[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 23.6.2010

KOM(2010)327 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY vaikutuksista suhdannekiertoon

SEK(2010)754

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY vaikutuksista suhdannekiertoon

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Myötäsyklisyyden lähteet ja niiden vaikutukset analyysiin 4

3. Säädetyn vähimmäispääoman syklisyys 5

4. Pääomavaatimusten vaikutukset pankkien luotonantoon 8

5. Luotonsaannin vaikutukset suhdannekiertoon 11

6. Perustelut pääomavaatimusten laskennalle 12

7. Myötäsyklisyyttä koskevat toimenpiteet 14

7.1. Pääomapuskurit ja varaukset 15

7.2. Vähimmäispääomavaatimuksen lieventäminen 16

7.3. Velkaantuneisuusaste 17

7.4. Komission toteuttamat toimenpiteet 17

7.5. Päätelmät 18

8. Viiteasiakirjat 18

JOHDANTO

1. Basel II -sääntelyyn perustuvan EU:n vakavaraisuusdirektiivin ( Capital Requirements Directive , CRD)[1] mukaiset pankkien vähimmäispääomavaatimukset ovat riskiherkkiä, mikä tarkoittaa sitä, että mitä suurempi riski, sitä enemmän pääomaa pankilla on oltava kyseisen riskin ja mahdollisten tappioiden kattamiseksi. Tästä seuraa, että koska luotto- ja markkinariskit kasvavat talouden laskusuhdanteen aikana, myös pankkien vähimmäispääomavaatimukset tiukentuvat suurempien riskien kattamiseksi. Pankit saattavat joutua hankkimaan lisäpääomaa noudattaakseen tiukempia vaatimuksia tilanteessa, jossa tappiot kuluttavat niiden pääomaresursseja ja mahdollisuudet pääoman hankkimiseen ovat vähäiset ja kustannuksiltaan korkeat. Tämä saattaa rajoittaa pankkien kykyä luotonantoon taloudelle.

2. Mahdollisuus, että vakavaraisuusdirektiivi saattaisi edistää rahoitusjärjestelmässä Basel I -sääntelyn aikana havaittua myötäsyklisyyttä, aiheutti sen, että vakavaraisuusdirektiiviin lisättiin 156 artikla, jossa Euroopan komission, jäljempänä ’komissio’, edellytetään seuraavan säännöllisesti, onko vakavaraisuusdirektiivillä ” tuntuvia vaikutuksia suhdannekiertoon ”, ja antavan tämän analyysin perusteella joka toinen vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa ehdotetaan mahdollisesti tarvittavia korjaavia toimenpiteitä.

3. Tämä kertomus on laadittu kyseistä tarkoitusta varten. Kertomus on laadittu tiiviissä yhteistyössä EKP:n ja Euroopan pankkivalvontaviranomaisten komitean, jäljempänä ’CEBS’, kanssa. Nämä perustivat vuonna 2006 yhteisen työryhmän uuden pääomakehyksen vaikutusten arvioimiseksi ( Task Force on the Impact of the new Capital Framework , TFICF)[2]. Sen lisäksi, että EKP kuuli sidosryhmiä osana analysointityöhönsä liittyviä valmisteluja, komissio toteutti kaksi online-kyselyä helpottaakseen luotonannon[3] ja -oton[4] osapuolten kuulemista. On korostettava, että analyysi on suuntaa-antava, sillä toisen vakavaraisuusdirektiivin[5] säännöt hyväksyttiin vasta vuonna 2009.

MYÖTÄSYKLISYYDEN LÄHTEET JA NIIDEN VAIKUTUKSET ANALYYSIIN

4. Pankkien pääoman sääntely saattaa kasvattaa pankkien luotonannolle luonteenominaista syklisyyttä. Riskiherkkyytensä vuoksi Basel II -sääntelyn mukaisten pääomavaatimusten, jotka on saatettu osaksi EU:n lainsäädäntöä vakavaraisuusdirektiivillä, odotetaan tiukentuvan voimakkaammin taloudellisten taantumien aikana ja heikommin talouskasvun aikaan. Koska pankeille saattaa aiheutua korkeita kustannuksia lisäpääoman hankinnasta talouden laskusuhdanteiden aikana, ne saattavat olla taipuvaisia supistamaan luotonantoa pääoman hankinnan sijaan. Kun pääomavaatimuksia sen sijaan löyhennetään noususuhdanteen aikoina, pankeilla voi olla enemmän liikkumavaraa myöntää enemmän ja/tai riskipitoisempia luottoja verrattuna pitkän aikavälin keskimääräiseen luotonantoon suhdannekierron aikana.

5. Pankkien luotonanto on kuitenkin luonteeltaan myötäsyklistä, eikä voida olettaa, että syklisillä pääomavaatimuksilla sinänsä olisi vahvistavaa vaikutusta. Pankkien luotonannon myötäsyklisyyteen on monia, usein toisiinsa kytköksissä olevia syitä[6], kuten riskien arviointiin liittyvät rajoitukset[7] ja luotonottajilla ja -antajilla olevien tietojen epäsymmetrisyys[8]. Luotonannon myötäsyklisyys voi lisäksi johtua myös siitä, että rahoitusjärjestelmän osallistujat reagoivat riittämättömästi[9] muutoksiin taloudellisissa suhdanteissa.

Myös tilinpäätössäännöt vaikuttavat vaihteluihin pankkien tasetietojen laadussa. Kyse on pääasiassa siitä, että varallisuushintojen noususta johtuvat realisoidut tai realisoitumattomat voitot, jotka vaikuttavat varojen käypään arvoon, tai luottokelpoisuuden paraneminen, joka vaikuttaa pankkien varaustarpeisiin, voivat parantaa pankkien tuloslaskelmaa ja sitä kautta kasvattaa niiden omia varoja. Tämä luo lähtökohdat, joista luotonantoa voidaan laajentaa entisestään.[10]

6. Koska myötäsyklisyys johtuu monista eri tekijöistä, vähimmäispääomavaatimusten täsmällisiä vaikutuksia on vaikea yksilöidä. Muun muassa lainatarjonnan vaikutuksia on edelleen vaikea erottaa lainojen kysynnän vaikutuksista erityisesti siksi, että muutokset sekä kysynnässä että tarjonnassa vaikuttavat pankkien antolainauskorkoihin ja luottovolyymiin. Kyseisten vaikutusten asianmukainen tunnistaminen edellyttäisi yksityiskohtaista ja riittävän laajaa tietokokonaisuutta, jota ei ole vielä käytettävissä, koska vakavaraisuusdirektiivi pantiin vasta äskettäin täytäntöön. Sen vuoksi tässä kertomuksessa esitettävä ensimmäinen arviointi osittain perustuu pankeilta ja lainanottajilta kerättyihin laadullisiin tietoihin.

7. Jotta vakavaraisuusdirektiivillä olisi myötäsyklisiä vaikutuksia, tiettyjen edellytysten on täytyttävä. Jotta voitaisiin määrittää, missä määrin edellytykset ovat empiirisesti päteviä, tässä kertomuksessa noudatetaan EKP:n ehdottamaa rakennetta etsimällä vastauksia seuraaviin kysymyksiin:

8. Vahvistaako vakavaraisuusdirektiivin sääntelykehyksen suurempi riskiherkkyys vaaditun vähimmäispääoman syklisyyttä ja jos kasvattaa, missä määrin?

9. Onko syklisillä pääomavaatimuksilla vaikutusta pankkien hallussa olevan pääoman määrään ja pankkien lainatarjontaan?

10. Onko pankkien lainatarjonnan syklisyydellä suhdannekiertoa voimistavia vaikutuksia?

SÄÄDETYN VÄHIMMÄISPÄÄOMAN SYKLISYYS

11. Vakavaraisuusdirektiivin myötä pääomavaatimukset muuttuivat riskiherkemmiksi verrattuna Basel I -sääntelyyn, sillä vakavaraisuusdirektiivissä pankeille annettiin mahdollisuus säädetyn vähimmäispääoman määritykseen tilanteensa ja riskienhallintajärjestelmänsä kehittyneisyyden kannalta tarkoituksenmukaisimmalla tavalla. Esimerkiksi sisäisten luottoluokitusten menetelmä ( Internal Ratings Based (IRB) Approach ) mahdollisti sen, että pankit voivat määrittää luottoriskin vähimmäispääomavaatimukset käyttämällä omia riskipanoksiaan, kuten maksukyvyttömyyden todennäköisyyttä ( Probability of Default , PD), tappio-osuutta ( Loss Given Default , LGD) ja vastuuta maksukyvyttömyyshetkellä ( Exposure at Default , EAD).[11]

12. Koska vakavaraisuusdirektiivin arvioitiin lisäävän säädettyä vähimmäispääomaa koskevien vaatimusten riskiherkkyyttä, vaatimusten odotettiin yleisesti muuttuvan ajan mittaan vaihtelevammiksi (tai syklisemmiksi). Koska luottoriskiä koskevien vaatimusten osuus ensimmäiseen pilariin kuuluvasta vaaditun vähimmäispääoman kokonaismäärästä on yli 80 prosenttia, sisäisten luottoluokitusten menetelmän mukaisten luottoriskiparametrien sisällyttämistä riskipainotettujen varojen laskentaan pidetään yleisesti tärkeimpänä vaaditun vähimmäispääoman mahdolliseen syklisyyteen vaikuttavana tekijänä, vaikka kaikkien kolmen menetelmän – standardimenetelmän ( Standardised Approach , SA)[12], perusmenetelmän ( Foundation IRB , FIRB)[13] ja edistyneen menetelmän ( Advanced IRB , AIRB) – mukaisten riskipainotusten odotetaan reagoivan makrotaloudellisiin olosuhteisiin. Koska vastuisiin liittyvän maksukyvyttömyyden todennäköisyys pienenee talouden noususuhdanteen aikana ja kasvaa laskusuhdanteen aikana, pääomavaatimusten odotetaan IRB-menetelmissä vaihtelevan vastaavalla tavalla.[14]

13. Perusteellisen analyysin laatiminen vaaditun vähimmäispääoman syklisyydestä edellyttäisi kokonaista suhdannekiertoa. Tällä hetkellä käytettävissä olevat tiedot sisältävät vain kolme tietopistettä[15], mikä ei riitä lopullisten vastausten antamiseen.

14. Uuden pääomakehyksen vaikutuksia arvioivan TFICF-työryhmän joulukuussa 2008 laatiman analyysin mukaan vakavaraisuusdirektiivin mukaisesti vaadittu vähimmäispääoma[16] oli Basel I -sääntelyyn verrattuna keskimäärin 10,6 prosenttia pienempi ryhmään 1[17] kuuluvien pankkien osalta ja 6,1 prosenttia pienempi ryhmään 2 kuuluvien pankkien osalta.[18] Ryhmään 1 kuuluvien pankkien vaadittu vähimmäispääoma kasvoi samaan aikaan 8,3 prosenttia ja ryhmään 2 kuuluvien pankkien 0,1 prosenttia kesä- ja joulukuun 2008 välisenä aikana. Muutosten voidaan katsoa johtuvan riskipainotettujen varojen 8,2 prosentin kasvusta ryhmän 1 pankeissa ja 1,5 prosentin vähennyksestä ryhmän 2 pankeissa. Kokonaisvastuiden määrät kasvoivat kuitenkin nopeammin (10,7 prosenttia) kuin riskipainotettujen varojen määrät (2,8 prosenttia), mikä on osoitus siitä, että vaaditun vähimmäispääoman kasvu kesä- ja joulukuun 2008 välisenä aikana ei johtunut vastuiden muuttumisesta riskipitoisemmiksi.[19]

15. Ryhmään 1 ja ryhmään 2 kuuluvilta pankeilta vaaditun vähimmäispääoman määrä oli kesäkuussa 2009 edelleen pienempi vakavaraisuusdirektiivissä kuin Basel I -sääntelyssä (ryhmän 1 osalta 7,7 prosenttia ja ryhmän 2 osalta 5,5 prosenttia pienempi). Ryhmään 1 kuuluvien pankkien riskipainotettujen varojen määrä pieneni joulukuun 2008 ja kesäkuun 2009 välisenä aikana 2,1 prosenttia huolimatta kokonaisvastuiden 0,3 prosentin kasvusta. Ryhmän 1 pankeilta vaaditun vähimmäispääoman määrä kasvoi kuitenkin 3,7 prosenttia, mikä johtui pääasiassa etuyhteydessä olevia tahoja ja arvopaperistamisia koskevien vähennysten määrän kasvusta ja odotettuja tappioita koskevien varausten riittämättömyydestä. Tämän vuoksi tarvitaan jatkoseurantaa, jotta voidaan arvioida, lisäävätkö vaaditun vähimmäispääoman muut osat kuin riskipainotetut varat vaaditun vähimmäispääoman volatiliteettia pitemmällä aikavälillä.[20]

16. Monet tekijät ovat saattaneet myötävaikuttaa tähän riskipainotettujen varojen dynamiikkaan, joka on hieman yllättävä kokonaisvastuisiin verrattuna. Tällaisia tekijöitä ovat muun muassa hallituksen pankkitukiohjelmat ja se, että pankkien arvopaperisalkut sisältävät entistä enemmän vastuita, joihin ei liity yhtä suuria riskejä. Arvopaperisalkkujen koostumuksessa havaitut muutokset, jotka viittaavat siirtymiseen salkuista, joiden kohdalla maksukyvyttömyyden todennäköisyydet ovat suuret (yrityssalkku), salkkuihin, joiden kohdalla nämä todennäköisyydet ovat pienemmät (valtion osakesalkku), ovat osasyynä siihen, että edellä käsitelty riskipainotettujen varojen määrän kasvu on vastuiden yhteismäärän kasvua pienempi (ks. kaavio 1 liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa). Tähän tulokseen on lisäksi saattanut vaikuttaa myös maksukyvyttömyyden todennäköisyyden tarkistusprosessille ominainen aikaviive.[21]

17. Lisäksi regressioanalyysi, jossa tarkasteltiin suhdannekierron vaikutuksia pankkien arvopaperisalkkujen markkinasegmentteihin, osoitti, että suhdannekiertokerroin[22] on positiivinen yritys- ja vähittäisvastuiden ryhmissä ja negatiivinen valtiovastuiden ryhmässä.[23] Tämä näyttää tukevan edellä mainittua havaintoa, jonka mukaan pankit ovat mukauttaneet salkkujensa koostumusta siten, että ne sisältävät entistä enemmän vastuita, joiden oletettiin olevan vähemmän pääomavaltaisia.

18. Useamman maan valvontaviranomaisilta saaduista tiedoista joulukuussa 2008 laaditussa analyysissa todettiin, että makrotaloudelliset olosuhteet vaikuttivat riskiparametreihin ja erityisesti maksukyvyttömyyden todennäköisyyksiin.[24] Vuoden 2008 loppuun ulottuneen jakson aikana makrotaloudelliset olosuhteet eivät kuitenkaan vaikuttaneet olennaisesti vaadittuun vähimmäispääomaan yksittäisten rahoituslaitosten tasolla. Tämän hieman epälooginen päätelmä selittyy pääasiassa salkkujen koostumuksen mukauttamisen vaikutuksilla, joita käsiteltiin edellä.

PÄÄOMAVAATIMUSTEN VAIKUTUKSET PANKKIEN LUOTONANTOON

19. Jotta säädettyä vähimmäispääomaa koskevat vaatimukset vaikuttaisivat pankkien luotonantoon, niiden on oltava velvoittavia pankkien hallussa olevan pääoman määrän kannalta. Lakisääteiset vaatimukset eivät kuitenkaan välttämättä ole ainoa merkityksellinen seikka pankkien tehdessä päätöksiä hallussaan olevan pääoman määrästä. Pääomaa koskevat talousmallit, muiden markkinatoimijoiden odotukset ja erityisesti luottoluokituslaitosten vaatimukset saattavat pakottaa pankit kasvattamaan pääoman määrää, vaikka ne noudattaisivatkin lakisääteisiä vaatimuksia.

20. EKP:n toteuttamien kyselyiden tulokset osoittavat, että luottoluokituslaitokset ovat hallitsevassa asemassa pääoman tavoitetason määrityksessä, mikä on mahdollisesti jopa säädettyä vähimmäispääomaa koskevia vaatimuksia merkityksellisempi seikka suurten aktiivista kansainvälistä toimintaa harjoittavien pankkien tapauksessa. Tätä voidaan pitää osoituksena siitä, että muutokset pääoman tavoitetasossa ja niistä johtuvat vaikutukset pankkien luotonantoon riippuvat pääosin yksittäisten rahoituslaitosten pyrkimyksistä saada luottoluokituslaitoksilta tietyt luottoluokitukset. Suurten pankkien kohdalla pääomaa koskevat talousmallit voivat vastaavasti olla lakisääteisiä vaatimuksia tärkeämpiä tekijöitä pääoman allokoinnissa.[25] Äskettäinen finanssikriisi toi esiin sen, kuinka suuri merkitys markkinatoimijoiden odotuksilla on pankkien pääomatasojen määrityksessä. Vaikuttaa siltä, että pankkeihin kohdistunut paine olla heikentämättä pääomapuskureitaan johtui vaaditun vähimmäispääoman syklisen volatiliteetin sijaan ennemminkin siitä, että markkinatoimijat olivat huolissaan pääoman laadun ja määrän riittävyydestä stressitilanteessa.

21. Jotta säädettyä vähimmäispääomaa koskevat vaatimukset vaikuttaisivat pankkien luotonantoon, pankkien luotonannon olisi oltava riippuvaisempaa lainatarjonnasta kuin lainojen kysynnästä. Pääomavaatimusten olisi lisäksi oltava luotonannon syklisyyden kannalta ratkaiseva tekijä verrattuna muihin lainojen tarjontaan ja kysyntään liittyviin tekijöihin. Pankkilainojen määrän kasvuun vaikuttavia kysyntäpuolen tekijöitä ovat kuluttajien odotukset, inflaatio ja työttömyysasteet.

22. EKP:n toteuttama pankkien luotonantoa koskeva kysely[26] osoittaa, että vakavaraisuusdirektiivillä on ollut jonkin verran vaikutusta pankkien luotonantopolitiikkaan. Kyselyyn osallistuneet pankit ilmoittivat, että vakavaraisuusdirektiivin vaikutukset luottokelpoisuusvaatimuksiin ovat olleet voimakkaampia yrityslainojen (sekä pk-yritysten että suurten yritysten lainojen) kuin kotitalouslainojen tapauksessa (ks. kaavio 2). Vakavaraisuusdirektiivin merkityksessä oli kuitenkin huomattavaa vaihtelua eri pankkien välillä, sillä kun koko euroalueella valtaosa pankeista ilmoitti, että vakavaraisuusdirektiivi ei ole toistaiseksi vaikuttanut yleisesti ottaen lainkaan niiden luottokelpoisuusvaatimuksiin, eri maiden välillä oli huomattavia eroja (ks. kaavio 3). Kun joissakin maissa pankit ilmoittivat, että vakavaraisuusdirektiivi vaikutti vain vähän tai ei vaikuttanut lainkaan niiden luotonantoon yrityksille, toisissa maissa jopa 80 prosenttia pankeista ilmoitti, että vakavaraisuusdirektiivi oli johtanut luottokelpoisuusvaatimusten tiukkenemiseen. Vastaavasti kun vakavaraisuusdirektiivi oli useimmissa maissa johtanut kotitalouslainoihin sovellettavien luottokelpoisuusvaatimusten tiukkenemiseen, joidenkin maiden pankit raportoivat vaatimusten höllentyneen selkeästi.

23. Komission toteuttamassa kyselyssä pankkeja pyydettiin ilmoittamaan tekijöitä, jotka olivat rajoittaneet niiden luotonantoa lokakuun 2008 ja huhtikuun 2009 välisenä aikana (ks. kaavio 4). Vastaajista 47 prosenttia mainitsi syyksi muutokset säädetyssä vähimmäispääomassa. Tätä yleisemmin mainittuja tekijöitä olivat kuitenkin yleiset taloudelliset ja/tai alakohtaiset kehitysnäkymät (95 prosenttia), lainanottajakohtaiset näkymät (79 prosenttia) sekä uusien yritysten mahdollisuudet saada vakuuksia (63 prosenttia). EKP:n euroalueella äskettäin toteuttamat tutkimukset osoittavat samaten, että pankkien pääomatilanne (laajassa merkityksessä eli määriteltynä pelkkää vaadittua vähimmäispääomaa laajemmin) vaikutti lainojen tarjontaan kotitalouksille ja yrityksille kahden viime vuoden aikana, vaikkakin niiden vaikutukset olivat ryhmään ”riskien havaitseminen” kuuluvien tekijöiden vaikutuksia vähäisempiä (ks. kaaviot 5 ja 6).

24. Viimeaikaiset tapahtumat ovat osoittaneet, että tietyillä heikkouksilla säädettyä vähimmäispääomaa koskevissa vaatimuksissa voi myös olla myötäsyklisiä vaikutuksia. Myllerrystä edeltäneinä nousujohteisina vuosina monet suuret pankit nostivat aggressiivisesti velkaantuneisuusastettaan ja kasvattivat siten riskejä, myös kaupankäyntivarastoon sisältyviä riskejä, joihin ei riittävässä määrin varauduttu säädetyllä vähimmäispääomalla. Kriisi sai aikaan huolta pankkien vakavaraisuudesta. Kyetäkseen parantamaan vakavaraisuuttaan markkinatoimijoiden tarkoituksenmukaisena pitämällä tavalla monet pankit ovat sen vuoksi joutuneet purkamaan velkaantuneisuuttaan ja hankkimaan lisäpääomaa vaikeassa markkinaympäristössä, mikä on kasvattanut pankkeihin kohdistuvaa painetta entisestään. Jopa 50 prosenttia pankeista ilmoitti EKP:lle, että rahoitusmarkkinoiden myllerrys oli vaikuttanut kielteisesti sekä niiden pääomatilanteeseen (kaupankäyntivarastoon liittyvien huomattavien arvonalennusten ja tappioiden[27] sekä tukkurahoituksen saannissa ilmenneiden häiriöiden seurauksena) että luotonantopäätöksiin (ks. kaavio 7).

25. EKP:n analyysissa pääteltiin kuitenkin, että lainojen määrän kasvun viimeaikainen hiipuminen on johtunut huomattavalta osin lainojen laimeasta kysynnästä. Lainojen kokonaismäärän kasvun ja taloudellisen toiminnan pitkän aikavälin kehitysnäkymät euroalueella (ks. kaavio 8) osoittavat, että luotonanto on vanhastaan noudattanut myötäsyklisesti suhdannekiertoa. Huolimatta paineista, joita euroalueen pankkeihin on kohdistunut rahoitusmarkkinoiden myllerryksen aikana, ja vakavaraisuusdirektiivin käyttöönotosta, lainojen kokonaismäärän kasvu on viime aikoina ollut suurin piirtein linjassa perinteisten mallien kanssa. Kotitalouslainojen määrän kasvu hiipui lähes samaan tahtiin taloudellisen toiminnan hidastumisen kanssa, kun taas rahoitusalan ulkopuolisten yritysten ottamien lainojen määrän kasvu alkoi hiipua vasta jonkin ajan kuluttua, mikä vastaa aiemmin todettua kehitystä.

26. Sitä, missä määrin vakavaraisuusdirektiivin käyttöönotto on lisännyt pankkien luotonannon myötäsyklisyyttä, on kaiken kaikkiaan edelleen vaikea arvioida. Vaikka tässä jaksossa esitetyt todisteet antavat viitettä mahdollisista kytköksistä vakavaraisuusdirektiivin ja pankkien luotonantokäyttäytymisen välillä, pitävämpien päätelmien tekeminen edellyttää pitemmän aikavälin kattavaa analyysia. Lisäksi on tärkeä korostaa sitä, että koska Basel II -sääntelykehyksen täytäntöönpano ajoittui samaan aikaan finanssikriisin puhkeamisen kanssa, näiden kahden tapahtuman vaikutuksia on sitäkin vaikeampaa erottaa toisistaan.

LUOTONSAANNIN VAIKUTUKSET SUHDANNEKIERTOON

27. Analyysin viimeisessä vaiheessa tarkastellaan sitä, missä määrin vakavaraisuusdirektiiviin perustuvat muutokset pankkien lainatarjonnassa vaikuttavat suhdannekiertoon.

28. Jotta vakavaraisuusdirektiivi vahvistaisi reaalitaloutta, merkittävän määrän lainanottajia on oltava tietyllä tavalla riippuvaisia pankeistaan, millä tarkoitetaan sitä, etteivät ne voi korvata pankkilainoja muilla rahoitustavoilla. EKP:n tiedot rahoitusalan ulkopuolisille yrityksille myönnetyistä uusista yrityslainoista (ks. kaavio 9) osoittavat, että pienten lainojen määrä oli huipussaan vuoden 2008 puolivälissä, mutta on alentunut sen jälkeen noin 15 prosenttia, kun taas suurten lainojen määrä nousi huippuunsa vuoden 2009 alussa ja aleni noin 10 prosenttia syyskuuhun 2009 mennessä. Vaikka tämä viittaa siihen, että talouden laskusuhdanne on vaikuttanut voimakkaammin luotonantoon pk-yrityksille, luotonanto suurille yrityksille on myös hiipunut viime kuukausien aikana. Pienten lainojen volyymit supistuivat kuitenkin enemmän kuin suurten lainojen, ja pienten ja suurten lainojen korkoerot ovat kasvaneet vuoden 2008 alusta alkaen (ks. kaavio 10).

29. Eurooppalaisten pk-yritysten keskuudessa äskettäin tehdyn kyselyn[28] mukaan valtaosa pk-yrityksistä näyttää kuitenkin pystyvän edelleen saamaan rahoitusta pankeilta huolimatta lainaehtojen heikkenemisestä. Kyselyn tulokset osoittivat, että valtaosa pankkirahoitushakemuksista hyväksyttiin, sillä euroalueen pk-yrityksistä 60 prosenttia ilmoitti saaneensa vuoden 2009 ensimmäisellä vuosipuoliskolla hakemansa lainat täysimääräisinä ja 17 prosenttia ilmoitti saaneensa osan haetuista lainasummista. Vain 12 prosenttia[29] lainahakemuksista hylättiin (ks. kaavio 11). Komissio sai samankaltaisia tuloksia erillisessä kyselyssä, jossa se selvitti EU:n yritysten mahdollisuuksia saada pankkiluottoja.[30]

30. Tarkasteltaessa sitä, missä laajuudessa yrityslainanottajat kykenevät vaimentamaan tiukentuneen luotonannon vaikutuksia talouden laskusuhdanteen aikana, saatiin näyttöä siitä, että markkinalähtöinen rahoitus, kuten osakkeiden tai joukkovelkakirjojen liikkeeseenlasku, on hillinnyt jonkin verran vuoden 2008 loppupuolella alkanutta pitkäaikaisen pankkirahoituksen vähenemistä (ks. kaavio 12). Pk-yritysten osalta voidaan todeta, että vaikka valtaosa kauppaluottoa tai muuta ulkoista rahoitusta vuoden 2009 alkupuoliskolla hakeneista pk-yrityksistä oli saanut pyytämänsä luoton kokonaisuudessaan, eräät yritykset ilmoittivat, etteivät ne olleet kyenneet saamaan lainkaan rahoitusta näistä vaihtoehtoisista lähteistä (kauppaluoton tapauksessa 13 prosenttia ja muun ulkoisen rahoituksen tapauksessa 15 prosenttia, ks. kaavio 11).

31. Vaikka viime kuukausina on saatu viitteitä siitä, että pankkirahoitusta ollaan korvaamassa markkinalähtöisellä rahoituksella, pankkien hallitsevaa asemaa menojen ja investointien rahoittajana ei pitäisi aliarvioida varsinkaan siksi, että tarvittavan rahoituksen saaminen vaihtoehtoisista lähteistä on ollut hankalaa eräiden – erityisten pienempien – yritysten keskuudessa. Viimeaikaisissa tutkimuksissa on lisäksi saatu näyttöä siitä, että lainatarjonnassa ilmenevät häiriöt voivat vaikuttaa taloudelliseen toimintaan euroalueen rahoitusjärjestelmässä, joka on suurimmalta osin pankkien varassa.[31]

PERUSTELUT PÄÄOMAVAATIMUSTEN LASKENNALLE

32. Osana G20-maiden päätöksentekoa komissio käynnisti 26. helmikuuta 2010 julkisen kuulemisen eri vaihtoehdoista, jotka liittyivät vakavaraisuusdirektiiviin tehtäviin muutoksiin likviditeetti- ja vastapuoliriskien hallinnan, pääomien määritelmän, velkaantuneisuusasteen, suhdanteita tasoittavien toimenpiteiden, systeemisesti tärkeiden rahoituslaitosten ja ohjekirjan tasolla. Tämän kertomuksen tarkoituksena ei ole esitellä näistä vaihtoehdoista laadittua arviota.[32]

33. Kaksi myötäsyklisyyteen liittyvää kysymystä on kuitenkin saanut kriisin myötä osakseen erityishuomiota: arvopaperistettujen tuotteiden luottoluokitusten alentamisen vaikutukset ja lainat pk-yrityksille. Erityistä huolta ovat aiheuttaneet kielteiset vaikutukset, joita pk-yrityksille voi aiheutua siinä tapauksessa, että pääomakehys vaikeuttaa luotonsaantia ja nostaa korkotasoa.

34. Omaisuusluokkien välistä korrelaatiota voitaisiin kuvailla lainanottajan omaisuuden arvon riippuvuudeksi talouden yleisestä tilasta – kaikki lainanottajat ovat kytköksissä toisiinsa tämän yhden riskitekijän välityksellä ja sen vuoksi niiden kehitys on samankaltaista. Nämä korrelaatiot ovat riippuvaisia omaisuusluokista, sillä eri lainanottajat ja omaisuusluokat ovat vaihtelevassa määrin riippuvaisia kokonaistaloudesta, ja ne vaikuttavat vaikuttavat myös riskipainotuksiin. Esimerkkinä vähäisestä korrelaatiosta voidaan mainita vähittäissalkku, sillä vähittäisasiakkaiden laiminlyönnit ovat yleensä erityistapauksia ja vähemmän riippuvaisia suhdannekierrosta kuin yritysten laiminlyönnit. Tämän vuoksi tappiokäyrä on loivempi ja pääomavaatimukset ovat vähemmän riippuvaisia talouden tilasta. Nykyisessä vakavaraisuusdirektiivissä tunnustetaan pk-yritysten tärkeä merkitys Euroopan taloudelle ja luokitellaan pk-yrityksille myönnettävät alle miljoonan euron lainat yksityisasiakkaille myönnetyiksi vähittäislainoiksi. Suhdannekierron vaikutus tällaisia lainoja koskeviin pääomavaatimuksiin on sen vuoksi vähäisempi. Kyseiset vaatimukset tuovatkin pk-yrityksille tuntuvia etuja verrattuna Basel I -sääntelyyn.

35. Myös arvopaperistetuille tuotteille asetetut vähimmäispääomavaatimukset ovat tärkeitä. Ne perustuvat pääasiassa luottoluokituslaitoksen antamaan ulkoiseen luottoluokitukseen.[33] Ulkoiset luottoluokitukset tarjoavat suhteellisen vakioidun, helppotajuisen ja riippumattoman mittapuun, joka oli laajassa käytössä markkinoilla jo ennen sen sisällyttämistä Basel II -sääntelyyn[34]. Jokainen arvopaperistamisen etuoikeusluokkaa koskeva luottoluokitus on kytköksissä tiettyyn riskipainotettuun vakavaraisuusvaatimukseen (ks. kaavio 13). Pääomavaatimukset kasvavat jyrkästi, jos arvopaperistetun tuotteen luottoluokitus on heikompi kuin BBB-, ja kaikki arvopaperistetut tuotteet, joiden luottoluokitus on heikompi kuin B+, on kokonaisuudessaan katettava säädetyllä vähimmäispääomalla, koska

36. etuoikeusasemaltaan huonompien luokkien osalta laiminlyönnistä aiheutuvat tappiot voivat olla arvopaperistettujen omaisuuserien tapauksessa huomattavasti suuremmat kuin sellaisten tavanomaisten yrityslainojen tapauksessa, joiden maksukyvyttömyyden todennäköisyys on sama; ja

37. valvontaviranomaiset ovat ottaneet käyttöön kannustimen, jolla pankit pyritään saamaan luopumaan sijoituksista heikomman luottoluokituksen saaneisiin riskipitoisiin etuoikeusasemaltaan huonompiin luokkiin.[35]

Luottoluokituslaitokset ovat heikentäneet arvopaperistettujen etuoikeusluokkien luottoluokitusta voimakkaasti finanssikriisin aikana. Etuoikeusasemaltaan heikompien luokkien lisäksi myös alun perin korkeamman luottoluokituksen saaneiden etuoikeusluokkien vakavaraisuusvaatimuksia tiukennettiin. Arvopaperistettuja omaisuuseriä koskevien vakavaraisuusvaatimusten osuus vaaditusta vähimmäispääomasta oli kesäkuusta 2009 alkaen keskimäärin 6 prosenttia ryhmään 1 kuuluvissa pankeissa ja 3,2 prosenttia ryhmään 2 kuuluvissa pankeissa.[36] Pääomavaatimusten muuttaminen eriytetymmiksi ja hienojakoisemmiksi voisi olla ratkaisu tähän ongelmaan. Arvopaperistamiseen liittyvät vakavaraisuusvaatimukset ovat sen vuoksi parhaillaan uudelleentarkasteltavina.

38. Baselin pankkivalvontakomitea toteuttaa määrällisiä vaikutuksia koskevan selvityksen arvioidakseen Basel II -sääntelyn mukaisiin pääomatasoihin mahdollisesti tehtävien muutosten kokonaisvaikutuksia. Komissio on kehottanut CEBS:ää toteuttamaan EU:n kattavan oheisselvityksen, jossa arvioitaisiin muutosten vaikutuksia eurooppalaisiin pankkeihin sekä niistä mahdollisesti aiheutuvia vaikutuksia pankkien luotonantoon. Mikä tärkeintä, CEBS:n selvitys kattaa pienet pankit, joiden luotonannolla voi olla erityisen suuri merkitys pk-yrityksille.

MYÖTÄSYKLISYYTTÄ KOSKEVAT TOIMENPITEET

39. Koska rahoituslaitosten riskiherkkyyttä ei ole mahdollista lisätä tiettynä ajankohtana ilman, että vaadittu vähimmäispääoma muuttuu ajan mittaan tietyssä määrin sykliseksi, jonkinasteinen myötäsyklisyys lienee väistämätöntä. Tämän kompromissitilanteen vuoksi vakavaraisuusdirektiivissä säädetään tietyistä suojakeinoista mahdollisten myötäsyklisten vaikutusten rajoittamiseksi. Näitä ovat stressitestiohjelmat (osana toista pilaria), pääomatasoihin siirtymäkaudella sovellettavat alarajat, edullisempien riskipainojen soveltaminen sellaisten lainanottajien (pk-yritysten) vastuisiin, jotka ovat vähemmän riippuvaisia suhdanteista, pääomalaskelmien perustaminen pitkäaikaisiin tietoihin (PD:n osalta) ja taloudellista taantumaa koskevat estimaatit (LGD:n osalta).

40. Äskettäinen kriisi toi kuitenkin esiin sen, että markkinatoimijat odottavat pääomatasojen korottamista, jos ne epäilevät, että rahoituslaitos ei kykene kattamaan tappioitaan. Tehostettujen suhdanteita tasoittavien toimenpiteiden toteuttaminen pääomavaatimuksia koskevan sääntelykehyksen puitteissa voisi helpottaa luottamuksen palauttamista pankkien tasetietoihin ja vähentää siten todennäköisyyttä, että pankit joutuvat tiukentamaan pääomavaatimuksia tai supistamaan voimakkaasti lainasalkkuihinsa liittyvää velkaantuneisuutta vastatakseen markkinatoimijoiden odotuksiin. Komissio on kansainvälisten elinten, kuten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan elimen (FSB) ja Baselin pankkivalvontakomitean kanssa samaa mieltä siitä, että liiallinen myötäsyklisyys voidaan välttää vain lisätoimenpiteiden avulla.

Pääomapuskurit ja varaukset

41. Komissio harkitsee pääomapuskureiden ja/tai suhdannevarauksien käyttöönottoa. Molemmilla toimenpiteillä pyritään hillitsemään myötäsyklisyyttä. Dynaamisilla varauksilla varaudutaan vastuista ”odotettavissa oleviin” luottotappioihin ja puskureilla ”odottamattomiin tappioihin”.

42. Lisäksi on kahdentyyppisiä suhdanteita tasoittavia toimenpiteitä, joista ensimmäisiä sovelletaan pankkikohtaisiin riskien ominaispiirteisiin (mikrotaso) ja toiset perustuvat makrotason muuttujiin, jotka heijastavat laajempaa järjestelmäriskiä (makrotaso). Dynaamiset varaukset, pääoman säilytyspuskurit ja CEBS:n ehdotus vaaditun vähimmäispääoman syklisyyden hillitsemisestä (ks. jäljempänä) ovat pankkikohtaisia toimenpiteitä – niillä pureudutaan tiettyihin yksittäiseen pankkiin liittyviin riskeihin.

43. Lainatappioiden kattamiseksi tehtävillä varauksilla vähennetään kirjattuja nettotuloja jaksolla, jona varaus kirjataan, ja alennetaan lainojen kirjanpitoarvoa. Tilinpäätösstandardeissa käytetään tällä hetkellä ”tappion synnyttävän tapahtuman mallia”, jonka mukaan tappiot voidaan hyväksyä vain siinä tapauksessa, että ne ovat syntyneet tilinpäätöspäivänä. Nykyisissä standardeissa ei sallita sellaisten luottotappioiden sisällyttämistä varauksiin, jotka perustuvat tulevaisuudessa odotettavissa oleviin tapahtumiin.[37]

44. Tämän vuoksi noususuhdanteen aikana luodulle pitkäaikaiselle lainasalkulle ei käytännössä välttämättä ole olemassa tappion synnyttävää tapahtumaa eikä tällä hetkellä voimassa olevissa IFRS-standardeissa edellytetä varausten tekemistä yksittäisiin lainoihin liittyvien luottotappioiden varalta. Suhdannevarausjärjestelmän (nk. dynaamisten varausten järjestelmän) ja IASB:n ehdotuksen mukaan pankkien olisi tehtävä varauksia odotettavissa olevien luottotappioiden varalta. Tämän seurauksena pankit tekisivät talouden noususuhdanteen aikana varauksia, jotka toimisivat puskurina talouden laskusuhdanteen aikana.

45. Harkittavina on tällä hetkellä useita vaihtoehtoja tehokkaan ratkaisun löytämiseksi myötäsyklisyyteen liittyvään kysymykseen. Yhtenä vaihtoehtona on varausten tekemistä koskevien sääntöjen parantaminen. Ennakoivampiin ratkaisuihin, kuten dynaamisiin varauksiin, liittyisi monia etuja, kuten se, että pankit osaisivat aikaisemmin varautua odotettavissa oleviin tappioihin. IASB on jo aloittanut voimassa olevien varauksia koskevien tilinpitosääntöjen tarkistamisen. Baselin pankkivalvontakomitea suunnittelee osallistuvansa tähän prosessiin mittavalla panoksella hillitäkseen myötäsyklisyyttä ja muuttaakseen IASB:n mallia toiminnallisemmaksi.

46. Pääomapuskureihin on havaittu liittyvän kaksi toisiaan täydentävää tekijää. Ensimmäinen tekijä liittyy säädetystä vähimmäispääomasta muodostettavaan kiinteään tavoitepuskuriin (pääoman säilytyspuskuriin), jota käytetään tappioiden kattamiseen ”stressitilanteissa”. Pankkien odotettaisiin keräävän tällaista pääomaa hyvinä aikoina. Kiinteästä tavoitteesta jälkeen jääneille pankeille asetettaisiin pääoman palautuksia (ts. osinkojen maksamista ja osakkeiden takaisinostoja) koskevia rajoituksia, kunnes ne ovat saavuttaneet kiinteät tavoitepuskurit. Näin varmistettaisiin, että pankkiala kerää pääomapuskureita toimiessaan kannattavasti ja käyttää näitä puskureita stressitilanteissa. Se, että pankkialan edellytettäisiin keräävän pääomaa kannattavina aikoina, voisi hillitä osaltaan pankkialan kohtuutonta luotonantoa ja velkaantuneisuutta.

47. Toinen tekijä liittyy suhdanteita tasoittavaan pääomapuskuriin. Sillä olisi laajempi makrotason vakauden valvontaan liittyvä tavoite eli pankkialan suojaaminen luottojen liiallisen kasvun jaksojen aikana ja pankkien luotonannon tukeminen talouden laskusuhdanteiden aikana. Suhdanteita tasoittavan pääomapuskurin tavoitetaso vaihtelisi ajan mittaan, ja sen määrityksessä käytettäisiin yhtä tai useampaa makromuuttujaa, joita voidaan käyttää osoittamaan riskien kumuloitumista makrotasolla. Yhden tai useamman makromuuttujan poikkeaminen pitkän aikavälin keskiarvosta olisi osoitus makroriskien kumuloitumisesta ja saisi aikaan pääoman säilytyspuskurin vahvistamisen.

48. Myötäsyklisyyteen puuttumiseksi makrotason vakauden valvonnan tasolla komissio tuo esille vaihtoehdon, joka perustuu ajan mittaan vaihtelevaan pääomapuskuriin. Toimenpide pitäisi sisällään talous- ja rahapolitiikkaa sekä makrotason vakauden valvontaa koskevan kokonaisarvioinnin. Komissio arvioi sen vuoksi yhdessä EKP:n kanssa keinoja, joilla toimenpide voitaisiin integroida uuteen valvontarakenteeseen.

Vähimmäispääomavaatimuksen lieventäminen

49. CEBS on ehdottanut toisen pilarin mukaisen prosessin käyttöä, jotta voitaisiin ottaa huomioon se, maksukyvyttömyyden todennäköisyyttä koskevat arviot ovat alhaisempia, jos luotto-olosuhteet ovat suotuisat. Menetelmä perustuu käytännössä tasoitustekijään, jolla pyritään kaventamaan nykyisten maksukyvyttömyyden todennäköisyyksien ja taloudellisiin taantumiin tai pitkän aikavälin keskiarvoihin perustuvien maksukyvyttömyyden todennäköisyyksien välisiä eroja. Tasoitus pienenee taloudellisten taantumien aikaan ja kasvaa suotuisassa suhdannevaiheessa. Pääomapuskuri lasketaan tasoituksen perusteella. Puskurilla voitaisiin siten hillitä vähimmäispääomavaatimusten suhdannevaihteluita ja vähentää sitä kautta myötäsyklisyyttä.

Velkaantuneisuusaste

50. Rahoitusjärjestelmän velkaantuneisuusaste kasvoi tuntuvasti jaksolla, joka edelsi äskettäistä finanssikriisiä, sekä säännellyillä pankkialoilla että sääntelemättömillä aloilla, esimerkiksi hedgerahastoissa ja pääomasijoitusrahastoissa. Vaikka velkaantuneisuusasteen nousu voi kasvattaa tuottoja hyvinä aikoina, se kasvattaa myös tappioita laskusuhdanteen aikana. Lisäksi koko rahoitusjärjestelmään kohdistunut velkaantuneisuuden purkamisprosessi aiheutti lisävahinkoa rahoitusmarkkinoilla ja koko taloudessa.

51. Huhtikuun 2. päivänä 2009 annetussa G20-ryhmän julkilausumassa[38] todettiin, että ”riskiperusteisia pääomavaatimuksia olisi täydennettävä yksinkertaisella, läpinäkyvällä, riskiin perustumattomalla toimenpiteellä, joka on kansainvälisesti vertailukelpoinen, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon taseen ulkopuoliset riskit ja jolla voidaan hillitä pankkijärjestelmän velkaantuneisuuden lisääntymistä”. Baselin pankkivalvontakomitea hahmotteli julkisessa kuulemisessa velkaantuneisuusastetta koskevaa vaatimusta, joka täydentäisi riskiperusteista Basel II -sääntelyä, tavoitteena siirtyminen ensimmäisen pilarin mukaiseen aiheelliseen tarkasteluun ja kalibrointiin perustuvaan käsittelyyn. Komissio kaavailee Baselin pankkivalvontakomitean tavoin velkaantuneisuusasteen käyttöönottoa seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi:

52. Pankkialan velkaantuneisuutta on rajoitettava, mikä puolestaan auttaa hillitsemään velkaantuneisuuden purkamisprosessien riskiä, sillä nämä prosessit lisäävät epävakautta sekä vahingoittavat rahoitusjärjestelmää ja koko taloutta.

53. On otettava käyttöön lisäsuojakeinoja malliriskin ja mittausvirheen varalta siten, että riskiperusteista toimenpidettä täydennetään yksinkertaisella, läpinäkyvällä ja riippumattomalla riskimittarilla, joka perustuu bruttovastuisiin.

54. On suotavaa, että velkaantuneisuusaste yhdenmukaistetaan kansainvälisellä tasolla ennen sen täytäntöönpanoa ja että se mukautetaan kaikilta osin tilinpidossa mahdollisesti jäljellä oleviin eroihin. Velkaantuneisuusaste kalibroitaisiin siten, että se toimii uskottavana riskiperusteisia vaatimuksia täydentävänä toimenpiteenä ottaen huomioon tulevat muutokset Basel II -sääntelyssä.

Komission toteuttamat toimenpiteet

55. Rahoitusalan yrityksissä käytössä olleet päätöksenteosta vastaavan henkilöstön kannustinjärjestelmät lisäsivät talouskasvun vuosina rmyötäsyklisyyttä kannustamalla kyseisiä henkilöä kohtuuttomaan riskinottoon, kun toiminnan pääpaino oli lyhytaikaisessa kannattavuudessa ilman riittävää varautumista ja mukautusten tekemistä riskiä ja pitkän aikavälin tuloksia silmällä pitäen.[39]

56. Huonosti suunniteltujen palkka- ja palkkiorakenteiden haitallisten vaikutusten torjumiseksi komissio on ehdottanut vakavaraisuusdirektiivin vaatimusten täydentämistä siten, että luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille asetetaan nimenomainen velvollisuus luoda sellaisia henkilöstöryhmiä varten, joiden ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus kyseisen laitoksen tai yrityksen riskiprofiiliin, palkka- ja palkkiopolitiikka ja -käytännöt, jotka ovat sopusoinnussa tehokkaan riskienhallinnan kanssa, sekä pitää näitä yllä.[40]

57. Pankkien pääomavaatimusten parantamiseksi komissio on ehdottanut vakavaraisuusdirektiiviin myös muutoksia, joilla tiukennetaan pääomavaatimuksia, kun kyse on kaupankäyntivarastosta ja muuhun rahoitustoimintaan sisältyvistä uudelleenarvopaperistamisista.[41] Tämäntyyppiset heikkoudet vähimmäispääomavaatimuksissa aiheuttivat finanssikriisin aikana lisäpainetta pankkien pääomatilanteille, mikä puolestaan vaikutti todennäköisesti omalta osaltaan pankkien luotonantovaatimusten tiukkenemiseen.

58. Komissio ehdotti vuonna 2009 myös Euroopan järjestelmäriskikomitean (ESRB) perustamista[42] valvontaan koko rahoitusjärjestelmän vakautta. Jos ESRB perustetaan ehdotuksen mukaisesti, sen tehtävän on havaita järjestelmäriskejä Euroopan tasolla ja antaa riskivaroituksia. Nykyiseen mikrotason vakauden valvontajärjestelmään pyritään lisäämään vankka makrotason vakauden valvontajärjestelmä, jotta voitaisiin pureutua myötäsyklisyyteen, joka aiheutuu riskien arviointiin liittyvistä rajoituksista ja markkinatoimijoiden riittämättömästä reagoinnista riskiin.[43] Tavoitteena on viime kädessä suhdannekiertojen ja järjestelmään kumuloituvien riskien tunnistaminen riittävän ajoissa. Jos tätä järjestelyä täydennetään tiiviillä yhteyksillä valvontaviranomaisiin ja poliittisiin päättäjiin, jo varhaisemmassa vaiheessa voitaisiin ryhtyä toimiin liiallisen volatiliteetin ja myötäsyklisyyden välttämiseksi laskusuhdanteen aikana.

Päätelmät

59. On korostettava, että analyysi on suuntaa-antava, sillä toisen vakavaraisuusdirektiivin säännöt hyväksyttiin vasta vuonna 2009

60. Komissio toteaa, että monet kansainväliset elimet ja komiteat ovat korostaneet, kuinka tärkeää on, että vakavaraisuuden valvontakehykseen sisällytetään suhdanteita tasoittavia toimenpiteitä, kun rahoitusjärjestelmästä pyritään poistamaan liiallinen myötäsyklisyys. Baselin pankkivalvontakomitea on jo aloittanut näiden kysymysten työstämisen, ja komissio puolestaan aikoo keskittyä erityisesti vaihtoehtoihin, joilla pystytään pureutumaan mahdollisimman tehokkaasti järjestelmäriskiin ja myötäsyklisyyteen. Komissio uskoo, että näillä toimenpiteillä pystyttäisiin rajoittamaan kohtuutonta riskinottoa talouskasvun aikaan. Komission mukaan toimenpiteet olisi kuitenkin suunniteltava siten, että niitä voidaan hyödyntää talouden laskusuhdanteiden aikana pankkialan häiriönsietokyvyn vahvistamisessa ja talouden luotonsaannin tukemisessa.

61. Komissio palauttaa mieliin Ecofin-neuvoston päätelmät[44], joissa kannatetaan ”ennakoivien varausten käyttöönottoa, mikä tarkoittaa sitä, että varauksia kootaan hyvinä aikoina tehtyihin voittoihin kohdistuvista vähennyksistä lainasalkkuihin liittyvien ennakoitujen tappioiden varalta, mikä puolestaan edesauttaa myötäsyklisyyden rajoittamista”. Komissio muistuttaa myös G20-maiden suosituksesta, jossa ”tilinpäätösstandardien laatijoita kehotetaan tekemään kiireellisesti yhteistyötä valvonta- ja sääntelyviranomaisten kanssa arvostamista ja varausten tekemistä koskevien standardien parantamiseksi ja yhtenäisten, laadukkaiden ja maailmanlaajuisten tilinpäätösstandardien luomiseksi”. Komissio ottaa huomioon kansainvälisen tilinpäätösstandardilautakunnan (IASB) ja vakavaraisuuden valvonnasta vastaavien viranomaisten (erityisesti Baselin pankkivalvontakomitean) meneillään olevan työn laatiessaan aiheesta säädösehdotusta.

VIITEASIAKIRJAT

BIS (2008), ”Addressing financial system procyclicality: a possible framework”, ilmoitus markkinoiden ja laitosten joustavuutta käsittelevälle FSF:n työryhmälle, syyskuu 2008, saatavilla osoitteessa: http://www.financialstabilityboard.org/publications/r_0904e.pdf?noframes=1

Borio, C., C. Furfine, ja P. Lowe (2001), ”Procyclicality of the financial system and financial stability: issues and policy options”, BIS Paper No 1

Cappiello, L., A. Kadareja, C. Kok Sørensen ja M. Protopapa (2009), ”Do bank loans and credit standards have an effect on output? A panel approach for the euro area”, EKP:n valmisteluasiakirja (julkaistaan myöhemmin)

Ciccarelli, M., A. Maddaloni and J.-L. Peydró (2009), ”Trusting the Bankers: a New Look at the Credit Channel of Monetary Transmission”, Venetsiassa vuonna 2009 pidetyssä luottoriskiä, finanssikriisiä ja makrotaloutta käsitelleessä CREDIT-konferenssissa esitelty asiakirja

KOM(2009) 362 lopullinen, ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY muuttamisesta kaupankäyntivarastoa ja uudelleenarvopaperistamista koskevien pääomavaatimusten sekä palkka- ja palkkiopolitiikan valvontamenettelyn osalta, saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/internal_market/bank/docs/regcapital/com2009/Leg_Proposal_Adopted_1307.pdf

KOM(2009) 499 lopullinen, ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rahoitusjärjestelmän makrotason vakauden valvonnasta yhteisössä ja Euroopan järjestelmäriskikomitean perustamisesta, annettu 23. syyskuuta 2009, saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/committees/supervision/20090923/com2009_499_en.pdf

ECOFIN (2009), ”Neuvoston päätelmät myötäsyklisyydestä”, Euroopan unionin neuvoston 2954. istunto (talous- ja rahoitusasiat), Bryssel, 7. heinäkuuta 2009, saatavilla osoitteessa http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/109050.pdf

G-20 (2009), ”Declaration on strengthening the financial system” (rahoitusjärjestelmän vahvistamista koskeva julistus), Lontoo, 2. huhtikuuta 2009, saatavilla osoitteessa http://www.g20.org/Documents/Fin_Deps_Fin_Reg_Annex_020409_-_1615_final.pdf

Masschelein, N. (2007), ”Monitoring pro-cyclicality under the capital requirements directive: preliminary concepts for developing a framework”, NBB:n valmisteluasiakirja nro 120

[1] Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/48/EY sekä sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/49/EY.

[2] TFIC:n tehtävänä on valvoa pankeille asetettujen vakavaraisuusdirektiivin määritelmän mukaisten vähimmäispääomavaatimusten tasoa ja volatiliteettia sekä analysoida niiden vaikutusta pankkien luotonantoon ja suhdannekiertoon.

[3] Kysely EU:n yritysten keskuudessa järjestettiin 12. elokuuta ja 28. syyskuuta 2009 välisenä aikana. Yritysmaailman edustajia pyydettiin eurooppalaisen yrityspaneelin kautta esittämään näkemyksiään pankkiluoton saatavuuden ja ehtojen kehittymisestä lokakuusta 2008 lähtien. Kyselyyn osallistui 429 yrityspaneelin jäsentä 28 EU- tai ETA-maasta. Vastaajista 59 prosenttia oli pieniä yrityksiä, 20 prosenttia keskisuuria yrityksiä ja 21 prosenttia suuria yrityksiä.

[4] Kysely EU:n pankkialan edustajien keskuudessa järjestettiin 21. toukokuuta ja 31. elokuuta 2009 välisenä aikana. Vastauksia saatiin yhteensä 19 Italiasta, Sloveniasta, Belgiasta, Itävallasta, Saksasta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Alankomaista. Vastaajien joukossa oli pankkeja, joiden osake-enemmistö on yksityisessä omistuksessa (pörssinoteeraattuja pankkeja), kansallisia osuustoiminnallisten pankkien verkostoja ja julkisessa omistuksessa olevia pankkeja. Osa vastauksista saatiin kansallisilta yhdistyksiltä, jotka edustavat jäsentensä yhteistä kantaa, mikä kasvatti käytännössä kyselyyn osallistuneiden luottolaitosten määrää.

[5] Direktiivien 2006/48/EY, 2006/49/EY ja 2007/64/EY muuttamisesta keskuslaitoksiin kuuluvien pankkien, tiettyjen omien varojen erien, suurten riskikeskittymien, valvontajärjestelyjen ja kriisinhallinnan osalta 16 päivänä syyskuuta 2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/111/EY.

[6] Myötäsyklisyyden tärkeimpiä syitä ja vakavaraisuussääntöjen vaikutuksia niihin käsitellään yksityiskohtaisesti asiakirjoissa BIS (2008): ”Addressing financial system procyclicality: a possible framework” ja Masschelein (2007): ”Monitoring pro-cyclicality under the capital requirements directive: preliminary concepts for developing a framework”.

[7] Rahoituslaitoksilla on vaikeuksia absoluuttisen riskitason arvioinnissa (kun taas suhteellisen riskin arviointi sujuu niiltä paremmin), erityisesti pitemmän jakson aikana, joten ne tunnistavat vain harvoin kasvukaudet, jotka vaikuttavat järjestelmäriskiin. Riskiarviot saattavat olla melko matalalla heikkouksien ja riskien kumuloituessa kasvukauden aikana, mutta ne voivat nousta huippuunsa paineiden kasvaessa. Esimerkiksi pankkien kaupankäyntivarastoon sisältyvä markkinariski arvioidaan helposti liian pieneksi, jos sitä arvioidaan lyhyiden pitoaikojen aikana. Tällaiset rajoitukset riskin havaitsemissa johtuvat osittain järjestelmäriskin dynamiikkaan liittyvien tietojen vähäisyydestä, ja niitä selitetään tietyissä nk. behavioraalisen rahoitustutkimuksen teorioissa, kuten lyhytnäköisyysteoriassa ( disaster myopia ) ja kognitiivisen dissonanssin teoriassa ( cognitive dissonance ). Lisätietoja asiasta on asiakirjassa Borio ym. (2001): ”Procyclicality of the financial system and financial stability: issues and policy options”.

[8] Kun taloudelliset suhdanteet ovat matalat ja vakuusarvot laskevat, asiakkaiden taseiden laatuun liittyvä tietojen epäsymmetria voi aiheuttaa sen, että jopa kannattavia hankkeita ehdottavien luotonottajien on vaikea saada rahoitusta. Kun taloudelliset suhdanteet paranevat ja vakuusarvot nousevat, tilanne saattaa muuttua päinvastaiseksi. Tämän perusteella voidaan olettaa, että myötäsykliset vaikutukset voivat olla merkityksellisimpiä sellaisten luotonottajien tapauksessa, joihin liittyy enemmän tietojen epäsymmetriaa ja joita ovat muun muassa pienet ja keskisuuret yritykset, joilta ei edellytetä ulkoisia luottoluokituksia ja joihin ei sovelleta laajoja julkistamisvaatimuksia.

[9] Reaktioita perustellaan toisinaan palkka- ja palkkiorakenteiden aiheuttamilla lyhytaikaisilla vääristymillä tai laumakäyttäytymisellä (markkinatoimijoiden taipumuksella mukauttaa käyttäytymisensä vastaavien toimijoiden käyttäytymiseen). Rahoituslaitoksissa noudatettavalla palkka- ja palkkiopolitiikalla saattaa olla myötäsyklisyyttä lisääviä vaikutuksia, jos se pitää sisällään (mahdollisesti kohtuuttomia) palkkioita kasvukaudella ja riittämättömiä sanktioita laskukaudella, esim. lyhyen aikavälin voittoihin perustuvia bonuksia, jotka maksetaan välittömästi ja joissa ei käytetä riskipainotusta eikä lykättyjä suorituksia liiketoimintayksikön tai koko rahoituslaitoksen tulevien tulosten ottamiseksi huomioon. Lisätietoja asiasta on asiakirjassa Borio ym. (2001).

[10] Talouden laskusuhdanteessa markkinakehitys voi sitä vastoin johtaa varojen käyvän arvon alenemiseen ja kasvattaa varaustarpeita. Varojen arvostamisten tarkistaminen alaspäin ja kasvavat luottotappiot voivat vaikuttaa siten, että pankit päättävät tiukentaa luotonantovaatimuksia ja vähentään luotonantoa.

[11] IRB-menetelmän yksittäisten riskiparametrien suhteellisten vaikutusten osalta PD katsotaan tärkeimmäksi sääntelykehyksen syklisyyteen vaikuttavaksi tekijäksi, joskin myös LGD:n ja EAD:n vaikutuksilla voi olla merkitystä, tosin vähäisemmässä määrin. Se, missä määrin pääomavaatimukset vaihtelevat, voi riippua muun muassa siitä, käyttävätkö pankit sisäisissä luokitusprosesseissaan PIT- ( Point-in-Time ) tai TTC-järjestelmää ( Through-the-Cycle ). TTC-luokituksille on tyypillistä se, että ne eivät muutu nopeasti makrotaloudellisissa olosuhteissa tapahtuvien vaihteluiden mukaan, ja sen vuoksi suhdannekierron nopeudella on niihin pienempi vaikutus. Basel II -sääntelyssä ja vakavaraisuusdirektiivin sääntelykehyksessä ehdotetaan TTC-luokitusjärjestelmien käyttöä keinona lieventää pääomavaatimusten mahdollista volatiliteettia. Koska pankit käyttävät kuitenkin mieluummin tuoreita maksukyvyttömyystietoja ja ennakkovaroitusjärjestelmiä ja riittävien tietokokonaisuuksien hankinta on vaikeaa, pankit käyttävät pääasiassa PIT-järjestelmiä, erityisesti pk-yrityksiltä ja vähittäisasiakkailta olevien saamisten tapauksessa.

[12] Standardimenetelmää käytettäessä vähimmäispääomavaatimusten odotetaan vaihtelevan vähemmän, koska pankit käyttävät ulkoisten luottoluokituslaitosten antamiin ulkoisiin luottoluokituksiin (jotka määritetään usein TTC-järjestelmän perusteella) pohjautuvia riskipainotuksia.

[13] FIRB-menetelmällä riskipainotettujen yritysalkkujen varojen odotetaan reagoivan heikommin suhdannekiertoon kuin varojen, jotka on riskipainotettu AIRB-menetelmän perusteella, sillä AIRB-menetelmää käyttävät pankit käyttävät omia arvioitaan tappio-osuudesta ja vastuusta maksukyvyttömyyshetkellä. Jos tappio-osuus ja vastuu maksukyvyttömyyshetkellä on arvioitu sisäisesti, niiden katsotaan reagoivan herkemmin suhdannekiertoihin kuin valvontaviranomaisten arvioiden, joita käytetään FIRB-menetelmässä.

[14] Luottoriskiparametrien lisäksi myös luottoriskin siirtoon liittyvien tuotteiden, kuten arvopaperistamisten, käytöllä on todennäköisesti vaikutusta pääomavaatimusten syklisyyteen. Suotuisissa olosuhteissa arvopaperistamismarkkinat tukevat luottoriskin siirtoa yksittäisiltä laitoksilta ja helpottavat siten pankkien pääomatilanteita. Äskettäin saatiin kuitenkin näyttöä siitä, että riskinsiirtofunktiota ei välttämättä käytetä tehokkaasti kireässä markkinatilanteessa, mikä puolestaan voi voimistaa kielteisiä vaikutuksia pankkien pääomatilanteisiin.

[15] Kesäkuu 2008, joulukuu 2008 ja kesäkuu 2009, jolloin analysoitiin noin 60–80 sisäisten luottoluokitusten menetelmää käyttävää pankkia 14 EU-maasta.

[16] Jossa ei ole otettu huomioon siirtymäkaudella sovellettavia vähimmäismääriä.

[17] Pankin katsotaan kuuluvan ryhmään 1, jos sen ensisijaiset omat varat ovat yli 3 miljardia euroa, sen varat on hajautettu riittävästi ja se harjoittaa aktiivista kansainvälistä toimintaa.

[18] Vakavaraisuusdirektiivin vaikutukset pääomavaatimuksiin, jotka perustuvat IRB-menetelmien käyttöön luottoriskiin, eivät välttämättä näy vielä kaikilta osin pankeilta saaduissa tiedoissa, jos pankit ovat valinneet standardimenetelmän osittaisen käytön. Joulukuussa 2008 pankkien osittain käyttämien vastuiden osuus oli merkittävä sekä ryhmään 1 (31 prosenttia) että ryhmään 2 (40 prosenttia) kuuluvissa pankeissa.

[19] Vaadittu vähimmäispääoma vastuuta kohden – riskitason mitta – pysyi joko muuttumattomana (ryhmän 1 pankit) tai oli hieman alhaisempi (ryhmä 2) joulukuussa 2008 verrattuna saman vuoden kesäkuuhun. Kun ryhmän 1 pankkien osalta maksukyvyttömyyden todennäköisyydet kasvoivat arvopaperisalkun tasolla keskimäärin tarkasteltuna, laiminlyöntien todennäköisyydet, joiden osalta velvoitteet hoidettiin, pysyivät käytännöllisesti katsoen muuttumattomina, mikä on osoitus siitä, että maksukyvyttömyyden keskimääräisten todennäköisyyksien kasvu johtui laiminlyöntien lukumäärän kasvusta. Siltä osin kuin maksukyvyttömyyden todennäköisyyksien kasvu on osoitus laiminlyötyjen vastuiden osuuden kasvusta, maksukyvyttömyyden keskimääräisen todennäköisyyden kasvun vaikutus riskipainotettuihin varoihin (ja vaadittuun vähimmäispääomaan) on vähemmän suoraviivainen, sillä laiminlyötyjen vastuiden riskipainotus on nolla (AIRB-menetelmässä tehdään joitakin poikkeuksia tästä periaatteesta). Riski vastaa tuolloin odotettua tappiota, jota varten olisi tehtävä riskivarauksia (jos niitä on liian vähän, pääomasta tehdään vastaava vähennys). Lisäksi monien vastuiden tappio-osuudet olivat pienempiä joulukuussa 2008 kuin kesäkuussa 2008.

[20] Vaadittu vähimmäispääoma on käytännössä säädetyn vakavaraisuussuhteen nimittäjän ja osoittajan summa. Se mittaa pääomaa, joka vaaditaan, jotta voidaan kattaa i) 8 prosenttia riskipainotetuista varoista; ii) hyväksyttävien varausten kokonaismäärän ja odotettujen tappioiden kokonaismäärän väliset erotukset; sekä iii) muut vähennykset.

[21] Maksukyvyttömyyden todennäköisyys arvioidaan voitto- ja tappiotietojen perusteella. Suhdannekierron vaikutuksessa kyseisiin tietoihin on pieni viive ja tietojen julkistaminen aiheuttaa lisäviiveen. Esimerkiksi jos yrityksen tulot alkavat vähetä vuoden alussa, tämä näkyy yrityksen vuoden lopun tilinpäätöksissä, jotka julkaistaan vasta, kun seuraavasta tilikaudesta on kulunut jo joitakin kuukausia, ja jotka syötetään mahdollisesti luokitusjärjestelmiin vasta muutamien kuukausien kuluttua niiden julkaisemisesta.

[22] Jota edustaa viivästynyt tuotantokuilu ja jota mitataan todellisen ja potentiaalisen BKT:n erotuksena.

[23] Kertoimella on tilastollista merkitystä vain yrityssalkun tapauksessa (1 prosentin vaikutus).

[24] EKP:n regressioanalyyseissa, jotka koskevat yksittäisissä riskipanosparametreissä tapahtuvan muutoksen ja suhdannekierron välistä suhdetta, todettiin, että maksukyvyttömyyden todennäköisyydet yritys- ja vähittäissalkuissa kasvavat usein voimakkaammin maissa, joissa yritystoiminta on vähäistä, kun sitä mitataan yhtä jaksoa myöhemmän tuotantokuilun perusteella. Tappio-osuuksista laadituista vastaavanlaisista regressioanalyyseista saatiin kaikkien salkkujen osalta tulokseksi kertoimia, jotka ovat negatiivisia mutta tilastolliselta kannalta merkityksettömiä. Tämä saattaa olla osoitus siitä, että pankkien sisäisissä malleissa kirjatut tappio-osuusarvot ovat vähemmän herkkiä kuin maksukyvyttömyyden todennäköisyydet eivätkä sen vuoksi reagoi yhtä nopeasti makrotaloudellisessa ympäristössä tapahtuviin muutoksiin. Onkin mahdollista, että vankkojen todisteiden saaminen taloudellisen toiminnan ja tappio-osuuksien oletetusta voimakkaan negatiivisesta riippuvuudesta edellyttää aineiston keruuta pitemmältä ajalta. Toinen syy siihen, että tappio-osuuksien ja suhdannekierron ei ole voitu osoittaa olevan yhteydessä toisiinsa, saattavat olla lakisääteiset vaatimukset, joissa edellytään kriisitilanteisiin suhteutettujen tappio-osuuksien käyttöä.

[25] Pankkien vastaukset komission toteuttamaan kyselyyn osoittavat kuitenkin, että säädettyä vähimmäispääomaa koskevat vaatimukset ovat pääoman tavoitetason määrityksen kannalta tärkein tekijä sekä standardimenetelmää käyttävissä pankeissa että sisäisten luottoluokitusten menetelmää käyttävissä pankeissa.

[26] Heinäkuussa 2009 toteutettu kysely, johon osallistui yli sata pankkia euroalueelta, sisälsi kysymyksiä vakavaraisuusdirektiviin vaikutuksista pankkien luotonantopolitiikkaan (jota mitattiin niiden luottokelpoisuusvaatimuksilla) vuoden 2008 ensimmäisen neljänneksen ja vuoden 2009 toisen neljänneksen välisenä aikana.

[27] Tulostiliin (mukaan lukien realisoitumattomat voitot ja tappiot) vuonna 2007 kertyneiden 82 miljardin euron voittojen jälkeen 105 EU-pankin otokselle aiheutui vuonna 2008 94 miljardin euron tappiot. Lähteet: Orbis ja Bloomberg.

[28] EKP:n yhteistyössä komission kanssa 17. kesäkuuta ja 23. heinäkuuta 2009 välisenä aikana toteuttama kysely, johon osallistui 6 000 pk-yritystä ja suurta yritystä euroalueelta.

[29] Mitä suuremmista yrityksistä oli kyse, sitä suurempi osa niiden lainahakemuksista hyväksyttiin, sillä vain 5 prosenttia suurten yritysten lainahakemuksista hylättiin.

[30] Kyselyyn osallistui 429 yritystä EU:sta ja ETA:sta, ja niiltä saadun palautteen mukaan 13 prosenttia yrityksistä, jotka hakivat pankkiluottoa lokakuun 2008 ja syyskuun 2009 välisenä aikana, ei saanut lainkaan rahoitusta pankeilta. Hylättyjen hakemusten osuus oli suurempi pk-yritysten keskuudessa (15 prosenttia) kuin suurten yritysten keskuudessa (5 prosenttia). Vastaukset osoittivat myös, että niiden yritysten keskuudessa, jotka ilmoittivat kärsineensä vaikeuksista pankkiluoton saannissa, tarvittavien varojen hankinta muista lähteistä oli vaikeampaa pk-yrityksille kuin suurille yrityksille.

[31] Asiakirjassa Cappiello ym. (2009): ”Do bank loans and credit standards have an effect on output? A panel approach for the euro area” esitetään tieteellistä näyttöä pankkilainakanavan olemassaolosta euroalueen rahapolitiikan vaikutuskanavana. Tekijät katsovat, että luotonannossa tapahtuvat muutokset, joita ilmenee sekä yritylainojen volyymeissa että näihin lainoihin sovellettavissa luottokelpoisuusvaatimuksissa, vaikuttavat merkittävästi reaalitalouden toimintaan. Sen vuoksi pankkien taseisiin liittyvät rajoitteet, kuten säädettyä vähimmäispääomaa koskevat velvoittavat vaatimukset – siltä osin kuin ne saavat pankit supistamaan lainatarjontaansa – saattavat vaikuttaa kielteisesti reaalitalouden kasvuun.

Asiakirjassa Ciccarelli ym. (2009): ”Trusting the Bankers: a New Look at the Credit Channel of Monetary Transmission” käytetään euroalueen tapauksessa markkinariskin sisäistä mallia, joka perustuu BKT:hen, lyhyisiin korkoihin, lainojen kysyntään ja lainaehtoihin. Tekijät toteavat impulssivastefunktioiden perusteella, että luottokelpoisuusvaatimusten tiukkeneminen supistaa merkittävästi kokonaistuotannon kasvua. Siltä osin kuin vakavaraisuusdirektiivi vaikuttaa pankkien luottokelpoisuusvaatimuksiin, tämän toteamuksen perusteella voidaan olettaa, että se vaikuttaa mahdollisesti myös taloudelliseen toimintaan.

[32] http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm.

[33] Pankkivalvontaviranomaiset eivät ole suhtautuneet suopeasti siihen, että pankkien sallittaisiin käyttää omia luottoriskimalleja pääomavaatimusten määrityksessä. Tämä johtuu omaisuusluokkien välisiä korrelaatioita koskevien tietojen epävarmuudesta ja puuttumisesta. Kuten viimeaikainen kokemus on osoittanut, pankkien sisäiset mallit eivät ole tuottaneet erityisen hyviä tuloksia.

[34] Vakavaraisuusdirektiivin muuttamisesta annetussa direktiivissä 2009/111/EY vaaditaan pankeilta asianmukaista huolellisuutta ( due diligence ), muun muassa sitä, että niiden on säilytettävä vähintään viisi prosenttia arvopaperistetuista omaisuuseristä. Luottoluokituslaitosten hallintotavasta puolestaan tullaan säätämään luottoluokituslaitoksia koskevassa asetuksessa.

[35] Eräät tärkeät tekijät voivat kuitenkin vähentää luottoluokituksen heikkenemiseeen liittyvän pääomavaatimusten tiukentamisen vaikutuksia, koska i) luottoluokituksen heikkeneminen johtaa kirjanpitoarvon alenemiseen. Koska EU:n pankkisäännöissä pankkien sallitaan hyvittävän kirjanpitoarvon alenemisen pääomavaatimuksissa, luottoluokitusten heikentämisen vaikutukset jäävät selvästi pienemmiksi niiden pankkien tapauksessa, jotka ovat soveltaneet konservtiivista arvonmäärityskäytäntöä arvopaperistettuihin omaisuuseriinsä; ii) pankit, jotka ovat saanet arvopaperistetuille omaisuuserilleen valtiontakauksen tai myyneet ne markkinoille tai valtion tukemille erikoistuneille rahoituslaitoksille (nk. roskapankeille), ovat myös välttyneet täysin tai osittain pääomavaatimusten tiukentamiselta.

[36] Kesäkuun 2008 lopulla nämä keskiarvot olivat 2,9 prosenttia ryhmässä 1 ja 4,5 prosenttia ryhmässä 2.

[37] IASB on aloittanut IAS 39 -standardin, ”rahoitusinstrumentit”, mukaan lukien luottotappiovaraukset, kattavan tarkistamisen ja julkaisi marraskuussa 2009 erillisen luonnoksen. Luonnos sisältää viisi korkean tason arvostusperiaatetta (rahavirtojen odotusarvoon perustuva malli eli Expected Cash Flow Model , ECF), joita tilinpitovelvollisten yksiköiden olisi käytettävä periaatepohjaisen soveltamisohjeistuksen ohella jaksotetun hankintamenon määrittämisessä. Ehdotetun menetelmän mukaan pankit

a) arvioivat aluksi rahavirtojen odotusarvon rahoitusinstrumentin (jäljellä olevana) maturiteettiaikana, mukaan lukien odotettavissa olevat luottotappiot (ottaen huomioon vakuus);

b) laskevat efektiivisen koron (sisäisen korkokannan) rahavirtojen odotusarvon perusteella. Efektiivinen korko olisi alhaisempi kuin sopimukseen perustuva korko, sillä siinä otettaisiin huomioon arvioidut luottotappiot;

c) tarkastelevat kunakin tilinpäätösajankohtana uudelleen alkuperäistä rahavirtaa ja luottotappio-odotuksia sekä tekevät niihin tarvittavat muutokset.

ECF-malli voisi parantaa luottoriskejä koskevien varausten tekemistä verrattuna IAS 39:n nykyiseen tappion synnyttävän tapahtuman malliin, sillä siinä ei enää edellytettäisi maksun laukaisevaa tapahtumaa ja luottotappiot voitaisiin tunnistaa aikaisemmassa vaiheessa. ECF-malli parantaisi myös sopimukseen perustuvien korkotulojen paremman vertaamisen odotettavissa oleviin tappioihin. Luonnoksessa annetaan kuitenkin vähän ohjeita tietojen ja mallien käytöstä. Siinä edellytetään käytännössä pointi-in-time -arvioita rahavirroista ja odotettavissa olevista luottotappioista. Komissio arvioi Baselin pankkivalvontakomitean ja muiden sidosryhmien tavoin IASB:n ehdotuksen ja esittää siihen parannuksia G20-maiden asettamien tavoitteiden mukaisesti.

[38] G-20 (2009): ”Declaration on strengthening the financial system” (rahoitusjärjestelmän vahvistamista koskeva julistus).

[39] Markkinatoimijoiden riittämätöntä reagointia muutoksiin taloudellisissa suhdanteissa käsitellään edellä 5 kohdassa.

[40] KOM(2009) 362 lopullinen.

[41] Ks. edellinen alaviite.

[42] Ks. KOM(2009) 499 lopullinen.

[43] Näitä kysymyksiä käsitellään tarkemmin edellä 5 kohdassa.

[44] ECOFIN (2009): ”Neuvoston päätelmät myötäsyklisyydestä”.