KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE JALKAVÄKIMIINOJEN VASTAINEN TOIMINTA: EUROOPAN UNIONIN TOIMIEN LUJITTAMINEN

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. Jalkaväkimiinat aiheuttavat hirvittäviä tapaturmia useissa maailman köyhimmissä osissa ja vaikeuttavat useiden Euroopan unionin ohjelmien täytäntöönpanoa. Tämän takia Euroopan unioni osoitti vuosina 1992-1998 yli 180 miljoonaa euroa ympäri maailmaa toteutettavaan miinojen vastaiseen toimintaan, kuten miinanraivausohjelmiin, miinojen uhreille annettavaan tukeen sekä tutkimukseen ja teknologiseen kehittämiseen. EU:n osuus kansainvälisen yhteisön maailmanlaajuisissa ponnisteluissa on ollut merkittävä, mutta työsarkaa on vielä riittämiin.

2. Jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja siirtojen kiellosta ja niiden tuhoamisesta tehdyn Ottawan sopimuksen voimaantulon myötä kansainvälisen yhteisön haasteena on ratkaista jalkaväkimiinaongelma seuraavien 10-15 vuoden aikana. Euroopan unionin oletetaan tähänastisen panoksensa perusteella olevan keskeinen tekijä tässä toiminnassa. Menestys riippuu siitä, sitoudutaanko asiaan edelleen poliittisesti kansainvälisellä tasolla myöntämällä voimavaroja, tehostetaanko toiminnan kansainvälistä yhteensovittamista, otetaanko tehokkaita kansallisia voimavaroja käyttöön kaikilla miinoista eniten kärsivillä alueilla ja siirrytäänkö turvallisempiin ja nopeampiin miinanraivaustekniikoihin.

3. Tässä tiedonannossa esitetään yhteenveto Euroopan unionin tähänastisesta miinojen vastaisesta toiminnasta ja ehdotetaan toimintatapoja, joilla lisätään entisestään Euroopan unionin edellytyksiä toimia johtavassa asemassa tämän maailmanlaajuisen tragedian lopettamiseksi. Tähän liittyy erillisen, horisontaalisen budjettikohdan määrärahojen lisääminen, joiden avulla Euroopan unioni voi keskittyä tulevina vuosina miinojen vastaiseen toimintaan. Komissio on myös parhaillaan laatimassa lainsäädäntöehdotusta, ja se aikoo tehdä sisäisiä muutoksia, joilla lisätään komission toimien yhtenäisyyttä ja tehokkuutta tällä merkittävällä politiikan alalla.

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE JALKAVÄKIMIINOJEN VASTAINEN TOIMINTA: EUROOPAN UNIONIN TOIMIEN LUJITTAMINEN

1. Sopimus jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja siirtojen kiellosta ja niiden tuhoamisesta (jäljempänä 'Ottawan sopimus') tuli voimaan 1. maaliskuuta 1999 [1]. Voimaantulon myötä huipentui usean vuoden tiivis poliittinen toiminta kansainvälisen yhteisön herättämiseksi toimimaan yhteistyössä jalkaväkimiinaongelman ratkaisemiseksi. Kiellon vaikutusten näkyminen kestää aikansa, ja useiden avainasemassa olevien valtioiden on vielä sitouduttava siihen.

[1] Sopimuksen oli allekirjoittanut 1.9.1999 mennessä 135 valtiota ja ratifioinut 84 valtiota. Näistä sopimuksen on allekirjoittanut 14 EU:n jäsenvaltiota ja ratifioinut 13 jäsenvaltiota.

2. Samanaikaisesti on löydettävä ratkaisu jalkaväkimiinojen kammottaville seurauksille. Lisäksi itse sopimuksen täytäntöönpano luo uusia haasteita. Viimeisten kuuden vuoden aikana väestön tietoisuus jalkaväkimiinojen tuhoisista vaikutuksista on lisääntynyt useilla alueilla, jotka kamppailevat aseellisten konfliktien seurauksista selviytymiseksi. Sen lisäksi, että uhrien määrä lisääntyy jatkuvasti, on jalkaväkimiinojen olemassaolo tai epäily siitä vaikeuttanut taloudellista ja yhteiskunnallista elpymistä. Miinojen vastaisesta toiminnasta [2] on tästä syystä tullut polttava painopistealue kriisien jälkeisissä olosuhteissa onnettomuuksien estämiseksi ja normaalielämään paluun helpottamiseksi.

[2] "Miinojen vastainen toiminta" on yleiskäsite, joka viittaa kaikenlaiseen miinoihin liittyvään toimintaan, mukaan luettuina miinoista tiedottaminen, tiedonhallinta, uhrien auttaminen ja kuntouttaminen, epäilyksenalaisten alueiden kartoittaminen ja merkitseminen, maamiinojen paikantaminen ja tunnistaminen, asiantuntijoiden kouluttaminen, (humanitaaristen standardien mukainen) miinanraivaus ja maamiinojen tuhoaminen, jolla pyritään vähentämään jalkaväkimiinojen, räjähtämättömien taisteluvälineiden ja muiden vaarallisten sodankäyntijätteiden ihmisiin, talouteen ja ympäristöön kohdistuvia vaikutuksia.

3. Euroopan unionia pidetään tällä hetkellä yhtenä kansainvälisen yhteisön merkittävimmistä miinojen vastaisen toiminnan tukijoista. Vuosina 1992-1998 yhteisö sitoi yli 180 miljoonaa euroa kyseiseen toimintaan eri puolilla maailmaa (ks. liite 1). Tämän lisäksi Euroopan unionin jäsenvaltiot toteuttivat samanaikaisesti yhtä mittavia kahdenvälisiä toimia. Euroopan unioni tukee toimia miinoista kaikkein eniten kärsivissä maissa, kuten Afganistanissa, Angolassa, Bosniassa ja Hertsegovinassa, Irakin pohjoisosissa, Kambod(assa, Kosovossa, Kroatiassa, Laosissa, Mosambikissa, Nicaraguassa, Somaliassa ja Zimbabwessa. Useissa näissä maissa se on miinojen vastaisen toiminnan suurin rahoittaja.

4. Euroopan unioni katsoo, että YK:lla on keskeinen asema sekä miinojen vastaisen toiminnan järjestämisessä useissa maissa että kansainvälisen toiminnan yhteensovittamisessa. Lisäksi muun muassa Yhdysvallat, Kanada, Norja ja Japani ovat rahoittaneet merkittävästi miinanraivaustoimintaa ja siihen liittyviä toimia, kuten miinojen uhreille annettavaa tukea.

5. Ottawan konferenssissa vuoden 1997 joulukuussa hallitukset ja järjestöt ympäri maailman ilmoittivat sitoutuvansa seuraavien vuosien aikana miinojen vastaiseen toimintaan huomattavan suurella rahamäärällä, joka vastaa vähintään 350:tä miljoonaa euroa. Sittemmin kansainvälisen yhteisön halu työskennellä koordinoidummin yhdessä sovittujen tavoitteiden saavuttamiseksi ja toiminnan päällekkäisyyksien minimoimiseksi keskittymällä ensisijaisiin vaatimuksiin on lisääntynyt.

HAASTEET

6. Ottawan sopimuksen mukaiset velvoitteet: Sopimuksen voimaantulo edistää huomattavasti miinojen vastaista toimintaa ja rakentavammasta, erityistavoitteita sisältävästä lähestymistavasta sopimista. Sopimuspuolten edellytetään täyttävän vaativia maan sisäisiä velvoitteita, joihin käytetään miinojen vastaiseen toimintaan myönnettyjä varoja. Näihin velvoitteisiin kuuluu:

- kaikkien varastoitujen miinojen tuhoaminen neljän vuoden kuluessa (4 artikla),

- jalkaväkimiinojen tuhoaminen miinoitetuilta alueilta kymmenen vuoden kuluessa (5 artiklan 1 kohta),

- miinoitettujen alueiden tunnistaminen, merkitseminen ja aitaaminen mahdollisimman pian (5 artiklan 2 kohta),

- selvityksen antaminen YK:n pääsihteerille kuuden kuukauden kuluessa jalkaväkimiinoja koskevasta tilanteesta kyseisessä maassa (7 artikla), tietojen toimittaminen YK:n tietokantaan (6 artiklan 6 kohta) ja yhteistyö sen tarkistamiseksi, että toimenpiteitä noudatetaan (8 artikla), sekä

- tarpeellisten oikeudellisten, hallinnollisten ja muiden toimenpiteiden toteuttaminen sopimuksessa kiellettyjen toimien estämiseksi (9 artikla).

7. Miinoista kärsivän maan hallituksen on otettava viime kädessä vastuu miinanraivauksesta, ja tämä näkökohta on otettava alusta alkaen huomioon järjestettäessä kansainvälisen yhteisön toimintaa. Konfliktin jälkeisessä tilanteessa on kuitenkin epätodennäköistä, että maan hallitus tosiasiallisesti pystyisi järjestämään ja ohjaamaan kunnostamista ja jälleenrakennusta; myös miinanraivaukseen käytettävissä olevat varat ovat rajalliset. Kansallisten poliittisten toimielinten perustaminen ja paikallisen miinanraivauskyvyn luominen siten, että toiminta ei ole puolueellista tai että raivauksessa ei tavoitella omaa etua, ovat näin ollen välttämättömiä ennakkoedellytyksiä miinoista kärsivien maiden miinojen torjuntaohjelmille.

8. Useat sopimuspuolina olevista, miinoista kärsivistä maista tarvitsevat apua velvoitteidensa täyttämisessä. Tämä on kansainvälisen toiminnan ensisijainen tavoite tulevina vuosina sopimuksen 6 artiklan mukaisesti [3]. Ongelman ratkaisuun liittyvä kustannusvaikuttavuus lisääntyisi ja ongelmaan kyettäisiin vaikuttamaan enemmän, jos kansainvälinen yhteisö lähestyisi ongelmaa nykyistä johdonmukaisemmin ja koordinoidummin kussakin miinoista kärsivässä maassa. Ottawan sopimuksen sopimuspuolina olevien valtioiden ensimmäisessä tapaamisessa Maputossa 3. toukokuuta 1999 kiinnitettiin ensisijaista huomiota kansainvälisen yhteistyön vahvistamiseen, erityisesti sopimuksen sisältämien velvoitteiden ja määräaikojen kanssa johdonmukaisen, ensisijaisia tavoitteita koskevan kokonaiskuvan kehittämiseen. Tässä yhteydessä on otettava huomioon kansainvälisellä ja alueellisella tasolla sekä pienalueilla tehty merkittävä työ samalla, kun Yhdistyneet Kansakunnat tunnustetaan johtavaksi toimijaksi maailmanlaajuisissa miinojen torjuntapyrkimyksissä. Tulevaisuuden suunnitelmia sekä aikaisempia ja nykyisiä kokemuksia koskeva tieto on oltava tehokkaammin kaikkien saatavilla, jotta politiikkojen ja strategioiden vaikutusta voidaan tehostaa ja jotta vältytään päällekkäisiltä ponnisteluilta ja voimavarojen tuhlaukselta. On myös tarkasteltava järjestöjen kykyä hoitaa tehtävänsä, ja mahdolliset ongelmakohdat on ratkaistava.

[3] Tässä suhteessa erityisesti alueelliset järjestöt, Euroopan yhteisö mukaan luettuna, kuuluvat niihin, joilta sopimusosapuolena oleva valtio voi pyytää taloudellista, teknistä ja muuta tukea.

9. Vaikka käytännölliseltä ja eettiseltä kannalta tarkasteltuna ei tunnu järkevältä myöntää varoja miinanraivaukseen maissa, joiden hallitukset yhä käyttävät jalkaväkimiinoja, on myös tunnustettu, että niin sanottujen hajonneiden valtioiden tai siviiliselkkausten taistelevilla ryhmittymillä on päävastuu maamiinojen jatkuvasta käytöstä aseiden alkuperästä riippumatta. Jos sopimuksen halutaan olevan uskottava, kansainvälisen yhteisön on kuitenkin pohdittava vakavasti, miten se aikoo suhtautua niihin valtioihin, jotka edelleen käyttävät jalkaväkimiinoja mielivaltaisesti ja vastuuttomasti, ja niihin, jotka edelleen käyttävät jalkaväkimiinoja sopimusvelvoitteidensa vastaisesti [4]. Samalla huono-osaisia väestöryhmiä ei olisi rangaistava niiden hallitusten tekemistä virheistä.

[4] On epäselvää, ketkä jalkaväkimiinoja tällä hetkellä tuottavat ja vievätkö tuottajat miinoja yhä konfliktialueille vai eivät. Seuraavat miinoja tuottavat valtiot eivät ole allekirjoittaneet Ottawan sopimusta: Egypti, Etelä-Korea, Intia, Irak, Iran, Israel, Jugoslavia, Kiina, Kuuba, Myanmar (Burma), Pakistan, Pohjois-Korea, Singapore, Taiwan, Turkki, Valko-Venäjä, Venäjä, Vietnam ja Yhdysvallat. Huomattava osa miinoista eniten kärsiviltä alueilta löydetyistä miinoista on peräisin entisestä Neuvostoliitosta tai Kiinasta. Valtioista, joiden tiedetään vievän jalkaväkimiinoja, ainoastaan Irak, Iran, Jugoslavian liittotasavalta, Pohjois-Korea ja Vietnam eivät ole kieltäneet miinojen vientiä tai asettaneet moratoriota.

10. Euroopan unionin [5] ja kansainvälisen yhteisön muiden keskeisten rahoittajien sitoumuksista huolimatta yleinen maamiinaongelma on edelleen ratkaisematta ja tapaturmia sattuu edelleen aivan liian paljon [6]. On olemassa myös huoli siitä, että jalkaväkimiinoja koskevan viime vuosien julkisuuskampanjan jälkeen tukea antaneiden hallitusten ja järjestöjen innostus asiaa kohtaan hiipuu. Jos ongelma aiotaan ratkaista vuosien eikä vuosikymmenten kuluessa [7], miinojen vastaista toimintaa on tehostettava, jotta allekirjoittajavaltiot ehtivät raivata maamiinansa määräajassa. Tämän edellyttämän rahoituksen taso on säilytettävä vähintään ennallaan tulevina vuosina.

[5] Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat omalta osaltaan kieltäneet kaikkien jalkaväkimiinojen viennin kaikkiin määräpaikkoihin ja ottaneet käyttöön toimenpiteitä niiden tuotannon kieltämiseksi. Joka tapauksessa vain hyvin pieni osuus jalkaväkimiinojen aiheuttamista humanitaarisista ongelmista on peräisin Euroopan unionista, joka on pikemminkin osa ratkaisua kuin osa ongelmaa.

[6] Asiantuntijat ovat yhtä mieltä siitä, että maamiinojen kokonaismäärällä ei ole merkitystä, vaan miinoista mahdollisesti kärsivien alueiden huomattavalla laajuudella. Yli 60 maata on ilmoittanut maamiinaongelmasta, ja näistä 20 maassa ongelma on erittäin vakava. Jo pelkkä epäily miinojen olemassaolosta aiheuttaa taloudellista häiriötä, ja entisillä konfliktialueilla uskotaan olevan jalkaväkimiinojen ja panssarintorjuntamiinojen lisäksi erilaisia muita räjähtämättömiä taisteluvälineitä (kuten ammuksia, raketteja ja kranaatteja).

[7] Miinojen vastaisen toiminnan koordinointia käsittelevässä seminaarissa Ottawassa vuoden 1998 maaliskuussa tultiin tähän tulokseen, mistä on osoituksena EU:n asettama tavoite ratkaista jalkaväkimiinaongelma 10-15 vuoden kuluessa tai Yhdysvaltojen tavoite ratkaista ongelma vuoteen 2010 mennessä.

11. Epäily jalkaväkimiinojen olemassaolosta rajoittaa huomattavasti yhteiskunnallis-taloudellista kehitystä useissa maissa, joissa miinanraivaus on välttämätöntä, jotta voidaan luoda edellytykset kunnostamis-, jälleenrakennus- ja kehitysohjelmien toteuttamiselle. Miinojen todelliseen olemassaoloon liittyvien fyysisten vahinkojen torjumisen lisäksi jalkaväkimiinoja koskevilla hankkeilla on kerrannaisvaikutuksia miinoista kärsivien yhteisöjen yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin rakenteisiin, koska hankkeiden ansiosta yhteiskunnallinen ja taloudellinen toiminta voi jatkua ja pakolaiset voivat palata koteihinsa.

12. Miinanraivausmenetelmät ja niiden kustannusvaikuttavuus: Maamiinavaaran laajuus huomioon ottaen on yleisesti tunnustettu, että hyväksi havaitut ja työvoimavaltaiset manuaaliset miinanraivaustekniikat ovat liian hitaita ja vaarallisia. Enemmän huomiota olisi kiinnitettävä erityisesti miinakenttien kartoittamista, miinojen parempaa paikantamista ja miinojen raivausta/tuhoamista koskevan tarkoituksenmukaisen tekniikan kehittämiseen ja soveltamiseen, jossa otetaan huomioon ympäristöolot, kuten maasto, maaperä ja kasvillisuus. Lisäksi unionin alueella toteutettavissa miinanraivausta koskevissa kansallisissa T&K-toimissa keskitytään pääasiassa sotilaallisten vaatimusten täyttämiseen, jotka poikkeavat monessa suhteessa siviiliväestön tarpeista. Toimintaa on edelleen yhteensovitettava, jotta vältytään päällekkäisiltä toimilta. Markkinoilla saatavilla olevien laitteiden suorituskyky on arvioitava asianmukaisten tavanomaisten menettelyjen perusteella, jotka on vielä määritettävä. Varmentamisen osalta testaukset olisi suoritettava hyväksytyissä laitoksissa sen jälkeen, kun tavanomaiset menettelyt on otettu käyttöön. Komissio aikoo edelleen edistää kansainvälisten standardien laatimista ja täytäntöönpanoa tiiviissä yhteistyössä CENin, ISOn ja YK:n kanssa.

13. Tiedonhallinta: Tehokkaat miinojen torjuntaohjelmat edellyttävät tarkkoja, kattavia ja käyttökelpoisia tietoja miinakenttien laajuudesta ja niissä olevien miinojen tiheydestä sekä miinojen sijainnista ja tyypistä. Lisäksi tarvitaan asianmukaisia taloudellisia, topografisia ja lääketieteellisiä tietoja sekä tietoja miinanraivaustoimien tehokkuudesta. Kentällä toteutettavista toimista olisi mahdollista saada suuret määrät tietoa, mutta suurin osa tiedosta on käsittelemätöntä. Komission tavoin YK on yhdessä KFOR:n ja GICHD:n kanssa parhaillaan luomassa yhdenmukaistettuja ilmoitusjärjestelmiä ja maantieteellisiä tietojärjestelmiä sekä kentälle että päättäville tasoille. Kansainvälistä yhteistyötä ja toiminnan yhteensovittamista on syytä lisätä tällä alalla.

EUROOPAN UNIONIN VASTAUS

Tähänastinen toiminta

14. Euroopan unioni on toiminut kattavasti jalkaväkimiinakysymyksessä osana yhteisön ja parlamentin toimintaa sekä osana yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa (YUTP), samoin kuin kehitysyhteistyöhön, kunnostamiseen ja jälleenrakennukseen, humanitaariseen apuun ja tutkimukseen liittyviä politiikkoja. Ministerineuvosto on toiminut vuodesta 1995 alkaen aktiivisesti jalkaväkimiinakysymyksen hyväksi yhteisten toimintojen ja päätöslauselmien sekä diplomaattisten menettelyjen ja yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa käytävän diplomaattisen vuoropuhelun kautta, toimimalla Yhdistyneiden Kansakuntien kaltaisilla kansainvälisillä foorumeilla, osallistumalla aktiivisesti Ottawan prosessiin sekä käytännön toimien kautta. Erityisesti jalkaväkimiinoja koskevassa yhteisessä toiminnassa, joka hyväksyttiin 1. lokakuuta 1996, Euroopan unioni sitoutui "tavoitteeseen poistaa jalkaväkimiinat kokonaan" ja toimimaan aktiivisesti "tällaiset aseet maailmanlaajuisesti kieltävän tehokkaan kansainvälisen sopimuksen aikaansaamiseksi mahdollisimman nopeasti". Yhteisessä toiminnassa, joka hyväksyttiin 28. marraskuuta 1997, laajennettiin aikaisempia moratorioita kattamaan kaikki jalkaväkimiinojen siirrot sekä vaatimusta ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin jalkaväkimiinojen tuotannon kieltämiseksi unionissa. EU suhtautui myönteisesti Oslon sopimuksen allekirjoittamiseen 18. syyskuuta 1997 ja pyrki edistämään kaikilla asianmukaisilla kansainvälisillä foorumeilla, aseistariisuntakonferenssi mukaan luettuna, jalkaväkimiinojen täydelliseen kieltoon ja näiden aseiden aiheuttamien ongelmien ratkaisemiseen tähtääviä toimia. Tällä perusteella kaikki unionin viisitoista jäsenvaltiota osallistuivat Ottawan konferenssiin 2.-4. joulukuuta 1997, ja neljätoista jäsenvaltiota allekirjoitti sopimuksen.

15. Euroopan unioni tuki taloudellisesti miinojen vastaista toimintaa eri yhteisten toimintojen nojalla eri laitosten kautta, erityisesti YK:n vapaaehtoisen miinanraivausrahaston (UNVTF) ja Punaisen Ristin kansainvälisen komitean (ICRC) kautta. Yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien varojen osalta neuvosto on tehnyt vuodesta 1995 lähtien päätöksiä, joiden perusteella YUTP-toimintaan varatuista varoista on myönnetty yhteensä noin 21,6 miljoonaa ecua johtavien kansainvälisten järjestöjen toteuttamaan miinojen vastaiseen toimintaan. Euroopan unioni on näin ollen Yhdistyneiden Kansakuntien ja ICRC:n miinojen torjuntarahastojen suurin yksittäinen rahoittaja.

16. Euroopan unionin rahoitusosuuksiin, jotka ovat osoitus poliittisesta tuesta vastaanottajajärjestöjen työlle, ei sisälly yksittäisten jäsenvaltioiden tekemiä huomattavia kahdenvälisiä tukitoimia, ja ne täydentävät Euroopan komission suoraan rahoittamaa ensimmäiseen pilariin kuuluvaa miinojen vastaista yhteisön toimintaa miinoista kärsivissä maissa (ks. jäljempänä).

17. Euroopan parlamentin toiminta: Euroopan parlamentti on sitoutunut vuodesta 1995 alkaen vahvasti jalkaväkimiinakysymykseen ja on lukuisissa päätöslauselmissaan ja kysymyksissään puhunut johdonmukaisesti näiden miinojen täydellisen kiellon puolesta. Parlamentin aloitteesta EY:n talousarvioon lisättiin vuonna 1996 erillinen jalkaväkimiinoja koskeva budjettikohta. Jalkaväkimiinoja koskevassa päätöslauselmassa, joka annettiin 29. kesäkuuta 1995, neuvostoa ja komissiota kehotettiin toimimaan tehokkaammin miinojen levityksen estämiseksi, kohdistamaan enemmän varoja kunnostamisohjelmiin ja laajentamaan jalkaväkimiinojen vastaista toimintaa miinoista kärsivillä alueilla. EU:n ja AKT-maiden parlamentaarisessa yleiskokouksessa 26. syyskuuta 1996 hyväksytyssä jalkaväkimiinoja koskevassa päätöslauselmassa vedottiin AKT-maihin ja Euroopan unionin jäsenvaltioihin, jotta nämä toteuttaisivat tarmokkaasti miinanraivaustoimia, harjoittaisivat enemmän miinanraivaustekniikoita koskevaa tutkimusta ja edistäisivät merkittävästi jalkaväkimiinojen täydellistä kieltoa. Euroopan parlamentin 18. joulukuuta 1997 antamassa jalkaväkimiinoja koskevassa viimeisimmässä päätöslauselmassa kannustettiin liittymään laajalti Ottawan sopimukseen ja ratifioimaan se nopeasti sekä kehotettiin koordinoimaan entistä tehokkaammin kansainvälisiä toimia miinojen raivaamiseksi ja uhrien kuntouttamiseksi.

18. Yhteisön toiminta: Suuri osa Euroopan unionin tuesta on peräisin yhteisön varoista, joita valvoo ja hallinnoi Euroopan komissio (ks. liitteet 1 ja 1A). Komissiossa vastuu miinojen vastaisesta toiminnasta jakautuu eri yksikköjen tai pääosastojen (PO) kesken. Kokonaispolitiikan koordinointi on ulkosuhteiden PO:n vastuulla; kehitysyhteistyön PO osallistuu toimintaan tiiviisti kehitysyhteistyöohjelmien ja muiden ohjelmien kautta; humanitaarisen avun toimisto puolestaan keskittyy pääasiassa humanitaarisiin kysymyksiin. Yksiköt turvautuvat useisiin eri budjettikohtiin, jotka koskevat muun muassa jälleenrakennusta (esim. Bosniassa), pakolaisapua (esim. Afganistanissa), kunnostamista (esim. Angolassa ja Kambod(assa), humanitaarista apua ja kansalaisjärjestöille myönnettävää yhteisrahoitusta, sekä erilliseen jalkaväkimiinoja koskevaan budjettikohtaan (nykyisin B7-661), joka luotiin vuonna 1996. Lisäksi AKT-maille myönnetään varoja Euroopan kehitysrahastosta (EKR). Kehitysneuvoston 22. marraskuuta 1996 antamalla päätöslauselmalla Euroopan unionin miinanraivausohjelmissa otettiin käyttöön tietty ehdollisuus, koska katsottiin, että lukuun ottamatta joitakin humanitaarisia olosuhteita varoja miinanraivaustoimiin olisi myönnettävä ainoastaan maille, jotka ovat lopettaneet jalkaväkimiinojen käytön, toimivat jalkaväkimiinojen kaupan, valmistuksen ja varastoinnin estämiseksi sekä tukevat ehdotettuja toimia. Komission yhteisen tutkimuskeskuksen (YTK) Ispran yksikössä on kehitetty miinakenttien kartoittamiseen ja miinojen paikantamiseen sekä tunnistamiseen liittyvää erityisasiantuntemusta. Keskus antaa teknistä neuvontaa ja tukea muille komission yksiköille, käynnissä oleviin tutkimushankkeisiin, jäsenvaltioille, yhteisön ulkopuolisille maille ja muille järjestöille. Tietoyhteiskunnan PO hallinnoi epäsuoria T&K-toimia, joita rahoitetaan toimialoja ja tiedeyhteisöjä koskevista neljännestä ja viidennestä puiteohjelmasta. Myös muut yksiköt toteuttavat joitakin teknisiä hankkeita erityisillä maantieteellisillä alueilla. Tutkimusneuvosto, joka kokoontui 23. syyskuuta 1997, ja Euroopan parlamentti päättivät lisätä neljänteen puiteohjelmaan uusia toimia, mukaan luettuna T&K-tuki humanitaariselle miinanraivaukselle. Yhteensä 17 miljoonaa ecua käytettiin kustannustenjaolla toteutettaviin epäsuoriin T&K-toimiin ja humanitaarisessa miinanraivauksessa käytettäviä jalkaväkimiinojen paikantamisjärjestelmiä koskevaan kilpailutettuun tukitoimintaan. Vuonna 1999 käynnistyneessä tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennessä puiteohjelmassa yksilöitiin kaksi TTK-tukea koskevaa budjettikohtaa, yksi tietoyhteiskunnan PO:n hallinnoimaa IST-ohjelmaa varten ja toinen suoraa TTK-tukea antavaa YTK:ta varten.

19. Vuosina 1995-1998 nämä komission erilaiset sisäiset toimet yhdistettiin miinanraivauksen koordinointiryhmäksi (Mine Clearance Co-ordination Group). Tämä oli johdonmukaista maamiinoja koskevan lisääntyneen kansainvälisen huomion ja poliittisen sitoutumisen kanssa.

EUROOPAN UNIONIN TOIMIEN LUJITTAMINEN

20. Jotta tuleviin haasteisiin voidaan vastata, Euroopan unionin politiikkaa on vahvistettava myönteisten saavutusten perusteella lisäämällä toimien yhtenäisyyttä ja tehokkuutta sekä varmistamalla unionin keskeinen asema kansainvälisessä yhteisössä. Tällä tavoin edistetään myös kansainvälistä yhteistyötä ja toiminnan yhteensovittamista. Euroopan yhteisön toiminnan tavoitteet ja niiden saavuttamiseksi käytettävät keinot sekä periaatteet, joihin toiminta perustuu, esitetään jäljempänä.

21. Tavoite: Yleisenä tavoitteena on edistää jalkaväkimiinaongelman ratkaisemista seuraavien 10-15 vuoden aikana yhteensovittamalla toimia kansainvälisen yhteisön muiden, miinojen vastaiseen toimintaan osallistuvien jäsenten kanssa.

22. Miinojen vastaisen toiminnan painopisteet: Asettaen kehitysmaat etusijalle Euroopan komissio aikoo keskittää yhteisön toimet tavoitteen saavuttamiseksi seuraavasti:

a. humanitaarista miinanraivausta koskevan yhtenäisen ja johdonmukaisen strategian laatimisen, seurannan ja käytännön täytäntöönpanon tukeminen yhteisössä ja kansainvälisellä tasolla,

b. miinoista eniten kärsivien valtioiden tukeminen, jotta ne panevat täytäntöön jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja siirtojen kiellosta ja niiden tuhoamisesta tehdyn sopimuksen (Ottawan sopimus) mukaiset velvoitteensa osana yleistä toimintakehystä, jota YK on parhaillaan kehittämässä,

c. kansallisten rakenteiden ja paikallisten toimintaedellytysten luominen ja ylläpito miinoista kärsivissä maissa miinojen vastaisen toiminnan toteuttamiseksi mahdollisimman tehokkaasti,

d. humanitaarisiin hätätilanteisiin vastaaminen, onnettomuuksien estäminen ja miinojen uhrien kuntoutuksen tukeminen välittömissä ja ennalta arvaamattomissa olosuhteissa sekä

e. tehokkaamman, turvallisemman ja tarkoituksenmukaisemman tekniikan ja laitteiston kehittämisen ja saannin tukeminen yhteisön tukemien T&K-toimien perusteella, mukaan luettuna miinojen vastaiseen toimintaan soveltuvien laitteiden ja tekniikoiden kokeilun ja käyttöönoton tukeminen asianomaisissa maissa.

23. Poliittinen ja diplomaattinen toiminta: Euroopan yhteisö pyrkii kaikin asianmukaisin keinoin varmistamaan, että tukea saavat tahot noudattavat asianmukaisesti Ottawan sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, sekä saamaan tahot, jotka eivät vielä ole allekirjoittaneet sopimusta, lopettamaan jalkaväkimiinojen siirrot ja liittymään sopimukseen mahdollisimman pian.

Periaatteet

24. Käytännön toiminta: Komissio aikoo käyttää suurimman osan käytettävissä olevista varoistaan toimiin, joilla pyritään tehokkaaseen ja nopeaan miinanraivaukseen ja uhrien tukemiseen.

25. Ehdollisuus: Lukuun ottamatta humanitaarisia hätäapuohjelmia (joille ei ole asetettu ehtoja), tukea miinojen uhreille ja toimia haavoittuvien väestöryhmien [8] auttamiseksi suoraan, komissio pyrkii varmistamaan, että sen tulevia miinanraivausohjelmia toteutetaan ainoastaan maissa, jotka ovat allekirjoittaneet Ottawan sopimuksen ja toimivat sen velvoitteiden mukaisesti.

[8] Esimerkiksi pakolaisten ja asuinsijoiltaan siirtymään joutuneiden henkilöiden tapauksessa tai tilanteessa, jossa kansallinen hallinto ei toimi kunnolla.

26. Tunnettuus: Komissio aikoo lisätä jalkaväkimiinoihin liittyviä EU:n toimia koskevaa tietoisuutta ja tuntemusta korostamalla sitä, että Euroopan unionin sitoutumiseen viitattaisiin mahdollisuuksien mukaan tuensaajajärjestöjen julkaisuissa ja toimissa. Komissio aikoo ylläpitää www-sivuja ja keskustietokantaa, jotka toimivat tietolähteenä ja yhteyspisteenä.

27. Yhtenäisyys: Komissio kannustaa Euroopan unionin yleisen politiikan suurempaan johdonmukaisuuteen hyödyntämällä erillistä horisontaalista budjettikohtaa, josta tuetaan humanitaarista miinanraivausta koskevan yhtenäisen ja johdonmukaisen strategian laatimista, seurantaa ja käytännön täytäntöönpanoa yhteisössä ja kansainvälisellä tasolla jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja siirtojen kiellosta ja niiden tuhoamisesta tehdyn sopimuksen mukaisesti.

28. Perimmäinen vastuu kansallisella tasolla: Miinoista kärsivissä maissa toteutettavan miinojen vastaisen EY:n toiminnan osalta katsotaan, että toimien perimmäisen vastuun on, aina kun se on mahdollista, oltava kyseisen maan kansallisilla viranomaisilla. Tiiviissä yhteistyössä YK:n asianomaisten elinten kanssa komissio korostaa erityisesti asianmukaisten ja pätevien poliittisten, hallinto- ja täytäntöönpanorakenteiden luomisen ja säilyttämisen tukemista.

29. Kehitysyhteistyö: AKT-maiden ja EU:n välisiä tulevia suhteita koskevien neuvottelujen yhteydessä tutkitaan edelleen mahdollisuutta yhdistää jalkaväkimiinojen vastainen toiminta kehitysyhteistyöhön. Erityisesti voitaisiin myöntää AKT-valtioiden pyynnöstä rahoitusta Ottawan sopimuksen allekirjoittaneille valtioille kehitysyhteistyön rahoitusta koskevien sääntöjen mukaisesti. Sopimukseen liittyminen katsottaisiin todellisen kehityksen perustekijäksi, ja tämä kehitysyhteistyön osa-alue katsottaisiin osallistumiseksi jalkaväkimiinojen torjuntaan. Komissio on laatinut integroitua ja koordinoitua lähestymistapaa jalkaväkimiinojen käytön torjunnassa AKT-maissa koskevaa tilannekehitystä kuvaavan tiedonannon, joka toimitettiin kehitysneuvostolle 21. toukokuuta 1999 ja johon tämä suhtautui myönteisesti. Neuvosto totesi päätelmissään, että integroitu ja koordinoitu lähestymistapa tarjoaa edelleenkin tarkoituksenmukaisen viitekehyksen jalkaväkimiinojen vastaisille toimenpiteille. Neuvosto päätti palata asiaan heti, kun komissio on antanut tämän tiedonannon.

30. Sotilaallinen yhteistyö: Vaikka nopean sotilaallisen miinanraivauksen ja humanitaarisen miinanraivauksen toimintavaatimukset poikkeavat merkittävästi toisistaan, niiden välillä on potentiaalista yhteisvaikutusta, jota Euroopan unioni ei vielä hyödynnä täysin, erityisesti kehitysvaiheessa olevan eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan osalta. Erityistoimena on edelleen kehitettävä ja parannettava Naton teräväpiirtokuvien saatavuutta miinoitettujen alueiden kartoittamisen tukemiseksi. Tuesta voitaisiin päättää esimerkiksi euroatlanttisessa kumppanuusneuvostossa.

Keinot

31. Jalkaväkimiinoja koskeva erityislainsäädäntö: Miinojen vastaisen toiminnan rahoituksessa tällä hetkellä käytettävien eri budjettikohtien oikeusperustat [9] poikkeavat toisistaan. Vaikka miinojen vastainen toiminta on merkittävä osa useita humanitaarisen avun hankkeita sekä kunnostamis- ja jälleenrakennushankkeita ja vaikka miinanraivaustoimien suunnittelu säilyy kiinteänä osana eri oikeusperustojen nojalla toteutettavia jälleenrakennus- ja kunnostamishankkeita, Ottawan sopimuksen mukainen miinojen vastainen toiminta on myös erillistä ja erikoistunutta toimintaa, jolla on omat ensisijaiset tavoitteensa, toimintavaatimukset ja erilliset poliittiset periaatteensa. Erityisellä asetuksella helpotetaan järjestelmällistä suunnittelua ja varmistetaan toiminnan parempi yhteensovittaminen, suurempi avoimuus sekä tunnettuus, samoin kuin toimien vastuullisuus, ja toimintaa aiotaan tukea erillisestä horisontaalisesta budjettikohdasta, jonka määrärahoja on lisätty tuntuvasti; toiminta edellyttää myös yksiä ja samoja sääntöjä ja menettelyjä sekä asianmukaisia rakenteellisia mukautuksia. Kattava ja johdonmukainen miinanraivausstrategia, jonka tavoitteena on toiminnan yhteensovittamisen, yhtenäisyyden ja tehokkuuden parantaminen, on erittäin toivottava sekä poliittisista että käytännön syistä.

[9] Oikeusperustoja ovat humanitaarisesta avusta 20 päivänä kesäkuuta 1996 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1257/96 (EYVL L 163, 2.7.1996), kehitysmaissa toteutettavista kunnostamis- ja jälleenrakennustoimista 22 päivänä marraskuuta 1996 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2258/96, Bosnialle ja Hertsegovinalle, Kroatialle, Jugoslavian liittotasavallalle ja entiselle Jugoslavian tasavallalle Makedonialle annettavasta avusta 25 päivänä heinäkuuta 1996 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1628/96, siirtymään joutuneiden väestöryhmien avustamista Aasian ja Latinalaisen Amerikan kehitysmaissa koskevista toimista 3 päivänä maaliskuuta 1997 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 443/97 ja jalkaväkimiinoista 1 päivänä lokakuuta 1996 hyväksytty yhteinen toiminta (EYVL L 260, 12.10.1996), joka koskee yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alaan kuuluviin aseistariisuntatoimiin tarkoitettuja varoja.

32. Kansainvälisten toimien koordinoinnin ja täydentävyyden edistäminen: Miinojen vastaisen toiminnan tukemiseen tällä hetkellä käytettävien rahoitusvälineiden moninaisuus aiheuttaa erityisongelmia toiminnan yhteensovittamisessa, yhtenäisyydessä ja avoimuudessa. Kansainvälisen toiminnan yhteensovittamista olisi selvästi lisättävä, menettelyjä olisi järkiperäistettävä ja yhteisön toimien johdonmukaisuutta olisi vahvistettava. Miinojen vastaisen toiminnan tärkeimpien rahoittajien toiminnan tehostamista ja parempaa yhteensovittamista sekä maailmanlaajuisesti että kussakin miinoista kärsivässä maassa tuetaan erillisestä budjettikohdasta, jonka määrärahoja on lisätty ja joka vastaa jalkaväkimiinojen käytön, varastoinnin, tuotannon ja siirtojen kieltoa ja niiden tuhoamista koskevan sopimuksen vaatimuksia. Kuten aina, Euroopan unioni tukee YK:n miinatoimintayksikön (UN Mine Action Service, UNMAS) kehittämistä osana YK:ta siten, että se toimisi tietokeskuksena, joka auttaa rahoittajia ja jonka avulla kehitetään YK:n ohjelmia yhteistyössä rahoittajien ja muiden osallistujien kanssa. Komissio on osallistunut jäsenvaltioiden kanssa täysipainoisesti miinatoiminnan tukiryhmän (Mine Action Support Group, MASG) toimintaan ja pitänyt yllä tiiviitä yhteyksiä UNMASiin.

33. Euroopan unionin harjoittaman miinojen vastaisen toiminnan osalta on ratkaisevaa yhteisön ja sen jäsenvaltioiden politiikkojen täydentävyys ja johdonmukaisuus sekä maailmanlaajuisten aloitteiden että yksittäisten tuensaajamaiden osalta politiikkojen tehokkuuden lisäämiseksi. Yhtä tärkeää on miinanraivaustoiminnan yhtenäisyys EU:n muun toiminnan kanssa miinoista kärsivissä maissa. Miinanraivauspolitiikan täydentävyyden ja johdonmukaisuuden takaamiseksi komissio aikoo perustaa asiantuntijaryhmän, joka koostuu jäsenvaltioiden ja asianomaisten kansainvälisten järjestöjen miinanraivausalan asiantuntijoista, jotka neuvovat komissiota miinojen vastaista toimintaa koskevien laaja-alaisten suuntaviivojen laadinnassa ja ensisijaisten tavoitteiden asettamisessa. Ryhmä perustetaan sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat hyväksyneet jalkaväkimiinoja koskevan asetusluonnoksen. Ryhmä toimii keskustelufoorumina, jossa yhtäältä jäsenvaltiot ja asianomaiset kansainväliset järjestöt sekä toisaalta komissio voivat vaihtaa tietoja jalkaväkimiinoja koskevasta politiikasta ja monialaisista ohjelmista. Tietojenvaihdon perusteella komissio aikoo laatia suuntaviivat miinojen vastaisen toiminnan tehokkuuden, johdonmukaisuuden ja yhtenäisyyden edistämiseksi. Komissio aikoo saattaa kyseiset poliittiset suuntaviivat asianomaisten maantieteellisten komiteoiden tietoon.

34. Erityishankkeissa, joiden laajuus ylittää komission itsenäisen päätöksenteon rajan, maantieteelliset komiteat avustavat komissiota myös hankkeiden valinnassa. Komissio huolehtii siitä, että kaikki maantieteellisille komiteoille esitetyt miinojen vastaista toimintaa koskevat ehdotukset ovat suuntaviivojen ja ensisijaisten tavoitteiden mukaisia.

35. Sotilaallinen yhteistyö: Nopean sotilaallisen miinanraivauksen ja humanitaarisen miinanraivauksen välillä on potentiaalista yhteisvaikutusta, jota ei vielä hyödynnetä täysin, erityisesti teknisten ratkaisujen kokeilua koskevan sotilaallisen asiantuntemuksen alalla. Osana kehitysvaiheessa olevaa eurooppalaista turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa Euroopan unioni aikoo harkita sotilaallista tukea edellyttäviä erityistoimia Kroatiassa ja Kosovossa saatujen kokemusten perusteella. Komissio on toimittanut aiemmin miinanraivauskalustoa IFOR/SFOR-joukkojen operaatioiden tukemiseksi Bosniassa. WEU tukee Kosovossa satelliitteihin perustuvan maantieteellisen tietojärjestelmän kehittämistä ja ylläpitoa; kyseinen järjestelmä soveltuu miinanraivaukseen satelliittien lähettämien kuvien ja tietojen ansiosta.

36. Rahoitukseen sitoutuminen: Euroopan komissio aikoo lisätä tukeaan laatiakseen, valvoakseen ja pannakseen täytäntöön käytännössä humanitaarista miinanraivausta koskevan kattavan strategian komission, EU:n ja kansainvälisellä tasolla erillisen horisontaalisen budjettikohdan (B7-661) perusteella, jonka määrärahoja on lisätty. Neuvosto, Euroopan parlamentti ja AKT-maiden sekä EU:n yhteinen edustajakokous ovat toistuvasti painottaneet lisäresurssien tarvetta ongelman ratkaisemiseksi. Euroopan yhteisö pyrkii säilyttämään miinojen vastaisen toiminnan rahoitusosuutensa vähintään nykyisellä tasolla tulevina vuosina. Olisi erittäin toivottavaa, että miinojen torjuntaa koskevien yhteisön ohjelmien täytäntöönpanoa koskeva ohjeellinen rahoituksen määrä saavuttaisi 185 miljoonan euron tavoitteen seitsenvuotiskaudella 2000-2006; vuosittaiset määrärahat eivät todennäköisesti ylittäisi 30:tä miljoonaa euroa. Luvut vastaavat toiminnasta Euroopan unionille aiheutuneita kustannuksia vuosina 1992-1998.

37. Tutkimustoimet: Euroopan unionin neljännen puiteohjelman tavoitteena oli kehittää ja kokeilla käytännössä edistyneitä miinojen paikantamislaitteita. Viidennen puiteohjelman määrärahat (ks. kohta 15) käytetään mahdollisuuksien mukaan humanitaarista miinanraivausta koskevan komission yleisen politiikan mukaisesti. Asiaa koskevat periaatepäätökset perustuvat puolestaan neuvotteluihin komission miinanraivauksen koordinointiryhmän kanssa.

Komissio aikoo tehostaa TTK-yhteisölle ja teollisuudelle antamaansa ohjausta humanitaarisen miinanraivauksen alalla. Erityisesti se aikoo edistää alan markkinoiden avoimuutta, tukea markkinoiden kestävyyttä koskevaa asiakirja-aineistoa, asettaa avoimuuden osaksi teknologisia vaatimuksia miinoista kärsivissä maissa, yhdistää T&K-tuen todelliseen markkinakysyntään ja ottaa käyttöön laitteisiin sovellettavat laatuvaatimukset. Komissio on päättänyt kehittää tätä politiikkaa ensimmäisessä vaiheessa osana vakautussopimusta. Tätä varten viidennen puiteohjelman määrärahat aiotaan käyttää tämän uuden, kehitteillä olevan politiikan mukaisesti.

YTK antaa komission yksiköille teknisiä ohjeita ja tukea erityisesti testausmenettelyihin ja validointiin liittyvissä kysymyksissä, ylläpitää asianmukaisia tietokantoja ja hoitaa teknisiä yhteyksiä/teknistä yhteistyötä ulkoisten kumppaneiden kanssa erityisesti standardien osalta. Tarkempia tietoja EU:n edellyttämistä miinanraivaustoimista sisältyy liitteessä 2 esitettyyn miinanraivaustekniikkaa koskevaan toimintasuunnitelmaan.

38. Tiedonhallinta: Komissio tukee asianomaisten YK:n järjestöjen kansainvälisessä valvonnassa ja tiiviissä yhteistyössä Geneven kansainvälisen humanitaarisen miinanraivauksen keskuksen (GICHD) kanssa luotettavien tiedonhallintajärjestelmien perustamista miinoista kärsiviin maihin ja sen oman päätoimipaikan hallinnointitarkoituksiin ottaen huomioon muualla käynnissä olevat muutokset. Tähän liittyen kehitysyhteistyön PO tekee kokeiluja erilaisissa olosuhteissa Afrikan eteläosissa. WEU toimittaa satelliittien lähettämiä kuvia sekä komission että YK:n kehitteillä olevan tietojärjestelmän käyttöön. Maantieteellisen tiedonhallintajärjestelmän on havaittu soveltuvan koordinointiin. Komissio aikoo toteuttaa ja ylläpitää keskustietokantaa kansalaisjärjestöistä, kaupallisista yrityksistä, asiantuntijoista, liike-elämän mahdollisuuksista, käynnissä olevista hankkeista ja muista asiaan liittyvistä kysymyksistä. Komissio on laatinut www-sivut, joita se aikoo edelleen täydentää.

PÄÄTELMÄT

39. Komissio katsoo, että on poliittisesti ja humanitaarisesti tärkeää säilyttää Euroopan yhteisön tuki maailmanlaajuisten jalkaväkimiinaongelmien ratkaisemiseksi, ja se aikoo toimia tämän hyväksi entistä päättäväisemmin, yhtenäisemmin ja tehokkaammin. Komissio kehottaa Euroopan parlamenttia ja neuvostoa tukemaan tässä tiedonannossa esitettyjä suuntaviivoja ja antamaan ehdotetun asetuksen.

LIITE 1

EUROOPAN YHTEISÖN TUKI MIINOJEN VASTAISELLE TOIMINNALLE [10] ERI PUOLILLA MAAILMAA

[10] Samoin kuin miinanraivaukselle (eli humanitaaristen standardien mukainen miinanraivaus). Miinojen vastainen toiminta käsittää miinoista tiedottamisen, tiedonhallinnan, uhrien auttamisen ja kuntouttamisen, epäilyksenalaisten alueiden kartoittamisen ja merkitsemisen, maamiinojen paikantamisen ja tunnistamisen, asiantuntijoiden koulutuksen ja maamiinojen tuhoamisen.

VUOSINA 1992-1998 [11] (ecuina)

[11] Luvut ovat arvioita, ja niihin sisältyvät kaikki Euroopan yhteisön rahoittamat toimet, myös ne toimet, jotka on toteutettu yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan mukaisten päätösten perusteella. EU:n jäsenvaltioiden kahdenvälisiä toimia ei ole otettu mukaan.

Afganistan // 39 010 000

Angola // 21 866 818

Bosnia // 15 874 733

Kambodza // 28 167 631

Kroatia // 2 800 000

Etiopia // 178 760

Laos // 3 900 000

Mosambik // 15 308 906

Nicaragua // 250 000

Irakin pohjoisosat // 12 350 000

Somalia // 3 550 000

Tadzikistan // 200 000

Zimbabwe // 10 000 000

Tuki SADC:lle // 2 070 000

Tuki ICRC:lle // 9 430 000

Miinanraivaustekniikkaa koskeva T&K // 17 700 000 [12]

[12] Mukaan luettuina 15 miljoonaa ecua neljänsien rahoitusnäkymien mukaisesti, 1,7 miljoonaa ecua muista tukihankkeista ja miljoona ecua miinojen paikantamiseen käytettävää monisensorijärjestelmää koskeviin toteutettavuustutkimuksiin.

Yhteensä // 182 656 848

LIITE 1A

EUROOPAN UNIONIN (EUROOPAN YHTEISÖN) MIINOJEN VASTAINEN TOIMINTA VUONNA 1998

>TAULUKON PAIKKA>

1. Mukaan luettuina vuoden 1997 talousarvion maksusitoumusmäärärahat, jotka oli tarkoitettu käytettäviksi vuonna 1998. Lukuihin ei sisälly EU:n jäsenvaltioiden kahdenvälisiä tukitoimia.

2. Toimet: 1. Kartoittaminen/arviointi 2. Miinanraivaus 3. Uhrien tukeminen 4. Toimintakyvyn rakentaminen 5. Tekniikka/Laitteisto 6. Miinoista tiedottaminen

LIITE 2

Miinanraivaustekniikkaa koskeva toimintasuunnitelma

Tavoite Varmistaa miinantorjuntaohjelmia tukevan, nykyistä tehokkaamman, tarkoituksenmukaisemman ja turvallisemman laitteiston mahdollisimman nopea ja jatkuva saanti, jotta voitaisiin edistää laajemman kansainvälisen tavoitteen eli maamiinaongelman ratkaisemisen saavuttamista 10-15 vuodessa.

Miinanraivaustekniikan kehittämisen painopisteet

- Käyttäjäyhteisön tarpeisiin vastaaminen painopisteen ollessa

- epäilyksenalaisten sijaintipaikkojen kartoittamisen kehittämisessä,

- lähietäisyydeltä tapahtuvaa miinojen paikantamista ja tunnistamista koskevan nykytekniikan parantamisessa,

- edistyneiden tiedonhallintamenetelmien täytäntöönpanossa ja

- laadunhallintamenetelmien käyttöönotossa.

- Ottawan sopimuksesta valtioille johtuvien velvoitteiden täyttämisen tukeminen.

Avaintoimet

Toimintavaatimukset

- Toimintavaatimuksia koskevien lausuntojen laatiminen asiantuntijaryhmän avustuksella. Lausunnoissa on otettava huomioon miinojen torjuntaan käytännössä osallistuvien tarpeet. Tehtävä on tarkoitus yhdenmukaistaa UNMASin (United Nations Mine Action Service) samanaikaisesti toteuttamien toimien kanssa. Asiantuntijaryhmä on tarkoitus perustaa vuoden 1999 alkupuoliskolla, ja ensimmäisen toimintavaatimuksia koskevan lausunnon on määrä valmistua vuoden 1999 loppuun mennessä. Edelleen on tarkoitus laatia kattava luettelo kaikista miinoista kärsivistä maista ja päivittää sitä säännöllisesti. Tällainen luettelo julkaistaan ensimmäisen kerran vuoteen 2000 mennessä.

Standardit

- Miinanraivaustekniikan yhteisiä testausstandardeja koskevan käsikirjan laatiminen ja säännöllinen päivittäminen Euroopan unionin jäsenvaltioiden, Kanadan, Yhdysvaltojen ym. tahojen yhteisen työryhmän toimesta.

Testaus- ja arviointilaitokset

- Olemassa olevat testaus- ja arviointilaitteet luetteloidaan, ja vuoteen 2000 mennessä luodaan kansainvälinen miinanraivausvälineiden arviointiverkosto käyttökelpoisten ja kohtuuhintaisten miinantorjuntatekniikoiden nopean käyttöönoton edistämiseksi. (Verkoston eri tahoja ovat Euroopan unionin jäsenvaltiot, Geneven kansainvälinen humanitaarisen miinanraivauksen keskus (GICHD), Kanada, Yhdysvallat sekä muut tahot, ja se liitetään miinantorjuntakeskuksiin toimintaa koskevien ajantasaisten tietojen varmistamiseksi).

- Kurinalaisen, tieteellisen ja monikansallisen testaus-, arviointi- ja sertifiointiohjelman perustaminen miinanraivauslaitteisiin, -prosesseihin, -menettelyihin ja -tekniikkaan liittyvien kysymysten käsittelyyn.

- Komission tukemia T&K-hankkeita uusien miinanraivausvälineiden kehittämiseksi ja käytännön hankkeita näiden uusien välineiden käyttöönottamiseksi rohkaistaan välineiden arvioimiseksi komission yhteisen tutkimuskeskuksen (YTK) toimesta.

Esittelyhankkeet

- Tekniikan esittelyhankkeiden täytäntöönpano miinoista kärsivissä maissa mahdollisimman pian uusien toimintamenettelyjen ja -käytäntöjen kehittämisen vauhdittamiseksi, ja tietojen hankkiminen uusien tekniikkojen mahdollisista vaikutuksista miinojen vastaiseen toimintaan. (Kaikkia hankkeita edeltää järjestelmällinen valmistelu, johon kuuluu toimintavaatimuksia koskevien lausuntojen laatiminen, niiden muuntaminen laitevaatimuksia koskeviksi lausunnoiksi sekä arviointi sovittujen standardien mukaisesti jossakin testaus- ja arviointilaitoksessa, esimerkiksi komission YTK:ssa). Vuosina 2000, 2002 ja 2004 on tarkoitus toteuttaa vähintään kolme tällaista hanketta.

Edistyneiden laitteiden kehittäminen

- Lähietäisyydeltä tapahtuvaan miinojen paikantamiseen soveltuvien edistyneiden välineiden kehittämisen tukeminen miinanraivausoperaatioiden nopeuden ja turvallisuuden parantamiseksi sekä kustannusten alentamiseksi lyhyen (2 vuotta), keskipitkän (2-5 vuotta) ja pitkän aikavälin (yli 5 vuotta) vaatimusten mukaisesti.

Tiedonhallinta

- Miinoista kärsiviä maita koskevan vakiomuotoisen maantieteellisen tietojärjestelmän suunnittelu, toteutus, käyttö ja ylläpito, mikä on yksi monista Euroopan unionin tukemaa miinojen vastaista toimintaa varten kehitettävistä edistyneistä tiedonhallintavälineistä. Toimintaa koordinoi GICHD, joka toimii asiassa UNMASin puolesta. Maantieteellisen tietojärjestelmän prototyyppi on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 1999. Jos järjestelmä hyväksytään, se ulotetaan kaikkiin Euroopan unionin tukemiin miinoista kärsiviin maihin.

- Miinanraivaustekniikan tietofoorumin perustaminen tiiviissä yhteistyössä Euroopan unionin jäsenvaltioiden, GICHD:n, Kanadan, Yhdysvaltojen ja muiden tahojen kanssa.

Miinoitettujen alueiden kartoittaminen

- Tukea myönnetään vaarallisten alueiden määrittelemiseen tarkoitetuille uusille tehokkaille, objektiivisille ja luotettaville välineille, jotta miinojen vastaista toimintaa voidaan suunnitella perustellusti ja varoja myöntää tärkeysjärjestyksen perusteella. Toimi käynnistetään vuonna 1999 hyödyntämällä olemassa olevia tietoja ja välineitä.

Miinakenttien merkitseminen

- Uusien välineiden hankkiminen miinakenttien merkitsemiseen ja rajaamiseen tärkeysjärjestyksessä vähämerkityksisillä alueilla. Toiminnan edellytyksenä on tehokas päätöksenteko ja resurssien käyttö.

Laitteiden hyödyntäminen käytännössä

- Komissio on tietoinen siitä, että tärkeimpien laitteiden kokonaiskustannukset (kuten tutkimus ja kehittäminen, hankinta, käyttöönotto, käyttö, huolto, korjaus ja järjestelmien kehittäminen sekä käyttäjäkoulutus) voivat edellyttää huomattavaa taloudellista sitoutumista ja sellaisten riskien ottamista, joita ei voida kattaa osana kansainvälisen yhteisön tähänastista lähestymistapaa. Osana miinantorjunnan kokonaisstrategiaansa Euroopan komissio aikoo tiiviissä yhteistyössä muiden järjestöjen kanssa luoda mekanismin valittujen laitteiden hyödyntämiseksi ja ylläpitämiseksi laajempien miinanraivausohjelmien edistämistarkoituksessa.

YTK:n tutkimustoiminta

Osana käyttäjäyhteisön tarpeisiin vastaamista YTK täydentää toimintasuunnitelmaa omalla tutkimuksella seuraavilla aloilla:

- maamiinojen tunnistetietokannan perustaminen tiiviissä yhteistyössä Euroopan unioniin kuuluvien ja sen ulkopuolisten kumppaneiden kanssa,

- miinoista kärsivien alueiden tunnistamisen kehittäminen ilma- ja avaruuskuvausta hyödyntämällä ja

- algoritmien kehittäminen monisensorijärjestelmällä saadun tiedon yhdistämiseksi.