FI Euroopan unionin virallinen lehti C 138/19

Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan loppukertomus (1)

Itsejäljentävä paperi – Bolloréta koskevan päätöksen uudelleen antaminen

(Asiassa COMP/36.212)

2011/C 138/07

Asia koskee aiemmin kumotun päätöksen uudelleen antamista Bollorén osalta. Komissio teki vuonna 2001 päätöksen (2), jossa todettiin Bollorén ja muiden yritysten osallistuneen itsejäljentävän paperin alalla kartelliin, jonka yhteydessä sovittiin hinnoista ja jaettiin markkinoita, vastoin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklaa. Päätöksessä todettiin Bollorén syyllistyneen rikkomiseen osallistumalla kartelliin sekä suoraan että Copigraphin emoyhtiön ominaisuudessa rikkomisen tapahtumishetkellä. (3)

Bolloré valitti päätöksestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen väittäen muun muassa, että komissio oli rikkonut yrityksen oikeutta tulla kuulluksi, sillä väitetiedoksiannossa katsottiin yrityksen syyllistyneen rikkomiseen pelkästään emoyhtiön ominaisuudessa eikä sen suoran kartelliin osallistumisen takia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Bollorén valituksen. (4) Bolloré valitti tuomiosta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen.

Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että Bollorén puolustautumisoikeuksia oli rikottu eräässä olennaisessa kohdassa. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli väärässä, kun se ei tehnyt minkäänlaisia oikeudellisia päätelmiä havaittuaan, että Bollorén puolustautumisoikeuksia oli rikottu. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi erityisesti, että kyseisissä olosuhteissa ei voitu sulkea pois mahdollisuutta, että päätös perustui kokonaisuudessaan menettelyihin, joiden osalta Bolloré ei ollut kyennyt puolustautumaan. (5)

Komissio osoitti Bollorélle 15 päivänä joulukuuta 2009 uuden väitetiedoksiannon, jossa yrityksen todettiin syyllistyneen rikkomiseen sekä osallistumalla suoraan kartellin toimintaan että Copigraphin entisen emoyhtiön ominaisuudessa.

Bollorélle annettiin pääsy asiakirjatiedostoihin toimittamalla sille 22 päivänä joulukuuta 2009 kaksi CD-ROM-levyä.

Suullinen kuuleminen järjestettiin 17 päivänä maaliskuuta 2010.

Bolloré väitti, että sen puolustautumisoikeutta oli rikottu non bis in idem -periaatteen osalta sekä menettelyn liian pitkän keston takia. En yhdy Bollorén väitteeseen, jonka mukaan komission päätöksen uudelleen antaminen yhteisöjen tuomioistuimen kumoavan tuomion jälkeen rikkoisi non bis in idem -periaatetta. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi PVC II -asiassa, että kyseinen periaate ei ”sellaisenaan estä ryhtymästä uudelleen toimenpiteisiin tämän saman kilpailua rajoittavan käyttäytymisen takia, kun ensimmäinen päätös on kumottu muotoa koskevilla perusteilla ilman, että tehdyksi väitettyihin tekoihin olisi aineellisesti otettu kantaa”. (6) Yhteisöjen tuomioistuin kumosi komission ensimmäisen päätöksen tässä asiassa, koska Bollorén oikeutta tulla kuulluksi ei ollut kunnioitettu, eli kyse oli olennaisesta menettelyvirheestä. Yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan esittänyt asian sisältöä koskevia huomautuksia.

Toiseksi en yhdy Bollorén väitteeseen, jonka mukaan komission menettely kesti liian kauan ja rikkoi siten Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklaa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklaa. Se, että rikkominen päättyi 14 vuotta sitten, ei sinänsä todista, etteikö komissio olisi noudattanut kohtuullisia määräaikoja. Bollorén valitus, joka koskee ensimmäistä päätöstä, on ollut EU:n tuomioistuinten käsiteltävänä yli seitsemän vuotta. Sen vuoksi yli puolet menettelyn kokonaiskestosta johtuu muista kuin komissioon liittyvistä syistä. EU:n tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan ajanjaksoa, jonka asia on ollut käsiteltävänä muutoksenhakutuomioistuimissa, ei voida ottaa huomioon määritettäessä komission käynnistämän menettelyn kestoa, vaikka kiistanalainen päätös lopulta kumottaisiin komissiosta johtuvasta syystä. (7)

Kohtuullisen ajan ylittyminen voi olla kumoamisperuste vain silloin, jos on näytetty toteen, että tätä periaatetta loukkaamalla on vaarannettu kyseessä olevan yrityksen puolustautumisoikeudet. (8) Bolloré oli tietoinen väitteestä, jonka mukaan se oli emoyhtiönä vastuussa rikkomisesta, jo sille vuonna 2000 toimitetusta ensimmäisestä väitetiedoksiannosta lähtien, kun taas suoraa kartelliin osallistumista koskeva väite oli ilmoitettu sille vuonna 2001 tehdyssä ensimmäisessä päätöksessä. Lisäksi Bolloré on puolustautunut komission väitteiden sisältöä vastaan jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle tekemässään valituksessa ja kiistänyt muun muassa osallistuneensa kartelliin suoraan. Bolloré ei siis ole esittänyt uskottavia väitteitä sen tueksi, että sen puolustautumisoikeuksia olisi rikottu viivästyneiden hallinnollisten käsittelyjen takia.

Katson sen vuoksi, että Bollorén puolustautumisoikeuksia ei ole rikottu niiden menettelyyn liittyvien seikkojen osalta, jotka asianosainen on tuonut esille.

Katson, että päätösluonnos koskee ainoastaan niitä väitteitä, joiden osalta asianosaisille on annettu mahdollisuus esittää omat näkemyksensä.

Katson, että asianosaisen oikeutta tulla kuulluksi on noudatettu tässä asiassa.

Brysselissä 21 päivänä kesäkuuta 2010. Michael ALBERS

(1) Laadittu tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista 23 päivänä toukokuuta 2001 tehdyn komission päätöksen 2001/462/EY, EHTY 15 ja 16 artiklan mukaisesti – (EYVL L 162, 19.6.2001, s. 21).

(2) EUVL L 115, 21.4.2004, s. 1.

(3) Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja käsitteli ensimmäiseen päätökseen johtanutta menettelyä loppukertomuksessaan 5.12.2001, (EUVL C 96, 21.4.2004, s. 39).

(4) Yhdistetyt asiat T-109/02 ym., Bolloré ja muut v komissio, Kok. 2007, s. II-947.

(5) Yhdistetyt asiat C-322/07 ym., Papierfabrik August Kohler ja muut v komissio, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 34–48 kohta.

(6) Yhdistetyt asiat C-238/99 P ym., Limburgse Vinyl Maatschappij ja muut v komissio (PVC II), Kok. 2002, s. I-8375, 61 ja 62 kohta.

(7) Yhdistetyt asiat C-238/99 P ym., Limburgse Vinyl Maatschappij ja muut v. komissio (PVC II), mainittu edellä, 202–204 kohta; yhdistetyt asiat T-305/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ja muut v komissio, Kok. 1999, s. II-931, 123 kohta; asia T-57/01, Solvay v komissio, 2009, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 124 kohta.

(8) Asia C-105/04, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v komissio, Kok. 2006, s. I-8725, 42 ja 43 kohta.