KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Ensimmäinen kertomus Venäjän ja Euroopan unionin kansalaisten lyhytaikaisten matkojen viisumivapauden toteuttamiseen tähtäävien yhteisten toimien täytäntöönpanon edistymisestä Venäjällä EU:n ja Venäjän välisen viisumivuoropuhelun puitteissa /* COM/2013/0923 final */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Ensimmäinen kertomus Venäjän ja Euroopan unionin kansalaisten lyhytaikaisten matkojen viisumivapauden toteuttamiseen tähtäävien yhteisten toimien täytäntöönpanon edistymisestä Venäjällä EU:n ja Venäjän välisen viisumivuoropuhelun puitteissa I. Taustaa Pietarissa toukokuussa 2003 pidetyssä EU:n ja Venäjän huippukokouksessa sovittiin, että osapuolet tarkastelevat vastavuoroisen viisumivapaan matkustamisen edellytyksiä pitkän aikavälin mahdollisuutena. Tähän pohjautuu Venäjän ja EU:n välinen viisumivapautta koskeva keskustelu. Keväällä 2007 käynnistettiinkin EU:n ja Venäjän välinen viisumivuoropuhelu. Asetuksessa (EY) N:o 539/2001 säädettyjen vaatimusten perusteella EU:n ja Venäjän välisessä viisumivuoropuhelussa käsitellään muiden EU:n ulkopuolisten maiden kanssa käytävien viisumivuoropuheluiden tavoin neljää asiakokonaisuutta (asiakirjojen turvallisuus, biometriset tunnisteet mukaan lukien; laiton muuttoliike, takaisinotto mukaan lukien; yleinen järjestys ja turvallisuus sekä ulkosuhteet). Joulukuusta 2007 maaliskuuhun 2010 Moskovassa järjestettiin kuusi asiantuntijakokousta, joissa tarkasteltiin EU:n ja Venäjän lainsäädännön ja käytäntöjen tilaa kaikilla viisumivuoropuheluun kuuluviin neljään asiakokonaisuuteen sisältyvillä aloilla. Asiantuntijakokousten tulosten perusteella komissio ehdotti neuvostolle, että molemmat osapuolet sopisivat toukokuussa 2010 pidettävässä EU:n ja Venäjän pysyvän kumppanuusneuvoston (vapaus, turvallisuus ja oikeus) kokouksessa aloittavansa yhteisiä toimia viisumivapaan matkustamisen toteuttamiseksi koskevan asiakirjan laatimisen. Asiakirjaan sisältyisivät viisumivapaan järjestelmän tekniset kriteerit ja vaatimukset. Neuvosto hyväksyi tämän lähestymistavan. Tämän perusteella toukokuussa 2010 pidetyssä pysyvän kumppanuusneuvoston (vapaus, turvallisuus ja oikeus) kokouksessa annettiin johtavien virkamiesten tehtäväksi keskustella siitä, miten siirryttäisiin käytännön toteutukseen. Johtavat virkamiehet kokoontuivat useaan kertaan vuonna 2010, ja heidän laatimansa ehdotuksen pohjalta marraskuussa 2010 kokoontunut EU:n ja Venäjän pysyvä kumppanuusneuvosto (vapaus, turvallisuus ja oikeus) hyväksyi yhteisten toimien metodiikan virallisesti ja kehotti johtavia virkamiehiä laatimaan asiakirjan. EU:n ensimmäinen luonnos yhteisten toimien luettelosta annettiin Venäjälle maaliskuussa 2011 neuvottelujen aloittamista varten. Prosessi kesti vuoden loppuun saakka, ja ”Yhteiset toimet Venäjän ja EU:n kansalaisten lyhytaikaisten matkojen viisumivapauden toteuttamiseksi” hyväksyttiin virallisesti 15. joulukuuta 2011 pidetyssä EU:n ja Venäjän huippukokouksessa, jossa myös käynnistettiin niiden täytäntöönpano. Asiaa koskeva aloituskokous pidettiin EU:n ja Venäjän asiantuntijoiden välillä maaliskuussa 2012. Kokouksessa molemmat osapuolet keskustelivat ja esittivät näkemyksensä kustakin toteutettavasta yhteisestä toimesta ja tarvittavasta operatiivisesta toimenpiteestä, jotta toimien asianmukaista täytäntöönpanoa voitaisiin arvioida perusteellisesti. Tämän jälkeen Venäjä ja EU laativat omat kirjalliset kertomuksensa kaikkien yhteisten toimien täytäntöönpanon edistymisestä. Venäjä toimitti kirjallisen kertomuksensa 13. huhtikuuta 2012, ja EU toimitti omansa 31. toukokuuta 2012. Molempien osapuolten esittämiin lisäkysymyksiin vastattiin kirjeenvaihdossa, jota käytiin syyskuuhun 2012 saakka. Kirjeenvaihdon perusteella molemmat osapuolet järjestivät asiantuntijoiden arviointimatkoja. Neljä EU:n asiantuntijoiden arviointimatkaa Venäjälle (Moskovaan ja useille alueille) toteutettiin syyskuun 2012 ja heinäkuun 2013 välisenä aikana (yksi matka kutakin asiakokonaisuutta kohti). Venäjän asiantuntijat tekivät vastaavasti neljä arviointimatkaa EU:hun joulukuun 2012 ja lokakuun 2013 välillä (yksittäisiin jäsenvaltioihin järjestettiin kaikkiaan 23 vierailua). EU:n ja Venäjän välinen viisumivuoropuhelu perustuu osapuolten täyteen vastavuoroisuuteen. Viisumivapauden toteutuminen edellyttää yhteisten toimien täytäntöönpanon edistymistä, eikä prosessi etene automaattisesti. Kuten yhteisten toimien loppusäännöksissä todetaan, vasta kun yhteiset toimet on pantu täytäntöön, osapuolet päättävät sisäisten menettelyjensä mukaisesti EU:n ja Venäjän välistä viisumivapaussopimusta koskevien neuvottelujen aloittamisesta. EU:n ja Venäjän välisten viisumikäytäntöjen helpottamista koskevan sopimuksen ja takaisinottoa koskevan sopimuksen täysimääräinen täytäntöönpano on hyvin tärkeää viisumivuoropuhelun kannalta. Yhteisten toimien täytäntöönpanoa arvioitaessa on otettava huomioon myös yhteisten toimien loppusäännöksissä lueteltujen muiden seikkojen kehitys ja arviointi (muuttoliikevirtojen sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojelun väliset yhteydet, hylättyjen viisumihakemusten määrä, hyväksyttyjen takaisinottohakemusten ja toteutuneiden palautusten määrä; palautuspäätösten määrä, rajalla estettyjen maahantulojen määrä ja osapuolen alueella laittomasti oleskelevien kiinni otettujen toisen osapuolen kansalaisten määrä sekä EU:n ja Venäjän välisen rajan ylittämiseen kuluva aika). Komissio on raportoinut kaikesta viisumivuoropuheluun liittyvästä kehityksestä säännöllisesti sekä neuvostolle että Euroopan parlamentille. Komissio esittää ajallaan myös kattavan arvion muun muassa EU:n ja Venäjän välisen tulevan viisumivapausjärjestelmän mahdollisista vaikutuksista EU:n muuttoliikevirtoihin, rajavalvontaan ja turvallisuuteen sekä alueelliseen yhteenkuuluvuuteen. Tämä on komission ensimmäinen seurantakertomus. Siinä kuvataan yhteisten toimien täytäntöönpanon edistymistä Venäjällä, tuodaan esille huolenaiheita ja annetaan suosituksia. II. Arvio yhteisten toimien täytäntöönpanosta kussakin asiakokonaisuudessa Asiakokonaisuus 1: Asiakirjojen turvallisuus biometriset tunnisteet mukaan lukien Yleinen arvio Venäjä on edistynyt tässä asiakokonaisuudessa huomattavasti viime vuosina. Tähän kuuluvat biometrisen passin käyttöönotto vuonna 2006 ja sen ICAO-standardeihin perustuvat päivitykset vuosina 2010 ja 2013. Kansainvälisten biometristen passien valmistus, myöntäminen ja henkilötietojen ja tunnisteiden merkitseminen tapahtuu melko turvallisella tavalla ja asiaa koskevien ICAO-käytäntöjen ja ‑standardien mukaisesti. Varastetuista ja kadonneista passeista ilmoitetaan Interpolin keskustietokantaan, joskin menettely on manuaalinen. Lähdeasiakirjat (myös maan sisäiset passit, joita käytetään Venäjällä pääasiallisina henkilöllisyystodistuksina) ovat riittävän turvallisia tarkoitukseensa, ja henkilötietojen ja tunnisteiden merkitsemisessä ja passien myöntämisessä noudatettavat menettelyt vastaavat nykyisiä standardeja. Koulutusohjelmia, joissa käsitellään myös korruption vastaisia toimenpiteitä, on tarjolla, joskin niiden tehokkuutta on vielä arvioitava. Lisäksi on syytä huomauttaa, että nimen muuttamista koskeva liberaali sääntely ja varsinaisen keskitetyn väestörekisterin puuttuminen saattavat antaa tilaisuuden väärinkäytöksiin. Tarkemmat huomautukset Otetaan käyttöön kattavaan ja turvalliseen henkilöllisyyden hallintaan perustuvat ICAO-standardien mukaiset biometriset passit ottaen huomioon ICAO:n puitteissa tehty työ ja henkilötietojen asianmukainen suoja, varmistetaan passien autenttisuus ja helpotetaan sitä, että kummankin osapuolen asiaankuuluvat viranomaiset voivat tarkoin varmentaa passien haltijoiden henkilöllisyyden. Biometriset passit otettiin käyttöön vuonna 2006, ja niihin on tullut päivitetty versio 1. maaliskuuta 2010. Passi on ICAO-standardien mukainen, ja se sisältää vahvistettuja turvatekijöitä. Vuonna 2013 alettiin myöntää kolmannen sukupolven biometrisiä passeja, joihin sisältyy myös sormenjälkiä koskevaa tietoa. Vaikka ei-biometristen passien kysyntä laskee, sellainen on edelleen saatavissa, eikä niiden myöntämistä olla aikeissa lopettaa. Sekä kansainvälisten passien että lähdeasiakirjojen valmistamista ja myöntämistä koskeva pääasiallinen toimivalta on valtion omistamalla Goznak-painolla, valtion rekisterikeskuksella (ZAGS) ja sen alueellisilla ja paikallisilla toimistoilla (jotka vastaavat lähdetodistusten myöntämisestä) sekä federaation maahanmuuttolaitoksella (FMS) ja sen alueellisilla ja paikallisilla toimistoilla (jotka vastaavat kansainvälisten passien ja Venäjän sisäisten passien myöntämisestä). Biometristen passien nykyinen sukupolvi on suojattu hyvin väärentämistä vastaan ja täyttää ICAO-standardit. Myöntämismenettely on luotettava ja melko turvallinen hakijan henkilöllisyyden tarkistamisesta ja tyhjien passien painamisesta ja varastoinnista aina henkilötietojen ja tunnisteiden merkitsemiseen asti. Tätä varten tallennettavien tietojen suojaamiseen sovelletaan henkilötiedoista 27. heinäkuuta 2006 annettua federaation lakia N:o 152-FZ. Lähdeasiakirjat (eli sisäiset passit ja lähdetodistukset) on suojattu teknisesti hyvin väärentämistä vastaan. Lisäksi uudentyyppinen sisäinen passi (jota on myönnetty tammikuusta 2008 lähtien) sisältää ylimääräisiä turvatekijöitä, ja sen sisältö on luettavissa koneella ICAO-standardien mukaisesti. Tyhjiä passeja valmistetaan (keskustasolla) ja varastoidaan turvallisella ja tehokkaalla tavalla. Henkilötietojen ja tunnisteiden merkitseminen kyseisiin asiakirjoihin ja asiakirjojen myöntäminen tapahtuvat aluetasolla, ja näissä sovellettavat menettelyt vastaavat voimassa olevia standardeja. Käyntikohteina olleet sekä kansainvälisiä passeja että lähdeasiakirjoja käsittelevien viranomaisten keskus- ja paikallishallinnon tilat oli suojattu asianmukaisesti. Asiakirjoihin tutustumista ja niiden käsittelyä koskevat hallinnolliset turvamenettelyt olivat käytössä. Keskusrekisteriä ei ole. Lähtötodistuksia käsitellään alueellisesti, ja jokaisella alueella on oma rekisterinsä ja sähköinen tietokantansa (ainakin niissä toimistoissa, joissa EU:n asiantuntijat kävivät). Alueiden välinen konsultointi tapahtuu epäselvissä tapauksissa hallintoteitse (postitse lähetettävä virallinen pyyntö). Venäjän viranomaiset mainitsivat, että uuden keskitetyn sähköisen väestörekisterin perustamista on suunniteltu, mutta varmaa päivämäärää ei annettu. Tältä osin tilannetta voitaisiin parantaa osittain federaation virastojen ja ministeriöiden välisellä yhteydenpitoportaalilla (SMEV), jonka kautta pyyntöjä voidaan käsitellä sähköisesti (portaalin ilmoitetaan olevan jo käytössä). Nimen muuttamista koskevat säännökset näyttävät olevan melko liberaaleja ja aiheuttavat siis edelleen huolta. Tällä hetkellä nimen muuttamiselle ei itse asiassa ole asetettu rajoituksia. Lisäksi keskitetyn väestörekisterin puuttumisen vuoksi nimen muutokset voidaan jäljittää vain alueellisella tasolla tai esittämällä virallinen pyyntö toiselle ZAGS:n alueelliselle toimistolle. Tähän kuluu aikaa, jolloin syntyy väärinkäytösten mahdollisuus. Huolehditaan siitä, että Interpolille ilmoitetaan nopeasti ja järjestelmällisesti kadonneista ja varastetuista passeista. Tiedot kadonneista ja varastetuista kansainvälisistä passeista tallennetaan FMS:n keskustietokantaan, ja niistä ilmoitetaan sitten Interpolin kansalliselle keskustoimistolle (joka toimii sisäasiainministeriön yhteydessä). Siellä tiedot lisätään Interpolin varastettujen ja kadonneiden matkustusasiakirjojen tietojärjestelmään (Stolen and Lost Travel Documents, SLTD), josta voidaan myös hakea tietoa. Tiedot ladataan Interpolin tietokantaan manuaalisesti päivittäin. Sisäasiainministeriöllä on käynnissä kehityshanke, jolla pyritään parantamaan tietojenvaihtoa FMS:n ja Interpolin kansallisen keskustoimiston välillä. Tavoitteena on tietojen automaattinen latautuminen SLTD-tietokantaan (hanke oli määrä saada päätökseen vuonna 2013). Toistaiseksi Venäjä ei ole ilmoittanut kadonneista tai varastetuista sisäisistä passeista ja lähdeasiakirjoista Interpolin SLTD-tietokantaan, koska kyseisiä asiakirjoja ei voi käyttää ulkomailla. Venäjä kuitenkin harkitsee mahdollisuutta lisätä myös tällaiset asiakirjat tietokantaan. Vaihdetaan säännöllisesti tietoja passien ja viisumilomakkeiden malleista ja väärennetyistä asiakirjoista ja tehdään yhteistyötä asiakirjojen turvallisuuden alalla. Passien ja viisumilomakkeiden malleista vaihdetaan säännöllisesti tietoa ulkoasiainministeriön diplomaattikanavien kautta. FMS saa ulkomaisten asiakirjojen mallit sisäasiainministeriöltä, ja lähettää ne tiedoksi FMS:n alueellisille toimistoille. Järjestetään koulutusta asiakirjojen suojaamismenetelmistä ICAO-standardien pohjalta – muun muassa otetaan käyttöön biometrisiä tekijöitä – sekä vaihdetaan tietoja alan menetelmistä ja mahdollisista tieteellisistä tutkimuksista. ZAGS:n ja FMS:n virkamiehet saavat aluksi perehdyttämiskoulutuksen, ja heidän osaamistaan päivitetään sen jälkeen säännöllisin väliajoin. Myös verkko-oppimiseen perustuvaa koulutusta on tarjolla. Ulkoasiainministeriön konsuliosasto on perustanut koulutuskeskuksen, jossa tarjotaan koulutusta biometristen passien myöntämismenettelystä ja niiden turvatekijöistä. Koulutusohjelmien tehokkuus todennäköisesti vaihtelee kunkin toimiston koon, (enemmän tai vähemmän) syrjäisen sijainnin ja käytettävissä olevien henkilöresurssien mukaan. EU:n arviointikäyntien aikana kaikissa asiaankuuluvien viranomaisten tiloissa tavatut virkamiehet tunsivat hyvin asiaankuuluvat menettelyt, omat velvollisuutensa ja oman toimivaltansa. Toteutetaan ja tarpeen mukaan tehostetaan korruption vastaisia toimenpiteitä, myös eettisiä normeja, jotka kohdennetaan kaikkiin viranomaisiin, jotka ovat tekemisissä kattavan ja turvallisen henkilöllisyyden hallinnan kanssa. Venäjän viranomaisten mukaan korruption vastaiset toimenpiteet sisältyvät asianomaisen henkilöstön yleiseen koulutukseen ja korruption vastaisiin toimenpiteisiin liittyvää sisältöä päivitetään sitä mukaa, kun asiasta annetaan uutta lainsäädäntöä. Arviointikäyntien aikana ei kuitenkaan pystytty varsinaisesti tarkistamaan kurssien sisältöä ja laatua eikä koulutusohjelmaa koskevia vaatimuksia (etenkään ZAGS:n osalta). FMS on hyväksynyt yleisenä korruption vastaisena toimenpiteenä valtion virkamiesten eettiset normit ja käytännesäännöt (25. helmikuuta 2011 annettu FMS:n määräys), jotka pannaan täytäntöön kaikkien sen työntekijöiden osalta. Osa näistä säännöistä on sisällytetty FMS:n työsopimuksiin. FMS on myös perustanut kanavia kansalaisten kanssa tapahtuvaa viestintää varten korruption torjumiseksi (esimerkiksi verkkosivusto ja vihjepuhelin) ja ottaa parhaillaan käyttöön ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä. Korruption vastaisten toimenpiteiden merkitys asiakirjojen turvallisuuden alalla korostuu erityisesti siksi, että vaikka asiakirjojen myöntämisjärjestelmä toimii hyvin väärennösten ehkäisemiseksi, korruptio voi tarjota enemmän tilaisuuksia alkuperäisten asiakirjojen laittomaan hankkimiseen. Asiakokonaisuutta 1 koskevat huolenaiheet ja suositeltavat toimet Komissio määritti edellä esitettyjen havaintojen perusteella seuraavat huolenaiheet, joista on keskusteltava lisää Venäjän viranomaisten kanssa: Nimen muuttamista koskevat säännökset ovat Venäjällä melko liberaaleja ja saattavat antaa tilaisuuden väärinkäytöksille ja henkilöllisyyden helpolle vaihtamiselle. Etenkään muiden valtioiden – myöskään EU:n jäsenvaltioiden – viranomaisten ei ole helppoa jäljittää muutoksia. Koska FMS:n ja ZAGS:n virkamiehille annettavan, korruption vastaisia toimenpiteitä koskevan koulutuksen sisällöstä ja tuloksista sekä koulutusohjelmaa koskevista vaatimuksista ei ollut saatavilla riittävästi tietoa, komissio ei voinut myöskään arvioida edistymistä tällä alalla täysin kattavasti.. Komissio jatkaa tietojenvaihtoa Venäjän viranomaisten kanssa keskitetyn väestörekisterin kehittämisestä, federaation virastot ja ministeriöt yhteen liittävästä sähköisestä järjestelmästä (SMEV) ja ilmoitusten automatisoidusta lisäämisestä Interpolin SLTD-tietokantaan. Asiakokonaisuus 2: Laiton muuttoliike takaisinotto mukaan lukien Yleinen arvio Viime vuosina Venäjän muuttoliikepolitiikassa on tapahtunut merkittäviä muutoksia. Näkyvänä esimerkkinä tästä voidaan mainita uusi muuttoliikepolitiikan strategia, joka hyväksyttiin vuonna 2012. Venäjän viranomaiset ovat itse asiassa alkaneet tarkastella muuttoliikettä laajemmin siten, että huomioon otetaan myös muuttoliikkeistä mahdollisesti aiheutuvat hyödyt talouskehitykselle. Lisäksi Venäjän viranomaiset ovat myöntäneet, että muuttoliikkeeseen liittyvien menettelyjen raskas byrokratia ja tehottomuus johtavat usein siihen, että laillisista maahanmuuttajista tuleekin laittomia, ja ne ovat tunnustaneet, että maahanmuuttajat on saatava kotoutumaan venäläiseen yhteiskuntaan. Viisumien ja laillisen muuttoliikkeen kanavien osalta FMS on pääasiallinen viranomainen, joka vastaa muuttoliikkeen hallinnasta Venäjällä ja yhdenmukaisuuden varmistamisesta. Alaa koskevat säännökset ovat täydelliset ja kattavat. Jotkin säännökset ovat edelleen melko monimutkaisia (esimerkiksi kiintiöitä ja työlupia koskevat säännökset). Federaation lainsäädäntöön on jo tehty tiettyjä muutoksia, jotka liittyvät erityisesti viisumien myöntämisen helpottamisesta EU:n ja Venäjän välillä tehdyn sopimuksen täytäntöönpanoon, erityisen pätevien erikoisosaajien tilanteen parantamiseen, muuttoliikkeen rekisteröinnin ja viisumimenettelyiden helpottamiseen sekä työmarkkinoille pääsyn yksinkertaistamiseen (kiintiöjärjestelmät ja patentit). Odotettavissa on lisää muutoksia, joilla parannetaan erityisesti lailliseen muuttoliikkeeseen liittyviä menettelyjä myös muiden maahantulijaryhmien osalta. Laiton muuttoliike on haaste, josta asiasta vastaavat viranomaiset ovat hyvin perillä. Toimia toteutetaan yhä enemmän Venäjän alueella kiinni saatujen laittomien maahantulijoiden tehokkaan palauttamisen sekä muuttoliikettä koskevien säännösten yleisen täytäntöönpanon varmistamiseksi. Asianmukainen yhteistyö Valko-Venäjän kanssa (valtioliiton vuoksi ja siksi, että rajatarkastuksia ei ole) sekä IVY-maiden alueelta tapahtuva muuttoliike (asianmukaiset rajatarkastukset mukaan luettuna) vaikuttavat haasteellisilta. Käytössä on tarvittavat palautusmenettelyt, ja palauttamisessa tehtävää yhteistyötä kehitetään monien alkuperämaiden kanssa. EU:n ja Venäjän välinen takaisinottosopimus toimii tyydyttävällä tavalla. Tiedonkeruujärjestelmää ja erityisesti riskianalyysiä (myös alueellisen tason riskianalyysiä) oli vaikea arvioida sekä laittoman muuttoliikkeen että rajavalvonnan osalta. Erilaisten määriteltyjen indikaattorien (esimerkiksi laittomat rajanylitykset ja maahantulon estämiset) keruu uusista laittoman muuttoliikkeen kanavista, reiteistä ja kansainvälisestä rikollisuudesta voisi tehostaa rajatarkastuksia edellyttäen, että nämä tiedot annetaan paikallisten yksikköjen käyttöön. Turvapaikka-asioissa hallinnolliset rakenteet ja menettelyt ovat kunnossa, ja EU:n asiantuntijoiden käyntikohteena olleet turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskukset täyttivät perusvaatimukset ja nykyiset standardit. Kattavampien tietojen antamista mahdollisille turvapaikanhakijoille rajanylityspaikoilla sekä tehostettua ja jäsenneltyä yhteistyötä FMS:n ja rajavartiolaitoksen (joka on federaation turvallisuuspalvelun FSB:n alainen yksikkö) välillä voitaisiin harkita. Lisäksi olisi harkittava säännöksiä, joiden mukaan pakolaisten ja turvapaikanhakijoiden tietyt oikeudet edellyttävät rekisteröitymistä ja joilla tuodaan väliaikaisen turvapaikan saaneen henkilön (toissijaista suojelua nauttivan henkilön) asema lähemmäs pakolaisen asemaa. Uuden turvapaikkalain odotetaan tuovan tähän asiaan parannusta. Rajanylityspaikkojen rajavalvontajärjestelmä ja menettelyt vastaavat yleisiä vaatimuksia, joskin joillakin parannuksilla voitaisiin lisätä niiden tehokkuutta. Rajanylityspaikoilla käytettävää välineistöä parannetaan säännöllisesti. Rajavartiolaitos on ammattimainen raja- ja lainvalvontaviranomainen, jolla on vankka asema muiden viranomaisten joukossa. Rajavartiolaitos on periaatteessa sitoutunut tekemään yhteistyötä naapurimaiden rajaviranomaisten ja Frontexin kanssa. Jonkinlaista edistymistä on saavutettu myös sen ja muiden maiden, myös EU:n jäsenvaltioiden, rajaviranomaisten välisessä yhteistyössä. Viimeksi mainittua tulisi nyt syventää, ja rakenteellisia tietoja ja tilastotietoja tulisi vaihtaa enemmän. Rajavartiolaitoksen olisi tehostettava pyrkimyksiään tehdä yhteistyöstä Venäjän muiden asiaankuuluvien viranomaisten kanssa, etenkin FMS:n ja federaation tullilaitoksen kanssa, aiempaa konkreettisempaa. Tiedonkeruu on säännöllistä, ja kaikilla asiaankuuluvilla viranomaisilla (ainakin rajavartiolaitoksella ja FMS:llä) on omat analyysiyksikkönsä. Jokainen viranomainen kerää edelleen tietoja erikseen, minkä vuoksi tilastot ovat hajanaisia. Riskianalyyseja ei jaeta ja, vaikka niitä laaditaan, niiden kattavuudesta ja analyysimenetelmästä on herännyt epäilyksiä. Venäjän viranomaisten mukaan koulutusohjelmat, rajavartijoille tarkoitetut asiakirjojen turvallisuutta koskevat koulutusohjelmat mukaan lukien, ovat pitkälle kehitettyjä. Korruption vastaiset toimenpiteet ovat osa koulutusta, ja eettiset säännöt ovat olemassa. Niiden sisältöä ei kuitenkaan paljastettu EU:n asiantuntijoille. Tarkemmat huomautukset 2.1 Muuttoliikekysymykset Tehdään Venäjän ja kaikkien asianosaisten EU:n jäsenvaltioiden välillä Venäjän federaation ja Euroopan yhteisön väliseen 25. toukokuuta 2006 tehtyyn takaisinottosopimukseen liitettävät täytäntöönpanopöytäkirjat ja huolehditaan samalla kyseisen sopimuksen tosiasiallisesta täytäntöönpanosta. EU:n ja Venäjän välinen takaisinottosopimus tuli voimaan 1. heinäkuuta 2007. Komissio seuraa sopimuksen täytäntöönpanoa säännöllisesti yhteistyössä EU:n jäsenvaltioiden kanssa (EU:n osalta), kuten tekee myös FMS (Venäjän osalta). Sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä esille tulevista näkökohdista keskustellaan pääasiassa takaisinottoa käsittelevässä sekakomiteassa, joka on kokoontunut toistaiseksi kahdesti vuodessa (tähän mennessä on järjestetty 13 kokousta Moskovassa ja Brysselissä). Kaikki sopimuksen nojalla toteutettavat takaisinottomenettelyt ovat saatu käyttöön. Sopimuksesta tehty kokonaisarvio on tyydyttävä. Kaikkia teknisiä seikkoja käsitellään säännöllisesti takaisinottoa käsittelevän sekakomitean kokouksissa. Koska yhteistyö on ollut tähän asti hyvää, viimeksi pidetyssä sekakomitean kokouksessa päätettiin vähentää kokousten määrä yhteen kertaan vuodessa. Venäjän puolella sopimuksen täytäntöönpanosta vastaa pääasiassa FMS, ja sillä on erityinen yksikkö, joka hoitaa kaikki tähän liittyvät asiat. Rajavartiolaitos vastaa nopeutetusta takaisinottomenettelystä rajanylityspaikoilla. Rajavartiolaitos on nimennyt rajavaltuutettuja panemaan rajalla tapahtuvat takaisinottomenettelyt täytäntöön. Joillakin rajanylityspaikoilla pidetyissä tapaamisissa EU:n asiantuntijat havaitsivat kuitenkin, etteivät paikalliset rajavartiolaitoksen edustajat tunteneet menettelyn kaikkia yksityiskohtia. Sopimukseen liitettävät täytäntöönpanopöytäkirjat (Venäjän ja EU:n jäsenvaltioiden välillä) ovat lähestulkoon valmiit. Ne on allekirjoitettu 23 EU:n jäsenvaltion kanssa. Kreikan kanssa pöytäkirja on allekirjoitettu ja se pitäisi ratifioida lähiaikoina. Venäjä ilmoitti olevansa valmis jatkoneuvotteluihin Kroatian kanssa. Lisäksi Venäjä ilmoitti monessa takaisinottoa käsittelevän sekakomitean kokouksessa olevansa valmis neuvottelemaan pöytäkirjasta Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Irlanti ja Tanska eivät ole mukana sopimuksessa. Pannaan tosiasiallisesti täytäntöön Venäjän federaation ja Euroopan yhteisön välillä 25. toukokuuta 2006 tehty sopimus viisumien myöntämisen helpottamisesta Venäjän federaation ja Euroopan unionin kansalaisille. EU:n ja Venäjän välinen sopimus viisumien myöntämisen helpottamisesta tuli voimaan 1. kesäkuuta 2007 (samaan aikaan takaisinottosopimuksen kanssa). Komissio seuraa sopimuksen täytäntöönpanoa säännöllisesti yhteistyössä EU:n jäsenvaltioiden kanssa (EU:n osalta), kuten tekee myös Venäjän ulkoasiainministeriö (Venäjän osalta). Sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä esille tulevista näkökohdista keskustellaan pääasiassa viisumien myöntämisen helpottamista käsittelevässä sekakomiteassa, joka kokoontuu säännöllisin väliajoin jommankumman osapuolen pyynnöstä, yleensä vähintään kerran vuodessa (tähän mennessä on järjestetty 9 kokousta Moskovassa ja Brysselissä). Sekakomitea laati ja hyväksyi viisumien myöntämisen helpottamisesta tehdyn sopimuksen täytäntöönpanoa koskevat ohjeet sen varmistamiseksi, että osapuolet panevat viisumien myöntämisen helpottamisesta tehdyn sopimuksen määräykset täytäntöön täysimääräisesti, asianmukaisesti ja yhdenmukaistetulla tavalla. Molemmat osapuolet näkevät sekakomitean kokoukset tilaisuutena tehdä rakentavaa yhteistyötä ja keskustella kaikista sopimuksen soveltamisessa esiin tulevista teknisistä näkökohdista. Sopimuksen täytäntöönpano on ollut tyydyttävää. Komissiolla ei ole yksityiskohtaisia tilastoja Venäjän myöntämistä viisumeista vuosina 2007–2011. EU:n kansalaisten esittämien, hylätyksi tulleiden viisumihakemusten tarkka määrä ei ole tiedossa, mutta Venäjän arvion mukaan niiden osuus on vain noin 0,01–0,02 prosenttia (200–300 hylättyä hakemusta vuodessa). EU:n kansalaisille myönnetään vuosittain arviolta 1,25 miljoonaa viisumia, joista noin 45 prosenttia on pidemmän aikaa voimassa olevia toistuvaisviisumeja. Tarkistettua viisumien myöntämisen helpottamisesta tehtyä sopimusta on arvioitava EU:n ja Venäjän yleisten suhteiden valossa ennen lopullista päätöstä sen allekirjoittamisesta. Tarkistetaan edellä mainittua viisumikäytäntöjen helpottamista koskevaa sopimusta lyhytaikaisten matkojen viisumivaatimusten yksinkertaistamiseksi entisestään. Tarkistetun viisumien myöntämisen helpottamisesta tehdyn sopimuksen sanamuotoa on selkiytetty, ja siihen sisältyy muun muassa vastavuoroisesti myönnetty viisumivapaus ilma-alusten siviilimiehistöille sekä määräys sopimuksen väliaikaisesta soveltamisesta allekirjoituksesta lähtien. Näin tehdään loppu epätasapuolisesta nykytilanteesta, jossa kaikki EU:n jäsenvaltiot myöntävät viisumivapauden venäläisille ilma-alusten siviilimiehistöille mutta Venäjä on säilyttänyt edelleen viisumipakon niiden jäsenvaltioiden kohdalla, joiden kanssa se ei ole tehnyt kahdenvälistä viisumivapaussopimusta kyseisen henkilöryhmän osalta (Belgia, Tšekki, Viro, Kreikka, Suomi, Irlanti, Latvia, Luxemburg, Portugali, Slovenia ja Slovakia). Yksi kysymys on edelleen avoinna, ja se koskee Venäjän vaatimaa biometrisen virkapassin haltijoiden viisumivapautta. EU:ssa tutkitaan edelleen tähän viisumivapauteen liitettäviä takeita. Pyritään helpottamaan, yksinkertaistamaan ja soveltamaan avoimesti sääntöjä, jotka koskevat laillisesti toisen osapuolen alueella oleskelevien kansalaisten rekisteröintiä/luettelointia sekä lailliseen oleskeluun ja työskentelyyn oikeuttavien lupien myöntämistä, jotta lyhennettäisiin hallinnollisten menettelyjen kestoa ja kevennettäisiin kansalaisten hallinnollista taakkaa, ja vaihdetaan säännöllisesti tietoja viisumipolitiikoista. Venäjällä on kattava laillista muuttoliikettä koskevien säännösten järjestelmä, joka perustuu useisiin federaation lakeihin ja niitä muuttaviin säädöksiin. FMS on niiden täytäntöönpanosta pääasiassa vastaava viranomainen. Monia muutoksia on tehty ulkomaalaisten luettelointiin (kirjaamiseen), joka on pakollista jokaisessa oleskelupaikassa Venäjällä. Tällä hetkellä tämä velvollisuus koskee jokaista ulkomaalaista (oleskelun pituudesta riippumatta). Ulkomaalaisen on ilmoittauduttava seitsemän työpäivän kuluessa FMS:n alueellisessa toimistossa (aiemmin kolmen työpäivän kuluessa). Määräaikaa voidaan pidentää kahdenvälisen sopimuksen perusteella. Näin on tehty esimerkiksi Ranskan (10 päivää) ja Kazakstanin (30 päivää) kohdalla. Lisäksi erityisen pätevän erikoisosaajan viisumilla (ks. jäljempänä) oleskelevat ulkomaan kansalaiset ja heidän perheenjäsenensä voivat oleskella Venäjällä ilmoittautumatta enintään 90 tai 30 päivää (olosuhteiden mukaan). Vastaanottavan osapuolen (joka on määritelty selkeästi laissa) on suoritettava maahantulon kirjaamismenettelyt FMS:lle. Matkailijoiden kohdalla tämä tehtävä kuuluu hotelleille tai heidät Venäjälle kutsuneille henkilöille. Ulkomaan kansalaisella ei ole velvollisuutta olla ainakaan suoraan yhteydessä FMS:ään. Vastaanottava osapuoli voi toimittaa kirjaamista varten tarvittavat asiakirjat (myös passin ja maahantulokortin jäljennökset) joko suoraan tai postitse. Ulkomaan kansalaiset eivät myöskään ole enää vastuussa maahantulon kirjaamisvelvollisuuden noudattamatta jättämisestä ja seuraamuksia voidaan langettaa vain vastaanottavalle osapuolelle (aiemmin vastuu kuului myös ulkomaan kansalaiselle). Rekisteröintimenettelyjä sovelletaan Venäjällä pidemmän aikaa (esimerkiksi opintojen tai työn vuoksi) laillisesti oleskeleviin ulkomaan kansalaisiin. Menettelyyn on tehty myös joitakin parannuksia erityisesti hakemusten toimittamistapojen osalta. Tästä huolimatta ja vaikka menettely on ilmoitusluonteinen, hakijalta liitteeksi vaadittavia asiakirjoja on joskus hankalaa saada (esimerkiksi kiinteistön omistuskirja tai omistajan kirjallinen vakuutus). Koska monien sosiaalisten oikeuksien käyttäminen edellyttää voimassa olevaa rekisteröintiä, menettely voi tosiasiassa estää kyseisten oikeuksien käyttämisen. Ulkomaan kansalaisen laillista oleskelua varten myönnetään pääasiassa kahdentyyppisiä lupia, väliaikaisia ja pysyviä oleskelulupia. Jos ulkomaan kansalainen haluaa saada väliaikaisen oleskeluluvan Venäjällä, hänen on haettava sitä asiaankuuluvasta FMS:n alueellisesta toimistosta tai asuinmaansa Venäjän lähetystöstä tai konsulaatista. Jos hakemus hyväksytään, myönnetään neljä kuukautta voimassa oleva maahantuloviisumi Venäjälle. Hakemus voidaan toimittaa henkilökohtaisesti tai sähköisesti yhdessä siihen liitettävien asiakirjojen kanssa. Liitteenä on oltava todistus siitä, ettei hakija ole hiv-positiivinen eikä huumeriippuvainen. Venäjän viranomaisilla on kuusi kuukautta aikaa ratkaista hakemus. Kieltäytymisen syyt on eritelty selkeästi laissa. Vaikuttaa siltä, että Venäjällä väliaikaisella oleskeluluvalla oleskelevat ulkomaan kansalaiset saavat työskennellä ainoastaan sillä alueella ja siinä tehtävässä, jotka on merkitty (yleensä yksivuotiseen) työlupaan. Lisäksi jos työlupa on rajattu vain yhteen alueeseen, kyseisten henkilöiden liikematkat Venäjän sisällä voivat kestää enintään 10 päivää. Nämä säännökset vaikuttavat melko rajoittavilta. Väliaikainen oleskelulupa on voimassa kolme vuotta ja se voidaan uusia ulkomaan kansalaisen hakemuksesta, johon on liitetty samat asiakirjat (myös HIV-tartuntaa ja huumeriippuvuutta koskevat todistukset), jos ulkomaan kansalainen on lähtenyt Venäjältä ja palannut sinne takaisin. Jos ulkomaan kansalainen on oleskellut Venäjällä keskeytyksettä kolme vuotta, hän voi hakea pysyvää oleskelulupaa (ks. jäljempänä). Työperäistä muuttoliikettä koskevassa Venäjän lainsäädännössä on annettu etuoikeusasema erityisen päteville erikoisosaajille. Venäjän viranomaiset ovat helpottaneet tällaisten työntekijöiden työllistämistä ja oleskelua koskevia säännöksiä erikoisosaajien houkuttelemiseksi Venäjän työmarkkinoille. Erityisen päteviä erikoisosaajia eivät koske kiintiöt, ja heillä on oikeus yhdessä perheenjäsentensä kanssa saada toistuvaisviisumit työsopimuksensa voimassaolon ajaksi (enintään kolme vuotta) ja lupansa uusittua toistuvasti enintään kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Lisäksi jos he työskentelevät kahdella tai useammalla alueella, myönnetty lupa on voimassa kyseisillä alueilla. Työnantajan vaihtuessa heillä on 30 päivää aikaa etsiä uusi työnantaja. Erityisen pätevillä erikoisosaajilla on myös oikeus hakea pysyvää oleskelulupaa käymättä läpi väliaikaiseen oleskelulupaan liittyvää menettelyä, ja heillä sekä heidän perheenjäsenillään on laajat sosiaalis-taloudelliset oikeudet. Ulkomaan kansalaiselle voidaan myöntää pysyvä oleskelulupa sen jälkeen, kun hän on asunut Venäjällä väliaikaisella oleskeluluvalla vähintään vuoden. Oleskelulupa myönnetään enintään viideksi vuodeksi, eikä sen uusimiskertojen määrää ole rajoitettu. Ulkomaan kansalaisen on toimitettava hakemus asiaankuuluvalle FMS:n alueelliselle toimistolle vähintään kuusi kuukautta ennen väliaikaisen oleskeluluvan voimassaolon päättymistä. Hakemukseen on liitettävä lukuisia asiakirjoja, jotka ovat samankaltaisia kuin väliaikaista oleskelulupaa varten vaaditut asiakirjat. Pysyvän oleskeluluvan epäämisperusteet ovat samankaltaiset kuin väliaikaisen oleskeluluvan epäämisperusteet. Pysyvän oleskeluluvan haltijana ulkomaan kansalaisen oikeudellinen asema on hyvin lähellä Venäjän kansalaisen asemaa, ja hänet on vapautettu kiintiöistä ja työlupaa koskevista velvoitteista. Ulkomaan kansalaiset voivat työskennellä ainoastaan työluvan saatuaan, ellei heihin sovelleta jotain vuonna 2001 annetussa federaation laissa N:o 115-FZ luetelluista poikkeuksista. Työluvan saadakseen ulkomaan kansalaisen on haettava sitä FMS:n alueellisesta osastosta oleskelupaikassaan toimittamalla hakemuslomake ja pyydetyt liiteasiakirjat. Työlupa myönnetään 10 työpäivän kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta. Jos työlupa myönnetään, ulkomaan kansalaisen on toimitettava lääkärintodistukset (mukaan lukien todistukset siitä, ettei hänellä ole HIV-tartuntaa, huumeriippuvuutta eikä mitään vakavaa tartuntatautia) 30 päivän kuluessa tai muussa tapauksessa hänen työsopimuksensa päättyy. Lääkärintarkastukset voidaan tehdä vain niitä varten nimetyissä paikoissa (joita on vähän), mikä aiheuttaa toisinaan käytännön hankaluuksia. Ulkomaan kansalaisille vuosittain myönnettävien työlupien määrään sovelletaan kiintiötä, jonka työ- ja sosiaaliturvaministeriö asettaa yhteistyössä ulkoasiainministeriön ja muiden toimielinten kanssa. Koko prosessi on melko monimutkainen, pitkällinen ja joustamaton. Kiintiöt asetetaan kullekin alueelle etukäteen tulevaksi vuodeksi työnantajilta kerättyjen ennusteiden perusteella. Tällainen menettelytapa voi aiheuttaa ongelmia ja viivästyksiä, ja sen tehokkuus on kyseenalaista. Venäjän viranomaiset vaikuttavat olevan tästä tietoisia, sillä ne harkitsevat kiintiösääntöjen tarkistamista. Kiintiö- ja työlupajärjestelmien rinnalla on olemassa niin sanottu ”patenttijärjestelmä”, joka on varattu etenkin IVY-maista (ei kuitenkaan Turkmenistanista) viisumivapausjärjestelmän turvin Venäjälle saapuville ulkomaan kansalaisille. Järjestelmän mukainen lupa, ”patentti”, myönnetään 10 työpäivän kuluessa (vastaanottavan) Venäjän kansalaisen hakemuksesta. Sillä annetaan lupa työskennellä yksityishenkilön henkilökohtaisten, kotitalouteen liittyvien tai muiden vastaavien tarpeiden perusteella työsopimuksen tai yksityisoikeudellisen sopimuksen pohjalta (esimerkiksi lastenhoitajat ja kotiapulaiset). Myönnetty lupa on voimassa yhdestä kolmeen kuukautta, ja sen voimassaoloa voidaan jatkaa enintään vuoteen. Sen jälkeen voidaan myöntää jälleen uusi lupa. Myönnettyjen lupien määrää ei ole rajoitettu. Alun perin Venäjällä ei ollut maahanmuuttajille tarkoitettua kotouttamispolitiikkaa. Sen tarve ilmeni kuitenkin jonkin aikaa sitten, kun ulkomaan kansalaisia alkoi saapua maahan runsain mitoin (etenkin IVY-maista). Tämä tarve tunnustettiin myös muuttoliikepolitiikan strategiassa (ks. jäljempänä). Joihinkin toimenpiteisiin on jo ryhdytty. Näitä ovat esimerkiksi Venäjän kielen, historian ja kulttuuriperinteiden opettaminen; alkuperämaissa järjestetyt lähtöä edeltävät kurssit Venäjälle mahdollisesti suuntaaville siirtotyöläisille ja ammatillinen koulutus sekä luennot Venäjän muuttoliikelainsäädännöstä ja kielestä. Alalla on toteutettu kaksi kokeiluhanketta Tadžikistanissa ja Kirgisiassa. Lisäksi FMS:n on kerrottu perustaneen kotouttamista käsittelevän yksikön. Kattavaa kotouttamisstrategiaa ei kuitenkaan edelleenkään ole. Kaikkia viisumeihin liittyviä menettelyjä säännellään hallituksen antamilla säädöksillä, jotka ovat myös EU:n ja Venäjän välillä viisumikäytäntöjen helpottamiseksi tehdyn sopimuksen määräysten mukaisia. Ulkomaan kansalaisen on haettava mitä tahansa viisumia Venäjän lähetystöstä tai konsulaatista ja toimitettava tarvittavat (selkeästi määritetyt ja melko vakiomuotoiset) asiakirjat sekä kutsu. Pidempiaikaiseen oleskeluun oikeuttavia viisumeja varten voidaan tarvita lisäksi muitakin asiakirjoja. Viisumi myönnetään näiden asiakirjojen pohjalta matkan tarkoituksen mukaan. Ulkoasiainministeriö voi hylätä viisumihakemuksen laissa luetelluista syistä. Hylkäämistä ei tarvitse perustella. Jos maahantulon ilmoitettu tarkoitus ei vastaa sen todellista tarkoitusta, tilanne katsotaan maahantuloa tai oleskelua koskevien säännösten rikkomiseksi, joka on rangaistava teko (sakko, karkotus ja/tai maahantulokielto). Viisuminhaltijalla on velvollisuus poistua Venäjän alueelta, kun viisumissa ilmoitettu sallittu oleskeluaika päättyy. (Liikematkoihin tarkoitetulla) lyhytaikaiseen kertaoleskeluun oikeuttavalla toistuvaisviisumilla Venäjällä oleskeleva ulkomaan kansalainen voi oleskella maassa enintään 90 päivää jokaisella 180 päivän pituisella jaksolla. Pitkäaikaiseen oleskeluun oikeuttavat viisumit myönnetään Venäjällä oleskelun tarkoituksen keston mukaan. Venäjän viisumipolitiikka perustuu pitkälti yksittäisiin kahdenvälisiin sopimuksiin. Venäjä on tehnyt yli sata sopimusta joko lyhytaikaisista viisumivapaista matkoista (merkittävimmät Israelin ja Turkin kanssa) tai viisumikäytäntöjen helpottamisesta (esimerkiksi EU:n ja Yhdysvaltojen kanssa). Lisäksi viisumivapausjärjestelmiä sovelletaan lähes kaikkiin IVY-maihin (ei kuitenkaan Turkmenistaniin). Venäjän antamien tietojen mukaan viisumivapaussopimuksia saatetaan allekirjoittaa myös Japanin, Etelä-Korean ja Intian kanssa. Vaihdetaan muun muassa Venäjän ja EU:n välisen muuttoliikettä koskevan vuoropuhelun yhteydessä tietoja lainsäädäntöpuitteista, hallintorakenteista ja hallinnon toimivallasta ja työmenetelmistä sekä infrastruktuurista (myös säilöönottokeskuksista) tehokasta yleistä muuttoliikkeen hallintaa varten ja erityisesti, jotta voitaisiin laatia metodiikka, joka koskee laittomien maahanmuuttajien havaitsemista ja karkottamista sekä nykyisiä muuttoliikevirtoja, tilastoja ja riskianalyysejä laittomasta muuttoliikkeestä, ja jotta voitaisiin tehdä tiivistä yhteistyötä laittomaan muuttoliikkeeseen liittyvien rikosten torjunnan alalla, ja korjataan mahdolliset puutteet. FMS laati uuden muuttoliikepolitiikan strategian vuosille 2012–2025. Venäjän federaation presidentti hyväksyi sen kesäkuussa 2012. Se on tärkein muuttoliikettä koskeva politiikka-asiakirja Venäjällä. Strategian tarkoituksena on edistää tiettyjen ulkomaan kansalaisten ryhmien, esimerkiksi erityisen pätevien erikoisosaajien, suursijoittajien, opiskelijoiden, ulkovenäläisten ja (etenkin IVY-maista tulevien) pätevien työntekijöiden muuttoa Venäjälle markkinoiden tarpeiden mukaisesti. Tältä osin strategiassa määritetään muuttoliikettä edistäviä toimenpiteitä, kuten perheiden yhdistämiselle suotuisten olosuhteiden aikaan saaminen; asteittain yksinkertaistettavat maahantulo- ja oleskelumenettelyt, kun tarkoituksena on liikematka, työ (kiintiöjärjestelmien parantaminen) tai opiskelu/tutkimus; asuinpaikan rekisteröintiin ja terveyspalveluihin liittyvät menettelyt sekä kiertomuuton kehittäminen. Strategiassa keskitytään laillisen muuttoliikkeen myönteisiin vaikutuksiin, ja laillinen muuttoliike nähdään siinä välttämättömänä vastauksena väestön vähentymiseen. Täytäntöönpanolainsäädäntöä laaditaan federaation tasolla. Samalla strategiassa painotetaan, että ulkomaan kansalaisten on noudatettava muuttoliikettä koskevia säännöksiä Venäjällä ja että laiton muuttoliike on saatava aisoihin. Valtaosa muuttoliikkeeseen liittyvästä toimivallasta kuuluu Venäjällä FMS:lle. Vuodesta 2012 lähtien FMS on toiminut suoraan Venäjän hallituksen alaisuudessa, ja sen päällikkö on ylennetty vastikään federaation ministerin tasoiseen asemaan. FMS on johtava valtiollinen toimeenpanoelin, jolla on alueellisia toimistoja, alueiden välisiä rakenteita ja ulkomailla sijaitsevia yhteyspisteitä. FMS vastaa federaation muuttoliikepolitiikan laatimisesta ja täytäntöönpanosta ja sekä lailliseen että laittomaan muuttoliikkeeseen liittyvän toiminnan hallinnasta. Toinen muuttoliikkeen hallintaan osallistuva toimija on rajavartiolaitos, joka vastaa rajatarkastuksista ja rajavalvonnasta. Myös muut ministeriöt ja virastot (esimerkiksi opetus- ja tiedeministeriö, työ- ja sosiaaliturvaministeriö ja ulkoasiainministeriö) osallistuvat muuttoliikkeen valvontaan ja hallintaan oman toimivaltansa mukaisesti. Venäjän viranomaisten mukaan FMS tekee yhteistyötä rajavartiolaitoksen kanssa vuotuisen yhteistyösuunnitelman ja alueellisten suunnitelmien pohjalta, vaikkei se teekään tarkastuksia raja-alueella. Tästä tiedosta huolimatta EU:n asiantuntijat eivät pystyneet vahvistamaan arviointikäyntinsä aikana FMS:n ja rajavartiolaitoksen välistä operatiivista yhteistyötä. FMS ei ole läsnä rajanylityspaikoilla, vaikkakin rajavartiolaitoksen ja FMS:n alueellisen toimiston välille on perustettu viestintäkanavat. Venäjän kansainvälinen yhteistyö muuttoliikeasioissa pitää sisällään lähinnä FMS:n ja IVY-maiden maahanmuuttovirastojen välisen yhteydenpidon vuonna 1992 tehdyn sopimuksen perusteella, johon kuuluu yhteyshenkilöiden vaihto. Toiminnassa keskitytään laittoman muuttoliikkeen torjuntaan. Laittomaan muuttoliikkeeseen ja ihmiskauppaan kohdistettuja operatiivisia ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä ja erikoisoperaatioita on kerrottu toteutettavan myös kollektiivisen turvallisuuden sopimusjärjestön puitteissa, ja Venäjän puolelta niissä ovat mukana FMS, sisäasiainministeriö, FSB ja Rosfinmonitoring (federaation rahoitustarkkailulaitos). Yhteistyötä tehdään myös takaisinoton alalla kahdenvälisten sopimusten pohjalta. EU:n lisäksi Venäjä on tehnyt tällaiset sopimukset muun muassa Tanskan, Islannin, Norjan, Sveitsin, Kiinan, Turkin, Ukrainan, Armenian, Kazakstanin, Kirgisian, Užbekistanin, Moldovan, Valko-Venäjän ja Vietnamin kanssa. Takaisinottoa koskevia neuvotteluja käydään muun muassa Azerbaidžanin, Turkmenistanin Tadžikistanin, Intian, Valko-Venäjän, Montenegron, Makedonian ja Bosnia ja Hertsegovinan kanssa. Venäjä on ilmoittanut, että kaikki voimassa olevat sopimuksen toimivat tyydyttävällä tavalla. EU:n ja Venäjän välinen muuttoliikevuoropuhelu aloitettiin vuonna 2011, ja sekä laittomasta että laillisesta muuttoliikkeestä on pidetty useita tapaamisia. Laittomasta muuttoliikkeestä on järjestetty kaksi tapaamista ja laillisesta muuttoliikkeestä yksi Bratislavassa, Kaliningradissa ja Budapestissä (osapuolet vaihtoivat laillisen muuttoliikkeen alalla tilastoja työvoimavajeesta, kiintiöistä ja viisumeista sekä parhaista kotoutuskäytännöistä; laittoman muuttoliikkeen alalla vaihdettiin tilastoja palautuksista). Muuttoliikevuoropuhelu tarjoaa hyödyllisen tilaisuuden keskustella ja vaihtaa parhaita käytäntöjä muuttoliikepolitiikoista. Venäjän ja Valko-Venäjän välinen valtioliitto ja maiden välisten rajatarkastusten lopettaminen edellyttää yhteydenpidon ja yhteistyön lisäämistä asiaankuuluvien viranomaisten välillä. Mailla ei ole yhteistä viisumipolitiikkaa, eikä maahantulo Venäjälle anna maahantulo-oikeutta Valko-Venäjälle tai päinvastoin. Sekä rajavartiolaitoksen että FMS:n kerrotaan tekevän yhteistyötä Valko-Venäjän maahanmuuttoviranomaisten kanssa maiden välisellä raja-alueella. Konkreettisia yhteistyövälineitä (tietokantoja, tietojenvaihtoa) ei kuitenkaan näytä olevan (maahanmuuttokorttien vastavuoroista tunnustamista lukuun ottamatta). FMS:llä on melko laajat ja tarkat tilastot lailliseen muuttoliikkeeseen kuuluvasta maahantulosta ja oleskelusta Venäjällä (etenkin maahantulo- ja maastapoistumistietokannan ansiosta). Näiden tilastotietojen mukaan Venäjälle saapuu vuosittain 13–14 miljoonaa ulkomaan kansalaista. Valtaosa (70 prosenttia) tulee lähinnä IVY-maista ja vain 10 prosenttia EU:n alueelta. Alle 5 prosenttia maahan tulevista aikoo oleskella maassa pitkäaikaisesti. FMS on tietoinen Venäjälle suuntautuvan laittoman muuttoliikkeen rakenteesta, mutta tarkempia tilastotietoja ei oikeastaan esitetty. Saatavilla olevien tietojen mukaan laiton muuttoliike (arviolta noin 4 miljoonaa henkilöä) on lähtöisin pääasiassa IVY-maista (80 prosenttia) ja muodostuu alun perin laillisesti saapuvista maahantulijoista, jotka jäävät Venäjän alueelle lupansa voimassaolon päättymisen jälkeen. FMS:llä ja rajavartiolaitoksella ei näytä olevan yhteisiä tilastoja laittomasta muuttoliikkeestä, vaan kumpikin viranomainen kerää omat tietonsa (FMS sisämaan tilanteesta ja rajavartiolaitos rajalla kiinni jäävistä). Tämä ei edistä kattavaa tietämystä laittomasta muuttoliikkeestä Venäjällä. Kumpikaan viranomainen ei näin ollen laadi kattavaa ja jäsenneltyä riskienarviointia, tai ainakaan sellaista ei esitelty EU:n asiantuntijoille arviointikäynnin aikana. Laitonta muuttoliikettä koskevia sääntöjä, jotka on vahvistettu selkeästi laissa, on FMS:n antamien tietojen mukaan arvioitu ja niillä tähdätään ankarampiin rangaistuksiin laittoman maahantulon järjestämisestä. Hallinnollisista rikkomuksista annetussa laissa säädetään matkanjärjestäjien vastuusta tilanteessa, jossa matkanjärjestäjä tuo matkailijan Venäjälle ilman tarvittavaa maahantulolupaa. FMS tekee lisäksi yhteistyötä rautatieliikennettä harjoittavien liikennöitsijöiden kanssa ja antaa niille pääsyn henkilötietoja sisältävään tietokantaan maahantulokiellossa olevien henkilöiden luetteloon merkittyjen henkilöiden havaitsemiseksi. FMS on vastuussa laittoman muuttoliikkeen havaitsemisesta Venäjän sisällä, mutta se ei ole varsinainen lainvalvontaviranomainen, joten se suorittaa tarkastukset tarvittaessa yhteistyössä poliisin ja muiden viranomaisten kanssa. FMS keskittyy selkeästi työpaikoilla tehtäviin tarkastuksiin. Säännöllisin väliajoin tehtävät tarkastukset on suunniteltava (yhtä vuotta) etukäteen ja ne on julkaistava. Yllätystarkastukset edellyttävät syyttäjäviranomaisen lupaa. FMS perusti maahantulo- ja maastapoistumistietokannan yhteistyössä rajavartiolaitoksen kanssa. Tietokantaan kerätään tietoja ulkomaan kansalaisten maahantuloista, maastapoistumisista ja oleskelusta Venäjällä. Myös toista järjestelmää kehitetään kokeiluhankkeena, ja sillä pyritään jokaiselta Venäjälle saapuvalta ulkomaan kansalaiselta (Valko-Venäjän kansalaisia lukuun ottamatta) edellytettävän maahantulokortin sähköiseen täyttämiseen. Järjestelmä on jo käytössä Moskovan lentoasemilla, ja tulevaisuudessa sen pitäisi laajeta kaikille rajanylityspaikoille (täsmällisiä määräaikoja ei ole kuitenkaan ilmoitettu). Venäjällä laittomasti oleskelevalle kiinni otetulle henkilölle voidaan määrätä hallinnollinen sakko ja/tai hänestä voidaan tehdä maastapoistamispäätös. Lisäksi hänet voidaan määrätä maahantulokieltoon. Maahantuloa koskevia säännöksiä useita kertoja rikkoneilla maahantulokielto voi olla voimassa toistaiseksi. Maahantulokiellossa olevia henkilöitä koskevat tiedot on tallennettu erityiseen tietokantaan. Jos henkilö jää kiinni ensimmäisen kerran, useimmiten ainoana rangaistuksena on hallinnollinen sakko (ei maastapoistamispäätöstä). Tästä kuitenkin seuraa, että henkilön asema Venäjällä on epäselvä. Kiinni otetulta henkilöltä otetaan lisäksi sormenjäljet, ja hänen tietonsa tallennetaan tietokantaan. Käytössä on kaksi erilaista palauttamismenettelyä: maastapoistaminen ja karkotus. Molempia koskevat säännökset ja niissä sovellettava menettely sisältyvät federaation lakiin N:o 115-FZ ja sisäasiainministeriön määräykseen. Hallinnollinen maastapoistaminen voi tapahtua vapaaehtoisesti tai tahdonvastaisesti, ja siitä määrää tuomioistuin. Menettelystä huolehtii federaation ulosottolaitos tai poliisi. Karkotus koskee ulkomaan kansalaista, joka ei ole poistunut Venäjän alueelta maahantuloa koskevien säännösten mukaisesti (esimerkiksi luvan voimassaolo on päättynyt tai se on peruttu, viisumin voimassaolo on päättynyt tai turvapaikkahakemus on hylätty). Karkotuspäätöksen tekee FMS:n alueellisen yksikön päällikkö tai FMS:n päällikkö. Asianomainen henkilö voi hakea muutosta molemman tyyppisiin päätöksiin kymmenen päivän kuluessa. Varsinaisen palauttamisen yhteydessä henkilöön sovelletaan takaisinottoa, jos Venäjällä on käytössä takaisinottomenettely alkuperämaan kanssa. Säilöönottokeskuksia on kahdenlaisia: maastapoistettaville tai karkotettaville henkilöille tarkoitetut keskukset ja takaisinottosopimusta soveltaen palautettaville henkilöille tarkoitetut keskukset. Viimeksi mainituista vastaa FMS. Ensin mainituista vastaa sisäasiainministeriö, mutta vuodesta 2014 lähtien nekin siirtyvät FMS:n hoidettavaksi. Henkilöt voidaan ottaa säilöön tuomioistuimen määräyksestä, johon voi hakea muutosta kymmenen päivän kuluessa. Hallinnollisia rikkomuksia koskevassa laissa ei säädetä säilöönoton enimmäisaikaa. Osa takaisinottoa odottaville ulkomaalaisille tarkoitetuista keskuksista on rakennettu EU:n Aeneas-ohjelmasta (taloudellisen ja teknisen tuen antamista kolmansille maille siirtolaisuuden ja turvapaikan aloilla koskeva ohjelma) myönnetyllä tuella, jota on voitu antaa sen jälkeen, kun EU ja Venäjä tekivät takaisinottoa koskevan sopimuksen. EU:n asiantuntijoiden käyntikohteina olleet takaisinottoa odottavien laittomien maahantulijoiden säilöönottokeskukset (Moskovan alue, Donin Rostov ja Pihkova) todettiin EU:n yleisten vaatimusten mukaisiksi. 2.2 Turvapaikka-asiat · Laaditaan selkeät ja avoimet turvapaikkamenettelyt, jotka ovat tosiasiallisesti turvapaikkaa hakevien saatavilla. · Varmistetaan niiden henkilöiden asema, oikeudet ja velvollisuudet, joiden on tunnustettu tarvitsevan kansainvälistä suojelua osapuolten kansainvälisen oikeuden mukaisten velvoitteiden mukaisesti, kuten pakolaisten oikeusasemaa koskevan vuoden 1951 yleissopimuksen ja pakolaisten oikeusasemaa koskevan vuoden 1967 pöytäkirjan mukaisesti. Venäjä liittyi vuonna 1993 sekä pakolaisten oikeusasemaa koskevaan vuoden 1951 yleissopimukseen että vuoden 1967 pöytäkirjaan, ja tuolloin annettiin myös ensimmäinen pakolaisia koskeva laki. Laki kattaa myös niin kutsutun väliaikaisen turvapaikan myöntämisen (toissijainen suojelu). Lakia on muutettu sittemmin laajasti. Lisäksi valmisteilla on täysin uusi pakolaisia koskeva laki, jolla on määrä puuttua moniin ratkaisematta oleviin kysymyksiin. Periaatteessa turvapaikkahakemus tulisi tehdä aina rajanylityspaikalla Venäjän alueelle saavuttaessa. Käytännössä hakemus voidaan tehdä myös silloin, kun asianomainen henkilö on jo saapunut Venäjän alueelle joko laillisesti tai laittomasti. Turvapaikkahakemukset tutkitaan FMS:n alueellisissa toimistoissa. Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, ettei FMS ole läsnä rajanylityspaikoilla. Tällainen tilanne edellyttää vankkaa yhteistyötä rajavartiolaitoksen ja FMS:n välillä sekä rajavartijoiden asianmukaista kouluttamista kansainväliseen suojeluun liittyvissä kysymyksissä. Asiaankuuluvia menettelyjä koskevien tietojen tulisi olla saatavilla myös rajanylityspaikoilla. EU:n asiantuntijoiden vieraillessa rajanylityspaikoilla mahdollisille turvapaikanhakijoille näytti olevan saatavilla hyvin vähän tietoa kansainvälisestä suojelusta ja siihen liittyvistä menettelyistä. Rajavartiolaitoksen mukaan rajavartijoiden peruskoulutuksessa käsitellään myös kansainvälistä suojelua. FMS ilmoitti lisäksi järjestävänsä rajavartiolaitokselle jonkin verran koulutusta aiheesta. Käytännössä rajavartiolaitoksen ja FMS:n välinen yhteistyö näyttää tapahtuvan ad hoc ‑pohjalta. Tämä saattaisi joissakin tilanteissa johtaa turvapaikkaa rajanylityspaikalla hakevan henkilön maahantulon epäämiseen. Yksi uuden turvapaikkalakiesityksen tavoitteista on tarkistaa rajoilla sovellettavia menettelyjä. Kun hakemus on toimitettu, sen ottaminen tutkittavaksi on varmistettava viiden päivän kuluessa. Tuona aikana hakijalle ei kuitenkaan myönnetä mitään asiakirjaa, jolloin joissakin tapauksissa voi aiheutua palauttamisen (refoulement) riski. FMS:n mukaan hakemusta ei oteta tutkittavaksi ainoastaan siinä tapauksessa, että hakijaan kohdistuu rikosoikeudellinen menettely. Turvapaikkahakemus voidaan tutkia tällöin vasta kyseisen menettelyn päätyttyä. Ilmoitetun mukaisesti vain 1–2 prosentissa tapauksista hakemusta ei oteta tutkittavaksi. Tutkimatta jättämistä koskevaan päätökseen voi hakea muutosta tuomioistuimessa. Kun tapaus on otettu tutkittavaksi, FMS:n alueellisen toimiston virkamiehet tarkistavat hakemuksen sisällön ja haastattelevat hakijan (hakijan on myös täytettävä erityinen kysely). Hakijalle tarjotaan yleensä maksuton tulkkaus, mutta ongelmia voi aiheutua harvinaisempien kielten yhteydessä. FMS käyttää erilaisia lähteitä turvapaikkahakemusta arvioidessaan. Sillä on esimerkiksi omia lähteitä ja ulkoasiainministeriöstä saatuja lähteitä. Tietoja kerrotaan kerättävän myös YK:n pakolaisjärjestölle UNHCR:lle säännöllisesti lähetettävien tiedustelujen avulla, ja niitä pyydetään myös ihmisoikeuksiin erikoistuneilta kansalaisjärjestöiltä. FMS:llä ei näytä kuitenkaan olevan konkreettista ja jäsenneltyä alkuperämaatietojärjestelmää, joka tukisi järjestelmällisempää toimintamallia tapauksia arvioitaessa. Hakemuksesta tulisi tehdä päätös kolmen kuukauden kuluessa (määräaikaa voidaan jatkaa kolmella kuukaudella). Turvapaikkahakemuksen hylkäämisestä voi valittaa tuomioistuimeen kuukauden kuluessa. Valitus keskeyttää palauttamismenettelyn. Turvapaikkatapausten käsittelyyn nimettyä valituslautakuntaa tai niihin erikoistunutta tuomioistuinta ei ole, vaan valitukset käsitellään yleisissä tuomioistuimissa. FMS ilmoitti järjestävänsä tuomareille säännöllisesti koulutusta kansainvälisestä suojelusta. Koulutuksen tehokkuutta ja sitä, miten suuri osuus valituksista hyväksyttiin, ei kuitenkaan voitu varmistaa, sillä asiaankuuluvat viranomaiset eivät suostuneet tapaamaan EU:n asiantuntijoita. Hallituksen ulkopuolisten lähteiden mukaan tuomioistuimen kumoamien hallinnollisten päätösten määrä tällaisissa valituksissa on lähes nolla. Henkilö, jonka hakemus hylätään, on velvollinen poistumaan Venäjän alueelta kolmen päivän kuluessa päätöksen tiedoksisaannista. Pakolaisen asema myönnetään toistaiseksi voimassa olevaksi. Tämä on seurausta vuonna 2013 tehdystä muutoksesta. Aiemmin asema myönnettiin kolmeksi vuodeksi, ja se voitiin uusia uuden hakemuksen ja arvioinnin perusteella. Venäjän lainsäädännössä pakolaisen aseman saaneita suojataan palauttamiselta (refoulement). Pakolaisen aseman saaneille henkilöille annetaan biometriset henkilöllisyystodistukset (heinäkuusta 2013 lähtien). Heillä on samat sosiaalis-taloudelliset oikeudet kuin Venäjän kansalaisilla (mukaan lukien liikkumisvapaus, oikeus tehdä työtä, oikeus opiskella ja oikeus terveydenhuoltopalveluihin). Oikeuksien käyttäminen riippuu kuitenkin käytännössä hyvin pitkälti siitä, onko henkilöllä voimassa oleva rekisteröinti Venäjällä sijaitsevaan osoitteeseen, mikä estää joitakin henkilöitä (etenkin vastaanottokeskusten ulkopuolella majailevia) käyttämästä oikeuksiaan. Oikeuksien käyttö voi olla vieläkin hankalampaa niin kutsutun väliaikaisen turvapaikan (yksi toissijaisen suojelun muoto) saaneen henkilön kohdalla, sillä heidän asemansa ei ole yhtä etuoikeutettu kuin pakolaisten (oikeudet ovat samat kuin turvapaikanhakijoilla ja asema myönnetään yhdeksi vuodeksi). Kansainvälistä suojelua koskevassa uudessa lakiesityksessä tasapäistetään pakolaisten ja väliaikaisen turvapaikan saaneiden asema, mikä on erittäin myönteistä. Turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteiden osalta on syytä todeta, että FMS pitää yllä useita turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksia, joissa turvapaikanhakijat voivat asua. Heidän ei ole kuitenkaan pakko asua niissä. Jos turvapaikanhakija ei halua asua keskuksessa, heille ei ole tarjolla mitään muuta avustusta, kuten käyttörahaa tai ruokakuponkeja. Turvapaikanhakijat on suojattu menettelyn ajan palauttamiselta (refoulement). Heillä on oikeus tehdä töitä, ja he voivat käyttää terveydenhuoltopalveluja sekä opiskella. Näiden oikeuksien käyttö edellyttää kuitenkin rekisteröitymistä, joka voi olla hankalaa niille, jotka eivät asu vastaanottokeskuksessa. Tilastojen mukaan turvapaikan saaneiden hakijoiden osuus on melko pieni. Vuosina 2006–2011 noin 13 000 hakijasta vain 7 prosenttia (9 prosenttia vuonna 2011) sai pakolaisen aseman. Väliaikainen turvapaikka myönnettiin kuitenkin 40 prosentille hakijoista. Hakijat ovat lähtöisin pääasiassa Afganistanista ja Georgiasta. Viime aikoina hakijoita on tullut paljon myös Syyriasta. · Tehdään tiivistä yhteistyötä turvapaikka-asioiden alalla Venäjän ja EU:n muuttoliikevuoropuhelun puitteissa. EU:n ja Venäjän välisen muuttoliikevuoropuhelun yhteydessä järjestettiin 14. joulukuuta 2011 kansainvälistä suojelua koskeva laajennettu aihepiirikohtainen tapaaminen. Osapuolet vaihtoivat tapaamisen aikana tietoja, tilastotietoja ja kokemuksia kaikista turvapaikan myöntämiseen liittyvistä näkökohdista, kansainvälinen ja kansallinen oikeus mukaan lukien, ja käsittelivät mahdollisuuksia kehittää Venäjän ja EU:n välistä yhteistyötä eteenpäin tällä alalla. Seuraavat kansainvälistä suojelua koskevat erityistapaamiset on määrä järjestää muuttoliikevuoropuhelun yhteydessä joulukuussa 2013 Tukholmassa sekä vuonna 2014. Lisäksi Euroopan turvapaikka-asioiden tukiviraston (EASO) tukemien ja EU:lta rahoitusta saaneiden hankkeiden – aloitteiden kohdentamista koskevan Prahan prosessin ja sen kokeiluhankkeen sekä UNHCR:n itäistä Eurooppaa koskevan laatualoitteen (Quality Initiative in Eastern Europe) – yhteydessä useita EASO:n koulutusmoduuleja on käännetty venäjäksi (kansainvälisen suojelun määritelmät, alkuperämaa, haastattelutekniikat sekä valmistelu ja päätöksenteko). Venäjä on kutsuttu mukaan molempiin hankkeisiin. · Vaihdetaan tietoja hallintorakenteista, joilla on toimivalta käsitellä turvapaikkatapauksia, sekä turvapaikanhakijoiden vastaanottotiloista ja korjataan mahdolliset puutteet. FMS vastaa kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten vastaanottamisesta ja käsittelemisestä. Venäjän antamien tietojen mukaan FMS:n alueellisilla toimistoilla on erilliset pakolaisasiainosastot, jotka käsittelevät turvapaikanhakijoihin liittyviä asioita. FMS:n ja UNHCR:n asiantuntijat antavat kyseisille osastoille koulutusta tarpeen mukaan useita kertoja vuodessa. FMS tekee säännöllisesti yhteistyötä UNHCR:n kanssa turvapaikka-asioiden alalla. Alalla toimii aktiivisesti monia kansalaisjärjestöjä, jotka tekevät yhteistyötä myös FMS:n ja UNHCR:n kanssa. EU:n asiantuntijat vierailivat kahdessa turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksessa Otšorissa ja Vyšni Volotšokissa, ja esittivät niistä myönteiset arviot, vaikka keskukset sijaitsivatkin melko syrjäisissä paikoissa. Kumpikaan ei toiminut täydellä kapasiteetilla. Käyntikohteina olleissa kahdessa vastaanottokeskuksessa oli terveydenhoitopisteet, joissa työskenteli vähintään kaksi koulutettua sairaanhoitajaa. Toisessa keskuksessa henkilöstöön kuului myös psykologi. Keskuksen henkilöstöön ei kuulunut tulkkeja, mutta tarvittaessa voitiin palkata ulkopuolinen tulkki. Keskusten henkilöstölle ei näytetä annettavan mitään erityistä koulutusta turvapaikanhakijoiden, pakolaisten tai erityisesti heikommassa asemassa olevien henkilöiden tietyistä tarpeista. Molempien keskusten viranomaiset ilmoittivat pitävänsä parempana yksilöllistä lähestymistapaa, jossa jokainen asukas saa sellaista hoitoa ja huomiota, jota hän tarvitsee. · Toteutetaan kattavaa tietojenvaihtoa politiikoista, joilla tähdätään tunnustettujen pakolaisten ja kansainvälistä suojelua nauttivien henkilöiden integraatioon ja sopeutumiseen, ja korjataan mahdolliset puutteet. Kansainvälistä suojelua nauttivien henkilöiden yhteiskuntaan kotoutumista ja sopeutumista edistävää erityistä politiikkaa ei vaikuta olevan käytössä Venäjällä. Käytännössä tarjolla on kuitenkin samanlaisia toimia kuin muidenkin maahanmuuttajien kohdalla. Suurin osa niistä koskee pakolaisia, jotka päättävät asua valtion ylläpitämissä vastaanottokeskuksissa. Muualla asuville ei ole tarjolla erityisiä kotouttamisohjelmia eikä tukea. Jonkintasoinen kotoutuminen varmistetaan pakolaisille taatuilla oikeuksilla, kuten oikeudella opiskella tai mahdollisuudella hankkia Venäjän kansalaisuus. Pakolaisilla on virallisesti oikeus kutsua maahan myös omia perheenjäseniään. Perheenjäsenten on kuitenkin käytävä läpi sama tunnustamismenettely. 2.3 Rajaturvallisuuskysymykset · Optimoidaan asianmukainen työskentelymekanismi Venäjän ja EU:n jäsenvaltioiden rajaviranomaisten tiiviimpää yhteistyötä, yhteydenpitoa ja tietojenvaihtoa varten erityisesti rajanylityspaikoilla, ja toteutetaan Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston (Frontex) ja Venäjän federaation turvallisuuspalvelun alaisen rajavartiolaitoksen välinen työjärjestely. Rajavartiolaitos aloitti yhteistyön Frontexin kanssa vuonna 2006, kun työjärjestely allekirjoitettiin. Sen jälkeen on sovittu useista toimintasuunnitelmista yhteistyön kehittämiseksi asteittain, ja viimeisimmästä, vuosia 2013–2015 koskevasta toimintasuunnitelmasta sovittiin lokakuussa 2013. Yhteistyö kattaa kaiken Frontexin toiminnan, ja erityistä huomiota kiinnitetään operaatioihin ja riskianalyyseihin. Muutamia myönteisiä aikaansaannoksia on saavutettu. Tietojenvaihdon ja analyysin aloilla parannettavaa on kuitenkin edelleen niin tilastotietojen sovitun, määritellyn ja säännöllisen vaihdon kuin yhteisten analyysienkin alalla. Näillä voitaisiin edesauttaa laittoman muuttoliikkeen aluekohtaisen tilanteen parempaa ymmärtämistä. Yhteistyö rajavartiolaitoksen ja Venäjän rajanaapurina olevien EU:n jäsenvaltioiden rajaviranomaisten välillä on tyydyttävää, ja sitä harjoitetaan keskushallinnon, aluehallinnon ja paikallishallinnon tasolla. Yhteistyö kattaa myös suoran päivittäisen yhteydenpidon rajavaltuutettujen kautta. Lisäksi vaihdetaan parhaita käytäntöjä ja järjestetään yhteistä koulutusta. Tästä huolimatta tietojenvaihto on edelleen vähäistä erityisesti vihreiden rajojen loukkaamisen, rajanylityspaikoilla havaittujen väärennettyjen asiakirjojen ja rajanylityspaikkojen jonojen osalta. · Toteutetaan tarvittavat toimet yhteistyön aikaansaamiseksi Venäjän federaation rajainfrastruktuuriviraston (Rosgranitsa) ja Frontexin välillä. Federaation rajainfrastruktuurivirasto Rosgranitsa on mukana monissa monenvälisissä kansainvälisissä yhteistyöfoorumeissa. Se on kehittänyt yhteistyötä (toimivaltansa rajoissa) myös Venäjän rajanaapurina olevien EU:n jäsenvaltioiden kanssa. Yhteistyöstä on tehty pöytäkirjat Latvian ja Viron viranomaisten kanssa. Asiantuntijakäynnin aikana Rosgranitsa toisti vuonna 2010 esittämänsä tarjouksen yhteisymmärryspöytäkirjan tai yhteisen järjestelyn laatimisesta ja allekirjoittamisesta Frontexin kanssa rajanylityspaikkojen kehittämiseksi yhteistyössä etenkin parhaiden käytäntöjen vaihdon kautta. Tällä välin Rosgranitsa on osallistunut useisiin Frontexin järjestämiin tapahtumiin etenkin tulevaisuuden automaattisiin rajatarkastusjärjestelmiin liittyvän tutkimuksen ja kehittämisen alalla. · Annetaan käyttöön tarvittava henkilöstö, resurssit, tekniset välineet ja infrastruktuurit valtionrajan asiaankuuluvissa osissa sekä pannaan tosiasiallisesti täytäntöön rajavalvontamenettelyt ja parhaat käytännöt yhteisillä rajanylityspaikoilla, jotta varmistetaan turvallinen ympäristö EU:n ja Venäjän federaation välistä rajanylitystoimintaa varten samalla kun torjutaan rajatylittävää rikollisuutta, tehostetaan rajavalvontaa ja tehdään rajan ylittämisestä sujuvampaa sekä lyhennetään odotusaikoja. EU:n asiantuntijat vierailivat asiakokonaisuuden 2 osalta monilla rajanylityspaikoilla eri puolilla Venäjän rajaa, esimerkiksi Kazakstanin vastaisella rajalla (Karaozek-Kotjajevka), Ukrainan vastaisella rajalla (Matveev Kurgan, Kuibyšev, Krasnodon, Belgorod, Naumovka, Nehotjejevka ja Troebortnoe), Valko-Venäjän vastaisella rajalla (jossa ei tehdä rajatarkastuksia eikä ole siis rajanylityspaikkojakaan), Latvian vastaisella rajalla (Terehova-Buratški ja Zilupe-Sebeza) ja Viron vastaisella rajalla (Narva-Ivangorod ja Kunitšina-Gora) sekä useilla lentoasemilla (Domodedovo, Šeremetjevo, Vnukovo, Donin Rostov ja Astrahan) ja merisatamissa (Pietari ja Astrahan). Rosgranitsa vastaa rajaylityspaikkojen laite- ja välinehankinnoista ja infrastruktuurin kehittämisestä. Se omistaa Venäjän rajoilla sijaitsevien nykyisten 372 kansainvälisen ja 259 paikallisen rajanylityspaikan peruslaitteiston ja ‑välineistön sekä infrastruktuurin. Se vastaa myös olemassa olevan infrastruktuurin kehittämisestä rajanylityspaikoilla. Venäjän rajanylityspaikkojen laitteiston ja välineistön sekä infrastruktuurin kehittämistä varten on oma erityinen rahoitusohjelmansa, jota Rosgranitsa hallinnoi. Tällä hetkellä ensisijaisia parannuskohteita ovat Sotšin alue, merirajat ja kansainväliset junayhteydet. EU:n ja Venäjän välistä rajaa suositellaan ensisijaiseksi kehityskohteeksi. Millä tahansa rajanylityspaikalla tehtävät infrastruktuurin parannukset ja muutokset on hyväksytettävä erityisillä tätä varten perustetuilla koordinointielimillä. Niihin kuuluvat kaikki rajanylityspaikkoihin liittyvät päätoimijat eli Rosgranitsa, rajavartiolaitos ja tullilaitos. On selvää, että olemassa olevia rajanylityspaikkoja on pyritty parantamaan monenlaisin toimin. Osa käyntikohteena olleista rajanylityspaikoista oli uusia. Samalla vanhat (edelleen käytössä olevat) rajanylityspaikat olivat hyvin vanhanaikaisia, eikä EU:n asiantuntijoita oikeastaan päästetty tällaisiin tiloihin. Osalla uusista rajanylityspaikoista oli jo tarvittavat valmiudet yhteisten rajatarkastusten tekemiseen (esimerkiksi Ukrainan ja Kazakstanin vastaisilla rajoilla). Myös odotusaikoja pyritään lyhentämään ruuhkaisimmilla rajanylityspaikoilla (etenkin EU:n vastaisilla rajoilla). Rosgranitsa on hyvin perillä ongelmasta. Osa rajanylityspaikoista (esimerkiksi Latvian vastaisella rajalla) on rakennettu niin, että rekkaliikenteen tarkastuksia saadaan nopeutettua. Monilla muilla hankkeilla pyritään lisäämään Venäjän ja EU:n jäsenvaltioiden välisillä rajoilla sijaitsevien muiden rajanylityspaikkojen kapasiteettia. Käyttöön aiotaan ottaa myös muutamia asiaa helpottavia toimenpiteitä, kuten verkkosivuja, joilla välitetään rajanylityspaikoista reaaliaikaista kuvaa verkkokameroiden välityksellä. Tässä yhteydessä voitaisiin harkita menettelyjen parantamista erityisesti (tavaroiden tarkastamisesta vastaavan) tullilaitoksen ja (henkilöiden tarkastamisesta vastaavan) rajavartiolaitoksen välisen nykyisen tiukan tehtävänjaon ja molempien viranomaisten erittäin muodollisen menettelyihin suhtautumisen osalta. Tullilaitos luokitteli 12. syyskuuta 2013 yhdestä EU:n jäsenvaltiosta tulevat tavarat korkeimpaan riskiluokkaan, minkä vuoksi kyseisessä jäsenvaltiossa lastatuille rekoille tehtiin 100-prosenttinen fyysinen tarkastus. Pitkälliseen tarkastusprosessiin kuului koko lastin purkaminen ajoneuvosta, mikä oli hyvin kallista ja häiritsi pahoin liikennettä. Asiasta ei ilmoitettu etukäteen komissiolle eikä Liettualle. Menettely pidensi huomattavasti odotusaikoja kyseisillä rajanylityspaikoilla. Käytäntö on nyt palautunut rajanylityspaikoilla normaaliksi. Tilannetta seurataan edelleen tarkkaan. Rajatarkastuksia koskeva lainsäädäntö ja käytännöt ovat asiaan sovellettavien vaatimusten mukaisia. Menettelyt ovat melko yhtenäisiä koko maassa. Isoimmat huolenaiheet vaikuttavat liittyvän henkilöiden rajatarkastusta koskevaan toimintamalliin. Vaikuttaa siltä, että tarkastuksissa keskitytään pääasiassa henkilöllisyyden tarkastamiseen. Huomiota ei kiinnitetä käytännössä lainkaan matkan tarkoitukseen, vaikka lain mukaan rajavartijoilla on oikeus puhuttaa matkustajia ja evätä maahantulo, jos matkustajan epäillään toimivan vilpillisesti. Matkustajia ei profiloida henkilöiden tarkastuksissa edes suurilla lentoasemilla, jossa tarkastuskoppien rakenteen vuoksi henkilöitä on mahdotonta seuloa silmämääräisesti ennen heidän ilmestymistään rajavartijan tarkastettavaksi. Rajanylityspaikkojen laitteisto ja välineistö on aika lailla vaatimusten mukaista. Ensimmäisen linjan tarkastuksen tekevillä rajavartijoilla on passinlukulaite ja tietokone, josta pääsee vähintään maahantulokiellossa olevien ja etsintäkuulutettujen henkilöiden tietokantaan, sekä perusvälineet asiakirjojen aitouden varmistamiseksi. Tätä voidaan pitää riittävänä. EU:n asiantuntijat eivät päässeet tutustumaan toisen linjan asiakirjojen tarkastukseen Šeremetjevon lentoasemaa ja Pietarin satamaa lukuun ottamatta. Asiantuntijoiden näkemät toisen linjan tarkastukset vaikuttivat riittävän laadukkailta. Joissakin paikoissa näitä toisen linjan tarkastuksia ei oletettavasti tehdä. Osoituksena tästä voitaneen pitää sitä, että EU:n jäsenvaltioiden vastaisilla rajoilla sijaitsevilla rajanylityspaikoilla toisen linjan tarkastuksista huolehtivat EU:n jäsenvaltioiden rajavartijat. Tämä saattaa heikentää rajatarkastusten tehokkuutta, etenkin kun väärennettyjen asiakirjojen tietokantaa ole olemassa eikä rajanylityspaikoilla ole saatavilla myöskään muuta tietoa tällaisista asiakirjoista. Joillakin lentoasemilla täysin automaattisiin tarkastuksiin (niin kutsuttuun automatisoituun rajavalvontaan) siirtymisen valmistelut on tehty, ja joitakin kaistoja on jo asennettu (joskaan ne eivät olleet vielä käytössä). Junissa tai aluksissa rajatarkastukset tehdään kannettavilla laitteilla, joilla voidaan taata yhtä laadukas valvonta kuin rajanylityspaikkojen kiinteillä laitteilla. Rajanylityspaikoilla oli myös tavaroiden tarkastuksia varten tarvittavia laitteita ja välineitä (esimerkiksi läpivalaisulaitteita ja sensoreita), mutta EU:n asiantuntijat eivät saaneet arvioida niitä lähemmin. Kazakstanin vastaisilla rajoilla sijaitsevat rajanylityspaikat on suunniteltu tulliunionin vuoksi selvästi pääasiassa vain henkilöiden tarkastamista varten. Valko-Venäjän kanssa tehdyn valtioliiton sekä rajatarkastusten lopettamisen vuoksi rajalla ei ole rajanylityspaikkoja. Tämä edellyttää viranomaisten välistä tiivistä yhteistyötä, jota ei todellisuudessa havaittu EU:n arviointikäynnin aikana. Toinen erikoisuus on IVY-maiden kansalaisten pääsy Venäjälle ainoastaan sisäisellä passilla (henkilöllisyystodistuksella). Tähän asiaan on ilmeisesti nyt puututtu, sillä vastikään asetetun vaatimuksen mukaan IVY-maiden kansalaisilla on oltava kansainvälinen passi Venäjälle saapuessaan. Vaatimuksen on määrä tulla voimaan vuonna 2015. Viisumeita ei anneta rajalla hyvin poikkeuksellisia tilanteita lukuun ottamatta. Tästä huolimatta rajavartijoilla on valtuudet jatkaa viisumia enintään kolmella päivällä maasta poistuttaessa. Näin käy lähinnä silloin, kun joku on oleskellut Venäjällä niin kauan, että hänen viisuminsa voimassaolo on umpeutunut enintään kolme päivää aiemmin. EU:n asiantuntijoille kerrottiin vihreiden ja sinisten rajojen valvonnan osalta, että asianmukaiset resurssit sekä laitteistot ja välineistöt olivat käytössä. Venäjän viranomaiset kieltäytyivät kuitenkin antamasta tarkempia tietoja. Näin ollen asiasta ei voida esittää mitään päätelmiä. · Vaihdetaan tietoja rajoihin liittyvistä hallintorakenteista, tehdään yhteistyötä rajaviranomaisten, lainvalvontaviranomaisten ja muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa sekä korjataan mahdolliset puutteet. Rajavartiolaitos vastaa rajavalvonnasta kaikilla Venäjän maa- ja meriulkorajoilla sekä rajatarkastuksista kaikilla rajanylityspaikoilla. Rajavartiolaitos harjoittaa toimintaansa federaation tasolla, alueellisella tasolla ja paikallisella tasolla (rajanylityspaikoilla). Se on toiminut FSB:n alaisuudessa vuodesta 2003 lähtien, mutta sillä on omat määrärahansa. Toinen rajavalvontaan osallistuva viranomainen on Rosgranitsa, joka vastaa rajanylityspaikkojen laitteiston ja välineistön hankinnasta ja hallinnoinnista. Myös tulli on jokaisella rajanylityspaikalla tarkastamassa tavaroita. Asianomaiset viranomaiset vahvistivat, että operatiivinen yhteistyö Venäjän lainvalvontaviranomaisten eli rajavartiolaitoksen, FMS:n, poliisin/sisäasiainministeriön ja tullilaitoksen välillä toimii hyvin. Toimielinten välillä on viranomaisten mukaan tehty sopimuksia ja tapaamisia järjestetään keskushallinnon, aluehallinnon ja paikallishallinnon tasolla. EU:n asiantuntijat eivät voineet varmistaa tätä, sillä he eivät päässeet tutustumaan mihinkään viralliseen yhteistyösopimukseen tai pöytäkirjaan. Rajavartiolaitoksen ja tullilaitoksen välinen tiukka tehtävänjako ja siitä seuraavat käytännöt eivät oikein vahvista näiden kahden viranomaisen välistä yhteistyötä. · Kehitetään tietojen keruu- ja analysointijärjestelmä, jonka avulla voidaan tehdä säännöllisesti riskianalyysejä rajaturvallisuuden ylläpitoa varten. Rajavartiolaitoksella (ja FMS:llä) on rajoja koskevien kattavien tietojen keruuseen erikoistuneet yksiköt ja henkilöstö. Ne laativat myös rajaturvallisuuteen liittyviä tilastoja ja riskianalyysejä keskus- ja aluehallinnon tasolla. Epäilyksiä herätti kuitenkin se, miten kerätyt tiedot jaetaan rajavartiolaitoksen sisällä (päätoimipaikasta rajanylityspaikoille ja päinvastoin). Lisäksi tietojenvaihtoa eri lainvalvontaviranomaisten analyysiyksikköjen välillä olisi syytä lisätä. Tällä hetkellä jokainen viranomainen laatii omat tilastonsa omien tarpeidensa ja indikaattoriensa mukaisesti. Näin ollen esimerkiksi laitonta muuttoliikettä koskevia yhdenmukaistettuja tilastoja ei ole. Myöskään tilastotoimistolla (Rosstat) ei ole toimivaltaa kerätä laitonta muuttoliikettä koskevia tilastoja. Sekä rajavartiolaitos että FMS ovat laatineet erilaisia tietokantoja, jotka kattavat suurimmat tarpeet. Joidenkin tietokantojen yhteenliitettävyyttä voitaisiin kuitenkin parantaa, sillä joihinkin niistä voidaan tutustua vain asianomaisen viranomaisen alueellisten toimipisteiden kautta tai virallisen hallinnollisen pyynnön esittämällä (esimerkiksi FMS:n hallinnoima maahantulo- ja maastapoistumisjärjestelmä). Myös riskianalyysien laatua ja menetelmiä oli vaikea arvioida. EU:n asiantuntijat eivät nähneet yhtään näytettä riskianalyyseistä, jollaisia ilmoitettiin laadittavan säännöllisesti kerran kuussa, kolmen kuukauden välein ja kerran vuodessa. Venäjän rajanaapurina olevien EU:n jäsenvaltioiden kanssa tehdään yhteistyötä tietojen keruussa ja analysoinnissa. Rajavartiolaitoksen ja Frontexin välisen työjärjestelyn puitteissa tapahtuvaa tietojenvaihtoa on kuvattu edellä. Venäjä pyrkii keräämään tietoja matkustajista, jotka saapuvat sen alueelle, lähtevät sen alueelta tai kulkevat sen alueen kautta millä tahansa kulkuvälineellä (ilmateitse, meritse tai maitse). Asiaa koskeva lainsäädäntö pannaan täytäntöön vaiheittain 1. joulukuuta 2013 lähtien, ja siinä liikenteenharjoittajat velvoitetaan toimittamaan matkustajien ennakkotiedot. Toimenpiteen tarkoituksena näyttää olevan pikemminkin turvallisuuden kuin laittoman muuttoliikkeen valvonta. Venäjä on vahvistanut, että lainsäädännön soveltamisala rajoittuu pelkästään matkustajien ennakkotietoihin. Asianomaista lainsäädäntöä on muutettu. Aiottu ylilentoja koskevien tietojen keruu aiheuttaa EU:lle merkittävää huolta. Tilannetta seurataan tarkkaan. · Toteutetaan toimenpiteitä rajanylitykseen liittyvän asiakirjojen väärentämisen ja väärennettyjen asiakirjojen käytön estämiseksi ja lopettamiseksi, muun muassa lainvalvonta-, raja- ja tulliviranomaisten henkilöstön koulutuksella. Kaikilla käyntikohteena olleilla rajanylityspaikoilla oli väärennettyjen asiakirjojen havaitsemiseen tarvittava perusmateriaali. Henkilöstö oli saanut koulutuksen välineistön käyttöön kurssien, seminaarien ja työpajojen kautta. Kaikki ensimmäisen linjan rajavartijat saavat asiakirjaturvallisuuteen liittyvää koulutusta jossakin rajavartiolaitoksen koulutuskeskuksista. Lisäksi he voivat suorittaa pätevöitymiskoulutuksia viiden vuoden välein. Rajanylityspaikkojen päälliköt vastaavat paikan päällä annettavasta lisäkoulutuksesta. Rajanylityspaikan henkilöstön on läpäistävä koe kerran vuodessa. Kertauskoulutusta annetaan yleensä tarpeen mukaan. Epäilyttävät asiakirjat tutkitaan perusteellisemmin toisen linjan tarkastuksissa (jos niitä tehdään kyseisellä rajanylityspaikalla; ks. edellä olevat huomautukset toisen linjan asiakirjatarkastuksista). Toisen linjan rajavartijoilla ei ole erityistä koulutusta, mutta heidät on otettu palvelukseen kokeneemman henkilöstön joukosta. Väärennettyjen asiakirjojen tietokantaa ei ole olemassa, eikä rajanylityspaikoilla ole käytettävissä myöskään erityistä materiaalia, jossa olisi esimerkkejä väärennetyistä asiakirjoista. Yleisimmin rajanylityspaikoilla on saatavilla kansainvälisten matkustusasiakirjojen mallikappaleita, joissa on kuvaus tärkeimmistä turvatekijöistä. Uusista väärennöstekniikoista jaetaan tietoa aina tarpeen mukaan (esimerkiksi työvuoron alussa). · Järjestetään koulutusohjelmia ja pannaan täytäntöön korruption vastaisia toimia, myös eettisiä normeja, jotka kohdennetaan erityisesti rajahallinnon piirissä työskenteleviin, ja korjataan mahdolliset puutteet. EU:n asiantuntijat vierailivat rajavartiolaitoksen akatemiassa ja yhdessä virkamiehiä kouluttavassa oppilaitoksessa. Virkamiesten koulutusjärjestelmää arvioitiin myönteisesti, ja sen ilmoitettiin olevan Bolognan prosessin mukainen. Akateeminen lähestymistapa ja tieteellinen tutkimus kuuluvat olennaisena osana koulutukseen. Korruption vastaiset toimet ja eettiset normit kuuluvat jokaisen virkamiehen peruskoulutukseen. Oppilaitos järjestää myös täydennyskoulutusta rajavartiolaitoksen virkamiehille. Kurssit ovat pakollisia jokaiselle virkamiehelle joka viides vuosi, ja ne kestävät kuukaudesta kahteen. Rajavartioiden ja opistoupseerien koulutusohjelmia ei kuitenkaan esitelty arviointikäyntiä suorittavalle ryhmälle. Korruption vastaisten toimien ja eettisten normien ilmoitettiin kuuluvan rajavartiolaitoksen virkamiesten peruskoulutukseen. EU:n asiantuntijoille kerrottiin, etteivät FMS eikä rajavartiolaitos anna lisäkoulutusta korruption torjunnasta. EU:n asiantuntijat eivät saaneet tutustua rajavartiolaitoksen korruption vastaisiin sääntöihin. Heille selitettiin, että erityyppiseen sisäiseen ja ulkoiseen valvontaan sisältyy matkustajille osoitettuja kyselylomakkeita, vihjepuhelimia ja valvontakameroita, joita käytetään rajanylityspaikoilla korruptioyritysten havaitsemiseksi ja estämiseksi. Asiakokonaisuutta 2 koskevat huolenaiheet ja suositeltavat toimet Komissio määritti edellä esitettyjen havaintojen perusteella seuraavat huolenaiheet, joista on keskusteltava lisää Venäjän viranomaisten kanssa: · Väliaikaisen oleskeluluvan ja/tai työluvan mukaiset oleskelun edellytykset, etenkin liikematkan pituus, rekisteröintimenettely, kiintiöjärjestelmä, uusintamenettely ja tähän liittyvät terveystarkastukset, vaikuttavat tarpeettoman monimutkaisilta. · Käytössä ei ole täysin kattavaa kotouttamisstrategiaa kansainvälistä suojelua saaville henkilöille, mikä rajoittaa kykyä hallita tehokkaasti laillista muuttoliikettä. · Kansainvälistä suojelua saavan henkilön aseman myöntämistä koskevat päätökset eivät vaikuta perustuvan johdonmukaiseen alkuperämaatietojen järjestelmään, josta viranomaiset saisivat vankat pohjatiedot hakijan alkuperämaan todellisesta tilanteesta. Tämä voi vaikuttaa päätösten johdonmukaisuuteen. · Rajatarkastuksia ei tehdä Venäjän ja Valko-Venäjän välisellä rajalla, joten liikkuminen näiden kahden maan välillä on vapaata (laittomasti oleskelevien henkilöiden toissijaisen siirtymisen mahdollisuus). Mahdollisen väärinkäytön tehokas ehkäiseminen edellyttää konkreettista ja jäsenneltyä yhteistyötä FMS:n ja rajavartiolaitoksen sekä asiaankuuluvien Valko-Venäjän viranomaisten välillä. · Tehokas muuttoliikkeen hallinta edellyttää hyvää yhteistyötä rajaa valvovien viranomaisten (rajavartiolaitos) ja sisämaan tilanteeseen liittyviä asioita hoitavien viranomaisten (FMS) välillä esimerkiksi tietokantojen mahdollisen yhteenliittämisen kautta, FMS:n virkamiesten läsnäoloa joillakin rajanylityspaikoilla ja tiedon jakamista turvapaikkamenettelyistä. Näin saadaan sekä kattava yleiskuva tilanteesta (esimerkiksi tilastot sekä sisämaassa että rajoilla kiinni jääneistä laittomista maahantulijoista) että taataan asianmukaiset kansainvälisen suojelun mekanismit ulkorajoilla. · Joissakin tapauksissa Venäjällä laittomasti oleskelevia kiinni jääviä henkilöitä ei määrätä poistumaan maasta, vaan heille määrätään vain hallinnollinen sakko. Tämä saattaa johtaa oikeudelliseen epävarmuuteen: henkilöllä ei ole oikeutta oleskella Venäjällä, mutta hänellä ei ole myöskään velvollisuutta poistua maasta. · Monilla EU:n vastaisilla rajoilla sijaitsevilla rajanylityspaikoilla ei ole riittävästi valmiuksia selviytyä tehokkaasti matkustajavirrasta, mikä pidentää odotusaikoja. Joillakin IVY-maiden vastaisilla rajoilla sijaitsevilla rajanylityspaikoilla infrastruktuuri on lisäksi vanhentunutta. Nämä puutteet voitaisiin korjata sekä kehittämällä asianomaisia rajanylityspaikkoja että parantamalla eri viranomaisten tekemiä tarkastusmenettelyjä rajanylityspaikoilla. Tässä yhteydessä tulisi myös huomata, etteivät viranomaiset käytä juurikaan profilointia tai riskianalyysejä tarkastaessaan henkilöitä rajanylityspaikoilla. Niillä voitaisiin kuitenkin tehostaa tarkastuksia. Asianomaisten yhteisten toimien täytäntöönpanon parantamiseksi suositellaan seuraavia toimia: · Otetaan EU:n ja Venäjän välisen takaisinottosopimuksen mukainen nopeutettu menettely täysimääräisesti käyttöön antamalla rajavartijoille tietoa ja koulutusta näiden tähän liittyvistä tehtävistä. · Hyväksytään uusi turvapaikka-asioita koskeva lakiesitys, joka kattaa rajalla suoritettavan menettelyn; tuodaan toissijaista suojelua saavien henkilöiden asema lähemmäs pakolaisten asemaa; annetaan mahdollisuus käyttää oikeuksia rekisteröitymisestä riippumatta ja myönnetään turvapaikanhakijoille asianmukaiset asiakirjat myös tutkittavaksi ottamista koskevan menettelyn ajaksi. · EU:ssa on huomattava määrä Venäjältä lähtöisin olevia turvapaikanhakijoita, joten niillä alueilla, joilta turvapaikanhakijoita on tullut eniten, järjestetään tiedotuskampanjoita kansainvälistä suojelua saavien tai sitä hakevien henkilöiden oikeuksista ja velvollisuuksista EU:ssa. · Parannetaan olennaisten, yhdenmukaistettujen, indikaattoreihin perustuvien ja säännöllisesti koottujen tilastotietojen vaihtoa ja yhteistä analyysityötä Frontexin kanssa rajavartiolaitoksen tekemän työjärjestelyn mukaisesti. · Otetaan käyttöön toisen linjan asiakirjatarkastukset ainakin vilkkaimmilla rajanylityspaikoilla, ja annetaan rajanylityspaikoille asianmukaista materiaalia mahdollisista väärennöstekniikoista, jotta niillä on paremmat valmiudet väärennettyjen asiakirjojen havaitsemiseen. Koska tietoa ei ollut riittävästi, komissio ei pystynyt arvioimaan kattavasti edistymistä asiakokonaisuuteen 2 sisältyvissä seuraavissa kysymyksissä: · vihreän ja sinisen rajan valvontastrategia (esimerkiksi laitteisto ja välineistö sekä tekniikat) · rajavartijoiden koulutuksen sisältö ja eettiset säännöt · turvapaikka-asioihin liittyvän tuomioistuimessa tapahtuvan muutoksenhaun tehokkuus (esimerkiksi tilastot ja koulutus) · laitonta muuttoliikettä ja rajaturvallisuutta koskevat mahdolliset riskianalyysikertomukset · rajavartiolaitoksen ja muiden lainvalvontaviranomaisten välisten rajaturvallisuusyhteistyötä koskevien sopimusten sisältö. Asiakokonaisuus 3: Yleinen järjestys, turvallisuus ja oikeudellinen yhteistyö Yleinen arvio Venäjän hallintorakenne on täysin toimintakuntoinen ja sen lainvalvontaviranomaisilla on täydet valmiudet. Venäjä onkin pyrkinyt viime vuosina puuttumaan aktiivisesti kansainväliseen rikollisuuteen, terrorismiin ja korruptioon. Viranomaisten suuri määrä saattaa kuitenkin johtaa toimivallan päällekkäisyyksiin. Myös olennaisten tietokantojen yhteenliittäminen voisi edesauttaa viranomaisten välistä yhteydenpitoa. Lisäksi vaikka Venäjä suhtautuu myönteisesti kansainväliseen yhteistyöhön ja on perustanut monia kanavia tähän tarkoitukseen kyseisillä aloilla, käytännössä prosessi on hyvin keskusjohtoinen ja ohjattu asiaankuuluvien virastojen päätoimipaikkojen kautta. Tämä aiheuttaa pitkiä viivästyksiä kolmansien maiden esittämien pyyntöjen käsittelyssä. Yhteistyötä voitaisiin vahvistaa tekemällä operatiivisia sopimuksia Europolin kanssa. Useiden vuosien ajan toteutettua poliisiuudistusta olisi jatkettava, sillä kaikkia sen alkuperäisiä tavoitteita ei nähtävästi ole saavutettu. Venäjä on kehittänyt kattavan järjestelmän rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen torjumiseksi (AML/CFT). Rahanpesunvastaisen toimintaryhmän (FATF) havaitsemia puutteita korjataan tulevilla lainsäädäntömuutoksilla. Venäjän viranomaisilla on myös kattava huumausaineiden vastainen strategia, jolla pyritään tukahduttamaan sekä tarjonta että kysyntä. Venäjä myöntää itsekin, että sen ihmiskauppaa koskevat tiedot eivät ole riittäviä osoittamaan ongelman laajuutta. Vaikka toimilla pyritään torjumaan ihmiskauppaa rikoksena, uhrien tilanteen kattavaan hoitamiseen ei ole selkeitä puitteita (esimerkiksi turvakodit). Venäjällä on myös kansainvälisen käytännön mukainen kattava terrorismin vastainen strategia, jossa keskitytään selkeästi Pohjois-Kaukasian alueelta lähtöisin olevaan uhkaan. Edellä mainituilla aloilla on kuitenkin toteutettu vain vähän toimia riskianalyysien laatimiseksi tulliliiton perustamisesta (Kazakstanin ja Valko-Venäjän kanssa) ja EU:n kanssa mahdollisesti toteutettavasta viisumivapausjärjestelmästä. Venäjä on toteuttanut vastikään monia strategisia ja lainsäädännöllisiä toimenpiteitä korruptiota vastaan. Se on ratifioinut nyt kaikki tärkeimmät kansainväliset yleissopimukset, mukaan lukien YK:n, OECD:n ja Euroopan neuvoston yleissopimukset, ja kuuluu näin ollen niiden seurantamekanismeihin. Venäjä näyttää suhtautuvan myönteisesti seurannan yhteydessä annettavien suositusten toteuttamiseen. Asiaan liittyy kuitenkin kiistatta edelleen useita huolenaiheita, kuten yhteistyö kansalaisyhteiskunnan kanssa, oikeuslaitoksen riippumattomuus ja julkiset hankinnat. Oikeudellisen yhteistyön saralla Venäjä on ratifioinut kaksi Haagin yleissopimusta: lapsikaappaussopimuksen ja lastensuojelusopimuksen. Ensin mainittu on pantu täytäntöön (muutamat pienet parannukset olisivat mahdollisia), mutta kaikki EU:n jäsenvaltiot eivät ole vielä hyväksyneet Venäjän liittymistä sopimukseen. Jälkimmäinen sopimus tuli voimaan vastikään, ja vaikka keskusviranomainen on nimetty, täytäntöönpanolainsäädäntö on vielä valmisteilla. Rikosoikeuden alalla Venäjä on liittynyt tärkeimpiin Euroopan neuvoston yleissopimuksiin, jotka tarjoavat pohjan tehokkaalle yhteistyölle. Rikosoikeudellinen yhteistyö on kuitenkin (kuten lainvalvontakin) erittäin keskusjohtoista, mikä viivästyttää pyyntöihin vastaamista. Lisäksi joillakin EU:n jäsenvaltioilla on ollut ongelmia pyyntöjensä kanssa, sillä vastauksia ei ole annettu kuuden kuukauden kuluessa tai lainkaan. Tietosuojan alalla Venäjä on ratifioinut vuonna 1981 tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen, joka on pantu täytäntöön useilla federaation laeilla ja muilla täytäntöönpanosäädöksillä. Lisäpöytäkirjaa ei ole kuitenkaan vielä ratifioitu, eikä nimetty valvontaelin (Roskomnadzor) ole komission mielestä riippumaton. Tarkemmat huomautukset 3.1 Kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden, terrorismin ja korruption torjunta · Noudatetaan asiaankuuluvia kansainvälisiä normeja torjuttaessa rahanpesua ja terrorismin rahoitusta, pannaan tosiasiallisesti täytäntöön erityisesti rahanpesunvastaisen toimintaryhmän FATF:n suositukset. Venäjä on kehittänyt kattavan järjestelmän rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjumiseksi annettuaan ensimmäisen asiaan liittyvän lain vuonna 2001. Pääasiallisena oikeudellisena perustana toimii federaation laki N:o 115-FZ. Myös joitakin rikoslain ja hallinnollisia rikkomuksia koskevan lain säännöksiä voidaan soveltaa tässä yhteydessä. Kyseistä lainsäädäntökehystä on muutettu monta kertaa lähinnä sen mukauttamiseksi kansainvälisiin normeihin. Tässä yhteydessä keskeinen viranomainen on federaation rahoitustarkkailulaitos (Rosfinmonitoring), joka hoitaa Venäjän rahanpesun selvittelykeskuksen tehtävää. Se asetettiin suoraan presidentin alaisuuteen toukokuussa 2012. Rosfinmonitoring toimii ammattimaisesti, ja sillä on hyvät välineet ja riittävästi henkilöstöä (päätoimipaikassa sekä alueellisissa toimistoissa). Rosfinmonitoring johtaa rahanpesun vastaista kansallista koordinointimekanismia ja on mukana kansallisessa terrorismin torjuntamekanismissa. Lisäksi se määrättiin kesäkuussa 2013 laatimaan kansallinen rahanpesun vastainen strategia, ja se esitteli 5. heinäkuuta 2013 toimintasuunnitelman avoimuuden lisäämiseksi sekä yritysten ja muiden oikeushenkilöiden väärinkäytösten ehkäisemiseksi. Rosfinmonitoring laatii myös vuonna 2014 kaikkien aikojen ensimmäisen kansallisen uhkakuva-arvion rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjunnan alalla. Lisäksi Rosfinmonitoring ylläpitää kansainvälistä koulutus- ja metodologiakeskusta, jossa annetaan asiaan liittyvää koulutusta 3 000 henkilölle vuosittain. Myös verkkokursseja on saatavilla itseopiskelua varten. Rosfinmonitoringin ilmoittamien rahanpesutapausten rikosoikeudellisesta tutkinnasta huolehtivat useat lainvalvontaviranomaiset, ja terrorismin rahoitusta koskevat tapaukset tutkii FSB Rosfinmonitoringin laatiman raportin pohjalta. Rosfinmonitoring tekee aktiivista kansainvälistä yhteistyötä erityisesti toimimalla euraasialaisen ryhmän sihteerinä ja ryhtymällä FATF:n puheenjohtajaksi heinäkuussa 2013. Vuonna 2011 ulkomaisten rahanpesun selvittelykeskusten kanssa tehtiin 1 200 tietojenvaihtoa. Kansainväliset toimijat (FATF ja Euroopan neuvosto / rahanpesun vastaisia toimenpiteitä arvioiva asiantuntijakomitea Moneyval) ovat arvioineet Venäjän rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjunnan järjestelmän perin pohjin viime vuosina. FATF:n uusimmassa vuonna 2012 julkaistussa kertomuksessa esitettyihin suosituksiin vastaamiseksi Venäjän duumassa käsitellään parhaillaan lakiesitystä, johon sisältyy useita lainsäädäntömuutoksia. Kun lakiesitys on tullut voimaan, merkittävin jäljellä oleva kysymys on todennäköisesti oikeushenkilöiden rikosoikeudellinen vastuu, jota ei vieläkään tunneta Venäjän lainsäädännössä. Arviointikäynnillä todettiin huomattavaa edistymistä muiden kansainvälisten toimijoiden arviointien mukaisesti. EU:n asiantuntijoiden mukaan Venäjän institutionaalinen ja lainsäädännöllinen kehys on pääosin kansainvälisten normien mukainen. EU:n arviointikäynnin aikana esitetyt toimintaa koskevat tilastot sisältyvät Moneyvalille toimitettuun toiseen kolmannen kierroksen kirjalliseen edistymiskertomukseen. Venäjän viranomaiset ovat ilmoittaneet terrorismin rahoituksen osalta, että terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden välillä on yhä enemmän yhteyksiä ja että kiristyksestä, varkauksista ja ryöstöistä saatuja tuloja käytetään terrorismin rahoittamiseen. Viranomaiset ovat hyvin perillä tämän alan riskeistä. Virastojen välinen yhteistyö Rosfinmonitoringin ja FSB:n välillä vaikuttaa olevan vakiintunutta ja toimivaa. · Tehostetaan tietojenvaihtoa ja yhteistyötä kummankin osapuolen asianomaisten viranomaisten välillä huumausaineiden, psykotrooppisten aineiden ja niiden lähtöaineiden laittoman kaupan torjumiseksi ja toteutetaan Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen EMCDDA:n ja Venäjän federaation vastaavien viranomaisten välinen työjärjestely. Venäjän federaation huumevalvontalaitoksen laatima valtion huumausaineiden vastainen strategia hyväksyttiin vuonna 2010, ja se on voimassa vuoteen 2020. Sen painopisteitä ovat kysynnän vähentäminen, tarjonnan vähentäminen ja kansainvälinen yhteistyö. Huumausaineisiin liittyvän rikollisuuden torjunnasta ja myös strategian täytäntöönpanosta vastaa pääasiassa federaation huumevalvontalaitos. Vuonna 2007 perustettiin huumausaineiden vastainen keskuskomitea, jolla on alueellisia komiteoita eri puolilla Venäjää. Se koordinoi työtä ja toimia tällä alalla. Keskuskomiteaa johtaa huumevalvontalaitos, ja sen toimintaan ilmoitetaan osallistuvan myös muita lainvalvontaviranomaisia. Kysynnän vähentämisessä painotetaan nuoria, jotka eivät ole vielä käyttäneet huumeita. Tarjolla on hoitoa ja kuntoutusta, ja yhteistyötä tehdään koulujen, vanhempien ja kansalaisjärjestöjen kanssa. Hoitolaitosten perustamiseen ohjataan varoja, vaikkeivät ne vastaa tällä hetkellä tarpeita (esimerkiksi HIV-tartunnan saaneiden hoitopaikoista on pulaa). Hoito-ohjelmissa keskitytään ilmeisesti ainoastaan yhteen tautiin kerrallaan, minkä vuoksi hoito ei ole kokonaisvaltaista eikä kattavaa. Tarjonnan puolella toteutettavista toimista huolehtivat monet lainvalvontaviranomaiset. Huumevalvontalaitoksella on keskeinen asema. Rikostutkinnan voi kuitenkin suorittaa poliisi, huumevalvontalaitos, FSB tai tutkintakomitea (riippuu tapauksen olosuhteista ja tosiseikoista). Lainvalvontaviranomaisten lukumäärää (rajatarkastuksissa mukaan luetaan myös tullilaitos) ja niiden toimivaltuuksia ja toimivallanjakoa on selkiytettävä. Tilanne vaikuttaa myös kansainvälisen yhteistyön tehokkuuteen. Lisäksi yhteisinä huolenaiheina pidetään synteettisten huumausaineiden ongelmaa ja erityisesti uusien huumausaineyhdistelmien hidasta lisäämistä kiellettyjen aineiden listalle. Huumausainetilanteesta laaditaan tilastoja piireistä koottujen tietojen perusteella, ja kansallinen keskuskomitea vastaa yleisestä täytäntöönpanosta ja presidentille raportoinnista. Huumausaineiden salakuljetukseen liittyviä riskejä, joita voi aiheutua Kazakstanin ja Valko-Venäjän kanssa perustetun tulliliiton sekä EU:n kanssa mahdollisesti toteutettavan viisumivapausjärjestelmän vanavedessä, ei ole kuitenkaan analysoitu. Keskeisiin kansainvälisen yhteistyön kumppaneihin kuuluvat Keski-Aasian maat. Muita tärkeitä kumppaneita ovat Pakistan, Afganistan, Yhdysvallat ja EU:n jäsenvaltiot (myös kansainvälisten sopimusten perusteella). Venäjä toimii aktiivisesti myös kansainvälisillä ja alueellisilla foorumeilla, kuten Pompidou-ryhmässä ja Itämeren valtioiden neuvostossa (CBSS). Yhteistyö on pääosin keskusjohtoista, ja yhteistyöpyynnöt edellyttävät aina yhteydenottoa päätoimipaikkojen kesken. Tämä viivästyttää pahoin vastausten saantia. Vaikka Venäjän viranomaiset toivat esille muutamia suoran yhteistyön mekanismeja tällä alalla, nykyistä käytäntöä olisi vahvistettava. Huumevalvontalaitoksen ja EMCDDA:n välillä tehdään yhteistyötä, joka perustuu 26. lokakuuta 2007 allekirjoitettuun yhteisymmärryspöytäkirjaan. EMCDDA ja huumevalvontalaitos ovat perustaneet tässä yhteydessä vakaan ja pysyvän viestintäkanavan, jonka kautta ne voivat vaihtaa tietoa erilaisista molempia osapuolia kiinnostavista aiheista. Huumevalvontalaitos ja EMCDDA ovat lisäksi esittäneet vastavuoroisia kutsuja teknisiin kokouksiin ja asiantuntijakokouksiin. EMCDDA vastaanottaa säännöllisesti tietopyyntöjä huumausaineisiin liittyvästä kansallisesta ja EU:n lainsäädännöstä. EU:n ja Venäjän välinen sopimus huumausaineiden lähtöaineiden valvonnasta allekirjoitettiin kesäkuussa 2013 pidetyssä huippukokouksessa. Sopimuksen pitäisi tulla voimaan, kun molemmat osapuolet ovat saaneet ratifioinnin päätökseen. · Vaihdetaan tietoja ihmiskaupan torjumista ja uhrien suojelua koskevista strategioista ja laeista kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen YK:n yleissopimuksen ja siihen liitetyn ihmiskauppaa koskevan lisäpöytäkirjan mukaisten osapuolten velvoitteiden mukaisesti ja korjataan mahdolliset puutteet. Ihmiskaupasta Venäjällä määrättävistä rangaistuksista säädettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 annetussa federaation laissa N:o 162-FZ, jolla muutettiin Venäjän rikoslakia. Venäjä myös ratifioi sekä kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen YK:n yleissopimuksen että sen ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan vuonna 2004. Venäjä on ihmiskaupan lähtö-, kauttakulku- ja kohdemaa. Ihmiskaupan päätarkoituksena on seksuaalinen hyväksikäyttö tai työvoiman hyväksikäyttö. Vaikka virallisten (perustason) tilastojen mukaan ihmiskaupparikosten osuus on vain 0,1 prosenttia kaikista rikoksista, jopa viranomaiset itse myöntävät, että niiden todellinen osuus on paljon suurempi (noin 8 prosenttia). Ihmiskaupan uhrit ovat kotoisin pääasiassa Keski-Aasian ja Etelä-Kaukasia valtioista. Ihmiskaupan uhreista ei ollut saatavilla erityistä tilastoa. Ihmiskaupan tutkinnasta vastaava viranomainen on sisäasiainministeriö, jolla on oma asiaan erikoistunut osastonsa. FSB käsittelee rikoksia, joihin liittyy kansallinen uhka tai laajamittaista järjestäytynyttä toimintaa laittoman maahanmuuton kautta. Tutkintakomitea suorittaa puolestaan rikostutkinnan tapauksissa, joihin liittyy alaikäisiä tai virkamiehiä. Vaikka FMS ei ole toimivaltainen tutkimaan noita tapauksia, se on vastuussa kaikkien laittomien maahantulijoiden tilanteesta ja on ainakin yhteydessä ihmiskaupan uhreihin. Päällekkäiset toimivaltuudet voivat edelleen aiheuttaa ongelmia tällä alalla, kuten muillakin aloilla. Hallituksella ei ole elintä, joka valvoisi ihmiskaupan vastaisia toimia ja arvioisi säännöllisin väliajoin sen toiminnan tehokkuutta. Sisäasiainministeriö on esittänyt uudistussuunnitelman, johon sisältyy toimielinten välisen ihmiskaupan vastaisen komission perustaminen. Komissioon kuuluisi edustajia pääsyyttäjänvirastosta, ulkoasiainministeriöstä, FMS:stä, FSB:stä, tutkintakomiteasta ja muista viranomaisista. Venäjällä ei ole varsinaista ihmiskaupan vastaista toimintasuunnitelmaa, jolla ilmiöön voitaisiin puuttua yhtenäisellä tavalla. Ihmiskauppaan puututaan edelleen lähinnä rikoksen näkökulmasta käsin esimerkiksi torjumalla sitä harjoittavia verkostoja. Rikoksen kannalta katsottuna huomautusten esittämiseen ei ole tarvetta edellä mainittua toimivallan päällekkäisyyttä lukuun ottamatta. Erityistä lainsäädäntöä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta ei kuitenkaan ole olemassa, vaan ainoat asiassa sovellettavat säännökset vaikuttavat olevan minkä tahansa rikoksen uhrien ja todistajien suojeluohjelmaa koskevia säännöksiä. Tätä lähestymistapaa tulisi parantaa, sillä ihmiskaupan uhrien asema on aivan erityinen eivätkä yleiset ohjelmat välttämättä kata kaikkia siihen liittyviä tarpeita. Uhrien turvakodeista huolehtivat yleensä kansalaisjärjestöt tai kansainväliset organisaatiot, esimerkiksi Kansainvälinen siirtolaisuusjärjestö (IOM), Punainen Risti tai kirkot. Valtio (FMS) tai kunnat antavat jonkin verran rahoitusta/tukea tapauskohtaisesti. IOM on tärkeässä asemassa: se auttaa uhreja ja tekee yhteistyötä esimerkiksi sisäasiainministeriön ja FMS:n kanssa. IOM pitää myös yllä turvakotia Pietarissa ja toteuttaa alueellisia ohjelmia Karjalan tasavallassa ja muilla alueilla. Käyntikohteena olleessa Moskovan alueella sijaitsevassa kirkon ylläpitämässä turvakodissa majaili useita vietnamilaisia ihmiskaupan uhreja odottamassa paluutaan. Uhrien perustarpeet täytettiin, ja heillä oli oikeus terveydenhoitoon. Keskus oli kuitenkin kyhätty kokoon selvästikin tilapäisesti. Olisi siis pyrittävä pysyvämpiin ratkaisuihin. Saatavilla olevien tietojen perusteella Venäjällä ei ole ollut valtakunnallisia tiedotuskampanjoita ihmiskaupasta. Sisäasiainministeriö julkaisi vuonna 2012 tietolehtisen ihmiskaupan uhriksi joutumisen vaaroista ja jakoi sitä. Joissakin osissa maata sisäasiainministeriö yhdisti voimansa kunnanvaltuustojen kanssa ja jakoi esitteitä julkisilla pakoilla, kuten oppilaitoksissa. Sisäasiainministeriö antoi vuonna 2012 säännöllistä koulutusta, jonka tarkoituksena oli ohjeistaa sen virkamiehiä ihmiskauppatapausten käsittelystä. Kansainvälinen yhteistyö oli Venäjän viranomaisten mielestä käytännössä tehokasta. Yhteisiä operaatioita oli toteutettu Ukrainan, Espanjan, Suomen ja Užbekistanin kanssa. · Huolehditaan tietojenvaihdosta ja yhteistyöstä molempien osapuolten asiaankuuluvien viranomaisten välillä terrorismin ja aseiden salakuljetuksen sekä muiden vakavien kansainvälisten rikosten torjumiseksi, sovellettavan kansainvälisen lainsäädännön ja osapuolten oman lainsäädännön mukaisesti. Venäjällä on melko kattava terrorismintorjuntajärjestelmä, joka perustuu vuonna 2006 annettuun federaation lakiin N:o 35-FZ ja sen myöhempiin muutossäädöksiin. Venäjä on osapuolena kaikissa tärkeissä terrorismin torjuntaan liittyvissä YK:n ja Euroopan neuvoston yleissopimuksissa, jo