Audiovisuaalisen median toimintaympäristö muuttuu nopeasti, koska televisiopalvelut ja internetin välityksellä tarjottavat mediapalvelut lähentyvät jatkuvasti toisiaan. Kuluttajat käyttävät yhä enemmän tilattavaa sisältöä äly- tai hybriditelevisioiden ja kannettavien laitteiden avulla. Erityisesti nuoret kuluttajat katsovat videoita internetin välityksellä, myös käyttäjien tuottamaa sisältöä. Perinteinen lähetystoiminta on EU:ssa edelleen vahvassa asemassa, kun tarkastellaan yleisömääriä, mainostuloja ja sisältöön tehtäviä investointeja (noin 30 % tuloista). Uusia liiketoimintamalleja on kuitenkin syntymässä. Televisio-ohjelmayritykset ovat laajentamassa toimintaansa verkossa ja uudet toimijat, jotka tarjoavat audiovisuaalista sisältöä internetissä (esim. tilausvideopalvelujen tarjoajat ja videonjakoalustat) vahvistavat asemaansa ja kilpailevat samoista yleisöistä. Televisiolähetyksiin, tilausvideopalveluihin ja käyttäjien tuottamaan sisältöön sovelletaan kuitenkin eri sääntöjä ja eritasoista kuluttajansuojaa.

Audiovisuaalialan markkinoiden EU:n laajuinen ulottuvuus käy yhä tärkeämmäksi, mikä johtuu varsinkin verkkopalvelujen kasvusta sekä siitä, että televisiokanavista on tulossa kansainvälisempiä. Vuoden 2013 lopussa EU:ssa toimi 5 141 tv-kanavaa (ei sisällä paikalliskanavia ja -lähetyksiä). Näistä 1989 oli kohdennettu ulkomaisille markkinoille (joko EU:n alueella tai EU:n ulkopuolella). Osuus on noussut 28 prosentista vuonna 2009 – jolloin direktiivin pantiin täytäntöön – 38 prosenttiin vuonna 2013. Mitä tulee tilausvideopalveluihin, 31 prosenttia jäsenvaltiossa keskimäärin saatavilla olevista tilausvideopalveluista oli peräisin toisesta EU-maasta (2015). Tämä on EU:n toiminnan jatkuvaa lisäarvoa tukeva tekijä.

Kaksikymmentäyksi EU:n jäsenvaltioita liittynyt on vuonna 1989 tehtyyn rajat ylittäviä televisiolähetyksiä koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen (CETS nro 132), jota on muutettu vuonna 1998 tehdyllä pöytäkirjalla. Unioni ei ole yleissopimuksen sopimuspuoli.

Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin käsillä olevaan tarkistamiseen liittyen komissio järjesti 30.7.2015 – 6.9.2015 julkisen kuulemisen otsikolla ”AVMSD — a media framework for the 21st century”.

REFIT-arvioinnissa todettiin, että sääntöjä on varaa yksinkertaistaa erityisesti alkuperämaaperiaatteen soveltamismenettelyissä (esim. perusteet palveluntarjoajiin sovellettavan lainkäyttövallan määrittämiselle sekä poikkeus- ja yhteistyömenettelyt, joilla vastaanottamisen ja edelleenlähettämisen vapautta rajoitetaan erityisissä tapauksissa) ja tietyissä kaupallista viestintää koskevissa säännöissä. Eräät muut säännöt eivät enää tue poliittisten tavoitteiden saavuttamista, mikä johtuu ensisijaisesti markkinoiden kehityksestä ja muutoksista katselutottumuksissa. Direktiiviä on myös yksinkertaistettu johdonmukaistamalla sääntöjä, jotka koskevat alaikäisten suojelua televisiolähetyksissä ja tilattavissa palveluissa.

–Kaksi selvitystä Euroopan audiovisuaaliselta seurantakeskukselta (EAO) (”Study on data and information on the costs and benefits of the Audiovisual Media Service Directive (AVMSD)” ja ”On-demand markets in the European Union —2014 and 2015 developments”), toimeksiannettu puitesopimuksen PN/2011-27/A6 nojalla. Nämä selvitykset keskittyvät seuraaviin:

Seuraavia vaihtoehtoja on tarkasteltu (parhaaksi arvioitu vaihtoehto on korostettu kussakin kohdassa):

Televisiolähetysten markkinat on muuttuneet ja audiovisuaaliseen kaupalliseen viestintään tarvitaan lisää joustavuutta erityisesti lineaarisia audiovisuaalisia mediapalveluja, tuotesijoittelua ja sponsorointia koskevissa määrällisissä säännöissä. Uusien, myös mainoksettomien palvelujen syntyminen on tuonut lisää valinnanvaraa katsojille, jotka voivat helposti siirtyä vaihtoehtoiseen tarjontaan. Tuotesijoittelu voi tuottaa merkittäviä lisäresursseja mediapalvelujen tarjoajille. Sääntelykehys on mukautettava tähän uuteen toimintaympäristöön lisäämällä joustavuutta televisiolähetyspalveluja koskevissa säännöissä. Tätä taustaa vasten ehdotus mahdollistaa (tietyissä olosuhteissa) tuotesijoittelun ja lisää joustavuutta määrällisissä säännöissä. Samaan aikaan ehdotuksessa otetaan huomioon kerätty näyttö vaikutuksesta, joka tuotesijoittelulla voi olla lapsiin, rajoittamalla edelleen lasten altistumista tällaiselle sisällölle.

Tällä ehdotuksella saavutetaan tasapaino kilpailukyvyn ja kuluttajansuojan välillä. Yhtäältä sillä tuodaan kaikille audiovisuaalisille mediapalveluille lisää joustoa tuotesijoitteluun ja sponsorointiin ja lisätään joustavuutta TV-lähetyksille. Tuntikohtainen enimmäismäärä on korvattu päivittäisellä 20 prosentin enimmäismäärällä aikavälillä klo 7.00–23.00 (23 artikla). Televisiota varten tehdyt elokuvat, elokuvateokset ja uutisohjelmat on lupa katkaista useammin (20 artikla) ja yksittäiset mainospalat ovat sallittuja (19 artikla). Toisaalta tarkistetussa direktiivissä tiukennetaan säännöksiä alaikäisten suojelemisesta epäasialliselta audiovisuaaliselta kaupalliselta viestinnältä, jonka kohteena ovat paljon rasvaa, suolaa/natriumia ja sokereita sisältävät elintarvikkeet sekä alkoholijuomat, tarvittaessa kannustamalla käytännesääntöihin EU:n tasolla (9 artiklan 2 ja 4 kohta).

Muutettu direktiivi perustuu edelleen vähimmäistason yhdenmukaistamiseen. Yhdenmukaisuusastetta nostetaan kuitenkin vahvistamalla audiovisuaalialan sääntelyviranomaisten riippumattomuutta. Tämä on merkittävä uutuus, koska audiovisuaalialan sääntelijöillä on keskeinen rooli muodostettaessa ja ylläpidettäessä alan sisämarkkinoita. Lisäksi on tärkeää taata tiedotusvälineiden moniarvoisuus. Ehdotuksella vahvistetaan audiovisuaalisten mediapalvelujen eurooppalaisten sääntelyviranomaisten ryhmän (ERGA) roolia antamalla sille uusia tehtäviä sen neuvoessa ja avustaessa komissiota direktiivin johdonmukaisessa täytäntöönpanossa kaikissa jäsenvaltioissa. Näin ollen 3. helmikuuta 2014 tehty komission päätös audiovisuaalisten mediapalvelujen eurooppalaisten sääntelyviranomaisten ryhmän perustamisesta kumotaan tämän direktiivin tullessa voimaan.

(3)Direktiiviä 2010/13/EU olisi edelleen sovellettava ainoastaan sellaisiin palveluihin, joiden päätarkoituksena on tarjota ohjelmia tiedonvälitys-, viihdytys- tai valistustarkoituksessa. Päätarkoitusta koskevan vaatimuksen tulisi katsoa täyttyvän myös siinä tapauksessa, että palvelulla on audiovisuaalista sisältöä ja muotoa, joka on erotettavissa kyseisen palveluntarjoajan päätoiminnasta, esimerkkeinä verkkolehtien erilliset osat, jotka sisältävät audiovisuaalisia ohjelmia tai käyttäjien tuottamia videoita, jos kyseisten osien voidaan katsoa olevan erotettavissa verkkolehtien pääasiallisesta toiminnasta. Sosiaalisen median palveluja ei lueta mukaan lukuun ottamatta tapauksia, joissa ne tarjoavat videonjakoalustan määritelmään kuuluvaa palvelua. Audiovisuaalisen tarjonnan ja pääasiallisen toiminnan välisten kytkösten vuoksi palvelu olisi katsottava pelkäksi pääasiallisen toiminnan erottamattomaksi täydennykseksi. Näin ollen kanavat tai muut audiovisuaaliset palvelut, joista palveluntarjoajalla on toimituksellinen vastuu, voivat itsessään muodostaa audiovisuaalisia mediapalveluja, vaikka ne tarjottaisiin videonjakoalustoilla, joille on ominaista toimituksellisen vastuun puuttuminen. Tällaisissa tapauksissa palveluntarjoajilla, joilla on toimituksellinen vastuu, on velvollisuus noudattaa tämän direktiivin säännöksiä.

(1)Viimeisin merkittävä muutos neuvoston direktiiviin 89/552/ETY, joka myöhemmin kodifioitiin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2010/13/EU, tehtiin vuonna 2007 antamalla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2007/65/EY. Sittemmin audiovisuaalisten mediapalvelujen markkinat ovat kehittyneet merkittävästi ja nopeasti. Tekninen kehitys mahdollistaa uudentyyppisiä palveluja ja käyttäjäkokemuksia. Etenkin nuorempien sukupolvien katselutottumukset ovat muuttuneet tuntuvasti. Vaikka televisiovastaanotin on edelleen tärkeä väline jakaa audiovisuaalisia kokemuksia, monet katsojat ovat siirtyneet katselemaan audiovisuaalista sisältöä muilla, kannettavilla laitteilla. Perinteisen TV-sisällön osuus on edelleen merkittävä keskimääräisestä päivittäisestä katseluajasta. Uudentyyppisen sisällön, kuten lyhytvideoiden tai käyttäjien tuottaman sisällön, merkitys kuitenkin kasvaa jatkuvasti, ja uudet toimijat, kuten tilausvideopalvelut ja videonjakoalustat, ovat nyt vakiinnuttaneet asemansa.

Mitä tulee toisesta jäsenvaltiosta tarjottaviin tietoyhteiskunnan palveluihin, sähköistä kaupankäyntiä koskevassa direktiivissä säädetään alkuperämaan periaatteesta, josta on mahdollista poiketa määrätyissä tapauksissa (3 artikla). Tätä järjestelmää sovelletaan myös videojakelupalvelujen tarjoajiin. Ehdotuksella on tarkoitus varmistaa, että samoja sääntöjä sovelletaan myös sellaisiin palveluntarjoajiin, joilla ei ole toimipaikkaa jäsenvaltiossa, mutta joiden emoyhtiöllä, tytäryhtiöllä tai muulla saman ryhmän toisella yrityksellä on siellä toimipaikka.

(16)Tuotesijoittelua ei saisi kuitenkaan sallia uutis- ja ajankohtaisohjelmissa, kuluttaja-asioiden ohjelmissa, uskonnollisissa ohjelmissa eikä ohjelmissa, joiden yleisöstä merkittävä osa on lapsia. On näyttöä siitä, että tuotesijoittelu ja ohjelmiin sisällytetyt mainokset voivat vaikuttaa lasten käyttäytymiseen, sillä lapset eivät usein pysty tunnistamaan kaupallista sisältöä. Tämän vuoksi on edelleen tarpeen kieltää tuotesijoittelu ohjelmissa, joiden yleisöstä merkittävä osa on lapsia. Kuluttaja-asioiden ohjelmat ovat ohjelmia, jotka tarjoavat katsojille neuvontaa tai arvosteluja ostettavista tuotteista ja palveluista. Tuotesijoittelun salliminen tällaisissa ohjelmissa hämärtäisi mainonnan ja toimituksellisen sisällön välistä eroa katsojille, joilla on oikeus odottaa aitoa ja vilpitöntä tuotteiden tai palvelujen arviointia tällaisissa ohjelmissa.

(7)Tiedonannossaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle EU-agenda: paremmalla sääntelyllä parempiin tuloksiin komissio painotti, että politiikkaratkaisuja tarkastellessaan se ottaa huomioon sekä sääntelykeinot että hyvin suunnitellut muut keinot käytänneyhteisön sekä itse- ja yhteissääntelyn periaatteiden pohjalta. Itse- ja yhteissääntelyn periaatteiden mukaisesti käyttöön otetut käytännesäännöt ovat osoittautuneet hyvin suunnitelluiksi aloilla, joita direktiivin mukainen yhteensovittaminen koskee. Lainsäädännöllisen turvaverkon olemassaoloa on pidetty tärkeänä tekijänä edistettäessä itse- tai yhteissääntelyyn perustuvien käytännesääntöjen noudattamista. Yhtä tärkeää on, että käytännesäännöissä vahvistetaan erityiset päämäärät ja tavoitteet, jotta voidaan seurata ja arvioida säännöllisesti, läpinäkyvästi ja riippumattomasti tavoitteita, joihin käytännesäännöillä pyritään. Porrastetut seuraamukset, jotka pidetään oikeasuhteisina, katsotaan yleensä tehokkaaksi lähestymistavaksi järjestelmän täytäntöönpanossa. Itse- ja yhteissääntelyyn perustuvissa käytännesäännöissä, joita hyväksytään tällä direktiivillä yhteen sovitetuilla aloilla, olisi noudatettava näitä periaatteita.

(40)Oikeudella seurata poliittisia uutisohjelmia on ratkaiseva merkitys turvattaessa perusvapaus vastaanottaa tietoja ja varmistettaessa, että katselijoiden edut suojataan unionissa täysimääräisesti ja asianmukaisesti. Koska audiovisuaalisilla mediapalveluilla on jatkuvasti yhä suurempi merkitys yhteiskunnille ja demokratialle, poliittisten uutislähetysten olisi oltava mahdollisimman laajalti saatavilla rajojen yli EU:ssa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tekijänoikeussääntöjen soveltamista.

(35)Komissio on perustanut ERGAn 3 päivänä helmikuuta 2014 tehdyllä komission päätöksellä unionin audiovisuaalialan sääntelykehyksen yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi kaikissa jäsenvaltioissa. ERGAn tehtävänä on neuvoa ja avustaa komissiota sen työssä direktiivin 2010/13/EU johdonmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikissa jäsenvaltioissa ja helpottaa yhteistyötä kansallisten sääntelyviranomaisten kesken sekä kansallisten sääntelyviranomaisten ja komission välillä.

(32)Tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat videonjakoalustojen tarjoajat tarjoavat direktiivin 2000/31/EY 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja tietoyhteiskunnan palveluja. Näihin palveluntarjoajiin sovelletaan näin ollen mainitun direktiivin 3 artiklassa esitettyjä sisämarkkinasääntöjä, jos ne ovat sijoittautuneet jäsenvaltioon. Jotta voidaan taata tässä direktiivissä alaikäisten ja kansalaisten suojelemiseksi säädettyjen toimenpiteiden tehokkuus ja mahdollisimman tasapuoliset toimintaedellytykset, on aiheellista varmistaa, että samoja sääntöjä sovelletaan muihin kuin jäsenvaltioon sijoittautuneisiin videonjakoalustojen tarjoajiin, jos kyseisillä tarjoajilla on joko jäsenvaltioon sijoittautunut emoyhtiö tai tytäryhtiö tai ne ovat osa ryhmää ja jokin toinen saman ryhmän yhteisö on sijoittautunut johonkin jäsenvaltioon. Tätä varten olisi vahvistettava järjestelyt sen määrittämiseksi, mihin jäsenvaltioon palveluntarjoajien olisi katsottava sijoittautuneen. Komissiolle olisi ilmoitettava kunkin jäsenvaltion lainkäyttöalueen palveluntarjoajista tässä direktiivissä ja direktiivissä 2000/31/EY esitettyjen sijoittautumista koskevien sääntöjen mukaisesti.

(30)On aiheellista, että videonjakoalustojen tarjoajat osallistuvat mahdollisimman pitkälti asianmukaisten toimenpiteiden täytäntöönpanoon tämän direktiivin mukaisesti. Sen vuoksi olisi kannustettava yhteissääntelyyn. Koska pyrkimyksenä on varmistaa selkeä ja johdonmukainen lähestymistapa koko unionissa, jäsenvaltioilla ei saisi olla oikeutta velvoittaa videonjakoalustojen tarjoajia tiukempiin toimenpiteisiin alaikäisten suojelemiseksi haitalliselta sisällöltä ja kaikkien kansalaisten suojelemiseksi yllyttämiseltä väkivaltaan tai vihaan kuin mitä tässä direktiivissä säädetään. Jäsenvaltioilla olisi kuitenkin edelleen oltava mahdollisuus tällaisiin tiukempiin toimenpiteisiin, jos kyseessä on laiton sisältö, edellyttäen että ne noudattavat direktiivin 2000/31/EY 14 ja 15 artiklaa, ja toimenpiteisiin lapsipornografiaa sisältävien tai levittävien verkkosivustojen sisällön suhteen siten kuin edellytetään ja sallitaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/93/EU 25 artiklassa. Lisäksi videonjakoalustojen tarjoajilla olisi oltava mahdollisuus tiukempiin toimenpiteisiin vapaaehtoiselta pohjalta.

(24)Kun jäsenvaltiot määräävät rahoitusosuuksia tilattavien palvelujen tarjoajille, tällaisilla osuuksilla olisi pyrittävä edistämään eurooppalaisia teoksia asianmukaisesti välttäen riskit osuuksien kaksinkertaisesta veloittamisesta palveluntarjoajilta. Tämä tarkoittaa sitä, että jos jäsenvaltio, johon palveluntarjoaja on sijoittautunut, määrää rahoitusosuuden, sen on otettava huomioon mahdolliset kohdejäsenvaltioiden määräämät rahoitusosuudet.

e) ilmoituksen tehnyt jäsenvaltio on noudattanut asianomaisen mediapalvelun tarjoajan puolustautumisoikeutta ja erityisesti antanut mediapalvelun tarjoajalle mahdollisuuden ilmaista näkemyksensä väitetyistä rikkomuksista sekä toimenpiteistä, jotka jäsenvaltio aikoo toteuttaa. Sen on otettava asianmukaisesti huomioon nämä näkemykset ja lainkäyttövaltaa käyttävän jäsenvaltion näkemykset.

d) mediapalvelun tarjoaja on rikkonut 2 kohdan a, b tai c alakohtaa vähintään kerran tämän kohdan b alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen jälkeen;

a) asianomainen jäsenvaltio katsoo, että tämän kohdan b alakohdassa tarkoitettua ilmoitusta edeltävien 12 kuukauden aikana mediapalvelun tarjoaja on rikkonut 2 kohdan a, b tai c alakohtaa vähintään kaksi kertaa;

5 b) Jos asianomaiset jäsenvaltiot eivät tämän direktiivin 3 ja 4 artiklaa soveltaessaan pääse yhteisymmärrykseen siitä, mille jäsenvaltiolle lainkäyttövalta kuuluu, niiden on ilmoitettava asiasta komissiolle ilman aiheetonta viivytystä. Komissio voi pyytää audiovisuaalisten mediapalvelujen eurooppalaisten sääntelyviranomaisten ryhmää (ERGA) antamaan lausuntonsa asiasta 15 työpäivän kuluessa komission pyynnön esittämisestä. Jos komissio pyytää ERGAlta lausuntoa, 3 artiklan 5 kohdassa ja 4 artiklan 5 kohdassa vahvistettujen määräaikojen kuluminen keskeytyy, kunnes ERGA on antanut lausunnon.”;

”5 a) Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelo lainkäyttövaltaansa kuuluvista audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajista ja 2–5 kohdassa esitetyt perusteet, joihin niiden toimivalta perustuu. Niiden on ilman aiheetonta viivytystä ilmoitettava komissiolle kaikista tähän luetteloon tehdyistä muutoksista. Komissio varmistaa, että toimivaltaisilla riippumattomilla sääntelyviranomaisilla on pääsy kyseisiin tietoihin.

c) komissio on päättänyt ERGAa kuultuaan, että toimenpiteet ovat unionin oikeuden mukaisia ja erityisesti että toimenpiteet 2 ja 3 kohdan nojalla toteuttavan jäsenvaltion tekemä arviointi on asianmukaisesti perusteltu.

a) se on ilmoittanut komissiolle ja sille jäsenvaltiolle, johon lähetystoiminnan harjoittaja on sijoittautunut, aikeestaan toteuttaa tällaisia toimenpiteitä esittäen syyt, joihin se perustaa arvionsa;

6. Jäsenvaltiot voivat kiireellisissä tapauksissa poiketa 3 kohdan b ja c alakohdassa säädetyistä edellytyksistä. Tällöin toimenpiteistä on ilmoitettava mahdollisimman pian komissiolle ja jäsenvaltiolle, jonka lainkäyttövaltaan mediapalvelun tarjoaja kuuluu, ja esitettävä syyt, joiden perusteella jäsenvaltio katsoo tapauksen niin kiireelliseksi, että edellytyksistä on tarpeen poiketa.

”7. Jäsenvaltioiden on oikeusjärjestelmiensä sallimissa rajoissa edistettävä yhteis- ja itsesääntelyä kansallisella tasolla hyväksyttävien käytännesääntöjen avulla niillä aloilla, joita tämän direktiivin mukainen yhteensovittaminen koskee. Kyseisten käytännesääntöjen on oltava kulloisenkin jäsenvaltion keskeisten sidosryhmien laajasti hyväksymiä. Käytännesäännöissä on selkeästi ja yksiselitteisesti esitettävä niiden tavoitteet. Niiden on mahdollistettava säännöllinen, avoin ja riippumaton tavoitteiden saavuttamista koskeva seuranta ja arviointi. Niiden on mahdollistettava tehokas täytäntöönpanon valvonta, tarvittaessa myös tehokkaiden ja oikeasuhteisten seuraamusten avulla.

c) katsojille on ilmoitettava selvästi tuotesijoittelusta. Tuotesijoittelua sisältävät ohjelmat on asianmukaisesti yksilöitävä sellaisiksi ohjelman alussa ja lopussa sekä, katsojien mahdollisten väärinkäsitysten välttämiseksi, ohjelman alettua uudelleen mainoskatkon jälkeen.

2. Tuotesijoittelu on sallittu kaikissa audiovisuaalisissa mediapalveluissa lukuun ottamatta uutis- ja ajankohtaisohjelmia, kuluttaja-asioiden ohjelmia, uskonnollisia ohjelmia ja ohjelmia, joiden yleisöstä merkittävä osa on lapsia.

5. Jäsenvaltioiden on vapautettava 1 ja 2 kohdassa säädetyistä vaatimuksista palveluntarjoajat, joilla on pieni liikevaihto tai pieni yleisö, sekä pienet ja mikroyritykset. Jäsenvaltiot voivat myös luopua kyseisistä vaatimuksista tapauksissa, joissa ne tilattavien mediapalvelujen luonteen tai teeman vuoksi olisivat käytännössä mahdottomia tai perusteettomia.”;

3. Jäsenvaltioiden on annettava viimeistään [date – no later than three years after adoption] sekä sen jälkeen kahden vuoden välein komissiolle kertomus 1 ja 2 kohdan täytäntöönpanosta.

2. Jäsenvaltiot voivat velvoittaa lainkäyttövaltaansa kuuluvat tilattavien audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajat osallistumaan eurooppalaisten teosten tuotannon rahoitukseen, myös sisältöön tehtävien suorien sijoitusten ja kansallisiin rahastoihin suoritettavien osuuksien avulla. Jäsenvaltiot voivat edellyttää tällaisia rahoitusosuuksia tilattavien audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajilta, joiden kohdeyleisöt sijaitsevat niiden alueella mutta jotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin. Tällöin rahoitusosuuden on perustuttava ainoastaan kohdejäsenvaltioissa saatuihin tuloihin. Jos jäsenvaltio, johon palveluntarjoaja on sijoittautunut, määrää suoritettavaksi rahoitusosuuden, sen on otettava huomioon mahdolliset kohdejäsenvaltioiden määräämät rahoitusosuudet. Rahoitusosuuksissa on noudatettava unionin oikeutta ja erityisesti valtiontukisääntöjä.

Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvien audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoajien tarjoamat ohjelmat, jotka voivat haitata alaikäisten fyysistä, henkistä tai moraalista kehitystä, saatetaan tarjolle ainoastaan tavalla, jolla varmistetaan, etteivät alaikäiset normaalisti kuule tai näe näitä ohjelmia. Tällaisiin toimenpiteisiin voivat sisältyä lähetysajan valinta, iäntarkistuskeinot tai muut tekniset toimenpiteet. Niiden on oltava oikeassa suhteessa ohjelman mahdolliseen haittaan.

6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on valitus- ja oikeussuojamenettelyjä, jotta voidaan ratkaista käyttäjien ja videonjakoalustojen tarjoajien väliset riidat, jotka liittyvät 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen asianmukaisten toimenpiteiden soveltamiseen.

4. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön tarvittavat mekanismit, joilla arvioidaan videonjakoalustojen tarjoajien toteuttamien 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden asianmukaisuus. Jäsenvaltioiden on annettava tämä tehtävä 30 artiklan mukaisesti nimetyille viranomaisille.

28 b artikla

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että videonjakoalustojen tarjoajat, jotka eivät ole sijoittautuneet niiden alueelle mutta joilla on joko niiden alueelle sijoittautunut emoyhtiö tai tytäryhtiö tai jotka ovat osa ryhmää, jonka jokin toinen yhteisö on sijoittautunut niiden alueelle, katsotaan niiden alueelle sijoittautuneiksi direktiivin 2000/31/ETY 3 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi.

Sovellettaessa ensimmäistä alakohtaa tapauksissa, joissa emoyhtiö, tytäryhtiö tai saman ryhmän muu yhteisö ovat sijoittautuneet eri jäsenvaltioihin, palveluntarjoajan katsotaan sijoittautuneen emoyhtiön sijoittautumisjäsenvaltioon, tai jos emoyhtiö ei ole sijoittautunut jäsenvaltioon, tytäryhtiön sijoittautumisjäsenvaltioon, tai jos tytäryhtiö ei ole sijoittautunut jäsenvaltioon, saman ryhmän muun yhteisön sijoittautumisjäsenvaltioon.

Sovellettaessa toista alakohtaa tapauksissa, joissa on useita tytäryhtiöitä, joista kukin on sijoittautunut eri jäsenvaltioon, tai useita muita saman ryhmän yhteisöjä, joista kukin on sijoittautunut eri jäsenvaltioon, asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että palveluntarjoaja määrittää näistä jäsenvaltiosta sen, johon se on katsottava sijoittautuneeksi.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle luettelo alueelleen sijoittautuneista videonjakoalustojen tarjoajista sekä direktiivin 2000/31/EY 3 artiklan 1 kohdassa ja 1 kohdassa esitetyt perusteet, joihin niiden lainkäyttövalta perustuu. Niiden on päivitettävä luetteloa säännöllisesti. Komissio varmistaa, että toimivaltaisilla riippumattomilla sääntelyviranomaisilla on pääsy näihin tietoihin.”;

20) Korvataan XI luvun otsikko seuraavasti:

”JÄSENVALTIOIDEN SÄÄNTELYVIRANOMAISET”

21) Korvataan 30 artikla seuraavasti:

”30 artikla

1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi riippumaton kansallinen sääntelyviranomainen. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset ovat oikeudellisesti erillisiä ja toiminnallisesti riippumattomia kaikista muista julkisista tai yksityisistä elimistä. Tämä ei rajoita jäsenvaltioiden mahdollisuutta perustaa sääntelyelimiä, jotka suorittavat valvontaa eri aloilla.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset käyttävät valtuuksiaan puolueettomasti ja avoimesti ja noudattaen tämän direktiivin tavoitteita, joihin sisältyvät erityisesti tiedotusvälineiden moniarvoisuus, kulttuurinen monimuotoisuus, kuluttajansuoja, sisämarkkinat ja tasapuolisen kilpailun edistäminen.

Kansalliset sääntelyviranomaiset eivät saa pyytää tai ottaa vastaan miltään muulta elimeltä ohjeita sellaisten tehtävien hoitamisessa, jotka niille on annettu unionin lainsäädännön täytäntöön panemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön nojalla. Tämä ei estä kansallisen valtiosääntöoikeuden mukaista valvontaa.

3. Riippumattomien sääntelyviranomaisten toimivalta ja valtuudet sekä niiden vastuuvelvollisuuden toteutuminen on määriteltävä selkeästi lainsäädännössä.

4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on riittävät täytäntöönpanovaltuudet, jotta ne voivat hoitaa tehtävänsä tehokkaasti.

5. Kansallisen sääntelyviranomaisen johtaja tai tätä tehtävää kansallisen sääntelyviranomaisen puitteissa hoitavan kollegiaalisen elimen jäsenet voidaan irtisanoa ainoastaan, jos he eivät enää täytä tehtäviensä hoitamisen edellytyksiä, jotka on vahvistettu etukäteen kansallisessa lainsäädännössä. Irtisanomispäätös on julkaistava, ja yhteenveto sen perusteluista on asetettava saataville.

6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että riippumattomilla kansallisilla sääntelyviranomaisilla on erilliset vuotuiset talousarviot. Talousarviot on julkistettava. Jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla on riittävät taloudelliset ja henkilöstöresurssit, jotta ne voivat hoitaa niille annetun tehtävän sekä osallistua ja myötävaikuttaa aktiivisesti ERGAn työskentelyyn.

7. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisella tasolla on käytössä tehokkaita menettelyjä, joiden mukaisesti jokaisella käyttäjällä, mediapalvelun tarjoajalla tai videonjakoalustan tarjoajalla, johon kansallisen sääntelyviranomaisen päätös vaikuttaa, on oikeus hakea päätökseen muutosta muutoksenhakuelimeltä. Muutoksenhakuelimen on oltava riippumaton muutoksenhaun asianosaisista.

Tällä muutoksenhakuelimellä, jonka olisi oltava tuomioistuin, on oltava tehtäviensä tehokkaan hoitamisen edellyttämä asiantuntemus. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tapaukseen liittyvät tosiseikat otetaan asianmukaisesti huomioon ja että käytettävissä on toimiva muutoksenhakujärjestelmä.

Kansallisen sääntelyviranomaisen päätös on voimassa, kunnes muutoksenhakuprosessissa on annettu ratkaisu, jollei määrätä väliaikaisia toimenpiteitä kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”;

22) Lisätään 30 a artikla seuraavasti: