Lausunto aiheesta "Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille Yhtenäismarkkinat vuonna 1994"

(96/C 39/13)

Komissio päätti 21. huhtikuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean aiheesta "Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille Yhtenäismarkkinat vuonna 1994".

Töiden valmistelu annettiin teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaoston tehtäväksi. Jaosto antoi lausuntonsa 18. lokakuuta 1995. Esittelijänä toimi Bruno Vever.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 330. täysistunnossaan 22. 23. marraskuuta 1995 marraskuun 22. päivän kokouksessa seuraavan lausunnon enemmistön äänin (1 vastaan, 3 tyhjää).

1. Johdanto

1.1. Yhtenäismarkkinoiden edistyminen, jota komissio analysoi kesäkuussa 1995 ilmestyneessä vuosikertomuksessaan, kiinnostaa välittömästi Euroopan kaikkia talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoita, jotka ovat päivittäin tekemisissä yhtenäismarkkinoiden kanssa ja luomassa näin yhtenäismarkkinoiden todellisuutta. Tällä jo edistyneellä, muttei vielä täysin saavutetulla yhdenmukaistamisen asteella toimijoiden näkökulma töiden oikeaan suuntaamiseen on tärkeämpi kuin koskaan. Toimijat ovat parhaalla paikalla uusien sääntöjen seurausten arvioimiseksi, sääntöjen tehokkuuden ja siirtämisen tason osoittamiseksi, puutteiden ilmaisemiseksi ja tärkeysjärjestyksen tarkistamiseksi.

1.2. Talous- ja sosiaalikomitea on tyytyväinen, että:

komissio on korostanut kertomuksessaan taloudellis-yhteiskunnallisten osapuolten edustajien osallistumisen tärkeyttä yhtenäismarkkinoiden näkökulmasta mielenkiintoisten mietintöjen ja ehdotusten lisäämiseksi,

neuvosto sai 6. kesäkuuta 1995 pidetyssä sisämarkkinakokouksessaan ajatuksen, että talous- ja sosiaalikomitealla olisi pysyvä asema sisämarkkinoita koskevan lainsäädännön tarkkailijana. Tämä ajatus vahvisti parlamentin ja komission aiemmin esittämän näkökulman.

1.3. Komitea järjesti jo viime vuonna kyselyjä ja kuulemistilaisuuksia, jotka mahdollistivat komitealle luettelon esittämisen yhtenäismarkkinoiden jatkuvista esteistä syyskuun lausunnossaan 1994 kyseisestä komission vuosikertomuksesta. Komitea on myöskin perustanut oman rakenteensa puitteissa ja jaostojensa tuella pysyvän "sisämarkkinoiden tarkkailuelimen". Komitea on myös toiminut yhdyssiteenä talous- ja yhteiskuntaelämän tahojen ja yhteisön toimielinten välillä osallistuakseen näin yhtenäismarkkinoiden todellisen toteutumisen arviointiin ja tehostamiseen.

1.4. Komitean lausunto komission vuosikertomuksesta 1994 ottaa kokonaisarviossaan yhtenäismarkkinoiden tämänhetkisestä tilanteesta huomioon ammattijärjestöjen tekemiin kyselyihin saadut vastaukset. Tätä analyysia tullaan jatkamaan ja syventämään pysyvän valvonta- ja seurantajärjestelmän puitteissa, jota komitean piirissä toimiva sisämarkkinoiden tarkkailuelin kehittää tulevien kuukausien ja vuosien aikana yhdessä kaikkien yhtenäismarkkinoiden toimijoiden kanssa. Komitea valmistelee parhaillaan muitakin lausuntoja yhtenäismarkkinoita kiinnostavista erityisaloista.

1.5. Talous- ja sosiaalikomitea kehottaa siis Euroopan kaikkia talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoita lisäämään osallistumistaan sisämarkkinoiden arviointiin ja ilmoittamaan komitealle kaikista havainnoistaan sisämarkkinoiden toimivuuden parantamiseksi.

2. Yleistä

2.1. Todellisten yhtenäismarkkinoiden toteutumisen tavoite on yhä ajankohtainen vuonna 1995, vaikka paljon edistystä on viime vuosien aikana tapahtunutkin etenkin seurauksena vuoden 1986 yhtenäisasiakirjan (voimassa vuoteen 1992 asti) antaman alkusysäyksen ansiosta. Yhtenäismarkkinoiden aito toteutuminen yhdessä Euroopan rahaliiton kanssa, joka on luonnollinen jatko yhtenäismarkkinoiden toteutumiselle, on komitean mielestä ehdoton edellytys:

eurooppalaisen kilpailukyvyn vahvistamiselle, talouskasvun lujittamiselle ja työllisyystilanteen parantamiselle, kuten kilpailukykyä käsittelevä neuvoa-antava ryhmä korosti Eurooppa-neuvostolle Cannesissa esittämässään selvityksessä,

Euroopan unionin yhteenkuuluvuuden toteutumiselle ja lujittumiselle ennen uusiin laajennuksiin ryhtymistä,

yritysten, palkansaajien, kuluttajien ja yleisesti ottaen eurooppalaisten yhteisten taloudellisten etujen edistämiselle,

Euroopan rakentamisen uskottavuuden ja näkyvyyden saattamiselle unionin kaikkien kansalaisten tietoisuuteen,

Eurooppa-neuvoston Cannesin kokouksen päätelmien mukaisen EMUn varmemmalle toteuttamiselle minkä lisäksi yhtenäismarkkinat helpottavat ja täydentävät suunniteltua siirtymistä yhtenäisvaluuttaan.

2.2. Sisämarkkinoiden valkoisen kirjan 1985 kokonaisvaltainen täytäntöönpano törmäsi erilaisiin ongelmiin. Sellaisia olivat:

pysyvät ongelmat eri jäsenvaltioissa syvään juurtuneen kansallisen lainsäädännön korvaamisessa hyvinkin lyhyessä ajassa yhteisölainsäädännöllä,

mannermaalla 1989 alkaen tapahtuneet mullistukset: itäblokin hajoaminen, Saksan yhdistyminen ja suunnitelmat Euroopan uudesta laajenemisesta Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden myötä, mikä asettaa yhteisölle uuden tärkeysjärjestyksen,

vuonna 1992 tapahtunut äkillinen suhdannemuutos ja sodanjälkeisten vuosien suurin talouslama heikensi uudestaan työllisyystilannetta ja asetti kyseenalaiseksi yhtenäismarkkinoiden perustamisella saavutettavat edut,

europessimismin uusi herääminen, jota odottamattomat käänteet ja kohu Maastrichtin sopimuksen ratifioinnista ennestään lisäsi. Pessimismiä on yhä vaikeampi voittaa nyt, kun vaikuttaa epävarmalta, kuinka pitkään nousukautta kestää, ja onko sillä positiivisia vaikutuksia työllisyyteen.

2.3. Näissä olosuhteissa ei ole kovinkaan yllättävää, että yhtenäismarkkinatilanteen analyysista tulee esille ristiriitainen lopputulos ensin Euroopan komission kertomuksen yleiskatsauksen välityksellä ja sitten yksityiskohtaisesta analyysista, joka täsmentää tilannetta eri alueilla:

yleisesti: 271 yhä voimassa olevaa oikeussäännöstä on otettu käyttöön vihreän kirjan vuonna 1985 vahvistaman ohjelman pohjalta. Vielä 11 säännöstä on hyväksymättä. Ottaen huomioon etenkin viime vuosina syntyneet ongelmat komitea on tyytyväinen erinomaiseen työhön, jonka yhteisön toimielimet ovat tehneet komission aloitteesta yhtenäisasiakirjasta lähtien. Jäsenvaltiot ovat onnistuneet toimissaan vastaavasti niin, että vuonna 1994 lähes 90 % vaadituista siirroista oli tehty. Luku vaihtelee jäsenvaltioittain 80 ja 96 prosentin välillä.

huomattavaa edistystä on tapahtunut useilla alueilla, joista komission kertomuksessa mainitaan erityisesti kauppatavaroiden rajatarkastusten poistuminen, julkisten hankintojen markkinoiden vapautuminen, alv ja ammattien vastavuoroinen tunnustaminen,

viivästymisiä ja esteitä on kaikilla yhtenäismarkkinoiden osa-alueilla. Komission kertomuksessa mainitaan erityisesti viivästymiset lainsäädännön siirroissa julkisten hankintojen markkinoiden vapautumisen yhteydessä, yhteisön sisäisen arvonlisäverojärjestelmän monimutkaisuus etenkin pienten ja keskisuurten yritysten osalta, kaupan teknisten esteiden jatkuvuus, valitusmenettelyn hankaluus, jatkuvat henkilötarkastukset sisärajoilla, yritysten rajat ylittävän kaupankäynnin lisäverot, yritysoikeuden yhdenmukaistamisen viivästymiset, energian, liikenteen ja tietoliikenteen riittämätön vapauttaminen, etenkin pienten ja keskisuurten yritysten vaikeudet päästä markkinoille sekä kuluttajansuojaan tarvittavat lisäykset.

2.4. Määrällisesti: komitea korostaa, että puuttuvia toimia yhtenäismarkkinoiden saavuttamiseksi on selvästi enemmän kuin valkoisesta kirjasta jääneet kymmenkunta ottaen etenkin huomioon, että valkoisen kirjan julkaisemisen jälkeen:

jotkut vapauttamis- tai yhdenmukaistamisdirektiivit tuovat käytännössä mukanaan tarpeen luoda esimerkiksi arvonlisäverotukseen lisämääräyksiä,

yhteiskunnan kehittymisen ja uuden teknologian luomat kiireelliset yhdenmukaistamisen tarpeet esimerkiksi tietoyhteiskunnan alalla,

lisäksi eurooppalainen sosiaalisten oikeuksien peruskirja korostaa joitakin yhtenäismarkkinoiden luomia sosiaalisia lisätarpeita.

2.5. Laadullisesti: komitea toteaa, että komission analyysia yhtenäismarkkinoiden saavuttamisen edistymisestä ja esteistä tulisi täydentää kahdessa mielessä.

2.5.1. Ensinnäkään määrällinen lähestymistapa, johon komissio liian usein turvautuu, merkitsee saavutusten ja esteiden yhteenlaskemista ilman että ne asetetaan tärkeysjärjestykseen. Tämä johtuu epäilemättä siitä, ettei ole riittävästi aikaa arvioida mainittujen saavutusten kokonaisarvoa. Määrällinen lähestymistapa ei anna riittävän tarkkaa kuvaa todellisesta tilanteesta. Olisi siis parempi asettaa todellisten saavutusten merkitys ja jäljellä olevien esteiden tärkeys arvojärjestykseen. Komitea on erityisen huolissaan tavasta, jolla unionin kansalaiset todella kokevat yhtenäismarkkinat, ja osallistuu siksi esteiden arvojärjestyksen tarkentamiseen asianomaisten osapuolten haastattelujen ja kuulemisten lisäksi. Tämä tulee tapahtumaan yhtenäismarkkinoiden vaikutuksia käsittelevän yleistutkimuksen yhteydessä, jonka komissio aikoo tehdä vuonna 1996.

2.5.2. Toisaalta yhtenäismarkkinoiden toteuttamista koskevissa yksityiskohtaisissa väliintulosäännöissä on otettava huomioon äskettäiset tapahtumat tai meneillään oleva kehityssuunta, jotka voivat horjuttaa yhdenmukaistamisen ja erilaisuuden välistä tasapainoa: viitaten Maastrichtin sopimuksessa ilmaistun läheisyysperiaatteen soveltamiseen yhteisön väliintuloissa, hiljattain korostettuun tarpeeseen keventää ja yksinkertaistaa eurooppalaisia säännöksiä sekä suunnitelmiin suurimittaisesta hyvin erityyppisiä maita käsittävään laajenemiseen olisi siis hyödyllistä, jos komissio voisi täsmentää ne muutokset, jotka vaikuttavat välttämättömiltä yhtenäismarkkinatavoitteen sovittamiseksi yhteen pysyvien ja jopa kasvavien kansallisten erojen kanssa. Tarkennuksen ansiosta voitaisiin erottaa toisistaan asiat, jotka jäävät kansallisen tai alueellisen erilaisuuden ehtojen alaisuuteen, joihin taas yhtenäismarkkinoiden toimijoiden tulee sopeutua. Tällaisen tarkentamisen tulisi tapahtua yhteistyössä asianomaisten osapuolten kanssa, ja komitea osallistuu mielellään tähän työhön.

2.6. Useat selonteot osoittavat melko selvästi, että yhteisö kohtaa uusia ongelmia ja näyttää juuttuneen paikoilleen yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamisessa.

2.6.1. Komissio pahoittelee, että neuvosto teki vain vähän uusia päätöksiä vuonna 1994, mutta korostaa toisaalta, että useiden aiemmin tehtyjen päätösten varsinainen soveltaminen ja niiden valvonta monimutkaistuvat erilaisten varmistettavien tietojen lisääntyessä.

2.6.2. Komitea toteaa seuraavaa:

Vielä tehtävinä olevat yhteisön päätökset pitkittyvät tai ovat saavuttamattomissa, etenkin koska ne liittyvät yhteismarkkinajärjestelyjen viimeisiin, jäsenvaltioille arkaluontoisimpiin kysymyksiin, jotka nykyisen perustamissopimuksen mukaisesti vaativat usein neuvoston yksimielisen hyväksynnän. Neuvosto taas on laajennusten edetessä yhä epävarmempi.

Jäsenvaltioissa herännyt, selvästi aistittava Eurooppaan kohdistuva epäily, jota taloudelliset ja yhteiskunnalliset ongelmat sekä unionin tulevaisuudenkehitystä koskevat poliittiset kyselyt ylläpitävät, ovat omiaan suosimaan piilevää protektionismia, joka haittaa tulossa olevia ratkaisevia vaiheita.

Edelleenkin liian ristiriitaiset mielipiteet läheisyyden käsitteestä ja yhteisön säännöstön keventämisestä saavat toimielimet pohtimaan osuuttaan yhteisössä uudelleen.

Juuri epätasaisuus yhtenäismarkkinoiden kehityksessä, jossa taloudellisen ja sosiaalisen yhdenmukaistamisen viivästymiset ovat vastakohtana kauppavaihdon lisääntyvälle vapautumiselle, synnyttää itse uutta epätasapainoa. Siitä ovat todisteina valuuttahäiriöt, joita on esiintynyt vuodesta 1992 alkaen ja jotka aiheuttavat vakavia ongelmia yrityksille. Vaarana on, että nuo häiriöt kyseenalaistavat sisämarkkinoiden loppuun saattamisen, vaikka komissio mainitseekin niistä kertomuksessaan vain ohimennen.

2.7. Vastatusten yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamisen uusien ongelmien kanssa komissio ei tarkenna kertomuksessaan selvästi asennettaan ja jatkostrategiaa.

Joistakin kertomuksen osista voisi päätellä, että tämänhetkiset ongelmat etenkin ne jotka koskevat viimeisten toimien hyväksymistä on nähtävä vain suhteellisina, sikäli kun hidastuminen on seurausta pitkästä ja merkittävästä jaksosta eurooppalaisia päätöksiä ja kansallisia lainsäädäntösovellutuksia eikä muodostaisi kuin ohimenevän tauon, joka voi päättyä vain tiettyjen täydennysten, asteittaisten parannusten ja väliaikaisten tarkennusten avulla,

kertomuksen toiset osat voivat sitä vastoin antaa aihetta pelkoon, että yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen on tosiasiassa menettänyt suuren osan elinvoimaisuuttaan. Sitä on vaikea saada takaisin ilman ohjelman elvyttämistä uusien tavoitteiden ympärille uudella alueella ja uusin keinoin. Tämä edellyttää tietenkin, että jäsenvaltiot osoittavat suurta poliittista päättäväisyyttä.

Näiden kahden analyysin välillä vaihtelevasti häilyen komissio mainitsee vain yhtenä mahdollisuutena uuden ohjelman esittämisen vuoden loppuun mennessä.

2.8. Kertomuksen tulevien toimien tärkeysjärjestystä käsittelevä kolmas osa on näin ollen aivan suppea. Se rajoittuu joidenkin toimien melko kirjavaan esittelyyn, vaikka keskustelun ydintä koskettava tärkein kysymys ansaitsisi päähuomion.

2.9. Talous- ja sosiaalikomitea toteaa puolestaan, että joko kansainvälisen kilpailun painostuksen, rahaliiton suunnittelun tai uusien laajennusnäkymien johdosta tehtävä panosten lisääminen ja Euroopan unionin aikataulun nopeuttaminen puhuu selkeästi sen puolesta, että on annettava poliittinen sysäys todellisten yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamiseksi lyhyellä viipeellä.

2.10. Komitea toivoo siis työskentelyn elvyttämistä yhteismarkkinoiden loppuun saattamisen viimeistelyohjelmana, joka ottaa huomioon ongelmat sellaisina kuin ne esiintyvät ohjelman tässä vaiheessa, tarkentaa tavoitteita ja antaa uusia keinoja niiden saavuttamiseksi. Sellaisen ohjelman pitäisi täydentää nopeasti puuttuvat oleelliset säännöt. Samalla lisättäisiin painetta valvoa aiemmin päätetyn siirtämistä lainsäädäntöön ja sen sovelluksen tai tulkinnan takaamista jäsenvaltioissa. Täytyisi tehdä täydentäviä aloitteita epätasapainoon valmistautumiseksi ja todellisen elinvoimaisen yhdistämisprosessin kehittämiseksi, joka takaa ohjelman onnistumisen.

3. Puuttuvien sääntöjen täydentäminen

3.1. Koska ei ole päästy lähellekään yhtenäismarkkinoiden järjestelyn eurooppalaiset säännöt määräävän lainsäädännön loppuun saattamista, komission kertomuksessa todetaan, että vain kaksi vuoden 1985 valkoisen kirjan päätöksistä toteutettiin vuonna 1994. On kyse seitsemännestä direktiivistä, joka koskee käytettyinä ostettujen hyödykkeiden, taide-, keräily- tai antiikkiesineiden arvonlisäveroa ja viljelytuloasetusta. Yksitoista muuta ehdotusta on juuttunut neuvostoon, etenkin koska jäsenmaiden lyhytaikaiset korot ovat näyttäneet vaikuttavan liian usein yhteisön korkotasoon. Komissio veti jopa emo- ja tytäryhtiöiden välisten korko- ja muiden maksujen kaksoisverotuksen poistamiseen pyrkivän hankkeen pois, koska sillä ei ollut hyväksymisnäkymiä. Kuitenkin suurin osa puuttuvista päätöksistä on välttämättömiä "todellisten" yhtenäismarkkinoiden toiminnalle.

3.2. Liikkumisvapauden loppuun saattaminen edellyttää fyysisten esteiden alalla, että saavutetaan:

henkilötarkastusten poistaminen yhteisön sisärajoilta ja

tiettyjen liitännäistoimien loppuunsuorittaminen, erityisesti henkilötarkastusten yhdenmukaistaminen kolmansien maiden vastaisilla rajoilla.

Tietyt tarpeelliset säännökset liittyvät tällä hetkellä ainoastaan Maastrichtin sopimuksen kolmanteen pilariin ja useiden jäsenmaiden välillä solmittuun Schengenin sopimukseen.

Hallitustenvälisen konferenssin yhteydessä olisi näin ollen tarkasteltava uudelleen säännösten poistamista yhteisön toimivallasta.

3.3. Kertomuksessa muistutetaan teknisluonteisista oikeudellisista esteistä, joiden poistaminen on välttämätöntä yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamiseksi. Suurin osa poistamiseen tarvittavista toimista on mainittu jo vuoden 1985 valkoisessa kirjassa, mutta niitä ei ole vieläkään hyväksytty tai ne ovat edelleen epätäydellisiä.

3.3.1. On avattava suojatut tai monopolialat kilpailulle. Sopimusta televiestinnän perusrakenteiden ja palvelujen vapauttamisesta 1. tammikuuta 1998 on tarkennettava toimilla, jotka lakkauttavat yksityisten sijoittajien laajaa osallistumista tietoverkkojen rahoittamiseen vaikeuttavat lainsäädännön esteet, ja antavat puitteet, jotka mahdollistavat yksityisten sijoittajien mukaantulon markkinoille. Energia-alalla on asetettava määräaikoja ja luotava keinoja alan avaamiseksi kilpailulle aiempaa enemmän. On toteutettava erilaisia teknisiä, yhteiskunnallisia ja ympäristöllisiä toimia tyydyttävien ehtojen aikaansaamiseksi etenkin maantie-, meri-, joki- ja ilmakuljetusten avaamiseksi kilpailulle.

3.3.2. Yritysoikeuden alalla on yksinkertaistettava yritysfuusiojärjestelmää. Eurooppalaisen yrityssäännöstön, jonka käsittely on pitkään ollut pysähdyksissä, ja rajat ylittävää osakeyhtiöfuusiota koskevan kymmenennen direktiivin hyväksyminen ovat tarpeen helpottamaan yritysten rakenneuudistuksia yhtenäismarkkinoilla.

3.3.3. Patentti- ja tekijänoikeuden alalla yhdenmukaistamistoimiston perustaminen sisämarkkinoille ja yhteisömerkkiä koskevan asetuksen voimaanastuminen ovat rohkaisevaa kehitystä. Vielä on kuitenkin useita tärkeitä aukkoja. Jäsenmaat eivät ole vieläkään hyväksyneet sopimusta yhteisön patentista. Useita komission ehdotuksia on vielä hyväksyttävä. Niihin kuuluu etenkin säännöstö yhteisön piirustuksista ja malleista sekä direktiivi bioteknologisten keksintöjen oikeusturvasta, jonka parlamentti hylkäsi.

3.3.4. Kuluttajanoikeuden alalla olisi ensi sijassa tartuttava valtioiden tai talouselämän toimijoiden hankaliin karensseihin, varsinkin jos niillä on tosiasiallinen rajat ylittävä ulottuvuus, edistämällä vapaaehtoista lähestymistä ja sopimusten solmimista, kun se on mahdollista ja riittävän tehokasta.

3.3.5. Ympäristöalalla on taattava sekä toimiva että yritysten kilpailukyvyn kanssa yhteensopiva valvonta etenkin jätteille ja raaka-aineiden hyödyntämiselle tai kierrätykselle.

3.3.6. Julkisten hankintojen alalla on vielä hyväksyttävä työntekijöiden yhteisönsisäisiä väliaikaisia komennuksia koskeva direktiiviluonnos, joka valvoo ja helpottaa eurooppalaisten palkansaajien liikkuvuutta yhtenäismarkkinoilla.

3.3.7. Yhtenäismarkkinoiden uutta tilastojärjestelmää on tarkistettava ja se on mukautettava liikkumavapauteen oloissa, jotka takaavat kolmansien maiden kanssa tehtävän kaupallisten tietojen keruun nopeuden ja luotettavuuden, mistä riippuu erityisesti kauppapolitiikan välineiden tehokkuus.

3.3.8. Tietoyhteiskunnan ja multimedian ilmaantumiseen liittyvien kysymysten aloilla yhteisten sääntöjen määrittäminen on kiireellistä yhtenäismarkkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseksi.

3.3.9. Yhteisön kolmansia maita koskevien tullikäytäntöjen yhdenmukaistaminen ei ole täydellistä. Tullikoodeksia täytyisi täydentää ja tarkistaa useilla aloilla. Näitä ovat etenkin rikkomusten rangaistusjärjestelmä, siviili- ja sotilaskäyttöön tarkoitettujen tuotteiden valvonta, tekijänoikeus, tuotteiden alkuperän määrittäminen ja tullausperusteet.

3.3.10. Eurooppalaisten standardien hyväksyminen edistyy, mutta komissio huomauttaa, että niiden laatiminen on edelleenkin liian hidasta eli jäljessä tarpeesta. Niiden laatimista tulisi nopeuttaa antamalla yhteisymmärryksessä kaikkien asianomaisten teollisuusalojen kanssa ja komiteoiden keskinäisenä yhteistoimintana eurooppalaiselle standardoimiskomitealle enemmän varoja standardoinnin nopeuttamiseen.

3.3.11. Arviointimenettelyjen yhdenmukaistaminen on tarpeen eri kansallisille markkinoille pääsyyn tarvittavien kulujen pienentämiseksi, mutta myös kansallisten markkinoiden tilanteen tasoittamiseksi. Aina kun on olemassa vapaaehtoisia kansallisia laatuluokituksia, päästään yhdenmukaisuuteen tunnustamalla tarkkoja keskinäisiä laatuluokituksia. Tämä edellyttää usein ristiriidassa yhteisön säädöksien kanssa olevien kansallisten lakien aiheuttamien vääristymien poistamista ja tarvittaessa rangaistuksiin tukeutumista.

3.3.12. Sisämarkkinoiden menestyksekäs toimiminen kyseenalaistetaan jatkuvasti, ellei vahvisteta kansallisten aloitteiden alkulähteillä tapahtuvaa valvontaa varten alulle pannun järjestelmän tehokkuutta. Nämä aloitteet saattavat vaikuttaa koheesioon vahingollisesti. Komissio on ymmärtänyt tämän. Täytyy korostaa sen hanketta kansallisia toimia koskevasta keskinäisestä tiedotusmenettelystä, kun toimet poikkeavat yhteisönsisäisen tavaroiden vapaan liikkumisen periaatteesta. Jossain toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen tai myyntiin tarjottujen tuotteiden myyntikielloista on ilmoitettava järjestelmällisesti.

3.4. Yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamiseksi tulee tehdä tärkeitä päätöksiä myös verotuksellisten esteiden alalla.

3.4.1. Yhteisön sisällä kulkevien rahavirtojen liiallinen verotus tulee oikaista. Neuvosto ei ole edelleenkään tutkinut ehdotuksia, joilla pyritään laajentamaan emo- ja tytäryhtiöitä koskevaa direktiiviä tai direktiiviehdotusta, joka koskee yritysten vastuuta muissa jäsenvaltioissa olevien kiinteiden laitosten ja tytäryhtiöiden tappioista. Jatkuvat vaikeudet emo- ja tytäryhtiöiden välisiä korko- ja muita maksuja koskevan direktiivin hyväksymisessä saivat komission vetämään ehdotuksensa pois vuoden 1994 lopussa. Yleisellä tasolla yritysten ja erityisesti pk-yritysten sekä henkilöiden yhteisön sisäisessä toiminnassa törmätään yhä liian useasti vaikeuksiin ja verosyrjintään.

3.4.2. Yhteisön sisäistä arvonlisäverojärjestelmää on vielä yksinkertaistettava lopullisen järjestelmän avulla, jossa määrätään tiukat ehdot verokannalle ja vähennysoikeudelle kuitenkin niin, että otetaan huomioon eri jäsenmaiden talousarvioihin liittyvät vaatimukset. Tällainen järjestelmä edellyttää, että vähennysoikeus yhdenmukaistetaan kokonaisuudessaan, verokannassa pyritään yhdenmukaisuuteen ja laaditaan luotettava tasausmekanismi nettomyyjä- ja netto-ostajamaiden välille siten, että taataan loppukuluttajamaiden verotulot. Järjestelmän tulee lisäksi olla yhtenevä yritysten kustannusten keventämisen sekä petostentorjunnan vahvistamisen kanssa. Lopullista järjestelmää odotellessa on edettävä siirtymäjärjestelmän turvin tulkitsemalla sitä yhdenmukaisesti (kolmen osapuolen kesken, verohallinnon edustus) ja laajentamalla yksinkertaistavan direktiiviehdotuksen sovelluskenttää.

3.4.3. Yhteisön valmisteveroprosenttien yhdenmukaistamista tulee edistää.

3.5. Jotta mainitulla kolmella alalla saataisiin tehtyä sisämarkkinoiden toteutumisen kannalta välttämättömät päätökset, komitea ehdottaa lopullista ohjelmaa, josta käy ilmi jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten sitoutuminen siihen, että ne tekevät pikaisesti voitavansa yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseksi asettaen samalla tarkan määräajan. Komitea pitää tätä lähestymistapaa parempana kuin vuoden 1992 jälkeistä "pienten askelten" politiikkaa, jonka panos rajoittuu tällä hetkellä hajanaiseen ja rajoittuneeseen tekniseen lisään ja joka jäädyttää hoidettavien asioiden etenemisen. Tämä tilanne ei rohkaise neuvoston puheenjohtajistoa ratkaiseviin toimiin, minkä seurauksena tulokset jäävät laihoiksi. Tilanne on arkaluontoinen ja huolestuttava, kuten komission kertomuksesta käy selville.

3.6. Ohjelman ydin voisi rajoittua noin kolmeenkymmeneen tutkittujen tarpeiden mukaisesti valittuun ratkaisevaan avaintoimeen. Ohjelmalla tulisi olla kohdennettu aikataulu ja siihen tulisi sisältyä tarkoituksenmukaisia keinoja, joista erityisesti määräenemmistön käytön laajentaminen mahdollistaisi kaikkien näiden toimien hyväksymisen.

3.7. Tässä mielessä voitaisiin hyödyntää kahta Euroopan tason tärkeää määräaikaa:

Siirtyminen vuonna 1999 talous- ja rahaliiton viimeiseen vaiheeseen, joka on itsessään tärkeä etappi yhtenäismarkkinoiden toteuttamisessa. Tätä määräaikaa voitaisiin pitää rajana yhtenäismarkkinoita koskevien viimeisten toimien hyväksymiselle loogisen synkronoinnin puitteissa. Lisäksi tämä määräaika sattuu samaan ajanjaksoon kuin uusien jäsenmaiden liittymisen valmistelun loppuvaihe. Vuoden 1992 ohjelman taustalla olivat paremmat olosuhteet ja uudet odotukset ja sen avulla on voitu kokeilla miten menetelmä toimii. Vastaavanlaiset myönteiset kokemukset ovat mahdollisia vuoden 1999 kohdennetun ohjelman kohdalla.

Vuoden 1999 hallitustenvälistä konferenssia voitaisiin hyödyntää ja ottaa ohjelma tilaisuudessa esille. Konferenssin avulla voitaisiin saavuttaa ohjelman oikea-aikaiselle toteuttamiselle välttämättömät keinot. Erityisesti tulisi miettiä mahdollisuutta laajentaa määräenemmistöä kysymyksiin, jotka koskevat etenkin ihmisten liikkumavapautta, tulliyhteistyötä, ympäristönmsuojelua sekä yhteisön sisäistä verotusta.

3.8. Komitean mielestä tällaisella ohjelmalla olisi useita etuja verrattuna nykyiseen politiikkaan:

ohjelma vastaisi paremmin unionin määräaikojen tiukentamiseen etenkin siirtymisessä yhtenäisvaluuttaan,

se olisi apuna lopullisessa ponnistelussa yhtenäismarkkinoiden lujittamiseksi ennen paineita aiheuttavaa uutta laajentumista,

ohjelmassa voitaisiin hyödyntää hallitustenvälisen konferenssin tarjoama ainutlaatuinen tilaisuus yhtenäismarkkinoiden käynnistymisen takaamiseksi (ihmiset, tavarat, palvelut, pääomat).

3.9. Tässä yhtenäismarkkinoiden lopullisiin järjestelyihin suunnatussa ohjelmassa otettaisiin myös huomioon vastikään esitetyt huolenaiheet:

Lainsäädännön keventäminen ja yksinkertaistaminen. Ohjelma, jonka keskuksena olisi noin kolmekymmentä tärkeintä toimenpidettä eli noin kymmenesosa vuoden 1985 valkoisen kirjan alkuperäisohjelmasta, ei rasittaisi määrällisesti suhteettoman paljon toimielimiä, eduskuntia ja hallintokoneistoja, vaikka se vaatiikin usein erittäin tärkeitä poliittisia päätöksiä. Talousja yhteiskuntaelämän edustajien kuuleminen voitaisiin järjestää paremmissa olosuhteissa kuin valkoisen kirjan kolmensadan toimenpiteen kohdalla tutkimalla huolellisesti vaikutuksia ja ilman suurta direktiivien päällekkäisyyksien vaaraa. Ohjelman keskittyminen tärkeimpiin toimiin takaisi lopulta sen, etteivät toimielimet hajauta voimiaan yhtenäismarkkinoiden alalla toissijaisiin asioihin oleellisten asioiden kustannuksella.

Kilpailukyvyn parantaminen työpaikkojen luomiseksi. Ohjelma auttaisi yhtenäismarkkinajärjestelyjen viimeistelyssä ja yhtenäistämisessä. Se antaisi merkittävän panoksen Euroopan kilpailukyvyn elvyttämiselle. Kuten Ciampin raportissa painotettiin, vaikka kilpailukyky ei ole itsetarkoituksellinen tavoite, se on kuitenkin yhteiskunnallisen hyvinvoinnin ja elämänlaadun ehdoton edellytys taloudellisessa kehityksessä. Raportissa mainitaan, että unionin kilpailukyvyn parantamisen kiireellisimpien toimien joukossa tärkein on yhtenäismarkkinoiden loppuun saattaminen yhdessä yhteisön lainsäädännön nopean sopeuttamisen kanssa, lainsäädännön soveltaminen jäsenmaissa sekä tulkinnan yhtenäistäminen. Raportissa korostetaan myös ammattikoulutuksen vahvistamisen sekä miesten ja naisten pätevyyden parantamisen oleellista panosta. Komitea on lisäksi sitä mieltä, että unionin kilpailukykyyn sisältyy myös sisämarkkinoiden ja kansainvälisten markkinoiden tasapainoperiaatteen vaaliminen. Tämä tarkoittaa sitä, että kilpailuehtojen ja yhteisön määräysten ei pitäisi asettaa eurooppalaista teollisuutta epäedulliseen asemaan. Toisaalta pääsiallisilta kauppakumppaneiltamme toivotaan parempaa vastavuoroisuutta markkinoille pääsyssä.

4. Toimien soveltamisen vahvistaminen

4.1. Yhtenäismarkkinoiden toiminnan ja uskottavuuden kannalta on välttämätöntä, että Euroopan tason päätökset otetaan käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa. Komission kertomuksessa korostetaan kuitenkin, että liian moni sovituista säännöistä ei ole vielä käytössä tyydyttävällä tavalla etenkään julkisten hankintojen, vakuutusten ja henkisen omaisuuden osalta. Julkisten hankintojen markkinoiden kohdalla tilanne on erityisen hämärä. Komissio toteaakin, että tilastot eivät ole tyydyttäviä. Vaikka komissio ei ota asiaa esille, yleisesti ottaen kansallisella tai alueellisella hallinnolla voi joskus olla houkutus suosia käytöksellään oman maansa kansalaisia. Yleensä on kuitenkin vaikeata osoittaa objektiivisesti todeksi lainsäädännölliset syrjinnän vastaisen periaatteen rikkomukset. On kyseenalaista tuntevatko talouselämän toimijat tai kuluttajat todella komission mainitsemat ilmaiset puhelinnumerot, joihin voi ilmoittaa ongelmista tai rikkomuksista.

4.2. Komissio mainitsee kertomuksessaan vain pintapuolisesti valvonnan ja rangaistukset. Sittemmin komissio on kuitenkin kehitellyt tätä kysymystä neuvostolle antamassa tiedonannossaan. Sen sijaan muissa asiakirjoissa, erityisesti yhteisön lainsäädännön soveltamista koskevissa vuosikertomuksissa, on käsitelty tarkemmin rikkomuksia. Komitea korostaa, että säädösten soveltamatta jättämisestä jäsenvaltioille määrättäviä rangaistuksia pitäisi vahvistaa yhteisillä säännöillä, johon kuuluisivat perustamissopimuksen 171 artiklan mukaiset hyvitykset ja sakot tuomioistuimen päätöksellä silloin kun valtio viivyttää soveltamista. Rangaistuksissa sellaisissa tapauksissa, joissa vastuu määräysten noudattamisesta ei ole valtiolla (yhdistykset, yritykset jne.), tulisi ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikkumavara määräysten määrittelyssä. Hallinnollista ja rikosoikeudellista yhdenmukaistamista tärkeämpää olisi taata, että määräykset ovat konkreettisia, tehokkaita, vakuuttavia ja sopusuhtaisia, eli niiden vaikutukset ovat järkevässä suhteessa yhdenvertaisia. Yhteisön lainsäädännön rikkomuksista määrättävien rangaistusten täytyisi kuitenkin olla vastaavanlaisia kuin jokaisessa valtioissa kansallisen lainsäädännön vastaisista rikkomuksista määrätyt rangaistukset.

4.3. Eurooppalaisessa lainsäädännössä on ollut suuntauksena jo useamman vuoden ajan jättää unionin jäsenvaltioille mahdollisuus yhdenmukaistamistasoa tiukempaan kansalliseen lainsäädäntöön. Tämä on haitaksi yhteisön lainsäädännön yhdenmukaiselle soveltamiselle. Joissain tapauksissa nämä tiukemmat kansalliset säännöstöt voivat olla keskinäisen tunnustamisen vastaisia ja haitata kaupankäynnin vapautta, jollei perustamissopimuksen 30 36 artiklasta muuta johdu. Joskus tiukemmat kansalliset säännöstöt voivat johtaa "käänteissyrjintään", jolloin ulkopuolisia suositaan omien kansalaisten kustannuksella. Näin etenkin uhreiksi joutuville kansalaisille sekä pienyrityksille saattaa tulla huono kuva Euroopan rakentamisesta. Perustamissopimus voi itsessään olla tiukempien kansallisten normien hyväksymisen taustalla. Sopimuksen 100 a artiklan 4 kohdassa annetaan jäsenvaltioille oikeus poiketa tietyin ehdoin tavaroiden vapaan liikkumisen säännöistä jopa sen jälkeen kun neuvosto on toteuttanut yhdenmukaistamistoimenpiteen. On pidettävä huoli siitä, että jäsenvaltioiden turvautuessa tähän määräykseen edellytetään systemaattista yhteistoimintaa niin, että tätä määräystä voidaan tulevaisuudessa käyttää, toisin kuin nyt, vain todella erityisissä olosuhteissa.

4.4. Periaate, jonka mukaan direktiivien edellyttämät, vähimmäisvaatimusten mukaisuuden varmistavat tekniset tarkastukset olisi vastavuoroisesti tunnustettava, ei edelleenkään aina toimi käytännössä kunnolla:

säännellyllä alalla eli alalla, jota teknisestä yhdenmukaistamisesta annetut direktiivit koskevat, nämä toimintahäiriöt johtuvat pääosin siitä ettei jäsenvaltioissa ole tämäntyyppisiä tarkastusten suorittamiseen soveltuvia elimiä. Tilanne joko aiheuttaa lisäkustannuksia taloudellisille toimijoille, joiden on toimitettava tuotteensa joskus hyvinkin kauas luvan saamiseksi, tai voi johtaa toisen jäsenvaltion viranomaisten kieltäytymään hyväksymästä tuotteita vientiin, koska paikallistarkastuksen on suorittanut alkuperämaana olleen jäsenvaltion epäpätevä elin. Komitean mielestä on tarpeen lisätä valtuutettujen tarkastuskeskusten määrää jäsenvaltioissa esimerkiksi liittämällä paikalliselimet verkkoon tai saattamalla ne toimintakykyisiksi standardin EN-45000 määräysten tai minkä tahansa muun vastaavan takeen mukaisesti,

sääntelemättömällä alalla eli alalla, johon saattaa liittyä muita mahdollisia kaupanesteitä kuin suojeltavista välttämättömistä vaatimuksista johtuvia esteitä, vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, joka oli kuitenkin vuoden 1985 valkoisen kirjan perustana, ei ole kulttuurisessa mielessä sisäistetty. On kuitenkin tarpeen, että Euroopan koestus- ja tarkastustodistusjärjestön (EOTC) tekemän työn kautta toteutetun vastavuoroisen tunnustamisen selvästi havaittavien näkökohtien lisäksi vaaraton, alkuperämaassa laillisesti valmistettu ja kaupan pidettävä tuote voisi käytännössä liikkua vapaasti heti kun se vastaa sopivalla ja tyydyttävällä tavalla vastaanottavan maan vaatimuksia. Joskin tämä periaate on kansallisten hallitusten yleisesti hyväksymä, se aiheuttaa käytännön soveltamisongelmia lähinnä sen vuoksi, että päivittäistarkastuksista vastaavat paikalliset viranomaiset kaihtavat sitä. On näin ollen välttämätöntä suunnitella laajaa kampanjaa huomion kiinnittämiseksi tähän asiaan ja jopa kouluttamalla paikallisia hallintovirkailijoita soveltamaan tätä periaatetta käytännössä. Vastavuoroinen tunnustaminen riippuu todellakin enemmän tuotteen teknisten ominaisuuksien vastaavuuteen liittyvästä käytännön lähestymistavasta kuin kansallisten sääntelyjen vastaavuuden yleisestä tunnustamisesta, joka on vailla todellista merkitystä. Tämän osalta komitea kannattaa kaikkia aloitteita, joita komissio voi tehdä edistääkseen vastavuoroisen tunnustamisen käsitteeseen liittyvää käytännön suhtautumista. Tähän mennessä periaate on mielletty liian yleisesti ja siten sillä ei ole ollut merkitystä, kun vielä tavoitteet ovat olleet huonosti asetettuja.

4.5. Lopuksi ulkoisella tasolla tullihallintojärjestelmät, jotka ovat edelleen kansallisessa valvonnassa, ovat yhdenmukaistaneet ainoastaan hyvin vaillinaisesti kolmansien maiden kanssa voimassa olevia tuonti- ja vientimenettelyjä, mikä vahingoittaa yhtenäismarkkinoiden yhtenäisyyttä. Unionin laajentuessa jälleen erityisesti itään päin ongelma korostuu entisestään ja voi olla, että sitä on tulevaisuudessa mahdotonta käytännössä tyydyttävästi hallita ilman merkittävämpää yhteensovittamista. Tämän vuoksi kannattaa komission mainitseman "Tulli 2000" -ohjelman lisäksi asettaa suoranaisesti kysymys kansallisten tullihallintojärjestelmien eurooppalaisesta valvonnasta, joka saattaisi merkitä eurooppalaisten tullikäytäntöjen varsinaisen yleishallinnan perustamista. Tätä varten kolmanteen pilariin kuuluva tulliyhteistyö olisi otettava yhteisön toimivallan piiriin.

5. Lähentymisen toteuttaminen

5.1. Joskin se, että jäsenmaat toteuttavat vielä jäljellä olevat olennaiset toimet ja siirtävät toimintasäännöt tarkasti kansalliseen lainsäädäntöönsä, on välttämätön ehto yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen loppuunsaattamiselle, se ei kuitenkaan riitä markkinoiden onnistumiseen varsinkin kun epätasapaino uhkaa pahentua kaupan vapauttamisen pitkälle edenneessä vaiheessa ilman että tapahtuu vastaavaa taloudellista ja sosiaalista lähentymistä.

5.2. Ensimmäinen kysymys koskee rahamarkkinoiden murroksen vaaraa. Äskettäin sattuneet rahamarkkinoiden häiriöt vaikuttivat kaupan edellytyksiin yhtenäismarkkinoiden sisällä. Eurooppalaiset yritykset, jotka ovat kokeneet muutaman kuukauden aikana 20 30 prosentin vaihtokurssin vaihtelut yhtenäismarkkinoilla, voivat oikeutetusti kyseenalaistaa Euroopan markkinoidensa yhtenäistämisen, ennustettavuuden ja vakauden. Tähän avainkysymykseen ei ole kiinnitetty tarpeeksi huomiota komission kertomuksessa. Yhtenäismarkkinoita uhkaa eriytymisen vaara III vaiheeseen kelpuutettavien, voimakkaita pakotteita asettavien maiden ja niiden muiden maiden välillä, joita saattaa houkutella rahayksikkönsä devalvointi, mikä häiritsisi vakavasti Euroopan kaupankäynnin edellytyksiä.

5.3. Vaikuttaa siis tarpeelliselta ehkäistä kaikki kilpailuvääristymät rahayksikköön liittyvistä syistä, samoin kuin vaara, että toteutetaan talouksien uudelleenlokerointiin tähtäävät toimenpiteet tällaisten vääristymien sattuessa, mikä lopullisesti kyseenalaistaisi yhtenäismarkkinat. Olisi siis käytettävä kaikkia mahdollisia keinoja mahdollisimman laajan osallistumisen varmistamiseksi yhtenäisvaluuttaan siirryttäessä 1999, mikä edellyttää, että:

vahvistetaan Euroopan talouden valvontaoikeutta ja valvonnan tehokkuutta painopisteen ollessa yhtenäiseltä polulta eksyvissä maissa,

pidetään huolta siitä, että eurooppalaisten tukien myöntämisehtoja tiukennetaan kytkemällä ne tavoitteisiin ja yhteiseen kurinalaisuuteen.

5.4. Rakennerahastot, joilla on tärkeä asema yhtenäismarkkinoiden toteutumisessa sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta, olisi liitettävä entistä tehokkaammin yhdentymiskehitykseen. Yhtäältä niiden olisi entistä paremmin vastattava paikallisen kehittämisen tarpeita. Toisaalta niiden tulisi entistä enemmän tukeutua yli rajojen toteutettaviin ohjelmiin, erityisesti Euroopan laajuisten verkkojen rahoitukseen liikenteen, televiestinnän ja energian alalla. Tämä lujittaisi niiden yhteistä etua edustavien investointien piristämiseen liittyvää tehtävää ja antaisi samalla ratkaisevaa tukea sisämarkkinoiden uusien perusrakenteiden toteuttamiselle täydentämällä muita rahoituslähteitä, erityisesti pääomamarkkinoiden lainanottoa.

5.5. Kilpailupolitiikassa on otettava täysin huomioon Euroopan markkinoiden kansainvälinen avautuminen ja teollisuuden kilpailukykyä koskevan eurooppalaisen politiikan asettamat vaatimukset. Viitemarkkinoiden muuttuessa yhä enemmän maailmanmarkkinoiksi eurooppalaisia yrityksiä on kannustettava omaksumaan tarvittava ulottuvuus, jotta ne voivat vastata menestyksekkäästi kansainväliseen kilpailuun Euroopan sisämarkkinoilla ja kolmansien maiden markkinoilla. Komission on myös valppaasti valvottava rehdin kilpailun ehtoja sisämarkkinoilla sekä eurooppalaisten yritysten välillä että kolmansien maiden yritysten taholta, samoin kuin yhtäläisiä ehtoja kolmansien maiden markkinoille pääsemiseksi.

5.6. Komitea korostaa myös tarvetta lisätä Keski- ja Itä-Euroopan maihin suuntautuvaa apua niiden hallitusten ja yritysten valmistamiseksi jo nyt valtavaan ponnistukseen, joka niille aiheutuu yhtenäismarkkinoihin sopeutumisesta tulevien laajentumisten yhteydessä. Käynnissä olevien eri teknisen avun ohjelmien ja ammatillisen koulutuksen ohjelmien lisäksi kyseessä on erityisesti entistä paremman taloudellisen ja sosiaalisen yhtenäisyyden edistäminen näiden maiden kaikkien talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden (yritykset, palkansaajat, kuluttajat) edun nimissä.

5.7. Lopuksi komitea painottaa, että olisi hyödyllistä rohkaista kaikilla tasoilla yhtenäismarkkinoiden toimintaa käsittelevien yleisötilaisuuksien kehittämistä. Komission järjestämien sisämarkkinaviikkojen ansiosta on voitu jo aloittaa eri yhtenäismarkkinoiden toimijoiden (poliittiset vastuuhenkilöt, virkamiehet, yritykset, eturyhmät, kuluttajat) välinen hyvin rikastuttava ajatustenvaihto, jota kannattaa nyt syventää.

5.7.1. Komitea tukee kaikkia kansallisia, alueellisia ja paikallisia aloitteita, joiden avulla voidaan edistää asianomaisia päätoimijoita kokoavien yleisötilaisuuksien järjestämistä ja yhtenäismarkkinoiden tarkkailua. Tällaiset aloitteet takaavat yhtenäismarkkinoiden toiminnan käytäntöä ja sen todellista havaitsemista koskevan tiedon entistä paremman kulun ja antavat eri toimijoiden käyttöön useampia keinoja, joilla yhtenäismarkkinoita voidaan suoraan parantaa.

5.7.2. Komitea korostaa ennen kaikkea tällaisen tarkkailun hyödyllisyyttä rajat ylittävällä tasolla, jolloin rajojen molemmin puolin on virkamiehiä sekä talous- ja yhteiskuntaelämän osapuolia ratkomassa yhteisiä paikallisia ongelmia, kehittämässä alueellisia vaihto-ohjelmia ja toteuttamassa kokeiluja, jotka helpottavat rajojen yli tehtävää yhteistyötä.

5.7.3. Talous- ja sosiaalikomitea huolehtii omalta osaltaan sisämarkkinoiden tarkkailuun liittyvän yhteydenpidon kehittämisestä kaikkien niiden kansallisten, alueellisten ja paikallisten kumppanien kesken, jotka voivat osaltaan koota yhtenäismarkkinoita koskevaa tietoa sellaisena kuin kaikki markkinoiden toimijat ovat sen kokeneet.

6. Päätelmät

6.1. Komitea on tyytyväinen, että yhteisön toimielimet ovat tunnustaneet talous- ja yhteiskuntaelämän tahojen aseman, ja etenkin komitean perustaman sisämarkkinoiden tarkkailuelimen aseman osatoteuttajana yhtenäismarkkinoiden saavuttamiseksi tarpeellisten tehtävien analysoinnissa ja suuntaamisessa. Komitea kehottaa kaikkia eurooppalaisia talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoita osallistumaan suoraan Euroopan yhtenäismarkkinoiden toteutumisen arviointiin ja välittämään komitealle tietoa kaikista mahdollisista tavoista kehittää yhtenäismarkkinoiden toimivuutta.

6.2. Huolimatta vuoden 1985 valkoisen kirjan jälkeen saavutetusta suuresta edistyksestä komission kertomus osoittaa komitean mielestä, että yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamisessa on vielä ongelmia. Komitea toteaa jälleen täysin tietoisena viivästymisen syistä, että yhtenäismarkkinoiden täydellinen toteutuminen on ehdoton edellytys eurooppalaisten yritysten kilpailukyvyn vahvistamiselle ja Euroopan unionin poliittiselle, taloudelliselle ja sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle sekä talous- ja rahaliiton onnistumisen edistämiselle.

6.3. Komitea pitää välttämättömänä tämänhetkisen tilanneanalyysin syventämistä asettamalla saavutukset ja esteet tärkeysjärjestykseen ja muistuttamalla, mitä eurooppalaisten on oikeus odottaa todellisilta sisämarkkinoilta ottaen huomioon, että tietyt eroavuudet tulevat säilymään. Komitea tukeutuu tässä hengessä komission vuodelle 1996 ilmoittamaan suunnitelmaan yhtenäismarkkinoiden toimivuuden perusteellisesta tutkimuksesta. Komitean ylläpitämä sisämarkkinoiden tarkkailuelin toivoo voivansa osallistua täysin tutkimuksentekoon etenkin kyselyjen ja kuulemistilaisuuksien muodossa.

6.4. Komitea on huolissaan siitä, kuinka vaikeata on ollut saada yhtenäismarkkinoiden toteutumiseksi tarvittavia toimia hyväksytyiksi samalla kun unionille asetetut päämäärät ja määräajat tiukkenevat. Komitea pyytääkin jäsenvaltioita ja yhteisön toimielimiä tekemään kaikkensa, jotta nämä arviolta noin kolmekymmentä välttämätöntä toimenpidettä saadaan päätökseen vuoteen 1999 mennessä, jolloin talous- ja rahaliiton tulisi toteutua. Perustamissopimuksen tarkistamisen yhteydessä vuoden 1996 hallitustenvälisessä konferenssissa tulisi määräenemmistöpäätökset ulottaa kysymyksiin, jotka liittyvät alueellisesti sisämarkkinoihin: ihmisten liikkumavapaus, tulliyhteistyö, ympäristönsuojelu sekä yhteisön sisäinen verotus.

6.5. Komitea korostaa myös, että on tarpeen tehostaa toimien toteuttamista paremmalla valvontajärjestelmällä, jota tuetaan kaikilla tasoilla tehokkain pakottein. Yhtenäismarkkinoiden sääntöjen soveltaminen tarkoittaa myös sitä, että kansallisen tason poikkeamia liikkumavapauteen on valvottava paremmin, vastavuoroista tunnustamista on laajennettava ja tullihallinnon yhdenmukaistaminen on taattava.

6.6. Kaupan vapauttamista koskevien säännösten ja niiden moitteettoman soveltamisen lisäksi komitea korostaa lopuksi tarvetta luoda varsinainen lähentymisen dynamiikka niiden jännitteiden ja epätasapainotilanteiden korjaamiseksi, jotka syntyvät siitä, ettei yhtenäismarkkinoiden eikä talous- ja rahaunionin toteuttamista vielä ole saatu päätökseen.

Tämä edellyttää erityisesti taloudellisen ja sosiaalisen yhdentymisen lujittamista, rakennerahastojen nykyistä tehokkaampaa käyttöä, kilpailupolitiikan sopeuttamista markkinoiden kansainvälistä avautumista koskeviin tietoihin valmistaen lisäksi aktiivisesti Keski- ja Itä-Euroopan maita niiden tulevaan yhtenäismarkkinoihin osallistumista varten. Komitea toivoo erityisesti, että yhtenäismarkkinoiden eri toimijoita yhdistävät yleisötilaisuudet ja tarkkailuelimet voisivat kehittyä eri tasoilla, varsinkin alueellisella ja yli rajojen ulottuvalla tasolla. Se huolehtii myös yhteyksien kehittämisestä näiden toimijoiden välille.

Bryssel, 22. marraskuuta 1995.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Carlos FERRER