Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 85/611/ETY muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 116 , 28/04/1999 s. 0044 - 0050



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 85/611 ETY muuttamisesta"(1) (1999/C 116/11) Neuvosto päätti 26. lokakuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 11. helmikuuta 1999. Esittelijä oli Malcolm Levitt. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 361. täysistunnossaan (helmikuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 60 puolesta ja 4 vastaan. 1. Johdanto 1.1. Arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavista yrityksistä (yhteissijoitusyrityksistä) annetulla direktiivillä 85/611/ETY(2) perustettiin yhteissijoitusyrityksille "yhden toimiluvan" järjestelmä, jonka mukaan yritykset voivat myydä tuotteitaan koko yhtenäismarkkinoiden alueella, jos ne on hyväksytty yhdessä jäsenvaltiossa. Yhteissijoitusyrityksiä toimii nyt kaikissa jäsenvaltioissa, kun ennen direktiivin hyväksymistä vuonna 1985 ne eivät olleet levinneet laajalle. Direktiivin vaikutusta on kuitenkin rajoittanut se, että yhden toimiluvan järjestelmä koskee vain pörssissä tai muilla säännellyillä markkinoilla kaupan pidettyihin arvopapereihin (lähinnä osakkeisiin ja joukkovelkakirjoihin) sijoittamista. 1.1.1. Nyt ehdotetaan, että yhteissijoitusdirektiivin perusperiaatteet säilytetään, mutta sen soveltamisalaa laajennetaan. Perusperiaatteet ovat sijoituksien varmuus, avoimuus, rahoitusomaisuuden laadukkuus ja asianmukainen sääntely. Ne eivät takaa, etteivät yksittäiset sijoittajat koskaan kärsisi tappioita, mutta niiden pohjalta sijoittajat voivat luottaa siihen, että yhteissijoitusyritykset täyttävät kunnolliset perusstandardit ja niitä säännellään asianmukaisesti. 1.1.2. Markkinat ovat muuttuneet sitten vuoden 1985, jolloin alkuperäinen direktiivi annettiin. Direktiivi oli 70-luvulta peräisin olevien ehdotusten tulos. Vuoden 1985 jälkeen rahoitusmarkkinat ovat kehittyneet, direktiivin täytäntöönpanossa on ollut vaihtelevuutta eri jäsenvaltioiden välillä ja rahoituspalvelualan yhtenäismarkkinoiden tärkeys on heijastunut EU:n tavoitteissa ja lainsäädännön kehityksessä mm. eräiden tärkeimpien periaatteiden ja käsitteiden selkeyttämisenä. Siten vuoden 1985 direktiivi tulee monestakin syystä saattaa ajan tasalle. 1.2. Komission mukaan ehdotetulla lakikehyksellä varmistettaisiin yksittäisten sijoittajien suojan korkea taso sekä sijoitustuotteille että sijoitusten hoitajille asetettavin standardein. Tuotteiden osalta ehdotetuilla säännöillä varmistettaisiin, että suurelta yleisöltä kerätyt varat sijoitetaan asianmukaisesti hyväksyttyyn rahoitusomaisuuteen ja että riskin hajauttamista koskevia vaatimuksia noudatetaan. Omaisuudenhoitajille ehdotetut säännöt asettavat tiukat markkinoillepääsyä ja toimintaa sekä valvontaa koskevat ehdot. 1.3. Komissio on esittänyt kaksi muutosdirektiiviehdotusta(3). Tässä lausunnossa keskitytään "tuotetta" (sijoitusrahastoa) koskevaan ehdotukseen. Sillä laajennettaisiin sellaisen rahoitusomaisuuden valikoimaa, johon yhden toimiluvan järjestelmään kuuluvat rahastoyhtiöt saavat sijoittaa. Tulevaisuudessa yhteissijoitusyritykset saisivat sijoittaa viralliselle listalle otettujen osakkeiden ja joukkovelkakirjojen lisäksi pankkitalletuksiin (käteisrahastot), rahamarkkinavälineisiin (rahamarkkinarahastot), vakioituihin optioihin ja futuureihin, joilla käydään kauppaa säännellyllä markkinapaikalla, sekä toisten yhteissijoitusyritysten osuuksiin (rahasto-osuusrahastot). Ehdotetuissa riskin hajauttamista koskevissa säännöissä otetaan myös huomioon laajalti ja menestyksellisesti käytetyt uudet omaisuudenhoitomenetelmät, kuten sellaiset, jotka perustuvat sijoituspolitiikkaan, jossa sijoitukset vastaavat tietyn osakeindeksin perustana olevan osakekorin painotuksia. 1.4. Toisessa direktiiviehdotuksessa(4) keskitytään rahoitusyhtiöihin, jotka voivat hoitaa yhteissijoitusyrityksiä. Komitea antaa aiheesta erillisen lausunnon(5). 1.5. Yhteissijoitusyrityksiä koskevat direktiiviehdotukset ovat osa yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelmaa, ja niillä pyritään Cardiffissa 15.-16. kesäkuuta kokoontuneen Eurooppa-neuvoston kehotuksen mukaisesti parantamaan osaltaan rahoituspalvelualan yhtenäismarkkinoiden toimintaa. 1.6. Lausunnossaan(6) alkuperäisestä vuonna 1976 annetusta yhteissijoitusyrityksiä koskevasta direktiiviehdotuksesta TSK totesi, että "vaikka ehdotettua direktiiviä voidaan pitää askeleena eteenpäin - - , sillä ei täysin saavuteta mainittuja tavoitteita - -, jotka ovat a) kilpailuedellytysten parantaminen, b) yhteissijoitusyritysten velvoitteiden mahdollisimman pitkälle viety standardoiminen, c) osuuksien vapaata liikkuvuutta haittaavien rajoitusten poistaminen ja d) pääomamarkkinoiden nykyistä tehokkaamman keskinäisen kaupankäynnin varmistaminen." 1.7. Nämä tavoitteet ovat edelleen ajankohtaisia. Nyt tehdyllä ehdotuksella on tarkoitus edistää niiden saavuttamista. 2. Tiivistelmä komission asiakirjasta 2.1. Yleiskatsaus Ehdotuksen tavoitteena on komission mukaan poistaa yhteissijoitusyritysten osuuksien rajatylittävän markkinoinnin esteet seuraavin keinoin: 2.1.1. Laajennetaan koko EU:n laajuinen markkinointioikeus koskemaan myös yhteissijoitusyrityksiä, jotka sijoittavat muuhun rahoitusomaisuuteen kuin arvopapereihin, ts. toisten yhteissijoitusyritysten osuuksiin, rahamarkkinavälineisiin ja pankkitalletuksiin sekä vakioituihin optioihin ja futuureihin. 2.1.2. Tehdään muutoksia, jotka heijastavat uusia salkunhoitotekniikoita ja sallivat tiettyjen osakeindeksien kokoonpanoa jäljittelevät osakesijoitukset, kun osakkeet edustavat hyväksyttyjen osakeindeksien perustana olevia arvopapereita. Lisäksi muutoksilla korotetaan enimmäisosuus, jonka yhteissijoitusyritys saa sijoittaa saman liikkeeseenlaskijan arvopapereihin, 10 prosentista 35 prosenttiin yhteissijoitusyrityksen varoista. Tavoitteena on mahdollistaa joustava riskinhajautus. 2.1.3. Poistetaan "arvopaperien" määritelmään liittyvät epäselvyydet ja tehdään näin selväksi, että rahamarkkinavälineet kuuluvat "arvopapereihin". 2.1.4. Ehdotuksella otettaisiin käyttöön myös riskienhallinnan vähimmäistoimenpiteet, jotka koskevat jäsenvaltioiden yhteissijoituksille sallimia, tehokkaan salkunhoidon edistämiseksi tehtäviä liiketoimia, etenkin rahoitusjohdannaisten käyttöä vakioimattomat johdannaiset ja arvopaperien lainaksianto mukaan luettuna. 2.1.5. Ehdotuksessa selvennetään vaatimus, jonka mukaan yhteissijoitusyritysten tytäryhtiöiden tulee yleensä olla perustettuja jossain jäsenvaltiossa. 2.1.6. Ehdotuksella annetaan alkuperäisellä yhteissijoitusyritysdirektiivillä perustetulle yhteyskomitealle komitologiavaltuudet tehdä direktiiviin teknisiä muutoksia. 2.1.7. Ehdotuksella asetetaan uusia avoimuutta koskevia vaatimuksia, joilla annetaan sijoittajille lisätietoa; näihin kuuluvat osakeindeksien replikaatio sekä sijoitukset rahoitusjohdannaisiin. 2.2. Yksityiskohtaiset muutokset (ks. liite) 2.2.1. Muutoksella nro 1 - 1 artiklan 2 kohta - yhteissijoitusyritysten määritelmää muutetaan niin, että sijoitusrahastojen mahdollisuudet sijoittaa erityyppiseen rahoitusomaisuuteen laajenevat. 2.2.2. Muutoksella nro 2 - 1 artiklan uusi 8 kohta - selvennetään, että "arvopaperien" käsitteeseen voi kuulua erityyppisiä välineitä, ja sillä pyritään varmistamaan, että jäsenvaltiot ymmärtävät käsitteen selvästi; "rahamarkkinavälineiden" katsotaan kuuluvan "arvopapereihin". 2.2.3. Muutoksella nro 3 ehdotetaan lisäyksiä direktiivin 19 artiklan 1 kohtaan ja yksilöidään likvidit rahoitusomaisuuserät, joihin yhteissijoitusyritykset saavat arvopapereiden lisäksi sijoittaa. Luetteloon sisältyvät toisten yhteissijoitusyritysten osuudet, pankkitalletukset, rahoitusfutuurit ja optiot, joilla käydään kauppaa säännellyllä markkinapaikalla, ja hyväksyttyjen liikkeeseenlaskijoiden rahamarkkinavälineet, joita ei ole otettu viralliselle listalle. 2.2.4. Muutoksilla nro 4 ja 5 ehdotetaan poistettavaksi 19 artiklan 2 kohdan b alakohta ja 20 artikla, ja ne johtuvat rahamarkkinavälineiden sisällyttämisestä "arvopapereihin". 2.2.5. Muutoksella nro 6 ehdotetaan lisäystä direktiivin 21 artiklaan, jolla sallitaan yhteissijoitusyritysten käyttävän tehokasta salkunhoitoa edistäviä "menetelmiä ja välineitä" näitä kuitenkaan yksilöimättä. Kun otetaan huomioon direktiivin antamisvuoden 1985 jälkeen kehitetyt uudet omaisuudenhoito- ja suojautumismenetelmät, muutoksen tarkoituksena on selventää, että yhteissijoitusyritykset voivat tehdä sopimuksia kaikenlaisista rahoitusjohdannaisista, mukaan luettuna johdannaiset, joilla ei käydä kauppaa säännellyllä markkinapaikalla (vakioimattomat johdannaiset), ja että ne voivat toimia lainanantajina arvopaperien lainaksiantamista koskevissa sopimuksissa. Sopimusten tekemistä koskevat kuitenkin erityiset ehdot, joilla poistetaan tai alennetaan hyväksyttävälle tasolle sopimuksiin liittyvät riskit. 2.2.6. Muutoksella nro 7 ehdotetaan uutta 22 a artiklaa, joka sallisi tietyn osakeindeksin koostumuksen jäljittelyn (replikoinnin). Nykyisen 22 artiklan mukaan yhteissijoitusyritykset eivät voi sijoittaa enempää kuin 10 %:a varoistaan saman liikkeeseenlaskijan arvopapereihin. Yhteissijoitusyritykset, jotka sijoittavat pääasiassa osakkeisiin, käyttävät nykyisin hyvin laajalti menetelmää, joka perustuu tiettyjen osakeindeksien kokoonpanon jäljittelyyn. Kyseiset osakeindeksit ovat komission mukaan hyödyllinen vertailukohta tällaisille sijoituksille. Muutoksen tarkoituksena on joustavoittaa osakesijoituksia koskevia riskinhajauttamisen vaatimuksia, kun osakkeet edustavat hyväksyttyjen osakeindeksien perustana olevia arvopapereita. Tämä helpottaisi kyseisten indeksien jäljittelyä. Muutoksella korotetaan 22 artiklassa säädettyjä rajoja enintään 35 prosenttiin saman liikkeeseenlaskijan osakkeisiin tehtävän sijoituksen osalta silloin, kun yhteissijoitusyrityksen tavoitteena on jäljitellä tietyn osakeindeksin koostumusta. 2.2.7. Muutoksella nro 8 ehdotetaan 24 artiklan muuttamista. Nykyisin yhteissijoitusrahastot saavat sijoittaa vain korkeintaan 5 prosenttia varoistaan muiden yhteissijoitusrahastojen osuuksiin. Jäsenvaltiot ja sijoitusrahastoala ovat pitäneet tätä enimmäismäärää tarpeettoman rajoittavana, ja muutoksella enimmäismäärä korotetaan 35 prosenttiin sillä ehdolla, että yhteissijoitusrahasto sijoittaa vähintään viiteen eri yhteissijoitusrahastoon riskin hajauttamiseksi. 2.2.8. Muutoksella nro 9 ehdotetaan uutta 24 a artiklaa pankkitalletuksiin tehtävien sijoitusten helpottamiseksi sekä uutta 24 b artiklaa. Nykyisin yhteissijoitusyritykset saavat sijoittaa johdannaisiin vain "tehokkaan omaisuudenhoidon" edistämiseksi, ja muutoksella on komission mukaan tarkoitus sallia yhteissijoitusyritysten sijoittaa osana yleistä sijoituspolitiikkaansa vakioituihin rahoitusfutuureihin ja optioihin, joilla käydään kauppaa säännellyllä markkinapaikalla. 2.2.9. Muutokset nro 10 ja 11 kohdistuvat 25 artiklan 2 kohtaan, ja niillä säädetään, että yhteissijoitusyritys saa sijoittaa enintään 10 prosenttia varoistaan saman liikkeeseenlaskijan rahamarkkinavälineisiin. 2.2.10. Muutoksella nro 12 muutetaan 25 artiklan 3 kohdan e alakohtaa. Tarkoituksena on selventää, että yhteissijoitusyritysmuotoisten sijoitusyhtiöiden tytäryhtiöiden on yleensä oltava jossain jäsenvaltiossa perustettuja, sillä tytäryhtiöiden katsotaan kuuluvan sijoitusyhtiöiden organisatoriseen rakenteeseen, ja sijoitusyhtiöiden on puolestaan on sijaittava kokonaan EU:n alueella tehokkaan valvonnan varmistamiseksi. Uudessa 25 artiklan 3 kohdan d alakohdassa yksilöidään poikkeustapaukset, joissa yhteissijoitusrahastolla voi olla tytäryhtiö unionin ulkopuolisessa valtiossa. 2.2.11. Muutokset nro 13, 14 ja 15 (26 artiklan 1 kohdan toinen alakohta, 41 artiklan 2 kohta ja 42 artikla) viittaavat yhteissijoitusyritysten sijoitusmahdollisuuksien laajentamisen teknisiin seurauksiin. 2.2.12. Muutoksella nro 16 ehdotetaan uutta 53 a artiklaa, jolla alkuperäisen direktiivin 53 artiklalla perustetulle yhteissijoitusyritysten yhteyskomitealle annetaan komitologiavaltuudet. Tämä helpottaa teknisten muutosten tekemistä direktiiviin tulevaisuudessa. 2.3. Direktiiviehdotuksen tekstiä tulee selventää tai muuttaa monessa suhteessa, kuten jäljempänä osoitetaan. 3. Erityistä 3.1. Edellä luvussa 2 esitellyt muutosehdotukset ovat tervetulleita. Niillä laajennetaan sijoituskohteena kyseeseen tulevan rahoitusomaisuuden valikoimaa, jolle kuitenkin asetetaan joukko tiukkoja ehtoja. 3.2. Rahamarkkinavälineet (muutokset nro 2 ja 3) 3.2.1. Rahamarkkinavälineiden käsittely ehdotetussa 1 artiklan 8 kohdan b alakohdassa sekä samalla ehdotetussa 19 artiklan 1 kohdan i alakohdassa on sekavaa. 1 artiklan 8 kohdan b alakohdassa viitataan rahamarkkinavälineisiin, "joilla tavallisesti käydään kauppaa rahamarkkinoilla" täsmentämättä, että niillä tulisi käydä kauppaa vain säännellyillä markkinoilla. Jos tarkoituksena on sallia sijoittaminen rahamarkkinavälineisiin, joilla käydään kauppaa sekä säännellyillä että sääntelemättömillä markkinoilla, 19 artiklan 1 kohdan i alakohdan sanamuoto "rahamarkkinavälineisiin, joilla ei käydä kauppaa säännellyllä markkinapaikalla" tulisi muuttaa kuulumaan "muihin kuin 1 artiklan 8 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin rahamarkkinavälineisiin, joilla tavallisesti käydään kauppaa rahamarkkinoilla". 3.2.2. 19 artiklan 1 kohdan i alakohdan toisen luetelmakohdan sanamuoto tulisi muuttaa kuulumaan seuraavasti: "- liikkeeseenlaskija on yritys, jonka jotkin arvopaperit on otettu arvopaperipörssin viralliselle listalle tai joilla käydään kauppaa muulla säännellyllä, tunnustetulla, yleisölle avoimella ja sääntöjen mukaan toimivalla markkinapaikalla, tai...". 3.3. Rahasto-osuusrahastot (muutokset nro 3 ja 8, 19 artiklan 1 kohdan e alakohta) 3.3.1. Ehdotus rahasto-osuusrahastojen sallimisesta on tervetullut. Näin yhteissijoitusyritykset voivat perustaa tasapainoisia ja monipuolisia rahastoja, mikä on paljon taloudellisempaa kuin täysin erillisen uuden rahaston perustaminen suoria osakesijoituksia varten. 3.3.2. Komissio myöntää, että rajoitus, jonka mukaan yhteissijoitusyritykset saavat sijoittaa enintään 5 prosenttia varoistaan toisiin yhteissijoitusyrityksiin, tulisi poistaa, ja tämä on myönteistä. Herää kuitenkin kysymys, mikä uuden enimmäisrajan tulisi olla. Yhtäältä on huolehdittava sijoittajien suojasta hajauttamalla riskiä eli välttämällä sijoittamasta liikaa yhteen tai muutamiin arvopapereihin. Toisaalta yhdelläkin yhteissijoitusyrityksellä, johon toiset yhteissijoitusyritykset voivat sijoittaa, on laajasti hajautettu osakesalkku. Ensimmäisestä näkökohdasta seuraa, että määrää, jonka yhteissijoitusyritys voi sijoittaa toiseen yhteissijoitusyritykseen, tulee rajoittaa, toisesta taas, ettei rajan tarvitse olla kovin alhainen. Yhdysvaltalaiset arvopaperit muodostavat esimerkiksi noin puolet maailman osakemarkkinoiden arvosta, ja siten voitaisiin ajatella, että laajalle hajautetun, yhdysvaltalaisia osakkeita sisältävän salkun hoitoon keskittynyt yhteissijoitusyritys voisi muodostaa 50 prosenttia toisen yhteissijoitusyrityksen varoista. Tämän järkeilyn mukaan toisen yhteissijoitusyrityksen osuuksiin tehtäville sijoituksille asetettu 35 prosentin enimmäisraja on liian alhainen. Toisaalta hyppäys nykyisestä 5 prosentista 50 prosenttiin on melkoisen radikaali, ja komission ehdottama 35 prosentin enimmäisraja vaikuttaa järkevältä kompromissilta, joka komitean mielestä tulisi hyväksyä. 3.3.3. Komitea huomauttaa, ettei ehdotus sisällä mitään poikkeussäännöksiä rahasto-osuusrahastojen yhteissijoitusyrityksiin tekemien sijoitusten enimmäismäärästä, joka pidetään edelleen 10 prosentissa. Komitean mielestä tämä enimmäismäärä tulisi korottaa 35 prosenttiin, sillä 10 prosentin katto on hyvin rajoittava: on vaikea valvoa sellaisen enimmäismäärän noudattamista, jonka nimittäjä vaihtelee päivittäin, koska se heijastaa toisen yhteissijoitusyrityksen varallisuutta. Tämä hankaluus tietysti vielä kärjistyy rahasto-osuusrahastojen tekemissä sijoituksissa. Oikeus- tai luonnollisten henkilöiden tekemiä suoria sijoituksia ei pyritä rajoittamaan tämäntyyppisillä enimmäissäännöillä. 3.4. Johdannaisten käsittelyn epäjohdonmukaisuus (muutokset nro 6 ja 9, joilla ehdotetaan uutta 21 artiklan 3 kohtaa sekä 24 b artiklaa) 3.4.1. Direktiivin 21 artiklaa koskevalla muutosehdotuksella selvennetään, että yhteissijoitusyritykset voivat tehokkaan salkunhoidon nimissä sijoittaa vakioimattomiin johdannaisiin, mikä on kannatettavaa. Tämä ei muuta monien jäsenvaltioiden käytännössä vakiintunutta tilannetta. Uudessa 24 b artiklassa kuitenkin kielletään yhteissijoitusyrityksiä käyttämästä tällaisia johdannaisia erikoistuneissa futuuri- ja optiorahastoissa, joissa voidaan käyttää vain vakioituja sopimuksia. Tämä saattaa rajoittaa perusteettomasti sellaisissa maissa toimivien yhteissijoitusyritysten toimintaa, joiden johdannaismarkkinat ovat kehittymättömät. 3.4.2. Tällaiselle jaottelulle ei esitetä mitään perusteluja. Vaikka onkin totta, että vakioimattomissa johdannaisissa on vastapuoliriski, jota arvopaperipörssissä kaupattavissa vakioiduissa sopimuksissa ei ole, riski tulee pyrkiä hallitsemaan eikä turvautua kaiken kattavaan kieltoon. 3.4.3. Asianmukaisempi ratkaisu olisi vaatia toimivaltaisia viranomaisia varmistamaan, että käytetyt vastapuolet ovat laadukkaita ja ne hajautetaan asianmukaisesti sopivissa rajoissa, että valvonta ja hinnat ovat vahvoja ja positiot määritetään yhtä usein kuin sijoitusrahaston arvo ja että yhteissijoitusyritykset valvovat riskejä asianmukaisesti (ks. myös kohta 3.4.6). 3.4.4. Johdannaisia voidaan käyttää sekä riskien vähentämiseen ja hallintaan että niiden lisäämiseen, mutta vaikuttaa siltä, että 24 b artikla on kirjoitettu näkökulmasta, jonka mukaan johdannaiset vain lisäävät riskejä. 3.4.5. Johdannaisten riskien kattamista koskevat vaatimukset (24 b artiklan 1 kohta). Direktiivissä säädetään, että johdannaisten riski tulee kattaa muuntyyppisillä varoilla. Tällä on määrä estää johdannaisten käyttö suurten kattamattomien riskien vipuvartena. Direktiiviehdotuksen johdanto-osan 9 perustelukappaleessa komissio edellyttää, että johdannaissopimusten riskit katetaan samantyyppisillä arvopapereilla kuin ne, joita sopimukset koskevat (esimerkiksi osakesopimusten riskit toisilla osakkeilla). Tällainen velvoite estää komitean käsityksen mukaan kaikki muuntyyppiset liiketoimet kuin riskien kattamisen. Se on liian rajoittava ja tulisi poistaa. Ei ole tarpeen, että perustana oleva salkku ja johdannaisriski vastaavat tarkasti toisiaan, sillä tällöin yhteissijoitusyritykset eivät voisi käyttää johdannaisia riskeiltä suojautumiseen, koska sekä johdannaisten että niiden riskin kattavien arvopapereiden positio olisi sama. Taustalla olevan salkun ja johdannaisriskin täydellinen vastaavuus on tarpeetonta; tärkeää on, että rahasto kykenee vastaamaan veloistaan. 3.4.6. Jos yhteissijoitusyritys tekee sopimuksia vakioimattomilla johdannaisilla, tällaisten sopimusten vastapuolina tulee olla kelpoisuusehdot täyttäviä laitoksia, jotka kuuluvat yhteissijoitusyrityksen toimivaltaisten viranomaisten hyväksymiin luokkiin. Varojen arvo tulee myös voida määrittää yhtä usein kuin sijoitusrahastonkin, ja rahaston tulee voida myydä tai muuttaa rahaksi johdannaisensa milloin tahansa, eikä vastapuoliriskin osuus yhteissijoitusyrityksen varoista saa olla yli 10 prosenttia. 3.4.7. Kaikki yhteissijoitusyritysten johdannaisten käyttöä koskevat määräykset olisi syytä koota yhteen artiklaan. Tämä selkeyttäisi määräyksiä. Komitean näkemyksen mukaan on myös tarpeen muuttaa 21 artiklaa niin, että yhteissijoitusyritykset voivat käyttää kaikkiin sellaisiin arvopapereihin perustuvia johdannaisia, joihin niillä on lupa sijoittaa. Yhteissijoitusyritysten tulisi voida edelleenkin käyttää valuuttamääräisiä johdannaisia valuuttariskiensä kattamiseen. 3.5. Arvopaperien lainaksianto (muutos nro 6, uusi 21 artiklan 4 kohta) 3.5.1. Arvopaperien lainaksiantamisen vakuutena voi olla käteisen ja arvopapereiden lisäksi takauskirja. Tämän vuoksi artiklaan tulisi lisätä sanojen "asianmukainen vakuus" jälkeen sanat "tai muu asianmukainen arvopaperi". 3.5.2. Komission ehdotus, jonka mukaan yhteissijoitusyrityksen on lainatessaan arvopapereita omaisuudenhoitajalle annettava vakuus kolmannen osapuolen haltuun säilytettäväksi, on oikeansuuntainen. Sama vaikutus voidaan kuitenkin saavuttaa myös muin keinoin, esimerkiksi käyttämällä erillisiä tilejä. Direktiiviä tulisi muuttaa niin, että yhteissijoitusyritykset voivat lainata arvopapereita omaisuudenhoitajalle sillä ehdolla, että ne toteuttavat kaikki tarpeelliset toimet, jotta vältetään omaisuudenhoitajan omaisuuden ja yhteissijoitusyrityksen hyväksi asetetun vakuuden sekaantuminen. Vähimmäisvaatimus on, että vakuus tulee asettaa yhteissijoitusyrityksen nimissä omaisuudenhoitajan kirjoihin avatulle sulkutilille. 3.6. Osakeindeksien jäljittely - indeksirahastot (muutos nro 7, uusi 22 a artikla) 3.6.1. Nykyisellä direktiivillä voidaan estää yhteissijoitusyrityksiä jäljittelemästä sijoituksillaan tietyn osakeindeksin koostumusta, jos yhden liikkeeseenlaskijan osuus on yli 10 prosenttia jäsenvaltion osakemarkkinoista. Tämä on seurausta siitä, etteivät yhteissijoitusyritykset voi sijoittaa enempää kuin 10 prosenttia varoistaan saman liikkeeseenlaskijan arvopapereihin. 3.6.2. Ehdotetulla direktiivillä tämä raja nostettaisiin 35 prosenttiin, kun kyseessä on toimivaltaisen viranomaisen hyväksymä indeksi. Korkeampi raja on kuitenkin sallittu vain, jos yhteissijoitusyrityksen tavoitteena on "jäljitellä tietyn osakeindeksin koostumusta", ja osakeindeksin täydellinen jäljittely voisikin olla kallis keino toistaa indeksin taloudelliset vaikutukset varsinkin pienille rahastoille, jotka saattavat käyttää tilastollisesti edustavaan otantaan perustuvia tekniikoita ja johdannaisia indeksin tuoton jäljittelemiseksi. 3.6.3. Niinpä 22 a artiklan 1 kohdan loppu tulisi muuttaa kuulumaan "- - sijoituspolitiikan tavoitteena on vastata tietyn rahamarkkinavälineindeksin kehitystä." Komitea katsoo, että direktiiviehdotuksen sanamuoto on liian kapea-alainen eikä kata tuotteita, joilla pyritään tiettyä indeksiä parempaan tuottoon. 3.6.4. Ehdotus sijoitusten enimmäisosuuden nostamisesta 35 prosenttiin ainoastaan indeksirahastojen kohdalla herättää kaksi kysymystä: Onko tämä järkevää? Aiheutetaanko näin tahattomasti vääristymiä? 3.6.5. Vaikka 10 prosentin enimmäismäärä on liian pieni, on 35 prosentin enimmäismäärä liian suuri. Yhteissijoitusyritysten tarkoituksena on antaa piensijoittajille mahdollisuus hyötyä sijoitusten hajauttamisesta, josta yleensä voivat nauttia vain sellaiset sijoittajat, joilla on varaa suuriin osakesalkkuihin. 20 prosentin enimmäismäärä riittäisi varmistamaan, että kaikkia suurimpia osakeindeksejä voidaan jäljitellä. Tätä enimmäisrajaa tulisi täydentää rajoituksella, jonka mukaan arvoltaan yli 10 prosenttia sijoitusrahaston varoista olevat sijoitukset saman liikkeeseenlaskijan arvopapereihin eivät saa yhteenlaskettuina ylittää 50:tä prosenttia rahaston kokonaisvaroista. On syytä muistaa, että ehdotus saman liikkeeseenlaskijan arvopapereihin tehtäviä sijoituksia koskevan enimmäisrajan korottamisesta heijastaa sitä, että yksittäisen yrityksen osakkeet voivat muodostaa yli 10 prosenttia eräiden jäsenvaltioiden osakemarkkinoiden arvosta (toisin sanoen ne muodostavat yli 10 prosenttia osakeindeksin osakkeista). Yksi yhtenäisvaluutan vaikutuksista on kuitenkin, että painotus siirtyy yksittäisten valtioiden osakeindekseistä yhä enemmän koko EU:n indekseihin sijoittajien keskittyessä salkunhoidossaan valtioiden sijasta aloihin ja suurimpiin kansainvälisiin yhtiöihin. Tämän suuntauksen mukaisesti on jo kehitetty joukko yleiseurooppalaisia osakeindeksejä tyydyttämään sijoittajien tarpeita. Niinpä suuri kansainvälinen yhtiö, jonka osakkeet muodostavat yli 10 prosenttia sen kotivaltion osakeindeksistä, muodostaa huomattavasti pienemmän osuuden koko EU:n käsittävästä indeksistä. Ehdotettu enimmäisrajan korotus on tervetullut, mutta ongelma, johon sillä puututaan, menettää todennäköisesti ajan myötä merkitystään. 3.6.6. Mikäli indeksirahastoille myönnetään muita korkeampi enimmäisraja, voidaan tulla tahattomasti vääristäneeksi markkinoita indeksirahastojen hyväksi hoidettujen rahastojen kustannuksella. Hoidetut rahastot pyrkivät indeksejä parempaan tuottoon, ja ainoa tapa päästä siihen on sijoittaa suhteellisesti enemmän tiettyihin osakkeisiin. Jos hoidetuille rahastoille asetetaan 10 prosentin sijoituskatto, saattaa olla, että ne eivät tietyissä tilanteissa pysty hankkimaan edes suhteellisesti neutraalia saati sitten ylisuurta osuutta jonkin liikkeeseenlaskijan osakkeista. Jos sijoitusten hajauttamista koskevia sääntöjä väljennetään, niitä tulee väljentää kaikkien rahastojen osalta. 3.6.7. 22 a artiklan 2 kohdan vaatimuksia ei tulisi soveltaa indeksirahastoihin. 3.7. Käteisrahastot (muutos nro 9, uusi 24 a artikla) 3.7.1. Ehdotus pankkitalletuksiin sijoittavien rahastojen sallimisesta on tervetullut. On myös oikein, että tällaisia rahastoja säännellään asianmukaisesti. Sääntelyn tulee kuitenkin olla asianmukaista ja kohtuullista. Komission ehdotusta tulisi tarkistaa tämän seikan huomioon ottamiseksi. 3.7.2. 24 a artiklan 1 kohdassa sijoitukset rajoitetaan "riittävät taloudelliset ja pätevyyteen liittyvät takuut antaviin luottolaitoksiin". Luottolaitoksia koskevat EU:n direktiivien toimilupaehdot sekä pääoma- ja riskinhajautusvaatimukset. Ne täyttävät kansainvälisesti sovitut standardit, joita sovelletaan yleisesti kaikkiin kansainvälisesti toimiviin pankkeihin. On epäselvää, mihin direktiiviehdotuksella tämän lisäksi pyritään. Lisäksi 10 prosentin enimmäismäärästä voidaan päätellä, että pankkitalletuksien riskit olisivat yhtä suuret kuin osakkeiden tai joukkovelkakirjojen. Näin ei ole asian laita, ja 30 prosentin enimmäismäärä vastaisi paremmin EU:n pankkien ja muiden kansainväliset standardit täyttävien pankkien sääntelyyn perustuvaa tiukkaa valvontaa. 3.7.3. 24 a artiklan 3 kohdassa edellytetään yhteissijoitusyritysten varoittavan sijoittajia, jos ne sijoittavat pankkitalletuksiin. On hyvä, että sijoittajille annetaan selkeää tietoa yhteissijoitusyrityksen luonteesta ja riskiprofiilista, mutta tämä on kohtuutonta. Tässä säädöksessä, joka muistuttaa hyvin paljon 24 b artiklan 2 kohdan säädöstä johdannaissijoituksista annettavasta ilmoituksesta, käsitellään pankkitalletuksia kuin ne olisivat yhtä riskialttiita kuin johdannaiset. 3.7.4. 24 a artiklan 4 kohdassa kielletään sijoitukset yhteissijoitusyrityksen omaisuudenhoitajana toimivan luottolaitoksen talletuksiin. Tämä on liian ehdoton kielto. Jos noudatetaan asianmukaisia menettelyjä kunnollisen hajauttamisen ja riippumattoman sijoitusanalyysin varmistamiseksi ja jos sijoituspäätökset ovat todella riippumattomia, ei tällaista ehdotonta kieltoa tarvita. 3.7.5. Tämä artikla myös korostaa direktiivissä olevaa aukkoa. Rajoitukset on asetettu sijoitusten enimmäisosuuksien muodossa, mikä voi jättää sijoittajat alttiiksi muunlaisille riskeille. Pankkitalletuksien lisäksi yhteissijoitusrahastot voivat joutua alttiiksi luottolaitosriskeille joukkovelkakirja- tai osakeomistuksen seurauksena tai vastapuoliriskeille vakioimattomista johdannaisista tehtyjen sopimusten vuoksi. Direktiiviin on syytä sisällyttää yleisluontoiset riskirajoitukset. 3.8. Varoitus futuuri- ja optiorahastojen riskeistä (24 b artiklan 2 kohta) 3.8.1. Direktiivin mukaan "markkinointiaineistossa on ilmoitettava selvästi, että yhteissijoitusyritys sijoittaa - - rahoitusfutuurisopimuksiin ja optioihin. Näissä asiakirjoissa on oltava varoitus, että tällaisen yhteissijoitusyrityksen osuuksiin sijoittaminen soveltuu vain kokeneille sijoittajille - - ." 3.8.2. Tällaiset varoitukset ovat paikallaan futuureihin ja optioihin keskittyvien yhteissijoitusrahastojen kohdalla, joilla on tapana ottaa suuria riskejä. Johdannaisia voidaan kuitenkin käyttää myös kokemattomille sijoittajille soveltuvien rahastojen luomiseen, jolloin tällainen varoitus on harhaanjohtava. Tällaisia rahastoja ovat esimerkiksi: - indeksirahastot - johdannaisia käytetään usein tietyn osakeindeksin jäljittelyyn, koska se on halvempaa ja tehokkaampaa kuin osakekorin kaikkien osien omistus oikeassa suhteessa - suojellut rahastot - johdannaisia käytetään rajoittamaan sijoittajien osakesijoituksissa kärsimiä myyntitappioita jopa siinä mitassa, että sijoittajille taataan, ettei myyntitappiota tule. 3.8.3. Tämän vuoksi väite, jonka mukaan futuureihin ja optioihin sijoittaville on aina annettava lisävaroituksia ja johdannaiset sopivat vain kokeneille sijoittajille, tulee perustella. Nykyisellään kyseiset ehdotukset ovat vastoin komission pyrkimystä mahdollistaa indeksirahastojen kehittyminen. 3.9. EU:n ulkopuolisten tytäryhtiöiden käyttökielto (muutos nro 12, 25 artiklan 3 kohdan e alakohta) 3.9.1. Komissio ehdottaa, että yhteissijoitusyrityksiä kielletään käyttämästä EU:n ulkopuolisia tytäryhtiöitä sillä perusteella, että tehokas valvonta edellyttää tytäryhtiöiden sijaitsevan EU:n alueella. Tällaista logiikkaa ei sovelleta muussa yhtenäismarkkinoita koskevassa lainsäädännössä, ja joukko jäsenvaltioita sallii yhteissijoitusyritysten käyttävän tällaisia tytäryhtiöitä. Jos toimivaltaiset viranomaiset katsovat, että ne voivat tehokkaasti valvoa EU:n ulkopuolisen tytäryhtiön toimintaa eikä se uhkaa osuuksien omistajien etuja, näin kattavaa kieltoa ei tarvita. Kiellolla voi olla kielteisiä vaikutuksia, jos se esimerkiksi estää yhteissijoituksia hyödyntämästä unionin ulkopuolisten maiden kanssa solmittuja kaksoisverotussopimuksia. 4. Päätelmät 4.1. TSK on tyytyväinen komission ehdotukseen ja kannattaa sitä. Komitea kehottaa neuvostoa ja parlamenttia käsittelemään ehdotuksen mahdollisimman ripeästi. Ehdotuksessa on kuitenkin kohtia, joihin on vielä kiinnitettävä huomiota ja joita on syytä muuttaa. 4.1.1. Komitea kehottaa komissiota erityisesti ottamaan huomioon komitean seuraavista seikoista esittämät huomiot: - direktiiviehdotuksen rahamarkkinavälineitä koskevat epäselvyydet (kohta 3.2) - johdannaisten käsittelyn epäjohdonmukaisuus (3.4) - arvopaperien lainaksiannon rajoitukset (3.5) - osakeindeksien jäljittely ja indeksirahastot (3.6) - indeksirahastojen ja hoidettujen rahastojen epäyhtenäinen kohtelu (3.6.6) - pankkitalletuksiin kohdistuvien sijoitusten rajoitukset (3.7) - varoitukset futuuri- ja optiorahastojen riskeistä (3.8) - EU:n ulkopuolisten tytäryhtiöiden käyttökielto (3.9). Bryssel 25. helmikuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI (1) EVYL L 280, 9.9.1998, s. 6. (2) EYVL L 375, 31.12.1985, s. 3. (3) KOM(1998) 449 lopull. ja KOM(1998) 451 lopull. (4) KOM(1998) 451 lopull. (5) EVYL C 101, 12.4.1999. (6) EYVL C 75, 26.3.1977, s. 10. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Komission ehdottamat muutokset vuoden 1985 direktiiviin. >TAULUKON PAIKKA>