Ensimmäinen ala on OECD:n BEPS-toimintasuunnitelma. Useimmat jäsenvaltiot ovat sitoutuneet panemaan täytäntöön 5. lokakuuta 2015 julkaistuissa ja G20-ryhmän päämiesten marraskuussa 2015 vahvistamissa BEPS-toimintasuunnitelman loppuraporteissa olevat toimenpiteet. Jos kuitenkin kaikki jäsenvaltiot panisivat kyseiset toimenpiteet täytäntöön yksipuolisesti ja toisistaan poikkeavalla tavalla, tämä voi hajauttaa sisämarkkinoita luomalla EU:hun ristiriitoja jäsenvaltioiden kansallisten sääntöjen välillä, vääristymiä ja yrityksiin kohdistuvia veroesteitä. Tämä voisi myös synnyttää uusia porsaanreikiä ja eroavuuksia, joita yritykset käyttävät hyväkseen välttääkseen verojen maksamisen, mikä tekisi tyhjäksi jäsenvaltioiden ponnistelut tällaisten käytäntöjen estämiseksi. Sen vuoksi on sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi välttämätöntä, että jäsenvaltiot ainakin siirtävät OECD:n BEPS-toimintasuunnitelman toimenpiteet kansallisiin järjestelmiinsä johdonmukaisella ja koordinoidulla tavalla.

Tässä direktiivissä, jota usein kutsutaan veron kiertämisen estämistä koskevaksi direktiiviksi, säädetään sisämarkkinoiden toimintaan suoraan vaikuttavan veron kiertämisen estämistä koskevat säännöt. Tämä direktiivi on yksi osa veron kiertämisen estämiseen tähtäävää komission pakettia, jossa käsitellään useita yhtiöverotuksen alan tärkeitä uusia kehityssuuntauksia ja poliittisia prioriteetteja, jotka edellyttävät pikaista toimintaa EU:n tasolla. Se on ennen kaikkea seurausta G20-ryhmän ja OECD:n veropohjan rapautumisen ja voitonsiirtojen estämistä koskevan hankkeen (BEPS) loppuun saattamiselle sekä Euroopan parlamentin, useiden jäsenvaltioiden, yritysten ja kansalaisyhteiskunnan ja tiettyjen kansainvälisten kumppaneiden peräänkuuluttamalle tarpeelle lähestyä yhtiöveron väärinkäytöksiä tehokkaammalla ja johdonmukaisemmalla tavalla EU:ssa.

Tässä direktiivissä käsitellyistä asioista on keskusteltu sidosryhmien kanssa CCCTB:a koskevan direktiiviehdotuksen yhteydessä useiden vuosien ajan. Jäsenvaltioiden valtuuskunnat ovat säännöllisesti esittäneet huomautuksiaan neuvoston teknisessä verotustyöryhmässä. Kollegio hyväksyi CCCTB-ehdotuksen maaliskuussa 2011, jonka jälkeen työryhmä on tavannut useita kertoja kullakin puheenjohtajuuskaudella käydäkseen läpi teknisiä ja poliittisia yksityiskohtia. Komission yksiköt ovat lisäksi tehneet yhteistyötä kaikkien tärkeimpien liike-elämän sidosryhmien kanssa ja kuulleet niiden näkemyksiä useista eri ehdotuksen kattamista aiheista. Myös monista direktiivin teemoista (lähinnä teknisistä) on keskusteltu niissä akateemisissa konferensseissa, joihin komission yksiköt ovat osallistuneet.

Kyseessä on ehdotus direktiiviksi, joka on ainoa oikeusperustan (SEUT-sopimuksen 115 artikla) mukainen sääntelytapa.

Suunnitellut toimenpiteet eivät mene pidemmälle kuin on tarpeen suojan vähimmäistason varmistamiseksi sisämarkkinoille. Sen vuoksi direktiivissä ei säädetä täydellisestä yhdenmukaistamista, vaan pelkästään jäsenvaltioiden yhtiöverojärjestelmien vähimmäissuojasta. Direktiivillä varmistetaan näin ollen tarvittava koordinoinnin taso unionin tasolla direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi. Ehdotus ei siis mene pidemmälle kuin on tarpeen sen tavoitteiden saavuttamiseksi, minkä vuoksi se noudattaa suhteellisuusperiaatetta.

EU:n aloite toisi myös lisäarvoa siihen verrattuna, että käyttöön otettaisiin useita kansallisia täytäntöönpanomenetelmiä. Koska suunnitelluilla väärinkäytöksiä koskevilla säännöillä on vaikutuksia yli rajojen, on välttämätöntä, että ehdotuksilla saavutetaan tasapaino erilaisten sisämarkkinoiden sisäisten etujen välillä ja että asiasta saadaan kokonaiskuva yhteisten tavoitteiden ja ratkaisujen tunnistamiseksi. Tämä voidaan saavuttaa ainoastaan, jos lainsäädäntö laaditaan keskitetysti. Lisäksi jos BEPS:n täytäntöön panevat toimenpiteet toteutetaan unionin säännöstön mukaisesti, verovelvolliset saavat oikeudellisen varmuuden EU:n lainsäädännön noudattamisesta.

Tämän direktiivin säännöksillä pyritään estämään veron kiertämistä rajojen yli ja antamaan yhteiset puitteet BEPS-tuotosten siirtämiseksi koordinoidulla tavalla osaksi jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä. Tällaisia tavoitteita ei pystytä saavuttamaan riittävällä tavalla jäsenvaltioiden yksipuolisesti toteuttamin toimin. Kyseisellä lähestymistavalla sisämarkkinoiden hajautuminen vain kertautuisi ja mahdollisesti pahenisi ja nykyiset tehottomuudet ja vääristymät jatkuisivat toisistaan poikkeavien toimenpiteiden vuorovaikutuksessa. Jos tavoitteena on löytää koko sisämarkkinoille soveltuvia ratkaisuja (esim. kansallisten verojärjestelmien epäyhdenmukaisuudesta johtuvien eroavuuksien poistaminen) ja parantaa sen (sisäistä ja ulkoista) kestävyyttä aggressiivista verosuunnittelua vastaan, asianmukainen etenemistapa on laatia EU:n tasolla koordinoituja aloitteita.

Tämä ehdotus on toissijaisuusperiaatteen mukainen. Tämän ehdotuksen aiheen luonteen vuoksi on annettava koko sisämarkkinoille yhteinen aloite.

Direktiivi on osallistumista edistävä, ja sen tarkoituksena on saada soveltamisalaan piiriin kaikki verovelvolliset, joihin sovelletaan yhtiöveroa jäsenvaltiossa. Sen soveltamisalaan kuuluvat myös sellaisten yhtiöverovelvollisten unionissa sijaitsevat kiinteät toimipaikat, jotka eivät itse kuulu direktiivin soveltamisalaan.

Tällaisia käytäntöjä vastaan on yleisesti vahvistettu vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskevia lausekkeita. Tämä tarkoittaa, että verovelvollinen on veronalainen (eikä verosta vapautettu) ja että verovelvolliselle myönnetään huojennus ulkomailla maksetusta verosta. Yrityksiä estetään täten siirtämästä voittoja pois korkean verotuksen lainkäyttöalueilta alhaisen verotuksen alueille, jollei tällaiseen siirtoon ole riittäviä liiketaloudellisia perusteita.

Koska veronhuojennusten myöntäminen ulkomailla maksetuista veroista on lähtökohtaisesti vaikeaa, valtiot vapauttavat ulkomaantulot veroista yhä useammin. Tällaisella lähestymistavalla on tahaton kielteinen vaikutus siinä, että se saattaa kannustaa verottamattomien tai kevyesti verotettujen tulojen saapumista sisämarkkinoille siten, että ne liikkuvat tämän jälkeen – monissa tapauksissa verottamatta – unionissa käyttäen hyväksi unionin lainsäädännön tarjoamia välineitä.

Maastapoistumisveron tarkoituksena on estää veropohjan rapautuminen alkuperävaltiossa, kun realisoimattomia voittoja sisältävät varat siirretään omistuksen muuttumatta pois kyseisen valtion verotukselliselta lainkäyttöalueelta. Koska maastapoistumisveroa on sovellettava unionissa perusoikeuksia ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä kunnioittaen, tässä direktiivissä käsitellään maastapoistumisveroa myös EU:n oikeuden näkökulmasta antamalla verovelvollisille mahdollisuus lykätä veron maksamista tietyn ajan ja suorittaa veronsa porrastetuin maksuin.

Vaikka on yleisesti hyväksytty, että myös rahoitusalan yrityksiin eli rahoituslaitoksiin ja vakuutusyrityksiin olisi sovellettava koron vähennyskelpoisuuden rajoittamista, samalla tunnustetaan myös, että näillä kahdella alalla on erityisiä piirteitä, jotka edellyttävät räätälöidympää lähestymistapaa. Tämä johtuu lähinnä siitä, että muista talouden aloista poiketen rahoitusalan yritysten rahoituskustannukset ja tulot syntyvät tai kertyvät osana niiden kaupankäynnin ytimessä olevaa toimintaa. Koska tällä alalla kansainvälisissä foorumeissa ja unionissa käydyt keskustelut eivät ole vielä riittävän luotettavia, toistaiseksi ei ole ollut mahdollista antaa rahoitus- ja vakuutusalaa koskevia erityissääntöjä. On kuitenkin tarpeen selkeyttää, että vaikka tällaiset rahoitusalan yritykset jäävät tilapäisesti soveltamisalan ulkopuolelle, tarkoituksena on vahvistaa myöhemmin soveltamisalaltaan laaja korkojen vähennyskelpoisuutta koskeva sääntö, josta ei myönnetä poikkeuksia.

Ehdotetun säännön tavoitteena on estää edellä mainittua käytäntöä rajoittamalla, kuinka paljon korkoja verovelvollinen saa vähentää verovuoden aikana. Sen odotetaan myös lieventävän ennakkoluuloja oman pääoman ehtoista rahoitusta kohtaan. Tämän vuoksi nettokorkokuluista saadaan vähentää enintään tietty verovelvollisen bruttoliikevoittoon perustuva osuus. Koska tässä direktiivissä vahvistetaan sisämarkkinoille suojan vähimmäistaso, on suotavaa vahvistaa vähennyskelpoisuusosuudeksi OECD:n suosittelema enimmäisosuus (10–30 prosenttia). Jäsenvaltiot voivat halutessaan vahvistaa tiukempia rajoituksia.

Direktiivi on osallistumista edistävä, ja sen tarkoituksena on saada soveltamisalaan piiriin kaikki verovelvolliset, joihin sovelletaan yhtiöveroa jäsenvaltiossa. Sen soveltamisalaan kuuluvat myös sellaisten yhtiöverovelvollisten unionissa sijaitsevat kiinteät toimipaikat, jotka eivät itse kuulu direktiivin soveltamisalaan.

Tästä ehdotuksesta ei tehty vaikutusten arviointia seuraavista syistä: ehdotus liittyy läheisesti OECD:n BEPS-työhön; yksiköiden valmisteluasiakirja sisältää runsaasti todisteita ja analyyseja; sidosryhmät osallistuivat aiemmassa vaiheessa laajalti ehdotettujen sääntöjen teknisiä kohtia koskeviin kuulemisiin ja erityisesti EU:ssa on kiireellisesti toteutettava koordinoituja toimia tällä alla, joka on nimetty kansainväliseksi poliittiseksi prioriteetiksi.

Useat jäsenvaltiot ovat OECD:n jäseninä sitoutuneet siirtämään kiireellisesti BEPS-hankkeen tuotokset kansalliseen lainsäädäntöönsä. Tämän vuoksi on välttämätöntä edetä nopeasti ja sopia säännöt BEPS-päätelmien täytäntöönpanon koordinoimiseksi EU:ssa. Koska sisämarkkinoiden hajautumisen vaara on suuri siinä tapauksessa, että jäsenvaltiot toteuttaisivat yksipuolisia toimia niitä keskenään koordinoimatta, komissio esittää tässä ehdotuksessa yhteiset vähimmäisratkaisut täytäntöönpanoa varten. Komissio on tehnyt kaikkensa toimiakseen nopeasti, mutta välttääkseen samalla sen, että sisämarkkinoiden toiminta vaarantuisi joko siksi, että jotkut jäsenvaltiot (olivatpa ne OECD:n jäseniä tai ei) toteuttavat toimia yksipuolisesti, tai siksi, että muut jäsenvaltiot eivät toteuta toimia ollenkaan. Myös ei-sitovan säädöksen ehdottamista harkittiin, mutta tämä vaihtoehto hylättiin, koska sen ei katsottu varmistavan koordinoitua lähestymistapaa.

Sekä yritysverotuksen käytännesääntötyöryhmä että OECD ovat tutkineet tätä ongelmaa. Jotta varmistetaan, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön tällaisten eroavuuksien tosiasialliseen estämiseen tähtääviä sääntöjä, tässä direktiivissä säädetään, että jäsenvaltion, josta maksu, kulu tai tappio on peräisin, sekamuotoiselle instrumentille tai yhteisölle antamaa oikeudellista luonnehdintaa on ristiriitatilanteissa noudatettava myös toisessa maassa, jonka oma oikeudellinen luonnehdinta on erilainen.

Tytäryhtiölle siirrettävä tulo on yleensä siirrettävissä olevaa passiivista tuloa. Normaalikäytäntönä on esim. että aineettomien hyödykkeiden (esim. henkisen omaisuuden) omistajuus siirretään ensin ryhmittymän sisällä ulkomaiselle väliyhteisölle ja tämän jälkeen siirretään suuria tulomääriä rojaltimaksuina vastineena oikeudelle käyttää ulkomaisen väliyhteisön omistamia ja hallinnoimia varoja. Tällainen voitonsiirto vaikuttaa selvästikin merkittävällä tavalla sisämarkkinoihin erityisesti, kun tulot siirretään EU:n ulkopuolelle alhaisen verotuksen maihin.

Verovelvolliset, joilla on määräysvallassa olevia tytäryhtiöitä alhaisen verotuksen lainkäyttöalueilla, voivat harjoittaa verosuunnittelukäytäntöjä, joilla ne siirtävät suuria voittomääriä (korkeasti verotettavasta) emoyhtiöstä sellaisiin tytäryhtiöihin, joihin sovelletaan alhaista verotusta. Tarkoituksena on alentaa ryhmittymän kokonaisveroja. Edellä oleva analyysi alhaisen verotuksen kynnyksestä pätee myös ulkomaisia väliyhteisöjä koskeviin sääntöihin.

GAAR-säännön tarkoituksena on tukkia mahdolliset porsaanreiät väärinkäytösten torjuntaa koskevissa erityisissä säännöissä. Sillä annettaisiin viranomaisille valtuudet kieltää verovelvollisilta verojärjestelmiin liittyvät väärinkäytökset. Ehdotettu GAAR-sääntö on unionin säännöstön mukaisesti suunniteltu siten, että siinä otetaan huomioon EU:n tuomioistuimen keinotekoisuutta koskevat testit, joiden mukaisesti sääntöä sovelletaan unionissa.

Ehdotetussa järjestelmässä otetaan huomioon se, että yhtiöverokannat eivät ole yhdenmukaisia unionissa. Veron kiertämisen estämiseksi kynnys olisi joka tapauksessa vahvistettava sellaiselle tasolle, että säännösten piiriin kuuluvat tilanteet, joissa verotus on alle 50 prosenttia vastaanottavan verovelvollisen valtion verotuksesta. Kynnyksen ei kuitenkaan pitäisi olla liian alhainen, jottei toimenpide menetä merkitystään sen vuoksi, että säännösten vaikutus ulottuu vain kaikkein aggressiivisimpiin verotuksellisiin lainkäyttöalueisiin. Jos kynnysarvona on se, että yhteisön asuinmaan tai kiinteän toimipaikan sijaintimaan lakisääteinen yhtiöverokanta on alle 40 prosenttia verovelvollisen jäsenvaltion lakisääteisestä yhtiöverokannasta, tämä varmistaisi tasapainon oikeudenmukaisen verokilpailun ja veron kiertämisen estämisen välillä.

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 115 artiklan,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon,

ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,

noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä,

sekä katsoo seuraavaa:

(1)Kansainvälisen verotuksen poliittisissa prioriteeteissa korostetaan nykyisin sen varmistamista, että vero maksetaan siellä, missä voitot ja arvo syntyvät. Sen vuoksi on välttämätöntä palauttaa luottamus verojärjestelmien oikeamukaisuuteen ja antaa hallituksille mahdollisuus nauttia tosiasiallisesta itsemääräämisoikeudestaan verotuksen sääntelyyn. Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö, jäljempänä ’OECD’, on tehnyt näistä uusista poliittisista tavoitteista konkreettisen toimintasuosituksen veropohjan rapautumisen ja voitonsiirtojen torjumista koskevan aloitteen, jäljempänä ’BEPS-toimintasuunnitelma’, yhteydessä. Komissio on tunnustanut oikeudenmukaisemman verotuksen tarpeen, minkä vuoksi sen 17 päivänä kesäkuuta 2015 annetussa tiedonannossa vahvistetaan Euroopan unionin oikeudenmukaista ja tehokasta yhtiöverojärjestelmää koskeva toimintasuunnitelma, jäljempänä ’toimintasuunnitelma’.

(2)Useimmat jäsenvaltiot ovat OECD:n jäseninä sitoutuneet panemaan täytäntöön veropohjan rapautumista ja voitonsiirtojen torjumista koskeviin 15 keskeiseen toimenpiteeseen perustuvat tuotokset, jotka julkistettiin 5 päivänä lokakuuta 2015. Sen vuoksi on sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi välttämätöntä, että jäsenvaltiot ainakin panevat täytäntöön BEPS-toimintasuunnitelman mukaiset sitoumuksensa ja yleisemmin toteuttavat toimia veron kiertämistä vastaan ja varmistavat oikeudenmukaisen ja tehokkaan verotuksen unionissa riittävän johdonmukaisella ja koordinoidulla tavalla. Markkinoilla, joilla taloudet ovat pitkälle yhdentyneet, on tarve yhteisiin strategisiin lähestymistapoihin ja koordinoituihin toimiin sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi ja BEPS-toimintasuunnitelman myönteisten vaikutusten maksimoimiseksi. Lisäksi vain yhteisillä puitteilla voitaisiin estää markkinoiden hajautuminen ja poistaa nykyiset eroavuudet ja markkinoiden vääristymät. Kaikkialla unionissa yhdenmukaiset kansalliset täytäntöönpanotoimenpiteet antaisivat verovelvollisille oikeudellisen varmuuden siitä, että kyseiset toimenpiteet ovat unionin lainsäädännön mukaisia.

(3)On tarpeen antaa sääntöjä suojan keskimääräisen tason lujittamiseksi aggressiivista verosuunnittelua vastaan sisämarkkinoilla. Koska sääntöjen olisi sovelluttava 28 eri yhtiöverojärjestelmään, sääntöjen olisi oltava vain yleisiä ja täytäntöönpano olisi jätettävä jäsenvaltioille, sillä ne voivat paremmin muokata tiettyjä sääntöjen kohtia omiin yhtiöverojärjestelmiinsä parhaiten soveltuvalla tavalla. Tämä tavoite voidaan saavuttaa vahvistamalla kansallisille yhtiöverojärjestelmille annettavan suojan vähimmäistaso kaikkialla unionissa. Näin ollen on tärkeää koordinoida tapoja, joilla jäsenvaltiot panevat täytäntöön veropohjan rapautumista ja voitonsiirtojen torjumista koskeviin 15 toimenpiteeseen perustuvat tuotokset, jotta koko sisämarkkinoilla voitaisiin tehokkaammin torjua veron kiertämistä. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa tietyille aloille suojan yhteinen vähimmäistaso sisämarkkinoilla.

(4)On tarpeen vahvistaa säännöt, joita sovelletaan jäsenvaltioissa kaikkiin yhtiöverovelvollisiin. Näitä sääntöjä olisi myös sovellettava yhtiöverovelvollisten kiinteisiin toimipaikkoihin, jotka voivat sijata muissa jäsenvaltioissa. Yhtiöverovelvollisten verotuksellinen kotipaikka voi sijaita jäsenvaltiossa tai yhtiöverovelvollinen voi sijoittautua jäsenvaltioon sen lainsäädännön mukaisesti. Kyseisiä sääntöjä olisi sovellettava myös sellaisten yhteisöjen, joiden verotuksellinen kotipaikka on kolmannessa maassa, kiinteisiin toimipaikkoihin, jos nämä sijaitsevat yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa.

(5)On tarpeen antaa sääntöjä veropohjan rapautumisen torjumiseksi sisämarkkinoilla ja voitonsiirtojen estämiseksi pois sisämarkkinoilta. Sääntöjä on tarpeen antaa seuraavilla aloilla kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi: korkojen vähennyskelpoisuuden rajoittaminen, maastapoistumisvero, vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskeva lauseke, yleinen väärinkäytöksiä koskeva sääntö, ulkomaisia väliyhteisöjä koskevat säännöt ja puitteet verokohtelun eroavuuksien estämiselle. Kun kyseisten sääntöjen soveltaminen johtaa kaksinkertaiseen verotukseen, verovelvollisten olisi saatava veronhuojennuksia vähentämällä toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa maksamansa verot. Sen vuoksi näillä säännöillä ei pitäisi pelkästään pyrkiä estämään veron kiertämistä, vaan myös välttämään kaksinkertaisen verotuksen kaltaisten muiden esteiden luomista markkinoille.

(6)Rajatylittävää toimintaa harjoittavat yritysryhmittymät ovat kokonaisverojensa alentamiseksi siirtäneet yhä enemmän voittoja, usein liiallisella korolla korotettuna, korkean verotuksen lainkäyttöalueilta maihin, joissa verotus on kevyempää. Tällaisten käytäntöjen estämiseksi on tarpeen vahvistaa korkojen vähennyskelpoisuuden rajoittamista koskeva sääntö, jolla rajoitetaan verovelvollisten nettorahoituskustannusten (määrä, jolla rahoitusmenot ylittävät rahoitustulot) vähennyskelpoisuutta. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa verovelvollisen tuloja ennen korkoja, veroja, poistoja ja kuoletuksia, jäljempänä ’EBITDA’, koskeva vähennyskelpoisuusosuus. Verosta vapautettuja rahoitustuloja ei saisi vähentää rahoitusmenoista. Tämä johtuu siitä, että ainoastaan verotettavat tulot olisi otettava huomioon määritettäessä, kuinka paljon korkoja voidaan vähentää. Sellaisten verovelvollisten tilanteen helpottamiseksi, joilla veropohjan rapautumisen ja voitonsiirtojen vaara on alhaisempi, nettokorko olisi voitava vähentää aina tiettyyn enimmäismäärään asti, jonka ylittäminen johtaisi EBITDA-vähennyskelpoisuusosuutta korkeampaan vähennykseen. Kun verovelvollinen on osa ryhmittymää, joka tekee lakisääteisen konsernitilipäätöksen, koko ryhmän velkaantuneisuus olisi otettava huomioon myönnettäessä verovelvollisille oikeus vähentää korkeampia nettorahoituskustannuksia. Korkojen vähennyskelpoisuuden rajoittamista koskevaa sääntöä olisi sovellettava verovelvollisten nettorahoituskustannuksiin tekemättä eroa sen välillä, onko kustannukset aiheuttanut velka otettu kansallisesti, yli rajojen unionin sisällä vai kolmannesta maasta. Vaikka on yleisesti hyväksytty, että myös rahoitusalan yrityksiin eli rahoituslaitoksiin ja vakuutusyrityksiin olisi sovellettava koron vähennyskelpoisuuden rajoittamista, samalla tunnustetaan myös, että näillä kahdella alalla on erityisiä piirteitä, jotka edellyttävät räätälöidympää lähestymistapaa. Koska tällä alalla kansainvälisissä foorumeissa ja unionissa käydyt keskustelut eivät ole vielä riittävän luotettavia, toistaiseksi ei ole mahdollista antaa rahoitus- ja vakuutusalaa koskevia erityissääntöjä.

(7)Maastapoistumisveroilla varmistetaan, että kun verovelvollinen siirtää varoja tai verotuksellisen kotipaikkansa jonkin valtion verotuksellisen lainkäyttöalueen ulkopuolelle, kyseinen valtio verottaa sen alueella mahdollisesti syntyneen pääomavoiton taloudellisen arvon, vaikkei tätä voittoa olisi vielä realisoitu poistumishetkellä. Sen vuoksi on tarpeen eritellä tapaukset, joissa verovelvollisiin sovelletaan maastapoistumisveroa koskevia sääntöjä ja joissa niitä verotetaan realisoimattomista pääomavoitoista, jotka sisältyvät niiden varansiirtoihin. Asianomaisten määrien laskemiseksi on välttämätöntä vahvistaa varainsiirtojen markkina-arvo markkinaehtoperiaatetta noudattaen. Unionissa on tarpeen tarkastella maastapoistumisverotuksen soveltamista ja esitettävä unionin lainsäädännön noudattamisen edellytykset. Tällaisissa tilanteissa verovelvollisilla olisi oltava oikeus joko maksaa arvioidun maastapoistumisveron määrä viipymättä tai lykätä sen maksamista tietyn ajan, jolloin mahdollisesti peritään korkoa ja vaaditaan vakuuden antamista, ja suorittaa veronsa porrastetuin maksuin. Maastapoistumisveroa ei tulisi kantaa, kun varainsiirto on luonteeltaan tilapäistä ja varojen on tarkoitus palata siirtäjäjäsenvaltiolle, taikka kun siirto tapahtuu vakavaraisuusvaatimusten täyttämiseksi tai likviditeetin hallinnan vuoksi tai kun kyseessä ovat arvopapereilla toteutettavat rahoitustoimet tai vakuutena asetetut omaisuuserät.

(8)Koska veronhuojennusten myöntäminen ulkomailla maksetuista veroista on lähtökohtaisesti vaikeaa, valtiot vapauttavat yhä useammin ulkomaiset tulot veroista asuinvaltiossa. Tällaisella lähestymistavalla on kuitenkin tahaton kielteinen vaikutus siinä, että se kannustaa tilanteita, joissa verottamattomat tai kevyesti verotetut tulot saapuvat sisämarkkinoille ja liikkuvat tämän jälkeen – monissa tapauksissa verottamatta – unionissa käyttäen hyväksi unionin lainsäädännön tarjoamia välineitä. Tällaisia käytäntöjä vastaan on yleisesti vahvistettu vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskevia lausekkeita. Sen vuoksi on tärkeää vahvistaa vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskeva lauseke, joka koskee tietyntyyppisiä ulkomaisia tuloja, kuten voitonjakoa, osakkeidenluovutuksesta saatavaa tuottoa ja kiinteiden toimipaikkojen voittoja, jotka on vapautettu verosta unionissa ja ovat peräisin kolmansista maista. Tällaisia tuloja olisi verotettava unionissa, jos niitä on verotettu kolmannessa maassa alle tietyn tason. Koska vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskevassa lausekkeessa ei vaadita kevyesti verotettavien yhteisöjen valvontaa, minkä vuoksi niiden lakisääteiseen tilipäätökseen ei välttämättä voida tutustua, efektiivisen veroasteen laskeminen voi olla erittäin monimutkaista. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi käytettävä lakisääteistä verokantaa soveltaessaan vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskevaa lauseketta. Vapautusmenetelmästä hyvitysmenetelmään siirtymistä koskevaa lauseketta soveltavien jäsenvaltioiden olisi annettava huojennus ulkomailla maksetuista veroista, jotta vältetään kaksinkertainen verotus.

(9)Verojärjestelmissä on yleisiä väärinkäytöksiä koskevia sääntöjä, jäljempänä ’GAAR-säännöt’, joiden tarkoituksena on estää sellaisia verotukseen liittyviä väärinkäytöksiä, jotka eivät vielä kuulu erityisesti kohdennettujen säännösten piiriin. Sen vuoksi GAAR-säännöillä paikataan aukkoja, millä ei pitäisi olla vaikutusta väärinkäytösten estämistä koskevien erityisten sääntöjen sovellettavuuteen. GAAR-sääntöjä olisi sovellettava unionissa ainoastaan järjestelyihin, jotka ovat ”täysin keinotekoisia” (epäaitoja); muussa tapauksessa verovelvollisella olisi oltava oikeus valita verotuksen kannalta tehokkain rakenne kaupallisia toimiaan varten. Lisäksi on tarpeen varmistaa, että GAAR-säntöjä sovelletaan yhdenmukaisella tavalla kansallisissa tilanteissa, unionin sisällä ja kolmansien maiden suhteen siten, että sääntöjen soveltamisala ja soveltamisen tulokset ovat samat sekä kansallisissa että rajatylittävissä tilanteissa.

(10)Ulkomaisia väliyhteisöjä koskevilla säännöillä kohdennetaan määräysvallassa olevan kevyesti verotettavan tytäryhtiön tulot sen emoyhtiölle. Näin ollen näitä kohdennettuja tuloja koskeva verovelvollisuus siirtyy emoyhtiölle siinä valtiossa, jossa sen verotuksellinen kotipaikka sijaitsee. Kyseisen valtion poliittisista prioriteeteista riippuen ulkomaisia väliyhteisöjä koskevat säännöt voivat koskea kaikkia kevyesti verotettavan tytäryhtiön tuloja tai vain keinotekoisesti tytäryhtiölle ohjattuja tuloja. On suotavaa tarkastella tilannetta sekä kolmansissa maissa että unionissa. Jotta perusoikeuksia kunnioitettaisiin, näiden sääntöjen vaikutuksen olisi unionissa ulotuttava ainoastaan järjestelyihin, joiden tuloksena voitot siirretään keinotekoisesti emoyhtiön jäsenvaltiosta ulkomaiseen väliyhteisöön. Tällaisessa tapauksessa emoyhtiölle kohdennettuja tuloja olisi mukautettava markkinaehtoperiaatetta noudattaen siten, että emoyhtiön valtio verottaa ainoastaan ulkomaisen väliyhteisön tuloja siinä määrin kun ne eivät noudata tätä periaatetta. Ulkomaisia väliyhteisöjä koskevien sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle olisi jätettävä rahoitusalan yritykset, joiden verotuksellinen kotipaikka on unionissa, mukaan lukien niiden unionissa sijaitsevat kiinteät toimipaikat. Tämä johtuu siitä, että ulkomaisia väliyhteisöjä koskevien sääntöjen legitiimiin soveltamisalaan olisi unionissa kuuluttava ainoastaan keinotekoiset tilanteet ilman taloudellista sisältöä, mikä tarkoittaisi, että raskaasti säännellyt rahoitus- ja vakuutusalat jäisivät todennäköisesti näiden sääntöjen ulottumattomiin.

(11)Verokohtelun eroavuudet ovat seurausta maksujen (rahoitusvälineiden) tai yhteisöjen oikeudellisen luonnehdinnan eroissa, jotka tulevat esille kahden lainkäyttöalueen oikeudellisten järjestelmien välisessä toiminnassa. Tällaiset eroavuudet johtavat usein kaksinkertaiseen vähennykseen (eli vähennys myönnetään molemmissa valtioissa) tai siihen, että tulot vähennetään yhdessä valtiossa, mutta niitä ei lisätä toisen valtion veropohjaan. Tämän estämiseksi on tarpeen säätää sääntöjä, joiden mukaan tällaisissa eroavuustilanteissa toisen lainkäyttöalueen olisi annettava sekamuotoiselle yhtiölle oikeudellinen luonnehdinta, jonka toisen lainkäyttöalueen olisi hyväksyttävä. Vaikka jäsenvaltiot ovat yritysverotuksen käytännesääntötyöryhmässä sopineet sekamuotoisten yhteisöjen ja kiinteiden sekamuotoisten yhteisöjen verokohtelua koskevista ohjeista unionissa sekä sekamuotoisten yhteisöjen verokohtelusta suhteissa kolmansiin maihin, on edelleen tarpeen antaa sitovia sääntöjä. On myös tarpeen rajoittaa kyseisten sääntöjen soveltamisala koskemaan ainoastaan verokohtelun eroavuuksia jäsenvaltioiden välillä. Jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisiä verokohtelun eroavuuksia on vielä tarkasteltava lähemmin.

(12)On tarpeen selkeyttää, että tässä direktiivissä säädettyjen veron kiertämisen torjumista koskevien sääntöjen täytäntöönpanon ei tulisi vaikuttaa verovelvollisten velvoitteeseen noudattaa markkinaehtoperiaatetta eikä jäsenvaltioiden oikeuteen oikaista, soveltuvin osin, verosaatavia ylöspäin markkinaehtoperiaatteen mukaisesti.

(13)Euroopan tietosuojavaltuutettua on kuultu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 45/2001 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti. EU:n perusoikeusasiakirjan sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY mukaista oikeutta henkilötietojen suojaan sovelletaan tämän direktiivin puitteissa tapahtuvaan henkilötietojen käsittelyyn.