FI Euroopan unionin virallinen lehti C 255/1

458. TÄYSISTUNTO 16. JA 17. JOULUKUUTA 2009

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kauppa ja elintarviketurva”

(valmisteleva lausunto)

(2010/C 255/01)

Esittelijä: Mario CAMPLI

Apulaisesittelijä: Jonathan PEEL

Euroopan komission varapuheenjohtaja Margot Wallström pyysi 21. tammikuuta 2009 päivätyssä kirjeessä Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla valmistelevan lausunnon aiheesta

Kauppa ja elintarviketurva.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 19. marraskuuta 2009. Esittelijä oli Mario Campli ja apulaisesittelijä Jonathan Peel.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 16.–17. joulukuuta 2009 pitämässään 458. täysistunnossa (joulukuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 191 ääntä puolesta ja 1 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Päätelmät

1.1.1 ETSK katsoo, että kansalaisten perusoikeuksia ovat oikeus ravintoon sekä kansalaisyhteiskunnan oikeus toimia kaikissa asiaan liittyvissä näkökohdissa. Komitean mielestä myös globaali elintarviketurva kuuluu perusluonteisiin ihmisoikeuksiin.

1.1.2 Maailmassa, jossa tuotetaan riittävästi ravintoa kaikkien ihmisten tarpeisiin, yli miljardilla ihmisellä ei ole nykyisin riittävästi ruokaa. Puutteellisen elintarviketurvan perimmäinen syy on köyhyys. Se liittyy talouden, ruokailutottumusten ja paikallismarkkinoiden infrastruktuurin muutokseen, joka johtuu 1980-luvulta lähtien noudatetuista kansainvälisistä strategioista.

1.1.3 ETSK on tietoinen siitä, että köyhyyden vähentämiseen ja tulojen lisäämiseen tähtäävien täydentävien kehityspolitiikkojen yhteydessä säännelty kauppa saattaa osaltaan auttaa ihmisiä ja ryhmiä korjaamaan puutteellisen elintarviketurvan myös aluemarkkinoiden kehittämisen kautta.

1.1.4 Protektionististen toimien laaja käyttö ei edistä globaalin elintarviketurvan saavuttamista, sillä näin estetään tarvittava joustavuus ja kaikenlaiset konkreettiset alueellisen yhdentymisen muodot etenkin Afrikassa.

1.1.5 ETSK katsoo, että säännellyn kaupan päätöksenteko- ja toteutusprosessien on pohjauduttava periaatteisiin, jotka koskevat oikeutta ruokaan, ja että valtioiden on vältettävä kansainvälisiä velvoitteita, jotka ovat kyseisten periaatteiden vastaisia.

1.1.6 ETSK on tietoinen siitä, että elintarvikeomavaraisuuteen tähtäävät politiikat ovat taloudellisesti kalliita eivätkä ne ole globaalin hallinnon lähestymistavan mukaisia. Samalla komitea katsoo, että elintarvikeriippumattomuuteen perustuva lähestymistapa merkitsee sitä, että jokaisella kansakunnalla on legitiimi oikeus määritellä itsenäisesti toimintalinjat oman elintarvikeomavaraisuuden saavuttamiseksi ja väestönsä vakaan ravinnon saannin varmistamiseksi muiden kansakuntien elintarvikeriippumattomuutta kunnioittaen.

1.1.7 ETSK toteaa, että elintarviketurvan ja kaupan globaalin hallinnon välineitä, elimiä ja toimintalinjoja on uudistettava kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuuden periaatetta ja toimintatapoja noudattaen.

1.1.8 ETSK katsoo, että kaikilla köyhyyden torjumiseen ja elintarviketurvan lisäämiseen tähtäävillä mahdollisilla ja käytännöllisillä strategioilla voidaan saavuttaa hedelmällisiä ja vakaita tuloksia, jos samaan aikaan edistetään demokraattisia prosesseja ja vahvistetaan oikeusvaltiota maissa, joissa elintarviketurva on puutteellista.

1.2 Suositukset

1.2.1 ETSK esittää seuraavat suositukset globaaliin poliittiseen lähestymistapaan liittyen:

1.2.1.1 Euroopan unionin tulee saavuttaa kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus, jotta voidaan soveltaa yhtenäistä poliittista strategiaa, jonka kansainväliset kumppanit pystyvät tunnistamaan, ja jotta voidaan toimia vaikutusvaltaisena kumppanina uudistettaessa perusteellisesti YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestöä (FAO), Maailman elintarvikeohjelmaa (WFP) ja Maatalouden kansainvälistä kehittämisrahastoa (IFAD).

1.2.1.2 Euroopan unionin tulee sisällyttää järjestelmällisesti kauppapolitiikkoihinsa periaatteet, jotka koskevat oikeutta ruokaan, ja käynnistää asianmukaisia sovittelutoimia WTO:n muiden jäsenten kanssa niin, että kyseiset periaatteet otetaan järjestelmällisesti huomioon monenvälisissä neuvotteluissa.

1.2.1.3 Euroopan unionin tulee tutkia keinoja seurata yritysten yhteiskuntavastuun puitteissa eurooppalaisten tai EU:hun sijoittautuneiden yritysten taloudellisia ja kaupallisia toimia ja sitä, miten ne vaikuttavat globaaliin elintarviketurvaan. ETSK sitoutuu tässä yhteydessä laatimaan oma-aloitteisen lausunnon aiheesta ”Eurooppalainen maatalousteollisuus maailmalla: strategiat, haasteet ja hyvät käytänteet”.

1.2.1.4 Euroopan unionin tulee antaa tulevissa talouskumppanuussopimuksissa ja muissa vapaakauppasopimuksissa kansalaisyhteiskunnalle institutionaalinen rooli samaan tapaan kuin jo nyt tehdään Cariforumin ja EY:n sopimuksessa.

1.2.1.5 Kansainvälisten rahoituslaitosten tulee soveltaa rahoitusmarkkinoilla asianmukaista sääntelyä, jolla estetään spekulointi maatalouden raaka-aineilla.

1.2.1.6 Kansainvälisten terveys- ja ympäristöalan organisaatioiden tulee vastustaa ruokavalioita, jotka perustuvat eläinproteiinin liialliseen käyttöön.

1.2.1.7 Kansainvälisen yhteisön tulee luoda kansainvälisten elintarvikevarastojen järjestelmä, jonka toiminta koordinoidaan tiiviisti FAO:n ennakkovaroitusjärjestelmän kanssa.

1.2.1.8 Kansainvälisen yhteisön tulee tarkistaa YK:n luokittelu, jotta keskituloiset kehitysmaat voidaan erottaa selkeästi köyhemmistä ja heikommin kehittyneistä kehitysmaista.

1.2.1.9 Kaikkien WTO:n jäsenten ja etenkin Euroopan unionin tulee sisällyttää neuvottelumandaatteihin maakohtaiset ja erityisryhmäkohtaiset analyysit vaikutuksista ja haavoittuvuudesta.

1.2.1.10 WTO:n jäsenten tulee hyväksyä se, että väliaikaiset vientirajoitustoimet ovat oikeutettuja, sillä ne mahdollistavat elintarvikkeiden hintojen hillitsemisen kehitysmaissa ja auttavat näin hallinnoimaan tiettyihin väestöryhmiin kohdistuvia elintarvikekriisejä.

1.2.1.11 Kehitysmaiden tulee ottaa viljelijäjärjestöt pysyvästi mukaan maatalouden kehittämisen ohjelmointiin ja vahvistaa kaikkia maanviljelijöiden luomia sekä työntekijöiden ja kuluttajien edistämiä tuotannon organisaatiomuotoja.

1.2.2 ETSK suosittaa EU:lle käynnissä oleviin talouskumppanuussopimusneuvotteluihin liittyen seuraavaa:

1.2.2.1 Pyritään erityisesti Afrikassa lisäämään alueellista yhdentymistä, joka on keskeistä sekä kehityksen että elintarviketurvan edistämisen kannalta ja tärkeä tekijä vuonna 2010 toteutettavaksi suunnitellun Cotonoun sopimuksen tarkistuksen yhteydessä.

1.2.2.2 Varmistetaan alueelliseen yhdentymiseen tähtäävien keskenään päällekkäisten aloitteiden sekä väliaikaisten ja globaalien talouskumppanuussopimusten yhteisvaikutus.

1.2.2.3 Pyritään siihen, että neuvotteluissa voidaan ottaa nopeasti huomioon AKT-maiden kyvyt ja mahdollisuudet varmistaen näin välittömät tulokset esimerkiksi sellaisilla aloilla kuin alkuperäsääntöjen yksinkertaistaminen.

1.2.2.4 Rohkaistaan mahdollisimman monia AKT-maita (Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueen valtiot) valitsemaan painopistealoiksi maatalous ja maaseudun kehitys.

1.2.2.5 Lisätään kauppatukeen ja kaupan avustamiseen EU:n varaamaa yli 2 miljardin euron summaa, kun otetaan huomioon myös talouskriisin aiheuttamat vaikutukset.

1.2.2.6 Edistetään Afrikan korkean lisäarvon jalostusteollisuuden, erityisesti elintarviketeollisuuden kehittämistä ja kasvua muun muassa parantamalla perusrakennejärjestelmiä.

1.2.2.7 Edistetään merkittävällä tavalla paikallistason teknologista tutkimusta ja kehittämistä etenkin maatalouteen sidoksissa olevilla aloilla.

1.2.3 ETSK suosittaa käynnissä oleviin WTO:n Dohan kehitysohjelmaa koskeviin neuvotteluihin liittyen seuraavaa:

1.2.3.1 WTO:n jäsenten tulee huolehtia siitä, että kauppapolitiikan strategisen tarkistuksen yhteydessä käynnistetään uudelleen keskustelu siitä, miten maatalousalan tulevia kauppaneuvotteluja, joissa elintarviketurva asetettaisiin erityisasemaan, tulisi käydä ja miten tekninen apu kehitysmaille tulisi järjestää tulevaisuudessa.

1.2.3.2 WTO:n jäsenten tulisi saada Dohan kehityskierros päätökseen vuoteen 2010 mennessä, kuten G20-maat ovat vaatineet, jotta voidaan täyttää sekä kehityksen että vuosituhannen kehitystavoitteiden yhteydessä tehdyt sitoumukset.

1.2.3.3 EU:n tulee vahvistaa kehitysmaille jo annetut myönnytykset ennemminkin kuin pyrkiä sitä itseään hyödyttäviin lisämyönnytyksiin.

1.2.3.4 EU:n tulee laajentaa ”kaikki paitsi aseet” -aloitetta siten, että se kattaa kaikki ne maat, jotka ovat FAO:n mukaan elintarvikekriisissä tai suuressa vaarassa joutua kriisiin, vaikkeivät ne olisi vähiten kehittyneitä maita tai AKT-maita.

1.2.3.5 EU:n tulee hyödyntää kaupan välineitä elintarviketurvan lisäämiseksi. Esimerkkinä voidaan mainita WTO:n ehdottaman kauppavaihdon helpotuksia koskevan sopimuksen soveltaminen ennakkoon, terveys- ja kasvinsuojelualan avustustoimet ja tuki riippumattomille pienviljelijöille, jotka eivät kuulu valvottuun toimitusketjuun.

2. Elintarviketurva ja kaksi kriisiä

2.1 Määritelmät

2.1.1 ETSK kannattaa maailman elintarvikehuippukokouksen (1996) antamaa, yleisesti hyväksyttyä määritelmää, jonka mukaan elintarviketurva tarkoittaa sitä, että kaikilla on jatkuvasti fyysiset, taloudelliset ja sosiaaliset mahdollisuudet saada riittävästi turvallista ja ravitsevaa ruokaa omien tarpeidensa ja mieltymystensä mukaan aktiivisen ja terveen elämän mahdollistamiseksi.

2.1.2 Tämän määritelmän pohjalta ETSK korostaa, että elintarviketurva on monimutkainen ongelma, jonka yhteydessä on otettava huomioon neljä osatekijää:

a) ruoan määrällinen saatavuus

b) fyysiset, taloudelliset ja sosiaaliset mahdollisuudet saada ravintoa

c) ravinnon oikeanlainen käyttö

d) ravinnon saatavuuden, saantimahdollisuuksien ja käytön vakaus.

2.2 Nykytilanne ja kaksi kriisiä (elintarvikekriisi ja rahoituskriisi)

2.2.1 Puutteellisen elintarviketurvan analyysistä käy ilmi seuraavat perusseikat: (1) a) Ilmiö on yleistymässä, ja tällä hetkellä nämä kaksi kriisiä ovat johtaneet siihen, että puutteellisesta elintarviketurvasta kärsii yli miljardi ihmistä. b) Ilmiö keskittyy yhä enemmän alueellisesti (89 prosenttia Aasiassa, Tyynenmeren maissa ja Saharan eteläpuolisessa Afrikassa). c) Puutteellisesta elintarviketurvasta kärsitään edelleenkin pääasiassa maaseudulla (70 prosenttia elintarviketurvan puutteesta kärsivistä ihmisistä asuu maaseudulla), mutta kaupunkien ja niiden lähialueiden osuus on kasvamassa.

2.2.2 Elintarviketurvan puutteesta kärsivien ihmisten määrää ovat viimeksi kasvattaneet pääasiassa maataloushintojen kriisi ja rahoituskriisi. Lisäksi elintarviketurvaan vaikuttavat katastrofit ovat lisääntyneet. Ihmisten aiheuttamien katastrofien joukossa sosioekonomiset katastrofit ovat yleistyneet sotiin ja muihin konflikteihin verrattuna.

2.2.3 Maatalouden raaka-aineiden hintakehitys on ollut vaihtelevaa viimeisten kolmenkymmenen vuoden ajan. Keskipitkän aikavälin trendinä on kuitenkin ollut reaalihintojen lasku. Vuosina 2007–2008 tapahtunut jyrkkä nousu oli erityisen merkittävää sekä mittasuhteiltaan että nopeudeltaan (hieman yli 12 kuukaudessa FAO:n ruoan hintaindeksi nousi noin 60 prosenttia). On kuitenkin pidettävä mielessä, että jopa piikin aikana (maaliskuu 2008) hinnat jäivät alle 1970-luvun kaikkien aikojen hintaennätysten.

2.2.4 Viimeaikaisesta kehityksestä voidaan todeta, että rahoitusalan spekulaatiokuplan puhjettua maataloushinnat ovat laskeneet huomattavasti, mutta ne ovat kuitenkin edelleen korkeammat kuin vuosien 2007–2008 kriisiä edeltäneet hinnat.

2.2.5 ETSK toteaa, että hintojen vaihtelun ja niiden jatkuvan ja lisääntyvän epävakauden taustalla on rakenteellisia, suhdanteellisia ja myös spekulatiivisia syitä.

2.2.6 ETSK katsoo erityisesti, että maataloushintojen viimeaikaisen kehityksen ja öljyn hinnan välillä on tiivis yhteys. Öljyn hinta vaikuttaa sekä maatalouden tuotantokustannuksiin että siihen, onko biopolttoaineiden tuotanto kannattavaa. Tämä pätee erityisesti silloin, kun toimintaa tuetaan julkisin varoin.

2.2.7 Muita elintarvikekriisin syitä ovat maatalousinvestointien asteittainen väheneminen ja köyhien maiden maatalouden jatkuva huono tuotto, kiihtyvä kaupungistuminen, tulojen kasvu eräissä nopeasti kehittyvissä maissa (Kiina ja Intia) ja siitä johtuva siirtyminen entistä lihavaltaisempaan ruokavalioon sekä elintarvikevarastojärjestelmien rakenteiden hajoaminen.

2.2.8 ETSK korostaa, että tässä muuttuneessa tilanteessa yhä selkeämpänä suuntauksena on, että spekulatiiviseen pääomaan ja investointirahastoihin sisällytetään myös Euroopassa maatalouden raaka-aineisiin sidottuja arvopapereita. Tämä lisää hintojen epävakautta ja vääristää futuurimarkkinoita.

2.2.9 ETSK korostaakin, että jos rahoitusmarkkinoita ei uudisteta nopeasti ja tehokkaasti, keinottelu maatalouden raaka-aineiden hinnoilla lisääntyy lähikuukausina ja tulevaisuudessa ja tämä saattaa vaikuttaa merkittävällä tavalla puutteellisen elintarviketurvan yleistymiseen.

2.2.10 Rahoituskriisi ja maatalouden raaka-aineiden hintakriisi ovat panneet kehitysmaissa alulle toisiinsa kytköksissä olevia prosesseja, joista voidaan mainita esimerkiksi ulkomaisten investointien pääomavirran tyrehtyminen, rahalähetysten väheneminen, hallitusten mahdottomuus julkisten menojen ohjelmointiin, suuntaus ”sidottujen tukien” paluuseen, sisäisten investointien väheneminen, köyhyyden lisääntyminen sekä kylvöjen vähentyminen, jolloin odotettavissa on entistä pienemmät sadot ja elintarvikkeiden hintojen uudelleennousu.

2.2.11 Tilanteesta kärsivät eniten haavoittuvimmassa asemassa olevat väestöryhmät: maattomat maaseudun asukkaat, perheyhteisöt, joissa perheenpäänä on nainen, sekä köyhät kaupunkilaiset. Maista heikoimmassa asemassa ovat ne, jotka ovat strategisesti riippuvaisia tuonnista ja joissa olisi siten elintärkeää kehittää paikallista maataloutta.

2.2.12 Näkymien ollessa tällaiset ETSK korostaa, että on kiireesti lisättävä kehitykseen suunnattavia kansainvälisiä varoja. Komitea kannattaakin ajatusta rahoitustoimien verottamisesta. (2) Näin saatavia tuloja voitaisiin käyttää elintarviketurvan edistämistoimiin.

2.2.13 On myös tärkeää, että AKT-maat käyttävät Euroopan kehitysrahaston varoja eri tavalla kuin ennen, jotta elintarviketurvaa voitaisiin lisätä. Vaikka nykyään elintarviketurvan puutteesta kärsivästä väestöstä 70 prosenttia asuu maaseudulla, AKT-maat ovat osoittaneet yhdeksännen Euroopan kehitysrahaston (2000–2007) varoista vain 7,5 prosenttia maaseudun kehittämiseen ja vain 1,5 prosenttia nimenomaisesti maatalouteen liittyviin toimiin.

2.3 Uudet ongelmat

2.3.1 Puutteellisen elintarviketurvan pitkäjänteinen analysointi edellyttää, että tiedostetaan muut, asiaan rakenteellisesti liittyvät uudet ilmiöt:

— Vesi: Elintarviketurvan yhteys vesikysymykseen vahvistettiin YK:n päätöslauselmassa 20. huhtikuuta 2001. Oikeus veteen on tunnustettava sekä poliittisesti että oikeudellisesti, sillä juomaveden saanti on kansanterveyden perusedellytys, ja se on osa laadullisesti asianmukaista ruokavaliota.

— Polkuhintaan myytävä maa: Käyttökelpoisen maatalousmaan puutteen rinnalle on tullut hiljattain uusi, taloudellisesti ja poliittisesti merkittävä ilmiö eli se, että valtio, yksityiset yritykset ja investointirahastot hankkivat suuria maa-aloja ja valvovat tuotantoa jopa niin, että valtioiden riippumattomuus vaarantuu. (3) Onkin kiireesti laadittava kahden- ja monenväliset oikeudelliset puitteet, joissa määritellään, miten edut jaetaan oikeudenmukaisesti työn, ympäristöstandardien, teknologisen kehityksen ja kyseisen maan elintarviketurvan kannalta.

— Ilmasto: Ilmastonmuutoksesta kärsivät eniten pienviljelijät, joiden mahdollisuudet sopeutua ovat muita huonommat, sekä kalastusalan toimijat kehitysmaissa.

— Biopolttoaineet: ETSK on korostanut jo aiemmissa lausunnoissaan biopolttoaineiden tuotannon vaikutuksia elintarvikkeiden hintojen nousuun ja epävakauteen.

— Väestöongelma: Heikon investointitason takia maataloustuotanto ei ole viime aikoina kasvanut samaan tahtiin maailman väestönkasvun kanssa. Erityisesti riskialttiimmissa maissa tarvitaankin erityistä väestöpolitiikkaa.

3. Oikeus ruokaan

3.1 ETSK korostaa, että markkinasuuntausten hallintavälineiden ja niihin liittyvien instituutioiden rinnalle tarvitaan uusia kansainvälisen oikeuden laitoksia. Väestön oikeuden täysimääräinen vahvistaminen ja markkinatalouden välineiden tehostaminen voivat luoda uudet strategiset puitteet monimutkaisen ja maailmanlaajuisen elintarviketurvan hallinnoinnille.

3.2 Tällaisella strategialla voidaan saada hedelmällisiä ja pysyviä tuloksia, jos samalla edistetään demokraattisia prosesseja ja vahvistetaan oikeusvaltiota maissa, joissa elintarviketurva on puutteellista.

3.3 ETSK on samaa mieltä määritelmästä, jonka mukaan oikeus ruokaan merkitsee oikeutta saada joko suoraan tai ostamalla säännöllisesti, jatkuvasti ja vapaasti riittävä määrä riittävän laadukasta ruokaa, joka on sen väestönosan kulttuuriperinteiden mukaista, johon kyseinen henkilö kuuluu, ja jonka avulla voidaan varmistaa yksilölle ja yhteisölle henkisesti ja fyysisesti tyydyttävä ja arvokas elämä ilman pelkoa. (4) Määritelmä on tiiviissä yhteydessä elintarviketurvan käsitteeseen, johon viitataan maailman elintarvikehuippukokouksen toimintasuunnitelman ensimmäisessä kohdassa ja jota analysoidaan edellä.

3.4 Marraskuussa 2004 FAO:n jäsenvaltiot laativat vapaaehtoiset suuntaviivat (5) tämän sosiaalisen, taloudellisen ja kulttuurisen oikeuden tulkintaa varten ja suosittivat konkreettisten toimien käynnistämistä, jotta voitaisiin toteuttaa oikeus ruokaan.

3.5 Useiden maiden perustuslaeissa viitataan nykyään suoraan siihen, että kansalaisilla on oikeus ruokaan, mutta vain harvat ovat hyväksyneet lakeja, joiden tarkoituksena on suojata tätä oikeutta. Etelä-Afrikka ja Brasilia ovat hyväksyneet yleisiä säädöksiä, joiden mukaan oikeus ruokaan ja veteen voi muodostaa perusteen oikeudelliselle menettelylle (esim. kanteen nostaminen).

3.6 YK on vienyt asiaa eteenpäin, ja sen WTO:hon lähettämä ”oikeus ruokaan” -erityisraportoija on eritellyt neljä suuntaviivaa (6): kaupan roolia määriteltäessä on otettava huomioon ihmisoikeudet ja kehitystavoitteet; on korostettava kaupan monenvälisten puitteiden merkitystä; on muutettava näkökulmaa siten, ettei enää mitata vapauttamisen vaikutuksia aggregoituihin arvoihin (esim. asukaskohtainen BKT), vaan niiden ihmisten tarpeisiin, jotka kärsivät elintarviketurvan puutteesta; neuvotteluissa on otettava aina huomioon terveysvaikutukset, ravinto ja ympäristö. Valtioiden tulisikin välttää sellaisia kansainvälisiä velvoitteita, jotka ovat näiden ensisijaisten tavoitteiden vastaisia.

3.7 Tähän liittyen eräät valtiot ovat käynnistäneet erityisiä strategioita ja ovat antaneet elintarviketurvalle julkisen hyödykkeen aseman. Monet kehitysmaat ovat puolestaan vaatineet konkreettisia toimia elintarviketurvansa suojelemiseksi siten, että maataloussopimukseen liitetään kehitystä ja elintarviketurvaa koskeva osio. Muut maat ovat ehdottaneet neuvotteluissa elintarviketurvalauseketta, jossa mainittaisiin erityiset elintarviketurvavaatimukset. Tällaisen lausekkeen pohjalta neuvotteluagendaan voitaisiin mahdollisesti sisällyttää poikkeuksia, jotka laajentaisivat tiettyjen maiden autonomiaa suojella peruselintarviketuotantoaan, kun otetaan huomioon, että elintarviketurva on kansallisen turvallisuuden perusedellytys.

3.8 ETSK kehottaa EU:ta voimakkaaseen poliittiseen aloitteellisuuteen, jotta elintarviketurvan periaatteita noudatettaisiin yksiselitteisesti ja jotta tuleviin neuvottelumandaatteihin sisällytettäisiin YK:n määrittelemä oikeus ruokaan.

4. Kauppa ja elintarviketurva

4.1 Keskinäiset yhteydet ja vaikutukset

4.1.1 ETSK myöntää, että avoimet, mutta säännellyt kansainväliset markkinat ovat tärkeät maailmanlaajuisen maataloustuotannon tehokkuuden parantamiseksi.

4.1.2 ETSK on kuitenkin huolissaan erikoistumisen takia yhä enemmän kansainvälisistä markkinoista riippuvaisten maiden lisääntyvästä haavoittuvuudesta. Liiallinen riippuvuus omien vientituotteiden ja tuontielintarvikkeiden hintakehityksestä, joka on ollut viime vuosina erityisen epävakaata, saattaa vaarantaa elintarviketurvan.

4.1.3 Markkinoiden avautuminen aiheuttaa lisäksi vaikutuksia, jotka eivät ole neutraaleja jakelun kannalta, ja se tuo mukanaan sopeuttamiskustannuksia, jotka ovat usein liian suuria tietyille väestönosille.

4.1.4 ETSK tähdentää, että markkinoiden avautumisen myötä kasvava vienti voi tarjota hyviä tilaisuuksia maaseudun kehittämiselle, jos puututaan markkinavoimien epätasapainoon tuotantoketjussa sekä perusrakenteiden, tekniikan ja instituutioiden puutteisiin, jotka voivat kääntää vaikutukset ruoan saantiin vapailla markkinoilla myönteisistä kielteisiksi.

4.1.5 Suurin osa puutteellisesta elintarviketurvasta kärsivistä ihmisistä on pienviljelijöitä tai maataloustyöntekijöitä. Juuri nämä ryhmät, jotka eivät saa luottoa ja joilla ei ole pääsyä perusrakenteisiin ja tekniikkaa ja markkinoita koskeviin tietoihin, eivät pysty muuttamaan omia tuotantokäytänteitään voidakseen hyötyä markkinoiden avautumisen tarjoamista kehitysmahdollisuuksista.

4.1.6 ETSK kiinnittää huomiota siihen, että elintarvikkeiden maailmankauppa keskittyy yhä enemmän harvojen toimijoiden käsiin erityisesti vilja-alalla. ETSK toteaa huolestuneena, että ilmiö on levinnyt maatalouden, teollisuuden ja elintarvikealan tuotantoketjun kaikkiin osiin aina strategisesta siemenalasta lähtien.

4.1.7 ETSK huomauttaa, että tällaiset oligopolistiset suuntaukset voivat kärjistyä markkinoiden avautuessa asteittain, ellei tätä prosessia hallinnoida ja säännellä asianmukaisesti. Markkinoiden kilpailukykyä tuleekin suojella olemassa olevien kilpailusääntöjen puitteissa.

4.1.8 Kaupan ja elintarviketurvan väliset suhteet ovat siis moninaisia, ja vaikutukset ovat ristiriitaisia. Ekonometrisistä analyyseistä käy yleisesti ilmi, että kaupan vapauttamisprosessin aiheuttama talouskasvu ei sinällään riitä vähentämään merkittävällä tavalla köyhyydestä ja puutteellisesta elintarviketurvasta kärsivien ihmisten määrää, jos sen yhteydessä ei toteuteta täydentäviä politiikkoja ja toimia.

4.1.9 Elintarviketurvan globaaliin strategiaan kuuluvat seuraavat toimet ja politiikat: köyhyyden vähentäminen ja tulojen kasvu; hyvinvointi- ja sosiaaliturvapolitiikat; maatalouspolitiikat ja maaseudun kehittämiseen liittyvät politiikat; tutkimus ja kehittäminen; kauppa ja yhdennetty aluekehitys; elintarvikeapu; väestöpolitiikat; korruption torjuminen.

4.2 Kauppaneuvottelut: nykyiset ongelmat ja haasteet

4.2.1 WTO-neuvotteluissa (Dohan kehityskierros) on ryhdyttävä välittömästi toimiin. Neuvottelujen on ehdottomasti johdettava Dohan kehitysohjelman uudelleenkäynnistämiseen, jotta ne voidaan saada päätökseen vuoteen 2010 mennessä, kuten G20-maat ovat ehdottaneet.

4.2.2 Komission mukaan kauppapolitiikalla on tärkeä rooli elintarvikekriisin ratkaisemisessa, mutta se ei ole siinä pääosassa. Ilmastonmuutos, poliittinen epävakaus, turvallisuuden, hallinnon ja oikeusvaltion puute, korruptio, väestönkasvu sekä talous- ja energiakriisi ovat tässä yhteydessä kaikki tärkeitä tekijöitä unohtamatta yhä lisääntyviä vesihuollon uhkia useilla alueilla ja polttoaineen hinnannousua. Jos kauppapolitiikkaa käytetään oikein, sillä voidaan kuitenkin lieventää ongelmaa, mutta jos sitä käytetään epäasianmukaisesti, tilanne voi pahentua. On myös tärkeää erotella selkeästi toisistaan elintarvikeavun välitön tarve ja pitkän aikavälin elintarviketurva.

4.2.3 ETSK huomauttaa, että elintarvike- ja rahoituskriisin edessä eräät maat ovat turvautuneet protektionistisiin toimenpiteisiin (vuonna 2008 niitä ilmoitettiin WTO:lle yli 60), jotka eivät pitkällä aikavälillä auta saavuttamaan elintarviketurvaa, eivät takaa välttämätöntä joustavuutta, estävät varsinkin Afrikassa kaikenlaisen konkreettisen alueellisen yhdentymisen ja ovat ristiriidassa elintarviketurvaa koskevan globaalin lähestymistavan kanssa.

4.2.4 ETSK laati kesäkuussa 2009 Gaboronessa pidettyyn AKT-maiden ja EU:n kymmenenteen alueelliseen seminaariin kertomuksen (7), jossa todetaan, että maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden kansainvälinen kauppa kattaa vain 10–11 prosenttia (tonnimäärällä mitattuna) nykyisin maailmanlaajuisesti käytettävissä olevista elintarvikevarastoista.

4.2.5 EU:n kauppapolitiikkaa on kuitenkin tarkasteltava sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä. Lähitulevaisuudesta on mainittava etenkin Dohan kehitysohjelmaa koskevat WTO:n jumiutuneet monenväliset neuvottelut, EU:n kahdenväliset kauppaneuvottelut, joihin viitataan komission lokakuussa 2006 antamassa tiedonannossa ”Globaali Eurooppa kilpailijana maailmassa”, sekä AKT-maiden kanssa parhaillaan käytävät talouskumppanuussopimusneuvottelut. Ainoa toistaiseksi loppuun saatettu talouskumppanuussopimus on Cariforumin kanssa tehty sopimus, joka vaikuttaa merkittävällä tavalla kansalaisyhteiskunnan tulevaan osallistumiseen. Muiden AKT-maiden kanssa tehdyillä väliaikaisilla talouskumppanuussopimuksilla on kuitenkin myös huomattava merkitys.

4.2.6 Pitkän aikavälin kannalta strateginen tarkistus on ehdottoman tärkeä. Elintarviketurvalle on aiheellista antaa erityisasema. Olisi käynnistettävä uudelleen keskustelu siitä, millaiseen tasapainoon pyritään tulevissa WTO:n maatalousneuvotteluissa (erityisesti kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden välillä, kun otetaan huomioon ilmastonmuutos, ennakoitu vesivarojen puute ja muut vastaavat ongelmat). On myös aiheellista määritellä, millaista teknistä apua kehitysmaille annetaan tulevaisuudessa, ja miettiä, onko tarpeen tehdä edelleen ”yhtenäissitoumuksia”, jotka ovat usein haitaksi kyseisille maille. Tekninen apu tulisi suunnata kehittämään maiden tai alueiden kykyä muotoilla kauppapolitiikkaa ja neuvotella siitä ennemminkin kuin yksinkertaisesti auttaa niitä selviytymään sen toteuttamisesta.

4.2.7 Lyhyellä aikavälillä on tärkeää selvittää, mitkä välineet ovat avoimessa ja säännellyssä kauppajärjestelmässä tehokkaimmat elintarviketurvan puutteiden korjaamiseksi köyhimmissä maissa ja vuosituhannen ensimmäisen kehitystavoitteen saavuttamiseksi, jotta voidaan vähentää aliravitsemuksesta kärsivien osuutta ja lisätä maailmanlaajuista elintarviketuotantoa ennakoituun kysynnän kasvuun vastaamiseksi.

4.2.8 Elintarvike- ja maatalousjärjestön FAO:n mukaan 17 maata kärsii puutteellisesta elintarviketurvasta ja on siis elintarvikekriisissä, ja 17 muuta maata on puolestaan suuressa vaarassa joutua kriisiin. Näistä 34 maasta (8) 23 kuuluu WTO:hon, 25 on vähiten kehittyneitä maita ja 25 on AKT-maita. Osa näistä maista on kuulunut WTO:hon jo pitkään, mutta niiden rooli Dohan kehitysohjelmaa koskevissa neuvotteluissa ei ole kovin merkittävä. Muilla mailla, esimerkiksi Kenialla ja Zimbabwella, on ollut vaikeita ongelmia. Kenia on aktiivisin maa neuvotteluissa. Ainoastaan Nicaragua osallistuu tällä hetkellä ”Globaali Eurooppa” -ohjelmaan liittyviin kahdenvälisiin neuvotteluihin, mutta suurin osa maista on mukana talouskumppanuussopimusneuvotteluissa.

4.2.9 Muutaman kehitysmaan liityttyä G20-maihin ETSK katsoo, että YK:n luokittelua tulisi tarkistaa, jotta keskituloiset kehitysmaat voidaan erottaa selkeästi köyhemmistä ja heikommin kehittyneistä kehitysmaista.

4.2.10 Dohan kehitysohjelmaan liittyvät maatalousneuvottelut:

— Elintarviketurvan lisäämisen kannalta ei olisi asianmukaista, että kaikki neuvotteluosapuolet palaisivat kansallisten tukien ja vientitukien pilareihin.

— Ei ole myöskään tarpeen muuttaa perinpohjaisesti EU:n kantaa kolmanteen pilariin eli markkinoille pääsyyn. Tähän kuuluvat suunnitellut tariffien alennukset ja muut kysymykset, jotka ovat johtaneet Dohan kehitysohjelman nykyiseen jumiutumiseen, vaikka vuoden 2008 viimeisinä kuukausina saavutettiin edistystä monilla aloilla. Esimerkkinä voidaan mainita uudet joustot kehitysmaille, jotka ovat elintarvikkeiden nettoviejiä ja joihin komitea suhtautuu erityisen myönteisesti.

— Komitean mielestä EU:n tulisi pyrkiä vahvistamaan myönnytykset, joita on jo tehty sellaisilla avainaloilla kuin erityinen suojamekanismi (joka mahdollistaa sen, että kehitysmaat voivat nostaa väliaikaisesti tariffeja, jos tuonti kasvaa äkillisesti ja hinnat laskevat), erityistuotteet (joiden tariffeja voidaan vähentää lievemmin erityisesti elintarviketurvaan liittyvistä syistä) ja tariffikiintiöt, ennemminkin kuin pyrkiä itselleen edullisempaan sopimukseen kehitysmaiden kustannuksella. Näiden toimenpiteiden ei pidä kuitenkaan uhata etelä–etelä-suuntaista kauppaa.

— Komitea kehottaa lisäksi EU:ta laajentamaan ”kaikki paitsi aseet” -aloitetta (joka on jo sinällään hyvä asia) sekä Dohan kehitysohjelman yhteydessä 49:lle vähiten kehittyneelle maalle myönnettyjä vapautuksia tulleista ja kiintiöistä yhdeksään muuhun maahan (9), jotka kuuluvat FAO:n luetteloon (ellei asia osoittaudu mahdottomaksi hyväksyä poliittisesti) väliaikaisten talouskumppanuussopimusten mukaisesti ja siten, että annetaan mahdollisuus liittää mukaan muita maita, jos FAO lisää ne luetteloonsa. Näin EU voi antaa hyödyllisemmän panoksen globaaliin elintarviketurvaan kaupan välineiden avulla.

4.2.11 Komitea katsoo kuitenkin, että komissio voi vaikuttaa parhaiten yleiseen elintarviketurvaan nykyisissä talouskumppanuussopimusneuvotteluissa ja ennen kaikkea Cotonoun sopimuksen tarkistuksen yhteydessä, joka on tarkoitus tehdä vuonna 2010.

4.2.12 EU pitää kauppaa oikeutetusti yhtenä kehityspolitiikkansa kuudesta painopistealasta. Neuvottelujen päätteeksi EU ja AKT-maat pyrkivät tekemään seitsemän uutta alueellista kauppasopimusta, jotka noudattava WTO:n sääntöjä ja joilla pyritään poistamaan asteittain kauppavaihdon esteet ja edistämään yhteistyötä kaikilla kauppaan liittyvillä aloilla. Kauppaa pidetään ennen kaikkea kehityksen välineenä. On aiheellista pitää mielessä, että alkuperäisiin tavoitteisiin kuuluvat kestävän kehityksen edistäminen, köyhyyden torjuminen, alueellinen yhdentyminen ja AKT-maiden asteittainen liittyminen maailmantalouteen. Näiden tavoitteiden tulee olla edelleenkin keskeisessä asemassa kaikissa meneillään olevissa neuvotteluissa.

4.2.13 Neuvotteluissa EU:n tulisi pyrkiä seuraaviin seikkoihin:

— Lisätään alueellista yhdentymistä, joka on keskeinen tavoite etenkin Afrikassa, sillä se on ratkaisevan tärkeää sekä kehityksen että elintarviketurvan kannalta ja sillä on merkittävä asema Cotonoun sopimuksen tarkistuksessa.

— Varmistetaan alueelliseen yhdentymiseen tähtäävien keskenään päällekkäisten aloitteiden sekä väliaikaisten ja globaalien talouskumppanuussopimusten yhteisvaikutus.

— Pyritään siihen, että neuvotteluissa voidaan ottaa nopeasti huomioon AKT-maiden kyvyt ja mahdollisuudet varmistaen näin välittömät tulokset esimerkiksi sellaisilla aloilla kuin alkuperäsääntöjen (joiden tulisi edistää maatalouteen liittyvää teollisuutta) yksinkertaistaminen ja oikeusvarmuus tullittoman ja kiintiöttömän pääsyn varmistamiseksi EU:n markkinoille. Näitä neuvotteluja ei tule kuitenkaan käyttää siihen, että mukaan pyrittäisiin liittämään muita kysymyksiä, jotka eivät koske talouskumppanuussopimusmaita, tai että pyrittäisiin painostamaan tähän suuntaan. Tämä koskee erityisesti julkisia hankintoja.

— Mahdollisimman moni AKT-maa tulisi saada valitsemaan maatalous ja maaseudun kehittäminen painopistealoiksi (vain neljä maata 78:sta on valinnut maatalouden ja vain 15 muuta maata maaseudun kehittämisen yhdeksännen Euroopan kehitysrahaston resursseja hyödyntäessään; EU on varannut rahastossa noin 522 miljoonaa euroa alueelliseen yhdentymiseen ja kaupan avustamiseen). Lisävaroja olisi suunnattava erityisesti paikallistason tutkimuksen ja kehittämisen edistämiseen maatalous- ja elintarvikealalla.

— Kauppatukea ja kaupan avustamista varten tarkoitettua EU:n jo vahvistamaa ja ETSK:n hyväksymää vuodeksi 2010 tarkoitettua 2 miljardin euron summaa tulisi vielä kasvattaa. Tämä lisäys on tarpeen maailmanlaajuisen talouskriisin vaikutusten korjaamiseksi.

4.2.14 ETSK on todennut (10), että ”Afrikan taloutta on kehitettävä ennen kaikkea kehittämällä Afrikan maiden sisämarkkinoita siten, että niillä voidaan saada aikaan endogeenista kasvua, joka puolestaan johtaa Afrikan vakauttamiseen ja mahdollistaa maanosan aseman lujittumisen maailmantaloudessa. Alueellinen integraatio ja sisämarkkinoiden kehittäminen toimivat tukipisteenä ja ponnahduslautana Afrikalle, jotta se pääsisi myönteisellä tavalla osaksi maailmankauppaa.” ETSK toistaa tämän kehotuksen ennen kaikkea elintarviketurvan lisäämisen varmistamiseksi.

4.2.15 Jalostusteollisuus valmistaa korkean lisäarvon tuotteita, ja juuri tätä teollisuudenalaa on kannustettava kehittymään ja kasvamaan. Erityisesti maatalouden alalla elintarvikkeiden paikallinen jalostusteollisuus voi kehittyä vain, jos paikalliset markkinat ovat riittävän laajat. Afrikan sisäinen kauppa on kuitenkin pelottavan vähäistä eli alle 15 prosenttia Afrikan kokonaiskaupasta.

4.2.16 Talouskumppanuussopimukset ovat pääasiassa alueellisia tai kahdenvälisiä sopimuksia. On tärkeää, etteivät ne estä monenvälisyyttä. Ne tulee nähdä tukena monenväliselle lähestymistavalle ja niiden tule olla yhteensopivia monenvälisyyden kanssa, jota ne voisivat vahvistaa. (11) Komitea katsoo, että alueellisella ja kahdenvälisellä tasolla mahdollisesti saavutettavat tulokset voisivat edistää monenvälistä prosessia, sillä ne mahdollistavat entistä perusteellisemman keskustelun ja kantojen entistä paremman yhtenäistämisen. On tärkeää, etteivät köyhempien kehitysmaiden ja vähiten kehittyneiden maiden neuvottelumahdollisuudet heikkene millään neuvottelutasolla.

4.2.17 EU:n tulee lisäksi pyrkiä antamaan entistä suurempi panos globaaliin elintarviketurvaan muiden, kauppavaihtoon liittyvien mekanismien avulla esimerkiksi seuraavin tavoin:

— Vahvistetaan kohdennettuja aloitteita, joilla pyritään kehittämään elintarviketurvan puutteesta kärsivien maiden valmiuksia. Esimerkkinä voidaan mainita tehokas kauppaa tukeva järjestelmä osana monenvälisiä neuvotteluja erityisesti siten, että edistetään paikallista tutkimusta ja kehittämistä, lisätään teknologiansiirtoa ja parannetaan tuotantostandardeja, sekä teknisen avun lisääminen kaupan alalla niin kuin talouskumppanuussopimusneuvotteluissa on jo sovittu.

— Helpotetaan kauppavaihtoa siten, että tehdään sopimuksia ja sovelletaan niitä ennen Dohan kehitysohjelmaan liittyvien yhtenäissitoumusten tekemistä.

— Lisätään tukea terveys- ja kasvinsuojelualan toimille: kansanterveys, eläinten ja kasvien terveys, esimerkiksi antibioottien liiallinen käyttö, sikarutto ja suu- ja sorkkatauti.

— Aloitteista voidaan mainita GSP plus -järjestelmä (yhteinen tullietuusjärjestelmä), jonka ehtona on ihmisoikeuksia, hyvää hallintoa, työntekijöiden oikeuksia, ympäristöstandardeja ja eettistä kauppaa koskevien kansainvälisten sääntöjen noudattaminen (viimeksi mainittujen yhteydessä edistetään reilun ja solidaarisen kaupan periaatteita, joissa otetaan huomioon jäljitettävyys, ja laajennetaan kyseisen kaupan käsitettä siten, että se kattaa myös huutokaupat).

— Tuetaan kehitysmaiden jalostuskapasiteettia erityisesti lähettämällä kyseisiin maihin Euroopan teollisuuden avaintoimijoita. Komissio toteuttaa jo tätä yhdessä YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin UNCTAD:n kanssa.

— Pyritään löytämään mahdollisia keinoja torjua niitä kielteisiä vaikutuksia, joita muualla harjoitetulla raaka-ainekeinottelulla voi olla viljelijöihin ja tuotantoon (kaakao, kahvi jne.).

4.2.18 Vaikka talouskumppanussopimuksia on tehty osittain tullietuuksien heikentymisestä selviytymiseksi, niihin liittyy kuitenkin myös seikkoja, jotka vaikuttavat etelä–etelä-suuntaiseen kauppaan. Eräät Latinalaisen Amerikan maat haluavat nopeampaa ja täydellisempää trooppisten tuotteiden, muun muassa banaanin ja sokerin, vapauttamista. Asiasta on riidelty jo vuosia. Tämä olisi muiden osapuolien, pääasiassa AKT-maiden etujen vastaista. Pelissä on eräiden elintarviketuotteiden nettoviejämaiden mahdollisuus kilpailla muiden maiden elintarviketuotteiden, muun muassa sokerin, hintojen kanssa. Näin vaarannettaisiin kyseisten viljelmien kannattavuus juuri siellä, missä niitä tarvitaan. Myös tämä ongelma on keskeinen puutteellisen elintarviketurvan kannalta.

4.2.19 On myös otettava huomioon verotulojen menetysten vaikutukset kehitysmaissa, joiden pitäisi alentaa tulleja. Tällä olisi vaikutuksia kyseisten maiden sosiaalipolitiikkoihin.

4.2.20 EU:n tulee kuitenkin yleisesti edistää etelä–etelä-suuntaista kauppavaihtoa varsinkin siksi, että se on tärkeä tekijä kasvun kannalta sekä siksi, että tällainen kauppavaihto auttaa puuttumaan syvällisesti puutteellisen elintarviketurvan kasvun uhkaan.

4.3 Globaalin hallinnon uudistukset

4.3.1 ETSK korostaa ensisijaisesti sitä, että elintarviketurva edellyttää sosioekonomisen kehityksen globaalia suunnittelua, joka perustuu kahdenlaiseen lähentymiseen: eri politiikkojen (sosiaali-, talous- ja aluepolitiikka) lähentymiseen sekä kansallisten ja kansainvälisten instituutioiden lähentymiseen. Tämä erityinen hallinnollinen toiminta edellyttää järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan mukaan ottamista ja yhteistyötä.

4.3.2 Nykyisin elintarviketurvan globaalista hallinnoinnista vastaavien instituutioiden ja laitosten rinnalle ei ETSK:n mielestä tarvita uusia elimiä, mutta sen sijaan nykyiset elimet on järjesteltävä uudelleen ja niitä on uudistettava kunkin tahon erityistehtävien (pyrkien näin välttämään henkilöstön ja rahoituksen päällekkäisyyksiä ja hajauttamista) ja toisaalta globaalin hallinnon yhdenmukaisuuden pohjalta. Tämä koskee erityisesti Yhdistyneitä kansakuntia (FAO, IFAD, WFP), jonka tulisi ottaa johtava asema elintarviketurvan alalla. Asianmukaisesti uudistettu ja uudelleen käynnistetty elintarviketurvakomitea voi tarjota välineen elintarviketurvaa koskevien toimintalinjojen sekä niitä laativien eri tasojen väliseen koordinointiin.

4.3.3 ETSK korostaa lisäksi, että myös Maailmanpankin ja muiden asiaankuuluvien instituutioiden elintarviketurvatoimien tulee olla koordinoituja ja että EU:n tulee toimia yhtenä rintamana suhteissaan kyseisiin tahoihin.

4.3.4 ETSK tähdentää vielä, että pohjoisten maiden etelään suuntaaman ruoka-avun yhteydessä on otettava huomioon, että huomattava ruoka-apu voi vääristää paikallismarkkinoita ja vaarantaa maataloustuottajien oman elintarviketurvan. ETSK kannattaakin WFP:n päätöstä muuttaa toimintaansa koskevaa lähestymistapaa.

5. Kansalaisyhteiskunnan näkemykset ja rooli

Euroopan kansalaisyhteiskunnan näkemykset

5.1 ETSK toteaa tärkeisiin ruokaa koskeviin kysymyksiin liittyen seuraavaa:

a) Suuri osa ihmisten jokapäiväisistä ongelmista liittyy ruokaan (ruoka ravinnon lähteenä).

b) Ruoalla on merkittävä rooli ihmisten pyrkiessä hyvään ja miellyttävään elämään (ruoka osana kulttuuria ja elämäntapaa).

c) Vielä kolmannenkin vuosituhannen alussa huomattava osa ihmiskuntaa on tilanteessa, jossa jokapäiväinen ravinnon saanti on epävarmaa (ruoka elinehtona).

5.2 Euroopan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajana ETSK korostaakin sitä, että nykyisestä elintarvikekysymyksestä (terveys, elintarvikkeiden laatu ja saatavuus) on tullut pysyvä tekijä yksilöiden ja yhteiskuntaryhmien välisissä suhteissa sekä viestimien välittämässä tiedotuksessa. Komitea katsoo myös, että kansalaisten perusoikeuksiin kuuluu kansalaisyhteiskunnan oikeus toimia kaikissa ruokaan liittyvissä näkökohdissa ja että myös globaali elintarviketurva kuuluu oikeuksien joukkoon: ruoan saamista tulee siis pitää perustavaa laatua olevana ihmisoikeutena.

5.3 ETSK toteaa vielä, että ensin elintarvikekriisin ja sitten rahoituskriisin yhteydessä kansalaisyhteiskunnan eri tahot maailmanlaajuisella ja eurooppalaisella tasolla ovat reagoineet asiaan eri tavoin ja jopa ristiriitaisesti, mikä on osoituksena kansalaisyhteiskunnan merkittävästä roolista ruokaan liittyvissä kysymyksissä mutta myös hämmennyksestä. Esimerkkinä voidaan mainita ruokamellakat (vuonna 2008 oli ainakin 22 kuolemiin johtanutta ruokamellakkaa), myös eurooppalaisten kuluttajien huomion kiinnittyminen tiettyihin spekulatiivisiin rahoitustuotteisiin, jotka ovat sidoksissa maataloustuotteiden hintoihin, maataloustuottajien laaja huoli Euroopassa ja muualla maailmassa sekä kaikkien kansalaisten yhä lisääntyvä huoli elintarviketurvaan, kansanterveyteen ja vesihuoltoon liittyvistä asioista.

Kansalaisyhteiskunnan rooli

5.4 ETSK tähdentää, että pyrittäessä tasapainottamaan elintarviketurva ja säännelty kauppa asianmukaisesti on vahvistettava kansalaisyhteiskunnan roolia ja käytävä entistä järjestelmällisempää vuoropuhelua kansalaisyhteiskunnan ja eri päätöksentekotahojen välillä. Erityisesti on aiheellista korostaa maataloustuottajajärjestöjen neuvotteluroolia sekä niiden erilaisten tuotantojärjestelyjen merkitystä.

5.5 ETSK pitääkin strategisesti tärkeänä maataloustuottajajärjestöjen liittämistä mukaan kansallisten kehityspolitiikkojen laadintaan sekä niiden osallistumista kauppaneuvotteluja ja niiden tulosten täytäntöönpanoa koskeviin päätöksentekoprosesseihin ja arviointeihin.

5.6 Tätä varten tarvitaan erityistä rahoitustukea viljelijöille ja erityisesti naisille – joilla on strateginen rooli maaseudulla – suunnattuun ammattikoulutukseen, jotta viljelijät voisivat olla aktiivisia toimijoita poliittisissa prosesseissa ja tekniikan kehittämisessä.

5.7 ETSK korostaa lisäksi osuus- ja yhteisötalouden ja sen yritysten ja organisaatioiden merkitystä AKT-maissa myös silloin, kun pyritään reagoimaan elintarvike- ja rahoituskriisin vaikutuksiin. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää niihin, jotka tekevät pimeää työtä ja jotka työskentelevät maaseudulla. (12)

5.8 ETSK tuo vielä lopuksi esille oman aktiivisen roolinsa. Komitea voi kokemuksensa pohjalta löytää mahdollisia kumppaneita muista maista kaikilta kansalaisyhteiskunnan aloilta (tuottajat, työntekijät ja kuluttajat) ja vahvistaa siten niiden roolia omissa maissaan. Tällä on elintärkeä merkitys ongelmien ratkaisemiseksi paikallistasolla. Samaan aikaan EU voi käyttää ETSK:ta ”ilmapuntarina”, joka seuraa, toimivatko unionin aloitteet tehokkaasti yksittäisissä maissa, ja joka voi parantaa niiden toimivuutta. Cariforumin kansalaisyhteiskunnan ja EY:n neuvoa-antava komitea on hyvä esimerkki tästä.

Bryssel 16. joulukuuta 2009 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Ks. FAO, The State of Food Insecurity in the World 2008 ja The State of Food Insecurity in the World 2009.

(2) Ks. ETSK:n lausunnot aiheista ”De Larosièren asiantuntijaryhmän raportti” (EUVL C 318, 23.12.2009, s. 57).

(3) Ks. FAO, IIED ja IFAD, Land grab or development opportunity?, 2009.

(4) The Right to Food, YK:n ihmisoikeuskomission päätöslauselma 2001/25 ja ”oikeus ruokaan” -erityisraportoijan Jean Zieglerin kertomus, kohta 14, 7. helmikuuta 2001.

(5) FAO:n neuvosto, Voluntary Guidelines to support the progressive realization of the right to adeguate food in the context of national food security, marraskuu 2004.

(6) YK:n ”oikeus ruokaan” -erityisraportoijan Olivier De Schutterin kertomus Mission to the World Trade Organization, 9. maaliskuuta 2009.

(7) DI CESE 34/2009, ”Kestävän elintarviketurvan varmistaminen AKT-maissa”.

(8) Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Komorit, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Djibouti, Eritrea, Etiopia, Gambia, Guinea, Guinea Bissau, Haiti, Kenia, Lesotho, Liberia, Madagaskar, Mongolia, Mosambik, Nicaragua, Niger, Palestiina, Ruanda, Senegal, Sierra Leone, Salomonsaaret, Somalia, Swazimaa, Tansania, Tadžikistan, Itä-Timor, Jemen, Zambia ja Zimbabwe.

(9) Kamerun, Norsunluurannikko, Kenia, Mongolia, Nicaragua, Palestiina, Swazimaa, Tadžikistan ja Zimbabwe.

(10) EUVL C 77, 31.3.2009, s. 148–156.

(11) EUVL C 211, 19.8.2008, s. 82–89.

(12) ILO:n julistus ja Plan of action for the promotion of social economy enterprises and organizations in Africa, Johannesburg, 19.–21. lokakuuta 2009.