Tiettyjen teknologioiden lisäksi hyperyhteenliitettävyys edistää muutosta. Se lähentää toimialoja, tuotteita, teknologioita ja palveluja. Verkkoon liitettävien laitteiden määrä saattaa kasvaa maailmanlaajuisesti 200 miljardiin vuonna 2030, kun vuonna 2020 niitä oli 30,4 miljardia. Esineiden, paikkojen ja ihmisten entistä parempi yhteenliitettävyys johtaa uusiin tuotteisiin, palveluihin, liiketoimintamalleihin, elämäntyyleihin ja työskentelymalleihin. Samaan aikaan se lisää kyberhyökkäysten ja verkkokatkosten riskiä sekä digitaalisessa että fyysisessä maailmassa, esimerkiksi keskeisissä infrastruktuureissa, kuten putkistoissa ja sairaaloissa. Myös teollis- ja tekijänoikeuksien ja tietojen katoamisen ja varkauksien uhka voi kasvaa. Hyperyhteenliitettävyys on kiihtynyt pandemian myötä, ja sen sosiaalisia vaikutuksia on seurattava huolellisesti.

Muita lupaavia teknologioita ovat muun muassa mikroelektroniikka, uudet biohajoavan elektroniikan materiaalit, joustava ja painettu elektroniikka sekä 2D-materiaaliin perustuvat tekniikat, kuten grafeeni. Lisäksi monilla pilottiteknologioilla on paljon potentiaalia hiilestä irtautumiseen. Näitä ovat muun muassa puhdas vety, vähähiiliset polttoaineet, hiilidioksidin talteenotto ja varastointi/käyttö, seuraavan sukupolven kestävät akut, biopohjaiset teknologiat ja materiaalit, metaanin krakkaus, korkean lämpötilan suprajohtavuus, kehittynyt geoterminen energia ja valtamerienergia, tuulienergian tuotanto korkealla ja kehittyneet fuusiopohjaiset ydinreaktorit. Myös erilaisilla luontoon perustuvilla ratkaisuilla, kuten laajamittaisella uudelleenmetsittämisellä, on tässä yhteydessä suuri potentiaali.

Nouseviin teknologioihin liittyvästä epävarmuudesta huolimatta on selvää, että monet läpimurtoinnovaatiot voivat olla keskeisessä asemassa sekä vihreän ja digitaalisen siirtymän että kilpailukyvyn kannalta. EU on teknologian edelläkävijä kehittyneessä valmistuksessa ja kehittyneissä materiaaleissa, ja sen yritykset tuottavat monia kriittisiä tekijöitä maailmanlaajuisille tuotantolinjoille. Sillä on johtoasema tulevaisuuden älykkäässä ja kestävässä liikkuvuudessa ja vähähiilisissä teknologioissa. EU:n tekoälyä, massadataa ja robotiikkaa koskevat valmiudet ovat samanlaiset kuin Japanin, mutta sen on kurottava kiinni johtavia maita eli Yhdysvaltoja ja Kiinaa. Keskeisissä kvanttiteknologioissa Yhdysvallat, Japani ja Kiina ovat tällä hetkellä johtavassa asemassa. EU saa vuoteen 2025 mennessä ensimmäisen kvanttitietokoneensa, ja jos se yhdistetään investointeihin, EU voi päästä kvanttiosaamisen kärkeen vuoteen 2030 mennessä.

Jotta EU voisi olla teknologisesti ja digitaalisesti itsenäinen, sen on tuettava ihmiskeskeisen tiedon ja teknologian kehittämistä ja käyttöönottoa. EU on vahva toimija tietämyksen ja innovoinnin alalla: sen osuus koko maailman tutkimus- ja kehitystoiminnasta, julkaisuista ja patentointitoiminnasta on lähes 20 prosenttia. EU on kuitenkin jäljessä yksityisissä tutkimusinvestoinneissa ja muissa indikaattoreissa verrattuna sen globaaleihin kilpailijoihin. EU:n suorituskyvyssä on puutteita Australiaan, Kanadaan, Japaniin, Etelä-Koreaan ja Yhdysvaltoihin nähden. Sen asema on parantunut vuodesta 2014 Australiaan, Kanadaan, Brasiliaan, Intiaan, Venäjään ja Etelä-Afrikkaan nähden mutta heikentynyt verrattuna Japaniin, Etelä-Koreaan, Yhdysvaltoihin ja Kiinaan.

Ympäristöhaasteet ulottuvat paljon ilmastonmuutosta laajemmalle. Erityisen huolestuttavia seikkoja ovat biologisen monimuotoisuuden häviäminen ja typen kierron muuttuminen. EU:n luonnonekosysteemeihin kohdistuu kumulatiivisia paineita paitsi ilmastonmuutoksen myös saastumisen, maankäytön, luonnonvarojen hyödyntämisen, haitallisten vieraslajien ja pölyttäjien häviämisen vuoksi. Lisäksi ihmisen toiminta on muuttanut merkittävästi typen kiertoa pääasiassa typen maatalouskäytön vuoksi. Tämä muutos on laajuudeltaan paljon suurempi kuin kasvihuonekaasupäästöistä johtuva hiilen kiertokulun muutos, ja se vaikuttaa makeaan veteen, rannikkoalueisiin ja ihmisten terveyteen. Tällaisten ympäristöhaasteiden taloudelliset seuraukset jäävät usein huomiotta: maapallon ekosysteemipalvelujen väheneminen aiheutti vuosina 1997–2011 arviolta 3,5–18,5 biljoonan euron vuotuiset tappiot, jotka johtuivat maapeitteen muuttumisesta, maaperän huonontuminen taas arviolta 5,5–10,5 biljoonan euron vuotuiset tappiot.

Avoimuus sekä sääntöihin perustuva kansainvälinen ja monenvälinen yhteistyö ovat strategisia valintoja. Ne edistävät vaurautta, oikeudenmukaisuutta, vakautta, kilpailukykyä ja dynaamisuutta EU:ssa ja sen ulkopuolella. Euroopan historia osoittaa, mitä hyötyä on hyvin hoidetusta keskinäisestä riippuvuudesta ja avoimesta strategisesta riippumattomuudesta, jotka perustuvat yhteisiin arvoihin, yhteenkuuluvuuteen, vahvaan monenväliseen hallintoon ja sääntöihin perustuvaan yhteistyöhön. Pandemia on vahvistanut kansainvälistä yhteistyötä, jolla pyritään vastaamaan maailmanlaajuisiin haasteisiin.

Euroopan terveysunioni vahvistaisi EU:n kykyä selviytyä uusista terveyskriiseistä. Pandemia on osoittanut, että rajatylittävien terveysuhkien ehkäisyn ja niihin reagoimisen kannalta merkityksellisiä EU:n rakenteita ja mekanismeja on tarkasteltava perusteellisesti uudelleen. Vahvempi Euroopan terveysunioni voisi vahvistaa EU:n kollektiivista valmiutta torjua terveysuhkia ja tehostaa koordinointia kriisiaikoina. Terveysuhkiin varautumisesta ja niihin reagoimisesta vastaava EU:n viranomainen (HERA) auttaa ennakoimaan rajatylittäviä terveysuhkia ja tukemaan niihin varautumista ja reagointia keskittymällä ennakoiviin uhka-arvioihin, ennakointiin, markkinatietouteen ja kehittymässä olevien patogeenien ja teknologioiden tulevaisuuden kartoittamiseen. Näiden tietojen avulla HERA voi myös ohjata vuotuisen valmiustilaraportin laatimista. Maailmanlaajuisesti on edelleen tärkeää vahvistaa kansainvälisiä valmiuksia ja reagointia tuleviin pandemioihin erityisesti uudistamalla Maailman terveysjärjestöä ja parantamalla sen valmiuksia vastata terveysuhkiin. Tähän kuuluvat myös pandemioita koskevan kansainvälisen sopimuksen aikaansaaminen ja paikallisen tuotantokapasiteetin lisääminen. Monenvälisyys on ainoa keino estää vastaavien kriisien toistuminen tulevaisuudessa.

EU:n strateginen riippuvuus kolmansista maista kriittisten tuotteiden, kuten lääkeaineiden, osalta kävi ilmeiseksi pandemian alkuvaiheessa. EU:hun tuoduista 5 200 tuotteesta EU on erittäin riippuvainen 137:stä ”herkkiin ekosysteemeihin” kuuluvan tuotteen tuonnista, ja niistä 14 tuotetta kuuluu terveysekosysteemiin. Merkittävä osa geneeristen lääkkeiden vaikuttavista aineista sekä valtaosa lääkeaineissa käytettävistä raaka-aineista ja välituotteista on peräisin Intiasta ja Kiinasta. Molemmat maat vahvistavat ympäristö- ja turvallisuustoimenpiteitään kemian alalla, ja Kiina sulkee joitakin tuotantolaitoksia. Tämä saattaa vaikuttaa lääkkeiden saatavuuteen ja hinnoitteluun. Vaikka EU:lla on vahvat valmiudet tuottaa innovatiivisia lääkkeitä, sen on varmistettava patenttisuojan ulkopuolella olevien kriittisten lääkkeiden toimitusvarmuus vaihtoehtoisten lähteiden kautta toimivien erityisen vakiintuneiden toimitusketjujen avulla. Lääkkeiden toimitusketjut ovat kuitenkin erittäin monimutkaisia ja edellyttävät korkeaa laatua. Siksi ne ovat erityisen alttiita toimitushäiriöille. Kansanterveyteen liittyvän kriisin tai toimitushäiriöiden yhteydessä ei ole mahdollista perustaa lyhyellä aikavälillä vaihtoehtoisia valmistajia tietyille keskeisille osatekijöille. Tiettyjen tuotteiden jatkuva saatavuus on kuitenkin keskeistä kansanterveyden kannalta. Joidenkin kriittisten lääkkeiden ja lääketieteellisten vastatoimien perustamista tai palauttamista EU:ssa voitaisiin tukea valmistusprosesseja koskevalla innovoinnilla, jolla kompensoitaisiin mahdollisesti korkeampia tuotantokustannuksia EU:ssa ja vahvistettaisiin johtoasemaa vihreän ja digitaalisen lääketeollisuuden alalla.

EU:n terveydenhuoltojärjestelmät kuuluvat maailman edistyneimpiin, mutta niiden kestävyyttä ja selviytymiskykyä on parannettava. Tähän sisältyvät investoinnit innovatiivisiin hoitomalleihin (esim. integroitu hoito, terveydenhuollon etäpalvelut), terveydenhoitohenkilöstön lisääminen, ennalta ehkäiseviin toimenpiteisiin keskittyminen ja sairauksien yhteisesiintymiseen puuttuminen. Terveemmän ikääntymisen varmistamiseksi terveellisempiin elämäntapoihin ja liikuntaan on yhdistettävä älykkäitä vaihtoehtoja pitkäaikaishoidolle, kuten etälääketieteellisiä ratkaisuja ja kotisairaanhoidon robotiikkaa. Sosiaali- ja terveyspolitiikan kanssa yhteensopivat uudet teknologiat voivat vähentää ikääntyvään väestöön liittyviä lisäkustannuksia ja antaa ikääntyneille ja vammaisille mahdollisuuden elää itsenäisemmin. Verkossa tapahtuva vuorovaikutus, seuranta ja asianmukainen potilaiden itsehoito voisivat tuottaa vuosittain jopa 120 miljardin euron säästöt julkisissa terveydenhuoltokuluissa EU:ssa. Terveysalan yhteinen eurooppalainen data-avaruus voisi tukea yksilöllistetyn hoidon nopeaa kehittämistä ja käyttöönottoa datavetoisten päätösten kautta ja siten parantaa terveydenhuollon tehokkuutta ja saatavuutta.

Maailmanlaajuinen kilpailu ja hauraus todennäköisesti lisääntyvät. Yhdysvaltojen ja Kiinan välisestä kilpailusta voi tulla geopoliittisen maiseman keskeinen piirre. Vallan uudelleenjakoa edistää energiasiirtymä. Sen vaikutukset kohdistuvat voimakkaimmin fossiilisten polttoaineiden viejiin, joilla on yksipuolisimmat taloudet ja/tai heikoimmat instituutiot. Toisaalta niiden maiden, joilla on hyvät valmiudet tuottaa ja viedä uusiutuvaa energiaa, vaikutusvalta paranee. EU voi odottaa jatkuvia jännitteitä ja haitallista kilpailua (myös Kiinan ja Venäjän taholta), jotka edellyttävät vahvaa politiikkaa vakauden ja vaurauden edistämiseksi erityisesti EU:n naapurimaissa. Uusia jännitteitä voi syntyä kilpailusta kiistanalaisilla alueilla, kuten avaruudessa tai arktisella alueella. Lisääntyvät uhat, jotka johtuvat järjestäytyneestä rikollisuudesta, korruptiosta, ääriliikkeistä, terrorismista ja hybridiuhista, kuten muuttoliikkeen välineellistämisestä poliittisiin tarkoituksiin, voivat aiheuttaa yhä enemmän vaaraa EU:n turvallisuudelle.

Tulevina vuosikymmeninä valta maailmassa jakautuu yhä enemmän uudelleen siten, että vallan geoekonominen painopiste siirtyy idemmäs. G7-maiden (Italia, Japani, Kanada, Ranska, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat) osuus maailman BKT:stä on tällä hetkellä noin 40 prosenttia, kun se vuonna 1975 oli yli 60 prosenttia. Seitsemän suurimman nousevan talouden (Brasilia, Indonesia, Intia, Meksiko, Turkki ja Venäjä) taloudellinen painoarvo on noin kaksi kolmasosaa G7-maiden painoarvosta. Tämä suhde kääntyy päinvastaiseksi vuoteen 2050 mennessä. Kiinasta on tulossa maailman suurin talous ennen tämän vuosikymmenen loppua, ja Intia saattaa ohittaa EU:n seuraavien 20 vuoden aikana (kaavio 3). BKT:n kasvu nousevan talouden maissa ja kehitysmaissa ei välttämättä kuitenkaan paranna kansalaisten elämänlaatua, myöskään niissä maissa, joissa BKT asukasta kohden on korkea. Kasvava eriarvoisuus sekä matalammat ympäristö- ja työnormit ovat edelleen keskeisiä haasteita nousevissa talouksissa.

Maailman väkiluku nousee 8,5 miljardiin vuoteen 2030 mennessä ja 9,7 miljardiin vuoteen 2050 mennessä. Väestönkasvu on epätasaista. Se pysähtyy monissa kehittyneissä talouksissa. EU:n väkiluvun odotetaan laskevan hieman yli 420 miljoonaan, mikä on 4,3 prosenttia maailman väestöstä. Aasiassa 2040-luku saattaa olla käännekohta, jonka jälkeen väkiluvun odotetaan ensin tasaantuvan ja sitten alkavan laskea vuosisadan puolivälin tienoilla, jolloin Itä-Aasian väestö alkaa vähetä nopeasti. Afrikan väestön ennustetaan kasvavan 1,2 miljardista 1,8 miljardiin vuodesta 2017 vuoteen 2035, jolloin noin puolet väestöstä olisi alle 21-vuotiaita. Vuonna 2050 Intia, Kiina, Nigeria, Yhdysvallat ja Pakistan ovat väkirikkaimpia maita (kaavio 2). Väestönkasvu vaikuttaa geopoliittisiin tavoitteisiin, mutta se voi myös aiheuttaa kestävyyteen tai muuttoliikkeeseen liittyviä haasteita. Työikäinen väestö vähenee vuoteen 2050 mennessä Euroopassa noin 16 prosenttia ja Kiinassa 17 prosenttia, kun taas Pohjois-Amerikassa ja Intiassa se kasvaa. EU:n väestön mediaani-iän ennustetaan kasvavan vuoteen 2050 mennessä 48,2 vuoteen, kun se vuonna 2020 oli 43,9 vuotta. Kokonaishuoltosuhteen ennustetaan nousevan jyrkästi monilla EU:n alueilla. Jos tämä suuntaus jatkuu, EU:ssa saattaa vuoteen 2050 mennessä olla 135 tuesta riippuvaista, työssä käymätöntä ihmistä jokaista sataa työntekijää kohti.

EU on maailman suurin demokratioiden ryhmä, mutta maailmanlaajuisesti demokraattinen hallinto vähenee. Vuosi 2020 oli 15. peräkkäinen vuosi, jona poliittiset oikeudet ja kansalaisvapaudet heikkenivät maailmanlaajuisesti, ja koronaviruspandemia pahensi tilannetta monilla alueilla. Maailman väestöstä 34 prosenttia asuu maissa, joissa demokraattinen hallinto heikkenee, ja vain 4 prosenttia maissa, joista on tulossa demokraattisempia. Geopoliittinen kiistely, valtioiden välinen polarisoituminen ja jännitteet todennäköisesti jatkuvat tulevina vuosikymmeninä. Jos demokraattisen hallintotavan heikkeneminen jatkuu, se vaikuttaa sekä vakiintuneisiin että kehittyviin demokratioihin. Demokraattisten järjestelmien pitkän aikavälin suorituskyky riippuu niiden kyvystä mukautua uusiin realiteetteihin ja selviytyä sisäisistä ja ulkoisista haasteista.

Euroopan sosiaalinen markkinatalous on keskeinen tekijä myös Euroopan demokraattisen mallin kannalta, sillä se suojelee ihmisiä sosiaalisilta riskeiltä ja niiden seurauksilta. Sisämarkkinat luovat vahvan perustan EU:n teollisuuden elpymiselle ja selviytymiskyvylle sekä helpottavat vihreää ja digitaalista siirtymää. Jotta siirtymät hyväksyttäisiin, niiden on oltava oikeudenmukaisia ja niihin on liitettävä voimakkaampaa taloudellista ja sosiaalista lähentymistä. Covid-19-kriisi on korostanut avointen, kilpailukykyisten ja täysin toimivien sisämarkkinoiden merkitystä, jotta yritykset voivat kasvaa maailmanlaajuisen kilpailun edellyttämässä mittakaavassa.

EU:n saavutukset sisäisten sääntöjen ja tosiasiallisesti kansainvälisten standardien laatimisessa muodostavat vankan perustan tähän haasteeseen vastaamiseksi. Niin kutsuttu ”Brysselin vaikutus”, jonka johdosta monikansalliset yritykset noudattavat EU:n tason sääntelyä, on sääntelyn tiukkuuden ja sisämarkkinoiden koon sivutuote. EU:n kauppa-asema on keskeinen tekijä myös EU:n sääntelyyn ja standardien asettamiseen liittyvässä valta-asemassa, esimerkiksi tulevaisuuden keskeisillä markkinoilla ja teknologioissa. EU on maailmankaupan suurin toimija ja tärkein kauppakumppani 74 maalle – useammalle kuin Kiina (66 maata) ja Yhdysvallat (31 maata). EU on Aasian, Afrikan, Yhdysvaltojen, Länsi-Balkanin ja naapurimaidensa tärkein kauppakumppani. EU:n standardien kansainvälinen hyväksyntä on ratkaisevan tärkeää, jotta EU voi vaikuttaa maailmanjärjestykseen ja olla johtoasemassa ilmastonmuutoksen, kestävyyden, kuluttajansuojan sekä henkilötietojen ja työntekijöiden oikeuksien suojelun alalla. Tätä varten EU jatkaa aktiivista sääntely-yhteistyötä ja varmistaa siten johtavan aseman kansainvälisissä standardointiorganisaatioissa, kuten Kansainvälisessä standardisoimisjärjestössä.

Kestävä ja monipuolinen tarjonta voitaisiin varmistaa teollisuus-, tutkimus- ja kauppapolitiikan ja kansainvälisten kumppanuuksien älykkäällä yhdistelmällä. EU:lla on haasteita, jotka liittyvät saatavuuteen, vähäiseen monipuolistamiseen, toimitushäiriöihin sekä riittämättömiin käsittely-, kierrätys-, jalostus- ja erotteluvalmiuksiin. EU:n on valmistauduttava kriittisen toimitusvarmuuden tulevaan heikkenemiseen, joka johtuu tärkeimmistä geopoliittista ympäristöä muokkaavista tekijöistä: valtioiden epävakaudesta, taloudellisista pakotteista ja ilmastonmuutoksesta. Useimmissa tapauksissa teollisuus pystyy parhaiten vähentämään strategisia riippuvuussuhteita monipuolistamalla tarjontaa, lisäämällä uusioraaka-aineiden käyttöä ja korvaamalla raaka-aineita. Monien kriittisten raaka-aineiden tarjonnan monipuolistamisen mahdollisuudet ovat kuitenkin melko rajalliset maantieteellisesti rajallisten lähteiden tai tosiasiallisten mono- tai oligopolien vuoksi. Teollisuuden pyrkimykset turvata kriittisten raaka-aineiden saatavuus ja vähentää niiden kysyntää (tehokkuuden, tuotteiden elinkaaren pidentämisen ja kiertotalouden avulla) edellyttävät selkeää pitkän aikavälin strategiaa. Lisäksi on tutkittava uusia hankintatapoja, kuten merenpohjaa ja avaruudesta saatavien luonnonvarojen talteenottoa, kansainvälisesti sovittujen periaatteiden ja sitoumusten mukaisesti.

Kriittiset raaka-aineet ovat olennaisen tärkeitä EU:n vihreän ja digitaalisen siirtymän kannalta. Vihreän teknologian, kuten tuuli- ja aurinkovoiman, kotimaisen energian varastoinnin ja sähköajoneuvojen akkujen tuotannon, laajeneminen lisää raaka-aineiden, kuten koboltin, litiumin, grafiitin, mangaanin ja nikkelin, kysyntää kahden seuraavan vuosikymmenen aikana. Haaste ulottuu kuitenkin vihreää teknologiaa pidemmälle. Esimerkiksi pienten miehittämättömien ilma-alusten alan, jolle Kiina toimittaa yli kolmanneksen raaka-aineista, odotetaan kasvavan eksponentiaalisesti vuoteen 2030 mennessä, mikä tarjoaa paljon mahdollisuuksia siviili- ja kaupallisille alasektoreille ja lisää jyrkästi muun muassa galliumin, indiumin, skandiumin ja titaanin kysyntää. Puolustusteollisuus on erittäin riippuvainen kriittisistä raaka-aineista. Esimerkiksi lähes puolet ilma-alusten tuotannossa tarvittavista materiaaleista on peräisin EU:n ulkopuolisista maista. Kriittisten raaka-aineiden kysynnän odotetaan kasvavan samaan aikaan, kun tärkeimpien toimittajien (kaavio 4) valmius asettaa vientirajoituksia kasvaa.

Puolijohteiden kysynnän eksponentiaalisen kasvun vuoksi EU:n on omaksuttava vahvempi asema seuraavan sukupolven teknologioiden kehittämisessä ja tuotannossa. Rajallinen tuotantokapasiteetti saattaa vaarantaa puolijohteiden saatavuuden, ja niiden puute voi vaikuttaa merkittävästi liiketoiminnan jatkuvuuteen eri toimialoilla. EU:lla on merkittäviä vahvuuksia, ja sen alueella toimii keskeinen valmistuslaitteiden toimittaja, joka palvelee kaikkia johtavia valmistajia. EU on kuitenkin jäljessä seuraavan sukupolven prosessorien ja kehittyneiden puolijohteiden tuotannossa. Taiwan, Kiina, Etelä-Korea ja Yhdysvallat investoivat voimakkaasti puolijohteiden kotimaisen tuotannon lisäämiseen. Lisäksi siruvalmistajat Taiwanissa, Etelä-Koreassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa ovat ilmoittaneet mittavista yksityisistä investoinneista uuteen tuotantokapasiteettiin. Pysyäkseen mukana kilpailussa EU:n on investoitava valmiuksiin, jotka liittyvät seuraavan sukupolven prosessoreihin ja puolijohdesiruihin. Tämä edellyttää eurooppalaisen tuotantokapasiteetin ulkomaisen haltuunoton tiukempaa valvontaa, investointeja tutkimukseen ja kehitykseen sekä suotuisten olosuhteiden luomista koko arvoketjulle.

EU:n digitaalinen itsenäisyys riippuu valmiudesta tallentaa, poimia ja käsitellä dataa ja täyttää samalla luottamusta, turvallisuutta ja perusoikeuksia koskevat vaatimukset. Digitaalitalous, erityisesti tietojenkäsittely, tehokkaat pilvipalvelut ja reunalaskenta, voi vaikuttaa myönteisesti EU:n talouteen ja kilpailukykyyn. EU:n yritykset ja julkishallinnon viranomaiset ottavat yhä useammin käyttöön käyttäjä- ja entiteettitietojen data-analytiikkaa, esineiden internetiä ja tekoälyä. Tällaisilla teknologioilla on laajoja ja monipuolisia sovelluksia. EU on ottanut käyttöön merkittäviä investointitavoitteita ja rahoitusvälineitä edistääkseen seuraavan sukupolven ja murroksellisten pilvi- ja reunateknologioiden kehittämistä ja käyttöönottoa. Kun dataa käytetään yhä enemmän teollisuus- ja liike-elämän sovelluksissa, on ratkaisevan tärkeää omaksua strateginen lähestymistapa esineiden internetin teollisten järjestelmien, 5G-/6G-teknologian sekä massadatan hallintaan ja nopeaan analysointiin kykenevän reunalaskennan kehittämiseen ja käyttöönottoon, jotta voidaan saavuttaa vihreän ja digitaalisen siirtymän tavoitteet.

Ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttaminen vuoteen 2050 mennessä voisi auttaa EU:ta vähentämään energiariippuvuuttaan nykyisestä noin 60 prosentista 15 prosenttiin. Tätä olisi tuettava merkittävällä edistyksellä kiertotalouden alalla. Vahvempi energiaunioni tukee hiilestä irtautumista, parantaa energiatehokkuutta, vahvistaa energian sisämarkkinoita ja lisää toimitusvarmuutta. Siirtymätoimet ja vahva ohjelma kestäville ja vähähiilisille infrastruktuuri-investoinneille EU:ssa ja sen ulkopuolella loisivat investointimahdollisuuksia EU:n yrityksille. Tämä auttaisi myös varmistamaan julkisen tuen johdonmukaisuuden sekä jatkuvan tutkimuksen ja innovoinnin uusien puhtaiden energiateknologioiden ja ‑lähteiden alalla silloin, kun yksityinen sektori ei selviydy toimituksista alueilla, joilla on markkinahäiriöitä. On tärkeää laajentaa uusia teknologioita ja huolehtia siitä, että ne ovat kohtuuhintaisia ja kehittyvien talouksien saatavilla, jotta voidaan varmistaa niiden laajamittainen käyttöönotto. Samalla kiertotalouden lisääminen ja ulkoisten kustannusten realistinen hinnoittelu vähentäisivät energiankulutusta EU:ssa.

Vähähiilisen ja kohtuuhintaisen energian riittävä tarjonta on keskeistä siirryttäessä kohti vihreämpää ja digitaalisempaa Eurooppaa. EU:n vihreiden tavoitteiden toteuttaminen tarkoittaisi, että vuoteen 2050 mennessä yli 80 prosenttia energian kokonaiskulutuksesta EU:ssa olisi peräisin vähähiilisistä lähteistä, pääasiassa uusiutuvista energialähteistä, kun taas energiakäyttöön tarkoitettujen fossiilisten polttoaineiden osuus putoaisi alle 10 prosenttiin. EU:n riippuvuuden vähentäminen fossiilisista polttoaineista edellyttää uusiutuvan energian käytön lisäämistä ja EU:n energiahuollon nopeaa monipuolistamista. Siihen kuuluu myös energiainfrastruktuurin, älykkäiden energiaverkkojen sekä uusien vähähiilisten ja ympäristöystävällisten teknologioiden ja ratkaisujen kehittäminen EU:ssa ja tärkeimpien kolmansien maiden kumppaneiden kanssa. Lopuksi on ehkäistävä hiilivuotoa. Energiatehokkuuden parantaminen on ratkaisevan tärkeää mahdollisten rebound-vaikutusten välttämiseksi, kun uusiutuvasta energiasta tulee halvempaa ja ihmiskunta kuluttaa sitä enemmän. Pariisin sopimuksen ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi EU:n energiaintensiteetin on supistuttava jyrkästi noin puoleen nykytasosta vuoteen 2050 mennessä.

Vaikka EU:n elintarvikejärjestelmillä on yhä enemmän haasteita, uudet teknologiat voisivat vahvistaa niiden kestävyyttä ja häiriönsietokykyä. Pandemian aikana EU:n toimet elintarvikkeiden liikkumisen helpottamiseksi sisämarkkinoilla ja maailmankaupan pitämiseksi avoimena ovat olleet ratkaisevan tärkeitä. Ilmastonmuutos ja luonnon pilaantuminen voivat kuitenkin vääristää tarjontaa, kysyntää ja kauppaa tärkeimmillä elintarviketuotantoalueilla, myös EU:ssa, sekä aiheuttaa hintojen vaihtelua ja piikkejä, joilla voi olla vakavia sosioekonomisia vaikutuksia. Myös kysynnän ja ruokavalion muutoksilla on vaikutusta. Esimerkiksi nutrigenomiikan (joka yhdistää ihmisen perimän ravitsemukseen ja terveyteen) kehitys johtaa yksilöllisempiin ruokavalioihin ja uusiin terveystarpeisiin. Kestäviä elintarvikejärjestelmiä koskevan lainsäädäntökehyksen hyväksyminen nopeuttaa ja helpottaa siirtymää ja parantaa elintarviketuotannon kestävyyttä. Murrokselliset innovaatiot, kuten hyönteis- ja leväpohjaiset elintarvikkeet, solukkoviljely tai sisäviljely, voisivat pienentää elintarviketuotannon ekologista jalanjälkeä. Bioteknologia, mukaan lukien uudet genomitekniikat, voisi olla keskeisessä asemassa kehitettäessä innovatiivisia ja kestäviä tapoja suojella satoja tuholaisilta, taudeilta ja ilmastonmuutoksen vaikutuksilta. Johdonmukainen ja kestävä lähestymistapa koko elintarvikejärjestelmään elintarvikkeiden tuotannosta elintarvikejätteen vähentämiseen on ratkaisevan tärkeää.

EU:n rahoitusjärjestelmä muuttuu perusteellisesti ilmaston ja teknologian muutosten sekä brexitin seurauksena. Siksi pitkäjänteinen poliittinen päättäväisyys jäljellä olevien markkinoiden yhdentymisen esteiden poistamiseksi ja pääomamarkkinaunionin ja pankkiunionin toteuttamiseksi täysimääräisesti on olennaisen tärkeää, jotta voidaan monipuolistaa ja syventää EU:n yritysten rahoituslähteitä, parantaa EU:n kansalaisten säästömahdollisuuksia, vahvistaa EU:n kykyä selviytyä häiriöistä ja tukea vahvempia EU:n sisäisiä rahoitusmarkkinoita. Näin voidaan myös puuttua EU:n jäsenvaltioiden ja naapurimaiden sääntelyerojen hyväksikäyttöön. Lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan eli merkittävän finanssikeskuksen eroaminen EU:sta kasvattaa tarvetta jatkaa unionin pääomamarkkinoiden syventämistä. EU:n markkinat ovat osoittaneet vahvaa sopeutumis- ja selviytymiskykyä. Rahoituksen vakauteen ja selviytymiskykyyn kohdistuu kuitenkin edelleen keskipitkän aikavälin haasteita. Ennen kaikkea EU:n markkinatoimijat nojaavat edelleen liikaa EU:n ulkopuoliseen keskeiseen rahoitusinfrastruktuuriin, mikä voi lisätä rahoitusvakauteen liittyviä riskejä. Lisäksi EU:n valvontavalmiudet on jäsenneltävä asianmukaisesti, jotta arvoketjujen uudelleenjärjestely ja yritysten siirtyminen EU:hun brexitin jälkeen voi jatkua.

EU:n rahoitusjärjestelmä on keskeisessä asemassa myös rahoitettaessa siirtymistä ilmastoneutraaliin talouteen ja ympäristön tilan heikentymisen sietokykyä. EU tarvitsee vuosittain 470 miljardin euron lisäinvestoinnit, jotta se voi saavuttaa vuoden 2030 ilmasto- ja ympäristötavoitteensa. Tämä edellyttää mittavaa yksityisen pääoman käyttöönottoa. Yhteisö- ja vähittäissijoittajat ovat yhä kiinnostuneempia kestävistä sijoituksista, mistä on osoituksena se, että nettomääräiset pääomavirrat ovat viisinkertaistuneet kymmenessä kuukaudessa sen jälkeen, kun osakerahastot ovat ottaneet käyttöön ympäristöön, yhteiskuntaan ja hyvään hallintotapaan liittyviä strategioita, verrattuna kymmeneen edelliseen kuukauteen. Rahoitustuotteiden ja luokitusten ekologista jalanjälkeä koskevan avoimuuden lisääminen sekä kestävän kehityksen kannalta merkityksellisten luotettavien tietojen saatavuus ovat olennaisen tärkeitä hallitun siirtymän rahoittamisen ja viherpesun estämisen kannalta.

Ilmastonmuutos ja ympäristön tilan heikentyminen voivat myös vaikuttaa suoraan rahoitusvakauteen, koska äärimmäisiä sääilmiöitä esiintyy useammin ja ne ovat entistä vakavampia. Tällä hetkellä vakuutukset kattavat vain 30 prosenttia kaikista taloudellisista tappioista. Investoinnit kestämättömään toimintaan ja omaisuuteen menevät yhä todennäköisemmin hukkaan, ja rahoitusvakaus voi vaarantua, jos siirtymään reagoidaan hallitsemattomasti ja äkillisesti. EU:n rahoitusjärjestelmässä on otettava järjestelmällisesti huomioon kestävyyteen liittyvät riskit ja vaikutukset rahoitusalan päätöksentekoon sekä otettava käyttöön pitkän aikavälin riskinhallintaa ja katastrofiriskien rahoitusta koskevat strategiat.

Digitaalinen aikakausi vaikuttaa myös maksuvälineisiin ja pääomamarkkinoihin, ja kryptovarojen ja digitaalisten valuuttojen kehittymisen merkitys kasvaa. Digitaalinen rahoitus voi luoda uusia mahdollisuuksia kansalaisille ja yrityksille, mutta kuluttajansuoja on varmistettava. EU tarvitsee digitaalisen rahoituksen alan, joka on vahva ja kilpailukykyinen sekä asianmukaisesti säännelty ja valvottu.

Kiinan digitaalisen renminbin perustaminen etenee nopeasti, ja myös muut maat kehittävät omia digitaalisia valuuttojaan. Keskuspankkien digitaaliset valuutat vaikuttaisivat myös keskuspankkien nykyiseen malliin, rahapolitiikan harjoittamiseen ja kuluttajansuojajärjestelmiin. Euroopan keskuspankki tekee yhdessä komission kanssa aktiivisesti työtä digitaalisen euron käsitteen parissa. Digitaalinen euro voi tuoda merkittäviä etuja EU:n kansalaisille ja yrityksille. Julkisen digitaalisen euron hyödyntäminen edellyttää kuitenkin puuttumista EU:n politiikan mahdollisiin haasteisiin, kuten rahoituksen välitystä ja rahoitusvakautta koskeviin haasteisiin.

Euron laajempi käyttö kansainvälisessä kaupassa ja palveluissa, myös energiamarkkinoilla, ja EU:n laajuiset pikamaksuratkaisut vahvistaisivat EU:n strategista vaikutusvaltaa. Se vahvistaisi EU:n selviytymiskykyä, myös silloin, kun kolmannet maat soveltavat pakotteita oman alueensa ulkopuolella. Lisäksi EU voisi hyötyä paremmin kansainvälisistä rahoitusmarkkinoista ja samalla hallita ulkoisia riskejä ja välttää strategisia riippuvuuksia. Samalla heikkoudet kolmansien maiden palveluntarjoajien, markkinoiden ja infrastruktuurien luotettavuudessa voivat aiheuttaa riskejä.

EU:n on jatkossakin oltava maailmanlaajuisesti eturintamassa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjunnassa ja varmistettava asianmukaiset suojatoimet näitä laittomia toimia vastaan.

7.EU:n tavoitteita vastaavien taitojen ja kykyjen kehittäminen ja säilyttäminen

Tarvitaan selkeitä vastauksia, jotta voidaan reagoida menestyksekkäästi väestökehitykseen ja kuroa umpeen osaamisvajeet, jotka liittyvät vihreään ja digitaaliseen siirtymään. Työvoiman osuutta on lisättävä mutta työmarkkina- ja sosiaalipolitiikkaa on mukautettava, jotta vältetään sosioekonomisen eriarvoisuuden lisääntyminen ja varmistetaan oikeudenmukaiset työolot, kohtuulliset tulot ja sosiaaliturvan saatavuus. Tiivis yhteistyö työmarkkinaosapuolten kanssa on ratkaisevan tärkeää tähän uuteen todellisuuteen vastaamisessa. Samalla kun varmistetaan hyvät työolot ja sisällytetään ne aktiivisen ikääntymisen politiikkoihin, todellisen eläkkeellesiirtymisiän pidentäminen yhdellä vuodella voisi lisätä neljä miljoonaa ihmistä työmarkkinoille. Työllisyysastetta voitaisiin parantaa myös lisäämällä naisten osallistumista työvoimaan kohdennetuilla toimenpiteillä, joilla varmistetaan sukupuolten tasa-arvo sekä työ- ja yksityiselämän tasapaino. Tämä koskee erityisesti jäsenvaltioita, joissa naisten työhönosallistumisaste on alle EU:n keskiarvon. Työvoiman osuuden lisääminen toisi taloudellisia ja sosiaalisia etuja kaikkialla EU:ssa, esimerkiksi pienentäisi tuesta riippuvaisten, työssä käymättömien ihmisten osuutta suhteessa työntekijöihin. Lisäksi uudet työskentelymalleja koskevat lähestymistavat auttaisivat lieventämään väestön ikääntymisen kielteisiä vaikutuksia. Hyvin hallittu laillinen maahanmuutto, joka vastaa osaamistarpeisiin ja ‑puutteisiin ja johon liitetään tehokkaat kotouttamispolitiikat, edistäisi merkittävästi EU:n työmarkkinoita.

Nuoret ansaitsevat mahdollisuuden laadukkaampiin työpaikkoihin. Nuorisotyöllisyyttä on tuettava jatkossakin kohdennettujen tukijärjestelmien avulla. Seuraava sukupolvi on yhä valmiimpi digitaaliseen siirtymään, mutta haasteena on edelleen digitaalisen osaamisvajeen kurominen umpeen ja useampien nuorten naisten saaminen opiskelemaan STEAM-aiheita (luonnontieteet, teknologia, insinööritieteet, taideala ja matematiikka). Työmarkkinoille siirtyvien nuorten kannalta on keskeistä myös helpottaa siirtymistä koulutuksesta työelämään, luoda laadukkaita aloitustason työpaikkoja ja ottaa nuoret mukaan poliittiseen vuoropuheluun.

Vihreän ja digitaalisen siirtymän tarjoamien työmahdollisuuksien hyödyntäminen edellyttää poliittisia toimia, joilla tuetaan siirtymistä uudenlaisiin työpaikkoihin. Tähän sisältyy tuki alueille ja siirtymään sisältyvien alojen työntekijöille sekä oikeanlainen yhdistelmä tukea, kannustimia ja toimintaolosuhteita perinteisillä ja uusilla aloilla toimiville yrityksille. Myös koulutusjärjestelmiä on mukautettava, sillä osaamisvaatimukset ja koulutustaso nousevat vihreässä ja digitaalisessa taloudessa nopeammin kuin taloudessa kokonaisuudessaan. EU:n työvoima on tulevaisuudessa todennäköisesti entistä paremmin koulutettua ja pystyy mukautumaan paremmin työn muuttuvaan luonteeseen ja laajennetun älyn käyttöönottoon. Vuonna 2050 arviolta 54 prosentilla kaikista työmarkkinoilla olevista ihmisistä on keskiasteen jälkeinen koulutus. STEAM-aineisiin liittyvät taidot, digitaaliset taidot ja digilukutaito sekä vihreän siirtymän toteuttamiseen liittyvä alakohtainen asiantuntemus (esim. uusiutuva energia, kiertotalous, uudet vihreät teknologiat tai luontoon perustuvat ratkaisut) ovat välttämättömiä työmarkkinoiden menestymisen ja sosiaalisen integraation kannalta. Tulevaisuuden taitojen saatavuuden varmistamiseksi EU:n koulutusjärjestelmien on pysyttävä kärjessä maailmanlaajuisesti. EU:n olisi myös kannustettava enemmän kykyjä (yliopistoissa, tutkimuslaitoksissa ja yrityksissä) pysymään Euroopassa ja hillittävä aivovuotoa jäsenvaltioiden ja muiden alueiden välillä.

8.Turvallisuus- ja puolustusvalmiuksien ja avaruuteen pääsyn vahvistaminen

Tarvitaan toimia, joilla lievennetään konfliktien, sisäisen epävakauden ja kriittisten infrastruktuurien häiriöiden riskiä. EU:lla on jatkossakin oltava keskeinen asema ennalta ehkäisevässä diplomatiassa ja tuessa, ja sen on mukautettava ja parannettava välineitään, jotta se voi varmistaa toimiensa tehokkuuden. Luottamuksen ja koordinoinnin lisääminen jäsenvaltioiden välillä sekä kyky ennakoida riskejä paremmin ja oppia kokemuksista voisivat lisätä EU:n vaikutusvaltaa ja valmiuksia toimia yhdessä puolustus- ja turvallisuusasioissa. EU:n olisi edelleen tuettava jäsenvaltioita asianmukaisten välineiden kehittämisessä muun muassa selviytymiskyvyn kehittämiseen ja hybridiuhkiin vastaamiseen noudattaen täysin EU:n oikeudellista ja eettistä kehystä. Äärimmäisten sääilmiöiden, tulevien pandemioiden tai muiden luonnonkatastrofien ja ihmisen aiheuttamien katastrofien todennäköisyys lisää tarvetta tehostaa EU:n pelastuspalvelualan toimia ja yhteistyötä, jotta voidaan parantaa muun muassa tulvien, maastopalojen ja tartuntatautien kaltaisten katastrofien ennaltaehkäisyä sekä niihin varautumista ja reagoimista.

Puolustusvalmiuksiensa ja ‑toimiensa tehostamiseksi EU:n olisi sitouduttava yhdistämään voimansa ja yhdenmukaistamaan äskettäin perustettuja yhteistyövälineitä ja ‑aloitteita. EU:n on varmistettava kykynsä puolustaa – tarvittaessa itsenäisesti – keskeisiä turvallisuusetujaan haastavassa kansainvälisessä ympäristössä, jolle on ominaista voimakas kilpailu vallasta ja teknologiajohtajuudesta. EU on viime aikoina edistynyt puolustuksen alalla, sillä se on käynnistänyt useita tärkeitä aloitteita. Jäljelle jääviin haavoittuvuuksiin kuuluvat suhteellisen alhainen menojen taso, kysynnän ja tarjonnan pirstaloituminen sekä puutteet tutkimuksessa, innovoinnissa ja valmistuksessa. Samalla kun EU edistää kansainvälisellä tasolla sääntöihin perustuvaa kansainvälistä järjestystä ja tekee tiivistä yhteistyötä Naton kanssa, sen on valmistauduttava paremmin maailmaan, jossa on yhä enemmän konflikteja. Omien puolustusvoimavarojen kehittäminen lisää EU:n valmiuksia edistää tällaista sääntöihin perustuvaa kansainvälistä järjestystä ja vahvistaa samalla EU:n jäsenvaltioiden roolia Natossa.

On olennaisen tärkeää, että EU tukee itsenäistä, luotettavaa ja kustannustehokasta pääsyä avaruuteen. Avaruusteknologiat yhdessä tekoälyn kanssa ovat strategisia keinoja torjua uhkia ja ennakoida tulevia riskejä, kuten hybridiuhkia, joihin sisältyy esimerkiksi kybervakoilu. Ne ovat tärkeitä EU:n viestinnän, maapallon havainnoinnin, valmistuksen ja turvallisuuden tulevaisuuden kannalta, ja ne ovat olennainen osatekijä vihreässä ja digitaalisessa siirtymässä. Ne auttavat seuraamaan ilmastonmuutosta, liikennettä, turvallisuutta ja puolustusta, ja niillä on keskeinen merkitys kriittisen infrastruktuurin ja teknologian toiminnassa. Lisäksi EU:n kilpailijat käyttävät avaruuden aseistamiseen yhä enemmän uusia teknologioita, kuten satelliitintorjunta-aseita. Avaruusalan osuus EU:n taloudesta on 46–54 miljardia euroa, ja sen odotetaan kasvavan yhteensä biljoonaan euroon vuoteen 2040 mennessä. EU on tällä hetkellä maailman johtava toimija joillakin aloilla (esim. satelliittipalveluissa), kun taas muita alueita (esim. kantoraketit ja avaruuslennot) hallitsevat Yhdysvallat, Kiina ja Venäjä sekä yhä enemmän yksityiset toimijat. Muilla avaruusmailla on erittäin vahvat kotimarkkinat, jotka ovat itse asiassa ankkuriasiakkaina huomattavalle laukaisuvolyymille (mukaan lukien laukaisut puolustusta ja kansallista turvallisuutta varten). Koska EU:n kantoraketteja valmistavilla yrityksillä ei ole vahvoja kotimarkkinoita, ne ovat maailmanmarkkinoilla epäedullisessa kilpailuasemassa ja riippuvaisia kaupallisista markkinoista paljon enemmän kuin Kiinassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa tai Japanissa olevat kilpailijat.

EU:n olisi määritettävä EU:n avaruusinfrastruktuuri strategiseksi osa-alueeksi ja maksimoitava uusien teknologioiden, kuten kehittyneiden kantorakettien, nanosatelliittien, robotiikan, suurten satelliittiryhmien, kiertoradalla tapahtuvan toiminnan ja kvanttipohjaisten sovellusten, hyödyt (esim. suojattu viestintä ja maapallon havainnointi turvallisen yhteenliitettävyyden varmistamiseksi). EU:n olisi myös valmistauduttava uudenlaiseen avaruustoimintaan ja edistettävä kiertoradalla tarjottavia palveluja tai avaruudessa sijaitsevia datakeskuksia hyödyntäen asiantuntemustaan aloilla, joilla sillä on kilpailukykyisiä teollisia valmiuksia, mukaan lukien televiestintä ja maapallon havainnointi.

9.Yhteistyö maailmanlaajuisten kumppanien kanssa rauhan, turvallisuuden ja vaurauden edistämiseksi kaikille

Monenvälisyyttä on mukautettava, jotta se pysyy tarkoituksenmukaisena. Covid-19-pandemia ja ilmastokriisi ovat täydellisiä esimerkkejä siitä, että kriisivalmiuden ja ‑toiminnan alalla tarvitaan monenvälisiä ratkaisuja ja koordinoitua maailmanlaajuista yhteistyötä. Molemmissa tapauksissa vähiten kehittyneiden tai haavoittuvampien kumppanimaiden tukeminen on välttämätöntä tulevien haasteiden voittamiseksi siten, ettei ketään jätetä jälkeen. Aidosti osallistava ja verkottunut monenvälisyys on ainoa tie eteenpäin. Siksi EU on sitoutunut pyrkimään sääntöihin perustuvaan maailmanjärjestykseen, jonka ytimessä on Yhdistyneet kansakunnat. Tähän kuuluvat hyväksi todetun toiminnan säilyttäminen, muutosta kaipaavien asioiden uudistaminen ja tehokkaan globaalin hallinnon laajentaminen uusille alueille. EU:n olisi käynnistettävä ja helpotettava keskusteluja, jotka koskevat tarvittavia globaalin hallinnon uudistuksia. Sen olisi tuettava YK:n käynnissä olevaa uudistusta selkeiden sääntöjen ja arvojen pohjalta. Myös Maailman kauppajärjestön (WTO) riitojenratkaisujärjestelmän täyden toimivuuden palauttaminen on kiireellinen prioriteetti WTO:n kaikkien toimintojen nykyaikaistamisen yhteydessä, jotta järjestö pystyisi vastaamaan maailmankaupan haasteisiin. Kansainvälisten rahoituslaitosten, kuten Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston ja Uuden kehityspankin, hallinnossa olisi otettava paremmin huomioon uudet alueelliset ja maailmanlaajuiset haasteet. Maailmantalouden ohjausjärjestelmässä olisi puututtava raha-, finanssi- ja makrotalouspolitiikan ei-toivottuihin heijastusvaikutuksiin, jotka kohdistuvat kehittyviin markkinoihin.

Entistä määrätietoisempi toiminta on keskeisen tärkeää torjuttaessa kolmansien maiden määräämiä pakkotoimia tai ekstraterritoriaalisia pakotteita. Avoin kauppa ja investoinnit ovat yksi EU:n perusvahvuuksista, mutta EU:n on torjuttava taloudellista painetta ja toimittava, jos WTO:n tai kahdenvälisten sopimusten mukainen riitojenratkaisu estyy. Vahvempien kaupan suojatoimien avulla on suojeltava EU:n toimijoita epäterveiltä kaupan käytännöiltä ja vältettävä heikentämästä EU:n strategisia painopisteitä. Tietyn liiketoiminnan, infrastruktuurin tai teknologian hankinnasta tai valvonnasta mahdollisesti aiheutuvat turvallisuuteen tai yleiseen järjestykseen liittyvät riskit edellyttävät täysimittaista ulkomaisten suorien sijoitusten seurantamekanismia ja toimenpiteitä, joilla puututaan ulkomaisten tukien mahdollisiin vääristäviin vaikutuksiin. EU:n vientiluotoilla voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset EU:n ulkopuolisilla markkinoilla, joilla ulkomaiset kilpailijat saavat yhä enemmän taloudellista tukea hallituksiltaan.

EU:n on myös vahvistettava ja kehitettävä strategisia ja aihekohtaisia yhteenliittymiä ja kumppanuuksia tiettyjen maiden ja alueiden kanssa. Elvytetty transatlanttinen liitto, Länsi-Balkanin yhdentyminen, tiiviimpi yhteistyö Turkin ja naapurimaiden kanssa, strateginen kumppanuus Afrikan kanssa, yhteydet Indo-Tyynenmeren alueella ja vakaus Keski-Aasiassa ovat kaikki geopoliittisia painopisteitä. Kiina on samanaikaisesti EU:n yhteistyökumppani tietyissä yhteisissä tavoitteissa, neuvottelukumppani sekä taloudellinen ja järjestelmien tason kilpailija. Kiinan yhä lisääntyvään toimintaan eri puolilla maailmaa, myös Euroopassa, tulisi liittyä entistä suurempi vastuunotto sääntöihin perustuvan kansainvälisen järjestyksen ylläpitämisestä, aiempaa suurempi vastavuoroisuus ja syrjimättömyys sekä sen sisäisen järjestelmän suurempi avoimuus. Venäjän kanssa EU:n on jatkettava periaatteellista lähestymistapaansa puolustaa etujaan ja edistää arvoja, jotka perustuvat sovittujen viiden periaatteen täytäntöönpanoon. EU:n on vaadittava, että Venäjän johto osoittaa rakentavampaa otetta ja lopettaa toimet EU:ta ja sen jäsenvaltioita sekä EU:n kumppaneina olevia kolmansia maita vastaan. Tämä on välttämätöntä nykyisen hedelmättömän ja potentiaalisesti vaarallisen suuntauksen kääntämiseksi näissä tärkeissä suhteissa. Myös yhteistyö G7- ja G20-ryhmien kanssa on edelleen tärkeää.