Alueiden komitean lausunto aiheista: "Vihreä kirja alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa" ja "Komission tiedonanto - Internetin laiton ja haitallinen sisältö" CdR 440/96 fin



Virallinen lehti nro C 215 , 16/07/1997 s. 0037



Alueiden komitean lausunto aiheesta: "Vihreä kirja alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa", ja "Komission tiedonanto Internetin laiton ja haitallinen sisältö" (97/C 215/07) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon sille lokakuun 16. päivänä 1996 toimitetut asiakirjat "Vihreä kirja alaikäisten ja ihmisarvon suojelusta audiovisuaalisissa ja tietopalveluissa" (KOM(96) 483 lopull.) ja "Komission tiedonanto Internetin laiton ja haitallinen sisällöstä" (KOM(96) 487 lopull.), ottaa huomioon komission 23. lokakuuta 1996 tekemän päätöksen pyytää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti alueiden komitean lausunto tästä aiheesta, ottaa huomioon maaliskuun 8. päivänä 1996 ja tammikuun 15. päivänä 1997 tekemänsä päätökset antaa lausunnon valmistelutyö valiokunta 7:lle (Kansalaisten Eurooppa Tutkimus Kulttuuri Nuoriso ja kuluttajat), ottaa huomioon valiokunta 7:n 31. tammikuuta 1997 yksimielisesti hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 440/96 rev.), jonka esitteli Laurette Onkelinx, toteaa, että sen antamassa lausunnossa komission tiedonannosta "Kohti tietoyhteiskuntaa Euroopassa: toimintasuunnitelma" () (KOM(94) 347 lopull.) korostettiin komitean myönteistä suhtautumista tietoyhteiskunnan kehittämiseen ja otettiin eritoten huomioon tämänsuuntaisen kehityksen Euroopan alueille, kunnille ja kansalaisille tuomat edut ja tarjoamat mahdollisuudet, toteaa, että sen antamassa lausunnossa aiheesta "Komission tiedonanto tietoyhteiskunnan sovellusten täytäntöönpanon metodologiasta" ja "Ehdotus päätökseksi Euroopan laajuisia televerkkoja koskevista suuntaviivoista" () (KOM(95) 224 lopull.) () korostetaan, että televiestintäverkkojen avaaminen Euroopassa saattaa lähentää toisiinsa Euroopan alueita, kuntia ja kansalaisia, katsoo, että sen lausunnossa vihreästä kirjasta "Euroopan unionin audiovisuaalipolitiikan strategiset vaihtoehdot ohjelmatuotannon vahvistamiseksi" () (KOM(94) 96 lopull.), lausunnossa komission tiedonannosta vihreään kirjaan "Moniarvoisuus ja tiedotusvälineiden keskittyminen sisämarkkinoilla yhteisön toimintaa koskevan tarpeen arviointi" liittyvien neuvottelujen seurannasta () (KOM(94) 353 lopull.) ja lausunnossa komission tiedonannosta ja päätösehdotuksesta "Yhteisön monivuotisesta ohjelmasta Euroopan multimedia-alan kehityksen tukemiseksi syntymässä olevassa tietoyhteiskunnassa (INFO 2000)" () (KOM(95) 149 lopull.) () on jo aiemmin korostettu, että uudet audiovisuaaliset ja televiestintäpalvelut luovat haasteita ja tarjoavat mahdollisuuksia Euroopan alue- ja paikalliskulttuurien moninaisuudelle ja Euroopassa toimiville viestintävälineille, katsoo, että lasten ja nuorten suojelu kuluttajina on erityisen tärkeää, kuten komitea korostaa komission tiedonannosta "Kuluttajapolitiikan ensisijaiset toimet 1996 1998" (KOM(95) 519 lopull.) antamassaan lausunnossa (), katsoo, että uusien audiovisuaalisten tietopalvelujen kehityksen mukanaan tuomia myönteisiä seikkoja seuraa myös eräitä vakavia, pääasiassa alaikäisten ja ihmisoikeuksien suojeluun liittyviä ongelmia, hyväksyi 12. ja 13. maaliskuuta 1997 pitämässään 17. täysistunnossa (maaliskuun 13. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Komissio ilmoitti neuvostolle ja Euroopan parlamentille jo huhtikuussa 1996 direktiiviehdotuksen "Televisio ilman rajoja" tarkistuksen yhteydessä tekeillä olevasta uusia av-palveluja tietoyhteiskunnassa käsittelevästä vihreästä kirjasta. 1.2. Komissio päätti laatia kyseisen asiakirjan kahdessa osassa. Ensimmäisessä osassa keskitytään eräisiin ihmisoikeuksien kannalta hyvin tärkeisiin yleisten etujen suojelua koskeviin aiheisiin. Tällaisia aiheita ovat eritoten eurooppalaisessa ihmisoikeuksien peruskirjassa määrätyt perusoikeudet, kuten alaikäisten ja ihmisarvon suojelu. Vihreään kirjaan liittyy tiedonanto Internetin laittomasta ja haitallisesta sisällöstä. Käsillä olevassa lausunnossa käsitellään molempia asiakirjoja. Vihreän kirjan toisessa osassa käsiteltäneen kulttuurisen ja kielellisen monimuotoisuuden edistämistä. 1.3. Näiden kahden asiakirjan julkaiseminen liittyy tällä hetkellä kyseisistä aiheista käytävään laajaan keskusteluun. Lasten seksuaalisen hyväksikäytön hälyttävän ongelman nouseminen valokeilaan Euroopassa selittää Euroopan parlamentin ja neuvoston aiheelle antaman erityishuomion. Kyseiset kaksi asiakirjaa muodostavat osan komission vastauksista parlamentin ja neuvoston lukuisiin päätöslauselmiin (). 1.4. Alueiden komitea yhtyy täysin kyseiseen huoleen. Komitea korosti jo 1. helmikuuta 1995 komission tiedonannosta "Kohti tietoyhteiskuntaa Euroopassa: toimintasuunnitelma" antamassaan lausunnossa, että tiedonvälityksen uutta teknologiaa ja viestintää koskevia sääntö- ja lakipuitteita laadittaessa Euroopan unionin kansalaisten oikeuksien kehittämistä on jatkettava niin kansalaisten yksityisyyden suojelun kuin kaikille tasavertaisten ja kohtuuhintaisten tiedonsaantimahdollisuuksien alalla. Alueiden komitea painotti 13. kesäkuuta 1996 komission tiedonannosta "Kuluttajapolitiikan ensisijaiset toimet 1996 1998" antamassaan lausunnossa, että etenkin lasten ja nuorten suojeleminen kuluttajina vaatii toimenpiteitä. 1.5. Alueiden komitea on tyytyväinen komission ripeään vastaukseen kansalaisten kysymyksiin sekä sen ehdotukseen laajan ja syvällisen keskustelun järjestämisestä ja lyhyellä aikavälillä toteutettaviin konkreettisiin toimiin ryhtymisestä. 1.6. Komitea pitää mielessään myös uusia tieto- ja av-palveluita koskevan ongelmakentän muut ulottuvuudet. Vaikka joitakin näistä ulottuvuuksista käsitellään erillisissä tiedonannoissa, alueiden komitea toivoo komission arvioivan myös muiden oikeuksien, etenkin yleisen järjestyksen, kuluttajien ja kansanterveyden suojelua. Alueiden komitea panee myös merkille, että vihreän kirjan toisen osan laatiminen kulttuurisesta ja kielellisestä monimuotoisuudesta uusissa tieto- ja av-palveluissa on komission vuoden 1997 työohjelmassa. 1.7. Alueiden komitea haluaa samalla korostaa, että aiheesta keskusteleminen on paikallis- ja alueviranomaisten kannalta ratkaisevan tärkeää mm. koska ne vastaavat kulttuurista, koulutuksesta ja av-alasta. Siksi on erittäin tärkeää, että paikallis- ja alueviranomaisilta kysytään neuvoa ja että ne otetaan mukaan aiheeseen liittyvien ongelmien ratkaisuun. 2. Yleistä 2.1. Asiayhteys 2.1.1. Tieto- ja av-palvelujen alalla koetaan perusteellisia ja nopeita muutoksia. Alueiden komitean mielestä uudet viestintävälineet tarjoavat yleensä äärimmäisen arvokkaita mahdollisuuksia lähinnä kulttuurin ja koulutuksen alalla. Tämänsuuntainen kehitys vaatii kuitenkin uusia toimia, jotka takaavat ilmaisunvapausperiaatteen toteutumisen demokraattisissa yhteiskunnissamme sekä tähän periaatteeseen liitettyjen laillisten rajoitusten tiukan noudattamisen. Nämä periaatteet ja rajoitukset on luotu kunkin jäsenvaltion perustuslain ja kansainvälisten sopimusten, eritoten Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja New Yorkissa 20.11.1989 solmitun lasten oikeuksien kansainvälisen yleissopimuksen pohjalta. 2.1.2. Alueiden komitea on niin ikään sitä mieltä, että tarvittavan sääntelyn luominen ja sopivien teknisten ratkaisujen etsiminen ei saa kuitenkaan haitata kyseisten uusien palvelujen suotuisaa kehitystä enempää taloudellisessa mielessä kuin yhteiskunnallisten ja kulttuuristen mahdollisuuksien kannalta. 2.1.3. Edellä mainituista syistä kansallisten toimien koordinointi yhteisen eurooppalaisen strategian avulla on välttämätöntä. Yleisten etujen suojeluun tähtäävien välineiden kehittäminen ja korkealaatuisen sisällön edistäminen on asetettava strategiassa yhtä tärkeään asemaan. Alueiden komitea kiinnittää huomiota siihen, että yhteisen eurooppalaisen strategian soveltamiseksi tulisi ongelmakentän kuvaamiseen käytettävistä käsitteistä (esim. "pornografia") sopia yhteisesti. 2.1.4. Alueiden komitea kiinnittää kulttuuriulottuvuuteen erityishuomiota. On näet varmistettava, että kansalaisia tarkastellaan väljästi heidän kulttuurisessa, alueellisessa ja paikallisessa moninaisuudessaan. Tätä moninaisuutta ei saa supistaa puhtaasti teknisten toimien johdosta. Vihreän kirjan toinen osa tarjonnee mahdollisuuden palata tähän ongelmaan. 2.2. Yhdenmukaisuuden tarve 2.2.1. Tässä käsiteltävät samanaikaisesti julkaistut kaksi asiakirjaa täydentävät toisiaan: a) Tiedonannossa esitetään eritoten Internetiin liittyviä lyhyen aikavälin toimenpiteitä, jotka koskevat laittoman ja vahingollisen aineiston levittämistä laajemmastakin näkökulmasta kuin alaikäisten ja ihmisarvon suojelun kannalta. b) Vihreässä kirjassa ehdotetaan jäsenvaltioiden kuulemista pitkän aikavälin tavoittein erityisesti alaikäisten ja ihmisarvon suojelua koskevasta kysymyksenasettelusta Internetissä ja mahdollisesti muussakin palvelutoiminnassa. 2.2.2. On ilmeistä, että tiedonanto tarjoaa jo vastaushahmotelmia tiettyihin vihreässä kirjassa esitettyihin kysymyksiin. Mikäli asian kiireellisyys siihen oikeuttaa, on valvottava, että tiedonannossa ehdotetut toimet ovat riittävän joustavia vihreän kirjan aloittaman keskustelun etenemisvauhtiin nähden. 2.2.3. Alueiden komitean mielestä yhdenmukaisuuteen on pyrittävä myös arvioitaessa alaikäisten ja ihmisarvon suojelua koskevien kuulemisten tuloksena syntyvien poliittisten vaihtoehtojen seurauksia muille aloille. 2.2.4. Tässä suhteessa komission tiedonanto "Tietoyhteiskunnan palveluja koskevien määräysten avoimuus sisämarkkinoilla" () ei ole tyydyttävä. Tiedonannossa ehdotetaan nimittäin muutosta direktiiviin 83/189/ETY (), jossa säädetään teknisten standardien ja määräysten tiedottamismenettelystä ja jonka sovelluskenttää on määrä laajentaa eräisiin uusiin sähköisiin palveluihin. Menettely voi kestää jopa 18 kuukautta, jolloin direktiivin toimeenpano on pysähdyksissä. Mainitun määräajan hyväksyminen on mahdotonta meitä huolestuttavilla, mahdollisesti nopeita toimia vaativilla aloilla, kuten rasismin ja lapsipornografian torjunnassa. 2.3. Sisällöltään laiton ja haitallinen aineisto 2.3.1. Sekä vihreässä kirjassa että tiedonannossa tehdään selvä ero seuraavanlaisten aineistojen välillä: a) Aineisto, joka voidaan saattaa yleisen kiellon piiriin mahdollisten vastaanottajien iästä riippumatta, esimerkiksi vihreässä kirjassa käsiteltävä lapsipornografia ja tiedonannossa selvitettävä terrorismiin liittyvä toiminta. b) Alaikäisten fyysiselle, psyykkiselle tai moraaliselle kehitykselle haitallinen aineisto, joka tulee tästä syystä saattaa vain aikuisten ulottuville. 2.3.2. Alueiden komitea on täysin yhtä mieltä komission kanssa edellä mainitun erottelun tärkeydestä, kun kyse on erilaisista tavoitteista, jotka aiheuttavat erilaisia ongelmia ja vaativat erilaisia ratkaisuja, kuten vihreässä kirjassa todetaan. 2.3.3. Laiton aineisto tulee saattaa yleiskiellon piiriin käytetystä viestintämuodosta riippumatta, kun taas haitallisen aineiston levittämistä voidaan lähestyä eri tavoin käytetystä viestintämuodosta riippuen. Niinpä näiden kahden ongelman käsittelyssä käytettävät keinot voivat olla luonteeltaan erilaiset. 2.4. Tarkoitetut palvelut ja tiedon luonne 2.4.1. Tiedonannossa keskitytään yksinomaan Internetissä levitettävän aineiston sisältöön. Keskustelun selkeyttämiseksi viittaamme äskettäin tehtyyn ranskalaiseen tutkimukseen, jonka mukaan Internet on "sellaisten, suurimmaksi osaksi tunnistettavien tietokoneenkäyttäjien maailma, jotka käyttävät keskenään yhteenkytkettyjä verkkoja ei kenenkään omistuksessa olevan järjestelmän avulla löytääkseen haluamansa tiedot ja palvelut ja siirtääkseen ne omaan tietokoneeseensa" (). Tästä seuraa kolme erityispiirrettä. Ensiksikin Internet on tiedonsiirtoväline, joka tarjoaa erilaisia palveluja erilaisten viestintänäkemysten mukaisesti. Toiseksi Internet on erillisten tietoverkkojen yhteenliittymä (heinäkuun 1. päivänä 1996 verkkoja laskettiin olevan 134 495), mikä tarkoittaa, ettei se kuulu minkään määrätyn elimen vastuulle. Kolmanneksi palvelujen välittäminen Internetissä toimii kysynnän eikä tarjonnan pohjalta, kuten perinteisissä viestimissä. 2.4.2. Vihreä kirja keskittyy yleisemmin tieto- ja av-palveluihin käytetystä tiedonsiirtovälineestä riippumatta. Tarkoitetut sähköiset palvelut selvitetään vihreän kirjan liitteessä II. 2.4.3. Tämän monimuotoisuuden ymmärtämiseksi sekä tulevan selvityksen mahdollistamiseksi on erityisen hyödyllistä, että kukin palvelutyyppi eritellään seuraavien kahden kriteerin pohjalta: a) Tapahtuuko tiedon ja sen siirtohetken valinnan valvonta keskitetysti vai yksilötasolla? Tämä ero on tärkeä käsiteltäessä alaikäisten fyysiselle, psyykkiselle tai moraaliselle kehitykselle mahdollisesti haittaa aiheuttavan aineiston ongelmatiikkaa. b) Voidaanko aineiston vastaava toimittaja tunnistaa helposti vai onko tämä tehtävä käytännöllisesti katsoen mahdoton? 2.4.4. Vihreän kirjan ensimmäisessä luvussa selvitetään lisäksi uusien palvelujen toimintaympäristön kehitystä (joukkotiedotusvälineistä editoijamalliin ja siitä edelleen uudenlaiseen viestintämalliin). Uusia ongelmia aiheuttaa viestinnän alati muuttuva luonne. Julkisen ja yksityisen viestinnän raja on häviämässä. Muistettakoon, että oikeuksien ja vastuun järjestelmä vaihtelee yleensä juuri tämän eron perusteella. Yksityiselämän kunnioittamisen periaatteesta seuraa, että ainoastaan laittoman tai riidanalaisen aineiston tekijä voidaan asettaa vastuuseen, mikäli tiedonsiirtoon käytetään yksityistä viestintävälinettä. Jos tiedonsiirto tapahtuu julkisin välinein, myös viestintäketjun muut toimijat (kirjapaino, kustantaja jne.) ovat vastuussa. 2.4.5. Ongelma kärjistyy Internet-palveluiden, eritoten sähköpostin välityksellä toimivien keskustelufoorumien tapauksessa. 2.4.6. Ongelma esitellään vihreässä kirjassa ja tiedonannossa yhtenä tärkeimmistä haasteista sääntelyn toteuttamiselle ehdottamatta kuitenkaan toiminnallisia suuntaviivoja. Ongelman ratkaiseminen on kuitenkin välttämätöntä, jos halutaan päästä selkeisiin vastuu- ja oikeusjärjestelmiin. 2.4.7. Niinpä alueiden komitea ehdottaa eräässä Euroopan neuvoston äskettäisessä tutkimuksessa esitettyjen mielenkiintoisten näkemysten lähempää tarkastelua. Tutkimuksessa todetaan, että "kaikki verkkoviestintä sisältää julkisen ulottuvuuden, koska etenkin interaktiivisessa ympäristössä viestit ovat määrittelemättömän yleisön ulottuvilla, ellei viestiä ole nimenomaan tarkoitettu luottamukselliseksi" (). Tämä lähestymistapa painottaa tekijän tarkoitusperiä viestin luonteen suhteen, toisin sanoen julkisuuteen pyrkimistä tai pyrkimättömyyttä viestintätavasta riippumatta. 3. Erityistä 3.1. Viestintäketjun toimijoiden vastuu 3.1.1. Viitaten kohtaan 2.4.4 ja sitä seuraaviin kohtiin ensisijaiseksi kysymykseksi nousee vastuualueiden määrittäminen ja niiden jakaminen runsaasti lisääntyneiden erilaisten toimijoiden kesken. Tiedonannossa kehotetaan arvioimaan Internet-yhteyksien ja ylläpitopalveluiden toimittajia koskevan eurooppalaisen säädöskehyksen luomisen tarvetta. Mitä tulee vihreän kirjan pitkän aikavälin tavoitteeseen, alueiden komitea katsoo aiheelliseksi tutkia ensin, missä määrin on mahdollista tunnistaa viestintäketjun toimijoiden tehtävät. Toimijoilla voi olla useita erilaisia tehtäviä, mutta tiedon valvonta on kuitenkin toteutettavissa astetta helpommin tämän jaottelun pohjalta. 3.1.2. Tiedonannon avulla on jo mahdollista erotella tehtävät, jotka kuuluvat Internetissä levitettävän aineiston tuottajille, ylläpitopalveluiden toimittajille, yhteyden välittäjille, verkko-operaattoreille sekä perusrakenteiden toteuttajille. 3.1.3. Julkisen viestinnän piirissä vastuuvelvollisuuden langettaminen riippuu lisäksi siitä, onko aineisto sisällöltään laiton vai haitallinen. 3.1.4. Laittoman aineiston tarjoaminen on aina rikkomus, oli siihen käytetty väline mikä tahansa. Silloin kun vastuunkantaja voidaan helposti tunnistaa etukäteen (digitaalinen televisio, PPV, NVOD, VOD ja eräät on-line -palvelut), vastuu on aineiston toimittajalla. 3.1.5. Hajautetussa viestintäverkossa, kuten on-line -palveluissa yleensä tai Internetissä, tunnistaminen on käytännöllisesti katsoen mahdotonta. On suhtauduttava tietyin varauksin pyrkimyksiin asettaa etusijalle portaittaisen vastuun järjestelmä ennen kuin on arvioitu eri toimijoiden käytettävissä olevat aineelliset mahdollisuudet tunnistaa ja torjua laiton aineisto. Tämän tehtävien tyyppianalyysin pohjalta voitaisiin kartoittaa mahdollisuudet samankaltaisen "varman" vastuujärjestelmän luomiseksi, jota toteutetaan yhteisön direktiivien turvin mm. lelu- ja lääkealalla. 3.1.6. Alueiden komitea toteaa alaikäisten fyysiselle, psyykkiselle tai moraaliselle kehitykselle mahdollisesti haitallisen aineiston esille asettamisesta, että säädöksin on valvottava, etteivät alaikäiset pääse käsiksi aikuisille laillisesti tarjottavaan aineistoon ja että rajoitusten luonne ja laajuus voi vaihdella kunkin palvelutyypin mukaan, kuten todetaan 2.2 kohdassa ja vihreän kirjan liitteessä III. 3.1.7. Yleisesti katsoen kukin palvelutyyppi olisi tarkkaan eriteltävä ja arvioitava eritoten, missä määrin erilaiset käyttäjäryhmät voivat itse valvoa aineiston valintaa. Alueiden komitea korostaa, että tilanne voi vaihdella monien sosiologisten muuttujien kuten iän, koulutustason, kulttuurin tai vaikka uskonnon mukaan. Tämän moninaisuuden huomioon ottaen komitea toivoo saavansa osallistua kaikkiin Euroopan unionin tasolla tehtäviin aloitteisiin. 3.1.8. Komitea painottaa myös edellä mainitun selvityksen valossa, että säädöksiä annettaessa etusijalle asetettaisiin tavoite, että loppukäyttäjä voisi itse hallita mahdollisimman suuressa määrin aineiston valintaa. 3.1.9. Komitean mielestä kyseinen lähestymistapa on paras mahdollinen keino sovittaa yhteen alaikäisten ehdottoman välttämättömän suojelun tarve, aineiston vahingollisuuden ilmeinen riippuvuus yhteydestä sekä ilmaisunvapauden perusperiaate. 3.2. Sääntelyyn vai itsesääntelyyn perustuva lähestymistapa 3.2.1. Vihreän kirjan kysymykset ja tiedonannon ehdotukset näyttävät sisältävän ristiriitaisia näkemyksiä sääntelystä ja itsesääntelystä. Koska itsesääntelyjärjestelmä sijoittuu yleisempään säädöskehykseen, alueiden komitea ehdottaa kysymyksen uudelleenmuotoilemista seuraavasti: Millaiseen tarkkuuteen tulee pyrkiä säädöskehyksen ja itsesääntelyn rajaa vedettäessä? 3.2.2. Mitä tulee laittomaan aineistoon, laittomuuden yksiselitteinen määrittely kuuluu yksinomaan lainsäädännön alalle. Ongelmia aiheuttaa tällä hetkellä rajanylittävä palvelutoiminta, jossa törmätään joissakin tapauksissa jäsenvaltioiden lakien erilaisiin määritelmiin, joiden välinen ero on vieläkin suurempi unionin jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä. Alueiden komitea kannattaa tästä syystä voimakkaasti laittoman aineiston määritelmän kansainvälistä yhdenmukaistamista ja tukee tämänsuuntaisia pyrkimyksiä. 3.2.3. Näin ollen itsesääntely on mahdollinen, kun se ymmärretään järjestelmänä, jonka avulla pyritään tunnistamaan laiton aineisto ja torjumaan sen saatavuus. Useita ehdotuksia on jo tehty "keräyspisteiden" luomiseksi Internetiin. Niiden tarkoituksena olisi koota laitonta aineistoa koskeva tieto. 3.2.4. Lähinnä Internetin sisältämän haitallisen aineiston osalta PICS-standardiin (Platform for Internet Content Selection) perustuvien suodinohjelmien käyttö yhdistettynä kyseisen aineiston hajautettuun tunnistemerkintään tuntuu parhaalta mahdolliselta kansallisia ja jopa alueellisia suhtautumiseroja sekä kunkin käyttäjän yksilönvapautta kunnioittavalta ratkaisulta. 3.2.5. Arviointipalvelujen syntymistä tulee edistää ja jakelusta riippumattomien palveluyksiköiden laatimat merkinnät asettaa etusijalle. Siten merkintä voidaan pitää erillään aineiston tuotannosta, mikä takaa riippumattomuuden. 3.2.6. Huomattakoon, että televisioalalla kiitelty väkivaltasuodin (v-mikrosiru) ei anna minkäänlaista mahdollisuutta aineiston hajautettuun arviointiin. Tästä syystä se sopii huonosti Euroopan kulttuuriseen monimuotoisuuteen. 3.2.7. Alueiden komitean mielestä kansallisten, Euroopan unionin sekä alue- ja paikallisviranomaisten on näin ollen syytä: a) ryhtyä välttämättömiin sääntelytoimiin, jotta tietoyhteyden välittäjät velvoitetaan toimittamaan asiakkailleen myös PICS-standardin mukaiset keinot valikoida aineisto, b) edistää aineiston hajautettua arviointia, jota suoritettaisiin joko Internet-toimijoiden tai kolmansien osapuolten perustamien arviointipalvelujen ja -järjestelmien avulla, c) luoda kukin tahollaan oma "julkinen" arviointijärjestelmänsä ja -palvelunsa, johon voidaan vedota. 3.2.8. Edellä esitetyille aloitteille antamastaan tuesta huolimatta alueiden komitea haluaa samalla korostaa, että ilmaisun vapauteen liittyvistä periaatteellisista syistä aineistoa suodattavan ohjelmiston kehittämisessä tulee olla hyvin varovainen, jotta katseltavan aineiston valitsee vasta loppukäyttäjä eikä viranomainen tai tavarantoimittaja. 3.3. Kansainvälinen yhteistyö 3.3.1. Kasvavan kansainvälisen yhteistyön tarve käy selvästi ilmi sekä vihreässä kirjassa että tiedonannossa selvitetystä asiayhteydestä ja kehityksestä. 3.3.2. Alueiden komitean mielestä hallinnollinen yhteistyö ei voi rajoittua sisämarkkinoiden täytäntöönpanotoimiin, kuten suunniteltiin tietoyhteiskunnan uusiin palveluihin liittyvien määräysten avoimuutta koskevassa direktiiviehdotuksessa. 3.3.3. Kuten jo todettiin, yhteistyö on perusteltavissa myös yhtenäisen lähestymistavan tavoittelulla mahdollisimman suuren yhdenmukaisuuden saavuttamiseksi yhtäältä laitonta aineistoa koskevissa kysymyksissä, toisaalta lainsäädännön alalla. 3.3.4. Kansainvälistä yhteistyötä harjoittava elin on kuitenkin valittava siten, ettei kaupankäynnin vapauden vaatimuksia aseteta pelissä olevan yleisen edun edelle. 3.3.5. Tehokkaan poliisi- ja oikeusapuyhteistyön tavoite unionin jäsenvaltioiden välillä saa tästä loistavan oikeutuksen ja mahdollistaa Internetin käytön estämisen terroristeilta, huumekauppiailta ja kansainvälisesti järjestäytyneiltä rikollisilta. Alueiden komitea toivoo hallitustenvälisen konferenssin kiinnittävän huomiota tähän seikkaan, jotta perussopimusten tarkistus toisi järjestelmään tuntuvia parannuksia menettelytapoja yksinkertaistamalla. 3.3.6. Alueiden komitea on tyytyväinen Eurooppa-neuvoston Dublinissa 13. ja 14. joulukuuta 1996 tekemiin päätöksiin, jotka koskevat järjestäytynyttä rikollisuutta, uuden viestintäteknologian väärinkäyttöä, lasten seksuaalista hyväksikäyttöä ja ihmiskaupan vastaista taistelua. 3.4. Joukkoviestintävalistus 3.4.1. Alueiden komitean mielestä uusien tieto- ja av-palveluiden nykyistä yleisempi ja tasavertaisempi käyttö edellyttää tietoa, valistusta ja joukkoviestimiin perehdyttämistä. Laittoman tai haitallisen käytön vähentäminen noudattaa samaa logiikkaa, joka perustuu käyttäjien henkilökohtaiseen vastuuseen. Ilman tätä oleellista ulottuvuutta kaikenlainen teknisten toimenpiteiden kehittäminen on toisarvoista. 3.4.2. Alueiden komitea on jo kiinnittänyt komission ja neuvoston huomiota tähän ongelmakenttään, etenkin 18. tammikuuta 1996 hyväksymässään Info 2000 -ohjelmaa käsittelevässä lausunnossaan. Komitean mielestä taistelu laitonta ja haitallista aineistoa vastaan edellyttää hyödyllisen ja korkealaatuisen aineiston kannustamista. 3.4.3. Alueiden komitea pahoittelee, että vihreässä kirjassa ja tiedonannossa aihetta käsitellään hyvin suppeasti. Kuten edellä kohdassa 3.1.7 korostettiin, komitean mielestä kyseistä ulottuvuutta on arvioitava ja pohdittava perusteellisesti. 3.4.4. Komitea toivoo pääsevänsä mukaan aloitteen "Oppiminen tietoyhteiskunnassa" toteutukseen ja muistuttaa, että koulutuksen järjestämisestä usein vastaavat alue- ja paikallisviranomaiset ovat välttämättömiä aloitteen tavoitteiden saavuttamisessa ja hiottaessa pedagogista pohdintaa joukkoviestimien suuren mittakaavan käytöstä opetusvälineinä. 3.4.5. Vanhempien vastuuseen perustuva alaikäisten suojelujärjestelmä on sitä oikeutetumpi mitä paremmin järjestelmä tukeutuu asianmukaiseen tietoon. Monet vanhemmat haluaisivat oppia käyttämään uusia palveluita. Tästä syystä koulutusalan toimijoiden, oli kyse sitten kouluista tai yhteiskuntaan sopeuttamisesta vastaavista laitoksista, tulisi suhtautua myönteisesti tähän lasten kasvattajien tekemään ehdotukseen. 3.4.6. Euroopan unionin ja kansallisten viranomaisten toiminta ei saa kuitenkaan rajoittua puhtaasti pedagogiseen sovelluskenttään. Toiminnalla on myös edistettävä ja rohkaistava toisinaan paikallistasolla toteutettavia esimerkkihankkeita, joilla pyritään lisäämään uusien sähköisten palvelujen vastuullista käyttöä. Näille toimille on varattava riittävät määrärahat ja taattava entistä laajempi levitys siten että suositaan yleistä helppotajuisuutta vaikeaselkoisen teknisen sanaston sijaan. 4. Päätelmät 4.1. Alueiden komitea yhtyy neuvoston ja Euroopan parlamentin huoleen sähköisiä palveluja, etenkin Internetiä hyväkseen käyttävästä uusrikollisuudesta, jonka törkein muoto on lasten seksuaalinen hyväksikäyttö. Komitea kannattaa komission omaksumaa lähestymistapaa, jonka mukaan samanaikaisesti ehdotetaan Internetiin kohdistettavia lyhyen aikavälin erityistoimia ja laajaa kuulemista luotaessa keskipitkän ja pitkän aikavälin kokonaisstrategiaa Euroopan sisä- ja ulkopuolelle suuntautuvalle kansainväliselle yhteistyölle. 4.2. Tämän ongelmatiikan yhteydessä on oleellisen tärkeää torjua sellaiset ratkaisut, jotka voivat vähentää yksilön sanan-, tiedon- ja valinnanvapautta, ottaen kuitenkin huomioon Euroopan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 10 artiklan 2 kohdassa säädetyt poikkeukset. Vihreässä kirjassa ja tiedonannossa kyseiset kompastuskivet onnistutaan välttämään. 4.3. Alueiden komitean mielestä unionin jäsenvaltioiden välisten sääntelyvälineiden ja -käytänteiden yhdenmukaistaminen on erityisen tarpeellista. Yhdenmukaisuuden ja tehokkuuden saavuttaminen edellyttää etenkin käsitteistöä, jossa määritetään sellaiset oleelliset seikat kuin uusien viestintätapojen juridinen luonne ja tunnistetaan kunkin viestintäketjun tehtäväkohtaiset vaiheet. Vastuujärjestelmän luominen edellyttää edellä mainitun lisäksi tutkimus- ja arviointityötä, jossa on otettava huomioon kunkin uuden palvelun erityisluonne, tehtävä ero yhtäältä laittoman ja toisaalta alaikäisten hyvinvoinnin kannalta haitallisen aineiston välillä, arvioitava toimijoiden mahdollisuutta valvoa tietoa sekä asetettava käyttäjä myös alaikäiset, joita varten valtio on velvollinen varmistamaan erityiset suojelukeinot järjestelmän keskipisteeseen koko yhteiskunnallisessa ja kulttuurisessa moninaisuudessaan. 4.4. Alueiden komitea suosittelee lisäksi komissiolle muiden tahojen kuulemista käytettävien käsitteiden (esim."pornografia") määrittelemiseksi. Määritelmät ovat suunnitellun strategian käytännön toteutuksen konkreettinen perusta. 4.5. Alueiden komitea painottaa vanhempien roolin merkitystä pyrittäessä rajoittamaan etenkin Internetissä välitettävän haitallisen aineiston saatavuutta ja toivoo, että tarkoitukseen sopivia teknisiä välineitä kehitellään edelleen. Internetin tapauksessa esim. PICS-standardiin perustuvien suodatusohjelmien käyttöönottoon sekä hajautettuun sisältöjen merkitsemisjärjestelmään liittyviä mahdollisuuksia on syytä tutkia. On sitä paitsi tärkeää suosia aineiston tuottajista ja levittäjistä riippumattomia arviointipalveluja. Arvioinnin yhteydessä on myös varmistettava nuorison kohtuullinen osallistuminen vertailuryhmiin. 4.6. Komitea katsoo samalla, että joukkoviestimiä koskeva valistus, jonka avulla edistetään uusien palvelujen mahdollisimman laajaa vastuullista käyttöä, sekä laadukkaiden tuotantojen kannustaminen ovat molemmat yhtä tärkeitä ulottuvuuksia kuin tekniset valvontatoimenpiteet. Alue- ja paikallisyhteisöillä on tässä suhteessa oma roolinsa yhteistyössä Euroopan ja jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa. Bryssel, 13. maaliskuuta 1997. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA () EYVL N:o C 210, 14.8.1995, s. 109 () EYVL N:o C 129, 2.5.1996, s. 31 32 () EYVL N:o C 302, 14.11.1996, s. 23 () EYVL N:o C 210, 14.8.1996, s. 41 () EYVL N:o C 100, 2.4.1996, s. 48 () EYVL N:o C 129, 2.5.1996, s. 39 () EYVL N:o C 250, 26.9.1996, s. 4 () EYVL N:o C 337, 11.11.1996, s. 49 () Etenkin Euroopan parlamentin 19. syyskuuta 1996 antama päätöslauselma väkivallan alaikäisistä uhreista sekä sen aiemmat päätöslauselmat lasten oikeuksista ja ihmiskaupasta. Ks. myös liikenne-, kulttuuri- ja audiovisuaalisten asiain neuvoston epävirallisissa istuinnoissaan Bolognassa 24. huhtikuuta 1996 sekä oikeus- ja sisäasiain neuvoston Dublinissa 26. ja 27. syyskuuta 1996 laatimat asiakirjat, neuvoston 27. syyskuuta 1996 antamat päätöslauselmat lapsiin sekaantumisesta ja Internetistä, Galwayssä 25. ja 26. syyskuuta 1996 kokoontuneen kulttuuri- ja audiovisuaalisten asiain neuvoston päätöslauselma sekä televiestintäasiain neuvoston 28. marraskuuta 1996 antama päätöslauselma Internetissä levitettävistä laittomista ja vahingollisista viesteistä. Ks. myös 13. ja 14. joulukuuta 1996 järjestetyn Dublinin huippukokouksen oikeus- ja sisäasioita koskevat päätelmät. () KOM(96) 392 lopull. 96/0220 COD. () EYVL N:o L 109, 26.4.1983, s. 8 () Falque-Pierrotinin johtaman Ranskan ministeriöiden välisen toimikunnan Internet-raportti, 16.3.1996 16.6.1996. () Euroopan neuvosto "Tiedon valtateiltä sähköiseen demokratiaan. Tieto- ja viestintäteknologian vaikutukset vapauksiimme".