P9_TA(2021)0242

Ihmisoikeuksien suojelu ja EU:n ulkoinen muuttoliikepolitiikka

Euroopan parlamentin päätöslauselma 19. toukokuuta 2021 ihmisoikeuksien suojelusta ja EU:n ulkoisesta muuttoliikepolitiikasta (2020/2116(INI))

(2022/C 15/07)

Euroopan parlamentti, joka

— ottaa huomioon ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen vuodelta 1948 ja erityisesti sen 13 ja 14 artiklan,

— ottaa huomioon pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen vuodelta 1951 ja siihen liitetyn pöytäkirjan,

— ottaa huomioon kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen vuodelta 1966 sekä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen vuodelta 1966 ja niihin liitetyt pöytäkirjat,

— ottaa huomioon kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen vuodelta 1966,

— ottaa huomioon kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastaisen yleissopimuksen vuodelta 1984 ja erityisesti sen 3 artiklan ja siihen liitetyn pöytäkirjan,

— ottaa huomioon lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen vuodelta 1989 ja siihen liitetyt pöytäkirjat,

— ottaa huomioon siirtotyöläisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksien suojelemista koskevan kansainvälisen yleissopimuksen vuodelta 1990,

— ottaa huomioon kaikkien ihmisten suojelemiseksi tahdonvastaiselta katoamiselta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen,

— ottaa huomioon YK:n Palermon pöytäkirjat ihmiskaupasta ja maahanmuuttajien salakuljetuksesta,

— ottaa huomioon Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön,

— ottaa huomioon 3. elokuuta 2015 julkaistun Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerin raportin ihmisoikeuksien edistämisestä ja suojelusta, maahanmuuttajien ihmisoikeuksien edistämistä koskevat keinot ja välineet mukaan luettuina,

— ottaa huomioon YK:n yleiskokouksen 19. syyskuuta 2016 antaman päätöslauselman 71/1 pakolaisia ja muuttajia koskevasta New Yorkin julkilausumasta,

— ottaa huomioon YK:n yleiskokouksen 19. joulukuuta 2017 antaman päätöslauselman 72/179 maahanmuuttajien suojelusta,

— ottaa huomioon eri kansainvälisten ihmisoikeusmekanismien työn, mukaan lukien maahanmuuttajien ihmisoikeuksia käsittelevän YK:n erityisraportoijan raportit, erityisesti hänen Euroopan unionin ulkorajojen valvonnasta ja sen vaikutuksista muuttajien ihmisoikeuksiin tehdyn alueellisen tutkimuksen 8. toukokuuta 2015 julkaistu seurantaraporttinsa ja toukokuussa 2020 julkaistu raporttinsa maahanmuuttajien yhdistymisvapaudesta, sekä muiden erityisraportoijien raportit, yleisen määräaikaisarvioinnin ja muiden sopimuselinten työn,

— ottaa huomioon YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston (OHCHR) toiminnan tulokset ja raportit, mukaan lukien kansainvälisillä rajoilla sovellettavia ihmisoikeuksia koskevat suositeltavat periaatteet ja suuntaviivat sekä kertomuksen maassa kauttakulun vuoksi olevien muuttajien tilanteesta,

— ottaa huomioon YK:n yleiskokouksen vuonna 2018 hyväksymän muuttoliikettä koskevan Global Compact -aloitteen sekä pakolaisia koskevan Global Compact -aloitteen,

— ottaa huomioon siirtotyöläisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksien suojelua käsittelevän YK:n komitean sekä maahanmuuttajien ihmisoikeuksia käsittelevän YK:n erityisraportoijan 26. toukokuuta 2020 antaman yhteisen ohjeasiakirjan covid-19-pandemian vaikutuksista maahanmuuttajien ihmisoikeuksiin,

— ottaa huomioon Dhakan periaatteet siirtotyöläisten vastuullisesta rekrytoinnista ja käytöstä,

— ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU) 21 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 79 ja 80 artiklan,

— ottaa huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä ”perusoikeuskirja”),

— ottaa huomioon Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston koordinoiman operatiivisen yhteistyön puitteissa suoritettavaa ulkoisten merirajojen valvontaa koskevista säännöistä 15. toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 656/2014 (1),

— ottaa huomioon asiaa koskevat Euroopan unionin perusoikeusviraston raportit,

— ottaa huomioon komission 23. syyskuuta 2020 esittämän uuden muuttoliike- ja turvapaikkasopimuksen,

— ottaa huomioon neuvoston päätelmät ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevasta EU:n toimintasuunnitelmasta 2020–2024 sekä niiden liitteenä olevan ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevan EU:n toimintasuunnitelman 2020–2024, jonka neuvosto hyväksyi 17. marraskuuta 2020,

— ottaa huomioon 25. maaliskuuta 2020 annetun komission yhteisen tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”Ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskeva EU:n toimintasuunnitelma 2020–2024” (JOIN(2020)0005),

— ottaa huomioon 18. marraskuuta 2011 annetun komission tiedonannon ”Maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskeva kokonaisvaltainen lähestymistapa” (COM(2011)0743),

— ottaa huomioon 7. kesäkuuta 2016 annetun komission tiedonannon ”Euroopan muuttoliikeagendaan perustuva uusi kumppanuuskehys kolmansien maiden kanssa” (COM(2016)0385),

— ottaa huomioon 30. huhtikuuta 2014 julkaistun komission yksiköiden valmisteluasiakirjan ihmisoikeusperustaisesta lähestymistavasta ja kaikkien ihmisoikeuksien huomioon ottamisesta EU:n kehitysyhteistyössä (SWD(2014)0152),

— ottaa huomioon 23. syyskuuta 2020 annetun komission tiedonannon uudesta muuttoliike- ja turvapaikkasopimuksesta (COM(2020)0609),

— ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston jäsenten antaman Maltan julistuksen muuttoliikkeen ulkoisista näkökohdista: keskisen Välimeren reitti, annettu 3. helmikuuta 2017,

— ottaa huomioon 25. marraskuuta 2020 annetun yhteisen tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle aiheesta ”sukupuolten tasa-arvon edistämistä koskeva kolmas EU:n toimintasuunnitelma (GAP III) – Kunnianhimoinen ohjelma sukupuolten tasa-arvon ja naisten vaikutusvallan lisäämiseksi EU:n ulkoisissa toimissa (SWD(2020)0284)”,

— ottaa huomioon 9. maaliskuuta 2020 annetun yhteisen tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle aiheesta ”Tavoitteena kokonaisvaltainen EU–Afrikka-strategia” (JOIN(2020)0004),

— ottaa huomioon 3. lokakuuta 2016 allekirjoitetun Afganistanin ja EU:n yhteisen etenemissuunnitelman muuttoliikekysymyksistä,

— ottaa huomioon 18. maaliskuuta 2016 annetun EU:n ja Turkin julkilausuman,

— ottaa huomioon muut epäviralliset järjestelyt, erityisesti Gambian (tunnistamiseen ja palauttamiseen liittyvät hyvät käytännöt, jotka tulivat voimaan 16. marraskuuta 2018), Bangladeshin (menettelytapaohjeet, joista sovittiin syyskuussa 2017), Etiopian (hyväksymismenettelyt, joista sovittiin 5. helmikuuta 2018), Guinean (hyvät käytännöt, jotka tulivat voimaan heinäkuussa 2017) ja Norsunluurannikon (hyvät käytännöt, jotka tulivat voimaan lokakuussa 2018) kanssa tehdyt järjestelyt,

— ottaa huomioon aiemmin antamansa päätöslauselmat muuttoliikettä koskevista kysymyksistä, erityisesti 25. lokakuuta 2016 antamansa päätöslauselman ihmisoikeuksista ja muuttoliikkeestä kolmansissa maissa (2), 17. joulukuuta 2014 antamansa päätöslauselman Välimeren tilanteesta ja tarpeesta kokonaisvaltaiselle EU:n lähestymistavalle muuttoliikkeeseen (3), 29. huhtikuuta 2015 antamansa päätöslauselman viimeisimmistä tragedioista Välimerellä ja EU:n turvapaikka- ja muuttoliikepolitiikasta (4) ja 12. huhtikuuta 2016 antamansa päätöslauselman tilanteesta Välimerellä ja kokonaisvaltaisesta lähestymistavasta muuttoliikkeeseen (5),

— ottaa huomioon 5. heinäkuuta 2016 antamansa päätöslauselman ihmiskaupan torjunnasta EU:n ulkosuhteissa (6),

— ottaa huomioon kansalaisjärjestöjen monet raportit maahanmuuttajien ihmisoikeustilanteesta,

— ottaa huomioon komission 23. syyskuuta 2020 antaman tiedonannon ”Komission ohjeet laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen määrittelyä ja ehkäisemistä koskevien EU:n sääntöjen täytäntöönpanosta” (C(2020)6470),

— ottaa huomioon 25. marraskuuta 2020 antamansa päätöslauselman kehitysyhteistyön tuloksellisuuden ja avun vaikuttavuuden parantamisesta (7),

— ottaa huomioon työjärjestyksen 54 artiklan,

— ottaa huomioon kehitysvaliokunnan ja kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan lausunnot,

— ottaa huomioon ulkoasiainvaliokunnan mietinnön (A9-0060/2021),

A. ottaa huomioon, että muuttoliike on maailmanlaajuinen ilmiö, jota voimistavat globalisaatio, lisääntyvät konfliktit, eriarvoisuus, ilmastonmuutos ja ympäristön tilan heikentyminen; katsoo, että pakolaisten ja muuttajien oikeuksien asteittainen ja normatiivinen kehittäminen nykyaikaisessa kansainvälisessä ihmisoikeuskehyksessä heidän oikeudellisesta asemastaan riippumatta on edistyksen merkki ja kollektiivinen ylpeydenaihe ihmiskunnalle; ottaa kuitenkin huomioon, että muuttajat ja erityisesti pakkosiirtolaiset kuuluvat edelleen maailman haavoittuvimmassa ja heikoimmassa asemassa oleviin ryhmiin ja että heidän oikeuksiaan loukataan edelleen; ottaa huomioon, että naiset, lapset, ikääntyneet ja vammaiset henkilöt ovat muuttajista haavoittuvimpia; ottaa huomioon, että muuttoliike on edelleen monille ihmisille kärsimyksen, syrjinnän ja väkivallan täyttämä kokemus; ottaa huomioon, että tuhannet muuttajat ovat menettäneet henkensä muuttoreitillään;

B. ottaa huomioon, että Euroopan unionille ja sen jäsenvaltioille muuttoliike on ollut ja on vastakin haaste ja mahdollisuus; ottaa huomioon, että maantieteellisen sijaintinsa vuoksi eturintamassa olevat jäsenvaltiot kantavat harteillaan kohtuutonta vastuuta; ottaa huomioon, että vastuun rinnalla on aina oltava myös solidaarisuutta; ottaa huomioon, että Euroopan unionilla on historiallisena sekä maastamuuton että maahanmuuton alueena, yhteisönä, jota yhdistävät ihmisarvon, vapauden ja ihmisoikeuksien arvot, ja yhtenä maailman suurimmista avunantajista, joka edistää kestävää kehitystä, tukee siirtymään joutuneita henkilöitä, puuttuu muuttoliikkeen taustalla oleviin tekijöihin ja työskentelee monenvälisillä foorumeilla kestävien ratkaisujen löytämiseksi, erityinen velvollisuus kunnioittaa, suojella ja edistää muuttajien oikeuksia erityisesti ulkoisissa toimissaan; toteaa, että kaikkien muuttajien ihmisarvon on oltava kaikkien asiaankuuluvien unionin politiikkojen keskipisteenä;

C. katsoo, että kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan muuttoliikkeeseen ja turvapaikkajärjestelmään kuuluu EU:n maahanmuuttopolitiikan ulkoisen ulottuvuuden ratkaiseminen; toteaa, että tämän ulkoisen ulottuvuuden vaikutus on suuresti riippuvainen yhteisistä toimista EU:n tasolla sekä toimintojen aktiivisesta koordinoinnista ulkoisten kumppaneiden kanssa;

D. ottaa huomioon, että kesäkuussa 2017 hyväksytyssä kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa korostetaan, että hyvin hallittu muuttoliike ja liikkuvuus voivat edistää osallistavaa kasvua ja kestävää kehitystä Agenda 2030:n mukaisesti;

E. ottaa huomioon, että maailmanlaajuisesti, myös EU:n ulkorajoilla, raportoidaan yhä useammin ihmisoikeusloukkauksista, kansainvälisen humanitaarisen oikeuden ja/tai pakolaislainsäädännön kuten palauttamiskiellon loukkauksista, maahanmuuttajiin kohdistuvista käännytyksistä ja väkivaltaisista hyökkäyksistä, mielivaltaisista ja määräämättömäksi ajaksi tehdyistä pidätyksistä epäinhimillisissä olosuhteissa, hyväksikäytöstä, kidutuksesta ja muusta huonosta kohtelusta, raiskaukset, katoamiset ja kuolema mukaan luettuina; muistuttaa, että jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan unionin lainsäädäntöä, ihmisoikeuksia ja kansainvälistä oikeutta, humanitaarista oikeutta ja pakolaislainsäädäntöä; katsoo, että komission on varmistettava, että jäsenvaltiot täyttävät humanitaariset ja ihmisoikeuksia koskevat velvoitteensa, ja käynnistettävä rikkomusmenettelyjä, jos niitä ei noudateta; ottaa huomioon, että komissio ei ole vielä ryhtynyt toimiin todistettujen tai väitettyjen käännyttämistapausten johdosta;

F. toteaa, että merihädässä olevien pelastaminen on kansainvälisen oikeuden, erityisesti Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen mukainen velvoite, että kaikille merihädässä oleville on annettava apua; toteaa, että rajaturvallisuuden ylläpitämisvalmiuksien sekä salakuljetuksen ja ihmiskaupan torjunnan vahvistamista ei saisi käyttää muuttajien eikä näitä avustavien henkilöiden kriminalisoimiseen; ottaa huomioon, että komissio on kehottanut niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä tehneet niin, käyttämään direktiivin 2002/90/EY (8) (avustamisdirektiivi) 1 artiklan 2 kohtaa;

G. ottaa huomioon, että vuonna 2011 annetussa komission tiedonannossa maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskevasta kokonaisvaltaisesta lähestymistavasta viitataan maahanmuuttajakeskeiseen lähestymistapaan, jossa ihmisoikeudet ovat keskeisessä asemassa ja jonka tavoitteena on vahvistaa maahanmuuttajien perus- ja ihmisoikeuksia lähtö-, kauttakulku- ja kohdemaissa;

H. ottaa huomioon, että 7. kesäkuuta 2016 annetussa komission tiedonannossa ”Euroopan muuttoliikeagendaan perustuva uusi kumppanuuskehys kolmansien maiden kanssa”, joka perustuu maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan periaatteisiin, korostetaan, että muuttoliikekysymykset ovat EU:n ulkosuhteiden prioriteettien kärjessä; ottaa huomioon, että tämä kehys edellyttää tiiviimpää yhteistyötä kolmansien maiden, erityisesti Euroopan lähialueiden maiden, kanssa sellaisten kumppanuuksien avulla, joilla pyritään varmistamaan yhteistyö muuttoliikkeen hallinnassa, laittoman muuttoliikkeen tehokkaassa ehkäisemisessä ja laittomien muuttajien takaisinotossa, mukaan lukien myönteiset ja kielteiset kannustimet, jotka johtuvat EU:n toimivaltaan kuuluvista politiikan eri osa-alueista, kuten naapuruuspolitiikasta, kehitysavusta, kaupasta, liikkuvuudesta, energiasta, turvallisuudesta ja digitaalipolitiikasta, ja joilla kaikilla pyritään samaan tavoitteeseen; katsoo, että kaikilla tällaisilla ”kumppanuuksilla” on oltava selkeä oikeusperusta;

I. ottaa huomioon, että komissio määritteli vuonna 2016 antamassaan tiedonannossa kolme päätavoitetta kolmansien maiden kanssa tehtävälle yhteistyölle: ihmishenkien pelastaminen Välimerellä, alkuperä- ja kauttakulkumaihin palaavien määrän lisääminen sekä sen mahdollistaminen, että muuttajat ja pakolaiset voivat jäädä lähelle kotiaan ja välttää vaarallisia matkoja; ottaa huomioon, että vuoden 2016 tiedonannossa esitetään, että puuttuminen laittomaan muuttoliikkeeseen on unionin ensisijainen tavoite, ja otetaan käyttöön ”vähemmällä vähemmän” -lähestymistapa, ja että komissio ilmaisee siinä olevansa valmis käyttämään humanitaarista apua lukuun ottamatta kaikkia EU:n välineitä kannustimina saadakseen kolmannet maat tekemään yhteistyötä takaisinoton ja rajavalvonnan aloilla;

J. katsoo, että muuttajien laittoman salakuljetuksen torjunta on yhteinen haaste, joka edellyttää yhteistyötä ja koordinointia kolmansien maiden kanssa; toteaa, että muuttajien laittoman salakuljetuksen torjumista koskevalla EU:n uudella toimintasuunnitelmalla pyritään edistämään EU:n ja kolmansien maiden välistä yhteistyötä erityisten muuttajien salakuljetuksen torjuntaan keskittyvien kumppanuuksien avulla osana laajempia kumppanuuksia tämän asian kannalta keskeisten kolmansien maiden kanssa; ottaa huomioon, että Europolilla on keskeinen rooli muuttajien salakuljetuksen torjunnassa;

K. katsoo, että yhteistyö kolmansien maiden kanssa on olennaisen tärkeää ihmiskaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi; ottaa huomioon, että ihmiskauppaverkostot voivat käyttää hyväkseen muuttoreittejä; ottaa huomioon, että ihmiskaupalla on suhteeton vaikutus naisiin ja tyttöihin, jotka muodostavat ylivoimaisesti suurimman osan ihmiskaupan uhreista ja kärsivät väkivallasta ja hyväksikäytöstä muuttoreittinsä varrella; toteaa, että ihmiskaupan torjuntaa koskevilla toimenpiteillä ei saa olla kielteisiä seurauksia ihmiskaupan uhrien, muuttajien, pakolaisten ja kansainvälistä suojelua tarvitsevien ihmisten oikeuksille;

L. ottaa huomioon, että vuodesta 2016 lähtien EU ja jotkin yksittäiset jäsenvaltiot ovat moninkertaistaneet kolmansien maiden kanssa tehtyjen epävirallisten sopimusten ja järjestelyjen määrän ja pyrkineet vahvistamaan operatiivisia valmiuksiaan rajavalvonnan ja ihmiskaupan torjunnan alalla; ottaa huomioon, että nämä sopimukset ja järjestelyt kattavat myös tehokkaat palautus- ja takaisinottotoimet kolmansien maiden kanssa, mukaan lukien yhteiset muuttoliikettä koskevat julistukset, yhteisymmärryspöytäkirjat, yhteiset etenemistavat, menettelyohjeet ja hyvät käytännöt sekä poliisiyhteistyötä koskevat sopimukset; ottaa huomioon, että kuten virallisissa takaisinottosopimuksissa, näissä epävirallisissa järjestelyissä vahvistetaan valtioiden sitoutuminen kansalaistensa (tai muiden) takaisinottoon ja vahvistetaan menettelyt palauttamisten toteuttamiseksi käytännössä; ottaa huomioon, että vuodesta 2016 lähtien EU on tehnyt ainakin 11 epävirallista sopimusta mutta vain yhden uuden takaisinottosopimuksen; ottaa huomioon, että EU:n ja kolmansien maiden välisillä epävirallisilla sopimuksilla ei saavuteta ennustettavaa politiikkaa tai vakaata ja johdonmukaista sääntelykehystä laittomaan muuttoliikkeeseen;

M. ottaa huomioon, että tiedonannossaan uudesta maahanmuutto- ja turvapaikkasopimuksesta komissio toisti, että muuttoliikkeen sisäinen ja ulkoinen ulottuvuus liittyvät erottamattomasti toisiinsa ja että räätälöidyt, kattavat ja tasapainoiset muuttoliikettä koskevat vuoropuhelut ja kumppanuudet lähtö- ja kauttakulkumaiden kanssa ovat keskeisessä asemassa, jotta voidaan käsitellä molemmille osapuolille tärkeitä tavoitteita, joita ovat esimerkiksi laittoman muuttoliikkeen perimmäisten syiden korjaaminen, muuttajien laittoman salakuljetuksen torjuminen, kolmansissa maissa asuvien pakolaisten auttaminen ja hyvin hallitun laillisen muuttoliikkeen tukeminen; toteaa, että kuten uutta sopimusta koskevassa komission tiedonannossa todetaan, yhteistyö alueellisella ja maailmanlaajuisella tasolla on olennaisen tärkeää tällaisten vuoropuhelujen ja kumppanuuksien täydentämiseksi; korostaa lisäksi, että kolmansien maiden kanssa solmittujen kattavien kumppanuuksien puitteissa muuttoliike olisi laajennettava keskeiseksi kysymykseksi ja yhdistettävä muihin politiikkoihin, jotka liittyvät esimerkiksi kehitysyhteistyöhön, turvallisuuteen, viisumeihin, kauppaan, maatalouteen, investointeihin ja työllisyyteen, energiaan, ympäristöön sekä ilmastonmuutokseen ja koulutukseen;

N. ottaa huomioon, että ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa 2020–2024 EU ja sen jäsenvaltiot sitoutuvat kannattamaan ”erityistä suojelua, johon maahanmuuttajilla, pakolaisilla ja maan sisällä siirtymään joutuneilla ja kansalaisuudettomilla henkilöillä on oikeus”; ottaa huomioon, että toimintasuunnitelmassa edistetään ”sosiaalipalvelujen, mukaan lukien laadukkaan ja kohtuuhintaisen terveydenhuollon ja koulutuksen (myös verkko-opetuksen), yhtäläistä saatavuutta” ja lisätään ”alan toimijoiden valmiuksia vastata (…) maahanmuuttajien [ja] pakolaisten erityistarpeisiin” sekä tuetaan ”ihmisoikeuksiin perustuvaa lähestymistapaa muuttoliikkeen hallintaan” ja vahvistetaan ”valtioiden, kansalaisyhteiskunnan ja YK:n kumppaneiden valmiuksia panna tämä lähestymistapa täytäntöön”;

O. ottaa huomioon, että YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) mukaan noin 48 prosenttia maailman pakolaisista ja suuri osa haavoittuvassa asemassa olevista turvapaikanhakijoista on naisia; ottaa huomioon, että sukupuolten tasa-arvon edistämistä koskevassa kolmannessa EU:n toimintasuunnitelmassa EU sitoutuu varmistamaan, että ”maahanmuuttajanaisten ja -tyttöjen ihmisoikeudet toteutuvat täysimääräisesti sukupuolinäkökohdat huomioivien muuttoliikepolitiikkojen, -ohjelmien ja -lakien avulla ja että sukupuolitietoista maahanmuuton hallintaa vahvistetaan maailmanlaajuisesti, alueellisesti ja kansallisesti”; katsoo, että sukupuolinäkökohdat huomioon ottavalla muuttoliikepolitiikalla varmistettaisiin naisten, tyttöjen ja hlbtiq+-henkilöiden oikeuksien toteutuminen ja suojelu mahdolliselta väkivallalta, häirinnältä, raiskauksilta ja ihmiskaupalta;

P. ottaa huomioon, että entisen muuttajien ihmisoikeuksia käsittelevän YK:n erityisraportoijan vuoden 2015 raportissa tuotiin esiin EU:n muuttoliikettä koskevan lähestymistavan ongelmia, jotka johtuivat sen avoimuuden ja selkeyden puutteesta sekä monien tässä yhteydessä tehtyjen sopimusten heikosta asemasta, sillä hänen mukaansa niistä puuttuu yleisesti seuranta- ja vastuuvelvollisuustoimenpiteitä; ottaa huomioon, että erityisraportoija näkee vain vähän merkkejä siitä, että liikkuvuuskumppanuudet olisivat tuottaneet lisää ihmisoikeus- tai kehityshyötyjä, kun taas yleinen keskittyminen turvallisuuteen ja politiikan johdonmukaisuuden puute koko lähestymistavassa uhkaavat jättää ihmisoikeus- ja kehityshankkeista saatavat hyödyt turvallisuuspainotteisempien politiikkojen toissijaisten vaikutusten varjoon;

Q. ottaa huomioon, että YK:n ihmisoikeusasiantuntijat ja kansalaisyhteiskunnan järjestöt ovat varoittaneet covid-19-pandemian vakavista ja suhteettomista vaikutuksista muuttajiin ja heidän perheisiinsä maailmanlaajuisesti; ottaa huomioon, että he ovat kehottaneet valtioita suojelemaan muuttajien ja heidän perheidensä oikeuksia heidän maahanmuuttaja-asemastaan huolimatta; ottaa huomioon, että pandemia on pidentänyt turvapaikkahakemusten käsittelyaikaa;

R. toteaa, että liikkumisvapauden ja oikeuden työhön turvaaminen on ratkaisevassa asemassa, jotta muuttajat voivat tulla omavaraisiksi, ja se edistää heidän integroitumistaan; ottaa huomioon, että alueiden sisäinen muuttoliike on tärkeä osa näitä rajat ylittäviä taloudellisia rakenteita;

I. Muuttoliikepolitiikan kehys ja sen ulkoinen ulottuvuus

1. korostaa, että perussopimuksiin perustuvan ihmisarvon, oikeusvaltion, ihmisoikeuksien ja kansainvälisen oikeuden ylläpitämistä koskevan velvoitteensa lisäksi EU:lla ja sen jäsenvaltioilla on kaikissa ulkoisissa toimissaan ihmisoikeusvelvoitteita kolmansien maiden kansalaisia kohtaan, kun ne tekevät muuttoliikettä koskevaa yhteistyötä kolmansien maiden ja muiden EU:n ulkopuolisten toimijoiden kanssa;

2. korostaa, että nämä velvoitteet edellyttävät asiaankuuluvien normien sovellettavuuden tunnistamisen lisäksi niiden asianmukaista käyttöönottoa sellaisilla yksityiskohtaisilla ja erityisillä välineillä, jotka mahdollistavat tehokkaan suojelun ja takeet käytännössä, sekä ihmisoikeusperustaisella lähestymistavalla koko muuttoliikepolitiikan sykliin keskittyen erityisesti muuttajanaisiin ja ilman huoltajaa oleviin lapsiin;

3. on huolissaan laittomien muuttoväylien kautta matkustavien ilman huoltajaa olevien alaikäisten kasvavasta määrästä ja suojelun puutteesta; korostaa erityisesti, että EU:n virastot ja jäsenvaltiot eivät ole valvoneet tehokkaasti ilman huoltajaa olevien alaikäisten suojelua eivätkä raportoineet siitä; kehottaa EU:ta varmistamaan, että jäsenvaltiot ja kolmannet maat raportoivat lasten oikeuksien suojeluun sovellettavista mekanismeista lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen mukaisesti;

4. muistuttaa, että SEU-sopimuksen 3 artiklan 5 kohdan ja 21 artiklan ja perusoikeuskirjan mukaan EU:n ja unionin oikeutta soveltaessaan sen jäsenvaltioiden on maahanmuuttoa, rajoja ja turvapaikka-asioita koskevissa ulkoisissa toimissaan, sopimuksissaan ja yhteistyössään taattava ihmisoikeuksien kunnioittaminen, kuten oikeus elämään, vapauteen ja turvapaikkaan, mukaan lukien turvapaikkahakemusten tapauskohtainen arviointi asianmukaisine kansainvälisen oikeuden mukaisine takeineen, oikeus ihmisarvoon ja turvallisuuteen, suojeleminen tahdonvastaiselta katoamiselta, huonon kohtelun, orjuuden ja pakkotyön kieltäminen, oikeus henkilötietojen suojaan, suojeluun palauttamis-, karkottamis- tai luovuttamistapauksissa, uskonnon, ajatuksen ja omantunnon vapaus sekä velvollisuus ottaa ensisijaisesti huomioon lapsen etu sekä soveltaa sukupuolisensitiivistä lähestymistapaa; muistuttaa lisäksi, että niiden on varmistettava syrjimättömyys ja menettelylliset takeet, kuten oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja oikeus perheenyhdistämiseen, ja estettävä lasten erottaminen vanhemmistaan tai laillisista edunvalvojista;

5. panee merkille, että komissio ei ole vielä arvioinut peräkkäisten muuttoliikepoliittisten kehystensä, erityisesti maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan ja uuden kumppanuuskehyksen, täytäntöönpanon vaikutusta kolmansien maiden kansalaisten ihmisoikeuksiin sekä EU:n kolmansien maiden kanssa tekemän muuttoliikettä koskevan yhteistyön vaikutusta ihmisoikeuksiin, ei myöskään EU:n kumppanimaiden rajavalvonta- ja turvallisuusjoukoille annetun tuen vaikutusta; korostaa, että tällainen arviointi on toteutettava järjestelmällisesti ja kattavassa, osallistavassa ja julkisessa muodossa, jotta voidaan varmistaa, että EU:n ulkoisessa muuttoliikepolitiikassa noudatetaan täysimääräisesti ihmisoikeuksia;

6. panee erittäin huolestuneena merkille, että yksittäisiä tapauksia varten ei ole operatiivisia mekanismeja eikä raportointi-, seuranta-, arviointi- ja vastuuvelvollisuusmekanismeja mahdollisten rikkomusten jäljittämiseksi ja niihin vastaamiseksi ja että henkilöillä, joiden oikeuksia väitetään loukatun epävirallisten sopimusten ja rahoitusyhteistyön seurauksena, ei ole tehokkaita oikeussuojakeinoja;

7. muistuttaa, että jotta unionin muuttoliikepolitiikka voi toimia kunnolla, EU:n on lisättävä ulkoista yhteistyötään lähtömaiden kanssa ja pyrittävä varmistamaan palautettavien henkilöiden kestävä ja tehokas takaisinotto; kehottaa EU:ta varmistamaan, että takaisinottosopimuksia ja rajaturvallisuuteen liittyvää yhteistyötä koskevia sopimuksia tehdään ainoastaan sellaisten kolmansien maiden kanssa, jotka sitoutuvat nimenomaisesti kunnioittamaan ihmisoikeuksia, myös palauttamiskiellon periaatetta, ja YK:n pakolaissopimuksessa vahvistettuja oikeuksia; kehottaa EU:ta varmistamaan, että tämä yhteistyö ei johda kyseisten oikeuksien loukkauksiin, ja että se tarjoaa operatiivisia keinoja, joilla varmistetaan tosiasiallinen vastuuvelvollisuus, jos loukkauksia tapahtuu;

8. toteaa, että useimmat tähän mennessä tehdyistä 18:sta EU:n virallisesta takaisinottosopimuksesta sisältävät kolmansien maiden kansalaisten takaisinoton kauttakulkumaahan; korostaa, että kauttakulkumaihin suuntautuviin palautuksiin liittyy paluumuuttajien ihmisoikeuksien loukkaamisen riski; tukee komission vuonna 2011 tekemässä EU:n takaisinottosopimuksia koskevassa arvioinnissa esitettyä suositusta, jonka mukaan EU:n olisi periaatteessa aina pyrittävä ensin palauttamaan henkilö takaisin alkuperämaahansa siinä määrin kuin olosuhteet sen sallivat;

9. kehottaa komissiota varmistamaan riippumattomien EU:n virastojen ja asiantuntijoiden, esimerkiksi Euroopan unionin perusoikeusviraston, tekemät avoimet riskinarvioinnit EU:n kolmansien maiden kanssa tekemän virallisen, epävirallisen tai taloudellisen yhteistyön vaikutuksista muuttajien ja pakolaisten, myös naisten, oikeuksiin, näitä oikeuksia kyseisessä maassa puolustaviin ihmisoikeuksien puolustajiin ja kansalaisyhteiskuntaan, ja mahdollisuuksien mukaan vaikutuksista, jota tällaisella yhteistyöllä olisi laajempaan väestöön kyseisessä maassa, myös mahdollisuuksiin käyttää oikeuksia ja edistää ihmisten turvallisuutta, rauhaa ja kestävää kehitystä; kehottaa komissiota laatimaan täytäntöönpanoa koskevat suuntaviivat EU:n virastoille ja jäsenvaltioille ennen yhteistyön aloittamista kolmansien maiden kanssa; kehottaa tässä yhteydessä suhtautumaan erityisellä varovaisuudella maihin, joilla on jatkuvia tai jäätyneitä konflikteja ja joiden ihmisoikeusrikkomusten riski on kasvanut; kehottaa komissiota varmistamaan, että EU:n mahdollinen yhteistyö kolmansien maiden kanssa on täysin virallista sen varmistamiseksi, että kolmansien maiden kanssa tehtyjä sopimuksia voidaan seurata tehokkaasti;

10. kehottaa komissiota perustamaan kansainvälisen oikeuden, perusoikeuskirjan ja kestävän kehityksen tavoitteiden perusteella riippumattoman, avoimen ja tehokkaan seurantamekanismin, johon sisältyy säännöllisiä kertomuksia siitä, miten on pantu täytäntöön kolmansien maiden kanssa tehtyjä virallisia, epävirallisia ja rahoitusta koskevia sopimuksia, jotka voivat mahdollisesti vaikuttaa muuttajien ja pakolaisten oikeuksiin ja näitä oikeuksia puolustaviin ihmisoikeuksien puolustajiin ja kansalaisyhteiskuntaan kolmansissa maissa, kuten muuttoliikekumppanuudet, takaisinottosopimukset ja kansainvälinen yhteistyö muuttoliikkeen hallinnassa, mukaan lukien muuttoliikkeeseen ja pakkomuuttoon liittyvien haasteiden suora kohdentaminen; korostaa, että tällaisen seurantamekanismin on oltava osallistava ja julkinen; korostaa tarvetta varmistaa, että kansalaisyhteiskunnalla ja muilla asianomaisilla sidosryhmillä on keinot osallistua mekanismin toimintaan; painottaa, että tällaisen järjestelmän olisi osaltaan varmistettava vastuuvelvollisuus ihmisoikeusrikkomuksista, myös palauttamiskiellon periaatteen vastaisista käännytyksistä; kehottaa komissiota perustamaan seurantamekanismin, jossa arviointitulokset ja asiantuntijoiden suositukset sisällytetään asianmukaisesti kyseiseen sopimukseen, järjestelyyn tai toimeen; korostaa tarvetta varmistaa parlamentaarinen valvonta ja demokraattinen seuranta;

11. kehottaa EU:ta harkitsemaan keinoja, joilla sen ja kolmansien maiden välisen muuttoliikeyhteistyön täytäntöönpanotoimien vaikutusten alaisille henkilöille varmistetaan oikeussuojan saatavuus esimerkiksi perustamalla riippumattomia ja helppokäyttöisiä valitusmekanismeja; pyytää ryhtymään toimiin, joilla varmistetaan, että henkilöiden, jotka saattavat kärsiä ihmisoikeusloukkauksista, saatavilla ovat tehokkaat muutoksenhakukeinot, jotta he voivat saada oikeussuojaa ja korvauksia;

12. panee merkille, että EU:n ulkoisen muuttoliikepolitiikan täytäntöönpano ja rahoitus on annettu komission eri pääosastojen tehtäväksi ja valtavirtaistettu EU:n muuttoliike- ja turvapaikka- sekä kehitys- ja ulkopolitiikkaan; panee huolestuneena merkille, että tämä täytäntöönpanovastuun sekoittaminen on johtanut siihen, että komission toimintaan ei ole kohdistettu riittävää ja johdonmukaista valvontaa, joka mahdollistaisi sen, että parlamentti voi valvoa demokraattisesti EU:n ulkoista muuttoliikepolitiikkaa; korostaa, että on tärkeää varmistaa johdonmukaisuus, synergia ja täydentävyys, jotta vältetään eri välineiden päällekkäisyydet;

13. korostaa ilman asianmukaista demokraattista ja parlamentaarista valvontaa ja oikeudellisen valvonnan ulkopuolella tehtävien, palauttamista ja takaisinottoa koskevien epävirallisten järjestelyjen lisääntyvän määrän ja tuomioistuinten ulkopuolisen luonteen käytännön vaikutuksia ihmisoikeuksiin; toteaa, että turvapaikanhakijoiden oikeudet riippuvat elimellisesti mahdollisuudesta saattaa ihmisoikeusrikkomukset tuomioistuimen arvioitavaksi; kehottaa komissiota laatimaan suunnitelman ja toteuttamaan kaikki tarvittavat toimenpiteet neuvottelujen aloittamiseksi tai saattamiseksi päätökseen ja vastaavasti takaisinottosopimusten allekirjoittamiseksi, asettamaan etusijalle virallisten takaisinottosopimusten tekemisen, millä varmistetaan SEUT-sopimuksen 218 artiklan 6 kohdan täysimääräinen noudattaminen, ja varmistamaan, että viralliset takaisinottosopimukset sulkevat pois epäviralliset sopimukset; katsoo, että parlamentin on tarkastettava epäviralliset sopimukset, joihin sisältyy sitoumuksia sen toimivaltaan kuuluvista asioista, kuten takaisinotosta, ja että komission on oltava valmis ryhtymään lisätoimiin, myös sopimuksen voimassaolon keskeyttämiseen, jos nämä epäviralliset sopimukset vaikuttavat olevan ristiriidassa perussopimusten kanssa; kehottaa komissiota laatimaan yleiset puitteet kaikkien EU:n nykyisten ja tulevien takaisinottosopimusten tehokkaalle seurannalle ja täytäntöönpanon arvioinnille sekä sisällyttämään niihin erityiset seurantaa koskevat määräykset;

II. Ihmisoikeuksien noudattaminen ja ulkoista muuttoliikepolitiikkaa toteuttavat EU:n toimijat

14. panee merkille Frontexin kasvavan roolin kolmansien maiden kanssa tehtävässä käytännön ja operatiivisessa yhteistyössä, joka koskee muun muassa palauttamista ja takaisinottoa, ihmiskaupan torjuntaa, koulutuksen tarjoamista sekä operatiivista ja teknistä apua kolmansien maiden viranomaisille rajaturvallisuus- ja rajavalvonta-asioissa, operaatioiden tai yhteisten operaatioiden toteuttamista EU:n ulkorajoilla tai kolmansien maiden alueella sekä yhteyshenkilöiden ja operatiivisen henkilöstön lähettämistä kolmansiin maihin; pyytää arvioimaan säännöllisesti viraston tarpeet, jotta varmistetaan sen paras mahdollinen toiminta; kehottaa komissiota perustamaan kaikkia Frontexin toteuttamia toimia varten riippumattoman, avoimen ja tehokkaan seurantamekanismin, joka täydentäisi käytössä olevaa sisäistä valitusmekanismia;

15. korostaa asemaa koskevien sopimusten merkitystä EU:n ulkorajojen turvallisuuden kannalta sekä Frontexin ja kolmansien maiden rajavalvontaviranomaisten välisen yhteistyön oikeudellisen kehyksen varmistamisessa; muistuttaa, että parlamentin hyväksyntää edellyttämiä asemaa koskevia tilapäisiä sopimuksia tarvitaan Frontexin rajaturvallisuustiimien lähettämiseksi kolmanteen maahan, jossa ryhmien jäsenet käyttävät täytäntöönpanovaltaa; pitää valitettavana, että tähän mennessä tehdyt kaksi asemaa koskevaa sopimusta eivät sisällä erityisiä toimenpiteitä ihmisoikeuksien toteuttamiseksi osana rajaturvallisuutta eikä niissä varmisteta, että ihmisoikeusrikkomuksiin syyllistyville ei anneta kolmansille maille myönnettävää aineellista tukea ja koulutusta; pitää valitettavana, että näillä sopimuksilla ei myöskään säännellä selkeästi vastuuvelvollisuutta mahdollisista ihmisoikeusloukkauksista, ja kehottaa sisällyttämään tällaiset toimenpiteet kaikkiin tuleviin asemaa koskeviin sopimuksiin;

16. korostaa, että asetuksessa (EU) 2019/1896 ( 9 ) edellytetään, että Frontex varmistaa oikea-aikaisen, johdonmukaisen, avoimen, täysimittaisen ja täsmällisen raportoinnin parlamentille toiminnastaan, joka liittyy yhteistyöhön kolmansien maiden kanssa ja erityisesti tekniseen ja operatiiviseen apuun rajaturvallisuuden ja palauttamisen alalla kolmansissa maissa, yhteyshenkilöiden lähettämiseen sekä perusoikeuksien noudattamista koskeviin yksityiskohtaisiin tietoihin; kehottaa virastoa tiedottamaan säännöllisesti parlamentin ihmisoikeuksien alivaliokunnalle, ulkoasiainvaliokunnalle ja kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnalle kaikista toimista, joihin liittyy yhteistyötä kolmansien maiden viranomaisten kanssa, ja erityisesti ihmisoikeuksien toimeenpanosta osana tällaista toimintaa;

17. korostaa, että asetuksen (EU) 2019/1240 ( 10 ) avulla olisi parannettava entisestään EU:n valmiuksia koordinoida, tehdä yhteistyötä ja vaihtaa tietoja kolmansiin maihin lähetettyjen maahanmuuttoalan eurooppalaisten yhteyshenkilöiden, komission ja EU:n virastojen välillä, jotta voidaan vastata tehokkaammin unionin painopisteisiin muuttoliikkeen alalla; painottaa, että yksi tämän EU:n verkoston johtokunnan keskeisistä tehtävistä on tukea yhteyshenkilöverkoston virkailijoiden valmiuksien kehittämistä, myös laatimalla ohjeita ihmisoikeuksien täytäntöönpanosta osana toimintaansa; kehottaa komissiota laatimaan kiireesti johtokunnan avulla tällaiset ihmisoikeuksiin perustuvat ohjeet;

18. muistuttaa, että myös muut ulkoista muuttoliikepolitiikkaa esimerkiksi merioperaatioissa täytäntöönpanevat EU:n toimijat ovat velvollisia noudattamaan sovellettavaa kansainvälistä oikeutta ja että sellainen tietojen toimittaminen kolmansien maiden viranomaisille, joka viime kädessä johtaa muuttajien ja pakolaisten laittomaan palauttamiseen turvattomiin maihin, voitaisiin katsoa kansainvälisen oikeuden mukaisesti ihmisoikeusrikkomuksessa avustamiseksi; korostaa, että EU:n ulkoisen muuttoliikepolitiikan ei pitäisi tukea merellä tapahtuvia pysäytyksiä, joiden seurauksena ihmisiä palautetaan vaaralliseen satamaan;

19. suosittaa perusoikeusviraston toimeksiannon, toimivaltuuksien ja talousarvion laajentamista, jotta se voi tehokkaasti seurata EU:n turvapaikka- ja muuttoliikepolitiikan ulkoista ulottuvuutta muun muassa antamalla asianomaisille viranomaisille hälytyksiä, jos ihmisoikeuksissa havaitaan puutteita; kehottaa perusoikeusvirastoa kehittämään asiaankuuluvia välineitä ja suuntaviivoja;

20. panee huolestuneena merkille, että valtaosaa henkilöistä, jotka menettävät henkensä pyrkiessään ylittämään Välimerta, ei kyetä tunnistamaan; katsoo, että on tarpeen ottaa käyttöön koordinoitu eurooppalainen lähestymistapa, jotta voidaan varmistaa nopeat ja tehokkaat tunnistamisprosessit, ja perustaa tietokanta matkallaan EU:hun kuolleista henkilöistä sekä heidän tavaroistaan ja henkilökohtaisista esineistään, jotta voidaan antaa tietoa heidän perheilleen ja sukulaisilleen ja helpottaa ruumiiden tunnistamista; pyytää EU:ta ja sen jäsenvaltioita koordinoimaan paremmin ja kehittämään unionin toimia, jotta voidaan varmistaa riittävät ja tehokkaat etsintä- ja pelastusoperaatiot;

III. EU:n ja kolmansien maiden yhteistyö ja rahoitustuki muuttoliikeasioissa

21. panee merkille, että vuodesta 2016 lähtien on käytetty yhä enemmän kehitysyhteistyön ja muuttoliikkeen hallinnan välisiä tiukennettuja ehtoja, myös palauttamista ja takaisinottoa; korostaa, että EU:n kehitysyhteistyön ja -avun on oltava yhdenmukaista kestävän kehityksen tavoitteiden kanssa, myös sukupuoleen liittyvien toimien osalta; korostaa tässä yhteydessä OECD:n kehitysapukomitean määritelmää virallisesta kehitysavusta ja OECD:n kehitysavun tuloksellisuuden periaatteita; muistuttaa, että SEU-sopimuksen 21 artiklan ja SEUT-sopimuksen 208 artiklan mukaisesti unionin kehitysyhteistyöpolitiikan päätavoite on köyhyyden vähentäminen ja lopulta sen poistaminen, eriarvoisuuden ja syrjäytymisen torjuminen, demokraattisen hallinnon ja ihmisoikeuksien edistäminen sekä kestävän ja osallistavan kasvun lisääminen; korostaa, että tällaiset toimet yhdessä vakaiden instituutioiden kehittämisen kanssa ovat avainasemassa muuttoliikkeen perimmäisiin syihin puuttumisessa; kehottaa siksi komissiota varmistamaan, että kehitysyhteistyöpolitiikat, myöskään kehitysapu tai kahdenväliset taikka monenväliset kumppanuudet, eivät ole SEUT-sopimuksen 208 artiklassa vahvistettujen periaatteiden vastaisia;

22. kehottaa soveltamaan humanitaarisessa avussa tarveperusteista lähestymistapaa, jossa olisi kunnioitettava humanitaarisia periaatteita, kansainvälisiä ihmisoikeuksia, kansainvälistä humanitaarista oikeutta ja kansainvälistä pakolaisoikeutta; painottaa lisäksi, että EU:n kanssa muuttoliikeasioissa tehtävän yhteistyön asettaminen ehdoksi humanitaariselle avulle ja hätäavulle on vastoin humanitaarisia periaatteita;

23. panee merkille, että kattavaa ja julkista katsausta kolmansille maille myönnettävästä EU:n rahoituksesta muuttoliikeasioissa tehtävän yhteistyön helpottamiseksi ei ole vielä saatavilla; kehottaa komissiota varmistamaan täyden avoimuuden muun muassa laatimalla selkeän yleiskatsauksen kaikista kolmansien maiden kanssa muuttoliikkeen hallinnan alalla tehtävän yhteistyön rahoittamiseen käytetyistä EU:n talousarvioon sisältyvistä välineistä, mukaan lukien tiedot rahoituksen määrästä, tarkoituksesta ja lähteestä sekä yksityiskohtaiset tiedot mahdollisista muista EU:n virastojen, kuten Frontexin, tarjoamista tukitoimista, jotta varmistetaan, että parlamentti voi hoitaa vaikuttavasti institutionaalisen tehtävänsä valvoa EU:n talousarvion toteuttamista;

24. painottaa, että unionin rahoitusvälineiden tavoitteena on tukea kolmansia maita niiden välttämättömän institutionaalisen kehyksen ja valmiuksien kehittämisessä muuttoliikkeen kaikkien näkökohtien hallitsemiseksi samalla eurooppalaisia ja kansainvälisiä normeja noudattaen; korostaa, että on tärkeää osoittaa merkittävä osuus EU:n tulevasta muuttoliikerahoituksesta kansalaisyhteiskunnalle, valtioista riippumattomille ja yhteisöllisille ryhmille sekä valtiollisille, hallitustenvälisille, alueellisille ja paikallisille järjestöille, jotka toimivat kolmansissa maissa maahanmuuttajien auttamiseksi, suojelemiseksi ja heidän oikeuksiensa valvomiseksi sekä pakkomuuttajien ja heitä vastaanottavien yhteisöjen tukemiseksi; painottaa, että merkittävä osa EU:n rahoituksesta on ehdottomasti varattava ihmisoikeuksien, kansainvälisen suojelun ja pakolaisten tulevaisuudennäkymien parantamiseen; vaatii EU:n taloudellista tukea, jotta voidaan luoda kestäviä ratkaisuja, joilla vastataan paikallisiin ja alueellisiin haasteisiin, erityisesti niihin, jotka liittyvät demokraattisiin prosesseihin ja oikeusvaltioon, sosioekonomiseen kehitykseen, terveydenhuoltoon, koulutukseen, köyhyyden perimmäisiin syihin, nuorten työllisyyteen lähtömaissa, sosiaaliseen syrjäytymiseen, sukupuolten tasa-arvoon, ilmastonmuutokseen, konflikteihin ja palvelujen saatavuuteen, sekä edistää pakolaisten oikeuksia ja vahvistaa omaehtoisuutta;

25. kehottaa komissiota raportoimaan parlamentille säännöllisesti ja julkisesti muuttoliikkeeseen liittyvien yhteistyöohjelmien rahoituksesta kolmansissa maissa ja niiden vaikutuksesta ihmisoikeuksiin ja tavoista, joilla kumppanimaat käyttävät rahoitusta, myös ulkoasiainvaliokunnan ulkoisia rahoitusvälineitä käsittelevälle työryhmälle; pitää valitettavana, että parlamenttia ei ole otettu mukaan hätärahastojen valvontaan, EU:n erityisrahastot mukaan luettuina; kehottaa antamaan parlamentille näkyvämmän roolin seurattaessa, miten EU:n rahoitustuen käyttö vaikuttaa ihmisoikeuksiin kyseisissä kolmansissa maissa;

26. katsoo, että parlamentin on hyödynnettävä täysimääräisesti täytäntöönpano-, valvonta- ja talousarvion valvontavaltuuksiaan sekä Euroopan tilintarkastustuomioistuimen tarkastusmenettelyjä kehitysrahastoihin, erityisrahastoihin, järjestelyihin ja muihin rahoitusvälineisiin, joita käytetään muuttoliikkeeseen liittyvien EU:n poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi, ja varmistettava, että EU:n rahoituspäätökset ja niihin liittyvät määrärahat ovat laillisuusperiaatteen ja moitteettoman varainhoidon periaatteiden mukaisia EU:n varainhoitoasetuksen ( 11 ) mukaisesti;

27. painottaa, että ihmisoikeuksiin perustuvaa lähestymistapaa on sovellettava kaikissa naapuruus-, kehitys- ja kansainvälisen yhteistyön välineen (NDICI) pilareissa, myös nopean toiminnan pilarin kriisitoimissa; painottaa jälleen kerran, että muuttoliikkeeseen liittyvien menojen olisi alustavasti oltava kymmenen prosenttia NDICI:stä ja että NDICI:n muuttoliikkeeseen liittyvien toimien olisi keskityttävä sääntelemättömän muuttoliikkeen ja pakkomuuton perimmäisten syiden käsittelyyn ja tukemaan vahvistettua sitoutumista turvallisen, asianmukaisen ja säännönmukaisen ja vastuullisen muuttoliikkeen helpottamiseen ja suunniteltujen ja hyvin hallittujen muuttoliikepolitiikkojen ja hallinnon täytäntöönpanoon; painottaa, että NDICI on ulkoinen väline ja että tarvitaan selkeä raja EU:n sisäisten ja ulkoisten muuttoliikepolitiikkojen, välineiden ja varojen välille; korostaa, että NDICI:n muuttoliikkeeseen liittyviä toimia koskevaa lopullista sopimusta olisi koordinoitava horisontaalisesti EU:n sisäisten rahastojen sekä liittymistä valmistelevan tukivälineen (IPA) kanssa päällekkäisyyksien välttämiseksi; katsoo, että nopean toiminnan pilarin muuttoliikkeeseen liittyvissä toimissa kriisitilanteissa olisi erityisesti vastattava pakkosiirtymiseen liittyviin tarpeisiin, myös tukemalla vastaanottavia yhteisöjä kansainvälisen humanitaarisen oikeuden ja periaatteiden mukaisesti; korostaa tässä yhteydessä tarvetta varmistaa, että vuosien 2021–2027 monivuotiseen rahoituskehykseen liittyy vankka ihmisoikeuskehys tulevien muuttoliikealan yhteistyöohjelmien määrittämistä, täytäntöönpanoa ja seurantaa varten EU:n rahoituksen maksamisen kytkemiseksi ihmisoikeusvelvoitteisiin;

IV. EU:n ulkoinen ihmisoikeuspolitiikka ja muuttoliikettä koskevat tavoitteet

28. muistuttaa, että EU ja sen jäsenvaltiot ovat pakolaisia koskevassa Global Compact -aloitteessa sitoutuneet jakamaan vastuun pakolaisten tehokkaasta ja kattavasta suojelusta ja helpottamaan vastaanottaviin maihin kohdistuvaa painetta; korostaa tässä yhteydessä, että EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi lisättävä vastaanottolupauksiaan ja varmistettava, että uudelleensijoittamisen ehdoksi ei aseteta kauttakulkumaan yhteistyötä takaisinoton tai rajavalvonnan alalla, ja tehostettava turvallisia ja laillisia väyliä ja estettävä pakolaisten pakkopalautukset vastaanottavista maista; kehottaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita osallistumaan rakenteellisempaan ja merkittävämpään rahoitukseen yhteisöille ja maille, jotka vastaanottavat eniten pakolaisia; muistuttaa, että on tärkeää panna täysimääräisesti täytäntöön turvallista, hallittua ja laillista muuttoliikettä koskevan Global Compact -aloitteen 23 tavoitetta; katsoo, että parlamentin on valvottava asianmukaisesti molempien aloitteiden täytäntöönpanoa EU:ssa;

29. kehottaa EU:ta ja sen jäsenvaltioita noudattamaan muuttoliikepolitiikkaa, jossa otetaan täysin huomioon muuttajien ja pakolaisten ihmisoikeudet sellaisina kuin ne on vahvistettu kansainvälisessä, alueellisessa ja kansallisessa lainsäädännössä; kehottaa EUH:ta, komissiota ja jäsenvaltioita tekemään yhteistyötä kolmansien maiden kanssa muuttajien oikeuksien puolesta EU:n ihmisoikeuspolitiikan olennaisena ulottuvuutena; korostaa, että ihmisoikeuksien ja muuttoliikkeen välinen yhteys olisi otettava asianmukaisesti huomioon EU:n kahdenvälisissä ihmisoikeusvuoropuheluissa asianomaisten maiden kanssa; kehottaa näissä maissa toimivia EU:n edustustoja seuraamaan tiiviisti muuttajien oikeuksia sekä pakolaisten ja maan sisällä siirtymään joutuneiden henkilöiden oikeuksia erityisesti kauttakulkumaissa; painottaa tarvetta luoda kiireesti turvallisen ja laillisen maahanmuuton väyliä ja suojelua ja vahvistaa niitä ihmisoikeuksien takaamiseksi ja hengenmenetysten välttämiseksi; korostaa, että tarvitaan EU:n ennakoivaa toimintaa maissa, joissa ihmisoikeuksien puolustajia ja kansalaisyhteiskunnan ja yhteisöperustaisia järjestöjä, myös niitä, jotka suojelevat vaarassa olevien muuttajien ja turvapaikanhakijoiden henkeä, uhataan tai syytetään rikoksista laillisen työnsä vuoksi;

30. kehottaa EU:ta toteuttamaan maailmanlaajuisen kampanjan pakolaisten oikeusasemaa koskevan Geneven yleissopimuksen ja sen vuoden 1967 pöytäkirjan yleismaailmallisen ratifioinnin tukemiseksi; kehottaa jäsenvaltioita näyttämään esimerkkiä noudattamalla siirtotyöläisten oikeuksia koskevaa YK:n yleissopimusta, joka on yksi YK:n keskeisistä ihmisoikeusyleissopimuksista;

31. katsoo, että EU:n on näytettävä johtajuutta muuttajien oikeuksia koskevan politiikan ja normatiivisen kehityksen tukemisessa monenvälisillä foorumeilla; korostaa kansainvälisten järjestöjen, alueellisten elinten ja kansalaisjärjestöjen, kuten Punaisen Ristin kansainvälisen komitean, YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun (UNHCR) ja YK:n Lähi-idässä olevien palestiinalaispakolaisten avustus- ja työelimen (UNRWA), sekä YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston ja maahanmuuttajien ihmisoikeuksia käsittelevän YK:n erityisraportoijan keskeistä roolia; kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita lisäämään taloudellista ja poliittista tukea näille järjestöille ja yhteisöille;

32. kehottaa EU:ta ottamaan kolmansissa maissa toteutettavien hankkeiden suunnitteluun, täytäntöönpanoon ja arviointiin mukaan maahanmuuttajayhteisöt, pakolais- ja maahanmuuttajajohtoiset järjestöt, erityisesti naisten johtamat järjestöt, sekä kansalaisyhteiskunnan edustajat;

o

o o

33. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.

(1) EUVL L 189, 27.6.2014, s. 93.

(2) EUVL C 215, 19.6.2018, s. 111.

(3) EUVL C 294, 12.8.2016, s. 18.

(4) EUVL C 346, 21.9.2016, s. 47.

(5) EUVL C 58, 15.2.2018, s. 9.

(6) EUVL C 101, 16.3.2018, s. 47.

(7) Hyväksytyt tekstit, P9_TA(2020)0323.

(8) Neuvoston direktiivi 2002/90/EY, annettu 28 päivänä marraskuuta 2002, laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen määrittelystä (EUVL L 328, 5.12.2002, s. 17).

(9) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/1896, annettu 13 päivänä marraskuuta 2019, eurooppalaisesta raja- ja merivartiostosta sekä asetusten (EU) N:o 1052/2013 ja (EU) 2016/1624 kumoamisesta (EUVL L 295, 14.11.2019, s. 1).

(10) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2019/1240 annettu 20 päivänä kesäkuuta 2019, maahanmuuttoalan eurooppalaisen yhteyshenkilöverkoston perustamisesta (EUVL L 198, 25.7.2019, s. 88).

(11) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU, Euratom) 2018/1046, annettu 18 päivänä heinäkuuta 2018, unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta (EUVL L 193, 30.7.2018, s. 1).