Alueiden komitean lausunto aiheesta "Kansalaisten verkko Euroopan julkisen henkilöliikenteen hyödyntäminen Euroopan komission vihreä kirja"

(96/C 337/04)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon Euroopan komission vihreän kirjan "Kansalaisten verkko Euroopan julkisen henkilöliikenteen hyödyntäminen" KOM(95) 601 lopull.,

ottaa huomioon Euroopan komission 12. joulukuuta 1995 tekemän päätöksen pyytää asiasta alueiden komitean lausunto Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti,

ottaa huomioon heinäkuun 18. päivänä 1995 tekemänsä päätöksen antaa asiaa koskevan lausunnon valmistelu valiokunta 3:n "Liikenne ja tietoliikenne", tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 3:n 18. huhtikuuta 1996 hyväksymän lausunnon (CdR 42/96), jonka esitteli lordi Bowness,

ottaa huomioon valiokunta 4:n 29. maaliskuuta 1996 hyväksymän työasiakirjan (CdR 106/96 + liite), jonka esitteli Hannu Penttilä,

hyväksyi kesäkuun 12. ja 13. päivänä 1996 pitämässään 13. täysistunnossa (kesäkuun 13. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Alueiden komitea on havainnut, että Euroopan unionin pitkän aikavälin tavoitteena on saada aikaan yhteinen liikennepolitiikka ja että Maastrichtin sopimuksessa korostetaan Euroopan unionin osuutta liikennepolitiikan kehittämisessä. Maastrichtissa edistettiin yhteistä politiikkaa lisäämällä uudeksi tavoitteeksi liikenteen perusrakenteen turvallisuus ja tehokkuus. Vihreä kirja "Kansalaisten verkko Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien hyödyntäminen" avaa uuden keskustelun tästä poliittisesta tavoitteesta, jonka lähtökohtana on Euroopan maankäyttösuunnittelun yhteinen strategia.

1.2. Euroopan yhteisön perustamisesta lähtien henkilöliikenne ja sen laajuus ovat merkittävästi kasvaneet. Viimeisten 25 vuoden aikana henkilöliikenne EU:n viidessätoista jäsenvaltiossa on lisääntynyt vuosittain 3,2 %, mikä tarkoittaa 85 %:n kokonaiskasvua. Henkilöliikenteen kasvu johtuu sellaisista seikoista kuin halvat työmatkat, hyvinvoinnin lisääntyminen, haja-asutus ja ostosmatkat marketteihin.

1.3. Kaikkein huolestuttavin seikka on yksityisautoilun määrän suhteellinen lisääntyminen. Se on kasvanut 120 % ja edustaa nyt kolmea neljäsosaa kaikesta Euroopan unionin sisäisestä matkustamisesta. Sen vastapainoksi voidaan todeta, että linja-automatkustaminen on lisääntynyt 40 %. Suhteessa matkustamisen kokonaismäärään linja-autolla liikkuminen on kuitenkin vähentynyt neljänneksellä ja edustaa nyt alle 9:ää prosenttia.

1.4. Viimeisten 20 vuoden aikana yksityisauton omistaminen EU-valtioissa on lisääntynyt huomattavasti. Ennen 232 hengellä tuhannesta oli yksityisauto, nykyään 435:llä. Vaikka yksityisauto tekee matkustamisesta joustavaa ja riippumatonta, se aiheuttaa myös ilman saastumista, liikkumisen hankaloitumista kaupungeissa, sosiaalista syrjäytymistä ja ruuhkautumista, eikä se ole kaikkien käytettävissä oleva liikenneväline.

1.5. Koska automatkustuksen vähenemisestä ei ole merkkejä, yksityisautoilun vaikutukset ruuhkautumiseen, ilman laatuun, ympäristön kestävään kehitykseen ja elämänlaatuun ovat pelottavia.

1.6. Paikallis- ja alueviranomaiset ovat kamppailleet näiden asioiden kanssa paikallisen kaavoituspolitiikan puitteissa kaikkialla EU:n alueella. On muodostunut yleinen yksimielisyys siitä, että nykyistä liikennejärjestelmää tulisi tarkastella uudestaan, muotoilla liikennepolitiikka täysin uudestaan ja varmistaa kestävä kehitys sekä parempi tasapaino yksityisauton ja julkisen liikenteen välille.

1.7. Alueiden komitea katsoo, että pelkästään kaupunkialueiden tarkastelu liikkumisen näkökulmasta ei riitä, ja ehdottaa, että komissio selvittää samalla tavoin maaseudulla ja harvaan asutuilla alueilla esiintyvät erityisongelmat.

1.8. Kun yksityisauton ja julkisen liikenteen välille etsitään tasapainoa, ovat Euroopan unionin, kansallisten hallitusten ja paikallis- ja alueviranomaisten tehtävät hyvin erilaiset. Liikennekomissaarin valmistelema vihreä kirja "Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien hyödyntäminen" avaa uuden keskustelun tästä tärkeästä asiasta.

2. Tämän lausunnon rakenne

2.1. Liikenne- ja tietoliikennevaliokunta on lukuisissa asiakirjoissa pyrkinyt määrittämään alueiden komitean roolin EU:n liikennepolitiikan kehittämisessä. Tämä lausunto ei puutu mainittuun keskusteluun. Alueiden komitea tarvitsee strategisen muistion, joka määrittelee liikennepolitiikan yleistavoitteet ja tarjoaa yhtenäiset puitteet komissiolle annettaville lausunnoille. Politiikasta saattaa tulla katkonaista ja hajanaista, jos kaikissa lausunnoissa yritetään määritellä liikennettä koskevat kokonaistavoitteet.

2.2. Tämä lausunto on alueiden komitean vastaus vihreään kirjaan. Komitea tarkastelee vihreää kirjaa Euroopan unionin paikallis- ja alueviranomaisten valtaoikeuksien ja velvollisuuksien kannalta. Vihreä kirja esittää makronäkökulman kansalaisten verkon kehitykseen ja nykyistä paremman tasapainon luomiseen yksityisauton ja julkisen liikenteen välille, kun taas Euroopan unionilla on kokonaisvaltaisessa toimeenpanossa tosiasiassa vain vähän valtaa. Siksi vihreän kirjan toteuttaminen riippuu kaikkien hallintotasojen yhteistyöstä.

2.3. Tätä näkökulmaa korostetaan itse vihreässä kirjassakin läheisyysperiaatteen käytännön erittelyn yhteydessä. Siinä todetaan:

Päätökset on tehtävä palvelujen käyttäjiä lähellä olevalla tasolla. Komissio tunnustaa, että henkilöliikenteen luonteen vuoksi kansalaisten verkon rakentamiseksi vaadittavat toimenpiteet on tehtävä ja tehdään paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla.

2.4. Euroopan unionin, kansallisten sekä alue- ja paikallisviranomaisten keskinäisen riippuvuuden huomioon ottaen tässä lausunnossa keskitytään seuraaviin seikkoihin:

vihreän kirjan yleisfilosofia oppaana EU:n liikennepolitiikan kehitykseen ja AK:n vastaus siihen,

Euroopan komission ehdottamat kansalaisten verkon kehittämistoimet ja AK:n vastaus niihin,

Euroopan alue- ja paikallisviranomaisten osallistuminen kansalaisten verkon kehittämiseen yhteistyössä Euroopan unionin kanssa.

3. Vihreä kirja: makronäkökohtia

3.1. Vihreä kirja pyrkii avaamaan keskustelun julkisen matkustajaliikenteen tulevaisuudesta EU:lle ehdotetun liikennepolitiikan puitteissa. Ehdotuksessa

matkustajien tarpeet on asetettu politiikan kehittämisen lähtökohdaksi ja

julkinen liikenne on tehty entistä houkuttelevammaksi ja tehokkaammaksi, jotta yksityisauton käyttö vähenisi.

3.2. Vihreässä kirjassa esitetään keinoja mainitun kaltaisen julkisen liikennejärjestelmän toteuttamiseksi. Siinä keskitytään pikemminkin menetelmiin, joiden avulla julkinen liikenne saataisiin houkuttelevammaksi, kuin auton käytön rajoittamiseen (ts. mieluummin "porkkana"- kuin "keppitoimiin").

3.3. Ratkaisun taustalla on vihreän kirjan mukaan viisi toimenpidekokonaisuutta: helppopääsyisyys järjestelmään, edullisuus, turvallisuus, matkustusmukavuus ja ympäristövaikutukset. Lisäksi annetaan ymmärtää, että yksittäisten parannusten vaikutus on vähäinen, elleivät ne liity kokonaisuuteen. Niinpä kaksi pääehdotusta ovat, että julkinen liikenne yhdistetään henkilökohtaisiin tarpeisiin ja sen eri muodot kytketään toisiinsa.

3.4. Alueiden komitea kannattaa vihreää kirjaa "Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien hyödyntäminen" päätöksenteon päälinjojen puitteina ja keskustelun perustana julkisen henkilöliikenteen tulevaisuudesta. AK yhtyy näkemykseen, että liikennepolitiikan kehittämisen keskeiset kysymykset ovat seuraavat:

a) Kansalainen otetaan suunnittelun lähtökohdaksi.

b) Julkinen liikenne tehdään kuluttajalle nykyistä houkuttelevammaksi tavoitteena paremman tasapainon aikaan saaminen yksityisautoilun ja julkisen liikenteen välille.

c) Helppopääsyisyys, edullisuus, turvallisuus, matkustusmukavuus ja ympäristövaikutukset muodostavat liikennejärjestelmän edistämisen perustan.

d) Tärkeintä on järjestelmän yhtenäistäminen.

3.5. Alueiden komitea kannattaa ehdotusta kansalaisten verkosta EU:n päätöksenteon alkuvaiheen kehyksenä kehitettäessä EU:n liikenneoloja monipuolisesti komission virastoissa. Ehdotuksen tulisi auttaa käsittelemään EU:n liikennepolitiikkaa hallitusti. Komitea toteaa tyytyväisenä, että komissio on alkanut käsitellä liikennepolitiikkaa kokonaisvaltaisesti siten kannustaen omia asiantuntijoitaan.

3.6. Jotta tietotekniikan mahdollisuudet tulisivat tarkkaan hyödynnetyksi, Euroopan unionilla on tärkeä rooli yhteisten standardien laatijana tieto- ja tiedonsiirtojärjestelmille. Näin se luo osaltaan perustaa helposti saatavalle ja käyttäjäystävälliselle liikennetietoudelle.

3.7. Vaikka komitea panee myönteisesti merkille tarjotun tilaisuuden keskustella liikennepolitiikan yhteisestä käsittelytavasta, AK tähdentää jälleen läheisyysperiaatteen tärkeyttä liikennesuunnittelussa ja liikenneolojen kehittämisessä. Mahdollisuus osallistua vapaaehtoisten ja samalla yleisten periaatteiden luomiseen vahvistaa tehokkaan liikennejärjestelmän syntymisen EU:n alueelle. Niinpä alueiden komitea painottaa kumppanuusperiaatetta hallinnon kaikkien tasojen välillä yhtenäisen politiikan toteuttamiseksi. Läheisyysperiaate käy hyvin yksiin yhteisten tavoitteiden kanssa, joista sovitaan ja joita toteutetaan johdonmukaisesti hallinnon eri tasoilla.

3.8. Alueiden komitea toteaa tyytyväisenä aluesuunnittelun merkityksen tunnustamisen kansalaisverkon yleistavoitteiden toteuttamisessa. Aluesuunnittelun avulla voidaan päästä esimerkiksi tilan sekakäyttöön kaupunkien keskustoissa, mikä vähentää pitkien työmatkojen aiheuttamaa liikenteestä. Mikäli tunnustetaan yhtenäisyyden tarve kaikilla politiikan aloilla, on myös tunnustettava, että liikennepolitiikkaa ei voida tarkastella irrallisena. Realistisesti ottaen liikennepolitiikan yhtenäisyys on mahdoton ilman poliittisten tavoitteiden yhtenäisyyttä kaikissa EU:n virastoissa. Valitettavasti komission piirissä on epäjohdonmukaisuuksia asioiden käsittelyssä. Esimerkiksi rakennerahastojen tavoitteen 2 kohdalla julkisen liikenteen parantamista hillitään alueellisen kehittämisen nimissä. Alueiden komitean mielestä laajamittaiset tienrakennushankkeet sinänsä eivät nykyoloissa vielä synnytä uusia työtilaisuuksia. Kyseisten hankkeiden luoma infrastruktuuri on kuitenkin mitä tärkein alueelliselle kehitykselle ja työllisyydelle. Tarvitaan siis suurempaa yhtenäisyyttä kaikkien EU:n virastojen kesken. Alueiden komitea katsoo, että tämä tavoite sisältyy perustamissopimuksen 130 a artiklaan (ja alueiden komitean siihen ehdottamaan lisäykseen):

Edistääkseen koko yhteisön sopusointuista kehitystä yhteisö kehittää ja harjoittaa toimintaansa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi.

Yhteisö pyrkii erityisesti vähentämään eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden, maaseutu ja taajamat mukaan luettuna, jälkeenjääneisyyttä. (AK:n ehdottama muutos lihavoitu)

3.9. Alueiden komitea on kuitenkin sitä mieltä, että tulevassa liikennesuunnitelmassa on kiinnitettävä erityistä huomiota maaseudun kehittämiseen luomalla uusia liikennemuotoja, jotka voivat vastata harvaan asuttujen seutujen liikennepalveluista kilpailukykyisellä ja joustavalla tavalla.

3.10. Alueiden komiteasta näyttää, ettei komission virastojen välillä ole riittävän yhtenäistä linjaa, kun liikennepolitiikkaa toteutetaan hallinnon eri tasoilla. Alue- ja paikallisviranomaiset joutuvat usein tarkistamaan liikenne- ja aluesuunnittelupolitiikkaansa, kun kaupunkien ulkopuolisten ostoskeskusten perustaminen lisää yksityisauton käyttöä. Hallinnon kaikki tasot kattavan yhtenäisen lähestymistavan tulisi olla pitkän aikavälin tavoite. Jotta päästäisiin yhteistyöhön ja yhteiseen näkemykseen makropolitiikasta hallinnon kaikilla tasoilla, tarvitaan jäsenneltyä kehystä. Käyttäjäryhmien verkkoa tulisi täydentää eri hallintotasojen koordinaatioryhmän kaltaisella vapaaehtoisella liikennepalveluiden toteuttajaverkolla (esimerkiksi liikennöitsijät, suunnittelijat, toimeenpanoelimet jne.) vapaaehtoisen kumppanuuden aikaan saamiseksi ja keskustelun käymiseksi politiikan yhtenäisyydestä EU:n puitteissa ja toteutuksen kaikilla tasoilla.

3.11. Alueiden komitea kannattaa käyttäjäryhmien verkon muodostamista, koska kuluttajien äänet siten pääsevät kuuluville. Käyttäjäryhmien asema kaipaa kuitenkin selventämistä. Edellisissä kohdissa on tarkasteltu yhtenäisen lähestymistavan tarpeellisuutta politiikan kehittämisen kaikilla aloilla ja tasoilla. Läheisyysperiaate varmistaa hallinnon eri tasojen vastuullisuuden eri toimista. Se varmistaa voimatasapainon, mutta saattaa myös haitata politiikan jatkuvuutta. Käyttäjäryhmien verkot, joiden toimeksiantona olisi tutkia lähestymistavan epäjohdonmukaisuuksia ja ehdottaa käytännön ratkaisuja, voisivat olla hyvin hyödyllisiä paikallis- ja alueviranomaisille edellyttäen, että mitkään suositukset eivät ole näitä viranomaisia sitovia, vaan osa vapaaehtoista ohjausta; ne tarjoaisivat suosituksia hallinnon kaikille tasoille niin Euroopan laajuisesti, kansallisesti, alueellisesti kuin paikallisesti.

3.12. Alueiden komitea on huolestunut siitä, että komissio on jakanut "keppi"- ja "porkkanatoimet" kahteen erilliseen vihreään kirjaan "Kansalaisten verkko: Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien hyödyntäminen" ja "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua poliittiset vaihtoehdot liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin Euroopan unionissa". Jako on virheellinen. Kummankin vihreän kirjan tarkoituksena on liikennepolitiikan yhtenäistäminen. Ehdotettuja ratkaisuja olisi tutkittava yhdessä. Eri vaihtoehdoista olisi neuvoteltava alue- ja paikallisviranomaisten ja käyttäjäryhmien kanssa.

4. Euroopan komission ehdottamat toimet kansalaisten verkon kehittämiseksi

4.1. Vihreässä kirjassa ehdotetaan, että komissio auttaisi kansalaisten verkon kehittämistä seuraavilla EU:n laillisen toimivallan aloilla: taitotieto (toimivan käytännön verkostot, käyttäjäryhmien muodostaminen, toimivien käytännön ratkaisujen tietokannat); tutkimus ja kehitys (neljännen puiteohjelman hankkeiden toteuttamista autetaan ja uusien tekniikoiden ja uusien ideoiden vaikutusta EU:n säädöskehykseen tutkitaan), ylikansalliset Euroopan verkot (taajamien ja paikallisten järjestelmien välisten yhteyksien parantaminen, uusien TEN-ehdotusten vahvistaminen kansalaisten tarkistuslistaa käyttäen), aluepolitiikka (tähdätään julkisen ja yksityisen sektorin parempaan yhteistyöhön liikennehankkeiden rahoittamisessa), EU:n säädöskehys (julkisten palveluiden vapauttamisen suosiminen tarjouskilpailut toimiluvista) ja standardointi (EU:n vaikutus ajoneuvostandardeihin, mukaan lukien helppopääsyisyys, turvallisuus, ympäristöasiat, melu ja ilman laatu).

4.2. Taajamien ja paikallisten järjestelmien välisten yhteyksien parantamista tulisi tarkastella myös suhteessa asiakirjaan "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) edellytyksistä, joilla muut kuin jäsenvaltiosta olevat liikenteenharjoittajat voivat harjoittaa kansallista maanteiden henkilöliikennettä jäsenvaltiossa" (KOM(95) 729), jonka mukaan kansainväliset turistilinja-autot voivat ottaa ja jättää matkustajia kaikkien jäsenvaltioiden alueella.

4.3. Komissio nimeää vihreässä kirjassa EU:lle kolme yleistä tehtäväaluetta: tiedottaminen, edistäminen ja mahdollistaminen.

4.4. Yleisesti vaikuttavat edistämisen ja mahdollistamisen alat ovat alueiden komitean mielestä erityisen huomionarvoisia. Niistä voi olla monin tavoin apua paikallisille ja alueellisille päätöksentekijöille. Ne voivat esimerkiksi tarjota vapaamuotoisen kehyksen paikallisten suunnitelmien toteuttamiselle. Mikäli kaupunkiliikenteen rakenteessa esimerkiksi saavutettaisiin parempi tasapaino, tämä voitaisiin käsittää uhaksi yksilön oikeuksille, koska se rajoittaa yksityisauton käyttöä. Siten paikallinen ja alueellinen päätöksenteko saattaa olla hyvin ristiriitaista. Juuri paikalliset ja alueelliset päätöksentekijät voivat todellakin joutua julkisen arvostelun pääkohteiksi. On todennäköistä, että sellainen arvostelu on voimakasta, vaikka kansalaisten verkon lähestymistapaa liikennesuunnitteluun seurataan, toisin sanoen jos julkiseen liikenteeseen kohdistuvien sijoitusten ("porkkanatoimien") lisääntyminen rajoittaa yksityistä liikennettä ("keppitoimet"). EU:n makrokehys, jonka EU:n laitokset ja hallintotasot ovat hyväksyneet vapaamuotoisesti, saattaa kuitenkin luoda toimivamman päätöksentekoympäristön paikallistasolla.

4.5. EU on pyrkinyt myös selvittämään, miten tiedottaa paikallis- ja aluetasolla hyviksi osoittautuneista käytännön toimista. Kyseisistä toimista tiedottamista tuetaan voimakkaasti seuraavissa kohteissa:

esimerkit julkisista liikennealoitteista, jotka ovat saaneet tukea yleisöltä,

innovoivat aloitteet julkisen/yksityisen liikenteen rahoittamiseksi.

4.6. Alueiden komitea kannattaa laatuperusteluetteloa sekä vapaaehtoisena yleisenä standardina että toimivan käytännön edistämiskeinona. Terminaalien suunnittelun tueksi olisi laatuperusteluetteloon sisällytettävä monille liikennevälineille yhteisten vaihtoasemien lisäksi myös vaihtoasemat samaa liikennemuotoa käyttäville matkustajille (jotka esimerkiksi siirtyvät kaupunkibussista kansainvälisen liikenteen linja-autoon). Syrjäisten ja maaseutualueiden siirtymäyhteydet valtakunnallisiin ja kansainvälisiin liikennevälineisiin on niin ikään otettava huomioon, samalla kun erityisesti kaupunkien sisäistä ja naapurikaupunkien välistä lähiliikennettä järjestetään toisiaan täydentäviksi. Komitea kannattaa samalla tavoin uimarantojen puhtautta osoittavaa sinisen lipun järjestelmää, joka antaa kansalaisille mahdollisuuden tarkastella paikallis- ja alueviranomaisten toimintaa eurooppalaisin kriteerein. Liikennejärjestelmien mutkikkuus tulee joka tapauksessa tunnustaa. Koska on vaikea kuvitella yhteisiä standardeja tai kriteereitä taajamille, maaseudulle, vuoristolle ja saaristolle, alueiden komitea suosittaa, että ehdotettu kansalaisten liikennepalkinto jaettaisiin kilpailusarjoihin maantieteellisin perustein siten että taajamille, maaseudulle, vuoristolle ja saaristolle myönnettäisiin omat palkintonsa ja standardinsa.

4.7. Alueiden komitea pelkää kuitenkin, että palkituiksi tulevat lähinnä vakiintuneet julkisen liikenteen uudistajat. Ehdotuksen mukaan palkinnon saanti edellyttää pitkän aikavälin suunnittelua ja sijoituksia, joten tietyt alueet ja paikkakunnat, jotka ovat kehittämässä nykyistä parempaa julkisen liikenteen järjestelmää, eivät voisi saada kannustusta palkintojärjestelmän kautta. Alueiden komitea ehdottaa siksi, että palkintojärjestelmästä tehdään kaksiportainen ja palkintoja myönnetään paitsi toimivasta käytännöstä, myös toimivan käytännön suunnittelusta.

4.8. Alueiden komitea ehdottaa, että tarkistuslistaa seuraa komission laatima vuosittainen tiedonanto kansalaisten verkon toteutumisesta. Jos kansallinen, alueellinen ja paikallinen hallinto sopivat yhteisistä periaatteista neuvotteluprosessin perusteella, komissio haluaa ehkä tehdä poliittiset tai ohjeelliset päätökset siitä, miten kansallisille, alueellisille ja paikallisille toimeenpanijoille tiedotetaan toimivan käytännön aloista.

4.9. AK kannattaa komission aloitetta helpottaa julkisiin liikennevälineisiin pääsyä kaikille käyttäjille. Liikuntarajoitteisilla tulisi olla samat mahdollisuudet kuin muillakin. Tämä tavoitteen toteuttamiseksi EU:n tulisi asettaa uusia suoritusvaatimuksia. Ei kuitenkaan ole suotavaa, että EU päättäisi toimintastandardeista yksityiskohtaisin säännöksin. Huomiota olisi kiinnitettävä myös tämäntyyppisen liikenteen muihin tarpeisiin, esimerkiksi ilman- ja melusaasteiden vähentämiseen sekä ajoneuvojen ketteryyteen. Paikallis- ja alueviranomaisten alalla hankkima kokemus tulee ottaa huomioon, kun komissio alkaa valmistella suunnittelemaansa direktiiviä, joka koskee lähi- ja kaukoliikenteen linja-autojen rakennetta.

5. Euroopan alueiden ja paikkakuntien osallistuminen kansalaisten verkon kehittämiseen yhteistyössä Euroopan unionin kanssa

5.1. Yksi vihreän kirjan ongelmista on, että Euroopan unionilla ei ole tarpeeksi valtaa toteuttaa tavoitteitaan. Siksi alueiden komitea toivoo, että sovitaan entistä läheisemmästä poliittisesta kumppanuudesta ja sellaisesta päämäärien toteuttamisesta, jotka merkitsevät toimivallan eri tasojen tunnustamista kaikissa hallintomuodoissa. Tämä voi edistää koko EU:n alueella toimeenpantavan politiikan yhdenmukaisuutta.

5.2. Alueiden komitea voi tarjota komissiolle tukea vihreän kirjan ideoiden tehokkaan toimeenpanon varmistamiseksi. Silti on tunnustettava, että kyse on kaksisuuntaisesta prosessista ja että paikallis- ja alueviranomaisten innovaatiotyö tulisi ottaa huomioon komission politiikassa (esimerkiksi EU:n tutkimuksessa ja kehityksessä). Tässä luvussa keskitytään näihin kahteen tekijään.

5.3. Monilla alueilla ja monissa kaupungeissa kansalaisten verkon ajatuksia pannaan jo täytäntöön. Paikallis- ja alueviranomaiset kautta EU:n kantavat vastuuta liikennealoitteiden toteuttamisesta. Komission tulisi tunnustaa tämä seikka yksiselitteisesti. Ei ole paljonkaan järkeä siinä, että kansalaisverkon nimissä rohkaistaan innovaatiota yhdellä alueella, kun kyseinen "uudistus" on jo tullut tavaksi ja käytännöksi toisella alueella. Paikallis- ja alueviranomaisten vastuu ja kokemus liikenteen alalla on kansalaisten verkon menestymisen avain. AK:n mielestä voitaisiin perustaa paikallis- ja aluehallinnon tekemästä työstä taannehtivasti myönnettäviä kansalaispalkintoja. Kysymys voisi olla esimerkiksi seuraavanlaisista ansioista:

Berliinillä on kokemusta jaetun kaupungin liikenneverkkojen yhdistämisestä. Kaupungin länsiosa oli pitkään vailla yhteyksiä Itä-Berliiniin. Näin ollen kaupungin yleisrakenteessa vallitsi vakava epätasapaino. Tämä jako piti eliminoida mahdollisimman nopeasti ja liikenneverkko uudelleen yhdistää.

Kööpenhaminan kaupunki on kehittänyt innovatiivisen liikenteenohjausjärjestelmän, johon kuuluu ankaria pysäköintikieltoja, bussien etuajo-oikeus ja jatkuvia sijoituksia polkupyöräliikenteeseen. Koko kaupungin kattavan työn avulla on kehitetty julkinen liikennejärjestelmä, jossa kolmannes kaupungin liikenteestä hoidetaan polkupyörin, toinen kolmannes julkisen liikenteen avulla ja vain viimeinen kolmannes yksityisautoilla.

Tirolin vuoristoisella alueella 80 % väestöstä asuu vyöhykkeellä, joka vastaa 4,3 prosenttia kokonaispinta-alasta. Siten useimmat liikenneväylät sijaitsevat alueilla, missä myös maatilat ja taajamat ovat. Yksityisajoneuvojen runsas käyttö kyseisellä suppealla alueella on johtanut korkeisiin typpioksidiarvoihin ja metsätuhoihin. Aluehallinto on 1990-luvulla etsinyt tapoja korjata liikennejakaumaa ja päästä nykyistä suurempaan tasapainoon yksityisen ja julkisen liikenteen välillä. Liikenteen määrän vähentämiseksi on esimerkiksi lisätty raideliikennettä.

Madridin alueella kehitetään yleistä turvallisuutta laajentamalla julkista liikennettä.

5.4. Nämä esimerkit, jotka eivät ole millään tavalla ainutlaatuisia, osoittavat paikallis- ja alueviranomaisten merkityksen kansalaisten strategian toteuttamisessa. Tässä lausunnossa ehdotetaan kansalaisten verkon kehittämistapoja toteuttajaryhmän, vuosikatsauksen ja palkintojen maantieteellisten jakoperusteiden muodossa. Paikallis- ja alueviranomaisten merkittävä asema liikennepalvelujen toimeenpanijoina merkitsee, että

komission jokainen toimivia käytäntöjä koskeva tiedonanto tulisi laatia yhteistyössä paikallis- ja alueviranomaisten kanssa. Tämä seikka on ensiarvoisen tärkeä kansalaisten verkon kehitykselle. Tässä muistiossa ja vihreässä kirjassa itsessään esitetyt toimivan käytännön esimerkit osoittavat, että kansalaisten verkon toteuttamistyö on usein jo aloitettu paikallis- ja aluetasolla. Keskeinen kysymys on tiedon levittäminen jäsennetyllä ja johdonmukaisella tavalla.

palkintokriteerit tulisi uusia vuosittain yhteistyössä paikallis- ja alueviranomaisten kanssa, koska liikennepalveluiden päivittäinen suorittaminen paikallisella tasolla tarkoittaa, että innovaatio ja toimiva käytäntö tulee jatkuvasti määritellä uudelleen.

jokaisen toteuttajaryhmän tulisi perustua paikallis- ja alueviranomaisten kokemukseen, jotta yhteiset ratkaisut ja ongelmat voidaan tunnistaa.

5.5. Vihreässä kirjassa osoitetaan, että julkista liikennettä tulisi kehittää eritasoisten viranomaisten keskinäisen yhteistyön avulla. Tehtävä- ja vastuujakoa tulee selventää, jotta tulokseksi saadaan tehokkaasti koordinoitu ja kuluttajien tarpeita vastaava julkinen liikenne. EU:n tehtävänä tulisi olla kehitysohjelmien tukeminen ja kannustaminen ja toimivien käytännön ratkaisujen tunnetuksi tekeminen. Yksityiskohtaisten säännösten laatiminen sen sijaan ei kuulu EU:lle.

5.6. Paikallis- ja alueviranomaiset toivovat, että komissio tunnustaa ne aloitteentekijöiksi liikenteen alalla ja kykeneviksi vaikuttamaan tutkimus- ja kehitysohjelmiin. Viidennen T& K-ohjelman valmistelun tulisi perustua arviointiin meneillään olevan tutkimus- ja kehitystyön vaikutuksista paikallis- ja alueviranomaisiin. EU:n tämän alan pätevyyden tulisi saada lisäarvoa paikallistason runsaista kokemuksista. Vaikka komission tarkoituksena on pyytää alueiden komitealta tutkimusohjelmaansa koskeva lausunto, komission ehdotusten tulisi jo ensi vaiheessa perustua osaksi paikallistasolla tehtyyn tutkimus- ja kehitystyöhön. Tämä auttaisi tunnustamaan paikkakuntien ja alueiden osuuden tällä alalla ja välttämään kaksinkertaisen työn.

6. Taajama-alueet

(Valiokunta 4 "Taajama-alueita koskevat asiat" on valmistellut lausunnon tämän osuuden.)

6.1. Liikennepoliittisia toimenpiteitä on toteutettava laajalla rintamalla. Mitään olennaista edistymistä ei saada aikaan, jos erilaisista joukkoliikenteen käyttöä edistävistä toimenpiteistä poimitaan toteutettavaksi muutamia ja loput jätetään pois. Suurinkaan ponnistuksin ei tällöin saavuteta samaa hyöty-kustannus -suhdetta kuin kokonaisvaltaisen lähestymistavan avulla.

6.2. Sijoittaminen joukkoliikenteen kehittämiseen on ulkoiset vaikutukset huomioon ottaen erityisen kannattavaa. Edut paljastuvat kuitenkin vasta pitkällä aikavälillä, ja siksi kehittämishankkeet edellyttävät aina merkittävää rahoitusta. Jatkossa tulee tarkemmin selvittää keinot, joiden avulla luodaan riittävät rahoitusedellytykset joukkoliikenteen kehittämishankkeiden toteuttamiseksi.

6.3. Vihreä kirja sivuuttaa pakotus- eli "keppitoimet" liian kevyesti, sillä todellisia uudistuksia ja käyttäytymismuutoksia ei toteuteta ilman puuttumista siihen, miten henkilöautoa saa kaupungeissa käyttää. Joukkoliikenne ei milloinkaan voi kilpailla henkilöauton kanssa vuorotiheydessä eikä joustavuudessa, ja usein henkilöauto voittaa joukkoliikenteen myös nopeudessa. Tämän vuoksi erityisesti suurkaupunkioloissa ei voida ajatella toimivaa liikennejärjestelmää ilman yksityisautoilun rajoittamista sen lisäksi, että joukkoliikennettä suositaan.

6.4. Joukkoliikennepalveluiden tuotantoa on mahdollista tehostaa, ja sitä on tehostettava, mutta samalla on pidettävä huoli siitä, että tätä ei tehdä palvelun laadun kustannuksella. Monissa maissa yhteiskunnan omistamien joukkoliikennelaitosten toiminnassa on tehostamisen varaa, mutta tehostaminen voi olla historiallisten rasitteiden vuoksi vaikeaa. Toisaalta demokraattisesti valituilla hallintoelimillä tulee olla päätösvalta liikenteen reiteistä, tarjonnasta ja taksoista. Sopivien liikennepalveluiden suunnittelu, järjestäminen ja varmistaminen tulisi säilyttää demokraattisesti valittujen elinten käsissä. Moninaisten kansallisten ja alueellisten näkemysten huomioon ottamiseksi olisi kuitenkin myös säilytettävä mahdollisuus, että tietyt palvelutoiminnan keskeiset osatekijät (kuten julkisen matkustajaliikenteen käytännön suunnittelu ja taksoitus) tulevat yksityisten toimijoiden vastuulle voimassa olevien eurooppalaisten ja kansallisten lakien mukaisesti. Vaikka joukkoliikenteen kustannuksia voidaan alentaa kilpailuttamalla, joukkoliikenne saadaan tuskin kannattavaksi pelkästään matkustajilta saatavien lipputulojen varassa. Tuet ovat edelleen välttämättömiä, jotta joukkoliikenne voidaan pitää kilpailukykyisenä henkilöautoon nähden, koska henkilöauton käyttäjät aliarvioivat autonkäytön kustannukset ja tekevät yksittäiset matkapäätökset "out-of-pocket" -kustannusten perusteella.

6.5. Komissio on esittänyt poliittisia vaihtoehtoja liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin vihreässä kirjassaan "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua" KOM(95) 691. Asiakirja ei kuitenkaan sisällä suoranaisia ehdotuksia erityisesti kaupunkiliikenteen ruuhkien ja ympäristöhaittojen vähentämiseksi.

6.6. Laajat liikennejärjestelmät (TEN-verkko) eivät toimi, ellei niihin saada hyvää kytkentää paikallisten järjestelyiden avulla. Myös lentokentät ja satamat tulee kytkeä saumattomaksi osaksi paikallista verkkoa. TEN-verkon tärkeysjärjestyksiä asetettaessa on edistettävä hankkeita, jotka ovat sopusoinnussa vihreän kirjan "Kansalaisten verkko" kanssa. Samalla on harkittava EU-rahoitusta myös TEN-verkkoon olennaisesti liittyvien paikallisten joukkoliikennejärjestelmien avainhankkeille. Liikenneverkkojen merkitys ei perustu ainoastaan itse verkon rakenteeseen, vaan sellaisen infrastruktuurin luomiseen, joka myöhemmin helpottaa työtilaisuuksien luomista ja alueellista kehitystä.

6.7. Julkisen liikenteen kehittämistoimet on myös asetettava tärkeysjärjestykseen. Rajallisten resurssien kohdistamiseksi tulee käyttää useisiin tekijöihin perustuvaa arviota, joka sisältää paitsi taloudelliset myös sosiaaliset edellytykset perustamissopimuksen 130 a artiklassa tarkoitetulla tavalla (ks. 3.8 kohta). Toimenpiteiden painopiste on tällöin luonnollisesti siellä missä on eniten liikennettä.

6.8. Telematiikan kehittäminen on tärkeää, mutta se ei voi korvata liikennejärjestelmien laajentamista. Yksi sovellutus, jota EU:n tulisi tutkia, on henkilöliikenteen ruuhkamaksujen automaattinen kerääminen kaupunkialueilla.

6.9. Uusien ratkaisujen kehittämiseksi on tärkeää, että niitä testataan käytännössä. Siksi EU:n tulisi käynnistää laajat liikennekokeilut. Kokeiluissa testattaisiin käytännössä eri toimenpiteiden yhdistelmiä ja niiden vaikutuksia. EU:n tulee myös rahoittaa itse toimenpiteitä kaupunkien rohkaisemiseksi uusiin, riskejäkin sisältäviin hankkeisiin. Hankkeista ja niiden vaikutuksista on luotava hyvin koordinoitu tietokanta.

6.10. Pääasiassa julkiseen palvelutoimintaan perustuva kaupunkiliikenne vähentää liikenteen tilantarvetta ja ympäristöhaittoja. Näiden ulkoisten hyötyjen sisällyttäminen liikenteen sisäisiin kustannuksiin merkitsee sitä, että lipputuloilla ei tarvitse kattaa kaikkia menoja, vaan yhteiskunnan kannattaa osittain tukea tätä liikennemuotoa. Onkin tärkeää, että EU:ssa paneudutaan syvällisesti myös julkisen liikenteen uusien rahoitusmuotojen kehittämiseen.

7. Muita ratkaisumalleja

7.1. AK kehottaa komissiota tarkastelemaan myös seuraavia ratkaisumalleja:

a) maaseudun ja harvaan asuttujen seutujen erityisongelmiin infrastruktuuriratkaisut linja-autojen odottamisen mukavoittamiseksi, vaihtoyhteyksien helpottamiseksi ja julkisten liikennevälineiden käytön edistämiseksi;

b) liikenteenharjoittajien kannustaminen kasvattamaan toimintansa sopivanlaajuiseksi, suppeista paikallislinja-autoyksiköistä laajemmiksi seutuyksiköiksi, jotta ne vastaisivat nykyistä paremmin matkustajien turvallisuus- ja tyytyväisyysvaatimuksia;

c) uusien keinojen löytäminen alueellisesti tarjolla olevia liikennevälineitä koskevien vakavien tiedonsaantiongelmien ratkaisemiseksi tarkoituksena helpottaa julkisten liikennevälineiden käyttöä yksityisauton sijasta; näihin ratkaisuihin tulisi kuulua julkisia palveluita esittelevä, ajan tasalla pidettävä tietokanta palveluiden saattamiseksi paremmin kansalaisten ulottuville;

d) rautatieverkoston kehittäminen rajaseuduilla, joiden syrjäisen sijainnin takia olemassa oleva junaliikenne ei täytä vallitsevia odotuksia.

8. Päätelmät

8.1. Tässä lausunnossa esitetään alueiden komitean kanta liikennekomissaarin laatimaan vihreään kirjaan "Kansalaisten verkko: Euroopan julkisen henkilöliikenteen mahdollisuuksien hyödyntäminen".

Lausunnossa

a) suhtaudutaan myönteisesti kyseiseen vihreään kirjaan EU:n liikennepolitiikan kehittämisen yleiskehyksenä,

b) puhutaan läheisyysperiaatteen ja hallinnon kaikkien tasojen yhteistyön puolesta ehdotusten toteuttamiseksi sekä tähdennetään paikallis- ja alueviranomaisten merkittävää asemaa verkon kehittämisessä,

c) tähdennetään paikallis- ja alueviranomaisten tähänastista tärkeätä työtä kansalaisten verkon kehittämisessä ja edellytetään EU:n tukevan kokemusten vaihtoa alueellisen, kansallisen ja rajaseutuyhteistyön aloilla,

d) vaaditaan yhdenmukaisuutta kaikilla EU:n politiikan aloilla perustamissopimuksen 130 a artiklan perusteella,

e) kannatetaan käyttäjäryhmien verkkoa ja ehdotetaan lisäksi toteuttajaryhmien verkkoa ja todetaan, että EU:n tehtävänä tulisi tukea ja rohkaista julkisen liikenteen yleistä kehittämistä eikä laatia sitovia yksityiskohtaisia säännöksiä,

f) vaaditaan yhteistä hinnoittelua vihreän kirjan esitysten pohjalta,

g) kannatetaan ehdotettua palkintojärjestelmää, mutta esitetään alueellisten ominaispiirteiden ja hankkeiden toteutusasteen huomioon ottamista palkintoja jaettaessa,

h) edellytetään, että kansalaisten verkon edistymisestä tiedotetaan vuosittain,

i) edellytetään komission ottavan huomioon paikallis- ja alueviranomaisten tekemä innovaatiotyö EU:n eri toimintalinjojen mahdollisen päällekkäisyyden välttämiseksi,

Taajama-alueiden asioita käsittelevän valiokunnan päätelmät (lausunnon luku 6)

Lausunnossa

j) ehdotetaan, että "porkkana-" ja "keppitoimia" tutkitaan rinnan kaupunkiliikenteen vähentämiseksi,

k) vaaditaan liikennepalveluiden kunnollista suunnittelua, järjestämistä ja varmistamista ja näiden osa-alueiden säilyttämistä demokraattisesti valittujen elinten käsissä moninaisten kansallisten ja alueellisten näkemysten riittäväksi huomioon ottamiseksi ja palvelutoiminnan eräiden avainkysymysten (kuten käytännön liikennejärjestelyiden ja taksoituksen) saattamista yksityisten toimijoiden vastuulle voimassa olevien eurooppalaisten ja kansallisten lakien mukaisesti,

l) edellytetään, että eurooppalaiset verkot kytketään jo rakennusvaiheessa tiiviisti paikallisiin, kansallisiin ja kansainvälisiin liikenneverkkoihin,

m) ehdotetaan, että telematiikka katsotaan hyvien liikenneratkaisujen tehostajaksi,

n) kehotetaan järjestämään joukko kokeiluhankkeita uuden liikennepolitiikan ja julkisen liikenteen uusien rahoitusmuotojen testaamiseksi.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Pasqual MARAGALL i MIRA

Bryssel, 13. kesäkuuta 1996.