[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 26.1.2011 KOM(2011) 17 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE ALUEPOLITIIKAN PANOS EUROOPPA 2020 -STRATEGIAN MUKAISESSA KESTÄVÄSSÄ KASVUSSA SEK(2011) 92 lopullinen JOHDANTO Tässä tiedonannossa esitetään EU:n aluepolitiikan rooli Eurooppa 2020 -strategian[1] ja erityisesti sen lippulaivahankkeen Resurssitehokas Eurooppa täytäntöönpanossa. Eurooppa-neuvosto tähdensi 17. kesäkuuta 2010, että tätä strategiaa on tuettava koheesiopolitiikalla, jotta EU:n talous pyritään saamaan kestävän ja työpaikkoja luovan kasvun tielle. Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttaminen riippuu pitkälti paikallis- ja aluetasolla tehtävistä päätöksistä.[2] Aluepolitiikalla on olennainen rooli pyrittäessä suuntaamaan investointeja älykkääseen ja kestävään kasvuun, koska sillä voidaan tukea ilmasto-, energia- ja ympäristökysymysten ratkaisemiseen tähtääviä toimia. Vuonna 2006 vahvistettiin yhteisön koheesiopolitiikan strategiset suuntaviivat.[3] Tässä tiedonannossa tarkastellaan politiikan viimeaikaista kehitystä ja lainsäädäntöön tehtyjä muutoksia, joiden tarkoituksena on vahvistaa alueiden kestävää kehitystä. Se täydentää aluepolitiikasta ja älykkäästä kasvusta hiljattain annettua tiedonantoa[4] ja vahvistaa aluepolitiikan panosta talouden rakennemuutoksiin ja Eurooppa 2020 -strategian toteuttamiseen. Aluepolitiikan investointiprioriteetteja[5] on muutettava niin, että otetaan huomioon yleisen talouspolitiikan linjaaminen Eurooppa 2020 -strategiassa esitettyjen prioriteettien mukaisesti. Aluerahastoja olisi toisin sanoen tapauksen mukaan käytettävä tukemaan rakenneuudistuksia.[6] Kun otetaan huomioon julkisen talouden tilanne unionissa ja se, että koheesiopolitiikan ohjelmointikaudella 2007–2013[7] on vielä käytettävissä runsaasti varoja, tässä tiedonannossa kehotetaan aluepolitiikan toimijoita toimimaan viipymättä, lisäämään investointeja kestävään kasvuun ja tehostamaan varojen käyttöä. Siinä suositellaan käytännön keinoja, joilla alueet voivat hyödyntää aluepolitiikkaa kehittääkseen taloudesta resurssitehokkaan, vähähiilisen, ilmastonmuutokseen sopeutuvan ja kilpailukykyisen, ja annetaan esimerkkejä hyvistä toimintamalleista, joita on kartoitettu tiedonannon ohessa esitettävässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa.[8] Komissio pyrkii yhteistyössä kansallisten ja alueviranomaisten kanssa helpottamaan näiden suositusten toteuttamista. KESTÄVÄ KASVU JA ALUEPOLITIIKKA Noin 30 prosenttia kaudella 2007–2013 käytettävissä olevasta yhteensä 344 miljardin euron aluerahoituksesta voidaan käyttää toimissa, joilla on erityistä vaikutusta kestävään kasvuun. Vuoden 2009 loppuun mennessä kestävään kasvuun käytettävistä varoista 22 prosenttia oli osoitettu eri hankkeisiin – koko aluerahoituksesta vastaava osuus oli 27 prosenttia. Taulukko 1: Kestävän kasvun hyväksi toteutettaviin toimiin osoitetut koheesiopolitiikan (2007–2013) varat [pic]Lähde: Jäsenvaltioiden strategiaraportit syyskuu 2009–tammikuu 2010. Erityisesti energiaan liittyvät ja energiaohjelmiin suunnatut investoinnit jäivät keskimääräistä vähäisemmiksi. Energiatehokkuutta ja uusiutuvien energialähteiden käyttöä ei nykyisen ohjelmakauden alussa vielä ollut nostettu prioriteeteiksi, jollaisia ne nykyään ovat. Investointeja näillä aloilla ovat osaltaan hidastaneet rahoituskriisi, julkisen varainkäytön tiukentuminen, hallinnolliset pullonkaulat sekä riittämätön tekninen asiantuntemus hallintoviranomaisille suhteellisen uusilla toiminta-aloilla. Kaavio 1: Kestävän kasvun hyväksi toteutettaviin toimiin osoitettujen koheesiopolitiikan (2007–2013) varojen käyttöönotto jäsenvaltioissa (%) [pic] Lähde: Jäsenvaltioiden strategiaraportit syyskuu 2009–tammikuu 2010. Lippulaivahankkeessa Resurssitehokas Eurooppa korostetaan, että aluerahoitusta[9] on hyödynnettävä osana johdonmukaista rahoitusstrategiaa, jossa käytetään kansallista, julkista ja yksityistä rahoitusta. Ennakkoedellytyksenä ovat selkeät kansalliset strategiat. Seuraavassa kaaviossa esitetään, kuinka koheesiopolitiikalla on tähän mennessä hankittu kansallista rahoitusta etupäässä ympäristöinfrastruktuuriin ja kunnostustoimiin tehtäviä investointeja varten. Kaavio 2: Ympäristönsuojeluun käytetyt julkiset varat yhteensä osuutena BKT:stä (2008) [pic] COH MS: Koheesiojäsenvaltio – NON COH MS: Ei-koheesiojäsenvaltio Lähde: Eurostat, PO REGIO Seuraavista kartoista käy ilmi, että nykyisillä aluepolitiikan rahoitusosuuksilla voidaan auttaa paikkaamaan havaittuja kestävään resurssienhallintaan[10] liittyviä puitteita useilla alueilla ja useissa jäsenvaltioissa. Kartta 1: Jäsenvaltioiden tilanne kestävän resurssienkäytön suhteen sekä suunnitellut koheesiopolitiikan investoinnit kestävään resurssienkäyttöön kaudella 2007–2013 .[pic][pic] Resurssien kestävä käyttö Jäsenvaltioiden suhteellinen tilanne: mitä suurempi luku, sitä parempi tilanne Lähde: Euroopan komissio, PO ECFIN . Lähde: Euroopan komissio, PO REGIO Aluepolitiikan keinoin on johdonmukaisesti myönnetty osarahoitusta vesi- ja jätehuollon ympäristöinfrastruktuuriin, jotta alueiden olisi helpompi noudattaa EU-direktiiveissä vahvistettua tiukkaa järjestelyä. Se on tarjonnut alueille myös mahdollisuuden parantaa kilpailukykyään ja samalla suojella ympäristöä ja luoda työpaikkoja. Komissio uskoo, että hallintoviranomaisilla on nykyisen ohjelmakauden puitteissa huomattavat mahdollisuudet hyödyntää käytettävissä olevia resursseja tehokkaammin. Käynnissä olevien toimenpideohjelmien yhteydessä voidaan tarkastella uudelleen hankkeiden priorisointia ja käynnistää uusia hankkeita. Tässä tiedonannossa esitettyjen suositusten on tarkoitus antaa osviittaa siitä, miten investointiprioriteetit voidaan parhaiten valita ja kuinka niihin liittyvällä hallinnoinnilla voidaan parhaiten saada aikaan mahdollisimman hyviä tuloksia kestävän kasvun suhteen. Neuvojen perustana ovat hyvät esimerkit alueiden ja kaupunkien soveltamista toimintamalleista. ALUEPOLITIIKALTA VAHVEMPI PANOS KESTÄVÄN KASVUN HYVÄKSI NYKYISELLÄ OHJELMAKAUDELLA Tässä tiedonannossa ehdotetaan kahteen pilariin nojaavaa toimintamallia, jolla lisättäisiin aluepolitiikan panostusta kestävään kasvuun nykyisellä ohjelmakaudella. 1. Lisätään investointeja kestävään kasvuun : edistetään strategisen painopisteen suuntaamista voimakkaammin kestävään kasvuun tähtääviin investointeihin ja korostetaan resurssitehokasta ja vähähiilistä taloutta. 2. Parannetaan investointeja kestävään kasvuun : parannetaan politiikan toteuttamismenetelmiä tehostamalla kestävän kehityksen periaatteiden soveltamista toimenpideohjelmissa. Ensimmäinen pilari: lisätään investointeja kestävään kasvuun Eurooppa 2020 -strategian kestävän kasvun tavoitteiden edistämiseksi on yksilöity kolme prioriteettia: vähähiilinen talous, ekosysteemipalvelut ja biodiversiteetti sekä ekoinnovointi. Siirtyminen vähähiiliseen talouteen: painotetaan investointeja energiatehokkuuteen, rakennuksiin, uusiutuviin energialähteisiin ja puhtaaseen liikenteeseen EU on viime vuosina on hyväksynyt erinäisiä mittavia toimenpiteitä, kuten vuonna 2008 esitetty ilmasto- ja energiapaketti ja strateginen energiateknologiasuunnitelma, joka on sen teknologiaosio, sekä rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin uudelleenlaadinta. - Alueiden ja kaupunkien olisi käytettävä hyväkseen uudet mahdollisuudet investoida rakennusten energiatehokkuuteen. Rakennusten osuus energiankulutuksesta on 41 prosenttia, joten niiden energiatehokkuus on Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden toteuttamisen kannalta keskeinen investointikohde.[11] Näillä investoinneilla voidaan tukea tavoitteita tehostamalla resurssienkäyttöä ja luomalla paikallisesti työpaikkoja. Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) annettuun asetukseen[12] tehdyillä muutoksilla on laajennettu asetuksen soveltamisalaa ottamalla mukaan kestävää energiankäyttöä edistävät investoinnit rakennuksiin. Aluepolitiikan keinoin on perinteisesti rahoitettu energiatehokkuusinvestointeja pelkästään julkisten ja liikerakennusten osalta, mutta nyt varoja voidaan käyttää myös asuinrakennuksiin kaikissa jäsenvaltioissa. Kansallisista EAKR-varoista voidaan nyt käyttää 4 prosenttia asuntosektorilla tehtäviin energiainvestointeihin, joilla tuetaan sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Jos jäsenvaltiot päättävät muuttaa ohjelmiaan vastaavasti, varoja voitaisiin nykyisten ohjelmien puitteissa suunnata uudelleen jopa 8 miljardin euron edestä. Eräällä toisella sääntelymuutoksella[13] haluttiin lisätä markkinalähtöisten välineiden käyttöä ulottamalla rahoitusjärjestelyvälineiden käyttö energiatehokkuuteen ja uusiutuvien energialähteiden käyttöön rakennuksissa, myös nykyisessä asuntokannassa. Hallintoviranomaisten olisi viipymättä hyödynnettävä näitä uusia mahdollisuuksia ottaen kuitenkin huomioon paikallisviranomaisten rooli näissä investoinneissa. - Alueiden ja kaupunkien olisi nopeutettava investointeja uusiutuviin energialähteisiin ja energiatehokkuuteen paikallisen energiapotentiaalin rajoissa. Jos EU pääsee tavoitteeseensa, jonka mukaan uusiutuvien energialähteiden osuus energian loppukulutuksessa olisi 20 prosenttia vuonna 2020, on mahdollista luoda lisää työpaikkoja, joista monet sijoittuisivat lähelle investointien kohteita. Myös energiatehokkuuteen liittyvien toimien ansiosta voi syntyä runsaasti työpaikkoja. Hallintoviranomaisten olisi pidettävä uusiutuvia energialähteitä ja energiatehokkuutta kehitystä aikaansaavina voimina etenkin maaseudulla ja rannikoilla, syrjäisimmillä alueilla ja saarilla, joilla voitaisiin hyödyntää merienergiapotentiaalia. Aluepolitiikalla voidaan myös edistää kestävien energialähteiden käyttöä kaukolämmityksessä ja sähkön ja lämmön yhteistuotannossa. Yhtä tärkeää on investoida Euroopan laajuisiin energiaverkkoihin ja paikallisiin älykkäisiin jakeluverkkoihin. - Hallintoviranomaisten olisi annettava etusija hankkeille, joilla parannetaan liikenteen resurssitehokkuutta. Liikenteen alalla on lisättävä toimia, jotta saadaan investointeja puhtaaseen joukkoliikenteeseen ja liikenteen hiilidioksidipäästöjen vähentämiseen. EU:n viimeisimpien suositusten[14] mukaisesti alueita ja kaupunkeja kannustetaan hyödyntämään täysimääräisesti EU-varoja tukeakseen siirtymistä tehokkaampien liikennemuotojen käyttöön. Puhdasta kaupunkien joukkoliikennettä, jossa käytetään mahdollisimman paljon puhtaita ja energiatehokkaita ajoneuvoja ja moottorittomia liikkumismuotoja, on pidettävä prioriteettina. Prioriteettina on pidettävä myös raideliikennettä, jonka yhteydessä olisi kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että ne suuntaa-antavat 19 miljardin euron määrärahat, jotka EU on myöntänyt Euroopan laajuisten liikenneverkkojen raideliikenneprioriteettien toteuttamiseen, otetaan nopeammin käyttöön. Euroopan laajuisten liikenneverkkojen osalta aluepolitiikan määrärahoja olisi suunnattava enemmän runsaasti EU-lisäarvoa tuottavan ydinverkon toteuttamiseen. Tavoitteena on poistaa kriittiset pullonkaulat etenkin rajatylittäviltä osuuksilta, yhdistää intermodaaliset solmukohdat ja edistää yhteentoimivuutta. Kestävä kaupunkikehitys Hiilidioksidipäästöistä yli 75 prosenttia syntyy kaupungeissa.[15] Kaupungit ovatkin erityisen tärkeässä asemassa kehitettäessä vähähiilistä ja resurssitehokasta taloutta. Kaupunkikehityssuunnittelijoiden on olennaisen tärkeää pohtia, miten kaikkia käytettävissä olevia välineitä voidaan käyttää kestävän kasvun edistämiseen, käytettiinpä siihen alakohtaisia hankkeita, joilla esimerkiksi edistetään puhdasta joukkoliikennettä ja rakennusten energiatehokkuutta, taikka laaja-alaisempia toimintamalleja, kuten kaupunkien hallitsemattomaan laajenemiseen puuttumista. Joitakin hyviä esimerkkejä: – Barcelonan provinssissa Espanjassa omaksuttu kattava tapa lähestyä kestäviä energiainvestointeja kaupunginjohtajien sopimusta ja ELENA-rahoitusohjelmaa hyödyntäen – asuinrakennuksien energiainvestointien tukeminen Liettuassa 227 miljoonan euron Jessica-rahaston kautta. Ekosysteemipalvelut: painotetaan luonnonympäristön säilyttämistä ja sen koko potentiaalin hyödyntämistä EU ei onnistunut saavuttamaan vuodelle 2010 asettamaansa tavoitetta pysäyttää biologisen monimuotoisuuden köyhtyminen. Toimien tehostamiseksi jäsenvaltiot asettivat vuodelle 2020 uuden tavoitteen,[16] joka on EU:n tulevan uuden biodiversiteettistrategian pohjana. Kansainvälisellä tasolla EU on sitoutunut noudattamaan biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sopimuspuolten konferenssin hiljattaisessa kokouksessa[17] aikaan saatuja tuloksia. EU mm. ryhtyy hankkimaan resursseja biodiversiteettiä koskevan strategisen suunnitelman 2011–2020 toteuttamista varten. - Hallintoviranomaisten olisi investoitava luonnonpääomaan taloudellisen kehityksen moottorina. Ilma, vesi, maa, lajit, maaperä ja meret ovat luonnonvaroja, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä ihmisten hyvinvoinnin mutta myös talousnäkymien kannalta. Termi ekosysteemipalvelut on peräisin Yhdistyneiden Kansakuntien vuonna 2004 tekemästä vuosituhannen ekosysteemiarviosta, ja sillä tarkoitetaan luonnosta saatavia hyötyjä. Lisäksi viitataan niihin menetyksiin, joita koituu, jos palveluja ei pidetä yllä. Ekosysteemien säilyttäminen saa aikaan kestäviä työpaikkoja ja sosiotaloudellista kehitystä. Euroopan työpaikoista noin 16,8 prosenttia on välillisesti kytköksissä luonnonvaroihin.[18] Esimerkiksi hyönteispölytyksen arvo Euroopan maataloudelle on arviolta 22 miljardia euroa vuodessa.[19] - Hallintoviranomaisten olisi käytettävä aluepolitiikan varoja luonnononnettomuuksien ehkäisyyn osana luonnonvarojen säilyttämistä ja sopeutumista ilmastonmuutokseen. Riskientorjuntatoimiin investoiminen voi olla tehokasta, sillä ennaltaehkäisytoimenpiteiden kustannukset ovat moninkertaisesti pienemmät kuin kunnostustoimien mahdolliset kustannukset. Hyvin suunnitelluilla riskientorjuntahankkeilla voidaan säilyttää ekosysteemipalveluja, kuten veden laatua ja riittävyyttä, ja niistä voi olla hyötyä biodiversiteetille, maataloudelle ja rannikkoalueille. Riskientorjuntatoimilla voimistetaan luonnon asemaa puskurina, ja sen ansiosta tehostetaan sopeutumista ilmastonmuutokseen, jonka myötä luonnonkatastrofit yleistyvät ja pahenevat. - Hallintoviranomaisten olisi asetettava nk. vihreä infrastruktuuri prioriteetiksi. Vihreällä infrastruktuurilla tarkoitetaan metsiä, jokia, rannikkoalueita, puistoja, ekokäytäviä ja muita luonnollisia tai osittain luonnollisia elementtejä, jotka ovat keskeisiä ekosysteemipalvelujen tuottajia. Vihreän infrastruktuurin kehittäminen on olennaista, jotta voidaan säilyttää kestävä ympäristö, jossa taloudellinen ja yhteiskunnallinen hyvinvointi on mahdollista. Se auttaa erityisesti sopeutumaan ilmastonmuutokseen ja helpottaa ekologisten verkostojen luomista ja asianmukaista hallinnointia. Hallintoviranomaisten olisi siksi huolehdittava siitä, että ne tarkastelevat kaikkien infrastruktuurihankkeiden arvioinnissa täysimääräisesti myös hankkeiden vaikutuksia luonnonalueisiin ja maankäyttöön. Sellaisten välineiden kuin rannikkoalueiden ja vesipiirien yhdennettyjen hoitosuunnitelmien käyttöä olisi tehostettava etenkin silloin, kun toimenpiteet todennäköisesti vaikuttavat Natura 2000 -alueisiin. Ekosysteemipalvelujen käytölle ja hoidolle yhdennetty malli - Kunnostetaan tulvatasanteita ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi ja säilytetään samalla muita arvokkaita ekosysteemipalveluja, kuten puhtaan veden saatavuus (Unkari). - Varmistetaan Natura 2000 -verkostojen toiminta kehittämällä vihreää infrastruktuuria, kuten ekokäytäviä (Puola). Ekoinnovointi: painotetaan innovointikumppanuuksien ja tietotekniikan hyödyntämistä Ekoinnovointi on olennainen väline resurssitehokkuuden, kilpailukyvyn ja työpaikkojen luomisen tavoittelussa. - Hallintoviranomaisten olisi lisättävä tukeaan ekoinnovoinnille. Ekoinnovointi voi parantaa resurssitehokkuutta ja saada aikaan uusia työpaikkoja kaikilla talouden sektoreilla. Esimerkkinä mainittakoon, että ympäristöteollisuus kuuluu nyt Euroopan suurimpiin teollisuudenaloihin ja työllistää noin 3,4 miljoonaa ihmistä. Ala on viime vuosina kasvanut noin 8 prosenttia vuodessa, ja vuosina 2004–2008 sille syntyi 600 000 uutta työpaikkaa.[20] - Hallintoviranomaisten pitäisi tukea vihreän teknologian alan klustereita yritysten kanssa solmittavien kumppanuuksien kautta. Samalla maantieteellisellä alueella sijaitsevien, toisistaan riippuvaisten yritysten, tutkimuslaitosten ja muiden innovointitoimijoiden ryhmät, joita usein nimitetään klustereiksi, ovat alueille merkittävä voimavara. Hallintoviranomaisia kehotetaan tukemaan ympäristö- ja energia-alan klustereita, jotka perustuvat julkisten ja yksityisten toimijoiden kumppanuussuhteisiin, ja jouduttamaan sen avulla ekoinnovointiin tehtäviä investointeja. - Hallintoviranomaisten olisi käytettävä aluepolitiikan varoja edistääkseen tieto- ja viestintätekniikan hyödyntämistä vihreässä taloudessa. Verkotettu tieto- ja viestintätekninen infrastruktuuri[21] on innovatiivisten palvelujen ja sovellusten ohella keskeinen vihreiden teknologioiden ja ekoinnovaatioiden käyttöä vauhdittava tekijä. Asiaan liittyviä investointeja olisi siksi koordinoitava ja hyödynnettävä toistensa eduksi. Älykkäät sähköverkot, uusiutuvat energialähteet ja älykkäät liikennejärjestelmät ovat esimerkkejä siitä, miten tieto- ja viestintätekniikka saa aikaan huomattavaa lisäarvoa ja tukee päästöjen vähentämistä sekä tarjoaa samalla uusia markkinamahdollisuuksia ekoinnovaatioille. Alueet vihreän teknologian ja ekoinnovaatioiden mahdollisuuksia hyödyntämässä - Kehitetään laaja-alainen strategia, jolla edistetään ekoinnovointia alueellisissa klustereissa (Itävalta). - Investoidaan kattavaan yritystukiohjelmaan, jolla autetaan pk-yrityksiä parantamaan resurssitehokkuuttaan (Yhdistynyt kuningaskunta). Resurssitehokkaan yhteiskunnan rakentamiseen tarvitaan investointeja inhimilliseen pääomaan ja sitä, että ihmisillä on tarvittavat taidot. Euroopan sosiaalirahasto voi tarjota apua työvoiman taitojen, luovuuden, yrittäjyyden ja innovointikyvyn hyödyntämiseen Eurooppa 2020 -strategian lippulaivahankkeen Uuden osaamisen ja työllisyyden ohjelma mukaisesti. Aluepolitiikan toimet on tärkeää suunnitella niin, että niistä ja kaikkien edellä mainittujen alojen EU-politiikasta saadaan synergiaetuja. Hallintoviranomaisia rohkaistaan voimakkaasti hyödyntämään sitä täydentävää tukea, jota on tarjolla maaseudun kehittämispolitiikasta, Life+-ohjelmasta, seitsemännestä tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmasta sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta. Toinen pilari: parannetaan investointeja Kun kestävän kehityksen periaatteet[22] otetaan osaksi aluerahaston ohjelmien täytäntöönpanoa, ohjelmien vaikutukset alueiden kestävyyteen vahvistuvat ilman, että tarvittaisiin muita lieventäviä toimenpiteitä tai välineitä. Kestävyys osaksi hankkeen koko elinkaarta - Kestävään kehitykseen liittyvät näkökohdat on otettava kiinteäksi osaksi kaikkia suunnitelmia laatimisvaiheesta toteuttamiseen ja seurantaan asti. Kestävä kehitys on useimpien päättäjien ja ohjelmanvetäjien hyvin tuntema käsite, mutta sitä ei ole otettu riittävän vahvasti osaksi kaikkien toimien suunnittelua, toteutusta ja arviointia. Siihen on kiinnitettävä johdonmukaisesti huomiota hankkeen koko elinkaaren ajan, jotta aluerahastojen vaikuttavuus paranisi.[23] Hallintoviranomaisten olisi vaihtoehtoisten investointitapojen elinkaarikustannuksia verrattaessa omaksuttava pitemmän tähtäimen ajattelutapa esimerkiksi ottamalla laskelmissa huomioon ekosysteemien ja biodiversiteetin säilyttäminen. - Alueiden ja kaupunkien olisi harjoitettava ympäristöä säästävää julkista hankintaa selvästi enemmän kuin nykyään. Ympäristöä säästävillä julkisilla hankinnoilla voidaan parantaa eurooppalaisten tavarantoimittajien ja palveluntarjoajien kilpailukykyä. Julkisia hankintoja koskevissa EU-direktiiveissä annetaan viranomaisille mahdollisuus ottaa hankintamenettelyissään huomioon ilmasto-, ympäristö- ja sosiaaliset näkökohdat. Tarjolla on jo nyt erinäisiä menetelmiä,[24] joilla rohkaistaan ympäristöä säästävien julkisten hankintojen käyttöön. Aluepolitiikasta voi olla apua, kun julkisista hankinnoista paikallis- ja aluehallinnon eri viranomaistasolla vastaaville virkamiehille on annettava tähän liittyvää koulutusta ja tiedotusta. - Laaditaan asianmukaiset indikaattorit seurantaa ja arviointia varten. Eurostat on kehittänyt sarjan kestävää kehitystä mittaavia indikaattoreita, jotka voivat auttaa keskus- ja alueviranomaisia laatimaan omat kestävän kehityksen tulostaulunsa. Aluepolitiikkaan kuuluvalla teknisellä avulla voidaan tukea sellaisten arviointi- ja seurantavälineiden[25] kehittämistä, joiden pohjalta poliittiset päättäjät voivat päättää, millä investointityypeillä voidaan parhaiten vähentää ohjelmien aikaansaamia hiilidioksidipäästöjä. Hyviä toimintamalleja hankkeen koko elinkaaren kattavassa suunnittelussa Kehitetään erityinen ympäristöopas, joka tukee hankkeenvetäjiä hankkeiden valmistelussa ja valinnassa (Ruotsi). Edistetään ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja Hradec Královén alueella (Tšekki) ja järjestetään kaupungeille ja muille laitoksille kilpailu aiheesta hyvät toimintamallit. Laaditaan konkreettisia ilmastonmuutos-, biodiversiteetti- ja aavikoitumisindikaattoreita edistymisen seurantaa varten (Bulgaria). | - Tarkastellaan investointeja resurssitehokkuuden ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen kannalta - Hallintoviranomaisten pitäisi tarkastella toimenpideohjelmia ja hankkeita ilmastonmuutokseen sopeutumisen kannalta. Ohjelmia ja hankkeita olisi tarkasteltava paitsi niiden ympäristövaikutusten suhteen myös sen kannalta, miten herkkiä ne ovat ilmastonmuutokselle. Tämä on tärkeä osa alueen sopeutuvuuden parantamista. Ilmastonmuutokseen sopeutumista käsittelevässä valkoisessa kirjassa kehotetaan alueita laatimaan ”alueelliset sopeutumisstrategiat” vuoteen 2012 mennessä. Jäsenvaltioiden ja alueiden pitäisi käyttää nykyisiä aluepolitiikan varoja näiden uusien strategioiden ja niiden toteuttamisen rahoittamiseen. - Hallintoviranomaisten pitäisi suunnata investointejaan resurssitehokkaimpiin vaihtoehtoihin. Mittaviin ympäristöinfrastruktuureihin investoitaessa olisi otettava täysimääräisesti huomioon vaihtoehdot, jotka pohjautuvat EU-lainsäädännössä vahvistettuun jätehierarkiaan ja vesivarojen käyttöä koskevaa hierarkiaan.[26] Hierarkian mukaan etusijalle olisi asetettava jätteiden syntymisen ehkäiseminen ja sen jälkeen jätteen uudelleenkäyttö, kierrätys ja hyödyntäminen esimerkiksi energiantuotannossa. Loppukäsittely on viimeinen vaihtoehto. Jätteen syntymisen ehkäisy ja kierrätys on jätehuoltosuunnitelmissa asetettava selvästi ensisijaiseksi muihin vaihtoehtoihin nähden. Veden osalta hallintoviranomaisten olisi asetettava etusijalle hankkeet, joissa aiheena on veden säästäminen, vedenkäytön tehostaminen, veden hinnoittelupolitiikka taikka kysynnänhallintaan liittyvät kustannuksiinsa nähden tehokkaat toimenpiteet. Konkreettisina esimerkkeinä voidaan mainita vesiputkien vuotojen vähentäminen, sadevedenkeruun järjestäminen ja kierrätetyn veden uudelleenkäyttö. Näitä menettelytapoja voidaan soveltaa muillakin aloilla arvioitaessa investointivaihtoehtojen resurssitehokkuutta. Hyviä toimintamalleja toimenpideohjelmien tarkastelussa resurssitehokkuuden ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen kannalta Rannikkoalueen kunnostamisprojektin ilmastotarkastelun perusteella päätettiin siirtää rantatien reittiä (Ranska). Sant’Antninin (Malta) kunnalliseen jätteenkäsittelylaitokseen integroitiin kierrätys- ja kompostointilaitos ja biokaasuvoimala. | - . Parempi hallintotapa Aluepolitiikalla on ainutlaatuinen mahdollisuus vaikuttaa EU:n kestävän kehityksen tavoitteiden toteuttamiseen, sillä se on paikallisuuteen pohjaavaa politiikkaa, jolla edistetään monitasoista hallintoa ja julkis-yksityisiä kumppanuuksia integroitujen strategioiden puitteissa. - Jäsenvaltioiden julkishallinnon ja poliittisten päättäjien olisi otettava kestävän kehityksen tavoitteet osaksi politiikan muotoilun yleisiä puitteita. Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden toteuttamista voidaan tehostaa käyttämällä aluepolitiikan varoja osana laajempaa poliittista toimintakehystä, joka tarjoaa tarvittavan oikeusvarmuuden ja asianmukaisia kannustimia. Käytännössä tämä merkitsee sitä, että ohjelmien ja hankkeiden tueksi olisi tehtävä muutoksia sääntely- ja hallintopuitteisiin. - Hallintoviranomaisten olisi laajennettava kumppanuuksia ja vahvistettava strategisia näkökohtia ohjelmien seurantakomiteoiden toiminnassa. Parempi hallintotapa on kestävyyden kannalta olennainen tekijä, kuten hiljattaisissa koheesiopolitiikan 2000–2006 jälkiarvioinneissa vahvistettiin. Se on ratkaisevan tärkeä rakennuspalikka, kun pyritään saamaan strategian ja ohjelman täytäntöönpanossa mukana olevat sidosryhmät yhteisen vision taakse. Sosioekonomisten kumppaneiden ja kansalaisyhteiskunnan edustajat on otettava toimintaan mukaan jo varhaisessa vaiheessa ja pidettävä mukana koko ohjelmakauden ajan. Seurantakomiteoiden olisi tarkasteltava määräajoin edistymistä sovittujen strategisten ja ohjelmatavoitteiden saavuttamisessa ja selvitettävä mahdollista tarvetta huomattaviin suunnanmuutoksiin. Ohjelmien kestävyyttä voitaisiin parantaa myös valtakunnallisilla viranomaisten temaattisilla verkostoilla. Hyviä hallinnollisia toimintatapoja kestävyyden vahvistamiseen Perustetaan ympäristöalan keskus- ja alueviranomaisten verkostoja, joilla on yhteys rakenne- ja koheesiorahastojen hallinnointiin (Espanja, Italia, Puola, Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Kreikka). Kehitetään valtiosta riippumattomien organisaatioiden valmiuksia toimia politiikkaan liittyvinä kumppaneina (Slovenia). | - Vahvistetaan EU:n rahoituksen käytön kerrannaisvaikutuksia ja kartoitetaan innovatiivisia rahoitusjärjestelyjä. Talouskriisin vuoksi jäsenvaltiot eivät välttämättä voi enää nojata pelkästään julkiseen rahoitukseen. Yksityisiä yrityksiä voidaan ja niitä pitäisi ottaa tiiviimmin mukaan esimerkiksi infrastruktuurien suunnitteluun, rakentamiseen ja käyttöön. Saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamista olisi tehostettava, ja sitä olisi pidettävä olennaisena osana hankkeen kestävyyttä.Lisäksi pitäisi harkita rahoitusjärjestelyvälineiden käyttöä siihen, että rajallisten resurssien kerrannaisvaikutuksia voitaisiin parantaa. Aluepolitiikassa olisi selvästi lisättävä Jeremien ja Jessican käyttöä sekä hyödynnettävä kokemuksia muista välineistä, kuten EU:n tutkimuksen puiteohjelmissa käytetystä riskinjakorahoitusvälineestä. - Hyödynnetään toimien tuloksia täysimääräisesti rajojen ylitse. Alueiden pitäisi investoida kestävään kehitykseen nivomalla toisiinsa politiikat, jotka vaikuttavat EU:n maa- ja merialueisiin ja etenkin rannikkoalueisiin, metsiin ja jokialueisiin, joiden biodiversiteettipotentiaali on suuri. Lisäarvoa saataisiin enemmän jäsenvaltioiden ja alueiden yhteistyöllä, joka perustuisi johdonmukaiseen toimintapakettiin ja jota toteutettaisiin erityisillä maa- tai merialueilla (kuten merialtaissa).Hallintoviranomaisten olisi Lissabonin sopimuksessa asetetun uuden alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoitteen mukaisesti erityisesti otettava täysi hyöty niistä mahdollisuuksista, joita rajatylittävä, alueidenvälinen ja kansainvälinen yhteistyö tarjoaa. Itämeren ja Tonavan strategiat ovat osoitus makroaluetason toiminnan merkityksestä. PÄÄTELMÄT Aluepolitiikan toteuttamiseen voidaan kaavailla merkittäviä muutoksia vasta seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen yhteydessä. Tässä tiedonannossa esitetään kuitenkin, miten hallintoviranomaiset voivat saattaa nykyiset aluepoliittiset ohjelmat linjaan Eurooppa 2020 -strategian kestävän kasvun tavoitteiden kanssa. Tiedonannossa kehotetaan keskus-, alue- ja paikallisviranomaisia ryhtymään toimiin nyt ja hyödyntämään käytettävissä olevia varoja paremmin kestävän kehityksen edistämiseen kaikilla Euroopan alueilla. Esitettyjen toimien olisi katsottava liittyvän täydentävällä tavalla Resurssitehokas Eurooppa -lippulaivahankkeeseen ja Eurooppa 2020 -strategian ilmasto- ja energiatavoitteisiin.[27] Liite 1 – Toimet, joilla pyritään saavuttamaan Eurooppa 2020 -strategian kestävän kasvun tavoitteet aluepolitiikan ja sen tarjoaman rahoituksen keinoin Jäsenvaltioille ja alueille suositellaan seuraavaa: - Linjataan nykyisten ohjelmaprioriteettien mukaista rahoitusta niin, että tuetaan siirtymistä resurssitehokkaaseen ja vähähiiliseen talouteen. Selvitetään tarve muuttaa ohjelmia ja hyödynnetään sitä täydentävää tukea, jota on tarjolla maaseudun kehittämispolitiikasta, Life+-ohjelmasta, seitsemännestä tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmasta sekä kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta seuraavien seikkojen suhteen: - energiatehokkuus, uusiutuvat energialähteet ja liikenteen hiilidioksidipäästöjen vähentäminen - ekosysteemipalvelut ja etenkin biodiversiteetin säilyttäminen, sopeutuminen ilmastonmuutokseen sekä luonnonkatastrofien ehkäiseminen - ekoinnovoinnin tukeminen hyödyntämällä klustereita sekä tieto- ja viestintäteknisiä palveluja ja sovelluksia. - Huolehditaan siitä, että kestävyysperiaatteet otetaan systemaattisesti osaksi kaikkia hankkeen elinkaaren vaiheita kiinnittäen erityistä huomiota resurssitehokkuuden parantamiseen. - Käsitellään ilmastonmuutosta aluesuunnittelussa, myös paikallisissa, alueellisissa ja makroalueellisissa strategioissa, joiden piiriin kuuluu valtioiden rajat ylittäviä alueita, jotka ovat yhteydessä etenkin meri- tai jokialueisiin. - Tehdään erityisiä arviointeja ja sisällytetään toimenpideohjelmien täytäntöönpanosta laadittaviin vuosikertomuksiin erityinen osio, jossa arvioidaan, missä määrin aluepolitiikasta tuetut ohjelmat vastaavat tässä tiedonannossa annettuja ohjeita. - Tarkastellaan kansallisissa uudistusohjelmissa niitä toimenpideohjelmien tarjoamia joustomahdollisuuksia, joiden ansiosta aluepoliittista rahoitusta voitaisiin linjata Eurooppa 2020 -strategian prioriteetteihin. - Ryhdytään valmistelemaan seuraavia ohjelmia seuraavien seikkojen osalta: - Painotetaan voimakkaammin ympäristöä säästäviä investointeja ja siirtymistä vähähiiliseen ja ympäristönmuutokseen sopeutuvaan talouteen varmistaen samalla, että kaupunkien ja/tai maaseudun kehittämisessä sovelletaan integroitua lähestymistapaa ja että alueellisuus ja alueelliset mahdollisuudet otetaan täysimääräisesti huomioon. - Rakennetaan teknisen avun määrärahoja hyödyntäen valmiuksia, joiden ansiosta paikalliset, alueelliset ja kansalaisjärjestöjen toimijat saadaan mukaan ilmastonmuutokseen sopeutumista ja sen lievittämistä koskeviin strategioihin. Liite 2 – Toimet, joilla pyritään saavuttamaan Eurooppa 2020 -strategian kestävän kasvun tavoitteet aluepolitiikan ja sen tarjoaman rahoituksen keinoin Komissio lupaa tarkastella ja tukea ripeästi pyyntöjä, joiden tarkoituksena on siirtää varoja Eurooppa 2020 -strategian prioriteettien toteuttamiseksi. Lisäksi se sitoutuu seuraaviin: - Pyritään yhdessä kansainvälisten ja kansallisten rahoituslaitosten kanssa hankkimaan lisävaroja ja tapauksen mukaan maksimoimaan rahoitusvälineiden käyttö muiden muassa tehostamalla Jeremien ja Jessican hyödyntämistä. Erityisesti painotetaan uusiutuvien energialähteiden käyttöä asuinrakennuksissa hyödyntäen rakennerahastoasetuksiin hiljattain tehtyjä muutoksia. - Kehitetään jäsenvaltioiden ja alueiden viranomaisten kanssa kohdennettuja pilottihankkeita ja seminaareja tässä tiedonannossa esitettyjen ehdotusten toteuttamiseksi. - Annetaan kansallisille ja alueellisille viranomaisille temaattista asiantuntija-apua ohjelmien toteuttamiseen ja seurantaan. - Hyödynnetään nykyisten toimenpideohjelmien puitteissa käytettävissä olevia resursseja institutionaalisten valmiuksien kehittämiseen tarkoituksena huolehtia kestävän kehityksen periaatteiden soveltamisesta ja pullonkaulojen purkamisesta etenkin Jaspersin avulla. - Autetaan jatkossakin jäsenvaltioita hyödyntämään ohjelmiinsa liittyvää teknistä apua, jotta ne voivat edistää alueellista kestävää kasvua. Helpotetaan kaikilla hallinnon tasoilla tulevien hankkeiden valmistelua. - Kartoitetaan hyviä toimintatapoja ja edistetään niiden laajempaa vaihtoa jäsenvaltioiden kesken kestävään kasvuun liittyvillä aloilla esimerkiksi Alueet talouden muutosten edistäjinä -aloitteen ja Euroopan aluekehittämisen seurantaverkoston (ESPON) kautta. - [1] KOM(2010) 2020. [2] Euroopan parlamentti, 2009/2235(INI), 30. huhtikuuta 2010. [3] EUVL L 291, 21.10.2006, s. 11. [4] KOM(2010) 553. [5] KOM(2010) 642 lopullinen, Taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta käsittelevän viidennen kertomuksen päätelmät: koheesiopolitiikan tulevaisuus. [6] KOM(2010) 700 lopullinen, EU:n talousarvion kokonaistarkastelu . [7] KOM(2010) 110. [8] Tarkempia tietoja asiakirjassa SEC(2011) 92 [9] Ks. myös alueiden komitean asiakirja CdR 223/2010. [10] Tarkempia tietoja asiakirjassa SEC(2011) 92 [11] SEC(2008) 2865. [12] Asetus (EY) N:o 397/2009. [13] Asetus (EU) N:o 832/2010. [14] KOM(2009) 279 lopullinen. [15] Ks. http://www.worldenergyoutlook.org/index.asp. [16] ”EU:n biologisen monimuotoisuuden köyhtyminen ja ekosysteemipalvelujen heikentyminen on pysäytettävä vuoteen 2020 mennessä ja palautettava biologinen monimuotoisuus ja ekosysteemipalvelut mahdollisuuksien mukaan ennalleen tehostaen samalla EU:n toimia koko maapallon biologisen monimuotoisuuden köyhtymisen estämiseksi.” [17] Biodiversiteettisopimuksen sopimuspuolten konferenssin kymmenes kokous (CBD COP10), Nagoya, lokakuu 2010. [18] Paikallisille ja alueellisille päättäjille suunnattu ekosysteemien ja luonnon monimuotoisuuden taloudellisia näkökohtia koskeva raportti (TEEB-raportti). [19] Gallai et al . 2009. [20] ”Kilpailukykyisimmät teollisuudenalat ovat resurssitehokkaimpia ja päinvastoin”, todettiin Euroopan komission rahoittamassa tutkimuksessa (hanke ENV.G.1/ETU/2007/0041). [21] Tiedonannossa Euroopan digitaalistrategia (KOM(2010) 245 lopullinen/2) esitetään erinäisiä tähän liittyviä toimia. [22] Brundtlandin komissio (1987) määritteli kestävän kehityksen kehitykseksi, joka tyydyttää nykysukupolvien tarpeet viemättä tulevilta sukupolvilta mahdollisuutta tyydyttää omat tarpeensa. [23] Euroopan tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus nro 3/2009. [24] Ks. http://ec.europa.eu/environment/gpp/index_en.htm. [25] Ks. ranskalainen hiilipäästöjen arviointiväline Necater, joka mainitaan hyvänä toimintamallina asiakirjassa SEC(2011) 92 [26] Vesipolitiikan puitedirektiivi 2000/60/EY ja jätteistä annettu puitedirektiivi 2008/98/EY. [27] Eurooppa-neuvoston päätelmät 17.6.2010.