KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Ensimmäinen yksinkertaistamisen tulostaulu vuodet 2014-2020 kattavaa rahoituskehystä varten /* COM/2012/0531 final */





1. TAUSTA Komissio on sitoutunut yksinkertaistamaan ja parantamaan EU:n politiikkojen toteuttamista. Ilmoitettuaan tiedonannossaan Eurooppa 2020 -strategiaa tukeva talousarvio[1] aikomuksestaan yksinkertaistaa rahoituskehystä komissio käynnisti 8. helmikuuta 2012 yksinkertaistamisohjelman vuodet 2014–2020 kattavaa monivuotista rahoituskehystä varten[2]. Yksinkertaistamisohjelman tarkoituksena oli tarkastella tärkeimpiä komission ehdottamia toimenpiteitä, joilla pyritään yksinkertaistamaan ja parantamaan Euroopan unionin (EU) menojen toteutusta seuraavaa monivuotista rahoituskehystä varten ja seuraamaan edistymistä lainsäädäntöehdotusten lopulliseen hyväksymiseen saakka. Ohjelmassa yksilöitiin kaksi yksinkertaistamisen osatekijää: varainhoitoasetuksen tarkistus[3] ja 57 alakohtaista säädösehdotusta, jotka ovat seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen meno-ohjelmien ja välineiden perustana. Komissio on sitoutunut seuraamaan yksinkertaistamisohjelman edistymistä säännöllisesti koko lainsäädäntöprosessin ajan käyttämällä tätä varten suunniteltua tulostaulua, jolla seurataan komission esittämien yksinkertaistamistoimenpiteiden samoin kuin lainsäädäntövallan käyttäjän ehdottamien toimenpiteiden etenemistä. Komissio on myös sitoutunut toimittamaan tulostaulun säännöllisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Tämän ensimmäisen yksinkertaistamisen tulostaulun tarkoituksena on tehdä selkoa yksinkertaistamishankkeen edistymisestä kaikissa lainsäädäntöprosessin vaiheissa, jotta mahdollistetaan tosiasioihin perustuva ja avoin päätöksenteko. 2. YLEISARVIOINTI Komissio on tyytyväinen siihen, että lukuisia yksinkertaistamistoimenpiteitä sisältävä uutta varainhoitoasetusta koskeva ehdotus on edennyt merkittävästi. Euroopan parlamentti ja neuvosto pääsivät laajojen neuvottelujen jälkeen kesäkuussa 2012 poliittiseen yhteisymmärrykseen. Ehdotus on tarkoitus hyväksyä virallisesti ensimmäisessä käsittelyssä syksyllä 2012, minkä jälkeen komissio voi antaa varainhoitoasetuksen soveltamissäännöt. Uuden varainhoitoasetuksen ja sen soveltamissääntöjen olisi oltava sovellettavissa tammikuusta 2013 alkaen. Merkittävä poikkeus ovat yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteutettavaa hallinnointia koskevat uudet säännökset, joiden soveltaminen on tarkoitus aloittaa vasta 1. tammikuuta 2014. Komissio on tyytyväinen myös alakohtaisten ehdotusten saralla saavutettuun edistykseen, mutta samalla se toteaa pitävänsä eräitä tässä tiedonannossa kuvattavia kehityssuuntauksia erittäin huolestuttavina. Euroopan parlamentissa käytävien neuvottelujen tilasta voidaan todeta, että asiasta vastaavat esittelijät ja valiokunnat ovat esittäneet mietintönsä ja kantansa useimpiin komission ehdotuksiin. Näin on samalla luotu perusta neuvoston kanssa käytäville neuvotteluille. Euroopan parlamentti ei ole vielä tehnyt tarkistuksista virallisia päätöksiä. Neuvostossa on puheenjohtajavaltioina toimineiden Puolan ja Tanskan johdolla tehty merkittävää työtä asian eteen. Tämän ansiosta neuvosto on hyväksynyt osittaisen yleisnäkemyksen eräistä komission ehdotusten osatekijöistä. Yleisnäkemyksen ulkopuolelle ovat jääneet pääasiassa kysymykset, jotka ovat suoraan yhteydessä monivuotisesta rahoituskehyksestä ja varainhoitoasetuksen tarkistuksesta käytävien neuvottelujen tuloksiin. Lainsäädäntöprosessin tässä vaiheessa olisi tehtävä alustava arviointi. Euroopan parlamentissa ja neuvostossa tehty työ kertoo myönteisestä lähestymistavasta yksinkertaistamiseen, jonka katsotaan olevan olennainen horisontaalinen kysymys seuraavan ohjelmakauden kannalta. Muutamia merkittäviä poikkeuksia lukuun ottamatta (ks. jäljempänä FISCUS-ohjelmaa koskeva kysymys) lainsäädäntöehdotukset ovat saaneet molemmissa toimielimissä laajaa poliittista tukea yksinkertaistamistavoitteidensa osalta, ja monet yksinkertaistamisen ydinnäkökohdat on pidetty voimassa ja uusia elementtejä on lisätty. Eräiden tärkeiden kysymysten kohdalla yksinkertaistamishankkeen sisältöä on kuitenkin horjutettu ehdottamalla tietyille EU:n maantieteellisille alueille tai tiettyihin toimiin tai toimijoihin suunnattuja ratkaisuja tai päätöksentekomenettelyjen monimutkaistamista. Jos tällaiset poikkeamat komission alkuperäisistä ehdotuksista otetaan lainsäädäntöön, ne vähentävät yksinkertaistamisen mittakaavaa ja vaikutusta huomattavasti (ks. 3 kohta ja liite). Euroopan komissio on erittäin huolissaan seuraavista kehityssuunnista: Ohjelmien täytäntöönpanoa koskevien päätöksentekomenettelyjen muuttaminen raskaammiksi, mikä aiheuttaa merkittäviä viiveitä EU-ohjelmien täytäntöönpanossa. Talousarvion toteuttamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen liiallinen tarkkuus (alatasojen enimmäismäärät, yksittäisiä toimia koskevat kiinteät määrät). Tämä rajoittaa toiminnallista joustavuutta, jota komissio tarvitsee ohjelmien panemiseksi täytäntöön sujuvasti ja tehokkaasti. Rahoitusvälineiden käyttöä koskevien sääntöjen liiallinen yksityiskohtaisuus perussäädöksen tasolla vähentää niiden täytäntöönpanon edellyttämää joustavuutta ja joissakin tapauksissa vaikuttaa niiden tehokkuuteen rajoittamalla erityisesti takaisin saatujen varojen uudelleenkäyttöä. Tällaisten ei-toivottujen kehityssuuntausten yhteinen piirre on, että ne rajoittavat komission käytettävissä olevaa toiminnallista joustoa sen toimiessa EU:n talousarvion hallinnoijana. Toisaalta neuvosto on ehdottanut yksinkertaistamisen lisäämistä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteutettavan hallinnoinnin alalla, mikä hyödyttäisi jäsenvaltioiden hallintoelimiä. Moniin neuvoston esittämiin kantoihin, esimerkiksi kantaan, joka koskee komission ehdotusta yhteiseen strategiakehykseen kuuluvia Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä, jäljempänä ’yhteisen strategiakehyksen rahastot’[4], sisältyy joustavuuden lisääminen jäsenvaltioiden toimissa (kuten ohjelmatyötä ja raportointia koskevien menettelyjen keventäminen, joustavammat tukikelpoisuussäännöt ja kevyemmät valvonta- ja tarkastusmenettelyt). Komissio vastustaa neuvoston lisäämiä elementtejä, joilla a) aiheutetaan talousarviomenojen taloudellisuuden, tehokkuuden ja vaikuttavuuden heikkenemisen riski ja jotka voivat johtaa virheiden lisääntymiseen ja b) tehdään raportointijärjestelyihin muutoksia, joilla ei helpoteta jatkuvaa seurantaa ja oikea-aikaisia hallinnollisia päätöksiä ja jotka vaikuttavat komission saamaan varmuuteen. Tällaisista elementeistä on kyse etenkin silloin, kun komission seuranta- ja tarkastusvastuita rajoitetaan tapauskohtaisesti siten, että tämä vaikuttaa komission kykyyn seurata ja arvioida tehokkaasti EU:n varojen käyttöä ja raportoida siitä, vaikka se on edelleen vastuussa asiasta. Sama koskee ehdotuksia tarkastusmenettelyiksi, jotka eivät välttämättä tuota luotettavaa ja vertailukelpoista tietoa kaikista jäsenvaltioista, mikä heikentää EU:n tasolla saatavaa varmuutta (esimerkiksi ehdotus ei-tilastollisista otantamenetelmistä koheesiopolitiikan alalla). Lisäksi neuvostossa ja Euroopan parlamentin eri valiokuntien mietinnöissä omaksuttu lähestymistapa yksinkertaistamiseen ei ole aina johdonmukainen, koska joissakin tapauksissa vallitsevaa tilannetta on pidetty parempana kuin selvää yksinkertaistamista. Neuvosto on vastustanut esimerkiksi komission horisontaalisessa YMP-asetuksessa[5] esittämää ehdotusta vähentää maksajavirastojen lukumäärä yhteen kutakin jäsenvaltiota tai kutakin aluetta kohden ja sen Euroopan alueellisen yhteistyön[6] yhteydessä esittämää ehdotusta hallinnointi- ja todentamistehtävien pakollisesta yhdistämisestä suhteellisen pienten ohjelmien osalta. Komission mielestä tällainen lähestymistapa on ristiriidassa hallintorakenteiden ja ‑menettelyjen todellisten yksinkertaistamispyrkimysten kanssa sekä Euroopan tasolla että kansallisella tasolla. Komissio katsoo, että toimielinten on kiinnitettävä erityistä huomiota epäjohdonmukaisuuksien välttämiseen lopullisissa säädöksissä. Tätä silmällä pitäen ja jotta toimielimet keskittyisivät jatkossakin yksinkertaistamiseen, komissio esittää tämän tulostaulun. Tämän tiedonannon liitteenä olevassa lyhyessä taulukossa esitetään yhteenveto tärkeimmistä yksinkertaistamiseen vaikuttavista tekijöistä. Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa käytävien keskustelujen yhteydessä on käytettävissä yksityiskohtaiset tiedot yksinkertaistamisen edistymisestä kullakin politiikanalalla. 3. OHJELMIEN JÄRKEISTÄMINEN 3.1 Ohjelmien määrän vähentäminen Neuvosto ja parlamentti ovat suhtautuneet myönteisesti ehdotukseen vähentää ohjelmien määrää (22:lla vuodesta 2014) luomalla integroituja ohjelmia. Eräs merkittävä poikkeus koskee komission tullitoiminnan ja verotuksen alalla ehdottamaa integroitua ohjelmaa (FISCUS-ohjelma)[7]. Molemmat lainsäätäjät ovat pyytäneet tämän ohjelman jakamista, mikä käytännössä merkitsee vallitsevan tilanteen säilyttämistä. Taustalla on pääasiassa halu säilyttää jäsenvaltioiden erillisten hallinnollisten rakenteiden sekä Euroopan parlamentin tulli- ja verotusasioita hoitavien valiokuntien oikeudet. Komissio katsoo, että erillisten ohjelmien yhdistäminen yhteen kehykseen on tehokas yksinkertaistamiskeino, jolla voidaan varmistaa synergioiden syntyminen sekä yhdenmukaiset täytäntöönpanosäännöt ja -menettelyt. Komissio katsoo erityisesti, että tullitoiminnan ja verotuksen alan rakenteellisen samankaltaisuuden vuoksi yksi yhteinen ohjelma tukisi yksinkertaistamista ja lisäisi johdonmukaisuutta molemmilla osa-alueilla. Samalla kuitenkin säilytettäisiin molempien osa-alueiden erityispiirteet. Tämä hyödyttäisi EU:n rahoituksen saajia, mutta auttaisi myös virtaviivaistamaan EU:n ohjelmien täytäntöönpanemisessa käytettäviä hallinnollisia menettelyjä. Komissio otti kuitenkin Euroopan parlamentin ja neuvoston kannat huomioon ja teki 29. elokuuta kaksi erillistä säädösehdotusta[8]. 3.2 Sääntöjen yhtenäistäminen ja selkiyttäminen - Varainhoitoasetus Varainhoitoasetuksen tarkistukseen sisältyy merkittäviä yksinkertaistamistoimenpiteitä, jotka tuovat sidosryhmille suoraa hyötyä, sillä niitä sovelletaan kaikkien ohjelmien täytäntöönpanoon lukuun ottamatta yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa hallinnoitavia ohjelmia. Merkittävimmät edut syntyvät seuraavista tekijöistä: maksujen määräajat lyhenevät, EU:n menojen ennustettavuus paranee monivuotisten työohjelmien ansiosta, avustusten saajien velvoite palauttaa ennakkomaksuista kertyneet korot lakkautetaan, avustuksia yksinkertaistetaan kustannusten osalta, millä vähennetään arvoltaan vähäisiin sopimuksiin ja avustuksiin liittyvää hallinnollista rasitusta, ja edunsaajien ja viranomaisten välillä hyödynnetään sähköistä viestintää. - Alakohtaiset säännöt Komissio suhtautuu myönteisesti siihen, että Euroopan parlamentti ja neuvosto pyrkivät varmistamaan alakohtaisten ehdotusten ja varainhoitoasetuksen tarkistuksen välisen yhdenmukaisuuden. Alakohtaisiin säädöksiin sisältyvät varainhoitoa koskevat säännöt on yleisesti ottaen pidetty voimassa odotettaessa tarkistuksen tulosta. Tämä on ratkaisevan tärkeää, sillä uudessa varainhoitoasetuksessa tiukennetaan vaatimusta alakohtaisten sääntöjen yhdenmukaisuudesta varainhoitoasetuksen kanssa (varainhoitoasetuksen 2 artikla). Siinä ei sallita poikkeuksia yleisistä periaatteista, vaan siinä säädetään, että mahdolliset ehdotukset varainhoitoasetuksesta (ja sen soveltamissäännöistä) poikkeamiseksi on perusteltava ja ilmoitettava erikseen. Komissio toteaa kuitenkin, että joillakin politiikanaloilla perussäädöksiin pyritään sisällyttämään liian yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka hyväksytyksi tullessaan haittaisivat sujuvaa täytäntöönpanoa ja heikentäisivät kokonaislainsäädäntökehyksen johdonmukaisuutta. Komissio on erityisen huolissaan tiedoista, joiden mukaan erityisiä tai liian yksityiskohtaisia säännöksiä oltaisiin lisäämässä Horisontti 2020 -puiteohjelman osallistumista ja tulosten levittämistä koskeviin sääntöihin[9], jäljempänä ’Horisontti 2020 -ohjelmaan osallistumista koskevat säännöt’, ja ehdotettuun Life-ohjelmaan[10], vaikka näillä politiikanaloilla tarvitaan merkittävää yksinkertaistamista, mitä komissio on ehdottanutkin. - Yhteinen kehys useille välineille Yhden yhteisen alakohtaisen kehyksen käyttöönotto on saanut yleisesti ottaen myönteisen vastaanoton sekä Euroopan parlamentissa että neuvostossa (tämä koskee erityisesti yhteisen strategiakehyksen rahastoja, YMP:n rahoittamista ja seurantaa koskevaa horisontaalista YMP-asetusta, Horisontti 2020 -ohjelmaa[11], Yhteinen Erasmus -ohjelmaa[12], Luova Eurooppa -ohjelmaa[13] sekä ulkoisen toiminnan välineiden täytäntöönpanoa koskevia yhteisiä sääntöjä[14]). Tämä suuntaus olisi säilytettävä koko lainsäädäntöprosessin ajan. Parlamentti ja neuvosto suhtautuivat myönteisesti myös monialaisen lähestymistavan hyödyntämiseen, mikä johtaa EU:n lainsäädäntökehyksen yksinkertaistumiseen (tämä koskee erityisesti Verkkojen Eurooppa -välinettä[15], jolla varmistetaan johdonmukainen ja avoin lähestymistapa EU:n hankkeiden rahoitukseen koko energia-, liikenne- ja televiestintäinfrastruktuurien alalla). Tämä toisi varmuutta ja tarjoaisi näin ollen valtavat mahdollisuudet houkutella lisää rahoitusta yksityissektorilta. Samalla tarjottaisiin tilaisuus aiempien kokemusten hyödyntämiseen ja parhaiden käytäntöjen vaihtoon eri alojen välillä, mikä mahdollistaisi EU-rahoituksen tehokkuuden ja vaikuttavuuden parantumisen kaikilla aloilla. - Valtavirtaistaminen Komissio on tyytyväinen jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten sitoutumiseen Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden saavuttamisen edistämiseen, mikä on äärimmäisen tärkeää nykyisessä taloustilanteessa. Ehdotuksella sisällyttää resurssitehokkuuden, ilmastonmuutoksen, ympäristön sekä energian toimitusvarmuuden ja energiatehokkuuden kaltaiset painopisteet eri ohjelmiin pyritään edistämään EU:n varojen käytöstä syntyviä synergioita. Tällä lähestymistavalla on tarkoitus lisätä menojen johdonmukaisuutta, yksinkertaistamista ja kustannustehokkuutta, mikä hyödyttää lopullisia edunsaajia (esimerkiksi pk-yrityksiä). Koheesiopolitiikan osalta komissio on havainnut laajaa poliittista tahtoa lisätä joustavuutta ehdotetussa temaattisen keskittämisen kehyksessä (yhteisen strategiakehyksen rahastot). YMP:n alalla jäsenvaltiot vaativat unionin painopisteiden ja tavoitteiden vähemmän tiukkaa soveltamista maaseudun kehittämisen ohjelmiin. Vaikka näillä pyynnöillä, jotka koskevat erityistilanteiden ja -tarpeiden parempaa huomioon ottamista, on ymmärrettävät syyt, on muistettava, että jos aletaan soveltaa tällaista valinnaisuuteen perustuvaa lähestymistapaa kaikkia jäsenvaltioita koskevien yhtenäisten ja yksinkertaisten sääntöjen sijaan, tämä voi johtaa EU:n menopolitiikan vesittymiseen ja jopa vaarantaa Eurooppa 2020 -strategian tavoitteisiin keskittymisen. YMP:stä ja suoria tukia koskevasta asetuksesta[16] voidaan todeta, että EU:n toimielimet, jäsenvaltiot ja muut kumppanit ovat antaneet laajaa tukea YMP-uudistuksen viherryttämistavoitteille, jotka ovat yksi vuoden 2013 jälkeisen yhteisen maatalouspolitiikan tärkeimmistä painopisteistä. Komission ehdotukset näiden viherryttämistavoitteiden saavuttamiseksi toteutettavista konkreettisista toimenpiteistä ovat kuitenkin saaneet neuvostossa vaihtelevan vastaanoton, sillä jäsenvaltiot katsovat viherryttämisen teknisten yksityiskohtien olevan liian monimutkaisia. Eräät jäsenvaltiot ovat pyytäneet viherryttämistoimenpiteiden määrittelemistä uudelleen ja kolmea ehdotettua viherryttämisvaatimusta (viljelyn monipuolistaminen, pysyvä nurmi ja luonnonhoitoalat) koskevien poikkeusten laajentamista, jotta jäsenvaltioiden erityisolosuhteet ja -tarpeet otettaisiin paremmin huomioon. Sekä puheenjohtajavaltio Tanska että Euroopan parlamentin esittelijä ovat ehdottaneet tarkistuksia, joiden tavoitteena on rajoittaa viherryttämisvaatimusten soveltamisalaa esimerkiksi korottamalla kynnysarvoja ja väljentämällä määritelmiä. Ne ovat myös esittäneet lisävaihtoehtoja perusteiksi, joiden mukaan maatila voitaisiin määritellä ”vihreäksi”. Lisäksi useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet pitävänsä ongelmallisena ehdotusta korottaa tuen laskemisen perustaa II pilarissa (maaseudun kehittäminen) sekä mahdollisuutta soveltaa hallinnollisia seuraamuksia, joita voidaan määrätä ”vihreää” tukea pidemmälle menevien, viherryttämistä koskevien vaatimusten noudattamatta jättämisestä. Euroopan parlamentin esittelijän horisontaaliseen YMP-asetusehdotukseen esittämien tarkistusten mukaan viherryttämisvaatimusten noudattamatta jättämisen ei pitäisi vaikuttaa suoraan perustukeen. Tämä tekisi viherryttämisen tosiasiassa viljelijöille vapaaehtoiseksi. Komissio on edelleen valmis keskustelemaan mahdollisista tarkistuksista teknisiin ehdotuksiinsa, mutta se korostaa, että on tarpeen laatia tehokas, yhtenäinen ja uskottava viherryttämistä koskeva järjestelmä, jolla voidaan varmistaa, että 30 prosenttia suorista tuista kytketään ympäristö- ja ilmastoystävällisiin käytänteisiin. 3.3 Keskittyminen selkeisiin ensisijaisiin tavoitteisiin ja indikaattoreihin Komission tarkoituksena on helpottaa EU:n toimien vaikutusten arviointia, sillä jäsenvaltiot ja EU:n toimielimet ovat esittäneet asiasta toistuvia pyyntöjä. Koska julkiset resurssit ovat niukat, on tarpeen soveltaa vastuullista lähestymistapaa sellaisiin ensisijaisiin tavoitteisiin, joista saadaan eniten lisäarvoa EU:n tasolla. Näin ollen komissio on ehdottanut rajallista määrää selkeitä ensisijaisia tavoitteita, joihin on liitetty olennaiset indikaattoreita ja tavoitteita koskevat luettelot sekä useilla politiikanaloilla erityinen tuloskehys ja niiden ohella myönteisiä kannustimia ja ennalta ehkäiseviä keinoja, joilla pyritään varmistamaan tulosten syntyminen (yhteisen strategiakehyksen rahastot, ulkoisen toiminnan välineet). Tämä lähestymistapa on saanut Euroopan parlamentissa ja neuvostossa laajaa tukea. Komissio huomauttaa, että useissa tapauksissa tavoitteiden asettamista tärkeysjärjestykseen vesitetään lisäämällä uusia tavoitteita (esimerkiksi Kansanterveys kasvun tukena -ohjelma) ja indikaattoreita heikennetään löyhentämällä niiden kytköstä ohjelman tuloksiin. Tämä vähentää tulossuuntautuneisuutta sekä EU:n talousarvion näkyvää lisäarvoa (esimerkiksi kuluttajaohjelmassa[17] ja COSME-ohjelmassa[18] tai ulkoisen toiminnan välineiden kohdalla). Lisäksi on lisätty joitakin indikaattoreita, joita koskevien tietojen kerääminen olisi erittäin kallista, ja jotkin tavoitteet on nostettu epärealistiselle tasolle. Komissio on myös havainnut, että yhteisen strategiakehyksen rahastoja koskevassa temaattisen keskittämisen mekanismissa on joitakin myönteisiä osatekijöitä, mutta se ei kannata eräiden koheesiopolitiikan tärkeiden tekijöiden heikentämistä. Tällaisia ovat neuvoston ehdotus poistaa Euroopan sosiaalirahastolle (ESR) myönnettävien määrärahojen vähimmäismäärä (varsinkin kun otetaan huomioon tarve torjua työttömyyttä ja tukea ihmisiä) ja vesittää köyhyyden vähentämisen ja sosiaalisen osallisuuden edistämisen painopisteen sisältö sekä mahdollistaa perusinfrastruktuurin rahoitus kehittyneemmillä alueilla. Komissio on havainnut laajaa poliittista tahtoa joustavuuden lisäämiseen ehdotetussa temaattista keskittämistä koskevassa kehyksessä (yhteisen strategiakehyksen rahastot). Komissio vastustaa temaattista keskittämistä koskevien vaatimusten merkittävää lieventämistä koheesiopolitiikan alalla, sillä se saattaa heikentää vakavasti politiikan tuloksellisuutta. Komissio on myös todennut, että lainsäätäjillä on yleisesti ottaen halua järkeistää ja yksinkertaistaa kansallisille viranomaisille asetettuja raportointivelvollisuuksia, (täytäntöönpanoa koskevat vuosikertomukset, seurantakertomukset, rahoitustietojen kerääminen ja toimittaminen, vuotuisten hallintolausumien toimittamispäivämäärä), joita käytetään tuloksellisuuden arvioinnissa. Komissio on yleisesti ottaen tukenut näitä pyrkimyksiä varmistaakseen, että tärkeitä tietoja edistyksestä ja tuloksellisuudesta saadaan käyttöön ilman aiheetonta viivytystä, jotta pystyttäisiin seuraamaan edistymistä ja tukemaan hallintoa koskevia päätöksiä. Komissio on kuitenkin havainnut neuvostossa suuntauksen pidentää raporttien esittämiselle asetettuja määräaikoja saavutetusta yksinkertaistamisesta huolimatta. Tämä vähentää raportoinnin hyödyllisyyttä seuranta- ja hallinnointitarkoituksia varten, sillä komission saamien raporttien sisältämät tiedot eivät sen myötä enää olisi ajan tasalla. Kun otetaan huomioon, että kaikki toimielimet pitävät tärkeänä kehittää tulosten mittaamista ja SEUT-sopimuksen (unionin varojen arviointia koskevan) 318 artiklan mukaista raportointia, on tärkeää, että uusissa rahoitusohjelmissa on vakaat, johdonmukaiset ja vertailukelpoiset seuranta-, arviointi- ja raportointimekanismit. Tavoitteiden, indikaattoreiden tai raportointivaatimusten heikentäminen yksittäisissä lainsäädäntöehdotuksissa voi vaarantaa 318 artiklan mukaisen raportoinnin laadun. Komissio toivoo, että näitä kysymyksiä pohditaan uudelleen molempien lainsäädäntövallan käyttäjien kanssa käytävissä neuvotteluissa ja että EU:n toimielinten välisellä rakentavalla vuoropuhelulla voidaan saavuttaa tehokas ja tasapainoisempi lähestymistapa. Ehdotetusta suoritusvarauksen käyttöönotosta yhteisen strategiakehyksen rahastoja varten (5 prosenttia kunkin yhteisen strategiakehyksen rahaston ja jäsenvaltion osalta) on keskusteltu laajasti neuvostossa, sillä monet jäsenvaltiot esittävät edelleenkin ehdotettuihin järjestelyihin kohdistuvia epäilyjä. Asiasta vastaava Euroopan parlamentin valiokunta (aluekehitysvaliokunta) on torjunut suoritusvarauksen sillä perusteella, että suoritusvaraus voisi johtaa siihen, että päätöksentekijät määrittävät helpommin saavutettavia tavoitteita resurssien turvaamiseksi. Komissio ei ole tästä samaa mieltä. Lisäksi tämä lähestymistapa on ristiriidassa sen kanssa, että sekä parlamentti että neuvosto kannattavat IPA II -välineen kohdalla 5 prosentin (tai suuremman) suoritusvarauksen käyttöönottoa parhaiten suoriutuneiden maiden palkitsemiseksi. Komissio on tyytyväinen siihen, että neuvosto on tunnustanut tarpeen lisätä tulossuuntautuneisuutta ja on suostunut siihen, että yhteisen strategiakehyksen rahastoja varten perustetaan selkeä tuloskehys, kunhan otetaan käyttöön joitakin suojatoimia, jotka koskevat maksujen keskeyttämistä ja rahoitusoikaisuja. Komissio korostaa sitä, että tuloskehys olisi luotava kunkin jäsenvaltion ja komission välillä käytävällä vuoropuhelulla, jossa otetaan huomioon aiemmat kokemukset, jotta voidaan varmistaa, että välietapit ja tavoitteet ovat realistisia. Komissio katsoo edelleen, että sekä myönteiset kannustimet että ehkäisevät toimenpiteet (mahdollisuus keskeyttää maksut ja tehdä rahoitusoikaisuja) ovat tarpeen yhteisen strategiakehyksen rahastojen täytäntöönpanoa koskevan tulossuuntautuneen lähestymistavan vahvistamiseksi. Ehdotettu makrotaloudellisten ehtojen käyttöönotto yhteisen strategiakehyksen rahastojen osalta on asetettu kyseenalaiseksi sekä eräiden jäsenvaltioiden keskuudessa neuvostossa että Euroopan parlamentissa. Komissio katsoo, että makrotaloudelliset ehdot ovat todellakin tehokas väline pitää yllä koheesiopolitiikan keskittymistä kasvuun ja talouden kehitykseen Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteiden mukaisesti ja että ne lisäävät menojen vaikutusta, kun ne kytketään tiiviimmin järkeviin makrotaloudellisiin ehtoihin edunsaajajäsenvaltioissa. Lisäksi komissio muistuttaa, että se ottaa täysimääräisesti huomioon tarpeen noudattaa suhteellisuusperiaatetta prosessin kaikissa vaiheissa, ja että ehdotettu mekanismi perustuu pikemminkin kannustimiin kuin seuraamuksiin. Periaatepäätösten näistä kahdesta kysymyksestä (suoritusvaraus ja makrotaloudelliset ehdot) odotetaan kuitenkin syntyvän monivuotista rahoituskehystä koskevien neuvottelujen yhteydessä, ja sen jälkeen ne on otettava huomioon yhteisen strategiakehyksen rahastoja koskevassa asetuksessa. 3.4 Yksinkertaistetut päätöksentekovälineet Komissio on ehdottanut, että alakohtaisia sääntöjä suunniteltaessa uudet säännökset annettaisiin päätöksen sijaan asetuksella. Asetus tarjoaa paremman oikeusvarmuuden määrittelemällä Euroopan kansalaisille yhdenmukaiset oikeudet ja velvoitteet. Myös Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat tätä mieltä. Normihierarkian ja EU:n lainsäädännön yksinkertaistamisen osalta SEUT-sopimuksen 290 artiklassa määrätään lainsäätäjän mahdollisuudesta siirtää komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyn säädöksen tiettyjä, muita kuin sen keskeisiä osia. SEUT-sopimuksen 291 artiklassa edellytetään täytäntöönpanosäädösten antamista, jos tarvitaan yhdenmukaista täytäntöönpanoa. Tämän perusteella komissio on ehdottanut delegoitujen säädösten käyttämistä, koska niillä voidaan tehokkaimmin täydentää tai muuttaa perussäädösten muita kuin keskeisiä osia, sillä ne tarjoavat riittävästi joustavuutta ottaa huomioon toiminnan asettamat vaatimukset, mutta niillä varmistetaan samalla molempien lainsäädäntövallan käyttäjien harjoittama asianmukainen valvonta. Komissio kehottaa laatimaan yhteisen lähestymistavan, joka perustuu perussopimukseen ja kyseisen lainsäädännön objektiivisesti määritettyyn luonteeseen, jotta voidaan määrittää kyseisten säännösten tarkoituksenmukaisin oikeudellinen muoto. Komissio on huolissaan Euroopan parlamentin ja neuvoston esittämistä toisistaan eroavista näkemyksistä, jotka koskevat delegoitujen säädösten ja täytäntöönpanosäädösten käyttöä, ja kehottaa Euroopan parlamenttia ja neuvostoa ottamaan käyttöön tasapainoisemman lähestymistavan edellä mainittuihin horisontaalisiin kysymyksiin noudattaen samalla täysimääräisesti perussopimusta ja kunkin toimielimen valtaoikeuksia. Komissio korostaa tarvetta i) rajoittaa perussäädösten säännökset koskemaan pelkästään lainsäädännön olennaisia osatekijöitä, ii) huolehtia siitä, että käytettävissä on käytännön kokemukseen perustuva vähimmäismäärä joustavuutta, jotta pystytään mukautumaan odottamattomiin tapahtumiin ja kehityssuuntauksiin, iii) välttää tarpeettomat monimutkaisuudet ja mikrotason hallinnointi päätöksentekoprosessissa. Komissio aikoo seurata erityisen tarkasti seuraavia periaatteita ja pitää kiinni niiden toteutumisesta: Vuotuiset työohjelmat ja ulkoisen avun välineisiin liittyvät suuntaa antavat ohjelmointiasiakirjat on hyväksyttävä täytäntöönpanosäädöksillä. On vältettävä määrärahojen mikrotason hallinnoinnin elementtien, kuten yksityiskohtaisten alatasojen enimmäismäärien tai yksittäisiä toimia koskevien kiinteiden määrien, lisäämistä säädöksiin. On vältettävä komiteamenettelyjen soveltamista (”komitologia”)[19] yksittäisiin valintapäätöksiin ja avustusten myöntämistä koskeviin päätöksiin. Euroopan parlamentin yleisesti ehdottamat delegoidut säädökset sopivat erittäin huonosti vuotuisten työohjelmien hyväksymiseen. Vuotuisista työohjelmista säädetään varainhoitoasetuksessa, ja ne on hyväksyttävä ripeästi, jotta talousarvion toteuttamisvaihe saadaan käyntiin ja ehdotuspyynnöt julkaistua. Tällä hetkellä ne hyväksyy komissio, yleensä komiteamenettelyn jälkeen. Jos hyväksymisessä on sovellettava delegoituihin säädöksiin liittyvää raskaampaa menettelyä, seurauksena on kohtuuttoman pitkiä viiveitä ohjelmien täytäntöönpanossa, mitä edunsaajat usein kritisoivat. Jos tämän lisäksi vuotuisista työohjelmista on kuultava etukäteen sidosryhmiä, kuten Euroopan parlamentin esittelijät ovat joissakin tapauksissa ehdottaneet (COSME-ohjelma, Kansanterveys kasvun tukena ‑ohjelma), täytäntöönpano viivästyisi entisestään. Ongelmaa, joka johtuu siitä, että lainsäädäntövallan käyttäjien lähestymistavat täytäntöönpanosäädösten käyttöön poikkeavat toisistaan, ei pitäisi ratkaista sisällyttämällä kyseisiä säännöksiä perussäädökseen, koska tämä monimutkaistaisi lainsäädäntömenettelyä. Tämä veisi komissiolta päivittäisessä hallinnoinnissa tarvittavan joustavuuden, viivästyttäisi kohtuuttomasti ohjelmien täytäntöönpanoa ja rikkoisi selvästi periaatetta, jonka mukaan talousarvion toteuttamisesta vastaavana toimielimenä on komissio. Tarve käyttää täytäntöönpanosäädöksiä suuntaa antavien ohjelmointiasiakirjojen hyväksymiseen on keskeinen osa ulkoisiin toimiin kuuluvien välineiden kokonaisuutta. Ohjelmointiasiakirjat, joissa vahvistetaan toiminnan ensisijaiset osa-alueet ja sektorit kussakin maassa, odotetut tulokset ja alustavat määrärahat, ovat täytäntöönpanopäätöksiä. Näiden asiakirjojen hyväksymisen ja tarkistamisen yhteydessä on tärkeää voida soveltaa sujuvaa ja oikea-aikaista päätöksentekomenettelyä. Niiden hyväksyminen ja muuttaminen delegoituina säädöksinä, kuten Euroopan parlamentti on ehdottanut, olisi tärkeiden tehokkuuden, joustavuuden ja yksinkertaistamisen tavoitteiden vastaista. Rahoitustuen oikea-aikainen mukauttaminen (muuttuviin) tarpeisiin ja valmiuksiin kussakin edunsaajamaassa muuttuisi sen myötä mahdottomaksi. Ehdotus, jonka mukaan itse perussäädökseen sisällytettäisiin yksityiskohtaisempia alatason enimmäismääriä tai määrärahoja, monimutkaistaa ja viivästyttää varainhoitoa. Tällaisten määrien määrittely tietyille tavoitteille tai toimille, erityisesti komission hallinnoimien ohjelmien yhteydessä, on mikrotason hallinnointia, joka ei vastaa talousarvion päivittäisen hallinnoinnin tarpeita (esimerkiksi neuvoston kannat Verkkojen Eurooppa ‑välineeseen, Kansalaisten Eurooppa ‑ohjelmaan[20], Yhteinen Erasmus ‑ohjelmaan ja eräät Euroopan parlamentin valiokuntien mietinnöt esimerkiksi kuluttajaohjelmasta). Hallinnoinnista tulee vieläkin vaivalloisempaa, kun tällaista määrärahojen yksityiskohtaista jakautumista ehdotetaan esitettäväksi vuosittain (esim. FISCUS-ohjelman esittelijä). Tällainen yksityiskohtainen erittely olisi jätettävä lainsäädäntöehdotukseen liitettävään komission rahoitusselvitykseen, kuten komissio on ehdottanut. Yhtä lailla erittäin kielteinen vaikutus kyseisten ohjelmien käytännön toteutukseen olisi myös erillisten budjettikohtien käytöllä kutakin tavoitetta kohti, erityisesti pienten ohjelmien tapauksessa. Komiteamenettelyn soveltaminen yksittäisiin valintapäätöksiin ja avustusten myöntämistä koskeviin päätöksiin ei ole tarkoituksenmukaista. Nämä päätökset ovat pelkkiä hallinnollisia päätöksiä, joita tulojen ja menojen hyväksyjät tällä hetkellä antavat komission valtuuttamina ja jotka johtuvat suoraan vuotuisten työohjelmien soveltamisesta. Ne puolestaan hyväksyy komissio kollegiona komiteamenettelyn mukaisesti. Lisäksi käytäntö on osoittanut, etteivät tällaiset päätökset ole kiistanalaisia. Niiden alistaminen komiteamenettelyyn olisi mahdotonta toteuttaa, täysin suhteetonta ja kohtuuttoman byrokraattista (erityisesti arvoltaan vähäisten avustusten kohdalla), eikä se toisi mitään lisäarvoa, vaan aiheuttaisi ainoastaan lisää hallintokustannuksia. Lisäksi komissio varoittaa komiteamenettelyn soveltamisesta komission antamiin suuntaviivoihin (esimerkiksi Luova Eurooppa -puiteohjelma). Viimeksi mainittu ei ole perussopimuksen mukainen, koska perussopimuksen 291 artiklassa edellytetään täytäntöönpanosäädöksiä käytettäessä yhdenmukaisia edellytyksiä oikeudellisesti velvoittavien säädösten täytäntöönpanemiseksi. Suuntaviivoilla ei voida taata yhdenmukaisia edellytyksiä, sillä ne eivät ole oikeudellisesti sitovia. 4. Yksinkertaistetut täytöntöönpanomekanismit ja -menettelyt 4.1 Kustannusten tukikelpoisuutta koskevat selkeät ja yhdenmukaiset säännöt Komissio on pannut merkille jäsenvaltioiden toistuvat pyynnöt lisätä EU:n ohjelmiin pääsyyn, niiden käyttöön tai täytäntöönpanoon liittyvää joustavuutta. Toisin sanoen jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä toteutettavassa hallinnoinnissa pidetään yleisesti parempana räätälöityä tai valinnaisuuteen perustuvaa lähestymistapaa kuin yhtä, kaikkiin sovellettavaa lähestymistapaa. Tämä pyyntö on saanut vastakaikua myös Euroopan parlamentista, koska kyseisellä lähestymistavalla voidaan ottaa huomioon kansalliset, alueelliset, paikalliset tai alakohtaiset tarpeet. Tämä koskee myös suoraa keskitettyä hallinnointia Horisontti 2020 -ohjelmassa (esimerkiksi erään tarkistusluonnoksen mukaan Horisontti 2020 -ohjelmaan osallistumista koskevissa säännöissä otettaisiin käyttöön erilaiset rahoitusosuudet edunsaajan tyypin ja toimintamuodon mukaan). Komissio korostaa, että tällaisen lähestymistavan yleinen soveltaminen vesittäisi merkittävästi osallistuville kumppaneille yksinkertaistamisesta koituvia etuja sekä kansallisella, paikallisella että loppukäyttäjien tasolla. Tässä yhteydessä voidaan todeta, että varainhoitoasetuksen tarkistuksen yhteydessä hyväksytyn säännön mukaan edunsaajan, joka ei ole direktiivin 2006/112/EY 13 artiklan 1 kohdassa määritelty verovelvollisuudesta vapautettu henkilö, maksamaa mutta kansallisen lainsäädännön mukaan vähennyskelvotonta arvonlisäveroa pidetään avustuskelpoisena kustannuksena. Komissio on huolissaan pyynnöistä soveltaa tätä sääntöä kaikkiin edunsaajiin ja kaikissa ohjelmissa ja erityisesti julkisiin elimiin, jotka ovat edunsaajina suurissa infrastruktuurihankkeissa (Verkkojen Eurooppa -väline, yhteisen strategiakehyksen rahastot). Tämä heikentäisi EU:n talousarvion vaikuttavuutta, kun huomattavia määriä EU:n talousarviosta käytettäisiin joidenkin jäsenvaltioiden verotuksellisista valinnoista aiheutuvien kustannusten korvaamiseen. Tästä aiheutuisi myös liikarahoituksen riski. Tämän vuoksi komissio on esittänyt Verkkojen Eurooppa ‑välineestä ja yhteisiä säännöksiä koskevasta asetuksesta antamissaan ehdotuksissa rajoituksia arvonlisäveron avustuskelpoisuuteen, mutta ne on asetettu kyseenalaisiksi. 4.2 Yksinkertaistetut avustukset Neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat antaneet täyden tukensa komission ehdotuksille yksinkertaistetuista rahoitusmuodoista samoin kuin ehdotukselle, jonka mukaan varainhoitoasetukseen sisällytettäisiin arvoltaan vähäisiä, alle 60 000 euron suuruisiksi määriteltyjä avustuksia koskeva kevyempi järjestelmä. Varainhoitoasetukseen on niin ikään lopulta hyväksytty sisällytettäväksi uusi järjestelmä, joka koskee palkintoja, muun muassa kannustuspalkintoja, joilla voi olla vipuvaikutus, kunhan budjettivallan käyttäjälle tiedotetaan asianmukaisesti palkinnoista, joiden arvo on yli 1 miljoona euroa. Komission ehdotukset, joiden tavoitteena on helpottaa yksinkertaistettujen avustusmuotojen käyttöä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteutettavan hallinnoinnin yhteydessä, ovat saaneet laajaa tukea neuvostossa ja Euroopan parlamentissa. Joissakin tapauksissa avustuskelpoisuuskynnyksiä ja enimmäismääriä on kuitenkin korotettu sekä neuvostossa että Euroopan parlamentissa (esimerkki: välillisten kustannusten kiinteä osuus yhteisen strategiakehyksen rahastoissa) ja mukaan on otettu uusia vaihtoehtoja kustannusten yksinkertaistetuksi laskemiseksi (esimerkki: henkilöstökustannusten vakiolaskentamenetelmä yhteisen strategiakehyksen rahastoissa) ilman että kaikkia taustalla olevia tietoja ja käytännön seurauksia on analysoitu asianmukaisesti. Komissio ei kannata todellisia kustannuksia koskevaa vaihtoehtoa, jota on hahmoteltu vaihtoehdoksi kustannusten yksinkertaistetulle laskemiselle, sillä tämä heikentäisi yksinkertaistamisen vaikutusta. Komissio pitää kiinni siitä, että ainoastaan yksinkertaistettujen avustusten käyttö on sallittua (esimerkki: Horisontti 2020 ‑ohjelmaan osallistumista koskevat säännöt, ESR:stä rahoitettavat pienet avustukset). YMP:stä voidaan todeta, että ehdotukseen perustukijärjestelmästä suhtauduttiin neuvostossa myönteisesti merkittävänä yksinkertaistamistoimenpiteenä, mutta jonkin verran huomiota kiinnitettiin tarpeeseen siirtyä sujuvasti nykyisestä järjestelmästä tulevaan. Näin ollen komission ehdotuksiin esitettiin useita poikkeuksia (erityisesti mahdollisuutta säilyttää nykyiset tukioikeudet tai siirtyä alueellisesta kansalliseen malliin). Komissio tarkastelee näitä kysymyksiä parhaillaan. 4.3 Hankintamenettelyjen yksinkertaistaminen EU:n ohjelmiin sovellettavat julkisia hankintoja koskevat säännöt on mukautettu vastaaviin julkisia hankintoja koskeviin EU:n direktiiveihin, joita sovelletaan jäsenvaltioissa. On kuitenkin tarjoutunut tilaisuus tehdä joitakin parannuksia. Esimerkiksi vakuuksia edellytetään jatkossa ainoastaan riskinarvioinnin jälkeen ja direktiiveissä säädettyjen kynnysarvojen alle jääviä tarjouskilpailumenettelyjä on yksinkertaistettu. 4.4 Sähköisen hallinnoinnin lisääminen Uudessa varainhoitoasetuksessa jäsenvaltioille, EU:n toimielimille ja kumppaneille annetaan mahdollisuus edetä käytännön toimin kohti sähköistä hallinnointia, sillä siinä tarjotaan tähän nykyistä paremmat mahdollisuudet (avustusten haku ja hallinnointi, kuten avustussopimusten sähköinen allekirjoitus, sähköiset tarjouskilpailut) ja lujitetaan tavoitteita. Komissio ei kannata neuvoston ehdotusta lykätä jäsenvaltioille asetettua niin sanotun e-koheesion täytäntöönpanon määräaikaa vuoden 2014 joulukuun 31. päivästä vuoden 2016 joulukuun 31. päivään (yhteisen strategiakehyksen rahastot). E-koheesio on tärkeä osa yksinkertaistamisohjelmaa, ja tällainen viive supistaisi e-koheesion etuja edunsaajien hallinnollisen rasituksen vähentäjänä. Lisäksi vuodeksi 2014 asetettu määräaika on yhdenmukainen digitaalistrategian kanssa. Sama koskee neuvoston suunnitelmia poistaa vaatimus sähköisen tietojärjestelmän perustamisesta maaseudun kehittämisohjelmien seuraamiseksi ja arvioimiseksi. 4.5 Oikeasuhteisempi ja kustannustehokkaampi valvonta Komission ehdotuksiin sisältyi myös tarkastus- ja valvontamenetelmiä koskeva riskianalyysiin perustuva lähestymistapa. Komissio on havainnut yleisen pyrkimyksen lisätä oikeasuhteisuutta kaikilla tasoilla ja suuntauksen rajoittaa komission toimivaltaa seurannan ja tarkastusten alalla yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa tapahtuvan hallinnoinnin yhteydessä (erityisesti maatalous- ja koheesiopolitiikan aloilla). Komissio vastustaa neuvoston lisäämiä tarkastusta ja valvontaa koskevia rajoituksia, jotka vaarantavat komission saaman varmuuden (esimerkkejä: yhteisen strategiakehyksen rahastot ja YMP). Komissio on vastustanut johdonmukaisesti tällaisia muutoksia sen ehdotuksiin, koska ne johtaisivat kansallisten viranomaisten mahdollisesti antaman varmuuden heikentymiseen ja vaarantaisivat edellisten monivuotisten rahoituskehysten myötä saavutetun edistyksen. Komissio muistuttaa, että koko Euroopan unionin maine on vaarassa, elleivät komissio yhdessä jäsenvaltioiden kanssa ja Euroopan parlamentti pysty toteuttamaan tarvittavia toimenpiteitä virhemäärien vähentämiseksi ja tarkastus- ja valvontamekanismien parantamiseksi. 5. PÄÄTELMÄT JA JATKOTOIMET Komissio - pitää myönteisenä, että osana varainhoitoasetuksen tarkistetuista säännöistä saavutettua poliittista yhteisymmärrystä Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat sisällyttäneet tekstiin huomattavan määrän sen ehdotuksia, joiden tavoitteena on yksinkertaistaa rahoitussääntöjä sidosryhmien eduksi - toteaa, että seuraavaan monivuotiseen rahoituskehykseen liittyviä ehdotuksia koskevan lainsäädäntömenettelyn tässä vaiheessa neuvoston ja Euroopan parlamentin tekemä työ merkitsee laajaa tukea suurimmalle osalle sen yksinkertaistamisehdotuksista. Tosin vielä on selvitettävä eräitä vakavia ongelmakysymyksiä, sillä joitakin keskeisiin kysymyksiin liittyviä tärkeitä seikkoja on heikennetty neuvottelujen aikana. Tällä saattaa olla kielteinen vaikutus toiminnan joustavuuteen, jota tarvitaan talousarvion ja varainhoidon hallinnoinnissa sekä tulosten arvioinnissa ja niistä raportoinnissa. - korostaa tarvetta varmistaa alakohtaisten sääntöjen ja varainhoitoasetuksen yleisen kehyksen välinen yhdenmukaisuus ja löytää tasapaino yksinkertaistamisen ja moitteettoman varainhoidon välillä - muistuttaa, että yksinkertaistaminen on yhteinen haaste ja että se on kaikkien EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden vastuulla - vahvistaa aikovansa päättäväisesti jatkaa lainsäädännön yksinkertaistamista koskevien ehdotustensa puolustamista ja yksinkertaistamisohjelman edistymisen seuraamista kartoittamalla ja tuomalla esiin mahdolliset lainsäädäntöprosessin aikana mukaan otetut toimenpiteet, jotka lisäävät edunsaajien hallinnollista rasitusta. Komissio toivoo tämän seurantakertomuksen edistävän osaltaan sitä, että eräitä muutoksia sen ehdotuksissa keskeisessä asemassa olleisiin yksinkertaistamistoimiin harkittaisiin vielä uudelleen ja että meno-ohjelmia koskevien sääntöjen ja menettelyjen yksinkertaistamista ja tehostamista jatkettaisiin määrätietoisesti. Tällä tavoin unioni vastaisi edunsaajien ja kansallisten hallintojen suuriin odotuksiin määrätietoisesta yksinkertaistamisesta ilman että EU:n menojen laatua heikennetään. Eurooppa-neuvoston tavoitteena on päästä yhteisymmärrykseen monivuotisesta rahoituskehyksestä vuoden 2012 loppuun mennessä, ja komissio julkaisee päivitetyn tulostaulun sen jälkeen, kun neuvotteluissa on edistytty. Liite Tulostaulun pääkohdat politiikanaloittain Yleistä || Neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat tehneet paljon työtä useimpien uutta monivuotista rahoituskehystä (MRV 2014–2020) varten suunniteltuja uusia meno-ohjelmia koskevien komission ehdotusten käsittelyssä. Molemmat lainsäätäjät pitävät yksinkertaistamista tärkeänä horisontaalisena tavoitteena. Konkreettisissa päämäärissä on kuitenkin eroavaisuuksia. Neuvosto ehdottaa yksinkertaistamisen lisäämistä erityisesti aloilla, joilla jäsenvaltiot hallinnoivat EU:n talousarviota yhteistyössä komission kanssa (yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteutettava hallinnointi), kuten maatalous ja koheesiopolitiikka. Tavoitteena on lisätä kansallisten hallintoelinten käytettävissä olevaa joustavuutta. Komissio kannattaa uusia yksinkertaistamistoimia, kunhan ne eivät heikennä moitteetonta varainhoitoa eivätkä komission mahdollisuutta saada vastuuvapaus sovellettavan lainsäädäntökehyksen noudattamisen varmistamiseksi. Euroopan parlamentti kannattaa yksinkertaistamisen lisäämistä ja on myötämielinen jäsenvaltioiden tavoitteelle lisätä kansallisten hallintoelinten käytettävissä olevaa joustavuutta yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteutettavan hallinnoinnin alalla, mutta sen on määritettävä konkreettiset parametrit. Neuvoston ja parlamentin kannat talousarvio- ja varainhoitokysymyksissä käytettäviin päätöksentekovälineisiin monimutkaistavat lainsäädäntötekstejä, sillä niiden myötä teksteihin lisätään liikaa teknisiä yksityiskohtia. Ne myös vaikeuttaisivat puhtaasti teknisten päätösten antamista. Lisäksi ne osoittavat, että lainsäätäjät suhtautuvat eri tavoin vallan siirtoon komissiolle (delegoidut säädökset ja täytäntöönpanosäädökset). Komissio pitää kiinni siitä, että varainhoidon tehokkuuden kannalta välttämätön toimintaan liittyvä harkintavalta on säilytettävä, jotta voidaan vastata edunsaajien odotuksiin ohjelmien täytäntöönpanon nopeuttamisesta sekä niiden vaikuttavuuden parantamisesta vähentämällä byrokratiaa. Tasapainoisempaan lähestymistapaan olisi pyrittävä myös seuraavissa kysymyksissä: a) varojen vaikuttavuus, joka varmistetaan säilyttämällä kohdennetumpi ja keskitetympi lähestymistapa vuodeksi 2020 asetettujen strategisten tavoitteiden saavuttamiseksi ja b) moitteettoman varainhoidon varmistaminen oikeasuhteisin ja luotettavin valvonta- ja tarkastusmenetelmin. Komissio tekee tiivistä yhteistyötä lainsäätäjien kanssa varmistaakseen, että edellä esitettyjen painopisteiden osalta päästään hyväksyttävään tulokseen. Ohjelmien määrän vähentä­minen || Yleisten ja alakohtaisten sääntöjen välinen yhdenmukaisuus (Yhteisen strategiakehyk­sen rahastoja koskeva 1 artikla – yhteisiä säännöksiä koskeva asetus) (KOM(2011) 615 lopullinen) (KOM(2011) 615 lopullinen) || Neuvoston kanta yhteisen strategiakehyksen rahastoja koskevaan asetukseen (yhteisiä säännöksiä koskeva asetus) saattaa johtaa siihen, että alakohtaisiin sääntöihin otetaan monia poikkeuksia. Komissio katsoo, että alakohtaisia poikkeuksia voidaan tehdä vain silloin kun ne sallitaan yhteisissä säännöissä. Muussa tapauksessa lukuisien poikkeusten sisällyttäminen alakohtaisiin sääntöihin aiheuttaa suunnitellun yhdenmukaistamisen vesittymisen riskin. Tältä osin komissio kannattaa Yhdistyneen kuningaskunnan lausuntoa, jonka mukaan yhteisen strategiakehyksen kattamia rahastoja koskevia sääntöjä olisi pyrittävä yhdenmukaistamaan entisestään. FISCUS-ohjelma (KOM(2011) 706 lopullinen) || Neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat esittäneet komission ehdottaman tullitoimintaa ja verotusta koskevan integroidun ohjelman jakamista. Komissio on edelleen sitä mieltä, että integroidulla FISCUS-ohjelmalla varmistettaisiin vankka yksinkertaistaminen, edistettäisiin synergioiden syntymistä ja taattaisiin täytäntöönpanosääntöjen yhdenmukaisuus vaikuttamatta kyseisten alojen ominaispiirteisiin. Lainsäätäjien kantojen vuoksi komissio on kuitenkin esittänyt ehdotukset kahdesta erillisestä ohjelmasta. Yksi yhteinen alakohtai­nen kehys || Yhteinen strategiakehys (Yhteisiä säännöksiä koskevan asetuksen 12 artikla) || Neuvosto ja parlamentti ovat hylänneet delegoidun säädöksen käyttämisen yhteisen strategiakehyksen muiden kuin keskeisten osien määrittelyyn. Ne ehdottavat näiden osien sisällyttämistä säädöksen liitteeseen. Komissio on suostunut noudattamaan tätä lähestymistapaa, mutta vaatii itselleen valtuuksia antaa delegoitu säädös liitteen täydentämiseksi yhteisen strategiakehyksen teknisemmillä, muilla kuin keskeisillä osilla ja muuttaa liitettä. Tämä on välttämätöntä, jotta jätetään sijaa jonkinasteiselle joustavuudelle mukauttaa olennaisia osia käytännön kokemusten perusteella. Ulkoisia rahoitusvälineitä koskevat yhteiset säännöt (KOM(2011) 842 lopullinen) || Neuvosto ja Euroopan parlamentin esittelijät haluavat sisällyttää alakohtaisiin ulkoisiin rahoitusvälineisiin osia yhteisiä sääntöjä koskevasta asetuksesta, jota sovelletaan ulkoisen toiminnan välineiden täytäntöönpanoon. Komissio aikoo työskennellä sen hyväksi, että yksien yksinkertaistettujen täytäntöönpanosääntöjen eheys säilyy täytäntöönpanoasetuksen yhteydessä, millä varmistettaisiin samalla moitteeton varainhoito ja asianmukainen oikeudellinen lähestymistapa. Yksi maksajavirasto YMP:n alalla (Horisontaalisen YMP-asetuksen 7 artikla) (KOM(2011) 625 lopullinen 2) || Neuvoston puheenjohtajavaltio ehdottaa maksajavirastojen määrän rajoittamista välttämättömään vähimmäismäärään jäsenvaltiota kohti. Komissio on ehdottanut maksajavirastojen määrän vähentämistä yhteen jäsenvaltiota tai aluetta kohti sen varmistamiseksi, että YMP:n hallinnoinnin yhdenmukaistamista ja yksinkertaistamista jatketaan erityisesti vähentämällä hallintorasitteita ja tehostamalla tarkastuksia. Yksi koordinoinnista vastaava kansallinen toimisto Yhteinen Erasmus ‑ohjelmassa (21 artikla) (KOM(2011) 788 lopullinen) || Neuvosto on osittaisessa yleisnäkemyksessään poistanut komission ehdotuksen yhdestä koordinoinnista vastaavasta kansallisesta toimistosta jäsenvaltiota kohti, ja Euroopan parlamentin toimivaltainen valiokunta asettaa sen kyseenalaiseksi. Komissio ei ole yhtä mieltä parlamentin valiokunnan lähestymistavasta, jonka mukaan vallitseva tilanne säilytettäisiin, sillä tämä vähentäisi EU:n varojen joustavaa käyttöä jäsenvaltioissa ja lisäisi hallintotyötä ja kustannuksia. Kolmen alan sisällyttäminen yhteen välineeseen Verkkojen Eurooppa ‑välineessä (KOM(2011) 665 lopullinen 2) || Neuvosto kannatti Verkkojen Eurooppa -välinettä koskevaa yhdennettyä lähestymistapaa 7. kesäkuuta 2012 vahvistetussa osittaisessa yleisnäkemyksessään. Parlamentissa tätä asiaa käsittelevät liikenne- ja matkailuvaliokunta ja teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunta yhdessä, ja välineelle on havaittavissa laajaa kannatusta. Synergia ja valtavir­taistaminen || Suorien tukien viherryttäminen YMP:n alalla (Suoria tukia koskevan asetuksen 29–33 artikla) (KOM(2011) 625 lopullinen) || Neuvostossa on tullut esiin suuntauksia, joista aiheutuu komission ehdotusten vesittymisen riski. Sekä neuvosto että Euroopan parlamentin esittelijä ovat ehdottaneet tarkistuksia, joiden tavoitteena on rajoittaa viherryttämisvaatimusten soveltamisalaa esimerkiksi korottamalla kynnysarvoja ja väljentämällä määritelmiä. Euroopan parlamentin esittelijän horisontaaliseen YMP-asetusehdotukseen esittämien tarkistusten mukaan viherryttämisvaatimusten noudattamatta jättämisen ei pitäisi vaikuttaa suoraan perustukeen. Tämä tekisi viherryttämisen tosiasiassa viljelijöille vapaaehtoiseksi. Joistakin komission teknisten ehdotusten mukautuksista voidaan neuvotella, mutta viherryttämisen mekanismien olisi pysyttävä uskottavina, jotta voidaan varmistaa, että 30 prosenttia suorista tuista kytketään ympäristö- ja ilmastoystävällisiin käytänteisiin. Horisontaalisten periaatteiden valtavirtais­taminen (Yhteisen strategiakehyk­sen rahastoja koskeva 7, 8, 48 ja 87 artikla) || Neuvosto ja parlamentti tukevat tasapuolisen kohtelun, syrjimättömyyden, kestävän kehityksen ja ilmastonmuutoksen horisontaalisten periaatteiden tehostettua valtavirtaistamista. Neuvoston kanta, jonka mukaan jäsenvaltiot saisivat valtuudet arvioida periaatteiden merkityksellisyyttä toimintaohjelmissa, heikentäisi kuitenkin niiden huomioon ottamista. Selkeät ensisijaiset tavoitteet ja (tulossuun­tautuneet) indikaat­torit || ESR:n määrärahojen vähimmäismäärä (EAKR-ehdotuksen 4 artikla (KOM(2011) 611 lopullinen 2) || Yhteisiä säännöksiä koskevaan asetukseen sisällytetty neuvoston kanta, jonka mukaan Euroopan sosiaalirahastolle (ESR) myönnettävien määrärahojen vähimmäismäärä poistettaisiin, heikentäisi keskittymistä Eurooppa 2020 -strategian kasvua ja työllisyyttä koskeviin painopisteisiin. Komissio pitää kiinni siitä, että ESR:llä on oltava käytettävissään ennustettavissa olevat määrärahat koheesiopoliittisen vähimmäisosuuden kautta. Tämä on keskeinen seikka sen takaamiseksi, että ihmisiin investoidaan riittävästi, jotta kunnianhimoiset työllistymistavoitteet saavutetaan, erityisesti, kun otetaan huomioon tarve torjua työttömyyttä sekä köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä. Euroopan parlamentin työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunta tukee vahvasti kaikkia edellä mainittuja komission ehdotuksia. (EAKR-ehdotuksen 5 artikla) || Neuvosto ehdottaa, että perusinfrastruktuuria varten tarkoitettua rahoitusta myönnettäisiin jatkossa myös kehittyneemmille alueille ympäristön, liikenteen sekä tieto- ja viestintätekniikan alalla. Komissio katsoo, että Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) saatavissa olevien vähäisten määrien osoittaminen kehittyneempien, jo ennestään infrastruktuuriltaan kehittyneiden alueiden käyttöön toisi hyvin vähän taloudellista etua. Varojen käyttö on paljon tehokkaampaa, jos niillä edistetään kasvua ja työllisyyttä suoraan niiden tarpeessa olevilla vähemmän kehittyneillä alueilla. Temaattinen keskittäminen ESR:ssä (ESR-ehdotuksen 4 artikla) (KOM(2011) 607 lopullinen 2) || Neuvosto esittää Euroopan sosiaalirahaston (ESR) sosiaalisen osallisuuden edistämistä ja köyhyyden torjuntaa koskevan keskittämismekanismin muuttamista. Neuvoston ehdottama poikkeus, jonka mukaisesti ESR:stä tähän temaattiseen tavoitteeseen osoitettavaan 20 prosentin tavoiteosuuteen voitaisiin laskea mukaan EAKR:stä saatuja varoja, tekisi keskittämismekanismista merkityksettömän. EAKR-määrät voisivat jo yksinään, erityisesti vähemmän kehittyneillä alueilla, olla 20 prosenttia ESR-varoista. Euroopan parlamentin työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunta tukee vahvasti kaikkia edellä mainittuja komission ehdotuksia. Yhteisen strategiakehyk­sen rahastojen tuloskehys (Yhteisen strategiakehyk­sen rahastoja koskevan ehdotuksen 20 artikla ja liite I) || Neuvosto on tehnyt muutoksia, joilla pyritään lisäämään jäsenvaltioiden käytössä olevaa joustonvaraa ja tarjoamaan riittävät takeet, joilla lievennetään negatiivisia kannustimia koskevia pelkoja (maksujen keskeyttäminen ja rahoitusoikaisut). Komissio hyväksyy nämä muutokset mutta ei hyväksy negatiivisten kannustimien poistamista tai heikentämistä, jottei edistetä heikkoja tuloksia ja epärealistista tavoitteenasettelua. Uudet tavoitteet ja indikaattorit || Tämä on horisontaalinen kysymys. Euroopan parlamentin esittelijät ja joissakin tapauksissa neuvosto ovat halunneet lisätä moniin komission ehdotuksiin lukuisia yksityiskohtaisia tavoitteita ja uusia indikaattoreita, jotka ovat vähemmän täsmällisiä tai merkityksellisiä, mikä heikentää tulossuuntautuneisuutta. Yhteinen Erasmus (KOM(2011) 788 lopullinen, 4, 5 ja 11 artikla) || Neuvoston osittaisessa yleisnäkemyksessä on poistettu kaikki indikaattorit. Neuvosto ehdottaa indikaattoreiden määrittämistä täytäntöönpanosäädöksessä. Tämä ei ole yhdenmukaista muiden ohjelmien kanssa. Indikaattorit ovat yleensä osa säädöstä, tai ne olisi määritettävä delegoiduilla säädöksillä. Luova Eurooppa ‑ohjelma (KOM(2011) 785 lopullinen, 14 artikla) || Neuvosto ehdottaa indikaattoreiden määrittämistä täytäntöönpanosäädöksessä. Tämä ei ole yhdenmukaista muiden ohjelmien kanssa. Ohjelman yleisindikaattoreiden kokonaisuus on osa säädöstä. Sen vuoksi perusindikaattorit määritetään itse säädöstekstissä, ja niitä voidaan tarkentaa delegoiduissa säädöksissä. Kansanterveys­alan ohjelma (KOM(2011) 709 lopullinen, 2 ja 7 artikla) || Ohjelman tavoitetta ja indikaattoreita laajennetaan selvästi ja niiden tulossuuntautuneisuutta heikennetään, minkä vuoksi niiltä puuttuu suora kytkös ohjelman taloudellisiin ja toiminnallisiin valmiuksiin. Neuvoston yleisnäkemykseen sisältyvä päätös yleistää jopa 80 prosentin yhteisrahoitusosuus koskemaan jäsenvaltioiden välisiä niin kutsuttuja yhteistoimia (ks. jäljempänä) ja ohjelman tavoitteiden kiistanalainen laajentaminen vesittävät todennäköisesti osaltaan ohjelman vaikutuksia, sillä näiden toimenpiteiden myötä rahoitusta voidaan osoittaa aikaisempaa pienemmälle määrälle toimia. Euroopan meri- ja kalatalous­rahasto (EMKR) (KOM(2011) 804 lopullinen, 6 artikla) || Neuvosto on lisännyt uusia prioriteettejä. Erityisesti jalostusta koskevan viittauksen lisääminen heikentäisi vaikuttavuutta. Koska ohjelma on muihin rakenteellisiin välineisiin verrattuna pieni, EMKR-ehdotuksessa olisi keskityttävä kalastus- ja vesiviljelyalan ydinaloihin. Joustavat päätöksen­tekomenet­telyt || Vallan siirtäminen komissiolle poistetaan tai sitä rajoitetaan || Kyseessä ovat horisontaaliset kysymykset, jotka tulevat esiin monissa neuvoston ja Euroopan parlamentin esittämissä muutoksissa komission ehdotuksiin. Neuvosto ja joissakin tapauksissa Euroopan parlamentti ovat ehdottaneet, että säädöksen muita kuin keskeisiä osia koskevien delegoitujen säädösten antamista koskevan vallan siirtäminen komissiolle joko poistetaan tai sen laajuutta rajoitetaan. Ne ovat ehdottaneet näiden osatekijöiden sisällyttämistä säädökseen. Tämän lähestymistavan soveltaminen rasittaa säädöksiä liian monilla teknisillä yksityiskohdilla, jotka heikentävät tekstin luettavuutta ja vaikuttavat niiden käytettävyyteen sidosryhmien kannalta. Lisäksi sillä supistetaan toiminnan hallinnoimisessa käytettävissä olevaa harkintavaltaa, jota tarvitaan EU:n varojen moitteettomaan ja tehokkaaseen hallinnointiin, tai velvoitetaan soveltamaan pitkäkestoisia päätöksentekomenettelyjä. Delegoidut säädökset ja täytäntöönpano­säädökset || Neuvosto on ehdottanut monilla aloilla, erityisesti yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa hallinnoitavilla aloilla (YMP, koheesiopolitiikka, meri- ja kalatalousrahasto) delegoitujen säädösten muuttamista täytäntöönpanosäädöksiksi, jotta vahvistettaisiin jäsenvaltioiden valvontaoikeutta (komiteamenettelyjen kautta) ja rajoitettaisiin parlamentin harjoittamaa seurantaa. Tämä herättää kysymyksiä perussopimuksen (SEUT-sopimus) 290 ja 291 artiklan kattamien säädösten soveltamisalasta ja luonteesta, ja sillä on merkittäviä institutionaalisia seurauksia. Euroopan parlamentti sitä vastoin ehdottaa järjestelmällisesti täytäntöönpanosäädösten muuttamista delegoiduiksi säädöksiksi, mikä saattaisi sen tasaveroiseen asemaan neuvoston kanssa. Tällaiset kannat ovat täysin epätarkoituksenmukaisia suuntaa antavien ohjelmointiasiakirjojen ja vuotuisten työohjelmien osalta, sillä nämä asiakirjat on hyväksyttävä nopeasti ja sen jälkeen niitä on voitava mukauttaa nopeasti, jotta muuttuviin olosuhteisiin voidaan reagoida oikea-aikaisesti ja jotta ohjelmat voidaan panna tehokkaasti täytäntöön. Tällaiset delegoidut säädökset eivät olisi perussopimuksen mukaisia, ja ne haittaisivat toiminnallista täytäntöönpanoa huomattavasti ja pidentäisivät avustuksen myöntämistä ja maksamista. Ne olisivat täysin epätarkoituksenmukaisia myös ulkosuhdevälineiden ohjelmointiasiakirjoissa, joista on useimmissa tapauksissa neuvoteltava ja päästävä yhteisymmärrykseen edunsaajina olevien kolmansien maiden kanssa. On muistettava, että ohjelmointiasiakirjat laaditaan kulloisenkin säädöksen täytäntöönpanoa, ei sääntelyä varten. Näin ollen niiltä puuttuvat kaikki oikeudelliset piirteet (toisin sanoen yleisten ja sitovien sääntöjen antaminen EU:n oikeusjärjestyksessä), joita delegoidulta säädökseltä edellytetään. Komission talousarviovallan rajoittaminen || Neuvosto ja monissa tapauksissa Euroopan parlamentti ehdottavat talousarvion tarkempaa jaottelua eri toimintoja ja/tai toimia ja ohjelmien teknistä apua varten määriteltyihin alatason enimmäismääriin ja tämän jaottelun vahvistamista säädöksellä. Tällaisilla kannoilla rajoitetaan komission kannalta välttämätöntä varainhoidon toiminnallista harkintavaltaa, sillä niillä komissiolta viedään toiminnallinen joustavuus, joka on tarpeen talousarvion päivittäisessä hallinnoinnissa. Ne ovat täysin epätarkoituksenmukaisia kokonaismäärärahoiltaan pienten ohjelmien kannalta ja suhteettoman jäykkiä sovellettaviksi vuotuisiin työohjelmiin. Euroopan alueellinen yhteistyö (KOM(2011) 611 lopullinen, 20 artikla) || Neuvosto on ehdottanut Euroopan alueellisen yhteistyön kohdalla hallintoviranomaisen ja todentamisviranomaisen tehtävien yhdistämisen muuttamista valinnaiseksi. Komissio ei ole suostunut tähän, vaan on pitänyt kiinni siitä, että yhdistämisen olisi oltava pakollista, jotta varmistetaan, että Euroopan alueellisen yhteistyön piiriin kuuluvilla verrattain pienillä ohjelmilla on oikeasuhteiset hallintorakenteet ja vältetään julkisen sektorin niukkojen henkilöstöresurssien tuhlaaminen. Avustus­kelpoisuus­säännöt || Alv infrastruktuuri­hankkeissa (Verkkojen Eurooppa ‑ohjelmaa koskeva KOM(2011) 665 lopullinen, 8 artikla) (Yhteisen strategiakehyk­sen rahastoja koskeva 59 artikla) (Life-ohjelmaa koskeva 20 artikla) (KOM(2011) 874 lopullinen) || Sen jälkeen kun päästiin yhteisymmärrykseen varainhoitoasetuksesta, johon sisällytettävän säännön mukaan arvonlisäveroa pidetään avustuskelpoisena kustannuksena sillä ehdolla, ettei se ole vähennyskelpoinen ja että sen on maksanut edunsaaja, joka ei ole direktiivin 2006/112/EY 13 artiklan 1 kohdassa määritelty verovelvollisuudesta vapautettu henkilö, neuvostossa ja Euroopan parlamentissa on asetettu kyseenalaiseksi Verkkojen Eurooppa -välineeseen, yhteisen strategiakehyksen rahastojen yhteisiä säännöksiä koskevaan asetukseen ja Life-ohjelmaan sisältyvät alakohtaiset ehdotukset, joissa alv:n avustuskelpoisuus suljetaan pois. Komission mielestä se, että alv ei ole avustuskelpoinen, on tarkoituksenmukaista erityisesti infrastruktuurihankkeiden kohdalla, minkä vuoksi se olisi säilytettävä kyseisissä alakohtaisissa säädöksissä. Muutoin Euroopan unionin talousarviota käytetään kansallisten talousarvioiden rahoittamiseen sen sijaan että siitä rahoitettaisiin useampia hankkeita, minkä voitaisiin katsoa olevan ristiriidassa kyseisten rahoitusvälineiden tavoitteiden ja tarkoituksen kanssa. Kaupan pitämistä koskevat toimenpiteet (EMKR) (EMKR-ehdotuksen 71 artikla) (KOM(2011) 804 lopullinen) Yksi korvausosuus Horisontti 2020 ‑ohjelmassa (Osallistumis­sääntöjen 22 ja 24 artikla) (KOM(2011) 810 lopullinen) || Neuvosto ehdottaa, että Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa (EMKR) koskevasta komission ehdotuksesta poistetaan viittaus tukeen, joka koskee ”pienimuotoista rannikkokalastusta harjoittavien kalastajien toteuttamaa kalastustuotteiden suoramyyntiä”. Euroopan parlamentti on ilmaissut tukevansa komission ehdotusta. Komissio ei yhdy neuvoston kantaan, sillä tuki pienille kalastusaluksille on tärkeää, koska niiden käyttäjiltä puuttuu usein kokemus, tietämys tai varat suoramyynnin aloittamiseen. Euroopan parlamentin esittelijä kyseenalaistaa yhden korvausosuuden käytön hankkeen kaikkiin toimintoihin, ja sekä neuvosto että Euroopan parlamentin esittelijä kyseenalaistavat välillisiä kustannuksia koskevan kiinteän osuuden. Komissio pitää kiinni Horisontti 2020 -ohjelman osallistumissääntöihin sisältyvistä ehdotuksistaan, sillä nämä seikat ovat Horisontti 2020 -ohjelman yksinkertaistettujen rahoitussääntöjen kulmakivet. Ne edustavat komission pyrkimyksiä vähentää edunsaajien hallinnollista rasitusta ja virheiden määriä. Lisäksi ne mahdollistavat kevyemmän valvontastrategian ja lyhentävät avustusten myöntämisaikaa edunsaajien eduksi. Yksinker­taistetut kustannus­laskenta­menetelmät || Yhteisen strategiakehyk­sen rahastot (58 artikla) || Neuvosto on ehdottanut henkilöstökustannusten yksinkertaistetuksi laskentamalliksi uutta vaihtoehtoa, jossa vuotuiset bruttotyövoimakustannukset jaetaan 1 650 tunnilla. Komissio on suhtautunut varauksella tähän kantaan, sillä sen taustalla ei ole sitä tukevaa menetelmää. ESR ESR-asetuksen 14 artikla (KOM(2011) 607) || ESR:n osalta neuvosto on ehdottanut, että arvoltaan alle 50 000 euron toiminnoissa voitaisiin käyttää kertakorvausten ja yksikkökustannusten lisäksi kiinteitä osuuksia. Komissio pitäisi kiinteiden osuuksien pakollista käyttöä parempana kuin useita vaihtoehtoja parempien yksinkertaistamismahdollisuuksien vuoksi. Oikea­suhteinen valvonta || Yhteisen strategiakehyk­sen rahastot (140 artikla) || Neuvosto on ehdottanut tarkistuksia, jotka rajoittavat komission tarkastustoimintaa mittakaavassa, jota ei voida hyväksyä, sillä kyseiset rajoitukset heikentävät komission valmiuksia seurata EU:n talousarvion käyttöä ja mahdollisuuksia vastata siitä. Yhteisen strategiakehyk­sen rahastojen tarkastus­menetelmät (116 artikla) || Neuvosto on ehdottanut, että koheesiopolitiikan alan kansalliset tarkastuselimet voivat käyttää muita kuin tilastollisia otantamenetelmiä. Komissio ei hyväksy tätä kantaa, sillä sen perusteella ei välttämättä saada luotettavia ja vertailukelpoisia tietoja kaikista jäsenvaltioista, mikä vaarantaisi EU-tason varmuuden. Sähköinen hallinnointi || Yhteisen strategiakehyk­sen rahastot (112 artikla) || Neuvosto ehdottaa e-koheesion täytäntöönpanon määräajan siirtämistä vuodesta 2014 vuoteen 2016, mikä merkitsisi edunsaajien kannalta huomattavan yksinkertaistamistoimen lykkääntymistä kahdella vuodella. Komissio ei voi hyväksyä tätä viivettä. [1] KOM(2011) 500, 29.6.2011. [2] KOM(2012) 42 lopullinen. [3] KOM(2010) 815 lopullinen. [4] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteiseen strategiakehykseen kuuluvia Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä ja Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta (KOM(2011) 615 lopullinen). [5] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta (KOM(2011) 628 lopullinen). [6] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eurooppalaisesta alueellisen yhteistyön yhtymästä (EAYY) 5 päivänä heinäkuuta 2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1082/2006 muuttamisesta yhtymien perustamisen ja toteuttamisen selkeyttämiseksi, yksinkertaistamiseksi ja parantamiseksi (KOM(2011) 610 lopullinen). [7] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan unionin tullitoimintaa ja verotusta kaudella 2014–2020 koskevan toimintaohjelman (FISCUS) perustamisesta ja päätösten N:o 1482/2007/EY ja N:o 624/2007/EY kumoamisesta (KOM(2011) 706 lopullinen). [8] Muutettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan unionin tullitoimintaa kaudella 2014–2020 koskevan toimintaohjelman (Tulli 2020) perustamisesta ja päätöksen N:o 624/2007/EY kumoamisesta (COM(2012) 464 final) ja muutettu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Euroopan unionin verotusta kaudella 2014–2020 koskevan toimintaohjelman (Fiscalis 2020) perustamisesta ja päätöksen N:o 1482/2007/EY kumoamisesta (COM(2012) 465 final). [9] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelman Horisontti 2020 (2014–2020) osallistumista ja tulosten levittämistä koskevista säännöistä (KOM(2011) 810 lopullinen). [10] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi ympäristö- ja ilmastotoimien ohjelman (Life) perustamisesta (KOM(2011) 874 lopullinen). [11] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelmasta ”Horisontti 2020” (2014–2020) (KOM(2011) 809 lopullinen). [12] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi unionin koulutus-, nuoriso- ja urheiluohjelman, ”YHTEINEN ERASMUS”, perustamisesta (KOM(2011) 788 lopullinen) [13] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Luova Eurooppa -ohjelman perustamisesta (KOM(2011) 785 lopullinen). [14] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi unionin ulkoisen toiminnan välineiden täytäntöönpanoa koskevista yhteisistä säännöistä ja menettelyistä (KOM(2011) 842 lopullinen). [15] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Verkkojen Eurooppa -välineestä (KOM(2011) 665 lopullinen/2). [16] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhteisen maatalouspolitiikan tukijärjestelmissä viljelijöille myönnettäviä suoria tukia koskevista säännöistä (KOM(2011) 625 lopullinen). [17] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi kuluttajaohjelmasta vuosiksi 2014–2020 (KOM(2011) 707 lopullinen. [18] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yritysten kilpailukykyä ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevan ohjelman perustamisesta (2014–2020) (KOM(2011) 834 lopullinen). [19] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 182/2011, annettu 16 päivänä helmikuuta 2011, yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä. [20] Ehdotus neuvoston asetukseksi vuosina 2014–2020 toteutettavasta Kansalaisten Eurooppa -ohjelmasta (KOM(2011) 884 lopullinen).