KOMISSION TIEDONANTO

Ohjeet audiovisuaalisia videopalveluja koskevan direktiivin mukaiseen videonjakoalustapalvelun määritelmään liittyvän olennaisen toiminnon kriteerin soveltamisesta käytännössä

(2020/C 223/02)

I JOHDANTO

Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin (1) tavoitteena on vahvistaa käyttäjien, erityisesti alaikäisten, suojelua tietyiltä laittoman ja haitallisen audiovisuaalisen verkkosisällön muodoilta. Tästä syystä audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin soveltamisalaa on laajennettu siten, että siinä määrätään tiettyjä velvoitteita videonjakoalustojen tarjoajille.

Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 28 b artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat videonjakoalustojen tarjoajat toteuttavat asianmukaiset toimenpiteet suojellakseen alaikäisiä haitalliselta sisällöltä sekä kaikkia käyttäjiä sisällöltä, joka sisältää yllyttämistä väkivaltaan tai vihaan, ja sisällöltä, jonka levittäminen on unionin oikeuden nojalla rikos (kuten julkinen yllytys terrorismirikokseen (2), lapsipornografiaan liittyvät rikokset (3) sekä rasismia ja muukalaisvihaa koskevat rikokset (4)). Direktiivin 28 b artiklan 2 kohdan mukaan videonjakoalustojen tarjoajiin sovelletaan myös tiettyjä audiovisuaalista kaupallista viestintää koskevia velvoitteita.

Direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 4 kappaleessa todetaan, että ”[v]ideonjakoalustapalvelut tarjoavat audiovisuaalista sisältöä, joka on kasvavassa määrin yleisön, varsinkin nuorten, saatavilla. Tämä pätee myös sosiaalisen median palveluihin, joista on tullut merkittävä tiedonvälitys-, viihdytys- ja valistusväline myös siksi, että niiden välityksellä voi seurata ohjelmia ja käyttäjien tuottamia videoita. Nämä sosiaalisen median palvelut on sisällytettävä direktiivin 2010/13/EU soveltamisalaan, koska ne kilpailevat samoista yleisöistä ja tuloista kuin audiovisuaaliset mediapalvelut. Niillä on huomattava vaikutus myös siksi, että niiden avulla käyttäjät voivat helpommin muokata muiden käyttäjien mielipiteitä ja vaikuttaa niihin. Jotta siis voidaan suojella alaikäisiä haitalliselta sisällöltä ja kaikkia kansalaisia yllyttämiseltä vihaan, väkivaltaan ja terrorismiin, direktiivin 2010/13/EU olisi katettava kyseiset palvelut siltä osin kuin ne täyttävät videonjakoalustapalvelun määritelmän.”

On siis selvää, että tietyt sosiaalisen median palvelut kuuluvat videonjakoalustoja koskevien uusien sääntöjen soveltamisalaan, jos ne täyttävät tietyt kriteerit.

Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 1 artiklan 1 kohdan aa alakohdan mukaan ’videonjakoalustapalvelulla’ tarkoitetaan ”Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 56 ja 57 artiklassa määriteltyä palvelua, kun palvelun tai siitä erotettavissa olevan osan tai sen olennaisen toiminnon pääasiallisena tarkoituksena on tarjota yleisölle ohjelmia, käyttäjien tuottamia videoita tai molempia, joista videonjakoalustan tarjoaja ei ole toimituksellisessa vastuussa, tiedonvälitys-, viihdytys- tai valistustarkoituksessa direktiivin 2002/21/EY 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettujen sähköisten viestintäverkkojen avulla ja joiden organisoinnin videonjakoalustan tarjoaja määrittää, myös automaattisilla keinoilla tai algoritmeilla, erityisesti sisällön esittämisen, asiasanoituksen (tagging) ja järjestämisen (sequencing) avulla”.

Direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 5 kappaleessa selvennetään lisäksi, että ”[v]aikka direktiivin 2010/13/EU tavoitteena ei ole säännellä sosiaalisen median palveluja sellaisenaan, direktiivin olisi katettava sosiaalisen median palvelut, jos ohjelmien ja käyttäjien tuottamien videoiden tarjoaminen on kyseisten palvelujen olennainen toiminto. Ohjelmien ja käyttäjien tuottamien videoiden tarjoamisen voitaisiin katsoa olevan sosiaalisen median palvelun olennainen toiminto, jos audiovisuaalinen sisältö ei ole kyseisen sosiaalisen median palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai ei muodosta siitä vain pientä osaa. Selvyyden, tuloksekkuuden ja johdonmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi komission olisi yhteyskomiteaa kuultuaan tarvittaessa annettava ohjeita ’videonjakoalustapalvelun’ määritelmän olennaista toimintoa koskevan kriteerin käytännön soveltamista varten. Nämä ohjeet olisi laadittava ottaen asianmukaisesti huomioon yleisen edun mukaiset tavoitteet, jotka on tarkoitus saavuttaa videonjakoalustan tarjoajien toteuttamilla toimilla, ja oikeus sananvapauteen (5).”

Johdanto-osan 5 kappaleen mukaisesti näissä ohjeissa otetaan asianmukaisesti huomioon tarve varmistaa sananvapaus ja yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttaminen (6).

Komissio on näitä ohjeita laatiessaan kuullut yhteyskomiteaa direktiivin johdanto-osan 5 kappaleen mukaisesti.

II AUDIOVISUAALISIA MEDIAPALVELUJA KOSKEVAN DIREKTIIVIN MUKAISET VIDEONJAKOALUSTOJEN LUOKAT

Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 1 artiklan 1 kohdan aa alakohdan mukaisen määritelmän perusteella videonjakoalustapalvelut ovat määriteltävissä seuraavien kolmen kriteerin pohjalta:

1) palvelut, joiden pääasiallisena tarkoituksena on tarjota yleisölle ohjelmia, käyttäjien tuottamia videoita tai molempia;

2) laajemmat palvelut, jotka tarjoavat muun muassa niistä erotettavissa olevan osan, jonka pääasiallisena tarkoituksena on tarjota yleisölle ohjelmia, käyttäjien tuottamia videoita tai molempia;

3) palvelut, joiden olennaisen toiminnon pääasiallisena tarkoituksena on tarjota yleisölle ohjelmia, käyttäjien tuottamia videoita tai molempia.

On huomattava, että edellä mainitut kriteerit eivät välttämättä sulje toisiaan pois. Esimerkiksi palvelut, joista on erotettavissa osa, joka voitaisiin määritellä videonjakoalustaksi pääasiallista tarkoitusta koskevan kriteerin (luokka 2) perusteella, voidaan mahdollisesti luokitella videonjakoalustaksi myös kokonaisuutena olennaista toimintoa koskevan kriteerin perusteella (luokka 3).

Edellä esitetyn perusteella tämän asiakirjan tarkoituksena on antaa ohjeita audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin mukaisen ”videonjakoalustapalvelun” määritelmän olennaisen toiminnon kriteerin soveltamisesta käytännössä. Nämä ohjeet eivät ole sitovia. Siltä osin kuin ohjeissa voidaan tulkita audiovisuaalisia mediapalveluja koskevaa direktiiviä, komission kanta ei vaikuta Euroopan unionin tuomioistuimen mahdollisiin tulkintoihin.

III AUDIOVISUAALISEN SISÄLLÖN MERKITYKSELLISYYS PALVELUN TOIMINNAN KANNALTA

Direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 5 kappaleessa selvennetään, että jotta audiovisuaalisen sisällön tarjoaminen olisi palvelun olennainen toiminto, tällainen audiovisuaalinen sisältö ei saa olla kyseisen sosiaalisen median palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodostaa siitä vain pientä osaa. Audiovisuaalista sisältöä olisi pidettävä palvelun oheistoimintana, jos se on vain liitännäinen suhteessa kyseisen alustan tarjoamiin muihin toimintoihin. Tämä voi koskea muun muassa videoita, jotka ladataan yksinomaan liiketoimien tukemiseksi, esimerkiksi videot, joissa esitellään tiettyjä tavaroita tai palveluja mahdollista tai tosiasiallista myyntiä varten (tähän voi kuulua esimerkiksi verkkokauppa-alustoilla julkaistut käyttäjien videot, joissa esitellään tuotteen käyttöä).

Audiovisuaalisen sisällön voidaan katsoa muodostavan vain pienen osan palvelun toiminnasta, jos määrällisten ja/tai laadullisten näkökohtien perusteella vaikuttaa siltä, että sillä on vähäinen rooli palvelun kokonaistaloudessa. Määrällisestä näkökulmasta tarkasteltuna esimerkiksi se, että alustalla on huomattava määrä videoita, saattaa viitata siihen, että audiovisuaalinen sisältö on olennainen osa palvelua. Videot voivat kuitenkin muodostaa alustapalvelun olennaisen osan myös määrällisistä seikoista riippumatta, jos ne vaikuttavat merkittävällä tavalla itse palvelun houkuttelevuuteen, toimivuuteen tai markkinamenestykseen. Tämä voi ilmetä monin erin tavoin, esimerkiksi siten, että käyttäjät katsovat huomattavan määrän videoita ja ohjelmia tai siten, että alustat sijoittavat audiovisuaaliseen sisältöön tai antavat sille näkyvyyttä.

Komissio katsoo, että arvioidessaan audiovisuaalisen sisällön toiminnon olennaisuutta jäsenvaltioiden ja niiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon erityisesti käyttäjien tuottamien videoiden ja ohjelmien luonne ja asema alustan tarjoamien palvelujen joukossa. Kansallisten viranomaisten olisi tehtävä palvelusta yleisanalyysi, jossa otetaan huomioon laadulliset ja/tai määrälliset indikaattorit, voidakseen todeta, onko tarjottu audiovisuaalinen sisältö palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodostaako se siitä vain pienen osan (7).

Tiettyä palvelua arvioitaessa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, onko audiovisuaalisella sisällöllä keskeinen rooli palvelun kaupallisen menestyksen tai sen markkinoille asemoinnin kannalta. Olennaista toimintoa koskevan vaatimuksen ei kuitenkaan pitäisi missään tapauksessa tulkita edellyttävän, että alustalla saatavilla olevalla audiovisuaalisella sisällöllä olisi oltava niin ratkaiseva kaupallinen merkitys, että ilman sitä palvelu ei voisi toimia tai sen tarjontaa markkinoilla ei voitaisi jatkaa. Näin suppea tulkinta ei takaisi riittävää suojan tasoa käyttäjille ja alaikäisille, kun he käyttävät audiovisuaalista sisältöä monilla suosituilla alustoilla, kuten tietyissä sosiaalisen median palveluissa, eikä se näin ollen olisi audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin tavoitteen mukainen (8).

Lisäksi palvelut, joiden liiketoiminnassa audiovisuaalinen sisältö ei ole vain pienessä osassa tai oheistoimintana, asettavat yleensä tällaista sisältöä käyttäjiensä nähtäville muita enemmän. Sen vuoksi komissio katsoo, että jäsenvaltioiden ja niiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi olennaisen toiminnon kriteeriä soveltaessaan kiinnitettävä erityistä huomiota myös käyttäjien näkökulmaan ja erityisesti siihen, missä määrin he näkevät audiovisuaalista sisältöä käyttäessään kyseisiä palveluja.

Edellä mainitun lähestymistavan mukaisesti komissio on määrittänyt joitakin indikaattoreita, jotka kansallisten viranomaisten olisi otettava huomioon soveltaessaan videonjakoalustapalvelun tarjoajan määritelmään liittyvää olennaisen toiminnon kriteeriä. Indikaattorit voidaan jakaa neljään ryhmään: 1) audiovisuaalisen sisällön ja palvelun pääasiallisen taloudellisen toiminnan välinen suhde; 2) palvelussa saatavilla olevan audiovisuaalisen sisällön määrällinen ja laadullinen merkitys; 3) audiovisuaalisen sisällön muuttaminen rahaksi tai tulojen hankinta sen avulla; ja 4) sellaisten työkalujen saatavuus, joilla pyritään lisäämään audiovisuaalisen sisällön näkyvyyttä tai houkuttelevuutta.

Näitä indikaattoreita ei pitäisi soveltaa kumulatiivisesti. Erityisesti yhden tai useamman indikaattorin puuttumisen perusteella ei pitäisi automaattisesti päätellä, että palvelu ei ole videonjakoalusta. Sen sijaan palvelun olisi katsottava täyttävän olennaisen toiminnon kriteerin, jos yleisarvioinnin perusteella riittävä määrä arvioituja indikaattoreita tukee päätelmää, jonka mukaan palvelun tarjoama audiovisuaalinen sisältö ei ole palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodosta siitä vain pientä osaa.

1. Audiovisuaalisen sisällön ja palvelun pääasiallisen taloudellisen toiminnan välinen suhde

Jos alustan audiovisuaalisella sisällöllä on arvoa itsessään, käyttäjät voivat yleensä katsoa videoita ja ohjelmia alustapalvelun erillisinä osina eli muusta taustalla olevasta taloudellisesta toiminnasta riippumatta. Tällaisissa tapauksissa on todennäköistä, että tämä audiovisuaalinen sisältö ei ole kyseisen palvelun toiminnassa pelkästään oheistoimintaa tai muodosta siitä vain pientä osaa ja että tällaista sisältöä on käyttäjien saatavilla merkittävässä määrin.

Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden ja niiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon etenkin seuraavat indikaattorit:

— Alustan yleinen rakenne ja ulkoasu. Kun alustalla jaetaan sisältöä tiedonvälitys-, valistus- ja viihdytystarkoituksessa eikä esimerkiksi liiketoimien edistämiseksi, audiovisuaalista sisältöä ei todennäköisesti pidetä alustan toiminnassa pelkästään oheistoimintana tai katsota muodostavan siitä vain pientä osaa. Tässä yhteydessä keskeisiä tekijöitä voisivat olla palvelun yleinen rakenne ja ulkoasu, esimerkiksi se, sisältyykö sen pääsivuihin (mukaan lukien jakokäyttöliittymä) tai alustan aikajanaan näkyviä videonjako-ominaisuuksia (toisin kuin pelkkiä verkkokauppaan liittyviä ominaisuuksia), kuten uusien tai suosittujen videoiden tai suorien lähetysten esittely tai ehdottaminen, videoluokkien luettelo, ”ota video” -painike tai suora linkki puhelimen tai tietokoneen galleriaan ja sinne tallennettuun sisältöön. Jos tällaisia elementtejä on, on todennäköistä, että audiovisuaalinen sisältö ei muodosta vain pientä osaa palvelusta tai toimi vain sen oheistoimintana.

— Audiovisuaalisen sisällön itsenäinen luonne. Jos videoita julkaistaan tai jaetaan alustalla itsenäisinä sisältöinä sen sijaan, että niillä pyrittäisiin edistämään liiketoimia, ja käyttäjät katsovat niitä niiden luontaisen tiedollisen, viihteellisen tai kasvatuksellisen arvon vuoksi, on todennäköistä, että ne ovat erityisen merkityksellisiä kyseisen alustan toiminnan kannalta. Jos taas alustan pääasiallisena tarkoituksena on tavaroiden tai palvelujen (muun kuin audiovisuaalisen sisällön tarjonnan) markkinointi tai niiden markkinoinnin edistäminen, tämä viittaa siihen, että audiovisuaalinen sisältö on palvelun taloudellisessa toiminnassa vain oheistoimintaa tai se muodostaa siitä vain pienen osan. Esimerkiksi silloin, kun verkkokauppa-alusta sallii myyjien käyttää videoita vain esitelläkseen tiettyjä tuotteita, voidaan päätellä, että kyseessä ei ole videonjakoalusta. Tässä yhteydessä kansalliset viranomaiset voivat tarkistaa, julkaisevatko, jakavatko tai lataavatko käyttäjät videoita itsenäisenä sisältönä sen sijaan, että he yrittäisivät edistää tavaroiden tai palvelujen myyntiä. Tällaisissa tapauksissa on myös todennäköisempää, että videoita tulee runsaasti käyttäjien nähtäville, ja näin ollen audiovisuaalisen sisällön voidaan katsoa olevan ennemmin keskeisemmässä asemassa alustan toiminnassa kuin vain oheistoimintana tai pienenä osana.

— Audiovisuaalista sisältöä varten räätälöidyt tai sille ominaiset palvelun erityistoiminnot. Se, että alustalla on audiovisuaalista sisältöä varten räätälöityjä tai sille ominaisia erityispiirteitä, on osoitus audiovisuaalisen sisällön erityisestä merkityksestä palvelun kokonaistaloudessa. Erityisen merkityksellisiä piirteitä ovat esimerkiksi automaattinen toisto, etenkin silloin, kun se on oletusarvoisesti käytössä, ja suoratoistotoiminto. Tärkeisiin toimintoihin kuuluu lisäksi se, että alustalla haun voi rajata pelkkään videosisältöön tai tietyn haun tuloksia voidaan suodattaa niin, että ne sisältävät vain videoita. Tällaisten toimintojen olemassaolo osoittaa, että audiovisuaalinen sisältö ei ole palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodosta siitä vain pientä osaa, ja johtaa siihen, että käyttäjät näkevät näitä sisältöjä enemmän.

— Palvelun asemointi markkinoilla ja sen kohdemarkkinat. Tässä suhteessa merkityksellisiä muuhun kuin oheistoimintaan tai toiminnan pieneen osaan viittaavia indikaattoreita voidaan nähdä siinä, miten palvelu identifioi itsensä yleisölle suunnatussa viestinnässään ja miten se markkinoi tai mainostaa palvelujaan käyttäjille kohdemarkkinoillaan. Tätä arvioitaessa olisi otettava huomioon, markkinoiko palvelu itseään videonjakoalustana tai viittaako se itseensä sellaisena julkisessa viestinnässään tai viittaako se nimenomaisesti audiovisuaaliseen sisältöönsä tai tarjontaansa.

2. Audiovisuaalisen sisällön määrällinen ja laadullinen merkitys palvelun toiminnan kannalta

Komissio katsoo lähtökohtaisesti, että mitä suurempi audiovisuaalisen sisällön määrä ja merkitys on palvelussa, sitä epätodennäköisempää on, että tällainen sisältö on palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai että se muodostaa siitä vain pienen osan. Tällaisissa tapauksissa on todennäköisempää, että palvelun ansiosta audiovisuaalista sisältöä tulee runsaasti käyttäjien nähtäville.

Audiovisuaalisen sisällön määrää ja merkitystä voidaan arvioida sekä määrällisten että laadullisten indikaattorien perusteella. Jäsenvaltioiden ja niiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon erityisesti seuraavat indikaattorit:

— Alustalla saatavilla olevan audiovisuaalisen sisällön määrä. Jos alusta sisältää huomattavan määrän videoita, palvelun audiovisuaalinen sisältö ei todennäköisesti ole palvelun toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodosta siitä vain pientä osaa. Arvioinnin olisi perustuttava merkitykselliseen ja luotettavaan aineistoon. Jos merkityksellisiä tietoja on saatavilla, kansalliset viranomaiset voivat tehdä määrällisen arvioinnin ottamalla huomioon esimerkiksi alustalla olevien videoiden määrän tai osuuden verrattuna muuhun saatavilla olevaan sisältöön. Kansallisia viranomaisia kannustetaan keräämään tai tarkistamaan tällaisia tietoja tai seikkoja itsenäisesti tai palveluntarjoajasta riippumattomista lähteistä. Jos tarkkoja tietoja ei ole saatavilla, kansalliset viranomaiset voivat turvautua laadulliseen näyttöön, kuten alustan osien otoksen analyysiin tiettynä ajanjaksona tai käyttäjille/sidosryhmille tehtyihin kyselyihin.

— Audiovisuaalisen sisällön käyttö alustalla. Se, että alustan käyttäjät käyttävät merkittävässä määrin tällä alustalla saatavilla olevia videoita, on osoitus siitä, että audiovisuaalisella sisällöllä on erityistä merkitystä palvelun kannalta. Kuten edellisen indikaattorin yhteydessä todettiin, kansallisia viranomaisia kannustetaan käyttämään analyysissään merkityksellistä ja luotettavaa aineistoa. Esimerkiksi silloin, kun merkityksellisiä tietoja on saatavilla, kansalliset viranomaiset voivat hyödyntää määrällisiä tietoja, kuten videoiden klikkausten, jakojen ja tykkäysten määrää. Kansalliset viranomaiset voivat myös vertailla audiovisuaalisen sisällön ja muun sisällön käyttöä alustalla. Kansallisia viranomaisia kannustetaan lisäksi keräämään tai tarkistamaan tällaisia tietoja tai seikkoja itsenäisesti tai palveluntarjoajasta riippumattomista lähteistä. Jos tarkkoja tietoja ei ole saatavilla, kansalliset viranomaiset voivat turvautua laadulliseen näyttöön, kuten alustan osien otoksen analyysiin tiettynä ajanjaksona tai käyttäjille/sidosryhmille tehtyihin kyselyihin.

— Audiovisuaalisen sisällön vaikutusala. Vaikka videoita olisi vain vähän, suositut videot voivat tavoittaa suuren määrän käyttäjiä, erityisesti jakamisten ja suositusten ansiosta. Se, että alustalla on suosittua videosisältöä, jonka tarkoituksena on välittää tietoa, valistaa käyttäjiä tai viihdyttää heitä, on osoitus tällaisen sisällön muusta kuin oheisesta tai vähämerkityksisestä luonteesta. Näissä tapauksissa audiovisuaalista sisältöä ei todennäköisesti pidetä palvelun toiminnassa vain oheistoimintana tai katsota muodostavan siitä vain pientä osaa. Johdanto-osan 5 kappaleen mukaisesti ja ottaen huomioon tarve huomioida asianmukaisesti uusilla säännöillä saavutettava yleinen etu, tässä yhteydessä voitaisiin kiinnittää erityistä huomiota alustan kohdeyleisöön ja varsinkin siihen, kohdennetaanko alustan sisältöä alaikäisille tai, vaikkei sitä nimenomaisesti kohdennettaisikaan alaikäisille, käyttävätkö he silti säännöllisesti alustaa ja toteuttaako alusta toimenpiteitä tällaisen käytön estämiseksi. Erityisesti näissä tapauksissa merkittävä määrä (haavoittuvassa asemassa olevia) käyttäjiä voi altistua alustalla saatavilla olevalle audiovisuaaliselle sisällölle, vaikka tällaisen sisällön suhteellinen määrä alustalla on rajallinen. Sen vuoksi arvioinnissa olisi otettava huomioon alaikäisten riski altistua palvelun audiovisuaaliselle sisällölle.

3. Audiovisuaalisen sisällön muuttaminen rahaksi tai tulojen hankinta sen avulla

Se, että alustat muuttavat audiovisuaalisen sisällön rahaksi tai hankkivat tuloja sen avulla, osoittaa yleensä, että tällainen sisältö ei ole niiden toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodosta siitä vain pientä osaa. Tämä on yleensä myös osoitus tällaisen sisällön kaupallisesta merkityksestä palvelulle (9). Käytännössä on todennäköisempää, että nämä palvelut altistavat käyttäjät merkittävässä määrin tällaiselle sisällölle lisätäkseen siitä saatavia tuloja tai muita siihen liittyviä hyötyjä.

Jäsenvaltioiden ja niiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon erityisesti seuraavat indikaattorit:

— Kaupallisen viestinnän sisällyttäminen audiovisuaaliseen sisältöön tai sen yhteyteen (esimerkiksi pre-, mid- ja post-roll-mainokset (10)). Tämän indikaattorin olisi katsottava käsittävän sekä palvelun valvoman kaupallisen viestinnän että mainostilan myynnin kolmansille osapuolille, kuten mainostajille. Tällöin huomioon otettavia tekijöitä ovat myös palvelujen noudattamat toimintaperiaatteet, joilla pyritään takaamaan sen audiovisuaalisen sisällön sopivuus, jonka ympärillä tai keskellä tietyn kolmannen osapuolen tuotemerkin kaupallisia viestejä esitetään.

— Audiovisuaalisen sisällön tekeminen maksulliseksi. Jos alusta asettaa audiovisuaalisen sisällön käytölle maksun, esimerkiksi tilaus- tai kertamaksun, voidaan päätellä, että palvelu tuottaa tuloja sisällön avulla. Tällaisten maksujärjestelmien käytöllä on merkitystä riippumatta siitä, vastaako rahaksi muuntamista koskevan järjestelmän hallinnoinnista suoraan palvelu vai videoiden lataajat/tekijät.

— Tuotemerkkien ja lataajien väliset sponsorisopimukset. Erityyppisten kolmansien osapuolten tuote- ja palvelumerkkien ja lataajien (audiovisuaalisen sisällön tuottajien) välisistä sponsorointia tai tuotesijoittelua koskevista sopimuksista on tulossa yleinen audiovisuaalisen sisällön rahaksi muuttamisen muoto, kun yhä useammat tuotemerkit tekevät sopimuksia suuria katselumääriä saavuttavien suosittujen sisällöntuottajien ja vaikuttajien kanssa. Joissakin tapauksissa palvelut nimenomaan kannustavat tällaisten sopimusten tekoon tai edistävät sitä esimerkiksi järjestämällä tapahtumia kolmansien osapuolten tuotemerkeille ja sisällöntuottajille tai tarjoamalla logistista tukea. Vaikka videonjakoalustapalvelut eivät välttämättä osallistu suoraan näihin sopimuksiin, ne hyötyvät välillisesti sisällöntuottajien suosiosta ja katselumääristä. Näin ollen näiden järjestelyjen olemassaolo on osoitus alustalla olevan audiovisuaalisen sisällön (välillisestä) rahaksi muuttamisesta.

— Käyttäjien toiminnan seuranta alustalla. Välillisenä rahaksi muuttamisen keinona olisi pidettävä myös sitä, että alustalla seurataan käyttäjien vuorovaikutusta palvelun audiovisuaalisen sisällön kanssa erilaisissa markkinointiin ja kaupalliseen toimintaan liittyvissä tarkoituksissa, kuten käyttötottumuksiin perustuvaa mainontaa tai datan jakamista koskevia sopimuksia varten.

4. Sellaisten työkalujen saatavuus, joilla pyritään lisäämään audiovisuaalisen sisällön näkyvyyttä tai houkuttelevuutta (11)

Se, että tietyssä palvelussa on saatavilla työkaluja, joilla pyritään lisäämään audiovisuaalisen sisällön näkyvyyttä tai houkuttelevuutta, osoittaa yleensä, että tällainen sisältö ei ole niiden toiminnassa vain oheistoimintaa tai muodosta siitä vain pientä osaa. Tällaisten työkalujen ansiosta audiovisuaalista sisältöä tulee entistä useamman käyttäjän nähtäville.

Jäsenvaltioiden ja niiden kansallisten sääntelyviranomaisten olisi otettava huomioon erityisesti seuraavat indikaattorit:

— Audiovisuaalisen sisällön kulutukseen kannustavat erityisominaisuudet tai -toimet. Se, että käyttöliittymässä on audiovisuaalisen sisällön kulutukseen kannustavia erityisominaisuuksia, osoittaa, että tällaisella sisällöllä on merkitystä sekä käyttäjille että alustan toiminnalle. Yksi huomioon otettava tekijä on esimerkiksi se, että alusta ehdottaa tai näyttää videoita pääsivullaan tai aikajanallaan ilman käyttäjän nimenomaista pyyntöä tai syötettä. Kansalliset viranomaiset voisivat myös ottaa huomioon, suosiiko tai priorisoiko palvelu audiovisuaalista sisältöä käyttäjien hakutuloksissa ja voitaisiinko näin ollen katsoa, että audiovisuaalista sisältöä jaetaan aktiivisesti käyttäjille.

— Videoissa tai niiden yhteydessä saatavilla olevat työkalut, joiden tarkoituksena houkutella käyttäjiä ja lisätä heidän vuorovaikutustaan. Erityisesti audiovisuaaliseen sisältöön tai yhteiskatseluun liittyvät työkalut tai järjestelmät, kuten suodattimet, jakamistyökalut ja reaaliaikaiset verkkojuttelut, ovat osoitus palvelun halukkuudesta edistää käyttäjien sitoutumista videoihin ja ohjelmiin sekä kiinnittää käyttäjien huomiota niihin. Tällaisten työkalujen ja järjestelmien avulla pyritään helpottamaan, parantamaan ja vahvistamaan käyttäjien audiovisuaalista kokemusta alustalla sekä lisäämään audiovisuaalisen sisällön suosiota. Sitä voidaan näin ollen pitää osoituksena tällaisen sisällön erityisestä merkityksestä palvelun toiminnan kannalta. Tämä indikaattori kattaa myös palvelun toteuttamat kehitystoimet ja investoinnit, joilla pyritään luomaan innovatiivisia ja entistä immersiivisempiä ja vuorovaikutteisempia tapoja jakaa ja kuluttaa audiovisuaalista sisältöä. Erityisesti sitä, että palvelu tukee älytelevisiolle suunniteltua erityistä sovellusta, voidaan pitää osoituksena siitä, että se paitsi mahdollistaa audiovisuaalisen sisällön kulutuksen myös kannustaa siihen aktiivisesti.

— Työkalut tai järjestelmät, joiden avulla käyttäjät voivat valita haluamansa audiovisuaalisen sisällön. Tietyissä palveluissa käyttäjät voivat räätälöidä omaa audiovisuaalista tarjontaansa ilmoittamalla, mistä he ovat kiinnostuneita, tai rajaamalla pois tietyntyyppisen sisällön. Tämä tapahtuu yleensä kyselylomakkeiden, otosten tai muiden vastaavien keinojen avulla. Näitä työkaluja tai järjestelmiä tarjotaan käyttäjille, jotta voidaan säilyttää käyttäjien huomio ja sitoutuminen audiovisuaaliseen sisältöön, ja ne ovat siten osoitus audiovisuaalisen toiminnon erityisestä merkityksestä palvelun toiminnan kannalta.

— Työkalut tai järjestelmät, joilla seurataan ja hallitaan alustalle ladatun sisällön suorituskykyä. Palvelut voivat myös lisätä audiovisuaalisen sisältönsä houkuttelevuutta tarjoamalla lataajille työkaluja tai järjestelmiä, joilla voidaan seurata ja hallita palveluun ladatun sisällön suorituskykyä. Tämän ansiosta lataajat voivat saada paremman käsityksen katsojakuntansa mieltymyksistä ja tarjota siten houkuttelevampaa sisältöä alustalla. Tällaisten työkalujen olemassaolon olisi katsottava osoittavan, että audiovisuaalisella sisällöllä on erityinen merkitys palvelun toiminnan kannalta.

IV MENETTELYÄ KOSKEVAT HUOMAUTUKSET

Päätöksen siitä, onko audiovisuaalisen sisällön tarjoaminen palvelun olennainen toiminto (audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 1 artiklan 1 kohdan aa alakohdan soveltamiseksi), tekee se jäsenvaltio, jonka lainkäyttövaltaan kyseinen palvelu kuuluu audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 28 a artiklan nojalla.

Arvioidessaan, täyttääkö palvelu olennaisen toiminnon kriteerin, kansallisen viranomaisen olisi työskenneltävä tapauskohtaisesti ja otettava huomioon asianomaisen palvelun erityispiirteet.

Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin mukaisesti ja jotta saataisiin tarvittavat tiedot käynnissä olevaa arviointia varten, kansallisten viranomaisten olisi ilmoitettava palveluntarjoajille käynnissä olevasta arvioinnista ja mahdollisista oikeudellisista vaikutuksista, jotka aiheutuvat, jos heidän katsotaan olevan videonjakoalustan tarjoajia.

Tämä ei kuitenkaan saisi estää kansallisia viranomaisia tekemästä yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten kanssa arvioinnin tukena. Tällainen yhteistyö voisi olla aiheellista etenkin, jotta voidaan kerätä asiaa koskevia tietoja ja välttää kansallisten sääntelyviranomaisten toisistaan poikkeavia tulkintoja edellä mainituista indikaattoreista. Audiovisuaalisia mediapalveluja käsittelevä eurooppalainen sääntelyviranomaisten ryhmä (ERGA) on sopiva foorumi helpottamaan tällaista yhteistyötä.

Kansallisia sääntelyviranomaisia pyydetään pitämään ERGA ajan tasalla, kun ne arvioivat, täyttävätkö tietyt palvelut olennaisen toiminnon kriteerin ja luokitellaanko ne näin ollen videonjakoalustapalveluiksi. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi erityisesti ilmoitettava ERGAlle alustavat päätelmänsä sekä arviointinsa perustelut. Tässä yhteydessä ERGAn olisi tuotava komission tietoon kansallisten sääntelyviranomaisten lähestymistavoissa havaitut huomattavat ja jatkuvat epäjohdonmukaisuudet. Komissio pitää audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin yhteyskomitean ajan tasalla tällaisesta kehityksestä.

(1) Näissä ohjeissa tehdyt viittaukset audiovisuaalisia mediapalveluja koskevaan direktiiviin katsotaan viittauksiksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2010/13/EU, annettu 10 päivänä maaliskuuta 2010, audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien jäsenvaltioiden tiettyjen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi), EUVL L 95, 15.4.2010, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä (EU) 2018/1808 (EUVL L 303, 28.11.2018, s. 69).

(2) Sellaisena kuin se on esitetty terrorismin torjumisesta sekä neuvoston puitepäätöksen 2002/475/YOS korvaamisesta sekä neuvoston päätöksen 2002/671/YOS muuttamisesta 15 päivänä maaliskuuta 2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2017/541 5 artiklassa (EUVL L 88, 31.3.2017, s. 6).

(3) Sellaisena kuin se on esitetty lasten seksuaalisen hyväksikäytön ja seksuaalisen riiston sekä lapsipornografian torjumisesta ja neuvoston puitepäätöksen 2004/68/YOS korvaamisesta 13 päivänä joulukuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/93/EU 5 artiklan 4 kohdassa (EUVL L 335, 17.12.2011, s. 1).

(4) Sellaisena kuin se on esitetty rasismin ja muukalaisvihan tiettyjen muotojen ja ilmaisujen torjumisesta rikosoikeudellisin keinoin 28 päivänä marraskuuta 2008 tehdyssä neuvoston puitepäätöksen 2008/913/YOS 1 artiklassa (EUVL L 328, 6.12.2008, s. 55).

(5) Tässä yhteydessä merkitystä on myös direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 6 kappaleella, jossa todetaan, että videonjakoalustojen määritelmän soveltamisala ei kata ”ei-taloudellista toimintaa, kuten audiovisuaalisen sisällön tarjoamista yksityisillä verkkosivustoilla ja muissa kuin kaupallisissa intressiyhteisöissä”.

(6) Direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 51 kappaleessa todetaan, että asianmukaiset toimenpiteet käyttäjien ja alaikäisten suojelemiseksi olisi tasapainotettava huolellisesti sovellettavien perusoikeuksien, kuten sananvapauden, kanssa.

(7) Tämä lähestymistapa on myös johdonmukainen direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 4 kappaleen kanssa, jonka mukaan sosiaalisen median palvelut olisi sisällytettävä direktiivin soveltamisalaan, jos ne kilpailevat samoista yleisöistä ja tuloista kuin audiovisuaaliset mediapalvelut.

(8) Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin johdanto-osan 4 kappaleessa viitataan sosiaalisen median palveluihin, joista ”on tullut merkittävä tiedonvälitys-, viihdytys- ja valistusväline myös siksi, että niiden välityksellä voi seurata ohjelmia ja käyttäjien tuottamia videoita” ja joilla ”on huomattava vaikutus myös siksi, että niiden avulla käyttäjät voivat helpommin muokata muiden käyttäjien mielipiteitä ja vaikuttaa niihin”.

(9) Audiovisuaalisen sisällön rahaksi muuttamisen käsite kattaa palvelun saamat suorat tulot ja epäsuorat hyödyt. Vaikka palvelu ei saisi suoria tuloja audiovisuaalisen sisällön avulla, se voi hyötyä epäsuorasti käyttäjien lataamasta ja rahaksi muuttamasta sisällöstä. Yleisesti ottaen sisällön rahaksi muuttaminen kannustaa videoiden tekijöitä tuottamaan laadukkaampaa sisältöä houkutellakseen enemmän katsojia ja saadakseen siten lisää tuloja. Tämän voidaan odottaa vaikuttavan myönteisesti palvelun suosioon ja menestykseen.

(10) Näillä termeillä tarkoitetaan videomainoksia, jotka esitetään joko ennen audiovisuaalista sisältöä, kesken sisällön tai sen jälkeen.

(11) Audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 1 artiklan 1 kohdan aa alakohdassa esitetyn videonjakoalustan määritelmän mukaisesti tämän indikaattoriluokan osalta oletetaan, että tällaiset työkalut eivät anna tarkasteltavalle alustalle sellaista tosiasiallista määräysvaltaa audiovisuaaliseen sisältöön, joka olisi verrattavissa toimitukselliseen vastuuseen, jonka perusteella niitä voitaisiin pitää mediapalvelun tarjoajina eikä videonjakoalustapalveluna (asianomaisten kansallisten sääntelyviranomaisten on arvioitava tämä tapauskohtaisesti). Ohjeet eivät myöskään rajoita direktiivin 2000/31/EY 12, 13 ja 14 artiklan soveltamista, kuten direktiivin (EU) 2018/1808 johdanto-osan 48 kappaleessa selvennetään, eivätkä audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin 28 b artiklan soveltamista.