteella ja näin valmistettuja lääkkeitä koskevia toimia; d. patentoidun keksinnön kohteen käyttämistä muiden valtioiden kuin jäsenvaltioiden aluksissa, alusten rungossa, koneistossa, varusteissa, laitteissa ja muissa tarvikkeissa, silloin kun tällainen alus saapuu väliaikaisesti tai vahingossa jäsenvaltioiden aluevesille, sillä edellytyksellä, että mainittua kohdetta käytetään yksinomaan aluksen tarpeisiin; e. patentoidun keksinnön kohteen käyttämistä ilmassa tai maalla kulkevien liikennevälineiden moottoreiden tai muiden valtioiden kuin jäsenvaltioiden muiden liikennevälineiden moottoreiden tai niiden osien rakentamisessa tai toiminnassa, silloin kun tällainen liikenneväline saapuu väliaikaisesti tai vahingossa jäsenvaltioiden alueelle; f. kansainvälisestä siviili-ilmailusta 7 päivänä joulukuuta 1944 tehdyn yleissopimuksen 27 artiklan mukaisia toimia, silloin kun nämä toimet koskevat muun kuin jäsenvaltion ilma-aluksia. 10 artikla Y