A4-0392/96

Päätöslauselma alaikäisten adoptiota koskevan lainsäädännön ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön parantamisesta

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Colli Comellin ja Danesin Forza Europa -ryhmän nimissä käsiteltäväksi antaman päätöslauselmaehdotuksen adoptointia säätelevien lakien parantamisesta (B4-0568/94),

- ottaa huomioon ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen,

- ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien 20. marraskuuta 1989 hyväksymän lapsen oikeuksien sopimuksen,

- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen K.1 artiklan 6 kohdan ja K.3 artiklan, jotka koskevat oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeuden alalla, sekä EY:n perustamissopimuksen 220 artiklan,

- ottaa huomioon ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi 4. marraskuuta 1950 tehdyn Euroopan yleissopimuksen,

- ottaa huomioon 16. maaliskuuta 1989 antamansa päätöslauselman keinohedelmöityksestä «in vivo ja in vitro» ((EYVL C 96, 17.4.1989, s. 171)),

- ottaa huomioon 13. joulukuuta 1991 antamansa päätöslauselman lasten ongelmista Euroopan yhteisössä ((EYVL C 13, 20.1.1992, s. 534)),

- ottaa huomioon Euroopan neuvoston 24. huhtikuuta 1967 hyväksymän Euroopan yleissopimuksen lasten adoptoinnista,

- ottaa huomioon 29. toukokuuta 1993 tehdyn Haagin yleissopimuksen lasten suojelusta ja yhteistyöstä kansainvälisen adoption alalla,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 45 artiklan,

- ottaa huomioon oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietinnön sekä kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan ja kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan lausunnot (A4-0392/96);

A. katsoo, että adoption pääasiallisena tavoitteena on oltava adoptoitavan lapsen etu ja kyseisen lapsen oikeuksien suojaaminen,

B. katsoo, että adoptoitavan lapsen etu vaatii, että adoptoiva perhe koostuu isästä ja äidistä, ja tämän varmistamiseksi on saatava aikaan hyvä yhteistyö valtion laitosten, kansalaisjärjestöjen ja adoptiohaluisten henkilöiden välillä,

C. katsoo, että alaikäisellä on aina kun mahdollista oltava oikeus olla biologisten vanhempiensa kasvatettavana ja että niissä tapauksissa, joissa nämä eivät tilapäisesti pysty tähän, hänet on uskottava sellaisten henkilöiden huostaan, jotka voivat suojella hänen omanarvontuntoaan ja oikeuksiaan, vältettävä laitoshoitoa ja otettava huomioon, että kun asianomaiset viranomaiset katsovat todellisen hylkäämisen tapahtuneeksi, lapsi voidaan adoptoida, jolloin suhteet alkuperäiseen perheeseen katkeavat,

D. katsoo, että adoptio tekee hylätystä alaikäisestä lapsesta adoptiovanhempiensa lapsen,

E. ottaa huomioon, että kaikissa unionin jäsenvaltioissa syntyvyys on laskenut voimakkaasti ja että adoptiopyynnöt ovat lisääntyneet huomattavasti siinä määrin että vain pieni prosenttiosuus niistä voidaan toteuttaa, ja että tästä on seurauksena kansainvälisten adoptioiden yleistyminen,

F. katsoo, että adoptiojärjestelmiin, erityisesti kansainväliseen adoptiojärjestelmään, liittyy nykyisin ongelmia, minkä vuoksi niiden merkitystä välineenä, jolla rajoista välittämättä pyritään antamaan koti lapsille, ollaan arvioimassa uudelleen siten, että menettelyihin sovelletaan entistä tiukempia valvontajärjestelmiä,

G. katsoo, että kansainvälinen adoptio on toteutettava vain, jos edes taloudellisen tai sosiaalisen avun keinoin ei ole mahdollista, että lapsi kasvaisi alkuperäisessä perheessään tai toissijaisesti kotimaassaan häntä hoitavassa tai hänet adoptoineessa perheessä, mutta että siinä tapauksessa, että lapsi on tosiasiallisesti ja todennetusti hylätty, kansainvälistä adoptiota on edistettävä ulkomaisia menettelyjä tukevin toimenpitein, joilla toisaalta varmistetaan menettelyn avoimuus ja toisaalta vältetään aiheuttamasta tarpeettomia vaikeuksia adoptiota hakeneille,

H. katsoo, että tämän johdosta on korvaamattoman tärkeää, että maan sisäisiin adoptioihin sovellettavat yksityiset järjestelyt korvataan kansainvälisessä adooptiossa järjestelmällä, jossa edellytetään, että ulkomailla toteutettavissa menettelyissä välittäjinä toimivat hyväksytyt ja julkisten viranomaisten valvomat voittoa tavoittelemattomat järjestöt,

I. katsoo, että esim. luonnononnettomuuksien tai sodankäynnin seurauksena syntyneissä hätätapauksissa tai alaikäisten turvapaikanhakijoiden kohdalla voidaan toteuttaa myös muita järjestelyjä, kuten väliaikaisia kansallisia tai kansainvälisiä holhous- tai sijaisperhejärjestelyjä,

J. katsoo, että on välttämätöntä laatia adoptoidun oikeudellista asemaa koskevat säädökset, joiden avulla valtioiden välisessä yhteistyömenettelyssä varmistetaan jäsenvaltioissa toteutettujen adoptioiden vastavuoroinen tunnustaminen;

1. Katsoo, että adoption yksinkertaistamiseen tähtäävät lainsäädännölliset tai hallinnolliset toimenpiteet olisi aina toteutettava osana vahvaa politiikkaa vaikeuksissa olevien perheiden auttamiseksi taloudellisesti ja sosiaalisesti sekä suoria tukitoimenpiteitä lasten hylkäämisen tai laitokseen ohjaamisen estämiseksi;

2. Arvioi, että jäsenvaltioiden on hyväksyttävä kansalliseen oikeuteensa myös mahdollisuus, että yksin elävät voivat adoptoida, jos lapsen etu sitä vaatii eikä adoptoivaa pariskuntaa ole saatavilla;

3. Vetoaa niihin jäsenvaltioihin ja jäsenyyttä hakeneisiin valtioihin, jotka eivät ole vielä ratifioineet edellä mainittua Haagin vuoden 1993 yleissopimusta, että ne ratifioisivat mahdollisimman pian tämän sopimuksen, jotta voitaisiin ratkaista nykyiset ristiriitaisuudet tuomioistuinten toimivaltaa koskevien oikeudellisten säädösten ja hallintoelinten toimivaltaa koskevien säädösten välillä adoptioon liittyvien kysymysten osalta;

4. Komission ja neuvoston olisi painostettava jatkuvasti kolmansia maita, joista unioniin adoptoidut lapset ovat peräisin, ratifioimaan Haagin yleissopimus mahdollisimman nopeasti;

5. Katsoo, että siitä sopimusoikeudellisesta luonteesta, joka adoptiomenettelyllä on joissakin jäsenvaltioissa, joissa oikeudellinen valvonta kohdistuu vain sopimuksen vahvistamisvaiheeseen, voi aiheutua erilaisia eettisiä ja oikeudellisia ongelmia lapsen alkuperäisten vanhempien ja adoptiovanhempien väliseen yhteyteen liittyvien ongelmien lisäksi;

6. Vahvistaa sen periaatteen, että kansallinen tai kansainvälinen adoptio voidaan toteuttaa vasta sen jälkeen, kun toimivaltaiset julkiset viranomaiset ovat todenneet, että alaikäinen on adoptoitavissa ja kun on varmistettu - tarvittaessa luonteeltaan humanitaaristen kansalaisjärjestöjen avulla -, että kaikkien asianosaisten henkilöiden, elinten ja lapsen huoltajien suostumukset on annettu vapaasti ja kirjallisina;

7. Pyytää jäsenvaltioita luomaan keinoja, joiden avulla kansallista tai kansainvälistä adoptiota hakevia pariskuntia neuvotaan, autetaan ja seurataan adoption eri vaiheissa;

8. Kehottaa jäsenvaltioita yhdenmukaistamaan ikää koskevat vaatimukset, jotka täyttävillä henkilöillä on oikeus hakea adoptiota;

9. Ottaa huomioon kansainväliseen adoptioon liittyvät vaikeudet ja pyytää, että jäsenvaltiot antavat adoptioluvan vasta tarkistettuaan, täyttävätkö adoptiovanhemmiksi haluavat erityiset vaatimukset;

10. Pyytää jäsenvaltioita hyväksymään adoptiomenettelyissä välittäjiksi ainoastaan julkiset tai valtion tunnustaneet tai siltä luvan saaneet järjestöt, jotka toimivat voittoa tavoittelematta ja jotka antavat osoituksen täydellisestä luotettavuudesta;

11. Pahoittelee sitä, että EY:n perustamissopimuksen oikeus- ja sisäasioita koskevan VI osaston alalla toteutetut toimenpiteet ovat olleet riittämättömiä unionin tavoitteiden saavuttamiseksi ja unionia kohtaaviin haasteisiin vastaamiseksi;

12. Pyytää Euroopan neuvostoa jatkamaan yleistä perhepolitiikan alaa ja erityisesti adoptiota koskevaa oikeudellista ja sosiaalista toimintaansa yhteistyössä jäsenvaltioidensa kanssa ja erityisesti toimimaan suhteissa Keski- ja Itä-Euroopan maihin (joista osa adoptoitavista lapsista on lähtöisin) yhteensovittavana elimenä demokraattiseen järjestelmään siirtyvien maiden ja eurooppalaisten oikeusvaltioiden välillä,

13. Kehottaa komissiota ja neuvostoa syventämään yhteistyössään assosioitujen valtioiden kanssa adoptiokysymyksiin liittyvää toimintaansa oikeus- ja sosiaalialalla noudattaen asiaa koskevia kansainvälisen tason säädöksiä;

14. Pyytää komissiota esittämään konkreettisia ehdotuksia aiheellisiksi toimiksi, jotka liittyvät yhteistyön edistämiseen yksityisoikeuden alalla, tarkoituksena muun muassa estää hylkääminen ja varmistaa, että lapsi pysyisi mahdollisuuksien mukaan alkuperäisessä perheessään tai toissijaisesti kotimaassaan häntä hoitavassa tai hänet adoptoineessa perheessä;

15. Katsoo, että on korvaamattoman tärkeää, että neuvosto hyväksyy mahdollisimman pian Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaiset yhteiset toiminnat, joiden tarkoituksena on:

- ottaa käyttöön viisumipolitiikka, jolla on tarkoitus estää lasten joutuminen laittomien käytäntöjen kohteeksi, joita kansainväliset adoptioverkostot harjoittavat Euroopan unionissa toteutuvan henkilöiden vapaan liikkuvuuden varjolla,

- torjua lasten laitonta maahantuloa Euroopan unionissa sovellettavan yhdenmukaisen lähestymistavan pohjalta; tältä osin voitaisiin käyttää Schengenin tietojärjestelmää,

- lapsilla käytävän kaupan ehkäiseminen ja vastustaminen,

- perustaa ohjelma, jonka tarkoituksena on kehittää aloitteita lastenryöstöjen torjuntaan ja lapsilla käytävän kaupan käsittelyyn erikoistuneiden vastuuhenkilöiden koulutus- ja vaihto-ohjelmiksi,

- tarkastella mahdollisuutta laajentaa Europolin tehtäviä myös alayksiköille, jotka valvovat lapsilla käytävää adoptiokauppaa, ihmiskauppaa koskevan Europolin vastuun puitteissa;

16. Pyytää yhteisön toimivaltaisia viranomaisia sisällyttämään toimintaansa myös erityishankkeita, joiden avulla toteutetaan hylättyjä lapsia koskevia ennaltaehkäiseviä ohjelmia ja suojeluohjelmia ja joiden tavoitteena on, että kansainvälisessä adoptiomenettelyssä tarvittavia välittäjiä valvotaan alkuperämaassa;

17. Pyytää lisäämään eurooppalaisen ulottuvuuden kansainväliseen adoptioon toisaalta jäsenvaltioiden nimittämien keskeisten viranomaisten tapaamisten muodollistamiseksi ja toisaalta asianmukaisten päätöksentekokeinojen ja hallinnollisten keinojen käyttöön ottamiseksi, joihin kuuluu erityisesti tietokoneistetun tietopankin muodossa olevan kansainvälisen tietokeskuksen sekä tutkimus- ja arviointiyksikön perustaminen adoptiotoimintaa varten;

18. Pyytää jäsenvaltioita tekemään adoptiota tunnetuksi välineenä, jonka tarkoituksena on palvella aikuisten sijasta lasten oikeuksia ja osoittaa näin adoption sosiaalinen arvo välineenä, jonka avulla huolehditaan myös vanhempien hylkäämistä lapsista tai lapsista, joiden vanhemmilla on ylivoimaisia vaikeuksia kasvattaa lapsensa asianmukaisessa perheympäristössä;

19. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille, UNICEFille ja Euroopan neuvoston parlamentaariselle yleiskokoukselle.