EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 29.10.1997 
KOM(97)537 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
Suuntaviivoja uusien yhteistyösopimusten neuvottelemiseksi Afrikan, 
Karibianmeren ja Tyynen valtameren maiden (AKT) kanssa 

Tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille 
Suuntaviivoja uusien yhteistyösopimusten neuvottelemiseksi Afrikan, 
Karibianmeren ja Tyynen valtameren maiden (AKT) kanssa 
TÄRKEIMMÄT POLIITTISET SUUNTA VIIVA T 
JOHDANTO 
1. MAAILMASSA TAPAHTUNEISIIN MUUTOKSIIN VASTAAVA UUSI 
DYNAMIIKKA 8 
2. KUMPPANUUDEN HYÖDYNTÄMINEN UUDELLA TAVALLA 
PYRKIMÄLLÄ UUTEEN MOLEMMINPUOLISEEN POLIITTISEEN 
SITOUTUMISEEN: STRATEGINEN MAHDOLLISUUS 9 
2.1 Perusteet, EU:n vastuu ja yhteiset edut... 9 
2.2 Euroopan unionin ehdotus 11 
2.3 Tulevien neuvottelujen painopiste 12 
3. EU-AKT-KUMPPANUUDEN LIITTÄMINEN EUROOPAN UNIONIN 
POLIITTISEEN TOIMINTAAN 12 
3.1 Ristiriitojen ehkäisemiskeinojen ja kehitysyhteistyön tehokkuuden 
lisääminen 12 
3.2 Uusi poliittinen vuoropuhelu 14 
3.3 Tehokkaampaa ja avoimempaa vuoropuhelua edistävä uusi 
institutionaalinen väline 16 
4. YHTEISÖN POLITIIKKA ON KESKITETTÄVÄ TAVOITTEISIIN, 
JOILLA TÄYDENNETÄÄN KESTÄVÄÄ TALOUDELLISTA JA 
YHTEISKUNNALLISTA KEHITYSTÄ, KÖYHYYDEN 
VÄHENTÄMISTÄ JA MAAILMANTALOUTEEN LIITTYMISTÄ.. 17 
4.1 EU-AKT-yhteistyön tavoitteet 17 
4.2 Kolme tärkeintä tuen kohdetta 19 
4.2.1 Kasvutekijöiden kilpailukykyä suosivien toimintaperiaatteiden ja 
työllisyyden tukeminen 19 
4.2.2 Sosiaalisten toimintaperiaatteiden ja kulttuuriyhteistyön 
tukeminen 21 
1 
4.2.3 Alueellinen yhdentyminen 22 
4.3 Kolme ohjaavaa poikittaisperiaatetta 22 
4.3.1 Institutionaalisen ulottuvuuden lujittaminen ja paikallisten 
valmiuksien kehityksen tukeminen 22 
4.3.2 Sukupuolikysymykset huomioon ottavan lähestymistavan 
käyttöönotto ja naisten ja miesten eriarvoisuuden 
vähentäminen 24 
4.3.3 Luonnonvarojen ja ympäristön suojeluperiaatteiden 
yhdistäminen 24 
5. YHTEISTYÖN AVAAMINEN TALOUSKUMPPANUUDELLE 25 
5.1 Entistä kunnianhimoisemmat taloudelliset ja kaupalliset tavoitteet 25 
5.2 Alueellisen yhdentymisen tukeminen 26 
5.3 Lähestymistavan mukauttaminen vähiten kehittyneiden maiden 
tilanteeseen 27 
5.4 Erilliset sopimukset 27 
5.5 Yhteensopivuus WTO : n j a yhteisen maatalouspolitiikan kanssa 29 
6. KOHTI UUTTA RAHOITUSYHTEISTYÖN JA TEKNISEN YHTEISTYÖN 
KÄYTÄNTÖÄ 30 
6.1 Tehokkuusvaatimus 30 
6.2 Välineiden logiikan yksinkertaistaminen 31 
6.3 Voimavarojen myöntäminen tarpeiden ja ansioiden mukaan 33 
6.4 Tukien luonteen kehitys 33 
6.5 Entistä tehokkaampi voimavarojen hallinta 34 
7. MAANTIETEELLINEN KEHYS: AKT-RYHMÄN EHEYDEN 
SÄILYTTÄMINEN SAMALLA, KUN OTETAAN KÄYTTÖÖN 
VOIMAKAS ALUEELLINEN ERIYTTÄMINEN 35 
7.1 Kokonaissopimus ja erilliset yksityiskohtaiset säännöt 35 
7.2 Kolme eriyttämistasoa, joissa alueelliset erityispiirteet ja 
yhdentymisnäkymät ovat keskeisiä 35 
7.2.1 erillisen poliittisen vuoropuhelun perusosat 36 
7.2.2 EU.n ja alueellisten osakokonaisuuksien väliset 
talousyhteistyösopimukset 36 
7.2.3 alueellista yhdentymistä koskeva erityinen vuoropuhelu 37 
7.3 Sopimus, joka on avoin mahdollisille jäsenehdokkaille tai tiettyjen 
määräysten ulottamiselle muihin hakijamaihin 
LIITE - KUULEMISMENETTELY 
EU*AKT-suhteiden tulevaisuus: politiikan päälinjat 
Syvälliset muutokset ympäröivässä maailmassa edellyttävät Euroopan unionin ja AKT-
maiden suhteiden uudelleenharkintaa 2000-luvun haasteiden arvioimiseksi ja niihin 
tarttumiseksi uudella innolla. Komission vihreällä kirjallaan käynnistämä julkinen 
keskustelu on ollut tiivistä ja hedelmällistä. Se on ollut todellinen vuorovaikutusprosessi, 
jonka ansiosta on jo voitu yksilöidä uusien suhteiden perusteet maailmanlaajuisten ja 
alueellisten muutosten mukaisesti. 
Komissio omaksui tämän yhden yhteisön rakenteeseen syvimmin juurtuneen politiikan 
uudelleenarvioinnissa osallistuvan ja avoimen menettelytavan, joka on luonut pohjan 
uudelle, avoimelle kumppanuudelle, jossa kansalaisyhteiskunnalla, talouden ja 
yhteiskunnan toimijoilla sekä paikallisilla yhteisöillä on aktiivinen osa. Komission 
ehdotus AKT-maiden kanssa tehtävien uusien yhteistyösopimusten neuvottelusta on 
syntynyt tämän menettelyn pohjalta, minkä vuoksi sillä on väistämättä paljon 
selvitettävää. Komissio on kuitenkin vakuuttunut siitä, että tulevia sopimuksia on 
yksinkertaistettava, ja valvoo, että neuvotteluvaltuuksien antamisen yhteydessä 
sovitetaan yhteen joustavuus ja tehokkuus sekä monipuolinen ja yhdennetty 
lähestymistapa yhteistyöhön. 
Postkolonialismin aikakausi on päättynyt. Euroopan unionilla ja AKT-mailla on yhteisiä 
etuja edistettävänään ja strateginen tilaisuus käytettävissä. Näkymät ovat 
kunnianhimoisemmat ja lupaavammat. Tämän tavoitteen vuoksi komissio ehdottaa, että 
EU* AKT-kumppanuus nostetaan uuteen arvoon täysin uudistetulta pohjalta, jolla 
voidaan onnistua tarvittavassa muutoksessa. 
Se nojautuu viiteen toimintapoliittiseen päälinjaan. 
Ensinnäkin uudelle kumppanuudelle on annettava vahva poliittinen ulottuvuus. 
Tämä tarkoittaa tarkempaa valikointia yhteisön kehitysyhteistyön hallinnossa, 
ehdollisuudesta vapaata, tehokkaampaa ja avoimempaa vuoropuhelua ilman ehtoja sekä 
uutta yleistä sopimusta, joka perustuu yhteiseen poliittiseen näkemykseen. 
EU# AKT-suhteilla on uudenlainen sija unionin ulkoisessa toiminnassa. Ne vaikuttavat 
osaltaan rauhan ja vakauden tavoitteisiin, ja niiden kautta voidaan ottaa käyttöön lisää 
keinoja väkivaltaisten selkkausten ehkäisemiseksi ja ratkaisemiseksi. Uudella EU*-AKT-
yhteistyöpolitiikalla on vielä suurempi vaikutus, jos se voi nojautua unionin selkeään 
poliittiseen tahtoon täydentävyyden, yhteensovittamisen ja yhtenäisyyden osalta. 
EU* AKT-suhteiden tähänastiset saavutukset ihmisoikeuksien ja kansanvallan 
periaatteiden edistämisen politiikan, oikeusvaltion vakiinnuttamisen ja hyvän 
hallintotavan tukemisessa on tärkeimpiä kumppanuuden tukipilareita. Sen viitekehyksenä 
on uusi kehityksen malli, joka on vähitellen syntymässä suurten kansainvälisten 
neuvottelujen pohjalta ja jonka lähtökohtana on yhdennetty näkemys taloudellisista, 
poliittisista, yhteiskunnallisista ja ympäristöä koskevista näkökohdista. Syvällisemmällä 
poliittisella vuoropuhelulla, jolla edistetään julkishallinnon lainmukaisuutta ja 
tehokkuutta suosivan poliittisen ympäristön rakentamista, varmistetaan kehitysyhteistyön 
tehostuminen. Sen läheisen yhteyden tunnustaminen, joka vallitsee jonkin hallituksen 
poliittisen tahdon ja sen kyvyn hallita yhteiskunnan voimasuhteiden muutosta sekä 
-4-
köyhyyden vähentämisen, koulutus- ja terveystason nostamisen, naisten aseman 
parantamisen ja kestävän kehityksen edellytysten turvaamisen tosiasiallisten 
mahdollisuuksien välillä, on edellytys kehitysprosessien käynnistämiselle kansainvälisen 
yhteisön auttamissa maissa. 
Toinen linjanveto on ehdotus yhteisön politiikan painopisteen siirtäminen niin, että 
köyhyyden torjunnasta tulee uuden kumppanuuden ydin. Tämä linjaus, joka 
heijastaa julkisen keskustelun pääsuuntauksia, ei missään tapauksessa rajoita yhteistyön 
alaa. Tarkoitus onkin puuttua köyhyyden ongelmiin yhdennetyllä lähestymistavalla 
ottaen samanaikaisesti huomioon taloudelliseen kasvuun liittyvät tekijät, erityisesti 
paikallisten markkinoiden kehityksen, alueellisen yhdentymisen ja integroitumisen 
maailmantalouteen, sekä kasvun sosiaaliset ja ympäristövaikutukset. Olennainen osa tätä 
lähestymistapaa on poliittisluonteinen tuki sellaiselle viitekehykselle, jolla suositaan 
mahdollisuuksien tasapuolisuutta sekä aktiivisen ja järjestäytyneen 
kansalaisyhteiskunnan syntyä. Yksityisyritteliäisyyden kehittäminen on yksi ensisijainen 
kohde, johon pyritään erityisesti tukemalla uudistuksia, joita tarvitaan institutionaalisten, 
lainsäädännöllisten tai talouspoliittisten esteiden poistamiseksi, jotka rajoittavat usein 
yksityisen sektorin kehittymismahdollisuuksia AKT-maissa talouden virallisella tai 
epävirallisella lohkolla. Samassa hengessä on vahvistettava huomattavasti yhteistyön 
sosiaalista ulottuvuutta tukemalla työllisyyspolitiikkaa, tuotantovoimavarojen 
saatavuutta, yhteiskunnallisia peruspalveluja - varsinkin koulutusta ja terveydenhuoltoa -
sekä ottamalla järjestelmällisesti huomioon tarve parantaa naisten osallistumista 
politiikkaan, talouteen ja yhteiskunnallisiin asioihin. Luonnonvarojen ja ympäristön 
suojelupolitiikkojen laatiminen ja harjoittaminen on otettava osaksi yhteistyön kaikkia 
vaiheita. Yleisesti ottaen yhteistyötä ohjaisi pitkälti institutionaalisen ulottuvuuden 
huomioon ottaminen ja paikallisen toimintakapasiteetin kehittämisen periaate. 
Yhteistyön avaaminen taloudelliselle kumppanuudelle on kolmas komission 
ehdottama päälinja. Lomen yleissopimuksen etuusjärjestelmän vaikutukset eivät ole 
riittäneet saamaan aikaan kehityksen dynamiikkaa pitkällä tähtäimellä. 
Kunnianhimoisemmat tavoitteet, erityisesti AKT-maiden asteittainen yhdentyminen 
maailmantalouteen, sekä uuden sysäyksen antaminen unionin ja AKT-maiden 
taloudellisille ja kaupallisille suhteille, antavat aihetta siirtyä tasapainoisempaan 
lähestymistapaan, jossa vallitsee todellinen kumppanuussuhde ja jossa otetaan huomioon 
osapuolten yhteiset edut. Tämä lähestymistapa edellyttää sitä, että tutkitaan mahdollisuus 
alueellisiin taloudellisen yhteistyön tai kumppanuuden sopimuksiin, jotka liitetään 
yleiseen EU* AKT-kumppanuussopimukseen. 
Näillä alueellisilla sopimuksilla pyritään kehittämään läheistä yhteistyötä kaikilla niillä 
aloilla, joilla on yhä enemmän merkitystä kansainvälisten taloudellisten ja kaupallisten 
suhteiden kehittymiselle. Erityisesti olisi kehitettävä yhteistyötä teknisten, terveydellisten 
ja turvallisuusstandardien, työntekijöiden perusoikeuksien, ympäristötoimenpiteiden, 
investointien suojelun, teollis- ja tekijänoikeuksien suojelun, palveluiden kaupan 
kehittämisen, kilpailupolitiikan aikaansaamisen ja julkisiin hankintoihin osallistumisen 
aloilla. Näihin sopimuksiin kuuluisi lisäksi kauppaetuusjärjestelmä, jossa otettaisiin 
vähitellen käyttöön vastavuoroisuus sitä haluavien ryhmittymien tai AKT-maiden kanssa 
ottaen samalla huomioon Eurooppa-neuvoston määrittelemät perusteet erityisesti WTO:n 
ja yhteisen maatalouspolitiikan säännösten yhteensopivuuden kannalta. Nämä 
sopimukset toteutetaan asteittain, tukena alueelliselle yhdentymiskehitykselle ja sen 
5-
tahdissa. Tässä taloudellisen kumppanuuden syventämisessä otettaisiin huomioon kunkin 
kumppanin kehityksen taso ja kiinnitettäisiin erityistä huomiota vähiten kehittyneisiin 
maihin - joita varten Euroopan unioni on sitä paitsi suunnitellut markkinoille pääsyä 
koskevan järjestelmän laajentamista ja yhdenmukaistamista (kaikkien vähiten 
kehittyneiden maiden, myös muiden kuin AKT-maiden hyväksi). 
Neljäs suuntaviiva koskee rahoitusyhteistyön ja teknisen yhteistyön hallinnon 
yksityiskohtaisten käytännön sääntöjen perusteellista tarkistamista. Lomén 
sopimuskulttuurin tärkeimmät saavutukset, sopimuksellisuus, varmuus ja ennustettavuus, 
ovat olleet yleissopimuksen vahvuus ja ne on säilytettävä. Niiden toiminnalliset 
käytännön rajat yhdessä varainhoidon tehokkuuden vaatimuksen ja vihreässä kirjassa 
esitettyjen eriyttämistarpeiden kanssa edellyttävät kuitenkin perusteellista muutosta. 
Tällainen muutos tapahtuisi yksinkertaistamalla ja järkiperäistämällä yhteistyövälineitä 
sekä kohdentamalla yhteisön tuki alakohtaisesti, millä voidaan varmistaa uudistusten 
käynnistäminen kyseisissä maissa ja yhteisön rahoituksen muuttaminen asteittain 
suoraksi budjettitueksi. Tämä kehitys, joka edellyttää tiettyjen ehtojen täyttymistä, vastaa 
periaatetta, jonka mukaan jokainen maa on itse ensisijaisesti vastuussa omasta 
kehityksestään. Ehdotetussa muutoksessa pyritään myös siihen, että varojen 
myöntäminen ei perustu ainoastaan kyseisen maan tarpeisiin vaan myös sen ansioihin 
noudattaen liukuvaa ohjelmointia, joka olisi asetettava uudelleen keskeiselle sijalle 
yhteistyökehityksessä. Se edellyttää hajautetumpaa ja tehokkaampaa hallintotapaa. 
Viides suuntaviiva takaa AKT-maiden ryhmän käsittelemisen kokonaisuutena 
huolimatta voimakkaasta maantieteellisestä eriyttämisestä. AKT-ryhmän 
kokonaisuuden periaate oli yksi tärkeimmistä näkökohdista vihreää kirjaa koskevassa 
keskustelussa, jonka aikana valtiot ja niiden kansalaisyhteiskunnat ilmaisivat voimakkaan 
solidaarisuuspyrkimyksensä, jonka AKT-maiden valtioiden ja hallitusten päämiesten 
Librevillen huippukokous toi julki. 
Unionin on kunnioitettava tätä mitä suurimmassa määrin poliittista tahtoa. Sen lisäksi, 
että näin vahvistetaan AKT-ryhmän olevan poliittinen kokonaisuus, tällä osoitetaan myös 
EU* AKT-yhdistelmän painoarvo moninapaiseksi muuttuneessa maailmassa. 
Samanaikaisesti tarvitaan kuitenkin eriyttämistä, joka perustuu taloudellisen ja 
kaupallisen yhteistyön alueelliseen ulottuvuuteen, alueellisen yhdentymisen kasvavaan 
merkitykseen kehityksen osatekijänä ja yleisemmin pyrkimykseen sopeuttaa yhteistyö 
AKT-ryhmän eri osien olosuhteisiin ja erityispiirteisiin pyrkimällä kulloinkin 
sopivimpaan vuoropuhelun ja yhteistyön tasoon. Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että 
AKT-maiden kanssa tehdään uusi yleinen sopimus, joka sisältää eriytettyjä 
menettelytapoja ja sopimuksia. Tulevien sopimusten pitäisi lisäksi olla riittävän joustavia 
ja avoimia uusia tarpeita ja tilaisuuksia silmällä pitäen. 
Vuoden 1998 syyskuussa aloitettavissa EU*AKT-neuvotteluissa on pelissä 
merkittävällä tavalla Euroopan unionin ulkoinen profiili. Haaste on selkeä: 
siirtyminen historiallisesta kontekstista strategiseen tilaisuuteen. 
JOHDANTO 
Euroopan unionin ja AKT-valtioiden väliset suhteet perustuvat ennennäkemättömään 
historialliseen kehitykseen, jonka asettamia vaatimuksia ja tarjoamia mahdollisuuksia 
jokaisen on itse pohdittava. Lomén IV yleissopimuksen mukaisesti, sellaisena kuin se on 
tarkistettuna Mauritiuksella 4 päivänä marraskuuta 1995 allekirjoitetulla sopimuksella, 
syyskuussa 1998 olisi aloitettava neuvottelut yhteisön ja jäsenvaltioiden suhteita AKT-
maihin vastedes hallinnoivien säännösten tarkastelemiseksi1. Näistä neuvotteluista 
sopimuskumppanit saavat ainutlaatuisen mahdollisuuden suuntautua kohti 2000-lukua ja 
liittää tähän suhteeseen uusia tavoitteita ja suurempia menestyksen mahdollisuuksia. 
Valmistautuakseen edellä mainittuun määräaikaan ja kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi 
komissio aloitti laajan "Vihreään kirjaan"2 perustuvan yleisen keskustelun, jossa otetaan 
huomioon kansainvälisellä tasolla tapahtuneet, AKT-maissa käynnissä olevat muutokset, 
Euroopassa kehittymässä oleva tilanne ja aikaisemmasta yhteistyöstä tehdyt kriittiset 
analyysit. 
Keskustelua on käyty komission aloitteiden yhteydessä kussakin jäsenvaltiossa ja 
kullakin AKT:n suuralueella3 järjestetyissä neuvoa-antavissa foorumeissa sekä 
•seminaareissa ja kokouksissa, joita on pidetty valtiosta riippumattomien järjestöjen, 
yksityisen sektorin, ay-järjestojen ja kehityksen tutkimuskeskusten spontaaneista 
aloitteista. Kirjallisesti toimitettu osuus on myös ollut riittoisa. Euroopan parlamentti ja 
talous- ja sosiaalikomitea ovat myös antaneet lausuntonsa vihreässä kirjassa4 esitetyistä 
tärkeistä asioista. AKT-valtiot ovat myös panneet alulle kansallisella ja alueellisella 
tasolla neuvotteluohjelmansa määrittääkseen kantansa asteittain. 
Keskustelu on ollut vilkasta, jopa kiihkeää ja usein ratkaisevaa pyrittäessä ottamaan 
huomioon kaikkien osapuolten vaatimukset, esille tulleet haasteet ja tarvittavat 
toimintasuunnitelmat niiden esittämiseksi. Keskustelusta on tullut merkittävä 
käännekohta siirryttäessä 25 yhteistyövuoden jälkeen järjestämään uutta maailmassa 
tapahtuneisiin muutoksiin vastaavaa suhdetta. 
Tässä asiakirjassa otetaan huomioon käyty keskustelu ja esitetään yleinen poliittinen 
suuntaus Euroopan unionin ja AKT-maiden välisiä tulevaisuuden suhteita varten. 
Asiakirjaa seuraa ehdotus neuvotteluja koskevaksi valtuudeksi, josta edellä mainitut 
suuntaukset käyvät ilmi. Niitä muutetaan mahdollisesti neuvostossa, Euroopan 
parlamentissa ja muissa toimielimissä ilmaistujen näkemysten huomioon ottamiseksi, ja 
niitä on tarkoitus käyttää suuntaviivoina neuvotteluissa. 
1 Tarkistetun Lomén IV yleissopimuksen 366 artikla. 
2 KOM(96)570 lopullinen, 20.11.1996 "Vihreä kirja Euroopan unionin ja AKT-maiden välisistä 
suhteista 2000-luvun alussa - Uuden kumppanuuden tuomat haasteet ja mahdollisuudet". 
3 Liitteessä annetaan luettelo komission aloitteesta järjestetyistä neuvoa-antavista foorumeista 
4 Euroopan parlamentin kertomus vihreästä kirjasta PE 223.237. Talous- ja sosiaalikomitean lausunto 
vihreästä kirjasta - TSK 775/97. 
t. MMIOMt^SSA TAMHTWCeiSON MtîlJtOKSIIN VASTAAVA VV$tt*mAMm& 
Komissio esitti vihreässä kirjassa lyhyesti Euroopan unionin ja AKT-valtioiden 
välisten suhteiden historian. Se palautti mieliin erityisesti yhteisön 
kehitysyhteistyöpolitiikan alkuvaiheet meren takaisten maiden ja alueiden 
liittymisestä yhteisöön vuodesta 1957 alkaen, ja yhteydet, joissa allekirjoitettiin 
Lomén ensimmäinen yleissopimus vuonna 1975 sekä siihen sittemmin tehdyt 
mukautukset. Vihreässä kirjassa tätä suhdetta tarkasteltiin ulkoisen toiminnan muilla 
aloilla tapahtuneen kehityksen yhteydessä ja tuotiin esille erityisesti uusi 
kumppanuus Välimeren kolmansien maiden kanssa, suhteiden tiivistäminen 
Latinalaiseen Amerikkaan ja uusi Aasian strategia. Siinä korostettiin Euroopan 
unionin ulkosuhteiden yleismaailmallisia tehtäviä ja myös niiden poikkeuksellista 
luonnetta. 
OECD: n kehitysapukomitean5 antamien määritelmien mukaisten kriteerien 
perusteella toteutettuun arviointiin perustuvassa aiemman yhteistyön tulosten 
kriittisessä tarkastelussa tuotiin esille Lomén yleissopimuksen saavutukset ja 
heikkoudet. Yhteisön yhteistyöpolitiikalla onnistuttiin toisaalta saattamaan liikkeelle 
merkittäviä rahoitusvaroja, jotka olivat melkein täysin luvanvaraisia ja joilla voitiin 
parantaa elinolosuhteita AKT-maissa. Lomén yleissopimus on edustanut kiistämättä 
kahden maaryhmän välistä ainutlaatuista yhteistyömuotoa, joka on perustunut 
kumppanuuden, sopimusten, ennakoitavuuden ja turvallisuuden periaatteille. Se on 
myös toiminut uusien ajatusten tuottajana. Siinä on kuitenkin ollut heikkouksia 
kuten kaikessa yhteistyössä. Kumppanuuden periaatetta on ollut vaikea toteuttaa. 
Suhdetta ovat hallinneet asteittain riippuvuus tuesta sekä lyhyen aikavälin ja 
hätätilanteiden asettamat vaatimukset. Edunsaajavaltion institutionaaliset puitteet 
sekä talous- ja sosiaalipolitiikka ovat usein muodostaneet vaikean vastuksen, joka 
on vähentänyt yhteisön tuen vaikutuksia. Osa vastuusta kuuluu myös Euroopan 
unionille, sillä menettelystä aiheutuneet pakotteet ovat vaikuttaneet yhteisön tuen 
tehokkuuteen. Kauppaa koskevien suosituimmuusasettelujen vaikutukset ovat 
kokonaisuudessaan myös tuottaneet pettymyksiä. Tuen käytännön tasolla puuttunut 
joustavuus, yhteishallintojärjestelmässä esiintyneet vaikeudet ja tuen 
puoliautomaattinen luonne, joka on liittynyt suurimpaan osaan varojen 
myöntämistä, ovat heikentäneet tehokkuutta. 
Vihreän kirjan julkaisua seuranneessa hyvin antoisassa ja laajassa keskustelussa 
vahvistettiin tärkeimmät pohdintaa koskevat lähtökohdat: 
EU-AKT-suhteisiin vaikuttaneiden maailmassa tapahtuneiden muutosten merkitys, 
mikä näkyi erityisesti mahdollisuuksina ja riskeinä, joita aiheuttivat kaupallisten ja 
rahoituksellisten järjestelmien nopea maailmanlaajuistuminen, teknologiset 
mullistukset ja siirtyminen tietoyhteiskuntaan, itäblokin häviämiseen liittyvät 
geopoliittiset mullistukset, tulevaisuuden sukupolvet huomioon ottavan kestävän 
kehityksen hyväksytyt periaatteet 
OECD/DAC, "Principle for Effective Aid". 
• unionin aseman kehittyminen maailmassa, mikä oli seurausta yhdentymiskehityksen 
ja ennennäkemättömien laajentumisnäkymien syvenemisestä 
. tarve uudistaa perinpohjaisesti yleissopimus sen mukauttamiseksi vuosisadan 
loppupuolen todellisuuteen, erityisesti siten, että autettaisiin tehokkaammin AKT-
maita kohottamaan väestönsä elintasoa ja pääsemään mukaan maailmankauppaan 
. AKT-maissa käynnissä olevien muutosten dynamiikka. Taloudelliseen ja 
poliittiseen epävakaisuuteen liittyvät vaikeudet ovat tosin merkittäviä, mutta 
mahdollisuudet ja merkit "uudesta Afrikasta" voimistuvat kaiken aikaa. 
Demokratisoitumisprosessi on pantu alulle useissa maissa, ja sen syventäminen ja 
pysyvyys on varmistettava. Taloudellisten uudistusten ensimmäiset tulokset ovat jo 
näkyvissä, tosin vielä hauraina, mutta lupaavina. Etelä-Afrikassa tapahtuneet 
muutokset, eteläisessä Afrikassa sekä Länsi- ja Itä-Afrikassa esiintyneet 
pyrkimykset kohti alueellista yhdentymistä ja avautuminen muiden ulkoisten 
kumppanien suuntaan ovat kaikki uutta dynamiikkaa ja osaltaan muuttamassa 
Afrikan kuvaa. Karibianmeren alueella avautuu uusia näköaloja naapurisuhteiden 
tiivistyessä. Tällä alueella katsotaan, että tulevat suhteet Euroopan unioniin 
merkitsevät ulkosuhteiden tarvittavaa monipuolistumista. Tyynen valtameren pienet 
saaritaloudet, jotka ovat kaukana lähimmistäkin naapureistaan, pyrkivät pitämään 
yllä merkittäviä suhteita Eurooppaan. 
Vihreästä kirjasta käyty keskustelu muodostaa jo sinänsä välivaiheen EU-AKT-
suhteissa. Keskustelussa on käynyt ilmi sekä AKT-maiden että EU:n voimakas halu 
hyödyntää uudella tavalla kumppanuutta. Uutta on ollut se, että monet eri toimijat 
ovat ilmaisseet halukkuutensa tähän: valtiosta riippumattomat kehitysjärjestot, jotka 
perinteisesti ovat hyvin aktiivisia sekä yksityistä sektoria edustavat järjestöt, ay-
järjestöt, alueelliset yhteisöt, nuorisojärjestöt ja akateemiset piirit ovat ilmaisseet 
selvästi olevansa kiinnostuneita uudesta EU-AKT-yhteistyöstä, johon ne haluaisivat 
osallistua paikan päällä sekä olla mukana vahvistamassa poliittista 
tärkey sj ärj estystä. 
Euroopan parlamentin kertomuksessa korostetaan, että jo nyt on mahdollista 
vahvistaa, että tämän yleissopimuksen tulevaisuudesta käyty keskustelu on osaltaan 
muuttanutn sopimuksen sisältöä; siinä on tuotu esiin uusia perusteita ja asetettu 
ensisijalle kehityspolitiikan ja kehitysyhteistyöpolitiikan tärkeimmät seikat, jotka 
usein ohitetaan ajankohtaisten ja kiireellisten tarpeiden vuoksi. 
2.1 Perusteet, EU:n vastuu ja yhteiset edut 
Euroopan unioni on merkittävin kauppakumppani maailman tasolla, tärkein 
kehitysavun toimittaja, vakauden keskus ja alueellisen yhdentymisen edistynein 
esimerkki; siksi sen on kehitettävä vastuuntuntoiset toimintaperiaatteet suhteessa 
-9-
7 etelän alueisiin, erityisesti niihin, joita köyhyys ja syrjäytyminen eniten koettelevat. 
Komissio on Agenda 2000:ssa6 korostanut erityisesti, että "Euroopan 
yhdentymishanke säilyttää uskottavuutensa vain, jos se voi vastata eurooppalaisten 
yhä kasvaviin vaatimuksiin yhtenäistämisestä ja entistä tehokkaammasta tavasta 
rakentaa ja puolustaa rauhaa, vakautta ja vaurautta Euroopan mantereella ja koko 
maailmassa." Kehitysyhteistyö on tärkeä tekijä tässä yhteydessä. 
Voidakseen olla tehokas Euroopan unionin on kannettava tärkeä vastuu: sen on 
varmistettava, että jäsenvaltioiden ja yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka 
täydentävät toisiaan, vahvistettava neuvostossa tunnistettujen eri tasojen 
yhteensovittaminen (poliittisen tason, toiminnallisen tason ja kansainvälisen tason) 
ja laadittava yhteinen kokonaisvaltainen toimintasuunnitelma AKT-maiden suhteen, 
valvottava eri aloja koskevan politiikan yhteneväisyyttä (kauppa, kalastus, 
maatalous jne) erityisesti kehityksen tavoitteiden kanssa. Uuden EU-AKT-
yhteistyön perustana on oltava selkeä poliittinen tahto toteuttaa edellä mainitut 
kolme periaatetta. 
Siirtomaavallan jälkeinen kausi on päättynyt, on päästävä irti lahjoittaja-
vastaanottaja -ajattelutavasta. EU: 11a ja AKT-mailla on yhteisiä etuja ajettavanaan. 
Tällaisessa kokonaisuudessa EU-AKT-suhteen on: 
muodostuttava tärkeäksi osaksi rauhan ja vakauden politiikkaa ja osallistuttava 
väkivaltaisten ristiriitojen syvien syiden poistamiseen 
vaikutettava yhteensovitettuna muiden lahjoittajien kanssa maailman tasolla 
vahvistetun kestävän kehityksen tavoitteiden toteuttamista, erityisesti köyhyyden 
vähentämistä. Unionin merkittävin osuus kansainvälisen yhteisön ponnisteluissa 
inhimillisen kehityksen tavoitteiden toteuttamiseksi, erityisesti OECD:n 
kehitysapukomitean7 hyväksymän strategian puitteissa, toteutetaan EU-AKT-
kumppanuuden yhteydessä. 
edistettävä kehitystä, jolla taataan ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja 
yhteiskunnallinen edistys 
vaikutettava siihen, että maailman vaara- ja riippuvuustekijöiden hallinnointi 
paranee ympäristön alalla, laittoman kaupan ehkäisemisessä, muuttoliikkeissä, 
terveydenhuollossa jne. EU:n ja AKT-maiden edun mukaista on käyttää hyväkseen 
suhteensa monimaanosaisia yhteyksiä yhteistyön syventämiseksi, erityisesti 
sellaisilla aloilla, joilla kansainvälinen yhteistyö edistyy hitaasti. 
edistettävä kumpaakin osapuolta hyödyttävää taloudellista kehitystä. Afrikan 
hiljattain saavuttamasta edistyksestä talouden hallinnassa on seurannut keskipitkän 
6 KOM(97)2000, 15. heinäkuuta 1997 "Agenda 2000 Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia". 
OECD/D AC paper of May 1996 on the role of development cooperation on the eve 
of the 21st century 
10-
aikavälin kasvunäkymien tarkistus ylöspäin. Maanosa on selvästi mahdollisuuksia 
tarjoava merkittävä kumppani. 
Sen lisäksi, että kehityksen puuttumisesta aiheutuu kielteisiä riippuvuussuhteita ja 
välittömiä vaaratekijöitä pohjoisen turvallisuudelle ja hyvinvoinnille (väkivaltaiset 
ristiriidat, muuttopaineet, ääriliikkeiden syntyminen, huumeet, kulkutaudit, AIDS 
jne), Euroopan unionilla on muitakin tärkeitä syitä jatkaa yhteistyötä AKT-maiden 
kanssa ja mukauttaa tämä yhteistyö täysin muuttuneeseen yhteyteen. Tämän vuoksi 
Euroopan unionin on määritettävä kumppaniensa kanssa pääasiallisesti 
poliittisluonteisen, uuden molemminpuolisen sitoumuksen käsite. 
2.2 Euroopan unionin ehdotus8 
Euroopan unioni ehdottaa AKT-maille kumppanuuteen perustuvaa kestävää 
sitoutumista. Tätä owwers/njo-periaatteeseen perustuvaa uutta kumppanuutta 
luonnehtivat seuraavat seikat: 
. vahva poliittinen merkitys ja syvälle ulottuva vuoropuhelu 
. yhdenvertaisia mahdollisuuksia, julkisen hallinnon laillisuutta ja tehokkuutta 
suosivan ympäristöpolitiikan ja sellaisten sovittelumenetelmien toteuttamisen 
tukeminen, joilla eturistiriidat voidaan ratkaista rauhanomaisesti ja jossa voidaan 
ottaa käyttöön vuoropuhelu ja kansalaisyhteiskunnan osallistuminen ensisijaisina 
ratkaisukeinoina 
# uudistusten tukeminen, rahoituksellinen ja tekninen tuki terveelle ja 
vastuuntuntoiselle politiikalle 
• institutionaalisen ulottuvuuden ja viranomaisten (myös paikallisten viranomaisten) 
ja yksityisten laitosten pätevyyden kehittämisen järjestelmällinen huomioon 
ottaminen kehitysstrategian laatimisessa, analysoimisessa ja toteuttamisessa sekä 
kansalaisyhteiskunnan järjestämisessä yleensä 
. yhteistyön sosiaalisen puolen voimistaminen 
• yksityisen sektorin kehittämistä koskeva uusi toimintasuunnitelma 
. ympäristönäkökohtien liittäminen yhteistyön kaikkiin vaiheisiin 
• kumpaakin osapuolta hyödyttävä voimistettu taloudellinen yhteistyö, jolla yhteistyö 
ulotetaan koskemaan kaikkia kauppaan liittyviä aloja ja joka perustuu tavoitteeseen 
liittää kehitysmaat maailman talouteen 
. yhteistyön laajentaminen koskemaan uusia mahdollisuuksia (tieteellinen ja tekninen 
tutkimustyö, tietoyhteiskunta...) 
Toimitustyön yksinkertaistamiseksi tässä asiakirjassa puhutaan yleisesti Euroopan unionista, mutta 
on selvää, että sopimuspuolina ovat yhteisö ja jäsenvaltiot. 
11 
• osallistuvampi kumppanuus, johon kuuluu neuvottelu taloudellisten ja teollisten 
vaikuttajien kanssa 
• yhteistyön ulottaminen alueelliselle tasolle AKT-maiden kanssa tehdyn 
kokonaisvaltaisen sopimuksen yhteydessä 
• erityisesti pieniä saaritalouksia koskevan haavoittuvuuden huomioon ottaminen 
• yhteistyön yksityiskohtaisten sääntöjen ja tärkeysjärjestyksen erottaminen 
mukauttamalla ne vastaamaan paremmin kumppanin kehitystasoa, tarpeita ja pitkän 
aikavälin kehityssuunnitelmaa. Toisin sanoen sen sijaan että Euroopan unioni tekisi 
kaikkea kaikkialla, se ehdottaa mahdollisen yhteistyökentän laajentamista siten, että 
unionin toiminta keskitetään tietyssä maassa tai tietyllä alueella muutamille 
ensisijaisille aloille. Lisäksi varainhoitotapa yhdistetään kumppanina olevan maan 
kapasiteetin kehittymiseen. 
. pyrkimys suurempaan tehokkuuteen ja selvempään yleissopimukseen sekä uusien 
yhteistyötoimijöiden osallistumisen helpottaminen 
EU odottaa kumppaneiltaan sitoutumista jatkamaan luotettavia uudistuksia sekä 
moitteettoman poliittisen, taloudellisen, sosiaalisen ja ympäristön hallinnon (good 
governance) politiikkaa tai panemaan ne alulle. Tämä uutta "sopimusta" koskeva 
vaatimus edellyttää suurempaa valikoivuutta tuen hallinnoinnissa, mutta antaa 
samalla suuremman sijan vuoropuhelulle ehdollistamisen vastapainona. 
2.3 Tulevien neuvottelujen painopiste 
Euroopan unioni haluaa antaa uudenlaisen merkityksen EU-AKT-suhteelle 
pääasiallisesti sen ulkoisessa toiminnassa ja varmistaa poliittisten, kaupallisten ja 
kehitysyhteistyön osien yhteneväisyyden myös sisäpolitiikassa. 
Kaikille sopimuspuolille neuvottelujen tärkeimpänä tavoitteena on saada aikaan 
tarvittavat muutokset tulevaisuutta silmällä pitäen. Neuvottelujen pitäisi tuottaa 
riittävästi uutta luovat sopimukset, joissa kuitenkin myös menneisyys otetaan 
huomioon. 
AKT-maiden kanssa toteutettavan uuden kumppanuuden on merkittävä siirtymistä 
historiallisesta yhteydestä strategisiin mahdollisuuksiin. Edellä esitetyn johdosta 
Euroopan unionin on tehtävä tarjous, jota poliittisesti luonnehtii kumppanuuden 
syventäminen eri aloilla ja maantieteellisesti kokonaisvaltainen ja alueellinen 
ulottuvuus. 
3. Ell-AKT*KI]öMDPPANUUDEN UJfTTÄMINEN EOKOÛMN XÎMIONIN FOLIITÏ1SEEN 
TOIMINTAAN 
3.1 Ristiriitojen ehkäisemiskeinojen ja kehitysyhteistyön tehokkuuden 
lisääminen 
EU-AKT-yhteistyötä, joka alunperin katsottiin puolueettomaksi tekijäksi AKT-
maiden poliittisessa ympäristössä, pidetään vastedes suhteena, jolla on selvä 
-12-
poliittinen merkitys, minkä pitää täysimääräisesti näkyä tulevaisuuden 
kumppanuudessa. Yhteisön toiminnan erikoisuus perustuu yhä enemmän siihen, 
että sen kolme ilmenemismuotoa täydentävät toisiaan: poliittinen ulottuvuus, 
taloudellinen kumppanuus ja yhteiskunnallista kehitystä tavoitteleva 
kunnianhimoinen toiminta. 
Poliittista vuoropuhelua on syvennettävä kahdesta perussyystä: 
Kehitysyhteistyön on edistettävä yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan 
tavoitteita (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen J. 1 artikla) ja erityisesti rauhan 
säilyttämistä ja kansainvälisen turvallisuuden lujittamista pyrkimällä poistamaan 
köyhyyden ja eriarvoisuuden syyt, joista ristiriidat mahdollisesti aiheutuvat, sekä 
osallistumalla sosiaalisen yhteneväisyyden parantamiseen ja ehkäisemällä 
syrjäytyminen. 
Edellä esitetyssä yhteydessä ristiriitojen ehkäisemisen ja rauhan lujittamisen 
asettaminen tärkeimmälle sijalle saa erityisen merkityksen. Ristiriitojen 
ehkäisemisestä Afrikassa9 äskettäin annettujen EU:n suuntaviivojen tarkoituksena 
on tukea afrikkalaisten järjestöjen (OAS ja Afrikan alueelliset järjestöt) 
toimintakapasiteetin kehittämistä. Niissä kehotetaan kuitenkin myös käyttämään 
yhtenevällä tavalla kaikkia mahdollisia keinoja, mikä edellyttää erityisesti 
kehitysyhteistyötä ja ihmisoikeuksia edistävän politiikan, demokratian, 
oikeusvaltion ja moitteettoman julkisen hallinnon tukemista. Näin ollen 
kehitysyhteistyössä on voitava säilyttää pitkän aikavälin tavoitteiden 
noudattamiseksi tarvittava itsenäisyys. Nopeasti tapahtuvat muutokset voivat 
ainoastaan heikentää kehitysyhteistyön tehokkuutta. Näin ollen olisi arvioitava, 
onko kehitysyhteistyön hallintoon mahdollisesti vaikuttava poliittisen tilanteen 
järkkyminen luonteeltaan väliaikaista vai pysyvää. 
Unioni pyrkii kriisien ehkäisemisessä hyödyntämään - Euroopan unionista tehdyn 
sopimuksen uusien määräysten lisäksi - erityisesti analyysi- ja 
ennaltaehkäisemiskeskusta, jonka tarkoituksena on ilmoittaa välittömästi 
neuvostolle syntyvistä kriisitilanteista, sekä Länsi-Euroopan unionin kanssa 
toteutettavan yhteistyön vahvistamista, erityisesti kriisien ennaltaehkäisemisessä ja 
hallinnassa. 
Erityistä yhteistyötä on myös toteutettava parantamalla kokonaisvaltaisesti ja 
alueellisesti turvallista ympäristöä. Toteuttamisesta saatujen ensimmäisten 
kokemusten perusteella kyseinen toiminta voisi koskea ydinsulkua, aseiden 
hallintaa, laittoman asekaupan ehkäisemistä ja henkilömiinoja. 
Poliittisen vuoropuhelun syventämisellä on myös voitava tehostaa yhteistyötä. 
Ulkoisella avulla ei ole merkittävää vaikutusta ilman kyseisten maiden hallitusten 
poliittista tahtoa. Tämä pätee sekä inhimillisen kehityksen että taloudellisen 
dynamiikan indikaattorien parantamiseen. 
Neuvoston 2 päivänä kesäkuuta 1997 vahvistettu yhteinen kantaja SEK(96)332 "Euroopan unioni ja 
Afrikan selkkaukset: rauhan edistäminen, selkkausten ehkäiseminen ja lisätoimenpiteet"". 
- 13 
Sosiaalistaloudellisen toiminnan ja poliittisen toiminnan yhteyksien tiivistämisen 
tarve on entistä ilmeisempi uudessa kehitysmallissa, joka tulee asteittain esille 
laajoissa kansainvälisissä neuvotteluissa10. Tämä malli keskittyy perustarpeiden 
tyydyttämisen lisäksi ihmisoikeuksien kunnioittamiseen niiden poliittisessa, 
sosiaalisessa ja kulttuurisessa ilmenemismuodossa. 
Köyhyyden torjuminen, ponnistelut koulutuksen ja terveydenhuollon hyväksi, 
tarve parantaa naisten asemaa, ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen, 
väestönkasvu ja sen vaikutus muuttoliikkeeseen sekä kaupunkikehityksen 
ongelmatiikka asettavat kaikki tavoitteita, jotka edellyttävät perinpohjaisia 
muutoksia sosiaalisissa rakenteissa ja valtasuhteissa eikä niitä voi käsitellä 
ainoastaan teknisestä tai taloudellisesta näkökulmasta katsoen. 
Tuki - jota EU aikoo lisätä - kansalaisyhteiskunnan järjestämiselle ja yksityisen 
sektorin ja yhteiskunnallisten liikkeiden kirjoa edustavien toimijoiden kapasiteetin 
kehittämiselle sekä yhteistoimintamenetelmien ja avoimen keskustelun 
kannustaminen kuuluvat myös uuteen, voimakkaaseen ulottuvuuteen. 
3.2 Uusi poliittinen vuoropuhelu 
Edellä esitetyistä syistä Euroopan unioni aikoo ehdottaa AKT-kumppaneilleen 
poliittisen vuoropuhelun syventämistä ja sen soveltamisalan laajentamista 
vastaamaan nykyistä kehitystä. Haluamatta määrittää monipuolista luetteloa 
etukäteen, voidaan todeta, että erityisesti seuraavia seikkoja tullaan käsittelemään, ei 
niinkään erillään vaan pikemminkin yhtenäisellä lähestymistavalla tunnustaen 
kaikkien jäljempänä lueteltujen aiheiden välillä olevat lukuisat yhteydet: 
• ihmisoikeuksien kunnioittaminen, demokratian ja oikeusvaltion periaatteet ovat 
vastedes tärkeitä seikkoja EU-AKT-suhteissa11. Wienin konferenssissa12 
vahvistettiin demokraattisten periaatteiden ja ihmisoikeuksien noudattamisessa -
jotka ovat tärkein seikka kaikissa yhteisön kolmansien maiden kanssa 
allekirjoittamissa sopimuksissa vuodesta 199513 alkaen - erityisesti kaikkien 
ihmisoikeuksien, nimenomaan kansalaisoikeuksien ja poliittisten oikeuksien sekä 
taloudellisten, sosiaalisten ja kulttuuristen oikeuksien yleismaailmallinen ja 
jakamaton luonne. Tämä edellyttää erityisesti, että on saatava aikaan yhteys 
yhteiskunnallisen edistyksen, koulutusmahdollisuuksien, miesten ja naisten 
10 Katso erityisesti Agenda for Development (UN, June 1997) ja yhteenveto suurten kansainvälisten 
kokouksien päätelmistä "The World Conferences, Developing priorities for the 21st Century", UN 
briefing papers, 1997. 
11 Tarkistetun Lomén IV yleissopimuksen 5 ja 366 a artikla. 
12 Ihmisoikeuksien maailmankonferenssi, Wien 1993. 
13 Neuvosto antoi 29.5. 1995 ihmisoikeuksia koskevan "vakiolausekkeen" yhteisön ja kolmansien 
maiden välisiä sopimuksia varten. Tähän kuuluu myös keskeyttämistä koskeva osa, jonka perusteella 
yhteisö voi reagoida välittömästi ihmisoikeuksien rikkomistapauksiin. 
14-
kohtelussa esiintyvien erojen vähentämisen, vähemmistöjen kunnioittamisen jne 
kautta. Humanitaarista suojelua ia toimintaa koskevien kansainvälisten 
yleissopimusten täysimääräinen noudattaminen on ehdoton edellytys 
humanitaarisen toiminnan jatkuvuudelle AKT-maissa. Tällä alalla periaatteiden 
tiukka noudattaminen ja niiden soveltaminen käytännössä on välttämätöntä. 
Demokraattisten periaatteiden kunnioittamisessa ei ole kyse kaikkialla 
sovellettavasta mallista. Kullakin yhteiskunnalla on oikeus valita oma tiensä 
kohti demokratiaa kunkin maan erityisolot huomioon ottaen, kuitenkin siten, että 
valinttuun järjestelmään on kuuluttava edustuksellisen demokratian peruspiirteet: 
vallan jaon periaate, jolla taataan erityisesti oikeuslaitoksen riippumattomuus, 
kansalaisten oikeus valita tai jättää valitsematta tietyin aikavälein poliittiset 
johtajansa, ilmaista itseään vapaasti ja hankkia vapaasti tietoja. 
Oikeusvaltion kunnioittaminen ja toimivuus, erityisesti oikeusjärjestelmän 
oikeudenmukaisuus, kyvykkyys ja mahdollisuudet saattaa asiat tuomioistuinten 
käsiteltäväksi. Avoimuus on perusedellytyksiä ihmisoikeuksien sekä taloudellisen ja 
yhteiskunnallisen kehityksen tavoitteiden toteutumiselle. Kaikilla näillä aloilla 
kumppanien on sitouduttava kiinnittämään erityistä huomiota naisten asemaan, 
edistämään tasa-arvoa ja helpottamaan naisten täysimääräistä osallistumista 
poliittiseen elämään. 
Edellä esitetyissä kysymyksissä tehokasta, edistyvää ja kunkin maan 
todellisuuteen perustuvaa lähestymistapaa voidaan kehittää ainoastaan sellaisen 
todellisen vuoropuhelun avulla, joka perustuu dynaamiseen analyysiin ja jossa 
otetaan huomioon kulttuurinen, sosiaalinen, taloudellinen ja paikallistason 
poliittinen kehitys sekä myönteisen toiminnan toteuttaminen. 
Moitteettomalla julkisella hallinnolla (good governance) on samoin kuin 
oikeusvaltiolla ratkaiseva merkitys yhteiskunnan kehitykselle ja köyhyyden 
vastaiselle toiminnalle sekä sijoitusten ja yksityisen sektorin kehittymiselle. Tästä 
käsitteestä on keskusteltu laajasti kehitysapua käsitelleissä kansainvälisissä 
kokouksissa. Se tuodaan tarkistetussa Lomén IV yleissopimuksessa esille maan 
kaikkien varojen (inhimillisten, luonnon, taloudellisten sekä sisäisen ja ulkoisen 
rahoituksen) avoimena hallintona taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen hyväksi. 
Siihen kuuluu erityisesti lahjonnan vastainen toiminta ja osallistuvan 
lähestymistavan suosiminen. Eurooppalaisten ja AKT-kumppanien tehtävänä on 
vahvistaa yhdessä periaatteet, joihin toiminta aiotaan perustaa. EU:n lähtökohtana 
on komission äskettäin antama tiedonanto lahjonnan vastaisesta toiminnasta14, jossa 
on kyse kansainvälisestä lahjonnasta Euroopan unionissa, ja tällä alalla tehdyt 
kansainväliset aloitteet (G7-ryhmän maat jne.) 
Tämän pitäisi saada EU ehdottamaan kumppaneilleen, että nämä katsoisivat 
moitteettoman julkisen hallinnon kuuluvan tulevan sopimuksen pääseikkoihin 
14 Kom(97)192, 21.5.1997. Komissio suosittelee erityisesti kehitysyhteistyössä kolmea toiminnan 
ydinkohtaa: ennalta ehkäisevät toimenpiteet (tuetaan julkisten hankintojen lainsäädännöllisen 
kehyksen, menettelyjen ja toimivuuden parantamista...) liitetään kehitysstrategiaan; erityiset 
lahjonnanvastaiset ohjelmat; moitteetonta hallintoa koskevan lausekkeen liittäminen kaikkiin 
yhteistyösopimuksiin. 
15 
samoin kuin tarkistetussa Lomén IV yleissopimuksessa mainitut kolme seikkaa 
(jotka on kuvattu edellä). 
ristiriitojen ehkäiseminen ja ratkaiseminen. Unionin toiminta toteutetaan 
asianmukaisella kansainvälisellä ja alueellisella tasolla ja sillä pyritään ehkäisemään 
ristiriidat ennakolta mahdollisimman pitkälle ja palauttamaan rauha. Tässä 
yhteydessä käsitellään myös sellaisia kysymyksiä kuin aseiden oston ja kaupan 
rajoittaminen, niiden laittoman kaupan estäminen, henkilömiinojen kieltäminen ja 
miinanraivaus, kansalaiskoulutuksen ja juridisen koulutuksen tarpeet. 
unionin oikeus- ja sisäasioihin kuuluvat kysymykset (kolmas pilari), 
muuttoliikkeisiin liittyvät ongelmat, huumeet, ylikansallinen rikollisuus, 
ihmisarvoinen kohtelu 
yhteisön yhteistyöllä tuettu alakohtainen politiikka, johon kuuluu myös tutkimus ja 
teknologinen innovaatio 
keinot vähentää köyhyyttä 
yleistä tai alueellista etua koskevat aiheet (ympäristönsuojelu koko maapallolla ja 
alueellisesti, muuttoliike maanosasta toiseen, laittoman kaupan ehkäiseminen ja 
monenväliset neuvottelut) 
yhteistyö ja alueellinen yhdentyminen ovat voimakkaita vakaustekijöitä, joissa 
yhdistyy kaksi seikkaa: ristiriitojen ennaltaehkäiseminen/ratkaiseminen sekä 
taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys. 
3.3 Tehokkaampaa ja avoimempaa vuoropuhelua edistävä uusi 
institutionaalinen väline 
Poliittisesta vuoropuhelusta tulee näin ollen kolmas väline, joka on välttämätön 
täydentävä osa taloudelliselle tuelle ja yhteistyölle. Sen avulla ehdollistamiselle 
saadaan myönteinen ja konkreettinen lähestymistapa ja siitä tulee voimistuneen 
kumppanuuden toiminnallinen puoli, jonka tarkoituksena on saada aikaan kypsien ja 
vastuuntuntoisten, sitoumuksiaan noudattavien ja näin ollen yhdenvertaisten 
kumppanien suhde. 
Poliittisen vuoropuhelun säännöt on määriteltävä mahdollisimman joustavasti siten, 
että lopullisena tavoitteena on pyrkimys konkreettisiin tuloksiin. On annettava 
mahdollisuus toteuttaa vuoropuhelu käsiteltävien aiheiden tärkeyden ja 
kiinnostuksen mukaan monenvälisesti, alueellisesti tai kahdenvälisesti sekä 
poliittisella että teknisellä tasolla. Tehokkuuden vaatimus edellyttää monilla aloilla, 
että vuoropuhelua käydään alueellisissa tai paikallisissa kokouksissa, joihin 
osallistuvat sekä hallitusten vastuuhenkilöt että parlamenttien jäsenet. 
Tehokkuuden tavoittelu edellyttää myös edustuksellisten toimielinten toiminnan 
tarkistamista näiden omien ehdotusten perusteella ja antamalla niille uusi 
alueellinen ulottuvuus. 
16-
4< wanting KHJTÏIKKA ON KESKITETTÄVÄ xwvmmm JOILU 
rkymnmtoxt KESTÄVÄÄ tAwmmmA IA vmmmmmmA 
KJ&HmOTÄ, KdVHYYDBN VÄHENTÄMISTÄ M MAAiïJMmAÙBmmt 
4.1 EU-AKT-yhteistyön tavoitteet 
Euroopan yhteisön, jäsenvaltioiden ja useiden AKT-maiden YK:n kokouksissa 
tekemät sitoumukset, jotka koskevat yhteiskunnallista kehitystä, ympäristöä, tasa-
arvoa, väestöä ja elintarviketurvaa, muodostavat uuden viitekehyksen 
toimintaperiaatteita koskevalle vuoropuhelulle ja EU:n tukitoimenpiteille. 
Erityisesti Rion ja Kööpenhaminan huippukokoukset merkitsivät käännekohtaa siltä 
osin, että niissä voitiin saada sellainen kokonaisvaltainen kuva kehityksestä, johon 
sisältyivät myös taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöä koskevat näkökulmat. 
Kokouksissa tuotiin esille, että köyhyyden vähentäminen, syrjinnän, erityisesti 
naisiin kohdistuvan syrjinnän vastainen toiminta, ympäristönsuojelu ja vastuu 
tulevista sukupolvista liittyvät toisiinsa. Niissä myönnettiin, että on tärkeää edistyä 
ratkaisevasti perusasteen koulutuksessa, perusterveydenhuollossa ja muiden 
olennaisten palvelujen tarjoamisessa. Tämä elinolosuhteiden parantamiseen 
keskittyvä lähestymistapa on näkyvissä Yhdistyneissä Kansakunnissa äskettäin 
hyväksytyssä asiakirjassa Agenda for Development15, jossa sille annetaan myös 
poliittinen perusmerkitys. 
Lisäksi niissä velvoitteissa ja mahdollisuuksissa, joita maailman taloudelliset 
muutokset asettavat AKT-maille itselleen, korostuu tarve muokata kyseisten maiden 
taloudellinen ympäristö paremmaksi ja luoda yksityisen sektorin kehitystä 
suosivammat olosuhteet. Epävirallisen talouden eli "kansan talouden" merkitys, sen 
tuloja ja työpaikkoja tuottavat voimavarat sekä sen sosiaalis-taloudellinen 
innnovaatiokyky oikeuttavat lisäksi aivan erityisen tuen, jonka tavoitteena on elin-
ja työolosuhteiden kestävä parantaminen. Useiden maiden voimakas riippuvuus 
luonnonvaroista, erityisesti maataloudessa, ja sääolosuhteiden epävakaus vaativat 
omalta osaltaan, että ympäristöasioille annetaan asianmukainen merkitys. On myös 
myönnettävä erityisesti tieteellisen ja teknisen kapasiteetin kehittämiselle 
annettavan järjestelmällisemmän tuen strateginen luonne. 
EU ottaa huomioon myös Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa esitetyt 
yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevat yleiset tavoitteet16, neuvostossa viime 
vuosina määritetyn uuden tärkeysjärjestyksen17 sekä OECD:ssä pääasiallisten 
15 Agenda for Development, UN General Assembly, June 1997. 
16 Sopimuksen 130U artikla: kehitysmaiden ja etenkin kaikista heikoimmassa asemassa olevien 
kehitysmaiden kestävä taloudellinen ja sosiaalinen kehitys, kehitysmaiden sopusointuinen ja 
asteittainen yhdentyminen maailmantalouteen sekä köyhyyden torjunta kehitysmaissa. 
17 Päätelmät ja päätöslauselmat sosiaalisesta ja inhimillisestä kehityksestä, tasa-arvosta (marraskuu 
1995), tärkeysjärjestyksestä terveydenhuollossa, opetuksessa ja ammatillisessa koulutuksessa, 
elintarviketurvasta, köyhyyden torjunnasta (joulukuu 1993), rakenteellisten korjausten tukemisesta, 
pikaisen avun antamisen, kuntouttamisen ja kehittämisen välisestä suhteesta. 
-17 
rahoituslähteiden tunnistamat määrälliset ja laadulliset tavoitteet18. Näin ollen EU 
ehdottaa kumppaneilleen köyhyyden torjunnan asettamista tärkeimmälle sijalle ja 
yhteistyön sosiaalisen puolen vahvistamista sekä samanaikaisesti kasvuun, 
kilpailukykyyn ja työllisyyteen liittyvien tekijöiden korostamista. 
Kehityspolitiikan valinta kuuluu niille valtioille ja väestöille, joita asia koskee. 
Samanaikaisesti kunkin toteuttama politiikka on entistä riippuvaisempi toisten 
politiikasta. Molemminpuolinen etu ja vastavuoroisuus ovat näin ollen 
taloudellisesti sekä sosiaalisesti ja ympäristön kannalta syvällisemmän yhteistyön 
alullepanijoita. Elin- ja työolosuhteiden parantaminen kehitysmaissa saa 
uudenlaisen merkityksen unionin ulkoisessa toiminnassa. Unioni ei suinkaan aio 
viedä mallia näihin maihin, vaan jakaa kokemuksensa niiden kanssa. Ulkoisissa ja 
sisäisissä muutoksissa EU itse joutuu mukautumaan säilyttääkseen tietynlaiser 
sosiaalisen laadun, puolustamaan yhteiskunnallisen mallin käsitettään, sovittamaan 
kilpailuperiaatteen ja välttämättömän yhteisvastuullisuuden periaatteen sosiaaliseen 
yhdentymiseen. EU on etsimässä uutta yhteyttä talouden ja yhteiskunnan välille 
siten, että sosiaalipolitiikka omalta osaltaan lisää taloudellista suorituskykyä, 
työllisyyttä ja kilpailukykyä. 
Yhteisön yhteistyön kolmen yleistavoitteen keskinäinen täydentävyys on voitava 
varmistaa edellä esitetystä näkökulmasta. Köyhyyden torjunta on päätavoitteena 
AKT-maiden ja yhteisön kumppanuudessa. Se on liitettävä yleiseen politiikkaan, 
joka perustuu taloudellisen kasvun ja työpaikkojen luomisen, naisiin kohdistuvan 
syrjinnän poistamisen, koulutuksen ja terveydenhuollon, ympäristön säilyttämisen 
ja parantamisen kautta toteutettavaan kestävään kehitykseen. Viimeisimmässä 
inhimillistä kehitystä koskevassa yleismaailmallisessa raportissa19 korostetaan, että 
keskustelu taloudellisen kasvun ja köyhyyden torjumisen välisestä yhteydestä -
kysymystä on käsitelty laajasti "vihreästä kirjasta" esitetyissä lausunnoissa - on 
osittain teennäistä, siltä osin kuin sitä käydään kahdesta tärkeimmästä 
kysymyksestä: miten nopeuttaa kasvua? miten luoda köyhyyden vähentämiseen 
perustuvan kasvun malli? 
Vihreän kirjan yhteydessä tehtyjen huomioiden ja käytyjen neuvottelujen 
perusteella päädytään saattamaan köyhyyden torjunta eri muodoissaan - sosiaalisena 
ja inhimillisenä kehityksenä sekä sellaisten luonnonvarojen suojeluna, joista 
varattomat ovat riippuvaisia, ja varattomuutena - EU-AKT-yhteistyön ytimeen 
yhtenäisessä lähestymistavassa, johon kuuluu taloudellisen kasvun ja siitä 
aiheutuvien sosiaalisten vaikutusten samanaikainen käsittely. Tähän 
lähestymistapaan kuuluu tiiviisti sellaisen poliittisen ympäristön aikaansaaminen, 
joka suosii yhdenvertaisia mahdollisuuksia sekä aktiivisen ja järjestäytyneen 
kansalaisyhteiskunnan pikaista toteuttamista. Tässä yhteydessä virallisen ja 
epävirallisen yksityisen sektorin asema, valtion ja paikallishallinnon asema sekä 
ammattijärjestöiksi, yhdistyksiksi, osuuskunniksi ja muiksi yhteisöiksi 
18 OECD/D AC paper of May 1996 on the role of development cooperation on the eve of the 21st 
century. 
19 UNDP, 1997. 
18-
järjestäytyneiden erilaisten sosiaalisten toimijoiden asema on tunnustettava ja sitä 
on tuettava. EU:n toiminnalla on helpotettava näiden eri tekijöiden kapasiteetin 
kehittämistä ja sosiaalisessa yhdentymisessä, demokraattisen yhteiskunnan 
toimivuudessa tarvittavan institutionaalisen kehyksen parantamista sekä 
yhteistoiminnalle laajan sijan antavan markkinatalouden kehittämistä. Valtion on 
valvottava erityisesti markkinoiden moitteetonta toimintaa ja korjattava niiden 
häiriöt. Lopulta yhteisön toiminnan erityisluonne on myös sen 
yhdentymiskehitykselle ja alueelliselle yhteistyölle antamaan tukeen. Nämä seikat 
on tunnustettu kehitystä suosiviksi tekijöiksi ja hyvinkin välttämättömäksi 
välivaiheeksi maailmantalouteen liittymisessä. 
Tässä suuntauksessa määritetään uusi yhteistyöstrategia ja uusi tärkeysjärjestys. 
Yhteistyössä kukin maa keskittyy eri tavoin tarpeittensa, mahdollisuuksiensa ja 
poliittisen tahtonsa mukaisesti täydentävillä aloilla olevan laajan aihevalikoiman 
tiettyihin aiheisiin ja asettaa etusijalle aiheet, joissa unioni edustaa lisäarvoa 
verrattuna muihin rahoituslähteisiin. Lisäksi vahvan poliittisen puolen ja yhteistyön 
välille on varmistettava tiivis yhteys. Tässä yhteydessä väkivaltaisten ristiriitojen 
ehkäiseminen ja tarve ratkaista niiden perustana olevat syyt voivat myös vaikuttaa 
toiminnan tärkeysjärjestykseen. Toiminta, jonka aiheluetteloa ei voi etukäteen tehdä 
liian perinpohjaiseksi, keskittyy kolmeen tärkeimpään seikkaan (kilpailukyky ja 
työllisyys, sosiaaliset ja kulttuuriset kysymykset, alueellinen yhdentyminen) ja 
siinä on noudatettava kolmea pääperiaatetta (kapasiteetin kehittäminen, sukupuolia 
koskevien kysymysten huomioon ottaminen, ympäristöön liittyvät periaatteet). 
4.2 Kolme tärkeintä tuen kohdetta. 
4.2.1 Kasvutekijöiden kilpailukykyä suosivien toimintaperiaatteiden ja 
työllisyyden tukeminen 
Työllisyyden lisääminen ja tuotannollisten resurssien parempi hyödyntäminen ovat 
tärkeitä seikkoja köyhyyden pysyvässä torjumisessa ja syrjäytymisdynamiikan 
vastustamisessa. Tällä alalla Kööpenhaminassa tehdyissä sitoumuksissa vahvistetaan 
koko joukko erittäin asianmukaisia tavoitteita. Investointien lisääminen ja 
dynaamisen yksityisen sektorin kehittäminen sekä talouden virallisessa osassa että 
epävirallisen talouden alalla maaseudulla ja kaupungeissa ovat välttämättömiä 
kasvun nopeuttamiseksi, kasvuperustan laajentamiseksi ja työpaikkojen 
lisäämiseksi. Työpaikkojen varmuus ja pysyvyys ja elinolosuhteiden tosiasiallinen 
parantaminen niiden kautta perustuu siihen, miten tiiviisti ne liitetään kyseisten 
talouksien kilpailukyvyn parantamiseen. Erityisesti on otettava huomioon naisten 
asema sekä heidän mahdollisuutensa osallistua talouselämään ja hyötyä kasvun 
vaikutuksista. 
Edellä esitetystä näkökulmasta tarkasteltuna yhteisön kehitysyhteistyö vaikuttaa 
useilla aloilla, erityisesti luottamuksen palauttamisessa taloudellisiin toimijoihin ja 
työpaikkojen luomisen helpottamisessa. Tähän toimintaan kuuluu seuraavaa: 
sellaisten makrotalouteen, kauppaan ja eri aloihin liittyvien ennustettavien ja 
luotettavien toimintaperiaatteiden toteuttamisen tukeminen, joihin kuuluu suotuisan 
ympäristön luominen yksityisille investoinneille (kotimaisille ja ulkomaisille) ja 
joissa nimenomaisesti työllistävät tavoitteet otetaan huomioon. Tässä yhteydessä 
-19-
voidaan ehdottaa valuuttayhteistyötä liittäen se erityisesti euron käyttöönottamiseen. 
Tähän tukitoimintaan kuuluu myös taloudellisen ja teknologisen infrastruktuurin 
perustaminen. 
kilpailukykyisen yksityisen sektorin kehittymisedellytyksiä parantavien 
hallinnollisten, institutionaalisten ja lainsäädännöllisten uudistusten tukeminen, 
epävirallisen sektorin asteittaista yhdentymistä viralliseen talouteen suosivien 
lainsäädännöllisten ja sosiaalisten puitteiden perustamisen sekä 
ympäristönäkökohdat huomioon ottavien toimenpiteiden tukeminen 
rahoitusjärjestelmien kehittämisen ja rahoituspalvelujen hyväksikäytön lisäämisen 
tukeminen 
yritysten perustamisen ja kehittämisen tukeminen, erityisesti sellaisten, joilla en 
suuret mahdollisuudet luoda työpaikkoja ja jotka eivät pääse osallisiksi 
tuotantotekijöistä (teknologisista, rahoituksellisista...) tai joilla ei ole pääsyä 
markkinoille; tämä koskee erityisesti pien- ja keskisuuria yrityksiä sekä pien- ja 
keskisuurta teollisuutta, mikroyrityksiä ja osuuskuntia. Euroopan investointipankin 
ja teollisuuden kehittämiskeskuksen hallinnoima rahoituksellinen ja tekninen tuki 
täydentää komission hallinnoimaa tukea kyseisillä aloilla. 
virallisen ja epävirallisen sektorin tuottavuuden kasvua edistävien opetus- ja 
koulutusjärjestelmien parantaminen 
työmarkkinapolitiikan ja -laitosten tukeminen edistämällä erityisesti tiedotusta ja 
koulutusta, työntekijöiden suojelun ja sosiaalisten perusoikeuksien20 noudattamisen 
turvaavan lainsäädännön aikaansaamista, työturvallisuuden ja työterveydenhuollon 
parantamista työpaikoilla, syrjinnän - erityisesti naisten syrjinnän - kieltävien 
periaatteiden noudattamista ja yhteiskunnallista vuoropuhelua. Näissä 
tukitoimenpiteissä on otettava huomioon myös, että työmarkkinoiden tarpeellinen 
joustavuus on varmistettava. 
sellaisten uudistusten ja toimintaperiaatteiden tukeminen, joilla lisätään erityisesti 
haavoittuvimpien ryhmien mahdollisuuksia hyödyntää tuotannollisia resursseja, 
esimerkiksi maanomistus- ja käyttöoikeutta, pääomaa ja luottoa, opetusta ja 
koulutusta, teknologiaa, tiedotusta, viestintä-ja liikennepalveluja. 
EU-AKT-suhteen oman toiminnan lisäksi, tarvitaan ulkomaan velkaongelman 
perinpohjaisempaa käsittelyä kansainvälisellä tasolla, siltä osin kuin se 
kyseenalaistaa eniten velkaantuneiden maiden kasvun, kilpailukyvyn ja työllisyyden 
hyväksi toteuttamien ponnistelujen tulokset. 
20 ILO:n yleissopimuksetjotka koskevat järjestäytymisoikeutta, oikeutta 
työehtosopimusneuvotteluihin, pakkotyön kieltoa, lapsityövoiman käytön kieltoa, syrjintäkiellon 
periaatetta. 
20 
4.2.2 Sosiaalisten toimintaperiaatteiden ja kulttuuriyhteistyön tukeminen 
Sosiaalisten palvelujen laadun parantaminen ja eriarvoisuuden poistaminen 
terveydenhuollossa, koulutuksessa, veden- ja asunnonsaannissa sekä muiden 
peruspalvelujen hyödyntämisessä ovat myös tärkeällä sijalla tulevassa EU-AKT -
yhteistyössä. EU: n tarkoituksena on auttaa kumppaneina olevia maita säilyttämään 
suurten sosiaalisten alojen rahoitusvälineensä ja lisäämään niitä asteittain sekä tukea 
kunkin maan ja alueen sosiaalisten palvelujen ja sosiaaliturvajärjestelmien 
mukauttamista taloudellisiin edellytyksiin, paikallisiin tarpeisiin ja erityisiin 
vaatimuksiin. Tässä yhteydessä hajautettu yhteistyö on myös erittäin merkittävää ja 
sitä on lisättävä. EU katsoo, että kaikilla näillä aloilla on erityisen tärkeää vähentää 
miesten ja naisten kohtelussa esiintyviä eroja. Kohdennettua toimintaa, erityisesti 
köyhille suunnattua toimintaa suunnitellaan vasta, kun poliittiset edellytykset 
estävät yhteiskunnallisen edistyksen dynamiikan kokonaisvaltaisemman tukemisen. 
Kehitysyhteistyön tärkeirnmät alat ovat seuraavat: 
» sellaisen yleis- ja alakohtaisen politiikan tukeminen, jolla edistetään pääsyä 
osalliseksi tärkeistä peruspalveluista - peruskoulutus, perusterveydenhuolto, 
vedensaanti, kaupunkiasuminen, sovittamalla tämä tuki yhteen jäsenvaltioiden ja 
muiden rahoituslähteiden kanssa 
, elintarviketurvapolitiikan tukeminen parantamalla elintarvikkeiden 
saantimahdollisuuksia, pyrkimällä säilyttämään paikallinen tuotanto ja tukemalla 
vesivarojen vastuuntuntoista hallintaa 
• väestöpolitiikan tukeminen 
• sellaisten aloitteiden tukeminen, jotka koskevat riskien saattamista yhteiseen 
vastuuseen ja sosiaalisen kehitysrahaston perustamista siten, että on mahdollista 
hajauttaa hallintoa ja saada asiantuntevat toimijat mukaan hallintoon. Rahastoja 
voidaan perustaa kansallisella ja paikallisella tasolla yhteiskunnallisen edistymisen 
tai yleisemmin epävirallisen talouden tukemiseksi. Perusperiaatteena on saada 
kumppanit ottamaan vastuu asioiden hoidosta seurantaperusteiden ja tulosten 
arvioinnissa käytettävien perusteiden mukaisesti. 
• osallistumisen lisääminen ja yhteiskunnallisen vuoropuhelun laajentaminen siten, 
että siihen osallistuvat kansalaisyhteiskunnan tärkeät toimijat ja tarkennettuna 
työmarkkinaosapuolet. Tuki perustuu ILO:n yleissopimuksiin, jotka koskevat 
ammattiyhdistysvapauksia ja oikeutta työehtosopimusneuvotteluihin. Nämä 
molemmat on tunnistettu yhteiskunnallisiksi perusoikeuksiksi yhteiskunnallista 
kehitystä käsitelleessä kansainvälisessä huippukokouksessa, ja komissio ehdottaa 
niiden liittämistä kaikkiin kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin21; 
21 KOM()97 Yhteiskunnallista kehitystä käsittelevä kansainvälinen huippukokous 
21 
• kulttuuriyhteistyö, jota toteutetaan kulttuuri-identiteetin tunnustamista ja 
kulttuurienvälistä vuoropuhelua tavoittelevalla toiminnalla ja liittämällä nämä seikat 
kaikkeen yhteisön toimintaan. 
4.2.3 A lueellinen yhdentyminen 
Alueellinen yhdentyminen on usein välttämätön välivaihe maailmantalouteen 
liittymisessä. Se mahdollistaa kansallisten talouksien monipuolistamisen ja 
mittakaavaedut. Yhteisö on tukenut alueellisen yhteistyön eri muotoja Lomén 
ensimmäisestä yleissopimuksesta alkaen ja kehittänyt asteittain alueelliselle 
yhdentymiselle antamaansa tukea. Kyseessä on yhteisön toiminnan erityinen 
ilmenemismuoto, jonka avulla muut maat voivat hyötyä Euroopan kokemuksista 
rakentamisessa ja monilla aloilla kehittyneestä asiantuntemuksesta. 
EU ehdottaa alueelliseen yhdentymisprosessiin sitoutuneille AKT-kumppaneilleen 
seuraaviin seikkoihin perustuvaa yhteistyöstrategiaa: 
. alueellista taloudellista yhdentymistä koskevien aloitteiden tukeminen 
(makrotalouspolitiikan ja investointijärjestelmien yhteensovittaminen, kaupan 
vapauttaminen ja tulliyhteistyö,..) 
. infrastruktuuria, ympäristöä, terveydenhuoltoa, tutkimusta jne. koskevien 
alueellisten yhteistyöaloitteiden tukeminen, 
• alueellisten järjestöjen ja kansallisten hallitusten kapasiteetin voimistaminen 
taloudellisella, yhteiskunnallisella, poliittisella ja ympäristön alalla, mihin kuuluu 
myös toimintasääntöjen, -normien jne. aikaansaaminen 
. rahoitustuen tarvetta arvioitaessa yhdentymisen vaikutukset budjettivaroihin ja 
maksutasapainoon on otettava huomioon siirtymäkauden ajan. 
Alueellisen yhdentymisen tukeminen on myös tärkeä peruste 5 luvussa 
tarkoitetuissa kauppapolitiikassa ja taloudellista yhteistyötä koskevissa 
4.3 Kolme ohjaavaa poikittaisperiaatetta 
4.3.1 Institutionaalisen ulottuvuuden lujittaminen ja paikallisten 
valmiuksien kehityksen tukeminen 
Toimielimiin liittyvät näkökohdat sekä aiheellisen politiikan ja aiheellisten 
uudistusten paikallisten laadinta- ja toteutusvalmiuksien lujittaminen otetaan 
järjestelmällisesti huomioon EU:n ja AKT-maiden välisessä yhteistyössä. EU:n 
ehdottama kumppanuus, johon sisältyy nimenomainen poliittinen ulottuvuus ja 
vastavuoroisia pitkän aikavälin sitoumuksia, muodostaa aiheellisen kehyksen, jonka 
avulla voidaan tukea toimielinten kehitystä, työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun 
tarvittavien järjestelmien toteuttamista, taloudellisten ja yhteiskunnallisten alojen ja 
yleensä kansalaisyhteiskunnan valtakunnallista tai paikallista järjestäytymistä sekä 
yleisesti kansanvallan ja osallistumisen rakenteiden lujittamista. Etelän keskinäistä 
sekä etelän ja pohjoisen välistä kokemusten vaihtoa tuetaan myös. 
-22-
AKT-maiden valmiuksien kehittäminen on yhteistyön käytännön menettelytapojen 
yksi valintaperuste. 
EU pyrkii edistämään erityisesti: 
. valtion ja julkisen alan valmiuksien parantamista. Etusija annetaan 
kansainvaltaistumiseen ja oikeusvaltion lujittamiseen liittyville uudistuksille 
(oikeusjärjestelmien toiminta, lainsäädäntövalta), julkisen alan tehostamiseen 
tähtääville uudistuksille (hallinnon hajauttaminen, paikallisten viranomaisten ja 
yhteisöjen tehtävät, ...), markkinatalouden valvonnalle (kauppaoikeuden 
soveltaminen, kilpailupolitiikka, sijoitusten suojaaminen, rahoitusjärjestelmän 
vakaus, ...), moitteettomalle hallinnolle (ju^lsten hankintojen toiminta, 
julkistalouden hoito,...). Myös talous- ja sosiaalipolitiikan sekä kestävän kehityksen 
strategioiden (joiden periaate hyväksyttiin UNGASS-kokouksessa22) analysointi- ja 
laadintavalmiuksien kehittäminen sekä tutkimuksen ja teknologisten sijoitusten 
kehitystä edistävän politiikan laadinta ja toteutus23 asetetaan etusijalle. Yhteisön 
yhteistyöllä edistetään myös kuluttajansuojelulainsäädännön toteutusta; 
oikeusvaltion lujittamisen lisäksi tällä lainsäädännöllä edistetään kuluttajien 
terveyden, turvallisuuden ja taloudellisten etujen suojelua sekä heidän oikeuttaan 
tietoon, valistukseen ja järjestäytymiseen24 
• yksityisen alan valmiuksien lujittamista inhimillisten, rahoituksellisten ja 
teknologisten voimavarojen alalla talouden monipuolistamisstrategioiden 
tukemiseksi. Tässä yhteydessä annetaan erityinen etusija institutionaaliselle tuelle, 
joka suunnataan yritysten edustukseen, ammatilliseen koulutukseen, 
tutkimusvalmiuksien lujittamiseen sekä tietotekniikan käyttöön (telepalvelujen 
parantaminen, uusien palvelujen ja sovellusten kehittäminen); näillä keinoin 
voidaan laajalti edistää koulutuksen saatavuuden parantamista, tutkimusverkostojen 
kehittämistä sekä tuottavuuden ja kilpailukyvyn kasvua25 
• kansalaisyhteiskunnan järjestäytymisen tukemista ja olemassa olevien 
yhteiskunnallisten toimijoiden vahvistamista. Yhteistyöllä voidaan tukea niiden 
ryhmittymistä - kunnioittaen niiden omaa uusien edustustapojen ja 
viranomaissuhteiden etsintää - ja edistää erityisesti etelän keskinäistä sekä 
alueellista kokemusten vaihtoa. Ihmisoikeusjärjestöjen lisäksi tukea annetaan 
ammattiyhdistyksille, kuluttajajärjestöille (jotka edistävät elintarvikehygienian, 
lääkkeiden käytön, kotitalouden, terveyden ja kestävän kulutuksen parempaa 
tuntemusta), ammatillisille järjestöille, tuottajajärjestöille, naisjärjestöille, 
22 kesäkuussa 1997 
23 niiden suuntaviivojen mukaisesti, jotka komissio esitti äskettäisessä tiedonannossaan "Tieteellis­
tekninen tutkimus: strateginen osa Euroopan unionin yhteistyötä kehitysmaiden kanssa" -
KOM(97)174 lopullinen, 25.04.1997. 
24 sen analyysin mukaan, jonka komissio esitti tiedonannossaan 31.10.1995 - KOM(95)519. 
25 Katso myös komission ehdotukset "Tietoyhteiskunta ja kehitys: Euroopan unionin rooli", 
KOM(97)351, 15.7.1997. 
-23-
nuorisojärjestöille, lapsen oikeuksia puolustaville järjestöille sekä 
ympäristönsuoj eluliikkeille 
paikallisen asiantuntemuksen käyttöä ja sen arvostuksen lisäämistä erityisesti EU: n 
ja AKT-maiden välisissä verkostoissa. 
4.3.2 Sukupuolikysymykset huomioon ottavan lähestymistavan käyttöönotto 
ja naisten ja miesten eriarvoisuuden vähentäminen 
Miesten ja naisten eriarvoisuus vaikuttaa koko talouselämään pienimmältä 
mikrotaloustasolta makrotaloudellisiin tuloksiin saakka. Tämä eriarvoisuus näkyy 
lisäksi selvästi kaikissa köyhyystutkimuksissa. Kehityspolitiikassa ei yleensä oteta 
riittävästi huomioon miesten ja naisten keskinäistä tehtävänjakoa inhimillisten 
voimavarojen ja luonnonvarojen hallinnassa. 
Naisten ja miesten eriarvoisuuden poistaminen on otettava tärkeäksi ja 
nimenomaiseksi tavoitteeksi ihmiskeskeisessä kehitystyössä. Unionin kannalta tämä 
ulottuvuus on olennainen osa kehitysprosessia ja välttämätön sekä tasapuolisuuden 
ja yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden että taloudellisten tavoitteiden ja 
kehitys- ja yhteistyöpolitiikan tehokkuuden näkökulmasta. 
Unionin tasolla26 ja kansainvälisellä tasolla27 tehtyjen sitoumusten perusteella EU:n 
ja AKT-maiden yhteistyössä on tulevaisuudessa noudatettava periaatteita, joiden 
mukaan sukupuolikysymykset otetaan huomioon kaikissa makrotaloudellisissa, 
alakohtaisissa tai hankekohtaisissa tuissa. Naisten tilanteeseen kiinnitetään näin 
ollen erityistä huomiota kaikilla EU:n tukialoilla ja erityisesti kaikilla työllisyys- ja 
sosiaalipolitiikan tuen aloilla. 
Tämä lähestymistapa, jossa sukupuolikysymykset otetaan järjestelmällisesti 
huomioon (mainstreaming), ei kuitenkaan sulje pois naisia suosivia toimia aloilla, 
joilla voidaan tällaisin toimin vähentää naisten ja miesten erityisen suurta 
eriarvoisuutta. Unioni antaa etusijan eriarvoisuuden vähentämiselle peruspalvelujen, 
erityisesti koulutus- ja terveyspalvelujen saannissa, sukupuolisuus- ja 
lisääntymisoikeuksien kunnioittamiselle sekä eriarvoisuuden vähentämiselle 
taloudellisten voimavarojen saatavuudessa ja työmarkkinoille pääsyssä. Myös 
hätäavussa ja sen jatkona annettavassa kunnostus-ja kehitystuessa otetaan erityisesti 
huomioon sukupuolikysymykset. 
4.3.3 Luonnonvarojen ja ympäristön suojeluperiaatteiden yhdistäminen 
Yhdistyneiden kansakuntien Rion ympäristökokous oli tärkeä vaihe 
kansainvälisessä ympäristökeskustelussa; kokouksessa vedottiin asenteiden 
muuttamiseksi ja yhtenäisen näkemyksen luomiseksi kehityksen ympäristöllisistä, 
26 KOM (95)423, 18.9.1995, sukupuolikysymysten sisällyttämisestä kehitysyhteistyöhön, sekä neuvoston 
päätöslauselma (joulukuu 1995). 
27 Naisten neljäs maailmankonferenssi (Peking, syyskuu 1995) ja maailmanlaajuinen sosiaalisen 
kehityksen huippukokous (Kööpenhamina, maaliskuu 1995). 
24-
mukaisesti kehittämään periaatteita ja uutta käytäntöä, joka edistää kestävää 
kehitystä talouden, yhteiskunnan ja ympäristön näkökulmasta. 
Nämä periaatteet ja käytännöt on yhdistettävä kaikkiin kehitysyhteistyön aloihin 
niin suunnittelu-, toteutus- kuin arviointivaiheessakin kiinnittäen erityistä huomiota 
seuraaviin näkökohtiin: 
ympäristöarvioinnin valmiuksien kehittäminen ja käytännön parantaminen 
köyhyyden torjunnan ja ympäristöongelmien yhteydet, mukaan lukien 
veroj ärj estelmien tulontasoitusnäkökohdat 
ympäristökustannusten asteittainen sisäistäminen talousuudistustuen yhteydessä 
ottaen huomioon yhteiskunnalliset vaikutukset ja ympäristövaikutukset 
julkisen ja yksityisen alan kumppanuuksien toteutus erityisesti puhtaiden 
teknologioiden siirron alalla 
myös eri alojen erityistoimille voidaan antaa etusija, jolloin ensisijaisia ovat 
vesivaroihin liittyvät ongelmat, energiatehokkuuskysymykset, aavikoitumisen 
torjuminen, kaupunkien kehitys, kestävä metsänhoito, biologisen 
monimuotoisuuden säilyttäminen ja kestävä hallinta sekä kalavarat. 
Lisäksi kiinnitetään erityistä huomiota pieniin saarivaltioihin, jotka ovat alttiina 
ilmastonmuutokseen liittyville mahdollisille uhille. 
5, YHÏŒÏSTY0N AVAAMINEN 1!AU)fOSSaM&Amam&A<& 
EU:n ja AKT-maiden välisen kauppayhteistyön tavoitteita ei ole todella saavutettu. 
AKT-valtioiden kaupallinen menestys on yleensä jäänyt pettymykseksi ja yhteisön 
taloudellisten toimijoiden kiinnostus AKT-valtioihin on jäänyt vähäiseksi. Siihen on 
monia syitä, eikä tilanne suinkaan johdu ensisijaisesti Lomén yleissopimuksen 
kauppajärjestelmän heikkoudesta. Tilanteen analyysi on kuitenkin osoittanut, että 
EU:n ja AKT-maiden kauppayhteistyön kaikkia mahdollisuuksia ei ole käytetty 
hyväksi ja että aiempaa dynaamisempi lähestymistapa, jossa EU:n ja AKT-
valtioiden talouskumppanuutta syvennettäisiin, sallisi kunkin osapuolen hyödyntää 
erityissuhteitaan entistä paremmin. 
5.1 Entistä kunnianhimoisemmat taloudelliset ja kaupalliset tavoitteet 
EU:n ja AKT-maiden talouskumppanuutta voidaan syventää ainoastaan, jos kaupan 
perinteinen lähestymistapa, jota luonnehtii yksipuoliseen etuusjärjestelmään 
keskittyvä suhde, korvataan asteittain tasapuolisemmalla lähestymistavalla, jota 
luonnehtii kummankin osapuolen yhteiset edut huomioon ottava todellinen 
kumppanuussuhde. 
Tällainen lähestymistapa perustuu kunnianhimoisiin tavoitteisiin, jotka EU:n 
kannalta ovat seuraavat: 
-25-
AKT-maiden kannustaminen ja auttaminen yhdentymään asteittain ja 
sopusointuisesti maailmantalouteen. Tähän pyritään kehittämällä sekä niiden 
kauppavaihtovalmiuksia että niiden kykyä houkutella yksityisiä sijoituksia niin 
kotimaasta kuin ulkomailtakin 
uuden kauppadynamiikan luominen ja Euroopan läsnäolon vahvistaminen AKT-
maissa siten, että EU:n taloudelliset toimijat pääsevät hyödyntämään AKT-maiden 
suhteellisia etuja 
AKT-maiden kannustaminen yhteistyöhön EU:n kanssa kansainvälisissä talous- ja 
kauppaneuvotteluissa. 
Näiden tavoitteiden toteuttaminen riippuu siitä, miten tulevassa kumppanuudessa 
onnistutaan: 
lujittamaan eri alueiden alueellista yhdentymiskehitystä välivaiheena edettäessä 
kohti maailmanlaajuista yhdentymistä. Unionin ehdotuksessa on otettava huomioon 
yhdentymistahto, jota esiintyy vaihtelevassa määrin Saharan eteläpuolisen Afrikan 
maissa, Karibianmeren maissa ja Tyynenmeren maissa, sekä tämän kehityksen 
eteneminen eri alueilla. Tämä tuo väistämättä dynaamisuutta tulevaan 
talouskumppanuuteen, joka on toteutettava asteittain 
parantamaan AKT-maiden kykyä toimia muilla kauppaan liittyvillä aloilla. Nämä 
alat, jotka koskevat teknisten standardien sekä terveys- ja turvallisuusnormien 
noudattamista, yhteiskunnallisten perusoikeuksien kunnioittamista, 
ympäristötoimenpiteitä, sijoitusten suojaamista, henkisen omaisuuden suojaamista, 
palvelujen kauppaa, kilpailupolitiikkaa, kuluttajapolitiikkaa sekä julkisista 
hankinnoista tehtävien sopimusten avoimuutta, ovat saamassa yhä merkittävämmän 
aseman kansainvälisissä kauppasuhteissa. Näillä aloilla on siis varmistettava entistä 
tiiviimpi yhteistyö 
vakauttamaan AKT-maiden kauppa- ja sijoituspolitiikkaa ja lisäämään sen 
ennakoitavuutta ja uskottavuutta taloudellisten toimijoiden ja mahdollisten 
sijoittajien kannalta. Tulevassa talouskumppanuudessa AKT-vaiti öiden on voitava 
tukeutua uudistuksissaan taloudellisesti vahvaan ja luotettavaan kumppaniin, lujittaa 
uudistusten avoimuutta ja uskottavuutta sekä toteuttaa ne johdonmukaisella kauppa-
ja talouspolitiikalla. Kumppanuuden avulla on voitava entistä enemmän aktivoida 
taloudellisten toimijoiden kiinnostusta AKT-valtioihin ja helpottaa kotimaisia ja 
ulkomaisia sijoituksia ja tietotaidon ja teknologian siirtoa, mikä taas osaltaan 
kasvattaa AKT-maiden kilpailukykyä ja helpottaa siten niiden asteittaista ja 
sopusointuista yhdentymistä maailmantalouteen. 
5.2 Alueellisen yhdentymisen tukeminen. 
EU: n olisi pidettävä lopullisena tavoitteenaan talousyhteistyösopimusten tekemistä 
kunkin kolmesta AKT-alueesta, Afrikan, Karibianmeren ja Tyynenmeren, kanssa 
ottaen huomioon AKT-maiden poliittinen tahto alueelliseen yhdentymiseen. 
Tämä tavoite voidaan toteuttaa ainoastaan asteittain, alkaen 
talousyhteistyösopimusten neuvottelemisesta yhdentymiskehityksen aloittaneiden 
26 
alueellisten osakokonaisuuksien kanssa sekä joissakin harvoissa tapauksissa 
sellaisten yksittäisten maiden kanssa, jotka eivät kuulu alueellisiin ryhmittymiin ja 
jotka täyttävät edellytykset kooltaan, kehitystasoltaan ja hallinnollisilta 
valmiuksiltaan. 
Mahdollisia kohdealueita ovat Länsi-Afrikka, Keski-Afrikka, eteläinen Afrikka, Itä-
Afrikka, Karibianmeri ja Tyynimeri. Niiden alueellisten rakenteiden valinta, joiden 
kanssa EU voisi käynnistää neuvotteluja, kuuluu tietenkin AKT-valtioille itselleen. 
Kunkin alueen yhdentymiskehityksen etenemisvaihe on kuitenkin ratkaiseva tekijä 
neuvottelujen aikatauluja laadittaessa; olennaista on näiden yhdentymisalueiden 
sisäinen kaupan vapauttaminen ja mahdollisesti yhteisen kauppapolitiikan 
toteuttaminen. Alueellisen yhdentymisen nykytilanteessa EU:n 
neuvottelukumppaneita voisivat joka tapauksessa olla sellaiset ryhmittymät kuin 
UEMOA, UDEAC, SADC, EAC tai CARICOM. Tyynenmeren alueella 
käynnistettyjen aloitteiden (South Pacific Forum) perusteella ei tässä vaiheessa 
voida nimetä alueellista kumppania, mutta yhteistyömahdollisuuksia voitaisiin 
tutkia. 
5.3 Lähestymistavan mukauttaminen vähiten kehittyneiden maiden 
tilanteeseen 
Tässä talouskumppanuuden syventämispyrkimyksessä olisi otettava huomioon 
kunkin osapuolen kehitystaso, rajoitteet ja valmiudet. 
Tässä hengessä EU:n olisi säilytettävä nykyinen järjestelmä suhteissaan vähiten 
kehittyneisiin maihin ja laajennettava sitä mahdollisimman paljon. Muilla kauppaan 
liittyvillä aloilla unionin ei pitäisi vaatia näiltä mailta sitoumuksia, jotka ylittävät 
niiden taloudelliset ja institutionaaliset valmiudet. Tämä tarpeellinen eriyttäminen 
vähiten kehittyneisiin maihin ja muihin maihin ei kuitenkaan saa haitata eri alueilla 
käynnissä olevaa alueellista yhdentymiskehitystä. Useat vähiten kehittyneet AKT-
valtiot kuuluvat näet johonkin tulliliittoon tai vapaakauppa-alueeseen, jonka kanssa 
olisi suotavaa tehdä tiettyä vastavuoroisuutta edellyttäviä 
talousyhteistyösopimuksia. Sen hyödyn, joka syntyy kuulumisesta lujitetun 
talousyhteistyön alueeseen Euroopan unionin kanssa, olisi ylitettävä vapauttamisen 
mahdolliset kustannukset siirtymäkaudella. Näiden vähiten kehittyneiden maiden 
osalta vastavuoroisuus edellyttäisi kuitenkin laajempia mukautusponnistuksia, jotka 
olisi otettava huomioon arvioitaessa näiden maiden tarpeita ja joiden johdosta olisi 
annettava lisätukea liitännäistoimenpiteinä (siirtymävaiheen tukena, 
makrotaloudellisena tukena, alakohtaisena tukena ...). 
5.4 Erilliset sopimukset 
Talouskumppanuuden syventämiseksi olisi siis neuvoteltava useita sopimuksia: 
EU:n ja AKT-maiden välinen kokonaissopimus ja useita EU:n ja alueellisten 
osakokonaisuuksien välisiä sopimuksia, joiden kaupallisissa osioissa määrättäisiin 
eriasteisesta vastavuoroisuudesta ja aiheellisista aikatauluista. 
Tällaisia neuvotteluja olisi vaikea toteuttaa Lomén yleissopimuksessa määrättynä 
ajanjaksona. Lisäksi on tunnustettava, että talouskumppanuuden syventäminen 
-27-
merkitsisi AKT-valtioiden oikeuksien ja velvollisuuksien asteittaista muuttamista. 
Olisi siis aiheellista suunnitella monivaiheisia neuvotteluja. 
Ensimmäisessä vaiheessa (1998-2000) neuvoteltaisiin puitesopimus eli 
kokonaissopimus. Toisessa vaiheessa neuvoteltaisiin alueelliset sopimukset. Sekä 
kumppanien että unionin edut huomioon ottaen nämä alueelliset sopimukset 
voisivat olla muodoltaan joko talousyhteistyösopimuksia (jotka eivät olisi täysin 
vastavuoroisia) tai talouskumppanuussopimuksia (jotka olisivat vastavuoroisia ja 
sisältäisivät vapaakauppa-alueita), jollei jäljempänä 5.5 kohdassa mainitusta muuta 
johdu. Tämän toisen neuvotteluvaiheen pitäisi kestää enintään kolme vuotta 
nykyisen yleissopimuksen päättymisestä (2000-2003). 
Näiden sopimusten sisältö olisi tällöin seuraavanlainen: 
kokonaissopimuksessa määriteltäisiin kummankin osapuolen sitoumus 
talouskumppanuuden asteittaiseen syventämiseen. Siinä määriteltäisiin lopullinen 
tavoite, talouskumppanuussopimusten tekeminen kunkin kolmen AKT-alueen 
kanssa. Kokonaissopimuksessa nimettäisiin ne alueelliset osakokonaisuudet ja 
(vähiten kehittyneisiin maihin kuulumattomat) yksittäiset AKT-maat, jotka 
sitoutuvat neuvottelemaan talousyhteistyösopimuksia tai kumppanuussopimuksia 
toisen suunnitellun neuvotteluvaiheen aikana. Kokonaissopimuksessa 
täsmennettäisiin näiden sopimusten yleinen kehys ja mahdollisuuksien mukaan 
myös aiottu kokonaisaikataulu. Siinä määrättäisiin, että näitä sopimuksia 
yhtenäistetään ja yhdistetään myöhemmin sen mukaan, miten yhdentyminen etenee 
kolmen AKT-alueen sisällä. 
Lisäksi sopimukseen sisältyisi yhteisiä määräyksiä kauppaan liittyvistä aloista -
näitä määräyksiä täsmennettäisiin tulevissa alueellisissa sopimuksissa. Myös 
teollisuusyhteistyötoimia ja kaupan kehittämistoimia voitaisiin kehittää 
kokonaissopimuksen piirissä. 
Kokonaissopimuksessa tarjottaisiin nykyisten tullietuuksien säilyttämistä kolmen 
vuoden neuvotteluvaiheen aikana. 
Sopimuksessa täsmennettäisiin, että ne vähiten kehittyneisiin maihin kuulumattomat 
AKT-maat, jotka eivät haluaisi aloittaa neuvotteluja vastavuoroisuuden lisäämisestä 
suhteisiinsa EU: n kanssa tai joiden kohdalla neuvottelut epäonnistuisivat tai 
alkuperäisiä sitoumuksia ei noudatettaisi, pysyisivät edelleen (kolmen vuoden 
ajanjakson jälkeen) yhteisön yleisen tullietuusjärjestelmän kauppaetuuksien piirissä. 
Samalla tavoin sopimuksessa määriteltäisiin markkinoillepääsyjärjestelmä niille 
vähiten kehittyneille maille, jotka eivät kuulu EU:n kanssa neuvottelevaan 
alueelliseen ryhmittymään, nykyisen säännöstön perusteella ja ottaen huomioon 2 
päivänä kesäkuuta 1997 tehty yleisten asiain neuvoston päätös vähiten kehittyneiden 
maiden hyväksi (joka oli jatkoa VVTO.n ministerikokouksessa Singaporessa 
joulukuussa 1996 hyväksytylle toimintasuunnitelmalle vähiten kehittyneiden 
maiden hyväksi), jolloin tätä järjestelmää sovellettaisiin kaikkiin vähiten 
kehittyneisiin maihin (sekä AKT-maihin että AKT-ryhmän ulkopuolisiin maihin). 
alueellisin talousyhteistyösopimuksin vakiinnutettaisiin AKT-maiden pääsy 
Euroopan markkinoille ja tuotaisiin vastavuoroisuutta Euroopan vientiin. Tällaiset 
sopimukset olisivat olennainen välivaihe kehityksessä kohti yleistä vapauttamista. 
Näissä sopimuksissa yksilöitäisiin kumpaankin osapuoleen sovellettavat 
28-
markkinoillepääsyjärjestelmät sekä tullitariffien mukauttamisen etenemistahti ja 
mukauttamisvaiheen kesto. Sopimukset sisältäisivät määräyksiä syvennetystä 
yhteistyöstä muilla kauppaan liittyvillä aloilla. Niissä täsmennettäisiin ajanjakso, 
jonka kuluttua tilannetta olisi tarkasteltava uudelleen vapauttamisessa saavutetun 
edistyksen arvioimiseksi ja seuraavien vaiheiden aikataulun vahvistamiseksi 
4 alueellisissa talouskumppanuussopimuksissa voitaisiin määrätä 
talousyhteistyömääräysten lisäksi vapaakauppa-alueen asteittaisesta toteuttamisesta 
WTO:n määräysten mukaisesti (mitään alaa ei suljeta pois, olennainen osa kaupasta 
katetaan ja toteutusaika on tavanomainen kymmenen vuotta) ja yhteisen 
maatalouspolitiikan mukaisesti. 
Talouskumppanuuden syventäminen voitaisiin siten toteuttaa 
talouskumppanuussopimuksin, joita tarvittaessa edeltäisivät 
talousyhteistyösopimukset; nämä talouskumppanuussopimukset kattaisivat 
kauppajärjestelmän ja niihin sisältyisi vastavuoroisuusperiaate sekä tiivis yhteistyö 
muilla kauppaan liittyvillä aloilla. 
Tällaisella lähestymistavalla voitaisiin merkittävästi lujittaa osapuolten välisiä 
taloussiteitä luomalla pitkälle yhdentyneitä talousalueita. 
5.5 Yhteensopivuus WTO:n ja yhteisen maatalouspolitiikan kanssa 
Pitkällä aikavälillä, kun EU: n kaikille vähiten kehittyneille maille myöntämää 
etuusjärjestelmää toisaalta yhdenmukaistetaan ja toisaalta tehdään WTO:n ja 
erityisesti GATTin vapaakauppa-alueita koskevan XXIV artiklan mukaisia 
talousyhteistyösopimuksia, EU.n tuleva kauppajärjestelmä voisi lopulta olla WTO:n 
mukainen eikä poikkeuksia tarvittaisi. 
Lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä näyttää kuitenkin vaikealta kehittää EU:n ja 
AKT-maiden välistä kauppajärjestelmää, johon ei tarvittaisi poikkeusta WTO:lta, 
mihin vaihtoehtoon sitten tosiasiassa päädytäänkin. 
Poikkeus olisi välttämätön nykyisen järjestelmän säilyttämiseksi kolmen vuoden 
neuvotteluvaiheen aikana. Sen jälkeen tarvittaisiin WTO:n 9 artiklan tyyppistä 
(nykyisen poikkeuksen kaltaista) tai XXIV. 10 artiklan tyyppistä poikkeusta, kun 
tiedetään, että vastavuoroisuuden kehittämisessä tarvitaan 
talousyhteistyösopimuksia ainakin tiettyjen alueiden kanssa. Yhteisön olisi 
valmisteltava huolellisesti näiden määräysten esittelyä WTO.lle. Yhteisö voisi tuoda 
esiin erityisesti sen huomattavan hyödyn, jonka nämä sopimukset tuottaisivat 
kehitykselle antaessaan AKT-valtioille mahdollisuuden mukautua entistä 
helpommin uuteen kansainväliseen tilanteeseen kehitystasonsa mukaisesti. 
Talouskumppanuussopimusten ja niihin liittyvien vapaakauppa-alueiden 
toteuttamisen suotavuus on joka tapauksessa tutkittava tarkasti ottaen huomioon 
yhteisön kauppapolitiikan kehitystä ja suosituimmuussopimuksia koskevassa 
Eurooppa-neuvoston kertomuksessa28 määritellyt vaatimukset, erityisesti 
28 Amsterdam, kesäkuu 1997. 
29-
yhteensopivuus WTO:n määräysten ja yhteisen maatalouspolitiikan säännösten 
kanssa. Jos tutkimuksessa havaittaisiin ristiriitaisuuksia, EU:n olisi tyydyttävä 
kattavuudeltaan suppeampiin sopimuksiin, jotka vaatisivat poikkeuksen 
myöntämistä - poikkeuksen kesto olisi määriteltävä erikseen, mutta se 
tarkistettaisiin vuosittain. Komissio tutkii lähiviikkojen aikana, missä määrin edellä 
mainitussa Eurooppa-neuvoston kertomuksessa määritellyt vaatimukset 
mahdollistavat vapaakauppatavoitteen kirjaamisen kaikille AKT-maille 
ehdotettavaan kokonaissopimukseen. 
Samaan aikaan yhteisön olisi etsittävä muita tapoja auttaa AKT-maita yhdentymään 
monenväliseen kauppajärjestelmään. Tämä voitaisiin toteuttaa toisaalta 
kannustamalla WTO:hon vielä kuulumattomia maita liittymään siihen, toisaalta 
kehottamalla WTO:hon kuuluvia AKT-maita vakiinnuttamaan asteittain 
tullitariffinsa tosiasiallisesti sovelletulle tasolle kehitystasonsa ja taloudellisten ja 
yhteiskunnallisten rajoitteidensa mukaisesti. 
Yksittäisiä tuotteita (banaania, sokeria, naudanlihaa) koskevien pöytäkirjojen 
yhteydessä myönnetyt etuudet voidaan säilyttää vähiten kehittyneiden maiden osalta 
ainoastaan, jos ne kuuluvat GATTin XXV.5 artiklaan perustuvan poikkeuksen 
piiriin. Tämä edellyttäisi samanlaista poikkeusta niille maille, jotka kuuluvat yleisen 
tullietuusjärjestelmän piiriin. Niiden maiden osalta, jotka sitoutuisivat 
talousyhteistyösopimuksiin EU: n kanssa, pöytäkirjoihin perustuvat etuudet 
voitaisiin kokonaan tai osittain säilyttää yhdistämällä ne aiheellisessa muodossa 
näihin uusiin sopimuksiin. 
Kun otetaan huomioon sokeripöytäkirjan erityinen luonne kuluttajan ja toimittajan 
välisenä, kiinteitä määriä koskevana sopimuksena, EU ja AKT-maat voisivat sopia 
tämän pöytäkirjan säilyttämisestä erillisenä sopimuksena, jota ei sidota 
kokonaisyhteistyösopimukseen. Siinä tapauksessa poikkeus (WTO:n 9 artikla) 
saattaa osoittautua tarpeelliseksi, jotta yhteensopivuus WTO:n kanssa voitaisiin 
varmistaa. Voisi olla suotavaa yhdistää tämä pyyntö laajempaa poikkeusta 
koskevaan pyyntöön mahdollisten eri poikkeustarpeiden kattamiseksi. 
6. KOHTI UUTTA RAHOITUSYHTEISTYÖN JÂTEKKŒSEN YHTEISTYÖN KÄYTÄNTÖÄ 
6.1 Tehokkuusvaatimus 
Rahoitusyhteistyö perustuu nykyisellään yleissopimuksen perusperiaatteeseen, joka 
on sen sopimusluonne. Yleissopimus sitoo osapuolia pitkällä aikavälillä ja takaa 
niiden suhteiden turvallisuuden ja ennakoitavuuden tässä vapaasti neuvotellussa 
sopimuskehyksessä, joka perustuu vastavuoroisiin sitoumuksiin ja jatkuvaan 
vuoropuheluun. 
Tämä periaate on yleissopimuksen vahvuus ja se on laajalti edistänyt niin sanottua 
"Lomén kulttuuria". Sen käytännön toteutuksen rajallisuus on kuitenkin käynyt ilmi. 
Rahoitusvarojen lähes automaattinen myöntämistäpä ja tuen antajien taipumus astua 
velvoitteensa laiminlyöneen kumppanin sijaan eivät ole edistäneet sitä todellista 
poliittista sitoutumista, jota AKT-maiden hallituksilta odotetaan. On esiintynyt 
-30-
tiettyä lipsumista, jossa yhteistyövälineet ovat pikemminkin hallinneet kuin 
palvelleet politiikkaa. Näiden välineiden monimuotoisuus ja kasvava 
monimutkaisuus vaikeuttavat niiden hallintaa erityisesti silloin, kun niitä käytetään 
samanaikaisesti samassa maassa. 
Tuen hallintavastuun jako komission ja edunsaajamaiden kesken - joka oli otettu 
käyttöön sen "poliittisen arvon" vuoksi - aiheuttaa sekaannuksia ja viiveitä. 
Muutos yhteistyön käytännössä on välttämätön. Se on välttämätön erityisesti siksi, 
että yleisen mielipiteen vaatimus yhteistyömme tehokkuudesta samoin kuin vihreän 
kirjan analyysien osoittama erivttämistarve on vastedes otettava jatkuvasti 
huomioon. 
Tämä muutos on toteutettava yhdistämällä kolme näkökohtaa: 
- Lomén tärkeimpien saavutusten periaatteiden säilyttäminen; nämä 
saavutukset ovat luoneet "Lomén kulttuurin" ja niiden arvo on nykyään 
vielä aiempaakin selvempi, 
- tarvittava kehitys kohti entistä vastuullisempaa kumppanuutta, suurempaa 
tehokkuutta ja selvempää eriyttämistä, 
- vaatimus voimavarojen käytön luotettavuudesta moitteettoman hallinnon 
mielessä. 
Tämä yhdistämispyrkimys edellyttää, että tarkistetaan: 
- yhteistyön välineiden logiikka 
- voimavarojen myöntämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt 
- tukien luonne 
- hallintatavat. 
6.2 Välineiden logiikan yksinkertaistaminen 
Yhteisön yhteistyön tehokkuutta ja vaikutusta rajoittaa vaikeus varmistaa usein 
läheisillä aloilla vuorovaikutuksessa toimivien välineiden hyvä johdonmukaisuus ja 
noudattaa samalla erityisiä tavoitteita ja käyttöperusteita. Tietyt yhteisön aloitteet, 
kuten kahdeksannen EKR:n strategia-asiakirjat, rajoittavat varmastikin tätä 
hankaluutta, mutta järjestelmä koetaan edelleen monimutkaiseksi ja jäykäksi eikä 
riittävän avoimeksi. 
Nykyisten välineiden yksinkertaistaminen ja järkeistäminen on välttämätöntä. 
Tällainen suuntaus voi sisältää kaksi pääosiota: 
(1) välineiden määrän vähentäminen. 
Tarve joustavampaan yhteistyökäytäntöön, jossa voidaan vastata alati 
erilaistuviin ja muuttuviin tarpeisiin, edellyttää nykyisten välineiden 
-31-
ryhmittämistä kolmeen eri rahoituskehykseen: 
- ohjelmoitavien voimavarojen rahoituskehys, jolla on tarkoitus tukea pitkän 
aikavälin kehitystä. Tähän rahoituskehykseen ryhmitettäisiin ne tukiosuudet, 
jotka nykyään kattavat ohjelmoitavan tuen, mukautustuen, Stabexin ja Sysminin, 
ja kehyksestä voitaisiin tarpeen mukaan ja aiheellisinta tukityyppiä koskevan 
arvion perusteella tukea alakohtaista politiikkaa, toimielinuudistuksia, 
makrotalousuudistuksia, hajautettuja toimijoita ja entistä tarkemmin suunnattuja 
toimia. Rahoituskehyksen avulla voitaisiin myös korvata nykyään Stabexin ja 
Sysminin piiriin kuuluvien maiden vientitulojen menetykset myöntämällä 
lisävaroja makrotaloudellisten tai alakohtaisten uudistusten tueksi. 
Toisin sanoen on tehtävä ero korvausmekanismin piiriin hyväksyttävyyden ja 
vastaavien voimavarojen käytön välillä. 
Monien maiden vahva riippuvuus perustuotteista saatavien tulojen (hintojen ja 
määrien) vaihteluista oikeuttaakin korvausperiaatteen säilyttämisen, jolloin 
korvaus epäilemättä määräytyisi yksinkertaistetun laskentajärjestelmän 
perusteella. Toisaalta taas pyrkimys voimavarojen parhaaseen mahdolliseen 
tehokkuuteen puoltaa näiden varojen joustavaa käyttöä uudistusten tueksi. 
- investointirahasto, jonka tarkoituksena olisi edistää yksityisen ja kaupallisen 
alan kehitystä suorien sijoitusten avulla sekä parantamalla teknisten ja 
rahoituksellisten tukipalvelujen valmiuksia ja kehittämällä pääomamarkkinoita. 
Tällaiseen rahastoon koottaisiin nykyiset riskipääoma- ja korkohyvitystuet. 
Rahastoa olisi johdettava kaupalliselta perustalta ja toteutuneesta rahoituksesta 
saatava vaste olisi käytettävä sen hyväksi. EIP:llä on olennainen asema tämän 
rahaston hallinnossa komission hyväksymien suuntaviivojen mukaisesti. 
Tässä yhteydessä on parannettava EIP:n, Teollisuuden kehittämiskeskuksen ja 
komission tehtävien niveltämistä toisiinsa. 
- poikkeuksellisiin kriisitilanteisiin tarkoitettu rahoituskehys; tällaiset tilanteet 
ovat jo luonnostaan vaikeasti ennakoitavissa. 
Tällainen kehitys mahdollistaisi yhteisön yhteistyöpolitiikan joustavuuden, 
johdonmukaisuuden ja avoimuuden parantamisen. 
(2) ohjelmoinnin palauttaminen keskeiseen asemaan koko 
vhteistvöi äriestelmässä 
Eräissä maissa tavoiteohjelmat kattavat nykyisellään vain pienen osan 
käytettävissä olevista voimavaroista. Ohjelmointi sopii kuitenkin mitä 
parhaiten politiikkaa koskevan vuoropuhelun välineeksi. On siis suotavaa, 
että kunkin maan käytettävissä olevien voimavarojen kokonaisuus voitaisiin 
yhdistää ohjelmointiin sen makrotaloudellisen ja alakohtaisen politiikan 
tueksi, johon yhteisön tukea haetaan, ja keskittää siten nämä voimavarat 
-32-
ainoastaan tietyille aloille. 
Tässä yhteydessä ohjelmointia koskevassa vuoropuhelussa on varmistettava 
aiheellisella tavalla muiden kuin valtion toimijoiden, kuten 
työmarkkinaosapuolten, yksityisen alan, kansalaisjärjestöjen tai paikallisten 
yhteisöjen, täysipainoinen osallistuminen. 
Tällaista lähestymistapaa ei luultavasti voida soveltaa samalla tavoin 
kaikissa maissa. 
Ohjelmoinnissa on varmistettava aiheellinen yhteensovittaminen kaikkien 
rahoittajien kanssa. 
6.3 Voimavarojen myöntäminen tarpeiden ja ansioiden mukaan 
Ohjelmoitavien voimavarojen myöntämisen automaattisuutta on jo vähennetty 
ohjelmoinnin kaksivaiheisessa toteutuksessa, jossa otettiin mukaan laadullinen 
peruste voimavarojen jaolle. 
Tätä kehitystä on lujitettava ja tarveperustetta, joka perustuu pääosin kehityksen 
mittareihin, on täydennettävä ansioperusteilla, jotka perustuvat suoritukseen ja 
moitteettomaan hallintoon. Tämä edellyttää, että menneisyydestä periytyvät 
vääristymät poistetaan ensin. 
Ennakoitavuuskäsitteen sovittamiseksi tähän entistä tarkempaan valikoivuuteen on 
perustettava liukuva ohielmointiiäriestelmä, johon sisältyy säännöllisiä, esimerkiksi 
vuosittain toistuvia, tarkistuksia. Nämä tarkistukset koskevat niin myönnettyä 
kokonaismäärää kuin tuen luonnettakin. Tällainen suuntaus on osa todellisen 
kumppanuuden mallia, johon liittyy jatkuva vuoropuhelu. 
Tällä tavoin etenemällä helpotetaan mahdollisuutta mukauttaa ohjelmat maan 
kokonaissuhdanteen kehitykseen. 
Tämä suuntaus edellyttää: 
avoimuutta suoritusperusteiden käytössä 
jäsenvaltioiden aseman muuttamista ohjelmoinnin tarkistuksissa 
luopumista eri maille lopullisesti myönnettyjen varojen ajatuksesta, koska kullekin 
maalle yleissopimuksen alussa (ennakoitavuus) myönnetyt (vähimmäis-) määrät ovat 
tällaisessa lähestymistavassa ainoastaan suuntaa-antavia. 
Tällaisessa lähestymistavassa sitoumusten noudattaminen ja yhteistyön tehokas 
toteuttaminen takaavat entistä suuremmat rahoitusvirrat edunsaajamaihin. 
6.4 Tukien luonteen kehitys 
Talousuudistuksiin suunnattu tuki on edelleen tarpeen maailman käydessä läpi 
perusteellista muutosta, joka vaatii jatkuvaa mukautumista. 
33 
Samaan aikaan on suotavaa keskittää yhteisön tuki alakohtaisiin uudistuksiin 
yhteistyön vaikutuksen ja tehokkuuden parantamiseksi. 
Tällaiseen kehitykseen päästään: 
lujittamalla toimielinrakenteen ja politiikan paikallisten laadintavalmiuksien 
parantamista 
kehittämällä yhteisön rahoitusta asteittain - avoimuutta ja talousarvion tehokkuutta 
koskevien edellytysten mukaisesti ja politiikkaa koskevassa vuoropuhelussa tehtyjen 
sitoumusten perusteella - kohti suoraa alakohtaista talousarviotukea, joka korvaa 
yksittäiset hankkeet, vastuunottamisen ja mukauttamisen edistämiseksi. 
Ehdollisuus merkitsee, että uudistuksille ei myönnetä tukea automaattisesti; sen 
tarkoituksena on edistää edunsaajamaiden , uudistusten mukauttamista, tehdä 
hallituksen ponnistuksista kokonaisarvio sen sijaan, että sille asetettaisiin useita 
päällekkäisiä yksittäisiä ehtoja, sekä asettaa nämä ponnistukset pitkän aikavälin 
kehitysnäkymien yhteyteen. Tämä myötäilee niitä ehdotuksia, joita on esitetty 
käynnissä olevassa keskustelussa ehdollisuuden uudistamisesta SPA:ssa (Afrikan 
erityisohj elmassa). 
Tämä ehdollisuuden uudistus on olennainen edellytys sille, että valtiot mukauttavat 
kehityspolitiikkaansa ja että luottamussuhteeseen perustuva todellinen kumppanuus 
toteutetaan. 
Ehdollisuuden täyden tehon saavuttamiseksi sen perustana on oltava yhteinen 
näkemys toteutettavasta politiikasta. 
6.5 Entistä tehokkaampi voimavarojen hallinta 
Kaikki arviointitutkimukset ovat osoittaneet, että eri yleissopimusten aikana 
tehdyistä parannuksista huolimatta tuen yhteishallintajärjestelmän raskaus haittaa 
yhteistyön tehokkuutta. 
Mitkä vaihtoehdot ovat mahdollisia, jotta voitaisiin vastata sekä voimavarojen 
tehokkuus- ja luotettavuusvaatimukseen että edunsaajamaiden 
vastuullistamisvaatimukseen? 
Tätä kysymystä on lähestyttävä eriytetysti luomalla. yhteys "moitteettoman 
hallinnon" ja vastuun lisäämisen välille. 
Joitakin vastauksia voidaan löytää pohtimalla seuraavia aiheita: 
- talousarviotuen käsitteen lujittaminen (vertaa edellä) 
- komission vallan hajauttaminen „ siirtämällä tiettyjä tehtäviä ja 
vastuualueita sen valtuuskunnille 
- yhteistyön ulottaminen valtiosta riippumattomiin toimijoihin 
34-
- yleissopimuksen ja sen menettelytapojen yksinkertaistaminen. 
7.1 Kokonaissopimus ja erilliset yksityiskohtaiset säännöt 
EU:n ja AKT-maiden poliittisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen kumppanuuden 
liittäminen unionin poliittisen toiminnan ja ulkoisen vaikutusvallan yhteyteen on 
ratkaisevaa. Vaikka uuden sopimuksen rakenteen ei siis olekaan määrä johtaa EU:n 
ja AKT-maiden suhteen maantieteelliseen osittamiseen, siinä on kuitenkin otettava 
huomioon kaksi rinnakkaista dynamiikkaa. 
Kokonaissopimuksen dynamiikka perustuu kahteen periaatteeseen, jotka tuotiin 
esiin vihreää kirjaa koskevissa keskusteluissa. Toisaalta EU:n ja AKT-maiden 
kokonaisuudella on poliittisesta näkökulmasta kiistämätön arvo moninapaistuneessa 
maailmassa, jossa pohjoisen ja etelän suhteilla on uusi merkitys. Unioni ei voi 
sivuuttaa strategista tilaisuutta kehittää rakentava suhde valtioryhmään, joka on 
mahdollinen maailmanlaajuinen, toimija ja jonka monimuotoisuus voi olla sille 
eduksi kansainvälisissä neuvotteluissa. Toisaalta taas AKT-kumppanit ovat 
kiistattomasti sitoutuneet ryhmän eheyden periaatteeseen sinänsä ja ilmaisevat 
halunsa yhteis vastuuseen. Tämä yhteisvastuun uusi nousu ei ilmene ainoastaan 
hallitusten tasolla neuvotteluilta edellytettynä lähtökohtana, vaan sitä ilmaisevat 
myös useat kansalaisyhteiskunnan toimijat. AKT-kumppanit näkevätkin EU:n ja 
AKT-maiden kumppanuudessa kehityskelpoisen mallin, joka on pohjoisen ja etelän 
suhteissa ainutlaatuinen. Ne katsovat voivansa hyödyntää AKT-ryhmän ja unionin 
yhteistä painoarvoa kansainvälisissä suhteissa ja neuvotteluissa. 
Erillisen lähestymistavan dynamiikka puolestaan perustuu talous- ja 
kauppayhteistyön alueelliseen ulottuvuuteen ja alueellisen yhdentymisen kasvavaan 
merkitykseen kehityksen osatekijänä. Liittämällä yhteistyön kokonaiskehykseen 
erillisiä yksityiskohtaisia sääntöjä otetaan huomioon AKT-maiden alueellisten tai 
alueiden sisäisten ryhmittymien erityispiirteet, -rajoitteet ja -edut sekä yleisemmin 
pyrkimys yksinkertaistaa ja tehostaa tukea etsimällä sille aiheellisin taso ja 
mukauttamalla se eri alueiden maantieteelliseen todellisuuteen. 
Näiden kahden seikan perusteella unionin on suunniteltava uusi kokonaissopimus 
erillisine yksityiskohtaisine sääntöineen, joissa alueelliset erityispiirteet ja 
yhdentymisnäkymät ovat keskeisiä. 
7.2 Kolme eriyttämistasoa, joissa alueelliset erityispiirteet ja 
yhdentymisnäkymät ovat keskeisiä 
Uuden kokonaissopimuksen on määrä toimia kehyksenä erillisille, alueiden 
sisäisille sopimuksille, ja se koskee EU:n ja AKT-maiden yhteistyön olennaisia 
seikkoja: yleistavoitteita, periaatteita ja institutionaalisia näkökohtia. Todellisen 
muutoksen tarve vaatii kuitenkin, että erillisen lähestymistavan yksityiskohtaisia 
sääntöjä tutkitaan alueellisella (Saharan eteläpuolinen Afrikka, Karibianmeri ja 
Tyynimeri) ja alueiden sisäisellä tasolla (Afrikassa). Eri eriyttämistyyppien 
-35-
päällekkäisyys voisi kuitenkin haitata haluttua yksinkertaistamista; olisi siis 
säilytettävä eriyttämisen perusosat ja hylättävä epäolennaiset osat, ja tämä olisi 
toteutettava kolmella tasolla: 
• politiikkaa koskevassa poliittisessa vuoropuhelussa, 
• alueellisten talousyhteistyö- ja talouskumppanuussopimusten neuvotteluissa, 
• alueellista yhdentymistä koskevassa vuoropuhelussa. 
Eriyttämisjärjestelmän olennainen perusosa koskee useiden talous- ja 
kauppayhteistyösopimusten neuvottelemista alueellisten (Karibianmeri, Tyynimeri) 
tai alueiden sisäisten yhdentymiskeskusten (Afrikassa) kanssa. Kahdella muulla 
edellä mainitulla tasolla säilytetään ainoastaan se näkökohta tai ne näkökohdat, joita 
ei voida ottaa tyydyttävästi huomioon kokonaissopimuksen yhteydessä. 
7.2.1 erillisen poliittisen vuoropuhelun perusosat 
Poliittisella tasolla ehdotetaan kokonaissopimuksessa määriteltyjen vuoropuhelun 
olennaisten näkökohtien lisäksi erityistä vuoropuhelua, joka kohdennetaan 
alueelliseen todellisuuteen ja joka perustuu johdonmukaisimpiin aloitteisiin 
taloudellisen, yhteiskunnallisen, kulttuurisen ja poliittisen yhteistyön ja 
yhdentymisen alalla. 
Tässä erillisessä vuoropuhelussa, joka perustuu unionin ja kyseisen alueellisen 
ryhmittymän yhteiseen etuun, on määrä keskittyä rajalliseen joukkoon ensisijaisia 
aloja, joilla unioni voi tukea alueellisia yhdentymisponnistuksia. Selkkausten 
ehkäisy ja ratkaiseminen alueellisella tasolla, moitteeton julkinen varainhoito, 
kielteisten vuorovaikutusten - huumeiden, muun laittoman kaupan, 
väestönliikkeiden, luonnononnettomuuksien ja luontaisen haavoittuvuuden -
hallinta, ympäristökysymykset sekä alueiden institutionaalisten ja kansanvaltaisten 
valmiuksien lujittaminen ovat tämän erillisen vuoropuhelun mahdollisia 
soveltamiskohteita. 
Olemassa olevat tai mahdolliset alueelliset ryhmittymät Afrikassa - Länsi-, Itä- ja 
Keski-Afrikassa, eteläisessä Afrikassa ja Intian valtamerellä - Karibianmerellä ja 
Tyynellämerellä on tyypiteltävä, jotta voitaisiin määritellä edellytykset ja perusteet 
alueellisen poliittisen vuoropuhelun käynnistämiselle. Tämä vuoropuhelu on 
aloitettava ensisijaisesti kestävimmiksi katsottujen yhdentymisaloitteiden 
yhteydessä. 
7.2.2 EU:n ja alueellisten osakokonaisuuksien väliset 
talousyhteistyösopimukset 
Talouskumppanuuden syventäminen alueellisten osakokonaisuuksien kanssa 
tehtävillä talousyhteistyö- ja talouskumppanuussopimuksilla on uuden erillisen 
lähestymistavan ydin. 
Alueelliset talous- ja kauppasopimukset perustuvat kokonaissopimuksen olennaisiin 
osiin, periaatteisiin ja tavoitteisiin, ja niiden tarkoituksena on: 
36 
- elvyttää EU:n ja AKT-maiden välinen yhteistyö tarkoituksenmukaisemmalla 
tasolla määrittelemällä uuden dynaamisen kauppajärjestelyn johdonmukaiset 
soveltamiskohteet, luomalla yhteisiä taloudellisia etuja ja saattamalla siten unionin 
ja kyseisen AKT-alueen taloudelliset toimijat läheisempään kanssakäymiseen 
pitää yllä erityissuhteita AKT-kumppaneihin antamalla ryhmän 
osakokonaisuuksille tilaisuus kuroa umpeen välimatkansa niihin kumppaneihin, 
jotka ovat mukana unionin muiden maailman alueiden kanssa tekemissä 
taloussopimuksissa. 
Ehdotettu rakenne (kokonaissopimukseen liittyvät alueiden sisäiset sopimukset) 
mahdollistaa riittävän joustavan lähestymistavan, jossa otetaan huomioon eri 
alueiden yhdentymiskehityksen dynamiikka ja niiden maantieteellisen aseman 
kehitys. 
7.2.3 alueellista yhdentymistä koskeva erityinen vuoropuhelu 
Talousyhteistyö- ja talouskumppanuussopimusten yhteydessä poliittinen tahto 
alueelliseen yhdentymiseen kuuluu eriyttämisen ratkaiseviin te.kijöihin sen 
mukaisesti, että alueellisen yhdentymisen tuki luetaan EU:n ja AKT-maiden 
yhteistyön painopistealojen joukkoon (4.2.3 luku). 
Talousyhteistyö- ja talouskumppanuussopimusten neuvottelun ja täytäntöönpanon 
yhteydessä on käytävä erityistä vuoropuhelua, jossa otetaan huomioon erityisesti 
osakokonaisuuksien, alueellisten järjestöjen ja kansallisten hallitusten sitoutuminen 
taloudelliseen yhdentymiseen. Vuoropuhelussa määritellään erityisesti erillinen 
kohtelu, joka perustuu arvioon siitä, miten paljon rahoitustukea tarvitaan 
yhdentymisen talousarviovaroihin ja maksutaseeseen kohdistuvien vaikutusten 
lieventämiseksi siirtymäkaudella. 
Maat, joiden voidaan ennakoida tulevaisuudessa liittyvän alueellisiin 
yhdentymiskeskuksiin, voivat saada osakseen erityiskohtelua - rahoituksellista ja 
teknistä apua -, jonka tarkoituksena on valmistella niitä liittymiseen29. 
Rakennemukautukseen liittyvien välineiden täydennykseksi perustetaan 
yhteisvastuu- ja yhteenkuuluvuusmekanismeja, jotta alueellisten 
osakokonaisuuksien vähiten kehittyneitä maita tai maakuntia voitaisiin tukea 
siirtymävaiheessa. 
7.3 Sopimus, joka on avoin mahdollisille jäsenehdokkaille tai tiettyjen 
määräysten ulottamiselle muihin hakijamaihin. 
EU:ta ja AKT-maita sitova yleissopimus on aina ollut avoin sopimus, johon on ajan 
mittaan voinut liittyä suuri joukko maita; sen allekirjoittaneiden AKT-valtioiden 
määrä onkin tähän mennessä kasvanut 71:een oltuaan 46 vuonna 1975. Tämän 
avoimuusmahdollisuuden on säilyttävä sääntönä tulevaisuudessakin. 
29 esimerkiksi johdonmukaisia talouden kunnostusohjelmia tai selkkausten ehkäisyohjelmia Kongon, 
Ruandan ja Burundin kaltaisten maiden yhdentämiseksi asteittain alueensa sisäiseen järjestelmään. 
37-
Vähiten kehittyneiden maiden suuri merkitys AKT-ryhmässä ja köyhyyden 
torjunnan tavoitteelle annettu etusija saattavat johtaa siihen, että tietyt tulevan 
sopimuksen määräykset ulotetaan muihin, kehitystasoltaan samankaltaisiin maihin 
EU:n ja AKT-maiden suhteita koskevan sopimuskehyksen ulkopuolella. Vähiten 
kehittyneille maille suunniteltu uusi yhteisön markkinoillepääsyjärjestelmä ilmentää 
tätä lähestymistapaa. 
Taloussopimusten alueellistaminen ja saman maantieteellisen alueen AKT-maiden 
ja AKT-ryhmän ulkopuolisten maiden välisten täydentävyyksien huomioon 
ottaminen ovat toinen peruste mahdolliselle laajentamiselle. 
Tässä yhteydessä eurooppalaisten kumppanien ja AKT-kumppanien on yhdessä 
määriteltävä mahdollisten osittaisten tai täydellisten liittymisten periaatteet ja 
mekanismit. Tulevat sopimukset tehdään dynaamisessa kehitys- ja 
kumppanuustilanteessa. Niiden on toimittava perustana vastavuoroisille 
sitoumuksille, joiden avulla voidaan löytää tarpeen mukaan joustavasti uusia 
ratkaisuja uusiin ongelmiin. 
-38 
LIITE - Kuulemismenettely 
Kun komission vihreä kirja "Euroopan unionin ja AKT-maiden välisistä suhteista 2000-
luvun alussa - Uuden kumppanuuden tuomat haasteet ja mahdollisuudet" (KOM (96)570, 
20.11.1996) oli julkaistu, keskustelu käynnistyi toimielinten tasolla jäsenvaltioissa ja 
AKT-valtioissa sekä kaikilla niillä tahoilla, joita asia koskee. 
1. Toimielinten kuuleminen 
Euroopan parlamentti nimesi vihreää kirjaa koskevan kertomuksen esittelijäksi herra 
Martensin. Kehitys- ja yhteistyövaliokunta hyväksyi kertomuksen (EP 223.237) 16 
päivänä syyskuuta 1997 ja se hyväksyttiin täysistunnossa 2 päivänä lokakuuta. 
Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi lausunnon vihreästä kirjasta 10 päivänä 
heinäkuuta 1997 (TSK 775/97). 
2. Jäsenvaltioiden ja AKT-valtioiden kuuleminen 
Epävirallisia kuulemisia järjestettiin EU:n neuvostossa, EU:n ja AKT-maiden 
yhteisneuvostossa sekä erään jäsenvaltion aloitteesta järjestetyssä EU:n ja AKT-
maiden epävirallisessa ministerikokouksessa. 
3. Niiden tahojen kuuleminen, joita asia koskee 
(tässä luetellaan ainoastaan komission aloitteet) 
Euroopan komission aloitteesta jäsenvaltioissa järjestetyt neuvoa-antavat 
foorumit: 
- ESPANJA - Madrid - 13 päivänä helmikuuta 1997 - Espanjalais-amerikkalaisten 
kysymysten tutkimus- ja asiantuntijajärjestö / Euroopan kansainvälisen yhteistyön 
keskus. 
- RUOTSI - Tukholma - 21 päivänä maaliskuuta 1997 - Nordiska Afrikainstitutet. 
- KREIKKA - Ateena - 8 päivänä huhtikuuta 1997 - Kreikan Eurooppa-
tutkimuksen keskus. 
- RANSKA - Pariisi - 14 ja 15 päivänä huhtikuuta 1997 - SOLAGRAL. 
- SAKSAN LIITTOTASAVALTA - Bonn - 16 päivänä huhtikuuta 1997 - Society 
for International Development ja Euroopan komission Bonnin toimisto. 
- PORTUGALI - Lissabon - 21 ja 22 päivänä huhtikuuta 1997 - Lissabonin 
yliopiston valtiotieteiden laitos. 
- ITÄVALTA - Wien - 28 päivänä huhtikuuta 1997 - Talouden ja politiikan 
tutkimuslaitos ja Itävallan teollisuusliitto. 
3^ 
- IRLANTI - Dublin - 13 päivänä toukokuuta 1997 - Center for Development 
Studies. 
- ITALIA - Rooma - 15 päivänä toukokuuta 1997 - Society for International 
Development. 
- SUOMI - Helsinki - 22 päivänä toukokuuta 1997 - Helsingin yliopisto. 
- BELGIA - Bryssel - 29 ja 30 päivänä toukokuuta 1997 - Eurooppalainen foorumi 
pohjoisen ja etelän välisen sukupolvisopimuksen tekemiseksi. 
- TANSKA - Kööpenhamina - 18 päivänä kesäkuuta 1997 - MS & IBIS. 
- YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA - Lontoo - 19 päivänä kesäkuuta 1997 -
Overseas Development Institute. 
- LUXEMBURG - Luxemburg - 9 päivänä heinäkuuta 1997 - Ulkoasiainministeriö. 
- ALANKOMAAT - Haag - 12 päivänä syyskuuta 1997 - Institute of Social 
Studies. 
Euroopan komission järjestämät seminaarit kullakin kolmella alueella. Afrikassa. 
Karibianmerellä ia Tyynellämerellä: 
- DOMINIKAANINEN TASAVALTA - Santo Domingo - 25-27 päivänä 
maaliskuuta 1997 - Dominex. 
- FIDJI - Suva - 22 ja 23 päivänä toukokuuta 1997 - The Crown Agents. 
- GHANA - Accra - 8-10 päivänä kesäkuuta 1997 - Ramel Business Service. 
Päätöskokous: 
BRYSSEL, 29-30 päivänä syyskuuta 1997 - Club de Bruxelles. 
Valmistelukokous neuvoa-antavien foorumien (jäsenvaltiot) ja AKT-maiden 
alueellisten kuulemisten (AKT-maat) esittelijöiden kanssa, 26-27 päivänä 
syyskuuta 1997. 
40 

ISSN 1024-4492 
KOM(97) 537 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 11 02 
Luettelonumero : CB-CO-97-576-FI-C 
ISBN 92-78-26334-6 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
ui