YHTEINEN TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Naapuruusalue tienhaarassa: Euroopan naapuruuspolitiikan täytäntöönpano vuonna 2013 /* JOIN/2014/012 final */





1. Johdanto Euroopan naapuruuspolitiikan, jäljempänä ’naapuruuspolitiikka’, tavoitteena on solmia EU:n ja kunkin sen kumppanimaan välille erityissuhteet, joilla edistetään turvallisuuden, vaurauden ja hyvän naapuruuden alueen luomista. Näissä tavoitteissa saavutettiin jonkin verran edistystä vuonna 2013. Uudistuksia jatkettiin niin naapuruuspolitiikan itäisissä kuin eteläisissäkin maissa, ja EU tuki niitä. Mutta myös vuotta 2013 leimasivat kriisit, jotka olivat seurausta poliittisesta epävakaudesta ja vaikeiden sosioekonomisten elinolojen jatkumisesta monissa naapuruusalueen maissa. Turvallisuuteen liittyvät, niin kansalliset kuin alueellisetkin haasteet lisääntyivät, ja joissain maissa ne osittain mitätöivät edellisvuosien demokraattiset uudistukset ja tukahduttivat talouden elpymisedellytykset. Tässä yhteisessä tiedonannossa ja siihen liittyvissä yhteisissä valmisteluasiakirjoissa[1] tarkastellaan sitä, miten EU ja kumppanimaat[2] ovat edistyneet yhdessä sovittujen uudistustavoitteiden toteuttamisessa ja ratkoneet osapuolille yhteisiä haasteita. Vuoden 2013 tapahtumat – sekä myönteiset että kielteiset – osoittivat selvästi, että politiikan onnistuminen on suoraan riippuvainen hallitusten kyvystä ja halusta tehdä uudistuksia ja syventää suhteita EU:hun samoin kuin niiden valmiuksista selittää uudistusohjelma kansalle ja saada sille sen tuki. Koska politiikka on sovitettu uudistusten ja asteittaisen muutoksen tukemiseen pidemmällä aikavälillä, sen avulla on vaikeampi ohjata kumppaneita omaksumaan politiikkoja, joilla voitaisiin lisätä turvallisuutta sekä demokraattisia ja taloudellisia uudistuksia tilanteessa, jolle on leimallista äkillinen muutos ja poliittisen ja yhteiskunnallisen vakauden rikkoutuminen. Kumppaneiden uudistustarpeissa, EU-suhteilleen asettamissaan tavoitteissa ja niiden kohtaamissa haasteissa on entistä suurempaa kirjavuutta. Eräiden maiden tekemät valinnat edellyttävät EU:n ja sen kumppaneiden välisten suhteiden entistä suurempaa eriyttämistä, jotta voidaan vastata kunkin kumppanin odotuksiin ja tarpeisiin EU:n omat strategiset edut samalla turvaten. EU on edelleen sitoutunut luomaan kunkin naapurinsa kanssa kumppanuuden, jossa huomioidaan niiden yksilölliset tarpeet, valmiudet ja uudistustavoitteet. Sovittujen uudistustavoitteiden toteutumiseen kumppanimaissa vaikuttaa myös niiden alueellinen ympäristö sekä muiden toimijoiden toimet ja – toisinaan ristiriitaiset – tavoitteet. Eräiden Itä-Euroopan kumppanimaiden ongelmana on edelleen poliittisten uudistusten hauraus, hidas talouskasvu ja talouden rakenteelliset heikkoudet. Lisäksi niihin on kohdistunut ulkopuolelta tulevaa ilmeistä painostusta, joista esimerkkeinä voidaan mainita muutokset energian hinnoittelussa ja keinotekoiset kaupan esteet, koska ne ovat pyrkineet tiivistämään suhteitaan EU:hun. Eteläisellä naapuruusalueella myös useiden alueellisten tai kansainvälisten toimijoiden toiminta on vaikuttanut Syyrian konfliktin ja Egyptin poliittisen (ja taloudellisen) kriisin kaltaisiin tapahtumiin. EU:n tavoitteena on lisätä naapuruuspolitiikan tuloksellisuutta ja merkityksellisyyttä. Siksi se jatkaa osaltaan vuorovaikutusta ja yhteistyötä näiden alueellisten ja kansainvälisten toimijoiden kanssa varmistaakseen, etteivät ristiriitaiset politiikan tavoitteet mitätöi uudistuspyrkimyksiä. Demokraattisista ja taloudellisista uudistuksista hyötyvät naapuruuspolitiikan kumppanimaiden lisäksi niiden lähinaapurit. Ukrainan dramaattiset tapahtumat ovat osoittaneet, miten kansan ajattelusta vieraantunut hallitus voi tuomittavan ulkoisen painostuksen alaisena aiheuttaa valtavan poliittisen ja yhteiskunnallisen kaaoksen. EU toimii päättäväisesti ja yhteistyössä kansainvälisten kumppaneidensa kanssa tukeakseen maan uusia viranomaisia tilanteen vakauttamisessa, maan yhtenäisyyden säilyttämisessä kaikkia yhteisöjä ja väestöryhmiä täysimääräisesti kunnioittaen sekä kansan odotusten täyttämisessä. Tätä tarkoitusta varten Euroopan komissio ilmoitti 5. maaliskuuta 2014 Ukrainalle myönnettävästä tukipaketista[3], jolla vahvistetaan monia itäisen kumppanuuden politiikkoja ja välineitä ja aikaistetaan niistä myönnettävien varojen maksamista. Ehdotetuilla toimenpiteillä Ukraina voisi saada EU:n talousarviosta ja EU:n alueella sijaitsevilta kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta vähintään 11 miljardia euroa tukea lähivuosina. Merkittävää rahoitusta ovat luvanneet myös Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) ja Maailmanpankki. Tämän lähestymistavan taustalla on halu auttaa Ukrainaa toteuttamaan toiveensa, jotka sen kansalaiset ja kansalaisyhteiskunta ovat selvästi ja ennenkuulumattomalla tavalla ilmaisseet Kiovassa ja muualla maassa. Venäjän federaatio allekirjoitti 18. maaliskuuta 2014 Krimin tasavallassa ja Sevastopolin kaupungissa tosiasiallista valtaa käyttävien viranomaisten kanssa sopimuksen, jolla sinetöidään Krimin tosiasiallinen liittäminen Venäjään ja joka tulee voimaan heti. Kuten puheenjohtajat Van Rompuy ja Barroso totesivat 18. maaliskuuta, Euroopan unioni ei tunnusta Krimin laitonta kansanäänestystä eikä sen tulosta. Ukrainan suvereeniutta, alueellista koskemattomuutta ja itsenäisyyttä on kunnioitettava. Euroopan unioni ei tunnusta nyt eikä myöhemmin Krimin ja Sevastopolin liittämistä Venäjän federaatioon. Eurooppa-neuvosto on yhtä mieltä kansanäänestyksen laittomuudesta ja sitä seuranneista vaiheista, minkä se ilmaisi 20. maaliskuuta 2014 antamissaan päätelmissä. Seuraavana päivänä EU ja Ukraina allekirjoittivat assosiaatiosopimuksen poliittiset määräykset ja vahvistivat olevansa sitoutuneita allekirjoittamaan ja tekemään sopimuksen jäljellä olevat osat, jotka yhdessä poliittisten määräysten kanssa muodostavat yhden asiakirjan. Kuten ulkoasiainneuvoston tuoreissa päätelmissä[4] todetaan, assosiaatiosopimus ei ole EU:n ja Ukrainan yhteistyön lopullinen tavoite. Jatkuvat kriisit eteläisellä naapuruusalueella, varsinkin Syyrian sisällissota ja sen kielteiset vaikutukset naapurimaihin, ovat nekin vaatineet EU:n hellittämättömän huomion ja panostuksen. Lissabonin sopimukseen perustuvien toimivaltuuksien ansiosta EU:lla on nyt käytössään kasvava määrä sekä poliittisia että teknisiä politiikan välineitä. Lisääntyneet toimivaltuudet ovat mahdollistaneet sen, että EU:n poliittinen rooli Tunisiassa, Egyptissä ja Libyassa käynnissä olevissa siirtymäprosesseissa on korostunut. Korkea edustaja, varapuheenjohtaja on luonut vahvat siteet eri poliittisiin toimijoihin, ja hänellä on ollut ainutlaatuinen mahdollisuus päästä seuraamaan tilanteita lähietäisyydeltä, myös erityisen haasteellisissa olosuhteissa. Tällaisista tilanteista huomionarvoisin oli ehkä tapaaminen Muhammed Mursin kanssa. Tämän ansiosta EU voi olla suhteissaan viranomaisiin suorapuheinen arvoista, joita se pitää tärkeinä. Bernardino Leon, EU:n erityisedustaja eteläisellä naapuruusalueella, ja Stavros Lambrinidis, ihmisoikeuksista vastaava EU:n erityisedustaja, ovat hekin olleet avainasemassa tarjoamalla hyviä palveluja ja kohottamalla EU:n profiilia alueella. EU on toteuttanut välittömiä ja huomattavia toimenpiteitä hillitäkseen Syyrian sisällissodan seurauksia ja sen kasvavia alueellisia vaikutuksia, joita ovat esimerkiksi pakolaisvirrat ja riski tilanteen kärjistymisestä Syyrian naapurimaissa. Yhteiseen tiedonantoon Kokonaisvaltaisen EU:n lähestymistavan löytäminen Syyrian kriisiin[5] liittyen EU myönsi kriisin seurauksista selviämiseen 400 miljoonaa euroa lisärahoitusta vuonna 2013. EU on tietoinen niistä ennennäkemättömistä vaikutuksista, joita Syyrian kriisillä on maan väestöön sekä sen naapurimaiden vakauteen. Siksi se antaa valtavat määrät humanitaarista ja muuta apua, enemmän kuin kukaan muu. Vaikka EU onkin monissa tapauksissa onnistunut tarttumaan haasteeseen ja reagoimaan nopeasti, sen olisi jatkettava sen selvittämistä, miten politiikalla ja sen välineillä voitaisiin paremmin vastata hyvin erilaisiin tilanteisiin kumppanimaissa ja miten joitakin politiikan/välineiden osia voi olla tarpeen mukauttaa muun muassa käyttämällä täydentäviä välineitä. Tarve toimia nopeasti erityyppisissä tilanteissa erilaisia päätöksentekomenettelyjä käyttäen on otettava huomioon laadittaessa EU:n politiikan välineitä ja rahoitusvälineitä koskevaa lainsäädäntöä. Esimerkkeinä voidaan mainita makrotaloudellista apua koskeva puitelainsäädäntö, yksinkertaistetut menettelyt kauppapolitiikan alalla ja pyrkimys käyttää nopeampia päätöksentekomenettelyjä YTPP-välineiden tapauksessa. EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden olisi keskityttävä näihin kysymyksiin, jotta EU voisi reagoida paremmin ja nopeammin naapuruusalueensa tapahtumiin ja vastata kumppaneidensa muuttuviin tarpeisiin. 2. Täytäntöönpano Vuoden 2012 tapaan kumppanimaiden edistyminen uudistussitoumustensa täytäntöönpanossa on ollut hyvin vaihtelevaa. Eteläisellä naapuruusalueella yleinen poliittinen tilanne on usein rapauttanut kumppanimaiden valmiutta toteuttaa sovittuja uudistuksia. Tunisia on edistynyt demokratiaan siirtymisessä osallistavan vuoropuhelun ansiosta ja huolimatta siitä, että turvallisuuteen kohdistui vuoden 2013 mittaan merkittäviä uhkia. Uuden hallituksen nimittäminen joulukuun puolivälissä ja uuden perustuslain hyväksyminen tammikuussa 2014 olivat merkittäviä liikahduksia demokratian suuntaan. Marokon vaikea poliittinen tilanne vaikutti osaltaan siihen, että vuonna 2011 uudistettuun perustuslakiin kirjattujen sitoumusten täytäntöönpanossa edistyttiin vain vähän. Egyptissä presidentti Muhammed Mursin erottamista edelsivät joukkomielenosoitukset ja armeijan asettama uhkavaatimus. Mursin tilalle nimitettiin väliaikainen presidentti. Libyassa on edelleen vakavia turvallisuusuhkia, sekä kotimaisia että koko Pohjois-Afrikkaan kohdistuvia (esim. Sahelin tilanne ja Malin kriisi). Libanon, jossa on nimitetty uusi hallitus, ja Jordania yrittävät selvitä vaikutuksista, joita Syyrian sisällissodalla on niiden poliittisiin, taloudellisiin ja sosiaalisiin järjestelmiin ja jotka vakavalla tavalla heikentävät niiden mahdollisuuksia toteuttaa poliittisia ja rakenteellisia uudistuksia. Yhdysvallat aloitti uudelleen ponnistelut israelilaisten ja palestiinalaisten välisen rauhan edistämiseksi, minkä johdosta neuvottelut käynnistettiin uudelleen heinäkuussa. Tavoitteena on päästä sopimukseen kaikista lopullista asemaa koskevista kysymyksistä yhdeksän kuukauden kuluessa. Eräissä naapuruusalueen itäisissä maissa demokraattiset rakenteet ovat vahvistumassa, mutta joskus poliittinen tai taloudellinen omaneduntavoittelu on estänyt tai hidastanut laaja-alaisten uudistusten toteutusta. Moldovan ja Georgian kanssa käydyt neuvottelut assosiaatiosopimuksesta, johon sisältyy pitkälle menevä ja laaja-alainen vapaakauppa-alue, on viety päätökseen. Maat ovat parafoineet sopimukset, edistyneet poliittisissa ja oikeudellisissa uudistuksissa ja jatkaneet kyseisten sopimusten täytäntöönpanovalmistelujen edellyttämiä uudistuksia. Moldovan poliittinen kriisi vuoden 2013 alussa paljasti kuitenkin joidenkin valtioelinten alttiuden omaneduntavoittelulle, perustuslakiin perustuvan keskinäisen valvontajärjestelmän rajoitukset ja toteutettujen uudistusten haurauden. Georgiassa syksyllä 2013 järjestetyt vaalit olivat toinen vaihe maan demokratiakehityksessä viimeisten 18 kuukauden aikana. Samalla ne edustivat merkittävää perustuslaillista siirtymää presidenttikeskeisestä järjestelmästä parlamentaariseen järjestelmään. Armeniassa järjestettiin helmikuussa 2013 presidentinvaalit. Joistakin sääntöjenvastaisuuksista huolimatta niitä pidettiin yleisesti ottaen hyvin järjestettyinä ja perusvapauksia kunnioittavina. Armenia oli neuvotellut pitkälle menevän ja laaja-alaisen vapaakauppa-alueen sisältävän assosiaatiosopimuksen, mutta jätti sen parafoimatta tehtyään päätöksen liittyä Euraasian tulliliittoon. Ukrainan uudistusprosessi kuitenkin pysähtyi kokonaan sen jälkeen, kun valmistelut assosiaatiosopimuksen allekirjoittamiseksi keskeytettiin. Keskeytys nostatti valtavan protestiliikkeen (nk. Euromaidan), joka tuki poliittista ja taloudellista yhdentymistä EU:n kanssa. Azerbaidžanin on tehtävä enemmän perusoikeuksien ja -vapauksien turvaamiseksi. Valko-Venäjä ei ole edistynyt poliittisissa uudistuksissa. Vuonna 2013 annettujen keskeisten suositusten täytäntöönpano maittain Armenia on ryhtynyt toimiin joidenkin keskeisten suositusten osalta. Se perusti työryhmän laatimaan ehdotuksia, joilla vastataan Etyjin alaisuudessa toimivan demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimiston antamiin vaaleja koskeviin suosituksiin. Maa ryhtyi joihinkin toimiin korkean tason korruption kitkemiseksi, mutta eettinen toimikunta ei ole edelleenkään aloittanut toimintaansa. Armenia jatkoi sääntelyn karsimiseen tähtäävän ohjelman kehittämistä; tavoitteena on vähentää hallinnollista rasitusta ja korruptiota. Se perusti virastojen välisen komitean huolehtimaan ihmisoikeuksien kansallisen suojelustrategian täytäntöönpanosta. Maa hyväksyi muutoksia lakeihin vaihtoehtoisesta asepalveluksesta ja miesten ja naisten yhtäläisistä oikeuksista ja mahdollisuuksista. Julkishallinnon uudistamisessa tapahtui pientä edistystä, ja Armenia toteutti joitakin toimenpiteitä oikeuslaitoksen uudistamiseksi, alakohtaisten uudistusten vauhdittamiseksi ja sääntelyn lähentämiseksi EU:n säännöstöön. Azerbaidžan ryhtyi toimiin joidenkin keskeisten suositusten osalta. Se ratkoi julkiseen varainhoitoon liittyviä kysymyksiä osittain ja toteutti toimenpiteitä korruption torjumiseksi. Georgia toteutti toimia useimpien viimevuotiseen naapuruuspolitiikan edistymiskertomukseen sisältyvien keskeisten suositusten osalta. Maassa järjestettiin presidentinvaalit kansainvälisten normien mukaisesti. Se jatkoi oikeusjärjestelmänsä uudistamista ja edistyi alakohtaisissa uudistuksissa ja sääntelyn lähentämisessä EU:n säännöstöön. Se osallistui aktiivisesti Geneven keskusteluihin ja toteutti EU:n tuella toimenpiteitä maan sisäisten pakolaisten elinolojen kohentamiseksi. Se myös uudisti sitoutumisensa vilpittömään kanssakäymiseen siitä irrottautuneiden alueiden kanssa. Moldova toteutti toimia monien viimevuotiseen naapuruuspolitiikan edistymiskertomukseen sisältyvien keskeisten suositusten osalta. Se vei päätökseen viisumivapauteen tähtäävän toimintasuunnitelman täytäntöönpanon, edistyi oikeudellisten ja lainvalvontaan liittyvien uudistusten toteutuksessa, aloitti korruptiontorjuntakehyksen uudistamisen, tehosti ihmisoikeuksia koskevan toimintasuunnitelman ja romaneja tukevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanoa ja jatkoi vuoropuhelua Tiraspolin kanssa samoin kuin vaativien sääntelyyn liittyvien ja alakohtaisten uudistusten toteuttamista. Ukraina on ryhtynyt joihinkin toimiin vaalilakia ja -käytäntöä sekä oikeuslaitosta koskevien, edelliseen edistymiskertomukseen sisältyvien suositusten osalta, mutta vapaakauppa-alueen sisältävän assosiaatiosopimuksen allekirjoittamiseksi käynnissä olleiden valmistelujen keskeyttäminen pysäytti uudistusprosessin. Egypti ei ole maan poliittisten tapahtumien takia ryhtynyt toimiin naapuruuspolitiikan viimevuotiseen edistymiskertomukseen sisältyvien keskeisten suositusten osalta lukuun ottamatta Paneurooppa–Välimeri-etuusalkuperäsääntöjä koskevan alueellisen yleissopimuksen allekirjoitusta. Siksi useimmat suositukset ovat edelleen ajankohtaisia. Israel on ryhtynyt toimiin joidenkin viimevuotiseen kertomukseen sisältyvien keskeisten suositusten osalta. Paneurooppa–Välimeri-etuusalkuperäsääntöjä koskeva alueellinen yleissopimus ja EU:n ja Israelin kattava siviili-ilmailusopimus allekirjoitettiin ja teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskeva sopimus tuli voimaan. Jordania ryhtyi toimiin joidenkin naapuruuspolitiikan viimevuotiseen edistymiskertomukseen sisältyvien keskeisten suositusten osalta hyväksymällä korruptiontorjuntastrategian ja ratifioimalla Paneurooppa–Välimeri-etuusalkuperäsääntöjä koskevan alueellisen yleissopimuksen. Libanon ryhtyi toimii useiden vuoden 2012 edistymiskertomukseen sisältyvien suositusten osalta. Se muun muassa edistyi hieman teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskevan sopimuksen neuvottelujen valmisteluissa sekä julkisia hankintoja, korruption torjuntaa ja siirtotyöläisiä koskevien lakien laatimisessa. Parlamentti ei kuitenkaan hyväksynyt kyseisiä lakeja. Marokko on ryhtynyt toimiin useimpien keskeisten suositusten osalta. Ministerikomitea hyväksyi hallituksen tasa-arvosuunnitelman ja luonnoksen laiksi, jolla perustetaan viranomainen edistämään tasa-arvoa ja torjumaan syrjintää. Edistystä tapahtui myös korruptiontorjuntakehyksen (ts. alan viranomaisen aseman) osalta. Maassa julkaistiin kansallinen oikeusalan uudistamisohjelma ja laadittiin kaksi siihen liittyvää orgaanista lakia. Lisäksi aloitettiin neuvottelut pitkälle menevästä ja laaja-alaisesta vapaakauppasopimuksesta ja jatkettiin teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskevan sopimuksen valmistelua suunnitelmien mukaisesti. Palestiina: Palestiinalaishallinto allekirjoitti Paneurooppa–Välimeri-etuusalkuperäsääntöjä koskevan alueellisen yleissopimuksen ja pani siten täytäntöön yhden naapuruuspolitiikan viimevuotisen edistymiskertomuksen suosituksista. Useimmat kertomuksen keskeiset suositukset ovat kuitenkin edelleen ajankohtaisia. Tunisia toteutti valtaosan suosituksista, jotka liittyvät demokratian vakiinnuttamiseen (säätämällä perustuslain ja ottamalla käyttöön kidutuksen estämistä, mediaa, oikeuslaitoksen riippumattomuutta, korruption torjuntaa ja siirtymäkauden oikeudenkäyttöä koskevat oikeudelliset kehykset) ja seuraavien vaalien valmisteluihin (nimittämällä ylimmän riippumattoman vaalilautakunnan jäsenet). Kahdenvälisten sitoumustensa osalta maa edistyi liikkuvuuskumppanuuden valmistelussa. Tunisia on myös allekirjoittanut Paneurooppa–Välimeri-alkuperäsääntöjä koskevan alueellisen yleissopimuksen. Korkea edustaja, komissio ja kumppanimaissa sijaitsevat EU:n edustustot tehostivat politiikasta tiedottamista kumppanimaille ja yleisölle. EU lanseerasi vuonna 2013 strategian itäisen kumppanuuden näkyvyyden parantamiseksi. Strategian avulla pyritään varmistamaan, että ne, joihin itäisen kumppanuuden vaikutukset kohdistuvat ja jotka voivat hyötyä siitä, saavat riittävästi tietoa odotettavissa olevista pitkän aikavälin hyödyistä ja konkreettista muutoksista, joita politiikalla saadaan aikaan heidän maissaan. Jo toiminnassa oleva naapuruuspolitiikan tietokeskus (www.enpi-info.eu) on kaikki naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvat maat kattava portaali, joka tarjoaa ajantasaista tietoa kohdemaissa toteutettavista yhteistyöhankkeista neljällä eri kielellä. Naapuruuspolitiikan tietokeskus on yksi osa eurooppalaisen naapuruuden ja kumppanuuden välineen (ENPI) alueellista tiedotusohjelmaa (2011–2013). Ohjelmaan sisältyy myös toimittajien koulutusta ja verkostoitumista, opiskelijoille tarkoitettuja konferensseja, tiedotusvälineiden seurantaa ja mielipidetiedusteluja naapuruuspolitiikan kattamalla alueella. EU:n tiedotuksen tärkein viesti on se, että naapuruuspolitiikan avulla Euroopasta ja sen naapuruusalueesta saadaan tehtyä parempi, turvallisempi ja vauraampi paikka ja niiden asukkaiden elinolot kohentuvat, koska naapuruuspolitiikka lisää osaltaan yhteiskuntien demokraattisuutta, avoimuutta, tasa-arvoa ja vaurautta ja luo verkostoja EU:n ja sen naapurimaiden välille. EU korostaa myös sitä, että naapuruuspolitiikka hyödyttää kaikkia, myös naapuruusalueen ulkopuolisia sidosryhmiä. Yhteinen omistajuus ja keskinäinen vastuu ovat naapuruuspolitiikan kulmakiviä. Esimerkiksi assosiaatiosopimukset sekä pitkälle menevät ja laaja-alaiset vapaakauppasopimukset kumppanimaiden kanssa tarjoavat mahdollisuuksia ja hyötyjä myös kumppaneiden naapurimaille. Naapuruuspolitiikka on osallistavaa, joten yhteistyö ja verkostot ulottuvat kumppanimaiden rajojen yli. EU:n on kuitenkin aiheellista selittää paremmin aloitteidensa käytännön hyötyjä. Sen on varmistettava, että käynnissä olevat neuvottelut käydään rivakasti, että sopimukset voivat tulla voimaan heti, kun käytännössä mahdollista, ja että niistä on konkreettista hyötyä. Samalla EU:n ja sen jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että politiikka säilyttää vetovoimansa ja vastaa kumppaneiden tarpeisiin. Voidakseen lunastaa kumppaneilleen antamansa sitoumuksen EU:n on tehtävä entistä tiiviimpää yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa varsinkin niillä aloilla, joilla jäsenvaltioilla on merkittävää poliittista asiantuntemusta. 2.1. Kestävä ja syvä demokratia Vaikka eräillä aloilla tapahtuikin edistystä vuonna 2013, tilanne on yleisesti ottaen melko sekava, ja havaittavissa on joitakin huolestuttavia suuntauksia. Georgiassa, Moldovassa, Marokossa ja Tunisiassa viranomaiset ovat selvästi sitoutuneet uudistuksiin. Egyptissä viime vuoden tapahtumat ovat paljastaneet, millaisia riskejä ja sudenkuoppia demokratiaan siirtymiseen voi liittyä, jos prosessi ei ole osallistava vaan noudattaa puoluejakoa. Naapuruusalueella järjestettiin vuonna 2013 vain muutamat vaalit. Georgian presidentinvaalit olivat aidosti demokraattiset, Armenian vähän vähemmän demokraattiset. Sen sijaan Azerbaidžanissa presidentinvaalit eivät täysin noudattaneet kansainvälisiä normeja. Egyptissä järjestettiin tammikuussa 2014 perustuslakia koskeva kansanäänestys. Äänestysprosentti jäi melko alhaiseksi, ja opposition vaalikampanjointia rajoitettiin tuntuvasti. Perusvapaudet ovat uhattuina naapuruusalueen tietyissä osissa, mutta edistyminen vähemmistöjen kohtelussa, esimerkiksi Moldovassa, ja uuden perustuslain säätäminen Tunisiassa tammikuussa 2014 edesauttavat oikeusvaltioperiaatteen parempaa noudattamista ja sen seurauksena demokratian ja perusvapauksien toteutumista kyseissä maissa. Monissa maissa tilanne ei ole parantunut, ja esimerkiksi kokoontumis- ja yhdistymisvapautta rajoitettiin edelleen. Egyptissä 1 300 ihmistä kuoli vuonna 2013 turvallisuusjoukkojen hajotettua protestit uuden tiukennetun kokoontumisvapautta koskevan lain perusteella. Myös yhdistyksiä koskevaan lakiluonnokseen sisältyy rajoittavia säännöksiä. Nämä lait on saatettava uuden perustuslain mukaisiksi. Armeniassa oikeusasiamies nosti esiin väkivaltaan rauhanomaisia mielenosoittajia vastaan syyllistyneiden poliisien syyttämättä jättämisen. Lisäksi työntekijöiden ja ammattijärjestöjen oikeuksia on kavennettu. Azerbaidžanissa osallistuminen mihin tahansa lailla kiellettyyn kokoontumiseen voi uuden rikoslain nojalla johtaa kahden vuoden vankeusrangaistukseen. Algerian yhdistyslaki sisältää ongelmallisia säännöksiä, ja sen täytäntöönpanoon liittyy monia ristiriitaisuuksia. Israel rajoittaa edelleen kokoontumisvapautta, ja Palestiinassa tekeillä oleva laki saattaa pahentaa ammattiyhdistysten tilannetta Gazan alueella. Jos yhdistymisvapautta ei ole, kollektiivisten oikeuksien suojelu ja edistäminen vaikeutuvat. Ukrainassa raportit poliisien toimittajiin kohdistamasta pelottelusta lisääntyivät vuonna 2013 ja alkuvuodesta 2014. Moldovassa ja Georgiassa otettiin joitakin edistysaskelia. Tunisiassa eräät aktivisteja koskevat tapaukset symbolisoivat sitä, miten syvälle käyvästä positiivisesta muutoksesta huolimatta sananvapaus ei edelleenkään ole taattu. Marokossa oli vastaavanlaisia tapauksia. Valko-Venäjällä tilanne ihmisoikeuksien, oikeusvaltioperiaatteen ja demokratian periaatteiden noudattamisen osalta oli edelleen huolestuttava. Oikeusjärjestelmien uudistamista on jatkettava koko naapuruusalueella. Monissa maissa oikeuslaitoksen riippumattomuus ei edelleenkään toteudu täysimääräisesti. Egyptissä, Israelissa, Libanonissa ja Jordaniassa siviilejä voidaan edelleen tuomita sotilastuomioistuimissa. Georgiassa, Moldovassa, Marokossa ja Ukrainassa on kuitenkin käynnissä oikeuslaitoksen uudistaminen oikeusvaltion vahvistamiseksi. Tunisiassa tammikuussa 2014 hyväksytty uusi perustuslaki viitoittaa tietä vallanjaolle ja oikeusvaltiolle. Vankiloissa esiintyy edelleen kidutusta ja eriasteista epäasiallista kohtelua kaikkialla naapuruusalueella. Ensimmäinen ja erittäin symbolinen toimenpide, josta Tunisian perustuslakia säätävä kansalliskokous äänesti sen jälkeen, kun se lokakuussa 2013 pääsi jatkamaan työtään, oli kansallisen mekanismin perustaminen kidutuksen estämiseksi. Moldovassa, Ukrainassa, Georgiassa ja Marokossa on edistytty jonkin verran korruption torjuntaa koskevien säädöskehysten laatimisessa, mutta ne on vielä pantava täytäntöön. Muissa maissa, esimerkiksi Libanonissa, Armeniassa ja Azerbaidžanissa, ei edelleenkään ole vahvoja ja tehokkaita korruptiontorjuntainstituutioita ja -mekanismeja. Poliisitoimen uudistamistarve koskee koko naapuruusaluetta; tavoitteena on palauttaa kansan luottamus poliisiin ja lisätä poliisin vastuuvelvollisuutta. Monissa maissa ihmisoikeudet eivät edelleenkään toteudu vankiloissa, eivätkä poliisi ja armeija kunnioita niitä. Naapuruusalueen maissa on nähtävissä sitkeää yhteiskunnallista jakaantumista naisten ja vähemmistöjen syrjinnän seurauksena. Sukupuolistunut väkivalta sekä homojen, lesbojen, biseksuaalien, transihmisten ja interseksuaalisten (HLBTI) syrjintä sukupuolisen suuntautumisen perusteella on kasvava huolenaihe muualla paitsi Israelissa, jossa lainsäädäntöön ei sisälly sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvia syrjiviä säännöksiä. Vähemmistöihin kuuluvien henkilöiden oikeudet kyseenalaistetaan useimmissa naapuruusalueen maissa. Yhteiskunnasta poissulkeminen ulottuu vähemmistöihin kohdistuvan väkivallan ja vihapuheen lisääntymisestä politiikassa, kuten on tapahtunut Armeniassa, Ukrainassa, Palestiinassa ja Israelissa, läpi vuoden 2013 jatkuneeseen uskonnolliseen kiihkoiluun Egyptissä. Lasten kokema syrjintä ja väkivalta jää paljolti huomiotta, vaikka se on ongelma monissa naapuruusalueen maissa, erityisesti konfliktista tai kriisistä kärsivissä maissa. Yhä useammat lapset keskeyttävät koulunkäynnin tai eivät pääse koulutukseen, mikä vesittää heidän tulevaisuuden selviytymismahdollisuutensa. Tämä suuntaus vain pahentaa vallitsevaa tilannetta, jossa monet nuoret kohtaavat mitä erilaisimpia esteitä ihmisarvoisen työn ja kohtuullisen toimeentulon turvaamisessa itselleen. 2.2. Tuki kansalaisyhteiskunnalle Halukkuutta uudistusten tekemiseen ei voi sanella ulkopuolelta, ja uudistuksiin liittyvien odotusten on niidenkin tultava maan sisältä. EU voi politiikkansa tukemana toimia prosessin liikkeellepanijana olemalla suorassa vuorovaikutuksessa ihmisiin, tarjoamalla kansalaisille matkustus- ja opiskelumahdollisuuksia (vaikka yksipuolisestikin), edistämällä eri yhteisöjen välistä verkottumista (mm. liiketoiminnan, tutkimuksen, korkeakoulutuksen, taiteen ja kulttuurin aloilla) ja tukemalla kansalaisyhteiskuntaa. Tarkistetussa naapuruuspolitiikassa vahvistetaan EU:n sitoutuminen vahvaan kumppanuuteen yhteiskuntien kanssa ja vahvistetaan tuntuvasti EU:n käytössä olevia välineitä, joilla se voi tukea naapuruusalueen kansalaisyhteiskuntia ja tehdä niiden kanssa yhteistyötä. Kansalaisjärjestöjen kuulemisesta on tullut rakenteellinen osa EU:n yhteistyötä naapuruusalueen maissa. Kansalaisyhteiskunnan edustajia kuullaan säännöllisesti varsinaiseen toimintaan ja toimintalinjoihin liittyvistä näkökulmista EU:n rahoitustukea valmisteltaessa ja ohjelmoitaessa. Kansalaisyhteiskuntafoorumin kansalliset foorumit itäisen kumppanuuden maissa tarjoavat kansalaisjärjestöille ainutlaatuisen tilaisuuden keskustella itäisen kumppanuuden painopisteistä ja tukea yhdessä sovittujen, demokratiaan, hyvään hallintotapaan ja talouskehitykseen liittyvien uudistusten täytäntöönpanoa. Eteläisellä naapuruusalueella kansalaisyhteiskunnalla on monissa maissa keskeinen rooli EU:n rahoittamien sosiaaliohjelmien (esim. lukutaito, lastenhoito ja sukupuolten tasa-arvo) täytäntöönpanossa. Lisäksi on toteutettu toimia kansalaisyhteiskunnan, viranomaisten ja EU:n välisen jäsennellyn vuoropuhelun käynnistämiseksi aluetasolla. Naapuruuspolitiikan maissa sijaitsevat EU:n edustustot laativat vuoden 2014 mittaan maakohtaisia etenemissuunnitelmia kansalaisyhteiskunnan kanssa tehtävää yhteistyötä varten. Etenemissuunnitelmien avulla pyritään luomaan edustustoille ja jäsenvaltioille yhteinen strategiakehys maakohtaiseen yhteistyöhön kansalaisyhteiskunnan kanssa. EU myös jatkaa kansalaisyhteiskunnalle ja työmarkkinaosapuolille antamansa suoran tuen lisäämistä, jotta kansalaisilla olisi paremmat mahdollisuudet ilmaista huolensa, osallistua politiikantekoon ja asettaa hallitukset vastuuseen. 2.3. Kestävä taloudellinen ja sosiaalinen kehitys Talouden toimintaedellytykset itäisellä ja eteläisellä naapuruusalueella ovat jatkuneet haasteellisina. Useimpien kumppanimaiden talouskasvu on pysynyt heikkona, mikä johtuu euroalueen taantumasta, Venäjän heikosta kasvusta ja rakenneuudistusten paikallaan polkemisesta. EU on vahvistanut edelleen makrotaloudellista vuoropuhelua kaikkien itäisten ja eteläisten naapureidensa kanssa Libyaa ja Syyriaa lukuun ottamatta. Vuoropuhelu auttaa jatkamaan avointa näkemystenvaihtoa talouden ja finanssialan kehityksestä sekä kumppanimaissa että EU:ssa, politiikan haasteista naapuruusalueella sekä yhteistyöstä EU:n ja sen naapureiden välillä. Vuoropuhelusta on hyötyä myös arvioitaessa naapuruuspolitiikan assosiaatio- ja toimintaohjelmissa määriteltyjen talousuudistusten painopisteiden täytäntöönpanoa. Makrotaloudellisen vuoropuhelun lisäksi komissio keskustele talouspolitiikasta EU:n makrotaloudellista apua saavien kumppanimaiden kanssa. Makrotaloudellisen avun tarkoituksena on tukea kumppanimaita makrotalouden epätasapainon korjaamisessa ja kasvua tukevien rakenteellisten uudistusten täytäntöönpanossa. EU:lla on tällainen ohjelma Georgian ja Ukrainan kanssa, ja vuonna 2013 sellaiset laadittiin Jordanialle ja Tunisialle. Ukraina ei saanut makrotalousohjelman mukaista apua vuonna 2013, koska maalla ei ole sitä koskevaa järjestelyä IMF:n kanssa. Armenia pyysi helmikuussa 2013 mahdollisuutta saada oma makrotalousohjelma; pyyntö on komission pohdittavana. Sosioekonomiset haasteet ovat valtavia tilanteessa, jossa talouden elpyminen on viivästynyt eikä liiketoiminta- ja investointiympäristöön liittyviä rakenteellisia uudistuksia ja parannuksia ole toteutettu. Korkea työttömyys on suuri ongelma etenkin eteläisellä naapuruusalueella, jossa reaalipalkat ovat pysyneet muuttumattomina tai laskeneet. Useimmissa naapuruuspolitiikan kumppanimaissa huomattava osa väestöstä kärsii myös köyhyydestä, varsinkin maaseudulla. Lapset ovat erityisen haavoittuvassa asemassa, ja kärsivät köyhyydestä eniten. EU on jatkanut sellaisten toimenpiteiden tukemista, joilla parannetaan sosiaalista suojelua, vähennetään köyhyyttä ja luodaan työpaikkoja. EU:n yhteistyössä naapuruuspolitiikan kumppaneiden kanssa on pitkään panostettu yksityissektorin kehittämiseen, koska yksityissektori on avainasemassa osallistavan talouskasvun ja työpaikkojen luomisessa. Varsinkin pieniä ja keskisuuria yrityksiä suosimalla luotu elinvoimainen yksityissektori voi tukea myös hyvää hallintotapaa ja demokratiaa. Vahvempi yksityissektori johtaa keskiluokan syntymiseen, mikä puolestaan lisää demokraattisten uudistusten kannatusta. Korruptio on määritelty yhdeksi investointien ja liiketoiminnan suurimmista esteistä sekä itäisissä että eteläisissä naapuruuspolitiikan maissa. On äärimmäisen tärkeää erottaa yksityissektori ja liiketoiminnan tuotto saavutetuista eduista ja poliittisista viroista ja parantaa oikeussuojan saatavuutta, mikäli halutaan, että talous, investoinnit ja yrittäjyys kukoistavat, jolloin myös syntyy tarvittavia työpaikkoja. EU rahoittaa ja tukee erilaisin poliittisin aloittein osallistavaa talouskehitystä ja varsinkin yksityissektorin kehittämistä, pk-yritysten kehittämistä työllisyyden lisäämiseksi, infrastruktuurin kehittämistä sekä työpaikkakoulutusta ja yrittäjyyttä. Pitkälle menevät ja laaja-alaiset vapaakauppasopimukset, jollainen on neuvoteltu ja jollaisesta neuvotellaan eräiden naapuruuspolitiikan maiden kanssa, voivat kaupan vapauttamisen ohella lisätä läpinäkyvyyttä ja parantaa sääntelykehystä merkittävästi. Kumppaneiden kanssa sovittuihin naapuruuspolitiikan toimintaohjelmiin sisältyy tärkeää työtä yrityspolitiikan sekä teknisten määräysten ja standardien kaltaisilla aloilla. Eteläisellä naapuruusalueella teollisuuden Euro–Välimeri-yhteistyö on pitkään tarjonnut kehyksen yrityspolitiikan kehittämiseen yrityksiä koskevan Euro–Välimeri-peruskirjan perusteella. Peruskirja on parhaillaan arvioitavana ja tarkistettavana, koska siihen on tarkoitus sisällyttää osia eurooppalaisia pk-yrityksiä tukevasta Small Business Act ‑aloitteesta (SBA)[6]. Useat naapuruuspolitiikan kumppanimaat ovat hyväksyneet SBA-aloitteen innoittamina asiakirjoja, joilla edistetään yrittäjyyttä ja suotuisia liiketoimintaedellytyksiä kasvun ja työllisyyden lisäämiseksi. Itäisen kumppanuuden alueella saatiin ensimmäinen SBA-arviointi valmiiksi vuonna 2012. Kumppanimaat pitivät erittäin hyödyllisinä siinä annettuja suosituksia, joiden täytäntöönpano on käynnissä useimmissa maissa. Toinen arviointi, jossa seurataan täytäntöönpanon edistymistä, käynnistetään vuoden 2014 alkupuoliskolla. 2.4. Tiiviimmät kauppasuhteet EU on edelleen useimpien naapuruuspolitiikan maiden tärkein kauppakumppani. Moldovan, Georgian ja Armenian kanssa neuvotellut pitkälle menevän ja laaja-alaisen vapaakauppa-alueen sisältävät assosiaatiosopimukset on saatu valmiiksi (Armenia on sittemmin valinnut Euraasian tulliliiton, mikä estää EU:n kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen allekirjoittamisen). Ukraina päätti keskeyttää vastaavan assosiaatiosopimuksen allekirjoitusvalmistelut vedoten vaikutuksiin, joita sopimuksella mahdollisesti on sen talouteen ja taloudellisiin suhteisiin Venäjän kanssa. Eteläisen naapuruusalueen maista Marokko aloitti neuvottelut pitkälle menevästä ja laaja-alaisesta vapaakauppasopimuksesta. Valmistelut Tunisian kanssa edistyivät, mutta poliittinen epävarmuus viivästytti neuvottelujen aloittamista. Jordania jatkoi valmisteluja, jotka nekin ovat edenneet pitkälle. Pitkälle menevästä ja laaja-alaisesta vapaakauppasopimuksesta Egyptin kanssa käytävän vuoropuhelun ensimmäinen tapaaminen järjestettiin kesäkuussa 2013, mutta kesän poliittisen kuohunnan ja hallituksen vaihtumisen vuoksi asiassa ei edetty loppuvuodesta. Teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arviointia ja hyväksymistä koskevista sopimuksia koskevassa työssä edistyttiin eräiden kumppaneiden kanssa. Kyseinen sopimus Israelin kanssa tuli voimaan tammikuussa 2013. Valmistelutyö vastaavien sopimusten tekemiseksi muiden Välimeren eteläpuolisten kumppaneiden kanssa jatkui vaihtelevalla menestyksellä. Kyseiset sopimukset ovat vahvoja välineitä talouden yhdentymiseen EU:n kanssa. Kumppanimaat mukauttavat lainsäädäntöään ja standardejaan EU:n säännöstöön niillä teollisuuden painopistealoilla, joista on olemassa EU:n lainsäädäntöä, standardointi, akkreditointi, vaatimustenmukaisuuden arviointi, metrologia ja markkinoiden valvontaelimet mukaan lukien. Kumppanit voivat käydä EU:n kanssa kauppaa valitsemillaan aloilla samoin ehdoin kuin EU:n jäsenvaltiot käyvät kauppaa keskenään. 2.5. Maahanmuutto ja liikkuvuus Oikeus-, vapaus- ja turvallisuusasioissa tehtävässä yhteistyössä tapahtui vuonna 2013 huomattavia edistysaskelia varsinkin maahanmuuton ja liikkuvuuden osalta. Ukraina ja Moldova jatkoivat viisumivapauteen tähtäävien toimintasuunnitelmien käyttöä oikeuteen, vapauteen ja turvallisuuteen yleisemmin liittyvien, syvälle käyvien ja rakenteellisten uudistusten edistämiseen, ja molemmat maat edistyivät merkittävästi toimintasuunnitelmien täytäntöönpanossa. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät maaliskuussa 2014 komission ehdotuksen siirtää Moldova asetuksen (EY) N:o 539/2001 luetteloon maista, joiden kansalaisilta ei vaadita viisumia, ja sallia moldovalaisille biometrisen passin haltijoille viisumivapaa pääsy Schengen-alueelle. Tämä on valtava edistysaskel ihmisten välisen kanssakäymisen alalla ja rohkaiseva esimerkki muille itäisen kumppanuuden maille. Georgia esitti viisumivapauteen tähtäävän toimintasuunnitelmansa helmikuussa ja on sen jälkeen edistynyt erinomaisesti ensimmäisen vaiheen välitavoitteiden täytäntöönpanossa. EU:n ja Azerbaidžanin välinen viisumien myöntämisen helpottamista koskeva sopimus allekirjoitettiin Vilnan huippukokouksessa marraskuussa ja liikkuvuuskumppanuus joulukuussa. EU:n ja Azerbaidžanin välinen takaisinottosopimus parafoitiin heinäkuussa 2013. Vilnassa pidetyn itäisen kumppanuuden huippukokouksen jälkeen EU aloitti neuvottelut viisumien myöntämisen helpottamista koskevasta sopimuksesta ja takaisinottosopimuksesta Valko-Venäjän kanssa. Eteläisellä naapuruusalueella saavutettiin huomattavaa edistystä. Naapuruuspolitiikan eteläisistä kumppaneista liikkuvuuskumppanuus allekirjoitettiin ensimmäisenä Marokon kanssa (kesäkuu 2013). Vastaava kumppanuus Tunisian kanssa allekirjoitettiin 3. maaliskuuta 2014. Haasteena on nyt kyseisissä kumppanuuksissa vahvistettujen hankkeiden toteutus. Neuvottelut liikkuvuuskumppanuuden solmimiseksi Jordanian kanssa aloitettiin joulukuussa. Siirtolaisia kuljettaneen aluksen traaginen uppoaminen Lampedusan edustalla sai komission tekemään joukon ehdotuksia[7], joista keskusteltiin joulukuun Eurooppa-neuvostossa[8]. Ehdotusten tarkoituksena on tehostaa EU:n toimintaa siirtolaisten kuolemien estämiseksi Välimerellä. Eteläisten kumppanimaiden kanssa saavutettiin edistystä sosiaaliturvan yhteensovittamisen alalla työvoiman liikkuvuuden osalta. Marokon ja Israelin kanssa käydyt keskustelut assosiaatiosopimusten määräysten täytäntöönpanon teknisistä näkökohdista saatiin päätökseen. Teknisistä näkökohdista Algerian ja Tunisian kanssa käytäviä keskusteluja on jatkettava. 2.6. Rahoitustuki EU:n rahoitustuella kumppanimaita autetaan niiden uudistusohjelmien ja yhdessä sovittujen tavoitteiden täytäntöönpanossa. Kumppanit saivat vuosina 2007–2013 huomattavasti enemmän rahoitusta kuin mitä alun perin oli ohjelmoitu, kaikkiaan yli 13 miljardia euroa. Määrään sisältyy 2,6 miljardia lisätukea muun muassa itäisen kumppanuuden perustamiseen vuonna 2009, arabikevään 2011 tapahtumiin reagoimiseen sekä Palestiinan ja Syyrian jatkuvien tarpeiden kattamiseen. Pelkästään vuonna 2013 naapuruuspolitiikan kumppaneille myönnettiin ENPI:n määrärahoista 2,56 miljardia euroa, mikä on suurin vuotuinen määrä koko seitsenvuotisella ajanjaksolla. Osa summasta oli kannusteisiin perustuvaa lisätukea (SPRING- ja EaPIC-ohjelmista) maille, jotka ovat tiukimmin sitoutuneet uudistuksiin ja syvän ja kestävän demokratian edistämiseen. EU on myöntänyt runsaasti varoja myös kansainvälisten rahoituslaitosten, varsinkin EIP:n ja EBRD:n välityksellä, varsinkin pienille ja keskisuurille yrityksille EU sai vuonna 2013 valmiiksi rahoitusvälineidensä yleisen uudistuksen, joka kattaa myös Euroopan naapuruuspolitiikan rahoitusvälineen ja joka tehtiin nykyaikaistetun monivuotisen rahoituskehyksen (2014–2020) puitteissa. Uusi väline nopeuttaa ja joustavoittaa naapureille annettavaa tukea ja mahdollistaa pidemmälle viedyn eriyttämisen ja kannusteet. Finanssikriisistä ja EU:n budjetin pienentymisestä huolimatta ENI-välineelle saatiin turvattua 15,4 miljardin euron rahoitus, mikä osoittaa, että EU pitää aluetta tärkeänä. Valtaosa naapuruuspolitiikan 16 kumppanin saamasta rahoituksesta tulee ENI-välineestä. Se parantaa politiikan ja rahoitusavun välistä johdonmukaisuutta ja tarjoaa mekanismit kannustimiin perustuvan lähestymistavan soveltamiseen kumppanimaiden kannustamiseksi tekemään uudistuksia. Välineen tukea myönnetään kahdenvälistä yhteistyötä, usean maan välistä yhteistyötä ja rajat ylittävää yhteistyötä koskevissa ohjelmissa. 2.7. Alakohtainen yhteistyö Naapuruuspolitiikka tarjoaa kumppaneille hyvin konkreettisia mahdollisuuksia alakohtaisten politiikkojen avulla. Ne kattavat mitä erilaisimpia aloja. Alakohtaisista politiikoista käytävä vuoropuhelu ja sääntelyalan yhteistyö perustuvat EU:n normeihin ja standardeihin lähentymiseen. Ne ovat naapuruuspolitiikan peruselementtejä ja käytännön sovellus EU:n naapuruusalueella harjoittamasta politiikasta. Niillä tuetaan uudistuksia, joiden tarkoituksena on taata hyvin johdetut instituutiot ja sosiaalipalvelut kaikille kansalaisille ja luoda olosuhteet osallistavalle talouskasvulle ja työpaikkojen syntymiselle. Poliittinen toiminta naapuruusalueella on ollut intensiivistä ja viitoittanut tulevaisuutta energian ja liikenteen aloilla. Energiayhteisösopimus toimi edelleen pääasiallisena kehyksenä yhteistyölle itäisten kumppaneiden kanssa. Energiayhteisön ministerineuvosto päätti jatkaa sopimusta vuoteen 2026, ja se suhtautui myönteisesti Georgian hakemukseen päästä yhteisön täysjäseneksi. Suurista energia-alan infrastruktuurihankkeista päästiin sopimukseen. Eteläistä kaasukäytävää koskeva hanke eteni merkittävästi, kun Shah Deniz II -yhteenliittymä hyväksyi joulukuussa 2013 lopullisen investointipäätöksen. Kesäkuussa allekirjoitettiin EU:n ja Israelin välinen kattava lentoliikennesopimus. EU:n ja Ukrainan kattava ilmaliikennesopimus parafoitiin Vilnan huippukokouksessa, ja neuvotteluja vastaavasta sopimuksesta käydään Azerbaidžanin ja Tunisian kanssa. Useissa kumppanimaissa ministeriöt tekivät yhteistyötä ilmastonmuutoskysymyksissä. Esimerkiksi Jordaniassa hyväksyttiin yhdennetty ilmastonmuutospolitiikka. EU käynnisti alueellisia teknisen avun hankkeita (Clima East ja Clima South). Niillä tuetaan kumppaneiden pyrkimyksiä siirtyä vähähiiliseen kehitykseen ja sopeutua ilmastonmuutokseen. Politiikkaa koskevaa yhteistyötä tarvitaan myös neuvotteluissa, joita käydään uudesta kansainvälisestä ilmastosopimuksesta, joka on tarkoitus tehdä Pariisissa vuonna 2015. Kaikki kumppanimaat osallistuvat erittäin aktiivisesti naapuruuspolitiikan alueellisiin ympäristöhankkeisiin, jotka konkreettisesti edistävät resurssitehokkaampaa talouskehitystä ja ilmastopolitiikan muita tavoitteita. Vilnassa järjestetyssä itäisen kumppanuuden kolmannessa huippukokouksessa ympäristö nostettiin yhdeksi painopisteeksi ja sovittiin, että sääntelyn ja politiikan lähentämistä jatketaan. Viisi naapuruuspolitiikan maata on päättänyt tehostaa yhteistyötään Euroopan ympäristökeskuksen kanssa, ja toukokuulle 2014 on suunnitteilla Välimeren unionin ministerikokous ympäristö- ja ilmastonmuutosasioista. Naapuruuspolitiikan kumppaneiden kanssa yhteisen osaamis- ja innovointialueen perustamisessa tapahtui lisäedistystä. Alue yhdistää EU:n ja sen kumppanit politiikasta käytävän vuoropuhelun, kansallisten ja alueellisten valmiuksien kehittämisen, tutkimus- ja innovointiyhteistyön ja tutkijoiden liikkuvuuden lisääntymisen myötä. Itäisen kumppanuuden puitteissa perustettiin uusi tutkimus- ja innovointipaneeli. Eteläisellä naapuruusalueella yhteistyötä jatkettiin Välimeren unionin alaisuudessa toimivan tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen Euro–Välimeri-yhteistyön seurantakomitean puitteissa. Armenia, Israel ja Moldova esittivät virallisen pyynnön assosioitua EU:n tutkimuksen ja innovoinnin Horisontti 2020 -ohjelmaan voidakseen hyödyntää täysimääräisesti EU:n tähän asti suurimmassa tutkimusohjelmassa tarjolla olevat mahdollisuudet. Israelin kanssa neuvottelut ohjelmaan assosioitumisesta saatiin päätökseen joulukuussa 2013, ja viralliset keskustelut Moldovan kanssa aloitettiin tammikuussa 2014. EU:n ja naapuruuspolitiikan kumppaneiden välinen yhteistyö koulutuksen, nuorison ja kulttuurin aloilla jatkui. Esimerkiksi Erasmus Mundus -ohjelman vaihtotoimintaan osallistui 3 175 korkeakoulujen opiskelijaa ja työntekijää. Ohjelmasta eteläisen Välimeren kumppanimaiden opiskelijoille korvamerkittyjen määrärahojen ansiosta ennätysmäärä kyseisten maiden opiskelijoita sai vuonna 2013 apurahan tutkinnon suorittamiseen EU:ssa. Jerevanissa järjestetyssä itäisen kumppanuuden koulutusministereiden kokouksessa nostettiin esiin aiempien akateemisten yhteistyöohjelmien saavutukset ja vahvistettiin uuden Erasmus+-ohjelman tavoitteet. Yli 9 600 opiskelijaa ja nuorisotyöntekijää naapurimaista ja 710 vapaaehtoistyöntekijää pääsi osalliseksi nuorisotoimintaohjelmasta. Itäisen kumppanuuden ensimmäisessä kulttuuriministereiden kokouksessa vahvistettiin kulttuurin rooli inhimillisessä ja sosioekonomisessa kehityksessä. Naapuruuspolitiikkaan kuuluvan maatalouden ja maaseudun kehittämisen ohjelma (ENPARD) on osa EU:n sitoutumista naapuruusalueen kasvuun ja vakauteen. Ohjelmassa tunnustetaan maatalouden merkitys ruokaturvan, kestävän kehityksen ja työpaikkojen luomisen kannalta maaseutualueilla. ENPARD perustuu politiikan muotoilun osallistavaan menetelmään. Se vastaa hyvin naapuruuspolitiikan maiden laaja-alaisempiin haasteisiin, mutta sen käytännön toteutus edellyttää jatkuvaa poliittista tukea. ENPARDin täytäntöönpano alkaa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa vuonna 2014. Itäisen kumppanuuden vuoropuhelun puitteissa kokoontuneen maatalouden ja maaseudun kehittämisen paneelin ensimmäinen istunto järjestettiin toukokuussa 2013 ja toinen tammikuussa 2014. Chisinaussa järjestettiin tammikuussa 2014 maataloutta ja kehitystä käsittelevä itäisen kumppanuuden ministerikokous, jossa keskityttiin ENPARDin täytäntöönpanoon. Terveysalan yhteistyötä naapuruusalueen kumppaneiden kanssa tehostettiin muun muassa käynnistämällä kentällä toimivien epidemiologien Välimeren koulutusohjelma eteläisiä naapureita varten, kun taas itäiset naapurit osallistuivat hiv/aids-ajatushautomon EU-kokouksiin ja kansalaisyhteiskuntafoorumiin. EU jatkoi rakentavaa yhteistyötä yhdennetyn meripolitiikan alalla naapuruuspolitiikan Välimeren kumppaneiden kanssa ja aloitti kattavan vuoropuhelun Mustanmeren rannikolla sijaitsevien itäisten kumppaneiden kanssa. EU hyväksyi vuonna 2013 monivuotisen rahoituskehyksen 2014–2020 puitteissa joukon uuden sukupolven ohjelmia, joista monet ovat avoimia naapuruuspolitiikan kumppaneille. EU kannustaa vahvistetun naapuruuspolitiikkakehyksensä puitteissa aktiivisesti kumppaneitaan osallistumaan EU:n ohjelmiin ja EU:n virastojen toimintaan. 2.8. Turvallisuussektorin uudistaminen ja konfliktien ratkaiseminen EU tukee entisten autoritaaristen hallintojen turvallisuuselinten uudistamista läpinäkyvämmiksi, vastuuvelvollisiksi ja demokraattisesti valvotuiksi turvallisuussektoreiksi. EU osallistuu jo nyt useissa maissa rajavalvontaan, seurantaan tai neuvonta-/tukitehtäviin sekä idässä (EUBAM Moldova, EUMM Georgia) että etelässä (EUBAM Libya, EUBAM Rafah ja EUPOL COPPS Palestiinassa). Näitä useimmiten YTPP:n puitteissa toteutettavia operaatioita on täydennetty pitkän aikavälin ohjelmilla, joilla pyritään parantamaan valmiuksia ja tasoittamaan tietä institutionaalisille uudistuksille. Etelässä yhteistyötä on jo tehty joidenkin maiden kanssa. Tunisiassa eurooppalaiset asiantuntijat suorittivat poliisin vertaisarvioinnin pohjaksi kansallisten strategialinjausten määrittelyyn. EU tukee myös kansallisten turvallisuus- ja vakauttamisvalmiuksien kehittämistä Libanonissa. Idässä kumppanimaita kannustetaan uudistamaan turvallisuus- ja lainvalvontasektorinsa (mukaan lukien poliisi) ja ottamaan armeija ja turvallisuusjoukot demokraattiseen valvontaan.[9] Moldovassa turvallisuus- ja lainvalvontasektorin uudistus aloitettiin vuonna 2013. Poliisitoimi ja rajavalvonta tulevat olemaan ENI-välineestä myönnettävän EU:n tuen painopiste vuodesta 2014. Itäisen kumppanuuden poliisiyhteistyöohjelmasta saatujen kokemusten lisäksi kumppanuuden monenvälisen osion alaisuuteen perustettiin vuonna 2013 uusi YTPP:n yhteistyöpaneeli. Paneeli keskittyy YTPP-asioihin, jotta itäisiä kumppaneita voidaan auttaa parantamaan valmiuksiaan ja panostustaan YTPP-operaatioihin. Toisena tavoitteena on jakaa tietoa itäisen kumppanuuden maiden, jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten kesken. EU toimi edelleen aktiivisesti kansainvälisillä konfliktinratkaisufoorumeilla, kuten Geneven kansainvälisissä keskusteluissa ja 5+2-keskusteluissa, ja se jatkoi täyden tuen antamista Etyjin johtamalle Minskin ryhmälle. EU:n erityisedustaja Etelä-Kaukasiaa ja Georgian kriisiä varten edisti vuoropuhelua osapuolten välillä. Mitä tulee Lähi-idän rauhanprosessiin, EU jatkoi täyden tuen antamista käynnissä oleville israelilaisten ja palestiinalaisten neuvotteluille, joiden välittäjänä toimii Yhdysvallat. Se on moneen kertaan ilmaissut valmiutensa käyttää kaikkia käytössään olevia välineitä osapuolten tukemiseksi kokonaisvaltaisen ratkaisun löytämisessä kaikkiin lopullista asemaa koskeviin kysymyksiin. EU:n ulkoministerit lupasivat neuvoston joulukuussa 2013 antamissa päätelmissä antaa molemmille osapuolille politiikkaan, talouteen ja turvallisuuteen liittyvän valtavan eurooppalaisen tukipaketin lopullista asemaa koskevan sopimuksen yhteydessä. EU jatkoi institutionaalisten rakenteiden kehittämisen, hallintotavan ja yksityissektorin tukemista ja humanitaarisen avun antamista Palestiinassa. EU myös jatkoi EUBAM Rafah -operaation valmiustilaa odoteltaessa, että poliittinen tilanne ja turvallisuustilanne sallivat läsnäolon Rafahin rajanylityspaikalla. 3. Naapuruuspolitiikan itäinen ja eteläinen ulottuvuus 3.1. Itäinen kumppanuus EU:n ja sen itäeurooppalaisten kumppaneiden eli Armenian, Azerbaidžanin, Georgian, Moldovan, Ukrainan ja Valko-Venäjän välinen yhteistyö tehostui vuonna 2013. Useat kumppanimaat ottivat huomattavia edistysaskelia tiivistääkseen poliittista assosiaatiota ja taloudellista yhdentymistä EU:n kanssa. Yksi merkkipaalu oli itäisen kumppanuuden kolmas huippukokous, joka pidettiin Vilnassa, Liettuassa, 28. ja 29. marraskuuta 2013. Huippukokous tarjosi tilaisuuden tarkastella Varsovassa järjestetyn toisen huippukokouksen jälkeen saavutettua edistystä ja viitoittaa tietä seuraavaksi kahdeksi vuodeksi. Vaikka itäisen kumppanuuden seuraavalle vaiheelle tulee olemaan tyypillistä kahdenvälisten suhteiden eriyttäminen, myös kaikille kuudelle kumppanimaalle yhteisen asialistan edelleen kehittämiselle on tarve. Jatkossa itäisen kumppanuuden monenvälinen osio vahvistaa edelleen kahdenvälisen osion tavoitteita ja kannustaa samalla vuoropuheluun ja yhteistyöhön yhteisistä asioista itäisen kumppanuuden neljän temaattisen foorumin työohjelmissa esitetyn mukaisesti. Monenvälinen ministeritason yhteydenpito on tässä yhteydessä olennaisen tärkeää, ja yksi painopiste on itäisen kumppanuuden puitteissa käytävän epävirallisen vuoropuhelun jatkaminen. Nämä tapaamiset ovat osoittautuneet erinomaiseksi areenaksi ulkoministereiden säännölliselle, mutta epäviralliselle tiedonvaihdolle sekä itäisen kumppanuuden asioista että yhteistä huolta aiheuttavista ulkopoliittisista kysymyksistä edistäen näin ulko- ja turvallisuuspolitiikkojen lähentymistä ja tuloksellisuutta. Samoin pitäisi pyrkiä järjestämään alakohtaisia ministeritapaamisia vuonna 2013 järjestettyjä liikenne- ja oikeusministereiden tapaamisia esimerkkinä käyttäen. Naapuruuspolitiikasta toukokuussa 2011 annetussa tiedonannossa[10] komissio ja korkea edustaja muistuttivat, että Euroopan unionin perusarvot – vapaus, demokratia, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen sekä oikeusvaltioperiaate – ovat myös poliittiseen assosiaatioon ja talouden yhdentymiseen tähtäävän prosessin ytimessä. Kyseessä ovat samat arvot, jotka on kirjattu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklaan ja joille 8 ja 49 artikla perustuvat. Tulevien vuosien toiminnan painopisteitä esitellään yksityiskohtaisemmin tähän tiedonantoon liitetyssä kertomuksessa itäisen kumppanuuden täytäntöönpanosta vuonna 2013. 3.2 Demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävä kumppanuus eteläisen Välimeren maiden kanssa EU tarjosi Välimeren kumppaneilleen demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen perustuvaa kumppanuutta[11] vastauksena arabikevään 2011 historiallisiin tapahtumiin. Sen tavoitteet vahvistettiin vuonna 2012 hyväksytyssä etenemissuunnitelmassa. Eteläisen Välimeren alueella jatkuvat poliittiset myllerrykset ovat kuitenkin vaikuttaneet suuresti suunnitelman täytäntöönpanoon vuonna 2013. Vuotta 2013 leimasivat entistä monimutkaisemmat ja erilaisemmat tilanteet eteläisen naapuruusalueen maissa, joiden alueellinen yhdentyminen koki uuden kolauksen. Syyrian konflikti vaikutti edelleen koko alueen tilanteeseen ja joidenkin naapurimaiden poliittiseen vakauteen. Alue kamppailee pakolaisvirtojen kanssa: yli 2,5 miljoonaa ihmistä on paennut Syyriasta sen naapurimaihin. Monia Välimeren maita vaivaa poliittinen ja uskonnollinen polaroituminen; esimerkiksi Egyptissä heinäkuiset tapahtumat johtivat presidentti Mursin viraltapanoon. Vaikka demokratian institutionaalisen perustan luomisessa ja lujittamisessa päästiin eteenpäin, joissain maissa sisäpoliittiset kähinät horjuttivat prosessia. EU on kuitenkin määrätietoisesti jatkanut ja jopa lisännyt yhteistyötä ja apua eteläisen Välimeren maille kahdenvälisen poliittisen vuoropuhelun ja avustusohjelmien puitteissa käytössä olevien mekanismien avulla. Tulevien vuosien toiminnan painopisteitä esitellään yksityiskohtaisemmin tähän tiedonantoon liitetyssä kertomuksessa demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävän kumppanuuden täytäntöönpanosta vuonna 2013. 4. EU diplomatian toimijana ja turvallisuuden takaajana Naapuruuspolitiikan lähtökohtana oli vakauden, turvallisuuden ja kestävän kehityksen edistäminen, joka on edelleen yksi EU:n tärkeimmistä tavoitteista. Turvallisuus edellyttää laajimmassa mahdollisessa merkityksessä läpinäkyvää ja vastuullista hallintotapaa, perusoikeuksien ja –vapauksien kunnioittamista sekä taloudellisia mahdollisuuksia ja työllistymismahdollisuuksia. EU:lla ja sen naapuruusalueen kumppaneilla on pitkään jatkuneita ja uusia turvallisuusuhkia nopeasti muuttuvassa ja monimutkaisessa geostrategisessa ympäristössä. Vakaviin turvallisuusuhkiin kuuluvat myös terrorismi ja järjestäytynyt rikollisuus, joka kattaa ihmiskaupan sekä huumeiden ja aseiden laittoman kaupan. Epävakaa turvallisuustilanne yhdistettynä muutamiin lukkiutuneisiin konflikteihin, jotka estävät EU:ta ja sen kumppaneita saamasta täyttä hyötyä naapuruuspolitiikan mukaisesta yhteistyöstä, korostaa sitä seikkaa, että EU:n on panostettava enemmän naapuruusalueensa turvallisuuteen, mikä on omiaan parantamaan sen omaa turvallisuutta. Kyseessä on EU:n ja eräiden sen kumppanien yhteinen etu, jopa sellaisten kumppanien, jotka toistaiseksi ovat osoittaneet vain vähän kiinnostusta tai valmiutta tehdä EU:n kanssa täyttä yhteistyötä uudistetun naapuruuspolitiikan puitteissa. On kuitenkin selvää, että alueellisiin turvallisuusuhkiin vastaaminen edellyttää tiiviimpää yhteistyötä. EU:lla ja sen jäsenvaltioilla on kahdenvälisten toimiensa kautta merkittävä rooli, joka perustuu EU:n ulkoisiin konflikteihin ja kriiseihin soveltamaan kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, jonka tarkoituksena on ehkäistä ja hallita konflikteja ja niiden syitä. Yhteistä kriisinhallintaa voidaan tehostaa kannustamalla kumppaneita osallistumaan YTPP-operaatioihin ja helpottamalla sitä. EU:lla on puitesopimus YTPP-operaatioihin osallistamisesta Ukrainan, Moldovan ja Georgian kanssa; niiden täytäntöönpanoa pitäisi jatkaa. Keskusteluja vastaavan puitesopimuksen tekemisestä ja osallistumisesta YTPP-operaatioihin pitäisi jatkaa, varsinkin Jordanian ja Marokon kanssa. Jotta naapuruuspolitiikka säilyttäisi kumppanien silmissä merkityksellisyytensä myös sitkeissä ja jatkuvasti syntyvissä uusissa poliittisissa, taloudellisissa ja turvallisuuskriiseissä, EU:n olisi naapuruuspolitiikan puitteissa hyödynnettävä kaikki mahdollisuudet toteuttaa diplomatiaan, konfliktinestoon ja sovitteluun perustuvia toimia. Tällaisilla toimilla olisi edistettävä myös perinteisiä turvallisuusvalmiuksia esimerkiksi sotilaallisen neuvonannon ja koulutuksen sekä poliisi-, oikeus- ja rajaturvallisuusyhteistyön avulla ja mahdollisuuksien mukaan tuettava kumppaneita niille kansainvälisistä sopimuksista johtuvien rajaturvallisuusvelvoitteiden noudattamisessa. EU:n pitäisi panostaa varsinkin sellaisten uudistusten tukemiseen, joilla turvallisuussektorista tehdään läpinäkyvämpi, vastuullisempi ja demokraattisesti valvottu, jotta voidaan luoda edellytykset demokratialle ja osallistavalla kasvulle sekä idässä että etelässä. EU:n tuen tehokkuus ja kestävyys edellyttävät suurempaa johdonmukaisuutta strategisten ja poliittisten kahdenvälisten tavoitteiden välillä, mukaan lukien YTPP ja yhteistyö kumppaneiden kanssa. Kokonaisvaltainen lähestymistapa ulkoisiin konflikteihin ja kriiseihin[12] antaa EU:lle mahdollisuuden mukauttaa toimintaansa kriisitilanteessa tai kriisin jälkeisessä tilanteessa olevien naapuruuspolitiikan kumppaneiden erityistarpeisiin kaikkia politiikan välineitä ja rahoitusvälineitä hyväksi käyttäen. EU:n välineiden johdonmukaisempi ja yhtenäinen käyttö, mukaan lukien jäsenvaltioiden kahdenvälinen toiminta naapuruusalueen kumppaneiden kanssa, parantaa EU:n kykyä vastata sekä lyhyt- että pitkäkestoisiin haasteisiin ja tarpeisiin alueella. 5. Päätelmät Naapuruuspolitiikassa on kyse jatkuvasta vuorovaikutuksesta. Sen arvo ei perustu pelkästään sen yksittäisten osien (esim. poliittiset uudistukset / demokratiakehitys, markkinoiden yhdentyminen, suurempi liikkuvuus ja ihmisten välinen kanssakäyminen sekä alakohtainen yhteistyö) saavutuksiin. Naapuruuspolitiikan avulla EU kiinnittää siirtymävaiheessa ja jopa kriisissä olevat maat/yhteiskunnat itseensä tarjoamalla arvoja ja normeja uudistusten ohjenuoraksi ja yleisemmin luomalla verkostoja, joiden avulla ne voivat kiinnittyä EU:hun ja toisiin kumppaneihin. Naapuruuspolitiikka on kehys, jonka avulla EU ja sen kumppanit pyrkivät saavuttamaan ja turvaamaan demokratian, vapauden, vaurauden ja turvallisuuden. Työ saattaa vaatia naapuruuspolitiikan ja sen välineiden tarkoituksenmukaisuuden jatkuvaa tarkastelua, mutta politiikan säilyttämiselle EU:n ja sen naapureiden välisten suhteiden kehyksenä jatkossakin on olemassa painavat syyt. Samalla EU:n on pyrittävä lisäämään politiikkansa tavoitteiden johdonmukaisuutta ja kehittämään parempia tapoja ehkäistä kriisejä ja vastata nopeasti muuttuviin tilanteisiin mukauttamalla päätöksentekomenettelyjään ja tarvittaessa käyttämällä täydentäviä politiikan välineitä. EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi keskityttävä siihen, miten EU voisi paremmin reagoida naapuruusalueensa tapahtumiin ja vastata kumppaneidensa muuttuviin tarpeisiin. EU:n tavoitteena on edelleen varmistaa naapuruuspolitiikan merkityksellisyys ja vaikuttavuus kaikille sen kumppaneille, myös painostuksen kohteena ja kriisissä oleville kumppaneille. Naapuruuspolitiikalla on voitava tehokkaasti edistää konfliktien ehkäisyä, hallintaa ja ratkaisua ja tarjota kumppaneille oikeanlaisia kannustimia demokraattisten, taloudellisten ja rakenteellisten uudistusten toteuttamiseen. [1] Tähän yhteiseen tiedonantoon liittyy 12 maakohtaista edistymiskertomusta, joissa arvioidaan Euroopan naapuruuspolitiikan täytäntöönpanoa vuonna 2013 maissa, joiden kanssa on laadittu naapuruuspolitiikan toimintaohjelma tai vastaava asiakirja, kaksi alueellista edistymiskertomusta, joista toisessa tarkastellaan itäisen kumppanuuden ja toisessa demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävän kumppanuuden täytäntöönpanossa vuonna 2013 saavutettua edistystä, ja tilastoliite. [2] Euroopan naapuruusalue kattaa Algerian, Armenian, Azerbaidžanin, Egyptin, Georgian, Israelin, Jordanian, Libanonin, Libyan, Marokon, Moldovan tasavallan (jäljempänä ’Moldova’), Palestiinan (tämä tässä asiakirjassa käytetty nimitys ei tarkoita sitä, että Palestiina tunnustettaisiin valtioksi, eikä se vaikuta Palestiinan tunnustamista valtioksi koskeviin kantoihin), Syyrian, Tunisian, Ukrainan ja Valko-Venäjän. [3] SEC(2014) 200. [4] Neuvoston päätelmät Ukrainasta, ulkoasiainneuvoston kokous Brysselissä 10.2.2014. [5] Kokonaisvaltaisen EU:n lähestymistavan löytäminen Syyrian kriisiin, JOIN(2013) 22/2. [6] ”Pienet ensin” – Eurooppalaisia pk-yrityksiä tukeva aloite (”Small Business Act”), KOM(2008) 394, lopullinen. [7] Tiedonanto Välimeren erityistyöryhmän työstä, COM(2013) 869 final. [8] Eurooppa-neuvosto 19. ja 20. joulukuuta 2013, päätelmät EUCO 217/13. [9] Ks. EaP Roadmap 2012-2013, SWD(2012) 109 final. [10] Uusi strategia muutostilassa olevia naapurimaita varten, KOM(2011) 303, 25.5.2011. [11] Demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävä kumppanuus, KOM(2011) 200, 8.3.2011. [12] EU:n kokonaisvaltainen lähestymistapa ulkoisiin konflikteihin ja kriiseihin, JOIN(2013) 30 final.