Ehdotus: neuvoston direktiivi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta /* KOM/2002/0064 lopull. - CNS 2002/0041 */



Virallinen lehti nro 126 E , 28/05/2002 s. 0390 - 0392



Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto Matkatoimistoja ja turistimatkojen järjestäjiä koskeva erityisjärjestelmä otettiin käyttöön kuudennen arvonlisäverodirektiivin [1] antamisen yhteydessä vuonna 1977. [1] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1. Tämä erityisjärjestelmä otettiin käyttöön alan erityisluonteen vuoksi. Heti aluksi on syytä todeta, että matkatoimistojen ja turistimatkojen järjestäjien tarjoamat palvelut ovat useimmiten palvelupaketteja, joihin kuuluu erityisesti kuljetus- ja majoituspalveluja, jotka suoritetaan joko sen jäsenvaltion alueella, joka on yrityksen liiketoiminnan kotipaikka tai sen kiinteä toimipaikka, taikka sen ulkopuolella. Palvelujen ja niiden suorituspaikkojen monimutkaisuuden vuoksi verotuspaikkaa, veron perustetta ja tuotantopanoksista maksettujen verojen vähennystä koskevien tavanomaisten sääntöjen soveltaminen aiheuttaisi asianomaisille yrityksille ongelmia, jotka olisivat omiaan haittaamaan niiden liiketoimia. Yhteisön lainsäätäjä onkin säätänyt kuudennen direktiivin 26 artiklassa arvonlisäveroa koskevasta erityisjärjestelmästä, jotta sovellettavat säännöt voitaisiin mukauttaa kyseisten liiketoimien erityisluonteeseen. Järjestelmää sovelletaan toimijoihin, joiden tarjoamat palvelut sisältävät osia, kuten hotellimajoitus- ja kuljetuspalveluja, joita ne ovat hankkineet kolmansilta osapuolilta ja joita ne tämän jälkeen myyvät matkustajille omissa nimissään. Kaikkia matkatoimiston suorittamia liiketoimia kohdellaan yhtenä suorituksena. Veron perusteena käytetään matkatoimiston matkapakettien myynnistä saamaa voittomarginaalia. Marginaalijärjestelmää soveltavalla matkatoimistolla ei ole tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennysoikeutta maksamistaan liiketoimista, jos nämä liiketoimet koituvat suoraan matkustajan hyväksi. Matkatoimiston palvelujen verotuspaikka on matkatoimiston liiketoiminnan kotipaikka, kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Erityisjärjestelmän ensimmäisenä tavoitteena oli yksinkertaistaa yhteisön alv-sääntöjen soveltamista kyseisiin palvelujen suorituksiin. Kun matkatoimisto ostaa palveluja muilta suorittajilta, yhdistää ne paketiksi ja myy ne matkustajalle omissa nimissään ja omaan lukuunsa, erityisjärjestelmän avulla varmistetaan, että matkatoimisto välttää päällekkäisen arvonlisäverovelvolliseksi kirjautumisen eri jäsenvaltioissa, joista palveluja suoritetaan. Toisena tavoitteena on alv-tuoton jakautuminen jäsenvaltioiden kesken. Erityisjärjestelmä otettiin käyttöön sen varmistamiseksi, että alv-tuotto kohdistuu siihen jäsenvaltioon, jossa kunkin yksittäisen palvelun loppukäyttö tapahtuu. Itse asiassa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklassa säädetyn järjestelmän tarkoituksena tulisi olla sen varmistaminen, että matkan aikana hyödynnetyistä palveluista kuten hotelli-, ravintola- ja kuljetuspalveluista koituva alv-tuotto kohdistuu siihen jäsenvaltioon, jossa kyseiset palvelut hyödynnetään kun taas matkatoimiston katteesta maksettava arvonlisävero kohdistuu siihen jäsenvaltioon, johon matkatoimisto on sijoittautunut. Koko erityisjärjestelmän lähtökohtana on ollut yksi arvonlisäveron perusperiaatteista eli kulutuksen verottaminen. Käytännössä erityisjärjestelmän soveltaminen ei kuitenkaan ole yhdenmukaista eri jäsenvaltioissa. Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 28 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja liitteen E 15 kohdan mukaisesti jäsenvaltiot voivat jatkaa EU:n ulkopuolella suoritettavien liiketoimien verottamista samaan aikaan, kun ne 28 artiklan 3 kohdan g alakohdan perusteella voivat vapauttaa mainitun kaltaiset liiketoimet ilman tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennysoikeutta. Tämän lisäksi 28 artiklan 3 kohdan b alakohdan ja liitteen F 27 kohdan mukaisesti jäsenvaltiot voivat jatkaa matkatoimistojen ja turistimatkojen järjestäjien yhteisössä suorittamien palvelujen vapauttamista verosta. Todettakoon lopuksi, että yksi jäsenvaltio on kuudennen arvonlisäverodirektiivin 27 artiklan 1-4 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti ilmoittanut komissiolle erityisen yksinkertaistamistoimenpiteen soveltamisesta kyseisessä jäsenvaltiossa [2], mistä syystä se voi soveltaa kuudennen alv-direktiivin 26 ja 28 artiklasta poikkeavia sääntöjä. Komissio ilmoitti ehdotetusta toimenpiteestä kaikille jäsenvaltioille [3], ja koska yksikään jäsenvaltio ei kahden kuukauden määräajan kuluessa esittänyt asiasta virallista kantaa, hyväksyttiin kyseinen yksinkertaistamistoimenpide 19. joulukuuta 1978. [2] Kirje, päivätty 13. syyskuuta 1978. [3] Kirje, päivätty 19. lokakuuta 1978. 2. Ilmenneet ongelmat Todettakoon, että erityisjärjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1977 kuudennen arvonlisäverodirektiivin hyväksymisen yhteydessä ja että matkailuala oli tuolloin paljon keskittyneempää kuin nykyisin. Turistimatkojen järjestäjä tai matkatoimisto myi itse valtaosan matkapaketeista suoraan matkustajille. Nykyisin tilanne on muuttunut täysin. Koko ala on huomattavasti erikoistuneempi ja mukana on enemmän toimijoita. Tästä on seurannut muun muassa se, että matkapaketteja ei enää nykyisin myydä yksinomaan suoraan matkustajille vaan myös muille matkatoimistoille ja turistimatkojen järjestäjille. Markkinoiden lisääntyvä keskittyminen ja vertikaalinen yhdentyminen ovat matkanjärjestäjien markkinoille ominaisia piirteitä. Kuusi suurinta markkinaosapuolta edustaa noin 18 prosenttia alan työpaikoista ja noin 33 prosenttia myynnistä. Vertikaalisesti yhdentyneisiin ryhmiin kuuluu matkatoimistoja, turistimatkojen järjestäjiä, lentoyhtiöitä, incoming-toimistoja ja majoituspalvelujen tarjoajia. Markkinoiden keskittymisen ja matkailualan suuryritysten vertikaalisen yhdentymisen seurauksena kustannus- ja hintakilpailu on ankaraa. Turistimatkojen järjestäjät aiheuttavat siis riippumattomien matkatoimistojen katteisiin kohdistuvaa painetta. Vielä vuosina 1998 ja 1999 matkatoimistot olivat turistimatkojen järjestäjien tärkeimpiä myyntikanavia. Nämä matkatoimistot ovat yleensä pien- tai mikroyrityksiä, jotka työllistävät 5-11 henkeä. Matkatoimistot voivat selviytyä kiristyvästä kustannuskilpailusta ja sen aiheuttamasta marginaalien supistumisesta muodostamalla riippumattomien matkatoimistojen yhteenliittymiä, tekemällä franchising-sopimuksia turistimatkojen järjestäjien kanssa tai erikoistumalla markkinoiden kapean sektorin tuotteisiin. Juuri tästä syystä monet matkatoimistot ovat erikoistuneet liikematkoihin, kongresseihin tai kannustematkoihin, joiden asiakkaat ovat harvoin keskivertomatkustajia tai lomanviettäjä. Komissio on vastaanottanut matkailualan toimijoilta useita valituksia siitä, että matkatoimistojen palvelujen verotuskohtelu vaihtelee riippuen siitä, missä jäsenvaltioissa ne toimivat. Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklan epäyhtenäinen soveltaminen eri jäsenvaltioissa on ongelma, joka on otettu esiin myös arvonlisäverokomitean kokouksissa. Olennaiseksi kysymykseksi on noussut se, voidaanko matkatoimistoja ja turistimatkojen järjestäjiä koskevaa voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelmää soveltaa myös silloin, kun palvelupaketti tarjotaan matkustajan sijaan toiselle matkatoimistolle. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön [4] perusteella komissio otti sen kannan, että järjestelmää voidaan soveltaa ainoastaan niissä tapauksissa, joissa paketti myydään loppukäyttäjälle eli matkustajalle. Jos paketin myynti tapahtuu turistimatkojen järjestäjien ja matkatoimistojen välillä, marginaalijärjestelmää ei voida käyttää ja kutakin liiketapahtumaa on verotettava erikseen palvelun suorituspaikan määrittelyä koskevien säännösten mukaisesti. [4] Asia C-163/91, Fiscal group Beheersmaatschappij Van Ginkel Waddinxveen BV, Reis- en Passagebureau Van Ginkel BV ja Inspecteur der Omzetbelasting te Utrecht direktiivin 77/388/ETY 26 artiklan tulkinnasta (EYVL L 145,13.06.1977, s. 1). Näiden käsittelyjen yhteydessä on ilmennyt, että jäsenvaltiot soveltavat 26 artiklaa hyvin epäyhtenäisesti, mikä saattaa johtaa kaksinkertaiseen verotukseen. Niin ikään on ilmennyt, että sellaisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneet yritykset, jotka soveltavat marginaalijärjestelmää ainoastaan paketin myymiseen matkustajalle, ovat epäedullisessa kilpailuasemassa verrattuna kilpailijoihin, jotka ovat sijoittautuneet jäsenvaltioihin, joissa soveltamiskäytäntö on joustavampi. Lisäksi on tilanteita, joissa marginaalijärjestelmän soveltaminen ei enää turvaa verotulojen jakautumista tasapuolisesti jäsenvaltioiden kesken, mikä oli erityisjärjestelmän käyttöönoton keskeinen tavoite. Tästä syystä eräät jäsenvaltiot ovat asettuneet kannattamaan 26 artiklan vaihtoehtoista tulkintaa, jonka mukaan marginaalijärjestelmää tulisi soveltaa myös silloin kun paketin myynti tapahtuu matkatoimistojen tai turistimatkojen järjestäjien välillä. Lisäksi tämän tulkinnan soveltaminen keventäisi yritysten taakkaa, koska matkatoimistoja tai turistimatkojen järjestäjiä ei enää velvoitettaisi rekisteröitymään arvonlisäverovelvolliseksi kaikissa jäsenvaltioissa, joissa ne luovuttavat tavaroita tai suorittavat palveluja, jotka sisältyvät pakettiin, jos paketti myydään muulla tavoin kuin suoraan matkustajalle. Useat jäsenvaltiot ovat ottaneet esiin myös liikematkat ja niiden aiheuttamat ongelmat yrityksille, jotka itse asiassa ovat matkapakettien loppukäyttäjiä siitä syystä, että niillä ei ole 26 artiklaan ehdotettujen uusien säännösten perusteella tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen jäännösosuuden vähennysoikeutta. Jos ne tilaavat matkapaketin matkatoimistolta, niiltä veloitetaan arvonlisäverollinen hinta, minkä vuoksi asianomainen yritys ei voi vähentää kyseistä alv:n määrää huolimatta siitä, että matkapaketti käytetään liiketoiminnalliseen tarkoitukseen. Tämä merkitsee käytännössä arvonlisäveron jäännösosuuden kantamista välituotekäyttövaiheessa, mikä on vastoin yhteisön alv-järjestelmän tasapuolisuuden periaatetta. Lopuksi todettakoon, että komissio on tietoinen siitä, että Internetin käytön lisääntyminen matkapalvelujen myynnissä on lisännyt myös yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden matkatoimistojen ja turistimatkojen järjestäjien matkapakettien tarjontaa. Tämä aiheuttaa kilpailun vääristymistä, koska alalla nykyisin sovellettavien sääntöjen perusteella matkapakettien myyntiä verotetaan marginaalijärjestelmän perusteella, jos palvelun suorittaja on EU:hun sijoittautunut turistimatkan järjestäjä, mutta sitä ei veroteta lainkaan, mikäli palvelun suorittaja on yhteisön ulkopuolelle sijoittautunut turistimatkan järjestäjä, koska palvelujen suorituspaikkana pidetään asianomaista yhteisön ulkopuolista maata. 3. Tavoitteet Ottaen huomioon mainitut ongelmat, jotka johtuvat osin liiketoimintamallien ja teknologian kehittymisestä ja osin jäsenvaltioiden käytäntöjen eroista, ja ottaen huomioon erityisjärjestelmän yleiset tavoitteet, komissio on päättänyt sisällyttää 26 artiklan muutoksen arvonlisäveroa koskevaan uuteen strategiaansa [5]. Tavoitteena on yhteisön alv-lainsäädännön yksinkertaistaminen, ajanmukaistaminen sekä nykyistä yhdenmukaisempi soveltaminen. [5] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Strategia sisämarkkinoiden arvonlisäverojärjestelmän toiminnan parantamiseksi (KOM(2000)348 lopullinen, 7.6.2000). Ajanmukaistaminen nimenomaan tällä alalla on välttämätöntä, koska sähköinen kaupankäynti kehittyy kaiken aikaa, ja sen käyttö on lisääntymässä erityisesti matkailun alalla. Matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän nykyistä yhdenmukaisempi soveltaminen on välttämätöntä myös alalla ilmenneisiin epäkohtiin puuttumiseksi. Erityisesti on kannettu huolta kilpailun vääristymistä, joka johtuu 26 artiklan epäyhtenäisestä soveltamisesta eri jäsenvaltioissa. Tämän perusteella ehdotuksen tavoitteena on turvata yhdenmukaisempi soveltaminen laajentamalla erityisjärjestelmän soveltamisalaa koskemaan kaikille asiakkaille suuntautuvia matkapakettipalvelujen suorituksia ja kumota näihin suorituksiin liittyvät poikkeukset. Ehdotuksen tarkoituksena on myös poistaa kilpailun vääristyminen, mikä on haitallista EU:hun sijoittautuneille turistimatkojen järjestäjille ja lisääntymässä uuden teknologian käyttöönoton johdosta kyseisellä alalla. 4. Ehdotetut muutokset 4.1. 1 artiklan 1 kohta 4.1.1. 26 artiklan 1 kohta Nykyisellään kuudennen arvonlisäverodirektiivin 1 kohdan viimeisessä virkkeessä vahvistetaan, että erityisjärjestelmää sovellettaessa matkatoimistoina on pidettävä myös turistimatkojen järjestäjiä. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen eräiden ratkaisujen [6] perusteella, jotka koskevat sitä, olisiko henkilöihin sovellettava matkatoimistoja koskevaa voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelmää, lienee tarpeen selventää mainitun erityisjärjestelmän soveltamisalaa. Lopputuloksena tulisi olla se, että oikeus tai velvollisuus soveltaa 26 artiklan säännöksiä ei edellytä sitä, että elinkeinonharjoittaja on valtuutettu matkatoimisto. Lisäksi tuomioistuin on vahvistanut, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklan soveltamisalaan kuuluakseen verovelvollisen on käytettävä kolmannen osapuolen tälle suorittamia palveluja. Täten matkatoimisto, joka suorittaa palveluja asiakkaalleen itse eikä osta ja myy palveluja eteenpäin, ei kuulu voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelmän soveltamisalaan. [6] Yhdistetyt asiat C-308/96 ja C-94/97, T.P. Madgett ja R.M. Baldwin vastaan Commissioners of Customs and Excise, ennakkoratkaisupyyntö kuudennen arvonlisäverodirektiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, 13.06.1977, s. 1) 26 artiklan tulkinnasta sekä edellä mainittu asia C-163/91. Koska Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut asianomaisten olosuhteiden juridiset perusteet, komissio ei katso, että sen olisi tarpeen määritellä, mitä matkatoimistolla tarkoitetaan 26 artiklaa sovellettaessa. Kuudennen arvolisäverodirektiivin 26 artiklan soveltamisalaan olisi itse asiassa sisällytettävä kaikki verovelvolliset, jotka myyvät matkapalveluja omissa nimissään ja käyttäen niiden toteuttamisessa muiden verovelvollisten luovuttamia tavaroita tai suorittamia palveluja. Erityisjärjestelmää ei sovelleta muissa tapauksissa, joissa matkatoimisto toimii ainoastaan välittäjänä. Näitä palveluja tulisi verottaa tavanomaisten välittäjien suorittamia palveluja koskevien alv-sääntöjen mukaisesti. Koska useat jäsenvaltiot ovat kuitenkin pyytäneet selvennystä komissiolta, se ehdottaa muutettavaksi kyseisen erityisjärjestelmän soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden määrittelyä 26 artiklan 1 kohdassa. 4.1.2. 26 artiklan 2 kohta 4.1.2.1. Matkatoimiston asiakas Kuten edellä mainittiin, yksi suurimmista ongelmista, jonka niin jäsenvaltiot kuin matkatoimistotkin ovat ottaneet esille, on se, että tarkalleen ottaen järjestelmää tulisi soveltaa ainoastaan silloin kun matkapalvelu myydään matkustajalle. Tämä sääntö otettiin käyttöön vuoden 1977 markkinatilanteessa, jolloin matkapaketit myytiin pääasiassa suoraan matkustajalle. Nykyisin tilanne on muuttunut huomattavasti. Alalla toimivien lukumäärä on kasvanut ja matkapakettien tarjonta on hajanaisempaa kuin vuonna 1977. Tästä johtuen yhä useammat palvelujen suoritukset suoritetaan joko toisille matkatoimistoille tai muille verovelvollisille, jotka käyttävät matkapalveluja henkilöstön kannustimina tai liiketoimintansa yhteydessä (esimerkiksi seminaarimatkat). Nykyisessä tilanteessa, jossa erityisjärjestelmää ei voida soveltaa, jos matkapalvelu myydään muulle henkilölle kuin matkustajalle, ei voida enää taata alv-tuoton kohdistumista sen jäsenvaltion hyväksi, jossa varsinainen kulutus tapahtuu. Jos matkatoimisto myy matkapaketin toiselle matkatoimistolle, olisi sovellettava tavanomaisia verotussääntöjä. Tämä tarkoittaa sitä, että matkatoimistolla tulisi olla suorittajille tuotantopanoksista maksamiensa arvonlisäverojen vähennysoikeus ja oikeus veloittaa arvonlisävero siinä jäsenmaassa, johon hän on sijoittautunut, toiselle matkatoimistolle myymänsä matkapaketin jälleenmyynnin koko arvosta. Tällaisessa tapauksessa alkuperäisistä palveluista kuten hotellimajoituksesta kannettu alv-tuotto ei enää kohdistu niihin jäsenvaltioihin, joissa eri palvelut kulutetaan, vaan sen sijaan ohjautuukin siihen jäsenvaltioon, johon matkatoimisto on sijoittautunut. Tämän epäkohdan välttämiseksi useat jäsenvaltiot, joille matkailu on merkittävä elinkeino, soveltavat kyseisen artiklan osalta vaihtoehtoista tulkintaa ja laajentavat erityisjärjestelmän soveltamisalaa koskemaan matkatoimistojen muille asiakkaille kuin matkustajille tapahtuvia matkapalvelujen suorituksia. Tämän seurauksena saavutetaan paremmin asianomaisen järjestelmän alkuperäinen tavoite eli järjestelmän yksinkertaistaminen sekä verotus siinä jäsenvaltioissa, jossa kulutus tapahtuu. Seurauksena on kuitenkin erityisjärjestelmän epäyhtenäinen soveltaminen yhteisön eri puolilla, mikä on ristiriidassa sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kanssa ja vääristää kilpailua eri jäsenvaltioihin sijoittautuneiden elinkeinonharjoittajien välillä. Tällaista tilannetta ei voida hyväksyä ja tämän vuoksi komissio ehdottaakin, että 26 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä poistetaan sana "matkustajalle". Toimenpiteen seurauksena erityisjärjestelmän soveltamisala laajenee huomattavasti. Muutetussa muodossaan erityisjärjestelmää on sovellettava kaikkiin matkatoimistoihin 26 artiklan 1 kohdassa mainittujen edellytysten mukaisesti asiakkaan luonteesta (yksityishenkilö, verovelvollinen, liikeyritys, muu matkatoimisto jne.) riippumatta. 4.1.2.2. EU:n ulkopuolelle sijoittautunut matkatoimisto Nykyinen markkinatilanne on kehittynyt siten, että suurimmat turistimatkanjärjestäjät perustavat toimipaikkoja EU:n ulkopuolisiin maihin ja tarjoavat matkapaketteja näistä kolmansista maista välttääkseen verotuksen EU:ssa. Tämä tilanne vääristää kilpailua pienempiin matkatoimistoihin verrattuna, joilla ei ole riittävästi resursseja vastaavaan toimintaan. Myöskään ei voida hyväksyä sitä, että kulutuksen verotus EU:ssa voidaan välttää tai sitä voidaan vähentää yksinkertaisesti perustamalla toimipaikka EU:n ulkopuolelle. On selvää, että matkapaketin myyntiä EU:ssa EU:hun sijoittautuneelle asiakkaalle olisi verotettava EU:ssa. Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että sellaisten matkapalvelujen, jotka EU:n ulkopuolelle sijoittautunut suorittaja suorittaa EU:hun sijoittautuneille asiakkaille, suorituspaikaksi muutettaisiin se jäsenvaltio, johon asiakas on sijoittautunut tai joka on asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Kyseinen muutos koskisi ainoastaan paketteja, joiden käyttö tapahtuu EU:ssa ja jotka myydään EU:hun sijoittautuneille asiakkaille. Lisäksi on tarkoitus, että kyseistä sääntöä sovellettaisiin riippumatta siitä, onko asiakas verovelvollinen vai ei. Tähän tulokseen pääsemiseksi komissio ehdottaa erityisen säännöksen sisällyttämistä 26 artiklan 2 kohtaan, toisen virkkeen jälkeen, näiden palvelujen verotuspaikan muuttamiseksi. 4.1.3. 26 artiklan 3 kohta Vuonna 1994 otettiin kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklan a kohdan mukaisesti käyttöön vielä toinen, käytettyihin tavaroihin sekä taide-, antiikki- ja keräilyesineisiin sovellettava voittomarginaalin verotusta koskeva erityisjärjestelmä [7]. Kyseisessä artiklassa määritellään veron peruste sekä se, miten voittomarginaali on laskettava. [7] Neuvoston direktiivi 94/5/EY, annettu 14 päivänä helmikuuta 1994, yhteisen arvonlisäverojärjestelmän täydentämisestä ja direktiivin 77/388/EEC muuttamisesta - käytettyihin tavaroihin sekä taide-, keräily- ja antiikkiesineisiin sovellettavat erityisjärjestelyt (EYVL L 60, 3.3.1994, s.16). Monet jäsenvaltiot ovat todenneet, että veron perusteen määrittäminen 26 artiklan mukaisesti on aiheuttanut niille ongelmia. Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että kyseisessä artiklassa veron perusteen määrittelyä muutettaisiin siten, että se noudattaisi 26 a artiklassa käytettyjen tavaroiden järjestelmän yhteydessä käytettyä sanamuotoa. Ehdotettu uusi yksityiskohtaisempi määritelmä on sisällytetty uuteen 26 artiklan 3 kohtaan. Kyseisessä artiklassa annetaan voittomarginaalin määritelmä, joka on myyntihinnan ja palvelujen todellisten kustannusten välinen erotus, ja tämän jälkeen määritellään myyntihinta ja todellinen kustannus. 4.1.4. 26 artiklan 4 kohta Järjestelmän yksinkertaistamiseksi komissio ehdottaa myös, että jäsenvaltiot antaisivat matkatoimistojen laskea yhden voittomarginaalin, joka kattaisi kaikki matkapakettien suoritukset tietyn kauden aikana. Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 a artiklan B kohdan 10 kohdassa säädetään vastaavasta mahdollisuudesta verovelvollisille jälleenmyyjille, jotka soveltavat käytettyjen tavaroiden luovutusten yhteydessä saatavan voittomarginaalin verotusjärjestelmää. Useat jäsenvaltiot ovat todenneet, että tämä mahdollisuus tulisi sallia myös matkatoimistoille ja turistimatkojen järjestäjille, joihin sovelletaan 26 artiklassa tarkoitettua erityisjärjestelmää. Tämä on erityisen tärkeää siksi, että kauden, jonka aikana matkatoimisto myy paketin ja toisaalta laskutusajankohdan, jona matkatoimistolle palveluja suorittaneet verovelvolliset toimittavat sille laskun, välillä on usein viive, mistä syystä matkatoimiston on erittäin vaikeaa määrittää voittomarginaali erikseen kunkin myymänsä paketin osalta. Tästä syystä komissio ehdottaa, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklaan sisällytetään uusi 4 kohta, jossa matkatoimistojen annetaan laskea määrätylle kaudelle kausikohtainen kokonaisvoittomarginaali. Ehdotetussa uudessa kohdassa vahvistetaan myös kyseisen kokonaisvoittomarginaalin laskemista koskevat säännöt. Tämä tapahtuu muodostamalla kauden aikana matkatoimiston suorittamien kaikkien palvelujen suoritusten ja kaikkien matkatoimiston vastaavan kauden aikana hankkimien tavaroiden ja palvelujen määrän erotus. 4.1.5. 26 artiklan 5 kohta Kuudennen arvonlisädirektiivin 26 artiklan 3 kohdan numerointi muutetaan 26 artiklan 5 kohdaksi, mutta muuten kohta säilyy ennallaan. Jos yhteisöön sijoittautuneen matkatoimiston myymä matkapaketti sisältää osia, jotka suoritetaan yhteisön ulkopuolella, matkatoimiston katsotaan olevan yksinomaan välittäjä, joka toimii matkustajan lukuun. Tässä tapauksessa katsotaan, että hän toimittaa palvelun, jonka suoritus tapahtuu yhteisössä, mutta joka vapautetaan verosta ja jolle myönnetään oikeus tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennykseen kuudennen arvonlisädirektiivin 15 artiklan 14 kohdan mukaisesti. Jos matkapaketti koskee matkaa, joka tapahtuu osittain yhteisössä ja osittain sen ulkopuolella, voidaan verovapautus ja oikeus tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennykseen myöntää ainoastaan siltä osalta matkaa, joka tapahtuu yhteisön ulkopuolella. Sen sijaan sitä osaa matkasta, joka tapahtuu yhteisössä, on verotettava 26 artiklassa tarkoitetun voittomarginaalijärjestelmän mukaisesti. Vastaavasti, jos yhteisön ulkopuolelle sijoittautunut matkatoimisto myy yhteisöön sijoittautuneelle asiakkaalle matkapaketin, jonka käyttö tapahtuu osittain yhteisössä, sovelletaan matkatoimistoon 26 artiklassa tarkoitettua erityisjärjestelmää siltä osalta matkaa, joka tapahtuu yhteisössä. 4.1.6. 26 artiklan 6 kohta Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklan 4 kohdan numerointi muutetaan 26 artiklan 6 kohdaksi. Tällä säännöksellä kielletään oikeus tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennykseen tai oikeus arvonlisäveron palautukseen matkatoimistojen missä tahansa jäsenvaltiossa hankkimista ja asiakkailleen suorittamista palveluista. Tässä artiklassa ainoa muutos on ilmauksen 'matkustaja' korvaaminen ilmauksella 'asiakas'. Kyseistä termiä käytetään järjestelmällisesti koko uudessa 26 artiklassa, jotta vältettäisiin sekaannukset järjestelmän aiemman kapeamman soveltamisalan kanssa, jolloin järjestelmä kattoi ainoastaan matkustajalle suoritetut palvelut. 4.1.7. 26 artiklan 7-9 kohta Erityisesti silloin kun matkatoimisto osallistuu yritysseminaarien järjestämiseen tai tapauksissa, joissa yritys tarjoaa työntekijöilleen kannustusmatkapaketteja, voittomarginaalijärjestelmän soveltaminen voisi johtaa siihen, että yritys pyrkisi asioimaan kunkin suorittajan kanssa erikseen voidakseen vähentää tuotantopanoksista maksetut arvonlisäverot sen sijaan että se asioisi matkatoimiston kanssa, joka laskuttaa arvonlisäverollisen hinnan ja jolloin yrityksellä ei olisi oikeutta tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennykseen. Käytettyihin tavaroihin sovellettavassa voittomarginaalia koskevassa erityisjärjestelmässä, josta säädetään 26 a artiklassa, ongelma on ratkaistu myöntämällä verovelvollisille jälleenmyyjille oikeus valita tavanomainen alv-järjestelmä. Vastaavan mahdollisuuden käyttöönottoa olisi harkittava myös matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta, vaikka tästä aiheutuisi asianomaiselle matkatoimistolle tiettyjä seurauksia ja ongelmia. Yritykselle matkapaketin myyvän matkatoimiston, joka saisi valita tavanomaisen alv-järjestelmän, tulisi rekisteröityä jokaisessa jäsenvaltiossa, jossa se suorittaa palvelujen suorituksia, koska kutakin sen suorittamaa palvelua pidetään erillisenä suorituksena. Näin ollen matkatoimisto voisi hakea tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen suurimmalta osalta palautusta jättämällä alv-ilmoitukset asianomaisiin jäsenvaltioihin. Jos matkatoimistolta on peritty arvonlisävero jäsenvaltioissa, jossa sitä ei ole kirjattu alv-rekisteriin, palautusta olisi haettava kahdeksannen alv-direktiivin [8] säännösten mukaisesti. Tämä merkitsee sitä, että tietyissä tapauksissa jäsenvaltio on velvollinen palauttamaan arvonlisäveron matkatoimistolle kun taas joissakin muissa tapauksessa, kun kyseinen matkatoimisto toimii voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelmän mukaisesti, jäsenvaltio ei voi palautusta myöntää. Tämä aiheuttaisi hallinnollisia häiriöitä, koska tuotantopanoksista maksettuja arvonlisäveroja palauttavan jäsenvaltion on voitava määrittää, onko asianomainen matkatoimisto suorittanut palvelun 26 artiklassa tarkoitetun voittomarginaalijärjestelmän mukaisesti, ilman tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennysoikeutta, vai onko se valinnut suorittamansa palvelun verotuksen, jolloin sille olisi myönnettävä sen tuotantopanoksista maksamiensa arvonlisäverojen palautus. [8] Neuvoston direktiivi 79/1072/ETY, annettu 6 päivänä joulukuuta 1979, jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - maan alueelle sijoittautumattomille verovelvollisille suoritettavaa arvonlisäveron palautusta koskevat yksityiskohtaiset säännöt (EYVL L 331, 27.12.1979, s. 11). Kuitenkin, jos matkatoimistolle ei annettaisi oikeutta valita verotusta tavanomaisten alv-säännösten mukaisesti, se olisi velvollinen myymään voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelmän mukaisesti ja tällöin verovelvollinen asiakas, joka käyttää asianomaisen palvelun liiketoimintatarkoituksiin, ei voisi vähentää matkatoimiston sille suorittaman palvelun veron perusteeseen sisältyvää arvonlisäveroa. Tämä merkitsee arvonlisäveron jäännösosuuden kantamista välituotekäyttövaiheessa. Tämän perusteella komissio ehdottaa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklaa muutettavaksi siten, että matkatoimistoille annetaan mahdollisuus valita tavanomaisen alv-järjestelmän soveltaminen. 4.2. 1 artiklan 2 kohta Jos matkatoimistot toimivat välittäjinä eli matkustajan nimissä ja lukuun, kuudennen arvonlisäverodirektiivin 26 artiklan säännöksiä ei sovelleta. Tällöin sovelletaan tavanomaisia välittäjien suorittamiin palveluihin sovellettavia sääntöjä. Näistä yhdestä säädetään kuudennen arvonlisäverodirektiivin 15 artiklan 14 kohdassa. Sen jälkeen kun jäsenvaltioiden välisessä kaupassa otettiin vuonna 1993 käyttöön alv-siirtymäjärjestely, asianomaisen säännöksen toinen kohta (jossa todetaan, että vapautusta ei sovelleta välittäjän palveluihin, jos matkustajan hyödyntämät palvelut on suoritettu muissa jäsenvaltioissa) lienee menettänyt merkityksensä. Tämän perusteella komissio ehdottaa kyseisen kohdan poistamista. 4.3. 1 artiklan 3 kohta Matkatoimistojen toimittamia palveluja koskevien alv-sääntöjen yhdenmukaisemman soveltamisen turvaamiseksi yhteisössä komissio ehdottaa poistettavaksi kuudennen arvonlisäverodirektiivin 28 artiklan 3 kohdan g alakohdan mukaisesti jäsenvaltioille annettu mahdollisuus jatkaa entisen 26 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen palvelujen vapautusta ilman oikeutta tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähentämiseen sen sijaan että ne vapautetaan verosta ja että niille myönnetään oikeus tuotantopanoksista maksettujen arvonlisäverojen vähennykseen. 4.4. 1 artiklan 4-5 kohta Mainittujen 26 artiklaan ehdotettujen muutosten yhteydessä ja soveltamisen yhdenmukaistamisen vuoksi komissio ehdottaa poistettavaksi myös 28 artiklan 3 kohdan a alakohdassa ja liitteen E 15 kohdassa tarkoitetut poikkeukset (joissa jäsenvaltioille annetaan oikeus yhteisön ulkopuolella tehtyjen matkojen verottamiseen) sekä 28 artiklan 3 kohdan b alakohdassa sekä liitteen F kohdassa 27 tarkoitetut poikkeukset (jossa jäsenvaltioille annetaan oikeus vapauttaa verosta yhteisössä tehtävät matkat) turistimatkojen järjestäjien ja matkatoimistojen tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. 4.5. 2 artikla Edelleen yhdenmukaisen soveltamisen vuoksi komissio ehdottaa kumottavaksi poikkeukset, jotka on myönnetty neuvoston päätöksellä kuudennen arvonlisäverodirektiivin 27 artiklan 1-4 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen. 2002/0041 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän osalta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [9], [9] EYVL C ..., ..., s. ... ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [10], [10] EYVL C ..., ..., s. ... ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [11], [11] EYVL C ..., ..., s. ... sekä katsoo seuraavaa: (1) Komission tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Strategia sisämarkkinoiden arvonlisäverojärjestelmän toiminnan parantamiseksi" [12] todetaan, että yhteisön säännösten nykyistä yhdenmukaisempi soveltaminen eri jäsenvaltioissa on yksi neljästä päätavoitteesta sisämarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi lyhyellä aikavälillä. [12] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Strategia sisämarkkinoiden arvonlisäverojärjestelmän toiminnan parantamiseksi (KOM(2000)348 lopullinen, 7.6.2000). (2) Jäsenvaltiot soveltavat tällä hetkellä erilaisia tulkintoja matkailualan erityisjärjestelmästä, josta on säädetty jäsenvaltioiden liike vaihto vero järjestelmän yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvon lisävero järjes tel mä: yhden mukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY [13], sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2001/41/EY [14], 26 artiklassa, minkä johdosta erityisjärjestelmän soveltaminen on epäyhtenäistä eri jäsenvaltioissa ja mikä aiheuttaa joidenkin toimijoiden osalta kilpailun vääristymistä. [13] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1. [14] EYVL L 22, 24.1.2001, s.17 ja oikaisu EYVL L 26, 27.1.2001, s. 40. (3) Järjestelmän soveltamisalan laajentaminen koskemaan kaikkia matkapakettien suorituksia, jotka täyttävät direktiivin 77/388/ETY 26 artiklassa säädetyt edellytykset, poistaisi jäsenvaltioiden erilaiset tulkinnat siitä, mitkä suoritukset kuuluvat kyseisen erityisjärjestelmän soveltamisalaan, ja takaa alkuperäisen tavoitteen paremman toteutumisen eli verottamisen siinä jäsenvaltiossa, jossa kulutus tapahtuu. (4) Direktiivin 77/388/EY 26 a artiklassa säädetään käytettyihin tavaroihin sekä taide-, keräily- ja antiikkiesineisiin sovellettavasta vastaavasta erityisjärjestelystä, joka perustuu voittomarginaalin verottamiseen. Kyseisessä artiklassa olevien yksityiskohtaisten määritelmien avulla voitaisiin selventää 26 artiklassa olevia määritelmiä ja siten yksinkertaistaa matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän soveltamista. (5) Ottaen huomioon, että matkatoimistot tarjoavat luonteeltaan erityisiä palveluja, jotka sisältävät niiden kolmansilta osapuolilta ostamia palveluja, jotka ne yhdistävät ja tämän jälkeen myyvät matkapaketteina, niiden on usein erittäin vaikeaa määritellä kunkin erillisen suorituksen voittomarginaalia. Järjestelmä, jossa matkatoimistot voisivat laskea tietylle ajanjaksolle kausikohtaisen voittomarginaalin, yksinkertaistaisi järjestelmää ja ratkaisisi useita niille tästä aiheutuvia ongelmia. (6) Samoista syistä matkatoimistoille olisi myönnettävä mahdollisuus valita tavanomainen alv-järjestely yhteisön alv-järjestelmän tasapuolisuuden periaatteen turvaamiseksi. (7) Asetuksen 28 artiklan 3 kohdassa ja liitteessä E ja F tarkoitetut poikkeukset olisi kumottava matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän yhdenmukaisemman soveltamisen varmistamiseksi. Samalla olisi kumottava 28 artiklan 3 kohdan g alakohta sekä 15 artiklan 14 kohta, koska jäsenvaltiot voivat niiden nojalla soveltaa epäyhtenäisiä sääntöjä matkatoimistojen suorittamien palvelujen verotukseen. (8) Neuvoston päätös, jolla Belgian kuningaskunnalle myönnettiin sen 13 päivänä syyskuuta 1978 esittämästä pyynnöstä 27 artiklan 1 kohdan mukainen poikkeus, olisi kumottava matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän yhdenmukaisemman soveltamisen varmistamiseksi. (9) Direktiiviä 77/388/ETY olisi tämän vuoksi muutettava seuraavasti, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Muutetaan direktiivi 77/388/ETY seuraavasti: Korvataan 26 artikla seuraavalla: "26 artikla: Matkatoimistoja koskeva erityisjärjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on sovellettava erityistä arvonlisäverojärjestelmää matkatoimistojen liiketoimiin tämän artiklan mukaisesti, jos nämä matkatoimistot toimivat omissa nimissään suhteessa asiakkaaseen käyttäen muiden verovelvollisten luovuttamia tavaroita ja suorittamia palveluja matkojen toteuttamisessa. Tätä järjestelmää ei sovelleta sellaisiin matkatoimistoihin, jotka toimivat ainoastaan välittäjinä ja joihin on sovellettava 11 artiklan A kohdan 3 alakohdan c alakohtaa. Tätä artiklaa sovellettaessa matkatoimistoihin luetaan kuuluviksi turistimatkojen järjestäjät ja kaikki muut verovelvolliset, jotka suorittavat matkapalveluja vastaavalla tavalla. 2. Matkatoimiston matkan toteuttamiseksi edellä 1 kohdassa säädetyin edellytyksin suorittamia liiketoimia on pidettävä yhtenä matkatoimiston suorittamana palveluna. Tätä yhtä palvelua verotetaan siinä jäsenvaltiossa, jossa matkatoimistolla on liiketoiminnan kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta se tarjoaa palvelujen suorituksia. Jos matkatoimisto ei ole sijoittautunut yhteisöön tai jos sen kiinteä toimipaikka, josta palvelut suoritetaan, on yhteisön ulkopuolella ja se suorittaa matkapalveluja, joiden tosiasiallinen käyttö ja hyödyntäminen tapahtuu yhteisössä, verotetaan tämä yksi palvelu paikassa, jossa asiakkaalla on liiketoiminnan kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, johon palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. 3. Matkatoimiston suorittaman yhden palvelun veron perusteena on matkatoimiston saama voittomarginaali vähennettynä voittomarginaaliin sisältyvällä arvonlisäveron määrällä. Tämä voittomarginaali vastaa matkatoimiston matkapaketista perimän myyntihinnan ja matkatoimistolle kyseisestä matkapaketista aiheutuneiden todellisten kustannusten välistä erotusta. Tässä kohdassa tarkoitetaan: a) 'myyntihinnalla' kaikkea sitä vastinetta, minkä matkatoimisto on saanut tai saa asiakkaaltaan tai kolmannelta osapuolelta, mukaan lukien tähän liiketoimeen suoraan liittyvät tuet, verot, tullit, ennakkomaksut sekä matkatoimiston asiakkaalta veloittamat liitännäiskustannukset, kuten provisio- ja vakuutuskulut, pois lukien kuitenkin 11 artiklan A kohdan 3 kohdassa tarkoitetut määrät, b) 'matkapaketin todellisilla kustannuksilla' kaikkea sitä arvonlisäverollista vastinetta ensimmäisessä luetelmakohdassa määritellylle, mikä on verovelvollisten suorittajien saamaa tai saatavaa matkatoimistolta tälle luovutetuista tavaroista tai suoritetuista palveluista, jos nämä liiketoimet, yleiskustannukset pois lukien, koituvat suoraan asiakkaan hyväksi matkapaketin osina. 4. Veronkannon yksinkertaistamiseksi ja jollei arvonlisäverokomitean käsittelystä muuta johdu, jäsenvaltiot voivat säätää, että voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelyjen alaisten matkapalvelujen suoritusten veron peruste määrätään kausikohtaisesti kullekin verokaudelle, jonka aikana matkatoimiston on tehtävä 22 artiklan 4 kohdassa, sellaisena kuin se on korvattuna 28 h artiklalla, tarkoitettu ilmoitus. Tässä tapauksessa palvelujen suoritusten veron peruste muodostuu matkatoimiston saamasta kokonaisvoittomarginaalista vähennettynä tähän voittomarginaaliin sisältyvällä arvonlisäveron määrällä. Kokonaisvoittomarginaali vastaa eroa: a) voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelyjen alaisten, matkatoimiston kauden aikana suorittamien palvelujen suoritusten kokonaismäärän, joka on yhtä suuri kuin 3 kohdan mukaisesti määritelty kokonaismyyntihinta, ja b) edellä 1 kohdassa tarkoitettujen ja matkatoimiston kauden aikana suorittamien tavaroiden ja palvelujen ostojen kokonaismäärän, joka on yhtä suuri kuin 3 kohdan mukaisesti määritellyt todelliset kokonaiskustannukset, välillä. 5. Jos liiketoimet, joissa matkatoimisto turvautuu muihin verovelvollisiin, suoritetaan näiden toimesta yhteisön ulkopuolella, matkatoimiston suorittamat palvelut on rinnastettava 15 artiklan 14 kohdan mukaisesti vapautettuun välittäjien toimintaan. Jos näitä liiketoimia suoritetaan sekä yhteisössä että sen ulkopuolella, on vapautettuna pidettävä vain sitä osaa matkatoimiston palveluista, joka koskee yhteisön ulkopuolella suoritettuja liiketoimia. 6. Muun verovelvollisen matkatoimistolle toimittamaansa laskuun merkitsemät arvonlisäverot sellaisista 2 kohdassa tarkoitetuista liiketoimista, jotka koituvat suoraan matkatoimiston asiakkaan hyväksi, eivät oikeuta vähennykseen eivätkä palautukseen missään jäsenvaltiossa. 7. Matkatoimisto voi soveltaa tavanomaista arvonlisäverojärjestelyä kaikkiin voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelyjen alaisiin suorituksiin. 8. Jos matkatoimisto soveltaa matkapalvelun suoritukseen tavanomaista arvonlisäverojärjestelmää, sillä on oikeus vähentää siitä verosta, jonka se on velvollinen maksamaan, muun verovelvollisen sille suorittamista palveluista maksettava tai maksettu arvonlisävero, jos nämä liiketoimet koituvat suoraan sen asiakkaan hyväksi. Vähennysoikeus syntyy sillä hetkellä, kun sellaisesta suorituksesta johtuva verosaatava syntyy, jolle matkatoimisto valitsee tavanomaisen arvon lisä vero järjestelyn. 9. Kun matkatoimisto on sekä tavanomaisen arvonlisäverojärjestelyn että voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelyn alainen, sen on kirjanpidossaan erotettava toisistaan kummankin järjestelyn piiriin kuuluvat liiketoimet jäsenvaltioiden vahvistamien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti." (2) Poistetaan 15 artiklan 14 kohdan toinen alakohta, (3) Poistetaan 28 artiklan 3 kohdan g alakohta, (4) Poistetaan liitteessä E oleva 15 kohta, (5) Poistetaan liitteessä F oleva 27 kohta. 2 artikla Kumotaan neuvoston päätös, jolla Belgian kuningaskunnalle myönnettiin sen 13 päivänä syyskuuta 1978 esittämästä pyynnöstä direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukainen poikkeus. 3 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2003. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 4 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 5 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä ... päivänä ... kuuta Neuvoston puolesta Puheenjohtaja VAIKUTUSTEN ARVIOINTI EHDOTUKSEN VAIKUTUS YRITYSTOIMINTAAN JA ERITYISESTI PIENIIN JA KESKISUURIIN YRITYKSIIN (PK-YRITYKSET) Ehdotuksen nimi Ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta matkatoimistoja koskevan erityisjärjestelmän yksinkertaistamiseksi, ajanmukaistamiseksi ja soveltamisen yhdenmukaistamiseksi. Asiakirjan viitenumero 2001/075 (CNS) Ehdotus 1. Miksi yhteisön lainsäädäntö on tarpeen tällä alalla ja mitkä ovat sen päätavoitteet, kun otetaan huomioon toissijaisuusperiaate* Matkatoimistojen suorittamiin matkapalvelujen suorituksiin sovellettavan erityisjärjestelmän yhdenmukaistamista on tarpeen jatkaa, koska yhteisön alv-säännöksiä tällä alalla tulkitaan ja sovelletaan eri tavoin eri jäsenvaltioissa. On tarpeen laajentaa 26 artiklan soveltamisalaa, jotta järjestelmä vastaisi paremmin matkailualan muutoksiin: alan toimijoiden määrä on kasvanut ja uuden teknologian käyttö, kuten sähköinen kaupankäynti, on lisääntynyt huomattavasti. Nykyisellään säännöt eivät enää vastaa muuttuneisiin tarpeisiin, eikä niiden avulla voida enää taata, että arvonlisävero suoritetaan aina siinä jäsenvaltiossa, jossa palvelut kulutetaan. Tämän lisäksi on ilmennyt käytäntöjä, joissa elinkeinonharjoittajat perustavat yhteisön ulkopuolisiin maihin toimipaikkoja minimoidakseen verotuksensa EU:ssa tai välttääkseen sen kokonaan, mikä vääristää kilpailua. Tämä tilanne on kestämätön ja sen edellytykset tulee poistaa. Yksinkertaistamisen jatkaminen on tarpeen, jotta erityisjärjestelmä toimisi joustavammin ja sitä noudatettaisiin tarkemmin. Tämän vuoksi toimet yhteisön tasolla ovat välttämättömiä. Vaikutus yritystoimintaan 2. Mitä yrityksiä ehdotus koskee* - Yritystoiminnan alat* Matkatoimistot, turistimatkojen järjestäjät ja kaikki verovelvolliset, jotka suorittavat matkapalveluja omissa nimissään ja käyttäen tämän vuoksi toisten verovelvollisten suorittamia palveluja. - Yritysten koko (pienten ja keskisuurten yritysten osuus)* Kaikenkokoiset yritykset. Kuusi suurinta turistimatkojen järjestäjää edustaa noin 18 prosenttia alan työpaikoista ja noin 33 prosenttia myynnistä. Näiden turistimatkojen järjestäjien lisäksi alalla toimii lähinnä pien- tai mikroyrityksiä, jotka työllistävät 5-11 henkeä. - Ovatko yritykset keskittyneet yhteisön tietylle maantieteelliselle alueelle* Välimeren maat, Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta. 3. Mitä yritysten on tehtävä noudattaakseen ehdotusta* Yritysten on arvioitava yksinkertaistamisen myönteisiä vaikutuksia ja luotava tasapuoliset kilpailuedellytykset sisämarkkinoilla. 4. Mitkä ovat ehdotuksen todennäköiset taloudelliset vaikutukset - työllisyyteen* Komission kanta on aina ollut se, että arvonlisäveron vaikutus työllisyyteen on vähäinen ja että työmarkkinoita elvytetään paremminkin pitämällä muut kuin työvoimakustannukset kurissa, mikä kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. Tästä huolimatta ehdotus ehkäisee jatkossa ongelmia, joita epäterve kilpailu on aiheuttanut joillekin alan toimijoille. Ongelmat johtuvat muihin joustavampiin jäsenvaltioihin tai niiden omaan jäsenvaltioon sijoittautuneista kilpailijoista, joilla on suuremmat resurssit harjoittaa veronkiertoa perustamalla toimipaikkoja yhteisön ulkopuolisiin maihin. - investointeihin ja uusien yritysten perustamiseen* Investoinnit kasvavat, koska samojen sääntöjen noudattaminen kaikissa EU:n jäsenvaltioissa kiistatta vähentää liiketoiminnan kustannuksia ja kannustaa liiketoiminnan harjoittajia toimimaan muissa jäsenvaltioissa. - yritysten kilpailukykyyn* Ehdotuksella pyritään takaamaan yhdenmukaisempi soveltaminen ja ehkäisemään kilpailun vääristyminen, mikä luo terveemmät kilpailuedellytykset. Turistimatkojen järjestäjät eivät enää jatkossa voi välttää tai alentaa verotusta yksinkertaisesti perustamalla EU:n ulkopuolelle toimipaikan, joka osallistuu matkapaketin myyntiin. 5. Sisältyykö ehdotukseen toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on ottaa huomioon pienten ja keskisuurten yritysten erityistarpeet (muihin ryhmiin verrattuna lievemmät tai erilaiset vaatimukset)* Mahdollisuus soveltaa kausikohtaista marginaalia helpottaa marginaalijärjestelmän soveltamista pk-yrityksissä, koska niiden ei enää tarvitse laskea voittomarginaalia kullekin suoritukselle erikseen. Se myös helpottaa pienten ja keskisuurten matkatoimistojen kassavirtaan kohdistuvia paineita. Kuuleminen 6. Luettelo ehdotuksen valmistelussa kuulluista tahoista ja niiden esittämien kantojen pääpiirteet ECTAA (Euroopan matkanvälittäjien liitto) sekä DRV (Saksan matkailuliitto). Nämä järjestöt ovat toivoneet, että erityisjärjestelmää sovellettaisiin yhdenmukaisemmin EU:ssa. Samalla ne ovat todenneet, että niiden jäsenistön mielestä voittomarginaaliverotuksen erityisjärjestelmä toimii varsin hyvin ja että se tulisi säilyttää. Ne mainitsivat niin ikään veronkiertojärjestelmiin liittyvät ongelmat, jotka aiheutuvat siitä, että kilpailijat perustavat toimipaikkoja yhteisön ulkopuolisiin maihin.