EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 20.12.2011 
SEK(2011) 1589 lopullinen 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
Oheisasiakirja 
EHDOTUKSEEN EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI
käyttöoikeussopimu sten tekemisestä 
{KOM(2011) 897 lopullinen} 
{SEK(2011) 1588 lopullinen}  
 
FI 2   FI KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
Oheisasiakirja 
EHDOTUKSEEN EUROOPAN PARLAMENTI N JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI 
käyttöoikeussopimusten tekemisestä 
TIIVISTELMÄ 
KÄYTTÖOIKEUSSOPIMUSTEN TEKEMISTÄ KOSKEVAN DIREKTIIVIEHDOTUKSEN 
VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA  
1. ONGELMAN MÄÄRITTELY  
Käyttöoikeussopimukset ovat viranomaisille yl einen keino hankkia palveluja tai rakennuttaa 
infrastruktuureja. Käyttöoikeussopimuks issa viranomainen ja talouden toimija 
(käyttöoikeuden saaja) tekevät sopimuksen, joss a jälkimmäinen tarjoaa palveluja tai suorittaa 
rakennusurakan ja saa pääasialliseksi korvauks eksi kyseisen rakennuskohteen tai palvelujen 
käyttöoikeuden. Käyttöoikeussopimukset ovat er ityisen houkutteleva tapa toteuttaa yleisen 
edun mukaisia hankkeita silloin, kun valtion vi ranomaiset tai paikalliset viranomaiset 
tarvitsevat yksityistä pääomaa ja osaamista täydentääkseen niukkoja julkisia resursseja. 
Tällaiset sopimukset tukevat me rkittävää osuutta EU:n taloude llisesta toimi nnasta ja ovat 
erityisen yleisiä verkkotoimialoill a sekä yleistä taloudellista etua  koskevien palvelujen alalla. 
Käyttöoikeussopimusten saajat voivat esimerki ksi rakentaa ja pitää kunnossa moottoriteitä, 
tarjota lentoasemapalveluja ta i hoitaa vedenjakeluverkostoja. 
Käyttöoikeussopimukset, joissa on mukana yksity isiä kumppaneita, ovat julkisen ja yksityisen 
sektorin kumppanuuksien erityismuoto.1 Käytettävissä olevien tietojen perusteella yli 
60 prosenttia kaikista julkisen ja yksityisen  sektorin kumppanuuksista voidaan luokitella 
käyttöoikeussopimuksiksi. Käyttöoikeussopimusten malli, jossa yksityisen kumppanin saama korvaus perustuu rakennuskohteen tai palvelun käyttöoikeuteen tä hän liittyvine taloudellisine 
riskeineen, tarjoaa sopivat oike udelliset puitteet julkisten tehtäv ien hoitamiseen julkisen ja 
yksityisen sektorin kumppanuuksien avulla ja mahdol listaa siten erittäin ta rpeellisten julkisten 
urakoiden ja palvelujen toteuttamisen ilman, että vastaavia omaisuuseriä kirjataan valtion 
taseeseen. 
Käyttöoikeuksien (ja välillisesti myös julk isen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien) 
hankinta merkitsee julkisten varojen tehoka sta kohdentamista, minkä vuoksi se herättää 
nykyään erityistä huolta monia EU:n jäsenvaltioita  koskevien talousvaikeuksien ja ankarien 
                                                
 
1 Tilastokäsittelyä varten käyttöoikeussopimukset määritellään hankkeiksi, joissa suurin osa tuloista 
kertyy kolmansilta käyttäjäosapuolilta, kun taas julkisen ja yksityisen sektorin 
yhteistyökumppanuuksissa valtaosa tuloista saadaan viranomaisilta. 
 
FI 3   FI budjettirajoitusten vuoksi. Käyttöoikeussopimuks ia koskeva lainsäädäntöaloite onkin yksi 
niistä toimenpiteistä, joiden avulla voida an varmistaa julkisten varojen tehokkaampi 
kohdentaminen luomalla edellytykset sopimusten kilpailuttamiselle. 
Palveluja koskevien käyttöoikeussopimusten  tekemiseen sovelletaan nykyään ainoastaan 
perussopimuksen periaatteita (yhdenvertaine n kohtelu, syrjimättömyys, avoimuus ja 
suhteellisuus), kun taas käyttöoikeusurakoihin  (lukuun ottamatta yleishyödyllisten palvelujen 
alaa) sovelletaan osaksi myös useita johde tun oikeuden säännöksiä. Julkisia hankintoja 
koskeviin sopimuksiin sovellet aan sen sijaan yksityiskohtaisi a johdetun oikeuden säännöksiä 
(jotka kattavat sekä ”perinteiset” alat  että yleishyödyllisten palvelujen alan).2 
Käyttöoikeussopimuksia koskevien EU-s ääntöjen selkeyden puute on tärkein syy 
nykytilanteessa havaittuihin ongelmiin, joita ovat oikeusvarm uuden puute (1.1), markkinoille 
pääsyn esteet (1.2) sekä riittä vien oikeudellisten takeiden puuttuminen tarjoajien kannalta 
(1.3). 
1.1. Taloudellista tehottomuutta aiheuttava oikeusvarmuuden puute 
Oikeudellista epävarmuutta liittyy sekä käyttö oikeussopimusten määritelmään että näihin 
sopimuksiin sovellettavaan oikeudelliseen järj estelyyn. Nykyisen määrite lmän perusteella on 
vaikeaa erottaa toisistaan käyttöoikeussopimuksia  ja julkisia hankintoja koskevia sopimuksia 
(ja tehdä eroa käyttöoikeusurakoiden ja palvel uja koskevien käyttöoikeussopimusten välillä). 
Vaikka Euroopan unionin tuomioistuin on se lventänyt, että rakennuskohteen tai palvelun 
käyttöoikeuteen sisältyvä ja käyttöoikeude n haltijan kannettavaksi lankeava riski on 
käyttöoikeussopimuksen keskeinen piirre, määritelmän oleelliset te kijät, kuten riskin aste ja 
tyypit, ovat edelleen määrittelemättä. Myös perussopimuksesta johtuvien avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevien velvoitteiden tä smällinen sisältö on epäselvä. Kansalliset 
lainsäädäntökehykset eivät m yöskään tarjoa ratkaisua ongelmaan, koska niidenkään 
yhdenmukaisuutta EU:n sääntöjen kanssa ei vo ida samoista syistä varmistaa helposti. 
Nykyinen useilla tasoilla val litseva epävarmuus aiheutt aa huomattavaa taloudellista 
tehottomuutta ja haittaa hankint aviranomaisia ja -yksiköitä, ta louden toimijoita ja palvelujen 
käyttäjiä. Hankintaviranomaist en ja -yksiköiden näkökulmasta katsottuna oikeusvarmuuden 
puute lisää nimittäin laittomasti tehtyjen sopimu sten peruuttamisen tai varhaisen irtisanomisen 
riskiä ja vähentää viime kädessä niiden ha lua hyödyntää käyttöoikeussopimuksia silloinkin, 
kun tällainen sopimustyyppi olisi hyvä ratkais u. Myös talouden toimijat saattavat olla 
haluttomampia sitoutumaan hankkeisiin, jo iden kilpailuttaminen saattaa myöhemmin 
osoittautua EU:n lainsäädännön va staiseksi. Vähäinen mielenki into käyttöoikeussopimuksia 
kohtaan saattaa myös vaikuttaa kielteisesti ju lkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien 
yleistymiseen ja vaarantaa siten tehokkuuden ja  innovoinnin lisääntymisen  EU:n kansalaisille 
elintärkeiden palvelujen tarjonnassa. 
                                                
 
2 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 20 04/18/EY, annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, 
julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/17/EY, 
annettu 31 päivänä maaliskuuta 2004, vesi- ja energi ahuollon sekä liikenteen ja postipalvelujen alalla 
toimivien yksiköiden hankintamenettelyjen yhteensovittamisesta (EUVL L 134, 30.4.2004). 
 
FI 4   FI 1.2. Markkinoille pääsyn esteet 
Oikeudellisen epävarmuuden lisäksi nykytilante elle ovat leimallisia markkinoille pääsyn 
esteet. 
Jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmät poi kkeavat toisistaan huomattavan paljon 
käyttöoikeussopimusten tekoa koskevien s ääntöjen soveltamisalan, julkaisemista ja 
avoimuutta koskevien vaatimusten, menettelyjen valinnan, valinta- ja sopimuksentekoperusteiden sekä teknisten eritelm ien osalta. Tämä tilanne johtaa kansallisten 
järjestelmien pirstoutumiseen, jota pahentavat  vielä hankintaviranomaisten ja -yksiköiden 
usein laittomat käytännöt, kuten käyttöoikeusso pimusten tekeminen suoraan tai muiden kuin 
objektiivisten perusteiden käyttäminen. 
Tämän seurauksena talouden toimijoiden toimin taedellytykset eivät ole tasapuolisia, mikä 
johtaa usein markkinamahdollisuuksien menettämi seen. Kuten monet vastaajat julkisen 
kuulemisen yhteydessä vahvistivat , edellä kuvattu tilanne aihe uttaa oikeudelliseen neuvontaan 
ja paikallisten erityisolosuht eiden perinpohjaiseen tuntemukseen  liittyviä kustannuksia ja luo 
esteitä, jotka haittaavat muiden kuin kotimai sten EU:n toimijoiden pääsyä kyseisille 
markkinoille. Sen lisäksi, että tämä aiheuttaa haittaa muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille 
kilpailijoille, häviäjinä ovat m yös hankintayksiköt ja kuluttaja t, jotka eivät saa odotettua 
vastinetta rahoilleen.  
1.3. Tarjoajien riittämätön oikeussuoja 
Julkisten hankintojen alaa koskevia muutoksenha kusääntöjä ei sovelleta  palveluja koskeviin 
käyttöoikeussopimuksiin eikä tietyssä mä ärin myöskään käyttöoikeusurakoihin. 
Epäoikeudenmukaisesti kohdellut tarjoajat eivät näin olle n hyödy muutoksenhakua koskevan 
direktiivin tarjoamasta merkittävästä oikeussuojasta. Vaikka tietyt jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet kyseisen direktiivin s oveltamisalaan myös palveluja koskevat 
käyttöoikeussopimukset, monet jäsenvaltiot eivät ole sitä tehneet. Sen vuoksi EU:n 
perussopimuksen periaatteiden mahdolliseen rikk omiseen ei voida puuttua riittävällä tavalla. 
2. T
OISSIJAISUUS  
Vaikka edellä mainittujen ongelmien konkreettiset va ikutukset tuntuvat ka nsallisella tasolla, 
ne vaikuttavat haitallisesti myös EU:n sisämarkkinoiden tehokkaaseen toimintaan. 
Vaikka jäsenvaltiot ryhtyisivät lainsäädäntöto imiin perussopimuksen periaatteisiin perustuvan 
lainsäädäntökehyksen luomiseksi, ratkaisua va ille jäisi vielä aina kin kaksi ongelmaa: 
oikeusvarmuuden puutteen riski, joka liittyy tulkin toihin, joita kansalliset lainsäätäjät antavat 
kyseisille periaatteille , sekä suuret erot eri jäsenval tioiden lainsäädäntöjen välillä. 
EU:n periaatteista johtuvien velvollisuuksien yhtenäinen tulkinta kaikissa jäsenvaltioissa 
voidaan saavuttaa ainoastaan EU:n toimilla. Va staavasti EU:n lainsäätäjän toteuttamalla 
sääntöjen lähentämisellä voidaan parhaiten poistaa kansallisten järjestelmien eroja. 
3. TAVOITTEET  
Tämän aloitteen yleisenä tavoitteena on luoda käyttöoikeussopimusten laajempaa käyttöä 
tukeva kehys, joka edistäisi omalta osalta an talouskasvua ja in novointia. Aloitteessa 
 
FI 5   FI keskitytään ratkaisuihin, jo iden avulla monien yhteis kunnallisesti ja taloudellisesti 
merkittävien palvelujen laatua ja saatavuutta voidaan parantaa helpottamalla investointeja ja 
lisäämällä käyttöoikeuksien myöntämiseen liittyvää kilpailua. Näin luodaan uusia 
liiketoimintamahdollisuuksia EU:n yrityks ille ja edistetään innovointia. 
4. LAINSÄÄDÄNNÖN SOVELTAMISALA  
Käyttöoikeussopimuksia koskevan lainsäädännö n tulisi kattaa tämäntyyppisten sopimusten 
tekeminen paitsi niin sanotu lla perinteisellä sektorilla (direktiivi 2004/18/EY) myös 
yleishyödyllisten palvelujen sektorilla (direktiivi 2004/17/EY), jolle on ominaista 
käyttöoikeussopimusten huomattava määrä. 
Muihin kuin ensisijaisiin palveluihin (kuten  terveys-, koulutus- ja sosiaalipalveluihin) 
sovelletaan toistaiseksi vain osi ttain julkisista hankinnoista annettuja direktiivejä, koska niihin 
ei ole katsottu liittyvän me rkittäviä mahdollisuuksia käydä rajatylittävää kauppaa. Komission 
äskettäin EU:n julkisia hanki ntoja koskevan lainsäädännön vaikutuksista ja tehokkuudesta 
tekemän arvioinnin tulosten perusteella monissa  palveluluokissa, jotka oli aiemmin ryhmitelty 
muiksi kuin ensisijaisiksi palveluiksi, rajatylitt ävän kaupan osuus oli suhteellisen suuri. Nämä 
tulokset on otettava huomioon ju lkisten hankintojen alalla te htävissä uusissa ehdotuksissa. 
Sen vuoksi kyseiset päätelmät oikeuttavat suunn iteltujen sääntöjen ulottamiseen kyseisiin 
palveluihin. Esimerkiksi sosiaali-, terveys- ja koulutuspalveluille on kuitenkin yhä ominaista, 
ettei niillä ol e suurta rajatylittävää ulottuvuutta erila isten kansallisten kulttuuriperintöjen 
voimakkaan vaikutuksen vuoksi, ja niitä kos kevia käyttöoikeussopimuksia tehdään 
harvemmin. 
Tiettyjä palvelutyyppejä, kuten rautateiden ja maanteiden julkisia henkilöliikennepalveluja 
(joita säännellään asetuksella (EY) N:o 1370/2007) ja lentoliike nnepalveluja (joita 
säännellään asetuksella (EY) N:o 1008/2008) koskevien käyttöoi keussopimusten tekemiseen 
sovelletaan jo nyt erityissääntelyä. Sen vuoksi ne pitäisi rajata tulevan 
käyttöoikeussopimuksia koskevan lain säädännön soveltamisalan ulkopuolelle. 
5. TOIMINTAVAIHTOEHDOT  
Komissio on eritellyt erilaisia toimintavaihtoehtoja, joilla edellisessä jaksossa määritellyt 
tavoitteet voidaan saavuttaa. Näihin sisältyvä t seuraavat lainsäädännölliset ja muut kuin 
lainsäädännölliset toimet: sääntelyä ei m uuteta, kohdennettu rikkomispolitiikka, ei-sitovat 
säädökset ja lainsäädäntö: pe russäännöt, yksityiskohtaiset s äännöt ja yhdistelmäsäännöt. 
Tässä käsitellään tarkemmin ai noastaan lainsäädännöllisiä va ihtoehtoja, koska kohdennettu 
rikkomispolitiikka tai ei-sitovat säädökset ei vät kumpikaan näytä soveltuvan asetettujen 
tavoitteiden täysimääräiseen saavutta miseen, kuten jäljempänä todetaan. 
5.1. Perusskenaario (vaihtoehto 1) 
Tässä vaihtoehdossa ei ryhdytä mihinkään to imiin nykytilanteen muuttamiseksi. Tällöin 
oikeudellisesta epävarmuudesta ja EU:n käyttöoi keussopimusten markkinoille pääsyn esteistä 
johtuva taloudellinen tehottom uus jatkuisi edelleen: hankint aviranomaiset ja -yksiköt 
menettäisivät tilaisuuden taata parhaan vastineen rahoille käyttöoikeussopimuksia tehtäessä, talouden toimijat menettäisivät merkittäviä liiket oimintamahdollisuuksia ja kuluttajien edut 
jäisivät vähäisiksi. 
 
FI 6   FI 5.2. Kohdennettu rikkomispolit iikka (vaihtoehto 2) 
Tässä vaihtoehdossa SEUT-sopimuksen 258 artiklan mukaista rikkomismenettelyä 
käytettäisiin aiempaa enemmän ja systemaattisemmin, jos perussopimuksen periaatteita on käyttöoikeussopimuksia tehtäessä rikottu. Ti etyt tämän vaihtoehdon myönteiset vaikutukset 
eivät kuitenkaan ratkaisisi t odettuja ongelmia, ja niiden tu loksia voitaisiin  odottaa vasta 
pitkällä aikavälillä. Tämä vaihtoehto ei siis vastaa aloitteen tavoittei ta, joten siitä voidaan 
luopua. 
5.3. Ei-sitovat säädökse t (vaihtoehto 3) 
Ei-sitovat säädökset tarkoittaisivat joko kom ission tulkitsevan tiedon annon tai suosituksen 
antamista. Käyttöoikeussopimuksia koskeva lla tiedonannolla, joka annettiin vuonna 2000, ei 
ole kuitenkaan onnistuttu toista iseksi turvaamaan oikeusvarmuutta eikä perussopimuksen 
periaatteiden noudattamista.
3 Uusi tiedonanto todennäköisesti lisäisi unionin tuomioistuimen 
oikeuskäytännön tuntemusta sidosryhmien kes kuudessa. Toisaalta siinä ei voitaisi mennä 
olemassa olevan oikeuskäytännön tulkintaa pidemmälle. Tiedonanto ei olisi myöskään 
luonteeltaan sitova, minkä vuoksi se ei tode nnäköisesti takaisi käyttöoikeussopimusten 
julkisuutta EU:ssa tai niiden te komenettelyjen oikeudenmukaisuutta. 
Edellä esitetyt huomautukset koskevat myös komi ssion suositusta. Näin o llen vaikuttaa siltä, 
ettei aloitteen tavoittei ta saavutettaisi tiedonann olla eikä suosituksella. Tästä vaihtoehdosta 
voidaan siis luopua.  
5.4. Lainsäädäntö – vaihtoehtojen sisältö 
Lainsäädännöllisten vaihtoehtojen kaksi ää ripäätä ovat nykyisen käyttöoikeusurakoita 
koskevan direktiivin 2004/18/EY säännöksiä vast aavien perussääntöjen ta i julkisia hankintoja 
koskevien sopimusten nykyiseen lainsäädän tökehykseen perustuvien yksityiskohtaisten 
sääntöjen käyttöönotto. Kolmas vaihtoehto, yhdi stelmäsäännöt, olisi näiden kahden välinen 
kompromissi. 
6. LAINSÄÄDÄNNÖLLISTEN VAIHTOEHTOJEN VAIKUTUSTEN ARVIOINTI  
6.1. Lainsäädännön soveltamisala 
Käyttöoikeussopimuksia koskeva direktiivie hdotus kattaisi varsinaisesta sisällöstään 
riippumatta sekä ”perinteisen” että yleishyödyllisten palvelujen  alan käyttöoikeussopimukset. 
Uusia sääntöjä ei sen sijaan sovellettaisi sellaisia palveluja koskeviin 
käyttöoikeussopimuksiin, joihin sovell etaan nykyään liikennepalveluasetusta4 tai 
lentoliikennepalveluasetusta5, näiden erillisten oikeusjärjes telmien vakauden vuoksi. Lisäksi 
ne kattaisivat vain osan sosiaalipalveluista.  Sekä käyttöoikeusurakoiden että palveluja 
koskevien käyttöoikeussopimusten osalta kyn nysarvo olisi asetettava  siten, että säännöt 
kattavat vain ne käyttöoikeussopimukset, joih in liittyy ilmeinen rajatylittävä intressi. 
                                                 
3 Komission tulkitseva tiedonanto käyttöoikeussopimuksista (konsessio) yhteisön oikeudessa (EYVL C 
121, 29.4.2000). 
4 Asetus (EY) N:o 1370/2007, EUVL L 315, 3.12.2007. 
5 Asetus (EY) N:o 1008/2008, EUVL L 293, 31.10.2008. 
 
FI 7   FI 6.2. Vaihtoehto 4: Lainsäädäntö – perussäännöt 
Perussääntöihin sisältyisi sää nnöksiä, joita nykyään sovelletaan ”perin teisten” alojen 
käyttöoikeusurakoihin, sekä täsmennystä käyttöoikeussopimusten käsitteeseen. 
Julkisia hankintoja koskevie n sopimusten ja käyttöoikeussopimusten erottamisessa 
käytettävien selkeämpien perusteiden voitaisii n odottaa vähentävän käyttöoikeussopimuksiksi 
virheellisesti katsottujen julkisia ha nkintoja koskevien sopimusten määrää. 
Tärkein näistä säännöistä  on velvollisuus julkaista  käyttöoikeussopimusta koskeva ilmoitus 
Euroopan unionin virallisessa lehdessä . Tämän vaatimuksen odotet aan vähentävän suoraan 
tehtävien sopimusten määrää, parantavan käyttöoikeussopimuksia koskevaa tiedotusta, 
poistavan oikeudellista epävarmuutta siitä, onko riittävän tiedottamisen vaatimukset täytetty, 
ja vähentävän kustannuksia, joit a pk-yrityksille aiheutuu käy ttöoikeussopimuksia koskeviin 
tarjouskilpailuihin osallistumisesta. 
Kilpailun lisääntyminen ja markkinoille pääs yn helpottuminen johtavat todennäköisesti 
kilpailukykyisempiin tarjouksiin ja siten ha nkintaviranomaisten ja -yksiköiden sekä 
kuluttajien kannalta parempiin tuloksiin. 
Tarjousten toimittamista koskevia vähimmäismääräaikoja  koskevat säännökset voisivat auttaa 
välttämään syrjintää, torjum aan korruptiota ja edistäm ään rajatylittäviä tarjouksia. 
Lainsäädäntö on vaihtoehdoista ainoa, jolla pa lveluja koskevien käyttöoikeussopimusten 
tekomenettelyt voidaan saada muutoksenhakua koskevien direktiivien  piiriin. Tämä parantaisi 
olennaisesti tarjoajien oikeussuojaa, mikä todennäköisesti lisäisi tarjoajien luottamusta 
hankintaviranomaisten ja -yksi köiden päätösten puolueettomuuteen  ja saisi ne osallistumaan 
entistä useampiin tarjouskilpailuihin. 
Perussäännöillä voitaisiin ehkä varmist aa myös yhdenvertainen kohtelu koko menettelyn 
aikana. Sääntöjen tehokkuus on kuitenkin ep ävarmempaa. Mahdollisena haittapuolena voi 
olla myös se, että käyttöoikeussopimusten tekoa koskevan avoimuuden lisääntyminen saattaa 
johtaa suurten yritysten valta-aseman vahvistum iseen. Tällainen ennuste ei kuitenkaan ole 
mitenkään varma. Sidosryhmät pitivät mel ko vähäisinä peruslainsäädännön synnyttämiä 
hallinnollisia ja sääntöjen noudattamisesta aiheut uvia kustannuksia, ja niitä  tasapainottaisivat 
myös tehostuneesta kilp ailusta saatavat hyödyt. 
Mahdollisten sosiaalisten haitto jen osalta työntekijöiden oi keuksien turvaamista yrityksen 
luovutuksen yhteydessä koskeva nykyinen EU:n lainsäädäntö rajoittaa irtisanomisten 
mahdollisuutta siinä tapauksessa, että vakiintuneet toimijat menettävät sopimuksiaan. 
Perussäännöillä ei olisi va ikutusta hankintaviranomaisten ja -yksiköiden tai 
sääntelyviranomaisten mahdollisuuksiin määr ittää noudatettavia ympäristövaatimuksia.  
Perussäännöillä voitaisiin luoda vakaa lainsäädäntökehys, kannus taa käyttöoikeussopimusten 
käyttöön ja edistää siten investointeja ja  innovointia. Avoimuuden lisääntyminen, josta 
seuraisi innovatiivisempia lähestymistapoja julkisiin palveluihin sekä valikoiman ja 
tehokkuuden kohentumista, saisi aikaan myönteisiä va ikutuksia sekä hankintaviranomaisten ja 
-yksiköiden että käyttäjien kannalta, helpottaisi pääsyä markkinoille ja loisi uusia liiketoimintamahdollisuuksia. 
 
FI 8   FI 6.3. Vaihtoehto 5: Lainsäädäntö – yksityiskohtaiset säännöt 
Yksityiskohtaisiin sääntöihin sisältyvät käytännössä kaikki lainsäädäntöratkaisut, jotka on 
esitelty perussääntöihin  liittyvän vaihtoehdon koh dalla. Yksityiskohtaisten sääntöjen vaikutus 
oikeusvarmuuteen olisi sen vuoksi osittain sama kuin perussääntöjen vaikutus. Lisäksi tässä 
vaihtoehdossa sovellettaisiin samoja sääntöjä kuin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin erityisesti valinta- ja sopi muksentekoperusteiden ja myös käyttöoikeussopimusten 
tekomenettelyjen  osalta. Tietyiltä osin nämä säännö t siis todennäköisesti nostaisivat 
oikeusvarmuuden tasoa, koska ne konkretisoisivat moniin sopimuksentekomenettelyjen osa-alueisiin sovellettavia perussopimuksen periaatt eita. Kaikista odotettavi ssa olevista hyödyistä 
huolimatta yksityiskohtaisten sääntöjen käyttöönot on haitat saattaisivat osoittautua hyötyjä 
suuremmiksi ja käyttöoikeussopimusten houku ttelevuus saattaisi vähe ntyä merkittävästi. 
Monimutkaiset säännöt ja erityissäännökset (k uten vakioitujen tarjouskilpailumenettelyjen 
pakollinen käyttö tai taloudellisesti edullisi n tarjous) saattaisivat nimittäin vähentää 
kiinnostusta käyttöoikeussopimuksia kohtaan. Ne lisäisivät oikeusriitojen riskiä ja 
heikentäisivät näin ollen myös yleistä oike usvarmuutta. Tämä vähentäisi viime kädessä 
halukkuutta hyödyntää käyttöoikeussopimuksia. Mone t sidosryhmät pitävät yksityiskohtaisten 
sääntöjen monimutkaisuutta huomattavana uhkana. 
Yksityiskohtaisten sääntöjen käyttöönoton taloudell iset vaikutukset olisivat sen vuoksi 
todennäköisesti kielteisiä, koska  yritykset saattaisivat l uopua käyttöoikeussopimuksia 
koskeviin tarjouskilpailuihin osallistumisesta, hankintaviranomaiset ja -yksiköt eivät saisi 
odotettuja hyötyjä eivätkä kulutta jat saisi käyttöönsä edullisemp ia ja entistä laadukkaampia 
palveluja.  
Vaikutukset työllisyyteen ja työpaikkojen laat uun olisivat todennäköisesti vähäisiä, samalla 
kun sosiaaliset vaikutukset ja ympäristövaikutukset saattaisiv at kaiken kaikkiaan olla 
kielteisiä innovatiivis uuden vähenemisen ja palveluj en laadun heikkenemisen vuoksi. 
6.4. Vaihtoehto 6: Lainsäädäntö – yhdistelmäsäännöt  
Perussääntöjä voitaisiin kuite nkin täydentää hyödylli sellä tavalla joil lakin valinta- ja 
sopimuksentekoperusteita ja menettelyjä koskev illa säännöksillä. Täll aiset säännökset eivät 
olisi kopio julkisia hankintoja koskevista di rektiiveistä (kuten kokonaistaloudellisesti 
edullisinta tarjousta koskevista  säännöistä), vaan ne muodostuis ivat esimerkiksi sellaisista 
velvollisuuksista, jotka koskisivat sopi muksen kohteeseen sidottujen valinta- ja 
sopimuksentekoperusteiden julkaisemista etukäteen tai tarjousten toimittamisen vähimmäismääräajan noudattamista. Niihin voi si sisältyä myös sääntöjä muun muassa 
teknisistä eritelmistä, velvollis uuksista antaa samat tiedot kaiki lle tarjoajille neuvotteluissa, 
julkisen sektorin sisäisestä yhteistyöstä ja kä yttöoikeussopimuksiin niiden toteutuksen aikana 
tehtävistä muutoksista. Niissä voitaisiin m yös edellyttää jälki-ilmoituksen pakollista 
julkaisemista. 
Tällaisten säännösten voitais iin odottaa vaikuttavan m yönteisesti avoimuuteen, 
oikeudenmukaisuuteen ja oikeusvarmuuteen. Ne voi sivat edistää siten monien tämän aloitteen 
tavoitteiden tehokkaampaa toteutumista, erityi sesti markkinoille p ääsyn helpottumista, 
sijoitusmahdollisuuksien paranemista, palvelujen lisääntymistä ja niiden laadun paranemista. Nämä säännökset kannustaisivat käyttöoikeus sopimusten käyttöön en emmän kuin toiset 
vaihtoehdot ja vaikuttaisivat myös myönt eisesti julkisen ja yksityisen sektorin 
kumppanuuksien yleistymiseen. Huomattava os a sidosryhmistä tuki yhdistelmäsääntöjen 
käyttöönottoa. 
 
FI 9   FI Yhdistelmäsääntöjä sovellettaessa kaikki vaikutuk set (taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöä 
koskevat vaikutukset) olisivat hieman pare mmat kuin perussäänt öjä sovellettaessa. 
7. VAIHTOEHTOJEN VERTAILU  
Sekä perussäännöillä että yhdistelmäs äännöillä voidaan parantaa merkittävästi 
oikeusvarmuutta ja helpottaa siten markkinoille pääsyä, mikä tuottaa parempia tuloksia niin hankintaviranomaisille ja -yksiköille kuin käyttä jille ja yrityksillekin. Yksityiskohtaisilla 
säännöillä voidaan päästä parempiin tuloks iin menettelyjen oikeudenmukaisuuden osalta, 
mutta ne haittaavat todennäköi sesti huomattavan paljon käyttöoi keussopimusten yleistymistä. 
Näyttää siltä, että yhdistelmäsäännöillä pääst ään parhaisiin tuloksiin oikeudenmukaisuudessa 
ja paremman vastineen saamisessa rahoille, minkä lisäksi niillä kannustetaan parhaiten 
käyttöoikeussopimusten käyttöön näid en sääntöjen jous tavuuden ansiosta. 
Edellä esitettyjen seikkojen perusteell a on suositeltavaa va lita vaihtoehto 6 
(yhdistelmäsäännöt), joka edustaa kunni anhimoista ja kattavaa ratkaisua. 
8. S
EURANTA JA ARVIOINTI  
Lainsäädännön arviointi perustuu sellaisiin indikaattoreihin kuin  käyttöoikeussopimusten sekä 
julkaistujen ja tehtyjen käy ttöoikeussopimusten määrän ja arvon vaihteluun, tarjoajien ja 
valittujen muiden kuin kotimaisten tarjoajien lu kumäärään sekä pk-yritysten prosentuaaliseen 
osuuteen tarjoajista.