Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston suositukseksi ympäristötarkastusten vähimmäisvaatimuksista jäsenvaltioissa"



Virallinen lehti nro C 374 , 23/12/1999 s. 0048 - 0050



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston suositukseksi ympäristötarkastusten vähimmäisvaatimuksista jäsenvaltioissa" (1999/C 374/12) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston suositukseksi ympäristötarkastusten vähimmäisvaatimuksista jäsenvaltioissa, KOM(1998) 772 lopull.- 98/0358 (COD) - aiemmin 98/0358 (SYN), ottaa huomioon neuvoston 16. heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan ja 175 artiklan 1 kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon luettelon toukokuussa 1999 keskeneräisistä komission ehdotuksista, joihin Amsterdamin sopimuksen voimaantulo aiheuttaa oikeusperustan ja/tai menettelytavan muutoksen, SEK(1999) 580 lopull., ottaa huomioon valiokunta 4:n työohjelman vuodelle 1998, jonka työvaliokunta hyväksyi 15. heinäkuuta 1998, ja jossa päätettiin antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n "Maankäyttö - Taajama-asiat - Energia - Ympäristö" tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 4:n kesäkuun 28. päivänä 1999 enemmistön äänin hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 179/99 rev. 1, jonka esittelijä oli Margaret Eaton (UK, PPE), hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Alueiden komitea on huomannut, että yhteisön lainsäädännön voimaan saattaminen ja täytäntöönpano on herättänyt viime vuosina yhä enemmän huolestuneisuutta, ja toteaa, että teollisuuslaitosten tarkastuksille on taattava vähimmäisvaatimukset. On tärkeää, että voimassa oleviin tarkastusjärjestelyihin tehdään käytännön parannuksia. 2. Lausunnon soveltamisala 2.1. Lausunto kohdistuu ilmaa, vettä ja maaperää pilaaviin pistekuormituspäästöihin, joita säännellään yhteisön lainsäädännöllä. Tarkoitus on, että suositus koskee ensimmäisessä vaiheessa ympäristötarkastuksia sellaisissa teollisuuslaitoksissa, jotka edellyttävät yhteisön lainsäädännön mukaan ennakkolupaa tai lisenssiä. Yhteisön lainsäädännössä jäsenvaltiot velvoitetaan huolehtimaan siitä, että tiettyihin päästöihin tai toimintaan, joka niitä voi aiheuttaa, vaaditaan ennakkolupa tai lisenssi. Toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat tai niiden olisi tarkastettava sellaiset teollisuuslaitokset sekä muut yritykset ja laitokset (valvonnan alaiset laitokset), joita vaatimukset koskevat. Vähimmäisvaatimusten asettaminen ympäristötarkastuksille takaa sen, että askel askelelta saavutetaan yhtäläinen tarkastusnormisto, joka estää myös osaltaan kilpailun vääristymistä. 2.2. AK on samaa mieltä ehdotuksen sovellusalasta ja ympäristötarkastusten määrittelyistä sekä tukee tavoitetta, jonka mukaan ympäristötarkastuksilla pyritään korkealaatuiseen ympäristönsuojeluun. AK kannattaa myös yksityiskohtia, jotka liittyvät - ympäristötarkastussuunnitelman tai -suunnitelmien pitämiseen direktiivin 90/313/ETY säännösten mukaisesti yleisön saatavilla - onnettomuuksien, vaaratilanteiden sekä yhteisön lainsäädännön noudattamatta jättämistä koskevien tapausten tutkimiseen. 2.3. Komitea katsoo, että on syytä ottaa tarkastuskäyntejä koskevat yksityiskohtaiset arviointiperusteet käyttöön ja ryhtyä laatimaan tarkastuskäynneistä kertomuksia ja tekemään niistä päätelmiä vasta sen jälkeen, kun mahdollisessa yhteistyössä IMPELin (Euroopan unionin ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa edistävä verkko) on tutkittu, - mitä tietoja komissio tarkalleen haluaa ja mihin niitä käytetään - mitä käytännön vaikutuksia toimenpiteestä on komissiolle ja jäsenvaltioiden tarkastusorganisaatioille - kuinka paljon se edellyttää henkilöstöresursseja komission lisäksi myös jäsenvaltioilta - mitä vaihtoehtoja on käytettävissä tarvittavien tietojen saamiseksi. Komitea uskoo, että komissio voi yhteistyössä IMPELin kanssa työstää kansainvälisesti käyttökelpoisen ympäristölupamallin. Siitä saadaan hyvä pohja tarvittaville kertomuksille. Mallin käyttöönottoon olisi syytä varata siirtymäkausi. 3. Yleistä 3.1. Todettuaan ympäristötarkastusten vähimmäisvaatimusten tarpeellisuuden AK uskoo, että samojen normien saavuttaminen kaikissa jäsenvaltioissa on paitsi ratkaisevaa myös sopusoinnussa komission tiedonannon ja neuvoston päätöslauselman kanssa. Niissä molemmissa ehdotetaan IMPELille (Euroopan unionin ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa edistävä verkko) tarkastuksiin liittyviä tehtäviä. Alueet tulevat tekemään yhteistyötä IMPELin kanssa ja osallistumaan ympäristötarkastusten vähimmäisvaatimusten laatimiseen sekä niiden täytäntöönpanoon. 3.2. AK toteaa, että ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseen tähtäävän EY:n direktiivin 96/61 perusteella voidaan kehittää ohjeellisia tarkastusmenetelmiä ja säännellä eniten saastuttavaa toimintaa entistä yhdenmukaisemmin. 3.3. AK ymmärtää, että osassa jäsenvaltioista lupa- ja valvontaviranomaisina toimivat valtion viranomaisten lisäksi perinteisesti myös alue- ja paikallistason viranomaiset. Suosituksessa tulee mahdollistaa näiden olemassa olevien, hyväksi todettujen järjestelmien toimiminen jatkossakin. 3.4. Tarkastuksen pätevyys on koko järjestelmän tukipylväs. Erilaisten toimeenpanevien laitosten ja jäsenvaltioiden väliset tarkastusten siirrot ja muut kokemuksenvaihdon takaavat toimenpiteet tukenevat pyrkimyksiä saavuttaa yhtäläiset normit. Tehokas koulutusjärjestelmä jäsenvaltioissa on välttämätöntä, jos yhtäläiset normit halutaan saavuttaa. Se edellyttää lisäresursseja. 3.5. AK katsoo, että yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja tarkastusjärjestelmä on paitsi hyödyllinen tiedonlähde ympäristötarkastusten varalle myös kehys, jonka rajoissa valvonnan alaisten laitosten on mahdollista käsitellä merkittäviä ympäristöasioitaan järjestelmällisesti, mikä tukee jäsenvaltioiden keskinäisen yhtenäisyyden tavoitetta. Ympäristöasioiden hallinta- ja tarkastusjärjestelmä ei voi koskaan korvata ympäristötarkastuksia. Tehtäväksi annetun tarkastuksen osalta tulee säätää sen puolueettomuudesta sekä tavasta, jolla hallinnon tulee valvoa tarkastusta. 3.6. AK katsoo, että kunkin valvonnan alaisen laitoksen toimialalle tai tyypille pitäisi olla oma tarkastussuunnitelmansa. Suunnitelmasta tulee käydä ilmi sekä se, kuinka usein tarkastuksia on vähintäänkin tehtävä ja että laajojen prosessitarkastuksien pisin sallittu aikaväli. Ylenpalttisia määräyksiä on syytä välttää, mutta sallitut prosessit on kuitenkin tarkastettava perusteellisesti ja säännöllisesti, muutoin luvat ja edellytykset menettävät merkityksensä (koska sekä tuotantomenetelmät että tavoiteltavat normit muuttuvat ajan kuluessa). Suurinta sallittua aikaväliä on pidettävä takarajana, sillä myönnettyihin lupiin liittyvien edellytysten tarkastamisen on oltava jatkuvaa. 3.7. AK katsoo, että eri teollisuudenalojen perinpohjaisille prosessitarkastuksille pitää sopia pisimmät sallitut aikavälit. AK:n mielestä Euroopan ympäristökeskuksella voisi olla tässä osuutensa, ja ehkä myös IMPELiä voitaisiin kuulla. Seuraavia arviointiperusteita voidaan käyttää määriteltäessä tietyn teollisuuden alan tarkastusten välistä enimmäisaikaa: - teknisten muutosten oletettu nopeus - todennäköisyys, jonka mukaan alan toimijat parantavat toimintaansa oma-aloitteisesti - sektoriin kohdistuvien ympäristövaikutusten riskit ja suuruusluokka - säännösten laatijoille ja tarkastettavalle teollisuudelle aiheutuvat kustannukset - tarve sovittaa eri sektoreiden tarkastusvälit siten, että vältetään työmäärien hallitsemattomat ruuhkahuiput - parhaiden käytettävissä olevien tekniikoiden jatkuva tarkastus - alakohtaiset investointisyklit - onko operaattorilla käytössään ympäristöhallintajärjestelmää, esim. EMAS tai ISO 14001. 3.8. Nykyään ei vielä vaadita tarkastusten tulosten julkistamista, vaikka direktiivissä 90/313/ETY vuodelta 1990 ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta se sallitaan. AK on tyytyväinen ehdotukseen julkistaa tarkastuksen yksityiskohdat ja toteaa, että se lisäisi merkittäväsi kansalaisten luottamusta sääntelyjärjestelyjä kohtaan. On selvää, että joissakin tarkastuksissa kertyy tietoa, jota pidetään joko kaupallisesti arkaluontoisena tai joka paljastuessaan saattaisi vaarantaa kansallisen turvallisuuden. Mikäli yritykset haluavat pitää kiinni oikeudestaan omiin tietoihinsa, niiden odotetaan esittävän kantaansa tukevia perusteita tarkastusten tekijöille. Päätöksiä koskevat valitukset tulisi käsitellä riippumattomassa välimiesmenettelyssä, vaikkapa oikeusistuimessa. 3.9. AK tietää, että alueviranomaiset ovat ensimmäinen taho, jolta kansalaiset pyytävät tietoja teollisuuslaitoksista. Jos tarkastuksia tekee useampi kuin yksi tarkastuslaitos, kyseisten laitosten kesken tarvitaan erityisjärjestelyjä, jotta paikallisviranomaiset voivat vastata kaikkiin asiallisiin ympäristöä koskeviin kyselyihin direktiivin 90/313/ETY mukaisesti, vaikka paikallisviranomainen ei olisikaan tarkastuksista huolehtiva elin. 3.10. Jäsenvaltioiden tulee varmistaa, että onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja yhteisön lainsäädännön noudattamatta jättämistä koskevien tapauksien tutkinnan - tulivatpa ne viranomaisten tietoon valituksena tai muulla tavoin - hoitaa toimivaltainen tarkastusviranomainen, jotta voidaan a) selvittää tapauksen syyt ja ympäristövaikutukset ja tarvittaessa tapauksen ja sen vaikutusten vastuukysymykset ja mahdolliset korvausvelvoitteet sekä esittää päätelmiä täytäntöönpanosta vastaavalle viranomaiselle, jos tämä ei ole sama kuin tarkastusviranomainen b) lieventää tapauksen aiheuttamia ympäristövahinkoja ja mikäli mahdollista korjata ne määrittämällä asianmukaiset toimenpiteet, joihin toimijoiden ja viranomaisten tulee ryhtyä c) määrittää toimenpiteet, joiden avulla onnettomuudet, vaaratilanteet ja lainsäädännön noudattamatta jättäminen voitaisiin välttää tulevaisuudessa d) mahdollistaa tarvittaessa täytäntöönpano- ja seuraamusmenettely. 4. Paikallisviranomaisille koituvat kustannukset 4.1. AK toteaa, että vähimmäisvaatimusten hyväksyminen aiheuttaa lisäkustannuksia vastuussa oleville viranomaisille. Komitea kannattaa komission ehdotusta rahoitustuen tarkistamisesta samaan aikaan kun jäsenvaltioiden selontekojen jatkotoimia pohditaan. Komitea kehottaa harkitsemaan tässä vaiheessa "saastuttaja maksaa" -periaatetta yhtenä mahdollisena rahoitusvaihtoehtona. 5. Loppukommentit 5.1. AK katsoo, että valvonnan alaiset laitokset ovat merkittäviä "hyvinvoinnin luojia" jäsenvaltioissa, ja että hyväksyttyjä tarkastusnormeja tulisi tarkastella myönteisenä toimenpiteenä, jolla voidaan taata rehti määräysten noudattaminen yhteisön koko lainsäädännön alueella. Laitoksiin tehtävien vierailujen pyrkimyksenä tulee lisäksi olla, että toimijat ottavat käyttöön EMASin tai sitä vastaavan ympäristöhallintajärjestelmän. 5.2. AK arvostaa komission päättäväisyyttä, jolla tämä pyrkii jatkuvasti parantamaan ympäristötarkastusten normeja, ja tarjoaa komissiolle tukeaan tällä muuttuvalla ja tärkeällä työsaralla. 5.3. AK kehottaa Euroopan komissiota esittämään jatkossa suosituksen/suosituksia, jo(t)ka koskee/koskevat muita ympäristöön vaikuttavia talouden ja hallinnon toiminta-aloja. Bryssel 16. syyskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER