FI Euroopan unionin virallinen lehti C 224/1

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Ympäristöä säästävä tuotanto

(2008/C 224/01)

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 16. helmikuuta 2007 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Ympäristöä säästävä tuotanto.

Asian valmistelusta vastannut ”yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 6. toukokuuta 2008. Esittelijä oli Anna Maria Darmanin.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28.–29. toukokuuta 2008 pitämässään 445. täysistunnossa (toukokuun 29. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Komitea kannattaa voimakkaasti aloitteita, joiden tavoitteena on kehittää kestävyysperiaatteita noudattavaa tuotantoa ja kulutusta koskeva yhteisön politiikka, joka nivoutuisi olennaisena osana yhteisön muihin toimintalinjoihin. — Päämääränä olisi tällöin muuntaa mahdolliset haasteet mahdollisuuksiksi, jotta EU:n elinkeinoelämä menestyisi kilpailussa maailmanmarkkinoilla. Siihen pyrittäisiin omaksumalla ympäristöä säästäviä tuotantomenetelmiä, jotka perustuvat ympäristömyönteisiin tuotteisiin ja palveluihin, jotka kuluttajat kaikkialla yhteisössä helposti tunnistavat. — Tarkoitus on myös kehittää ”ympäristötietoiset markkinat” takaamaan, että mainitut tuotteet ja palvelut vastaavat tiettyjä, yhteisiä määritelmiä ja ovat tosiasiallisesti saatavilla kaikissa jäsenvaltioissa. — Lisäksi pyritään saamaan EU:n kansalaiset tiedostamaan paremmin vastuullisen ja ympäristöarvot paremmin huomioon ottavan kuluttamisen merkitys ja tarve omaksua enemmän ympäristöä kunnioittavia käyttäytymismalleja. Siihen on tarkoitus päästä sitoutumalla voimakkaasti tarjoamaan tiedotusta, valistusta ja koulutusta perusopetuksesta alkaen. — Tarvitaan strategisempaa toimintamallia, jotta kyetään vaikuttamaan liike-elämän, politiikan, kuluttajien ja suuren yleisön päätöksentekoprosesseihin, varmistamaan orgaaniset yhteisön puitteet sekä välttämään markkinoiden epäyhtenäistyminen, jota aiheuttavat ristiriitaiset ja harhaanjohtavat tiedot ja mainosviestit, jotka koskevat kyseisten tuotteiden ja niihin liittyvien tuotanto- ja jakelujärjestelmien ympäristöystävällisyyttä. — On taattava kuluttajien valinnanvapaus sekä tuottajien/jakelijoiden sitoutuminen täyttämään ympäristönormit ja varmistamaan, että markkinoille asetetut tuotteet ovat ekologisen kestävyyden vaatimusten mukaisia. — On taattava, että kestävyysperiaatteita noudattavan kulutuspolitiikan päätöksenteko- ja toteuttamisvastuu kuuluu yhteisesti kaikille sidosryhmille ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioille. Niitä ovat tuottajat, jakelijat, kuluttajat, opettajat, viranomaiset, ympäristö- ja kuluttajajärjestöt sekä elinkeinoelämän eri osapuolet.

1.2 Komitea suosittaa, että otetaan käyttöön määritelmät käsitteille ”ympäristömyönteinen tuote/palvelu” ja ”ympäristömyönteinen kuluttaminen” kestävän kehityksen ja kestävyysperiaatteiden mukaisen kulutuksen puitteissa. Määritelmiä tulee noudattaa kaikkialla EU:ssa ja ne on hyväksyttävä kansainvälisesti. Siinä yhteydessä on hyödynnettävä selkeitä ympäristökriteereitä, -indikaattoreita ja -normeja, joiden kehittäminen on mahdollista innovoinnin keinoin.

1.3 Komitea kehottaa EU:n elinkeinoelämää sekä jakelu- ja palvelujärjestelmiä sitoutumaan selkeästi noudattamaan yhtenäistettyä sektorikohtaista toimintamallia, johon kuuluu todennettavia tavoitteita koskeva aikataulu. Kestävän kehityksen kolmen pilarin — ekologinen, taloudellinen ja sosiaalinen kestävyys — tulee olla siinä huomioituina. Ympäristövaatimukset tulee ottaa huomioon jo tuotteen suunnitteluvaiheessa sen koko elinkaarta ajatellen. Tavoitteita tulee tällöin jatkuvasti kasvattaa laatua, innovointia sekä kuluttajien tyytyväisyyttä silmällä pitäen.

1.4 Komitea suosittaa, että yhtiöt sekä julkiset ja yksityiset tahot ryhtyvät yhteistuumin tehokkaammin hyödyntämään yhteisön ja jäsenvaltioiden tarjoamia välineitä maksimoidakseen ympäristöä säästävää teknologiaa ja tuotteita koskevan tutkimustoiminnan.

1.5 Komitea tähdentää tarvetta voimistaa ja nopeuttaa ympäristöystävällisten tuotteiden sekä tuotantoprosessien teknisten standardien laatimista.

1.6 Komitea toivoo ympäristömyönteisten tuotteiden merkitsemisjärjestelmiä koskevien kriteerien ja yhdenmukaisten vähimmäisvaatimusten varmentamista noudatettaviksi kaikkialla sisämarkkinoilla. Sen tarkoituksena on taata ympäristötietoisten kuluttajavalintojen yhdenvertaisuus, valvonnan yhdenmukaisuus kautta EU:n sekä aidosti ympäristöä säästävien tuotteiden vapaan liikkuvuuden periaatteen kunnioittaminen. EU:n ympäristömerkin (”ekokukan”) tunnettuutta tulee lisätä. Sen tulee voida vaikuttaa jäsenvaltio- ja alakohtaisten merkintäjärjestelmien rinnalla.

1.7 Komitea katsoo, että on tärkeää lujittaa ympäristöasioiden hallintajärjestelmien ”tuoteulottuvuutta”, jotta ne leviäisivät paremmin tuottajien ja jakelijoiden keskuuteen, ja sovittaa se tehokkaammin paikallisviranomaisten hallinnointijärjestelmiin, jotta se olisi enemmän omiaan synnyttämään yhteisvaikutuksia yhdessä muiden, kestävän kehityksen edistämisessä hyödynnettävien välineiden kanssa.

1.8 Komitea toteaa, että yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän (EMAS) yleistäminen kaipaa tukea. Siihen voitaisiin hyödyntää taloudellisia ja verotuksellisia toimenpiteitä, hallinnon sujuvoittamista, edistämis- ja markkinointityötä, EMASin tunnustamista — myös kansainvälisesti — ensiluokkaisuuden mittapuuksi sekä avustustoimia pienten yritysten hyväksi niiden ryhtyessä soveltamaan järjestelmää asteittain.

1.9 On olennaista, että tietyn tuotteen suoriutumista arvioidaan kokonaisuutena, eli ei ainoastaan ympäristökriteerien pohjalta vaan myös sellaisten muiden tärkeiden näkökohtien perusteella kuin sekä kuluttajan että tuottajan menestyminen taloudellisesti sekä turvallisuus, käyttökelpoisuus ja terveyden suojelu; resurssien ja materiaalien järkiperäinen käyttö sekä pitäen silmällä logistiikkaa, innovatiivisuutta, tuottajan kykyä laajentaa kuluttajan valikoimaa sekä tuotteen koko elinkaareen ja yhteiskuntaan liittyviä seikkoja.

1.10 ETSK suosittaa, että ympäristöä säästävien julkisten hankintojen kehittämistä edistetään. Siihen kuuluu ympäristöystävällisten tuotteiden teknisten ominaispiirteiden määritteleminen aloittaen ympäristövaikutuksiltaan parhaista tuotteista; tuotteen tai palvelun elinkaarikustannusten sisällyttäminen sitä koskevaan eritelmään; asiakohtaisen tietokannan asettaminen verkkokäyttöön; julkisia hankintoja koskevien yhteisön direktiivien ajantasaistaminen sisällyttämällä niihin viitteitä standardeihin, ympäristöasioiden hallintajärjestelmiin, ympäristömerkintöihin ja ympäristömyötäiseen tuotesuunnitteluun; lisäksi tulisi julkistaa jäsenvaltiokohtaisia toimintasuunnitelmia, jotka tähtäävät ympäristöä säästävien julkisten hankintojen käyttöönottamiseen.

1.11 Komitea toteaa jälleen pitävänsä tärkeänä, että oikeusperustana käytetään EY:n perustamissopimuksen 153 artiklaa, koska se soveltuu parhaiten kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseen ja suojaa siten myös kuluttajien oikeutta täydellisiin, paikkansapitäviin, tarkoituksenmukaisiin, ymmärrettäviin ja oikea-aikaisiin tietoihin.

1.12 Komitea toteaa, että itsesääntelytarkoituksiin voitaisiin kehittää käytännesäännöt direktiivissä 2005/29/EY tarkoitetulla tavalla, jotta vältytään ekologisten väittämien väärinkäytöstä mainonnassa ja joka tapauksessa harhaanjohtavasta mainonnasta. Sen rinnalla tulee soveltaa ympäristöveroja sekä sääntelyä. ETSK suosittaa, että ympäristöväittämissä on tukeuduttava luotettaviin ja tunnustettuihin ympäristömerkintöihin.

1.13 Komitea katsoo, että oikeudellisten menettelyjen tulisi olla kaikkien ulottuvilla, ja suosittaa lisäksi, että kuluttajia varten perustetaan oikeuslaitoksen ulkopuolisia seuranta- ja riitojenratkaisuelimiä, jotka ovat joustavia, tehokkaita, kohtuuhintaisia ja uskottavia. Näin voidaan taata tuotteiden ympäristönormienmukaisuus sekä se, että ne noudattavat ekologisen kestävyyden periaatteita.

1.14 Koska hajanaisuus leimaa sekä vaatimuksia kuluttajille tiedottamisesta että kestävyysperiaatteiden mukaisille tuotteille asetettavia vaatimuksia, komitea katsoo, että on ryhdyttävä kiireellisesti työhön yksinomaisten, selkeiden puitteiden laatimiseksi ”Sisämarkkinoilla tapahtuvaa kestävyysperiaatteiden mukaista kulutusta ja tuotantoa koskevan eurooppalaisen peruskirjan” muotoon.

2. Nykypuitteet ja tulevaisuudennäkymät

2.1 Yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmän (1) tarkoituksena on edistää sellaisten tuotteiden myyntiä, joilla on vähemmän haitallisia vaikutuksia ympäristöön, ja antaa kuluttajille täsmällistä ja tieteellisiin tutkimuksiin perustuvaa tietoa. Merkintä ei koske ruokaa eikä juomia, farmaseuttisia tuotteita, lääkinnällisiä laitteita (2) eikä myrkyllisiä tuotteita tai vaarallisia aineita (3).

2.1.1 Ympäristöystävällisten tuotteiden suunnitteleminen, tuotanto, jakelu ja kulutus ovat oleellinen osa yhteisön ympäristöpolitiikkaa, joka on määritelty kuudennessa ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa (4) ilmaistujen tavoitteiden ja prioriteettien avulla. Ohjelma on tarkoitus viedä päätökseen vuoteen 2010 mennessä. Komitea on käsitellyt ohjelmaa lukuisissa lausunnoissaan. Siinä kuvataan seikkaperäisesti kaavailtuja toimenpiteitä kestävän kehityksen strategian muokkaamiseksi.

2.1.2 Yhdennetty tuotepolitiikka (5) (integrated product policy, IPP) on avainasemassa yhteisön kyseisellä alalla tekemien pääasiallisten aloitteiden joukossa. Komitea on antanut aiheesta lausunnon (6), jossa paneudutaan kaikkiaan tuotteisiin ja palveluihin, joilla on ympäristövaikutuksia.

2.1.3 Jotta yhdennetty tuotepolitiikka olisi tuloksekasta, on tarpeen kannustaa tuottajia valmistamaan ympäristöystävällisempiä tuotteita ja kuluttajia ostamaan niitä. Tarkoitukseen voitaisiin hyödyntää seuraavia välineitä: — Kannustetaan käyttämään verotuksellisia toimia, joilla edistetään ympäristöystävällisempien tuotteiden myyntiä. — Otetaan ympäristönäkökohdat huomioon tehtäessä julkisen vallan sopimuksia koskevia päätöksiä. (7) — Edistetään elinkaariajattelun soveltamista. — Yleistetään ja edistetään sellaisten vapaaehtoisten välineiden käyttöä kuin ympäristömerkintä, ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä (EMAS), ympäristötuoteselosteet (Environmental Product Declarations, EPD), ympäristöystävälliset julkiset hankinnat (green public procurement) jne. — Tarjotaan kuluttajille tarvittavat tiedot tietoiseen tuotevalintaan (informed product choice) ostoa, käyttöä ja käytöstäpoistoa ajatellen.

2.1.4 Vuonna 2005 annetulla direktiivillä energiaa käyttävien tuotteiden ekologiselle suunnittelulle asetettavien vaatimusten puitteista (8) luotiin sääntelylle uudet kehykset, mikä myös oli edistysaskel.

2.1.5 Puitedirektiivin täytäntöönpanon osalta ensimmäiset säännöt tulevat voimaan vuonna 2008. Parhaillaan pohditaan toimenpiteitä 20 tuoteryhmän suhteen (niihin kuuluvat valaistus, tietokonejärjestelmät ja pesukoneet), ja niistä 14:ään (mm. katu- ja toimistovalaistus) sovellettavien toimenpiteiden pitäisi olla valmiina vuoden 2008 loppuun mennessä. Loppujen tuoteryhmien, kuten kotitalouksien valaistusjärjestelmien, määräaika on vuosi 2009.

2.1.6 Kuudennessa ympäristöä koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa (9) määritetään viisi strategisen toiminnan pääasiallista suuntaviivaa: nykyisin voimassa olevan lainsäädännön täytäntöönpanon tehostaminen, ympäristönäkökohtien sisällyttäminen muihin politiikanaloihin, markkinalähtöisyys, kansalaisten vaikutusmahdollisuuksien kasvattaminen auttamalla heitä muuttamaan käyttäytymistään siten, että heidän kysyntäkiinnostuksensa lisääntyisi, sekä ympäristön ottaminen huomioon tehtäessä alueellisia maankäytön suunnittelua ja hallinnointia koskevia päätöksiä.

2.1.7 Yleisemmin ottaen EU:n kestävän kehityksen strategiassa, jota Eurooppa-neuvosto tarkisti vuonna 2006, ”kestävä tuotanto ja kehitys” määritellään yhdeksi unionin tärkeimmistä haasteista, johon on pyrittävä vastaamaan antamalla talouden ja yhteiskunnan kehitykselle muodot, jotka sopivat paremmin yhteen ekosysteemin kanssa. Strategiassa esitetään myös uusi alan toimintasuunnitelma.

2.1.8 Vuonna 2007 julkistetusta täytäntöönpanoraportista (10) käy ilmi, että kestävyysperiaatteiden mukaista kulutusta ja tuotantoa on vaikea mitata luotettavasti laajalta pohjalta. Toisaalta vaikuttaa siltä, että mainitun kaltaisten tuotteiden ja palveluiden määrä markkinoilla kasvaa nopeasti, ja vuotuiset säästöt nykyisiin energiakustannuksiin nähden arvioidaan noin 60 miljardin euron suuruisiksi. Toisaalta ympäristömerkillä varustettuja tuotteita on edelleen jokseenkin vähän, eikä ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS) rekisteröityneiden yritysten määrä ole sekään kohonnut kovin korkeaksi. Jäsenvaltioista ainoastaan 14 on hyväksynyt kansallisen ympäristöystävällisiä hankintoja koskevan suunnitelman, ja vain 21 niistä on vienyt ympäristöteknologioita koskevaan EU:n toimintasuunnitelmaan (environmental technology action plan, ETAP) kuuluvan toteuttamislistan päätökseen (11).

2.2 Toisaalta jokin aika sitten ryhdyttiin teknisen standardoinnin alalla toimiin ympäristönäkökohtien kytkemiseksi uusiin teknisiin standardeihin, tarkoituksena luoda Euroopan standardointikomiteaa (European Committee for Standardisation, CEN) varten ”ympäristöpuitteet”, joiden mukaisesti komitean tekniset elimet voivat laatia ympäristömääritelmän. Tapauksissa, jolloin jokin standardi kuuluu ”uuden menettelytavan” piiriin, lähtökohtana on yhdenmukaisuus vastaavan EU-direktiivin perusvaatimusten kanssa. Asiassa edettiin vieläkin pidemmälle, kun ympäristösertifiointijärjestelmä ISO 14001 otettiin käyttöön.

2.3 Euroopan ympäristökeskus julkisti 10. lokakuuta 2007 kartoituksen Europe's environment — The fourth assessment [Euroopan ympäristö: neljäs arviointi] (12), jossa kokonainen luku omistetaan ”kestävälle kulutukselle ja tuotannolle”.

2.4 Lisäksi komission vuonna 2007 julkaisemassa, kasvuun ja työllisyyteen tähtäävän Lissabonin strategian edistymistä kuvaavassa vuotuisessa raportissa painotetaan ilmastonmuutoksen, eko-innovaatioiden energiatehokkuuden, uusiutuvien energialähteiden ja energiamarkkinoiden merkitystä.

2.5 Todettakoon lisäksi, että Brysselissä 8.–9. maaliskuuta 2007 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kiinnitti erityistä huomiota ympäristökysymyksiin ja ilmastonmuutokseen. Helmikuussa 2007 kokoontunut ympäristöasioiden neuvosto puolestaan korosti, että EU:n kestävän kehityksen strategia ja kasvuun ja työllisyyteen tähtäävä Lissabonin strategia täydentävät toisiaan ja että viimeksi mainittu antaa oleellisen panoksen ensinnä mainitun strategian päätavoitteen hyväksi. Ympäristöasiain neuvosto toisti, että on tarpeen sisällyttää ympäristönäkökohdat kaikkiin toimintalinjoihin. Joulukuussa 2007 kokoontunut Eurooppa-neuvosto (13) asettui painokkaasti samoille yleislinjoille.

2.6 Yksi komission vuoden 2008 työohjelman (14) päätavoitteista on selvästikin kansalaisten tuominen pääosaan Eurooppa-hankkeessa. Siihen kuuluu ensinnäkin sosiaalisen tilanteen arvioiminen sekä sisämarkkinoiden tutkiminen, minkä lisäksi kiinnitetään jatkuvasti huomiota siihen, että eurooppalaisten on kyettävä saamaan täysi hyöty yhtenäismarkkinoista.

2.7 ETSK on useasti kehottanut käyttämään oikeusperustana Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 153 artiklaa (15), koska sen tarkoituksena on varmistaa kuluttajansuojan korkea taso ja suojata myös kuluttajien oikeutta täydellisiin (16), paikkansapitäviin, tarkoituksenmukaisiin, ymmärrettäviin ja oikea-aikaisiin tietoihin.

2.7.1 Johdetun oikeuden osalta kuluttajan tiedonsaantioikeudesta säädetään direktiivissä 2005/29/EY (17)”sopimattomista kaupallisista menettelyistä”, jotka voivat vahingoittaa kuluttajien taloudellisia etuja. Direktiivin liitteessä luetellaan joukko kaupallisia menettelyjä, joita voidaan ilman tapauskohtaista arviointiakin pitää sopimattomina. Niihin kuuluu esimerkiksi ”[l]uotettavuus- tai laatumerkinnän tai vastaavan esittäminen ilman tarvittavaa lupaa”.

2.8 Komitea on kuitenkin vakuuttunut, että perusvaatimuksia kuluttajalle tiedottamisesta sekä kestävyysperiaatteiden mukaisille tuotteille asetettavia vaatimuksia koskevat yhteisön oikeussäännökset ovat varsin hajanaiset. Näin ollen se pitää tärkeänä, että laaditaan ”Sisämarkkinoilla tapahtuvaa kestävyysperiaatteiden mukaista kulutusta ja tuotantoa koskeva eurooppalainen peruskirja”.

2.8.1 Komitea katsoo, että mikäli peruskirjan soveltamisen — sekä direktiivissä 2005/29/EY säädettyjen itsesääntelyä tarkoittavien säännösten — tuottamat tulokset osoittautuisivat epätyydyttäviksi, pitäisi tutkia muita vaihtoehtoja, kuten yhdenmukaistamisen viemistä pidemmälle tai yhteisön erityisen operatiivisen järjestelmän perustamista.

3. Yleistä

3.1 Komitean näkemyksen mukaan on oleellista aivan aluksi määritellä selkeästi ja jäännöksettömästi sellaiset käsitteet kuin ”kestävyysperiaatteiden mukainen tuote”, ”kestävyysperiaatteiden mukainen suunnittelu, tuotanto ja jakelu” ja ”kestävyysperiaatteiden mukainen kulutus”, jotta kaikkialla EU:ssa ja Euroopan talousalueella voidaan valvoa sellaisten yhteisön oikeudellisten ja muiden säännösten sekä vapaaehtoisten järjestelmien noudattamista maakohtaisesti ja alueellisesti, joissa viitataan mainitun kaltaisiin määritelmiin.

3.2 Kyseiset, yleistä kansainvälistä hyväksyntää nauttivat määritelmät eivät ole staattisia vaan niille on ominaista jatkuvan kehittämisen kohteena oleminen. Komitea katsoo, että määritelmiä täytyy täydentää — valikoimalla ympäristöindikaattoreita (18), joiden avulla pystytään seuraamaan edistymistä eri kynnysarvojen välillä, jolloin on mahdollista arvioida, missä määrin tuotantojärjestelmät, tuotteet, palvelut ja jakelujärjestelmät ovat kestävyysperiaatteiden mukaisia. — yhteisön teknisillä ympäristöstandardeilla (jotka voitaisiin mahdollisesti kytkeä ISO-standardeihin), siten että ympäristönäkökohdat kytketään täydellisesti EU:n standardisointiprosessiin, kuten komitea on useaan otteeseen tähdentänyt (19), sovellettavaksi tuotteisiin, tuotantojärjestelmiin ja palveluihin, asiaan liittyvien yhteisön direktiivien yhdenmukaisuussuuntaviivoja noudattaen (20).

3.2.1 Komitea toteaa, että edellä mainitut määritelmät, asianmukaisin indikaattorein ja standardein täydennettyinä, ovat perusedellytys sellaiselle tuloksekkaalle yhteisön politiikalle, joka tarjoaa valistuneille kuluttajille mahdollisuudet noudattaa kestävyysperiaatteita valinnoissaan ja käyttäytymisessään siten, että tuotantoprosessit ovat ympäristömyötäisiä.

3.3 Kuten komissio itse on korostanut, ”Euroopan teollisuudella on hyvät mahdollisuudet vahvistaa asemiaan ympäristöteknologiaan perustuvien uusien tuotteiden, palvelujen ja prosessien markkinoilla. Lisäksi eurooppalaiset yritykset ovat entistä kiinnostuneempia ympäristötoimiensa tehokkuudesta osana yritysten sosiaalista vastuuta” (21).

3.3.1 Komitea on samaa mieltä kolmesta mainitussa yhteydessä määritetystä kehitysurasta: Vauhditetaan vähähiilisten ja energiatehokkaiden teknologioiden, tuotteiden ja palvelujen kehittämistä ja kaupallistamista; luodaan dynaamiset sisämarkkinat; luodaan vähähiilisten ja energiatehokkaiden teknologioiden, tuotteiden ja palvelujen maailmanlaajuiset markkinat.

3.3.2 Komitea toistaa äskettäisessä lausunnossaan esittämänsä näkemyksen: ”Tieteellinen ja tekninen huippuosaaminen ja sen soveltaminen kilpailukykyisen talousvoiman muodossa ovat ratkaisevia edellytyksiä sille, että voimme turvata — esimerkiksi energia- ja ilmastopolitiikkaa ajatellen — tulevaisuutemme, säilyttää tai parantaa nykyistä asemaamme maailmanlaajuisella toimintakentällä sekä suojella ja laajentaa eurooppalaista sosiaalimallia” (22).

3.3.3 Komitean mielestä tarvitaan integroidumpaa toimintamallia, jotta voitetaan vaikeudet ja esteet kaikkien käytettävissä olevien rahoitusvälineiden (23) yhdistetyn ja koordinoidun hyödyntämisen tieltä unionin, jäsenvaltioiden alueiden ja kuntien tasolla sekä yksittäisten toimijoiden kohdalla, pyrittäessä kehittämään vähäsaasteisia ja tehokkaita teknologioita sekä innovatiivisia sovelluksia, jotka pystyvät tuottamaan prosesseja, tuotteita ja palveluita, jotka ovat suuressa määrin kestävyysperiaatteiden mukaisia.

3.3.4 Komitea uskookin, että tarvitaan komission pääosastojen yhteistä koordinoinnin ja teknisen avun aloitetta, jotta kyetään optimoimaan saatavilla olevien yhteisön, eurooppalaisten ja maakohtaisten välineiden yhdistetty käyttö. Siten eurooppalaisella tutkimus- ja innovointialueella kyetään saamaan niin yrityksissä kuin julkisissa ja yksityisissä laitoksissa harjoitettavasta tutkimuksesta ja innovoinnista täysi hyöty ympäristönsuojelun hyväksi.

3.3.5 Komitea on jo useaan otteeseen todennut (24), komission, neuvoston ja Euroopan parlamentin ohella, että on ehdottoman tärkeää vähentää byrokratiaa, joka jähmettää yritysten (eritoten pk-yritysten) toimintaa, jotta vapautetaan yritysten taloudellinen ja sosiaalinen potentiaali ja ohjataan se tuotannon, organisaatiopuitteiden sekä muiden rakenteiden kestävyysperiaatteiden mukaiseen nykyaikaistamiseen.

3.4 Vuonna 1997 EU käynnisti tuotteiden ympäristömerkintäjärjestelmän kannustaakseen ympäristöä kunnioittavaa tuotantotoimintaa. Myöhemmin järjestelmä laajennettiin kattamaan palvelut ja se on vuosien mittaan kasvanut edelleen. Siihen kuuluu myös moniin kriteereihin perustuvia yleisiä ympäristömerkkejä, joita sovelletaan tuote- ja palveluryhmiin (25).

3.4.1 Komitea katsoo, että nykytilanne saattaa aiheuttaa hämmennystä tuottajien ja ennen muuta eurooppalaisten kuluttajien keskuudessa. Sen mielestä ratkaisuna olisi vahvistaa unionin tasolla ajanmukaistettu vähimmäisvaatimusten järjestelmä, johon kuuluisi pakollinen rekisteröityminen ja riippumattoman sertifiointielimen suorittama varmentaminen merkinnän myöntämisen ehtoina.

3.4.2 Unionin tasolla myönnettävä merkintä ei saisi kilpailla maa- ja alakohtaisten merkintöjen kanssa vaan sen tulee vaikuttaa niiden rinnalla. Viimeksi mainitut ovat joissakin tapauksissa paremmin kuluttajien tiedossa kuin EU-merkintä. Lisäksi Energy Starin kaltaisia menestyksekkäiksi osoittautuneita merkintöjä tulisi koordinoida kansainvälisesti.

3.4.3 On välttämätöntä, että merkinnät ovat uskottavia ja herättävät kuluttajassa luottamusta. Niinpä asiaankuuluvien merkintävaatimusten määrittäminen ja markkinaseuranta olisi annettava (kaikkien) asianosaisten vastuulle ollakseen vakuuttavampaa.

3.4.4 Saattaa olla aiheellista ryhtyä harkitsemaan tuotteiden ja palveluiden merkitsemistä niiden hiilijalanjäljen (carbon footprint) määrittämiseksi.

3.5 Yhteisön vapaaehtoisen EMAS-järjestelmän ansiosta ne, jotka tahtovat näyttää parantavansa toimintaansa ympäristövaikutusten kannalta, voivat halutessaan liittyä yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään ja osoittaa siten noudattavansa toiminnassaan ympäristölainsäädäntöä ja olevansa sitoutuneita ympäristöasioiden hallintajärjestelmään. Komitea katsoo, että ISO-standardin 14001 hyväksymisen jälkeen on mahdollista lujittaa ympäristöasioiden hallintajärjestelmien ”tuoteulottuvuutta”, mikä helpottaa niiden yleistämistä tuottajien ja jakelijoiden keskuudessa sekä niiden mukauttamista paikallisviranomaisten prosessinhallintaan ja avaa yhteisvaikutusmahdollisuuksia muiden, kestävän kehityksen edistämiseen sovellettavien välineiden kanssa.

3.5.1 Komitea toteaa, että EMAS-järjestelmän yleistämistä on aiheellista tukea. Tähän voitaisiin hyödyntää taloudellisia ja verotuksellisia toimenpiteitä, hallinnon sujuvoittamista, edistämis- ja markkinointityötä, EMASin tunnustamista — myös kansainvälisesti — ensiluokkaisuuden mittapuuksi sekä avustustoimia pk-yritysten hyväksi niiden ryhtyessä asteittain soveltamaan järjestelmää, varsinkin toimialakohtaisten klustereiden puitteissa.

3.6 Komitea pitää ehdottoman välttämättömänä kehittää ympäristötietoiset tuotteiden ja palveluiden markkinat. Tähän tarkoitukseen tarvitaan tarjontapuolelle kehitettyjä kannustimia ja välineitä innovoinnin rohkaisemiseksi ja kysyntäpuolelle vastaavasti omansa kuluttajien varustamiseksi asianmukaisilla tiedoilla sekä heidän kannustamisekseen ostamaan ympäristöystävällisempiä tuotteita.

3.6.1 Kun otetaan huomioon sisämarkkinoiden kilpailuolosuhteet, tietyn tuotteen suoriutumista pitää arvioida muidenkin kuin ympäristökriteerien pohjalta eli myös sellaisten muiden tärkeiden näkökohtien perusteella kuin sekä kuluttajan että tuottajan menestyminen taloudellisesti ja turvallisuus ja käyttökelpoisuus, resurssien ja materiaalien järkiperäinen käyttö sekä pitäen silmällä logistiikkaa, terveyskysymyksiä ja innovatiivisuutta, tuotteen kykyä laajentaa kuluttajan valikoimaa ja tuotteen elinkaareen ja käytöstä poistamiseen sekä lopulta koko yhteiskuntaan liittyviä seikkoja.

3.6.2 On välttämätöntä sitoutua aidosti tukemaan ympäristömyönteisen tuotannon ja palveluiden alalla tapahtuvaa tutkimus- ja kehittämistoimintaa sekä innovointia.

3.7 Komitea katsoo, että CENin, Cenelecin ja Euroopan telealan standardointilaitoksen ETSIn pitää olla avainasemassa kehitettäessä tuotteiden ekologista kestävyyttä koskevaa teknistä standardointia (26).

3.7.1 Komitea on samassa yhteydessä korostanut, että ”teknisten ympäristöstandardien käytön edistämistä koskevien päätösten ei pitäisi olla ylhäältä alaspäin suuntautuvia, vaan ne tulisi toteuttaa siten, että ympäristöä vähän kuormittavat tuotteet hyväksytään entistä laajemmin ja että kansalaisten ja kuluttajien etu ja tarpeet otetaan entistä paremmin huomioon” (27).

3.8 Julkisia tavara- ja palveluhankintoja sekä julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/18/EY (28) on tärkeä säädös julkisten hankintojen alalla. Komissio on myös antanut tulkitsevan tiedonannon julkisiin hankintoihin sovellettavasta yhteisön lainsäädännöstä ja mahdollisuuksista ottaa ympäristönäkökohdat huomioon julkisissa hankinnoissa (29).

3.8.1 Komitean näkemyksen mukaan julkiset hankinnat, jotka vastaavat noin 16:ta prosenttia yhteisön BKT:sta, on ratkaisevan tärkeä ala vähemmän ympäristöä kuluttavien tuotteiden yleistämistä ajatellen. Komitea kehottaakin ryhtymään toimenpiteisiin sopimuksista päättävien viranomaisten rohkaisemiseksi käyttämään olemassa olevia mahdollisuuksia ympäristöä säästäviin julkisiin hankintoihin.

3.8.2 Vuonna 2006 julkistetussa loppuraportissa, joka käsittelee Euroopassa tehtäviä ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja (30), mainitaan pääasiallisiksi kyseisen käytännön leviämisen esteiksi ympäristöystävällisten tuotteiden korkeampi hinta, varsinkin kun elinkaarikustannuksia koskevia indikaattoreita ei ole käytettävissä; ympäristötietojen ja asianmukaisen, helppokäyttöisen elektronisen tietokannan puute; hankintakriteerien ja -eritelmien epäselvyys, jolloin ympäristömyönteisten tuotteiden määritelmistä ja standardeista ei ole varmuutta; tuen puute johto- ja poliittisella tasolla sekä informaatio- ja koulutusvälineiden puute.

3.8.3 Näin ollen komitea suosittaa, että ympäristömyönteisille tuotteille määritellään vankat kriteerit, joissa yksilöidään kaikkia asiaankuuluvat ympäristövaatimukset, joihin sisällytetään tietyn tuotteen tai palvelun koko elinkaaren aikana syntyvät kustannukset. Lisäksi komitea suosittaa ”ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevan eurooppalaisen tietokannan” (31) perustamista sekä ISO-standardin 14004 vaatimusten, ympäristöasiain hallintajärjestelmien, ympäristömerkintäviittausten ja ympäristömyönteisen tuotesuunnittelun sisällyttämistä julkisia hankintoja koskeviin EU-direktiiveihin. Komitea kehottaa myös levittämään tietoa ympäristöä säästävien julkisten hankintojen käyttämisestä suuren yleisön keskuuteen sekä kohdistamaan huomion tuotteisiin, joiden ympäristövaikutukset ovat tuntuvimmat.

3.9 Reilun kaupan mukaisia toimintamalleja on omaksuttu Euroopassa laajasti. ETSK on jo kauan kiinnittänyt huomiota reiluun kauppaan ja eettiseen kauppaan. ETSK on käsitellyt aihetta perusteellisesti lausunnossaan asiakokonaisuudesta REX/196 (32). Tällaiset ohjelmat kuuluvat ETSK:n näkemyksen mukaan tärkeimpiin tekijöihin kestävyysperiaatteita noudattavan kulutuksen toteutumiseksi.

3.10 Valistuksen merkitys on keskeinen edistettäessä kestävää kulutusta, ja ETSK suosittelee painokkaasti, että valistus aloitetaan jo koulunpenkillä. Lisäksi kuluttajien olisi saatava helposti tietoa siitä, millaisiin ympäristövaikutuksiin ostopäätökset tai tuotteet ja palvelut johtavat. On kuitenkin tärkeää, että tällaista tietoa asetetaan saataville sellaisessa muodossa, että kuluttaja pitää sitä kiinnostavana ja omaksuu ja ymmärtää sen helposti.

3.11 ETSK katsoo, että kestävyysperiaatteiden mukaista tuotantoa ja kulutusta koskeva yhteisön lainsäädäntö olisi konsolidoitava ja että sitä olisi yksinkertaistettava, jotta se olisi ymmärrettävämpää ja helppokäyttöisempää niin kuluttajia kuin tuottajiakin ajatellen: ”Periaatetta 'vähemmän mutta parempaa lainsäädäntöä' on sovellettava siten, että saadaan aikaan konsolidoituja ja yhtenäisiä säädöstekstejä, joilla luodaan teollisuuden muutoksiin mukautumiselle oikeusvarmuutta ja avoimuutta, joissa keskitytään siihen, miten luonnonvaroja ja ympäristöä voidaan suojella parhaiten, ja joissa sovelletaan kestävyysperiaatteita noudattavia ja kilpailukykyisiä teknisiä innovaatioita maailmanlaajuisilla markkinoilla” (33).

3.12 Tuotteiden ympäristöystävällisyyttä ajatellen olisi hyödyllistä tehostaa yhteisön toimia harhaanjohtavan mainonnan ja sopimattomien kaupallisten menettelyjen tekemiseksi laittomiksi (34). Termejä ”eko” ja ”bio” käytetään nimittäin nykyisin usein tuotteiden ja palveluiden markkinoinnissa myynnin lisäämiseksi, vaikka kyseiset tuotteet ja palvelut eivät eroa muista eivätkä tuo lisäarvoa.

3.12.1 Tässä yhteydessä komitea katsoo, että olisi tärkeää kehittää käytännesäännöt direktiivissä 2005/29/EY tarkoitetulla tavalla, koska ne voisivat olla erityisen arvokas itsesääntelyn tekijä pyrittäessä estämään kohtuuttomien ympäristöväittämien esittäminen mainonnassa. Niissä voitaisiin soveltaa seuraavia kriteereitä: — Ympäristöargumentteihin tukeutuvassa mainonnassa ei saa aiheuttaa kansalaisissa aiheettomasti huolestuneisuutta ekologisista ongelmista tai käyttää hyväkseen heidän tietämättömyyttään asiasta. — Mainonnassa ei pidä rohkaista toimimaan luonnonsuojelutavoitteiden vastaisesti tai esittää sen kaltaista käyttäytymistä kritiikittömästi. — Mainonnassa ei saa antaa yleisölle väärää kuvaa mainostetun tuotteen ympäristövaikutuksista esittämällä ne harhaanjohtavalla tavalla tai salaamalla ne. — Tietyn tuotteen tai palvelun ympäristöystävällisiä ominaisuuksia ei saa perusteetta ulottaa kyseisen yrityksen muihin tuotteisiin tai palveluihin. — Mikäli tietyn tuotteen tai palvelun ympäristöominaisuudet riippuvat erityisistä käyttö- tai kulutusolosuhteista tai -menetelmistä tai liittyvät niiden elinkaaren tiettyihin kohtiin, pitää se tuoda mainonnassa julki tai kehottaa selväsanaisesti kuluttajia hankkimaan kyseiset tiedot. — Ympäristöväittämien tai iskulauseiden käytön mainonnassa pitää perustua todennettavissa oleviin teknisiin ja tieteellisiin kriteereihin. Mainostajan on mainoksen paikkansapitävyyden osoittaakseen vaadittaessa esitettävä tarvittava näyttö, jonka lähteenä on riippumaton laitos tai asiantuntija. — Tietojen, jotka koskevat mainostettuihin tuotteisiin niiden ympäristövaikutusten muuttamiseksi lisättyjä tai niistä samasta syystä poistettuja aineita, pitää antaa selkeä ja seikkaperäinen kuva kyseisten vaikutusten luonteesta ja laajuudesta. — Ympäristövaikutuksiin liittyvät merkit tai symbolit eivät saa olla harhaanjohtavia tai aiheuttaa epätietoisuutta niiden merkityksestä. Ne eivät myöskään saa asiattomasti viitata ympäristömerkintöihin, joita käytetään virallisesti tietyissä maissa, maantieteellisillä alueilla tai talouselämän aloilla. Kirjallisesti tai henkilökohtaisesti esitettyjä lausuntoja saa käyttää mainostettavan tuotteen ympäristöominaisuuksien esittelemiseen vain yksilöityjen ja todennettavissa olevien väittämien muodossa, neljänneksi viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetun mukaisesti.

3.12.2 Komitea katsoo lisäksi, että on suositeltavaa perustaa kuluttaja-asioita varten oikeuslaitoksen ulkopuolisia seuranta- ja riitojenratkaisuelimiä, jotka ovat joustavia, tehokkaita, kohtuuhintaisia ja toiminnassaan uskottavia taatakseen tuotteiden ympäristönormienmukaisuuden ja varmistaakseen, että ne noudattavat kuluttajien valintoja ohjaavia ekologisen kestävyyden vaatimuksia. Niiden ei kuitenkaan tule korvata oikeudellisia menettelyjä, joiden tulisi olla kaikkien ulottuvilla.

3.13 Komitea pitää erityisen tärkeänä, että laaditaan Sisämarkkinoilla tapahtuvaa kestävyysperiaatteiden mukaista kulutusta ja tuotantoa koskeva eurooppalainen peruskirja, jotta kyetään suojaamaan kuluttajien oikeus kuluttaa ympäristöystävällisiä tuotteita. Peruskirjan tulee sisältää seuraavat asiat: — Vastuu kestävyysperiaatteita noudattavasta kulutuspolitiikasta kuuluu yhteisesti kaikille sidosryhmille ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioille. Näitä ovat tuottajat, jakelijat, kuluttajat, opettajat, viranomaiset, ympäristö- ja kuluttajajärjestöt sekä työmarkkinaosapuolet. — Otetaan kestävyysperiaatteiden mukaista tuotantoa ja kulutusta koskeva politiikka yhteisön muiden asiaankuuluvien toimintalinjojen olennaiseksi osaksi yhteistuumin kuluttajia, ympäristötahoja, valmistajia ja jakelijoita edustavien organisaatioiden sekä muiden sidosryhmien kanssa. — Euroopan elinkeinoelämällä — tuottajilla, jakelijoilla ja palveluntoimittajilla — on ensisijainen vastuu siitä, että kuluttajilla on käytettävissään kestävyysperiaatteiden mukaisia tuotteita niiden koko elinkaaren ajan, ”piirustuslaudalta pimeyteen”. — EU:n vastuulla on antaa yhdenmukaiset, selkeät, yksiselitteiset ja ymmärrettävät puitteet kaikelle yhteisön lainsäädännölle kyseisellä alalla, siten että korostetaan kuluttajien oikeuksia sekä helppokäyttöisiä, maksuttomia tapoja valvoa kyseisten oikeuksien toteutumista käytännössä. — On tutkittava mahdollisia uusia tapoja konkretisoida olemassa olevia oikeuksia jäsenvaltioiden toimin. — On tutkittava mahdollisia uusia tapoja konkretisoida olemassa olevia oikeuksia itsesääntelyn (35) keinoin, mihin osallistuisivat yksityiset sidosryhmät, kuluttajien edustajat (36) ympäristöjärjestöt (37) sekä yritysmaailman edustajat. — EU:lla ja jäsenvaltioiden hallituksilla on vastuu edistää ympäristömyönteistä tuotesuunnittelua koskevia dynaamisia, todennettavissa ja yhdenmukaisesti sovellettavissa olevia toimenpiteitä kaikilla tuotantoaloilla, luotettavia ympäristömerkintöjä kaikkialla EU:ssa, ympäristöasiain hallintajärjestelmien yleistämistä, kansainvälisesti hyväksyttävien ja pitkälle kehitettyjen teknisten ympäristöstandardien laatimista ja täytäntöönpanoa, yksilöityjen ja sitovien ympäristövaatimusten soveltamista julkisissa hankinnoissa, harhaanjohtavan ”ekomainonnan” kitkemistä, reilua kauppaa sekä kansainvälistä yhteistyötä kestävyysperiaatteiden mukaisen kulutuksen hyväksi. — Tutkimusta ja tekniikan kehitystä on vauhditettava ja otettava käyttöön innovatiivisia sovelluksia kestävyysperiaatteiden mukaisen tuotannon ja kulutuksen alalla. Tähän tarvitaan yhteisön, jäsenvaltioiden ja yksityistahojen rahoitusta ottaen huomioon, että eurooppalaista tutkimusaluetta (38) varten on varainkäyttötavoitteeksi asetettu 3 prosenttia BKT:sta. — Kaikki kestävyysperiaatteiden mukaisen kulutuksen sidosryhmät ansaitsevat valistusta ja koulutusta, ja asianomaisten hallintotahojen sekä organisaatioiden valmiuksia on kohennettava. — Tulee kehittää julkisesti saatavilla olevia indikaattoreita, menetelmiä ja tietokantoja, jotta kyetään mittaamaan kulutuksen kestävyystavoitteiden saavuttamista kaikilla tasoilla. — Tulee edistää tutkimustoimintaa, jossa paneudutaan ympäristöä vahingoittavaan kulutuskäyttäytymiseen, jotta pystytään määrittämään, miten kulutusmalleja saataisiin siirrettyä kestävämmälle pohjalle.

3.13.1 ETSK on halukas järjestämään konferenssin, jonka aiheena on ”Sisämarkkinoilla tapahtuvaa kestävyysperiaatteiden mukaista kulutusta ja tuotantoa koskeva eurooppalainen peruskirja”. Koska aihe on merkittävä, komitea toivoo Euroopan parlamentin ja Euroopan komission osallistuvan tapahtuman toteuttamiseen.

Bryssel 29. toukokuuta 2008 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Dimitris DIMITRIADIS

(1) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1980/2000, annettu 17 päivänä heinäkuuta 2000, tarkistetusta yhteisön ympäristömerkin myöntämisjärjestelmästä.

(2) Direktiivi 93/42/ETY.

(3) Direktiivi 67/548/ETY.

(4) KOM(2001) 31 lopullinen.

(5) KOM(2003) 302 lopullinen ja vihreä kirja KOM(2001) 68 lopullinen.

(6) EUVL C 80, 30.3.2004.

(7) KOM(2002) 412 lopullinen (17.7.2002) ja 31. maaliskuuta 2004 annettu direktiivi 2004/18/EY.

(8) Direktiivi 2005/32/ETY (EUVL L 191, 22.7.2005); päätös 2000/729/ETY, päätös 2000/730/EY ja päätös 2000/731/EY (EYVL L 293, 22.11.2000).

(9) EYVL L 242, 10.9.2002.

(10) Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: EU:n kestävän kehityksen strategian seurantaraportti vuodelta 2007, KOM(2007) 642 lopullinen.

(11) Vrt. varsinkin alav. 18.

(12) ISBN 978–92–9167–932–4 — European Environment Agency, Copenhagen, 2007.

(13) Brysselissä 14. joulukuuta 2007 kokoontunut Eurooppa-neuvosto.

(14) KOM(2007) 640 lopullinen.

(15) EUVL C 108, 30.4.2004.

(16) EUVL C 175, 27.7.2007; EUVL C 44, 16.2.2008.

(17) Direktiivi 2005/29/EY (EUVL L 149, 11.6.2005).

(18) Esimerkkinä mainittakoon Yhdistyneiden Kansakuntien Indicators of Sustainable Development: Framework and Methodologies (1996).

(19) EUVL C 48, 21.2.2002, s. 112, EUVL C 117, 30.4.2004; EUVL C 74, 23.3.2005.

(20) Euroopan sähkötekninen standardointijärjestö Cenelec on vuodesta 2006 kehittänyt verkkokäyttöistä tietokantaa Cenelec-standardeihin sisällytetyistä ympäristönäkökohdista.

Vuoden 2007 alusta lähtien Euroopan standardointikomitea CEN on laatinut koulutusohjelmaa ympäristöstandardien sisällyttämisestä CEN-standardeihin.

(21) KOM(2007) 374 lopullinen, 4.7.2007, s. 9.

(22) Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Euroopan tutkimus-, kehitys- ja innovointipotentiaalin vapauttaminen ja vahvistaminen”, EUVL C 325, 30.12.2006, s. 16.

(23) Kyseeseen voisi tulla lukuisia EU:n ja kansainvälisiä välineitä (tutkimus- ja kehittämistoiminnan seitsemäs puiteohjelma, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma CIP, ympäristöalan rahoitusväline Life, rakennerahastot, Euroopan investointipankki, Innovaatio 2000 -aloite, Euroopan tutkimuksen koordinointikeskus EUREKA, taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön OECD:n paikallistason työllisyyttä edistävä ja tutkiva LEED-ohjelma, Euroopan neuvoston kehityspankki [CEB] jne.), mutta niiden yhdistetty käyttö olisi ongelmallista toisistaan poikkeavista menetelmistä ja menettelyistä, lukuisista erilaisista aikatauluista sekä erityyppisten toimenpiteiden ”yhtäaikaiseen työstämiseen” liittyvistä huomattavista vaikeuksista johtuen.

(24) Ks. ETSK:n 19.12.2007 antama lausunto EUVL C 120, 16.5.2008, s. 66, esittelijä: Antonello Pezzini.

(25) Valikoimaan kuuluvat ”ekokukka” (kaikkialla Euroopassa käytetty EU:n kukanmuotoinen tunnuskuvio, http://europa.eu.int/comm/environment/ecolabel/index_en.htm), pohjoismainen joutsenmerkki (käytössä pääasiassa Pohjoismaissa, http://www.svanen.nu/Eng/default.asp), ”sininen enkeli” (saksalaisperäinen merkki, http://blauer-engel.de/englisch/navigation/body_blauer_engel.htm) ja Fair Flower (lähtöisin Alankomaista, http://www.flowercampaign.org). Lisäksi on yleisiä yhden asian merkkejä, jotka painottuvat johonkin tiettyyn ympäristönäkökohtaan. Niihin kuuluu esimerkiksi Energy Star. Käytössä on myös yksityisiä merkkejä, esimerkiksi IFOAM:n luomumerkki (http://www.ifoam.org) ja muut vastaavat merkit.

(26) Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle — Ympäristönäkökohtien sisällyttäminen eurooppalaiseen standardointiin” — EUVL C 74, 23.3.2005, s. 57–62.

(27) Kuten edellä, s. 60.

(28) EUVL L 134, 30.4.2004, s. 114–240.

(29) KOM(2001) 274 lopullinen, EYVL C 333, 28.11.2001, s. 12–26.

(30) Green Public Procurement in Europe 2006 — Conclusions and recommendations. Virage Milieu & Management bv, Korte Spaarne 31, 2011 AJ Haarlem, the Netherlands. http://europa.eu.int/comm/environment/gpp.

(31) Komitea viittaa tässä yhteydessä myös foorumiin nimeltä the European Platform for Life-Cycle for the environmental performance of products, technologies and services.

(32) Eettinen kauppa ja takeet kuluttajille antavat ohjelmat, esittelijä: Richard Adams; EUVL C 28, 3.2.2006.

(33) Ks. ETSK:n antama lausunto EUVL C 120, 16.5.2008, s. 66, esittelijä: Antonello Pezzini.

(34) Direktiivi 2005/29/EY (EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22).

(35) Ks. ”Toimielinten välinen sopimus paremmasta lainsäädännöstä”, 22 ja 23 kohta (EUVL C 321, 31.12.2003).

(36) Lausunnossaan ”Kuluttajapolitiikka EU:n laajentumisen jälkeen” ETSK käsittelee kohdassa 3.5 tekijöitä, joita on käytetty pyrittäessä määrittelemään ”edustavan kuluttajajärjestön” yhdenmukaista käsitettä (EUVL C 185, 8.8.2006).

(37) ETSK kannattaa ajatusta edistää kansalaisyhteiskunnan osallisuutta kestävää kehitystä koskeviin kysymyksiin. Vrt. kohta 4.2.6 ETSK:n antamassa lausunnossa ”Kestävän kehityksen kansallisten neuvostojen rooli” (EUVL C 120, 16.5.2008, s. 33).

(38) European Research Area, ERA.