KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE yhtenäisestä menettelystä vaarallisten aineiden tiekuljetusten tarkastuksissa annetun neuvoston direktiivin 95/50/EY soveltamisesta jäsenvaltioissa

SISÄLLYSLUETTELO

1. JOHDANTO

2. TAUSTA

3. DIREKTIIVI 95/50/EY

4. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO JÄSENVALTIOISSA

5. JÄSENVALTIOIDEN KERTOMUKSET

6. LASKUTOIMITUKSET

7. TARKASTUSTEN MÄÄRÄ/TAAJUUS JÄSENVALTIOISSA

8. LAKIENVASTAISTEN KULJETUSTAPAHTUMIEN OSUUS

9. RIKKOMUSTYYPIT

10. SEURAAMUSTYYPIT

11. PÄÄTELMÄT

LIITE I: JÄSENVALTIOIDEN TOIMENPITEET DIREKTIIVIN 95/50/EY TÄYTÄNTÖÖNPANEMISEKSI

LIITE II: TIIVISTELMÄ TARKASTUKSISTA, RIKKOMUKSISTA JA RANGAISTUKSISTA EUROOPAN UNIONISSA

LIITE III: TARKASTUSTEN MÄÄRÄ/TAAJUUS JA RIKKOMUSTEN OSUUS

LIITE IV: TARKASTUSTEN LUKUMÄÄRÄ JA TARKASTETTUJEN ULKOMAISTEN AJONEUVOJEN OSUUS

LIITE V: TARKASTUKSET VERRATTUINA RIKKOMUKSIIN

LIITE VI: RIKKOMUKSET TYYPEITTÄIN

LIITE VII: SEURAAMUKSET TYYPEITTÄIN

1. JOHDANTO

Neuvoston direktiivi 95/50/EY yhtenäisestä menettelystä vaarallisten aineiden tiekuljetusten tarkastuksissa annettiin 6. lokakuuta 1995 [1], ja jäsenvaltioiden oli saatettava voimaan sen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 1 päivään tammikuuta 1997 mennessä.

[1] EYVL L 249, 17.10.1995, s. 35.

Tämä komission kertomus perustuu jäsenvaltioilta saatuihin kertomuksiin, ja se on ensimmäinen kertomus neuvoston direktiivin 95/50/EY soveltamisesta jäsenvaltioissa.

Direktiivissä säädetään, että kunkin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle viimeistään kahdentoista kuukauden kuluessa kunkin kalenterivuoden päättymisestä vuosikertomus tämän direktiivin soveltamisesta [2]. Sen vuoksi jäsenvaltioiden ensimmäiset kertomukset vuodelta 1997 oli toimitettava viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1999 ja vuodelta 1998 viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2000.

[2] Direktiivin 9 artiklan 1 kohta.

Direktiivissä 95/50/EY säädetään myös, että komission on toimitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle ensimmäisen kerran vuonna 1999 ja sen jälkeen vähintään joka kolmas vuosi kertomus direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa [3]. Koska kaikki jäsenvaltiot eivät täyttäneet vuotta 1997 koskevaa velvollisuuttaan ja jotta tämän alan tilanteesta saataisiin täydellisempi kuva, komissio halusi sisällyttää tähän kertomukseen myös vuoden 1998 tiedot. Koska jäsenvaltioiden vuotta 1998 koskevien kertomusten määräpäivä oli 1. tammikuuta 2000, komissio saattoi toimittaa tämän kertomuksen vasta vuonna 2000. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että täydellisempänä tämä kertomus on hyödyllisempi ja että tämä on hyväksyttävä peruste sen viivästymiselle.

[3] Direktiivin 9 artiklan 2 kohta.

2. TAUSTA

Vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä marraskuuta 1994 annetulla neuvoston direktiivillä 94/55/EY [4], sellaisena kuin on muutettuna [5], otettiin käyttöön yhdenmukaistetut säännöt vaarallisten aineiden kuljetuksesta sekä jäsenvaltioiden välillä että kansallisissa kuljetuksissa jäsenvaltioissa.

[4] EYVL L 319, 12.12.1994, s. 7. Direktiivin liitteet A ja B julkaistiin EYVL:ssä L 275, 28.10.1996.

[5] Direktiivi muutettuna vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 94/55/EY mukauttamisesta tekniseen kehitykseen 13 päivänä joulukuuta 1996 annetulla komission direktiivillä 96/86/EY (EYVL L 335, 24.12.1996, s. 43; liitteiden A ja B muutokset julkaistu EYVL:ssä L 251, 15.9.1997) ja vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 94/55/EY mukauttamisesta tekniseen kehitykseen toisen kerran 21 toukokuuta 1999 annetulla komission direktiivillä 1999/47/EY (EYVL L 169, 5.7.1999, s.1).

Direktiivin 94/55/EY tekniset liitteet ovat sisällöltään samat kuin kansanvälisen ADR-sopimuksen [6] tekniset liitteet. Tämän vuoksi direktiivillä 94/55/EY saatetaan yhteisön oikeudessa voimaan ADR-sopimuksen tekniset määräykset, joilla annetaan yhtenäiset säännöt vaarallisten aineiden turvallisista kansainvälisistä tiekuljetuksista. Direktiivin lisäarvoa on, että sillä nämä säännöt ulotetaan myös kansalliseen liikenteeseen. Näin yhdenmukaistetaan koko yhteisössä vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevat säännöt ja siten samalla parannetaan teiden turvallisuutta kansallisella tasolla.

[6] Eurooppalainen sopimus vaarallisten aineiden kansainvälisistä tiekuljetuksista, tehty Genevessä 30 päivänä syyskuuta 1957, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna vuonna 1999.

Direktiivin 94/55/EY liitteessä A luetellaan vaaralliset aineet, joita saa kuljettaa tiellä, ja siinä annetaan säännöt aineiden pakkaamisesta, merkitsemisestä ja kuvaamisesta kuljetusasiakirjoissa. Liitteessä B on ajoneuvoja ja kuljetustoimintoja koskevat säännöt.

3. DIREKTIIVI 95/50/EY

Direktiivin 94/55/EY perusteella ja parantaakseen edelleen vaarallisten aineiden kuljetusten turvallisuustasoa sekä varmistaakseen, että riittävä määrä tarkastuksia suoritetaan yhdenmukaisesti, neuvosto antoi 6. lokakuuta 1995 direktiivin 95/50/EY yhtenäisestä menettelystä vaarallisten aineiden tiekuljetusten tarkastuksissa. Tähän direktiiviin sisältyy jäsenvaltioiden käyttämä yhdenmukaistettu tarkastusluettelo ja yhdenmukaistettu luettelo rikkomuskoodeista. Niiden avulla on mahdollista vertailla luotettavasti direktiivin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa.

Nämä yhtenäiset tarkastukset koskevat kaikkia jäsenvaltion alueella tapahtuvia tai jäsenvaltioon kolmansista maista tulevia vaarallisiin aineisiin liittyviä tiekuljetuksia ajoneuvon rekisteröintimaasta riippumatta. Direktiivin tarkoituksena on varmistaa, että edustava osa vaarallisten aineiden tiekuljetuksista tarkastetaan satunnaistetusti niin, että tarkastukset samalla kattavat laajan osan tieverkkoa.

Ehkäisevänä toimenpiteenä tai kun maantiellä on havaittu turvallisuutta vaarantavia rikkomuksia, tarkastuksia voidaan suorittaa myös yritysten tiloissa.

4. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO JÄSENVALTIOISSA

Vuoden 1999 loppuun mennessä kaikki jäsenvaltiot Irlantia lukuun ottamatta ovat ilmoittaneet tiekuljetustarkastuksia koskevan direktiivin kansalliset täytäntöönpanotoimet. On kuitenkin todettava, että lainsäädäntötyöhön varatusta melko pitkästä ajasta huolimatta kaikki jäsenvaltiot eivät saaneet toimenpiteitään suoritettua tavoitepäivään mennessä. Luettelo jäsenvaltioiden antamista direktiivin täytäntöönpanosäädöksistä on liitteessä I.

5. JÄSENVALTIOIDEN KERTOMUKSET

Vuoden 1997 ja/tai vuoden 1998 kertomus on saatu seuraavilta jäsenvaltioilta: Alankomaat, Belgia, Espanja, Italia, Itävalta, Luxemburg, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta. Kertomusta ei ole saatu Irlannilta, Kreikalta eikä Portugalilta.

Jäsenvaltioita pyydettiin kertomuksiaan laatiessaan käyttämään direktiivin liitteessä II esitettyjä yhdenmukaistettuja rikkomuskoodeja ja esittämään kertomuksensa direktiivin liitteen III mukaisesti. Kaikki jäsenvaltiot eivät noudattaneet tätä käytäntöä. Toiset jäsenvaltiot käyttivät tarkistuslistan (direktiivin liitteessä I esitettyjä) koodeja, toisilla oli omat rikkomusten ryhmittelyjärjestelmänsä. Tämän vuoksi nämä tiedot oli muunnettava yhdenmukaistetuiksi koodeiksi. Jos rikkomukset eivät vastanneet mitään 13 koodista, käytettiin koodia 14 "Muut rikkomukset".

Kertomusten yhteenveto esitetään tämän kertomuksen liitteessä II. Yhteenvetotaulukko sisältää tiedot tarkastettujen ajoneuvojen lukumäärästä sekä rikkomusten lukumääristä ja tyypeistä samoin kuin seuraamusten lukumääristä ja tyypeistä kaikki maantieteellisesti luokitettuina (sen mukaan, oliko tarkastettu ajoneuvo rekisteröity tarkastuksen suorittaneessa jäsenvaltiossa vai muussa jäsenvaltiossa vai kolmannessa maassa). Seuraamustyyppejä luokitettaessa tapaukset, joissa matkaa ei saanut jatkaa ennen kuin rikkomus oli korjattu kokonaan, luokitettiin varoituksiksi.

6. LASKUTOIMITUKSET

Jäsenvaltiot oli esitettävä kertomuksissaan arvionsa kuljetettujen vaarallisten aineiden määrästä tonneina tai tonnikilometreinä. Näitä tietoja käytettiin kaikissa laskelmissa. Niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät toimittaneet näitä tietoja, arvioitiin, että kahdeksan prosenttia [7] kaikista tavarankuljetuksista oli vaarallisten aineiden kuljetuksia [8]. Lisäksi laskelmissa käytettiin keskimääräisenä matkana 110 kilometriä [9] ja vaarallisten aineiden keskikuormana kymmenen tonnia [10].

[7] Kuljetettujen vaarallisten aineiden määrät laskettiin, kun tiedetään, että noin 6 - 10 prosenttia kaikista tavarakuljetuksista on vaarallisten aineiden kuljetusta. Valittu keskiarvo kahdeksan prosenttia antaa itse asiassa saman tuloksen kuin seuraavissa luvuissa saadaan jäsenvaltioiden tekemästä ryhmittelystä, jossa ääriarvot ovat 6 ja 10 prosenttia.

[8] Kaikkia kuljetettuja aineita koskevat tiedot ovat peräisin Eurostatin julkaisemasta tilastollisesta taskukirjasta "EU:n vuoden 1999 liikenneluvut".

[9] Tämä on jäsenvaltioiden tunnettu keskiarvo, ja lyhin keskimääräinen matka on noin 90 kilometriä ja pisin noin 130 kilometriä.

[10] Tämä oli kaikkien yhdessä jäsenvaltiossa tarkastettujen ajoneuvojen todellinen keskikuorma. Jos toisaalta otetaan huomioon, että suurin osa vaarallisten aineiden kuljetuksista koskee luokan 3 aineita, palavia nesteitä ja erityisesti polttoaineita, joita kuljetetaan kapasiteetiltaan 10-30 tonnin säiliöajoneuvoissa, jotka tavallisesti palaavat tyhjinä, saadaan sama 10 tonnin keskiarvo.

Näiden tietojen perusteella laskettiin matkojen lukumäärä. Tämä luku suhteessa kussakin maassa suoritettujen tarkastusten lukumäärään ilmoittaa tarkastusten taajuuden (montako matkaa tarkastettua ajoneuvoa kohti). Tästä esitetään yhteenveto liitteessä III.

7. TARKASTUSTEN MÄÄRÄ/TAAJUUS JÄSENVALTIOISSA

Yksi direktiivin tarkoituksista on parantaa turvallisuuden tasoa edelleen varmistamalla suoritettujen tarkastusten riittävä määrä. Tämän tekijän arvioimiseksi paremmin jäsenvaltioiden tiekuljetusten tarkastusten laskettu taajuus luokitettiin neljään ryhmään. Tämä on myös käytännöllinen tapa verrata jäsenvaltioiden täytäntöönpanotoimia. Tämän luokittelun sisältävä taulukko on liitteessä III.

Ryhmittely jäsenvaltioittain on seuraava:

Saksassa, Espanjassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Ruotsissa ajoneuvot tarkastetaan keskimäärin useammin kuin kerran 500 matkaa kohti. Tämä tarkoittaa, että mahdollisuus joutua tarkastukseen on yli 0,2 prosenttia näissä maissa.

Ranskassa, Luxemburgissa ja Suomessa ajoneuvot tarkastetaan keskimäärin useammin kuin kerran 1000 matkaa kohti. Tämä tarkoittaa, että mahdollisuus joutua tarkastukseen on enemmän kuin 0,1 prosenttia näissä maissa.

Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa [11] ajoneuvot tarkastetaan keskimäärin useammin kuin kerran 2000 matkaa kohti. Tämä tarkoittaa, että mahdollisuus joutua tarkastukseen on enemmän kuin 0,05 prosenttia näissä maissa.

[11] Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut, että heidän kertomuksessaan mainitun määrän lisäksi on suoritettu noin 1 500 tarkastusta, mutta että näitä lisätarkastuksia ei ole tilastoitu. Tätä lukua ei ole tämän vuoksi sisällytetty laskelmiin, mutta vaikka se olisikin otettu mukaan, Yhdistyneen kuningaskunnan luokitus ei olisi muuttunut.

Tanskassa ja Italiassa ajoneuvot tarkastetaan keskimäärin useammin kuin kerran 4000 matkaa kohti. Tämä tarkoittaa, että mahdollisuus joutua tarkastukseen on enemmän kuin 0,025 prosenttia näissä maissa.

Näiden tietojen perusteella voidaan päätellä, että niissä maissa, joissa tarkastuksia suoritetaan eniten, tarkastusten taajuus on karkeasti ottaen kymmenkertainen verrattuna maihin, joissa tarkastuksia suoritetaan vähiten.

Jotta voitaisiin arvioida tarkastusten tasapuolisuutta kotimaisten ja ulkomaisten liikenteenharjoittajien välillä, kunkin jäsenvaltion suorittamat tarkastukset ja tarkastettujen ulkomaalaisten ajoneuvojen osuus esitetään liitteessä IV. Tämä osuus vaihteleekin huomattavasti. Koska suurimmat tarkastettujen ulkomaalaisten ajoneuvojen osuudet (noin 40 prosenttia ja enemmän) ovat kauttakulkumaissa (Belgia, Luxemburg, Alankomaat ja Itävalta), osuudet näyttävät kuitenkin yhä kohtuullisilta, kun otetaan huomioon maantieteellinen sijainti. Tämän johdosta voidaan päätellä, että mikään ei osoita, että tarkastukset eivät olisi tältä osin tasapainossa.

8. LAKIENVASTAISTEN KULJETUSTAPAHTUMIEN OSUUS

Lainsäädäntöä rikkovien kuljetustapahtumien osuus laskettiin kohdistamalla kaikki rikkomukset (siitä riippumatta, koskivatko ne ajoneuvoa, kuljettajaa, asiakirjoja vai kuljetettuja tavaroita) tarkastettuun ajoneuvoon ja useimmissa tapauksissa olettaen, että ajoneuvoa kohti oli vain yksi rikkomus. Koska ajoneuvoa kohti on voinut olla enemmän kuin yksi rikkomus, laskentatapa saattaa johtaa keinotekoisen korkeaan lukuun. Toisaalta tämä osuus on Belgian ja Ruotsin osalta tarkka ja vastaa muiden jäsenvaltioiden laskettua osuutta. Tiedot rikkomusten osuudesta ovat liitteessä III.

Todettiin, että maasta riippuen kymmenestä prosentista yli 80 prosenttiin tarkastetuista ajoneuvoista rikkoi lainsäädäntöä, mikä osoittaa selvästi, että tiekuljetusten tarkastuksia tarvitaan ja että ne ovat tärkeä väline vaarallisten aineiden kuljetuksen turvallisuuden parantamisessa.

Jäsenvaltiot luokitettiin neljään ryhmään rikkomusten osuuden perusteella. Jäsenvaltioiden ryhmät ovat seuraavat:

Espanjassa ja Ranskassa havaittiin, että noin kymmenen prosenttia tarkastetuista ajoneuvoista rikkoi lainsäädäntöä.

Saksassa, Italiassa, Luxemburgissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa todettiin, että noin 20 prosenttia tarkastetuista ajoneuvoista rikkoi lainsäädäntöä.

Tanskassa ja Ruotsissa todettiin, että noin 30 prosenttia tarkastetuista ajoneuvoista rikkoi lainsäädäntöä.

Belgiassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Suomessa yli 40 prosenttia tarkastetuista ajoneuvoista rikkoi lainsäädäntöä.

Tarkastusten taajuuden (osuuden) ja rikkomusten osuuden välillä ei havaittu korrelaatiota. Tätä kuvataan liitteessä V esitetyllä kuvaajalla.

9. RIKKOMUSTYYPIT

Rikkomustyypit on luokitettu 13 yhdenmukaistetulla koodilla direktiivin liitteessä II. Lisäksi käytettiin koodia 14 rikkomuksista, jotka eivät vastanneet mitään 13 määritellystä ryhmästä. Käytetyt 14 koodia ovat seuraavat:

1. Aineet, joiden kuljetus ei ole sallittu.

2. Lähetyksen mukana ei ole lähettäjän ilmoitusta aineiden ja niiden pakkauksen vaatimustenmukaisuudesta.

3. Ajoneuvossa on tarkastettaessa havaittavissa vaarallisten aineiden vuotoa, joka johtuu siitä, että säiliöt tai pakkaukset eivät ole tiiviisti suljettuja.

4. Ajoneuvolla ei ole tyyppihyväksyntätodistusta tai siinä oleva hyväksymistodistus ei ole määräysten mukainen.

5. Ajoneuvoon ei ole kiinnitetty asianmukaisia oranssikilpiä tai kilvet eivät ole määräysten mukaisia.

6. Ajoneuvossa ei ole turvallisuusohjeita tai turvallisuusohjeet eivät ole asianmukaiset.

7. Ajoneuvo tai pakkaukset eivät ole asianmukaisia.

8. Kuljettajalla ei ole määräysten mukaista todistusta ammatillisesta koulutuksesta vaarallisten aineiden tiekuljetusta varten.

9. Ajoneuvossa ei ole sammuttimia.

10. Ajoneuvossa tai kollissa ei ole määräysten mukaisia varoitusmerkintöjä.

11. Ajoneuvossa ei ole kuljetus-/saateasiakirjoja tai kuljetettavia vaarallisia aineita koskevat tiedot eivät ole määräysten mukaisia.

12. Ajoneuvot ovat sellaisia, että kahdenväliset/monenväliset sopimukset eivät koske niitä, tai ajoneuvot eivät ole sopimuksen mukaisia.

13. Säiliö on ylitäytetty.

14. Muut rikkomukset.

Rikkomuksia koskevat luvut esitetään liitteessä II ja liitteessä VI olevassa kuvaajassa.

Lukumääräisesti merkittävimmät rikkomukset eli ne, joiden osuus on yli (noin) viisi prosenttia rikkomuksista, ovat seuraavat.

7. Ajoneuvo tai pakkaukset eivät ole asianmukaisia.

9. Ajoneuvossa ei ole sammuttimia.

5. Ajoneuvoon ei ole kiinnitetty asianmukaisia oranssikilpiä tai kilvet eivät ole määräysten mukaisia.

11. Ajoneuvossa ei ole kuljetus-/saateasiakirjoja tai kuljetettavia vaarallisia aineita koskevat tiedot eivät ole määräysten mukaisia.

14. Muut rikkomukset.

Kuhunkin kohtaan kuului 5 - 43 prosenttia kaikista ilmoitetuista rikkomuksista.

Ne rikkomustyypit, joita ei esiintynyt merkittävästi, eli ne, joiden osuus oli alle yksi prosentti rikkomuksista, ovat seuraavat:

2. Lähetyksen mukana ei ole lähettäjän ilmoitusta aineiden ja niiden pakkauksen vaatimustenmukaisuudesta.

1. Aineet, joiden kuljetus ei ole sallittu.

3. Ajoneuvossa on tarkastettaessa havaittavissa vaarallisten aineiden vuotoa, joka johtuu siitä, että säiliöt tai pakkaukset eivät ole tiiviisti suljettuja.

12. Ajoneuvot ovat sellaisia, että kahdenväliset/monenväliset sopimukset eivät koske niitä, tai ajoneuvot eivät ole sopimuksen mukaisia.

13. Säiliö on ylitäytetty.

Näiden tulosten perusteella voidaan päätellä, että kaikkia direktiivin liitteen II rikkomuskoodeja ei ole valittu hyvin, koska merkittävin osa rikkomuksista oli luokitettava "muiksi rikkomuksiksi". Tämä liittyy osittain siihen, että useita direktiivin liitteen I tarkastusluettelon kohtia, joita valvontaviranomaiset käyttävät, ei ole otettu huomioon rikkomuskoodeissa. Esimerkki tästä on se, että tarkastettaessa ajoneuvon laitteita ja ajajaa varten olevia laitteita vain sammuttimien puutteelle on olemassa yhdenmukaistettu koodi: näin ollen kaikki muut puutteet on luokitettava "muiksi rikkomuksiksi". Joitakin koodiluettelon rikkomuksia ei näytä esiintyvän lainkaan kuten esimerkiksi säiliön ylitäyttämistä. Tämän perusteella olisi harkittava direktiivin liitteen I ja liitteen II muuttamista.

10. SEURAAMUSTYYPIT

Jäsenvaltiot käyttävät neljää erilaista seuraamusta eli varoitusta, sakkoa, syytetoimia ja vankeusrangaistusta.

Valvontaviranomaiset määräävät suoraan yleisimmin käytetyt seuraamukset. Niitä ovat suullinen ja kirjallinen varoitus, joihin voi liittyä matkanjatkamiskielto siihen asti, kunnes rikkomus on korjattu, ja sakko.

Syytetoimet voivat johtaa vapauttavaan päätökseen, sakkoon ja joissakin tapauksissa lopputuloksena vankeusrangaistukseen.

Sakko on yleisin käytetty seuraamus, ja sakkojen määrä on noin 70 prosenttia määrätyistä seuraamuksista. Toisella tilalla ovat varoitukset, joiden yhteydessä joko vaaditaan tai ei vaadita korjaavia toimenpiteitä ja joita käytetään neljäsosassa tapauksista. Hieman alle viidessä prosentissa tapauksista on ilmoitettu syytetoimista, kun sitä vastoin vankeusrangaistuksia esiintyy hyvin harvoin, noin yhdessä tapauksessa kahdesta tuhannesta. Nämä osuudet esitetään liitteessä II ja liitteessä VII olevassa kuvaajassa.

Seuraamuksia koskevat tilastotiedot osoittavat, että useimpia rikkomustapauksia ei pidetä kovin vakavina, koska syytetoimet ja erityisesti vankeusrangaistukset ovat harvinaisia, kun sitä vastoin toisaalta noin 70 prosenttia rikkomuksista pidetään niin vakavina, että niistä on määrättävä sakko.

11. PÄÄTELMÄT

Useimmat jäsenvaltiot suorittivat vaarallisten aineiden kuljetusten tarkastuksia maanteillä vuonna 1997 ja 1998. Nämä tarkastukset ovat osoittautuneet erittäin hyödyllisiksi monista syistä.

Tarkastusten suorittaminen tarkoittaa, että vaarallisten aineiden tiekuljetuksia suorittavat yhtiöt varmistavat etukäteen paremmin sääntöjen noudattamisen. Tarkastuksia on tietysti oltava riittävästi, jotta niiden vaikutus olisi ennalta ehkäisevä.

Tarkastusten oikeutus nähdään selvästi niiden ajoneuvojen osuudessa, joiden on tarkastuksissa havaittu rikkovan lakia. Tarkastetuista ajoneuvoista 10 - 80 prosentin (jäsenvaltiosta riippuen) havaittiin rikkovan lakia, ja painotettu EU:n keskiarvo oli noin 20 prosenttia. Tämä osoittaa selvästi, että tarkastusten taajuus voisi olla suurempi joissakin maissa, vaikkakaan tarkastusten taajuuden ja rikkomusten lukumäärän välillä ei ole havaittu suoraa korrelaatiota.

Tarkastusten lukumäärä 1000 ajoneuvoa kohti vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa. Valitettavasti jotkut jäsenvaltiot eivät suorittaneet lainkaan tarkastuksia vuosina 1997-1998 (tai ne eivät ainakaan ole lähettäneet komissiolle kertomusta tarkastuksista). Aktiivisimmissa jäsenvaltioissa suoritettiin noin kymmenen kertaa enemmän tarkastuksia kuin vähiten aktiivisissa jäsenvaltioissa. Useimmissa jäsenvaltioissa ainakin yksi tuhannesta maantiellä olevasta ajoneuvosta tarkastetaan. Tämä tarkastusten taso näyttää olevan tyydyttävä sekä siltä osin kuin tarkoituksena on parantaa vaarallisten aineiden kuljetusten turvallisuutta että samalla varmistaa yhdenmukaistetumpi käytäntö koko Euroopan unionissa.

Puolessa maista havaittiin, että enemmän kuin noin 30 prosenttia tarkastetuista ajoneuvoista rikkoi lainsäädäntöä, mikä on huomattavan korkea luku. Tavallisimmat rikkomukset koskevat ajoneuvon tai pakkausten puutteellisuutta, sammuttimien puutetta, oranssikilpien puuttumista (jotka osoittavat ajoneuvon kuljettavan vaarallisia aineita), lastina olevia vaarallisia aineita koskevien kuljetusasiakirjojen puuttumista ja erilaisia luokittamattomia rikkomuksia. Toisaalta rikkomuksia, joita tuskin koskaan tapahtuu, ovat lähettäjän ilmoituksen puuttuminen, luvattomien aineiden kuljetus, vuodot ja sellaisten ajoneuvojen käyttäminen, jotka jäävät kahdenvälisten tai monenvälisten sopimusten ulkopuolelle. Vain yhdessä ainoassa tapauksessa EU:ssa ilmoitettiin säiliön ylitäyttämisestä.

Monet rikkomuksista luokitettiin ryhmään "muut" sen vuoksi, että valvontaviranomaisten käyttämä tarkastusluettelo ja yhdenmukaistetut koodit eivät vastaa toisiaan. Tämän vuoksi näyttäisi perustellulta tulevaisuudessa mahdollisesti muuttaa molempia luetteloita. Jotta vaarallisten aineiden tiekuljetusten tarkastaminen yhdenmukaistettaisiin vieläkin paremmin Euroopan unionissa, komissio aikoo tutkia mahdollisuuksia direktiivin 95/50/EY liitteen I ja II muuttamiseksi. Tämä voitaisiin tehdä asianmukaisella tavalla yhdessä jäsenvaltioiden kanssa sen jälkeen, kun on hyväksytty direktiivin 95/50/EY muuttamiseksi tehtävä ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, jolla otetaan käyttöön sääntelykomitea liitteiden mukauttamiseksi tekniikan kehitykseen.

Yleisimmin käytetty seuraamus oli sakko, jota seurasi varoitus, johon saattoi liittyä kielto matkan jatkamisesta, ellei rikkomusta korjattu.

Tämän kertomuksen perusteella komissio haluaisi korostaa, että tiekuljetusten tarkastukset ovat tehokas työkalu vaarallisten aineiden kuljetuksen turvallisuuteen liittyvien ongelmien paljastamiseksi ja epäsuorasti tämän turvallisuuden parantamiseksi, ja tämän vuoksi komissio suosittelee, että tarkastusten määrä jäsenvaltioissa olisi sellainen, että ajoneuvo olisi tarkastettava keskimäärin vähintään kerran 1 000 matkalla. Samalla komissio haluaisi huomauttaa jäsenvaltioille, että kertomuksissa olisi käytettävä yhdenmukaistettuja rikkomuskoodeja.

LIITE I

JÄSENVALTIOIDEN TOIMENPITEET DIREKTIIVIN 95/50/EY TÄYTÄNTÖÖNPANEMISEKSI

Belgia B

Arrêté royal du 19.10.1998 portant exécution de la directive 95/50/CE du Conseil du 6.10.1995 concernant des procédures uniformes en matière de contrôle des transports de marchandises dangereuses par route/Koninklijk besluit van 19.10.1998 ter uitvoering van de richtlijn 95/50/EG van de Raad van 6.10.1995 betreffende uniforme procedures voor de controle op het vervoer van gevaarlijke goederen over de weg

Moniteur belge/Belgisch Staatsblad, 26.11.1998, s. 37941

Tullut voimaan 1.1.1999

Tanska DK

- Bekendtgørelse nr. 762 af 20.8.1996 om vejtransport af farligt gods. Trafikmin.,4.kt.,j.nr. 1995-4402-32. Lovtidende A 1996 hæfte nr. 132 udgivet den 30.8.1996 s. 4579. OBEK

- Trafikministeriets cirkulære nr. 151 af 4.10.1996 om kontrol med vejrtransport af farligt gods. Trafikmin., j.nr. 1995-4402-32. OCIR

Tullut voimaan 1.1.1997

Saksa D

Verordnung über die Kontrollen von Gefahrguttransporten auf der Strasse und in den Unternehmen GGKontrollV vom 27. Mai 1997, Bundesgesetzblatt Jahrgang 1997 Teil I Nr. 35, 9.6.1997

Tullut voimaan 1.9.1997

Kreikka GR

Ðñïåäñéêü ÄéÜôáãìá áñéèìüò 256/99, ÖÅÊ Á áñéèìüò 209 ôçò 11.10.1999

Tullut voimaan 11.10.1999

Espanja E

Resolución de 21.11.1996, de la Dirección General de Ferrocarriles y Transportes por Carretera, sobre la inspección y control por riesgos inherentes al transporte de mercancías peligrosas por carretera, Boletín Oficial del Estado número 303 de 17.12.1996 Página 37328 (Marginal 28065)

Tullut voimaan 1.1.1997

Ranska F

Circulaire du Ministère du 20.10.1997 portant transposition de la directive 95/50/CE du Conseil du 6.10.1995 concernant des procédures uniformes en matière de contrôle des transports de marchandises dangereuses par route, Journal Officiel du 4.12.1997 Page 17502

Tullut voimaan 4.12.1997 (asiasta oli lainsäädäntöä jo ennen tätä päivämäärää)

Irlanti IRL

The Carriage of Dangerous Goods by Road Act, 1998, Number 43 of 1998. Tämä on vain ensimmäinen askel. Direktiiviä ei ole vielä pantu täytäntöön.

Italia I

Decreto interministeriale del 3.3.1997, attuazione della direttiva 95/50/CE del Consiglio dell'Unione europea concernente l'adozione di procedure uniformi in materia di controlli su strada di merci pericolose, Gazzetta Ufficiale - Serie generale - del 3.4.1997 n. 77 pag. 34

Tullut voimaan 1.1.1997

Luxemburg L

- Règlement grand-ducal du 12.7.1996 modifiant le règlement grand-ducal du 10.4.1986 sur les transports par route de marchandises dangereuses, Mémorial grand-ducal A Numéro 57 du 27.8.1996, page 1774

- Règlement ministériel du 12.8.1996 modifiant le règlement ministériel du 30.6.1982 sur l'instruction, l'examen et les cours de recyclage prévus pour l'obtention du certificat de formation spéciale ADR, Mémorial Grand-Ducal A Numéro 68 du 3.10.1996, page 2030

Tullut voimaan 1.1.1997

Alankomaat NL

Regeling vervoer over land van gevaarlijke stoffen 1997, 29.11.1996, Staatscourant 235 of 4.12.1996

Tullut voimaan 1.1.1997

Itävalta A

145. Bundesgesetz, mit dem ein Gefahrgutbeförderungsgesetz erlassen wird sowie das Kraftfahrgesetz 1967 und die Straßenverkehrsordnung 1960 geändert werden, Bundesgesetzblatt für die Republik Österreich, Nr. 145/1998 ausgegeben am 20.8.1998

Tullut voimaan 1.9.1998

Portugali P

Decreto-Lei n.° 77/97 de 5.4.1997, Diário da República I Série A n.° 80 de 5.4.1997, página 1551

Tullut voimaan 5.5.1997

Suomi FIN

- Laki vaarallisten aineiden kuljetuksesta/Lag om transport av farliga ämnen (719/94), 2.8.1994

- Liikenneministeriön päätös vaarallisten aineiden tiekuljetusten valvomiseksi suoritettavista tarkastuksista/Trafikministeriets beslut om kontroller för övervakning av vägtransporter av farliga ämnen (705/96), 1.10.1996

- Asetus vaarallisten aineiden kuljetuksesta tiellä/Förordning om transport av farliga ämnen på väg (632/96), 16.8.1996

- Landskapslag om tillämpning av vissa i riket gällande författningar rörande transport av farliga ämnen (34/76), 1.7.1976, ändring (62/95), 27.7.1995

- Landskapsförordning om tillämpning i landskapet Åland av riksförfattningar om transport av farliga ämnen (66/95), 27.7.1995, ändring (72/96), 7.11.1996

Tullut voimaan 1.1.1997

Ruotsi S

- Lag om transport av farligt gods, Svensk författningssamling (SFS) 1982:821

- Förordning om transport av farligt gods, Svensk författningssamling (SFS) 1982:923

- Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polisens tillsyn över väg- och terrängtransporter av farligt gods, Rikspolisstyrelsens författningssamling (RPSFS) 1996:10 FAP 338-1

Tullut voimaan 1.1.1997

Yhdistynyt kuningaskunta UK

Health and Safety at Work etc. Act 1974

Tullut voimaan 1.1.1997 direktiivin 95/50/EY osalta

LIITE II

TIIVISTELMÄ TARKASTUKSISTA, RIKKOMUKSISTA JA RANGAISTUKSISTA EUROOPAN UNIONISSA

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE III

TARKASTUSTEN MÄÄRÄ/TAAJUUS JA RIKKOMUSTEN OSUUS

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE IV

TARKASTUSTEN LUKUMÄÄRÄ JA TARKASTETTUJEN ULKOMAISTEN AJONEUVOJEN OSUUS

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE V

TARKASTUKSET VS. RIKKOMUKSET

>VIITTAUS KAAVIOON>

LIITE VI

RIKKOMUKSET TYYPEITTÄIN

>VIITTAUS KAAVIOON>

LIITE VII

SEURAAMUKSET TYYPEITTÄIN

>VIITTAUS KAAVIOON>