FI Euroopan unionin virallinen lehti L 252/28

EUROOPAN PARLAMENTIN PÄÄTÖSLAUSELMA (EU, Euratom) 2017/1607,

annettu 27 päivänä huhtikuuta 2017,

joka sisältää huomautukset, jotka ovat erottamaton osa päätöksiä vastuuvapauden myöntämisestä Euroopan unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2015, pääluokka III – Komissio ja toimeenpanovirastot

EUROOPAN PARLAMENTTI, joka

— ottaa huomioon päätöksensä vastuuvapauden myöntämisestä Euroopan unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2015, pääluokka III – Komissio,

— ottaa huomioon päätöksensä vastuuvapauden myöntämisestä toimeenpanovirastojen talousarvioiden toteuttamisesta varainhoitovuonna 2015,

— ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 318 ja 319 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 kumoamisesta (1) (jäljempänä ”varainhoitoasetus”) sekä komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 1268/2012, annettu 29 päivänä lokakuuta 2012, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 soveltamissäännöistä (2) (jäljempänä ”soveltamissäännöt”),

— ottaa huomioon työjärjestyksen 93 artiklan ja liitteen IV,

— ottaa huomioon talousarvion valvontavaliokunnan mietinnön ja lausunnot valiokunnilta, joita asia koskee (A8-0150/2017),

A. ottaa huomioon, että luottamus Euroopan unionin toimielimiin on kriisissä, josta unionin jokaisen yksittäisen toimielimen on kannettava osavastuu, ja että tässä tilanteessa parlamentin on näin ollen oltava erityisen tiukka komission tilinpäätöstä tutkiessaan;

B. katsoo, että unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden olisi tehostettava viestintätoimiaan tiedottaakseen kansalaisille asianmukaisesti unionin talousarvion avulla saavutetuista tuloksista ja niiden tuottamasta lisäarvosta;

C. katsoo, että parlamentin on pyrittävä määrätietoisesti ottamaan huomioon unionin kansalaisten huoli siitä, mihin unionin talousarviota käytetään ja miten unioni suojelee heidän etujaan;

D. katsoo, että unionin toimielinten olisi pyrittävä luomaan vankka ja kestävä unionin talousarviojärjestelmä, joka ei ole ainoastaan joustava vaan toimii myös ketterästi niin vakaina kuin myrskyisinäkin aikoina;

E. katsoo, että koheesiopolitiikka tuottaa selkeää lisäarvoa, kun se parantaa kansalaisten elämänlaatua kaikkialla Euroopassa olemalla keskeinen yhteisvastuun politiikka ja tärkeä julkisten investointien lähde;

F. katsoo, että unionin toimielinten on päästävä selkeään käsitykseen ja sopimukseen siitä, mitkä unionin toimintapoliittiset painopisteet ja julkishyödykkeet on rahoitettava ensin, jotta voidaan vastata kansalaisten huoleen ja korjata toimintapolitiikkojemme puutteet;

G. katsoo, että vaikka unionin menot rajoittuvat yhteen prosenttiin unionin BKTL:stä, ne ovat merkittävä väline unionin laajuisten toimintapoliittisten tavoitteiden ja eurooppalaisen lisäarvon saavuttamiseksi ja edustavat keskimäärin 1,9:ää prosenttia unionin jäsenvaltioiden yleisistä julkisista menoista;

H. katsoo, että vaikka unionin talousarvioon liittyvät prosenttiosuudet, kuten a) osuus jäsenvaltioiden yhteenlasketuista menoista ja b) sen menetettyjen/väärinkäytettyjen/tuhlattujen varojen osuus, ovat pieniä, tosiasiallisesti kyseessä olevat määrät ovat huomattavia ja antavat siksi perusteet tiukalle valvonnalle;

I. toteaa, että Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) mukaan komissio on viime kädessä vastuussa unionin talousarvion toteuttamisesta ja että jäsenvaltioiden on tehtävä komission kanssa vilpitöntä yhteistyötä varmistaakseen, että määrärahat käytetään moitteettoman varainhoidon periaatteiden mukaisesti;

J. toteaa, että kun parlamentti myöntää komissiolle vastuuvapauden, se tarkistaa onko varat käytetty oikein ja onko toimintapoliittiset tavoitteet saavutettu;

Talousarvio, ohjelmakaudet ja poliittiset painopisteet

1. toteaa, että nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen seitsemän vuoden kesto ei vastaa Euroopan parlamentin ja komission viiden vuoden pituisia vaali- ja toimikausia ja että tästä aiheutuu myös epäsuhta vuosittaisen talousarvion ja sitä koskevan vastuuvapauden myöntämisen välille; toteaa lisäksi, että myöskään 10 vuoden strateginen suunnittelusykli ja Eurooppa 2020 -strategia eivät vastaa unionin talousarvion hallinnan seitsemän vuoden sykliä; katsoo, että tämä on yksi syistä, joiden vuoksi unionin poliittisessa ohjausjärjestelmässä on merkittävä puute, sillä parlamentin ja komission on pidettävä kiinni poliittisia tavoitteita ja rahoitusta koskevista aiemmista sopimuksista, mikä saattaa antaa vaikutelman, että Euroopan parlamentin vaaleilla ei ole merkitystä tässä yhteydessä;

2. toteaa, että vuonna 2015 unionin talousarviosta piti tukea kahta eri pitkän aikavälin poliittista ohjelmaa, eli a) yhtäältä Eurooppa 2020 -strategiaa ja b) toisaalta komission puheenjohtajan Junckerin asettamien 10 poliittisen painopisteen tavoitteiden saavuttamista, samalla kun oli vastattava lukuisiin kriisitilanteisiin, joiden syitä olivat pakolaiset, turvattomuus Euroopassa ja sen naapurimaissa, Kreikan taloudellinen epävakaus ja Venäjään kohdistettujen vientikieltojen taloudelliset vaikutukset sekä finanssikriisin ja siitä rakenteellisesti aiheutuvien työttömyyden, köyhyyden ja epätasa-arvoisuuden pitkäaikaiset vaikutukset;

3. toteaa, että unionin politiikoilla voi olla erilaisia lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteita, joiden toteutumista ei välttämättä voida taata yhdellä ainoalla monivuotisella rahoituskehyksellä; katsoo, että olisi paikallaan harkita uutta tasapainoa poliittisten tavoitteiden asettamisen, toimintapolitiikkojen täytäntöönpanon ja rahoitusjärjestelmien välillä;

4. pitää valitettavana, että tilapäiset talousarviojärjestelyt eivät muodosta ihanteellista tapaa muuntaa sosiaalisia ja poliittisia päämääriä meno-ohjelmille ja -järjestelmille asetettaviksi tarkoituksenmukaisiksi operatiivisiksi tavoitteiksi;

5. huomauttaa, että vuonna 2020 tarjoutuu tilaisuus mukauttaa pitkän aikavälin strategioiden ja politiikkojen laatiminen talousarviosykliin, ja suosittaa tähän tilaisuuteen tarttumista;

6. pitää huolestuttavana, että ilmastoon liittyvien menojen osuus unionin talousarviosta oli vuonna 2015 vain 17,3 prosenttia ja että tilintarkastustuomioistuimen mukaan (3) vuosina 2014–2016 niiden osuus oli keskimäärin vain 17,6 prosenttia, vaikka tavoitteena oli päästä rahoituskaudella vähintään 20 prosenttiin; korostaakin, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan on olemassa suuri riski, että 20 prosentin tavoitetta ei saavuteta ilman tehokkaampia toimia ilmastonmuutokseen puuttumiseksi;

7. huomauttaa lisäksi, että ilmastoon liittyviä menoja koskevasta 20 prosentin tavoitteesta päätettiin ennen Pariisin sopimuksen tekemistä; on vakuuttunut, että olisi ryhdyttävä lisätoimiin EU:n talousarvion muuttamiseksi entistäkin ilmastoystävällisemmäksi; korostaa myös, että monivuotisen rahoituskehyksen tarkistaminen tarjoaa erinomaisen tilaisuuden varmistaa, että saavutetaan tavoite käyttää 20 prosenttia menoista ilmastoon liittyviin toimiin, ja mahdollisesti säätää tämän tavoitteen nostamisesta unionin COP21-konferenssin aikana antamien kansainvälisten sitoumusten mukaisesti;

8. suhtautuu myönteisesti komission käyttöön ottamaan tulosbudjetointiin perustuvaan lähestymistapaan; katsoo, että taloudellisten resurssien niukkuuden vuoksi unionin talousarviota olisi käytettävä tehokkaammin ja vaikuttavammin kuin koskaan aikaisemmin; pitää kuitenkin valitettavana, että komissio keskittyy pääasiassa tuotoksiin tulosten sijaan;

Toteutettavat toimenpiteet

9. kannattaa ehdotusta, jonka tilintarkastustuomioistuin esitti 28. lokakuuta 2016 julkistamassaan muistiossa monivuotisen rahoituskehyksen väliarvioinnista (39 ja 40 kohta) ja jonka mukaan komission on nyt tarkasteltava muita vaihtoehtoja, kuten — jatkuvaa budjetointia koskeva ohjelma viiden vuoden suunnittelujaksoin, tavoite- ja toimintapolitiikkakohtaisin tarkistuslausekkein ja jatkuvin arviointiohjelmin, — ohjelmien ja järjestelmien keston määrittäminen toimintapoliittisten tarpeiden perusteella eikä rahoitussuunnittelun pituuden perusteella; jäsenvaltioiden ja komission velvoittaminen esittämään asianmukaiset perustelut a) unionin rahoitukselle ja b) saavutettaville tuloksille ennen menojen vahvistamista;

10. kehottaa komissiota sisällyttämään seuraavan ”tuloksiin keskittyvää EU:n talousarviota” koskevan asiantuntijakokouksen esityslistalle ehdotukset, jotka tilintarkastustuomioistuin esitti 28. lokakuuta 2016 julkistamassaan yllä mainitussa muistiossa (39 ja 40 kohta), sekä omia varoja käsittelevän korkean tason työryhmän antamat suositukset, jotta voidaan valmistautua keskustelemaan seuraavassa tuloksiin keskittyvää EU:n talousarviota koskevassa konferenssissa niistä politiikanaloista, joilla unionin talousarviota olisi käytettävä ennen rahoituskehyksestä päättämistä;

11. kannattaa kaikkia tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa nro 31/2016 esitettyjä suosituksia ja etenkin komissiolle annettua suositusta tutkia tarkoin kaikki mahdollisuudet, mukaan luettuna monivuotisen rahoituskehyksen välitarkistus ja eräiden oikeusperustojen tarkistaminen, jotta voidaan varmistaa, että ilmastotoimiin todella ryhdytään; kehottaa tilintarkastustuomioistuinta laatimaan vuoden 2018 loppuun mennessä seurantakertomuksen unionin talousarvion ilmastoon liittyvistä menoista;

12. kehottaa komissiota käyttämään paremmin hyväkseen nykyisen säädöskehyksen tarjoamat suoritusvaraukseen liittyvät mahdollisuudet luodakseen aidon taloudellisen kannustimen, jolla varainhoitoa parannetaan tuloksekkaasti; pyytää lisäksi vahvistamaan suoritusvarausta välineenä kasvattamalla sen tuloksiin sidottua osaa seuraavassa lainsäädäntökehyksessä;

13. kehottaa komissiota kohdistamaan painopisteensä Eurooppa 2020 -strategian menestyksekkääseen toteuttamiseen talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson välineiden avulla;

14. kehottaa komissiota vahvistamaan alustavat poliittiset painopisteet vuonna 2021 alkavalle rahoituskaudelle ja esittämään tekstin parlamentille varhaisessa vaiheessa;

15. pitää valitettavana, että komissio ei arvioinut Eurooppa 2020 -strategiaa kattavasti uudelleen varmistaakseen, että se pannaan täytäntöön Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 2014 hyväksymän ”unionin strategisen ohjelman muutoksen aikoina” mukaisesti, kuten ohjelmassa kehotetaan;

16. kehottaa komissiota ottamaan huomioon Pariisin sopimuksen ja kasvattamaan viipymättä unionin talousarvion ilmastoon liittyvien menojen osuuden 20 prosentista 30:een;

17. kehottaa komissiota laatimaan unionin tulevat talousarviot siten, että ne ovat tehokkaampia ja vaikuttavampia ja niissä otetaan paremmin huomioon Eurooppa 2020 -strategian tavoitteet, unionin ilmastotavoitteet ja unionin kansainväliset sitoumukset;

Varjotalousarviot

18. huomauttaa, että on lukuisia unionin politiikkoja tukevia rahoitusmekanismeja, joita ei rahoiteta suoraan unionin talousarviosta tai joita ei kirjata unionin taseeseen, kuten Euroopan rahoitusvakausväline, Euroopan vakausmekanismi, yhteinen kriisinratkaisumekanismi sekä Euroopan investointipankki ja sen yhteydessä Euroopan investointirahasto;

19. toteaa, että unionin taseeseen on kirjattu osittain tiettyjä muita mekanismeja, kuten rahoituslähteiden yhdistämisjärjestelyt ja Euroopan strategisten investointien rahasto;

20. huomauttaa, että pääasiassa lainoista, pääomasijoitusvälineistä, takuista ja välillisen hallinnoinnin piiriin kuuluvista riskinjakovälineistä muodostuvien rahoitusvälineiden käyttö on lisääntynyt vuosina 2014–2020, ja huomauttaa myös, että Euroopan investointipankkiryhmä hallinnoi melkein kaikkia rahoitusvälineitä välillisesti; katsoo, että tuloksista saadut tiedot eivät ole riittäviä, jotta näitä välineitä voitaisiin arvioida erityisesti niiden sosiaalisten ja ympäristövaikutusten osalta; korostaa, että rahoitusvälineillä voidaan täydentää avustuksia mutta avustuksia ei pitäisi korvata niillä;

21. pitää valitettavana, että tällaisten rahoitusvälineiden ja myös välillisesti hallinnoitujen rahoitusvälineiden (rahoitusjärjestelyvälineet) käytön yleistyminen vaarantaa suuremmassa määrin paitsi unionin talousarvion säilymisen uskottavana välineenä ja riittävänä täyttämään sekä nykyiset että tulevat tavoitteet niin myös unionin politiikkojen ja toimintojen vastuunalaisuuden ja koordinoinnin; korostaa, että ennen kuin rahoitusvälineiden käyttöä laajennetaan, niiden tulokset, saavutukset ja tehokkuus olisi arvioitava perusteellisesti; huomauttaa, että tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomusten (4) mukaan rahoitusvälineet eivät toimi odotetusti ja/tai ne ovat ylimitoitettuja ja/tai niillä ei ole onnistuttu houkuttelemaan yksityistä pääomaa;

22. varoittaa komissiota, että unionin poliittiset tavoitteet ja päämäärät eivät välttämättä sido rahoitusvälineitä tai muita rahoitusjärjestelyjä ja että niillä saatetaan rahoittaa hankkeita, jotka ovat ristiriidassa unionin sitoumusten kanssa;

23. huomauttaa, että Euroopan strategisten investointien rahaston käynnistäminen on vaikuttanut Verkkojen Eurooppa -välineen käyttöönoton viivästymiseen ja että Euroopan strategisten investointien rahasto vaikuttaa myös eräiden muiden rahoitusvälineiden hyödyntämiseen;

Toteutettavat toimenpiteet

24. kehottaa komissiota ehdottamaan toimenpiteitä, joilla unionin talousarvion toteuttamista koskevista unionin rahoitusjärjestelyistä – joihin tällä hetkellä kuuluu erilaisia välineitä ja niiden yhdistelmiä, kuten ohjelmia, rakenne- ja investointirahastoja, erityisrahastoja, strateginen investointirahasto, takuurahastoja, välineitä, rahoitusvälineitä, makrotaloudellisen avun välineitä ja niin edelleen – tehdään selkeämpiä, yksinkertaisempia, johdonmukaisempia ja paremmin varustettuja siihen, että niiden avulla voidaan varmistaa riittävä avoimuus, tilivelvollisuus ja tuloksellisuus sekä saada kansalaiset ymmärtämään, miten unionin toimintapolitiikkoja rahoitetaan ja mitä hyötyä niistä on; pitää valitettavana, että syyskuussa 2016 annetussa uutta varainhoitoasetusta koskevassa ehdotuksessa näihin ongelmiin ei puututa asianmukaisella tavalla;

25. kehottaa komissiota tarkistamaan ennakkoarviointiaan Verkkojen Eurooppa -välineen vieraan pääoman ehtoisesta rahoitusvälineestä ottaen huomioon Euroopan strategisten investointien rahaston perustamisen sekä antamaan Euroopan parlamentille arvion Euroopan strategisten investointien rahaston vaikutuksesta muihin EU-ohjelmiin ja rahoitusvälineisiin;

26. pyytää tilintarkastustuomioistuinta arvioimaan (24 kohdassa lueteltujen) rahoitusvälineiden ja rahoitusjärjestelyjen osuutta Eurooppa 2020 -strategian täytäntöönpanossa; kehottaa komissiota ryhtymään asianmukaisiin toimiin sen varmistamiseksi, että rahoitusvälineet ja mahdolliset rahoitusjärjestelyt ovat yhteensopivia unionin strategian, tavoitteiden ja sitoumusten kanssa;

27. on tyytyväinen komission jäsen Oettingerin aikomukseen palauttaa eri varjotalousarviot pitkällä aikavälillä takaisin unionin talousarvion piiriin; katsoo, että tämä lisäisi huomattavasti demokraattista vastuunalaisuutta; katsoo, että tämä ongelma olisi ratkaistava mahdollisimman pian mutta viimeistään seuraavan rahoitussuunnittelukauden loppuun mennessä; kehottaa komissiota laatimaan tätä kysymystä koskevan tiedonannon marraskuuhun 2017 mennessä;

Talousarvio- ja varainhallinto

28. pitää valitettavana, että vuosien 2007–2013 rakennerahastojen käytön viipeet ovat huomattavat; toteaa, että kaikkien hyväksyttyjen toimenpideohjelmien 446,2 miljardin euron kokonaismäärästä oli vuoden 2015 lopussa vielä maksamatta 10 prosenttia;

29. korostaa, että tämä tilanne voi muodostua hyvin haasteelliseksi ja heikentää Euroopan rakenne- ja investointirahastojen vaikuttavuutta, sillä eräissä jäsenvaltioissa käyttämättä jääneen unionin rahoitusosuuden ja vaaditun osarahoituksen osuus on yhdessä yli 15 prosenttia kaikista julkisen talouden menoista, kun otetaan huomioon kaksi viimeisintä rahoituskautta 2007–2013 ja 2014–2020;

30. panee huolestuneena merkille, että vuoden 2015 lopussa viisi jäsenvaltiota (Tšekin tasavalta, Italia, Espanja, Puola ja Romania) ja pääasiallista edunsaajaa vastasi yli puolesta rakennerahastojen käyttämättä jääneistä maksusitoumusmäärärahoista, jotka eivät olleet johtaneet maksuihin ohjelmakaudella 2007–2013, ja että tähän oli erilaisia syitä: hallinnollisten valmiuksien ja tuen puute, unionin toimien osarahoittamiseksi tarvittavien kansallisten varojen puute, viivästykset alueellisten ohjelmien esittämisessä vuosia 2014–2020 koskevassa monivuotisessa rahoituskehyksessä jne.;

31. huomauttaa, että uutena ominaisuutena tässä monivuotisessa rahoituskehyksessä on se, että maksumäärärahojen ja maksusitoumusmäärärahojen enimmäismäärästä käyttämättä jääneet varat nostavat automaattisesti monivuotisen rahoituskehyksen seuraavien vuosien enimmäismääriä;

32. tähdentää, että sitoumusten määrä oli vuonna 2015 korkeampi kuin minään aiempana vuonna ja juuri ja juuri kokonaismäärän rajoissa (97,7 prosenttia käytettävissä olevasta määrästä);

33. huomauttaa, että vuonna 2015 kolme neljäsosaa toimintamenoista koski järjestelmiä, jotka toimivat edellisen monivuotisen rahoituskehyksen sääntöjen mukaisesti (viljelijöille vuodelta 2014 myönnetyt tuet, koheesioalan hankkeet, vuonna 2007 alkaneen seitsemännen puiteohjelman tutkimushankkeet);

34. ei voi hyväksyä, että vuoden 2015 loppuun mennessä jäsenvaltiot olivat nimenneet alle 20 prosenttia Euroopan rakenne- ja investointirahastoista (pois luettuina Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto) vastuussa olevista kansallisista viranomaisista; katsoo, että nimeäminen on edellytys sille, että jäsenvaltioiden viranomaiset voivat toimittaa menoilmoituksia komissiolle; katsoo, että kaudeksi 2014–2020 käyttöön otetut merkittävät uudistukset aiheuttavat hallinnollisia ongelmia, vaikka niillä tavoiteltiin yksinkertaistamista;

35. huomauttaa, että uutta hallinto- ja valvontajärjestelmää koskevien vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen loppuun saattamiseen liittyvät vaikeudet, joita yleensä kohdataan ohjelmakauden alussa, ovat varojen hyödyntämisen viivästymisen merkittävä syy;

36. toteaa, että maailmanlaajuinen talouden taantuma, joka näkyy suoraan julkisten talousarvioiden leikkauksina ja vaikeuksina löytää sisäistä rahoitusta, on myös huomattava varojen hyödyntämisen viivästymistä aiheuttava tekijä;

37. pitää hyvin valitettavana, että tämän seurauksena riskinä on, että talousarvion toteuttaminen viivästyy ohjelmakaudella 2014–2020 enemmän kuin kaudella 2007–2013; pelkää, että tulevan monivuotisen rahoituskehyksen alussa maksattamatta olevat määrät voivat olla ennennäkemättömän korkealla tasolla, mikä voi vaarantaa unionin talousarvion hallinnoinnin ensimmäisten vuosien aikana; otaksuu, että komissio on ottanut tästä opikseen, jotta vastaavilta viivytyksiltä vältytään tulevaisuudessa;

38. panee merkille, että komissio hyväksyi maaliskuussa 2015 maksusuunnitelman, jossa esitettiin lyhyen aikavälin toimenpiteitä maksamatta olevien laskujen määrän vähentämiseksi, mutta huomauttaa, että vaikka kyseisillä toimilla pyritään parantamaan lyhyellä aikavälillä kassavirtojen hallintaa, maksattamatta olevien sitoumusten korkealla olevan tason alentaminen edellyttää pidempää aikaväliä ja alkuperäisten syiden perinpohjaista arviointia (hallinnolliset ja toiminnalliset vaikeudet, makrotaloudelliset rajoitukset jne.), jotta voidaan ottaa käyttöön tehokas strategia niiden välttämiseksi tulevaisuudessa;

39. korostaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 50 artiklan soveltaminen voi hankaloittaa unionin talousarvion hallinnointia erityisesti maksujen osalta; huomauttaa, että tämä keskeinen osatekijä on käsiteltävä eroavan jäsenvaltion kanssa tehtävässä siirtymävaiheen tai lopullisessa sopimuksessa;

Toteutettavat toimenpiteet

40. pyytää komissiota toteuttamaan toimenpiteitä, joilla varmistetaan maksattamatta olevia sitoumuksia koskevien sääntöjen ja määräaikojen tinkimätön noudattaminen: i) vuosien 2007–2013 ohjelmien päättäminen ja niitä koskevien sitoumusten vapauttaminen, ii) nettomääräisten oikaisujen asianmukainen käyttö koheesioalalla, iii) ulkopuolisten tahojen hallussa olevien käteisvarojen vähentäminen sekä iv) maksusuunnitelmien ja ennusteiden laatiminen niillä aloilla, joilla maksattamattomien sitoumusten määrä on merkittävä;

41. pyytää jälleen komissiota laatimaan vuosittain kassatilannetta koskevan ajantasaistetun pitkän aikavälin ennusteen, joka ulottuu 7–10 vuoden päähän ja joka kattaa talousarvion enimmäismäärät, maksutarpeet, kapasiteettirajoitteet ja mahdolliset sitoumusten vapauttamiset, jotta maksutarpeet ja käytettävissä olevat varat voidaan sovittaa entistä paremmin yhteen;

42. pyytää useiden jäsenvaltioiden nykyisten vaikeuksien johdosta komissiota ottamaan talousarvio- ja varainhallinnossaan pikimmiten huomioon tiettyjen jäsenvaltioiden valmiuksien rajoitteet ja erityiset sosiaalis-taloudelliset olosuhteet; kehottaa komissiota hyödyntämään kaikkia saatavilla olevia välineitä, kuten teknistä tukea ja uutta rakenneuudistusten tukiohjelmaa, näiden jäsenvaltioiden tukemiseksi, jotta vältettäisiin varojen vajaakäyttö ja nostettaisiin käyttöastetta erityisesti Euroopan rakenne- ja investointirahastojen alalla;

43. palauttaa mieliin tarpeen yksinkertaistaa ja selkeyttää sääntöjä ja menettelyjä niin unionin kuin kansallisellakin tasolla, jotta helpotetaan edunsaajien mahdollisuuksia saada unionin varoja ja varmistetaan, että hallinnolliset yksiköt hallinnoivat kyseisiä varoja moitteettomasti; uskoo, että yksinkertaistaminen tukee osaltaan varojen nopeaa kohdentamista, korkeampaa hyödyntämisastetta, parempaa tehokkuutta, suurempaa avoimuutta, täytäntöönpanovirheiden vähentämistä ja lyhyempiä maksuaikoja; katsoo, että on saatettava tasapainoon yksinkertaistaminen sekä sääntöjen, menettelyjen ja valvonnan vakaus; panee merkille, että onnistuneen täytäntöönpanon välttämätön edellytys on joka tapauksessa riittävän tiedon tarjoaminen mahdollisille hakijoille ja edunsaajille;

44. kehottaa komissiota pidättäytymään uusista käytettävissään olevaan tekniseen tukeen kohdistetuista säästötoimista sekä laatimaan varojen vaikuttavaan ja oikea-aikaiseen käyttöön tähtäävän toimintasuunnitelman, jossa kiinnitetään erityistä huomiota jäsenvaltioihin ja alueisiin, jotka ovat jäänet kehityksessä jälkeen ja joissa varojen hyödyntäminen on alhaisella tasolla;

Rahoitusjärjestelyvälineet

45. pitää valitettavana, että ohjelmakaudella 2007–2013 vain 75 prosenttia (5) osuuksista rahoitusjärjestelyvälineisiin maksettiin lopullisille tuensaajille vuoden 2015 loppuun mennessä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tapahtuvan hallinnoinnin yhteydessä (57 prosenttia maksettu vuoden 2014 loppuun mennessä ja 37 prosenttia vuoden 2012 loppuun mennessä) ja että käteisvarat rahoitusvälineiden välillisessä hallinnoinnissa olivat edelleen korkealla tasolla (1,3 miljardia euroa vuonna 2015, 1,3 miljardia euroa vuonna 2014 ja 1,4 miljardia euroa vuonna 2013);

46. panee huolestuneena merkille, että rahoitusvälineiden käyttämättä jääneiden varojen määrä on edelleen suhteellisen korkealla tasolla ja että niistä 80 prosenttia oli vuoden 2014 lopussa keskittynyt viiteen jäsenvaltioon (joista Italian osuus on 45 prosenttia kokonaismäärästä); katsoo, että komission olisi laadittava kokonaisarvio näistä välineistä ennen vuoden 2018 loppua, jotta voidaan arvioida, olisiko niitä jatkettava tulevalla rahoitussuunnittelukaudella;

47. pyytää komissiota perimään takaisin yhteistyössä hallinnoitujen rahoitusvälineiden käyttämättä jääneet varat sekä edellisiin monivuotisiin rahoituskehyksiin, joiden tukikelpoisuuskausi on päättynyt, sisältyvät välillisen hallinnoinnin piiriin kuuluvien rahoitusvälineiden jäljellä olevat käyttämättömät varat;

Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuslausuma

48. pitää myönteisenä, että tilintarkastustuomioistuin on antanut puhtaan lausuman tilien luotettavuudesta vuoden 2015 osalta, kuten se on tehnyt vuodesta 2007 lähtien, ja että tilintarkastustuomioistuin totesi, että tulojen virhetaso ei ollut olennainen vuonna 2015; panee tyytyväisenä merkille, että 31. joulukuuta 2015 päättyneeltä varainhoitovuodelta annetun komission tilinpäätöksen perustana olevat sitoumukset ovat kaikilta olennaisilta osiltaan lailliset ja sääntöjenmukaiset;

49. pitää hyvin valitettavana, että maksujen virhetaso on 22 vuotta peräkkäin ollut olennainen, koska valvontajärjestelmät ovat olleet vain osittain vaikuttavia;

50. pitää valitettavana, että parannuksesta huolimatta maksujen virhetaso on todennäköisimmin 3,8 prosenttia; palauttaa mieliin, että maksujen todennäköisimmäksi virhetasoksi arvioitiin 4,4 prosenttia varainhoitovuonna 2014, 4,7 prosenttia varainhoitovuonna 2013, 4,8 prosenttia varainhoitovuonna 2012 ja 3,9 prosenttia varainhoitovuonna 2011;

51. korostaa, että vaikka tilanne onkin parantunut viime vuosina, todennäköisin virhetaso on edelleen merkittävästi yli 2 prosentin olennaisuusrajan; korostaa, että merkittävä osa virheistä olisi voitu estää tai havaita ja korjata ennen maksujen suorittamista, jos komissio, jäsenvaltioiden viranomaiset tai riippumattomat tarkastajat olisivat hyödyntäneet kaikkia saatavillaan olevia tietoja; ei voi hyväksyä sitä, että saatavilla olevaa tietoa ei käytetä hyväksi virhetason alentamiseksi; uskoo vakaasti, että jäsenvaltiot ovat keskeisessä asemassa tässä suhteessa; kehottaa jäsenvaltioita käyttämään kaikkia saatavissa olevia tietoja kaikkien virheiden estämiseen, havaitsemiseen ja korjaamiseen ja toimimaan vastaavasti;

52. pitää valitettavana, että yhteisen maatalouspolitiikan säädöskehyksen muututtua vuonna 2015 tilintarkastustuomioistuimen tapahtumatarkastukset eivät enää koske täydentäviä ehtoja, mikä vaikeuttaa vertaamista edelliseen varainhoitovuoteen; toteaa, että vuonna 2014 kyseisten virheiden osuus monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeen 2 (luonnonvarat) arvioidusta kokonaisvirhetasosta oli 0,6 prosenttiyksikköä, kun vuosina 2011–2014 niiden vaikutus vuosittaiseen arvioituun kokonaisvirhetasoon oli 0,1–0,2 prosenttiyksikköä;

53. panee huolestuneena merkille, että jos jäsenvaltioiden ja komission toteuttamia korjaavia toimenpiteitä ei olisi sovellettu tilintarkastustuomioistuimen tarkastamiin maksuihin, arvioitu kokonaisvirhetaso olisi ollut 4,3 eikä 3,8 prosenttia;

54. panee merkille, että hallinnointitavalla on vähäinen vaikutus virhetasoon, kun otetaan huomioon, että tilintarkastus päätyy melkein samaan arvioituun virhetasoon, oli kyse sitten jäsenvaltioiden kanssa jaetusta hallinnoinnista (4,0 prosenttia) tai komission suoraan hallinnoimista menoista (3,9 prosenttia);

55. huomauttaa, että korkeimmat tilintarkastustuomioistuin havaitsemat arvioidut virhetasot koskivat ”taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen” (5,2 prosenttia) ja ”kasvua ja työllisyyttä edistävään kilpailukykyyn” (4,4 prosenttia) liittyviä menoja, kun vastaavasti ”hallinnollisten menojen” arvioitu virhetaso oli alhaisin (0,6 prosenttia); korostaa, että yleisesti ottaen virheet eivät muodosta petosta; suosittelee tilintarkastustuomioistuimelle, että se laatii erityiskertomuksen, jossa tutkitaan ja verrataan näitä aloja parhaita käytäntöjä esittelevän ytimekkään asiakirjan julkaisemista varten;

56. toteaa, että korvauksiin perustuvan ja tukioikeuksiin perustuvan järjestelmän erilaisilla riskimalleilla on ollut huomattava vaikutus eri menoalojen virhetasoon; panee merkille, että kun unioni korvaa tukikelpoisista toimista aiheutuneet tukikelpoiset kulut edunsaajien kuluilmoitusten perusteella, virhetaso on 5,2 prosenttia, mutta kun maksut perustuvat kulujen korvaamisen sijaan ehtojen täyttämiseen, virhetaso on 1,9 prosenttia; suosittelee tilintarkastustuomioistuimelle, että se tutkisi ja vertaisi näitä aloja parhaita käytäntöjä koskevan erityiskertomuksen tekemistä varten;

Vuotuinen hallinto- ja tuloksellisuuskertomus: komission hallintosaavutukset ja sisäisen hallinnon välineet

57. panee merkille, että verrattuna tilanteeseen vuonna 2014 riskinalaisten maksujen määrä on komission EU:n talousarviota koskevassa vuotuisessa hallinto- ja tuloksellisuuskertomuksessa 2015 (COM(2016) 446) annetun tiedon mukaan vähentynyt noin 10 prosenttia, mikä johtuu erityisesti maatalousalalla havaitusta riskinalaisten maksujen määrän vähenemisestä;

58. korostaa, että komissio myöntää menojen virhetason olevan olennainen, koska kuten se on vuotta 2015 koskevassa hallinto- ja tuloksellisuuskertomuksessaan todennut, että riskinalainen määrä on 3,3–4,5 miljardia euroa, mikä on 2,3–3,1 prosenttia maksuista; panee merkille, että komissio arvioi, että tulevina vuosina havaitaan ja korjataan virheitä 2,1–2,7 miljardin euron arvosta;

59. jakaa tilintarkastustuomioistuimen näkemyksen, jonka mukaan komissio on parantanut viime vuosina menetelmiään riskinalaisten määrien arvioimiseksi, mutta yksittäisten pääosastojen arviot sääntöjenvastaisista menoista eivät perustu johdonmukaiseen menetelmään (katso erityisesti tilintarkastustuomioistuimen vuoden 2015 vuosikertomuksen 1.38 kohta); suosittelee, että tämä käytäntö otettaisiin säännöksi ja standardoitaisiin mahdollisimman pian;

60. toteaa, että parannuksista huolimatta komissio ei ole poistanut sitä riskiä, että korjaavien toimenpiteiden vaikutusta on yliarvioitu;

61. kiinnittää erityistä huomiota siihen, että mitä tulee yli kolmeen neljäsosaan vuoden 2015 menoista, komission pääosastot perustavat arvionsa riskinalaisesta määrästä kansallisten viranomaisten toimittamiin tietoihin mutta asianomaisten komission pääosastojen (maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosasto ja alue- ja kaupunkipolitiikan pääosasto) vuotuisista toimintakertomuksista ilmenee, että jäsenvaltioiden tarkastuskertomusten luotettavuus on edelleen haasteellinen, vaikka jäsenvaltiot ovatkin parantaneet tietojen raportointiaan; katsoo, että on mahdotonta hyväksyä sitä, että jäsenvaltiot eivät tee reilusti yhteistyötä komission kanssa tarkastuskertomusten ja niiden luotettavuuden osalta;

62. korostaa, että loppukäyttäjien valvontataakka kevenisi, jos sovellettaisiin yhtenäistä tarkastusmallia, jossa EU:n tarkastusta ei tehtäisi erikseen vaan se perustuisi kansallisiin tarkastuksiin; toteaa, että tällainen jatkuva vastuuvelvollisuuden ketju olisi mahdollista vain, jos kansalliset tarkastukset ovat asianmukaisia ja jos komissio ja jäsenvaltiot sopisivat periaatteista ja tulkinnoista; kehottaa komissiota toimimaan asiassa aloitteellisesti julkaisemalla ohjeita;

63. katsoo, että vastuuvapauden myöntämisen ehtona olisi oltava varainhallinnon välttämätön parantaminen jäsenvaltioiden tasolla; ottaa esiin tässä yhteydessä kansallisten lausumien välineen, jolla voitaisiin lisätä suurempaa vastuuvelvollisuutta ja sitoutumista;

64. huomauttaa, että koska monivuotiseen suunnitteluun liittyy erityisiä piirteitä ja koska talousarvioon sovellettavat alueelliset, kansalliset ja unionin säännöt ovat monimutkaisia ja niitä on paljon ja koska virheitä voidaan korjata yli kymmenen vuotta niiden tekemisen jälkeen, on keinotekoista perustaa tulevien korjausten arvioitu vaikutus kuuden viimeksi kuluneen vuoden aikana kirjattuihin korjauksiin;

65. korostaa tässä yhteydessä, että jos komissio on varma oikaisukapasiteettinsa vaikuttavuudesta, pääjohtajien ei pitäisi esittää rahoitusvaraumia vuotuisissa toimintakertomuksissaan;

66. toteaa, että komissio ilmoittaa (6) tehtyjen rahoitusoikaisujen ja takaisin perittyjen määrien kokonaismääräksi 3,9 miljardia euroa; panee merkille, että tilintarkastustuomioistuin luokitteli ne kolmeen ryhmään: 1,2 miljardin euron arvosta oikaisuja ja takaisinperintätoimia tehtiin ”alkulähteellä”, eli ennen kuin komissio hyväksyi menot (maatalous, koheesio, suora/välillinen hallinnointi); noin 1,1 miljardia euroa jäsenvaltioiden perumia hakemuksia, jotka liittyvät aiemmin hyväksyttyjen koheesioalan hankkeiden tai menojen korvaamiseen ja uusien hankkeiden tai menojen esittämiseen aiempien sijasta; 1,6 miljardin euron arvosta nettomääräisiä oikaisuja (maatalous, suora/välillinen hallinnointi);

67. korostaa, että kun sääntöjenvastaisuuden riski on suuri, parhaan käytännön mukaan on sekä käsiteltävä riskiä että kvantifioitava sen taso ja todennäköinen vaikutus; pitää valitettavana, että komissio kiinnittää tästä aiheesta raportoidessaan paljon huomiota ”oikaisukapasiteettiin” sen sijaan, että se kvantifioisi ja analysoisi havaitsemiensa virheiden luonnetta ja ryhtyisi ehkäiseviin toimenpiteisiin tällaisten virheiden välttämiseksi; toteaa, että erityisesti ”unionin talousarvion suojaamista” koskevissa komission tiedonannoissa ei arvioida alustavissa tai hyväksytyissä korvauspyynnöissä esiintyvien sääntöjenvastaisuuksien tasoa;

68. jakaa tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa nro 27/2016 esitetyn näkemyksen, jonka mukaan Kinnockin ja Prodin uudistusten jälkeen käyttöön otettu ero ”komission jäsenten poliittisen vastuun” ja pääjohtajien operatiivisen vastuun välillä johtaa siihen, että ei ole aina selvää, kattaako ”poliittinen vastuu” vastuun siitä, miten pääosastot toteuttavat talousarvioitaan, vai onko kyse erillisestä vastuusta (katso tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksen nro 27/2016 tiivistelmän 5 kohta);

69. huomauttaa, että komission jäsenten kollegio ei kanna vastuuta tilinpäätöksestä esimerkiksi puheenjohtajan tai budjetista vastaavan komission jäsenen laatiman esipuheen tai kertomuksen muodossa ja että komissio ei laadi vuotuista selvitystä hallinto- ja ohjausjärjestelmästä tai sisäisestä valvonnasta, vaikka tämä olisi parhaan käytännön ja jäsenvaltioissa yleisen käytännön mukaista;

Toteutettavat toimenpiteet

70. pyytää jälleen komissiota ja jäsenvaltioita ottamaan käyttöön perusteelliset menettelyt, jotta voidaan vahvistaa korjaavien toimien ajoitus, alkuperä ja määrä, sekä esittämään tietoja, joiden avulla voitaisiin mahdollisuuksien mukaan täsmentää, minä vuonna maksu suoritettiin, minä vuonna siihen liittyvä virhe havaittiin ja minä vuonna asianomainen takaisinperintä tai rahoitusoikaisu sisällytettiin tilinpäätöksen liitetietoihin;

71. kehottaa jälleen komissiota antamaan vuosittain yhden aidon ”tarkastuslausuman” pääjohtajien vuotuisten toimintakertomusten perusteella sekä laatimaan oman tilastollisen arvionsa virhetasosta; pyytää komissiota arvioimaan erikseen, kuinka paljon varainhoitovuoteen 2015 liittyviä unionin varoja se kaavailee saavansa hankittua takaisin takaisinperintänä tai rahoitusoikaisuina;

72. pyytää komissiota analysoimaan tarkasti ns. takautuvasti rahoitettavia hankkeita, eli sitä, että siirretään alueelliseen toimenpideohjelmaan hankkeita, jotka viranomaiset ovat jo muita varoja käyttäen käynnistäneet ja joilla voidaan täydentää tai korvata toimia tai hankkeita, joissa on toiminnallisia ongelmia tai jotka ovat osoittautuneet sääntöjen vastaisiksi, siten että analyysiin sisältyy ennakkoarviointi, jotta voidaan tarkastaa, vastaavatko korvaavat hankkeet asetettuja tavoitteita;

73. kehottaa komissiota liittämään tilinpäätökseensä hallintoa ja sisäistä valvontaa koskevan vuotuisen lausuman, johon sisältyvät erityisesti — kuvaus komission sisäisen hallinnon välineistä, — arvio vuoden aikana toteutetuista operatiivisiin ja strategisiin riskeihin liittyvistä toimista ja — lausunto, jossa tarkastellaan julkisen talouden kestävyyttä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, sekä antamaan unionin talousarvion suojaamista koskevassa tiedonannossaan arvio alustavissa tai hyväksytyissä korvauspyynnöissä esiintyvien sääntöjenvastaisuuksien tasosta;

74. kehottaa jäsenvaltioita toimittamaan luotettavia tietoja komissiolle erityisesti tarkastuskertomuksista;

Poliittiset varaumat

75. hyväksyy alue- ja kaupunkipolitiikan pääosaston, meri- ja kalastusasioiden pääosaston, muuttoliike- ja sisäasioiden pääosaston, kansainvälisen yhteistyön ja kehitysasioiden pääosaston sekä maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston pääjohtajan vuotuisessa toimintakertomuksessaan esittämät varaumat; katsoo näiden varaumien osoittavan, että komission ja jäsenvaltioiden käyttöön ottamat valvontamenettelyt eivät pysty antamaan tarvittavia takeita tilien perustana olevien toimien laillisuudesta ja sääntöjenmukaisuudesta näillä politiikka-aloilla;

76. pitää kyseenalaisena, että tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston pääjohtaja on jälleen aiempien vuosien tapaan esittänyt kaikkia seitsemännen tutkimuksen puiteohjelmaan liittyviä maksuja ja kuluilmoituksia koskevan horisontaalisen varauman; kehottaa komissiota kehittämään vihdoin mielekkäämmän riskiperusteisen toimintatavan ja käyttämään tarpeen mukaan erityisiä varaumia;

Tulosten saavuttaminen unionin talousarvion avulla

Vuotuinen hallinto- ja tuloksellisuuskertomus: tuloksellisuuden arviointi

77. panee merkille, että vuotuisessa hallinto- ja tuloksellisuuskertomuksessa 2015 on yhdistetty kaksi aiempaa kertomusta: Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 318 artiklan mukaisesti laadittu arviointikertomus ja varainhoitoasetuksen 66 artiklan 9 kohdassa säädetty yhteenvetokertomus;

78. pitää myönteisenä, että kertomuksessa esitetään kunkin budjettikohdan osalta tiedot vuosien 2014–2020 monivuotisen rahoituskehyksen ohjelmien täytäntöönpanon edistymisestä, todisteet vuosien 2007–2013 monivuotisen rahoituskehyksen ohjelmien tuloksista sekä yhteydet Eurooppa 2020 -strategiaan;

79. pitää valitettavana, että niin kutsutussa arviointikertomuksessa yhtäältä sekoitetaan toisiinsa toimien kuvaukset ja niiden tulokset ja toisaalta yritetään arvioida toimintapolitiikkojen vaikutuksia ja esitetään tulevaisuutta koskevia lupauksia;

80. muistuttaa, että jäsenvaltiot eivät ole velvollisia sisällyttämään yhteisiä indikaattoreita ohjelmiinsa, lukuun ottamatta nuorisotyöllisyysaloitetta ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa, eikä jäsenvaltioissa suoritettavassa ensimmäisessä tarkastusvaiheessa edellytetä tuloksiin liittyviä arvioita;

81. pitää valitettavana, että sisäisen hallinnon välineidensä yksinkertaistamisen sijasta komissio on lisännyt kaikille osastoille uuden monivuotisen ja yhteisiin yleistavoitteisiin perustuvan strategisen suunnitelman, joka kattaa Junckerin komission määrittämät kymmenen poliittista painopistettä ja jolla edistetään Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita ja perussopimuksissa asetettuja velvoitteita;

82. kehottaa jälleen temaattiseen keskittämiseen vastuuvapauden myöntämistä vuoden 2014 talousarviosta koskevan mietintönsä mukaisesti; kehottaa komissiota tutkimaan, missä määrin temaattisella keskittämisellä voitaisiin auttaa yksinkertaistamaan ja keventämään sääntelytaakkaa ja valvontataakkaa;

83. kehottaa komissiota hyväksymään vuotuisen hallinto- ja tuloksellisuuskertomuksensa hyvissä ajoin, jotta tilintarkastustuomioistuin voi ottaa sen huomioon vuosikertomuksessaan; vaatii, että kertomuksessa annettujen tietojen on oltava mahdollisimman objektiivisia ja että siinä on arvioitava kattavasti tuloksia, jotka komissio saavutti edellisenä vuotena toimintapolitiikkojaan toteuttaessaan; pyytää komissiota pohtimaan tarvetta pitää kiinni pitkän aikavälin poliittisen suunnittelun jaksoista, kuten kymmenen vuotta kattavasta Eurooppa 2020 -strategiasta;

84. kiinnittää huomiota tarpeeseen tehdä tulosindikaattoreiden vahvistamisesta avointa ja demokraattista siten, että mukaan otetaan kaikki unionin toimielimet, asiaankuuluvat kumppanit ja sidosryhmät, jotta indikaattoreista tulee sopivia unionin talousarvion toteuttamisen mittaamiseen ja jotta vastataan unionin kansalaisten odotuksiin;

Toteutettavat toimenpiteet

85. kehottaa komissiota arvioimaan seuraavassa tuloksellisuuskertomuksessa paremmin kaikkien toimintapolitiikkojen tuotokset ja tulokset; kehottaa komissiota selvästi ja synteesinomaisesti osoittamaan eurooppalaisten politiikkatoimien vaikutukset unionin tavoitteiden saavuttamiseen ja arvioimaan niiden osuutta Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamisessa;

Horisontti 2020 -puiteohjelma

86. palauttaa mieliin, että Horisontti 2020 -puiteohjelma on kunnianhimoinen ja laaja-alainen ohjelma, jonka yleistavoite nojaa kolmeen painopistealueeseen: huipputason tiede, teollisuuden johtoasema ja yhteiskunnalliset haasteet;

87. toteaa, että Junckerin komissio on hyväksynyt vuosille 2014–2019 kymmenen poliittista painopistettä, jotka eivät ole täysin samat kuin Eurooppa 2020 -strategiassa määritetyt painopisteet; toteaa, että tämä johtaa tilanteeseen, jossa Horisontti 2020 -puiteohjelman säädöskehys ja määrärahat ovat Eurooppa 2020 -strategian mukaisia mutta jossa komissio on Horisontti 2020 -ohjelmaa toteuttaessaan kohdentanut vuodesta 2014 lähtien strategisen suunnittelun ja hallinnointijärjestelyt uudelleen kymmenen poliittisen painopisteensä mukaisesti;

88. pitää valitettavana, että komissio ei ole toistaiseksi täsmentänyt näiden kahden painopistejoukon välistä suhdetta, ja pyytääkin komissiota tekemään selkoa niiden välisistä yhteyksistä;

89. painottaa, että yksi Horisontti 2020 -puiteohjelman onnistumiseen vaikuttava keskeinen tekijä on kansallisten ja EU:n tutkimus- ja innovointiohjelmien toimiva synergia ja täydentävyys; panee merkille, että komissio aikoo analysoida Horisontti 2020 -puiteohjelman ja Euroopan rakenne- ja investointirahastojen välistä vaikutusta ja synergioita Horisontti 2020 -puiteohjelman väliarvioinnin yhteydessä;

90. panee merkille tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksessa 2015 olleet kaksi esimerkkiä kansallisten ja unionin tutkimusohjelmien välisestä täydentävyydestä ja että Bulgarian ja Portugalin ylimmät tarkastuselimet ovat havainneet, että kansalliset ja unionin tutkimusohjelmat täydentävät toisiaan eräillä aloilla kyseisissä jäsenvaltioissa mutta kansallisella tasolla oli kuitenkin eräitä puutteita Horisontti 2020 -puiteohjelmaan liittyvien kansallisten suunnitelmien ja strategioiden indikaattoreiden osalta ja joitakin ongelmia kaikkien Horisontti 2020 -puiteohjelman osallistujien välisessä koordinoinnissa ja vuorovaikutuksessa kansallisella tasolla (7); panee merkille myös, että Bulgaria oli ensimmäinen jäsenvaltio, joka käytti vapaaehtoisesti Horisontti 2020 -ohjelman toimintapolitiikan tukijärjestelyä (PSF) ja kannustaa komissiota jatkamaan tukeaan jäsenvaltioille, joiden on uudistettava tutkimus- ja innovointialojaan;

91. palauttaa mieliin, että Horisontti 2020 -puiteohjelman säädöskehys sisältää useita tärkeitä tuloksellisuuden hallintaan liittyviä osatekijöitä, kuten tavoitteet ja keskeiset tulosindikaattorit; korostaa, että sovitut tavoitteet ja indikaattorit edustavat yleisesti ottaen todellakin parannusta edellisiin puiteohjelmiin verrattuna;

92. huomauttaa, että Horisontti 2020 -puiteohjelmassa käytetyt tulosindikaattorit sisältävät edelleen tiettyjä puutteita, kuten i) vain panoksia ja tuotoksia mittaavien indikaattoreiden ja tuloksia ja vaikutuksia mittaavien indikaattoreiden välinen suhde (8), ii) lähtötasojen puuttuminen ja iii) tavoitteiden vaatimattomuus;

93. pitää valitettavana, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan komissio ei käytä Horisontti 2020 -työohjelmia ja niihin liittyviä ehdotuspyyntöjä lisätäkseen tarvittavaa kohdennettua painotusta tuloksellisuuteen (9);

94. panee tyytyväisenä merkille, että tilintarkastustuomioistuimen tarkastelemissa ehdotuksissa ja avustussopimuksissa asetetuissa tavoitteissa oli painotettu riittävästi tuloksellisuutta, kun komissio oli sitä edellyttänyt, ja että sama koskee myös kyseisten ehdotusten arviointiprosessia;

95. pitää valitettavana, että Horisontti 2020 -puiteohjelmaa toteuttavissa yksittäisissä työohjelmissa ja niihin liittyvissä ehdotuspyynnöissä ”odotetut vaikutukset” -käsitteen (joka on laajempi käsite kuin ”odotetut tulokset”) käyttö lisää riskiä, että tältä osin annetut tiedot ovat liian laaja-alaisia ja että Horisontti 2020 -puiteohjelman tuloksellisuuden arvioiminen kokonaisuudessaan voi olla vaikeaa (10);

96. pitää huolestuttavana, että komissio ei aina sovella keskeisiä tuloskäsitteitä (kuten ”tuotos”, ”tulos” tai ”vaikutus”) johdonmukaisesti;

97. pitää valitettavana, että tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että nykyinen järjestelmä ei anna komissiolle mahdollisuutta toteuttaa Horisontti 2020 -ohjelmassa erillistä varainkäytön ja tuloksellisuuden seurantaa ja raportointia yhtäältä tutkimuksen/kehittämisen ja toisaalta innovoinnin osalta; pitää valitettavana myös, että vaikka Horisontti 2020 -puiteohjelman rahoitusosuus Eurooppa 2020 -strategiassa on talousarvioprosessissa hyvin määritetty julkaistujen ohjelmaselvitysten kautta, komissio ei ole kuitenkaan vielä raportoinut mielekkäällä tavalla Horisontti 2020 -puiteohjelman täytäntöönpanosta ja sen vaikutuksesta Eurooppa 2020 -strategiaan; kehottaa komissiota raportoimaan Horisontti 2020 -puiteohjelman täytäntöönpanosta ja sen vaikutuksesta Eurooppa 2020 -strategiaan, kun ohjelmasta saadaan tuloksia;

98. ehdottaa, että kansallisten yhteyspisteiden roolia olisi laajennettava, jotta voidaan tarjota laadukasta teknistä tukea paikan päällä; katsoo, että tulosten vuosittaiset arvioinnit, koulutus ja hyvin toimivien kansallisten yhteyspisteiden kannustaminen lisäävät Horisontti 2020 -puiteohjelman onnistumisastetta;

Toteutettavat toimenpiteet

99. kehottaa komissiota esittämään tulevissa tuloksellisuuskertomuksissa Horisontti 2020 -puiteohjelman vaikutukset Eurooppa 2020 -strategiaan selkeällä ja kattavalla tavalla;

Otsakkeen ”Luonnonvarat” mukaisista menoista vastaavien neljän pääosaston hallintosuunnitelmat ja vuotuiset toimintakertomukset

100. pitää valitettavina tilintarkastustuomioistuimen huomioita, joiden mukaan monet maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston, ilmastotoimien pääosaston, ympäristöasioiden pääosaston ja meri- ja kalastusasioiden pääosaston hallintosuunnitelmissa ja vuotuisissa toimintakertomuksissa käytetyistä tavoitteista oli otettu suoraan toimintapoliittisista asiakirjoista tai lainsäädäntöasiakirjoista eikä niissä ollut riittävästi yksityiskohtaista tietoa hallintoon ja seurantaan liittyviä tarkoitusperiä varten;

Toteutettavat toimenpiteet

101. pyytää, että komissio — arvioi työohjelmien tuloksellisuutta muuntamalla Horisontti 2020 -ohjelmaa koskevassa lainsäädännössä asetetut ylätason tavoitteet operatiivisiksi tavoitteiksi työohjelman tasolla, — täsmentää edelleen Eurooppa 2020 -strategian (2010–2020), monivuotisen rahoituskehyksen (2014–2020) ja komission painopisteiden (2015–2019) välisiä yhteyksiä, — varmistaa, että sen kaiken toiminnan yhteydessä käytetään käsitteitä ”panos”, ”tuotos”, ”tulos” ja ”vaikutus” johdonmukaisesti komission omien parempaa sääntelyä koskevien suuntaviivojen mukaisesti, — ryhtyy toimiin, joilla varmistetaan tutkijoille sama palkka samasta työstä samassa projektissa, — laatii kansalaisuuden mukaan eritellyn luettelon kaikista pörssinoteeratuista yrityksistä ja/tai yrityksistä, joiden tase on voitollinen ja jotka saavat tukea Horisontti 2020 -puiteohjelmasta;

Tulot

102. pitää myönteisenä, että tilintarkastustuomioistuimen tarkastusevidenssi osoittaa kokonaisuutena tarkasteltuna, että tulojen virhetaso ei ole olennainen, ja erityisesti että tarkastellut järjestelmät ovat tehokkaita bruttokansantuloperusteisten ja alv-perusteisten omien varojen osalta, että tarkastellut järjestelmät ovat kokonaisuutena tehokkaita perinteisten omien varojen osalta ja tilintarkastustuomioistuimen tarkastamien maiden keskeiset sisäiset tarkastukset olivat joka tapauksessa osittain tehokkaita ja että tilintarkastustuomioistuimen testaamissa tapahtumissa ei havaittu virheitä;

103. muistuttaa, että varauma on keino, jolla jäsenvaltion esittämien bruttokansantuloperusteisten tietojen epävarmat osat voidaan pitää avoimina mahdollista korjausta varten, ja pitää myönteisenä, että tilintarkastustuomioistuin ei havainnut vakavia ongelmia vuonna 2015 tarkastettujen poistettujen varaumien osalta;

104. on huolissaan siitä, että vaikka Kreikan bruttokansantuloperusteisten tietojen luotettavuuden parantamisessa on edistytty, varaumaa ei ole poistettu; toteaa, että kyseessä on ainoa vuoden 2015 lopussa jäljellä oleva yleinen varauma, joka kattaa vuodet 2008 ja 2009;

105. toteaa tilintarkastustuomioistuimen havainneen tullimaksujen osalta, että menetelmät, joita käytetään tarkastettaessa noudattavatko maahantuojat tulli- ja tuontisääntelyä (mukaan luettuina tulliselvityksen jälkeiset tarkastukset), sekä niiden laatu ja saatavat tulokset vaihtelevat jäsenvaltioittain; toteaa, että tilintarkastustuomioistuin korostaa, että velkojen tiedoksi antamiselle asetetun kolmen vuoden vanhentumisajan keskeyttäminen Ranskassa eroaa muiden jäsenvaltioiden käytännöistä ja johtaa talouden toimijoiden erilaiseen kohteluun EU:ssa (11);

106. toteaa perinteisten omien varojen osalta, että vuoden 2015 lopussa komissiolla oli myös luettelo 325 avoimesta tapauksesta, jotka koskivat unionin tullisääntöjen noudattamatta jättämistä ja jotka se oli havainnut jäsenvaltioissa tekemissään tarkastuksissa;

107. toteaa, että tullivelkojen ja sokerimaksujen osalta tilintarkastustuomioistuin havaitsi tehottomuutta saamisten hallinnoinnissa (B-kirjanpito) jäsenvaltioissa ja että komissio havaitsi samanlaisia puutteita 17 jäsenvaltiossa 22:sta, joissa se vieraili;

108. korostaa tilintarkastustuomioistuimen havainneen riskejä, jotka liittyvät tullivelkojen perintään unionin ulkopuolelle rekisteröityneiltä yrityksiltä tai muiden kuin unionin maiden kansalaisilta, ja pani merkille useita esimerkkejä eri jäsenvaltioista, jotka eivät pystyneet perimään velkoja yrityksiltä tai kansalaisilta, joiden kotipaikka oli esimerkiksi Valko-Venäjällä, Brittiläisillä Neitsytsaarilla, Venäjällä, Sveitsissä, Turkissa ja Ukrainassa;

109. korostaa, että suurten tarkistusten vaikutus BKTL-saldoihin voisi olla pienempi, jos unionilla olisi ollut käytössä yhteinen menettelytapa, jonka avulla olisi yhdenmukaistettu suurten tarkistusten aikataulu;

110. pitää valitettavana, että joidenkin jäsenvaltioiden osuuksia koskeneeseen poliittiseen selkkaukseen lokakuun 2014 lopulla johtaneet rakenteelliset ja oikeudelliset seikat ovat edelleen olemassa;

Toteutettavat toimenpiteet

111. kehottaa komissiota — toteuttamaan aiheelliset toimenpiteet, joilla yhdenmukaistetaan määräaikoja, joiden kuluessa velat annetaan tiedoksi talouden toimijoille tulliselvityksen jälkeisen tarkastuksen jälkeen kaikkialla jäsenvaltioissa, — varmistamaan, että jäsenvaltiot ilmoittavat tullimaksuista kannetut määrät oikein neljännesvuosittaisissa otteissa, ja antamaan kirjausohjeita, — helpottamaan mahdollisimman paljon tullivelkojen perintää jäsenvaltioissa tapauksissa, joissa velalliset eivät ole sijoittautuneet unionin jäsenvaltioon, — parantamaan Euroopan talousalueen ja Euroopan vapaakauppaliiton rahoitusosuuksien ja oikaisumekanismien laskennan tarkastuksia, — ottamaan käyttöön järjestelyt, joilla vähennetään niiden tarkistusten vaikutusta, joita jäsenvaltiot esittävät BKTL-varojen keräämisessä käyttämiensä menetelmien ja lähteiden osalta;

Komissiolle myönnetyn vastuuvapauden (2014) seuranta (12)

112. toteaa, että komissio päätti aloittaa uusia toimia 88 pyynnössä, jotka parlamentti esitti päätöslauselmassaan vastuuvapauden myöntämisestä Euroopan unionin yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2014;

113. toteaa, että komission mukaan 227:n parlamentin esittämän pyynnön tapauksessa pyydetty toimi oli jo toteutettu tai meneillään ja että voimassa olevasta oikeudellisesta kehyksestä tai talousarviokehyksestä johtuvista syistä tai institutionaalisen roolinsa tai oikeuksiensa vuoksi komissio ei voinut hyväksyä 35:ttä parlamentin pyyntöä;

114. pitää valitettavana, että komission vastaukset ovat edelleen ajoittain epäselviä;

115. pitää myönteisenä, että komissio toteutti viisi kuudesta keskeisestä sitoumuksesta;

116. vaatii kuitenkin, että komissio antaa pääosastoilleen ohjeen julkaista kaikki eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä antamansa maakohtaiset suositukset vuotuisissa toimintakertomuksissaan (kuudes sitoumus);

117. kehottaa komissiota tarkistamaan kantaansa erityisesti jäsenvaltioiden toimittamien tietojen luotettavuuden, unionin varojen lopullisten edunsaajien avoimuuden, eettisen komitean toiminnan avoimuuden, korruption torjunnan ja Eurooppa-koulujen hallintorakenteen uudistamisen osalta;

118. tuomitsee jyrkästi sen, että komissio ei näe tarvetta julkaista enää EU:n korruptiontorjuntakertomusta; katsoo, että olivatpa komission aikeet korruption torjunnassa millaiset tahansa, tällainen viime hetken peruutus lähettää väärän viestin paitsi jäsenvaltioille myös kansalaisille; toistaa kantansa, että korruptio on yhä haaste unionille ja jäsenvaltioille; katsoo, että ilman tehokkaita korruption vastaisia toimia se heikentää talouden suorituskykyä, oikeusvaltiota sekä demokraattisten instituutioiden uskottavuutta unionissa; kehottaa komissiota saattamaan valmiiksi ja julkaisemaan vuoden 2016 korruptiontorjuntakertomuksen, toimimaan nopeasti ja tehokkaasti korruption kitkemiseksi jäsenvaltioista ja unionin toimielimistä ja teettämään riippumattoman arvion unionin toimielinten korruptiontorjuntastandardeista;

119. kehottaa jälleen painokkaasti komissiota laatimaan tiukan indikaattoreiden järjestelmän ja helposti sovellettavat yhtenäiset kriteerit, jotka perustuvat Tukholman ohjelmassa esitettyihin vaatimuksiin, jotta voidaan mitata korruption tasoa jäsenvaltioissa ja arvioida jäsenvaltioiden korruption vastaisia toimia; pyytää komissiota kehittämään korruptioindeksin jäsenvaltioiden luokittelemiseksi; katsoo, että korruptioindeksi voisi olla vankka perusta, jonka varaan komissio voisi rakentaa maakohtaiset valvontamekanismit, kun se valvoo unionin varojen käyttöä;

Kasvua ja työllisyyttä edistävä kilpailukyky

Eurooppa 2020

120. panee merkille, että toistuvien virheiden tasosta sekä toteuttamisen ja päättämisen viivästyksistä huolimatta seitsemännen puiteohjelman jälkiarvioinnin suorittanut korkean tason asiantuntijaryhmä (13), piti puiteohjelmaa menestyksekkäänä; panee merkille korkean tason ryhmän todenneen erityisesti, että seitsemännessä puiteohjelmassa — kannustetaan tieteelliseen huppuosaamiseen yksilötasolla ja institutionaalisella tasolla, — edistetään uraa-uurtavaa tutkimusta uuden Ideat-erityisohjelman avulla (Euroopan tutkimusneuvosto), — osallistetaan teollisuus ja pk-yritykset strategisella tasolla, — tehostetaan uutta yhteistyön mallia ja avoimen innovoinnin järjestelmää, — lujitetaan Euroopan tutkimusaluetta edistämällä yhteistyön kulttuuria ja kehittämällä kattavia verkostoja, jotka soveltuvat aihekohtaisten haasteiden käsittelemiseen, — paneudutaan tiettyihin yhteiskunnallisiin haasteisiin tutkimuksen, teknologian ja innovoinnin ja Yhteistyö-erityisohjelman avulla, — kannustetaan kansallisten tutkimus- ja innovointijärjestelmien ja -politiikkojen yhdenmukaistamiseen, — edistetään tutkijoiden liikkuvuutta koko Euroopassa, kun Ihmiset-erityisohjelma on luonut tarvittavat edellytykset tutkijoiden avoimille työmarkkinoille, — edistetään Euroopan tutkimusinfrastruktuureihin tehtäviä investointeja, — saavutetaan tutkimuksen kriittinen massa niin koko Euroopassa kuin maailmanlaajuisesti;

121. pitää valitettavana, että helmi–toukokuussa 2015 pidetyssä seitsemännen puiteohjelman arviointiin liittyvässä julkisessa sidosryhmien kuulemisessa tuotiin esille seuraavat heikkoudet: — suuri hallinnollinen rasitus ja mutkikkaat oikeudelliset säännöt ja varainhoitosäännöt, — suuri ylikysyntä, — yhteiskunnallisten vaikutusten riittämätön huomioon ottaminen, — aiheiden ja ehdotuspyyntöjen liian kapea soveltamisala, — teollisuuden osallistumisen riittämätön huomioon ottaminen, — uusien tulokkaiden kannalta korkeat kynnysarvot; ehdotusten ja hakijoiden keskimäärin alhainen onnistumisaste, 19 ja 22 prosenttia, — heikko tiedottaminen;

122. pitää erittäin valitettavana, että tavoitetta, jonka mukaan kolme prosenttia jäsenvaltioiden bruttokansantuotteesta olisi investoitava tutkimukseen vuoteen 2020 mennessä, ei todennäköisesti saavuteta; katsoo, että tämän vuoksi olisi keskeytettävä jatkuvat tutkimusohjelmia koskevat leikkaukset unionin talousarvioon; kehottaa kaikkia jäsenvaltioita tarttumaan haasteeseen; kehottaa komissiota tekemään tarvittavat johtopäätökset monivuotisen rahoituskehyksen tulevaa väliarviointia ja seuraavaa monivuotista rahoituskehystä varten;

123. pitää myönteisenä, että innovaatiounionia koskevien sitoumusten toteuttamisessa on edistytty; toteaa, että vuoden 2014 puolivälissä kaikki sitoumukset oli joko täytetty tai ne olivat aikataulussa;

124. pitää myös myönteisenä, että Horisontti 2020 -varoista pienille ja keskisuurille yrityksille kohdennettujen varojen osuus kasvoi 19,4 prosentista (2014) 23,4 prosenttiin (2015) ja kehottaa kannustamaan aktiivisesti tätä kehitystä;

125. ei pidä hyväksyttävänä, että tutkimuksen ja kehityksen pääosasto ei ole noudattanut sen toivomusta, jonka mukaan komission pääosastojen olisi julkaistava kaikki maakohtaiset suosituksensa vuotuisissa toimintakertomuksissaan; panee huolestuneena merkille, että vain rajallinen määrä alueita on edustettuina Horisontti 2020 -puiteohjelman 20 merkittävimmässä hankkeessa;

Yleiset seikat

126. toteaa, että tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen viides luku kattaa maksut seuraavilla aloilla: tutkimus (10,4 miljardia euroa), koulutus, nuoriso ja urheilu (1,8 miljardia euroa), avaruus (1,4 miljardia euroa), liikenne (1,3 miljardia euroa), muut toimet ja ohjelmat (1,1 miljardia euroa), energia (0,5 miljardia euroa) sekä yritysten kilpailukyky ja pienet ja keskisuuret yritykset (COSME) (0,3 miljardia euroa); toteaa, että tutkimus vastaa siten 62:ta prosenttia menoista;

127. toteaa, että vastuun tutkimuksen puiteohjelmien täytäntöönpanosta jakavat komission eri pääosastot, toimeenpanovirastot, yhteisyritykset ja 185 artiklan mukaiset elimet (kumppanuudet jäsenvaltioiden kanssa), mikä kaikki vaatii tiivistä koordinointia;

128. täsmentää, että tilintarkastustuomioistuimen tarkastus koskee miltei yksinomaan tutkimuksen seitsemännen puiteohjelman mukaisia maksuja;

129. on huolissaan siitä, että tutkimuksen ja kehityksen pääosaston vuosikertomuksen mukaan vuoden 2015 lopussa oli edelleen kesken 1 915 seitsemännen puiteohjelman mukaista hanketta, joiden arvo oli 1,63 miljardia euroa; katsoo, että tämä saattaa viivyttää Horisontti 2020 -puiteohjelman täytäntöönpanoa;

Hallinnointi- ja valvontajärjestelmät

130. korostaa, että tilintarkastustuomioistuin pitää tutkimuspolitiikan ja muiden sisäisten politiikkojen seuranta- ja valvontajärjestelmiä ”osittain vaikuttavina”;

131. on huolissaan siitä, että tilintarkastustuomioistuimen vuonna 2015 tarkastamista 150 tapahtumasta 72:een (48 prosenttiin) liittyi virhe; ottaa huomioon, että tilintarkastustuomioistuin arvioi kvantifioimiensa 38 virheen perusteella, että virhetaso on 4,4 prosenttia; toteaa, että kvantitatiivisesti ilmaistavissa olevista virhetapauksista 16:ssa komissiolla, kansallisilla viranomaisilla tai riippumattomilla tarkastajilla oli riittävästi tietoa, jonka avulla ne olisivat kyenneet estämään tai havaitsemaan ja korjaamaan virheet ennen menojen hyväksymistä; toteaa, että jos kaikkia näitä tietoja olisi hyödynnetty virheiden korjaamiseksi, arvioitu virhetaso olisi tämän luvun osalta ollut 0,6 prosenttiyksikköä alhaisempi;

132. pitää valitettavana, että kymmenessä 38:sta kvantitatiivisesti ilmaistun virheen sisältäneestä tapahtumasta tilintarkastustuomioistuin raportoi virheistä, jotka ylittivät 20 prosenttia tarkastelluista kohdista; toteaa, että näiden 10 tapauksen osuus on 77 prosenttia kasvua ja työllisyyttä edistävän kilpailukyvyn alan arvioidusta vuoden 2015 kokonaisvirhetasosta (tapauksista 9 liittyy seitsemänteen tutkimuksen puiteohjelmaan ja yksi kauden 2007–2013 kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaan);

133. pitää valitettavana, että useimmat tilintarkastustuomioistuimen havaitsemista kvantitatiivisesti ilmaistavissa olevista virheistä (33 virhettä 38:sta) liittyivät tapauksiin, joissa oli korvattu edunsaajien ilmoittamia henkilöstökuluja tai välillisiä kuluja, jotka eivät oikeuttaneet tukeen ja että lähes kaikki virheet, jotka tilintarkastustuomioistuin havaitsi kuluilmoituksissa, johtuivat siitä, että edunsaajat olivat tulkinneet monimutkaisia tukikelpoisuussääntöjä virheellisesti tai laskeneet tukikelpoiset kulunsa väärin, mistä on tehtävä ilmeinen johtopäätös, että noita sääntöjä on yksinkertaistettava;

134. pitää myönteisenä, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan hankintasääntöjen noudattaminen on merkittävästi parantunut;

135. pitää kyseenalaisena, että tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston pääjohtaja on aiempien vuosien tapaan tehnyt jälleen horisontaalisen varauman kaikista seitsemännen tutkimuksen puiteohjelman kuluilmoituksista (1,47 miljardia euroa); katsoo, että horisontaalisia varauksia ei yleisesti ottaen voida pitää moitteettoman varainhoidon välineenä; toteaa kuitenkin, että varauma ei koskenut tiettyjä seitsemännen puiteohjelman menojen osia, koska oli todisteita siitä, että riskit (ja siten jäännösvirhetasot) ovat huomattavasti alhaisempia kuin kaikkien menojen osalta; ottaa huomioon, että tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston osalta tämä koskee yhteisyrityksille osoitettuja varoja; ottaa huomioon, että tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston ulkopuolella tämä koskee myös tutkimuksen toimeenpanoviraston Marie Curie -ohjelmaan kuuluvia menoja ja kaikkia Euroopan tutkimusneuvoston toimeenpanoviraston menoja;

136. on yllättynyt, että Euroopan innovaatio- ja teknologiainstituutti (EIT) ei osallistunut vuonna 2015 tutkimuksen ja kehityksen yhteisen tukikeskuksen (CSC) toimintaan;

137. on huolissaan siitä, että komission jäsenen mukaan seitsemättä puiteohjelmaa ei panna täysin täytäntöön ja arvioida ennen vuotta 2020, mikä voisi johtaa viivytyksiin tulevissa seurantaohjelmissa; kehottaa komissiota julkaisemaan arviointikertomuksen mahdollisimman pian ja viimeistään ennen kuin se esittää Horisontti 2020 -puiteohjelman jälkeisen tutkimusohjelman;

Horisontti 2020 -puiteohjelma

138. toteaa, että Horisontti 2020 -puiteohjelmasta maksettiin vuoden 2015 loppuun mennessä ainoastaan ennakkomaksuja; varoittaa komissiota, että Horisontti 2020 -puiteohjelman myöhäinen alkaminen voisi viivyttää ohjelman täytäntöönpanoa; varoittaa maksatussuman muodostumisesta ohjelman loppuun;

139. on huolissaan tilintarkastustuomioistuimen havainnosta, jonka mukaan poliittisia tavoitteita asettavilla monivuotisilla ohjelmilla, kuten Eurooppa 2020 tai Horisontti 2020, ei ole todellista yhteyttä, vaikka ne etenevät rinnakkain (14);

140. pitää lisäksi valitettavana, että ensimmäisessä Horisontti 2020 -puiteohjelmaa koskevassa seurantakertomuksessa annetaan vain vähän tietoa ohjelman ja rakennerahastojen välisten synergioiden vaikutuksesta (15); kehottaa komissiota raportoimaan näistä synergiavaikutuksista sitä mukaa kun ohjelman tulokset tulevat saataville;

141. on hyvin huolestunut siitä, että tilintarkastustuomioistuimen mukaan (16) Horisontti 2020 ei ole riittävän tulospainotteinen;

Toteutettavat toimenpiteet

142. toistaa komissiolle jo vuoden 2014 vastuuvapauspäätöslauselmassa (17) osoittamansa kehotuksen, jonka mukaan sen olisi annettava pääosastoilleen ohje julkaista kaikki eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut maakohtaiset suositukset vuotuisissa toimintakertomuksissa;

143. kehottaa jäsenvaltioita tehostamaan pyrkimyksiään saavuttaakseen tavoitteen, jonka mukaan 3 prosenttia BKT:stä investoidaan tutkimukseen; katsoo, että tämä tukisi huippuosaamista ja innovointia; pyytää siksi komissiota tarkastelemaan mahdollisuutta ehdottaa paikallisen, alueellisen ja kansallisen tason tiedesopimusta kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimuksen mallin mukaisesti; kehottaa jäsenvaltioita ja parlamenttia pyrkimään tähän myös unionin talousarvion kautta;

144. kehottaa komissiota tarkistamaan ”EU:n innovaatiotuloksia” koskevaa keskeistä tulosindikaattoria, koska komission mukaan indikaattorin yhdistelmäluonne ei sovellu tavoitteiden asettamiseen (18);

145. kehottaa painokkaasti komissiota seuraamaan erityisesti 16:ta kvantitatiivisesti ilmaistavissa olevaa virhetapausta, joissa komissiolla, kansallisilla viranomaisilla tai riippumattomilla tarkastajilla oli riittävästi tietoa, jonka avulla ne olisivat kyenneet estämään tai havaitsemaan ja korjaamaan virheet ennen menojen hyväksymistä; kehottaa lisäksi tiedottamaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle suoritetuista korjaavista toimenpiteistä yksityiskohtaisesti ennen lokakuun 2017 loppua;

146. kehottaa komissiota tiedottamaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle yksityiskohtaisesti kymmenestä tapahtumasta, jotka muodostivat 77 prosenttia virheistä, sekä toteutetuista korjaavista toimenpiteistä;

147. kehottaa komissiota nykyaikaistamaan hallinnointi- ja valvontajärjestelmiään siten, että horisontaaliset varaukset jäävät tarpeettomiksi; kehottaa komissiota tiedottamaan toteutetuista toimenpiteistä parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle marraskuuhun 2017 mennessä;

148. kehottaa komissiota yhdessä tilintarkastustuomioistuimen kanssa edelleen selkiyttämään Eurooppa 2020 -strategian (2010–2020), monivuotisen rahoituskehyksen (2014–2020) ja komission painopisteiden (2015–2019) välisiä yhteyksiä esimerkiksi strategisen suunnittelun ja raportointiprosessin (2016–2020) avulla; katsoo, että tämä vahvistaisi seuranta- ja raportointijärjestelyjä ja antaisi komissiolle mahdollisuuden raportoida vaikuttavasti siitä, miten unionin talousarviolla edistetään Eurooppa 2020 -strategian tavoitteita;

Muut asiat

149. panee merkille, että budjettikohdan 04 03 01 05 ”Työmarkkinajärjestöjä koskevat koulutus- ja tiedotustoimet” mukaisia toiminta-avustuksia on myönnetty vain kahdelle ammattiyhdistysinstituutille, jotka ovat European Trade Union Institute ja European Centre for Workers' Questions; muistuttaa komissiota, että toiminta-avustuksia ja puitekumppanuuksia olisi kohdeltava pääasiassa avustuksina ja siksi niistä olisi järjestettävä avoin tarjouskilpailumenettely ja ne olisi julkistettava; ilmaisee yleisen huolensa siitä, että tällaisia myöntämiskäytäntöjä perustellaan käytännössä vallitsevilla monopoleilla tai elinten teknisellä valmiudella, erityisosaamisella tai hallintovallalla (soveltamissääntöjen 190 artiklan 1 kohdan c ja f alakohta); katsoo, että erityisesti toiminta-avustusten jatkuva yksinomainen myöntäminen elimille näillä perusteilla voi todella johtaa tällaisiin käytännössä vallitseviin monopoleihin ja hyviin valmiuksiin, erityisosaamiseen tai valtaan, mikä edelleen antaa perusteet toiminta-avustusten yksinomaiseen myöntämiseen soveltamissääntöjen 190 artiklan mukaisesti;

150. muistuttaa komissiota, että varainhoitoasetuksessa 125 artiklasta alkaen säädettyjä poikkeuksia avoimuutta ja julkaisemista koskeviin sääntöihin on tulkittava ja sovellettava rajoittavasti; pyytää Euroopan parlamenttia, neuvostoa ja komissiota pyrkimään siihen, että avoimuuden ja julkaisemisen periaatteisiin tehtävien poikkeusten kattama ajanjakso ja soveltamisala määritellään selvästi siten, että selvänä tarkoituksena on rajoittaa niiden käyttöä;

Toteutettavat toimenpiteet

151. pyytää komissiota tulkitsemaan ja soveltamaan rajoittavasti varainhoitoasetuksessa 125 artiklasta alkaen säädettyjä poikkeuksia avoimuutta ja julkaisemista koskeviin sääntöihin; pyytää komissiota määrittelemään selvästi avoimuuden ja julkaisemisen periaatteisiin tehtävien poikkeusten kattaman ajanjakson ja soveltamisalan siten, että pyritään selkeästi niiden käytön rajoittamiseen;

Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen koheesio

Eurooppa 2020

152. panee merkille, että vuosia 2007–2013 koskevan Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) / koheesiorahaston jälkitarkastuksen mukaan (19) 1 euron koheesiopoliittinen investointi luo 2,74 euroa lisää bruttokansantuotetta vuoteen 2023 mennessä; panee tyytyväisenä merkille, että rakenne- ja koheesiorahastoista investoitiin pääasiassa pienten ja keskisuurten yritysten innovointiin (32,3 miljardia euroa), yleiseen yritystukeen (21,4 miljardia euroa), tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen infrastruktuuriin (17,5 miljardia euroa), liikenneinvestointeihin (82,2 miljardia euroa), energiainvestointeihin (11,8 miljardia euroa), ympäristöinvestointeihin (41,9 miljardia euroa), kulttuuri- ja matkailuinvestointeihin (12,2 miljardia euroa) sekä kaupunkien ja sosiaalisiin infrastruktuureihin (28,8 miljardia euroa);

153. pitää myönteisenä, että EAKR ja koheesiorahasto pystyivät jossain määrin tasapainottamaan vuosien 2007–2008 finanssikriisin vaikutuksia, mikä on osoitus siitä, että ilman rakennerahastojen panosta Euroopan alueiden taloudellinen ja sosiaalinen eriytyminen olisi lisääntynyt vielä enemmän;

154. panee tyytyväisenä merkille ohjelmakauden 2007–2013 jälkiarviointien osoittamat koheesiopolitiikan saavutukset suhteessa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteisiin: — EAKR ja koheesiorahasto: tavoitteet 1 ”työllisyys” ja 2 ”tutkimus ja kehittäminen sekä innovointi” – luotiin 41 600 tutkimusalan työpaikkaa ja 400 000 pk-yritystä sai tukea; tavoite 3 ”ilmastonmuutos ja energia” – uusiutuvien energialähteiden tuotantokapasiteettia lisättiin 3 900 MW; — Euroopan sosiaalirahasto (ESR): tavoite 1 ”työllisyys” – vähintään 9,4 miljoonaa ihmistä sai työpaikan (joista yli 300 000 tukea saanutta ihmistä aloitti itsenäisen ammatinharjoittamisen); tavoite 4 ”koulutus” – vähintään 8,7 miljoonaa ihmistä sai pätevyys- tai tutkintotodistuksen;

155. toteaa kuitenkin, että hyvin harvassa ohjelmassa keskityttiin tuloksiin tai mitattuun vaikutukseen; katsoo siksi, että investointien kestävyydestä tiedetään hyvin vähän tai ei lainkaan;

156. korostaa kuitenkin, että hyvin harvassa ohjelmassa keskityttiin tuloksiin tai mitattuun vaikutukseen vuonna 2015; kehottaa siksi komissiota kehittämään talousarvion tulosperusteista toteuttamista varten tarvittavat indikaattorit ja sopimaan niistä toimielinten välisellä tasolla; toteaa kuitenkin, että tässä vaiheessa investointien kestävyydestä ja eurooppalaisesta lisäarvosta tiedetään hyvin vähän tai ei lainkaan;

157. pitää valitettavana, että sille ei tiedotettu toimenpiteistä, joita komissio pyysi jäsenvaltioita toteuttamaan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä; pyytää komissiota ilmoittamaan Euroopan parlamentille jäsenvaltioiden eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä toteuttamista toimista;

158. pitää erittäin valitettavana, että tilintarkastustuomioistuin totesi viivästyksiä ohjelmakauden 2014–2020 aloittamisessa jo vuotta 2014 koskevassa kertomuksessaan; toteaa, että Euroopan rakenne- ja investointirahastoista vastaavista kansallisista viranomaisista oli vuoden 2015 loppuun mennessä nimetty edelleen alle 20 prosenttia;

Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR), koheesiorahasto ja Euroopan sosiaalirahasto (ESR): yleisiä seikkoja

159. pitää myönteisenä, että tilintarkastustuomioistuin on saattanut vuosikertomuksensa luvut vastaamaan monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeita; katsoo kuitenkin, että tämän otsakkeen piiriin kuuluvat varat ovat niin merkittävät (EAKR 28,3 miljardia euroa, koheesiorahasto 12,1 miljardia euroa ja ESR 10,3 miljardia euroa), että tilintarkastustuomioistuimen tarkastusstrategiassa olisi pidettävä erillään yhtäältä EAKR ja koheesiorahasto ja toisaalta ESR;

160. on huolissaan siitä, että jäsenvaltiot keskittyivät etenkin kohti ohjelmakauden loppua kansallisista osuuksista saatavissa olevien varojen käyttöön pikemminkin kuin poliittisten tavoitteiden saavuttamiseen; kehottaa komissiota tukemaan heikoimmin suoriutuvia jäsenvaltioita teknisellä avulla erityisesti rahoituskauden lopulla;

161. toivoo, että 16 jäsenvaltiota, jotka eivät vielä ole saattaneet julkisia hankintoja koskevaa direktiiviä (20) osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja 19 jäsenvaltiota, jotka eivät vielä ole saattaneet käyttöoikeussopimuksia koskevaa direktiiviä (21) osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja 17 jäsenvaltiota, jotka eivät ole vielä saattaneet vesi- ja energiahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla toimivien yksiköiden hankinnoista annettua direktiiviä (22) osaksi kansallista lainsäädäntöä, tekevät niin mahdollisimman pian, koska näillä direktiiveillä pyritään jatkamaan yksinkertaistamista, kehottaa komissiota varmentamaan näillä aloilla saavutetun edistyksen;

162. korostaa nuorisotyöllisyysaloitteen tärkeyttä; toteaa, että marraskuun 2015 loppuun mennessä lähes 320 000 nuorta oli osallistunut nuorisotyöllisyysaloitteesta tuettuihin toimiin ja 18 jäsenvaltiota 22:sta oli käynnistänyt sen mukaisia toimia, 28 prosenttia aloitteen käytettävissä olevista varoista oli sidottu, 20 prosenttia oli varattu edunsaajille ja viisi prosenttia oli maksettu edunsaajille; toteaa, että kolme jäsenvaltiota ei marraskuun 2015 loppuun mennessä ollut vielä sitonut rahoitusta (Espanja, Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta);

163. panee merkille ESR:n ja nuorisotyöllisyysaloitteen täytäntöönpanon 2014–2015 alustavat tulokset, ja että ESR:n ja nuorisotyöllisyysaloitteen toiminnassa oli mukana 2,7 miljoonaa osallistujaa, mukaan lukien 1,6 miljoonaa työtöntä ja 700 000 työvoimaan kuulumatonta ihmistä;

164. pitää samaan aikaan valitettavana, että ensimmäinen tutkimus (23) näyttää myös viittaavan tarjottujen palvelujen tehottomuuteen ja tietojen keruun puutteisiin joissakin jäsenvaltioissa;

Hallinnointi- ja valvontajärjestelmät

165. toteaa, että vuonna 2015 maksuista 80 prosenttia oli välimaksuja ohjelmakauden 2007–2013 toimenpideohjelmiin, joiden tukikelpoisuusaika päättyi 31. joulukuuta 2015; toteaa, että ennakkomaksuja oli ohjelmakaudella 2014–2020 noin 7,8 miljardin euron verran;

166. on huolissaan siitä, että Italiassa on havaittu sietämättömiä viivästyksiä nuorisotakuun piirissä oleville harjoittelijoille tarkoitetuissa maksuissa; kehottaa komissiota seuraamaan tilannetta ja laatimaan erityisen toimintasuunnitelman niitä jäsenvaltioita varten, joissa tämä ongelma esiintyy;

167. toteaa, että tilintarkastustuomioistuin tutki 223 tapahtumaa (120 EAKR-tapahtumaa, 52 koheesiorahastotapahtumaa ja 44 ESR-tapahtumaa);

168. on huolissaan siitä, että tilintarkastustuomioistuin kvantifioi arvioiduksi virhetasoksi 5,2 prosenttia (2014: 5,7 prosenttia); on huolissaan siitä, että tilintarkastustuomioistuin joutui aikaisempien vuosien tapaan toteamaan, että 18 tapauksessa, jotka koskivat edunsaajien tekemiä kvantitatiivisesti ilmaistavissa olevia virheitä, kansallisilla viranomaisilla oli riittävästi tietoa, jonka avulla virheet olisi voitu ehkäistä tai havaita ja korjata ennen kuin menot ilmoitettiin komissiolle; kehottaa jäsenvaltioita käyttämään kaikkia tietoja virheiden estämiseen, havaitsemiseen ja korjaamiseen; kehottaa komissiota tarkistamaan, ovatko jäsenvaltiot käyttäneet kaikkia tietoja virheiden estämiseen, havaitsemiseen ja korjaamiseen; toteaa, että jos kaikkia näitä tietoja olisi hyödynnetty, arvioitu virhetaso olisi tämän luvun osalta ollut 2,4 prosenttiyksikköä alhaisempi (24);

169. panee merkille, että EAKR:n/koheesiorahaston menojen tapauksessa tilintarkastustuomioistuin totesi, että suurin riski sääntöjenmukaisuudelle oli yhtäältä se, että edunsaajat ilmoittivat kustannuksia, jotka eivät olleet oikeutettuja tukeen kansallisten tukikelpoisuussääntöjen ja/tai unionin rakennerahastoasetusten lukumääräisesti harvempien tukikelpoisuutta koskevien säännösten nojalla, tai toisaalta se, että sopimuksia tehtäessä ei noudatettu unionin ja/tai kansallisia julkisia hankintoja koskevia sääntöjä; toteaa, että komissio arvioi virheriskiksi tällä politiikan alalla 3–5,6 prosenttia;

170. panee merkille tilintarkastustuomioistuimen todenneen Euroopan sosiaalirahaston varojen käytön osalta, että inhimillisiin voimavaroihin tehtävien investointien immateriaalinen luonne ja monien, usein pienten toimijoiden osallistuminen hankkeiden toteutukseen ovat edelleen suurimmat riskit sääntöjenmukaisuudelle; toteaa, että komissio arvioi virheriskiksi tällä politiikan alalla 3–3,6 prosenttia;

171. pitää valitettavana, että taloudellista, sosiaalista ja alueellista koheesiota koskevan otsakkeen kokonaismenoihin liittyvien virheiden pääasiallisena lähteenä on edelleen julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkominen; muistuttaa, että julkisia hankintoja koskevien sääntöjen noudattamisen vakavat puutteet ovat koskeneet esimerkiksi urakoiden, lisätöiden tai palvelujen suoraa myöntämistä perusteettomasti, tarjoajien laitonta poissulkemista sekä eturistiriitatapauksia ja syrjiviä valintakriteereitä; pitää virheiden ja väärinkäytösten torjumisessa keskeisenä täydellisen avoimuuden noudattamista urakoitsijoiden ja aliurakoitsijoiden tietojen suhteen;

172. korostaa, että yksinkertaistaminen, mukaan luettuna yksinkertaistettu kustannusvaihtoehto, vähentää virheriskiä; toteaa kuitenkin, että hallintoviranomaiset suhtautuvat pidättyvästi ylimääräiseen työtaakkaan, oikeudelliseen epävarmuuteen ja vaaraan siitä, että kaikkia sääntöjenvastaisuuksia voitaisiin pitää systeemisenä virheenä;

173. pitää myönteisenä, että jäsenvaltioiden vuotuisista tarkastuskertomuksista on vuosien kuluessa tullut luotettavampia; toteaa, että vain 14 tapauksessa (EAKR/koheesiorahasto) komissio tarkisti jäsenvaltioiden ilmoittamaa virhetasoa ylöspäin yli kahdella prosentilla;

174. pitää valitettavana, että REGIO-pääosasto katsoi aiheelliseksi esittää 67 varaumaa (ennen 77), jotka liittyivät epäluotettaviin hallinnointi- ja valvontajärjestelmiin 13 jäsenvaltiossa, ja yhden varauman, joka koski jäsenyyttä valmistelevaa rajatylittävää ohjelmaa Kreikka – Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia; toteaa, että näistä 67 ohjelmasta 22 koskee Espanjaa, 10 Unkaria ja 7 Kreikkaa; toteaa kuitenkin, että kyseisten varaumien arvioitu taloudellinen vaikutus väheni EAKR:n/koheesiorahaston osalta 234 miljoonasta eurosta (2014) 231 miljoonaan euroon (2015);

175. pitää myös valitettavana, että työllisyys-, sosiaali- ja osallisuusasioiden pääosasto esitti 23 varaumaa (ennen 36), jotka liittyivät epäluotettaviin hallinnointi- ja valvontajärjestelmiin 11 jäsenvaltiossa; panee merkille, että kyseisten varaumien arvioitu taloudellinen vaikutus väheni ESR:n 169,4 miljoonasta eurosta (2014) 50,3 miljoonaan euroon (2015);

176. tukee komission suunnitelmaa, jonka mukaan koheesiopolitiikan ohjelmien vaikutusten arvioinnin parantaminen olisi asetettava painopisteeksi (25); tiedustelee komissiolta, miten tulokset on määrä sisällyttää seuraavaa ohjelmakautta koskevaan lainsäädäntöön;

Rahoitusjärjestelyvälineet

177. panee merkille, että jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten ilmoituksen mukaan vuoden 2015 lopussa oli toiminnassa yhteensä 1 052 rahoitusjärjestelyvälinettä (mukaan lukien 77 sijoitusyhtiötä ja 975 erityisrahastoa); toteaa, että 89 prosenttia rahoitusjärjestelyvälineistä koski yrityksiä, 7 prosenttia kaupunkikehityshankkeita ja 4 prosenttia energiatehokkuuteen ja uusiutuviin energiamuotoihin liittyviä varoja;

178. on tietoinen siitä, että näitä rahoitusjärjestelyvälineitä otettiin käyttöön 25 jäsenvaltiossa (kaikki jäsenvaltiot paitsi Irlanti, Luxemburg ja Kroatia) ja ne saivat taloudellista tukea 188 toimenpideohjelmasta, mukaan luettuna yksi rajatylittävä yhteistyöohjelma;

179. toteaa, että toimenpideohjelmista rahoitusjärjestelyvälineisiin maksettiin yhteensä 16,9 miljardia euroa, josta 11,7 miljardia euroa oli rakennerahastojen (EAKR ja ESR) varoja; toteaa lisäksi, että vuoden 2015 loppuun mennessä lopullisille edunsaajille suoritetut maksut olivat yhteensä 12,7 miljardia euroa, joista 8,6 miljardia euroa oli rakennerahastojen varoja, joten toimenpideohjelmista rahoitusjärjestelyvälineisiin maksettujen varojen käyttöaste oli lähes 75 prosenttia;

180. toteaa, että rahoitusjärjestelyvälineiden pääasiallisia edunsaajia ovat tuensaajat Puolassa, Unkarissa ja Ranskassa;

181. yhtyy tilintarkastustuomioistuimen näkemykseen, jonka mukaan komission olisi varmistettava, että kaikki ohjelmakauden 2007–2013 EAKR:n ja ESR:n rahoitusvälineisiin liittyvät menot on sisällytetty riittävän aikaisin päättämisilmoituksiin, jotta tarkastusviranomaiset voivat toimittaa tarkastuksensa; katsoo lisäksi, että komission olisi kannustettava rahoitusjärjestelyvälineitä käyttöön ottaneita jäsenvaltioita suorittamaan erityisiä tarkastuksia näiden välineiden täytäntöönpanosta päättämistä varten;

182. on vakavasti huolissaan siitä, että yli tuhannen rahoitusjärjestelyvälineen aiheuttama rahoituksen monimutkaisuus muodostaa suuren osan ”budjettigalaksista”, joka tekee demokraattisen vastuunalaisuuden mahdottomaksi;

Euroopan investointipankki

183. on hyvin huolestunut yleisesti korkeammista kustannuksista ja maksuista, jotka liittyvät Euroopan investointipankin ja Euroopan investointirahaston hallinnoimien varojen täytäntöönpanoon tarkoitettuihin yhteistyössä hallinnoituihin rahoitusvälineisiin; toteaa, että Euroopan tilintarkastustuomioistuin toi nämä tiedot julki erityiskertomuksessa nro 19/2016: ”EU:n talousarvion toteuttaminen rahoitusvälineiden avulla – ohjelmakaudelta 2007–2013 saatujen kokemusten hyödyntäminen”; kehottaa tilintarkastustuomioistuinta toteuttamaan vastaavanlaisen tarkastuksen nykyiseltä kaudelta;

184. kehottaa komissiota esittämään vuodesta 2018 lähtien vuosittain joka vuoden kesäkuuhun mennessä kertomuksen nykyisen monivuotisen rahoituskehyksen toteuttamisesta sen alusta asti ja tilannekatsauksen ja sisällyttämään siihen saavutetut tulokset kaikista Euroopan investointipankin ryhmän hallinnoimista ja täytäntöönpanemista ja EU:n talousarvion varojen kautta toimivista rahoitusvälineistä, jotta sitä voidaan käyttää vastuuvapausmenettelyn yhteydessä;

Erityistapaukset

185. toteaa, että Euroopan petostentorjuntavirasto (Olaf) käynnisti hallinnollisia tutkimuksia esimerkiksi Saksassa Volkswagen-konsernin päästöskandaalista, Ranskassa Front Nationalin ja Euroopan parlamentin jäsenen Le Penin toiminnasta sekä Tšekin tasavallassa ”haikaranpesänä” tunnetusta hankkeesta väitettyjen sääntöjenvastaisuuksien pohjalta; kehottaa komissiota tiedottamaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle viipymättä tutkimusten valmistumisesta;

186. on vakavasti huolissaan siitä, että Unkari, Euroopan tilintarkastustuomioistuin ja REGIO-pääosasto havaitsivat vakavia sääntöjenvastaisuuksia Budapestin neljännen metrolinjan rakentamisessa; toteaa Olafin vuonna 2012 alkaneen ja tapauksen monimutkaisen luonteen vuoksi vasta äskettäin päättyneen hallinnollisen tutkimuksen pohjalta, että komissio saattaa joutua perimään takaisin 228 miljoonaa euroa ja Euroopan investointipankki saattaa joutua perimään takaisin 55 miljoonaa euroa; toteaa, että hallinnon puutteet havaittiin hankkeen tasolla; toteaa, että tapausta koskevassa Olafin kertomuksessa suositellaan myös oikeudellista seurantaa Unkarissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa; kehottaa komissiota tiedottamaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle säännöllisesti saavutetusta edistyksestä ja toteutetuista toimista;

187. pitää valitettavana, että Romanian hallitus on hyväksynyt säädöksen, joka olisi saattanut haitata korruption tehokasta torjuntaa ja tarjota mahdollisuuden armahtaa poliitikkoja, jotka ovat saattaneet syyllistyä laittomuuksiin; katsoo, että tällaisilla säädöksillä voisi olla hyvin haitallinen vaikutus komission pyrkimyksiin suojella unionin taloudellisia etuja, koska Romania on merkittävä rakennerahastojen edunsaaja; kehottaa komissiota ilmoittamaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle toimenpiteistä, joita komissio on toteuttanut tilanteen korjaamiseksi;

Toteutettavat toimenpiteet

188. toistaa komissiolle jo vuoden 2014 vastuuvapauspäätöslauselmissa osoittamansa kehotuksen (26), jonka mukaan sen olisi annettava pääosastoilleen ohje julkaista kaikki eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut maakohtaiset suositukset vuotuisissa toimintakertomuksissa;

189. pyytää tilintarkastustuomioistuinta säilyttämään yhtäältä EAKR:n ja koheesiorahaston ja toisaalta ESR:n erikseen yksilöitävinä niiden taloudellisen merkittävyyden vuoksi;

190. kehottaa komissiota — varmistamaan, että heikkouden merkkejä osoittaneita hallinnointi- ja valvontajärjestelmiä 15 jäsenvaltiossa (27) vahvistetaan, ja tiedottamaan ponnisteluistaan parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle kirjallisesti lokakuuhun 2017 mennessä, — täsmentämään, mikä ero on takaisin perittävällä arvonlisäverolla ja arvonlisäverolla, jota ei voida periä takaisin, — ilmoittamaan vapautuneiden määrärahojen (maa, rahasto, määrä) summat rahoituskauden 2007–2013 päättyessä, — ehdottamaan uutta ohjelmakautta koskevaa lainsäädäntöehdotusta laatiessaan tilintarkastustuomioistuimen suosituksen mukaisesti tarvittavia päivityksiä Euroopan rakenne- ja investointirahastojen suunnittelu- ja toteutusmekanismiin, ja ottamaan siinä huomioon yksinkertaistamista käsittelevän korkean tason työryhmän ehdotukset, jotta voidaan vahvistaa koheesiopolitiikan panosta käsiteltäessä eriarvoisuutta unionin alueiden sekä jäsenvaltioiden välillä; ja kehottaa komissiota laatimaan varhaisessa vaiheessa tätä kysymystä koskevan tiedonannon, — huolehtimaan seuraavaa ohjelmakautta varten helpommin hallittavista ja mitattavista tulosindikaattoreista, koska parlamentti kiinnittää yhtä paljon huomiota yhtäältä laillisuuden ja asianmukaisuuden valvontaan ja toisaalta tuloksellisuuteen; — noudattamaan täyttä avoimuutta ja asiakirjojen saatavuutta unionin rahoittamissa infrastruktuurihankkeissa kiinnittämällä erityistä huomiota urakoitsijoiden ja aliurakoitsijoiden tietoihin;

191. tukee täysin komission jäsen Oettingeria, kun tämä totesi, että rahoitusvälineet ja varjobudjetit on tuotava pitkällä aikavälillä takaisin unionin talousarvion katon alle, jolloin komissio olisi vastuussa Euroopan parlamentille; kehottaa komissiota laatimaan tätä kysymystä koskevan tiedonannon marraskuuhun 2017 mennessä;

Yhteinen maatalouspolitiikka

192. muistuttaa, että vuoden 2013 YMP-uudistuksessa käyttöön otetut suorat tukijärjestelmät tulivat voimaan vasta maksuvuonna 2015 ja tämä kertomus koskee varainhoitovuoden 2015 menoja, jotka vastaavat vanhan YMP-järjestelmän viimeisenä vuotena jätettyjä suoraa tukea koskevia hakemuksia;

Noudattamiseen liittyvät seikat

193. toteaa, että tilintarkastustuomioistuimen arvioima virhetaso monivuotisen rahoituskehyksen otsakkeessa 2 ”luonnonvarat” varainhoitovuonna 2015 on 2,9 prosenttia; toteaa, että tämä taso vastaa vuotta 2014, kun otetaan huomioon, että tilintarkastustuomioistuin kohtelee täydentäviä ehtoja koskevia virheitä eri tavalla, kun niitä ei enää sisällytetä virhetasoon;

194. pyytää siksi komissiota ylemmän johdon vastuunalaisuuden ja raportoinnin parantamiseksi tarkastelemaan, voitaisiinko ylemmän johdon sisäisen liikkuvuuden sääntöjä soveltaa joustavammin ja tehokkaammin tilanteissa, joissa yhdistyvät pitkäaikainen tehtävässä toimiminen, tilintarkastustuomioistuimen toteama jatkuvasti korkeana pysyvä virhetaso sekä vastaavien yksiköiden hallinnon tuloksia koskevat jatkuvat varaumat;

195. toteaa, että ”markkinatoimenpiteiden ja suoran tuen” osalta tillintarkastustuomioistuimen arvioima virhetaso on 2,2 prosenttia, mikä on hieman yli 2 prosentin olennaisuusrajan (sama taso kuin vuonna 2014), kun taas ”maaseudun kehittämisen ja muiden politiikkojen” alalla arvioitu virhetaso säilyy korkeana 5,3 prosentissa mutta on alempi kuin viime vuonna arvioidut 6 prosenttia;

196. korostaa, että suoran tuen alalla virheet johtuivat miltei aina tukikelpoisten hehtaarien liian suureksi ilmoitetusta määrästä, vaikka viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmän tietojen luotettavuutta on viime vuosina jatkuvasti parannettu, ja toteaa, että maaseudun kehittämisen alalla puolet virheistä aiheutui edunsaajan tai hankkeen puutteellisesta tukikelpoisuudesta, 28 prosenttia hankintakysymyksistä ja 8 prosenttia maatalouden ympäristösitoumusten laiminlyönneistä;

197. pitää erittäin valitettavana, että sekä suoran tuen että maaseudun kehittämisen alalla kansalliset viranomaiset olisivat voineet vähentää virhetason lähelle olennaisuustasoa tai sen alle (28), koska niillä joko oli riittävästi tietoa virheen havaitsemiseen tai ne tekivät virheen itse; kehottaa jäsenvaltioita käyttämään kaikkia saatavissa olevia tietoja kaikkien virheiden estämiseen, havaitsemiseen ja korjaamiseen ja toimimaan vastaavasti;

198. pitää myönteisenä, että komissio on merkittävästi vähentänyt keskeneräisten sääntöjenmukaisuuden tarkastusmenettelyjen määrää 192:sta (2014) 34:ään (2015), ja että menettelyn virtaviivaistamiseen tähdänneiden lainsäädäntömuutosten johdosta komissio valvoo tilintarkastusmenettelyä nyt tiiviimmin sisäisten ja ulkoisten määräaikojen noudattamista varten;

Hallinnointiviranomaiset

199. pitää valitettavana, että tilintarkastustuomioistuin löysi puutteita, jotka vaikuttavat joihinkin jäsenvaltioiden maksajavirastojen keskeisiin valvontatoimintoihin, ja että nämä liittyvät; a) Euroopan maatalouden tukirahaston osalta: — viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmään, hallinnollisiin tarkastuksiin; — paikalla toimitettujen tarkastusten laatuun; — yhdenmukaisuuden puutteeseen sellaisten parametrien määrittämisessä, jotka liittyvät maan säilyttämiseen maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa, ja — virheellisten maksujen takaisinperintämenettelyihin; b) maaseudun kehittämisen tuen osalta: — tukikelpoisuusedellytyksiä koskevien hallinnollisten tarkastusten puutteisiin erityisesti julkisten hankintojen alalla; c) täydentävien ehtojen osalta valvontatilastojen ja näytteenoton luotettavuuteen;

Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen luotettavuus

200. panee merkille, että sertifiointielinten edellytettiin vuonna 2015 ensimmäistä kertaa varmistavan menojen laillisuuden ja asianmukaisuuden; pitää valitettavana, että komissio pystyi käyttämään noiden elinten työtä vain rajoitetussa määrin, koska menetelmiin ja täytäntöönpanoon liittyi merkittäviä heikkouksia, kuten — puutteelliset tarkastusstrategiat; — liian pienet näytteet; — sertifiointielinten tarkastajien riittämätön osaaminen ja oikeudellinen asiantuntemus;

201. pitää erittäin valitettavana, että jäsenvaltioiden toimittamien tietojen luotettavuuteen liittyy edelleen ongelmia, kuten: a) suora tuki: — AGRI-pääosasto teki täydennyksiä 12:lle 69:stä maksajavirastosta, joiden virhetaso oli yli 2 prosenttia (mutta ei yli 5 prosenttia), vaikka vain yksi maksuvirasto oli alun perin hyväksyttänyt ilmoituksensa; — AGRI-pääosasto esitti varauman 10 maksajavirastosta: 3 Espanjassa, yksi Ranskassa, Bulgariassa, Kyproksessa, Italiassa (Calabria) ja Romaniassa sekä yksi Ranskassa ja Espanjassa POSEIn osalta (syrjäisestä sijainnista ja saaristoasemasta johtuvia erityisiä valinnaisia toimenpiteitä koskeva ohjelma); b) maaseutualue: — AGRI-pääosasto teki täydennyksiä 36:lle 72:sta maksajavirastosta, ja 14 tapauksessa täydennetty virhetaso oli yli 5 prosenttia; — AGRI-pääosasto esitti varauman 24 maksajavirastosta 18 jäsenvaltiossa: Itävalta, Belgia, Bulgaria, Tšekin tasavalta, Tanska, Ranska, Saksa, Kreikka, Unkari, Irlanti, Italia (4 maksajavirastoa), Latvia, Alankomaat, Portugali, Romania, Ruotsi, Espanja (3 maksajavirastoa) ja Yhdistynyt kuningaskunta (2 maksajavirastoa); — lisäksi AGRI-pääosasto esitti varauksen julkisista hankinnoista kahden jäsenvaltion (Saksa ja Espanja) osalta;

202. korostaa, että Euroopan maatalouden tukirahaston osalta AGRI-pääosaston ja tilintarkastustuomioistuimen vahvistamat virhetasot poikkeavat toisistaan (29), kun taas Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston osalta AGRI-pääosaston ilmoittama 4,99 prosentin mukautettu virhetaso vastaa yleisesti ottaen tilintarkastustuomioistuimen arvioimaa virhetasoa;

Tuloksiin liittyvät seikat

203. toteaa, että vuoden 2014 tavoin tilintarkastustuomioistuin tarkasteli tulokseen liittyviä kysymyksiä joidenkin maaseudun kehittämiseen liittyvien tapahtumien osalta, ja on huolissaan siitä, että kustannusten kohtuullisuudesta ei ollut riittävästi todisteita 44 prosentissa hankkeista ja että toimenpiteiden kohdentamisessa ja hankkeiden valinnassa oli puutteita, mukaan luettuina heikot yhteydet Eurooppa 2020 -strategian tavoitteisiin; kehottaa komissiota toteuttamaan kaikki mahdolliset toimet tämän huolestuttavan tilanteen parantamiseksi;

Keskeiset tulosindikaattorit

204. on huolissaan siitä, miten luotettavia tietoja komissio on käyttänyt mittaamaan AGRI-pääosaston määrittelemää keskeistä tulosindikaattoria 1 maatalouden tuotannontekijätulon osalta; katsoo, ettei nykyistä osa-aikaisen viljelyn suuntausta, joka johtuu hyödykkeiden matalista hinnoista, oteta riittävästi huomioon, ja panee merkille erityisesti, että a) komissio ei pysty antamaan tarkkoja lukuja viljelijöistä, jotka ovat lopettaneet työnsä vuonna 2015 maito- ja sianliha-alan kriisin johdosta, koska sillä ei ole riittävästi tietoa uusista alalle tulijoista tai alalta poistuneiden viljelijöiden määristä (kirjalliset kysymykset 1 ja 3 – komission jäsen Hoganin kuuleminen 29. marraskuuta 2016), b) 2013 on viimeinen vuosi, jolta tilojen määrää koskevat luvut ovat saatavilla: 10 841 000 tilaa, joita kutakin hallinnoi yksi viljelijä, c) YMP:n ensimmäisen pilarin edunsaajien määrä vuonna 2015 oli 7 246 694 unionin viljelijää ja 127 268 markkinatoimenpitein tuettua edunsaajaa, d) maatalouden tuotannontekijätulo lasketaan ”vuosityöyksikköä” kohden, ja tämä vastaa maatilalla kokoaikaisesti työskentelevän henkilön suorittamaa työtä, jolloin 28 jäsenvaltion maatilojen kokonaistyövoima vuonna 2013 oli 9,5 miljoonaa vuosityöyksikköä, joista 8,7 miljoonaa (92 prosenttia) oli vakituisia työntekijöitä (30) (31), e) tilintarkastustuomioistuin totesi erityiskertomuksessaan nro 1/2016, että viljelijöiden tuloja koskeva komission tuloksellisuuden mittausjärjestelmä ei ole riittävän hyvin suunniteltu ja että viljelijöiden tulojen analysointiin käytettävät tilastotiedot ovat laadultaan ja määrältään huomattavan rajallisia;

205. on huolissaan, että komissiolla ei ole riittäviä valmiuksia toimittaa vuosittain kattavia tietoja keskeisestä tulosindikaattorista 1 eikä näin ollen valvoa täsmällisesti ja kattavasti maanviljelijöiden ansiokehitystä;

206. katsoo, että keskeinen tulosindikaattori 4 maaseudun kehittymisen työllisyysasteesta ei ole merkityksellinen, koska maaseudun kehittymisen työllisyysasteeseen eivät vaikuta pelkästään YMP-toimenpiteet ja koska maaseudun työpaikkojen ylläpitämiseen ja luomiseen pyritään monilla välineillä, etenkin muilla Euroopan rakenne- ja investointirahastoilla;

Oikeudenmukainen YMP

207. korostaa, että maanviljelijöiden keskitulojen välillä on suuria jäsenvaltiokohtaisia eroja (32), ja muistuttaa, että parlamentti piti viime vuonna kestämättömänä, että 44,7 prosenttia kaikista unionin maatiloista ansaitsi alle 4 000 euroa vuodessa ja että keskimäärin 80 prosenttia YMP:n suorien tukien edunsaajista saa noin 20 prosenttia maksuista ja 79 prosenttia YMP:n suorien tukien edunsaajista saa 5 000 euroa tai vähemmän vuodessa (33);

208. panee merkille, että AGRI-pääosaston pääjohtaja käsitteli pääosaston vuotuisen toimintakertomuksen 2015 eräällä sivulla ”suorien tukien jakautumisen suuntauksia” ja korosti jälleen, että on jäsenvaltioiden tehtävä käyttää vuoden 2013 YMP:n tarjoamia vaihtoehtoja YMP-tukien uudelleenjakamiseen;

209. katsoo, että suorat tuet eivät täysin toimi tehtävässään turvaverkkona vakauttamassa maataloudesta saatavaa tuloa etenkään pienten tilojen osalta, kun otetaan huomioon, että nykyinen maksujen epätasainen jakauma johtaa siihen, että 20 prosenttia kaikista EU:n tiloista saa 80 prosenttia kaikista suorista tuista, mikä ei vastaa tuotannon tasoa ja on seurausta siitä, että jäsenvaltiot määrittävät maksut edelleen historiallisin perustein, vaikka ne tunnustavatkin, että niin isojen kuin pientenkin tilojen koon määrittely riippuu kustakin jäsenvaltiosta; katsoo, että suuremmat tilat eivät hintavaihteluista aiheutuvassa kriisissä välttämättä tarvitse samaa tukitasoa vakauttamaan maataloudesta saatavia tuloja kuin pienet tilat, koska ne voivat hyötyä suurtuotannon eduista, jotka todennäköisesti tekevät niistä kestävämpiä; katsoo, että suorien tukien ylärajojen soveltaminen, kuten komissio alun perin ehdotti ja parlamentti kannatti, voisi taata riittävät varat YMP:n tekemiseen entistä oikeudenmukaisemmaksi;

Biopolttoaineet

210. panee merkille, että tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa nro 18/2016 kestäviä biopolttoaineita koskevasta unionin sertifiointijärjestelmästä todetaan, että biopolttoaineiden kestävyyttä koskeva unionin sertifiointijärjestelmä ei ole täysin luotettava ja se on ollut altis petoksille, koska komissio on tunnustanut vapaaehtoisia järjestelmiä, joissa ei ole ollut asianmukaista todentamismenettelyä varmistamaan, että jätteestä valmistetut biopolttoaineet todella on valmistettu jätteestä;

Yksinkertaistaminen

211. toteaa, että erityiskertomuksessaan nro 25/2016 tilintarkastustuomioistuin tutki, antaako viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmä jäsenvaltioille mahdollisuuden luotettavasti varmistaa maanviljelijöiden ilmoittamien alueiden mitat ja tukikelpoisuus ja oltiinko järjestelmiä mukauttamassa täyttämään vuosien 2014–2020 YMP:tä ja erityisesti viherryttämistä koskevat vaatimukset;

212. on huolissaan tilintarkastustuomioistuimen johtopäätöksestä, jonka mukaan toukokuussa 2015 tehtiin kuusi viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmään mahdollisesti vaikuttavaa merkittävää muutosta ja että näiden muutosten käsittelemisen edellyttämien sääntöjen ja menettelyjen monimutkaisuus on entisestään lisännyt jäsenvaltioiden hallinnollista taakkaa;

Tšekin maksajavirasto

213. kehottaa komissiota nopeuttamaan 8. tammikuuta 2016 käynnistettyä säännönmukaisuuden tarkastusmenettelyä, jotta saadaan selkeitä ja täsmällisiä tietoja Tšekin tasavallan maatalousinterventiorahastoon liittyvän eturistiriidan riskistä; toteaa, että eturistiriidan ratkaisematta jättäminen voi viime kädessä johtaa siihen, että toimivaltainen viranomainen peruuttaa maksajavirastolle myönnetyn hyväksynnän tai että komissio määrää rahoitusoikaisuja, ja pyytää komissiota ilmoittamaan parlamentille viipymättä, jos AGRI-pääosasto toimittaa säännönmukaisuuden tarkastusmenettelyn päätteeksi Olafille tietoja unionin taloudelliseen etuun vaikuttavista mahdollisista petoksista, lahjonnasta tai laittomista toimista;

Säännönmukaisuuden tarkastus

214. katsoo, että komission olisi tulevina vuosina asetettava etusijalle YMP:n yksinkertaistaminen ja edunsaajien ja maksajavirastojen hallinnollisen taakan vähentäminen; katsoo myös, että vaikka komission olisi pyrittävä säilyttämään YMP-hallinnointinsa tehokkuuden ja YMP-virhetasojen myönteinen kehitys keskittymällä oikaisukapasiteettinsa säilyttämiseen ja jäsenvaltioiden suorittamiin korjaaviin toimiin, sen olisi harkittava pidättymistä pienimuotoisten säännönmukaisuuden tarkastusten käynnistämisestä tai jatkamisesta;

Toteutettavat toimenpiteet

215. kehottaa komissiota a) pyrkimään jatkossakin kohdistamaan seurantatoimia tapauksiin, joissa kansallinen lainsäädäntö ei ole unionin lainsäädännön mukaista, hyödyntämällä kaikkia käytössään olevia lainmukaisia keinoja, erityisesti maksujen keskeytyksiä, b) seuraamaan vuosittain jäsenvaltioiden suorittamien LPIS-järjestelmän laadunarviointien tuloksia ja tarkastamaan, että kaikki jäsenvaltiot, joiden kohdalla arvio on kielteinen, tosiasiassa toteuttavat tarvittavat korjaavat toimenpiteet, c) tarkastelemaan uudelleen nykyistä säännöskehystä ja yksinkertaistamaan ja selkeyttämään viljelylohkojen tunnistamisjärjestelmään sovellettavia sääntöjä yhteisen maatalouspolitiikan seuraavaa kautta ajatellen esimerkiksi harkitsemalla uudelleen, ovatko epävakaisuuden välttämiseksi asetettu kahden prosentin kynnys ja sadan puun sääntö tarpeen, d) varmistamaan, että kaikki jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmat, joilla puututaan maaseudun kehittämisen alalla ilmenneisiin virheisiin, sisältävät julkisia hankintoja koskevia vaikuttavia toimia, e) valvomaan ja aktiivisesti tukemaan sertifiointielimiä, kun ne pyrkivät parantamaan