Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla sekä Schengenin yleissopimuksen ja yleisen konsuliohjeiston muuttamisesta /* KOM/2005/0056 lopull. - COD 2005/0006 */





Bryssel 23.2.2005 KOM(2005) 56 lopullinen 2005/0006 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla sekä Schengenin yleissopimuksen ja yleisen konsuliohjeiston muuttamisesta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. JOHDANTO Komission tiedonannossa Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa (KOM (2002) 233, 7.5.2002) käsitellään mm. paikallista rajaliikennettä koskevan säännöstön kehittämistä. Paikallisella rajaliikenteellä tarkoitetaan liikennettä, jossa naapurimaan raja-alueella asuvat henkilöt ylittävät säännöllisesti ja usein rajan. Tämä on yksi niistä kysymyksistä, jotka on otettava huomioon lyhyellä aikavälillä, kun täydennetään ja selkeytetään ulkorajoja koskevaa yhteisön lainsäädäntöä. Nykyisin ei ole voimassa yhtään paikallista rajaliikennettä sääntelevää yhteisön säännöstä[1]. Myös Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta , jonka oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi 13. kesäkuuta 2002 ja jonka Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto sittemmin vahvisti, todetaan, että paikallista rajaliikennettä koskevia toimenpiteitä olisi toteutettava ”erityisesti laajentumista silmällä pitäen”. Kuten komission tiedonannossa Laajempi Eurooppa (KOM(2003) 104 lopullinen, 11.3.2003) todetaan, EU:lla ja sen naapurimailla on yhteinen intressi varmistaa, ettei uusi ulkoraja muodosta estettä kaupalle, yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle vuorovaikutukselle tai alueelliselle yhteistyölle. Komissio vastasi neuvoston kehotukseen esittämällä kaksi ehdotusta neuvoston asetukseksi jo elokuussa 2003[2]. Molemmat ehdotukset perustuvat EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohtaan (”jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevat toimenpiteet”), joka kattaa sekä ”vaatimukset ja menettelyt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ulkorajoilla tapahtuvissa henkilötarkastuksissa” (62 artiklan 2 kohdan a alakohta) että ”viisumia myönnettäessä jäsenvaltioissa noudatettavat menettelyt ja edellytykset” (62 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohta) ja ”yhtenäistä viisumia koskevat säännöt” (62 artiklan 2 kohdan b alakohdan iv alakohta). Aluksi komissio arveli, että nämä ehdotukset voitaisiin hyväksyä ennen 1. toukokuuta 2004, mutta niitä koskevat keskustelut neuvostossa ovat osoittautuneet hankaliksi ja edistyvät hitaasti. Toukokuun 1. päivästä 2004 alkaen Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyvät 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iv alakohtaan perustuvat toimenpiteet yhteispäätösmenettelyä (67 artiklan 4 kohta) noudattaen. Perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdan a alakohtaan perustuvat toimenpiteet neuvosto hyväksyy edelleen yksimielisesti Euroopan parlamenttia kuultuaan. Nämä kaksi menettelyä olivat yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön[3] perusteella ristiriidassa keskenään, koska yksi ehdotus ei voinut sisältää sekä ulkorajoilla suoritettavia tarkastuksia koskevia säännöksiä että raja-alueen asukkaille paikallista rajaliikennettä varten myönnettävän erityisen viisumin käyttöönottoa koskevia säännöksiä. Tästä syystä päätettiin laatia kaksi uutta ehdotusta: (1) 62 artiklan 2 kohdan a alakohtaan (kuulemismenettely) perustuva sellainen ehdotus neuvoston asetukseksi paikallista rajaliikennettä koskevista yleissäännöistä, johon ei sisälly säännöksiä erityisen viisumin käyttöönotosta (2) 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iv alakohtaan (yhteispäätösmenettely) perustuva ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi erityisen L-viisumin käyttöönotosta paikallista raja-liikennettä varten. Samalla kun komissio esittää uudet ehdotukset, se vetää pois käsittelystä 14. elokuuta 2003 tekemänsä ehdotukset. Tarkoituksena oli, että kollegio hyväksyisi nämä uudet ehdotukset joulukuussa 2004. Kävi kuitenkin niin, että 4. ja 5. marraskuuta 2004 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi ensin Haagin ohjelman, minkä seurauksena se teki päätöksen laajentaa yhteispäätösmenettelyä koskemaan eräitä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osastoon kuuluvia aloja, kuten ulkorajoja koskevat toimenpiteet.[4] Tästä seuraa, että 1. tammikuuta 2005 alkaen sekä ulkoraja- että viisumiasiat (joihin käsiteltävänä olevat paikallista rajaliikennettä koskevat kaksi ehdotusta liittyvät) kuuluvat yhteispäätösmenettelyn piiriin. Tämä tarkoittaa, että enää ei tarvitse tehdä kahta erillistä ehdotusta paikallisesta rajaliikenteestä (joista toinen koskee rajaliikennettä ja toinen erityistä L-viisumia), vaan ne voidaan yhdistää. Tämä uusi ”yhdistetty” ehdotus korvaa vuonna 2003 tehdyt ehdotukset, jotka komissio vetää pois käsittelystä samalla kun se tekee tämän uuden ehdotuksen. 2. EHDOTUKSEN SISÄLTÖ Asetusehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa yhteiset säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla: a) jäsenvaltion ja EU:n naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja (esim. Puolan ja Ukrainan välinen raja tai Slovenian ja Kroatian välinen raja) b) raja Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavan jäsenvaltion ja sellaisen jäsenvaltion välillä, jonka on määrä soveltaa kyseistä säännöstöä täysimääräisesti mutta jonka osalta neuvoston päätös, jossa se valtuutetaan soveltamaan säännöstöä täysimääräisesti, ei ole vielä tullut voimaan (esim. Itävallan ja Unkarin välinen raja) c) raja kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, joiden on määrä soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti mutta joiden osalta neuvoston päätös, jossa ne valtuutetaan soveltamaan säännöstöä täysimääräisesti, ei ole vielä tullut voimaan (esim. Tšekin ja Puolan välinen raja). Edellä olevat b ja c kohdat ovat seurausta ns. Schengenin säännöstön kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä, jonka mukaan uudet jäsenvaltiot soveltavat heti liittymisen jälkeen ainoastaan osaa Schengenin säännöstön määräyksistä (ks. myös 5.2 kohta). Noudatettaviin määräyksiin kuuluvat ulkorajojen valvontaa koskevat määräykset (joita sovelletaan kaikilla rajoilla) mutteivät määräykset, jotka liittyvät henkilötarkastuksista luopumiseen sisärajoilla. Tästä syystä asetusehdotus kattaa myös paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönoton, minkä tarkoituksena on helpottaa jäsenvaltioiden väliaikaisten maaulkorajojen ylittämistä. On kuitenkin huomattava, että asetusluonnoksen soveltamisala henkilöiden osalta kattaa ainoastaan sellaiset kolmansien maiden kansalaiset (muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta, ks. jäljempänä), jotka ovat asuneet jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti vähintään vuoden (3 artiklan e kohdassa määritellyt ’raja-alueiden asukkaat’). Soveltamisalan ulkopuolelle on tarkoituksella jätetty EU:n kansalaiset sekä sellaiset (3 artiklan d kohdassa määritellyt) kolmansien maiden kansalaiset, jotka kuuluvat vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön lainsäädännön piiriin, koska heillä on jo yhteisön lainsäädännön mukaiset vapaata liikkuvuutta koskevat erityisoikeudet, jotka ovat yleensä laajemmat kuin tämän ehdotuksen säännökset (esimerkiksi oleskelun kestoa tai maahantulon edellytyksiä koskevien rajoitusten osalta). Paikallista rajaliikennettä koskevat yhteisön säännöt eivät luonnollisestikaan vaikuta näihin erityisoikeuksiin. Sitä paitsi silloin kun paikallista rajaliikennettä koskevalla järjestelyllä helpotetaan raja-alueen asukkaiden rajanylitystä enemmän kuin mihin vapaata liikkuvuutta koskevilla oikeuksilla päästään (esimerkiksi mahdollisuus ylittää raja erityisissä raja-alueen asukkaille varatuissa rajanylityspaikoissa, joissa valvonta on vähäisempää, tai sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella), kyseiset helpotukset ulotetaan koskemaan ilman eri toimenpiteitä myös raja-alueella asuvia unionin kansalaisia ja sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka kuuluvat vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön lainsäädännön piiriin (17 artiklan 2 kohta). Asetusluonnoksen 17 artiklassa määritellään käytännössä sovellettavat rajanylittämistä helpottavat keinot, minkä lisäksi 4 ja 5 artiklassa määritellään rajanylityksessä paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti vaadittavat erityisedellytykset ja asiakirjat. Koska raja-alueiden asukkailta vaaditaan viisumi, otetaan lisäksi käyttöön erityinen L-tunnuksella varustettu viisumi (L = Local eli paikallinen). L-viisumin on tarkoitus olla toistuvaisviisumi, joka myönnetään vähintään vuodeksi ja enintään viideksi vuodeksi ja jonka haltija saa oleskella viisumin myöntävän jäsenvaltion raja-alueella enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti ja enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana. Erityisviisumin myöntämismenettelyissä ja -kriteereissä noudatetaan yhteistä konsuliohjeistoa[5] Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioissa, jotka eivät vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, noudatetaan kansallista lainsäädäntöä, jonka on kuitenkin oltava tässä asetuksessa vahvistettujen säännösten mukainen, kunnes neuvosto valtuuttaa ne soveltamaan Schengenin säännöstöä täysimääräisesti. Vaikka tällä asetuksella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva yhteisön järjestelmä (mikä antaa yhteisölle ulkoista toimivaltaa tällä alalla), sen käytännön täytäntöönpano on katsottu aiheelliseksi uskoa jäsenvaltioille, jotka hoitavat sen kahdenvälisten sopimusten avulla. Tämä johtuu siitä, että paikallista rajaliikennettä koskevien järjestelyjen erityispiirteet riippuvat pitkälti paikallisista maantieteellisistä, yhteiskunnallisista, taloudellisista ym. näkökohdista. Sen vuoksi tällä asetuksella valtuutetaan jäsenvaltiot neuvottelemaan naapurimaidensa kanssa tarvittaessa kahdenvälisesti niiden yhteisellä maarajalla sovellettavista paikallisen rajaliikenteen erityissäännöistä, edellyttäen että nämä erityissäännöt ovat tässä asetuksessa vahvistettujen säännösten mukaiset eivätkä vaikuta niihin (ks. 14 artikla). Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto EU:n naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden kanssa edellyttää sen varmistamista, että kyseiset kolmannet maat myöntävät vähintään vastaavan kohtelun niille EU:n kansalaisille ja kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat laillisesti jäsenvaltion raja-alueella ja haluavat ylittää naapurissa sijaitsevan kolmannen maan rajan ja oleskella sen raja-alueella paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla (ks. 15 artikla). Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai tehdä keskenään paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia, edellyttäen että sopimukset ovat tämän asetuksen mukaiset (16 artikla). Sen jälkeen kun ”väliaikaisilla maaulkorajoilla” tehtävistä rajatarkastuksista luovutaan, nämä sopimukset menettävät tietenkin merkityksensä. 3. OIKEUSPERUSTAN VALINTA Tämä asetusehdotus perustuu sekä 62 artiklan 2 kohdan a alakohtaan (”vaatimukset ja menettelyt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ulkorajoilla tapahtuvissa henkilötarkastuksissa”) että 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii alakohtaan (”viisumia myönnettäessä jäsenvaltioissa noudatettavat menettelyt ja edellytykset”) ja iv alakohtaan (”yhtenäistä viisumia koskevat säännöt”). Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa määrätyn menettelyn soveltamisesta tietyillä kyseisen perustamissopimuksen kolmannen osan IV osastoon kuuluvilla aloilla tehdyn neuvoston päätöksen 2004/927/EY tultua voimaan 1. tammikuuta 2005 tämä ehdotus kuuluu yhteispäätösmenettelyn piiriin. 4. TOISSIJAISUUS- JA SUHTEELLISUUSPERIAATTEET Voimassa olevat jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevat määräykset sekä yhtenäisen viisumin myöntämistä koskevat säännöt ovat osa Schengenin säännöstöä, joka on otettu osaksi Euroopan unionia. Tätä säännöstöä on kuitenkin kehitettävä ja täydennettävä. Ulkorajoja koskevaa voimassa olevaa säännöstöä voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten takia kehittää ainoastaan antamalla lisää sitä koskevia yhteisön toimenpiteitä. Yhtenäisen viisumin myöntämistä koskevat säännöt, myöntämismenettelyt ja -edellytykset kuuluvat yhteisön yksinomaisen toimivallan piiriin. Paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely voidaan jo lähtökohtaisesti panna täytäntöön ainoastaan asianomaisten jäsenvaltioiden aloitteesta, minkä vuoksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa tehdä kahdenvälisiä sopimuksia paikallista rajaliikennettä koskevista säännöistä naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa, kunhan ne noudattavat yhteisön lainsäädännössä vahvistettuja edellytyksiä ja kriteereitä. EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaan ”yhteisön toiminnassa ei saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi”. Yhteisön toimenpiteet on toteutettava sellaisessa muodossa, että voidaan taata ehdotuksen tavoitteen toteutuminen ja sen mahdollisimman tehokas täytäntöönpano. Tämän vuoksi paikallista rajaliikennettä koskevat yleissäännöt on päätetty vahvistaa asetuksella, joka on osoitettu jäsenvaltioille. Asetuksessa esitetään säännöt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ottaessaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä naapurimaidensa kanssa. Koska säädösehdotus kehittää Schengenin säännöstöä, säädöstyypiksi on valittu asetus. Näin taataan, että kaikki Schengenin säännöstöä soveltavat jäsenvaltiot soveltavat uusia säädöksiä yhdenmukaisesti. 5. EHDOTUKSEN KÄYTTÖTARKOITUS JÄSENVALTIOISSA JA SCHENGENIN SÄÄNNÖSTÖN KEHITTÄMISEEN SITOUTUNEISSA KOLMANSISSA MAISSA 5.1 Perustamissopimuksiin liitetyistä pöytäkirjoista aiheutuvat seuraukset Jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevista toimenpiteistä laadittujen ehdotusten sekä yhtenäistä viisumia koskevien sääntöjen oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen IV osasto, minkä vuoksi niihin sovelletaan Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan asemasta tehtyjen pöytäkirjojen erikoismääräyksiä. Lisäksi tämä ehdotus koskee Schengenin säännöstön kehittämistä. Tältä osin on otettava huomioon myös Schengenin säännöstön kehittämiseen sitoutuneiden Norjan, Islannin ja Sveitsin tilanne. Siksi siinä on otettava huomioon seuraavat mainituista pöytäkirjoista johtuvat näkökohdat: Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 4 ja 5 artiklan nojalla Irlanti sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, joita Schengenin säännöstö ei sido, voivat milloin tahansa pyytää saada osallistua säännöstöön kokonaisuudessaan tai sen osiin. Tämä asetusehdotus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY ja Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY nojalla. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido niitä, eikä asetusta sovelleta niihin. Tanska Amsterdamin sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan nojalla Tanska ei osallistu neuvostossa sellaisten toimenpiteiden antamiseen, joita ehdotetaan EY:n perustamissopimuksen IV osaston nojalla, lukuun ottamatta toimenpiteitä, joilla määritetään ne kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajat, tai yhtenäistä viisumin kaavaa koskevia toimenpiteitä (EY:n perustamissopimuksen ent. 100 c artikla). Koska tämä asetusehdotus koskee Schengenin säännöstön kehittämistä, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti Tanska päättää kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on tehnyt Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osaston määräysten nojalla päätöksen Schengenin säännöstöön perustuvasta ehdotuksesta tai aloitteesta, saattaako Tanska kyseisen päätöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Norja ja Islanti Schengenin säännöstöstä tehdyn pöytäkirjan 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto, Norja ja Islanti ovat allekirjoittaneet 18 päivänä toukokuuta 1999 sopimuksen, jonka nojalla kyseiset maat osallistuvat Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen[6]. Sopimuksen 1 artiklan mukaan Norja ja Islanti osallistuvat Euroopan yhteisön ja Euroopan unionin toimintaan ja sen edelleen kehittämiseen sopimuksen liitteissä A (Schengenin säännöstön määräykset) ja B (Euroopan yhteisön säädösten säännökset, joilla on korvattu Schengenin yleissopimuksen vastaavat määräykset tai jotka on hyväksytty kyseisen yleissopimuksen nojalla) tarkoitettujen määräysten piiriin kuuluvilla aloilla. Sopimuksen 2 artiklan mukaan Norja ja Islanti soveltavat ja panevat täytäntöön Euroopan unionin hyväksymät säädökset ja toimenpiteet, jotka muuttavat perustamissopimukseen sisällytetyssä Schengenin säännöstössä (liitteet A ja B) mainittuja säännöksiä tai perustuvat niihin. Tässä asiakirjassa esitetyt ehdotukset kehittävät Schengenin säännöstöä sopimuksen liitteessä A tarkoitetulla tavalla. Sopimuksen 4 artiklan nojalla tätä asetusta koskevista kysymyksistä on sen vuoksi keskusteltava sekakomiteassa, jotta voidaan varmistaa, että Norjan ja Islannin edustajilla on mahdollisuus ”selvittää [...] säädöksen suhteen kohtaamiaan ongelmia” ja ”kertoa käsityksensä niiden kannalta tärkeiden määräysten kehittämistä ja täytäntöönpanoa koskevista kysymyksistä”. Sveitsi Sveitsin osalta tämä asetus kehittää Schengenin säännöstön määräyksiä Euroopan unionin, Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisessä sopimuksessa Sveitsin valaliiton osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tarkoitetulla tavalla. Kyseiset määräykset kuuluvat tämän sopimuksen tekemisestä Euroopan unionin puolesta sekä sopimuksen tiettyjen määräysten väliaikaisesta soveltamisesta tehdyn neuvoston päätöksen 2004/860/EY 4 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Sveitsin kanssa 26. lokakuuta 2004 allekirjoitetussa sopimuksessa määrätään eräiden määräysten väliaikaisesta soveltamisesta allekirjoittamisesta alkaen, kuten Sveitsin osallistumisesta Schengenin säännöstön kehittämistä käsittelevään sekakomiteaan. 5.2 Schengenin säännöstöä kehittävien säädösten kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä johtuvat seuraukset Liittymisasiakirjan 3 artiklan 1 kohdan mukaan Schengenin säännöstön määräykset sekä kyseisessä artiklassa mainitussa liitteessä luetellut säädökset, jotka perustuvat tai muuten liittyvät Schengenin säännöstöön, sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa liittymisestä alkaen. Myös säädökset, joihin ei viitata liitteessä, sitovat uusia jäsenvaltioita liittymisestä alkaen, mutta niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta sen jälkeen kun asiasta on tehty erityinen neuvoston päätös liittymisasiakirjan 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kyseisen liittymisasiakirjan liitteessä luetellaan ulkorajoja koskevat Schengenin säännöstön määräykset, jotka sitovat uusia jäsenvaltioita ja joita sovelletaan näissä valtioissa heti liittymisestä alkaen[7]. Yhtenäistä viisumia koskevat Schengenin säännöstön määräykset eivät sisälly kyseiseen liitteeseen, joten vaikka ne sitovat uusia jäsenvaltioita heti liittymisestä alkaen, niitä sovelletaan vasta kun asiasta on tehty edellä mainittu erityinen neuvoston päätös[8]. Tästä syystä tätä ehdotusta sovelletaan ainoastaan osittain uusissa jäsenvaltioissa: - I, II, IV ja V lukua sovelletaan täysimääräisesti uusissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta 4 artiklan d kohtaa ja 22 artiklaa, - III lukua (L-viisumi) sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta siitä päivästä alkaen, jona neuvosto tekee liittymisasiakirjan 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun päätöksen. Tämä tarkoittaa sitä, että siihen asti uudet jäsenvaltiot myöntävät raja-alueiden asukkaille paikallista rajaliikennettä varten kansallisia viisumeja kansallisten menettelyjensä mukaisesti. Näiden viisumien on kuitenkin oltava neuvoston asetuksella (EY) N:o 1683/95 (sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 334/2003) käyttöön otetun yhtenäisen viisumin kaavan mukaisia (viisumitarra), koska kyseinen asetus sisältyy liittymisasiakirjan 3 artiklan 1 kohdassa mainittuun liitteeseen[9]. 2005/0006 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla sekä Schengenin yleissopimuksen ja yleisen konsuliohjeiston muuttamisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 2 kohdan a alakohdan sekä 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iv alakohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen[10], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä[11], sekä katsovat seuraavaa: (1) Komissio on korostanut tiedonannossaan ”Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa”[12], että on tarpeen kehittää paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä ulkorajoja koskevan yhteisön lainsäädännön lujittamiseksi. Neuvosto on vahvistanut tämän 13 päivänä kesäkuuta 2002 hyväksymässään ”Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta”, jonka Sevillassa 21 ja 22 päivänä kesäkuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto on edelleen hyväksynyt. (2) On laajentuneen yhteisön etujen mukaista varmistaa, että raja yhteisön ja sen naapurimaiden välillä ei muodosta estettä kaupalle, yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle vuorovaikutukselle tai alueelliselle yhteistyölle. Tämän vuoksi olisi luotava tehokas järjestely paikallista rajaliikennettä varten. (3) Yhteisön olisi vahvistettava säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joita on noudatettava silloin kun raja-alueiden asukkaille myönnetään jäsenvaltioiden maaulkorajojen ylitystä koskevia helpotuksia paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Tällaisissa säännöissä tulisi ottaa tasapuolisesti huomioon yhtäältä rajanylityksen helpottaminen niiden vilpittömässä mielessä toimivien raja-alueen asukkaiden kannalta, joilla on oikeutetut syyt ylittää toistuvasti jäsenvaltioiden ulkoraja, ja toisaalta tarve ehkäistä laitonta maahanmuuttoa sekä rikollisesta toiminnasta aiheutuvia mahdollisia turvallisuusuhkia. (4) Olisi otettava käyttöön erityinen lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävä viisumi, joka myönnetään paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen nojalla, jotta voitaisiin ottaa huomioon niiden raja-alueen asukkaiden tilanne, joilta vaaditaan viisumi, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001[13] nojalla. (5) Yhteisön olisi laadittava säännöt niistä kriteereistä ja edellytyksistä, joiden perusteella raja-alueiden asukkaille myönnetään viisumeja paikallista rajaliikennettä varten. Näiden kriteerien ja edellytysten olisi oltava johdonmukaisia niiden maahantuloa koskevien edellytysten kanssa, joita sovelletaan raja-alueen asukkaisiin silloin kun nämä ylittävät rajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti. (6) Vuonna 2003 tehdyn liittymisasiakirjan 3 artiklassa määrätyn Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn vuoksi uudet jäsenvaltiot ovat sitoutuneet soveltamaan ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia koskevia Schengenin sääntöjä kaikilla rajoillaan, myös niiden ja muiden jäsenvaltioiden välisillä rajoilla, kunnes neuvosto antaa niille luvan soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti ja luopua tarkastuksista jäsenvaltioiden yhteisillä rajoilla. Paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönottoon jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisillä ulkorajoilla johtaneilla syillä voidaan perustella myös saman järjestelyn soveltamista jäsenvaltioiden keskinäisillä maarajoilla, kunnes niillä suoritettavista tarkastuksista luovutaan. (7) Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto yhteisön tasolla ei saisi vaikuttaa niihin vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin, jotka kuuluvat unionin kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen sekä niille kolmansien maiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, joilla on unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten nojalla. Kuitenkin silloin kun raja-alueiden asukkaiden rajanylitystä helpotetaan vähentämällä valvontaa paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen puitteissa, tällainen helpotus olisi ulotettava koskemaan ilman eri toimenpiteitä myös raja-alueella asuvia unionin kansalaisia ja sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka kuuluvat vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön lainsäädännön piiriin. (8) Paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn soveltamiseksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus pitää voimassa tai tehdä tarvittaessa kahdenvälisiä sopimuksia naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa, edellyttäen että nämä sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. Jäsenvaltiot voivat myös neuvotella keskenään paikallista rajaliikennettä koskevista järjestelyistä niillä maarajoilla, joilla sovelletaan ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia koskevia Schengenin sääntöjä, edellyttäen että tällaiset järjestelyt ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. (9) Tämä asetus ei vaikuta Ceutan ja Melillan kaupunkeja koskevaan erityisjärjestelyyn, joka määritellään Espanjan kuningaskunnan liittymisestä 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamista koskevaan yleissopimukseen tehdyn sopimuksen päätösasiakirjassa olevassa Espanjan kuningaskunnan julistuksessa[14]. (10) Jäsenvaltioiden olisi sovellettava kansallisen lainsäädännön mukaisia seuraamuksia raja-alueen asukkaisiin, mikäli nämä käyttävät tällä asetuksella perustettua paikallista rajaliikennettä koskevaa järjestelyä väärin. (11) Komissio antaa kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle tämän asetuksen täytäntöönpanosta ja liittää siihen tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia. (12) Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja -vapauksia, ja siinä otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. (13) Koska toteutettavan toiminnan tavoitteet, eli sääntöjen määrittäminen niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella toteutetaan paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, vaikuttavat suoraan ulkorajoja koskevaan yhteisön säännöstöön, minkä vuoksi jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa niitä yksin vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten takia toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. (14) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen eikä se siten sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. Koska kuitenkin tämän asetuksen tarkoituksena on kehittää Schengenin säännöstöä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen kolmannen osan IV osaston määräysten nojalla, Tanskan olisi päätettävä edellä mainitun pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on antanut tämän asetuksen, saattaako se sen osaksi kansallista lainsäädäntöään. (15) Islannin ja Norjan osalta tällä asetuksella kehitetään Schengenin säännöstön määräyksiä tietyistä Euroopan unionin neuvoston, Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä näiden kahden valtion osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tehdyn sopimuksen[15] yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 17 päivänä toukokuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/437/EY[16] 1 artiklan B kohdassa tarkoitetulla alalla. (16) Tämä asetus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY[17] mukaisesti. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä, eikä asetusta sovelleta siihen. (17) Tämä asetus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Irlanti ei osallistu Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY [18] mukaisesti. Siksi Irlanti ei osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä, eikä asetusta sovelleta siihen. (18) Sveitsin osalta tämä asetus kehittää Schengenin säännöstön määräyksiä Euroopan unionin, Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisessä sopimuksessa Sveitsin valaliiton osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tarkoitetulla tavalla. Kyseiset määräykset kuuluvat tämän sopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sopimuksen tiettyjen määräysten väliaikaisesta soveltamisesta tehdyn neuvoston päätöksen 2004/860/EY[19] 4 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. (19) Tämän asetuksen 4 artiklan d kohta ja 22 artikla sekä III luku ovat vuonna 2003 tehdyn liittymisasiakirjan 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja Schengenin säännöstöön perustuvan tai muuten siihen liittyvän säädöksen säännöksiä, OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN: I luku Yleiset säännökset 1 artiklaKohde 1. Tällä asetuksella perustetaan paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla ja otetaan käyttöön erityinen L-tunnuksella varustettu viisumi. L-viisumi myönnetään sellaisille raja-alueen asukkaille, joilta vaaditaan viisumi asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla. 2. Tällä asetuksella valtuutetaan jäsenvaltiot tekemään tai pitämään voimassa tässä perustetun paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn täytäntöönpanoa käsitteleviä kahdenvälisiä sopimuksia naapurimaidensa kanssa. 2 artikla Soveltamisala 1. Tämä asetus ei vaikuta kolmansien maiden kansalaisiin sovellettaviin yhteisön oikeuden tai kansallisen lainsäädännön säännöksiin, jotka koskevat: a) pitkäaikaista oleskelua; b) pääsyä palkkatyöhön tai itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi sekä näiden toimien harjoittamista; c) tullimaksuja ja verotusta. 3 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ’maaulkorajalla’ tarkoitetaan i) jäsenvaltion ja sen naapurissa sijaitsevan kolmannen maan välistä yhteistä maarajaa; ii) yhteistä maarajaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavan jäsenvaltion ja sellaisen jäsenvaltion välillä, jonka on määrä soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti liittymisasiakirjan mukaisesti, mutta jonka osalta neuvoston päätös, jossa se valtuutetaan soveltamaan säännöstöä täysimääräisesti, ei ole vielä tullut voimaan; iii) yhteistä maarajaa kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, joiden on määrä soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti liittymisasiakirjan mukaisesti, mutta joiden osalta neuvoston päätös, jossa ne valtuutetaan soveltamaan säännöstöä täysimääräisesti, ei ole vielä tullut voimaan; b) ’raja-alueella’ tarkoitetaan aluetta, joka ulottuu linnuntietä mitattuna enintään 30 kilometrin päähän rajalta. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat määrittää raja-alueeseen sisältyvät paikalliset hallintoalueet. Mikäli tällainen hallintoalue ulottuu yli 30 kilometrin päähän mutta kuitenkin enintään 35 kilometrin päähän rajalta, se katsotaan osaksi raja-aluetta; c) ’paikallisella rajaliikenteellä’ tarkoitetaan liikennettä, jossa raja-alueen asukkaat ylittävät säännöllisesti jäsenvaltion maaulkorajan oleskellakseen kyseisen jäsenvaltion raja-alueella ajan, joka ei ylitä tässä asetuksessa määriteltyjä rajoituksia; d) ’vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön lainsäädännön piiriin kuuluvilla kolmansien maiden kansalaisilla’ tarkoitetaan i) sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka ovat vapaata liikkuvuutta koskevia oikeuksiaan harjoittavan unionin kansalaisen perheenjäseniä ja joihin sovelletaan 29 päivänä huhtikuuta 2004 annettua neuvoston direktiiviä 2004/38/EY[20]; ii) sellaisia kolmansien maiden kansalaisia ja heidän perheenjäseniään heidän kansalaisuudestaan riippumatta, joilla on yhtäältä yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja toisaalta kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten perusteella unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen; e) ’raja-alueen asukkailla’ tarkoitetaan sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka ovat asuneet jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan maan raja-alueella laillisesti vähintään vuoden, lukuun ottamatta d kohdassa tarkoitettuja henkilöitä; f) ’viisumilla’ tarkoitetaan - niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka soveltavat Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, 8 artiklalla käyttöönotettavaa viisumia; - niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, kansallisten menettelyjen mukaisesti lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävää kansallista viisumia; g) ’Schengenin säännöstöllä’ tarkoitetaan neuvoston päätöksen (EY) N:o 435/1999 liitteessä A määriteltyä säännöstöä[21]; h) ’Schengenin yleissopimuksella’ tarkoitetaan 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehtyä yleissopimusta. II luku Paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely 4 artiklaMaahantulon edellytykset Schengenin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdasta poiketen raja-alueen asukkaat voivat ylittää naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, mikäli a) heillä on 5 artiklassa tarkoitettu voimassaoleva rajanylitykseen oikeuttava asiakirja tai asiakirjat; b) heillä on tarvittaessa viisumi; c) he esittävät tarvittaessa asiakirjat, jotka osoittavat, että he asuvat raja-alueella, että heillä on esimerkiksi perhesuhteiden tai yhteiskunnallisten, kulttuuristen tai taloudellisten syiden nojalla perusteltu syy ylittää raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti ja että heillä on oleskeluaan varten riittävät varat; d) heitä ei ole määrätty Schengenin tietojärjestelmässä (SIS) maahantulokieltoon; e) heidän ei katsota voivan vaarantaa minkään jäsenvaltion yleistä järjestystä, sisäistä turvallisuutta, kansanterveyttä tai kansainvälisiä suhteita. 5 artiklaAsiakirjat Asiakirja, joka antaa raja-alueen asukkaille oikeuden ylittää naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, voi olla jokin seuraavista asiakirjoista: a) niiden raja-alueen asukkaiden osalta, joilta vaaditaan viisumi asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla, passi tai muu voimassaoleva matkustusasiakirja ulkorajojen ylittämistä varten Schengenin yleissopimuksen 17 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esitetyn määritelmän mukaisesti; b) niiden raja-alueen asukkaiden osalta, joilta ei vaadita viisumia asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla: i) edellä a kohdassa tarkoitetut asiakirjat tai ii) erityinen rajanylityslupa, jonka myöntää asuinvaltio ja jonka allekirjoittaa myös sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka raja ylitetään. 6 artiklaRaja-alueella oleskelu Raja-alueen asukkaat voivat oleskella naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja-alueella tämän asetuksen nojalla enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti. Kyseiseen jäsenvaltioon tehtyjen käyntien kokonaiskesto saa olla enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana. Edellä asetettuja aikarajoituksia voidaan pidentää poikkeustapauksissa. 7 artiklaMaahantulo- ja maastapoistumisleimat Jäsenvaltio voi myöntää poikkeuksen, jonka nojalla maahantulo- ja maastapoistumisleimaa ei tarvitse kiinnittää sellaisten raja-alueen asukkaiden matkustusasiakirjoihin, jotka ylittävät naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, mikäli he täyttävät seuraavat edellytykset: a) matkustusasiakirjan haltijalta ei vaadita viisumia asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla; b) edellä 6 artiklassa mainittujen aikarajoitusten noudattaminen varmistetaan muilla keinoin, jotka täsmennetään 14 ja 16 artiklassa mainituissa kahdenvälisissä sopimuksissa. III lukuPaikallista rajaliikennettä varten myönnettävä viisumi 8 artiklaPaikallista rajaliikennettä varten myönnettävä viisumi 1. Otetaan käyttöön erityinen viisumi, joka voidaan myöntää raja-alueen asukkaille paikallista rajaliikennettä varten. 2. Sellaisille raja-alueen asukkaille, joilta vaaditaan viisumi asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla, myönnettävä 1 kohdassa tarkoitettu viisumi on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu viisumi oikeuttaa ylittämään myöntävän jäsenvaltion maaulkorajan toistuvasti ja oleskelemaan tämän jäsenvaltion raja-alueella enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti. Kyseiseen jäsenvaltioon tehtyjen käyntien kokonaiskesto saa olla enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana. 9 artiklaViisumin kaava Jäsenvaltiot myöntävät 8 artiklassa tarkoitetut viisumit yhtenäisen kaavan muodossa (tarrana) yhtenäisestä viisumin kaavasta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1683/95[22] vahvistettujen sääntöjen ja määräysten mukaisesti. Tätä varten laadittavassa yhtenäisen viisumin kaavassa on oltava 11 kohdassa (”viisumityyppi”) tunnuksena kirjain ”L”. 10 artiklaMyöntämisedellytykset 1. Edellä 8 artiklassa tarkoitettuja viisumeja voidaan myöntää raja-alueen asukkaille, jos a) heillä on Schengenin yleissopimuksen 17 artiklan 3 kohdan a alakohdassa esitetyn määritelmän mukainen ulkorajojen ylittämiseen tarvittava voimassaoleva matkustusasiakirja; b) he esittävät tarvittaessa asiakirjat, jotka osoittavat, että he asuvat raja-alueella, että heillä on esimerkiksi perhesuhteiden tai yhteiskunnallisten, kulttuuristen tai taloudellisten syiden nojalla perusteltu syy ylittää raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti ja että heillä on oleskeluaan varten riittävät varat; c) heitä ei ole määrätty Schengenin tietojärjestelmässä maahantulokieltoon; d) heidän ei katsota voivan vaarantaa minkään jäsenvaltion yleistä järjestystä, sisäistä turvallisuutta, kansanterveyttä tai kansainvälisiä suhteita. 2. Edellä 8 artiklassa tarkoitettuja viisumeja ei myönnetä rajalla. 11 artiklaVoimassaolo Edellä 8 artiklassa tarkoitetut viisumit ovat voimassa vähintään yhden vuoden ja enintään viisi vuotta. 12 artikla Hallinnolliset kulut 1. Edellä 8 artiklassa tarkoitettuja viisumeja koskevien hakemusten käsittelymaksun on vastattava maksua, joka peritään yhtä pitkän ajan voimassaolevan lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävän toistuvaisviisumin käsittelystä. 2. Edellä 1 kohdan säännöksistä poiketen jäsenvaltiot voivat päättää alentaa maksua, joka peritään 8 artiklassa tarkoitettuja viisumeja koskevien hakemusten käsittelystä, tai luopua siitä kokonaan. 13 artikla Yhteys yhteiseen konsuliohjeistoon Ellei tässä asetuksessa toisin säädetä ja 22 artiklan säännösten soveltamista rajoittamatta, 8 artiklassa tarkoitettujen viisumien myöntämisedellytyksistä ja -menettelyistä säädetään yhteisessä konsuliohjeistossa[23]. IV lukuPaikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn toteuttaminen 14 artiklaJäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliset sopimukset 1. Jäsenvaltiot voivat tehdä naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa sopimuksia paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelmän käyttöönottamisesta tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat myös pitää voimassa nykyiset paikallista rajaliikennettä koskevat sopimukset naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa. Jos nämä sopimukset eivät ole yhteensopivia tämän asetuksen kanssa, asianomaisten jäsenvaltioiden on muutettava sopimuksia niin että epäyhtenäisyys poistuu. 2. Jäsenvaltioiden on kuultava komissiota ennen kuin ne tekevät naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa paikallista rajaliikennettä koskevan sopimuksen tai muuttavat tällaista sopimusta, jotta voidaan varmistaa sen yhteensopivuus tämän asetuksen kanssa. Jos komissio katsoo, että sopimus ei ole yhteensopiva tämän asetuksen kanssa, se ilmoittaa tästä asianomaiselle jäsenvaltiolle ja vaatii sitä muuttamaan sopimusta niin että epäyhtenäisyys poistuu. 3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle jäljennös 1 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista ja niiden irtisanomisesta. 15 artiklaVastavuoroisuus Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden naapurissa sijaitsevat kolmannet maat myöntävät niiden kanssa tehtävissä sopimuksissa vastaavan kohtelun niille unionin kansalaisille ja kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat laillisesti jäsenvaltion raja-alueella ja haluavat matkustaa naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueelle. 16 artiklaJäsenvaltioiden väliset sopimukset 1. Tämän asetuksen 3 artiklan a kohdan ii ja iii alakohdassa tarkoitetut jäsenvaltiot voivat tehdä keskenään paikallista rajaliikennettä koskevia kahdenvälisiä sopimuksia tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut jäsenvaltiot voivat pitää voimassa paikallista rajaliikennettä koskevat keskinäiset voimassaolevat sopimuksensa, kunnes neuvoston päätös niiden keskinäisillä rajoilla tehtävien tarkastusten poistamisesta tulee voimaan. Jos nämä sopimukset eivät ole yhteensopivia tämän asetuksen kanssa, asianomaisten jäsenvaltioiden on muutettava sopimuksia niin että epäyhtenäisyys poistuu. 3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle jäljennös 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista ja niiden irtisanomisesta. 17 artiklaRajanylitystä koskevat helpotukset 1. Edellä 14 ja 16 artiklassa tarkoitetuissa sopimuksissa voi olla määräyksiä rajanylityksen helpottamisesta, jonka perusteella jäsenvaltiot a) perustavat vain raja-alueen asukkaille tarkoitettuja erityisiä rajanylityspaikkoja; b) varaavat tavanomaisissa rajanylityspaikoissa tietyt kaistat raja-alueen asukkaille; c) antavat – kun kyseessä on erityinen vaatimus – sellaisille raja-alueen asukkaille, joilta ei vaadita viisumia asetuksen (EY) N:o 539/2001 nojalla, mahdollisuuden ylittää rajan sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. 2. Kun jäsenvaltio on päättänyt helpottaa raja-alueen asukkaiden rajanylitystä 1 kohdan mukaisesti, tällaiset helpotukset ulotetaan koskemaan ilman eri toimenpiteitä myös raja-alueella asuvia unionin kansalaisia ja sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, jotka kuuluvat vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön lainsäädännön piiriin. 3. Schengenin yleissopimuksen 6 artiklasta poiketen henkilöille, jotka rajavartija tuntee, koska he ylittävät rajan usein, tehdään vain satunnaisotantaan perustuvia tarkastuksia 1 kohdan a kohdassa tarkoitetuilla rajanylityspaikoilla ja 1 kohdan b kohdassa tarkoitetuilla kaistoilla. V lukuLoppusäännökset 18 artiklaCeuta ja Melilla Tämän asetuksen säännökset eivät vaikuta Ceutan ja Melillan kaupunkeja koskevaan erityisjärjestelyyn, joka määritellään Espanjan kuningaskunnan liittymisestä 14 päivänä kesäkuuta 1985 tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamista koskevaan yleissopimukseen tehdyn sopimuksen päätösasiakirjassa olevassa Espanjan kuningaskunnan julistuksessa[24]. 19 artiklaSeuraamukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisen lainsäädännön mukaisia seuraamuksia sovelletaan paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn väärinkäyttöön, sellaisena kuin kyseinen järjestely on tällä asetuksella perustettuna sekä 14 ja 16 artiklassa tarkoitetuilla kahdenvälisillä sopimuksilla täytäntöönpantuna. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia ja niihin on sisällyttävä mahdollisuus mitätöidä 5 artiklan b kohdassa tarkoitetut erityiset rajanylitysluvat sekä paikallista rajaliikennettä varten myönnetyt viisumit. 2. Jäsenvaltioiden on pidettävä kirjaa henkilöistä, joihin on sovellettu 1 kohdan mukaisia seuraamuksia. Tiedot tästä on toimitettava kuuden kuukauden kuluessa muille jäsenvaltioille ja komissiolle. 20 artiklaTämän järjestelyn täytäntöönpanoa koskeva kertomus Viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn toiminnasta ja toteuttamisesta, sellaisena kuin se on tämän asetuksen perusteella tehdyillä ja tämän asetuksen kanssa yhteensopiviksi saatetuilla kahdenvälisillä sopimuksilla perustettuna. Kertomukseen liitetään tarvittaessa asianmukaisia lainsäädäntöehdotuksia. 21 artiklaSchengenin yleissopimuksen muuttaminen Korvataan Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 136 artiklan 3 kohta seuraavasti: ”3. Edellä olevaa 2 kohtaa ei sovelleta paikallista rajaliikennettä koskeviin sopimuksiin, joihin sovelletaan [asetuksen N:o … this Regulation ] 14 artiklan säännöksiä”. 22 artikla Yhteisen konsuliohjeiston muuttaminen Muutetaan yhteistä konsuliohjeistoa seuraavasti: 1) Lisätään I osan kohtaan 2 kohta 2.3 a seuraavasti: ”2.3 a aikallista rajaliikennettä varten myönnettävät viisumit Kolmansien maiden kansalaisille, joiden on ylitettävä toistuvasti naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja asetuksessa (EY) N:o […]* määritellyn paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, voidaan myöntää viisumi, joka on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella. Tällainen viisumi oikeuttaa ylittämään myöntävän jäsenvaltion rajan toistuvasti, kunhan eri oleskelukertojen kokonaiskesto kyseisen jäsenvaltion raja-alueella on enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana. [Asetuksen (EY) N:o … this Regulation ] mukaisesti viisumi on voimassa vähintään yhden vuoden ja enintään viisi vuotta. Paikallista rajaliikennettä varten myönnettäviä viisumeja ei myönnetä rajalla. ____________________________________________ * EUVL L ….”. 2) Lisätään V osan kohtaan 1.4 seuraava teksti: - ”Asiakirjat, jotka voidaan vaatia ennen L-viisumin myöntämistä: - todistus siitä, että hakija asuu raja-alueella; - mikä tahansa asiakirja, joka osoittaa, että hakijan on ylitettävä raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti, esimerkiksi todistus perhesuhteista tai omistussuhteesta rajan toisella puolella sijaitsevaan omaisuuteen yms.” 3) Korvataan VI osan 1.1 kohdan viimeinen luetelmakohta seuraavasti: ”Alueellisesti rajoitettu voimassaolo ei voi koskea [ jäsenvaltion ] aluetta pienempää maantieteellistä aluetta, paitsi kun kyseessä on paikallista rajaliikennettä varten myönnetty L-viisumi”; 4) Muutetaan VI osan 1.7 kohtaa (kenttä VIISUMITYYPPI) seuraavasti: - Korvataan ensimmäinen kohta seuraavasti:”Jotta valvontaviranomaiset voisivat nopeasti tunnistaa viisumityypin, tässä kentässä täsmennetään, mistä viisumityypistä myönnetyn yhtenäisen viisumin kohdalla on kyse, käyttämällä merkintöjä A, B, C, D ja L seuraavasti:”; - Lisätään kohdan ”D+C […]” jälkeen luetelmakohta seuraavasti:”L: paikallista rajaliikennettä varten myönnettävä viisumi” 5) Lisätään VII osaan 4 kohta seuraavasti: ”Maksua, joka vastaa paikallista rajaliikennettä varten myönnettävästä viisumista aiheutuvia hallinnollisia kuluja, voidaan alentaa tai siitä voidaan luopua kokonaan [asetuksen (EY) N:o … this Regulation ] mukaisesti. 23 artikla Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti sellaisenaan jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja ANNEX COMMENTARY ON THE ARTICLES Article 1 This Article specifies the purpose of the Regulation, which is to establish a local border traffic regime at the external land borders of the Member States, and to authorise them to conclude or maintain bilateral agreements with neighbouring countries for that purpose. In order to take into account the situation of those third countries subject to a visa obligation, a specific “L” visa is also established. Article 2 This Article specifies that the Regulation does not aim at regulating and thus does not affect provisions regulating long-term stays, the exercise of an economic activity, and those related to customs and taxation matters. Article 3 This Article defines the terms used in the proposal. (a) The scope of the definition of ‘external land borders’ has already been explained under point 2 of the Explanatory Memorandum. This excludes the borders with those Member States who are not fully implementing, nor bound to implement in full, the Schengen acquis (i.e., the United Kingdom and Ireland). (b) The maximum width of the border area (30 and, in justified cases, 35 kilometres) is the result of the discussions had within the Council on this issue, when examining the 2003 proposals. (c) There is as yet no definition of ‘local border traffic’. This definition is therefore derived from existing practice (i.e., bilateral agreements). Two elements seem essential to define ‘local border traffic’: the residence in the border area and the regular crossing of the border in order to stay, for a limited period, in the border area of the neighbouring country. (d) This point defines those third country nationals enjoying the Community right to free movement, i.e.: - members of the family of Union citizens in those cases falling under the scope of Directive 2004/38/EC; - third country nationals, as well as members of their families, of those third countries which have concluded an agreement with the Community and its Member States on the right to free movement (currently, EEA countries and Switzerland). (e) Two conditions are established in order to be considered as 'border resident': the actual residence in the border area, as defined above under (b), and a minimum residence period of one year in that area. It shall be noted that this definition does not cover EU citizens and third-country nationals enjoying the Community right to free movement, as defined under point (d) (the reasons are given in point 2 of the Explanatory Memorandum). (f) As regards the definition of ‘visa’, a distinction has been made between the Member States fully implementing the Schengen acquis (and thus issuing the uniform visa) and those not fully implementing the Schengen acquis. This distinction has been made because the latter do not apply the Schengen provisions on the uniform visa (including the Common Consular Instructions) and thus cannot issue the “L” visa until the date when the Council authorises them to fully implement the Schengen acquis. (g) This point clarifies the scope of the “Schengen acquis”. (h) This point specifies what is meant by “Schengen Convention”. Article 4 The conditions listed in this Article for the entry of border residents are, to a great extent, those provided by Article 5(1) of the Schengen Implementing Convention (SIC). The differences concern the following elements: - the documents valid for crossing the border (see below the commentary on Article 5); - the need to prove, if necessary, the residence in the border area and the reasons for the frequent crossing of the border on grounds of local border traffic. The assessment of means of subsistence shall be linked to the purpose of stay. It shall be noted that the reference to “threat to public health” has been introduced in order to ensure consistency with the proposal for a Council Regulation establishing a Community Code on the rules governing the movement of persons across borders (COM(2004)391 of 26.5.2004). Article 5 Documents valid to cross the external land border of a Member State by a third country national are, generally speaking, a passport or an equivalent international travel document. In the framework of local border traffic, it is proposed to facilitate border crossing to bona fide border residents not requiring a visa by allowing them to cross the external land borders also on the basis of a specific border crossing permit, issued by the State of residence and countersigned by the competent authorities of the Member State whose border is crossed. Article 6 The maximum duration of stay in the border area of a Member State for the purpose of local border traffic is fixed at seven consecutive days; this figure is inspired by the current practice (bilateral agreements). The maximum duration of the stay in the border area cannot exceed the general time-limit for a short stay, which is three months within any half-year period. An extension of the above time-limits can be granted only in exceptional cases, such as for humanitarian reasons, illness, accidents etc. Article 7 This Article derogates from the general obligation of affixing an entry and exit stamp on the travel documents of third country nationals. However, such derogation is only possible for border residents not subject to the visa obligation and provided that Member States are able to ensure by any other means (e.g., through electronic registers) the respect of time limits. Article 8 This Article establishes the specific visa to be issued to border residents for the purpose of local border traffic (“L” visa) and defines its characteristics. Article 9 The “L” visa will be issued in the same format (visa sticker) than other uniform visas, as laid down by Regulation No 1683/95 (as last amended by Regulation No 334/2002). Article 10 The conditions for issuing the “L” visa are equivalent to the general entry conditions as laid down in Article 4 of this Regulation. It is also specified that “L” visas cannot be issued at the border. Article 11 This Article specifies the minimum and maximum validity of the “L” visa. Article 12 This Article provides for the possibility of reducing or waiving the fees related to the issuing of the “L” visa. Article 13 The provisions of the Common Consular Instructions shall apply to the issuing of the “L” visa, except for those aspects which are regulated differently in the present Regulation. Article 14 This Article authorises Member States to maintain or conclude agreements with neighbouring third countries on local border traffic, provided that such agreements are compatible with the rules set out in the present Regulation. At the same time, Member States shall eliminate any incompatibility between existing agreements and the rules set in this Regulation. In order to assess their compatibility with the present Regulation, such agreements, as well as their modification or denunciation, have to be transmitted to the Commission. Article 15 The establishment of a local border traffic regime with a neighbouring third country aims at facilitating the crossing of the external land border of a Member State for bona fide third country nationals resident in the border area of that neighbouring country. This Article requests Member States to ensure that, at least, an equivalent treatment is reserved to both citizens of the Union and third country nationals, lawfully resident in their border areas, wishing to cross the border and stay in the border area of the neighbouring third country. Article 16 A regime of local border traffic may also be established at the “temporary external borders” between Member States. The latter are therefore authorised to conclude bilateral agreements between them, provided that they are in compliance with this Regulation. Article 17 This Article reflects, to a great extent, existing practices. In order to facilitate border crossing to border residents, Member States may, in their bilateral agreements implementing this Regulation, provide for the possibility of: (a) setting up specific border crossing points open solely for border residents; (b) reserving specific lanes to border residents; (c) authorising border residents not subject to the visa obligation to cross the border outside authorised border crossing points and hours, but only where circumstances justify it (for instance, in case of a village situated across the border). It shall be noted that this possibility is already envisaged both in Article 3(1) of the Schengen Implementing Convention and in point 1.3, Part I, of the Common Manual. The second paragraph automatically extends the above facilitation, whenever granted, to Union citizens residing in the border area, as well as to third country nationals enjoying the Community right to free movement. This provision is needed since they are otherwise excluded from the scope of this Regulation because they already enjoy, under Community law, specific rights related to free movement which, generally speaking, go beyond what is foreseen in the present proposal (for instance, as regards time-limits for stay, or entry conditions). The third paragraph provides for a less systematic check to be carried out at the border crossing points and at the lanes reserved to border residents. This is justified by the fact that most of the persons crossing the border at those border crossing points/lanes are well known to the border guard, due to the fact that they cross that very same border crossing point every day or, in any case, very frequently. Thus, such persons do not need to be checked every time they cross the border. A similar provision is also contained in the Common Manual (see point 1.3.5.3 of part II). Article 18 This Article specifies that the border crossing regime currently applied in the Spanish towns of Ceuta and Mellilla is not affected by the present Regulation. Article 19 This Article obliges Member States to impose penalties against any misuse of the local border traffic regime, as well as to keep record of persons sanctioned. Such information, to be transmitted to the other Member States and to the Commission, will be important in order to monitor the implementation of the regime (Article 20). Article 20 After two years from the entry into force of this Regulation, an assessment of the implementation of the regime will be made by the Commission, which will have to report on it to the EP and the Council and, if necessary, propose the appropriate legislative adaptations. Article 21 Article 136, paragraph 3 of the Schengen Implementing Convention – related to the information to be provided to other Member States when concluding bilateral agreements on local border traffic - is replaced by the provisions of Article 14 of this Regulation. Article 22 This Article amends the Common Consular Instructions in order to introduce the new type of visa (“L”) and specify its characteristics. Article 23 Standard provision. [1] Eräät jäsenvaltiot ovat tehneet paikallista rajaliikennettä koskevia kahdenvälisiä sopimuksia naapurimaidensa kanssa. Yleiskatsaus tällaisista sopimuksista esitetään komission valmisteluasiakirjassa Developing the acquis on local border traffic , SEC(2002)947, 9.9.2002. [2] KOM(2003)502 2003/0193 (CNS): ehdotus neuvoston asetukseksi paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla ja KOM(2003)502 - 2003/0194 (CNS): ehdotus neuvoston asetukseksi paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla. [3] Ks. esim. yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-300/89, komissio v. neuvosto, 11.6.1991 antama tuomio. [4] Neuvoston päätös 2004/927/EY, tehty 22 päivänä joulukuuta 2004, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa määrätyn menettelyn soveltamisesta tietyillä kyseisen perustamissopimuksen kolmannen osan IV osastoon kuuluvilla aloilla (EUVL L 396, 31.12.2004, s. 45). [5] EYVL C 313, 16.12.2002, s. 1. [6] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 35. [7] Lukuun ottamatta Schengenin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, joka koskee Schengenin tietojärjestelmässä tehtäviä hakuja. [8] Lukuun ottamatta yhteisen konsuliohjeiston liitteitä 1-3, 7, 8 ja 15, jotka sitovat uusia jäsenvaltioita ja joita sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa liittymisestä alkaen. [9] Huomattakoon, että viisumityyppiä ilmaisevat tunnuskirjaimet ('A', 'B', 'C', 'D' ja tämän asetuksen voimaantulon jälkeen 'L') eivät ole osa yhtenäistä viisumin kaavaa. Kirjaintunnusten käytöstä erityyppisten viisumien erottamiseksi toisistaan säädetään yhteisessä konsuliohjeistossa (VI osa, kohta 1.7), minkä vuoksi nämä määräykset eivät koske uusia jäsenvaltioita ennen kuin ne alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti. Uudet jäsenvaltiot voivat kuitenkin jo käyttää kirjaintunnusta L (samoin kuin muitakin viisumityyppien tunnuksia) ilmaistakseen, että viisumi on myönnetty paikallista rajaliikennettä varten niiden kansallisen lainsäädännön nojalla. [10] EUVL C [...], [...], s. [...]. [11] EUVL C [...], […], s. [...]. [12] KOM(2002) 233 lopullinen, 7.5.2002. [13] EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 453/2003 (EUVL L 69, 13.3.2003, s. 10). [14] EYVL L 239, 22.9.2000, s. 69. [15] EYVL L 176, 10. 7.1999, s. 36. [16] EYVL L 176, 10. 7.1999, s. 31. [17] EYVL L 131, 1.6.2000, s. 43. [18] EYVL L 64, 7.3.2002, s. 20. [19] EUVL L 370, 17.12.2004, s. 78. [20] EUVL L 158, 30.4.2004, s. 77. [21] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 1. [22] EYVL L 164, 14. 7.1995, s. 1. [23] EUVL C 310, 19.12.2003, s. 1. [24] EYVL L 239, 22. 9.2000, s. 69.