Talousuudistus: Kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta

(Komission esittämä)

SISÄLLYSLUETTELO

I.JOHDANTO

II.MARKKINOIDEN YLEISEN TOIMIVUUDEN ARVIOINTI

A. Markkinoiden toimivuus: yhdentyminen on edelleen johtava tekijä markkinasuorituksen parantamisessa

1. Taloudellinen yhdentyminen: pääomamarkkinat yhä tuotemarkkinoiden jäljessä yhdentymisessä

- Tuotemarkkinat: kauppa ja ulkomaiset suorat sijoitukset

- Pääomamarkkinat

2. Tarve edistää innovaatiotoimintaa ja luovuutta taloudellisen suorituskyvyn ja kilpailukyvyn parantamiseksi

B. Markkinoiden toimivuus: yhdentymisen vaikutus yhteiskunnalliseen yhtenäisyyteen ja kuluttajiin

1. Taloudellinen ja yhteiskunnallinen yhtenäisyys on hyötynyt lisääntyneestä yhdentymisestä

2. Yhdentymisen vaikutus kuluttajien maksamiin vähittäishintoihin: parannuksille vielä tilaa

III.HORISONTAALISTEN KYSYMYSTEN SEURANTA

A. Liiketoimintaympäristön parantaminen

1. Yrittäjyys ja lainsäädännön yksinkertaistaminen

2. Jäljellä olevat kaupan tekniset esteet

B. Markkinoiden toiminnan parantaminen

1. Valtiontuet

2. Julkiset hankinnat

3. Verotus

IV.TALOUSUUDISTUKSEN EDISTÄMINEN PALVELUJEN SISÄMARKKINOILLA

A. Palvelumarkkinoiden avaaminen ja integrointi

1. Julkiset palvelut

2. Rahoituspalvelut

B. Palvelualojen lainsäädännöllisten puitteiden parantaminen

1. Sähköinen kaupankäynti

2. Jakelu

V.Päätelmät

Tiivistelmä

Tämä on toinen komission Cardiffissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston toimeksiannosta laatima vuosikertomus tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta. Neuvosto kehotti jäsenvaltioita ja komissiota laatimaan vuosikertomukset niiden toimivaltaan kuuluvista, tuote- ja pääomamarkkinoiden lainsäädännölliseen uudistukseen liittyvistä asioista. Prosessi vauhdittaa talousuudistusta antamalla materiaalia talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen valmistelulle ja on perustana komission ehdotuksille, jotka koskevat sisämarkkinastrategiaan sisältyvien kohdennettujen toimien uudistamista. Kölnissä ja Helsingissä kokoontuneet Eurooppa-neuvostot ovat äskettäin korostaneet talousuudistuksen tärkeyttä merkittävänä osana työllisyysstrategiaa ja makrotaloudelliseen vakauteen liittyvää politiikkaa.

Tämä kertomus on laadittu hetkellä, joka on ratkaiseva Euroopan taloudelle. Yleisesti suotuisasta taloudellisesta ympäristöstä huolimatta Euroopalla on edessään monia haasteita, kun se pyrkii parantamaan yleistä kilpailukykyään. Joustavat, integroidut ja avoimet markkinat ovat kestävän talouskasvun ja pitkäaikaisen työpaikkojen syntymisen perusedellytys. Nykyinen talouden noususuuntaus tarjoaa tilaisuuden toteuttaa talousuudistukset, joita tarvitaan sellaisten dynaamisten ja tehokkaiden markkinoiden kehittämiseksi, jotka edistävät innovointia ja yrittäjyyttä. Uudistukset on toteutettava tavalla, joka tunnustaa kullekin jäsenvaltion taloudelle ominaiset haasteet.

Tällä kertomuksella vaikutetaan talousuudistukseen kahdella tavalla:

Kertomuksen avulla seurataan ja arvioidaan tuote- ja pääomamarkkinoiden toimivuutta, jotta pystyttäisiin tunnistamaan sääntelyssä olevat ongelmat EU:n tasolla.

Kertomuksessa tutkitaan kaupan, sijoitusten ja pääomamarkkinoiden integraation viimeaikaisia suuntauksia.

- Kauppa on yhä markkinoiden integroitumisen edistäjä.

- Rajatylittävät suorat sijoitukset sekä sulautumiset ja yritysostot ovat edelleen rakennemuutoksen tärkeimmät välittäjät nykypäivän sisämarkkinoilla. EU:n sisäisten ulkomaisten sijoitusten arvo kaksinkertaistui yksistään vuosina 1997 ja 1998. EU:n yritysten rajatylittävien sulautumien ja yritysostojen arvo saavutti uuden huipun vuonna 1998. Suuntauksessa ei näy merkkejä vauhdin hidastumisesta.

- Pääomamarkkinoiden integraatio on nopeutumassa, vaikka arvopaperimarkkinoiden integraatiossa onkin vielä runsaasti parantamisen varaa. Valuuttariskin poistuminen on kannustanut erityisesti institutionaalisia sijoittajia monipuolistamaan osakesalkkunsa sisältöä lisäämällä muissa jäsenvaltioissa olevien yhtiöiden liikkeellelaskemien arvopaperien osuutta. Arvopaperien liikkeellelaskijat pyrkivät hyödyntämään mahdollisuutta kerätä pääomaa koko EU:n alueelta. Sijoittajien suhtautuminen riskinottoon on muuttumassa, ja keskimääräiset eurooppalaiset luottokelpoisuusluokitukset laskevat jyrkästi. Unionissa syntyy uusia rahoitustuotteita ja -markkinoita. Esimerkiksi euromääräisten kansainvälisten joukkovelkakirjojen anti on nyt käytännössä samalla tasolla kuin dollarimääräisten anti. Yhdessä kaikki nämä suuntaukset ovat merkki likvidien ja uudenaikaisten arvopaperimarkkinoiden syntymisestä EU:n yhtiöiden palvelukseen. Tässä kertomuksessa tuodaan kuitenkin esille joukko lainsäädännöllisiä, hallinnollisia ja rakenteellisia esteitä, jotka yhä aiheuttavat EU:n arvopaperimarkkinoiden sirpaloitumista.

Markkinoiden integroitumisesta on muitakin todisteita: vähittäishintojen lähentyminen jatkuu, vaikkakin hitaammin kuin 1990-luvun alussa. Yksityisen kulutuksen hintahajonta EU:n 15 jäsenvaltion välillä on pienentynyt 22,3 prosentista vuonna 1990 arviolta 14,7 prosenttiin vuonna 1998. Lähentyminen ei kuitenkaan aina tapahdu kohti alhaisempaa hintatasoa. Markkinoille saattamisen esteiden poistaminen on siten tarpeen, jotta integraatio muuttuisi parantuneeksi markkinoiden toimivuudeksi, mutta se ei yksistään riitä. Täydellistä kilpailutilannetta on tuettava panemalla täytäntöön tiukkoja kilpailupolitiikkoja.

Kertomuksessa osoitetaan myös miten integraatio on auttanut yhteisön köyhimpiä osia pääsemään muun EU:n tasolle. EU:n reuna-alueiden suoritus on osoittanut vääräksi teorian, jonka mukaan tehokkuus ja yhteiskunnallinen yhtenäisyys ovat vastakkaisia tavoitteita.

Kertomuksessa luetellaan talousuudistuksen jatkamiseksi tarvittavat poliittiset toimenpiteet.

Yhteisön lainsäädännöllisten puitteiden keventämiseksi, niiden laadun parantamiseksi ja markkinoiden tehokkaan toimivuuden tiellä olevien esteiden poistamiseksi on määritetty poliittisia toimenpiteitä. Niitä ovat mm.:

- jäsenvaltioille annettu suositus pienentää uusien yritysten perustamiseen liittyviä yleisiä taloudellisia ja lainsäädännöllisiä kustannuksia ja järjestelmällisesti tarkistaa nykyinen oikeudellinen kehys sen laadun parantamiseksi;

- ehdotus tutkia mahdollisuudet laajentaa uuden lähestymistavan soveltamista uusien alojen tekniseen yhdenmukaistamiseen;

- jäsenvaltioille annettu suositus jatkaa nykyistä valtiontukien määrän vähentämistä sekä pyrkiä tehokkaammin välttämään alakohtaisia (ja erityisesti tilapäisiä) valtiontukia;

- rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman täydellinen ja nopea täytäntöönpano, jolla edistetään liike- ja sijoitustoimintaa sekä samalla lisätään kuluttajien ja sijoittajien luottamusta sekä vakautetaan rahoitusjärjestelmä;

- yleishyödyllisten palvelujen aloilla yhteisön oikeudellisen kehyksen omaksuminen ja täydellinen täytäntöönpano sekä kilpailusääntöjen tiukka soveltaminen;

- kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi on laadittava kattavat puitteet tietoyhteiskunnan palvelujen vapaalle liikkuvuudelle ja kehitettävä integroitu politiikka, jossa yhdistyvät valtion ja elinkeinon oma sääntely sekä kuluttajansuojasäännöt;

- jakelusektorin uudistusta haittaavien rajoitusten poistaminen.

Näiden suositusten täytäntöönpano edistää menestyvää yritystaloutta, joka kykenee omaksumaan teknisen kehityksen siten, että siitä on sosiaalista ja taloudellista hyötyä koko mantereelle. EU:n ja jäsenvaltioiden on

1. hyödynnettävä nykyistä suotuisaa taloussuhdannetta kilpailukyvyn edistämiseksi ja toteutettava talousuudistuksia, jotka sopivat yhteen taloudellisen ja sosiaalisen yhtenäisyyden sekä muiden yhteiskunnallisten tavoitteiden kanssa;

2. tarjottava paras mahdollinen kilpailullinen ja lainsäädännöllinen ympäristö. Viranomaisilla on tässä kolme tärkeää tehtävää: 1) markkinoiden korkean kilpailutason takaaminen, jotta tarpeelliset rakennemuutokset todella vaikuttavat kilpailukykyyn ja parantavat kuluttajien hyvinvointia; 2) tutkittava ja tarvittaessa mukautettava nykyisiä säännöksiä, jotta ne tarjoaisivat yksinkertaisen mutta kuitenkin korkealaatuisen lainsäädännöllisen ympäristön; ja 3) varmistettava kaikkien osakkaiden aktiivinen osallistuminen keskusteluun tehokkaista tavoista jatkaa integraatiota;

3. käytettävä sisämarkkinapolitiikoita ja jäsenvaltioiden maakohtaisia mikrotalouspolitiikoita talousuudistuksen ja kilpailukyvyn edistämiseen. Sisämarkkinat voivat toimia puitteina sellaisten lainsäädännöllisten puutteiden korjaamiseksi, jotka haittaavat kilpailukykyä ja kasvua EU:n laajuisesti.

Kestävä talouden suorituskyky on keskeinen tekijä pysyvälle uusien työpaikkojen syntymiselle, mikä on ainoa onnistunut ja kestävä ratkaisu yhteiskunnallisen syrjäytymisen estämiseksi. Tässä kertomuksessa osoitetaan tie sellaisen lainsäädännöllisen ympäristön luomiseksi, joka edistää työpaikkojen luomista yrityksissä. Siten se on osa komission valmisteluja Lissabonissa 23. ja 24. maaliskuuta pidettäväksi suunniteltua Eurooppa-neuvoston erityiskokousta varten.

I. JOHDANTO

Tämä on toinen vuosikertomus tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta, jonka komissio on laatinut vastauksena Cardiffissa kesäkuussa 1998 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin. Neuvoston toimeksiannon mukaisesti tässä kertomuksessa esitetään tehokkaan markkinayhdentymisen indikaattorit, mukaan lukien hintaerot ja sisämarkkinatoimenpiteiden täytäntöönpano, minkä tarkoituksena on seurata talousuudistuspyrkimyksiä yhteisön tasolla ja kehittää politiikoita, joiden avulla tuote-, palvelu- ja pääomamarkkinoista saataisiin tehokkaampia. Komission kertomus sekä jäsenvaltioiden laatimat niiden toimivaltaan kuuluvia tuote- ja pääomamarkkinoita koskevat kansalliset kertomukset ovat lähdemateriaalina talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen laatimisessa.

Ensimmäisen kertomuksen julkaisemista seuraavan vuoden aikana Eurooppa-neuvosto on toistuvasti korostanut tuote- ja pääomamarkkinoiden uudistamisen ja kattavan talousuudistuksen merkitystä rahaliiton makrotaloudelliselle vakaudelle. Kölnissä pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa sovittu työllisyyspaketti on korostanut Cardiffin talous- ja rakenneuudistusprosessin roolia ja täydentänyt Luxemburgin työllisyyttä ja makrotaloudellista vuoropuhelua koskevaa prosessia. Helsingissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi työllisyyttä koskevien suuntaviivojen olleen onnistuneita ja korosti talous-, työllisyys- ja rakennepolitiikoiden koordinoimisen merkitystä työttömyyden torjumisessa. Eurooppa-neuvosto vahvisti Helsingissä myös, että markkinasuorituksen parantaminen on kattavan uudistuksen keskeinen tekijä. Puheenjohtajamaan päätelmissä korostetaan talousuudistuksen merkitystä ja erityisesti markkinoiden vapauttamista ja verouudistuksia suotuisien talousnäkymien ylläpitämiseksi. Kilpailukyvyn, työllisyyden ja elintason turvaamiseksi ja edistämiseksi maailmassa, jossa vallitsevat vapaa kauppa ja jatkuva teknologinen muutos, jäsenvaltioiden ja yhteisön on lisättävä ponnistuksiaan parantaa tuote- ja pääomamarkkinoiden tehokkuutta. Lisäksi EMU edellyttää joustavia markkinoita, jotka pystyvät mukautumaan taloudellisiin muutoksiin ilman työpaikkojen häviämistä ja kilpailukyvyn pienenemistä.

Euroopan talouden vakaa perusta ja nykyiset suotuisat taloudelliset näkymät tarjoavat erityisen otollisen ympäristön talousuudistukselle, jonka avulla voidaan korjata joitakin rakenteellisia ongelmia, jotka ovat aikaisemmin heikentäneet Euroopan kilpailukykyä ja työllisyyttä. Alhainen inflaatio, lisääntyvät investoinnit, nouseva tulotaso ja parempi työllisyystilanne helpottavat talousuudistuksen aloittamista. Euroopan unionilla on mahdollisuus toteuttaa rakenteellisia uudistuksia, jotka voivat muuttaa Euroopan nopeasti kasvavaksi ja korkean työllisyyden taloudeksi, joka pystyy vastaamaan maailmanlaajuisen kilpailun aiheuttamiin haasteisiin. On aika rakentaa EMU:n tuomalle makrotalouden vakaudelle ja luoda dynaaminen liikeympäristö, jossa innovaatiotoiminta ja luovuus kukoistavat ja yrittäjyys voi muuttaa investoinnit ja teknologian luomat tilaisuudet uusiksi työpaikoiksi, ja samalla säilyttää yhteiskuntamme arvot.

Prosessin tehostaminen ja parantaminen

Talous-, työllisyys- ja rakennepolitiikkojen koordinoinnin tehostaminen on keskeisessä asemassa, jos sisämarkkinoiden ja yhteisen rahan tarjoamia mahdollisuuksia halutaan täysin hyödyntää, mutta koordinoinnin kustannukset olisi pidettävä mahdollisimman pieninä. ECOFIN-neuvosto on laatinut Helsingissä kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle kertomuksen, jossa tarkastellaan nykyisin käytettävissä olevia välineitä ja talouspolitiikan koordinoinnista EMU:n 3. vaiheessa ensimmäisenä vuotena saatuja kokemuksia ja jolla on merkittäviä seuraamuksia Cardiffin prosessille. Kertomuksessa korostetaan laajojen talouspolitiikan suuntaviivojen keskeistä roolia talouspolitiikan koordinoinnissa ja tuodaan esille tarve varmistaa eri neuvostojen toiminnan johdonmukaisuus. Menettelytapojen kannalta merkittävin muutos on ollut komission laatimien kertomusten määrässä tapahtunut pieneneminen. Viime vuonna laaditut kertomukset Cardiff I ja II on korvattu tällä yhdellä vuosittaisella kertomuksella. Lisäksi komissio tulee tekemään analyyseja jäsenvaltioiden talousuudistussuunnitelmista talouspoliittisessa komiteassa tehtävää vertaistutkimusta varten. Lissabonissa pidettävässä Eurooppa-neuvoston erityiskokouksessa tullaan tarkistamaan nykyistä talouspoliittista koordinointia.

Sisämarkkinoiden uuden strategian [KOM(1999)624] hyväksyminen sisämarkkinaneuvostossa lisää uuden ulottuvuuden tähän kertomukseen. Jäljempänä selostetut seurantaprosessin tulokset ja tuote- ja pääomamarkkinoiden toimintaa koskevien arviointien päätelmät muodostavat perustan uuden sisämarkkinastrategian tuleville vuosittaisille kohdetoimien tarkistuksille. Tästä syystä kertomuksessa kiinnitetään erityistä huomiota eräisiin sisämarkkinoiden keskeisiin kysymyksiin, kuten hintojen lähentymiseen ja rahoituspalvelujen yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseen. Tämä on myös ECOFIN-neuvoston Helsingin Eurooppa-neuvostolle antaman kertomuksen uusien suuntaviivojen mukaista.

Kertomuksen tavoitteet ja rakenne

Cardiffin Eurooppa-neuvoston toimeksiannon mukaisesti tämän kertomuksen päätavoite on esittää komission viime vuonna tekemän, tuote- ja pääomamarkkinoiden toimivuutta koskevan seurannan ja arvioinnin keskeisimmät tulokset. Tämä on tehtävä, jotta tunnistettaisiin talousuudistuksen kalleimmat esteet taloudellisen tehokkuuden kannalta.

Tähän kertomukseen sisältyy päätelmiä ja suosituksia, joissa luonnostellaan poliittisia toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen talousuudistuksen edistämiseksi tai jotka auttavat poistamaan markkinoiden tehokkaan toimivuuden esteitä. Näihin kuuluu uusia aloitteita, joita tarvitaan markkinatehokkuuden lisäämiseksi tai talousuudistuksen edistämiseksi, sekä jo ilmoitettuja poliittisia toimia, jotka olisi suoritetun seurannan ja arvioinnin tulosten mukaan toteutettava kiireellisesti. Täsmällisten poliittisten ehdotusten muotoilu ei kuulu tämän kertomuksen alaan. Maakohtaisia talouspolitiikan suuntaviivoja laaditaan talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen yhteydessä talousuudistusta koskevien jäsenvaltioiden kertomusten ja tässä kertomuksessa olevien tietojen perusteella. Tässä esitetyt päätelmät ja suositukset otetaan huomioon myös sisämarkkinastrategian kohdetoimien tarkistuksessa.

Kertomuksen rakenne perustuu komission viime vuonna hyväksymän ja neuvoston vastaanottaman Cardiff I -raportin pääpiirteille. Siihen on tehty joitakin muutoksia sisämarkkinaneuvoston tekemien ehdotusten ja ECOFIN-neuvoston suorittamasta ensimmäisestä Cardiff-prosessiin kuuluvasta toimesta tehdyn ECOFIN:in arvioinnin päätelmien huomioimiseksi. Alaa on laajennettu käsittämään eräät markkinoiden toimivuuden yhteiskunnalliset ulottuvuudet. Lisäksi tämän vuoden kertomukseen on sisällytetty laaja joukko tilastollisia indikaattoreita, jotka helpottavat Cardiffin prosessin seuraavia vaiheita.

Kertomuksessa on kolme pääosaa. Osassa II esitetään yleisarviointi markkinoiden toimivuudesta. Siinä otetaan huomioon taloudelliset seikat, kuten resurssien tehokkaalle jakamiselle ja kasvulle tarpeellinen markkinoiden yhdentyminen, sekä muita markkinoiden toimivuuden ulottuvuuksia, erityisesti kuluttajille koituvat edut sekä taloudellinen ja yhteiskunnallinen yhtenäisyys sellaisina kuin ne on määritelty perustamissopimuksessa. Osassa III esitetään eräiden tuote- ja pääomamarkkinoiden toimivuuteen ja talousuudistukseen liittyvien horisontaalisten kysymysten seurannan tärkeimmät tulokset. Näiden kysymysten valinnassa komissio on ottanut huomioon viime vuoden Cardiff I ja II -raporttien tulokset sekä sisämarkkinoiden horisontaalisia kysymyksiä käsittelevän työryhmän kertomuksen ja talouspoliittisen komitean ensimmäisestä Cardiff-prosessiin kuuluvasta toimesta laatiman tiivistelmän. Osa IV on omistettu palvelujen talousuudistuksen edistämiselle. Palvelusektorille annettu erityisasema johtuu sen taloudellisesta merkityksestä työllisyyden ja arvonlisän kannalta, rakenneuudistusten tällä alalla aiheuttamista erityisongelmista ja tarpeesta ryhtyä yhteisön tason toimiin palvelumarkkinoiden avaamiseksi ja integroimiseksi sekä parantaa palvelualojen sääntelykehystä [1].

[1] Kertomukseen liittyy komission yksiköiden valmisteluasiakirja, jossa on analyyttista tietoa pääomamarkkinoiden integraatiosta, pankkitoiminnasta, sähkön yhtenäismarkkinoista ja hintojen lähentymisestä.

II. MARKKINOIDEN YLEISEN TOIMIVUUDEN ARVIOINTI

Tuote- ja pääomamarkkinoiden taloudellinen integraatio parantaa Euroopan talouden suorituskykyä kasvattamalla markkinoiden kokoa sekä vähentämällä kustannuksia ja edistämällä kilpailua. Muiden taloudellisten tekijöiden ja erityisesti innovoinnin, luovuuden, taloudellisen ja rahallisen yhdentymisen on oltava merkittävämmässä asemassa uuden vuosisadan maailmanlaajuisessa tiedolle rakentuvassa taloudessa. Kertomuksessa keskitytään näihin kysymyksiin markkinoiden toimivuuden arvioimiseksi yleisesti taloudelliselta kannalta.

A. Markkinoiden toimivuus: yhdentyminen on edelleen johtava tekijä markkinasuorituksen parantamisessa

1. Taloudellinen yhdentyminen: pääomamarkkinat yhä tuotemarkkinoiden jäljessä yhdentymisessä

- Tuotemarkkinat: kauppa ja ulkomaiset suorat sijoitukset

Kaupan esteiden poistamiseen ja markkinoiden vapauttamiseen tähtäävä sisämarkkinaohjelma lisää jäsenvaltioiden markkinoiden yhdentymistä. Vuodesta 1993 EU:n sisäisen teollisuustuotteiden kaupan kasvu on edennyt huomattavasti nopeammin kuin bkt:n kasvu. Tämä on sitäkin merkittävämpää, koska teollisuustuotteiden kaupan osuus bkt:stä on pienentynyt (ks. kaavio 1 ja taulukot 1 ja 2). Palvelujen alalla aikaisemmin säänneltyjen sektorien yhdentyminen, jäljellä olevien kaupan esteiden poistaminen ja muut usein teknisistä syistä johtuvat rakenteelliset muutokset tekevät mahdolliseksi paljon suuremman kaupan keskinäisen riippuvuuden.

Kauppa on yhä keskeinen ja pysyvä tapa integroida yhteisön markkinat, mutta nykypäivän sisämarkkinoilla rajatylittävät investoinnit sekä sulautumiset ja yritysostot erityisesti palvelualoilla muodostavat dynaamisimmat nykyisten sisämarkkinoiden yhdentymisen välineet. Yksistään vuosien 1997 ja 1998 välisenä aikana EU:n sisäisten ulkomaisten sijoitusten arvo melkein kaksinkertaistui, mikä osoittaa harkittua kasvuun perustuvaa yritysstrategiaa markkinatilaisuuksien hyödyntämiseksi ja johtuu luultavasti suurelta osin EMU:n tarjoamasta uudesta sysäyksestä yhdentymiseen (ks. taulukko 3).

Rajatylittäviä sijoituksia käytetään usein yritysten välisten sulautumien ja yritysostojen (M&A) rahoittamiseen. Aktiivinen sulautumis- ja yritysostotoiminta on selvä osoitus kasvuhakuisista yrityksistä, jotka pyrkivät kilpailemaan laajentuneilla EU:n markkinoilla. EU:n viimeaikaisen M&A-toiminnan intensiivisyys on lisääntynyt (ks. taulukko 4). EU:n yritysten rajatylittävien sulautumien ja yritysostojen arvo oli ennätysmäinen vuonna 1998, lisäksi siihen liittyi yhä jatkuva kasvu, jonka tuloksena vuoden 1999 lukujen odotetaan olevan suuremmat kuin vuoden 1998 ennätyksen. Toisin sanoen sulautumien ja yritysostojen merkitys markkinoiden yhdentymisen välineenä kauppaan verrattuna on huomattavasti kasvanut. Lisääntyvän rajatylittävän M&A-toiminnan alakohtaiset osuudet ovat muuttumassa: palvelujen osuus kaikista kaupoista lisääntyy (53 prosenttia vuonna 1998, kun määrä oli 42 prosenttia vuonna 1992).

On myös tärkeää huomata, että EU:n ulkoinen kauppa on kasvanut nopeammin kuin EU:n sisäinen kauppa vuodesta 1993 lähtien. Toisin sanoen EU:n markkinat yhdentyvät nopeasti paitsi keskenään, myös muiden kuin EU-markkinoiden kanssa. Tämä osoittaa vääräksi mielipiteen, jonka mukaan sisämarkkinat olisivat väline Euroopan sulkemiseksi muulta maailmalta. Samaan ollaan päädytty äskettäisessä OECD:n tutkimuksessa [2], jossa osoitetaan, että WTO:n millennium-kierroksen aattona EU:n avoimuus kaupan ja investointien suhteen on sama tai suurempi kuin USA:n ja paljon suurempi kuin Japanin.

[2] OECD, "Trends in market openness", Economics Department working paper n. 221, August 1999.

Avoin ja tehokas sulautumien valvonta sekä jäsenvaltioissa että yhteisössä on olennaisen tärkeä tekijä kilpailun säilyttämiseksi ja samalla oikeusvarmuuden tarjoamiseksi yrityksille. Valvonnan pitäisi perustua kilpailusääntöjen tiukkaan soveltamiseen ja olla kotimaisesta teollisuuspolitiikasta riippumatonta. Tähän liittyen yritysostotarjouksia koskevan direktiivin hyväksymisen on tapahduttava nopeasti. Myös säädös eurooppayhtiöstä voisi helpottaa yritysten nykyistä laajentumismenetelmää. Komissio pysyy valppaana tavaroiden ja palvelujen kaupan tielle tulevien uusien alakohtaisten esteiden varalta.

- Pääomamarkkinat

Indikaattorit osoittavat, että pääomamarkkinoiden lisäyhdentymiselle on vielä huomattavasti tilaa Euroopassa (ks. liite A). Esimerkiksi ulkomaisten osakkeiden osuus eurooppalaisten sijoittajien osakesalkusta on suhteellisen pieni. Lisäksi pääomamarkkinoiden yhdentyminen ei ole vielä edennyt niin pitkälle, että se voisi tasoittaa kulutusta ja siten vaimentaa suhdannevaihteluja (ks. taulukot 5 ja 6).

Tilanne on kuitenkin muuttumassa nopeasti. Muissa jäsenvaltioissa liikkeelle laskettujen arvopaperien ostorajoitusten poistaminen ja yhteisen rahan tulo ovat kannustaneet institutionaalisia sijoittajia hajauttamaan salkun sisältöä kansainvälisempään suuntaan. Arvopaperien liikkeellelaskijat, jotka pyrkivät Euroopan laajuisille markkinoille, hyötyvät uudesta suuntauksesta: liikkeellelaskettujen kansainvälisten arvopaperien euromääräinen kokonaisarvo on nyt käytännössä sama kuin dollarimääräisten liikkeellelaskujen määrä (ks. taulukko 9), ja vaihdettujen johdannaissopimusten määrä on moninkertaistunut joka neljännesvuosi vuoden 1998 puolivälin jälkeen (ks. taulukko 8). Euroopan talous- ja rahaliitto, rahoituspalvelujen yhtenäismarkkinoiden luomiseen tähtäävä tiettyjen rajoitusten poistaminen, maksujärjestelmien parantuminen ja vielä viimeaikaisempi rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman täytäntöönpano ovat näiden rakenteellisten muutosten tärkeimmät liikkeellepanevat voimat.

Sijoittajien käyttäytyminen muuttuu vastaavasti. Vakaampi makrotaloudellinen ympäristö, alhaisemmat korot ja yhteinen raha näyttävät lisänneen keskitason eurooppalaisen sijoittajan halukkuutta riskinottoon. Eurooppalaisten yritysten joukkovelkakirjamarkkinoiden keskimääräinen luottokelpoisuus on laskussa, mikä on seurausta markkinoille tulleiden AAA-luokkaa alempien liikkeellelaskijoiden määrän lisääntymisestä. Tämä näyttää osoittavan, että yritysten mahdollisuudet saada rahoitusta ovat jo parantumassa. Muutokset kuitenkin myös korostavat tarvetta lisätä avoimuutta ja uudistaa valvontasääntöjä, kuten komissio on toivonut rahoituspalveluja koskevassa toimintasuunnitelmassaan. Tämä on erityisen tärkeää järjestelmän vakauden kannalta ja yksityisille sijoittajille, joiden merkitys pääomamarkkinoiden vakaudelle on yhä huomattavampi eläke- tai sijoitusrahastoihin ja arvopaperimarkkinoille osallistumisen kautta.

Näissä uusissa ja pääomamarkkinoiden kehitykselle suotuisissa puitteissa kaikkien yritysten, ja erityisesti pk-yritysten, pitäisi pystyä hyötymään parantuneista rahoitusolosuhteista. Pk-yritysten erityistarpeita varten tarvitaan enemmän erilaisia ja riittäviä rahoituslähteitä. Kuten Cardiffissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti, riskipääoma on merkittävä pk-yritysten rahoituksen lähde. Eurooppalaiset riskipääomamarkkinat ovat kuitenkin Yhdysvaltoihin verrattuna paljon pienemmät [3]. Useimmilla eurooppalaisilla riskipääomasijoituksilla rahoitetaan pk-yritysten laajentumista: vain vähäinen osa käytetään aloittavien yritysten siemenpääomaan, mikä haittaa kasvumahdollisuuksia omaavien uusien yritysten perustamista tai laajentamista. Yhdysvalloissa 60 prosenttia riskipääomasta tulee eläkerahastoista, kun vastaava luku jopa Euroopan kehittyneimmillä riskipääomamarkkinoilla Yhdistyneessä kuningaskunnassa on vain 30 prosenttia. Eurooppalaiset institutionaaliset sijoittajat voisivat ottaa selkeästi merkittävämmän roolin riskipääomamarkkinoilla.

[3] Ks. komission tiedonanto [KOM(1999)493]: Riskipääoma: toimintasuunnitelman täytäntöönpano. Ehdotuksia seuraaviksi toimenpiteiksi.

Pääomamarkkinoiden yhdentymisen kiihtyvän vauhdin tukemiseksi tulisi institutionaalisten sijoittajien tarpeettomat lainsäädännölliset rajoitukset poistaa. Samanaikaisesti olisi avoimuutta, valvontaa ja vakavaraisuutta koskevat säädökset mukautettava uuteen markkinatodellisuuteen rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa ehdotetuilla tavoilla. Tämä on olennaisen tärkeää, jotta varmistettaisiin kuluttajien suojelu ja rahoitusjärjestelmän vakaus. Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmaan sisältyvät aloitteet ja komission tällä alalla äskettäin tekemät ehdotukset [KOM(1999)493] olisi toteutettava mahdollisimman nopeasti, jotta parannettaisiin riskipääoman, myös siemenpääoman, saantiedellytyksiä Euroopassa, erityisesti pk-yritysten osalta.

2. Tarve edistää innovaatiotoimintaa ja luovuutta taloudellisen suorituskyvyn ja kilpailukyvyn parantamiseksi

Paremman taloudellisen suorituskyvyn on perustuttava innovaatiotoimintaan ja luovuuteen, jotta maksimoitaisiin kasvu ja työllisyys tulevaisuudessa. Valitettavasti EU:n teollisuuden osuus TTK:n kokonaismenoista on alhainen Yhdysvaltoihin ja Japaniin verrattuna (ks. taulukko 10). Alhaiset TTK-investoinnit ja jäsenvaltioiden sirpaleiset TTK-politiikat haittaavat Euroopan taloudellista suorituskykyä. TTK:hon sijoittamista, teknologista tuotosta (patenttihakemusten määrässä mitattuna) ja innovaatiotoimintaa on huomattavasti lisättävä, jotta kuilu kilpailijoihin kaventuisi. Viides puiteohjelma tarjoaa lisärahoitusta EU:n T&K:lle. Komission tiedonannossa Kohti eurooppalaista tutkimusaluetta ehdotetaan tapoja parantaa koordinointia ja verkottumista, jotta voitaisiin paremmin koordinoida nykyisiä sirpaleisia kansallisia TTK-järjestelmiä ja vapauttaa TTK-potentiaalia. On kuitenkin yksityissektorin tehtävä parantaa teknologista suorituskykyä.

Investoinneista odotettavissa olevan tuoton lisääntyminen kannustaisi teollisuutta investoimaan teknologiaan ja muihin aineettoman pääoman muotoihin. Teollis- ja tekijänoikeudet ovat aina edistäneet innovointia ja luovuutta, joten kansainvälisiin teollis- ja tekijänoikeussääntöihin äskettäin tehdyillä muutoksilla pitäisi olla vaikutusta. Parantunut suojelun taso ja teollis- ja tekijänoikeuksien parempi maailmanlaajuinen soveltaminen kannustavat yrityksiä innovointiin ja luovuuteen.

Teollis- ja tekijänoikeusmarkkinoilla vallitsevien olosuhteiden parantaminen on olennaisen tärkeää myös innovoinnin ja luovuuden edistämiseksi. Teollis- ja tekijänoikeusmarkkinoiden arvon arvioiminen koko EU:ssa on vaikeaa. Teknologian kansainvälisen kaupan osuus EU:n bkt:stä on 1-2 prosenttia, ja suuri osa kaupasta tapahtuu jäsenvaltioiden välillä. Näiden markkinoiden toimivuus on kilpailukyvyn avaintekijä uudessa tietoon perustuvassa taloudessa.

Nykyisiä ja suunnitteilla olevia pyrkimyksiä TTK:n edistämiseksi ja kansallisten innovaatiojärjestelmien yhdistämiseksi olisi täydennettävä yhteisön aloitteilla teollis- ja tekijänoikeuksien (patenttien, hyödyllisyysmallien, tekijänoikeuksien, mallien ja tavaramerkkien) suojelemiseksi, jotta edistettäisiin innovointia ja luovuutta ja helpotettaisiin kauppaa "teknologian yhtenäismarkkinoilla".

B. Markkinoiden toimivuus: yhdentymisen vaikutus yhteiskunnalliseen yhtenäisyyteen ja kuluttajiin

Yhteiskunnallisen hyväksyttävyyden olisi myös oltava osa kaikkea markkinoiden toimivuuden arviointia yhdessä taloudellisten näkökantojen kanssa. Markkinoiden tuloksellisuus on yhteiskunnallisesti tyydyttävää vain, jos se on sosiaalisten tavoitteiden ja arvojen mukaista. Tässä kertomuksessa otetaan sen vuoksi huomioon yhteiskunnallisen ja taloudellisen yhtenäisyyden edistäminen ja kuluttajien edut [4] [5].

[4] Myös markkinatulosten vaikutukset ympäristöön olisi otettava huomioon. Komissio antoi tänä vuonna tiedonannon [KOM(99) 263], jossa käsitellään ympäristöä ja sisämarkkinoita. Neuvosto on antanut samaa aihetta käsittelevän päätöslauselman. Ympäristökysymyksiä tullaan käsittelemään tulevissa kertomuksissa tältä pohjalta. Joitakin sähkömarkkinoiden vapauttamiseen liittyviä ympäristökysymyksiä on käsitelty lyhyesti asiaa koskevassa liitteessä.

[5] Toinen merkittävä seikka, jota olisi tarkasteltava ja ymmärrettävä paremmin, on työmarkkinoiden ja tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnan välinen suhde, mutta se ei kuulu tämän kertomuksen aihepiiriin. Työmarkkinoiden ja tuote- ja pääomamarkkinoiden seuraamiseen käytettävien erilaisten poliittisten välineiden olemassaolon (Luxemburg ja Cardiff) ei kuitenkaan pidä estää niiden välisten suhteiden tutkimista.

1. Taloudellinen ja yhteiskunnallinen yhtenäisyys on hyötynyt lisääntyneestä yhdentymisestä

Sisämarkkinat osoittavat, miten markkinoiden vapauttamisen ja yhdentymisen taloudelliset tavoitteet voivat sopia täydellisesti yhteen yhteiskunnallisten arvojen, kuten perustamissopimuksessa tarkoitetun taloudellisen ja yhteiskunnallisen yhtenäisyyden kanssa. Euroopan alueiden taloudellinen ja yhteiskunnallinen yhtenäisyys on parantunut huomattavasti sisämarkkinoiden toteuttamisen keskeisinä aikoina. Kuudennen kausikertomuksen Euroopan unionin alueiden sosiaalisesta ja taloudellisesta tilanteesta mukaan kymmenellä alueella, joilla tulotaso oli alhaisin, henkeä kohti laskettu bkt nousi 41 prosentista 50 prosenttiin yhteisön keskiarvosta vuosien 1986 ja 1996 välisenä aikana. Sitä, missä määrin aggregoitujen taloudellisten tulosten ja sisämarkkinoiden välillä on suora yhteys, on kuitenkin vaikea sanoa.

Tiedonannossa Euroopan teollisuuden rakennemuutos ja mukauttaminen [KOM(1999)465] olevat tiedot poikkeavat eräiden talousasiantuntijoiden ennustuksista siitä, että sisämarkkinat kasvattaisivat EU:n ydin- ja reuna-alueiden talouksien välistä kuilua. Ennustusten vastaisesti teollisuustuotannon maantieteellinen keskittyminen eri maissa on vuosina 1988-1998 vähentynyt (ks. kaaviot 2 ja 3). Toisin sanoen, reuna-alueiden valtiot ja pienet maat ovat kasvaneet nopeammin kuin suuret jäsenvaltiot. Lisäksi sisämarkkinat ovat tehneet mahdolliseksi hyödyntää mittakaavaetuja ja lisätä tuottavuutta. Siten Euroopan tiiviimpi yhdentyminen ei näytä johtaneen "ydin- vs. reuna-alue" -malliin jäsenvaltioissa.

Lisääntyvä integraatio näyttää siten auttaneen rationalisoimaan EU:n tuotantoa ja kiihdyttämään kasvua suhteellisesti enemmän unionin vähemmän kehittyneissä maissa monipuolistaen niiden teollisuuden rakenteita. Prosessia on vahvistanut jäsenvaltioiden teknologian, pääoman ja työvoiman saatavuudessa olleiden erojen vähittäinen pieneneminen. Siten Euroopan taloudellinen yhdentyminen näyttää vaikuttavan tehokkaasti perustamissopimuksen tavoitteeseen taloudellisesta ja sosiaalisesta yhtenäisyydestä. Tätä suuntausta on tulevaisuudessa valvottava, erityisesti alueellisella tasolla, mutta tietojen saatavuuteen ja rakenteellisten muutosten mittaamiseen liittyvät vaikeudet voivat tehdä mahdottomaksi vuosittaisen raportin laatimisen.

Tehokkuuden parantuminen on ollut ja sen tulisi tulevaisuudessakin olla yhdenmukaista talouksien lähentymisprosessin kanssa. Uudessa sisämarkkinastrategiassa muiden yhteisön politiikkojen, kuten taloudellisen ja sosiaalisen yhtenäisyyden, jatkuva yhdentyminen on strateginen tavoite.

2. Yhdentymisen vaikutus kuluttajien maksamiin vähittäishintoihin: parannuksille vielä tilaa

Terveys ja turvallisuus, valinta, hinta, laatu, saatavuus ja oikeudenmukaiset ja avoimet markkinasuhteet ovat markkinoiden toimivuuden keskeisiä ulottuvuuksia kuluttajien kannalta katsoen. Näitä seikkoja tullaan sisällyttämään aiheesta tulevaisuudessa annettaviin kertomuksiin. Tänä vuonna olemme keskittyneet sisämarkkinoiden aiheuttamiin hintavaikutuksiin kuluttajille koituvana merkittävänä hyötynä.

Eurostatin tietojen mukaan yksityisen kulutuksen hintahajonta eri EU-maiden välillä on pienentynyt 22,3 prosentista [6] vuonna 1990 arviolta 14,7 prosenttiin vuonna 1998. Suuntaus on ollut huomattavin kaupankäyntiin soveltuvien tavaroiden, kuten elintarvikkeiden, jalkineiden ja kotitalousvälineiden, kohdalla. Hintahajonta on edelleen suuri sellaisilla kaupankäyntiin soveltumattomien tuotteiden aloilla kuten rakentamisessa, mutta se on pienentynyt muilla kaupankäyntiin soveltumattomien tuotteiden aloilla, kuten virkistyksen, koulutuksen ja kulttuurin aloilla. Julkisten palvelujen hintojen lähentyminen heijastaa vapauttamisprosessin kehitystä: energiasektoreilla, joilla vapauttaminen on edennyt eri tahtiin eri maissa, hintahajonta on suurempi nyt kuin mitä se oli vuonna 1990, toisin kuin teleliikenteen alalla, jossa hinnat ovat nopeasti lähentyneet toisiaan kilpailun ja teknologian ansiosta (ks. taulukot 11-13).

[6] Nämä luvut osoittavat variaatiokertoimen, joka mittaa hintajakauman hajontaa prosentteina kaikissa maissa verrattuna EU:n keskimääräisiin hintoihin.

Välillinen verotus ja vaihtelevat valuuttakurssit ovat merkittävä syy nykyiselle hintahajonnalle. Alv:n erojen osuus loppukulutuksen hintojen eroista on noin 20 prosenttia (ks. taulukko 14). Valuuttakurssien vaihtelut ovat vaikuttaneet suuresti hintahajonnan lisääntymiseen vuosien 1992 ja 1995 välisenä aikana (erityisesti vuonna 1995), kun jäsenvaltioissa, joissa jo oli suhteellisen alhaiset hinnat, tapahtui merkittävää rahan arvon alenemista. Sen vuoksi hintojen lähentyminen näyttää pysähtyneen vuoden 1993 jälkeen. Sitä seuraavia kolmea vuotta, jolloin valuuttakurssit olivat vakaammat, koskevat EU15:n luvut osoittavat lähentymisen kuitenkin jatkuvan, vaikkakin hitaammin kuin vuosina 1985-1995. Lisäksi kuudessa jäsenvaltiossa, joihin valuuttakurssien vaihtelut vaikuttivat vähiten vuosina 1992-1995, ei näy merkkejä hintahajonnan lisääntymisestä (ks. taulukko 15).

Kuluttajien hyvinvoinnin kannalta on tärkeää tutkia taso, jota kohti vähittäishinnat lähentyvät. Kilpailuympäristössä yhdentymisen pitäisi johtaa lähentymiseen kohti alhaisempia hintatasoja. Vähemmän kilpailevilla markkinoilla lähentyminen saattaa tapahtua kohti korkeampia hintoja. Vaikka näiden suuntausten toteaminen on vaikeaa, näyttää siltä, että markkinoilla, joilla kilpailu on kovaa, esim. teleliikenteen alalla, hinnat lähentyvät kohti alhaisempia hintatasoja. Näin ei kuitenkaan aina ole ollut laita kaikilla aloilla [ks. liite B. Lisätietoja asiakirjassa EU Economy: 1999 Review - SEC(1999)1950)].

Hintojen lähentymistä osoittaviin seikkoihin tulisi suhtautua varovasti useista syistä. Ensinnäkin käytettävissä olevien tietojen laatua on parannettava. Toiseksi, integraatio on vain yksi monista tekijöistä, joilla on vaikutusta hintojen lähentymiseen. Markkinoilla vallitseva kilpailu, erojen pieneneminen ja muut tekijät, kuten jakelusektorin tehokkuus, vaikuttavat myös hintahajonnan muuttumiseen. Siten hintojen lähentymistä pitäisi pitää talouden uudistusprosessin avainkysymyksenä eikä vain taloudellisen yhdentymisen indikaattorina.

Taloudellinen integraatio ei ole ainoa hintojen lähentymiseen vaikuttava tekijä, ja sen vuoksi laaja talousuudistus on tarpeen, jotta hinnat lähentyisivät kohti alhaista hintatasoa nykyisillä sisämarkkinoilla. Jäsenvaltioiden ja yhteisön toimenpiteet on yhdistettävä, jotta voitaisiin edistää kilpailua, lainsäädännön uudistamista ja integraation jatkumista. Muut toimenpiteet hintojen avoimuuden edistämiseksi, jotta kuluttajat ja ostajat yleensä saisivat aikaan hintojen lähentymisen, ovat tärkeitä, erityisesti äskettäin vapautetuilla aloilla. Jakelusektorin tehokkuuden parantaminen on myös keskeisessä asemassa.

III. HORISONTAALISTEN KYSYMYSTEN SEURANTA

EMU:n tarvitsemien joustavien markkinoiden syntyminen edellyttää jäljellä olevien esteiden poistamista tuote- ja pääomamarkkinoiden yhdentymisen tieltä. Myös valtiontuista, julkisten hankintojen käytännöistä, lainsäädännöstä tai verotuksesta johtuvat kilpailun vääristymät ja sisämarkkinoiden toiminnan esteet olisi poistettava. Jäljellä olevien esteiden tunnistaminen ja niiden vaikutusten arviointi ovat talousuudistuksen suurimpia vaikeuksia.

OECD:n laskemat talouteen vaikuttavan sääntelyn yleiset indikaattorit voivat rajoituksistaan huolimatta olla hyödyllisiä tähän tarkoitukseen, koska niiden pitäisi osoittaa sääntelyn myönteisyys markkinamekanismien kannalta. Lisäksi ne mahdollistavat niiden välisen vertailun. Indikaattorit osoittavat, että jäsenvaltioissa on merkittäviä eroja, mikä viittaa siihen, että tarvitaan maakohtaisia ratkaisuja (ks. taulukko 16).

Tuotemarkkinoiden kokonaissääntelyn osalta EU-maiden tilanne näyttää olevan keskimäärin huonompi kuin USA:n, mutta parempi kuin muiden OECD-maiden kuten Japanin tai Norjan. Valtion suorittama talouden valvonta (johon sisältyy sellaisia muuttujia kuin valtion mukanaolo yksityisten yritysten toiminnassa tai julkisten liikelaitosten määrä) on OECD:n mukaan pääasiallinen syy EU:n sääntelyn jäykkyyteen. Mutta EU ei ole poikkeus ja myös muissa OECD-talouksissa, kuten Koreassa, Sveitsissä ja erityisesti Norjassa, tämä indikaattori on suuri. Kaupan ja investoinnin esteet ovat hyvin pienet EU-maissa. Huomattavimmat tulokset on saatu ehkä yritystoiminnan esteiden indikaattorien kohdalla, jotka osoittavat merkittäviä eroja eri Euroopan maissa.

Poliittisista syistä on tarpeen tarkastella yleisten indikaattorien takana olevia muuttujia valtioiden ja yhteisön tasolla. Jäljempänä on raportoitu viidestä markkinoiden toimintaan vaikuttavasta avaintekijästä. Ne on valittu komission prioriteettien ja ensimmäisestä Cardiffin prosessiin kuuluvasta toimesta tehtyjen päätelmien nojalla, ja niihin kuuluu rakenteellisia tekijöitä, joilla on välitön vaikutus liiketoimintaympäristöön, sekä politiikkoihin liittyviä kysymyksiä, jotka vaikuttavat markkinoiden toimintaan.

A. Liiketoimintaympäristön parantaminen

1. Yrittäjyys ja lainsäädännön yksinkertaistaminen

Uuden yrityksen perustaminen on yhä lannistavaa monissa jäsenvaltioissa: monimutkainen taloudellinen ja hallinnollinen lainsäädäntö, riittämättömät rahoitusmahdollisuudet, epäasianmukaiset konkurssi- ja maksukyvyttömyyssäännöt, rajoitetut tiedonsaantimahdollisuudet ja riittämätön koulutus ovat muiden syiden ohella eräitä pienyritysten perustamista ja kehittämistä ehkäiseviä tekijöitä. Vaikutus heijastuu aloittavien yritysten määrään, joka on huomattavasti pienempi kuin Yhdysvalloissa, sekä uusien yritysten selviytymiseen ajan mittaan. Tilanteen korjaamiseksi tarvitaan nopeita taloudellisia ja lainsäädännöllisiä uudistuksia. Merkittävät erot yritysten rekisteröintimenettelyissä eri jäsenvaltioissa (ks. kaaviot 4 ja 5) ovat osoitus siitä, että tilannetta voidaan paljon parantaa erityisesti vaihtamalla esimerkkejä parhaista toimintatavoista, kuten:

- Keskitettyjen palvelupisteiden perustaminen aloittavien yritysten avuksi. Ne voivat tarjota olennaisesti yksinkertaistettuja hallinnollisia menettelyjä ja antaa neuvoja ja tietoja. Useimmissa jäsenvaltioissa on joko jo perustettu tai aiotaan perustaa tällaisia palvelupisteitä (esim. Espanjan "yksi yritysikkuna" -järjestelmä, Portugalin yritysmuodollisuuksien keskus tai Ranskan "Guichet Unique" -järjestelmä). Joissakin jäsenvaltioissa (esim. Yhdistyneessä kuningaskunnassa) pyritään myös seuraamaan aloitusvaiheen jälkeistä kehitystä.

- Yritysten perustamiseen kuluvan ajan lyhentäminen. Ranskassa pyritään nopeuttamaan uusien yritysten rekisteröintimenettelyä ja Portugalissa suunnitellaan yrityksen perustamiseen tarvittavan ajan vähentämistä kuudesta kuukaudesta 20 päivään.

- Byrokratian vähentäminen. Suomessa on suunnitteilla yhden rekisteröintilomakkeen käyttöönotto. Alankomaiden ohjelmalla hallintokustannusten pienentämiseksi on jo vähennetty yrityksiin vaikuttavien säädösten määrää ja perustettu yksi palvelupiste, jossa kerätään kaikki työntekijöihin liittyvät tiedot.

Yksityisen osakeyhtiön perustamiseen vaadittu vähimmäispääoma voi myös olla merkittävä este uusien yritysten ja erityisesti pk-yritysten perustamiselle. Kymmenessä jäsenvaltiossa vähimmäispääomavaatimus on 8 000 euroa, mutta Saksassa määrä on 25 000 euroa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa taas ei ole vaatimuksia vähimmäispääomasta. Valitettavasti eurooppalainen suuntaus näyttää menevän kohti vähimmäispääoman lisäämistä (kuten Kreikassa ja Suomessa). Samoin vaikka yksityisen osakeyhtiön suorat rekisteröintikustannukset eivät olisi liian suuret, kokonaiskustannukset (eli kustannukset, joihin sisältyvät lakimiehille, kirjanpitäjille, edustajille tai konsulteille maksetut palkkiot) voivat olla paljon korkeammat kuin Yhdysvalloissa. Arviot ovat seuraavanlaisia: Ranska 3 400 euroa, Italia 2 200 euroa, Yhdistynyt kuningaskunta 420 euroa, Espanja 300 euroa ja Irlanti 250 euroa. Yhdysvalloissa kustannukset ovat keskimäärin 500 euroa.

Komissio koordinoi jäsenvaltioiden kanssa useita toimia, joiden tavoitteena on saada aikaan parempi sääntelykehys EU:ssa. Yksi tapa saavuttaa tämä tavoite on vaatia, että ehdotettu lainsäädäntö on tiettyjen laatuvaatimusten mukaista ja että tarvittaessa tehdään selvitys sen vaikutuksista yritystoimintaan. Yritykset voivat tutkia rajallisen määrän lakiehdotuksia osallistumalla yritysraadin kokeiluohjelmaan (Business Test Panel).

Toisella yhteisön aloitteella, SLIM-aloitteella, pyritään yksinkertaistamaan ja parantamaan nykyisen lainsäädännön laatua. SLIM:in äskettäisen tarkistuksen yhteydessä todettiin, että SLIM tulee jatkossakin olemaan merkittävä väline EU:n säädösten parantamisessa, kunhan sitä hieman parannetaan siten, että korostetaan avoimuutta, parannetaan yhtymäkohtia kansallisiin toimenpiteisiin ja hyväksytään suositukset nopeammin. Tarkistuksessa korostettiin myös tarvetta ottaa käyttöön keskitetympi lähestymistapa lainsäädännön yksinkertaistamiseen korostamalla SLIM:in strategista roolia komission parempaan lainsäädäntöön ja lainsäädännön uudistamiseen tähtäävässä yleisessä ohjelmassa. Siten tulevat SLIM-toimenpiteet tulisi toteuttaa vastauksena laajoihin, mutta tarkasti määriteltyihin (paremman sääntelyn) tavoitteisiin, jotka on vahvistettu komission tasolla ja joita jäsenvaltiot tukevat.

Lisäksi yritysten toimintaolosuhteiden yksinkertaistamista käsittelevän task force -ryhmän (BEST) suosituksiin vastauksena laaditussa BEST-toimintasuunnitelmassa yhdistetään ensimmäistä kertaa saman katon alle erilaiset politiikan alat, joilla on vaikutusta yrittäjyyteen ja yrityksiin. Siinä keskitytään pk-yritysten kannalta tärkeimpiin seikkoihin, kuten uuteen suhtautumistapaan koulutukseen ja työpaikkaan, parempaan rahoituksen saantiin ja innovaatioiden käyttöönottoon, sekä parempaan julkiseen hallintoon.

Jäsenvaltioiden olisi jatkettava pyrkimyksiään vähentää uusien yritysten perustamisen yleisiä taloudellisia ja lainsäädäntöön liittyviä kustannuksia. Nykyisen oikeudellisen kehyksen järjestelmällinen tarkistus olisi toteutettava alakohtaisesti siten, että erityistä huomiota kiinnitetään aloihin, joilla on erityisiä sääntelyjärjestelmiä. Komissio tarkistaa nykyisten lainsäädännön yksinkertaistamisaloitteiden tehokkuuden ja antaa siitä raportin. SLIM-aloitteesta tehty arviointi esitetään ensi vuoden alussa.

2. Jäljellä olevat kaupan tekniset esteet

Viime vuoden kertomuksessa todettiin, että yhteisön sisällä on vielä joitakin kaupan teknisiä esteitä. Kuten perustamissopimuksessa on määrätty, jäsenvaltiot voivat perustelluista syistä, joita ovat mm. kansanterveys tai turvallisuus, joskus edellyttää, että niiden markkinoilla olevat tuotteet ovat tiettyjen teknisten vaatimusten mukaisia. Eräissä yksittäistapauksissa erilaiset kansalliset vaatimukset voivat kuitenkin haitata rajatylittävää kauppaa perustamissopimuksen vastaisella tavalla. On olemassa joukko yhteisön välineitä, joilla pyritään poistamaan nämä kaupan tekniset esteet, ja niiden tehokkuus on tutkittava. Itse asiassa EU:ssa on käytetty kolmea tapaa kaupan teknisten esteiden poistamisessa: vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltaminen yhdenmukaistamattomilla aloilla; yksityiskohtainen tekninen yhdenmukaistaminen (vanha lähestymistapa); ja lainsäädännöllinen yhdenmukaistaminen, joka rajoittuu sellaisten olennaisten vaatimusten käyttöönottoon, joiden mukaisia markkinoille tuotavien tuotteiden on oltava (uusi lähestymistapa).

Komissio antoi viime vuonna tiedonannon [KOM(1999)299] ja laajan ensimmäisen kertomuksen vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tavaroiden ja palvelujen aloilla. Näissä asiakirjoissa on konkreettisia aloitteita, jotka sekä jäsenvaltioiden että komission olisi toteutettava vastavuoroisen tunnustamisen tehokkaamman soveltamisen aikaansaamiseksi [7]. Vastavuoroista tunnustamista aiotaan seurata tarkasti tulevissa kaksi kertaa vuodessa ilmestyvissä kertomuksissa. Selvityksen lisäksi jäljempänä on lyhyesti tarkasteltu uuden lähestymistavan vaikutusta tuotteiden teknisen sääntelyn yhdenmukaistamiseen.

[7] Neuvosto ilmoitti 28.10.1999 näiden sitoumusten olevan tervetulleita ja antoi päätöslauselman vastavuoroisesta tunnustamisesta.

Uuden lähestymistavan piiriin kuuluvan EU:n sisäisen kaupan osuus on vähitellen kasvanut ja on nyt noin 31 prosenttia teollisuustuotannon kokonaiskaupasta EU:ssa. Tämä viittaa siihen, että uusi lähestymistapa on ollut menestyksekäs EU:n sisäisen kaupan avaamisessa. Uuden lähestymistavan mukaisia direktiivejä on 20, vaikkakin kaksi niistä kattaa yli 80 prosenttia uuteen lähestymistapaan liittyvästä kaupasta - toinen elektromagneettisen yhteensopivuuden ja toinen kone- ja laiteturvallisuuden. Ensimmäinen direktiivi on vähitellen muodostumassa tärkeämmäksi sen kattamien uuden lähestymistavan piiriin kuuluvien tuotteiden osuuden kasvaessa (ks. kaaviot 6 ja 7).

Kaaviossa 8 on osoitettu elektromagneettisten tuotteiden viennin kehittyminen EU:ssa verrattuna teollisuustuotannon kokonaisviennin kehittymiseen EU:ssa. Kehityksen viiteluku 100 on asetettu vuoteen 1991, koska direktiivi tuli voimaan 1. tammikuuta 1992; jos direktiivi on auttanut helpottamaan elektromagneettisia osia sisältävien tuotteiden rajatylittävää kauppaa, se on voinut tapahtua vasta sen jälkeen. Direktiivin ensimmäisenä soveltamisvuonna sillä ei näyttänyt olevan merkittävää vaikutusta kyseisten tuotteiden EU:n sisäiseen kauppaan. Vuoden 1993 jälkeen, kun standardit olivat saatavilla ja direktiiviä pantiin tehokkaasti täytäntöön, direktiivin soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden EU:n sisäinen vienti alkoi kasvaa nopeammin kuin teollisuustuotannon EU:n sisäinen vienti kokonaisuudessaan.

Tämä viittaa siihen, että direktiivi lisää kyseisten tuotteiden rajatylittävää kauppaa. Alaan vaikuttavat suhdannevaihtelut eivät selitä tätä EU:n sisäisen kaupan lisääntymistä, koska investoinnit, joka on hyvä monien direktiivin soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden sisäisen kysynnän osoittaja, eivät osoita erityisiä merkkejä muutoksesta vuonna 1993.

Siten on ilmeistä, että uusi lähestymistapa voi olla tehokas väline rajatylittävän kaupan teknisten esteiden poistamiseksi EU:ssa. Tämän välineen tehokas täytäntöönpano edellyttää kuitenkin kolmen tekijän samanaikaista vaikutusta: direktiivit, standardit ja tehokas täytäntöönpano.

Komission ja jäsenvaltioiden olisi harkittava uuden lähestymistavan soveltamisen laajentamista uusille aloille. Tapauksissa, joissa sitä jo sovelletaan, standardien kehittäminen ja direktiivien tehokas täytäntöönpano ovat olennaisen tärkeitä.

B. Markkinoiden toiminnan parantaminen

1. Valtiontuet

Valtiontukien kokonaismäärä on edelleen melko suuri jäsenvaltioissa, ja ne saattavat siten aiheuttaa kilpailun vääristymistä sisämarkkinoilla. EU15:ssä käytettiin vuosittain keskimäärin yli 95 miljardia euroa vuodessa valtiontukiin vuosina 1995-97 (noin 1,2 prosenttia bkt:stä). Kehityssuunta on rohkaiseva, mutta jäljellä on joitakin huolenaiheita. Yksi rohkaiseva seikka on se, että valtiontukien osuus bkt:stä on pienentynyt vuodesta 1990 lähtien, erityisesti jäsenvaltioissa, joissa se oli yli 1,5 prosenttia vuonna 1990. Joissakin jäsenvaltioissa aleneva suuntaus näyttää kuitenkin pysähtyneen vuosina 1993-1995 ja 1995-1997 (ks. kaavio 9).

Kuten neuvosto totesi viime vuonna, jotta valtiontukien vaikutus sisämarkkinoiden kilpailutilanteeseen voitaisiin selvittää, on niiden määrän lisäksi tutkittava niiden koostumus. Siinä on avuksi niiden luokittelu kolmeen ryhmään:

1. Alueelliset valtiontuet, joihin kuuluvat 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan nojalla myönnetyt tuet ja joiden osuus bkt:stä oli 0,3 prosenttia vuosina 1995-1997 (ks. kaavio 12). Näitä tukia myönnetään periaatteessa tasapuolisuussyistä [8].

[8] Periaatteessa alueellisten valtiontukien pitäisi olla merkittävimpiä maissa, joissa tuloerot ovat suurimpia. Kuten kaavio 13 kuitenkin osoittaa, alueellisten valtiontukien ja alueellisten tuloerojen välillä ei näytä olevan suoraa vastaavuutta.

2. Horisontaaliset valtiontuet, jotka on tarkoitettu lähinnä tehokkuuden edistämiseen muulla kuin alakohtaisella tavalla korvaamalla markkinatappiot (innovaatiotoiminnalle, energiansäästölle, pk-yrityksille, ympäristölle myönnettävät tuet); näiden tukien osuus bkt:stä oli 0,1 prosenttia vuosina 1995-1997 (ks. kaavio 10).

3. Alakohtaiset valtiontuet, jotka on tarkoitettu perinteisille teollisuusaloille (hiili, laivanrakennus ja teräs) ja joilla pyritään tukemaan investointeja; nämä luultavasti vääristävät kilpailua eniten. Niiden osuus bkt:stä oli noin 0,16 prosenttia. Jos liikennesektorille annetut valtiontuet lasketaan mukaan, alakohtaisten valtiontukien osuus bkt:stä vuosina 1995-1997 oli 0,67 prosenttia (ks. kaavio 11).

Lukuun ottamatta Irlantia, jossa teräs- ja rautatiesektoreille myönnetyt tuet lisääntyivät, kaikki maat ovat vähentäneet tai ainakin pitäneet ennallaan alakohtaiset valtiontukensa (prosentteina bkt:stä). Joissakin maissa (esim. Tanskassa) horisontaaliset tuet näyttävät korvaavan alakohtaisia tukia. Kreikassa alueelliset tuet näyttävät korvaavan alakohtaiset tuet. Alakohtaisten valtiontukien osuus on kuitenkin edelleen suuri, ja niiden osuus on ollut määrätietoisen vakaa vuosina 1990-1997. Toisin sanoen vaikka valtiontukien kokonaismäärä on pienentynyt, niiden tukien osuus, joilla on luultavasti haitallisin vaikutus kilpailuun, ei ole muuttunut (ks. kaavio 14).

Tilapäiset valtiontuet saattavat olla erityisen haitallisia kilpailulle, joten niiden käyttö antaa syytä huoleen. Ne ovat alakohtaisia tukia, jotka eivät kuulu minkään vahvistetun ohjelman tai kehyksen piiriin, ja ne on tarkoitettu käytettäväksi pääasiassa uudelleenjärjestelyjen yhteydessä, usein lyhyen ajan tarpeiden vuoksi. Vaikka niiden osuus yhteisön kaikista tuista on laskenut vuosien 1993-1995 15,3 prosentista, niiden osuus yhteisön kokonaistuesta oli yhä noin 13 prosenttia vuosina 1995-97 (jolloin teollisuudelle myönnettyjen tilapäisten valtiontukien määrä lisääntyi huomattavasti Espanjassa (ks. taulukot 17 ja 17a)). Rahoituspalvelusektorin tilapäiset valtiontuet ovat lisääntyneet tasaisesti vuodesta 1993, ja ne kasvoivat jälleen noin 11 prosenttia vuonna 1997. Suurin osa kyseisestä tuesta myönnettiin Ranskassa, mutta Irlanti, Italia ja Portugali ovat myös samoilla linjoilla. Isot yksittäistapaukset vaikuttavat suuresti näihin tuloksiin, mutta tulevaisuuden suuntauksia olisi kuitenkin seurattava tarkasti alalla parhaillaan tapahtuvien merkittävien muutosten vuoksi.

Nykyistä valtiontukien vähentymisen suuntausta olisi jatkettava. Jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä lisäponnisteluihin alakohtaisten ja erityisesti tilapäisten tukien välttämiseksi. Komissio kiinnittää erityistä huomiota kyseisten tukien myöntämisessä tapahtuvaan kehitykseen.

2. Julkiset hankinnat

Julkiset hankinnat ovat sisämarkkinoiden keskeinen osa sekä taloudellisen merkityksensä vuoksi että jäsenvaltioiden hallintojen välittömän taloudellisen vaikutusvallan välineenä. Julkisen sektorin tavarahankinnat, palvelujen hankinnat ja (rakennus)työurakat ovat tärkeitä EU:n taloudelle (niiden arvo on arvioitu noin 14 prosentiksi bktl:stä eli yli 1 000 miljardiksi euroksi vuonna 1998, mikä vastaa yli puolta Saksan bkt:stä). Sen vuoksi EU:n talouden toiminnan kannalta on olennaisen tärkeää, että julkisten hankintojen markkinat ovat avoimia EU:n laajuiselle kilpailulle. Täten veronmaksajat saavat vastinetta rahoilleen, julkisten palvelujen laatu paranee ja resurssit voidaan jakaa tehokkaalla tavalla.

Julkisten hankintojen markkinat voivat olla tehokkaat vain, jos kaikilla osapuolilla (ostajat, myyjät, toimittajat ja viranomaiset) on hyvät ja relevantit tiedot markkinoista. Komissio käy parhaillaan julkisia hankintoja koskevaan tiedonantoonsa [9] sisältyvän lupauksen mukaisia keskusteluja jäsenvaltioiden kanssa alustavasta yhdeksän indikaattorin sarjasta, joilla voitaisiin mitata markkinasuuntauksia ja julkisten hankintojen pitkäaikaisia vaikutuksia.

[9] Komission tiedonanto, 11.3.1998, [KOM(98)143 lopullinen] Julkiset hankinnat Euroopan unionissa.

Indikaattorien avulla saadaan vuosittaiset arviot kaikista julkisista hankinnoista, julkisia hankintoja koskevien direktiivien kattamista summista ja virallisessa lehdessä tosiasiallisesti ilmoitettujen julkisten hankintojen arvosta sekä ilmoituksia julkaisevien viranomaisten määrästä, julkaistujen ilmoitusten määrästä ja EU:n sisäisen ristiinhankinnan määrästä. Lisäindikaattoreilla mitataan julkaistujen ilmoitusten laatua ja verrataan julkisen sektorin samoista tai vastaavista tavaroista ja palveluista eri puolilla EU:ta maksamia hintoja. Näiden indikaattorien arvo markkinoiden avoimuuden mittana voidaan nähdä vuosien 1993-1998 alustavista arvioista.

Vuonna 1998 yli kuusi kertaa suurempi määrä jäsenvaltioiden hankintaviranomaisia julkaisi tarjouspyyntöjä kuin vuonna 1993. Kun vuonna 1992 sopimuspuolet julkaisivat EU:ssa 30 863 tarjouspyyntöilmoitusta, tämä luku oli noussut 73 688:aan vuoteen 1998 mennessä, ja siihen sisältyi palveluita, tavaroita ja urakoita paljon useammilta aloilta.

Tarjouskilpailujen kokonaisarvoa on vaikea arvioida. Kaikkien myönnettyjen sopimusten pitäisi johtaa sopimusilmoituksen julkaisemiseen. Koska jotkin yksittäiset erittäin suuret julkisia hankintoja koskevat sopimukset voivat olla arvoltaan merkittäviä, suhteellisen pieni määrä puuttuvia tietoja voi merkittävästi vaikuttaa lopputulokseen. Näin ollen vuonna 1993 julkaistujen tarjouspyyntöjen enimmäisarvon voidaan arvioida olleen 59 miljardia euroa, kun se vuonna 1998 oli 137 miljardia euroa (ks. kuvio 15 ja taulukot 18, 19, 20 ja 21).

Julkaistujen ilmoitusten määrä kasvaa yhä, mutta sopimusilmoitusten julkaisua sekä niiden sisältämän tiedon määrää ja laatua voitaisiin vielä huomattavasti parantaa. Tämä lisäisi markkinoiden avoimuutta ja parantaisi tilastoja, joilla seurataan julkisten hankintojen kokonaiskehitystä. On myös tarpeen tutkia, saako suurempi avoimuus aikaan lisääntynyttä kilpailua julkisten hankintojen markkinoilla. Julkisten hankintojen hintaindikaattorien kehittäminen voisi vaikuttaa siihen suuntaan.

Kuten julkisia hankintoja koskevassa tiedonannossa [10] todettiin, komissio esittää lähiaikoina joukon toimenpiteitä, joilla pyritään yksinkertaistamaan, selventämään ja parantamaan julkisen hankintajärjestelmän toimintaa. Komissio antaa myös indikaattoreita, joilla voidaan mitata markkinasuuntauksia ja julkisten hankintojen politiikan pitkäaikaisia vaikutuksia. Nykyinen oikeudellinen kehys on pantava täytäntöön ja sen soveltamista valvottava [11].

[10] KOM(98)143 lopullinen, 11.3.1998, Julkiset hankinnat Euroopan unionissa.

[11] Lokakuussa 1999 yhtäkään yhdestätoista julkisia hankintoja koskevasta direktiivistä ei oltu täysin täytäntöönpantu kaikissa 15 jäsenvaltiossa.

3. Verotus

Komissio on esittänyt koordinoitua lähestymistapaa, jolla torjutaan haitallisen verokilpailun resurssien jakamiseen ja verojärjestelmiin aiheuttamia vääristymiä eri maissa. Neuvosto hyväksyi 1.12.1997 tämän lähestymistavan, johon sisältyy toimenpiteitä, jotka kohdistuvat yhtiöverotukseen, säästöjen verotukseen ja lähiyhtiöiden välisten rajatylittävien korko- ja rojaltimaksujen verotukseen.

Komissio on ehdottanut yritysverotuksen alalle toimintasääntöjä, joilla estettäisiin veron perusteiden pieneneminen haitallisen verokilpailun vuoksi (veron perusteiden siirtäminen toiseen maahan). Veron perusteiden pienenemisen estäminen on keskipitkällä ajalla edellytys tuotantojärjestelmän verorasituksen pienentämiseksi.

Säästöjen verotuksen osalta komissio on ehdottanut direktiiviä, jonka tarkoituksena on vähentää sisämarkkinoilla esiintyviä talouden vääristymiä, jotka johtuvat joidenkin yhteisön sisäiset rajat ylittävien korkomaksujen verotuksen tehottomuudesta. Ehdotus perustuu nk. rinnakkaiselon malliin, jonka puitteissa kukin jäsenvaltio voi valita joko 20 prosentin pidätyksen tai muille kuin maassa asuville maksettuja korkoja koskevien tietojen toimittamisen muille jäsenvaltioille. Tällä ehdotuksella ei ole vaikutusta maassa asuviin sovellettaviin nykyisiin verotusjärjestelmiin.

Korko- ja rojaltimaksujen yhteistä verojärjestelmää koskeva ehdotus noudattaa pääoman verotuksessa samaa neutraalisuuden periaatetta, kuin mitä on jo aikaisemmin sovellettu emo- ja tytäryhtiöihin. Kaikissa kyseisissä tapauksissa verojen periminen alkuperäpaikassa voi merkitä tarpeettomia kustannuksia yhtiöille ja jopa kaksinkertaistaa verotuksen joissakin tapauksissa.

Yritysverotuksen tutkimisen yhteydessä ja ottaen huomioon tarve torjua haitallista verokilpailua neuvosto on pyytänyt komissiota laatimaan tutkimuksen yritysverotuksesta vuoden 2000 puoliväliin mennessä. Tutkimuksessa analysoidaan jäsenvaltioiden yritysverojen tosiasiallisten tasojen erot ja tutkitaan, mitkä ovat tärkeimmät verotussäädökset, jotka saattavat haitata rajatylittävää taloudellista toimintaa yhtenäismarkkinoilla. Tältä pohjalta pitäisi tehdä arvio niiden vaikutuksista toimialojen ja investointien sijaintipaikkoihin. Tutkimuksen tulosten avulla pitäisi voida toisaalta tunnistaa paremmin veron perusteiden vaikutukset yritysveron todelliseen määrään ja toisaalta tuoda esiin verotuksellisia toimenpiteitä, joita voitaisiin ehdottaa sisämarkkinoiden yhdentymisen ja siten eurooppalaisten yritysten kilpailukyvyn edistämiseksi.

Hallinnollinen yhteistyö on avainasemassa syrjimättömyyteen ja yhtenäismarkkinoiden toteutumiseen tähtäävissä verojärjestelmissä. Vastavuoroisesta avusta verojen perinnässä annetun komission uuden ehdotuksen pääasiallisena tavoitteena on suojella kansallisia ja yhteisön taloudellisia etuja, joille petokset ovat yhä suurempana uhkana. Ehdotuksessa esitetään myös välittömän verotuksen ottamista käyttöön.

Lisäksi komissio on ryhtynyt tekemään alv:n valvontaa ja hallinnollista yhteistyötä koskevaa täydellistä tarkistusta, joka tullaan esittämään kolmannessa 14 artiklaa koskevassa raportissa (asetuksen 218/1992 nojalla). Kyseiset toiminnot ovat olennaisen tärkeitä yhtenäismarkkinoiden kilpailukyvyn ja (verotuksellisen) puolueettomuuden vuoksi ja laillisen kaupan suojelemiseksi.

Etusija on annettava veropolitiikkojen ja verohallintojen välisen yhteistyön lisäämiselle. Täten edistetään työllisyyden kannalta myönteisiä verojärjestelmiä samalla kun ylläpidetään verotuloja ja varmistetaan sisämarkkinoiden paras mahdollinen toiminta. Tässä yhteydessä yritysverotus on keskeisessä asemassa. Jäsenvaltioita pyydetään ennen kaikkea pyrkimään yhteistoiminnallisiin ratkaisuihin tällä alalla.

IV. TALOUSUUDISTUKSEN EDISTÄMINEN PALVELUJEN SISÄMARKKINOILLA

Palvelujen osuus EU:n bkt:stä kasvaa koko ajan, ja ne työllistävät kaksi kertaa niin paljon ihmisiä kuin teollisuus ja maatalous yhteensä. Viime vuosikymmenen aikana sektorin kasvu ja sillä syntyneiden uusien työpaikkojen määrä on lähes kaikissa jäsenvaltioissa ylittänyt talouden yleisen suorituskyvyn, joten palvelujen osuus kokonaistaloudesta on kasvanut kaikkialla EU:ssa. Euroopan palvelusektorin työllisyys on kuitenkin alhaisempi kuin Yhdysvaltojen. Eräiden keskeisessä asemassa olevien alojen, kuten jakelun tai rahoituspalvelujen, toimivuus on ratkaiseva Euroopan taloudelle, ja sen vuoksi kyseisiä markkinoita on seurattava erityisen tarkasti [12]. Jatkuvat pyrkimykset palvelumarkkinoiden integroimiseksi ja avaamiseksi ja lainsäädännöllisten puitteiden parantaminen eräiden palvelualojen osalta ovat sektorin etusijalla olevat toimenpiteet.

[12] Valitettavasti tilastotietojen puute rajoittaa analyyttista työtä. Tämä ongelma olisi korjattava.

A. Palvelumarkkinoiden avaaminen ja integrointi

1. Julkiset palvelut

Näiden avainpalvelujen avaaminen kilpailulle tuottaa edelleen merkittäviä taloudellisia ja yhteiskunnallisia tuloksia. Direktiivin 96/92 voimaantulo helmikuun 19. päivä teki vuodesta 1999 avainvuoden jäsenvaltioiden sähkömarkkinoiden vapauttamisessa. Ainoastaan Ranska ja Luxemburg eivät pysyneet aikataulussa [13]. Lisäksi useimmat jäsenvaltiot ovat valinneet direktiivissä ehdotetuista vaihtoehdoista ne, jotka johtavat avoimimpiin markkinarakenteisiin. Jäsenvaltiot ovat asettaneet itselleen kunnianhimoisia tavoitteita markkinoiden vapauttamisessa markkinaosuuksien ja kilpailulle avoimien alojen muodossa. Euroopan energiamarkkinoiden lopullinen tavoite ei kuitenkaan ole vain niiden vapauttaminen, vaan yksien eurooppalaisten sähkömarkkinoiden aikaansaaminen, vaikka se aiheuttaa joitakin lisäongelmia. Joissakin maissa liikeyritykset ja kotitaloudet voivat jo tuntea vapauttamisen taloudelliset hyödyt. Esimerkiksi Saksassa, Portugalissa, Ranskassa, Belgiassa ja Espanjassa kotitalouksien ja teollisuuden maksamat sähkön hinnat (ilman veroja) ovat laskeneet odotettaessa sektorin avautumista kilpailulle (ks. taulukot 22 a ja b ja liite C).

[13] Irlanti on saanut yhden vuoden lykkäystä ja Kreikka kaksi vuotta.

Televiestintäalalla yritykset ja kansalaiset ovat hyötyneet yleisesti vapautetuista markkinoista 1.1.1998 lähtien. Virallisten operaattorien markkinavoima pienenee uusien tulokkaiden ja kasvavan kilpailun seurauksena; sen tuloksena kuluttajat nauttivat alentuneista hinnoista (yritysten kulut pienentyneet jopa 25 %, yksityisten käyttäjien kulut jopa 40 % vuosina 1997-1999). Yhteenliittämismaksut ja kiinteiden linjojen kustannukset ovat myös laskusuunnassa, vaikka niiden absoluuttinen taso on edelleen kansainvälisesti katsoen liian korkea. Tapahtuneesta edistyksestä huolimatta Viidennessä raportissa televiestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta [KOM(1999)537] tuodaan esille joitakin huolenaiheita. Merkittävimpiä ovat kansallisten sääntelyviranomaisten tehokkuudessa olevat erot, yhteisön lisenssi- ja yhteenliittämisjärjestelmien vähäinen yhdenmukaistaminen, paikallisten liitäntämarkkinoiden vähäinen kilpailu ja yleispalveluvelvoitteiden kustannuslaskentaa ja rahoitusta koskevan sääntelykehyksen täytäntöönpanon mahdollisesti aiheuttamat markkinoille pääsyn esteet (ks. taulukot 23 a ja b).

Lentoliikenteen vapauttamisen tähänastiset tulokset ovat myönteisiä: markkinoille pääsy on tapahtunut tyydyttävästi ja markkinoilla toimii nyt enemmän ja isompia kilpailijoita. Liikenteenharjoittajien määrä on noussut 132:sta vuonna 1993 164:ään vuonna 1998, virallisten kansallisten liikenteenharjoittajien markkinaosuus on tasaisesti pienentynyt, ja sellaisten reittien määrä, joilla toimii enemmän kuin kaksi liikenteenharjoittajaa, on kolminkertaistunut vuodesta 1992 (ks. taulukot 24 a ja b). Vapauttaminen on tuonut kuluttajille etuja parempien palvelujen ja halvempien hintojen muodossa. Hinnoissa tapahtunut kehitys ei kuitenkaan ole täysin tyydyttävä; kampanjahinnat ovat yleistyneet, mutta lisääntynyt kilpailu markkinoilla ei aina ole merkittävästi pienentänyt täysin joustavien kuljetusmaksujen hintoja. Komission tiedonannossa Euroopan lentoliikenteestä [KOM(1999)182 lopullinen] osoitetaan, että kilometrihinnat ovat edelleen toisistaan poikkeavia eri puolilla Eurooppaa, ja tuodaan esille huoli eräiden reittien hinnoista. Komissio on perustanut erityisen hintakehitystä seuraavan valvontamenettelyn. Lentokenttäinfrastruktuurien vähyys ja korkeat kustannukset sekä ilmatilan ruuhkautuminen ovat edelleen pääasialliset pullonkaulat, jotka haittaavat kilpailua ja vaikuttavat kielteisesti kaikkien lentoyhtiöiden kilpailukykyyn. Näiden esteiden vuoksi pienet ja keskisuuret lentoyhtiöt eivät voi parantaa markkina-asemiaan nopeammin. Lisäksi asetuksesta 95/93 ja neuvoston direktiivistä 96/67/ETY huolimatta jäsenvaltioiden erilaiset sääntelykäytännöt tulo- ja lähtöaikojen jakamisessa sekä muissa toiminnoissa, kuten maahuolinnassa, estävät täydellisen kilpailun kehittymisen. On myös tarpeen täydentää lentoliikenteen yhtenäismarkkinoita todellisella ulkoisella ulottuvuudella, jotta poistettaisiin ns. avoin taivas -sopimusten aiheuttamat sisämarkkinoiden vääristymät.

Postisektorin avaaminen on ollut vaikeaa. Neuvoston antamassa direktiivissä 97/67/EY säädetään maksuperiaatteista, määritellään yleispalvelun tarjoamisen puitteet ja säädetään tilien avoimuudesta. Lokakuun 1999 loppuun mennessä kahdeksan maata, Belgia, Tanska, Kreikka, Suomi, Ranska, Italia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta, olivat panneet EU-direktiivin täysin täytäntöön. Direktiivi on osittain saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä Saksassa, Itävallassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Espanjassa. Komissio pohtii parhaillaan, mihin toimenpiteisiin se ryhtyy (ks. taulukko 25).

Useimmissa näistä prosesseista on eräitä yhteisiä piirteitä.

- Ensinnäkin palvelun tarjonnan perinteisten rakenteiden poistaminen edellyttää usein sellaisten uusien markkinoiden luomista, joita ei tarvita alakohtaisesti yhdentyneiden monopolin haltijoiden ympäristössä. Tämä on usein vaikeaa, mikä johtuu teknisistä syistä (esim. sähkön tuottaminen), tarpeesta käyttää yhteisiä verkkoja palvelujen tarjoamisessa (esim. sähkö- ja televiestintäverkot, lentoliikenteen valvonta) tai tarpeesta jakaa vähäiset resurssit (esim. lentokentät). Siihen tarvitaan sellaisten uusien markkinasuunnitelmien kehittämistä, joiden avulla tarjoajat ovat yhteydessä kuluttajiin ja joiden avulla markkinatoiminnot voidaan organisoida tehokkaimmalla tavalla.

- Toinen yhteinen piirre on pullonkaulojen sisältyminen prosesseihin (esimerkkejä ovat verkkojen käyttösopimukset televiestintäalalla, lennonvalvonta tai tulo- ja lähtöaikojen jakaminen lentokentillä). Ongelman ytimenä on usein se, että hallitsevat viralliset toimijat pitävät hallussaan strategisia välineitä.

- Kolmanneksi, jotta voitaisiin onnistuneesti päästä yhteiskunnallisesti hyväksyttävään markkinoiden toimintamalliin, on varmistettava yleispalvelun velvoite. Kilpailua ylläpitävien ja kaikkien osakkaiden edut turvaavien rahoitusjärjestelyjen suunnitteleminen voi joskus olla vaikeaa, mutta yhteiskunnallisesti hyväksyttävät ratkaisut olisi silti löydettävä.

Jäsenvaltioiden olisi pantava täytäntöön ja sovellettava täysimääräisesti yhteisön oikeudellista kehystä neljällä alalla, ja erityisesti sähköalalla. Kilpailusääntöjen tiukka toimeenpano ja tarvittaessa lainsäädännöllisten puitteiden kehittäminen varmistaa tehokkaan kilpailun äskettäin kilpailulle avautuneilla markkinoilla. Tämä on olennaista aina, kun pullonkaulat tai yleispalvelun velvoite asettavat viralliset toimijat etuoikeutettuun kilpailuasemaan. Erityisongelmien, kuten lentoliikenteen hintojen tai televiestintäalalla verkkokäytön hinnoittelun valvomisen voittamiseksi kehitetään erityisratkaisuja.

2. Rahoituspalvelut

Eurooppalaiset rahoituspalvelut ovat muuttumassa nopeasti ja perinpohjaisesti. Pankkialalla on käynnissä lähentyminen ja rakenteellinen tiivistyminen, joka on vielä kaukana lopullisesta tavoitteesta. Teknologisen muutoksen aikaansaama lisääntynyt kilpailu, sääntelyssä tapahtuneet muutokset, suora rahoitustoiminta ilman välikäsiä ja uudempi yhden rahan käyttöönotto vaikuttavat koko Euroopan pankkijärjestelmän taseiden rakenteeseen ja suorituskykyyn. Lisääntynyt kilpailu säästöistä anto- ja ottolainausmarkkinoilla on pienentänyt perinteisten vähittäispankkitoimintojen kannattavuutta. Tulot korkoa tuottamattomista toiminnoista ovat kuitenkin huomattavasti kasvaneet. Euromääräisten arvopaperien markkinoilta tuleva lisääntynyt kilpailu voi pienentää yrityspankkitoiminnan määrää (ks. liite D).

Euroopan pankkitoiminnan kannattavuus on heikkoa verrattuna Yhdysvaltoihin, jossa 1990-luvun puolivälin jälkeen tehdyt lainsäädännölliset uudistukset lisäsivät pankkien kilpailua ja vauhdittivat sektorin rakenneuudistusta (ks. taulukko 27). Mittakaavaetujen hyödyntämisen uudet mahdollisuudet ovat saaneet eurooppalaisia pankkeja yhdistymään, eikä välttämättä kilpailun kustannuksella. Pankkialalla tapahtuneiden sulautumien määrä nelinkertaistui 1990-luvun puolivälin ja lopun välisenä aikana. Vuoden 1999 ensimmäisen puoliskon aikana arvossa mitattuna noin 25 prosentissa kaikista loppuun saatetuista sulautumista ja yritysostoista oli mukana rahoituslaitoksia. Pääpaino on ollut lähinnä kotimaisessa yhdistymisessä ja rakenneuudistuksessa. Rajat ylittävä yhdistyminen on ollut pääasiassa alueellista, erityisesti Skandinavian ja Iberian niemimaan maissa ja Benelux-maissa. Pankit ovat lähinnä pyrkineet rakentamaan isohkoja kansallisia ryhmittymiä, jotka ovat kilpailukykyisiä Euroopan markkinoilla (ks. taulukko 28).

Teknologinen muutos ja eräiden tuotteiden suhteellinen yksinkertaisuus helpottaa Euroopan laajuisten vähittäispankkipalvelujen integroitumista, mutta rajat ylittävien maksutapahtumien korkeat kulut haittaavat prosessia. Rajat ylittävien maksutapahtumien korkeat kulut johtuvat lähinnä eurooppalaisten vähittäispankkitoiminnan maksujärjestelmien riittämättömästä kehityksestä. Tarvitaan muutoksia pankkien sisäisissä ja niiden välisissä toiminnoissa, jotta kansalaisten ja yritysten käyttöön saataisiin täysin yhdentyneitä vähittäispankkitoiminnan maksujärjestelmiä. Komission vuoden 1999 rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa ehdottama keskitetty strategia, jossa ovat mukana ECSB, EU:n toimielimet, jäsenvaltiot ja yksityissektori, on kiireellisempi kuin koskaan, jotta tämä pitkäaikainen ongelma saataisiin ratkaistua.

Vakuutuspalvelujen markkinoita luonnehtii hidas mutta edistyvä yhdentyminen ja vahva keskittymissuuntaus. Yhdentyminen on suhteellisen hidasta henkivakuutusalalla, koska kansalliset verotusjärjestelmät poikkeavat toisistaan. Erilaiset verotusjärjestelmät haittaavat myös eläkerahastojen yhtenäismarkkinoiden luomista. Sen vuoksi rahoituspalvelujen toimintasuunnitelmassa ehdotetaan lisäeläkejärjestelyt kattavien verotusjärjestelmien parempaa koordinointia. Lisäksi toimintasuunnitelmassa puolletaan eläkerahastojen sijoitustoiminnan tarpeettomien kansallisten rajoitusten poistamista, jotta eurooppalaisten rahoitusmarkkinoiden integraatio nopeutuisi.

Muiden arvopaperien kuin valtionobligaatioiden lisääntynyt kysyntä kiihdyttää yhtiöiden osakepääomamarkkinoita, ja Euroopan arvopaperimarkkinat voivat kasvaa. Euroopan arvopaperimarkkinoiden osuus maailman pörssiarvosta oli noin 25 prosenttia vuonna 1998, mikä on huomattavasti vähemmän kuin pohjoisamerikkalaisten pörssien osuus.

Rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman täydellinen ja nopea täytäntöönpano on ehdottoman tärkeää, erityisesti seuraavien kohtien osalta:

- vähittäispankkitoiminnan maksujärjestelmien kehittäminen on välttämätöntä Euroopan laajuisten vähittäispankkipalvelujen markkinoiden yhdentymisen helpottamiseksi;

- pankkien hallintoa ja valvontaa olisi vahvistettava laatimalla taloudellista raportointia koskevat yhteiset normit, jotka pätevät kaikkialla unionissa;

- toimintasuunnitelmassa ehdotetun kansallisten sääntöjen tai yritysten valvontajärjestelmien tarkistuksen pitäisi myös tarjota uusia etenemismahdollisuuksia;

- on tarpeen tarkistaa nykyiset järjestelyt, jotta saadaan aikaan kestävät valvontarakenteet, jotka on mukautettu rahoituspalvelusektorin eri osien uusiin markkinatodellisuuksiin;

- komissio tekee ehdotuksen eläkerahastoja koskevaksi direktiiviksi vuoden 2000 puoliväliin mennessä;

- toimintasuunnitelmassa ehdotetut lähentymistä koskevat säännöt voisivat helpottaa Euroopan arvopaperimarkkinoiden yhdentymistä.

B. Palvelualojen lainsäädännöllisten puitteiden parantaminen

1. Sähköinen kaupankäynti

Sähköinen kaupankäynti tekee mahdolliseksi luoda EU:n laajuiset markkinat aloilla, jotka eivät aikaisemmin ole soveltuneet kaupankäyntiin, ja yrityksille, jotka ovat aikaisemmin olleet sidotut paikallisille markkinoille - jos olosuhteet ovat suotuisat. Korkean arvonlisän tarjoamisen verkossa sekä perinteiseen levitystapaan verrattuna nopeudesta ja laadusta johtuvien etujen voidaan odottaa olevan merkittävä vaikuttaja verkkopalvelujen kaupan kasvulle.

Sähköisen kaupankäynnin kasvunopeus riippuu suurelta osin tietotekniikan ja televiestintäalan kilpailuedellytyksistä. Vaikka telealan vapauttaminen on merkittävästi laskenut hintoja, linjojen vuokrauskulut ovat edelleen suhteelliset korkeat eräissä Euroopan maissa. Tuotantojärjestelmien osalta yritysten tieto- ja tietoliikenneteknologian taso vaihtelee maasta toiseen ja on erityisen alhainen pk-yrityksissä. Tämä voi yhdessä alhaisen TTT-osaamisen kanssa rajoittaa sähköisen kaupankäynnin kasvua Euroopassa.

Vuonna 1997 annetussa sähköistä kaupankäyntiä koskevassa tiedonannossa [KOM(97)157 lopullinen] esitettiin tavoite selkeästä, ennustettavissa olevasta, johdonmukaisesta lainsäädännöllisestä kehyksestä, joka tekisi sähköisen kaupankäynnin kasvamisen mahdolliseksi ja samalla turvaisi oikeutetun yleisen edun ja erityisesti kuluttajien edut. Kuluttajien luottamuksen kehittyminen uuteen toimintaympäristöön on ratkaiseva tekijä elektronisen kaupankäynnin kasvulle. Lisäksi luovuuden suojelemiseksi ja edistämiseksi tarvitaan riittävät ja tehokkaat teollis- ja tekijänoikeudet.

Marraskuussa 1998 komissio teki ehdotuksen direktiiviksi [KOM(98)586 lopullinen] sähköistä kaupankäyntiä sisämarkkinoilla koskevista oikeudellisista näkökohdista, jossa ehdotetaan sähköisen kaupankäynnin oikeudellista kehystä, jonka suhteen neuvosto pääsi yksimielisyyteen yhteisestä kannasta joulukuussa 1999. Siinä varmistetaan tietoyhteiskunnan palvelujen vapaa liikkuvuus selventämällä keskeisten sisämarkkinaperiaatteiden (alkuperämaan ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteet) soveltamista. Direktiivissä säädettyjä periaatteita sovelletaan rahoituspalveluihin ja pääomamarkkinoihin, lukuun ottamatta muutamaa hyvin rajoitettua poikkeusta, joiden tarkoituksena on suojella kuluttajia ja sijoittajia [14].

[14] Euroopan parlamentti on todennut tämän direktiivin kiireellisen tarpeen ja on ensimmäisessä käsittelyssä tukenut sitä voimakkaasti. Tarkistettu ehdotus hyväksyttiin elokuussa 1999 (KOM(1999)427 lopullinen). Sisämarkkinaneuvosto on 7. joulukuuta 1999 päässyt poliittiseen sopimukseen yhteisestä kannasta direktiiviin.

Yhtenäistä oikeudellista kehystä ja tehokasta rajat ylittävää oikeudellista korvausjärjestelmää on täydennettävä tuomioistuimien ulkopuolisilla valtioiden rajat ylittävillä korvausjärjestelmillä, jotka perustuvat avoimiin ja tunnustettuihin käytännesääntöihin (jotka ovat suhteellisesti paremmin kuluttajien ulottuvilla). Kuluttajien on voitava ratkaista verkkotarjoajien kanssa syntyneet ongelmat pienin kustannuksin ja helposti. Tunnustettu ja luotettava web-kauppiaiden tarkastusjärjestelmä, joka mahdollistaisi "laatuleimojen" myöntämisen ja jonka toimintaa vahvistaisi pienikustannuksinen, tehokas tuomioistuinlaitoksen ulkopuolinen korvausjärjestelmä, varmistaisi kuluttajien luottamuksen. Komission ei ole tarkoitus hoitaa eikä edes perustaa tällaista järjestelmää, mutta se voisi tukea kuluttajajärjestöjä sellaisten järjestelmien kehittämisessä.

Sisämarkkinoiden sähköisen kaupankäynnin kattavien puitteiden laatimisessa on jo saavutettu paljon menestystä: avoimuutta, ehdollisen pääsyn sisältävien palvelujen oikeussuojaa ja sähköistä allekirjoitusta koskevat direktiivit on jo annettu.

Kattavien puitteiden luominen tietoyhteiskunnan palvelujen vapaalle liikkuvuudelle EU:ssa edellyttää jo annettujen direktiivien tehokasta soveltamista. Lisäksi puitteita on kiireellisesti täydennettävä antamalla sähköisen kaupankäynnin oikeudellisia näkökohtia ja elektronista rahaa koskevat direktiivit. Lisäksi neuvoston olisi saavutettava yhteinen kanta teollis- ja tekijänoikeuksia ja etämyyntiä (mukaan lukien rahoituspalvelujen tietosuoja) koskevista direktiiviehdotuksista. Kuluttajien luottamuksen lisäämiseksi tarvitaan integroitu politiikka, jossa yhdistyvät valtion ja teollisuuden sääntely ja kuluttajansuojasäännöt. Sähköiseen kaupankäyntiin vaikuttavien alojen (kuten televiestinnän) markkinaolosuhteita on seurattava. Välillisen verotuksen soveltamista sähköisen kaupankäynnin alalla koskevaan ongelmaan on löydettävä uusi ratkaisu.

2. Jakelu

Jakelujärjestelmän tehostaminen on tuotemarkkinoiden toimivuuden kannalta keskeistä. Tehokkaampi ja kilpailukykyisempi jakelusektori voisi johtaa alhaisempiin hintoihin ja laajempaan kuluttajille tarjottavaan tavaroiden ja palvelujen valikoimaan. Alalle ovat tällä hetkellä tyypillistä maiden väliset merkittävät erot tuottavuudessa. Lisääntynyt kilpailu ja sääntelyn uudistukset voisivat parantaa sen toimivuutta. Suurimittaisten jakelupisteiden perustamista estävät maankäytön rajoitukset ja aukioloaikojen rajoitukset ovat kaksi merkittävää seikkaa, jotka pienentävät kilpailua jakelusektorilla. Kauppojen aukioloaikojen enemmässä vapauttamisessa äskettäinen saavutettua edistymistä on tasapainottanut suurten vähittäiskauppojen laajentumisessa omaksuttu kielteisempi asenne.

Kaavoitussäännöillä (mukaan lukien kaupunkikeskustojen kaavoitusrajoituksilla) voi olla useita vaikutuksia vähittäissektorin suoritukseen: ne pienentävät suurempien myyntipisteiden kuluttajien hyvinvoinnille mahdollisesti tarjoamia etuja ja pienentävät innovoinnin vaikutusta, erityisesti uudenaikaisten vähittäismyyntimuotojen kehitystä. Maissa, joissa on tiukat säädökset, avataan yleensä vähemmän uusia kauppoja (esim. Italia). Suuntaus näyttää olevan kohti vähittäiskauppojen kaavoitussääntöjen tiukentamista maissa, jotka ovat perinteisesti olleet vapaampia sen suhteen. Sen johdosta maissa kuten Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa avataan nykyään vähemmän suuria kauppoja (ks. taulukko 30).

Aukioloaikojen rajoittaminen pienentää kuluttajien valinnanmahdollisuuksia, mutta suojelee pieniä omistajien hoitamia kauppoja, joille aukioloaikojen pidentäminen on vaikeampaa (ks. taulukko 29). Yleinen kehitys on kuitenkin kohti väljempiä aukioloa koskevia sääntöjä, koska lyhyiden aukioloaikojen katsotaan yhä enemmän rajoittavan kuluttajien hyvinvointia ja olevan ristiriidassa yleisen joustavampia työaikajärjestelyjä koskevan vaatimuksen kanssa. Aukioloaikojen rajoitukset ovat väljentyneet erityisesti Pohjois-Euroopassa, ja nimenomaan Tanskassa, Itävallassa, Alankomaissa ja Saksassa. Alueelliset ja paikalliset viranomaiset osallistuvat yhä enemmän kauppojen aukioloaikoja koskevien säädösten muuttamisesta käytyihin keskusteluihin.

Kansallisten viranomaisten olisi poistettava rajoitukset, jotka haittaavat jakelusektorin uudistusta. Ehdotetun uuden asetuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tuottajien ja myyjien välisiin alakohtaisiin sopimuksiin antamisella ja soveltamisella pitäisi olla positiivinen vaikutus jakelualaan.

V.Päätelmät

1. EU:n olisi käytettävä hyväksi nykyistä suotuisaa taloudellista tilannetta ja edistettävä kilpailukykyä tekemällä taloudellisen ja yhteiskunnallisen yhtenäisyyden ja muiden sosiaalisten tavoitteiden kanssa yhteensopivia talousuudistuksia

Eurooppa voisi päästä pitkän ajan taloudelliseen kasvuun, jos EMU:n tarjoamia etuja hyödynnetään ja ryhdytään talousuudistuksiin innovatiivisemman, dynaamisemman ja suorituskykyisemmän talousympäristön luomiseksi. Sisämarkkinoiden perustamisesta saadut kokemukset osoittavat, että tehokkuuden, taloudellisen integraation ja markkinakilpailun parantaminen on yhteensopivaa yhteiskunnallisen yhtenäisyyden edellyttämän taloudellisen lähentymisprosessin kanssa; on mahdollista avata julkisia palvelumarkkinoita tehokkaasti kilpailulle ja samalla tarjota kohtuuhintaisia yleisen edun mukaisia palveluja; pk-yritysten ja kuluttajien edut sekä ympäristönsuojelu voidaan turvata ja niitä voidaan usein lisätä uudistusprosessin avulla. Eurooppa on menneisyydessä onnistunut yhdistämään kasvun ja talousuudistukset tuotannon kasvuun siten, että hyvinvointi on lisääntynyt ja elintaso parantunut, kun kyky ja halu muuttua on ollut todellinen. Tämä on olennaista laajan poliittisen tuen saamiseksi talousuudistukselle.

Euroopan edessä oleva haaste muodostuu kilpailukyvyn parantamiseen tarvittavien talousuudistusten sovittamisesta yhteen korkean työllisyyden säilyttämisen ja yhteiskunnallisen yhtenäisyyden vahvistamisen kanssa. Näiden kolmen seikan yhteensovittamiseksi on toteutettava politiikkoja. Unionilla ja jäsenvaltioilla on tilaisuus viedä näitä kysymyksiä pidemmälle Eurooppa-neuvoston erityiskokouksessa Lissabonissa 23.-24. maaliskuuta 2000.

2. EU:n ja jäsenvaltioiden olisi tarjottava paras mahdollinen kilpailu- ja lainsäädännöllinen ympäristö ja tuotava osakkaat yhteen keskustelemaan ja löytämään tehokkaita ratkaisuja, joilla integraatiota voidaan edistää

Tehokkaat markkinat edellyttävät ennustettavissa olevaa ja avointa oikeudellista ympäristöä. Markkinat kuitenkin perustuvat myös kirjoittamattomiin järjestelyihin ja käytäntöihin, jotta tarjoajien ja käyttäjien välisten liiketoimien kustannukset voitaisiin minimoida. Ne muodostavat markkinoiden todellisen "taloudellisen infrastruktuurin" ja ovat keskeisessä asemassa markkinoiden muotoutumisessa tehokkaaksi taloudelliseksi välineeksi. Joissakin tapauksissa yhtenäismarkkinoiden luominen tarkoittaa nykyisten markkinajärjestelyjen tarkistamista sen varmistamiseksi, että ne mukautuvat uusiin maantieteellisiin ulottuvuuksiin. Näin on selkeästi rahoituspalvelujen uusien maksujärjestelmien ja eurooppalaisten energian yhtenäismarkkinoiden luomisen laita. Muissa tapauksissa, erityisesti sähköisessä kaupankäynnissä, tarvitaan kokonaan uusia järjestelyjä aivan uusien markkinoiden luomiseksi. Kaikissa näissä tapauksissa tarvitaan sääntelyä, mutta lisämuutokset ovat oleellisia, jotta markkinoiden taloudellinen infrastruktuuri mukautuisi uusiin sisämarkkinoiden olosuhteisiin. Näitä muutoksia voivat toteuttaa vain teollisuus tai paikallisviranomaiset, ja yksityissektorin aloitteiden on oltava johtavassa asemassa uusien ja tehokkaampien EU:n laajuisten markkinasuunnitelmien kehittämisessä. Talousuudistuksen on alettava yhteiskunnan ruohonjuuritasolta. Viranomaisilla on kuitenkin merkittävä tehtävä kolmella alueella:

i. Kuten aikaisemmat kokemukset aloilta kuten televiestintä tai tekninen standardointi osoittavat, yhteisöllä on suhteellista etua muutoskatalysaattorina toimimiselle, koska se voi tuoda yhteen osakkaita keskustelemaan ja löytämään tehokkaita ratkaisuja integraation edistämiseksi. Tämänhetkinen Firenzen aloite kehittää teknisiä ratkaisuja sähkömarkkinoiden integroitumisen edistämiseksi mahdollisimman vähäisellä julkisen sektorin osallistumisella on esimerkki parhaasta toimintatavasta tässä yhteydessä.

ii. Sekä kansallisten että komission viranomaisten on tarkistettava nykyiset sääntelyjärjestelyt, jos on merkkejä liiallisesta lainsäädännöllisestä taakasta tai liiketoimien kustannuksista, jotka haittaavat markkinoiden tehokkuutta. Viranomaisten on pyrittävä tarjoamaan yksinkertaiset mutta kuitenkin korkealaatuiset lainsäädännölliset puitteet kuluttajille, tuottajille ja yleensä koko yhteiskunnalle.

iii. Viranomaisten on varmistettava riittävä kilpailu, jotta markkinavoimat voivat johtaa tehokkaisiin markkinatuloksiin ja muuntaa rakennemuutokset kuluttajien hyvinvoinniksi ja lisääntyneeksi kilpailukyvyksi.

3. EU:n ja jäsenvaltioiden olisi käytettävä sisämarkkinapolitiikkoja ja maakohtaisia mikrotalouden politiikoita talousuudistuksen ja kilpailukyvyn edistämiseen

Tarvitaan kahdenlaisia välineitä, joiden avulla tarvittavat rakennemuutokset voidaan toteuttaa läheisyysperiaatetta kunnioittaen:

- Jäsenvaltioiden olisi löydettävä sopivat mikrotalouspoliittiset ratkaisut tuote- pääoma- ja muiden markkinoidensa erityisiin rakenteellisiin ja taloudellisiin ongelmiin. Samoin kuin unioni on pystynyt yhdistämään yhtenäisyyden integraatioon, jäsenvaltioiden pitäisi pyrkiä toteuttamaan uudistuksia, jotka sopivat yhteen niiden omien yhteiskunnallisten arvojen tai taloudellisten piirteiden kanssa.

- Talousuudistus edellyttää sisämarkkinoiden vahvistamista EU:n mikrotalouspolitiikoiden kulmakivenä. Mikrotalouspoliittisten seikkojen sisällyttämistä talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin olisi täydennettävä lisäsysäyksellä taloudelliseen integraatioon, kuten EMU edellyttää.

4. Markkinoiden maailmanlaajuinen avautuminen helpottaa lainsäädännöllistä uudistusta

EU:n taloudellisen ja lainsäädännöllisen uudistuksen potentiaaliset hyödyt ovat huomattavasti suuremmat, jos ne realisoituvat maailmanlaajuisen markkinoiden avautumisen ja lainsäädännön uudistamisen yhteydessä, erityisesti eräillä palvelualoilla. Eräillä sektoreilla, kuten lentoliikenne, sähköinen kaupankäynti tai rahoituspalvelut, kilpailun maailmanlaajuistuminen vaatii lainsäädännön lähentymistä maailmanlaajuisella tasolla. Eurooppa voisi käyttää hyväksi vaikutusvaltaa, jonka se on saanut merkittävällä avautumisella maailmankaupalle ja investoinneille, ja edistää avautumista eräillä nykyään tiukasti säännellyillä maailmanmarkkinoilla - esimerkiksi rahoituspalvelujen alalla. Lisäksi unionin jäsenyyttä hakevien maiden on pysyttävä mukana EU:n talousuudistuksen vauhdissa ja mukautettava markkinarakenteensa vastaavasti, jotta niiden taloudet voisivat täysin hyötyä laajentumisesta.

LIITE

Talousuudistus: Kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta

Komissio esittää asiakirjan vastineena Cardiffin Eurooppa-neuvoston päätelmiin

Tilastoliitteet

MARKKINOIDEN YLEISEN TOIMIVUUDEN ARVIOINTI MARKKINOIDEN TOIMIVUUS: YHDENTYMINEN ON EDELLEEN JOHTAVA TEKIJÄ MARKKINOIDEN TOIMINNAN PARANTAMISESSA Talouden yhdentyminen: pääomamarkkinat yhä tuotemarkkinoiden jäljessä yhdentymisessä Tuotemarkkinat: kauppa ja ulkomaiset suorat sijoitukset

Kuvio 1 - EU:n BKT:n ja teollisuustuotteiden viennin kehittyminen

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 1 - Teollisuustuotteiden ja palvelujen kaupan suhteellinen merkitys

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 2 - EU:n sisäisen palvelujen kaupan kehittyminen, % BKT:sta (1992-1997) - vertailu teollisuustuotteisiin 1997

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 3 - Ulkomaiset suorat sijoitukset EU:ssa (miljoonaa euroa)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 4 - Sulautumat ja yritysostot

>TAULUKON PAIKKA>

Pääomamarkkinat

Taulukko 5 - Kotimaisiin sijoitussalkkuihin sisältyvien ulkomaisten osakesijoitusten osuus

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 6.a - Kotimaakeskeisyys: yksityisen kulutuksen kasvun korrelaatio, 1961-1998

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 6.b - Kotimaakeskeisyys: BKT:n kasvun korrelaatio, 1961-1998

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 7 - Osake-emissiot yhteensä (ensimmäiset yleisöannit ja toiset osakeannit) (miljoonaa euroa)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 8 - Yleiseurooppalaisten ja kansallisten futuurimarkkinoiden osakeindeksit

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 9 - Kansainväliset joukkovelkakirjaemissiot

>TAULUKON PAIKKA>

Tarve edistää innovaatiotoimintaa ja luovuutta talouden suoritusten ja kilpailukyvyn parantamiseksi

Taulukko 10 - EU:n teknologia-alan suorituskyvyn indikaattorit

>TAULUKON PAIKKA>

Markkinoiden toimivuus: integraation vaikutus sosiaaliseen yhtenäisyyteen ja kuluttajiin

Taloudellinen ja sosiaalinen yhtenäisyys

Kuvio 2 - Tuotannon ja kaupan erikoistuminen: 1988-1998 - (viiden suurimman teollisuudenalan osuus)

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 3 - Tuotannon ja viennin maantieteellinen keskittyminen

>VIITTAUS KAAVIOON>

Integraation vaikutus vähittäishintoihin

Taulukko 11 - Verollisten hintojen hajonnan trendit 1985-1998 (standardipoikkeama)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 12 - EU15:n hintahajonta: pääluokat 1990-1998 (variaatiokerroin)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 13 - EU15:n hintahajonta: alakohtainen jakautuminen 1990-1998 (variaatiokerroin)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 14 - Verottomien hintojen estimoitu hajonta, EU15, 1990-1997 (variaatiokerroin)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 15 - Hintahajonta kuudessa maassa (Itävalta, Belgia, Tanska, Ranska, Saksa, Alankomaat), joiden kahdenväliset vaihtokurssit ovat melko vakaat (variaatiokerroin)

>TAULUKON PAIKKA>

HORISONTAALISTEN KYSYMYSTEN SEURANTA

Taulukko 16 - OECD:n laatimat, koko talouden kattavan sääntelyn yleiset indikaattorit vuonna 1998

>TAULUKON PAIKKA>

Implications for Sectoral Performance: A Progress Report" - ECO/CPE/WP1(99)16) - 1. lokakuuta 1999.

Liiketoimintaympäristön parantaminen Yrittäjyys ja sääntelyn yksinkertaistaminen

Kuvio 4 - Yritysten kaupparekisteriin merkitsemiseen kuluva aika

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 5 -Yrityksen kaupparekisteriin merkitsemiseen liittyvien menettelyjen kokonaismäärä

>VIITTAUS KAAVIOON>

Jäljellä olevat kaupan tekniset esteet

Kuvio 6 - EU12:n sisäisen teollisuustuotannon ja uuden lähestymistavan mukaisen kaupan kehittyminen

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 7 - EU12:n sisäisen teollisuustuotteiden kaupan osuus, johon sovelletaan uutta lähestymistapaa, yksityiskohtaista yhdenmukaistamista ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 8 - Sähkömagneettista yhteensopivuutta koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluvat tuotteet, kaupan kehittyminen (1991=100)

>VIITTAUS KAAVIOON>

Markkinoiden toiminnan parantaminen Valtiontuet

Kuvio 9 - Valtiontukien kokonaismäärä, % BKT:sta

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 10 - Horisontaaliset valtiontuet, % BKT:sta

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 11 - Alakohtaiset tuet, % BKT:sta

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 12 - Valtion myöntämät aluetuet

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 13 - Kansallisen tason alueelliset erot ja valtion myöntämien aluetukien käyttö - 1996

>VIITTAUS KAAVIOON>

Kuvio 14 - Valtiontukien tavoitekohtainen jakautuminen EU:ssa (% kokonaismäärästä)

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 17 - Tapauskohtaisesti myönnetyt valtiontuet teollisuustuotannon, rahoituspalvelujen ja lentoliikenteen aloilla

>TAULUKON PAIKKA>

Treuhandanstalt (THA) tai Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS).

Taulukko 17a - Jäsenvaltioissa tapauskohtaisesti myönnetyt valtiontuet ja Treuhand-tuet teollisuustuotannon, rahoituspalvelujen ja lentoliikenteen aloilla - vuosittaiset keskiarvot 1993-1995 ja 1995-1997

>TAULUKON PAIKKA>

Markkinoiden toiminnan parantaminen Julkiset hankinnat

Kuvio 15 - suuntaus EU:ssa

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 18 - Julkiset hankinnat yhteensä (miljardia euroa)

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 19 - Virallisessa lehdessä julkaistujen tarjouspyyntöjen arvo (miljardia euroa)

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 20 - Julkaistujen tarjouskilpailujen lukumäärä

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 21 - Julkaisevien yksiköiden lukumäärä

>VIITTAUS KAAVIOON>

TALOUSUUDISTUKSEN EDISTÄMINEN PALVELUJEN SISÄMARKKINOILLA - Palvelumarkkinoiden avaaminen ja integrointi - Yleishyödylliset laitokset

Taulukko 22.a - Televiestintä: yhdenmukaistamisdirektiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ja yleispalveluvelvoite

>TAULUKON PAIKKA>

Osittain = Saatettu osittain osaksi kansallista lainsäädäntöä; Suurin osa = Saatettu huomattavassa määrin osaksi kansallista lainsäädäntöä.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 22.b - Televiestintä: markkinoiden rakenne ja toimivuus

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 22.b - Televiestintä: markkinoiden rakenne ja toimivuus (jatkoa)

Taulukko 23.a - Direktiivi 96/92/EY: Katsaus jäsenvaltioiden sääntelyn tilanteeseen ja tulevaan markkinarakenteeseen

>TAULUKON PAIKKA>

Juridisesti erilliset = Juridisesti erilliset siirtoverkko-operaattorit.

Taulukko 23.b - Sähkömarkkinat: hinnat kuluttajaluokittain 1996-1999

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 23.b - Sähkömarkkinat: hinnat kuluttajaluokittain 1996-1999 (jatkoa)

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 24.a - Matkustajalentoliikenteen markkinoiden rakenne

ASK = Käytettävissä olevat paikat / km.

Taulukko 24.b - Markkinoiden toimivuus - keskimääräinen lipun hinta suurimpien pääkaupunkien lentokentiltä (euroa/km) - heinäkuu 1997

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 25 - Postipalvelut

Rahoituspalvelut

Taulukko 26 - Viiden yrityksen keskittymät suurimmissa maissa (1998)

D // 39,10

E // 58,32

F // 47,63

I // 58,17

UK // 54,67

EU // 13,05

Japani // 36,37

Yhdysvallat // 30,83

Taulukko 27 - Pankkien kannattavuus EU:ssa (% kokonaisvaroista) 1991-1998

>VIITTAUS KAAVIOON>

Taulukko 28 - Erityyppisten pankkifuusioiden jakautuminen EU:ssa

>TAULUKON PAIKKA>

Palvelutoiminnan sääntelykehyksen parantaminen Jakelu

Taulukko 29 - Aukioloaikojen rajoitukset

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 30 - Hyper- ja supermarkettien rakentaminen

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 31 - Vähittäiskaupan jakelun rakenne ja tuottavuus EU:ssa

>TAULUKON PAIKKA>