EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 09.10.1996 
KOM(96) 485 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS 
Työllisyys 
EUROOPASSA 
1996 

Tiivistelmä - Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan 
Tiivistelmä - Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan 
Työllisyys Euroopassa 1996 -kertomuksessa esitetään 
Euroopan unionin työllisyyden ja työmarkkinoiden viimei­
simmät suuntaukset. Siinä analysoidaan nykytilannetta ja 
hahmotellaan poliittisia kysymyksiä, joihin on otettava 
kantaa, jos työllisyyteen liittyvät ongelmat halutaan rat­
kaista. 
Suuntaukset 
- Vuonna 1995 työpaikkoja oli 148 miljoonaa eli 1,1 miljoo­
naa enemmän kuin vuonna 1994, mutta edelleen neljä mil­
joonaa vähemmän kuin neljä vuotta aikaisemmin. 
- Nykyinen 60 prosentin työllisyysaste on alhaisempi kuin 
20 vuotta sitten, ja se on laskenut huomattavasti vuo­
desta 1991, jolloin se oli 63 prosentin huipputasolla. 
- Työttömyysaste pysyy edelleen korkeana: vuoden 1996 
puolivälissä se oli keskimäärin 10,7 prosenttia eli vain 
hieman alhaisempi kuin korkeimmillaan huhtikuussa 
1994, jolloin se oli 11,3 prosenttia. 
- Nuorisotyöttömyys on keskimäärin 20 prosenttia eli 
edelleen kaksinkertainen verrattuna aikuisten työttö­
myyteen. 
- Vuonna 1995 pitkäaikaistyöttömien osuus kaikista työt­
tömistä nousi 48 prosentista yli 50 prosenttiin. Yli kaksi 
vuotta työttömänä olleiden osuus nousi 27 prosentista 
yli 30 prosenttiin. 
- Naiset ovat vastanneet työvoiman koko kasvusta 20 vii­
me vuoden aikana, ja naisten osuus 25—49-vuotiaasta 
työvoimasta on nyt 70 prosenttia koko unionin alueella. 
- Naisten työttömyysaste oh 12,5 prosenttia heinäkuussa 
1996, eikä talouden elpyminen ole vaikuttanut siihen. 
Naisten työttömyysaste on miesten työttömyysastetta kor­
keampi kaikissa jäsenvaltioissa kahta lukuun ottamatta. 
- Työn luonne muuttuu. Yö- ja viikonlopputyötä tekevien 
määrä on noussut lähes kaikkialla. Useimmat 1990-lu-
vun uusista työpaikoista ovat olleet osa-aikaisia. Määrä­
aikaistyön osuus miesten työllisyyden kasvusta oli 
100 prosenttia ja naisten työllisyyden kasvusta hieman 
vajaat 50 prosenttia. 
- Vuotuisten keskiarvojen tasolla vuosina 1988-95 suur­
ten yritysten työpaikkojen menetykset on suurelta osin 
korvattu pk-yritysten uusilla työpaikoilla. Alle 100 työn­
tekijän yritykset ovat lisänneet nettotyöllisyyttä 
259 000 työpaikalla vuosittain, kun taas yli 100 työnte­
kijän yritykset ovat menettäneet nettomääräisesti las­
kettuna 222 250 työpaikkaa vuodessa. 
- Palveluala loi eniten uusia työpaikkoja nettomääräisesti 
laskettuna, kun taas maatalouden ja teollisuuden työlli­
syys taantui edelleen. - Vuonna 1994 alkanut kasvun elpyminen jokseenkin 
pysähtyi vuoden 1995 lopussa lähinnä rahoitusmarkki­
noiden epäsuotuisan kehityksen vuoksi. Kasvun odote­
taan kuitenkin jatkuvan tämän vuoden aikana ja kiihty­
vän vuonna 1997. 
Poliittisen toiminnan alueet 
Jäsenvaltioiden liikkumavara torjuttaessa työttömyyttä ja 
syrjäytymistä näyttää olevan kapea, eikä vaihtoehtoja ole 
paljon. Perinteisellä kysynnän ohjailemisella valtion ali­
jäämien avulla ei ole onnistuttu saamaan aikaan kestävää 
kasvutulosta eikä ratkaisemaan Euroopan kansantalouk­
sien rakenteellisia ongelmia. 
Sen vuoksi on edelleen harjoitettava vakauteen tähtäävää 
makrotaloudellista politiikkaa, joka parantaa luottamusta 
rahoitusmarkkinoilla ja kuluttajien keskuudessa. Ei pidä 
antaa periksi teknologiapessimismille, pelätä maailman­
kaupan vapautumista eikä tavoitella vain omaa etua haja­
naisilla, yksittäisillä toimenpiteillä. 
Työllisyyttä edistävä kasvu ei saa perustua nykyisten työ­
paikkojen jakamiseen pohjautuvaan puolustusstrategiaan 
vaan kysynnän kasvua edistävään hyökkäysstrategiaan. 
Tätä kasvua olisi ylläpidettävä pyrkimyksillä suurempaan 
innovatiivisuuteen, jolla avataan uudet työllisyyden läh­
teet ja lujitetaan olemassa olevia työpaikkoja. Tämä voi­
daan saavuttaa investoimalla neljään osa-alueeseen: 
- aineelliseen tuotantokapasiteettiin, 
- taitotietoon ja inhimillisiin voimavaroihin, 
- yrittäjyyttä edistävään ympäristöön ja infrastruktuu­
riin, 
- tietoihin j a taitoihin. 
Lisäksi myös tuotanto-ja työllisyysjärjestelmien uudistuk­
sissa on puututtava tavaroiden ja palveluiden markkinoil­
la sekä työmarkkinoilla vallitsevaan rakenteelliseen 
joustamattomuuteen, jotta ne voivat toimia tehokkaasti. 
Samanaikaisesti on selvää, että uudistusten on noudatet­
tava yhteisvastuun ja yhteiskunnallisen oikeudenmukai­
suuden periaatteita. Tehokkuus, sopeutumiskyky ja 
turvallisuus ovat eurooppalaisen tuotannon ja yhtäläisten 
mahdollisuuksien järjestämistavan vahvuus. Useiden Eu­
roopan maiden kokemus on osoittanut, että on mahdollista 
torjua köyhyyttä ja syrjäytymistä järjestämällä turvaverk­
koja niille, jotka eivät pysty kilpailemaan markkinavoimi­
en kanssa ja toisaalta kannustaa aktiivista työnhakua ja 
työntekijöiden rekrytoimista, mikä edistää sekä jousta­
vuutta että turvallisuutta. 
Työpaikkojen määrän erilaiseen kasvuvauhtiin Yhdysval­
loissa ja Euroopassa on monia syitä, kuten erilainen tuo-
— -3 
Tiivistelmä - Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan 
tannon kasvuvauhti, toimialakohtaisten työllisyyssuun-
tausten erot, suurempi palkkahajonta Yhdysvalloissa sekä 
tavaroiden ja palveluiden markkinoita koskevan sääntelyn 
erot. Kohtuuttoman suuret välilliset työvoimakustannuk­
set ovat luoneet Euroopassa pienipalkkaisiin, vähemmän 
koulutettuihin ryhmiin kohdistuvia vääristymiä. Nämä 
vääristymät on poistettava siten, ettei kasvanut palkkaha­
jonta korvaudu suuremmalla köyhyydellä. 
- Monet tekijät osoittavat Euroopan työmarkkinoiden 
muuttuvan joustavammiksi työn organisoinnin, lainsää­
dännöllisen kehyksen ja työaikajärjestelyjen osalta. 
Lisääntyneen joustavuuden tuomat työllistävät mahdol­
lisuudet eivät kuitenkaan toteudu. Politiikassa olisi kes­
kityttävä jatkamaan joustavuutta lisäävää suuntausta 
asettaen uudeksi painopisteeksi työhön liittyvän turvan 
laajemmilla työmarkkinoilla, jotta voitaisiin taata jous­
tavuuden ja turvallisuuden välinen tasapaino. 
- Eurooppalaisen työvoiman ammattitaidon taso on tule­
vien työpaikkojen kehityksen kannalta ratkaiseva teki­
jä. Uuden tekniikan kehityksen luoma haaste edellyttää 
pikaisia toimia työvoiman ammattitaidon tason kohotta­
miseksi. Koulutukseen on sijoitettava paljon nykyistä 
enemmän koulutuksen ja ammattitaidon kokonaistason 
nostamiseksi. Tarvitaan viranomaisten ja yritysten väli­
seen yhteistyöhön perustuvia täydennyskoulutusohjel­
mia jatkuvan rakennemuutoksen aiheuttamien vaati­
musten täyttämiseksi. 
- On myös korostettava enemmän työttömien koulutusta, 
jolla voidaan torjua ammattitaidon rapistumista ja hel­
pottaa työttömien työnsaantia. Suhteettoman suuri osa 
työttömistä on ammattitaidottomia tai heidän taitonsa 
eivät ole ajan tasalla, ja monet vanhemmista työnteki­
jöistä jättävät työelämän samasta syystä. 
- Nuorten työttömyys on paljon todennäköisempää kuin 
aikuisten, vaikkakin asia koskee nykyisin harvempia 
kuin kymmenen vuotta sitten, koska entistä useammat 
nuoret jatkavat koulutuksen parissa. Tasapainoinen 
nuorisopolitiikka käsittää sekä työvoiman tarjontaan 
liittyviä toimenpiteitä, jotka valmentavat nuoria työelä­
mään, että työvoiman kysyntään liittyviä toimenpiteitä, 
jotka parantavat työmarkkinoiden toimintaa nuorten 
kannalta. Aktiivisen työmarkkinapolitiikan olisi keski­
tyttävä hyvissä ajoin työn ja koulutuksen yhdistäviin 
kohdennettuihin toimenpiteisiin. 
- Pitkäaikaistyöttömät ovat Euroopan työttömyysongel­
man hankalin osa; heitä on jälleen vuonna 1995 yli 
50 prosenttia työttömistä. Politiikassa on keskityttävä 
pitkäaikaistyöttömien uudelleenintegroimisen lisäksi 
enemmänkin pitkäaikaistyöttömyyden ehkäisemiseen 
tarjoamalla jokaiselle työnhakijalle työtä tai koulutusta 
ennen kuin hänestä tulee pitkäaikaistyötön. 
- Näiden varhaisten toimenpiteiden toteuttamisesta vas­
taavat lähinnä työvoimatoimistot. Jäsenvaltioiden olisi 
otettava tämä huomioon Eurooppa-neuvoston hyväksy­
missä monivuotisissa ohjelmissaan. Varhaisiin toimenpi­teisiin olisi sisällytettävä uhanalaisimpien ryhmien seu­
ranta, asianmukaiset neuvontapalvelut sekä tarkoituk­
senmukaiset aktiiviset toimenpiteet. 
- Naisten osuus unionin työvoimasta kasvaa koko ajan, ja 
myös heidän osuutensa uusista työpaikoista on merkit­
tävä. Vaikka tasa-arvon suhteen onkin edistytty, se ei 
ole toteutunut kaikilta osin. Politiikan liikkeelle paneva­
na voimana olisi oltava naisten ja miesten yhtäläisten 
mahdollisuuksien ulottaminen kaikkialle (mainstrea-
ming) ottaen samalla huomioon naisten erityiset tarpeet, 
jotka liittyvät työn ja perhevelvollisuuksien yhteensovit­
tamiseen. Politiikassa on keskityttävä estämään naisten 
syrjintä työmarkkinoilla ja poistamaan tekijät, jotka 
estävät naisia parantamasta työmarkkina-asemaansa. 
Naisia ja miehiä olisi kannustettava tekemään epäsovin­
naisia uravalintoja ja siten murtamaan työelämän syr­
jinnän perusta. 
- Työllisyysstrategian mukaisesti jäsenvaltioita kehote­
taan painottamaan aktiivisia toimenpiteitä työmarkki­
napolitiikassaan. Tämä vaatimus on kaksiosainen: pas­
siiviset työmarkkinakustannukset on muutettava 
aktiiviseksi politiikaksi, ja ehkäiseviä toimenpiteitä on 
vahvistettava aktiivisen politiikan avulla. Tällainen 
strategia sopii kaikin puolin yhteen budjetin vakautta­
misen ja vakaiden valuuttakurssien kanssa. 
- Muutos kohti aktiivisempaa työmarkkinapolitiikkaa on 
ilmeisesti alkanut. Kehityksen jatkuminen edellyttää 
työmarkkinapoliittisten toimenpiteiden voimakkaampaa 
keskittämistä, etuusjärjestelmän kannustusvaikutusten 
tarkastelua sekä työvoimatoimistojen keskeistä osuutta 
työmarkkinapolitiikassa. 
Poliittinen haaste: 
epävarmuudesta luottamukseen 
Työllisyysstrategian onnistuminen edellyttää kaikkien jä­
senvaltioiden ja unionin yhtenäistä toimintaa kolmella 
alueella: 
- makrotaloudellisen ja rakenteellisen politiikan tasapai­
nottaminen 
- tehokkuuteen ja oikeudenmukaisuuteen tähtäävä stra­
tegia 
- kaikkien asianosaisten osallistumiseen tähtäävä strate­
gia 
Paljon on jo saavutettu, mutta paljon on vielä tekemättä. 
Eurooppalaisen työllisyysstrategian jatkaminen tarjoaa 
parhaat mahdollisuudet todelliseen edistykseen, jolla luo­
daan enemmän ja parempia työpaikkoja ja nostetaan kaik­
kien Euroopan kansalaisten elintasoa. 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja 
ratkaisumalleja 
Työllisyys Euroopassa 1996 -kertomuksessa analysoidaan 
työllisyyden ja työmarkkinoiden nykysuuntauksia ja 
kehitystä unionin alueella työllisyysstrategiassa 
määriteltyjen tavoitteiden ja ensisijaisten alojen valossa. 
Viimevuotisessa kertomuksessa tuotiin esille varovaisen 
optimistinen näkemys, jonka mukaan unionin alueella 
yleistyvä tuotannon elpyminen saisi aikaan uusien 
työpaikkojen nettomääräistä kasvua, joskin sen vaikutukset 
työttömyyteen olisivat vähäisiä. Tämä näkemys 
vahvistetaan tämän vuoden kertomuksessa, jossa kuitenkin 
huomautetaan, että Euroopan työmarkkinoiden 
rakenteellista tulosta on parannettava samalla kun 
toteutetaan muita toimenpiteitä tuotannon kasvun 
elpymisen tehostamiseksi. 
Eurooppalainen 
työllisyysstrategia 
Työllisyys Euroopan unionin 
alueella on jäsenmaiden suurin 
haaste. Vaikka on olemassa jo 
monta kestävän, työllistävän kas­
vun perusedellytystä, kokonaisra­
kenne on vielä hyvin puutteellinen 
ja sitoutuminen rajallista. Epävar­
muus ja luottamuksen puute val­
litsevat, vaikka makrotaloudelli­
set olosuhteet ovat vakaammat 
kuin vuosiin. 
Sekä työllisyyspolitiikan että 
makrotalouspolitiikan perustehtä­
vänä on edelleen alhaisten 
työllisyyslukujen ja korkeiden 
työttömyyslukujen torjunta. 
Sekä makrotaloudelliset ja raken­
teelliset tekijät ovat osaltaan vai­
kuttaneet Euroopan heikkoon 
työllisyystilanteeseen aina ensim­mäisestä öljykriisistä lähtien vuo­
sien 1992 ja 1993 rahapoliittisiin 
kriiseihin saakka, jona aikana 
työttömyys on kolminkertaistunut 
5 miljoonasta 15 miljoonaan. 
Joulukuussa 1994 Essenissä 
pidetyn Eurooppa-neuvoston 
kokouksen jälkeen unionin 
jäsenmaat ovat tästä syystä sitou­
tuneet noudattamaan eurooppa­
laista työllisyysstrategiaa, joka 
perustuu työllistävään kasvuun 
tähtääviin, toisiinsa liittyviin toi­
menpiteisiin, yhteiskunnalliseen 
yhteisvastuuseen, tasa-arvoiseen 
kohteluun ja erityisiin toimiin, 
joilla pyritään helpottamaan 
työmarkkinoilla heikoimmassa 
asemassa olevien ryhmien työhön-
pääsyä. 
Tämä strategia edellyttää yhden­
nettyä mallia, jossa kaikki - myös 
makrotaloudelliset ja rakenteelli­set - asiaankuuluvat poliittiset 
toimenpiteet myötävaikutta­
vat työttömyyden torjuntaan ja 
tukevat toisiaan. Strategian 
makrotaloudellinen osa perustuu 
budjetin vakauttamiseen, jonka 
tavoitteena on keskipitkän aikavä­
lin tasapaino, ja ansiokehitykseen, 
jossa otetaan huomioon vakaan 
rahapolitiikan ja kannattavien 
investointien tavoitteet. Ansiokehi­
tyksen olisi myös heijastettava am­
mattitaidon perusteella määritet­
tyä tuottavuutta sekä jossain 
määrin alueellisia ja toimialakoh­
taisia eroja. Tämä mahdollistaa al­
haisemmat korot ja suuremmat in­
vestoinnit, jotka edistävät kasvua 
ja työllisyyttä. 
Komissio on 5. kesäkuuta 1996 
antamassaan tiedonannossa esittä­
nyt työllisyyttä koskevaa luotta­
mussopimusta, jolla eurooppalai­
nen työllisyysstrategia etenee 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
uuteen vaiheeseen siten, että kaik­
ki työpaikkojen luomiseen osallis­
tuvat, erityisesti työmarkkinaosa­
puolet, ovat mukana toiminnassa. 
Eurooppalaisen työllisyysstrategi­
an rakenteelliset ja työmarkkinoi­
hin liittyvät osatekijät edellyttävät 
uutta panostusta inhimillisiin voi­
mavaroihin, erityisesti koulutuk­
sen avulla ja työllisyyden edistä­
mistä joustavamman työn 
organisoinnin avulla sekä alueelli­
sen ja paikallisen tason aloitteiden 
edistämistä mukaan lukien luotta­
mussopimuksessa tarkoitetut alue­
sopimukset. Lisäksi tarvitaan pie­
nipalkkaisten ja vähemmän 
koulutettujen työntekijöiden välil­
listen työvoimakustannusten vä­
hentämistä ja tehokkaampaa työ­
markkinapolitiikkaa. Erityistä 
huomiota olisi kiinnitettävä nuor­
ten integroimiseen työelämään, pit­
käaikaistyöttömyyden ehkäisemi­
seen sekä miesten ja naisten 
yhtäläisten työelämän mahdolli­
suuksien saavuttamiseen. 
Tässä kertomuksessa tarkastel­
laan sekä makrotaloudellista 
että työmarkkinoihin liittyvää 
tilannetta, jossa edellä mainittu 
strategia toteutetaan, ja määritel­
lään alueet, joilla tarvitaan uusia 
toimenpiteitä. Kertomuksessa ei 
kuitenkaan pyritä esittämään 
kaikenkattavaa yhteenvetoa 
monista erilaisista tekijöistä, 
jotka mahdollisesti vaikuttavat 
Euroopan työllisyystilanteeseen. 
Kolmea tekijää, jotka mahdollises­
ti vaikuttavat merkittävällä taval­
la työllisyyteen sekä nyt että 
tulevaisuudessa - pienten ja 
keskisuurten yritysten tehtävät 
(katso Euroopan työllisyystilan­
netta koskeva kertomus 1994), 
globalisoitumisen ja kaupan 
vapautumisen vaikutukset sekä 
unionin mahdollinen laajenemi­
nen - tarkastellaan yksityiskoh­
taisemmin myöhemmissä kerto­
muksissa. Makrotalouden 
vakaus ja 
luotettavuus 
Vuodesta 1994 aina vuoden 1995 
puoliväliin jatkunut selkeä 
elpyminen herätti toiveita Euroo­
pan talouden myönteisestä 
kehityksestä. Tuotannon ennustet-
tiin kasvavan noin kolme 
prosenttia vuosina 1995 ja 1996, 
minkä odotettiin parantavan myös 
työllisyystilannetta. Vauhdiltaan 
ja rakenteeltaan elpyminen oli juu­
ri sitä, mitä Euroopan talous tarvit­
si. Jäsenvaltioiden ja yhteisön 
talouspolitiikan yleislinjoissa 
esitetyn makrotaloudellisen strate-
gian perusteella tämä olisi 
voitu muuttaa kestäväksi inves-
tointivetoiseksi kasvusuuntauk-
seksi, joka olisi luonut lisää 
tuotantokapasiteettia ja sen myötä 
työpaikkoja. Näin olisi luotu perus­
ta työttömyyden asteittaiselle vä­
henemiselle ja työmarkkinoiden 
rakenteellisten uudistusten hel­
pommalle toteuttamiselle. Vuoden 
1994 lopussa suoritetut yritysten 
investointeja koskeneet kyselyt 
vahvistivat ensimmäisten, voimak­
kaiden osakepääomahankkeiden 
olemassaolon. 
Sittemmin kasvu on hidastunut 
selvästi, mikä on vaikuttanut suo­
raan työmarkkinakehitykseen si­
ten, että vuoden 1994 puolivälissä 
alkanut lievä työllisyyden kasvu, 
joka oli parhaimmillaan 0,8 pro­
senttia vuonna 1995, on jokseen­
kin pysähtynyt vuoden 1996 alus­
sa. 
Odotettua huonommat tulokset 
johtuvat lähinnä rahoitusmarkki­
noiden kahden vastakkaisen ilmi­
ön viivästyneistä vaikutuksista. 
Ensinnäkin pitkäaikaiskorot sekä 
maailman että yhteisön markki­
noilla nousivat huomattavasti 
vuoden 1994 aikana. Toinen, tär­keämpi tekijä oli keväällä 1995 
koettu valuuttakurssien voimakas 
heilahtelu, jonka aikana EY:n 
valuuttojen väliset suhteet vaihte­
livat huomattavasti ja äkillisesti. 
Nämä kaksi ilmiötä liittyvät 
toisiinsa ja heijastelivat useiden 
jäsenmaiden välillä sovitun 
konvergenssipolitiikan uskotta­
vuusongelmia tai sitä, että 
kyseistä politiikkaa ei sovellettu 
ajoissa. 
Pitkäaikaiskorkojen nousuun on 
useita syitä. Yksi merkittävä syy 
on se, että elpymisen alettua 
ei toteutettu määrätietoisia 
toimenpiteitä rakenteellisten 
budjettialijäämien (ainoastaan 
-0,2 prosenttia EU:n bruttokan­
santuotteesta vuonna 1994 ja 
-0,3 prosenttia vuonna 1995) leik­
kaamiseksi. Tämä oli selvimmin 
nähtävissä maissa, joissa ei ollut 
vielä ymmärretty, että julkistalou­
den leikkaukset tulisivat jatku­
maan. 
Vuoden 1995 alussa koettu valuut­
takurssien heilahtelu vaikutti hy­
vin kielteisesti sekä revalvoituvien 
että devalvoituvien valuuttojen 
kansantalouksiin. Ensiksi maini­
tussa ryhmässä vienti/tuontialan 
voitot kutistuivat, mikä yhdessä 
edelleen melko tiukan rahapolitii­
kan kanssa sai aikaan yksityisten 
kulutussuunnitelmien tarkistami­
sen alaspäin. Myös devalvaatio-
maissa pyrkimykset devalvaation 
inflaatiovaikutusten hillitsemi­
seksi heikensivät kysyntää kohon­
neiden korkojen myötä (jo riski-
preemion kasvu oli nostanut 
korkoja). Kuluttajien ostovoima 
heikentyi, ja viennin voimakkaan 
kasvun vastapainona oli jossain 
määrin vientimarkkinoiden hi­
taampi kasvu. 
Tällainen tilanne - yhdessä sen kä­
sityksen kanssa, että välittömiä li­
sätoimenpiteitä tarvitaan budjetti­
alijäämän korjaamiseksi - on 
-6 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
horjuttanut sekä kuluttajien että 
sijoittajien luottamusta. 
Kasvun odotetaan jatkuvan vuoden 
jälkipuoliskon aikana ja kiihtyvän 
vuosina 1997 ja 1998. Tärkeimmät 
mittarit osoittavat tähän suuntaan, 
ja kehitys noudattaa komission 
yksiköiden keväällä tekemiä 
ennusteita. Kasvun lisäykseksi en­
nustetaan 1,5 prosenttia vuonna 
1996 ja 2,5 prosenttia vuonna 1997, 
ja työllisyyden kasvuksi 0,2 pro­
senttia vuonna 1996 ja 0,6 prosent­
tia vuonna 1997. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Viimeaikaisen makrotaloudellisen 
kehityksen odotettua kielteisem-
mät vaikutukset työllisyyteen ja 
työttömyyteen osoittavat selvästi, 
kuinka tärkeä tekijä suuri, kestävä 
kasvu on työttömyyden torjunnan 
kannalta. On pyrittävä palaamaan 
takaisin voimakkaan kasvun tielle 
yhdistämällä eri menettelytavat 
uskottavalla ja tasapainoisella ta­
valla. Tämän saavuttamiseksi on 
täytettävä kahdenlaiset edellytyk­
set, jotka riippuvat ajanjakson pi­
tuudesta. 
Lyhyellä aikavälillä: 
- ottaen huomioon hyvän tuloksen 
palkkojen, hintojen, kannatta­
vuuden ja voimakkaan kansain­
välisen kysynnän osalta, EU:n 
tuotannon ja työllisyyden kas­
vua rajoittaa ainoastaan sisä­
markkinoiden kysyntää hillitse­
vä luottamuspula. Kun otetaan 
huomioon lähentymiseen täh­
täävän politiikan viimeaikainen 
edistyminen ja sen myötä 
tapahtunut siirtymä politiikan 
painopisteessä, sisämarkkinoi­
den kasvun uudelleenelpymisen 
edellytykset täyttyvät. 
- politiikan kannalta olisi lisä­
budjetti- tai palkankorotusvaa­
timusten sijaan pyrittä­vä palauttamaan luottamus 
jäsenvaltioiden ja yhteisön 
talouspolitiikan yleislinjojen 
täysipainoiseen soveltamiseen. 
Toisin sanoen on jatkettava 
valtiontalouden vakauttamista, 
ylläpidettävä tarkoituksenmu­
kaista ansiokehitystä koko 
EU:n alueella, nopeutettava ra­
kenneuudistuksia sekä luotava 
uusia mahdollisuuksia rahapo­
litiikan höllentämiselle. Budje­
tin vakauttaminen vaikuttaa 
myönteisesti yritysten ja kulut­
tajien luottamukseen vain, jos 
sitä jatketaan uskottavalla ta­
valla, toisin sanoen pitämällä 
korot alhaalla. 
Lyhyen aikavälin kasvun huo­
mattavana esteenä on valuutta-
häiriöiden uusiutumismahdolli-
suus. Tällainen mahdollisuus 
voi toteutua lähinnä kahdessa 
tapauksessa: 
Luottamus EMU-ehtojen täytt 
miseen tähtäävään joidenkin 
jäsenmaiden muodolliseen kon-
vergenssipolitiikkaan horjuu. 
Tämä olisi pelkkää vuoden 1995 
valuuttakriisin toistoa, joka va­
hingoittaisi kaikkien maiden 
tuotantoa ja työllisyyttä. Näin 
kävisi vain, jos sovituista kon-
vergenssitavoitteista luovuttai­
siin tai jos niitä sovellettaisiin 
puutteellisesti. 
- Uskottavat työllisyyttä lisää­
vät mahdollisuudet puuttu­
vat joissakin jäsenmaissa. 
Tämän saisi aikaan jokin pe­
rusluonteinen heikkous kas­
vu- ja työllisyysstrategiassa 
tai erityisesti kasvusuunta-
uksen palauttamiseen vaa­
dittavan yhteiskunnallisen 
yksimielisyyden puuttumi­
nen. Ainoastaan elpyminen, 
joka palauttaa työllisyyden 
kasvun vähitellen, varmistai­
si koko strategian johdonmu­
kaisuuden. Keskipitkällä aikavälillä: 
- tuotantokapasiteetin kasvu on 
seurausta investointivetoisesta 
kasvusuuntauksesta, jos budje­
tin vakauttaminen johtaa asteit­
tain tasapainoiseen budjettiin ja 
jos vakautta koskevat ristiriidat 
voidaan estää sekä palkkapoli­
tiikassa että tavaroiden ja palve­
luiden markkinoilla. Jotta työt­
tömyyttä vähennettäisiin mer­
kittävästi, kestävän kasvun on 
oltava suurempaa kuin kahtena 
viime vuotena (vuosikasvu kes­
kimäärin 2,2 prosenttia). Jos 
kasvu säilyy vuosien 1974-96 
tasolla - nykyisellään noin kaksi 
prosenttia vuodessa - ainoas­
taan kaksi prosenttia ylittävä 
osuus kasvusta luo työpaikko-
ja.Työvoima lisääntyy todennä­
köisesti 0,6 prosenttia vuodessa, 
joten keskipitkän aikavälin 
kasvun olisi oltava 3-3,5 pro­
senttia vähentääkseen työttö­
myysastetta tyydyttävällä taval­
la (0,5-1 prosenttia vuodessa) ja 
nostaakseen siten EU:n työlli­
syysastetta. Tämä on tärkeää 
muun muassa väestön ikäänty­
misestä johtuvien valtiontalou­
den ongelmien ratkaisemiseksi 
tulevaisuudessa. 
- jos kasvu on tätä pienempää, 
ainoa tapa lisätä työllisyyttä 
olisi korostaa työhön liittyviä 
kasvun osatekijöitä. Tämä 
voidaan tehdä esimerkiksi kor­
vaamalla työtä pääomalla en­
tistä vähäisemmässä määrin. 
Tämä vähentäisi henkilökohtai­
sena tuotoksena mitatun työn 
tuottavuuden kasvua. Työpaik­
kojen luominen uusiin tarpei­
siin vastaavien paikallisten 
aloitteiden avulla on uusi tapa 
lisätä kasvun työllisyysvaiku­
tuksia. Näin valkoisessa kirjas­
sa esitetty välillisten työvoima­
kustannusten vähentäminen 
alimmissa palkkaluokissa voi­
taisiin yhdistää tehokkaaseen 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
1 Vuotuinen muutos unionin työllisyydessä vuosina 
1970-95 
vuotuinen muutos prosentteina 
2 r .• • • ' 
-2 
2 Työllisyysaste jäsenmaissa vuosina 1985 ja 1995 
100 r prosenttia työikäisestä väestöstä (15-64-vuotiaat) 
i 100 työpaikkojen luomiseen. Yhdis­
tämällä vähennykset yritysten 
työpaikkojen nettomäärän kas­
vuun siten, että työnantaja saa 
verohelpotuksen vain luotujen 
uusien työpaikkojen perusteel­
la, voidaan keventää kustan-
nuskuormitusta ja ehkäistä 
syrjäyttämistä (toimintaa, jossa 
tiettyyn ryhmään lukeutuvia 
työntekijöitä, joiden työllistä­
mistä kannustetaan, otetaan 
palvelukseen vanhojen työnte­
kijöiden kustannuksella). 
Euroopan unionin on vastatta­
va globalisoitumisen haastee­
seen sekä uusien teollisuusmai­
den liittymiseen maailman ta­
lous- ja kauppajärjestelmään. 
Tämä lisää kilpailua ennen 
muuta tehdasteollisuudessa, 
mutta myös palvelualoilla -
edellyttäen, että ihmisten ja 
yritysten sopeutumista muu­
tokseen tuetaan rakennepoliit­
tisin toimenpitein. Lisäksi eri­
tyisesti Keski- ja Itä-Euroopan 
voimakkaasti kasvavien kan­
santalouksien integroiminen 
edellyttää rakenteellisia muu­
toksia sekä yritysstrategioiden 
että työmarkkinoiden osalta. 
Toisaalta eurooppalaiset yrityk­
set tarvitsevat rakenteellisia 
muutoksia voidakseen hyödyn­
tää uusien markkinoiden tuo­
mia työllisyysmahdollisuuksia. 
Makrotaloudellisen analyysin 
tärkein johtopäätös on, että paluu 
jäsenvaltioiden ja yhteisön 
talouspolitiikan yleislinjoissa esite­
tylle korkeamman kasvun uralle on 
poliittisesta ja yhteiskunnallisesta 
näkökulmasta ensisijainen tavoite, 
jonka kautta voidaan saavuttaa py­
syvä ratkaisu EU:n työllisyysongel­
maan. Tavara- ja työmarkkinoiden 
rakennemuutoksilla voidaan myö­
tävaikuttaa tähän, joskin useim­
milla rakennepoliittisilla toimenpi­
teillä - joiden olisi täydennettävä 
makrotaloudellista strategiaa - py­
ritään herättämään sisäsyntyisiä 
8 -
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
kasvutekijöitä, toisin sanoen lähin­
nä kasvattamalla EU:n talouden 
tuottavuutta ja helpottamalla kes­
tävän makrotalouspolitiikan to­
teuttamista. 
Alhaiset 
työllisyysluvut, 
korkeat 
työttömyysluvut 
Kokonaisuutena EU:n työllisyysti­
lanne parani vuonna 1995 ensim­
mäisen kerran sitten vuoden 1991, 
mutta on vielä paljon tehtävää 
vuosina 1991-94 menetettyjen 
työpaikkojen korvaamiseksi 
(kaavio 1). Euroopassa menetettiin 
kyseisenä ajanjaksona viisi miljoo­
naa työpaikkaa, ja työssäkäyviä oli 
noin neljä miljoonaa vähemmän 
kuin neljä vuotta aikaisemmin 
(2,5 prosentin taantuma). Suomes­
sa ja Ruotsissa työssäkäyvien mää­
rä oli noin 10 prosenttia pienempi 
kuin neljä vuotta aikaisemmin. 
Työllisyys taantui edelleen vuonna 
1995 joissakin jäsenmaissa, kuten 
Saksassa, Italiassa ja Portugalissa. 
Unionin työllisyysaste, vain noin 
60 prosenttia, on huomattavasti al­haisempi kuin 20 vuotta sitten ja 
selvästi alhaisempi kuin Yhdysval­
loissa ja Japanissa, joiden työlli­
syysaste on noussut 1970-luvun 
puolivälin jälkeen (kaavio 3). Itse 
asiassa jäsenmaiden kyky järjestää 
työtä sitä haluaville on vain hieman 
parempi kuin toisen öljykriisin jäl­
keen 1980-luvulla, vaikka tilanne 
vaihteleekin selvästi eri maiden vä­
lillä (kaavio 2). 
Vuonna 1995 unionin työttömyys­
aste oli alhaisempi kuin vuonna 
1994. Se oli korkeimmillaan 
11,3 prosenttia huhtikuussa 1994 
ja laski 10,7 prosenttiin heinäkuu­
hun 1995 mennessä. Työttömyys­
aste pysyi ennallaan, kunnes se 
alkoi jälleen nousta marraskuussa 
1995; keväällä se oli 10,9 prosent­
tia ja heinäkuussa 1996 10,8 pro­
senttia. Ainoastaan viidessä 
15 jäsenmaasta työttömyys on vä­
hentynyt jatkuvasti, ja kahdeksas­
sa jäsenmaassa työttömyys on li­
sääntynyt (kaavio 4), erityisesti 
Saksassa (8,9 prosenttia; 12 kuu­
kautta aikaisemmin luku oli 
8,1 prosenttia). 
Työttömyyden lisääntyminen olisi 
ollut vielä huomattavampaa, jollei työtätekevien keskimääräinen 
osuus kokonaisväestöstä olisi edel­
leen laskenut vuonna 1995 neljän 
edeltävän vuoden tapaan. Tämä 
laskusuuntaus keskittyy kahteen 
ryhmään: alle 25-vuotiaisiin naisiin 
ja kaikenikäisiin miehiin. Työtäte­
kevien nuorten osuuden lasku on 
miltei yhtä suuri kuin yleiseen ja 
ammatilliseen koulutukseen osal­
listuvien määrän kasvu. Tämä 
heijastaa sekä jäsenmaiden 
pyrkimyksiä ammattitaidon paran­
tamiseen että nuorten päätöstä ly­
kätä työmarkkinoille siirtymistä 
työmahdollisuuksien ollessa rajalli­
set. 
Lisäksi työmarkkinoille tulevien 
nuorten määrän laskua vahvista­
vat todennäköisesti perusluonteiset 
ikärakenteen muutokseen liittyvät 
seikat. Siten työmarkkinoilla on 
huomattavasti vähemmän ihmisiä, 
joilla on uudenlaista ammattitaitoa 
ja jotka korvaisivat kasvavia eläk­
keelle siirtyviä vanhempia ikäryh­
miä. 
Edelleen jatkuva varhaiseläkkeelle 
jäämistä suosiva suuntaus on 
vaikuttanut suhteettoman voimak­
kaasti yli 50-vuotiaiden miesten 
3 Työllisyysaste vuosina 1973-95 
an prosenttia 15-64-vuottaasta väestöstä 
70 
60 Japani 
USA „--
615 80 
70 
60 
50 i—i—i—i—i—i—i—i—' ii i—i—i—i—i—i—<—i—i—i". i i '—I 50 
1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 4 Työttömyysaste vuosina 1973-95 
prosenttia työvoimasta 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
osuuteen. Huolimatta siitä, että 
useimmissa jäsenmaissa virallinen 
eläkeikä on 65 vuotta, vajaa kol­
mannes 60-64-vuotiaista ja run­
saat kaksi kolmannesta 55-59-vuo-
tiaista unionin alueella asuvista 
miehistä on edelleen ansiotyössä. 
Huolestuttavinta on se, että par­
haassa työiässä olevien ryhmässä 
eli 25-49-vuotiaiden miesten jou­
kossa työmarkkinoilta vetäytymi­
nen on yhä yleisempää. 
Tuotannon kasvu 
jatyöllisyys 
Vuonna 1995 jälleen kasvuun kään­
tynyt työllisyys heijastaa BKT:n 
kasvua. Työllisyys reagoi tuotan­
non muutoksiin viiveellä, minkä 
vuoksi työllisyystilanteen voidaan 
vuonna 1966 olettaa paranevan 
vain hitaasti eikä todennäköisesti 
kovinkaan merkittävästi koko 
unionin alueella huolimatta nykyi­
sen ennusteen mukaisesta hitaasta 
BKT:n kasvusta. BKT:n kasvu on 
seurausta sekä tuottavuuden kas­
vusta (arvonlisä työntekijää kohti) 
että työn määrästä (kokonaistyölli­
syys). Vuonna 1995 tuottavuus kas­
voi 1,9 prosenttia ja työllisyys 
0,6 prosenttia. Joissakin maissa 
BKT:n kasvu on kuitenkin paranta­
nut työllisyystilannetta enemmän 
kuin muissa. Saksassa ja Italiassa 
BKT:n kasvu vuosina 1993-95 oli 
suurin piirtein unionin keskiarvon 
luokkaa, mutta työllisyystilanne 
heikkeni. Muissa samanlaisen kas­
vun jäsenmaissa (Belgia, Espanja, 
Ranska, Iso-Britannia ja erityisesti 
Alankomaat) työllisyystilanne pa­
rani. 
Työllistävän kasvun lisääminen on 
yksi eurooppalaisen työllisyysstra­
tegian ensisijaisista tavoitteista, 
joilla pyritään varmistamaan lisää 
työpaikkoja tuova tuotannon 
kasvu. Toisin sanoen unionin poli­
tiikan tavoitteena ei ole BKT:n kas­
vun varmistaminen itsetarkoituk­sellisesti vaan keinona luoda työ­
paikkoja työttömille ja niille, jotka 
ovat luopuneet työnhausta työmah­
dollisuuksien puuttumisen vuoksi. 
Sen tavoitteena ei ole tuottavuuden 
kasvun hidastaminen. Suuri tuot­
tavuuden kasvu on päinvastoin ta­
louselämän paremman kilpailuky­
vyn ja hyvinvoinnin välttämätön 
edellytys. Tästä ovat esimerkkinä 
pk-yritysten luomat työpaikat. 
Vuosina 1993-95 pk-yritysten liike­
vaihto kasvoi 10 prosenttia, ja sa­
mana ajanjaksona niiden työllisyys 
parani yli 5 prosenttia, kun taas 
suurten yritysten samansuuruinen 
liikevaihdon kasvu paransi työlli­
syyttä vain 3 prosenttia. 
Unionin työllisyyden viimeaikai­
nen kasvu oli jopa niissä maissa, 
jotka ovat parhaiten onmstuneet 
muuntamaan kasvun uusiksi 
työpaikoiksi, pienempää kuin 
Yhdysvalloissa, jossa BKT kasvoi 
vain hieman vuosien 1993 ja 1995 
välisenä aikana, mutta jossa 
työssäkäyvien määrä kasvoi keski­
määrin yli 2 prosenttia vuodessa 
verrattuna Euroopan mitättömään 
kokonaiskasvuun. Tämä heijastaa 
osittain sitä tosiseikkaa, että 
Yhdysvalloissa tuotanto on jatku­
vasti kasvanut vuodesta 1991, kun 
taas Euroopassa talouden elpymi­
nen on vasta aluillaan. Suurelta 
osin se kuitenkin heijastaa perus­
luonteista eroa uusien työpaikko­
jen nettomääräisessä kasvussa 
BKT:n kasvuyksikköä kohti. Tämä 
kasvu on pitkällä aikavälillä ollut 
Yhdysvalloissa paljon suurempaa 
kuin Euroopassa. 
On esitetty useita analyyseja työ­
hön liittyvien kasvun osatekijöi­
den eroista, vaikka eri tekijöiden 
merkityksestä ei ollakaan yksi­
mielisiä. Erään tärkeän osatekijän 
muodostavat huomattavat työ­
paikkojen menetykset pitkällä ai­
kavälillä Euroopan maataloudes­
sa ja tehdasteollisuudessa. 
Euroopassa menetykset ovat olleet olennaisesti suurempia kuin 
Yhdysvalloissa, jossa ne ovat liitty­
neet pikemminkin suurempaan 
tuotannon kasvuun kuin vähäi­
seen tuottavuuden kasvuun, pa­
rantuneeseen kilpailukykyyn ja 
dynaamisuuteen. 
Toinen tärkeä osatekijä on uusi­
en työpaikkojen nettomäärän 
suurempi kasvu Yhdysvalloissa 
palvelualalla, jossa tuotannon (tai 
arvonlisän) kasvu ei ole juuri 
poikennut Euroopasta. Koko 
Yhdysvaltain talouden työllisyyttä 
suuresti lisäävä kasvu perustuu 
tämän alan suureen työllisyyden 
kasvuun verrattuna tuotantoon. 
On kuitenkin eroja sekä 
palvelualojen työllisyyden kasvun 
suuruudessa että siinä, missä 
määrin palveluja tarjotaan 
yksityisesti tai julkisesti (tarkem­
min jäljempänä). Tämä työllisyys-
tulos liittyy myös keskimääräisten 
palkankorotusten alhaiseen 
tasoon tai työvoimakustannusten 
vähäiseen nousuun yleensä sekä 
moniin muihin syihin, kuten 
kasvaneisiin palkkaeroihin 
alimmissa palkkaluokissa sekä 
erityisesti palvelumarkkinoiden 
parempaan toimintaan 1970-
ja 1980-luvulla. Palkka-astei­
kon joustavuus sekä vähäi­
sen vakuutussuojan tarjoava, 
rajoitettu työttömyysvakuutusjär-
jestelmä, jonka vuoksi monien 
työttömien on tehtävä työtä hyvin 
erilaisin palkkaehdoin, selittävät 
palvelualojen vähän tuottavien 
työpaikkojen syntymistä Yhdys­
valloissa. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Eurooppalaisen työllisyysstrategi­
an toteuttamista ei täten voida" 
viivyttää eikä tyytyä työttömyy­
den lievään laskuun vuodesta 
1994. Euroopan nykyaikaistamis­
ta on jatkettava ja hyödynnettävä 
kaikki unionin tarjoamat mahdol­
lisuudet. 
10 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
Sisämarkkinoiden perustamisen 
myötä on syntymässä BKT.lla 
mitattuna maailman suurin ta­
lousjärjestelmä, jonka takana on 
370 miljoonan kuluttajan osto­
voima. Eri alojen lainsäädäntöä 
on yhdenmukaistettu ja kaupan 
sekä palvelualojen, julkisten 
hankintojen ja rahoitusmarkki­
noiden tuottavien tekijöiden va­
paan liikkuvuuden esteitä pois­
tettu, minkä seurauksena EU:n 
sisäinen kauppa on kasvanut. 
Tämä on vaikuttanut osaltaan 
Euroopan talouden, kasvun ja 
työllisyyskehityksen nykyaikais­
tumiseen. Tätä prosessia on jat­
kettava ja tehostettava, ja sen 
tuomat edut on hyödynnettävä 
mahdollisimman hyvin. Jäsen­
maiden yhteistyö verotuksen 
alalla on riittämätöntä, erityi­
sesti välillistä verotusta koske­
vissa päätöksissä, jotka edellyt­
tävät yksimielisyyttä. Riittämä­
tön yhteistyö näyttää olevan 
yksien markkinoiden ja 15 yh-
teensovittamattoman, verotus­
järjestelmiltään erilaisen mark­
kina-alueen yhteensovittamisen 
suurimpia esteitä. Euroopan inf­
rastruktuuria on myös kehitet­
tävä yhtenäismarkkinoille sopi­
vaksi siirtymällä kansallisten 
verkostojen sekamelskasta to­
dellisiin Euroopan laajuisiin lii­
kenne-, energia-ja televiestintä­
verkkoihin. Oikein hyödynnetty­
nä yhteinen talous tarjoaa mah­
dollisuuksia kasvulle ja uudelle 
työllisyydelle tavalla, jota yksit­
täiset maat eivät voi saavuttaa 
yksin toimiessaan. 
Euroopan talous- ja rahaliitto 
varmistaa kestävän kasvun 
ja vähenevän työttömyyden 
edellytykset. Konvergenssin 
jatkamisen vaatimus parantaa 
tasapainoisten toimintaohjelmi­
en yhdistämisen edellytyksiä. 
Vakaa makrotaloudellinen 
kehys vilkastuttaa investointe­
ja ja yksityistä kulutusta. Li­säksi talous- ja rahaliitto 
mahdollistaa sisämarkkinoi­
den kaikkien mahdollisuuksien 
toteuttamisen. Valuuttakurssi-
häiriöiden pysyvä poistaminen 
parantaa hintojen avoimuutta, 
kilpailua ja tehokkuutta. 
- Euroopan työllisyysjärjestelmi-
en nykyaikaistaminen. Massa­
tuotantoon ja pääasiassa 
miespuolisiin, ammatillisesti 
yksipuolisiin työntekijöihin 
nojautunut työllisyysjärjestelmä 
on vanhentunut. Nykyaikainen 
kansantalous perustuu tietoon, 
joten tieto ja tekniikka ovat 
keskeisessä asemassa muokat­
taessa työn organisoimista; 
tuloksena on ihmisten ammatil­
lisiin taitoihin ja monipuolisuu­
teen perustuva kansantalous. 
Joka vuosi katoaa ainakin 
10 prosenttia kaikista työpai­
koista ja niiden tilalle syntyy 
uusien menetelmien ja uusien 
yritysten tarjoamia uusia työ­
paikkoja, joihin edellytetään uu­
denlaisia taitoja. Työmarkkinoi­
den kysynnän nopeisiin muu­
toksiin ei ole kuitenkaan varau­
duttu riittävästi tarjolla olevan 
työvoiman ammattitaitoa paran­
tavilla toimenpiteillä. Kahden 
nopeuden työmarkkinat ovat 
yksi Euroopan työmarkkinaon-
gelmien perussyistä. Euroopan 
talouden pitkäaikainen kilpailu­
kyky riippuu sen vuoksi uudesta 
yhteensovitetusta ratkaisumal­
lista, jossa inhimillisiin voima­
varoihin, koulutukseen ja uudel­
leenkoulutukseen sekä työttömi­
en uudelleenintegroimiseen 
investoiminen parantaa sekä 
tarjolla olevien työntekijöiden 
ammattitaidon tasoa että työ­
markkinoiden joustavuutta. 
Tällä rakenteellisella muutoksella 
varmistettaisiin työllisyyden 
kestävä kasvu keskipitkällä 
ja pitkällä aikavälillä. Tätä 
pyrkimystä olisi täydennettävä tarkoituksenmukaisella työvoima-
kustannuskehityksellä. Lisäksi on 
huolehdittava riittävistä työmah­
dollisuuksista erityisesti palvelua­
lalla sille työvoiman osalle, jonka 
ei voida kohtuudella olettaa hank­
kivan korkeaa ammattitaitoa. Eri­
tyisesti tämän ansiosta Euroopan 
talouden on mahdollista vastata 
haasteisiin ja hyödyntää mahdolli­
suuksia, jotka ovat seurausta li­
sääntyvästä globalisoitumisesta ja 
kilpailusta uusien teollisuusmai­
den ja voimakkaasti kasvavien 
kansantalouksien taholta, mu­
kaan lukien Kaakkois-Aasian sekä 
Keski- jä Itä-Euroopan maat. 
Uusille markkinoille pääsy tarjoaa 
mahdollisuuksia, joiden avulla oli­
si voitava luoda työpaikkoja. Tämä 
edellyttää uusien erikoistumisalo­
jen ja uusien työpaikkoja luovien 
alojen kehittämistä Euroopassa 
sellaisen toiminnan asemesta, jos­
sa alhaiset työvoimakustannukset 
ovat tärkein keino kilpailtaessa 
näiden maiden kanssa. Tuotannon 
kasvava globalisoituminen alhais­
ten työvoimakustannusten aloilla 
voisi johtaa unionissa yhä suurem­
paan työttömyyteen ja voimak­
kaampiin protektionistisia 
toimenpiteitä koskeviin vaatimuk­
siin näillä aloilla. 
Työpä ikkoj en 
luominen ja 
vähentäminen 
Työllisyyden kasvun toimialakoh­
tainen jakautuminen oli hyvin 
samanlaista eri puolilla unionia 
vuonna 1995. Yritys-, terveys- ja 
koulutuspalveluiden, vapaa-ajan 
ja henkilökohtaisten palveluiden 
sekä ympäristönsuojelun alalla 
syntyi nettomääräisesti eniten työ­
paikkoja, kun taas aiempaan ta­
paan maataloudessa ja tehdasteol­
lisuudessa (lukuun ottamatta 
laitetekniikkaa, joka osittain 
liittyy ympäristönsuojelun yleisty-
-11-
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
miseen) menetettiin eniten 
työpaikkoja useimmissa jäsen­
maissa. Tämä on jatkoa pitkäai­
kaiselle suuntaukselle, joka on 
yhtä selvästi nähtävissä Yhdysval­
loissa ja Japanissa. Niiden kan­
santalouksissa työllisyys on kas­
vanut eniten pitkälti samoilla 
toimialoilla kuin Euroopassa. 
Samaten työllisyyden heikentymi­
nen tai ennallaan pysyminen on 
keskittynyt samoille aloille. 
Muutosten laajuudessa on kuiten­
kin havaittavissa eroja. 
Viime suhdannejakson aikana 
pk-yritysten työllisyyskehitys oli 
suotuisaa. Vuosina 1988-1990 
työllisyystilanne parani kaikenko­
koisissa yrityksissä, mutta erityi­
sesti pk-yrityksissä. Vuodesta 
1991 kaikkein pienimpien, alle 
10 työntekijän yritysten työlli­
syystilanne on parantunut. Pienis­
sä (10-49 työntekijän) ja keskisuu-
rissa (50-249 työntekijän) 
yrityksissä työllisyys pysyi ennal­
laan, kun taas suurissa yrityksissä 
alkoi laskusuunta. Elpymisen 
alettua suurten yritysten työlli­
syystilanne on jälleen kohentunut 
huomattavasti. 
Palvelualoilla saatiin 13 vuoden 
aikana, vuosina 1980-1993, 
Euroopassa 18 miljoonaa ja 
Yhdysvalloissa 22 miljoonaa uutta 
työpaikkaa. Suhteellisesti 
laskettuna työpaikkojen määrän 
kasvu oli Yhdysvalloissa noin 
kolmanneksen suurempaa kuin 
Euroopassa. Kunnallisten palve­
luiden (terveys-ja sosiaalipalvelut 
sekä koulutus) ja vapaa-ajan toi­
minnan osuus työllisyyden kas­
vusta oli Yhdysvalloissa lähes yksi 
prosentti ja Euroopassa ja 
Japanissa noin puoli prosenttia 
vuodessa. Ainoat muut toimialat, 
joilla työpaikkojen nettomääräi­
nen kasvu oli huomattavaa 
Euroopassa ja Yhdysvalloissa, oli­
vat yrityspalvelut, jakelu sekä ho­
telli-ja ravintola-ai a. Paljon suurempi ero Euroopan 
ja Yhdysvaltain ja varsinkin 
Euroopan ja Japanin välillä vallit­
si teollisuudessa ja maataloudes­
sa. Euroopassa näillä kahdella 
toimialalla menetettiin 13 miljoo­
naa työpaikkaa. Yhdysvalloissa 
menetettiin vajaat kaksi miljoo­
naa työpaikkaa, kun taas Japanis­
sa työllisyystilanne kohentui 
jonkin verran. Nämä erot johtuvat 
ensisijaisesti teollisuuden työlli­
syystilanteen muutoksista, sillä 
maatalouden työllisyystilanne 
heikkeni kaikilla kolmella talous­
alueella, joskaan ei samassa mää­
rin. Näillä kahdella toimialalla 
menetettyjen työpaikkojen luku­
määrä on tärkeämpi tekijä selitet­
täessä Euroopan (Yhdysvaltoihin 
verrattuna) huonoa työllisyystu­
esta kuin palvelualojen uusien 
työpaikkojen vähäinen määrä: jos 
palvelualoilla olisi luotu uusia 
työpaikkoja samaan tahtiin kuin 
Yhdysvalloissa, EU olisi tosin 
luonut seitsemän miljoonaa uutta 
työpaikkaa, mutta tehdasteolli­
suudessa menetettiin tosiasialli­
sesti kuusi miljoonaa työpaikkaa 
enemmän kuin Yhdysvalloissa, ja 
maataloudessa ja rakennusalalla 
menetettiin yhteensä noin neljä 
miljoonaa työpaikkaa. 
Yhdysvaltain parempi työllisyys-
tulos teollisuudessa heijastaa, 
toisin kuin palvelualoilla, pikem­
minkin paljon suurempaa tuotan­
non kasvua kuin vähäisempää 
tuottavuuden kasvua. Itse asiassa 
tuottavuuden kasvu on ollut 
suurempaa kuin Euroopassa 
15 viime vuoden ajan, mikä 
yhdessä dollarin devalvaation 
kanssa muihin valuuttoihin näh­
den vauhditti Yhdysvaltain tuotta-
jien kilpailukyvyn voimakasta 
kasvua sekä koti- että vientimark­
kinoilla ja siten edisti tuotannon 
kasvua. 
Palvelualoilla tuotannon kasvu 
näyttää toisaalta olleen Yhdysval­loissa paljolti Euroopan tasolla; 
tässä tapauksessa työpaikkojen 
määrän suurempi kasvu heijastaa 
tuottavuuden paljon vähäisempää 
kasvua Yhdysvalloissa, toisin 
sanoen työllisyyspainotteisempaa 
kehitystä. Tämä ei kuitenkaan 
näytä liittyvän yksiselitteisesti 
keskimääräisten palkankorotus­
ten alhaiseen tasoon Yhdysvaltain 
palvelualoilla, koska palvelualojen 
reaalipalkkojen nousu (+ 3,9 pro­
senttia vuosina 1984-1994) ei ollut 
juurikaan alhaisempi kuin 
Euroopassa (+ 4,7 prosenttia). Se 
voisi liittyä myös suurempaan 
palkkahajontaan erityisesti alim­
missa palkkaluokissa 1970- ja 
1980-luvulla, jolloin huomattava 
osuus Yhdysvaltain palvelualoilla 
luoduista uusista työpaikoista oli 
tarkoitettu pienipalkkaisille ja 
vähemmän koulutetuille työnteki­
jöille. 
Suunta näyttää kuitenkin käänty­
neen 1990-luvulla. Tiedot uusien 
työpaikkojen toimialakohtaisesta 
jakautumisesta Yhdysvalloissa 
osoittavat, että työllisyyden kasvu 
on keskittynyt korkeaa ammatti­
taitoa edellyttäviin tehtäviin. Itse 
asiassa 68 prosenttia kokopäiväis­
ten työpaikkojen nettomääräisestä 
kasvusta vuosina 1994-1996 
keskittyi työpaikkaryhmiin, joissa 
maksettava palkka on keskipalk­
kaa suurempi. Lisäksi 52 prosent­
tia työllisyyden kasvusta kohdis­
tui työpaikkaryhmien ylimpään 
30 prosenttiin. 
Samanaikaisesti Yhdysvalloissa 
on tapahtunut politiikan muutos. 
Nyt korostetaan enemmän tarvet­
ta erityisesti vähemmän koulutus­
ta edellyttävien työpaikkojen 
laadun parantamiseen, minkä 
vuoksi Yhdysvaltain hallitus 
pyrkii parantamaan ja laajenta­
maan koulutusmahdollisuuksia ja 
työllistymistä. Tämä poliittisten 
katsantokantojen lähentyminen 
ilmenee Lillessä järjestetyn työlli-
12 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
syyttä koskeneen G7-maiden 
huippukokouksen päätelmissä. 
Toimialakohtainen 
liikkuvuus ja 
työpaikkojen vaihtuvuus 
Sekä Euroopassa että Yhdysval­
loissa vuosittain luotujen ja 
menetettyjen työpaikkojen määrä 
on melkoinen, moninkertainen 
verrattuna työllisyyden nettomuu-
toksiin, jotka ovat yleensä 
huomion kohteena. Unionin alu­
eella keskimäärin joka kahdeksas 
tiettynä vuotena työssäkäyvä joko 
ei seuraavana vuonna ollut töissä 
lainkaan tai työskenteli toisella 
alalla. Kun tähän lisätään niiden 
henkilöiden määrä, jotka vaihta­
vat työpaikkaa saman toimialan 
sisällä, saadaan vuotuiseksi työ­
paikkojen vaihtuvuuden frekvens­
siksi 1:6, joka näyttää olevan sa­
malla tasolla Yhdysvaltain 
kanssa. Joissakin jäsenmaissa, 
kuten Espanjassa, Tanskassa, 
Alankomaissa ja Isossa-Britanni­
assa, vaihtuvuus on tätäkin korke­
ampi. 
Toimialojen välisellä liikkuvuu­
della ei ole paljonkaan yhteyttä 
toimialojen työllisyyden kasvu­
vauhtiin, eikä se osoita edes, onko 
meneillään nousu- vai laskusuun­
taus. Tärkeämpää näyttää olevan 
työntekijöiltä edellytetty ammatti-
taito sekä epäsuorasti työn 
suorittamiseen tarvittavan 
koulutuksen laajuus. Niinpä maa­
taloudessa vuotuinen työpaikko­
jen vaihtuvuus (vain työntekijöi­
den lukumäärän perusteella) on 
20-25 prosenttia ja hotelli- ja 
ravintola-alalla lähes 30 prosent­
tia. Sitä vastoin pankki- ja 
vakuutusalalla sekä julkishallin­
nossa, jossa koulutusvaatimukset 
ovat keskimäärin selvästi 
korkeammat, uusia työntekijöitä 
on vuosittain vain noin yhdeksän 
prosenttia alan työntekijöistä. Tämä heijastaa jossain määrin 
sitä, kuinka hankalaa ihmisten on 
siirtyä ammatista toiseen 
(verrattuna liikkumiseen eri toi­
mialojen samanlaisten työpaikko­
jen välillä) tietyissä maissa, mikä 
on edelleen yksi työmarkkinoiden 
joustamattomuuden syitä. Sen si­
jaan ei ole näyttöä siitä, että kah­
den työntekijän kotitalouksien 
kasvava määrä rajoittaisi alueel­
lista liikkuvuutta. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Euroopan ja Yhdysvaltain työlli­
syyden kasvun vertailu tuo esille 
poliittisia kysymyksiä, joihin vas­
taaminen ei ole helppoa. 
- Yhdysvalloissa on onnistuttu 
luomaan enemmän työpaikko­
ja ja saavutettu paremmin 
työllisyyttä luova kasvun 
malli. Tämän syyt ja Euroo­
pan unionin jäsenmaiden 
opiksi otettavat asiat liittyvät 
yhteiskunnallisiin, poliittisiin, 
kulttuurisiin ja taloudellisiin 
tekijöihin, ja niistä on keskus­
teltava. Vaikka palkkahajonta 
alimmissa palkkaluokissa on 
tärkeämpi tekijä Yhdysvallois­
sa kuin Euroopassa, asiaan 
vaikuttavat muutkin tekijät, 
kuten erot työvoiman liikku­
vuudessa (monista syistä) 
ja tavaroiden ja palvelui­
den markkinoita koskevassa 
sääntelyssä. Vaikka on­
kin kyseenalaista, voidaanko 
samanlaista palkkojen eriyttä­
mistä sovittaa eurooppalai­
seen yhteiskuntamalliin, on­
gelman ratkaisutavasta ollaan 
yhä yksimielisempiä. Tämän 
osoittavat G7-maiden työlli­
syyttä koskeneen huippukoko­
uksen päätelmät, joiden mu­
kaan vaihtoehtoina ei saisi 
olla työttömyyden lisääntymi­
nen ja tuloerojen kasvaminen. 
Joka tapauksessa tarvitaan 
käytännöllisiä uudistuksia työnhakua jarruttavien tekijöi­
den poistamiseksi ja paremmin 
toimivien työmarkkinoiden 
luomiseksi. Tältä osin erityises­
ti alimpiin palkkaluokkiin 
kohdennettu välillisten palkka­
kustannusten vähentäminen 
edistäisi työllisyyden kasvua. 
Vaikutukset ovat kuitenkin 
todennäköisesti rajalliset, joten 
on sitäkin tärkeämpää täyttää 
tuottavuussuuntausta kor­
keamman kasvun edellytykset 
ja ottaa huomioon kaikki muut 
tekijät, jotka saattavat estää 
Euroopan taloudellisen kasvun 
mahdollisuuksia. 
Vaikka politiikalla on taipu­
mus keskittyä kasvaviin toi­
mialoihin sekä uuden toimin­
nan kehittämistä vilkastutta­
viin toimenpiteisiin, Euroo­
pan epäonnistuminen tar­
peeksi suuren työllisyyden 
kasvun ylläpitämisessä on 
seurausta taantuvilla toimi­
aloilla menetetyistä työpai­
koista. Tämä ei johdu siitä, 
että työpaikkoja menetetään 
teknologisen edistyksen ja 
automaation vuoksi, vaan 
syynä on tuotannon vähäinen 
kasvu. Siksi on korostettava 
tarvetta parantaa kilpailuky­
kyä ja luoda suotuisampia 
markkinaedellytyksiä. 
Työpaikkojen vaihtuvuuden 
laajuuden perusteella työ­
markkinoita ei voi pitää liian 
joustamattomina ainakaan sil­
tä osin, että työntekijöiden 
liikkuvuutta toimialalta toisel­
le rajoitettaisiin kohtuutto­
masti. Tiedot osoittavat kui­
tenkin, että vähemmän koulu­
tettujen työntekijöiden liikku­
vuus on suurinta ja että hei­
dän on kenties helpompaa siir­
tyä toisenlaisiin tehtäviin 
kuin enemmän koulutettujen 
ja yleensä erityiskoulutuksen 
saaneiden työntekijöiden. 
-13 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
Joustavuus ja työn 
turvaaminen 
Viime vuosina käydyssä keskuste­
lussa on yhä useammin todettu, 
että Euroopan työmarkkinoiden 
joustavuutta on lisättävä, koska 
tämä on kilpailukyvyn ja työllisyy­
den kasvun välttämätön rakenteel­
linen edellytys. Huomattavasti vä­
hemmän yksimielisiä ollaan siitä, 
mitä joustavuudella oikeastaan 
tarkoitetaan, kuinka siihen pääs­
tään ja onko se riittävä kasvun 
edellytys. Samaan aikaan on näh­
tävissä monenlaisia seikkoja, jotka 
osoittavat Euroopan työmarkkinoi­
den olevan muuttumassa jousta­
vammiksi työn organisoinnin, lain-
säädännöllisen kehyksen ja 
työaikajärjestelyjen osalta. 
Yö- ja viikonlopputyötä tekevien 
ihmisten määrä on kasvanut viime 
vuosina useimmilla unionin alueil­
la, vaikkakaan monet eivät ole ha­
lukkaita siihen (äskettäin tehty sel­
vitys, johon osallistui työnantajia 
viidestä maasta, osoitti, että yritys­
ten on vaikea löytää työvoimaa lau­
antaiksi). Suuntaus on siis kohti 
joustavampia työaikajärjestelyjä. 
Samanaikaisesti kokopäivätyötä 
tekevien keskimääräinen viikko-
5 Muutos osa-aikaisessa ja kokopäivä­
toimisessa työllisyydessä vuosina 1987-96 
orosenttia kokonaistyöisyydMa 
1967 1968 1969 1990 1991 1992 1993 1994 199S työaika on muuttunut tuskin lain­
kaan kymmenen viime vuoden 
aikana ja itse asiassa pidentynyt 
vuosien 1990 ja 1995 välisenä 
aikana. Keskimääräisen työajan 
lyhentyminen kymmenen viime 
vuoden aikana on osittain seuraus­
ta työllisyyttä koskevista muutok­
sista eri toimialoilla (erityisesti 
työpaikkojen menetyksestä 
maataloudessa, jossa tehdään 
pitkiä työpäiviä), mutta pääasialli­
sena syynä on lisääntynyt osa-aika­
työ. 
Suurin osa 1990-luvun alun uusista 
nettolukumääräisistä työpaikoista 
oli osa-aikaisia - sekä naisten että 
miesten kohdalla -ja tämä suunta­
us jatkui vuonna 1995 (kaavio 5). 
Noin 71 prosenttia miesten uusista 
nettomääräisistä työpaikoista oli 
osa-aikaisia, naisilla noin 85 pro­
senttia. Tämä osoittaa suuntausta 
kohti joustavampia työmarkkinoi­
ta, kun otetaan lisäksi huomioon, 
että osa-aikatyöntekijöillä on vä­
hemmän työhön liittyviä oikeuksia 
kuin kokopäivätyöntekijöillä. 
Lisäksi miesten kokopäivätyöpaik-
kojen vähäinen kasvu on todennä­
köisesti ollut osasyynä heidän ve­
täytymiseensä työmarkkinoilta. 
Miesten osa-aikaisen työskentelyn 
huomattava kasvu koskee parhaas­
sa työiässä olevien ryhmää, jossa 
kasvu on ollut 50 prosenttia vuosi­
na 1990-95. Merkittävä osa näistä 
miehistä on ottanut osa-aikatyön, 
koska eivät ole löytäneet kokopäi­
vätyötä. 
Samaten suuri osa vuonna 1995 
luoduista työpaikoista oli määrä­
aikaisia. Määräaikaistyön osuus 
miesten työllisyyden kasvusta 
unionissa oli 100 prosenttia ja 
osuus naisten työllisyyden kasvus­
ta hieman vajaat 50 prosenttia. 
Vaikka määräaikaisen työskente­
lyn osuus unionin koko työllisyy­
destä on suhteellisen pieni (noin 
12 prosenttia), vuonna 1995 työ­
paikan löytäneistä työttömistä yli 50 prosenttia sai juuri määräai­
kaista työtä. Hieman suurempi 
osuus alle 25-vuotiaista sai määrä­
aikaisen työpaikan (51 prosenttia 
verrattuna 45 prosenttiin 25-49-
vuotiaista). Vaikka joihinkin työ­
paikkoihin sisältyy koulutusjakso, 
tämä ei ole määräaikaisen työpai­
kan ottamisen syy. Yrityksessä an­
nettavasta koulutuksesta hyötyvi­
en työttömien osuus oli itse asiassa 
pienempi kuin jo työssäkäyvien. 
Näin ollen useimpien saatavilla ei 
ollut muuta kuin määräaikaisia 
työpaikkoja. 
Määräaikaistyön ja koulutustason 
välinen suhde ei ole yhtenäinen uni­
onin alueella, eikä voida sanoa 
yleistäen, että määräaikaiset työ­
paikat ja vähäinen koulutus liitty­
vät yhteen. On totta, että unionin 
eteläosissa vähemmän koulutettu­
jen osuus määräaikaistyötä teke­
vistä on suhteellisen suuri, kun 
taas pohjoisosissa on todennäköi­
sempää, että korkeasti koulutettu 
henkilö on määräaikaisessa työsuh­
teessa vähemmän koulutettujen si­
jaan. 
Useimmat jäsenmaat pitävät 
työllisyysmallin muuttamisen 
perusedellytyksenä joustavien työ­
järjestelyjen laajentamista erityi­
sesti keventämällä osa-aikatyön ja 
määräaikaisten sopimusten sään­
nöstelyä, mutta myös uudistamalla 
työaikaa koskevaa sääntelyä. 
Muut, erityisesti palvelukseen otta­
mista ja erottamista koskevat sää­
dökset voivat vaikuttaa työpaikko­
jen luomiseen sekä siihen, kuinka 
nopeasti yritykset soveltavat muu­
tokset työvoimaansa. Monissa jä­
senmaissa katsotaan joustavampi­
en työolosuhteiden ja uusien 
työpaikkojen välillä olevan erityi­
nen yhteys. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Vaikka edellä mainitut seikat osoit­
tavatkin, että Euroopan taloudessa 
14 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
on enemmän joustavuutta kuin 
kymmenen vuotta sitten, tämän 
vaikutus työpaikkojen luomiseen ei 
ole selvästi nähtävissä. On siis 
mahdollista, että joitakin työllisyy­
den kasvun esteitä on vielä olemas-
sa. On syytä kysyä, miksi 
joustavampien työ- ja työaikajär­
jestelyjen työllistävät mahdollisuu­
det eivät toteudu. Vastaus näyttää 
liittyvän tapaan, jolla yritykset 
organisoivat uudelleen tuotanto­
aan ja työjärjestelyjään. Toimenpi­
teet rajoittuvat usein marginaalis­
ta työvoimaa koskeviin muutoksiin 
lisäämällä ulkopuolisten palvelu­
jen käyttöä, määräaikaisia 
sopimuksia ja epätyypillisiä 
työjärjestelyjä. Jos halutaan 
hyödyntää uusien työn 
organisointimuotojen työllistävät 
mahdollisuudet kattavasti, on 
oikeutettua ottaa käyttöön 
myönteinen ja laaja-alainen ratkai­
sumalli, joka nivoo työntekijät 
aktiivisiksi prosessin osapuoliksi. 
- Työn uudelleen jakamista kos­
kevat pyrkimykset riippuvat 
sisäisten ja ulkoisten työmark­
kinoiden välisten esteiden 
madaltamisesta, jotta työttö­
mät pääsevät työhön ja osa-ai­
kaiset ja määräaikaistyötä te­
kevät pääsevät turvatumpaan 
kokopäivätyöhön. Joustavuutta 
edistävien ohjelmien käyttöön­
otto, joilla esimerkiksi helpote­
taan osa-aikaisten tai määräai­
kaisten työntekijöiden työllis­
tämistä, nostavat esiin 
kysymykset yhteiskunnan tur­
vaverkosta sekä naisten ja 
miesten välisestä tasa-arvosta. 
- Työajan järkevän uudelleenor­
ganisoinnin myötä lyhenevä työ­
aika voi tuoda etuja sekä työn­
antajille että työntekijöille. In­
novatiivisen työnorganisoinnin 
leviämisen edistämistä, työajan 
muuttamista ja organisaatio­
muutoksen hallintaa koskevaa 
hyvää toimintatapaa olisi kehi­tettävä erityisesti pieniä ja kes­
kisuuria yrityksiä ajatellen. Oli­
si myös kehitettävä kokeiluja, 
joissa yhdistetään työajan ly­
hentäminen ja verohelpotukset 
tai sosiaaliturvaetuudet; sellai­
sia on toistaiseksi tehty vähän 
ja pääasiassa yritys- tai paikalli­
sella tasolla. 
Tavaroiden ja palveluiden 
markkinoilla edelleen vallitse­
va jäykkyys estää joustavi­
en työmarkkinoiden täysien 
mahdollisuuksien toteutumi­
sen. Joustamattomuuden syyt 
on selvitettävä ja ne on pyrittä­
vä poistamaan. 
'Oppimiseen kannustavasta yri­
tyksestä' on tultava olennainen 
osa joustavuutta. Tämä edellyt­
tää uudenlaisia yhteistyön muo­
toja yritysten, järjestöjen ja kou­
luttajien välillä, jotta tarvittavia 
uusia ja muuttuvia taitoja olisi 
tarjolla. Ammattitaidon paran­
taminen nykyisenlaisella työ­
ajalla voi edistää joustavuutta 
enemmän kuin työajan lyhentä­
minen. 
Yritysten kyky mukautua 
tekniikan ja markkinoiden muu­
toksiin riippuu siitä, miten te­
hokkaasti ne kykenevät hyödyn­
tämään muita kuin aineellisia 
varoja ja erityisesti tutkimus-ja 
kehitystyötä, innovatiivisuutta 
sekä elinikäistä oppimista. Jotta 
yritykset täyttäisivät nämä vaa­
timukset ja säilyttäisivät samal­
la joustavuuden ja turvan väli­
sen tasapainon, ne on organisoi­
tava siten, että ne tarjoavat kai­
kille työntekijöille jatkuvan 
mahdollisuuden saada tietoa, 
jolloin työntekijät voivat paran­
taa mukautumiskyky ään ja 
työllistymismahdollisuuksiaan. 
Työvoiman työllistymismahdol­
lisuuksia on ammatillisen kou­
lutuksen avulla jatkuvasti tuet­tava. Muussa tapauksessa pe­
rusteet sijoittaa työvoiman kou­
luttamiseen saattavat heiketä, 
kun yritykset mukautuakseen 
nopeasti muuttuviin työmarkki­
noiden vaatimuksiin kehittävät 
joustavampia työsopimuksia, joi­
den myötä työpaikan varmuus 
heikkenee. Japanilaiset suuryri­
tykset sijoittavat koulutukseen 
elinikäisen työsuhteen järjestel­
missä, jolloin koulutuksen tuo­
ma hyöty pysyy yrityksessä. Eu­
roopassa joustavuus ei saa mer­
kitä sitä, että työpaikan säilymi­
nen vaarantuu. Yritysten kyky 
mukautua markkinoiden ja tek­
niikan muutoksiin riippuu am­
mattitaitoisesta ydintyövoimas­
ta ja sen yhteistyökyvystä. 
Eurooppalaisessa näkemykses­
sä työpaikan turvasta olisi 
keskityttävä työntekijöiden 
työllistymismahdollisuuksiin 
työmarkkinoilla eikä varmuu­
teen nimenomaan olemassa ole­
vasta työpaikasta. Siten edistet­
täisiin sekä joustavuutta että 
kykyä hyväksyä muutoksia osa­
na prosessia, jossa parannetaan 
tuottavuutta ja työpaikkojen 
luomista. 
Suurempi joustavuus työllisty­
mismahdollisuuksien ja turvan 
yhteydessä riippuu asianmukai­
sesta sosiaaliturvan tasosta. Ko­
kemukset eräissä maissa osoit­
tavat, että joustava talous on 
mahdollista ylläpitää yhdistä­
mällä tehokas, aktiivinen työ­
markkinapolitiikka ja korkea so­
siaaliturvan taso. Korkea tuoton 
ja tuotannon taso voivat luoda 
järjestelmän, joka perustuu 
yhteisymmärrykseen työmark­
kinapolitiikalle, työnantajille ja 
työntekijöille markkinoiden 
joustavuuden takaamiseksi kuu­
luvista tehtävistä ja velvoitteis­
ta. Tanskan työmarkkinapolitii­
kan viimeaikaiset suuntaukset 
ovat esimerkki tällaisesta yh-
-15 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
teisymmärrykseen perustuvasta 
järjestelmästä. Tanskan koke­
mukset osoittavat kuitenkin 
myös, että tällainen järjestelmä 
edellyttää lisäksi tiukkoja val­
vontaa ja toimeenpanoa koske­
via määräyksiä, joilla hillitään 
talousarvioon koituvia kustan­
nuksia ja ehkäistään työvoiman 
tarjontaa rajoittavia tekijöitä. 
Keskeisiä työmarkkinajärjestel­
miä — työllisyysturvaa, työaikaa, 
sosiaaliturvaa sekä työterveyttä ja 
-turvallisuutta — on arvioitava 
perinpohjaisesti uudelleen, jotta 
ne voidaan sopeuttaa uudella ta­
valla järjestettyyn työelämään. 
Uudessa työelämässä työntekijöi­
tä koskevan turvan käsite on muo­
toiltava uudelleen siten, että siinä 
keskitytään turvaan, joka perus­
tuu työllistettävyyteen työmarkki-
noilla eikä niinkään yksilön 
varmuuteen työpaikastaan. 
Yksinkertaistavasta sääntelyn 
tarpeellisuutta koskevasta kes­
kustelusta olisi siirryttävä etsi­
mään uutta, joustavuuden ja työl-
listymismahdollisuuksien 
turvaamisen välistä tasapainoa, 
josta olisi konkreettista hyötyä 
sekä työntekijöille että työnanta­
jille. Laajalle levinnyt, sekä työttö­
mien että työssä käyvien keskuu­
dessa vallitseva turvattomuuden 
ilmapiiri on osaltaan lisännyt ku­
luttajien varovaisuutta ja heiken­
tänyt elpymisnäkymiä. 
Tulevaisuuden taidot 
Tekninen kehitys ja yritysten 
välinen kilpailu kiihdyttää 
rakennemuutosta. Kymmenen 
vuoden kuluttua 80 prosenttia nyt 
käyttämästämme tekniikasta on 
vanhentunutta, ja sen tilalla on 
uusia, kehittyneempiä tekniikoita. 
Silloin 80 prosenttia työvoimasta 
työskentelee yli kymmenen 
vuotta vanhan koulutuksen poh­
jalta. Työvoiman ammattitaidon taso 
kohoaa väistämättä. Vuosina 
1983-1991 johtajiksi tai ammatti-
tai teknisiksi työntekijöiksi luoki­
teltujen henkilöiden määrä kasvoi 
yli 25 prosenttia vuodessa, vaikka 
kokonaistyöllisyys kasvoi vain noin 
prosentin vuodessa. Työpaikkojen 
siirtyminen enemmän ammattitai­
toa vaativiin ammatteihin jatkui 
unionissa vuonna 1995. Lisäänty­
neet työpaikat näissä ammateissa 
selittävät suurimman osan niistä 
uusista (sekä miesten että naisten) 
työpaikoista, joita kyseisen vuoden 
aikana oli avoinna. 
Korkea koulutustaso ei kuitenkaan 
takaa työpaikkaa. Kaikissa jäsen­
maissa on yhä enemmän korkeasti 
koulutettuja työttömiä. Tähän 
näennäisesti ristiriitaiseen tilan­
teeseen on monia syitä. Yleinen 
koulutustason nousu merkitsee 
luultavasti myös sitä, että ammat­
titaitoisempien osuus työttömistä 
kasvaa. Vaikka koulutustaso nou­
see, nykyinen koulutus ei monissa 
tapauksissa tuo vaadittuja taitoja 
sen enempää moninaisempien val­
miuksien kuin suuremman jousta­
vuudenkaan osalta. 
Toimialakohtaiset työllisyyden 
muutokset vaikuttavat huomatta­
vasti työvoimaa koskeviin taito-ja 
koulutusvaatimuksiin. Alat, joilla 
työpaikkojen määrä kasvaa kaik­
kein nopeimmin, ovat yleensä 
aloja, joilla työntekijät ovat 
suhteellisen korkeasti koulutettu­
ja. Työpaikat puolestaan vähene­
vät aloilla, joilla koulutuksen ja 
ammattitaidon taso on suhteelli­
sen matala. Taantuvilla aloilla 
.unionissa noin 45 prosenttia työn­
tekijöistä oli käynyt vain perus­
koulun ja 13 prosentilla oli yliopis­
totutkinto tai vastaava. Korkean 
kasvun aloilla sitä vastoin vain 27 
prosentilla oli ainoastaan perus­
koulutus ja 35 prosentilla yliopis­
totutkinto, vaikka näihin aloihin 
kuuluu hotelli- ja ravintola-ala, jossa toimivan työvoiman koulu­
tustaso on yksi heikoimmista. 
Lisäksi huomattavasti suurempi 
osa niistä, joilla on matala koulu­
tustaso, on vaarassa menettää työ­
paikkansa kuin ne, joilla on enem­
män valmiuksia, riippumatta siitä, 
työskentelevätkö he kasvavalla vai 
heikkenevällä alalla. Tämä viittaa 
selvästi siihen, että toimialakohtai­
set suuntaukset vahvistavat toimi­
alojen sisäisiä ammattikohtaisia 
suuntauksia ja saavat aikaan sen, 
että työntekijöitä, joilla on heikko 
ammattitaito, tarvitaan vähemmän 
ja niitä, joilla on korkeampi koulu­
tustaso, tarvitaan enemmän. 
Jäsenmaat ovat viime vuosina 
tehneet paljon parantaakseen 
työntekijöiden ja työttömien 
ammatillisen koulutuksen raken­
teita, laatua ja sopivuutta (kaa­
vio 6). 
Moninaisilla keinoilla on koetettu 
edistää investointeja työssäkäyvien 
kouluttamiseen, mukaan lukien 
koulutuksen rahoittamiseksi kan­
nettavat maksut (IRL), pakolliset 
koulutusinvestoinnit (F), verohel­
potukset tai sosiaalivakuutusmak­
sujen vähennykset (F, NL). Laajalti 
käytetty toimenpide on opintova­
paan edistäminen (B, DK, D, F, P, 
FIN, SV). 
Kaikilla jäsenmailla on myös 
moninaisia koulutusohjelmia työt­
tömille. Useimmissa työllisyyden 
edistäminen on työmarkkinapoli­
tiikkojen aktivoimisen kulmakivi 
(katso jäljempänä). Tästä huoli­
matta on kuitenkin olemassa 
merkkejä siitä, että 25-59-vuotiai-
den, ammatilliseen koulutukseen 
osallistuvien työttömien osuus on 
laskenut kolmen viime vuoden 
aikana 7,1 prosentista 6,9 prosent­
tiin. 
Edellä mainituista parannuksista 
huolimatta on syytä epäillä, 
- 16 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
ovatko nykyinen inhimillisten 
voimavarojen kehittämisen tasoja 
vakiintuneet institutionaaliset 
järjestelyt riittävät, jotta Euroop­
pa kykenee vastaamaan 2000-lu-
vun maailmanlaajuisiin haastei­
siin. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Politiikalle asetettu haaste on 
siksi kahtalainen. Ensinnäkin 
inhimillisiin voimavaroihin on 
sijoitettava paljon nykyistä enem­
män. Siten kohotetaan yleistä 
ammattitaidon tasoa vastaamaan 
suuntausta, joka tarjoaa enem­
män ammattitaitoa vaativia 
työpaikkoja. Tämä edellyttää sitä, 
että laatu paranee, markkinat 
ohjailevat koulutusta ja että 
parannetaan huomattavasti 
nykyisten järjestelmien tehok­
kuutta ja tarkoituksenmukaisuut­
ta. Toiseksi on koulutettava 
työvoimaa, joka kykenee vastaa­
maan jatkuvan rakennemuutok­
sen tarpeisiin. Tämä edellyttää 
toisaalta toimia, jotka koskevat 
työttömiä ja työmarkkinoille 
ensi kertaa tulevia, ja toisaalta 
toimia, jotka koskevat jo työssä 
olevia, joita on suurin osa työvoi­
masta. 
- Työmarkkinoilla, jossa ammat­
titaitovaatimukset jatkuvasti 
kasvavat, liian monilla 
työttömillä on riittämätön am­
mattitaito. Niiden, joiden kou­
lutus on vanhentunut tai puut­
teellinen, on vaikea päästä ta­
kaisin töihin. Yleinen ammatti­
taidon tason nousu merkitsee 
sitä, että ne, joilla on matalam­
pi koulutus, joutuvat yhä hei­
kompaan asemaan, ja heillä on 
entistä suurempi vaara syrjäy­
tyä yhteiskunnasta. On erityi­
sesti pyrittävä parantamaan 
näiden ihmisten ammattitaitoa, 
jotta he voivat kilpailla tehok­
kaammin yhä kilpailuhenki-
semmillä työmarkkinoilla. Suurempi haaste on kuitenkin 
uudelleenkouluttaa työssä jo 
olevat työntekijät, jotta he so­
peutuvat uusiin vaatimuksiin. 
Tämä on erityisen tärkeää niil­
le työntekijöille, joilla on heikko 
ammattitaito. Heidän ammatti­
taitonsa parantaminen ja laa­
jentaminen työpaikalla saattaa 
olla merkittävin ja hyödyllisin 
sijoitus pitkäaikaistyöttömyy­
den ehkäisemiseksi ja työllisty­
mismahdollisuuksien edistämi­
seksi. Suurin osa koulutuksesta 
ja uudelleenkoulutuksesta jär­
jestetään nuorille (katso jäljem­
pänä) eikä työssä jo oleville tai 
niille, jotka ovat olleet 10, 20 
tai 30 vuotta työssä ja sitten 
menettäneet työpaikkansa. 
Parannetun koulutusta koske­
van suunnittelun ja tarjonnan 
pitäisi perustua teollisuuden 
ja hallituksen väliseen yhteis­
työhön, jotta molemmat 
ottaisivat huomioon työelä­
män vaatimukset. Teollisuu­
den on tunnustettava, että 
sen tehtävänä on tarjota kou­
lutusta työvoimalleen, ja val­
tion tarjoaman koulutuksen 
on vastattava teollisuuden 
tarpeita ja työntekijöiden toi­
veita. 
Työvoiman ammattitaitoa ko­
hotettaessa on uudistettava 
huomattavasti koulutusta, niin 
että se mukautuu tieto­
ja viestintätekniikan suuriin 
muutoksiin ja pysyy tulevina 
vuosina ajan tasalla tieto- ja 
viestintätekniikan kehityksen 
kanssa. Tämä edellyttää uutta 
työn ja koulutuksen välistä 
vuorovaikutusta perinteisen 
työn ja työttömyyden välisen 
vuorovaikutuksen asemesta. 
Koulutusjärjestelmässä on siir­
ryttävä opettamisesta oppimi­
seen. Yritysten on tarjottava 
enemmän käytännön harjoitte­
lua. Työttömille on tarjottava uudelleenkoulutusta eikä pitkä­
aikaistyöttömyyttä ja taitojen 
rapistumista. 
- On suuri haaste saada 
pysäytetyksi se kehitys, että 
iäkkäät, erityisesti miespuoliset 
työntekijät jäävät pois 
työmarkkinoilta. Monilla var­
haiseläkkeelle jäävillä on heik­
ko ammattitaito ja he jäävät 
eläkkeelle pitkään jatkuneen 
työttömyysjakson jälkeen. 
Näyttää siltä kuin yhteiskunta 
olisi ollut neuvoton ja välinpitä­
mätön heidän suhteensa. 
Euroopan talouden ja työvoi­
man tuleva kilpailukyky riip­
puu näiden ihmisten jatkuvasta 
osallistumisesta työntekoon. 
Ammatillista arvostusta ja am­
mattitaitoa parannettaessa olisi 
keskityttävä voimakkaammin 
tähän ihmisryhmään. 
Euroopan on kehitettävä uusi 
elinikäisen oppimisen järjestelmä, 
jossa otetaan huomioon erityisesti 
sukupuoli ja joka on suunnat­
tu aiempaa tehokkaammin 
vanhemmalle väestölle ja vammai­
sille. Ensimmäisiä toimenpiteitä 
ovat Euroopan elinikäisen 
oppimisen vuosi 1996 ja komission 
valkoinen kirja "Opetus ja 
6 25-59-vuotiaan väestön koulutustaso 
vuonna 1995 
prosenttia kokonaismäärästä 
25-9 30-4 35-9 40-4 45-9 50-4 55-9 
17-
Kuinka työlliHyydon haasteisiin vastataan —ongelmiaja ratkaisumalleja 
oppiminen: kohti kognitiivista 
yhteiskuntaa". Kiireellisintä on 
kuitenkin estää täysi-ikäisen 
työssä käyvän väestön taitoja 
vanhenemasta yhä enemmän, ja 
tämä koskee sekä työssä olevia että 
työelämästä poisjääneitä. 
Työllisyyspolitiikan 
rakenteelliset 
tavoitteet 
Essenin kokouksessa esitetyssä 
uudelleentyöllistämistä koskevas­
sa strategiassa korostettiin, että 
kolme työmarkkinoilla heikossa 
asemassa olevaa ryhmää - nuoret, 
pitkäaikaistyöttömät ja työttömät 
naiset - on asetettava etusijalle. 
Madridin huippukokouksen pohjal­
ta tehdyssä katsauksessa ja 
Firenzen huippukokouksen väli­
kertomuksessa strategiaa kehitet­tiin edelleen, ja sen perusteella ase­
tettiin työllisyyspolitiikalle kolme 
rakenteellista tavoitetta. 
- Nuorten integrointi työelämään: 
"kaikilla nuorilla olisi oltava 
sellainen koulutuksen ja työko­
kemuksen taso, että heidät voi­
daan työllistää'' 
- Pitkäaikaistyöttömyyden eh­
käiseminen: "kaikilla työttömil­
lä olisi oltava mahdollisuus 
uudelleenkoulutukseen ja työ­
elämään integroitumiseen, en­
nen kuin heistä tulee pitkäai­
kaistyöttömiä" 
- Yhtäläisten mahdollisuuksien 
ulottaminen kaikkiin työlli­
syysohjelmiin: "työmarkkinoil­
la olisi noudatettava aktiivis­
ta, syrjintää ehkäisevää poli­
tiikkaa, jossa osa-aikatyötä pi­
detään, toisin kuin ennen, 
7 Nuorisotyöttömyys jäsenmaissa vuosina 1990 ja 1995 
• OK DM E F I I I W, M A > 1K(II 1 DR O OD I F A I L I*. A P Pl S UK Bl» 
prosenttia työvoimasta (15-24-vuotlaat) prosenttia väestöstä (15-24-vuotiaat) siirtymätoimenpiteenä ja jossa 
miesten ja naisten perhe- ja 
työelämäsovitetaanyhteen". 
Näiden rakenteellisten tavoitteiden 
tarkoituksena ei ole rajoittaa toi­
menpiteitä koskemaan vain tiettyjä 
ryhmiä. Tarkoituksena on päinvas­
toin kehittää kattava toimintaoh­
jelma, jolla työmarkkinat kokonai­
suutena saataisiin toimimaan 
paremmin. 
Nuorten integroiminen 
työmarkkinoille 
Nuorisotyöttömyys on keskimäärin 
20 prosentin tasolla, eli se on edel­
leen kaksi kertaa korkeampi kuin 
aikuisten työttömyys. Työttömyy­
den vähentyessä 1980-luvun jälki­
puoliskolla nuorisotyöttömyyden ja 
aikuisten työttömyyden välinen 
kuilu kaventui tuntuvasti, mutta se 
syveni jälleen 1990-luvun alun la­
man aikana. Kuilu on kuitenkin ka­
peampi kuin kymmenen vuotta sit­
ten, ja työttömiä nuoria on paljon 
vähemmän, koska työssä käyviä on 
kaiken kaikkiaan vähemmän ja 
nuorten osuus väestöstä on pienen­
tynyt (kaavio 7). 
Vuonna 1995 työvoimaan lasketta­
vien nuorten määrä olisi laskenut 
unionissa, vaikka kaikkien työssä 
käyvien määrä ei olisikaan laske­
nut, koska kyseisen ikäryhmän 
koko pienenee useimmissa jäsen­
maissa. Tämä väestörakenteen 
muutos yksistään vähensi, nuoren 
työvoiman määrää noin prosentin 
vuonna 1995. Kun tähän lisätään 
yleinen työssä käynnin lasku, nuo­
ren työvoiman määrä laski noin kol­
me prosenttia kyseisenä vuonna. 
Toisin kuin muissa ikäryhmissä, 
nämä suuntaukset koskevat miltei 
tasapuolisesti miehiä ja naisia. 
Monilla toimilla, joita jäsenmaat 
ovat toteuttaneet parantaakseen 
nuorten työllisyysnäkymiä, pyri-
18-
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
tään luomaan heille mahdollisuus 
hankkia oikeat, työmarkkinoilla 
tarvittavat taidot ja pätevyys ja 
välttää näin työttömiksi joutumi­
nen. Toimilla on erityisesti keski­
tytty vähentämään niiden nuorten 
määrää, jotka lähtevät koulutus­
järjestelmistä ennenaikaisesti, jol­
loin heillä on vain heikko pätevyys 
tai ei pätevyyttä lainkaan. 
Jotkut jäsenmaat takaavat haluk­
kaille, oppivelvollisuuden edellyt­
tämän koulun päättäville nuorille 
harjoittelupaikan (NL, UK). Toiset 
puolestaan takaavat, että keskias­
teen oppilaitoksissa on riittävästi 
opiskelupaikkoja, jotta kaikki ha­
lukkaat saavat opetusta (FIN, SV). 
Useat jäsenmaat ovat asettaneet 
tavoitteita lisätäkseen osallistu­
mista eri tasoilla (F, IT, ES, UK). 
Jopa sellaisissa jäsenmaissa, joissa 
on pitkään ollut oppisopimusjärjes­
telmiä, on koetettu vahvistaa näitä 
järjestelmiä ja parantaa niiden ar­
vostusta työnantajien ja nuorten 
keskuudessa. Joissakin jäsenmais­
sa kehitetään ja laajennetaan am­
matillisen koulutuksen järjestel­
miä, jotta ne kiinnostaisivat nuoria 
enemmän. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Yleiset muutokset työmarkkinoilla 
vaikuttavat suuresti nuorten työlli­
syyteen ja työttömyyteen. Jotta 
nuorisoa koskeva strategia voisi on­
nistua, siihen on kuuluttava työvoi­
man tarjontaan liittyviä toimenpi­
teitä, jotka valmistavat nuoret 
asianmukaisesti työmarkkinoille, 
ja työvoiman kysyntään liittyviä 
toimenpiteitä, jotka edistävät työ­
markkinoiden toimivuutta. Lisäksi 
strategian on tartuttava korkean ja 
pysyvän nuorisotyöttömyyden pe­
rimmäisiin syihin. 
- Tarjontapuolella voidaan var­
haisella asioihin puuttumisella 
estää nuoria joutumasta työttö­
miksi ja sitten vähitellen pitkä­aikaistyöttömiksi. On todisteita 
siitä, että ne, joilla ei ole amma­
tillista pätevyyttä, ovat neljä 
kertaa suuremmassa vaarassa 
joutua työttömiksi kuin ne, joilla 
on ammatillinen pätevyys. Poli­
tiikassa olisi keskityttävä vä­
hentämään lukutaidottomuutta 
sekä parantamaan koulumenes­
tystä ja koulutustasoa. Jotkut 
maat ovat asettaneet määrälli­
siä ja aikaan sidottuja tavoittei­
ta koulutustason parantamisek­
si. Olemassa olevia tavoitteita 
pitäisi tukea asianmukaisin va­
roin. 
Työttömiä nuoria koskevat ak­
tiiviset poliittiset toimenpiteet 
olisi käynnistettävä nykyistä 
paljon varhaisemmassa vaihees­
sa. Jos korostetaan liiaksi lain­
säädäntöä, joka koskee oikeuk­
sia etuuksiin, nuoret saattavat 
jäädä pitkiksi ajanjaksoiksi 
odottamaan. Tämä lisää vaaraa, 
että aktiivinen työmarkkinapoli­
tiikka alkaakin tukea ja palvella 
etuusjärjestelmää sen sijaan, 
että se etukäteen pyrkisi saa­
maan nuoret työhön. 
Kun nuoret tulevat työmarkki­
noille, heidän pitäisi saada yhte­
näisessä muodossa neuvoja ja 
opastusta, ja heille pitäisi suoda 
mahdollisuus kartuttaa vaadit­
tavia taitoja ja kokemusta. Yksi 
keino on uudenaikaistaa ole­
massa olevia oppisopimusjärjes­
telmiä ja kehittää ohjelmia, jois­
sa otetaan huomioon kaksiosai­
sen järjestelmän keskeiset asiat. 
Niille, joilla jo on ammatillinen 
pätevyys, on tärkeintä saada 
työkokemusta. Maat, jotka ta­
kaavat nuorille työtä tai harjoit­
telua tietyssä työttömyyden 
vaiheessa, ovat onnistuneet vä­
hentämään nuorisotyöttömyyttä 
huomattavasti. 
Työkokemuksen ja ensimmäi­
sen työpaikan tarjoaminen on ensisijaisen tärkeää. Työmark­
kinaosapuolilla on keskeinen 
asema kokemusten tarjoamises­
sa ja kehitettäessä uutta luo­
via työjärjestelyjä (sapattiva­
paat, osa-aikaeläkkeet jne.) ja 
joustavia työaikoja, jotka luovat 
lisätyöpaikkoja ja auttavat 
nuoria pääsemään työmarkki­
noille. 
Euroopan nuorten työttömyyden ja 
erityisesti pitkäaikaistyöttömyy­
den ehkäiseminen ja torjuminen 
vaatii kohdennettuja, varhain 
toteutettuja, aktiivisia työmarkki-
natoimenpiteitä, joilla järjeste­
tään työkokemusta ja koulutus­
mahdollisuuksia niille kolmelle 
miljoonalle nuorelle, jotka ovat 
olleet työttöminä vähintään kuusi 
kuukautta. Näillä toimenpiteillä 
olisi pyrittävä maksimoimaan 
nuorten mahdollisuudet elinikäi­
seen työhön ja vähentämään vaa­
raa, että he joutuvat työttömiksi 
myöhemmin. 
Pitkäaikaistyöt­
tömyyden 
ehkäiseminen 
Vuonna 1995 pitkäaikaistyöttömi­
en määrä kasvoi unionissa 48 pro­
sentista yli 50 prosenttiin kaikista 
työttömistä (EUR12). Niiden työt­
tömien määrä, jotka olivat vailla 
työtä kaksi vuotta tai kauemmin, 
kasvoi vielä enemmän, 27 prosen­
tista yli 30 prosenttiin (kaavio 8). 
Pitkäaikaistyöttömien määrä on 
kasvanut jatkuvasti vuodesta 1992, 
johon asti heidän osuutensa oli py­
synyt kymmenen vuotta 41 prosen­
tissa. 
Paljon suurempi osuus tällä hetkel­
lä työttöminä olevista on aiemmin­
kin ollut työttömänä (usein pitkäai­
kaistyöttömänä) kuin niistä, jotka 
ovat tällä hetkellä työssä. Työttö­
mäksi jossain vaiheessa joutuvan 
19 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan -ongelmiaja ratkaisumalleja 
työvoiman osuus näyttää kasva­
neen ajan myötä. Noin 45 prosent­
tia unionin alle 25-vuotiaista nuo­
rista on joutunut työttömäksi joko 
ennen aloittamistaan ensimmäi­
sessä työpaikassaan tai sen jäl­
keen. 
Pitkäaikaistyöttömyys on seuraus­
ta työttömyyden ja työllisyyden vä­
lisestä epäsuhdasta. Joistakin jä­
senmaista saadut todisteet 
osoittavat, että noin 20 prosenttia 
työttömiksi joutuvista jää luulta­
vasti pitkäaikaistyöttömiksi. Pitkä­
aikaistyöttömyys johtaa ammatti­
taidon rapistumiseen. Pitkinä 
työttömyysjaksoina ihmiset menet­
tävät itsevarmuutensa ja kyvyn ar­
vostaa itseään sekä mahdollisuu­
tensa tulla työllistetyiksi. Tällä on 
kauaskantoisia seurauksia yksit­
täisille ihmisille ja koko kansanta­
loudelle. 
Pitkäaikaistyöttömyyden taso on 
merkki talous- ja työllisyyspolitii­
kan heikkouksista. Kokonaistyölli-
syystilanne selittää osan 
ongelmasta, mutta erilaiset 
työmarkkinapoliittiset strategiat 
ovat aivan yhtä tärkeitä. Jäsen­
maat, jotka harjoittavat ennakoi­
vaa politiikkaa, ovat onnistuneet 
muita paremmin ehkäisemään pit-
8 Pitkäaikaistyöttömyys unionissa 
vuosina 1986-95 
prosenttia työttömistä 
1986198719881989199019911992199319941995 käaikaistyöttömyyttä (Luxemburg, 
Tanska, Itävalta, Ruotsi). 
Useimmissa jäsenmaissa noudate­
taan etuuskeskeistä strategiaa, 
johon kuuluu pienenä osana aktii­
visia toimenpiteitä, joilla keskity­
tään usein korjaamaan eikä ehkäi­
semään pitkäaikaistyöttömyyttä. 
Korjaavat toimenpiteet ovat tar­
peellisia ja tärkeitä, mutta jos jä­
senmaat rajoittuvat toteuttamaan 
vain korjaavia toimenpiteitä, on 
olemassa vaara, että työttömiin 
työnhakijoihin, yrityksiin ja työ­
voimatoimistoihin vaikutetaan 
väärällä tavalla, hidastetaan toi­
mintaa ja siten ylläpidetään tai 
jopa aiheutetaan pitkäaikaistyöt­
tömyyttä. 
Tarvittavat toimenpiteet 
Poliittisissa toimissa pitkäaikais­
työttömyyden ongelmaa on lähes­
tyttävä kahtaalta: pitkäaikaistyöt­
tömät on integroitava uudelleen 
työelämään ja toisaalta työttömiä 
on estettävä joutumasta pitkäai­
kaistyöttömiksi. Tälle toiminta­
mallille on kaksi perustetta. Ensin­
näkin ehkäisevien toimenpiteiden 
tarkoituksena on pysäyttää ihmis­
ten ajautuminen pitkäaikaistyöttö­
miksi, ja niiden on kohdistuttava 
pitkäaikaistyöttömien määrään, 
työttömyysjaksojen pituuteen ja ko­
konaistyöttömyyteen. Toiseksi toi­
menpiteistä on luultavasti enem­
män hyötyä, jos toimet toteutetaan 
siinä vaiheessa, kun yksilöllä on 
vielä itseluottamusta ja mahdolli­
suudet työllistyä. 
- Takaisin työelämään integroi­
minen olisi aloitettava kauan 
ennen kuin ihmisistä tulee pit­
käaikaistyöttömiä. Jäsenmaiden 
on selkeästi ilmaistava moni­
vuotisissa ohjelmissa, että tätä 
yhteisesti hyväksyttyä ehkäise­
vää toimintamallia sovelletaan 
työvoimatoimistojen jokapäiväi­
sessä työssä. Varhaiset toimenpiteet edellyt­
tävät pitkäaikaistyöttömyyden 
uhkaamien yksilöiden järjestel­
mällisestä seurantaa. Paikallis­
ten työvoimatoimistojen on kyet­
tävä antamaan korkeatasoista 
opastus-ja neuvontapalvelua. 
Jotta takaisin työelämään integ­
roiminen onnistuisi, se vaatii 
usein koulutusta uusiin, enem­
män ammattitaitoa vaativiin töi­
hin. Kohdentamalla koulutus 
vastaamaan paremmin yritysten 
ja paikallisen talouden ammatti­
taitovaatimuksia parannetaan 
työttömien työnsaantimahdolli­
suuksia. 
Yhdistetyt koulutus- ja työhar-
joittelutoimenpiteet saattavat 
auttaa poistamaan koulutuk­
seen kohdistuvaa vastustusta ja 
motivoivat pitkäaikaistyöttömiä 
osoittamalla heille työllisyys­
mahdollisuuksia. Työnantajat­
han arvostavat työssä kertynyt­
tä kokemusta enemmän kuin 
puhdasta ammatillista koulu­
tusta. 
Työllisyyttä luovien järjestelmi­
en olisi perustuttava aktiiviseen 
yhteistyöhön ja yhteisrahoituk­
seen, joihin osallistuvat kaikki 
paikallisten työmarkkinoiden 
toimijat. Työmarkkinaosapuol­
ten aktiivista osallistumista olisi 
erityisesti korostettava. Pienillä 
työpaikkoja luovilla ohjelmilla, 
jotka on kohdistettu kaikkein 
heikoimmassa asemassa oleviin 
ryhmiin ja yhteisöihin, on usein 
paremmat onnistumismahdolli­
suudet ja ne ovat kannattavam­
pia kuin jotkut suurista järjes­
telmistä. 
Yleisesti ottaen pitkäaikais­
työttömyyden ja yhteiskunnas­
ta syrjäytymisen ratkaisemi­
seksi suunniteltujen, ehkäi­
syyn ja uudelleen integrointiin 
tarkoitettujen strategioiden 
20 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
onnistuminen riippuu laajojen 
instituutioiden ja tukirakentei­
den kehityksestä (kokopäivätyö 
ja osa-aikatyö, itsensä työllistä­
minen, koulutus, perheen ja 
työnyhteensovittaminen). 
- Sitä, miten hyvin ja tehokkaasti 
aktiivinen työmarkkinapolitiik­
ka ehkäisee ja torjuu pitkäai­
kaistyöttömyyttä, ei pitäisi arvi­
oida vain sen perusteella, miten 
se kykenee luomaan lyhytaikai­
sia työpaikkoja vaan myös sen 
perusteella, miten se edistää 
työllistettävyyttä pitkällä aika­
välillä. 
- Tärkeänä osana ennakoivaa, en­
nalta ehkäisevää strategiaa 
olisi kehitettävä lyhytaikaisia 
työpaikkoja tarjoavia siirtymä­
vaiheen työmarkkinoita, jotka 
auttavat ihmisiä säilyttämään 
tai saamaan takaisin työllistet­
tävyytensä. 
Varhaiset toimet ovat äärimmäi­
sen tärkeitä ehkäistäessä pitkäai­
kaistyöttömyyttä ja integroitaessa 
pitkäaikaistyöttömiä takaisin työ­
elämään. Pitkäaikaistyöttömyy­
den luonne edellyttää eritytynyttä 
lähestymistapaa, jolla vastataan 
pitkäaikaistyöttömien erilaisiin 
tarpeisiin. Se vaatii asianmukai­
sia tukirakenteita, ammatillisen 
koulutuksen ja työharjoittelun yh­
distämistä sekä julkisten työvoi­
matoimistojen aktiivista osallistu­
mista. 
Naisten ja miesten 
yhtäläisten 
mahdollisuuksien 
edistäminen 
Naisten ja miesten yhtäläiset 
mahdollisuudet on Euroopan työlli­
syysstrategian keskeinen tavoite. 
Tämä johtuu osittain siitä, että 
naiset ovat entistä enemmän mu­kana työmarkkinoilla ja heidän 
asemansa muuttuu koko ajan kes­
keisemmäksi Euroopan talouden 
kannalta. Naiset saavatkin jo jos­
sain määrin kokea todellista vaik­
kakin epätäydellistä tasa-arvon 
edistystä työnsaannissa, työmah­
dollisuuksissa, työoloissa ja palk­
kauksessa. 
Unionin työvoiman koko kasvu on 
20 viime vuoden ajan tai pidem­
päänkin ollut naisten ansiota, ja 
heidän ansiotaan se on luultavasti 
vastaisuudessakin. Esimerkiksi 
naisten osuus 25-49-vuotiaasta 
työvoimasta on lisääntynyt 
1987-1995 välisenä lyhyenä 
jaksona 63 prosentista vähän yli 
70 prosenttiin 15 jäsenmaassa 
(kaavio 9). Heidän osuutensa 
kasvoi tuona aikana kaikissa jä­
senmaissa lukuun ottamatta 
Tanskaa, Suomea ja Ruotsia, jois­
sa heitä on edelleen yli 80 prosent­
tia sen ikäisestä työvoimasta. 
Määrä on kasvanut erityisen pal­
jon maissa, joissa se oli pieni kysei­
sen jakson alussa, kuten Espanjas­
sa ja Irlannissa, missä se 
kasvoi noin 40 prosentista noin 
58-59 prosenttiin. Tämän ikäryh­
män naiset osallistuvat 
työelämään kuitenkin vähemmän 
kuin USA:ssa, missä heitä on lähes 
80 prosenttia — tosiasiallinen ero 
työssä käyvien naisten määrässä 
on kuusi miljoonaa (kun otetaan 
huomioon kokonaisväestömäärän 
ero). 
Naisten työllisyyden ja työelä­
mään osallistumisen taso on ajan 
myötä kohonnut, kun taas miehil­
lä taso on laskenut. Naiset, eivät­
kä suinkaan miehet, saivat yli 
62 prosenttia uusista työpaikois­
ta, joita on luotu unionissa vuonna 
1995 ja koko lähimenneisyydessä. 
Jossain määrin tämä kuvastaa toi­
mialakohtaisia työllisyystilanteen 
muutoksia. Työpaikkoja on luotu 
lähinnä palvelualoilla, kun taas 
miesvaltaiset maatalouden ja tuo­tannon työpaikat ovat jatkuvasti 
vähentyneet. 
Työllisyys kasvaa kaikkein no­
peimmin aloilla, joilla naisten 
osuus työvoimasta on suhteetto­
man suuri. Unionissa yli 60 pro­
senttia näiden alojen työpaikoista 
on naisilla, ja naiset vievät yhtä 
suuren osan uusista työpaikoista. 
Miehiä on sitä vastoin yli 70 pro­
sentissa taantuvien teollisuusalo­
jen työpaikoista. Huomattava 
osuus naisista, jotka työskentele­
vät kasvavilla palvelualoilla, on 
korkeasti koulutettuja ja heillä on 
yliopistotutkinto tai vastaava kou­
lutustausta. Noin 70 prosenttia 
näistä korkeasti koulutetuista nai­
sista työskenteli kyseisillä aloilla 
vuonna 1995, kun taas yhtä korke­
alle koulutetuista miehistä niillä 
työskenteli vain 46 prosenttia. 
Merkittävämpää on kuitenkin 
ehkä se, että kasvavilla aloilla 
työskenteli myös hieman yli 
40 prosenttia niistä naisista, joilla 
on vain perustason koulutus; vas­
taavasti koulutetuista miehistä 
näillä aloilla työskenteli vain 
14 prosenttia. 
Talouden elpyminen ei kuitenkaan 
ole juuri vaikuttanut naisten 
työttömyyteen, vaan se on kor­
keammalla tasolla kuin miehillä 
kaikissa jäsenmaissa lukuun Isoa-
Britanniaa ja Ruotsia. Naisten 
keskimääräinen työttömyys unio­
nissa laski vähemmän kuin miehil­
lä vuosina 1994-1995. Vuoden 
1995 puolivälistä kevääseen 1996 
sekä miesten että naisten työttö­
myys kuitenkin kasvoi aika lailla 
saman verran, kunnes se sitten va­
kiintui. Saksa on poikkeus siinä 
mielessä, että siellä miesten työt­
tömyys on kasvanut paljon nope­
ammin kuin naisten työttömyys. 
Tämä johtuu lähinnä siitä, että 
suuri joukko naisia on jäänyt pois 
työelämästä entisessä Itä-Saksas­
sa, jossa heidän osallistumisensa 
taso oli erityisen korkea. 
21 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
Tarvittavat toimenpiteet 
- Naisten jatkuva osallistuminen 
työmarkkinoilla on keskeinen 
osa Euroopan tulevaa työllisyys­
kehitystä, erityisesti jos ajatel­
laan tulevaa väestörakenteellis-
ta kehitystä. Naisten korkea 
osallistumisen taso riippuu kor­
keasta työllisyyden ja tulojen 
kasvusta ja yleisestä taloudelli­
sesta kehityksestä. Siksi politii­
kassa on keskityttävä huolehti­
maan siitä, että naisille suodaan 
asianmukaiset ja soveliaat työ­
mahdollisuudet. 
- Naiset saavat suuremman osan 
uusista työpaikoista kuin mie­
het, mutta siitä huolimatta nai­
set kärsivät unionissa edelleen 
miehiä enemmän työttömyydes­
tä. On tärkeää panna täytän­
töön sopivia poliittisia toimia 
sen takaamiseksi, että naisia kohdellaan työpaikoilla oikeu­
denmukaisesti ja kohtuullisesti 
ja että heille suodaan kaikki 
mahdollisuudet yhdistää työnte­
ko ja kodinhoito vaarantamatta 
uramahdollisuuksiaan. 
On hyvin tärkeää kehittää 
enemmän ja tehokkaampia pal­
veluja tukemaan kotitalouksien 
jäseniä, niin että he voivat sovit­
taa yhteen työnteon ja perhee­
seen liittyvät velvollisuudet 
(sekä lasten että vanhusten hoi­
don). Tämä edellyttää, että tar­
kistetaan kaikkia niitä määrä­
yksiä, jotka rankaisevat suoraan 
tai välillisesti naisia silloin, kun 
he keskeyttävät työnteon äitiy­
den tai lastenhoidon vuoksi. 
Ei pidä missään tapauksessa 
laiminlyödä niitä lukuisia 
miehiä, joiden ammattitaitoa ei 
enää tarvita työmarkkinoilla ja 
25-49-vuotiaiden naisten työmarkkinoille 
osallistuminen ja työllisyysaste jäsenmaissa vuosina 
1987 ja 1995 
100 rprosenttia väestöstä, 25-49-vuotiaat n 100 
•työtön 
•työssä 
B DK D GR E F IR I L NL A P Fl S UK E15 
E15 sisältää Saksan uudet osavaltiot; Fl, S 1985; S 25-44; vasen pylväs: 1987; oikea pylväs: 199 jotka joutuvat olemaan joutilai­
na pitkään, kutsuttiinpa jouti­
laisuutta sitten pitkäaikaistyöt­
tömyydeksi tai varhaiseläkkeel­
le siirtymiseksi. Toistaiseksi ei 
ole keksitty mitään tehokkaita 
toimenpiteitä, joilla heitä autet­
taisiin takaisin työelämään, 
ja politiikassa keskitytään edel­
leen monenlaisiin passiivisiin 
toimeentulotukeen liittyviin toi­
menpiteisiin (työttömyys-ja työ­
kyvyttömyysetuudet, varhai­
seläkkeet ja sosiaaliavustukset). 
- Yhtäläisten mahdollisuuksien 
politiikan ulottaminen työmark­
kinapolitiikkaan edellyttää 
sukupuolen vaikutuksen arvi­
ointia, jotta voidaan selvittää, 
onko hallitusten ohjelmilla 
tahattomia, ennalta arvaamatto­
mia ja suuria vaikutuksia suku­
puolten välisiin suhteisiin, vaik­
ka ohjelmia oletetaan sovelletta­
van yhtäläisesti naisiin ja mie­
hiin ja niiden oletetaan vaikut­
tavan heihin samalla tavoin. 
Naisten työllisyydelle on liian 
tyypillistä matala palkka, epätyy­
pillinen työ, epävakaat työolot ja 
heikot mahdollisuudet edetä uralla. 
Poliittisissa pyrkimyksissä olisi 
keskityttävä poistamaan työmark­
kinoilla esiintyvä syrjintä ja kaikki 
se, mikä estää naisia parantamasta 
asemaansa työmarkkinoilla. 
Passiivisista 
aktiivisiin 
toimenpiteisiin 
osallistumisen 
ja työnsaannin 
edistämiseksi 
Monet tekijät ja erityisesti makro­
talouden muutokset vaikuttivat 
joukkotyöttömyyden syntyyn. Myös 
rakenteellisilla tekijöillä on ollut 
-22 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
vaikutuksensa siihen. Kasvava 
työttömyys johtuu kahdesta teki­
jästä: yhä useammat joutuvat työt­
tömiksi, ja työttömyysjaksot 
pitenevät. Harkitsematon työ­
markkinapolitiikka saattaa pahen­
taa rakenteellista työttömyyttä, jos 
se tarjoaa vain toimeentulotukea 
suurimmalle osalle työttömistä, 
sen sijaan että se antaisi heille vä­
lineet hankkia uusia taitoja, joilla 
aloittaa alusta uusilla, enemmän 
ammattitaitoa korostavilla työ­
markkinoilla. Tällainen politiikka 
on saattanut edistää pitkäaikais­
työttömyyttä ja yhteiskunnasta 
syrjäytymistä. 
Monivuotiset työllisyysohjelmat 
tukevat sitä laajalle levinnyttä kä­
sitystä, että valtion menoja pitäisi 
siirtää passiivisista aktiivisiin toi­
menpiteisiin. On järkevämpää ra­
hoittaa työllistämistä tai ammatil-
lista koulutusta kuin antaa 
työttömille toimeentulotukea, ja 
menoja kannattaa siirtää kulutuk­
sesta sijoittamiseen. Tämä tulos 
voidaan kuitenkin saavuttaa 
monella eri tavalla. Joissakin ta­
pauksissa on ensisijaisesti vaih­
dettu passiiviset menot aktiivisiin, 
kuten ammatilliseen koulutuk­
seen ja työpaikkoihin, ja uusissa 
toimenpiteissä korostetaan mah­
dollisuuksia saada uusi työpaikka. 
Joissakin tapauksissa on yritetty 
saada nämä kaksi menoluokkaa 
täydentämään toisiaan. Tällöin on 
yhdistetty toimeentulotuki ja ak­
tiiviset ohjelmat tehokkaammin 
järjestämällä työttömyysetuusjär-
jestelmät uudelleen siten, että ne 
kannustavat paremmin aktiivi­
seen työnhakuun. 
Kaikki jäsenmaat myöntävät, että 
julkiset työvoimatoimistot ovat 
keskeinen väline torjuttaessa työt­
tömyyttä ja tavoiteltaessa korkeaa 
joustavuuden tasoa työmarkki­
noilla. Useimmat jäsenmaat ovat 
hiljattain uudistaneet työvoima-
palvelujaan vastatakseen arvoste­luun, jonka mukaan julkisten työ­
voimatoimistojen on todettu ole­
van tehottomia työmarkkinoiden 
muuttuviin tarpeisiin nähden. 
Uudistuksissa on usein hajautettu 
julkisia työvoimatoimistoja, va­
pautettu ja asteittain laajennettu 
yksityistä työnvälitystoimintaa, 
alettu tarjota kohdennetumpaa 
neuvontaa työttömille työnhaki­
joille ja lisätty asiakaskeskeistä 
ajattelua. 
Vuonna 1995 Euroopan unionin 
15 jäsenmaata kuluttivat arviolta 
180 miljardia ecua työmarkkinapo­
litiikkaan, joista 63 miljardia ecua 
käytettiin aktiivisiin toimenpitei­
siin. Vain hieman yli kolmannes ko­
konaiskuluista käytettiin toimen­
piteisiin, joiden tarkoituksena oli 
erityisesti edistää työttömien uu­
delleen integrointia eikä tukea hei­
dän toimeentuloaan. Ihmiset ovat 
yhä tietoisempia siitä, että aktiivis­
ten toimenpiteiden osuus useimpi­
en jäsenmaiden menoista on suh­
teellisen pieni sekä siitä, että 
pitkäaikaistyöttömyyden taso on 
hälyttävän korkea. Tämä on saanut 
monet toimimaan sen hyväksi, että 
menoja siirrettäisiin passiivises­
ta työttömien toimeentulon 
tukemisesta aktiivisiin työmarkki-
natoimenpiteisiin, joilla heitä aute­
taan löytämään työtä. 
Tätä on vaikea saavuttaa erityises­
ti laman aikana, jolloin työttömien 
määrä kasvaa ja aiheuttaa kustan­
nuspaineita. Viimeaikainen kus­
tannuskehitys osoittaa, että passii­
visella politiikalla on taipumus 
syrjäyttää aktiiviset toimenpiteet 
laman aikana. Vuosien 1990 ja 
1994 välisenä aikana aktiivisten 
toimenpiteiden keskimääräinen 
osuus unionin kokonaismenoista 
laski 36 prosentista 33 prosenttiin 
ja kasvoi jälleen 35 prosenttiin 
vuonna 1995. 
Vuoden 1995 kasvu johtuu osittain 
siitä, että työttömyys on hieman laskenut ja osittain siitä, että on 
toteutettu selkeitä toimia 
työmarkkinapolitiikan aktivoimi­
seksi. Kyseinen strategia ei rajoitu 
vain siihen, että korvataan 
passiiviset kulut aktiivisilla. 
Tärkeä osa strategiaa on ollut se, 
että on uudistettu työttömyyse-
tuusjärjestelmää. Uudistuksella 
on haluttu varmistaa, että työttö­
myyden ja siihen liittyvien sosiaa­
lietuuksien tasoja kesto eivät hei­
kennä työttömien halua hakea 
työtä, ja siinä toimeentulotuki on 
sisällytetty kokonaisvaltaisemmin 
aktiivisten ohjelmien toteuttami­
seen. 
Tarvittavat toimenpiteet 
- Kyseisen kaltaisen poliittisen 
muutoksen onnistuminen riip­
puu siitä, miten tavoitteita 
arvioidaan uudelleen, miten 
aktiiviset ja passiiviset toimen­
piteet toimivat yhdessä sekä sii­
tä, miten käytettäviä keinoja 
tutkitaan ja vahvistetaan. 
- Poliittisen muutoksen lisäksi 
olisi tarkistettava etuuksia 
koskevien määräysten kannus­
tavuus. Tässä olisi pyrittävä 
kahteen asiaan. Ensinnäkin olisi 
muutettava yksittäisten ihmis­
ten asennetta niin, että he hake­
vat mieluummin aktiivisesti työ­
tä ja osallistuvat kuin ottavat 
passiivisesti vastaan toimeentu­
lotukea. Toiseksi olisi tarjottava 
yksilöllisiä ohjelmia, joiden avul­
la työttömät voivat löytää kestä­
vän ratkaisun ongelmiinsa. 
Tällainen siirtyminen passiivi­
sista aktiivisiin toimenpiteisiin 
on erittäin tärkeää jo työttöminä 
olevien uudelleen integroimisek­
si ja jotta koko työvoiman tuo­
tannollinen kapasiteetti saatai­
siin käyttöön. Tämä voidaan 
saavuttaa vain, jos työttömät 
ovat selkeässä keskinäisessä 
yhteisymmärryksessä niiden 
julkisten elinten kanssa, joiden 
23 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
tehtävänä on auttaa heitä pää­
semään takaisin työhön. 
Jäsenmaat käyttävät monen­
laisia keinoja lisätäkseen 
etuuskannustimia, erityisesti 
saadakseen palkatuksi työnte­
kijöitä, joilla on heikko ammat­
titaito, ja saadakseen heidät 
ottamaan vastaan uusi työ­
paikka mieluummin kuin jää­
mään ilman työpaikkaa. 
Tällaisia toimenpiteitä toteu­
tettaessa on löydettävä tasa­
paino niiden suorien ja välillis­
ten vaikutusten välillä. Tämä 
ei ole helppoa. Toimenpiteet 
saattavat painostaa tehok­
kaammin työttömiä ottamaan 
vastaan työpaikkoja, mutta 
lannistaa heidän puolisoitaan. 
Ne saattavat laskea pienten 
palkkojen marginaaliverotusta 
mutta korottaa keskipalkkoja. 
Tämä saattaa vähentää vähän 
ammattitaitoa vaativien töiden 
kokonaistyövoimakustannuks 
ia, mutta tällä voi olla huomat­
tavia verotuksellisia vaikutuk­
sia. Ohjelmat on tarkistettava 
huolellisesti ja tehokkaimmat 
ratkaisut on yksilöitävä. 
Julkinen työvoimapalvelu on 
ratkaiseva keino tämän saavut­
tamiseksi, ja jäsenmaat toteut­
tavatkin monenlaisia toimenpi­
teitä kehittääkseen ja uudis-
taakseen palveluja. Toistaiseksi 
ne ovat keskittyneet hajautta­
miseen, sääntelyn purkuun 
ja erityistoimia edellyttävien 
ryhmien kohdennettuun palve­
lemiseen. Lisäuudistuksissa 
olisi pyrittävä vahvistamaan 
julkisen työvoimapalvelun nel­
jää päätehtävää, jotta se voi­
si osallistua täysipainoisesti 
työmarkkinatoimenpiteiden 
toteuttamiseen. Ensimmäinen 
tehtävä on perinteinen työnväli­
tys, jossa autetaan työttömiä 
työnhakijoita ja työtä tarjoavia 
löytämään toisensa. Toinen teh­tävä on tiedottaa työttömille 
työnhakijoille ja työnantajille 
ohjelmista ja toimenpiteistä. 
Kolmas tehtävä on neuvoa työt­
tömiä työnhakijoita ja kertoa 
heille työmahdollisuuksista, am­
matillisesta koulutuksesta, uu­
delleenkoulutuksesta ja niihin 
liittyvistä eri järjestelmistä. Nel­
jäs tehtävä on aktiivisten ohjel­
mien hoitaminen ja niiden yh­
teensovittaminen muiden tehtä­
vien ja toimeentulotukijärjestel­
mien kanssa. 
Poliittinen haaste: 
epävarmuudesta 
luottamukseen 
Yhtenäismarkkinoiden myötä 
Eurooppa uudenaikaistaa huimas­
ti talouttaan. Yhtenäismarkki­
nat tarjoavat kehyksen ja 
mahdollisuuden kasvuun sekä 
työllisyyskeskeiseen makrotalou­
delliseen politiikkaan. Tällöin 
jäsenmaat voivat paremmin 
hyötyä kerroinvaikutuksesta, ku­
ten komission "työllisyyttä koske­
vassa eurooppalaisessa luotta­
mussopimuksessa" korostetaan. 
Työllisyyttä tuetaan jatkuvasti 
yhteisön rakennerahastojen toi­
milla ja erityisesti Euroopan sosi­
aalirahastosta, jolla on tärkeä teh­
tävä edistettäessä jäsenmaiden 
välistä ja sisäistä taloudellista ja 
sosiaalista yhtenäisyyttä. Rahas­
tojen tuen tavoin luottamussopi­
mus tuo esiin integroimisen 
mahdollisuudet. Näitä mahdolli­
suuksia ei ole vielä käytetty niin 
tehokkaasti kuin voitaisiin. Jatku­
va, yhteensovitettu toiminta tuot­
taa enemmän tulosta kuin yksit­
täiset, hajanaiset toimet kussakin 
jäsenmaassa. Tämä edellyttää, 
että korvataan omaa etua ajavat, 
hedelmättömät ohjelmat hedel­
mällisellä, yhteensovitetulla kas­
vupolitiikalla, joka valaa uskoa 
kuluttajiin ja sijoittajiin. Tässä kertomuksessa on otettu 
esille toiminta-alueita, joita on 
edelleen käsiteltävä, jos Euroopan 
työllisyysstrategiaa halutaan 
jatkaa menestyksellisesti. Kehys 
on olemassa; nyt strategia on vain 
saatava toimimaan. Onnistumisen 
avain on siinä, miten kyetään 
sovittamaan yhteen tavoitteet, jot­
ka ovat usein ristiriidassa keske­
nään: 
- määrätietoinen toimintamalli, 
jolla makrotalous- ja rakenne­
politiikka saatetaan tasapai­
noon Euroopan työmarkkinoi­
den toimintakyvyn parantami­
seksi. Tätä on täydennettävä 
talouden elpymistä edistävillä 
toimenpiteillä. 
- määrätietoinen toimintamalli, 
jolla tehokkuus ja oikeudenmu­
kaisuus saatetaan tasapainoon 
ja jolla edistetään tuottavan 
työllisyyden luomista. Samalla 
pyritään integraatiota, ehkäisyä 
ja levittämistä koskeviin raken­
teellisiin päämääriin, joilla vas­
tataan kaikkein heikoimmassa 
asemassa olevien ryhmien — 
nuorten ja pitkäaikaistyöttömi­
en — tarpeisiin ja taataan sa­
malla yhtäläiset mahdollisuu­
det. 
- koetetaan saada kaikki, joita 
asiat koskevat, osallistumaan 
päätöksentekoon. Tehokas ja 
oikeudenmukainen talous ja 
yhteiskunta voivat toimia vain, 
jos työnantajilla ja työntekijöillä 
on yhteinen ja harkittu näkemys 
asemastaan ja tehtävästään 
yhteiskunnassa. 
Euroopalla on keinot ratkaista 
työllisyysongelmansa. Ratkaisu 
edellyttää monia vakavia ja vaikei­
ta poliittisia päätöksiä. Yhteisön 
perustamisesta alkaen Eurooppaa 
on rakennettu yhteistyön voimalla 
ja yhteistyön nimeen vannoen. 
Yhteistyö tarjoaa parhaat mahdol-
-24 
Kuinka työllisyyden haasteisiin vastataan - ongelmia ja ratkaisumalleja 
lisuudet päästä epävarmuuden 
ilmapiiristä ja suunnata tulevai­
suuteen luottavaisin mielin. 
25 
ISSN 1024-4492 
KOM(96) 485 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 04 05 
Luettelonumero : CB-CO-96-500-FI-C 
ISBN 92-78-09909-0 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
Ju#