LIITE III

Luontodirektiivin 12 artiklan täytäntöönpano: susia koskeva esimerkki

1. Taustaa – johdanto

Susi kuuluu Euroopan alkuperäiseen eläimistöön ja on olennainen osa sen luonnon monimuotoisuutta ja luonnonperintöä. Yhtenä suurimmista petoeläimistä sillä on tärkeä ekologinen rooli, ja se vaikuttaa ekosysteemien terveyteen ja toimintaan. Susi auttaa erityisesti säätelemään saalistamiensa lajien (tyypillisesti luonnonvaraisten sorkka- ja kavioeläinten, kuten metsäkauriin, kuusipeuran ja villisian mutta myös gemssin ja hirven alueesta riippuen) tiheyttä (1) ja parantamaan niiden terveyttä valikoivalla saalistuksella. Susia esiintyi ennen kaikkialla Manner-Euroopassa, mutta ne hävitettiin useimmilta alueilta ja mailta 1900-luvun ensimmäiseen puoliskoon mennessä.

Jäsenvaltioiden toimittamiin tietoihin perustuvassa luonnon tilaa koskevassa vuoden 2020 kertomuksessa (2) vahvistetaan, että susikannat elpyvät (pysyvät vakaina tai kasvavat) yleisesti EU:ssa ja siirtyvät takaisin aiemmille levinneisyysalueilleen, vaikka ne ovat saavuttaneet suotuisan suojelun tason vain joissakin jäsenvaltioissa (3). Suden paluu on suojelun kannalta suuri menestys (4), jonka ovat mahdollistaneet oikeudellinen suojelu, suuren yleisön myönteisemmät asenteet sekä suden saalislajien (esim. peuran ja villisian) ja metsäpeitteen (viljelystä luopumisen jälkeen) elpyminen.

Samaan aikaan suden paluu alueille, joilta se on ollut poissa ainakin useita vuosikymmeniä, on merkittävä haaste jäsenvaltioille, koska tämä laji liittyy usein monenlaisiin konflikteihin ja voi aiheuttaa voimakkaita yhteiskunnallisia protesteja ja reaktioita asianomaisten maaseutuyhteisöjen keskuudessa.

Muiden suurpetojen tavoin sudet tarvitsevat hyvin paljon tilaa, ja niiden yksilöt ja laumat käyttävät reviireinään satojen tuhansien neliökilometrien alueita. Sen vuoksi niiden tiheys on hyvin pieni ja kannat leviävät yleensä hyvin laajoille alueille, jotka tyypillisesti ylittävät monia hallinnollisia rajoja sekä maiden sisällä että niiden välillä. Biologisesta näkökulmasta on siksi suositeltavaa, että säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet ovat mahdollisimman koordinoituja ja johdonmukaisia. Tämä osoittaa, että tarvitaan rajatylittävää yhteistyötä, jossa sovelletaan esimerkiksi johdonmukaisia ja koordinoituja lähestymistapoja susikannan tasolla. Lisäohjeita on Euroopan komissiolle laadituissa ohjeissa Guidelines for population-level management plans of large carnivores in Europe (Linnell et al., 2008) (5).

Susia esiintyy luontodirektiivin liitteen IV luettelon mukaan useimmissa jäsenvaltioissa ja useimmilla alueilla. Siksi niihin sovelletaan luontodirektiivin 12 artiklan tiukkoja suojelusäännöksiä, joissa kielletään muun muassa kaikki niiden yksilöitä koskeva tahallinen pyydystäminen tai tappaminen luonnossa.

Tiettyjen jäsenvaltioiden ja alueiden osalta susi on lueteltu liitteessä V lajina, jonka ”ottaminen luonnosta ja hyväksikäyttö voi vaatia hyödyntämisen sääntelyä”. Useimmissa jäsenvaltioissa ja useimmilla alueilla susi sisältyy myös liitteeseen II ensisijaisesti suojeltavana lajina, mikä edellyttää erityisten suojelutoimien alueiden nimeämistä ja asianmukaisten suojelutoimenpiteiden toteuttamista. Taulukossa esitetään, mitkä kannat sisältyvät mihinkin luontodirektiivin liitteeseen.

Taulukko

Susi luontodirektiivin liitteiden luetteloissa

Liite II (erityisten suojelutoimien alueet on osoitettava): ”* Canis lupus (paitsi virolaiset, latvialaiset, liettualaiset ja suomalaiset populaatiot, kreikkalaiset populaatiot 39:nnen leveyspiirin pohjoispuolella ja espanjalaiset Dueron pohjoispuolella).” Liite IV (tiukka suojelu): ”Canis lupus (paitsi virolaiset, bulgarialaiset, latvialaiset, liettualaiset, puolalaiset ja slovakialaiset populaatiot, kreikkalaiset populaatiot 39:nnen leveyspiirin pohjoispuolella, espanjalaiset populaatiot Dueron pohjoispuolella ja suomalaiset populaatiot poronhoitoalueella, joka on määritelty 14 päivänä syyskuuta 1990 annetun Suomen poronhoitolain 848/90 2 pykälässä).” Liite V (lajien hoito on sallittua): ”Canis lupus (espanjalaiset populaatiot Dueron pohjoispuolella, kreikkalaiset populaatiot 39:nnen leveyspiirin pohjoispuolella, suomalaiset populaatiot poronhoitoalueella, joka on määritelty 14 päivänä syyskuuta 1990 annetun Suomen poronhoitolain 848/90 2 pykälässä, bulgarialaiset, latvialaiset, liettualaiset, virolaiset, puolalaiset ja slovakialaiset populaatiot).”

Kuten edellä mainittiin, monissa jäsenvaltioissa ja monilla alueilla ei ole vielä saavutettu susien suotuisan suojelun tasoa (6).

Euroopan parlamentille vuonna 2018 tehdyssä tutkimuksessa (7) arvioitiin yksittäisten susipopulaatioiden sukupuuttoriskiä IUCN:n uhanalaisten lajien luettelon kriteerien perusteella. Yhdeksästä (pääasiassa rajatylittävästä) susipopulaatiosta kolme arvioitiin ”elinvoimaiseksi”, kolme ”silmälläpidettäväksi” ja kolme ”vaarantuneeksi”. Yksi susipopulaatio (iberiansuden populaatio, Espanjan Sierra Morena) on kuollut sukupuuttoon. Tutkimuksen tekijät korostivat myös, että seurantatietojen tulosten yhdenmukaistamisessa oli vaikeuksia, koska seurantatekniikoissa ja -lähestymistavoissa (eri laskentatavat tai -kaudet) ja keskiarvoissa suhteessa suurimpaan ja pienimpään populaatioon on eroja, jotkin maat eivät ole raportoineet lajista, vaikka sitä esiintyy niissä, ja tietojen laadussa on eroja (8).

Vaikka näyttää siltä, että monet susipopulaatiot elpyvät ja laajenevat koko Euroopassa, lajilla on edelleen erilaisia uhkia ja sen suojelussa on ongelmia, erityisesti salametsästykseen liittyviä (sitä ei havaita usein, mutta se aiheuttaa todennäköisesti hyvin suuren osan kokonaiskuolleisuudesta). Kunkin susipopulaation erityiset uhat ja mahdolliset toimenpiteet niiden torjumiseksi on kuvattu Euroopan komission rahoittamassa raportissa Key actions for Large Carnivore populations in Europe (Boitani et al., 2015 (9)).

2. Yksittäisten susien suojelua koskevat oikeudelliset vaatimukset

Susi on tiukasti suojeltu riippumatta siitä, missä kohdassa luontodirektiivin liitteessä IV olevaa luetteloa se on. Direktiivin tavoitteena on luetteloitujen lajien suotuisan suojelun tason saavuttaminen. Luontodirektiivin 12 artiklassa säädetty tässä liitteessä lueteltujen lajien kantojen suojelu on luonteeltaan ennalta ehkäisevää, ja siinä vaaditaan jäsenvaltioita estämään tilanteet, jotka voivat vaikuttaa lajeihin kielteisesti.

Direktiivin 12 artiklan virallista saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä on täydennettävä täytäntöönpanotoimilla, joilla varmistetaan suden tietyssä tilanteessa kohtaamiin erityisiin ongelmiin ja uhkiin perustuva tiukka suojelu. Sen lisäksi, että 12 artiklassa luetellut toimet on kiellettävä, viranomaisten on myös toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kieltoja ei rikota käytännössä. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että viranomaisten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet estääkseen susien (laittoman) tappamisen ja suojellakseen alueita, jotka toimivat niiden levähdys- tai lisääntymispaikkoina, kuten luolia ja ”kohtauspaikkoja”.

Euroopan unionin tuomioistuimen, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, mukaan luontodirektiivin 12 artiklan 1 kohdassa edellytetään ”jäsenvaltioilta paitsi kattavan lainsäädännön antamista myös konkreettisten ja nimenomaisten suojelutoimien toteuttamista”, ja säännöksessä edellytetään ”samoin johdonmukaisten ja yhteensovitettujen ennaltaehkäisytoimien toteuttamista” (yhteisöjen tuomioistuimen tuomio, 11.1.2007, Euroopan yhteisöjen komissio v. Irlanti, asia C-183/05, ECLI:EU:C:2007:14). Tämä lähestymistapa on vahvistettu unionin tuomioistuimen 10. lokakuuta 2019 antamassa tuomiossa (ennakkoratkaisu asiassa C-674/17): ”Mainitun säännöksen noudattaminen edellyttää jäsenvaltioilta paitsi kattavan lainsäädännön antamista myös konkreettisten ja nimenomaisten suojelutoimien toteuttamista. Samoin tiukka suojelujärjestelmä edellyttää johdonmukaisten ja yhteen sovitettujen ennaltaehkäisytoimien toteuttamista. Tällaisella tiukalla suojelujärjestelmällä on siis voitava tosiasiallisesti välttää luontodirektiivin liitteessä IV olevassa a alakohdassa mainittujen eläinlajien tahallinen pyydystäminen tai tappaminen luonnossa sekä niiden lisääntymis- tai levähdyspaikkojen heikentäminen tai hävittäminen.”

Yksi esimerkki lajien suojelua koskevien säännösten tehokkaasta täytäntöönpanosta on sellaisten tehokkaiden salametsästyksen torjuntaryhmien perustaminen, jotka käyttävät koiria susien suojeluun myrkytyksiltä. Salametsästys, ansat ja myrkkysyötit ovat monissa paikoissa suuri uhka sudelle. Myrkytykset ovat erityisen vakava ongelma, koska ne vaikuttavat myös muihin lajeihin, erityisesti petolintuihin. Tämän ongelman ratkaisemiseksi Etelä- ja Itä-Euroopassa (Espanjassa, Italiassa, Portugalissa, Kreikassa, Bulgariassa ja Romaniassa) useat Life-ohjelmasta rahoitettavat hankkeet (10) ovat edistäneet sellaisten erityistoimenpiteiden käyttöönottoa, joilla tuetaan tehokkaasti tiukkaa lajien suojelujärjestelmää. Tällaisia toimenpiteitä ovat esimerkiksi koiria käyttävien yksiköiden perustaminen susien suojelemiseksi myrkytykseltä, henkilöstön (puistonvartijoiden, metsänvartijoiden, lääninviranomaisten ja eläinlääkärien) kouluttaminen ja valmiuksien kehittäminen julkisissa elimissä sekä karjankasvattajille, metsästäjille, matkanjärjestäjille, koululaisille ja suurelle yleisölle suunnattu tiedotustoiminta.

Suden suojelu- ja hoitosuunnitelmat, jotka on laadittu 12 artiklan mukaisesti ja pantu asianmukaisesti täytäntöön, voivat muodostaa tehokkaan kehyksen liitteessä IV lueteltujen susipopulaatioiden tiukkojen suojelumääräysten täytäntöönpanemiselle. Ne muodostavat kattavan rinnakkaiselojärjestelmän, jolla pyritään varmistamaan suotuisa suojelun taso ja samalla puuttumaan ristiriitatilanteisiin ihmisen toiminnan kanssa.

Näihin suunnitelmiin voivat kuulua esimerkiksi i) ennalta ehkäisevien toimenpiteiden tukeminen (investointitukien, tiedotuksen, koulutuksen ja teknisen avun avulla), ii) susien aiheuttamien taloudellisten vahinkojen korvaaminen, iii) asianomaisen susikannan seurannan ja tietopohjan parantaminen, iv) karjan suojelutoimenpiteiden tehokkuuden seuranta, arviointi ja tehostaminen, v) sidosryhmien osallistumisen ja vuoropuhelun edistäminen (esim. erityisten foorumien kautta), vi) susien laittoman tappamisen vastaisten valvontatoimien parantaminen, vii) elinympäristöjen suojelu ja ravinnonsaantiedellytysten parantaminen (esim. palauttamalla luonnonvaraisten saaliseläinten kannat tarvittaessa), viii) susiin liittyvien ekomatkailumahdollisuuksien kehittäminen, ix) susialueilta peräisin olevien maataloustuotteiden menekinedistäminen / kaupan pitäminen sekä x) tiedotus, koulutus ja tietoisuuden lisääminen. Suunnitelmissa voidaan sallia myös se, että asianomaiset viranomaiset antavat rajoitetusti kaatolupia susiyksilöiden karsimiseen soveltamalla poikkeuksia direktiivissä säädetyin edellytyksin. On kuitenkin huomattava, että mukautuvan pyynnin (kuten luontodirektiivin liitteessä V olevien metsästettävien lajien) käyttöönottosuunnitelmat eivät voi olla liitteen IV lajeihin sovellettavien tiukkojen suojelumääräysten mukaisia.

Nämä suunnitelmat olisi laadittava lajin suojelun tasosta ja suuntauksista sekä kaikista asiaankuuluvista uhista ja paineista saatavilla olevan parhaan tiedon perusteella. Kaikkien asiaankuuluvien sidosryhmien, erityisesti niiden, joihin laji tai suunnitellut suojelutoimet vaikuttavat, osallistuminen tai kuuleminen on ratkaisevan tärkeää suunnitelmien kaikkien olennaisten näkökohtien huomioon ottamiseksi ja laajan sosiaalisen hyväksynnän edistämiseksi.

Esimerkki sidosryhmien osallistumisesta hoitosuunnitelmaan Kroatian susien hoitosuunnitelma vuosiksi 2010–2015 (Kroatian kulttuuriministeriö, 2010) oli tulosta kaksivuotisesta prosessista, johon osallistui kaikkien sidosryhmien edustajia (asianomaiset ministeriöt, suurpetokantojen seurantakomitean jäsenet, tutkijat, metsänhoitajat, kansalaisjärjestöt jne.). Yksityiskohtaisessa toimintasuunnitelmassa esitetään toimenpiteet, jotka Kroatian olisi toteutettava susikantansa säilyttämiseksi mahdollisimman sopuisassa rinnakkaiselossa ihmisten kanssa.

Suden suojelu- ja hoitosuunnitelmat voivat näin ollen tarjota tarkoituksenmukaisen rakenteen kaikkien susikantoja uhkaavien ongelmien ja konfliktien arvioimiseen ja käsittelemiseen suotuisan suojelun tason saavuttamiseksi.

Ne voivat siten kattaa myös suden ja koiran risteymät, joista raportoidaan kaikista yhdeksästä eurooppalaisesta susikannasta ja 21 Euroopan maasta (11). Joissakin paikoissa tämä on suuri uhka suden suojelulle (12), ja ongelman ratkaisemiseksi saatetaan tarvita erityisiä ennalta ehkäiseviä, ennakoivia ja reagoivia toimia, kuten Bernin yleissopimuksen mukaisesti annetussa suosituksessa nro 173 (Euroopan neuvosto, 2014 (13)) todetaan. Koska suden ja koiran risteyttäminen on kuitenkin monimutkainen asia, on erittäin suositeltavaa laatia kansallisella tasolla ja väestötasolla hyvin määritelty hoitosuunnitelma käyttäen päivitettyjä ja luotettavia kenttä-, laboratorio- ja tilastointimenetelmiä (ks. laatikko).

Suden ja koiran risteymät Susien ja niiden kesyn muodon eli koirien risteytymistä on todennäköisesti tapahtunut toistuvasti koiran kesyyntymisen historiassa, ja sitä tapahtuu edelleen vaihtelevassa määrin eri puolilla susialueita. Koska suden ja koiran risteymä on ihmisen toiminnan aiheuttama, se ei ole luonnollinen evoluutioprosessi, jossa risteymiin olisi kohdistettava suojelutoimenpiteitä. Susikantojen geneettistä eheyttä uhkaava suden ja koiran risteymä on pikemminkin erittäin suuri huolenaihe, ja siihen olisi puututtava asianmukaisilla hoitosuunnitelmilla ja -välineillä. Euroopassa risteymiä on havaittu useissa maissa, kuten Norjassa, Latviassa, Virossa, Bulgariassa, Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Saksassa, Kreikassa, Sloveniassa ja Serbiassa. On kuitenkin syytä huomata, että arviot koirien geenien introgressiosta luonnonvaraiseen susikantaan perustuvat erilaisiin lähestymistapoihin ja niihin liittyviin tutkimussuunnitelmiin. Risteytysjalostus on useassa tapauksessa johtanut vain yhteen tai muutamaan risteymäpentueeseen rajoitetuilla alueilla, mutta muissa tapauksissa koirien geenien introgression luonnonvaraiseen susikantaan on havaittu levinneen huomattavan laajoille alueille, joskin määrät vaihtelevat (Espanjan Galician 5,6 %:sta Italian Grosseton maakunnan yli 60 %:iin). Vastaavasti Pohjois-Apenniineilla on todettu suuria introgressiomääriä, kun taas Alppien susikannassa on havaittu vain vähän risteymätapauksia (Ranskasta keskisille Itä-Alpeille). Raportoitu risteymäaste on muualla kuitenkin noin 5–10 prosenttia (Leonard et al. 2011). Risteytymistä tapahtuu pääasiassa uroskoirien ja naarassusien välillä. Myös päinvastaista tapahtuu mutta harvoin. Eri alueilla, erityisesti Välimeren alueilla, vapaana liikkuvien koirien suuri määrä tarjoaa runsaasti mahdollisuuksia koirien ja susien kohtaamiseen. Tietoja suden ja koiran luonnonvaraisten risteymien ekologiasta ei ole, mutta ei ole myöskään näyttöä siitä, että risteymät olisivat heikentäneet yksilöiden kuntoa, maantieteellistä leviämistä, lisääntymiskykyä, käyttäytymisen muutoksia tai kannan elinkelpoisuutta. Suden ja koiran risteymien hoito on viranomaisille ongelmallista, koska se aiheuttaa monia vakavia haasteita. a) Risteymän taksonominen asema Koirat polveutuvat susista kesyyntymisen kautta, ja molemmat kuuluvat samaan taksonomiseen yksikköön, Canis lupus -lajiin. Koirat yksilöidään joskus alalajin Canis lupus familiaris -tarkenteen avulla. On selvää, että risteymien nimi on edelleen Canis lupus. b) Risteymien oikeudellinen asema Toisin kuin koirat, joiden eloonjääminen on yleensä riippuvaista ihmisen tarjoamasta hoidosta ja resursseista, risteymät elävät itsenäisesti elinkelpoisina luonnonvaraisina eläiminä. Siksi niiden katsotaan monissa kansallisissa säädöksissä vastaavan luonnonvaraista eläimistöä ja niiden kannanhoito perustuu samoihin sääntöihin. Jos risteymät katsottaisiin koiria vastaaviksi, ne kuuluisivat kotieläimiä koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan. Joka tapauksessa vaikuttaa olevan hyödyllistä, että suden ja koiran risteymät saavat metsästäjien ja suuren yleisön kannalta saman oikeudellisen aseman kuin sudet, jotta voidaan tukkia mahdollinen porsaanreikä suden laittomalta tappamiselta (Large Carnivore Initiative for Europen laatima risteymiä koskeva politiikkaa tukeva selonteko, joka on Guidelines for population-level management plans of large carnivores -suuntaviivojen liitteenä (Linnell et al., 2008)). Jos risteymät katsottaisiin kansallisessa lainsäädännössä oikeudellisesti suojattomiksi, se voisi johtaa susien tahattoman tappamisen lisääntymiseen, koska risteymiä on pelkästään morfologisten ominaisuuksien perusteella vaikea erottaa geneettisesti ”puhtaista” susista. Tähän saattaa liittyä paitsi tahaton myös tahallinen tappaminen, koska risteymien suojaamatonta asemaa voidaan käyttää peitekeinona varsinaisten susien tappamiselle. Kannanhoidosta vastaavia viranomaisia kannustetaan varmistamaan, että risteymät kuuluvat selvästi ja yksiselitteisesti kansallisen lainsäädännön piiriin joko luonnonvaraisina eläiminä tai kotieläiminä. c) Toimintavaihtoehdot kannanhoidossa Sopivimmat toimet kannanhoidossa riippuvat introgression arvioidusta määrästä ja siitä, rajoittuuko introgressio rajatuille alueille ja muutamiin laumoihin vai onko se levinnyt laajoille alueille ja/tai suurimpaan osaan laumoista. Esimerkiksi rajallinen introgressio ei välttämättä ole vakava uhka, jos se on pysynyt vakaana eri sukupolvien välillä. Merkittävä ja laajalle levinnyt risteytyminen (risteymälauma) voi olla hankalaa, vaikka se voi silti olla toivottavaa käynnissä olevan ja tulevan kotieläingeenien susikantaan siirtymisen vähentämiseksi. Suurta mutta paikallista esiintyvyyttä voitaisiin edelleen hoitaa kohdennetuilla toimenpiteillä, joilla neutralisoidaan risteymien lisääntyminen (joko fyysisen karsimisen tai steriloinnin avulla). Vaikka on esitetty paljon varoituksia risteymien karsimisen vaikeudesta ja tehokkuudesta laajalle levinneen introgression hallinnassa, tästä toimenpiteestä voi olla hyötyä silloin, kun risteytyminen ei ole laajalle levinnyttä ja sen soveltamista tuetaan soveltavalla tutkimuksella, seurannalla ja mukautuvalla hallintakehyksellä. Hallintatyökalujen valikoima on laaja, ja kunkin työkalun hyödyllisyys riippuu tavoitteista. On erittäin suositeltavaa puuttua risteytymiseen erityisellä kansallisen tai mahdollisesti väestötason suunnitelmalla, jossa tavoitteet, tutkimussuunnitelmat ja kriteerit on kuvattu ja perusteltu kaikilta osin. Ennalta ehkäisevät, ennakoivat ja reagoivat toimet on määritettävä ja kuvattava. Suunnitelmaan kuuluvat todennäköisesti seuraavat järjestelyt: 1) Kansainvälisen yhteistyöverkoston luominen kaikkien geenilaboratorioiden kanssa. Siinä sovitaan yhteisestä lähestymistavasta risteymien tunnistamista koskevien kynnysarvojen ja menettelyjen määrittelemiseksi sekä viitekantojen alleelien taajuuksia koskevien tietojen jakamiseksi. 2) Toimintaohjeiden hyväksyminen risteymien ja koiran geneettisen susikantaan introgression leviämisen ja esiintyvyyden tutkimista ja seurantaa varten. 3) Niiden alueiden määritteleminen, joilla eri hallintatyökalut ovat tarkoituksenmukaisia risteymien esiintyvyyden tasojen ja mallien mukaan ulottuen siitä, että asiaan ei puututa lainkaan, risteymäyksilöiden aktiiviseen karsimiseen. Viime kädessä sosiaalinen konteksti voi vaikuttaa valittuihin kannanhoitoalueisiin ja -toimiin. 4) Hätäryhmien (ja -menettelyjen) perustaminen: ne vastaavat tarvittaessa suden ja koiran risteymien karsimisesta luonnosta tai niiden pyydystämisestä, steriloinnista tai vapauttamisesta. Euroopan komissio tukee täysin Bernin yleissopimuksen suositusta nro 173 (2014), jossa todetaan muun muassa, että suden tehokkaan suojelun vuoksi on varmistettava, että havaitut suden ja koiran risteymät karsitaan yksinomaan hallituksen valvomalla tavalla. Vaikuttaa siltä, että tämä voidaan saavuttaa vain kieltämällä risteymien tappaminen kansallisella lainsäädännöllä ja tekemällä poikkeus vain viranomaisten tai niiden nimeämien edustajien osalta. Suosituksessa kehotetaan sopimuspuolia tekemään seuraavaa: Varmistamaan, että hallituksen valvoma suden ja koiran risteymien karsiminen tapahtuu sen jälkeen, kun hallituksen virkamiehet ja/tai elimet, joille hallitukset ovat antaneet sen tehtäväksi, ja/tai tutkijat ovat vahvistaneet ne risteymäksi geneettisten ja/tai morfologisten ominaisuuksien perusteella. Karsimisen saavat toteuttaa vain toimivaltaiset viranomaiset, joiden vastuulla se on, varmistaen samalla, että tällainen karsiminen ei heikennä susien suojelun tasoa. Toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet estääkseen susien tappamisen tahallisesti tai vahingossa suden ja koiran risteyminä. Tämä ei vaikuta siihen, että elimet, joiden vastuulle toimivaltaiset viranomaiset ovat tämän toiminnan määränneet, karsivat havaitut suden ja koiran risteymät luonnosta hallituksen huolellisessa valvonnassa. 5) Hyväksymään kansallisen suunnitelman vapaana liikkuvien koirien (villiintyneiden koirien, kulkukoirien tai ihmisten omistamien mutta vapaana liikkuvien koirien) valvomiseksi sekä kieltämään suden ja koiran risteymien pitämisen lemmikkieläiminä. Järjestämään tiedotuskampanjoita, joilla tuetaan villiintyneiden ja vapaana liikkuvien koirien valvontaa susialueilla.

3. Susiin liittyvät konfliktit

Susi on historiallisesti liittynyt monenlaisiin sosioekonomisiin konflikteihin ihmisten kanssa. Tällaiset konfliktit ovat aiemmin johtaneet susikannan tuhoutumiseen tai huomattavaan pienenemiseen suuressa osassa suden levinneisyysalueita Euroopassa. Tällaista vainoa ja laajaa salametsästystä esiintyy edelleen monilla alueilla. Tällä hetkellä merkittävimmät konfliktit ovat seuraavat:

— Karjan tuhoaminen. Karjan tuhoaminen koskee pääasiassa lampaita. Linnell ja Cretois (2018) laskevat, että sudet tappoivat vuosina 2012–2016 EU:ssa keskimäärin 19 500 lammasta vuodessa (tiedot tosin puuttuivat Puolasta, Romaniasta, Espanjasta, Bulgariasta, Itävallasta ja joistakin Italian osista). Tämä luku on tällä hetkellä paras käytettävissä oleva arvio siitä, millaisia vaikutuksia susien saalistuksella on EU:ssa. Susien hyökkäysten pääasiallisia uhreja ovat lampaat, mutta ne kohdistuvat pienemmässä määrin myös muuhun karjaan (vuohiin, nautoihin ja hevosiin) ja puolikesyihin poroihin. Tuhojen määrä vaihtelee erittäin paljon ja riippuu pitkälti karjanhoitojärjestelmän tyypistä, hoidon tyypistä ja valvonnan tasosta eli siitä, pidetäänkö karjaa erityisesti yön aikana suljetussa tilassa vai laitumella. Esimerkiksi Ranskassa (80 susilaumaa) sudet saalistivat vuonna 2019 noin 11 000 lammasta, nautaa ja vuohta, joista maksettiin korvaukset (Dreal, 2019 (14)), kun taas Saksassa (128 susilaumaa) vastaava luku oli vuonna 2019 alle 3 000 (DBBW, 2019 (15)). Ruotsissa (31 susilaumaa) sudet saivat vuonna 2018 saaliikseen vain 161 lammasta (Viltskadestatistik, 2018; SLU (16)). Linnell ja Cretois (2018) korostavat, että susien aiheuttamista karjatuhoista on vaikea kerätä johdonmukaista ja luotettavaa tietoa koko Euroopasta. Karjaa voi kuolla tai kadota monista eri syistä, eikä eläinten kuolemia voi aina yhdistää suurpetoihin. Viljelijöiden ja karjanhoitajien raportoinnin laatu riippuu suurelta osin korvausjärjestelmästä, kuten korvauksen määrästä (täysi tai osittainen), siihen liittyvän hallinnollisen prosessin pituudesta ja hankaluudesta sekä siitä, tehdäänkö paikan päällä tarkastuksia sen todentamiseksi, oliko tuho todellisuudessa suurpetojen aiheuttama. Sudet saattavat myös joskus hyökätä koirien kimppuun ja tappaa niitä. Tätä tapahtuu esimerkiksi Ruotsissa ja Suomessa, kun hirviä metsästetään vapaana olevilla koirilla suden reviirillä. Sekä karjan että koirien menetyksellä on suorien ja välillisten taloudellisten menetysten lisäksi selvästi suuri emotionaalinen vaikutus. Vaikka susien aiheuttamien karjatuhojen kokonaisvaikutus EU:n karjankasvatusalalla on häviävän pieni, susien suojattomina laiduntavien lampaiden joukossa aiheuttamat tuhot voivat olla yksittäisillä tiloilla merkittäviä ja aiheuttaa lisäpaineita ja -taakkaa asianomaisille toimijoille alalla, johon kohdistuu jo ennestäänkin erilaisia sosioekonomisia paineita.

— Ihmisten kokema vaara. Sudet eivät pidä ihmisiä mahdollisena saaliina vaan pikemminkin uhkana, jota on vältettävä. Vaikka susien ihmisiin kohdistamista, kuolemaan johtaneista hyökkäyksistä on raportoitu aiemmin (ne liittyvät usein raivotautisiin tai ihmisten ruokkimiin, provosoituihin, loukkaantuneisiin tai loukkuun jääneisiin yksilöihin), susien ihmisiin kohdistamien hyökkäysten todellista vaaraa Euroopan nykyisissä ympäristö- ja sosiaalisissa olosuhteissa pidetään erittäin pienenä. (Linnell et al., 2002; Linnell ja Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell et al., 2021). Tästä huolimatta monet ihmiset pelkäävät edelleen susia erityisesti niissä maissa ja niillä alueilla, minne laji on hiljattain siirtynyt takaisin, tai silloin, kun susien määrän lisääntyminen tekee niistä näkyvämpiä alueilla, joilla niitä ei ole aiemmin ollut. On raportoitu tapauksista, joissa sudet ovat lähestyneet ihmisiä ja käyttäytyneet epätavallisesti (”rohkeat” tai ”pelottomat” sudet). Tätä on tapahtunut erityisesti silloin, kun sudet ovat ehdollistuneet saamaan ruokaa tai paikalla on ollut koiria (Reinhardt 2018). Suden ja koiran risteymien osalta ei ole näyttöä siitä, että ne olisivat rohkeampia tai vaarallisempia kuin sudet, mutta myös risteymien pelko on erityinen ongelma tietyillä Euroopan alueilla. Nämä käsitykset ja asenteet on otettava tarkasti huomioon, ja niihin on suhtauduttava vakavasti. On hyvä tukea koulutustoimintaa, antaa oikeita tietoja ja kumota valeuutisia tosiasioiden tarkastuksella (kuten jotkin paikallis- tai alueviranomaiset tai Life-hankkeet tekevät), mutta se ei useinkaan riitä. Lisäksi on tehtävä selväksi, että jos esimerkiksi raivotautinen, aggressiivinen, ruokaa saamaan ehdollistunut tai kesyyntynyt susi aiheuttaa objektiivisesti vaaraa, mikä on epätodennäköistä, kyseisen suden kohdennettu poistaminen on luontodirektiivin mukaan täysin oikeutettua (ks. jäljempänä poikkeusta koskeva 6 luvun 16 artiklan 1 kohdan c alakohdan kohta).

— Vaikutus metsästettäviin sorkka- ja kavioeläinlajeihin. Susien ja metsästäjien kohteena voivat joskus olla samat saaliseläimet eli luonnonvaraiset sorkka- ja kavioeläimet. Kun suurpedot palaavat jollekin alueelle, metsästäjät pelkäävät usein, että kilpailu vaikuttaa heidän toimintaansa, mikä voi aiheuttaa suuren konfliktin. Suden saalistuksen vaikutus luonnonvaraisten sorkka- ja kavioeläinten määrään ja käyttäytymiseen on lajista ja paikallisista olosuhteista riippuen melko vaihteleva ja monimutkainen. Yleensä sudet poistavat vuosittain vain pienen osan luonnonvaraisista sorkka- ja kavioeläimistä – paljon vähemmän kuin metsästäjät – eikä niillä vaikuta olevan kielteistä vaikutusta sorkka- ja kavioeläinkantojen nykyisiin (yleisesti kasvaviin) suuntauksiin Euroopassa (18) (Bassi, E. et al., 2020; Gtowaciflski, Z. ja Profus, P., 1997). Joka tapauksessa toisin kuin suurpetojen harjoittamaa karjan saalistusta niiden luonnonvaraisten sorkka- ja kavioeläinten saalistusta ei voida estää tai lieventää, koska se on luonnon prosessi, joka luonnon monimuotoisuutta koskevan politiikan tavoitteena on palauttaa ja säilyttää. Tämä on suuri haaste eurooppalaisille metsästäjille, sillä suurpetojen paluu on otettava huomioon metsästyksen suunnittelussa ja luonnonvaraisten sorkka- ja kavioeläinten kiintiöiden asettamisessa. Lisäksi on todettava, että susi vaikuttaa sorkka- ja kavioeläinten (Ripple, W. J. ja Beschta, R. L., 2012) tiheyden sääntelyyn ja otettava huomioon siihen liittyvät edut, myös metsille ja viljelykasveille aiheutuvien vahinkojen vähentämisen osalta (19).

— Arvojen ristiriidat (kilpailevat visiot Euroopan maisemista). Susiin liittyvissä konflikteissa ei aina ole kyse suorista taloudellisista vaikutuksista joihinkin maaseudun sidosryhmiin. Sudet symboloivat vahvasti monia laajempia asioita, ja konfliktit kuvastavat usein syvempiä sosiaalisia eroja (esim. maaseudun ja kaupunkien välillä, nykyisten ja perinteisten arvojen välillä tai eri sosiaalisten ja taloudellisten luokkien välillä) (Linnell, 2013). Sudet aiheuttavat usein periaatteellisen keskustelun Euroopan maisemien tulevasta suunnasta (Linnell, 2014) yhteiskunnan sellaisten osien välillä, joilla on vastakkaiset näkemykset ja visiot siitä, miten luonnonvaraisia eläimiä ja maisemia tulisi säilyttää, käyttää tai hoitaa (20). Tämä selittää sen, miksi suurpetojen suoran taloudellisen vaikutuksen laajuuden ja sen aiheuttaman yhteiskunnallisen konfliktin mittakaavan välinen suhde on usein epäselvä (Linnell ja Cretois, 2018).

4. Toimenpiteet ihmisten ja susien rinnakkaiselon parantamiseksi

Luontodirektiivin antamisen jälkeen komissio on edistänyt rinnakkaiseloa koskevaa lähestymistapaa, jolla pyritään palauttamaan suurpetokantojen suotuisa suojelun taso ja samalla puuttumaan konflikteihin ihmisen laillisen toiminnan kanssa ja vähentämään niitä, jotta monitoimisia maisemia voidaan jakaa. Life-ohjelmasta on rahoitettu yli 40 hanketta, jotka liittyvät susien suojeluun ja rinnakkaiseloon niiden kanssa ja joissa on autettu löytämään ja testaamaan hyviä käytäntöjä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi (21).

Ihmisten ja suurpetojen rinnakkaiselon tueksi perustetulla EU:n suurpetofoorumilla on yksilöity useita rinnakkaiseloa koskevia esimerkkejä ja tapaustutkimuksia. Foorumi koostuu joukosta eri eturyhmiä edustavia organisaatioita, jotka ovat sopineet yhteisestä missiosta rinnakkaiseloa edistävien ratkaisujen löytämiseksi (22). Tällaiset tapaustutkimukset luokitellaan viiteen ryhmään: 1) neuvonta ja tietoisuuden lisääminen, 2) käytännön tuen antaminen, 3) näkökulmien ymmärtäminen, 4) innovatiivinen rahoitus ja 5) seuranta (23) (EU:n suurpetofoorumi, 2019).

Euroopan parlamentin pyytämässä vuoden 2018 tutkimuksessa (24) esitettiin suosituksia ja esimerkkejä useissa jäsenvaltioissa toteutettavista käytännön toimenpiteistä, jotka liittyvät rinnakkaiseloon susien ja muiden suurpetojen kanssa.

Euroopan unionin tasolla on siis laaja perusta tiedon ja arvokkaiden kokemusten jakamiselle. Seuraavassa kuvataan yleisimmät lähestymistavat, joilla voidaan vähentää konflikteja.

— Korvaukset

Monissa EU-maissa käytetään usein korvauksia, joilla pyritään vähentämään susivahinkojen taloudellisia vaikutuksia ja lisäämään sietokykyä suojeltuja lajeja kohtaan. Korvaukset voivat usein olla tarkoituksenmukainen toimenpide, mutta tukikelpoisuussäännöt olisi määriteltävä selvästi ja otettava huomioon erilaisia tekijöitä. Niitä ovat sen tarkistaminen, johtuvatko karjatappiot eläinten joutumisesta suden saaliiksi, ja sen varmistaminen, että korvaus on oikeudenmukainen ja että se maksetaan siihen oikeutetulle viipymättä.

Monissa maissa maanviljelijät valittavat, että korvausten saaminen on monimutkaista ja kallista tai että maksut ovat myöhässä tai riittämättömiä. Kansalliset tai alueelliset hallitukset rahoittavat yleensä korvausmaksut asiaa koskevien EU:n valtiontukisääntöjen (25) mukaisesti (ne mahdollistavat 100 %:n korvauksen sekä välittömistä että välillisistä kustannuksista). Pelkät vahingonkorvaukset eivät aina riitä rinnakkaiselo-ongelmien ratkaisemiseen, sillä ne eivät vähennä tuhoja tai muita konflikteja. Korvaukset eivät myöskään usein ole kestäviä pitkällä aikavälillä, ellei niitä ole yhdistetty sopivasti muihin toimenpiteisiin.

— Ennaltaehkäisytoimenpiteet ja tekninen apu

Ennaltaehkäisytoimenpiteet ovat olennainen osa kattavaa rinnakkaiselojärjestelmää. Saadut kokemukset (esim. Life-hankkeista ja maaseudun kehittämisohjelmista) osoittavat, miten tärkeitä ja tehokkaita ovat erilaiset karjansuojelutoimenpiteet, kuten erityyppiset aitaukset, paimennus, karjanvahtikoirat, karjan kerääminen kokoon yöksi ja visuaaliset tai akustiset pelotteet (Fernández-Gil et al., 2018; ks. myös Carnivore Damage Prevention News (CDP News, 2018)). Erityisesti paimenten läsnäolo voi tehostaa karjansuojelutoimenpiteitä huomattavasti ja on itsessään pelotuskeino saalistajia vastaan. EU:n suurpetofoorumin laatimassa raportissa esitellään onnistuneita kokemuksia ja hyviä käytäntöjä (Hovardas et al., 2017). Ennaltaehkäisytoimenpiteet on räätälöitävä ja mukautettava alueellisiin erityispiirteisiin (mm. karjan tyyppi, karjan koko ja topografia).

Näiden toimenpiteiden tehokkuus riippuu huomattavasti siitä, että asianomaiset toimijat panevat ne asianmukaisesti täytäntöön, sekä riittävistä resursseista ja teknisistä neuvoista, joilla tuetaan niiden käyttöönottoa paikan päällä (esim. van Eeden et al., 2018). Yksikään yksittäinen toimenpide ei voi onnistua sataprosenttisesti, mutta sopivat tekniset ratkaisut (joita käytetään usein yhdistelmänä) voivat vähentää petoeläinten aiheuttamia karjatappioita merkittävästi. Asianomaisten viranomaisten ja sidosryhmien on suunniteltava ennaltaehkäisytoimenpiteet huolellisesti niin, että ne soveltuvat eri tilanteisiin. Niiden on myös toteutettava ne asianmukaisesti (ja ylläpidettävä niitä), seurattava niiden tehokkuutta ja tehtävä niihin tarvittavat mukautukset. Koulutus, tiedotus, seuranta ja tekninen apu asianomaisille toimijoille ovat keskeisiä, ja niihin olisi annettava riittävästi julkista tukea, myös ennaltaehkäisyjärjestelmien ylläpitämiseen ja lisätyömäärästä selviämiseen.

— Tiedotus, neuvonta ja tietoisuuden lisääminen

Tosiasioihin perustuvien tietojen antaminen susista ja vaikutusten minimoinnista voi olla hyödyllinen konfliktien lieventämistoimenpide (EU:n suurpetofoorumi, 2019). Esimerkiksi eri Life-hankkeista tukea saanut Carnivore Damage Prevention News -uutiskirje (26) auttaa levittämään tietoa karjan suojelusta sekä EU:ssa että kansainvälisesti. Italialaisella verkkosivustolla ”Suojele karjaasi” (Proteggi il tuo bestiame, 2019) annetaan yksityiskohtaisia ohjeita toimenpiteistä karjan suojelemiseksi sekä erilaisista Italian alueilla käytettävissä olevista rahoitusjärjestelmistä. Espanjan ekologisen siirtymän ministeriön verkkosivustolla on luettelo hyvistä ennalta ehkäisevistä toimenpiteistä, joilla voidaan välttää tai minimoida suojeltujen lajien sekä maa- ja karjatilojen välinen vuorovaikutus (27).

Toinen esimerkki tästä erityisesti metsästysyhteisölle suunnatusta lähestymistavasta on LIFE WolfAlps -hanke, jonka toiminnassa jaetaan tietoa Alppien luonnonvaraisten sorkka- ja kavioeläinlajien kannanvaihtelusta ja suden palaamisen vaikutuksista sen saaliisiin ja metsästystoimintaan (28). Sachsen-Anhaltissa toimivat yhteystoimisto ”Sudet Sachsenissa” (Kontaktbüro Wölfe, 2019) ja Wolf Competence Centre tarjoavat laajemman lähestymistavan, jonka puitteissa useat henkilöstön jäsenet tarjoavat paikan päällä koulutusmateriaalia, järjestävät retkiä sekä vastaavat ihmisten kysymyksiin ja huolenaiheisiin.

— Seuranta

Suurpetokantojen seuranta on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan saada tarkkaa tietoa ja käsitys kannanvaihteluista petojen eloonjäämisen varmistamiseksi, mukauttaa hoitokäytäntöjä muuttuviin tilanteisiin ja täyttää luontodirektiivin mukaiset velvoitteet. Seuranta on myös hyvin vaativaa, koska sitä harjoitetaan laajalla maantieteellisellä alueella, joka ylittää usein kansainväliset rajat, ja koska suurpetojen tiheys on pieni ja käyttäytyminen välttelevää (LCIE:n Policy Support Statement, joka on liitteenä teoksessa Linnell et al., 2008). Kaikkien hoitoa koskevien päätösten (myös poikkeuspäätösten) olisi perustuttava asianomaista susikantaa koskeviin luotettaviin tietoihin. Seurannan olisi katettava myös kaikkien ennalta ehkäisevien toimenpiteiden täytäntöönpano (niiden käyttöönotto, tulokset ja tehokkuus) ja karjan saalistajan tunnistaminen susien ja koirien erottamiseksi toisistaan (vrt. Echegaray ja Vilà, 2010; Sundqvist et al., 2008) sekä sen arvioimiseksi, tarvitaanko järjestelmään muutoksia tai parannuksia.

Kun otetaan huomioon, että hyvin yleinen konflikti eri puolilla Eurooppaa on erimielisyys petokantojen koosta ja asemasta, sidosryhmien – myös metsästäjien – osallistumisesta seurantaan voi olla hyötyä siksi, että se lisää tietojen kerääjien määrää, parantaa sidosryhmien suhteita ja vähentää konflikteja.

Susien suojelua ja hoitoa koskevien päätösten tekeminen edellyttää luotettavia seurantatietoja. Siksi on erittäin tärkeää panostaa asianmukaiseen seurantajärjestelmään, jonka avulla voidaan saada tarkkaa ja ajantasaista tietoa alueen susikannasta. Ranskan seurantajärjestelmää voidaan pitää hyvänä esimerkkinä (29).

Esimerkkejä sidosryhmien osallistumisesta seurantaan Slovakiassa toteutettavassa komission tukemassa pilottitoimessa monet eri sidosryhmät (ympäristönsuojelijoita, metsänhoitajia, suojelualueen henkilöstöä ja metsästäjiä) osallistuivat tieteelliseen susilaskentaan. He vastasivat susien uloste- ja virtsanäytteiden keräämisestä tutkimusalueelta. Heidän osallistumisensa yhdessä huipputeknisen analyysin kanssa on johtanut laajempaan yksimielisyyteen paikallisen susikannan koosta (Rigg et al., 2014). Toinen esimerkki on Suomen suurpetohavainnointiverkosto, joka koostuu paikallisten riistanhoitoyhdistysten nimeämästä noin 2 100 aktiivisesta vapaaehtoisesta. Tämä pääasiassa paikallisista metsästäjistä koostuva koulutettujen havainnoitsijoiden verkosto vastaa kansalaisten ilmoittamien suurpetojen jälkien ja muiden merkkien havaintojen todentamisesta. Nämä vapaaehtoiset kirjaavat havaintotiedot Luonnonvarakeskuksen ylläpitämään kansalliseen Tassu-tietokantaan. Tietokannan avulla tehdään muun muassa suurpetojen valtakunnallisia ja alueellisia kanta-arvioita, ja sitä käyttävät riistanhoitajat ja erävalvojat. Verkostoa ja tietokantaa sekä niiden hallintoa kehitetään ja mukautetaan jatkuvasti, jotta ne voivat auttaa luomaan eri viranomaisten ja sidosryhmien välille keskinäistä luottamusta ja yhteistyötä tällaista herkkää lajia koskevien tietojen jakamisen, hyödyntämisen ja saatavuuden suhteen. Esimerkiksi vuosina 2019–2025 toimivan SusiLIFE-hankkeen tarkoituksena on vahvistaa suurpetoyhdyshenkilöiden verkostoa tarjoamalla lisäkoulutusta sen nykyisille vapaaehtoisille ja rekrytoimalla uusia vapaaehtoisia, jotka eivät ole metsästäjiä. Ruotsi ja Norja ovat perustaneet vastaavan Skandobsin, joka on Skandinavian ilveksen, ahman, ruskeakarhun ja suden suurpetoseurantajärjestelmä. Kuka tahansa voi kirjata sen tietokantaan havaintonsa Skandinavian suurpetojen jäljistä, merkeistä tai havainnoista. Havaintojen raportoinnin lisääminen auttaa lisäämään tietoa näiden lajien esiintymisestä ja leviämisestä. Tietokantaan rekisteröidyt havainnot ovat kaikkien järjestelmän käyttäjien käytettävissä. Havaintoja voidaan jakaa myös Skandobs-sovelluksella (käyttäjät voivat ladata Skandobs-Touchin App Storesta tai Google Playsta ilmoittaakseen kentällä havaitsemistaan pedoista tai jäljistä). Tietokanta päivitetään 15 minuutin välein. Sitä hallinnoi Rovdata, joka on itsenäinen osa Norjan luonnontutkimuslaitosta (NINA).

— Vuoropuhelu sidosryhmien kanssa ja sidosryhmien osallistaminen

Suteen liittyvien konfliktien kulttuurisen ja sosiaalisen luonteen huomioon ottaen osallistavilla prosesseilla katsotaan olevan merkittäviä mahdollisuuksia konfliktien lieventämiseen erityisesti siksi, että ne lisäävät sidosryhmien välistä luottamusta (Young et al., 2016). Ihmisten ja suurpetojen rinnakkaiselon tueksi perustettu EU:n suurpetofoorumi on esimerkki tällaisesta lähestymistavasta (ks. ohjeiden liitteessä IV oleva tapaustutkimus 9). Tällaisia lähestymistapoja käytetään myös alueellisella ja kansallisella tasolla. Monet jäsenvaltiot ovat perustaneet kansallisia foorumeja. Pilottihankkeen avulla EU:n toimielimet tukevat myös alueellisten foorumien perustamista Italiassa, Romaniassa, Espanjassa, Ranskassa, Saksassa ja Ruotsissa (alueelliset suurpetofoorumit, 2019). Myös LIFE EUROLARGECARNIVORES -hanke (2019) tukee yhteistyötä ja tiedon jakamista Euroopan suurimpien suurpetokeskusten välillä.

Toinen myönteinen esimerkki sidosryhmien osallistumisesta on espanjalainen maanlaajuinen ajatushautomo Grupo Campo Grande (GCG). Se koostuu ihmisistä ja järjestöistä, joiden taustat ovat erilaisia ja jotka ovat laajamittaisen kannanlisäyksen ja iberiansuden välisen konfliktin osapuolia. Ryhmän perusti Fundación Entretantos vuonna 2016 osana yhteiskunnallista sovittelualoitetta, jonka tarkoituksena oli puuttua rinnakkaiseloon iberiansusien kanssa ja laajamittaiseen kannanlisäykseen liittyvään konfliktiin. Osallistujat ovat allekirjoittaneet yhteisen julkilausuman ja tekevät yhteistyötä kannustaakseen muita noudattamaan heidän lähestymistapaansa (GCG, 2018).

— Susien kaatoluvat/karsiminen

Susien kaatolupia/karsimista on perinteisesti käytetty laajasti, kun on haluttu päästä eroon susista ja niiden aiheuttamista vaikutuksista ja konflikteista. Tällaiset käytännöt ovat aiheuttaneet susien häviämisen suurimmalta osin niiden alkuperäisiltä levinneisyysalueilta Euroopassa. Nykyään useat Euroopan maat käyttävät edelleen tiettyjä kaatolupiin ja niiden määriin perustuvia menetelmiä. Näiden maiden mukaan tarkoituksena on estää tai vähentää karjatappioita ja parantaa ihmisten sietokykyä sutta kohtaan. Niihin kuuluu myös joitakin jäsenvaltioita, joiden osalta lajit on lueteltu direktiivin liitteessä IV (tiukka suojelujärjestelmä).

Nykyisessä politiikassa ja siihen liittyvässä lainsäädännössä susien ja muiden suojeltujen suurpetojen suojeluun liittyviä ristiriitoja ei kuitenkaan voida ratkaista Euroopan monitoimimaisemissa ainoastaan tai pääosin karsimalla tai kaatolupia myöntämällä. Poikkeusten käyttö kaatolupien myöntämiseksi on mahdollinen ja oikeutettu väline, ja jäsenvaltiot voivat harkita sitä täydentääkseen edellä mainittuja muita konfliktien hallintatoimenpiteitä luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdassa lueteltuja ehtoja noudattaen (ks. 5 kohta).

Kaatolupien käytön tehokkuudesta karjan saalistuksen vähentämisessä ei vaikuta olevan vankkaa näyttöä. Joidenkin tutkimusten mukaan kaatoluvat/karsiminen vaikuttavat tehottomammilta kuin eläinsuojelutoimenpiteet (van Eeden et al., 2018; Santiago-Avila et al., 2018) ja saattavat itse asiassa johtaa karjan saalistuksen ja konfliktien lisääntymiseen (Wielgus ja Peebles, 2014; Fernández-Gil et al., 2016), mikä voi johtua karsimisen aiheuttamasta susilauman rakenteiden häiriintymisestä.

Lisäksi suojeltujen lajien kaatolupien/karsimisen käyttö, toisin kuin edellä mainitut ei-tappavat toimenpiteet, on suojelualan ammattilaisten keskuudessa kiistanalainen väline (Lute et al., 2018), ja sen kyseenalaistaa yhä useampi taho yhteiskunnassa (30). Tämän sekä empiirisen näytön vuoksi on epäselvää, johtaako susien lopettaminen sosiaalisten konfliktien lisääntymiseen vai vähenemiseen.

Yhteenvetona voidaan todeta, että karjan saalistamisriskien ja konfliktien vähentämiseen käytettävät ei-tappavat toimenpiteet, kuten karjanhoito ja suojelutoimenpiteet, vaikuttavat tehokkaammilta ja kestävämmiltä. Lisäksi niiden laillisuus kyseenalaistetaan vähemmän todennäköisesti ja ne hyväksytään laajemmin (suurin osa ihmisistä hyväksyy ne).

Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten olisi otettava kaikki nämä seikat huomioon päättäessään hoitotoimenpiteistä ja toteuttaessaan niitä.

Kattavat suden suojelu- ja hoitosuunnitelmat

Paras lähestymistapa jäsenvaltioille olisi yhdistää useita edellä mainituista toimenpiteistä sopivan tasoisen rinnakkaiselon tukemiseksi ja räätälöidä ne paikalliseen tilanteeseen. Jäsenvaltioiden kattavissa ja yhdenmukaisissa susien suojelu- ja hoitosuunnitelmissa olisi myös hyödynnettävä kaikkia käytettävissä olevia välineitä ja rahoituslähteitä. Nämä suunnitelmat (mieluiten rajatylittävät suunnitelmat niillä naapurijäsenvaltioilla, joilla on yhteinen susikanta (Linnell et al., 2008)) koskisivat kaikkia kyseisen jäsenvaltion susiin liittyviä olennaisia uhkia, konflikteja, mahdollisuuksia ja tarpeita. Tämä olisi paras tapa saavuttaa ja ylläpitää suden suotuisa suojelutaso koko sen luontaisella levinneisyysalueella ja samalla tarjota tarvittavaa joustavuutta hoidossa direktiivissä asetetuissa rajoissa sekä ylläpitää tai parantaa suden hyväksyntää ihmisten keskuudessa (”yhteiskunnallinen kantokyky”).

5. Rinnakkaiseloon liittyvien toimenpiteiden rahoitus

Susien suojeluun liittyvien konfliktien ratkaisemiseen voidaan myöntää tukea EU:n varoista, erityisesti Life-ohjelmasta ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahastosta) sekä kansallisista varoista (valtiontuet).

— Life-ohjelmasta voidaan vuotuisten kilpailuun perustuvien ehdotuspyyntöjen perusteella rahoittaa demonstrointitoimia ja innovatiivisten ratkaisujen testaamista, jotka liittyvät eläinten suojelua koskeviin toimenpiteisiin, saalistusriskin arviointiin, vahinkojen korvausjärjestelmien perustamiseen sekä paikallisten metsänvartijoiden ja eläinlääkäreiden eläinvahinkojen arviointimenetelmiä koskevaan koulutukseen. Life-ohjelmasta voidaan rahoittaa myös kohdennettua viestintä- ja tiedotustoimintaa, jonka tavoitteena on ihmisten ja susien välisten konfliktien ratkaiseminen. On syytä huomata, että Life-ohjelmasta ei rahoiteta jatkuvaa hallinnointia.

— Maaseuturahastosta voi saada tukea ennalta ehkäiseviin toimenpiteisiin, kuten suoja-aitojen tai vahtikoirien ostamiseen (joihin voi saada tuottamattomina investointeina jopa 100 %:n rahoituksen). Maanviljelijöiden suoja-aidan tarkastamiseen ja kunnossapitämiseen tai siirtämiseen liittyvät lisätyövoimakustannukset sekä vahtikoirien ruoka- ja eläinlääkintäkustannukset voidaan kattaa maatalouden ympäristö- ja ilmastotuilla. Maaseuturahastosta rahoitetaan useissa jäsenvaltioissa (esim. Kreikassa, Bulgariassa, Sloveniassa, Italiassa ja Ranskassa) eläinten suojelua koskevia toimenpiteitä, kuten paimennuksesta, aitauksista ja vahtikoirista aiheutuvia lisäkustannuksia. Ihmisten ja suurpetojen rinnakkaiselon tueksi perustettu EU:n suurpetofoorumi (ks. jäljempänä) laati yleiskatsauksen siitä, missä maaseudun kehittämisohjelmia käytetään tällä hetkellä ja missä niitä voitaisiin käyttää tulevaisuudessa (Marsden et al., 2016) (31). Tulevalla yhteisellä maatalouspolitiikalla voitaisiin tukea myös ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä ja paimennusjärjestelmiä uusien ympäristöjärjestelmien avulla (32).

— EAKR:n Interreg-välineestä voidaan tukea hankkeita, joilla pyritään parantamaan suurpetojen suojelua ja hoitoa koskevaa rajatylittävää yhteistyötä esimerkiksi elinympäristöjen kytkeytyneisyyden, tietämyksen siirron, karjaan kohdistuvien vahinkojen ehkäisemisen ja muiden rinnakkaiseloon liittyvien toimenpiteiden osalta (33).

— Kansallisella rahoituksella (valtiontuella) voidaan antaa jopa 100 prosentin tuki ennalta ehkäiseviin toimenpiteisiin, maatalouden tuhottujen mahdollisuuksien palauttamiseen, kuten korvausten maksamiseen susien tappamista eläimistä ja susien aiheuttamien vahinkojen, kuten tapettujen eläinten ja tilan omaisuudelle aiheutuneiden aineellisten vahinkojen, korvaamiseen tai eläinlääkintäkustannuksiin sekä kadonneiden eläinten etsintään liittyviin kustannuksiin (34).

Jäsenvaltioissa tarvitaan kokonaisvaltaista lähestymistapaa susiin liittyvien konfliktien vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden rahoittamiseen ja tukemiseen (ihannetapauksessa jäsenvaltioiden rajojen yli, jos niillä on yhteinen susikanta).

Jäsenvaltioiden olisi otettava ensisijaisissa toimintakehyksissään huomioon tärkeimmät kysymykset, jotka liittyvät susien suojeluun ja konflikteihin niiden kanssa, yksilöitävä niihin liittyvät painopisteet ja rahoitustarpeet sekä määriteltävä, miten aikovat toteuttaa ne. Tämä päivitetty ensisijaisen toimintakehyksen muoto (35) sisältää erityisen osion (E.3.2), joka koskee EU:n lintudirektiivin ja luontodirektiivin nojalla suojeltavien lajien aiheuttamien vahinkojen ehkäisyyn, lieventämiseen ja korvaamiseen liittyviä ensisijaisia toimenpiteitä ja niiden kustannuksia.

Lisäksi eri puolilla Eurooppaa on käytetty useita innovatiivisempia tapoja rinnakkaiselon rahoittamiseen ja tukemiseen.

Esimerkkejä innovatiivisesta rahoituksesta Alkuperäinen ja menestyksekäs esimerkki rinnakkaiselon innovatiivisesta rahoituksesta on ahman ”suojelun tuloksellisuustukia” koskeva ruotsalainen aloite. Siihen kuuluvat maksut, jotka ovat kytköksissä ahman menestyksekkääseen lisääntymiseen poronmenetysten korvaamisen sijaan. Maksut perustuvat alueen dokumentoituihin ahman lisääntymismääriin saalistusmääristä riippumatta. Ahmakannan havaittiin kasvaneen viisi vuotta ohjelman toteuttamisen jälkeen. Kirjattujen lisääntymisten määrä kasvoi 57:stä (vuonna 2002) 125:een (vuonna 2012), ja kanta laajeni uusille alueille (Persson, 2015). Toinen menestyksekäs innovatiivinen rahoitusjärjestelmä on maakotkan aiheuttamien vahinkojen korvausjärjestelmä, jossa Suomen Lapissa maksetaan saamelaisten poroyhteisölle korvauksia maakotkan pesien ja reviirien onnistuneesta todentamisesta (Euroopan komissio, 2017). Sen jälkeen kun Suomen hallitus otti järjestelmän käyttöön vuonna 1998, poronhoitajien asenteet maakotkia kohtaan ovat muuttuneet dramaattisesti, kun lajia pidetään nyt pikemminkin resurssina kuin tuhoeläimenä. Luontomatkailun tuottamat tulo- ja työllistymismahdollisuudet voivat myös auttaa parantamaan susien hyväksymistä ja niiden rinnakkaiseloa kyseisten maaseutuyhteisöjen kanssa. Espanjassa Zamoran luoteisosasta (Sierra de la Culebra) on tullut tärkeä susientarkkailumatkailun alue, joka on merkittävä taloudellinen resurssi ja houkuttelee vuosittain tuhansia kävijöitä. Tällaisessa matkailualoitteessa on huolehdittava siitä, että se ei haittaa susien suojelua (esim. vältellään häiriöitä ja pesäpaikkoja). Myös muihin sidosryhmiin kohdistuva vaikutus tulee ottaa huomioon (esim. ei pidä houkutella suurpetoja karjanhoitoalueille eikä myötävaikuttaa tilanteeseen, jossa suurpeto yhdistää ihmiset ruokaan). Italian Piemontessa on kehitetty erityyppisiä mahdollisuuksia (LIFE WolfAlps -hankkeessa). Siellä on luotu paikallinen tavaramerkki (Terre di Lupi = susien maa) ja otettu käyttöön useita aloitteita, joilla edistetään suden läsnäolosta huolestuneiden viljelijöiden tuottamien juustojen ja muiden tuotteiden menekkiä ja toteutetaan ehkäiseviä toimenpiteitä rinnakkaiselon varmistamiseksi. Vuoden 2020 Natura 2000 -palkinnon voittaja luokassa ”sosioekonomiset hyödyt” oli hanke ”Pro-Biodiversidad: paimenet biologisen monimuotoisuuden säilyttäjinä Natura 2000:ssa”. Se osoitti, miten maanviljelijät ja suojelijat voivat tehdä yhteistyötä, jotta luonnonsuojelu tuottaa paikallisille yhteisöille ongelmien sijaan resursseja ja hyötyjä. Suuri osa Picos de Europa -vuoristoalueesta kärsii taloudellisesti maaseudun autioitumisesta, laidunten häviämisestä, ravinnonlähteiden menettämisestä ja tulipaloriskistä. Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos päätti puuttua tähän ongelmaan luomalla erityisen Pro-Biodiversidad (biologista monimuotoisuutta edistävä) -sertifiointibrändin, jolla on tarkoitus tukea laajaa lammasalaa, pysäyttää maaseudun autioituminen ja parantaa biologisen monimuotoisuuden edellytyksiä. Järjestelmän kautta maksetaan korkeampaa hintaa rinnakkaiselossa susien kanssa elävien viljelijöiden tuottamasta lampaanlihasta.

6. Luontodirektiivin 16 artikla: liitteessä IV olevat poikkeukset susikannan tiukkaan suojeluun

Yleisesti ottaen kaikki luontodirektiivin liitteessä IV luetellut susikannat ovat tiukasti suojeltuja eikä yksilöitä saa tahallisesti pyydystää, tappaa tai häiritä niiden luontaisella levinneisyysalueella. Myöskään lisääntymis- ja levähdyspaikkoja ei saa heikentää tai hävittää. Tätä suojelua sovelletaan Natura 2000 -verkoston sisä- ja ulkopuolella.

Tietyissä poikkeuksellisissa olosuhteissa voi kuitenkin olla perusteltua sallia joidenkin yksittäisten susien pyydystäminen tai tappaminen. Näin voidaan tehdä esimerkiksi karjan huomattavan saalistuksen estämiseksi tai radiopannan kiinnittämiseksi susille tutkimus-, seuranta- ja hoitotarkoituksiin tai ruokaa saamaan ehdollistuneiden tai uskaliaiden ja mahdollisesti vaarallisten yksilöiden poistamiseksi.

Luontodirektiivin 16 artiklassa säädetään tarvittavasta joustavuudesta edellä mainittujen tilanteiden ratkaisemiseksi antamalla jäsenvaltioille mahdollisuus hyväksyä poikkeuksia tiukan suojelun yleisistä säännöksistä ja toteuttaa edellä mainittuja toimia (seuraavia kohtia olisi luettava yhdessä asiakirjan III osan kanssa).

Poikkeusluvan myöntämisen edellytykset

Direktiivin 16 artiklassa asetetaan kolme edellytystä, jotka on täytettävä ennen poikkeuksen myöntämistä. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on osoitettava

— yhden (tai useamman) 16 artiklan 1 kohdan a–e alakohdassa luetellun syyn esiintyminen ja riittävä näyttö sen tueksi

— tyydyttävän vaihtoehdon puuttuminen (ongelmaa ei voida ratkaista tavalla, johon ei liity poikkeusta, eli käyttämällä ei-tappavia välineitä)

— se, että poikkeus ei haittaa kyseisen lajin kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella.

Näiden vaatimusten soveltamista kuvataan tässä suden tapauksessa. On tärkeää muistaa, että asianomaisten kansallisten viranomaisten on pantava nämä säännökset täytäntöön asianmukaisesti perustelemalla ja osoittamalla, että kaikki 16 artiklan 1 kohdan mukaiset edellytykset täyttyvät. Samoin kansallisten oikeusviranomaisten on ensisijaisesti tarkistettava ja varmistettava vaatimusten noudattaminen tietyissä yhteyksissä ja erityistapauksissa.

1) Yhden tai useamman 16 artiklan 1 kohdan a–e alakohdassa luetellun syyn osoittaminen

Nämä 16 artiklan 1 kohdassa luetellut syyt ovat seuraavat:

a) ”luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelemiseksi ja luontotyyppien säilyttämiseksi”

b) ”erityisen merkittävien vahinkojen ehkäisemiseksi, jotka koskevat viljelmiä, karjankasvatusta, metsiä, kalataloutta sekä vesistöjä ja muuta omaisuutta”

c) ”kansanterveyttä ja yleistä turvallisuutta koskevista tai muista erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset ja taloudelliset syyt, sekä jos poikkeamisesta on ensisijaisen merkittävää hyötyä ympäristölle”

d) ”näiden lajien tutkimus- ja koulutus-, uudelleensijoittamis- ja uudelleenistuttamistarkoituksessa ja näiden tarkoitusten kannalta tarvittavien lisääntymistoimenpiteiden vuoksi, mukaan lukien kasvien keinotekoinen lisääminen”

e) ”salliakseen tarkoin valvotuissa oloissa valikoiden ja rajoitetusti tiettyjen liitteessä IV olevien lajien yksilöiden ottamisen ja hallussapidon kansallisten toimivaltaisten viranomaisten määrittelemissä rajoissa”.

Esimerkkejä suden poikkeuksien perusteluista:

— Perustelua a) käytetään todennäköisesti harvoin. Siihen voidaan vedota esimerkiksi silloin, kun uhanalainen villieläinlaji on susien saalistuksen kohteena. On kuitenkin muistettava, että toisen kotoperäisen lajin saalistaminen on luonnollinen prosessi ja olennainen osa ekosysteemin toimintaa. Lisäksi ennen poikkeuksen harkitsemista olisi tunnistettava saalislajien muut uhat tai rajoittavat tekijät, ja niihin olisi puututtava tehokkaasti (esim. elinympäristöjen heikkeneminen, ihmisen häirintä, liikametsästys ja kilpailu kotieläinlajien kanssa).

— Perustelu b): Susien tapauksessa jäsenvaltioiden soveltamilla poikkeuksilla pyritään usein estämään karjaan kohdistuvat vakavat vahingot. Tällä säännöksellä pyritään välttämään merkittävät vahingot, ja siksi siinä ei edellytetä, että vahinko olisi tapahtunut. Vakavien vahinkojen todennäköisyys, joka ylittää tavanomaisen liiketoimintariskin, on kuitenkin osoitettava. Lisäksi on oltava riittävästi näyttöä siitä, että kaikki poikkeuksen nojalla käytettävät tappamiseen perustuvat menetelmät ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja kestäviä vakavien vahinkojen ehkäisemisessä tai rajoittamisessa. Tätä perustelua voitaisiin käyttää poistamaan sudet, jotka todennäköisesti aiheuttavat huomattavia karjatuhoja, vaikka olisi toteutettu riittävästi asianmukaisia ennaltaehkäisytoimia (esim. susivarmat sähköaidat ja karjanvahtikoirat).

— Perustelu c) kansanterveyteen ja yleiseen turvallisuuteen liittyville tai muille erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottaville syille, mukaan lukien sosiaaliset ja taloudelliset syyt, sekä jos poikkeamisesta on ensisijaisesti merkittävää hyötyä ympäristölle, voi olla perusteluna esimerkiksi aversiivisten menetelmien käytölle. Niillä häiritään tai poistetaan ruokaa saamaan ehdollistuneita, kesyyntyneitä tai rohkeita susia, jotka lähestyvät jatkuvasti ihmisiä, tai muita yksilöitä tai susilaumoja, jotka käyttäytyvät ei-toivotusti ja vaarallisesti. Esimerkkejä kansanterveyden ja yleisen turvallisuuden hyväksi toteutettavista toimenpiteistä Saksan Dokumentations und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) on hyväksynyt ohjeet, joilla autetaan kansallisia hallintoviranomaisia käsittelemään rohkeita tai epätavallisesti käyttäytyviä susia (Reinhardt et al., 2018). Ensimmäisessä vaiheessa nämä ohjeet auttavat viranomaisia ymmärtämään, käyttäytyykö susi todella epätavallisesti. Jos näyttää siltä, että ihmiset tai koirat houkuttavat sutta, seuraavaksi suositellaan vaiheittaista lähestymistapaa, joka riippuu tapahtumien vakavuudesta alkaen houkuttelevien asioiden (esim. ravinnon) poistamisesta ja aversiivisesta ehdollistamisesta ja vakavimmissa tapauksissa suden (tappavasta tai ei-tappavasta) poistamisesta. LCIE:n tieteelliset asiantuntijat (Large Carnivore Initiative for Europe: IUCN:n lajiensuojelukomission asiantuntijaryhmä) on laatinut rohkeiden susien hoidosta samansuuntaisen politiikkaa tukevan selonteon, jossa kuvataan suden erityyppisten käyttäytymismallien käsittelyyn suositeltuja toimenpiteitä sekä tutkimuksen painopisteitä (LCIE, 2019). Suden käyttäytymisen ja sen ihmisten turvallisuudelle aiheuttaman riskin arviointi ja toimintasuositukset (LCIE, 2019) Käyttäytyminen Arviointi Toimintasuositus Susi tulee lähelle asutusta pimeän aikaan. Ei vaarallista. Ei tarvetta toimiin. Susi liikkuu päivänvalossa näköetäisyydellä asutuksesta tai hajallaan sijaitsevista taloista. Ei vaarallista. Ei tarvetta toimiin. Susi ei ajoneuvoja tai ihmisiä nähdessään juokse välittömästi karkuun. Pysähtyy ja tarkkailee. Ei vaarallista. Ei tarvetta toimiin. Susi nähdään useana päivänä alle 30 metrin päässä asutuista taloista (useita tapahtumia pitkällä aikavälillä). Vaatii huomiota. Voimakas kesyyntyminen tai positiivinen ehdollistuminen voi aiheuttaa ongelmia. Tilanne analysoitava. Etsittävä houkuttelevia asioita, ja jos niitä löytyy, poistettava ne. Harkittava aversiivista ehdollistamista. Susi antaa toistuvasti ihmisen lähestyä itseään alle 30 metrin päähän. Vaatii huomiota. Osoittaa voimakasta kesyyntymistä. Positiivinen ehdollistuminen voi aiheuttaa ongelmia. Tilanne analysoitava. Harkittava aversiivista ehdollistamista. Susi lähestyy itse ihmisiä toistuvasti alle 30 metrin päähän. Vaikuttaa olevan kiinnostunut ihmisistä. Vaatii huomiota / tilanne kriittinen. Positiivinen ehdollistuminen ja huomattava kesyyntyminen voivat johtaa yhä rohkeampaan käyttäytymiseen. Loukkaantumisvaara. Harkittava aversiivista ehdollistamista. Susi on poistettava, jos aversiivinen ehdollistaminen ei onnistu tai ole käytännöllistä. Susi hyökkää tai vahingoittaa ihmistä ilman provosointia. Vaarallista. Poistettava.

— Perustelua d), joka liittyy tutkimukseen, koulutukseen, uudelleensijoittamiseen ja uudelleenistuttamiseen, voidaan käyttää esimerkiksi siihen, että sallitaan suden tilapäinen pyydystäminen, jotta suteen voidaan kiinnittää radiopanta tutkimus- tai seurantatarkoituksia tai suojelun vuoksi siirtämistä varten. Esimerkki susien ansastuksesta tutkimusta ja seurantaa varten Komissio kävi vuonna 2018 kirjeenvaihtoa Saksan viranomaisten kanssa ja sopi siitä, että ansarautoja koskevaa neuvoston asetusta (ETY) N:o 3254/91 (36) voidaan tietyin edellytyksin tulkita niin, että pehmustetut ansaraudat jätetään kyseisen asetuksen kiellon soveltamisalan ulkopuolelle. Näissä pehmustetuissa ansaraudoissa on kumilla pehmustetut leuat (teräsleukojen sijaan), jotta niihin joutuneiden eläinten loukkaantumisriski olisi mahdollisimman pieni. Niitä pidetään parhaina käytettävissä olevina keinoina saada susia pyydystettyä elossa seurantaa ja tutkimusta varten, koska niillä pyydystämisen onnistumisaste on suurempi ja vammojen syntymisen todennäköisyys pienempi. Komissio katsoo, että jos pehmustetut ansaraudat osoittautuvat tarpeellisiksi tieteellisessä tutkimuksessa tai seurannassa, jonka tarkoituksena on parantaa asianomaisten lajien suojelun tasoa, olisi asetuksen (ETY) N:o 3254/91 suojelutavoitteen vastaista sisällyttää tällaiset pyydykset asetuksen soveltamisalaan. Näin ollen pehmustettujen ansarautojen käyttöä ainoastaan suojelutarkoituksiin voitaisiin harkita edellyttäen, että i) tyydyttävää vaihtoehtoa ei ole, ii) se ei vaikuta kielteisesti lajin suotuisaan suojelun tasoon ja iii) ryhdytään kaikkiin varotoimenpiteisiin, jotta eläin ei vahingoitu ja jotta se stressaantuisi mahdollisimman vähän. Tällaiset pehmustetut ansaraudat olisi käytännössä varustettava lähettimellä, joka ilmoittaa asiasta vastuussa oleville viranomaisille välittömästi, kun eläin on ansassa. Kun asiasta on ilmoitettu, vastuuviranomaisten olisi toimittava 30 minuutin kuluessa, jotta eläimen stressijakso olisi mahdollisimman lyhyt ja vältettäisiin sen itse aiheuttamat vahingot. Eläinlääkärin on nukutettava eläin, varustettava se lähettimellä ja päästettävä välittömästi takaisin luontoon.

Kuten kohdassa 3.2.1 selitetään, 16 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisia poikkeuksia voidaan käyttää poikkeuksellisesti tiettyjen susiyksilöiden ottamiseen tai hallussapitoon, jolloin on noudatettava useita tiukkoja lisäehtoja. Unionin tuomioistuin on vahvistanut asiassa C-674/17, että ”ottaminen” on käsitteenä ymmärrettävä siten, että se kattaa sekä asianomaisten lajien yksilöiden pyydystämisen että tappamisen (37).

Direktiivin 16 artiklan 1 kohdan e alakohtaan perustuvan poikkeuksen päämäärä ei voi lähtökohtaisesti olla sama kuin 16 artiklan 1 kohdan a–d alakohtaan perustuvan poikkeuksen päämäärä, minkä vuoksi ensin mainittua voidaan käyttää perusteena poikkeuksen hyväksymiselle vain, jos viimeksi mainitut eivät ole merkityksellisiä (38). Jos poikkeuksen päämäärä sisältyy johonkin 16 artiklan 1 kohdan a–d luetelmakohdista, poikkeusten on perustuttava yhteen (tai useampaan) näistä luetelmakohdista. Poikkeusten ja niiden käytön syiden on oltava avoimia. Jos ensisijaisena päämääränä on esimerkiksi estää karjalle tai omaisuudelle aiheutuvat erityisen merkittävät vahingot, on sovellettava b luetelmakohtaa. Jos kesyyntynyt susi käyttäytyy vaarallisesti, on sovellettava c luetelmakohtaa. Sen vuoksi e luetelmakohta ei ole kaikenlaiseen tappamiseen sovellettava säännös.

Mitä tulee 16 artiklan mukaisiin poikkeuksiin, kansalliset päätökset, joilla sallitaan tappaminen e alakohdan perusteella, olisi myönnettävä poikkeuksellisiin, erityisiin ja selkeisiin tarkoituksiin direktiivin päämäärien mukaisesti (2 artikla) ja asianmukaisesti perustellen.

Unionin tuomioistuin hyväksyi asiassa C-674/17, että suden laittoman metsästyksen (salametsästyksen) torjunta voisi periaatteessa olla tavoite, johon voidaan pyrkiä 16 artiklan 1 kohdan e alakohdan nojalla myönnetyllä poikkeuksella edellyttäen, että sillä edistetään kyseisen lajin suotuisan suojelun tason säilyttämistä tai palauttamista sen luontaisella levinneisyysalueella. Tällöin kansallisen lupaviranomaisen on perusteltava poikkeus vankalla tieteellisellä näytöllä, mihin kuuluu myös vertailevien tekijöiden esittäminen tällaisen poikkeuksen vaikutuksista lajin suojelun tasoon. Jos poikkeuksen tavoitteena on salametsästyksen torjunta, viranomaisen on otettava huomioon myös uusimmat arviot salametsästyksen laajuudesta ja kuolleisuudesta kaikkien myönnettyjen poikkeusten perusteella. Tällaisilla salametsästyksen torjuntaan myönnettävillä poikkeuksilla pitäisi näin ollen voida vähentää salametsästyksen aiheuttamaa kyseisen kannan kuolleisuutta siinä määrin, että sillä olisi kokonaisuutena positiivinen nettovaikutus susikannan kokoon.

Lisäksi 16 artiklan 1 kohdan e alakohtaan perustuvien poikkeusten on täytettävä rajoittavia lisäedellytyksiä 16 artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa tarkoitettuihin poikkeuksiin verrattuna. Tämän poikkeuksen käyttö on sallittua tiukasti valvotuin edellytyksin, joihin liittyy paikkoihin, aikoihin ja määriin liittyviä selkeitä lupia ja jotka edellyttävät tiukkaa alueellista, ajallista ja henkilökohtaista valvontaa tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi. Lisäksi sen saa toteuttaa vain valikoivasti, rajoitetussa määrin, ja sen olisi koskettava rajoitettua määrää yksilöitä.

Valikoivuuden osalta poikkeuksen on koskettava yksilöitä, jotka on määritelty mahdollisimman täsmällisesti ja asianmukaisesti poikkeuksen päämäärän mukaisesti. Kuten unionin tuomioistuin korosti asiassa C-674/17, siksi saattaa olla tarpeen määrittää poikkeuksen kohteena olevan lajin tai yksilötyyppien tai -ryhmien lisäksi yksilöidyt yksilöt (39).

”Rajoitetusti” tarkoittaa sitä, että määrä riippuu kussakin tapauksessa kannan koosta (yksilöiden määrästä), suojelun tasosta ja biologisista ominaispiirteistä. Tämä määrä on vahvistettava täsmällisten maantiedettä, ilmastoa, ympäristöä ja biologiaa sekä kyseessä olevan lajin lisääntymistä ja luonnollista vuotuista kokonaiskuolleisuutta koskevien tieteellisten tietojen perusteella. Määrä on mainittava selvästi poikkeuspäätöksissä.

2) Muun tyydyttävän ratkaisun puuttuminen

Toinen edellytys on, että tyydyttävää vaihtoehtoa ei ole. Tämä tarkoittaa, että ennalta ehkäiseviä ja ei-tappavia menetelmiä olisi aina pidettävä ensimmäisenä vaihtoehtona (poikkeus on viimeinen keino). Vaihtoehdot riippuvat tarkasteltavan poikkeuksen asiayhteydestä ja erityistavoitteista, ja niissä olisi otettava huomioon kussakin tilanteessa käytettävissä olevat parhaat tiedot ja kokemukset.

Esimerkiksi karjaan kohdistuvien vahinkojen tapauksessa on ennen poikkeusten hyväksymistä asetettava etusijalle ei-tappavat vaihtoehdot ja toteutettava asianmukaisesti tarkoituksenmukaiset ja kohtuulliset ennaltaehkäisytoimenpiteet, joilla vähennetään tuhojen riskiä. Tällaisia toimenpiteitä ovat esimerkiksi paimenten harjoittama valvonta, karjanvahtikoirien käyttö, eläinten suojeleminen aidoilla tai vaihtoehtoinen karjanhoito (esim. poikimisen ja karitsoinnin valvonta). Ainoastaan silloin, kun on toteutettu tällaisia vaihtoehtoisia toimia ja ne ovat osoittautuneet tehottomiksi tai vain osittain tuloksellisiksi tai kun tällaisia vaihtoehtoisia toimia ei kyseisessä tapauksessa voida toteuttaa, poikkeukset voidaan hyväksyä (jäljellä olevan) ongelman ratkaisemiseksi.

Rohkeiden ja/tai epätavallisesti käyttäytyvien tai ruokaa saamaan ehdollistuneiden susien kohdalla olisi ensin harkittava tiettyjen syiden poistamista (esim. huonon jätehuollon vuoksi tarjolla oleva houkutteleva ravinto) ja aversiivista ehdollistamista, jonka tarkoituksena on pelotella ne pois ja saada ne muuttamaan käyttäytymistään niin, että ne eivät uskalla lähestyä ihmisiä (esim. erilaisten pelotteiden ja ei-tappavien välineiden avulla) (Reinhardt et al., 2018). Poikkeus voidaan myöntää, jos tällaisia vaihtoehtoisia ratkaisuja on harkittu mutta ne eivät ole osoittautuneet tyydyttäviksi tai tietyissä tapauksissa toteuttamiskelpoisiksi.

Unionin tuomioistuin on (asia C-674/17, 48–50 kohta) edellä mainitun salametsästyksen vähentämiseen tarkoitettujen poikkeusten osalta selventänyt, että pelkästään se, että salametsästyksen kaltaista laitonta toimintaa on olemassa tai että sen valvonnan toimeenpanossa on kohdattu vaikeuksia, ei riitä vapauttamaan jäsenvaltiota velvollisuudestaan taata luontodirektiivin liitteen IV mukaisesti suojeltujen eläinten suojelu. Tällaisessa tilanteessa jäsenvaltion on sen sijaan huolehdittava ensisijaisesti siitä, että laittoman toiminnan valvonta on tiukkaa ja tehokasta ja että käytetään keinoja, jotka ovat kyseisen direktiivin 12–14 artiklassa ja 15 artiklan a ja b alakohdassa asetettujen kieltojen mukaisia. Poikkeusta koskevan tapauksensa tueksi jäsenvaltion olisi esitettävä täsmälliset ja asianmukaiset perustelut sille, ettei päämäärien saavuttamiselle ole tyydyttävää vaihtoehtoa, viitaten muun tyydyttävän ratkaisun puuttumiseen tai merkityksellisiin teknisiin, oikeudellisiin ja tieteellisiin selvityksiin.

3) Kannan säilyttäminen suotuisalla suojelun tasolla

Kolmas edellytys on sen varmistaminen, että poikkeukset eivät haittaa ”kyseisten lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella”.

Luontodirektiivin 1 artiklan ensimmäisen kohdan i alakohdan mukaan ”lajin suojelun tasolla” tarkoitetaan eri tekijöiden yhteisvaikutusta, joka voi vaikuttaa lajin kantojen levinneisyyteen ja lukuisuuteen pitkällä aikavälillä jäsenvaltioiden alueella. Lajin suojelun taso on suotuisa, kun i) sen kanta ”pystyy pitkällä aikavälillä selviytymään luonnollisten elinympäristöjensä elinkelpoisena osana”, ii) ”lajin luontainen levinneisyysalue ei pienene eikä ole vaarassa pienentyä ennakoitavissa olevassa tulevaisuudessa” ja iii) ”lajin kantojen pitkäaikaiseksi säilymiseksi on ja tulee todennäköisesti olemaan riittävän laaja elinympäristö”. Lisätietoja on luontodirektiivin 17 artiklan mukaisissa kertomuksen laatimista koskevissa ohjeissa.

Tämän edellytyksen täyttyminen (eli se, että poikkeus ei haittaa kyseisten lajien kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä niiden luontaisella levinneisyysalueella) edellyttää, että arvioidaan poikkeuksen mahdollisia vaikutuksia sekä asianomaiseen kantaan että lajin suojelun tasoon jäsenvaltion alueella.

Poikkeusten käyttöä koskevien päätösten ja poikkeuksista johtuvien kannan suojelun tasoon kohdistuvien mahdollisten vaikutusten arvioinnin on perustuttava asianomaisen susikannan ja sen kehityksen tarkkaan tuntemukseen. Myös poikkeusten lisä- ja yhteisvaikutuksia olisi arvioitava asianmukaisesti ottaen huomioon muut ihmisen toiminnan välittömät tai välilliset kielteiset vaikutukset (mukaan lukien tahaton ja laiton tappaminen). Tämä on tarpeen sen varmistamiseksi, että päätös ei haittaa kannan suojelun tasoa.

Unionin tuomioistuin on korostanut asiassa C-674/17 (57–61 kohta), että 16 artiklan 1 kohdan mukaisen poikkeuksen on perustuttava kriteereihin, joilla varmistetaan, että kyseisen lajin populaation kehittyminen ja vakaus elinympäristössään pystytään turvaamaan pitkällä aikavälillä. Siksi kaikkien poikkeusten demografiset ja maantieteelliset yhteisvaikutukset asianomaiseen kantaan olisi arvioitava asianmukaisesti yhdessä muun luonnollisen tai ihmisen toiminnasta johtuvan kuolleisuuden kanssa.

Arviointi on tehtävä ”niin paikallisella tasolla kuin jäsenvaltion alueella tai tapauksen mukaan kyseessä olevalla luonnonmaantieteellisellä alueella, jos jäsenvaltion rajat ulottuvat useille luonnonmaantieteellisille alueille, taikka jos lajin luontainen levinneisyysalue tätä edellyttää ja mikäli tämä on mahdollista, rajatylittävästi”. Tässä arvioinnissa ei kuitenkaan oteta huomioon ”asianomaisen kannan luontaisen levinneisyysalueen osaa, joka ulottuu tietyille sellaisessa kolmannessa valtiossa sijaitseville alueille, jota eivät sido unionin tärkeinä pitämien lajien tiukan suojelun velvoitteet”.

Unionin tuomioistuin katsoi asiassa C-342/05, että poikkeukset, jotka vaikuttavat kantaan, jonka suojelun taso on epäsuotuisa, voivat olla ”poikkeuksellisesti” sallittuja ”silloin, kun on asianmukaisesti osoitettu, että niillä ei entisestään huononneta kyseisten kantojen epäsuotuisaa suojelun tasoa tai estetä kyseisten kantojen suotuisan suojelun tason ennalleen saattamista”. Tuomioistuin totesi, että ”ei ole suljettu pois, että vähäisen yksilömäärän tappaminen ei vaikuta luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun tavoitteeseen, joka on susikantojen suotuisan suojelun tason säilyttäminen niiden luontaisella levinneisyysalueella. Tällainen poikkeus on siis asianomaisen lajin kannalta neutraali”.

Unionin tuomioistuin on vahvistanut tällaisen lähestymistavan asiassa C-674/17 (66–69 kohta) viittaamalla lisäksi ennalta varautumisen periaatteeseen: ”On mainittava lajin epäsuotuisan suojelutason vaikutuksesta mahdollisuuteen hyväksyä poikkeuksia luontodirektiivin 16 artiklan 1 kohdan nojalla, että unionin tuomioistuin on jo todennut, että tällaisten poikkeusten hyväksyminen on mahdollista poikkeuksellisesti silloin, kun on asianmukaisesti osoitettu, ettei niillä entisestään huononneta kyseisten kantojen epäsuotuisaa suojelun tasoa tai estetä kyseisten kantojen suotuisan suojelun tason ennalleen saattamista.” Kuitenkin ”jos parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen tarkastelun perusteella ei saada varmuutta siitä, vahingoittaako tällainen poikkeus tietyn uhanalaisen lajin kantojen suotuisan suojelun tason säilyttämistä tai ennalleen saattamista vai ei, jäsenvaltion on jätettävä poikkeus hyväksymättä tai luovuttava sen toimeenpanosta”.

Hyvin harvojen yksilöiden tappamista koskevia poikkeuksia voidaan näin ollen myöntää tapauskohtaisesti, vaikka lajin suojelun taso ei ole (vielä) suotuisa. Silloin edellytetään, että poikkeus on lajin suojelun tason kannalta neutraali, mikä tarkoittaa, että se ei vaaranna susikannan palauttamista ja säilyttämistä koskevan päämäärän saavuttamista sen luontaisella levinneisyysalueella. Poikkeuksella ei näin ollen saa olla kokonaisuutena kielteistä nettovaikutusta kannanvaihteluun, luontaiseen levinneisyysalueeseen, kannan rakenteeseen tai terveyteen (mukaan lukien geneettiset näkökohdat) tai kyseisen susikannan kytkeytyneisyystarpeisiin.

Näin ollen mitä epäedullisempia suojelun taso ja suuntaukset ovat, sitä epätodennäköisempää on, että tämä kolmas edellytys voidaan täyttää ja että poikkeusten myöntäminen olisi perusteltua poikkeuksellisimmissa olosuhteissa. Lajin suojelun taso ja suuntaukset (luonnonmaantieteellisellä ja kannan tasolla), jotka perustuvat tarkkaan tuntemukseen ja täsmällisiin tietoihin, ovat näin ollen ratkaisevia arvioitaessa kolmannen edellytyksen täyttymistä.

Poikkeukset ja suotuisan suojelun tason ja lajisuunnitelmien rooli

Asianmukainen ja kattava suden suojelu- ja hoitosuunnitelma voi tarjota hyvän kokonaiskehyksen kaikkien tarvittavien välineiden ja toimenpiteiden toteuttamiselle ja poikkeuksien mahdolliselle käytölle. Jos tällaiset suunnitelmat pannaan asianmukaisesti täytäntöön ja suotuisaa suojelun tasoa koskevat tulokset on osoitettu, luontodirektiivin 16 artiklassa mahdollistetaan tarvittava joustavuus poikkeusten avulla.

Suden tiukkaa suojelua koskevat poikkeukset voivat olla paremmin perusteltuja, jos jäsenvaltioissa otetaan käyttöön ja toteutetaan kattava joukko asianmukaisia, tehokkaita ja todennettavissa olevia toimenpiteitä tehokkaan suojelun varmistamiseksi ja lajin suotuisan suojelun tason saavuttamiseksi tai säilyttämiseksi.

Tämä toteutuisi seuraavissa tapauksissa:

— Sudelle on laadittu asianmukainen suojelua ja kannan elvyttämistä koskeva suunnitelma, joka toteutetaan kokonaan ja asianmukaisesti ja jota valvotaan hyvin, jotta voidaan varmistaa suotuisa suojelun taso ja ratkaista sosioekonomiset konfliktit.

— Suunnitelma perustuu parhaaseen saatavilla olevaan tieteelliseen tietoon ja luotettavaan susikannan seurantajärjestelmään.

— Kaikki tarvittavat ennaltaehkäisy- ja korvaustoimenpiteet toteutetaan.

— Toteutetaan salametsästystä tehokkaasti torjuvia tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä (esim. kriminalisointi, täytäntöönpano ja valistus) ja puututaan muihin ihmisestä johtuviin kuolleisuutta aiheuttaviin tekijöihin (esim. tieliikenteestä johtuvat kuolemat).

— Kaikkiin muihin kyseisen alueen susien suojelun uhkiin (esim. risteytyminen) on puututtu onnistuneesti.

— Muihin laiduntavan karjan kuolemien syihin (esim. vapaana liikkuvat koirat) on puututtu asianmukaisesti.

— Poikkeusten päämäärät ja edellytykset on selvästi määritelty ja perusteltu esittämällä riittävästi tieteellistä näyttöä. On osoitettu, että tyydyttäviä vaihtoehtoja ei ole käytettävissä ja että poikkeuksessa käytettävä tappava menetelmä on ainoa tapa ehkäistä tai rajoittaa vakavaa vahinkoa tai saavuttaa poikkeusten muut päämäärät asiaa koskevan lainsäädännön mukaisesti. Poikkeukset on arvioitava ja niistä on päätettävä tapauskohtaisesti.

— Suunniteltu poikkeus ei vaikuta haitallisesti kannan suojelun tasoon paikallisen kannan tasolla eikä lajiston luontaisella levinneisyysalueella.

LÄHTEET:

Andersen, R., Linnell, J. D. C. ja Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413-448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. ja Pastor, J. (toim.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, The Guardian, 4. toukokuuta 2017. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M. ja Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. Ecological Research 35 (4). https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A. J. ja Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, The Guardian, 22. tammikuuta 2018. http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: 317-340. Mech, L. D. ja Boitani, L. (toim.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al. (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Institute of Applied Ecology (Rooma, Italia). Euroopan komission ympäristöasioiden pääosastolle laadittu kertomus, Bryssel. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. ja Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241-281. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. ja Wayne, R. K. (toim.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man’s competitors. Biological Conservation 83 (3), 279-289.

Carpio, A., Acevedo, P. ja Apollonio, M. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018). Carnivore Damage Prevention News.

http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., Kaczensky, P., Linnell, J. ja von Arx, M. et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science, 19. joulukuuta 2014: 346 (6216), 1517–1519.

Euroopan neuvosto (2014). Recommendation no 173 (2014) on hybridisation between wild grey wolves (Canis lupus) and Domestic dogs (Canis lupus familiaris). https://rm.coe.int/0900001680746351

Euroopan yhteisöjen tuomioistuin (2007). Asia C-342/05. Yhteisöjen tuomioistuimen (toinen jaosto) 14. kesäkuuta 2007 antama tuomio. Euroopan yhteisöjen komissio v. Suomen tasavalta. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – Direktiivi 92/43/ETY – Luontotyyppien suojelu – Luonnonvarainen eläimistö ja kasvisto – Suden metsästys.

Kroatian kulttuuriministeriö (2010). Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010–2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. ja Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Dreal (2018). Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logementin verkkosivusto: Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolfin (DBBW) verkkosivusto. https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. ja Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. ja Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2), 157–161–.

Euroopan komissio (2017). Golden Eagle conservation scheme – Finland, Farming for Biodiversity – The results-based agri-environment schemes, Euroopan komission verkkosivusto. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019). EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil, A., Naves, J., Ordiz, A., Quevedo, M., Revilla, E. ja Delibes, M. (2016). Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11 (3), e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, A., Cadete da Rocha Pereira, S., Dias Ferreira Pinto, S. ja Di Silvestre, I. (2018). Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018). Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. ja Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. Biological Conservation 80 (1997), 99–106.

Hovardas, T., Marsden, K., Psaroudas, S., Mertzanis, Y. ja Brandt, K. (2017). Case studies for coexistence: examples of good practice in supporting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., Helle, P. ja Heikkinen, S. (2011). Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa. Suomen Riista 65. http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. ja Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, Lontoo 263 (3), 229–236.

KORA (2016). Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019). Kontaktbüro Wölfe in Sachsenin verkkosivusto. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018). Large Carnivore Initiative for Europe -verkkosivusto. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019). Policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. ja Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. S. 170-184. Gompper, M. E. (toim.). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, UK. 312 s.

Liberg, O., Chapron, G., Wabakken, P., Pedersen, H., Hobbs, N. ja Sand, H. (2011). Shoot, shovel and shut up. Royal Society B: 279 (1730). https://doi.org/10.1098/rspb.2011,1275

LIFE DINALP BEAR (2016). Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019). LIFE EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell ja Alleau (2016). Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, doi: 10.1007/978-3-319-22246-2_17. https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731:1-65 Trondheim, tammikuu 2002. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. ja Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383-391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. ja Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. In People & Wildlife: conflict or co-existence? s. 162–175. Woodroffe, R., Thirgood, S. ja Rabinowitz, A. (toim.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J. D. C., Odeen, J., Smith, M. E. E., Aanes, R. ja Swenson, J. E. (1999). Large carnivores that kill livestock: do. ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27 (3), 698–705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. ja Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other? S. 381–398. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. ja Berger, J. (toim.). Washington: Island Press.

Linnell, J., Salvatori, V. ja Boitani, L. (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. Large Carnivore Initiative for Europen Euroopan komissiolle laatima raportti (sopimus 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (sopimus N°070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell, Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORWAY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014). The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE-blogi: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J. (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. ja Cretois, B. (2018). Tutkimus AGRI-valiokunnalle – The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, Euroopan parlamentti, Rakenne- ja koheesiopolitiikkayksikkö, Bryssel. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J. D. C., Kovtun, E. ja Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research.https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M. L., Carter, N. H., López-Bao, J. V. ja Linnell, J. D. C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, Volume 218, 2018, s. 223–232. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K., Hovardas, T., Spyros Psaroudas, S., Mertzanis, Y. ja Baatz, U. (2016). EU:n suurpetofoorumi: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Foorumin sihteeristö Euroopan komission ympäristöasioiden pääosastolle, palveluhankintasopimus nro 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco, F. ja Boitani, L. (2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23 (1), 1–4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018). French National action plan 2018-2023 on the wolf and stock-rearing. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., Pohja-Mykrä, M. ja Vuorisalo, T. (2017). Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. ja Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66 (1), 98–105.

Persson, J., Rauset, G. R. ja Chapron, G. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8 (5). Julkaistu ensimmäisen kerran 30. maaliskuuta 2015. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44, 46–54. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019). Proteggi il tuo bestiamen verkkosivusto. http://www.protezionebestiame.it/

Alueelliset suurpetofoorumit (2019). Ihmisiä ja suurpetoja koskevien alueellisten foorumien verkkosivustot. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten – Empfehlungen der DBBW –BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Reporting under Article 17 of the Habitats Directive. Explanatory Notes and Guidelines for the period 2013–2018. Lopullinen versio – Toukokuu 2017. Euroopan ympäristökeskus (EEA) ja biologisen monimuotoisuuden eurooppalainen aihekeskus. http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17 Rigg, R., Findó, S., Wechselberger, M., Gorman, M., Sillero-Zubiri, C. ja MacDonald. D. (2011). Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45 (2), 272–280. doi: 10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., Skrbinšek, T. ja Linnell, J. (2014). Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W. J. ja Beschta, R. L. (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research, Volume 58, s. 733–742 (2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V. (toim.) (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Rome, ITALY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L. ja Ciucci, P. (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65, 73–87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila, F. J., Cornman, A. M. ja Treves, A. (2018). Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13 (1), e0189729. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. ja Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1-30.

Skogen, K. ja Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43 (3), 309-325.

Sundqvist, A. K., Ellegren, H. ja Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5), 1275-1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, Luxembourg Times, 1. syyskuuta 2017. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. ja Fleurke, F. M. (2018). Killing Wolves Legally – Exploring the Scope for Lethal Wolf Management under European Nature Conservation Law. Journal of International Wildlife Law and Policy, painossa.

van Eeden, L. M., Eklund, A., Miller, J. R. B., López-Bao, J. V., Chapron, G., Cejtin, M. R., Crowther, M. S., Dickman, C. R., Frank, J., Krofel, M., Macdonald, D. W., McManus, J., Meyer, T. K., Middleton, A. D., Newsome, T. M., Ripple, W. J., Ritchie, E. G., Schmitz, O. J., Stoner, K. J., Tourani, M. ja Treves, A. (2018). Carnivore conservation needs evidence-based livestock protection. PLoS Biol. 18. syyskuuta 2018. 16 (9), e2005577. doi: 10.1371/journal.pbio.2005577.

Wielgus, R. B. ja Peebles, K. A. (2014). Effects of Wolf Mortality on Livestock Depredations. PLoS ONE 9 (12), e113505. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0113505

Young, J. C., Searle, K., Butler, A., Simmons, P., Watt, A. D. ja Jordan, A. (2016). The role of trust in the resolution of conservation conflicts, Biological Conservation, Volume 195, 196–202.

EU:n suurpetofoorumi:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

Alueellinen suurpetofoorumi:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

(1) https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

(2) https://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu-2020

(3) Romania, Liettua, Latvia, Viro ja Italia ovat luontodirektiivin 17 artiklan mukaisesti ilmoittaneet, että suden suojelun taso on suotuisa kaikilla niiden luonnonmaantieteellisillä alueilla.

(4) https://science.sciencemag.org/content/346/6216/1517

(5) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_management.htm

(6) https://nature-art17.eionet.europa.eu/article17/species/summary/?period=5&group=Mammals&subject=Canis+lupus®ion=

(7) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/617488/IPOL_STU(2018)617488_EN.pdf

(8) IUCN:n uhanalaisten lajien luettelo 2018: https://www.iucnredlist.org/ja/species/3746/144226239. Muissa tuoreissa tiedoissa esitetään hieman eri lukuja kuin edellä mainitussa tutkimuksessa muutamassa Iberian, Länsi- ja Keski-Alppien ja Karjalan populaatioita koskevassa tapauksessa.

(9) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

(10) LIFE09 NAT/ES/000533 INNOVATION AGAINST POISON, LIFE Antidoto LIFE07 NAT/IT/000436, LIFE PLUTO LIFE13 NAT/IT/000311, LIFE WOLFALPS LIFE12/NAT/IT/000807 ja WOLFLIFE (LIFE13 NAT/RO/000205).

(11) Salvatori, V. et al. (2020) European agreements for nature conservation need to explicitly address wolf-dog hybridisation. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S000632071931674X

(12) Salvatori, V. et al. (2019).

(13) https://rm.coe.int/0900001680746351

(14) http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/20200327bilandommages2019_especes.pdf

(15) https://www.dbb-wolf.de/Wolfsvorkommen/territorien/karte-der-territorien

(16) https://www.slu.se/globalassets/ew/org/centrb/vsc/vsc-dokument/vsc-publikationer/rapporter/viltskadestatistikrapporter/viltskadestatistik-2018-1-webb.pdf

(17) Vaikka on todettava, että susien hyökkäysten mahdollisuus on suurempi kuin nolla – – Euroopassa on tällä hetkellä yli 12 000 sutta ja Pohjois-Amerikassa yli 50 000 sutta, joista monet elävät miljoonien ihmisten läheisyydessä, ja silti on todisteita vain kourallisesta hyökkäyksiä viime vuosikymmeniltä. Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People https://www.researchgate.net/publication/301267098

(18) Ks. esimerkkinä sorkka- ja kavioeläinten metsästyssaaliit viime vuosina Ranskassa: http://www.oncfs.gouv.fr/Tableaux-de-chasse-ru599/-Grands-ongules-Tableaux-de-chasse-nationaux-news467

(19) Ks. myös Carpio et al. (2020) Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations.

(20) Esimerkkejä tästä ovat perinteisiä tuotantomaisemia, perinnemaisemia, virkistysmaisemia, luonnonsuojelumaisemia tai monitoimimaisemia koskevien näkemysten väliset ristiriidat sekä konfliktit ja jännitteet, jotka liittyvät siirtymiseen taantuvista perinteisistä (ja maaseudun) elämäntavoista nykyaikaisiin (ja kaupunkien) elämäntapoihin.

https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

https://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

(21) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_best_practices.htm

(22) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

(23) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

(24) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/596844/IPOL_STU(2018)596844_EN.pdf

(25) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(26) http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

(27) https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/conservacion-de-especies/especies-silvestres/ce-silvestres-interacciones.aspx

(28) http://ex.lifewolfalps.eu/wp-content/uploads/2014/05/LWA_brochure-E3_168x240_5mm-abbondanzaBassa.pdf

(29) https://www.loupfrance.fr/suivi-du-loup/situation-du-loup-en-france/

(30) Savanta ComResin vuonna 2020 kuudessa jäsenvaltiossa tekemät mielipidekyselyt osoittavat, että useimmat ihmiset vastustavat susien tappamista, vaikka ne hyökkäisivät tuotantoeläimien kimppuun. https://www.eurogroupforanimals.org/news/new-poll-shows-eu-citizens-stand-wolves

(31) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies_sub_rural_development_programmes.htm

(32) https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/food-farming-fisheries/key_policies/documents/factsheet-agri-practices-under-ecoscheme_en.pdf

(33) Ks. esimerkiksi Slovenian ja Kroatian välinen Carnivora Dinarica -hanke: https://www.carnivoradinarica.eu/en/. Lisätietoja biologista monimuotoisuutta koskevista Interreg-hankkeista: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/Interreg%20Natura2000.pdf

(34) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(35) https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/PAF%20format%20EN.docx

(36) Neuvoston asetus (ETY) N:o 3254/91, annettu 4 päivänä marraskuuta 1991, ansarautojen käytön yhteisössä sekä yhteisöön tapahtuvan, turkisten ja sellaisten maiden alkuperää olevien tietyistä villielämistä valmistettujen tuotteiden tuonnin kieltämisestä, joissa käytetään pyynnissä ansarautoja tai kansainvälisten, kivutonta ansastusta koskevien standardien vas