kansainvälisten sopimusten, joissa Euroopan unioni on osapuolena, mukaiseen sijoittajan ja valtion välisten riitojen ratkaisemiseen liittyvää korvausvastuuta koskevan asetuksen (EU) N:o 912/2014 toiminnasta

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

kansainvälisten sopimusten, joissa Euroopan unioni on osapuolena, mukaiseen sijoittajan ja valtion välisten riitojen ratkaisemiseen liittyvää korvausvastuuta koskevan asetuksen (EU) N:o 912/2014 toiminnasta

1.Johdanto

Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 23. heinäkuuta 2014 asetuksen (EU) N:o 912/2014 kansainvälisillä sopimuksilla, joissa Euroopan unioni on osapuolena, sijoittajan ja valtion välisten riitojen ratkaisemista varten perustetuissa välimiesoikeuksissa käsiteltäviin asioihin liittyvän korvausvastuun hallinnointia koskevista puitteista, jäljempänä ’korvausvastuuasetus’. Korvausvastuuasetuksen oikeusperustana on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 207 artikla yhteisestä kauppapolitiikasta, jonka yksi osatekijä ovat suorat ulkomaiset sijoitukset.

Komissio on korvausvastuuasetuksen hallinnoinnista vastaava unionin toimielin. Komissiossa asiasta vastaava yksikkö on kauppapolitiikan pääosasto, ja oikeudellinen yksikkö vastaa unionin edustamisesta riitojenratkaisumenettelyssä ja riita-asian käsittelyn mahdollisissa myöhemmissä vaiheissa.

Korvausvastuuasetuksessa säädetään perusteista, joita sovelletaan vastaajana toimivan tahon määrittämiseen ja korvausvastuun jakamiseen unionin ja jäsenvaltioiden kesken silloin, kun kyse on kohtelusta, josta voidaan sijoittajan ja valtion välisen riitojenratkaisumenettelyn seurauksena määrätä maksettavaksi rahallinen korvaus.

Yleensä korvausvastuu kohdistetaan sille taholle, joka on vastuussa kohtelusta, josta korvausvastuu on aiheutunut. Tämä tarkoittaa sitä, että unionilla on korvausvastuu silloin, kun unionin toimielin, elin tai laitos on tarjonnut kyseisen kohtelun, kun taas jäsenvaltiolla on korvausvastuu silloin, kun se on tarjonnut kyseisen kohtelun. Kuitenkin silloin, kun jäsenvaltio toimii EU:n lainsäädännössä edellytetyllä tavalla, esimerkiksi silloin, kun se saattaa EU-direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään, unioni kantaa korvausvastuun sikäli kuin kyseistä kohtelua edellytetään EU:n lainsäädännössä.

Vastaajana toimimisen osalta sääntönä on, että korvausvastuun kantava osapuoli toimii yleensä myös vastaajana riita-asiassa. On kuitenkin olemassa erityisiä olosuhteita, joissa unioni toimii vastaajana, vaikka jäsenvaltio kantaakin korvausvastuun. Näin on esimerkiksi seuraavissa tapauksissa: jäsenvaltio pitää parempana, että unioni toimii vastaajana (esimerkiksi siksi, että riita-asia edellyttää teknistä asiantuntemusta); asiaan liittyy myös jonkin jäsenvaltion tarjoama kohtelu, jota edellytetään EU:n lainsäädännössä; vastaava kohtelu on kohteena WTO:n riitojenratkaisumenettelyssä, ja on tarpeen varmistaa, että kanteisiin vastataan johdonmukaisesti.

Korvausvastuuasetuksessa säädetään järjestelyistä sen varmistamiseksi, että silloin, kun unioni toimii vastaajana asioissa, jotka koskevat jäsenvaltion tarjoamaa kohtelua, asianomainen jäsenvaltio ja unioni tekevät riitojenratkaisumenettelyssä tiivistä yhteistyötä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön velvoitteen mukaisesti. Tähän kuuluvat muun muassa asianomaisen jäsenvaltion etujen puolustamisen ja suojaamisen huomioon ottaminen, oikea-aikaisten tietojen ja asiaa koskevien asiakirjojen vaihtaminen, tiheät neuvottelut ja osallistuminen menettelyssä mukana olevaan valtuuskuntaan.

Korvausvastuuasetuksessa säädetään myös menettelyistä, joilla jäsenvaltiot ja komissio voivat sopia oikeudenkäyntikulujen ja välitystuomioon perustuvien rahallisten korvausten maksamista koskevista järjestelyistä, jotta varmistetaan, että EU:n resursseja ei rasiteta aiheettomasti edes tilapäisesti. Eritoten komission ja asianomaisen jäsenvaltion on sovittava järjestelystä, joka koskee kustannusten maksamista määräajoin ja mahdollisen korvauksen maksamista. Mikäli asianomainen jäsenvaltio ei hyväksy korvausvastuuta, komissio voi osoittaa jäsenvaltiolle päätöksen, jossa se vaatii jäsenvaltiota maksamaan kyseiset määrät sovellettavine korkoineen unionin talousarvioon.

Lisäksi korvausvastuuasetuksessa vahvistetaan menettelyt ja vaatimukset asioiden sopimiseen silloin, kun sovintoratkaisut ovat unionin edun mukaisia. Asioissa, joissa vain unioni on korvausvastuussa, komissio päättää riidan sopimisesta. Mikäli asia koskee myös jäsenvaltion tarjoamaa kohtelua, riidan sopiminen joko edellyttää jäsenvaltion suostumusta tai komissio voi päättää siitä edellyttäen, että sovinnolla ei ole asianomaiselle jäsenvaltiolle mitään taloudellisia tai talousarviovaikutuksia.

Korvausvastuuasetuksessa komissio velvoitetaan tekemään riidan eri vaiheissa ilmoituksia Euroopan parlamentille ja neuvostolle – esimerkiksi silloin, kun se vastaanottaa kantajalta neuvottelupyynnön tai ilmoituksen aikomuksesta panna vireille riitojenratkaisumenettely.

2.Korvausvastuuasetuksen nykyinen soveltamisala

Korvausvastuuasetusta sovelletaan sijoittajan ja valtion väliseen riitojenratkaisumenettelyyn, joka pannaan toimeen sellaisten sopimusten nojalla, joiden osapuoli EU on. Koska sijoittajan ja valtion välisen riitojenratkaisumekanismin sisältäviä sopimuksia, kuten kahdenvälisiä sopimuksia Kanadan (CETA), Singaporen ja Vietnamin kanssa, ei ole vielä ratifioitu ja saatettu voimaan, korvausvastuuasetusta sovelletaan tällä hetkellä tosiasiallisesti vain niissä sijoittajan ja valtion välisissä riitojenratkaisuasioissa, jotka on pantu vireille EU:ta vastaan energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen nojalla. Unioni on ollut energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen sopimuspuoli siitä saakka, kun sopimus ratifioitiin vuonna 1998.

3.Energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen nojalla unionia vastaan vireille pannut asiat

Tähän mennessä energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen nojalla on pantu vireille unionia vastaan yksi sijoituksia koskeva riitojenratkaisumenettely. Tämän lisäksi unioni on vastaanottanut muutamia energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen 26 artiklan nojalla esitettyjä neuvottelupyyntöjä, joiden osalta riita-asian käsittelyä ei ole vielä muodollisesti aloitettu. Kaikkia näitä menettelyjä kuvataan tarkemmin seuraavassa.

a.Prosisan ja Risteel Corporationin kanteet Espanjan uusiutuvien energialähteiden tukijärjestelmästä (2015)

Vuonna 2015 komissio vastaanotti kaksi energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen 26 artiklan nojalla esitettyä neuvottelupyyntöä – yhden sveitsiläiseltä Prosisa AG -yritykseltä ja toisen alankomaalaiselta Risteel Corporation BV -yritykseltä. Komissio ilmoitti tästä Euroopan parlamentille ja neuvostolle korvausvastuuasetuksen 4 ja 7 artiklan mukaisesti 7. lokakuuta 2015.

Molemmat yritykset olivat sijoittaneet aurinkosähkö- ja tuulivoima-aloille sekä biomassasta tuotettavaan uusiutuvaan energiaan Espanjan alueella, ja niiden kanteet liittyivät Espanjan päätökseen muuttaa uusiutuvan energian tukijärjestelmää. Yritykset käynnistivät samanaikaisesti menettelyn myös Espanjaa vastaan. Niiden keskeinen väite oli, että komissio on rikkonut energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen 10 artiklassa vahvistettua oikeudenmukaisen ja tasapuolisen kohtelun vaatimusta, koska se oli tullut väliin energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen nojalla perustetuissa välitystuomioistuimissa käsiteltävissä asioissa ja katsonut, ettei energiaperuskirjasta tehtyä sopimusta sovelleta EU:n jäsenvaltion ja toisesta EU:n jäsenvaltiosta tulevan sijoittajan välisiin suhteisiin.