2)Hyljetuotteiden tuonti on asetuksen mukaan sallittua myös silloin, kun se on luonteeltaan satunnaista ja kun siinä on kyse ainoastaan matkailijoiden tai heidän perheidensä henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitetuista tavaroista (perusasetuksen 3 artiklan 2 kohta sellaisena kuin se on muutettuna).

Saman asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 1 a kohdassa säädetään myös, että kun hyljetuote saatetaan EU:n markkinoille, sen mukana on oltava asiakirja, joka todistaa, että inuiittiyhteisöjä tai muita alkuperäisyhteisöjä koskevan poikkeuksen soveltamisedellytykset täyttyvät. Todistuksen on komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/1850 (täytäntöönpanoasetus) 3 artiklan mukaisesti oltava komission tätä tarkoitusta varten tunnustaman elimen myöntämä.

Tanska kyseenalaisti kyselyvastauksessaan täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/1850 6 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtien ja sen liitteessä olevan todistuksen neljännen jäljennöksen tarpeellisuuden, sillä sen käsityksen mukaan jäsenvaltiot eivät voi nimittää tunnustettuja elimiä. Komissio vastasi, että joissakin jäsenvaltioissa on kansoja, jotka täyttävät ”inuiittiyhteisöjen tai muiden alkuperäisyhteisöjen” määritelmän ja joiden tulisi siksi saada harjoittaa hylkeenpyyntiä toimeentulonsa vuoksi ja saattaa hyljetuotteita EU:n markkinoille. Nämä jäsenvaltiot voivat anoa, että yksi niiden elimistä tunnustettaisiin virallisesti todistuksen myöntämistä varten. Tässä tapauksessa 6 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdat sekä todistuksen neljäs jäljennös, joka 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan tulee toimittaa toimivaltaiselle viranomaiselle, ovat merkityksellisiä.

Komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/1850 6 artiklan mukaan jokaisen jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, jonka tehtävänä on tulliviranomaisten pyynnöstä todentaa tuotuja hyljetuotteita koskevat todistukset, valvoa asianomaiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen ja siellä toimivan tunnustetun elimen todistuksenmyöntämistoimintaa ja säilyttää jäljennös todistuksista, jotka on myönnetty asianomaisessa jäsenvaltiossa harjoitetusta hylkeenpyynnistä peräisin oleville hyljetuotteille. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle nimeämänsä toimivaltaiset viranomaiset, ja komissio asettaa luettelon toimivaltaisista viranomaisista nähtäville verkkosivustolleen ja päivittää luettelon säännöllisesti. Jäsenvaltioita pyydettiin tarvittaessa päivittämään julkaistussa luettelossa olevia tietojaan.

e) Seuraamukset

Perusasetuksen 6 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on säädettävä tehokkaista, oikeasuhteisista ja varoittavista seuraamuksista, joita sovelletaan asetuksen rikkomiseen, ja varmistettava näiden sääntöjen täytäntöönpano.

Kaikki jäsenvaltiot Suomea lukuun ottamatta ovat ottaneet käyttöön säännöt seuraamuksista, joita sovelletaan perusasetuksen rikkomiseen. Suomi on parhaillaan tekemässä muutoksia asiaa koskevaan lainsäädäntöön sisällyttääkseen siihen tällaiset säännöt. Seuraamukset vaihtelevat sakoista sekä tavaroiden menetetyksi tuomitsemisesta ja niiden tuhoamisesta (käytössä kaikissa jäsenvaltioissa Suomea lukuun ottamatta) vankeusrangaistukseen (käytössä ainoastaan joissakin jäsenvaltioissa). Sakon määrä riippuu yleensä siitä, onko rikoksentekijänä luonnollinen henkilö vai oikeushenkilö. Alla olevassa taulukossa esitetään sakkojen enimmäismäärä (euroina) jäsenvaltioissa, jotka ilmoittivat sakkojen enimmäismäärän kansallisessa kertomuksessaan. Taulukko ei ole tyhjentävä, mutta siitä käy kuitenkin ilmi merkittävät erot eri jäsenvaltioiden määräämissä sakoissa.

Yksikään kertomuksen toimittaneista jäsenvaltioista ei määrännyt näitä seuraamuksia viitekauden aikana, eikä tulli takavarikoinut hyljetuotteita yhdessäkään näistä jäsenvaltiosta siitä syystä, että tuotteet olisivat olleet asetuksen vastaisia.

f) Tietojen käsittely

Ainoastaan Alankomaissa, Espanjassa, Kroatiassa, Portugalissa ja Suomessa on käytössä täytäntöönpanoasetuksen 7 artiklan mukainen todistuksessa olevien tietojen vaihtamiseen ja tallentamiseen käytettävä sähköinen järjestelmä. Yhdelläkään jäsenvaltiolla ei ollut raportoitavaa täytäntöönpanoasetuksen 8 artiklassa tarkoitetusta henkilötietojen suojelusta todistusten käsittelyssä.

g) QR-koodimerkinnällä tietoa

Asetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 4 alakohdassa tarkoitetut tunnustetut elimet voivat asettaa QR-koodimerkinnän sertifioimiinsa hyljetuotteisiin, jotta inuiittiyhteisöjä tai muita alkuperäisyhteisöjä koskevan poikkeuksen moitteeton soveltaminen voidaan varmistaa ja tiedottaa paremmin hyljetuotteiden kauppaa koskevasta EU:n järjestelmästä. QR-koodi vie Europa-verkkosivustolle, josta saa tietoja hyljekauppaa koskevasta järjestelmästä.

Ainoastaan yhdeksän jäsenvaltiota (Irlanti, Italia, Latvia, Portugali, Puola, Slovenia, Suomi, Tanska ja Viro) on tietoisia QR-koodin olemassaolosta, eivätkä tulliviranomaiset tai muut toimeenpanoelimet ottaneet yhteyttä yhteenkään jäsenvaltioon QR-koodiin liittyvien ohjeiden saamiseksi.

h) Hylkeenpyynti

Raportointikauden aikana hylkeenpyyntiä harjoitettiin Ruotsin, Suomen, Tanskan ja Viron alueilla.

Kertomuksissaan nämä neljä jäsenvaltiota kuvasivat lyhyesti pyynnin tarkoitusta, olosuhteita, joissa sitä harjoitettiin, käytettyä tappamismenetelmää, sitä, miten eläinten hyvinvointi otettiin huomioon, sekä pyynnin vaikutusta hyljekantaan, ekosysteemeihin ja ihmisen toimintaan. Seuraavassa tekstissä kuvataan näissä neljässä kansallisessa kertomuksessa ilmaistuja näkemyksiä.

Tanskassa hylkeitä ei voi pyytää vapaasti, vaan poikkeuslupaa voidaan anoa hylkeiden ampumiseen 100 metrin säteellä pyydyksestä, kun tarkoituksena on ehkäistä pyydykselle aiheutuvia vahinkoja, ja nimenomaisesti lisääntymis- ja karvanvaihtokauden ulkopuolella. Vuodesta 2018 lähtien poikkeuslupia on myös myönnetty hylkeiden ampumiseen virtapaikoista, millä on ollut myönteinen vaikutus paineen alla olevien kalakantojen emokalastoihin. Ampumiseen saatavan poikkeusluvan edellytyksenä on hyväksyttyä kaliiperia olevan kiväärin käyttäminen, erityisen kivääritestin läpäisy ja Tanskan metsästyslupa. Bornholmilla harmaahylkeitä saa ampua vuoden ympäri, sillä alueella ei ole lisääntymisalueita, mutta hylkeenpyytäjien on osallistuttava erityiselle hylkeenpyyntikurssille. Hyljekantoja valvotaan Tanskassa vuotuisella laskennalla. Vaikuttaa siltä, että raportointikaudella pyydettyjen hylkeiden vähäisellä määrällä (78 kirjohyljettä ja 1 harmaahylje) ei ole ollut vaikutusta hyljekannan kokoon, hylkeiden käyttäytymiseen yleisesti, meriekosysteemiin tai hylkeiden katselumahdollisuuksiin.

Virossa hylkeitä saa pyytää meren luonnonvarojen kestävän hallinnoinnin ja Viron pikkusaarten paikallisten yhteisöjen hylkeenpyytäjien ja perheiden toimeentulon varmistamiseksi, jotta nämä voivat säilyttää kulttuuriperintönsä ja perinteensä. Hylkeenpyyntiä säännellään tiukasti ”pyyntisäännöillä”, ja eläinten hyvinvoinnista huolehditaan perusteellisesti. Pyyntiä on mahdollista harjoittaa ainoastaan sille osoitetuilla alueilla pyyntikauden aikana (15. huhtikuuta ja 31. joulukuuta välisenä aikana) ja sitten, kun on läpäissyt ampumatestin. Asetyypille ja käytettäville ammuksille on erityisvaatimukset, ja pyynti on kielletty moottorikäyttöisistä vesikulkuneuvoista. Vuosittainen hylkeenpyyntikiintiö on rajoitettu 1 prosenttiin hyljekannasta, ja vaikutus hyljekantaan ja ekosysteemeihin on marginaalinen. Vuonna 2015 hylkeitä pyydettiin 10 hylkeenpyyntikiintiön ollessa 53. Vuonna 2016 vastaavat luvut olivat 10 ja 42, vuonna 2017 9 ja 45 ja vuonna 2018 19 ja 37. Vuodesta 2015 alkaen harmaahylkeiden pyynti on ollut taas sallittua Virossa, mikä on herättänyt eloon vanhan perinteen, sillä hyljekanta on kasvanut vuosien aikana. Viro ilmoitti kertomuksessaan, että tämä pienimuotoinen pyynti on välttämätöntä kalastukselle aiheutuvien vahinkojen vähentämiseksi, mutta hylkeenpyynti ei ole sallittua alueilla, joissa harmaahylje on suojeltu.

Suomessa hylkeenpyyntiä säännellään kansallisella ja asiaankuuluvalla EU:n lainsäädännöllä kestävien pyyntikiintiöiden, rajallisen pyyntikauden sekä aseita ja ammuksia koskevien teknisten erityisominaisuuksien avulla. Lupaperusteista hylkeenpyyntiä harjoitetaan sekä saarilla että luodoilla meren luonnonvarojen kestävän hallinnoinnin vuoksi, mutta myös kaupalliselle kalastukselle aiheutuvien vahinkojen ehkäisemiseksi. Viime vuosina jäältä harjoitettava pyynti on ollut mahdollista ainoastaan pohjoisella Itämerellä. Monilla hylkeenpyytäjillä on erityiset nykyaikaiset kiväärit hylkeenpyyntiin, ja ennen kuin pyynti on sallittua, heidän on osallistuttava pyyntietiikkaa käsittelevälle kurssille ja läpäistävä koe. Useiden vuosien ajan Suomen riistakeskus on myös kouluttanut hylkeenpyytäjiä rannikkoalueilla tappavan lopetusmenetelmän käytössä. Maa- ja metsätalousministeriö vastaa suurimman sallitun saalismäärän asettamisesta harmaahylkeiden ja norpan kestävälle pyytämiselle Luonnonvarakeskuksen keräämien parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen perusteella. Heikkojen hyljekantojen (esim. Suomenlahden norppakannan) pyynti ei ole sallittua. Koska hylkeenpyytäjiä on vain muutamia satoja – sen vuoksi, että pyynti on kallista ja pyyntipäiviä on rajoitetusti – ainoastaan muutamia satoja hylkeitä ammutaan vuosittain. Hyljekannan arvioitu vuosittainen kasvu on suurempi kuin pyydettyjen hylkeiden määrä. Hylkeet ovat opportunistisia ravinnon syöjiä. Suomessa ja Ruotsissa on saatu todisteita, että hylkeet syövät kalasaalista pyydyksistä, jos pyydykset eivät ole hylkeenkestäviä. Todellisuudessa ainoastaan loukut, rysät (pitkät laukunmalliset kalastusverkot, jotka pysyvät auki renkaiden avulla) tai vastaavat pyydykset voidaan osittain tehdä hylkeenkestäviksi ja samalla pitää huolta kaupallisen kalastuksen elinkelpoisuudesta. Tutkimusten mukaan hylkeet syövät suuren määrän saaliskalaa pyydyksistä todisteita jättämättä, mistä syystä hylkeiden vaikutusta kalakantoihin on vaikea arvioida. Hylkeet syövät päivittäin 3–5 kiloa kalaa, ja tämä voi vaarantaa EU:n tai kansallisella lainsäädännöllä suojeltavia kalalajeja tai ‑kantoja. Kaupallinen ja virkistyskalastus kidusverkoilla on vähennyt 30–40 prosenttia viime vuosikymmenten aikana ulkosaaristossa ja jopa kokonaan lakannut tietyillä alueilla hylkeiden saalistuksen vuoksi. Hylkeenpyyntiä harjoitetaan pääasiassa ulkosaariston merialueilla, joissa vuorovaikutus muun ihmisen toiminnan kanssa on olematonta. Suomen kertomuksessa korostetaan, että hyljetuotteiden kauppakielto vähentää mahdollisuuksia kehittää hylkeisiin perustuvaa kestävää toimintaa, kuten matkailua. Pyydysten läheisyydessä harjoitettavan hylkeenpyynnin myönteinen vaikutus on ainoastaan väliaikaista, sillä uusia hylkeitä ilmaantuu paikalle muutamien päivien tai vain tuntien kuluessa. Yleisesti ottaen hylkeenpyyntiä ei voida pitää ainoana tapana vähentää hylkeiden aiheuttamia ongelmia.

Ruotsissa suojelutarkoituksessa harjoitettava pyynti on sallittua ja Ruotsin ympäristönsuojeluviraston tiukasti sääntelemää alueilla, joissa kasvava hyljekanta aiheuttaa suuria vahinkoja pyydyksille ja syö saaliskalaa. Myös pyyntikiintiötä ja käytettäviä ammuksia säännellään tiukasti. Ruotsin ympäristönsuojeluviraston päätöksistä käy ilmi, että käytettyjen tappamismenetelmien tulee johtaa välittömään kuolemaan, jotta vältetään tarpeeton kärsimys. Hylkeenpyynti veneistä edellyttää, että pyytäjä on osallistunut Ruotsissa tai Suomessa järjestettävään metsästäjäliiton koulutukseen ja että vene ei ole liikkeessä. Myös Ruotsin metsästyslaissa säädetään, että pyynnistä ei saa aiheutua tarpeetonta kärsimystä. Ruotsissa tutkitaan parhaillaan hylkeenkestävien kalastuslaitteiden kehittämistä. Hylkeenpyynti kalastusalan suojelemiseksi on ainoa sallittu pyyntitapa, ja näin pyydettyjen hylkeiden määrä edustaa vain hyvin pientä osaa hyljekannasta. Siksi Ruotsi ilmoittikin, että pyynnin vaikutus hyljekantaan ja ekosysteemeihin on vähäistä.

i) Kokonaisarvio

Jäsenvaltioita pyydettiin toimittamaan kokonaisarvio asetuksen kolmesta näkökohdasta alueellaan: sen toimivuudesta (kyky toteuttaa sen sääntelytehtävä), vaikuttavuudesta (kyky tuottaa toivottu tulos) ja vaikutuksesta (esimerkiksi hyljetuotteiden muuttuneet markkinat).

Jotkin jäsenvaltiot (Belgia, Bulgaria, Irlanti, Italia, Liettua, Slovakia ja Tšekki) totesivat, ettei niiden alueilla käydä hyljetuotteiden kauppaa, minkä vuoksi ne eivät pysty arvioimaan asetuksen toimivuutta, vaikuttavuutta ja vaikutusta. Osa jäsenvaltioista (Alankomaat, Kypros, Romania, Saksa ja Slovenia) ei toimittanut lainkaan arviointia oletettavasti samasta syystä.