A4-0186/96

Päätöslauselma komission väliaikaisesta kertomuksesta Eurooppa-neuvostolle talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen osallistuvien ja muiden jäsenvaltioiden valuuttakurssisuhteista (CSE(95)2108 - C4-0308/96)

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen,

- ottaa huomioon Madridissa pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa esitetyn komission väliaikaisen kertomuksen talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen osallistuvien ja muiden jäsenvaltioiden valuuttakurssisuhteista (CSE(95)2108 - C4-0308/96),

- ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston tekemät johtopäätökset Madridin kokouksessa 15. - 16. joulukuuta 1995,

- ottaa huomioon Veronassa 12. - 13. huhtikuuta 1996 pidetyn ECOFIN-neuvoston epävirallisen kokouksen,

- ottaa huomioon 25. lokakuuta 1995 antamansa päätöslauselman vihreästä kirjasta ((EYVL C 308, 20.11.1995, s. 54)),

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietinnön A4-0186/96,

A. katsoo, että rahaliitto tulee voimaan 1. tammikuuta 1999 ja että tämän peruuttamattoman tapahtuman ansiosta Euroopan keskuspankki ja Euroopan keskuspankkijärjestelmä voivat aloittaa täysipainoisen toimintansa kyseisestä päivämäärästä lähtien ja että voimaantulo vahvistettiin Madridin Eurooppa-neuvostossa 15. ja 16. joulukuuta 1995,

B. katsoo, että todennäköisesti ainoastaan osa jäsenvaltioista, kovan valuutan maat, tulevat täyttämään yhtenäisvaluutan käyttöönoton ehdot 1. tammikuuta 1999 ja osallistumaan Euroopan keskuspankin perustamiseen,

C. katsoo, että perustamissopimuksessa on nimenomaisesti varauduttu niiden jäsenvaltioiden tilanteeseen, jotka eivät täytä yhtenäisvaluuttaan siirtymisen ehtoja, käyttämällä näistä valtioista nimitystä «jäsenvaltiot, joita koskee poikkeus» ja että lisäksi on otettava huomioon pöytäkirjan N:o 11 Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevat määräykset sekä pöytäkirjan N:o 12 Tanskaa koskevat määräykset,

D. Tanska on ilmaissut aikomuksensa käyttää oikeuttaan olla osallistumatta rahaliiton kolmanteen vaiheeseen ja Yhdistynyt kuningaskunta ei ole vielä tehnyt päätöstä osallistumisestaan,

E. niin kauan, kuin kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole liittyneet euro-alueeseen, rahamarkkinoiden ongelmat ja häiriöt voivat haitata sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa ja siksi on välttämätöntä käynnistää institutionaalinen raha- ja valuuttapoliittinen yhteistyö lähinnä rajaamalla puitteet yhtenäisvaluutan ja niiden jäsenvaltioiden, joita koskee poikkeus, valuuttojen välisille suhteille,

F. katsoo, että euro-alueen ja unionin muiden valuuttojen välille muodostuvien suhteiden on perustuttava järjestelyyn, jolla ei vaaranneta euron vakautta ja uskottavuutta ja joka samanaikaisesti takaa todellisen rahapoliittisen solidaarisuuden muiden valuuttojen kanssa niiden myöhempää euro-alueeseen liittymistä silmällä pitäen,

G. ottaa huomioon, että se pyysi 30. marraskuuta 1995 antamassaan päätöslauselmassa ((EYVL C 339, 18.12.1995, s. 65)) yhteisen Euroopan valuuttajärjestelmän säilyttämistä kolmannen vaiheen aikana - ts. rahaliiton tultua voimaan - käyttämällä yhtenäisvaluuttaa niiden unionin valuuttojen kiinnittämiseen, jotka eivät kuulu euro-alueeseen alusta lähtien,

H. katsoo, että Eurooppa-neuvosto vaati Madridissa, että euro-alueeseen kuuluvien ja sen ulkopuolelle aluksi jäävien jäsenvaltioiden tulevat suhteet on määriteltävä vielä ennen talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen siirtymistä,

I. katsoo, että valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat pyytäneet neuvostoa, komissiota ja Euroopan rahapoliittista instituuttia kutakin vastuualueensa mukaan tutkimaan joidenkin jäsenvaltioiden mahdolliseen euro-alueen ulkopuolelle alkuvaiheessa jäämiseen liittyvät kysymykset; katsoo, että erityisesti, mutta ei yksinomaan, olisi tutkittava valuutan vakauteen liittyvät kysymykset,

J. katsoo, että Veronassa 12. - 13. huhtikuuta pidetyssä ECOFIN-neuvoston epävirallisessa kokouksessa vallitsi laaja yksimielisyys pääperiaatteista, joita noudatetaan uuden valuutanvaihtomekanismin luomisessa Euroopan valuuttajärjestelmässä yhtenäisvaluuttaan siirryttäessä,

K. tästä alkaen on suunniteltava unionin valuuttajärjestelmän ehdot uusien jäsenten liittymisen varalta,

L. katsoo, että olisi huolehdittava niiden kansantalouksien, joita koskee poikkeus, suojaamisesta kohtuuttomilta häiriöiltä,

M. katsoo, että talous- ja rahaliitto on toteutettava ottamalla huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen tavoitteet, erityisesti talouselämän yhdenmukaisen ja tasapainoisen kehityksen, kestävän kasvun, korkean työllisyysasteen ja korkeatasoisen sosiaaliturvan,

1. Katsoo, että rahaliiton alkuvaiheessa vallitseva tilanne, jossa euro-alue on samanaikaisesti olemassa niiden jäsenvaltioiden valuuttojen kanssa, jotka eivät ole vielä ottaneet käyttöön yhtenäisvaluuttaa ja joiden valuuttakurssit voivat siis vaihdella, saattaa mahdollisesti johtaa kilpailun vääristymiseen, millä olisi kilpailukykyyn ja kaupan virtoihin kohdistuvia vaikutuksia, jotka saattaisivat haitata sisämarkkinoiden hyvää toimivuutta ja siten heikentää kokonaiskasvua unionissa;

2. Ilmaisee huolensa siitä, että sellainen tilanne voi johtaa vaatimuksiin uusista kaupan esteistä unionin sisällä; painottaa, että kaikkia sen suuntaisia toimenpiteitä on vastustettava, koska ne voivat johtaa yhtenäismarkkinoiden asteittaiseen purkautumiseen;

3. Vahvistaa, että on välttämätöntä, että Euroopan unionin alueella on yhtenäisvaluutan käyttöönotosta alkaen käytössä rahapoliittinen järjestelmä, jolla voidaan taata euron uskottavuus ja valuutanvaihtojen vakaus muiden jäsenvaltioiden valuuttoja vaihdettaessa näiden maiden pikaista yhtenäisvaluuttaan liittymistä silmällä pitäen;

4. Korostaa, että tässä yhteydessä on tärkeää, että yhtenäisvaluutan käyttöön osallistuvien valtioiden ja toistaiseksi ulkopuolelle jäävien valtioiden rahapoliittiset suhteet ovat mahdollisimman vakaita (kun vakaudella tarkoitetaan pikemminkin reaalisten kuin nimellisten vaihtokurssien vakauteen pyrkimistä), ja että nämä suhteet ovat mahdollisia vain, jos kaikki unionin jäsenvaltiot noudattavat uskottavaa ja vakaata talous-, raha- ja finanssipolitiikkaa, ja että ne perustamissopimuksen mukaisesti pitävät valuuttakurssipolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana;

5. Muistuttaa, että valuuttakurssien vakauteen vaikuttaa ennen kaikkea jäsenvaltioiden talous- ja budjettipolitiikan pitkän tähtäimen uskottavuus; muistuttaa jälleen kerran, että vaihtokurssien vakaus on riippuvainen pitkälti myös kaupallisista suhteista ja Euroopan unionin kumppaneiden käyttäytymisestä kaikkialla maailmassa;

6. Korostaa, että tästä syystä unionin talouspolitiikan välineiden käyttämisellä ja erityisesti monenkeskisellä seurannalla, liiallisia alijäämiä koskevalla menettelyllä ja lähentymispolitiikalla on suuri merkitys;

7. Katsoo, että rahaliiton alusta alkaen, etenkin euron käyttöön osallistuvien jäsenvaltioiden, on välttämätöntä kehittää perustamissopimukseen jo sisältyvää vakauttamisperiaatetta lähentymisperusteiden pohjalta, jotta kaikkiin suhdannemuutoksiin voidaan reagoida vaarantamatta rahapoliittista vakautta; korostaa kuitenkin, että julkisen kulutuksen osalta sellaisen kehityksen on perustuttava eriyttävään lähestymistapaan, niin että tehdään selvä ero juoksevien menojen ja sijoituskustannusten välillä;

8. Kehottaa, että rahaliiton aikana kuitenkin huolehditaan myös siitä, että euro-alueen ulkopuolelle toistaiseksi jääviä jäsenvaltioita ei aseteta epäedullisempaan asemaan, kun tehdään arviointi lähentymisperusteiden noudattamisesta, ja pitää olennaisena sitä, että nämä valtiot saavat tukea pyrkimyksilleen liittyä myöhemmin täysin mukaan euro-alueeseen;

9. Toistaa 30. marraskuuta 1995 antamassaan päätöslauselmassa esittämänsä vaatimuksen sellaisen uuden eurooppalaisen rahajärjestelmän luomisesta kolmannen vaiheen aikana ts. rahaliiton voimaantullessa, jossa yhtenäisvaluuttaa käytetään niiden unionin valuuttojen kiinnekohtana, jotka eivät heti alkuun ole mukana euro-alueessa; katsoo, että tässä järjestelmässä on otettava huomioon EMS:stä kuluneina vuosina saadut kokemukset, että sen tulee perustua yksinkertaisuuden, avoimuuden ja joustavuuden periaatteisiin sekä että siinä on oltava suuret vaihteluvälit, joiden rajoista sovitaan yhdessä, sulkematta kuitenkaan pois jäsenvaltioiden mahdollisuutta vahvistaa niin halutessaan kapeammat vaihteluvälit; järjestelmään on myös sisällyttävä interventiomekanismeja, joilla pyritään lieventämään keinottelun aiheuttamia paineita;

10. Katsoo, että järjestelmän asianmukaisen toiminnan takaamiseksi Euroopan keskuspankilla olisi oltava oikeus aloittaa neuvotteluja, joiden tavoitteena on nopeiden ja joustavien valuuttakurssisopeutusten helpottaminen;

11. Ehdottaa, että uudelle järjestelmälle olisi annettava sen erityispiirteitä korostava nimi sen erottamiseksi selvästi olemassa olevasta valuuttakurssimekanismista; nimestä olisi käytävä selvästi ilmi uuden järjestelmän tarkoitus, ja sen olisi oltava pikemminkin helppotajuinen kuin tekninen;

12. Kehottaa, että valuuttakurssiyhteistyö - riippumatta siitä, miten mekanismin tekniset järjestelyt toteutetaan - perustetaan vakauteen, uskottavuuteen, joustavuuteen ja avoimuuteen ja että sillä taataan jäsenvaltioiden välinen solidaarisuus rahapolitiikassa;

13. Katsoo, että Euroopan keskuspankin laajoja valtuuksia on tasapainotettava pankille asetettavalla demokraattisen valvonnan velvoitteella asettamatta Euroopan keskuspankin riippumattomuutta kyseenalaiseksi; demokraattisen valvonnan velvoite toteutuu sopimuksessa määrätyn Euroopan parlamenttiin keskitetyn kuulemismenettelyn avulla;

14. Katsoo, että interventiomekanismi, jolla tuetaan vaikeuksiin joutuneita valuuttoja ja joka on rahapoliittisen solidaarisuuden konkreettinen ilmaus, on laadittava sellaiseksi, että interventiot ovat automaattisia, kun vaihteluvälit ylitetään, ja mahdollisia vaihteluvälien sisällä sillä edellytyksellä, että toimenpiteet voidaan perustella olennaisilla taloudellisilla tekijöillä ja että niiden volyymi ei vaaranna EKPJ:n hintojen vakauden tavoitteen toteuttamista; on sitä mieltä, että uuteen vaihtokurssijärjestelmään olisi sisällyttävä epäsymmetrinen interventiomekanismi, jonka yhteydessä vaihteluvälin sisäiset interventiot ovat mahdollisia;

15. Pyytää komissiota edelleen kehittämään uusia välineitä, joiden avulla voidaan vahvistaa taloudellista lähentymistä ja tukea jäsenvaltioiden pyrkimyksiä ja siten nopeuttaa niiden liittymistä euro-alueeseen ottaen täysin huomioon kunkin maan talouden kehitystaso ja erityisongelmat;

16. Muistuttaa myös, että toistaiseksi ulkopuolelle jäävät jäsenvaltiot otetaan mukaan Euroopan keskuspankin yleisneuvoston työhön, jossa osaltaan suoritetaan valmisteluja, jotka ovat välttämättömiä valuuttakurssien pitämiseksi mahdollisimman vakaina Euroopan unionissa;

17. Pitää ehdottoman tärkeänä, että lähentymisen vahvistamiseksi ja tulevaa valuuttakurssimekanismia varten laadittavat suuntaviivat määritetään ennen vuoden 1996 loppua, jotta varmistetaan, että valmistelutyö EMUun siirtymiseksi on täysin uskottavaa ja yhtenäistä;

18. Toteaa lisäksi, että yhtenäisvaluutan käyttöönotto vaikuttaa yhteisön talousarvioon ja unionin ja jäsenvaltioiden välisiin taloudellisiin suhteisiin, koska kolmannen vaiheen alussa ecu-valuuttakorijärjestelmä päättyy ja se korvataan eurolla;

19. Toteaa erityisesti, että olisi analysoitava mahdollisimman huolellisesti seuraukset, joita on yhteisön talousarvion esittämisestä euroina 1. tammikuuta 1999 lähtien, erityisesti seuraukset talousarvion toteuttamiselle;

20. On vakuuttunut, että jäsenvaltiot Euroopan unionin tukemina panevat täytäntöön kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta mahdollisimman monet jäsenvaltiot kuuluisivat euro-alueeseen, kun euro-setelit otetaan käyttöön tammikuun 1. päivänä vuonna 2002;

21. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle, Euroopan rahapoliittiselle instituutille sekä jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille.