Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle istutusoikeuksien hallinnoinnista (neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 II osaston 1 luku) /* KOM/2004/0161 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE istutusoikeuksien hallinnoinnista (neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 II osaston 1 luku) Tämän kertomuksen taulukot perustuvat tietoihin, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet noudattaen viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä erityisesti tuotantokyvyn osalta 31 päivänä toukokuuta 2000 annettua komission asetusta (EY) N:o 1227/2000, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 17 päivänä lokakuuta 2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1841/2003. Johdanto Viinintuotantokyvyn hallinta on yksi yhteisen markkinajärjestelyn tärkeimmistä välineistä. Se rakentuu seuraavien kolmen toiminta-alan ympärille: viiniviljelmien hallintajärjestelmä, lopulliseen viininviljelyaloista luopumiseen liittyvä järjestely sekä viinitarhojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskeva järjestelmä. Viiniviljelmien hallinnan tavoitteena on valvoa pinta-alojen kehitystä. Se nojautuu periaatteelle, jonka mukaan viiniköynnösten istuttaminen on kiellettyä ilman uudelleenistutusoikeutta tai uusien viljelmien istutusoikeutta. Sillä säännellään istutusoikeuksien luomista ja liikkumista. Kyseisiä säännöksiä on pääpiirteissään sovellettu yhteisössä 1970-luvun lopusta saakka. Viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1493/1999 [1] otettiin kuitenkin käyttöön eräitä muutoksia edelliseen yhteiseen markkinajärjestelyyn verrattuna. Kyseiset muutokset liittyvät osittain alan taloudellisen tilanteen kehittymiseen: molemmat tärkeimmät muutokset liittyvät toisaalta uusien viljelmien istutusoikeutta koskevien kiintiöiden vahvistamiseen kullekin jäsenvaltiolle ja toisaalta istutusoikeuksien varantojen luomiseen. [1] EYVL L 179, 14.7.1999, s. 1. Neuvosto on ilmaissut haluavansa tarkastella näiden säännösten soveltamista yhteisen markkinajärjestelyn ensimmäisten kolmen soveltamisvuoden kuluttua todeten seuraavaa: "Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä ja sen jälkeen kolmen vuoden välein Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän luvun täytäntöönpanosta. Kertomukseen voidaan tarvittaessa liittää ehdotuksia uusien istutusoikeuksien myöntämiseksi vastaisuudessa." [2] [2] Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 7 artiklan 3 kohta. Asianomainen viiniköynnösten istuttamista käsittelevä luku sisältää seuraavat säännökset: 1. Viiniköynnösten istuttamiskiellon jatkaminen: asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 1 ja 7 kohta. 2. Viinintuotantokyvyn hallinnointiin liittyvät toimenpiteet: - uusien viljelmien istutusoikeuksien jakaminen: asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 ja 6 artikla sekä viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä erityisesti tuotantokyvyn osalta annetun asetuksen (EY) N:o 1227/2000 [3] 3 artikla, [3] EYVL L 143, 16.6.2000, s. 1. - uudelleenistutusoikeuksien jakaminen: asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artikla ja asetuksen (EY) N:o 1227/2000 4 artikla, - istutusoikeuksien varannon käyttöönotto: asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artikla ja asetuksen (EY) N:o 1227/2000 5 ja 6 artikla. 3. Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 tehtyjen lainvastaisten istutusten säännönmukaistamista koskeva menettely, jossa poiketaan tietyin edellytyksin kiellosta pitää kaupan säännöstenvastaisesti istutetuista viiniköynnöksistä saatua viiniä: asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3-6 kohta ja asetuksen (EY) N:o 1227/2000 2 artikla. 1. Viiniköynnösten istuttamiskielto 1.1. Tavoite Viinialan yhteinen markkinajärjestely on vuodesta 1976 [4] saakka nojautunut periaatteelle, jonka mukaan viininvalmistukseen käytettäviä rypälelajikkeita tuottavien viiniköynnösten istuttaminen on kiellettyä. Periaatteen tavoitteena on viinintuotantokyvyn hallitseminen. [4] Neuvoston asetus (ETY) N:o 1162/76, annettu 17 päivänä toukokuuta 1976, viininviljelyn tuotantokyvyn mukauttamista markkinoiden tarpeisiin koskevista toimenpiteistä. Viiniköynnösten istuttamiskieltoa koskeva periaate otettiin käyttöön väliaikaisesti ja sitä on säännöllisesti jatkettu kyseisestä päivämäärästä alkaen. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 1 kohdassa tätä kieltoa jatkettiin viinivuoden 2009/10 loppuun asti. Lisäksi se tarjoaa jäsenvaltioille mahdollisuuden viinitarhojensa laadullisen hallintaan ohjaamalla istutuksia kuluttajien kysyntään mukautetun laatutuotannon suuntaan. 1.2. Lainsäädäntö Kyseinen periaate rajoittaa viiniköynnösten istuttamisvapautta, mutta se ei merkitse istuttamisen täydellistä kieltämistä: yhteisessä markkinajärjestelyssä sallitaan uudelleenistutukset ja tietyin edellytyksin uusien viljelmien istutukset. Viiniköynnösten istuttaminen ja uudelleenistuttaminen edellyttää tästä syystä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten myöntämää ennakkolupaa. Yhteiseen markkinajärjestelyyn asetuksen (EY) N:o 1493/1999 voimaantulosta alkaen sisältyneen uuden säännöksen mukaisesti istutuskieltoa koskevan periaatteen vastaisesti eli ilman uudelleenistutusoikeutta tai uusien viljelmien istutusoikeutta 1. syyskuuta 1998 alkaen istutetut alat on raivattava. Aiemmin yhteisön lainsäädännössä edellytettiin, että lainvastaisista istutuksista saatu tuotanto on tislautettava tuottajan kustannuksella. 1.3. Yhteisön säännösten soveltaminen Tämä järjestelmä on ollut voimassa lähes 30 vuotta. Jäsenvaltioilla on näin ollen käytössään hallinnollisia valvonta- ja tarkastusvälineitä järjestelmän täytäntöönpanemiseksi. Kansallisissa säädöksissä on toistettu lainsäädännön vastaisesti istutettujen viiniköynnösten raivausvelvoite. Komission käytettävissä ei ole tähän mennessä ollut numerotietoja pinta-aloista, joihin kyseistä säännöstä on sovellettu. Jäsenvaltioiden edellytetään kirjaavan ylös tämän säännöksen soveltamista koskevat tapaukset. Lisäksi on todettava, että istuttamiskieltoa sovellettiin vuoteen 1996 asti myös syötäväksi tarkoitettuihin viinirypäleisiin. Kieltoa on mainitusta vuodesta alkaen sovellettu kyseisten viinirypäleiden viiniyttämiseen lukuun ottamatta kuitenkaan kaksinkertaiseen luokitukseen kuuluvia viiniköynnöslajikkeita, joihin sovelletaan erityistä pakollisen tislauksen järjestelmää. 2. Tuotantokyvyn kehitys Tuotantokyky määritellään viiniköynnöstä kasvavaksi alaksi, johon lisätään alat, joille on myönnetty uudelleenistutusoikeuksia ja uusien viljelmien istutusoikeuksia. Tuotantokykyyn vaikuttaa näin ollen kolme säännösryhmää: uusien viljelmien istutusoikeuksia koskevat säännökset, uudelleenistutusoikeuksia koskevat säännökset ja istutusoikeuksien varantoja koskevat säännökset. 2.1. Uusien viljelmien istutusoikeudet 2.1.1 Tausta Viiniköynnösten istuttamiskieltoa koskevaan periaatteeseen on aina liittynyt säännöksiä sen soveltamisesta poikkeamisesta. Nämä poikkeukset kuuluivat osana politiikkaan, jonka tavoitteena on edistää viinien laatua mahdollistamalla määrätyillä alueilla tuotettujen laatuviinien (tma-laatuviinien) kehittäminen pöytäviinien kustannuksella. Tästä syystä entisen yhteisen markkinajärjestelyn viimeisinä soveltamisvuosina kunkin viinivuoden hintapaketissa myönnettiin oikeus määrätyn, asianomaisten jäsenvaltioiden kesken jaetun hehtaarimäärän uudelleen istuttamiseen laatuviinien, eli tma-laatuviinien ja maantieteellisellä merkinnällä varustettujen pöytäviinien, tuottamiseksi. Tätä joustavuutta vahvisti yhteisössä tuotettujen viinien määrä, joka oli satovuosina 1996, 1997 ja 1998 edeltäviä vuosia selvästi alemmalla tasolla. Tässä tilanteessa käytiin neuvottelut, jotka päätyivät uuden perusasetuksen antamiseen vuonna 1999, ja näissä olosuhteissa päätettiin ottaa käyttöön uusien viljelmien istutusoikeuksia koskevat jäsenvaltioiden kiintiöt. 2.1.2 Lainsäädäntö Lainsäädännössä erotetaan toisistaan kaksi uusien viljelmien oikeuksien ryhmää: - asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 1 kohdassa säädetään oikeuksista, joihin ei sovelleta selkeitä määrällisiä rajoituksia mutta joita käytetään yksinomaan erityisten hallinnollisten toimenpiteiden yhteydessä, - asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 2-5 kohdassa ja 6 artiklassa säädetään määrällisesti rajoitetuista uusien viljelmien istutusoikeuksista, joiden tarkoituksena on mahdollistaa laadukkaiden viinitarhojen kehittäminen. 2.1.2.1 Luonteeltaan hallinnolliset uusien viljelmien istutusoikeudet Kyseessä on edelliseen yhteiseen markkinajärjestelyyn sisältyneen säännöksen jatkaminen: jäsenvaltiot voivat myöntää uusien viljelmien istutusoikeuksia maanjakoon tai yleisen edun vuoksi toteutettavaan pakkolunastukseen liittyvien toimenpiteiden sekä kokeellisen viininviljelyn yhteydessä ja emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamiseksi. Neuvoston asetuksessa on näiden neljän erityistapauksen lisäksi otettu käyttöön viides tapaus: jäsenvaltiot voivat nyt myöntää uusien viljelmien istutusoikeuksia tuotantoon, joka on varattu yksinomaan viininviljelijän oman perheen kulutukseen. Nämä poikkeukset määritellään komission soveltamisasetuksessa. Uusien viljelmien istutusoikeuksien määrällistä jakamista rajoittaa niiden toimenpiteiden luonne, joita varten ne sallitaan. Tämän sääntelyn tavoitteena on kuitenkin välttää se, että kyseiset poikkeukset johtaisivat tuotantokyvyn merkittävään lisääntymiseen. - Maanjako- tai pakkolunastustoimien yhteydessä myönnettävät istutusoikeudet: viljelyaloille istutusoikeuksia myöntämällä suoritettava korvaus rajoitetaan 105 prosenttiin viljelyaloista, joihin näitä toimia sovellettiin (ks. asetuksen (EY) N:o 1227/2000 3 artiklan 1 kohta). - Kokeellisen viininviljelyn yhteydessä myönnettävät istutusoikeudet: kokeiluajanjaksojen kesto on rajoitettu. Asetuksen (EY) N:o 1227/2000 3 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään, että tämän ajanjakson jälkeen tuottajan on omalla kustannuksellaan raivattava kyseiset viiniköynnökset, ja niistä saatu tuotanto on tislattava kokeiluajanjakson päättymisen ja tosiasiallisen raivauksen välisenä aikana, tai kyseiset viiniköynnökset "säännönmukaistetaan" hankkimalla uudelleenistutusoikeus tai kiintiöön kuuluva uusien viljelmien istutusoikeus. - Emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamiseen myönnettävät istutusoikeudet: tämä tuotanto on teknisistä syistä ajallisesti rajoitettu, ja kyseisen ajanjakson jälkeen viiniköynnöksistä voidaan tuottaa viiniä. Tästä syystä asetuksen (EY) N:o 1227/2000 3 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetään, että emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamisen jälkeen sovelletaan samoja säännöksiä kuin kokeellisen viininviljelyn yhteydessä. - Uusien viljelmien istutusoikeuksien myöntäminen viininviljelijän oman perheen kulutukseen: jäsenvaltioille asetuksen (EY) N:o 1227/2000 3 artiklan 6-8 kohdassa asetetut velvoitteet liittyvät valvontajärjestelyihin, joilla varmistetaan, että tuotettuja viinejä ei pidetä kaupan. Ellei kaupan pitämisen kieltoa noudateta, kyseiset viiniköynnökset on raivattava tuottajan kustannuksella. Lisäksi jäsenvaltioiden on vahvistettava enimmäispinta-ala, joka voidaan tätä tarkoitusta varten myöntää tuottajille. 2.1.2.2 Luonteeltaan taloudelliset uusien viljelmien istutusoikeudet Neuvoston asetuksessa käytetään kahta eri ilmaisua kyseisten uusien viljelmien istutusoikeuksien määrittelemiseksi: 3 artiklan 2 kohdassa puhutaan uusien viljelmien istutusoikeuksista ja 6 artiklan 1 kohdassa uusista istutusoikeuksista. Asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut oikeudet on tarkoitettu maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien (tma-laatuviinien ja maaviinien) tuotantoon. Tällaisten viinien markkinat ovat kasvussa. Tämä säännös sisältyi jo edelliseen yhteiseen markkinajärjestelyyn [5]. Näiden oikeuksien myöntäminen edellyttää todisteiden esittämistä siitä, että edunsaajina olevien viinitarhojen tuotanto on kysyntää pienempi. Asianomaisen jäsenvaltion on asetuksen (EY) N:o 1227/2000 3 artiklan 9 kohdan mukaisesti pystyttävä esittämään nämä todisteet kyseisten oikeuksien myöntämiseksi, joka ei kuitenkaan edellytä komission ennakkolupaa. [5] Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 822/87 6 artiklan 1 kohta. Asetuksen 6 artiklassa tarkoitetut istutusoikeudet on niin ikään tarkoitettu maantieteellisellä merkinnällä varustettujen pöytäviinin ja tma-laatuviinien tuottamiseen. Niitä voidaan kuitenkin myöntää muihinkin käyttötarkoituksiin: lainvastaisten istutusten säännönmukaistamiseen [6] ja viinitarhan rakenneuudistukseen [7]. Tällaiset käyttötarkoitukset ovat kuitenkin periaatteessa rajallisia, ja 6 artiklan oikeudet vastaavat pääosiltaan 3 artiklan 2 kohdan oikeuksia, jotka vähennetään asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti joka tapauksessa mainitun asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetuista kiintiöistä. [6] Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan b alakohta. Tällöin niiden käyttö, joka vastaa uudelleenistutusoikeuksien käyttöä, ei edistä tuotantokyvyn lisäämistä. [7] Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 11 artiklan 3 kohta. Asetuksessa säädetään, että 3 artiklan 2 kohdan oikeudet on myönnettävä 31 päivään heinäkuuta 2003 mennessä. Tämä päivämäärä vahvistettiin, jotta jäsenvaltiot voisivat jatkaa uusien viljelmien istutusoikeuksien myöntämistä tma-laatuviinejä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettuja pöytäviinejä tuottaville viinitarhoille, kunnes istutusoikeuksien varannot otetaan käyttöön (ks. kohta 2.1.3.2.1). 2.1.1 Yhteisön säännösten soveltaminen 2.1.3.1 Luonteeltaan hallinnolliset uusien viljelmien istutusoikeudet 2.1.3.1.1 Myönnettyjä uusien viljelmien istutusoikeuksia koskevat jäsenvaltioiden ilmoittamat numerotiedot ovat seuraavat: Taulukko 1 >TAULUKON PAIKKA> Saksa ja Italia ovat myöntäneet istutusoikeuksia viininviljelijän oman perheen kulutukseen seuraavasti: Saksassa myönnettiin 0,52 hehtaaria viinivuosiksi 2000/01-2002/03 ja Italiassa 97,16 hehtaaria viinivuodeksi 2000/01. 2.1.3.1.2 Vaikutukset tuotantokykyyn Luonteeltaan hallinnollisilla uusien viljelmien istutusoikeuksilla ei yleisesti ottaen ole minkäänlaista vaikutusta tuotantokykyyn lukuun ottamatta viininviljelijän oman perheen kulutukseen tarkoitettuun tuotantoon myönnettyjä oikeuksia. Maanjakoon tai pakkolunastukseen liittyvien toimien yhteydessä myönnetyillä oikeuksilla korvataan viinitarhojen lakkauttamista niitä vastaavalla pinta-alalla: kyse on taloudellisesti katsottuna itse asiassa uudelleenistutusoikeuksista. Kokeelliseen viininviljelyyn ja emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamiseen myönnettävät istutusoikeudet peruutetaan taloudellisesti kokeiluajanjakson ja emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamisen lopussa, koska viljelmät pysyvät uudelleenistutusoikeuksien käytön myötä pinta-alaltaan vastaavan kokoisina. Uusien viljelmien istutusoikeuksina voidaan taloudellisessa mielessä pitää näin ollen ainoastaan viininviljelijän oman perheen kulutukseen myönnettäviä istutusoikeuksia. Vaikka näiltä viljelyaloilta saatua tuotantoa ei voida pitää kaupan, kyseiset viljelyalat eivät johda käytettävissä olevien uudelleenistutusoikeuksien vähentämiseen, joten tuloksena on tuotantokyvyn lisääntyminen. Tämä lisäys on kuitenkin marginaalinen, noin 100 hehtaaria, ja se kompensoituu todennäköisesti pienten perheviinitilojen omaehtoisilla lakkauttamisilla alueilla, joilla tällainen viininviljelyperinne on hyvin yleinen. 2.1.3.2 Luonteeltaan taloudelliset uusien viljelmien istutusoikeudet 2.1.3.2.1 Tällä hetkellä käytettävissä olevat tiedot ovat seuraavat: Taulukko 2 >TAULUKON PAIKKA> Näiden tietojen perusteella voidaan tehdä seuraavat havainnot: a) Kreikka ja Espanja sekä vähäisemmässä määrin Portugali ja Ranska ovat käyttäneet suuren osan asetuksen (EY) N:o 1493/1999 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetuista uusia istutusoikeuksia koskevista kiintiöistään seuraavassa taulukossa esitetyllä tavalla: Taulukko 3 >TAULUKON PAIKKA> Ellei huomioon oteta Italiaa, joka ei vastoin asetuksessa (EY) N:o 1227/2000 säädettyjä velvoitteita ole toimittanut mitään tietoja kahdelta viime viinivuodelta, uusien viljelmien istutusoikeuksia koskevien kiintiöiden määrä on 38 067 hehtaaria ja jaettujen kiintiöiden määrä 31 125 hehtaaria, joka vastaa 81,7:ää prosenttia. On tärkeää huomioida, että ellei asetuksen (EY) N:o 1493/1999 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja oikeuksia myönnetä asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti 31. päivään heinäkuuta 2003 mennessä, ne siirretään jäsenvaltioiden käyttöön ottamiin istutusoikeuksien varantoihin. Niiden "elinikä" on näin ollen viisi viinivuotta, kuten asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 5 kohdassa säädetään. Näin ollen niitä voidaan myöntää viinivuoden 2007/08 loppuun asti. [8] [8] Kun tuottajalle myönnetään istutusoikeus, tämän on käytettävä se ennen oikeuden myöntämispäivää seuraavan toisen viinivuoden päättymistä [asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 4 kohta]: 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja oikeuksia voidaan näin ollen käyttää viinivuoden 2009/10 loppuun asti. b) Seuraavat oikeudet on myönnetty pääasiassa tma-laatuviinin tuottamiseen: Taulukko 4 >TAULUKON PAIKKA> Koska Italian tiedot kuitenkin puuttuvat viinivuosilta 2001/02 ja 2002/03, tilanteesta ei voida esittää kokonaisarviota. 2.1.3.2.2 Vaikutukset tuotantokykyyn 51 000 hehtaaria 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja uusia istutusoikeuksia vastaa 1,53:a [9] prosenttia yhteisön viininviljelyalasta perusasetuksen antamisen ajankohtana. Nämä uudet istutusoikeudet lisäävät näin ollen viinintuotantokykyä. [9] 1,53 prosenttia, jos otetaan huomioon yhteisön viininviljelyala sellaisena kuin se määritellään jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti toimittamissa selvityksissä. Ks. jäljempänä oleva kohta 2.4.2. Mainituista 51 000 hehtaarista lähes kaksi kolmasosaa on myönnetty uuden yhteisen markkinajärjestelyn kolmen ensimmäisen soveltamisvuoden jälkeen. Edunsaajat eivät ole vielä käyttäneet myönnettyjä 31 949 hehtaaria kokonaisuudessaan, vaan osa kyseisistä aloista otetaan tosiasialliseen tuotantoon vasta kaksi tai kolme vuotta myöhemmin. Sen vuoksi tässä vaiheessa ei ole mahdollista mitata tarkoin sitä, miten vuoden 1999 päätökset ovat vaikuttaneet tuotannon kehittymiseen 1. elokuuta 2000 alkaen, jolloin uutta yhteistä markkinajärjestelyä alettiin soveltaa. 2.2. Uudelleenistutusoikeudet 2.2.1 Lainsäädäntö Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklassa ja asetuksen (EY) N:o 1227/2000 4 artiklassa toistetaan suurelta osin seuraavat, nykyisen yhteisen markkinajärjestelyn mukaisesti jo voimassa olevat säännökset: - oikeuksien automaattinen luominen raivauksen jälkeen [10], [10] Lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1227/2000 4 artiklan 1 kohdassa lueteltuja raivauksia, joiden tilannetta säännellään "luonteeltaan hallinnollisia" uusien viljelmien istutusoikeuksia koskevilla säännöksillä [asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 1 kohta]. - mahdollisuus siirtää näitä oikeuksia viinitilalta toiselle saman jäsenvaltion sisällä, - näiden oikeuksien voimassaoloaika, joka voi olla enintään kahdeksan viinivuotta. Tärkein uudessa yhteisessä markkinajärjestelyssä käyttöön otetuista uudistuksista on mahdollisuus uudelleenistutusoikeuden käyttöön "ennakolta". Periaatteena on antaa tuottajalle lupa istuttaa viiniköynnöksiä ennen kuin vastaavan kokoinen viininviljelyala on raivattu. Tämän säännöksen tarkoituksena on välttää tulonmenetysten aiheutuminen tuottajalle raivauksen ja sen ajankohdan välillä, jolloin uudelleenistutetut viiniköynnökset alkavat tuottaa satoa, ja sitä ohjaillaan asetuksen (EY) N:o 1227/2000 4 artiklan 2, 3, 4 ja 5 kohdassa säädetyillä toimenpiteillä. Seuraavassa kuvaillun sääntelyn tavoitteena on estää se, että etukäteen toteutettu uudelleenistutus johtaisi tuotantokyvyn pysyvään ja järjestelmälliseen lisääntymiseen: - vahvistetaan määräaika, johon mennessä tuottajan on toteutettava raivaus, - kielletään pitämästä kaupan samanaikaisesti uudelleenistutetulta viljelyalalta ja vielä raivaamattomalta viljelyalalta saatuja tuotteita, - tuottajia velvoitetaan asettamaan vakuus raivaussitoumuksen varmistamiseksi. Tämän lisäksi asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklan 4 kohdan viimeisessä alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on viinitilojen välisten uudelleenistutusoikeuksien siirtojen yhteydessä varmistettava, että siirrot eivät johda tuotantokyvyn kasvuun. Siinä täsmennetään, että kyseistä periaatetta sovelletaan varsinkin silloin, kun siirtäminen tapahtuu kastelemattomilta aloilta kastelluille aloille. Tältä osin on muistutettava, että uudelleenistutusoikeutta käytetään periaatteessa sillä samalla viinitilalla, jolla raivaus on toteutettu. Oikeuksien siirtäminen viinitilojen välillä on yksi jäsenvaltioiden käytettävissä oleva mahdollisuus. Kun uudelleenistutusoikeutta käytetään viinitilan sisällä, lainsäädännössä ei edellytetä valvomaan sen vaikutusta tuotantokykyyn. Viiniköynnöksen viljelymenetelmän tai viiniköynnöslajikkeen muutos vaikuttaa kuitenkin väistämättä tuotantokykyyn [11]. [11] Uudelleenistutusoikeus ei ole sidoksissa raivattuun viiniköynnöslajikkeeseen vaan yksinomaan raivattuun viljelyalaan. Eri viiniköynnöslajikkeiden potentiaalinen tuotos kuitenkin vaihtelee. Varsinkin viinitilojen välisten siirtojen yhteydessä viljelykäytännöt voivat olla täysin erilaiset, mikä vaikuttaa asianomaisten viljelylohkojen tuotoksiin. 2.2.2 Yhteisön säännösten soveltaminen Kaikissa jäsenvaltioissa on hyödynnetty lainsäädännön tarjoamia mahdollisuuksia: viinitilojen välisiä siirtoja ja oikeuksien kahdeksan vuoden voimassaoloaikaa. Tuotantokyvyn hallinnan takaavat kansalliset säännökset ovat tästä syystä tärkeässä asemassa. Tällaisilla säännöksillä joko varmistetaan, että uudelleen istutetun viljelyalan osalta ei ole odotettavissa tuotoksen lisääntymistä tai mukautetaan pinta-alaa, jolle uudelleenistutusoikeuksia on myönnetty, kun tuotoksen lisääntyminen on odotettavissa. Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet tällaisia sääntöjä kansallisissa (tai alueellisissa) säädöksissään, mutta soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen määrittely on tässä vaiheessa vaikeaa. 2.2.3. Vaikutukset tuotantokykyyn Uuden yhteisen markkinajärjestelyn tullessa voimaan uudelleenistutusoikeuksia oli jäsenvaltioiden toimittamien selvitysten mukaan käytettävissä 5,9 prosenttia viininviljelyaloista. Jos oletetaan, että yhteisön keskituotos on 50 hl/ha, ne vastaavat 10 miljoonan hehtolitran tuotantopotentiaalia. Uudelleenistutusoikeuksien taso oli viinivuoden 2002/03 lopussa seuraava: Taulukko 5 >TAULUKON PAIKKA> Uudelleenistutusoikeudet vähenivät kolmen viinivuoden aikana Itävallassa 10 prosenttia ja Espanjassa 4 prosenttia. Espanjassa väheneminen johtuu suurelta osin näiden oikeuksien käytöstä lainvastaisten istutusten säännönmukaistamista koskevassa menettelyssä. Muissa jäsenvaltioissa kehitys oli päinvastainen kuin Espanjassa: käytettävissä olevat uudelleenistutusoikeudet ovat kolmen viime viinivuoden aikana lisääntyneet 14 prosenttia. [12] Tämä lisäys voi johtua ainoastaan uudelleenistutusoikeuden avaavien raivausten määrän lisääntymisestä. Kyseinen vaikutus on todennäköisesti ainakin osittain seurausta raivausvyöryn aloittavasta viinitarhojen rakenneuudistuksesta. [12] Tämä lisäys on todellisuudessa pienempi, sillä Kreikassa ja Luxemburgissa täytyi vuonna 1999 olla käytettävissä olevia uudelleenistutusoikeuksia. Uudelleenistutusoikeuksia vastaava viljelyala on kolmen viinivuoden aikana kasvanut yhteensä (lukuun ottamatta Italiaa, jonka osalta uudelleenistutusoikeuksien kehitys ei ole tiedossa) 3,9 prosenttia, ja sen osuus oli viinivuoden 2002/03 lopussa 6,1 prosenttia kaikista viininviljelyaloista. 2.3. Istutusoikeuksien varanto 2.3.1 Tausta Kuten kohdassa 2.1.1 todetaan, neuvottelut, joiden päätteeksi annettiin asetus (EY) N:o 1493/1999, käytiin sen jälkeen, kun oli havaittu yhteisön viinituotannon ja viininviljelyalojen vähentyneen merkittävästi. [13] [13] Ks. viininviljelyaloista vuosina 1989-1999 laadittu Eurostatin tilastotutkimus, jossa todetaan, että viinin tuotantoon tarkoitettu yhteisön viininviljelyala väheni kyseisellä vuosikymmenellä 14,5 prosenttia. Yksi tämän vähentymisen tärkeimmistä syistä on useiden käyttämättä jääneiden uudelleenistutusoikeuksien häviäminen. Oikeuksien häviämisen välttämiseksi hyväksyttiin ajatus, jonka mukaan ehdotetaan kyseisten oikeuksien systemaattisen palauttamisen järjestelmää. Tämän vuoksi otettiin käyttöön oikeuksien varanto, joka mahdollistaa erääntyneiden uudelleenistutusoikeuksien palauttamisen. 2.3.2 Lainsäädäntö Varanto on jäsenvaltioiden käytössä oleva väline, joka mahdollistaa istutusoikeuksien pysyvän kierrätyksen ja uudelleenjaon. 2.3.2.1 Istutusoikeuksien pysyvän kierrätyksen väline Uudelleenistutusoikeuksien lisäksi varantoon siirretään myös asetuksen (EY) N:o 1493/1999 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja uusien viljelmien istutusoikeuksia. Tärkeimpänä toimenpiteenä on siirtää takaisin varantoon ne uusien viljelmien istutusoikeudet ja uudelleenistutusoikeudet, joita ei ole käytetty säädetyssä määräajassa. Myös sellaiset varantoon siirretyt ja sieltä jaetut oikeudet, joita ei kuitenkaan käytetä säädetyn määräajan kuluessa, siirretään takaisin varantoon. 2.3.2.2 Istutusoikeuksien uudelleenjakamisen väline Varantoon palautettujen tai hankittujen istutusoikeuksien uudelleenjakamiseen sovelletaan tiettyjä edellytyksiä. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa: "Jäsenvaltioiden on varmistettava, että paikka, jossa varannosta myönnettyjä istutusoikeuksia käytetään, niihin käytetyt lajikkeet ja viljelymenetelmät ovat sellaisia, että niillä voidaan taata tuotannon sopeuttaminen markkinoiden vaatimuksiin ja että sadot vastaavat sen alueen keskiarvoa, jolla nämä oikeudet käytetään. Tämä pätee erityisesti silloin, kun kastelemattomilta aloilta peräisin olevat istutusoikeudet käytetään kastelluilla aloilla." Kyseisessä neuvoston asetuksessa kehotetaan siis jäsenvaltioita varmistamaan, että varannosta siirrettyjen oikeuksien käyttö suunnataan sellaisten viinien tuotantoon, joille on olemassa markkinat ja ettei näiden oikeuksien käyttö aiheuta tuotannon lisääntymistä. Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat asetuksen (EY) N:o 1227/2000 5 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti vähentää viljelyaloja, joita istutusoikeudet koskevat, kun oikeus siirretään alueelle, jolla tuotokset ovat suuremmat kuin alueella, jolla oikeus syntyi. Päinvastainen toimi ei ole yhteisön sääntelyssä sallittu. Lisäksi jäsenvaltioilla on varannon ansiosta käytössään väline, jolla helpotetaan tuotantokyvyn määrällistä mukauttamista kysyntää vastaavaksi. Jäsenvaltiot voivat hallinnoida viljelmiä hidastamalla tai nopeuttamalla varannosta tuottajille siirrettävien oikeuksien myöntämistahtia. Varantoon voi sisältyä näin ollen seuraavia istutusoikeuksia: - käyttämättä jääneet ja palautetut uudelleenistutusoikeudet (asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklan 5 kohta ja 5 artiklan 2 kohta), - uudelleenistutusoikeudet, jotka on ostettu varantoon edunsaajilta (asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 2 kohdan b alakohta), - käyttämättä jääneet ja palautetut uusien viljelmien istutusoikeudet (asetuksen (EY) N:o 1493/1999 3 artiklan 4 kohta ja 5 artiklan 2 kohta), - asetuksen (EY) N:o 1493/1999 6 artiklassa tarkoitetuista uusista istutusoikeuksista aiheutuvat uusien viljelmien istutusoikeudet (asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 2 kohdan c alakohta), - oikeudet, jotka sisältyivät jo aiemmin varantoon ja jotka siirretään sinne takaisin, koska niiden edunsaajat eivät käyttäneet niitä ajoissa (asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 2 ja 6 kohta). 2.3.3 Yhteisön säännösten soveltaminen 2.3.3.1 Kukin jäsenvaltio voi ottaa varantojärjestelmän käyttöön kansallisella tai alueellisella tasolla tai sekä kansallisella että alueellisella tasolla. Taulukko 6 >TAULUKON PAIKKA> Tilanne vaihtelee jäsenvaltioittain. Luxemburg on ainoa jäsenvaltio, jossa varantojärjestelmää ei ole otettu käyttöön. Saksalla on sekajärjestelmä: joillain alueilla on käytössä varantoja ja toisilla alueilla "tehokas järjestelmä" (ks. kohta 2.3.5). Kreikka, Ranska ja Portugali ovat ottaneet käyttöön kansallisen varantojärjestelmän ilman alueellisia varantoja. Italialla on käytössään yksinomaan alueellisten varantojen järjestelmä; Espanjalla ja Itävallalla on sekajärjestelmä eli kansallinen varanto sekä alueellisia varantoja. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 7 kohdassa säädetään, että alueellisten varantojen väliset siirrot ovat mahdollisia. Näyttää kuitenkin siltä, että istutusoikeuksien liikkuminen alueiden välillä on vaikeaa, koska yksikään alue ei halua tuotantokykynsä vähenevän. Vaikka tämä tilanne on kansallisen varantojärjestelmän ansiosta yleisesti hallinnassa Kreikassa, Ranskassa ja Portugalissa (mikä ei kuitenkaan estä vaikeuksien ilmenemistä), se on sitä vastoin ongelmallinen Saksassa ja erityisesti Espanjassa ja Italiassa. Jos saman jäsenvaltion alueiden väliset oikeuksien siirrot ovat vähäisiä, alueellisten viinitarhojen moninaisuuden vuoksi on itse asiassa mahdollista, että joillakin alueilla on liian vähän istutusoikeuksia kun taas toisilla alueilla on samanaikaisesti käytettävissään käyttämättä jääneiden tai jopa käyttökelvottomien oikeuksien varanto. 2.3.3.2 Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 4 kohdassa säädetyt velvoitteet, joiden tarkoituksena on välttää tuotantokyvyn lisääntyminen varannosta tehtävien oikeuksien siirtojen vuoksi, ovat luonteeltaan samanlaisia kuin uudelleenistutusoikeuksien siirtojen osalta säädetyt velvoitteet (asetuksen (EY) N:o 1493/1999 4 artiklan 4 kohta). Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet kohdassa 2.2.1 esitettyjä vastaavat säännökset, mutta kuten uudelleenistutusoikeuksien suorien siirtojen osalta, niiden vaikutuksia on vielä ennenaikaista mitata, varsinkin kun jäsenvaltiot ovat ottaneet varannot tosiasiallisesti käyttöön vasta viinivuonna 2001/02 tai 2002/03. Tämän lisäksi seuraava taulukko osoittaa, että pinta-ala, joka liittyy varantoihin viinivuoden 2002/03 lopussa siirrettyihin oikeuksiin, on pieni, ja että oikeuksia ei vielä kyseisenä ajankohtana ollut Kreikassa, Ranskassa ja Italiassa siirretty lainkaan varantoihin. Taulukko 7 >TAULUKON PAIKKA> 2.3.4 Vaikutukset tuotantokykyyn Varantojärjestelmän käyttöönotto on olennaisen tärkeää tuotantokyvyn hallitsemisen kannalta. Varantojärjestelmä on riippumaton vaikutuksista, jotka liittyvät alhaisen tuotoksen alueiden oikeuksien siirtämiseen korkean tuotoksen alueille, johtuupa kyseinen tuotoksen ero viiniköynnöslajikkeista tai viljelykäytännöistä [14], ja se muodostaa välineen, jolla voidaan järjestelmällisesti ja absoluuttisesti välttää istutusoikeuden häviäminen sen käyttämättä jäämisen johdosta. Käyttämättä jäänyt oikeus siirretään aina takaisin oikeuksien jakelujärjestelmään. [14] Tämä ongelma esiintyy myös viinitilojen välisissä uudelleenistutusoikeuksien suorissa siirroissa. Asiasta säädetään myös 4 artiklan 4 kohdan viimeisessä alakohdassa. Näin ollen jäsenvaltion tuotantokykyyn liittyvä pinta-ala (= viiniköynnöstä kasvava ala + käytettävissä olevat uudelleenistutusoikeudet) ei voi enää pienentyä, mikäli kyseinen jäsenvaltio harjoittaa tehokasta oikeuksien hallinnointia. 2.3.5 Istutusoikeuksien hallinnoinnin "tehokas järjestelmä" Oikeuksien varantojärjestelmän soveltaminen ei ole pakollista, kuten asetuksen (EY) N:o 1493/1999 5 artiklan 8 kohdassa todetaan. 2.3.5.1 Lainsäädäntö Jos jäsenvaltio päättää olla soveltamatta varantojärjestelmää, sillä ei ole yleisesti ottaen käytössään oikeudellisia keinoja kierrättää järjestelmällisesti istutusoikeuksia, joita ei ole käytetty säädetyssä määräajassa. Uusien viljelmien istutusoikeuksien jakaminen sekä uudelleenistutusoikeuksien käyttöä ja siirtoja koskeva valvonta toteutetaan sitä vastoin ennen uuden yhteisen markkinajärjestelyn täytäntöönpanoa voimassa olleiden kansallisten hallinnollisten määräysten mukaisesti. Jäsenvaltioiden, joissa päätetään olla ottamatta käyttöön varantojärjestelmää, on todistettava komissiolle, että ne hallinnoivat istutusoikeuksiaan tehokkaasti. Neuvoston asetuksessa vahvistetaan niin ikään seuraavat uudelleenistutusoikeuksiin liittyvät täydentävät säännöt: - uudelleenistutusoikeudet ovat voimassa 10 vuotta, - jäsenvaltiot voivat pidentää tätä voimassaoloaikaa 13 vuoteen. Kyseisten säännösten tarkoituksena on kompensoida osittain varannon mahdollistamaa istutusoikeuksien järjestelmällistä ja jatkuvaa kierrätystä. 2.3.5.2 Yhteisön säännösten soveltaminen Luxemburg on ainoa jäsenvaltio, joka on päättänyt ottaa käyttöön tehokkaan järjestelmän koko viininviljelyalansa osalta. Se aikoo mukauttaa lainsäädäntöään pidentääkseen oikeuksien voimassaoloajan 13 vuoteen. Saksalla on käytössään sekajärjestelmä (ks. kohta 2.3.3.1). Uudelleenistutusoikeuksien voimassaoloaika on tehokkaan järjestelmän soveltamisalueilla 13 vuotta. 2.3.5.3 Vaikutukset tuotantokykyyn Luxemburg ja Saksa ovat ainoat jäsenvaltiot, jotka ovat Eurostatin julkaisemien tutkimusten kattamalla kaudella 1989-1999 säilyttäneet tuotantokykynsä ennallaan niiden sääntelyvälineiden avulla, jotka tuolloin olivat niiden käytettävissä. Vuonna 1999 käyttöön otetussa yhteisessä markkinajärjestelyssä jäsenvaltioille ehdotetaan uusia keinoja tuotantokyvyn laskusuuntauksen pysäyttämiseksi. Luxemburgissa ja eräillä Saksan alueilla päätettiin siis olla käyttämättä mainittuja keinoja. On ennenaikaista arvioida "tehokkaan järjestelmän" todellisia vaikutuksia tuotantokykyyn, mutta voidaan kohtuudella katsoa, että sillä ei ole merkittävää vaikutusta sikäli kuin uusi yhteinen markkinajärjestely ei ole tosiasiallisesti muuttanut oikeuksien hallinnointijärjestelmää näissä kahdessa jäsenvaltiossa. 2.4. Tuotantokyvyn kehitys 1. elokuuta 2000 alkaen 2.4.1 Pinta-alat Komissiolla on käytettävissään kolme tietolähdettä viininviljelyalojen selvittämiseksi. Ensimmäinen perustuu viininviljelyaloja koskevien tilastotietojen keruusta 5 päivänä helmikuuta 1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 357/79 soveltamiseen. Viimeinen perustutkimus koskee vuotta 1999. Toinen tietolähde perustuu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 16 artiklan 1 kohdan soveltamiseen. Jäsenvaltioiden edellytetään toimittavan viininviljelyaloistaan selvitys, jotta voitaisiin soveltaa eräitä uudessa yhteisessä markkinajärjestelyssä vahvistettuja säännöksiä, etenkin viinitarhojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevaa politiikkaa. Kolmas tietolähde perustuu viinitilarekisteriin tai graafiseen viitepohjaan, joita on käytettävä viinialan tarkastusten soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 14 päivänä joulukuuta 2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2729/2000 5 artiklan mukaisesti. Käytettävissä olevat tiedot ovat seuraavat: Taulukko 8 >TAULUKON PAIKKA> Ellei oteta huomioon muutamia näiden kahden tietolähteen päivämäärien välisiä eroavuuksia, jotka voivat selittää ilmoitettujen pinta-alojen väliset hyvin vähäiset eroavuudet (Saksa ja Ranska), todetut erot ovat Luxemburgia lukuun ottamatta erittäin merkittäviä. 2.4.2 Selvityksen kattamien pinta-alojen kehitys Viininviljelyalat ovat pienentyneet 1,3 prosenttia uuden yhteisen markkinajärjestelyn kahden soveltamisvuoden jälkeen. Taulukko 9 >TAULUKON PAIKKA> Tämä pienentyminen on seurausta lähinnä viinitarhojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevien ohjelmien täytäntöönpanosta, joka johtaa viinitarhojen raivauksiin ennen viinimarkkinoiden tarpeisiin paremmin mukautettujen viiniköynnöslajikkeiden uudelleenistutuksia. Merkittävintä viininviljelyalan pienentyminen on niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat eniten sitoutuneita kyseiseen rakenneuudistuspolitiikkaan. Viininviljelyalat ovat pienentyneet muissa jäsenvaltioissa kuin Kreikassa ja Ranskassa. Kreikka ja Ranska ovat juuri ne jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet viinitarhojen rakenneuudistuspolitiikkaa suurimmalla viipeellä. Yleisesti ottaen näyttää siltä, että tuotantokyky, joka katsotaan viininviljelyalojen ja käytettävissä olevien uudelleenistutusoikeuksien yhteenlasketuksi määräksi, on uuden yhteisen markkinajärjestelyn kolmena ensimmäisenä soveltamisvuonna edelleen laskenut [15] mutta hyvin lievästi [16]. [15] Ks. Eurostatin tutkimus (Theme 5-25/2003), joka osoittaa, että viinintuotantoon tarkoitetut pinta-alat ovat vähentyneet 14,5 prosenttia vuosien 1989 ja 1999 välisenä aikana. [16] Jälleen kerran lukuun ottamatta Italiaa, jonka tietoja ei ole toimitettu komissiolle. Taulukko 10 >TAULUKON PAIKKA> Yhteisön viinintuotantokyky on laskenut uuden yhteisen markkinajärjestelyn kolmen ensimmäisen soveltamisvuoden aikana alle prosentin, kun Italiaa ei oteta huomioon. Tuotantokyky on pinta-alojen tapaan kehittynyt eri tavoin eri jäsenvaltioissa. Tuotantokyvyn kehitys on sidoksissa niin lainvastaisten istutusten säännönmukaistamiseen (ks. kohta 3 jäljempänä) kuin viinitarhojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevaan politiikkaan. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen, vielä myöntämättä olevien uusien istutusoikeuksien kiintiöitä vastaavat pinta-alat eivät sisälly tuotantokykyä koskeviin tietoihin. 51 000 hehtaarista on myönnetty 31 949 hehtaaria (ks. edellä oleva taulukko 3). Ellei Italiaa oteta huomioon, jäljellä on näin ollen 6 943 hehtaaria vielä myöntämättä olevia uusia istutusoikeuksia, jotka on vähennettävä 25 406 hehtaarin suuruisesta tuotantokyvyn alentumisesta (ks. taulukko 10); lisäksi edunsaajina olevat tuottajat eivät olleet markkinointivuoden 2002/03 loppuun mennessä vielä käyttäneet uusien istutusoikeuksien muodossa jo jaetuista 31 125 hehtaarista määrittelemätöntä mutta todennäköisesti merkittävää osuutta. Viinintuotantokyvyn aleneminen olisi näin ollen pahimmillaan (eli olettaen, että kaikki myönnetyt uudet istutusoikeudet on otettu huomioon taulukon 10 tiedoissa) 0,65 prosenttia yhteisen markkinajärjestelyn kolmen ensimmäisen soveltamisvuoden kuluttua. Tämä luku on liian alhainen ollakseen todellisuudessa merkittävä. Yleisesti voidaan todeta, että sääntelyvälineiden tarkoituksena on säilyttää ennallaan yhteisön viinintuotantokyky, joka laski voimakkaasti 1990-luvulla (ja sitäkin enemmän 1980-luvulla). Vaikka tässä vaiheessa on liian aikaista tutkia uuden yhteisen markkinajärjestelyn vaikutuksia, käytettävissä olevat tiedot näyttäisivät vahvistavan, että tuotantokyky on säilynyt suurin piirtein vakaana kolmen vuoden ajan. Lopuksi on syytä muistuttaa, että tämä päätelmä perustuu tietoihin, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädetyn viinialan selvityksen päivityksen yhteydessä, joten tiedot eivät vastaa muissa yhteyksissä toimitettuja tietoja. 2.5. Komission päätelmä uusia istutusoikeuksia koskevan yhteisön varannon käyttöön liittyvästä ongelmasta Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 6 artiklan 1 kohdassa yhteisön varantoon myönnetään 17 000 hehtaaria. Italia ja Kreikka ovat laatineet virallisen pyynnön ylimääräisten istutusoikeuksien saamiseksi. Uudessa yhteisessä markkinajärjestelyssä otetaan käyttöön sääntelyvälineet yhteisön viinintuotantokyvyn ylläpitämiseksi. Tuotantokyvyn taso vaikuttaa säilyneen ennallaan vuodesta 2000 alkaen. Jäsenvaltioiden kesken jaettujen 51 000 hehtaarin vaikutuksia ei voida vielä mitata. Näin ollen on ennenaikaista lisätä yhteisön viininviljelyaloihin 17 000 lisähehtaaria. 3. Lainvastaisten istutusten säännönmukaistaminen 3.1. Tavoite Uudessa yhteisessä markkinajärjestelyssä otetaan käyttöön uusi seuraamus vanhaan markkinajärjestelyyn verrattuna: istutuskiellon vastaisesti 1. syyskuuta 1998 alkaen istutetut alat on raivattava, kun aiemmin yhteisön lainsäädännössä edellytettiin ainoastaan, että kyseisistä viljelmistä saatu tuotanto on tislattava. Tämän muutoksen johdosta on otettu käyttöön ehdollisen säännönmukaistamisen järjestelmä ennen 1. syyskuuta 1998 tehtyjen lainvastaisten istutusten osalta. Tavoitteena on, että tämän menettelyn päätteeksi yhteisön viininviljelyaloihin ei enää sisälly lainvastaisia istutuksia ja että yhteisön viininviljelyaloja koskevat tilastot vastaavat todellisuutta. 3.2. Lainsäädäntö Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 2-6 kohdassa määritellään ennen 1. syyskuuta 1998 lainvastaisesti istutettujen viiniköynnösten säännönmukaistamista koskeva menettely. Säännönmukaistamista koskeva menettely toteutetaan poikkeuksen muodossa seuraavasti: 1) Asianomainen viininviljelijä voi menettelyn käynnistämisestä alkaen tislattavaksi toimittamisen sijasta pitää kaupan lainvastaisista istutuksistaan saatuja tuotteita, joten viljelijään sovelletaan poikkeusta velvoitteesta, jonka mukaan hänen olisi tislattava tuotteet omalla kustannuksellaan. 2) Jos asianomaisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen tekee säännönmukaistamista koskevaa pyyntöä tarkasteltuaan kielteisen päätöksen, poikkeuksesta luovutaan, ja tuottajan on tislautettava lainvastaisista istutuksistaan saatu tuotanto ja suoritettava asetuksen (EY) N:o 1227/2000 2 artiklan 4 artiklassa säädetty erityisseuraamus. Jos poikkeus sitä vastoin hyväksytään, toimivaltainen viranomainen vahvistaa sen päätöksellään. Tuottajilla on lainvastaisten istutustensa säännönmukaistamiseksi käytettävissään seuraavat neljä keinoa, jotka edellyttävät jäsenvaltioiden toteuttamaa tarkastusta ja valvontaa: "Poikkeus myönnetään: a) jos asianomainen tuottaja on aikaisemmin raivannut muita viiniköynnöksiä todelliselta satotasoltaan vastaavan alueen, lukuun ottamatta tapauksia, joissa tälle tuottajalle on maksettu yhteisön tai kansallisen lainsäädännön nojalla raivauspalkkiota; ja/tai b) sallimalla uudelleenistutusoikeuksien käyttö, jos tuottaja on saanut ne kyseisen alueen istuttamisen jälkeen vahvistetun ajanjakson kuluessa; jäsenvaltiot voivat käyttää tähän tarkoitukseen myös 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja uusia istutusoikeuksia; ja/tai c) jos jäsenvaltio voi osoittaa (komissiota tyydyttävällä tavalla), että se ei ole hakenut uudelleenistutusoikeuksia, jotka olisivat vielä voimassa, jos niitä olisi haettu; tällaisia oikeuksia voidaan käyttää ja ne voidaan jakaa uudelleen tuottajille todellista satotasoa vastaavalta alalta; ja/tai d) jos kyseinen tuottaja on sitoutunut raivaamaan todellista satotasoa vastaavan alan kolmen vuoden kuluessa, jos kyseinen alue on merkitty asianomaisen jäsenvaltion viinitilarekisteriin." Joihinkin näistä keinoista sovelletaan eräitä edellytyksiä, joista säädetään itse perusasetuksessa tai komission soveltamisasetuksessa. Kyse on lähinnä kyseisille viininviljelijöille vahvistettavista seuraamuksista. 3.3. Yhteisön säännösten soveltaminen Säännönmukaistamista koskevaa menettelyä on markkinointivuoden 2002/03 loppuun mennessä sovellettu seuraaviin pinta-aloihin: [17] [17] On huomattava, että taulukon 11 luvut ovat jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1227/2000 liitteessä olevaa taulukkoa 1 varten toimittamat luvut. Italian luvut ovat viinivuoden 2001/02 lopulta. Taulukko 11 >TAULUKON PAIKKA> Luxemburg ja Itävalta ovat ilmoittaneet, että niissä ei ole esitetty säännömukaistamista koskevia hakemuksia viinivuosina 2000/01, 2001/02 ja 2002/03. Säännönmukaistamista koskeva menettely on aloitettu muissa jäsenvaltioissa eli Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Portugalissa, Ranskassa ja Saksassa. Asianomaiset pinta-alat ovat merkittäviä Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdassa säädetään, että säännönmukaistamista koskeva menettely on saatava päätökseen 31. heinäkuuta 2002 mennessä. Joillain jäsenvaltioilla on kuitenkin ollut monesti vaikeuksia tehdä tuottajien toimittamia poikkeushakemuksia koskevat tarvittavat tarkastukset. Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 80 artiklan mukaisesti komissio on jäsenvaltioiden pyyntöön vastatakseen lykännyt useaan otteeseen kyseistä määräaikaa, joka on tällä hetkellä 31. heinäkuuta 2004. Määräaika vahvistetaan 17. lokakuuta 2003 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1841/2003. Lisäksi Italia on ilmoittanut toisesta kohtaamastaan ongelmasta, joka liittyy lainvastaisesti istutettujen lohkojen paikallistamiseen. Italia katsoo, että ilman viinitilarekisterin kaltaista operatiivista välinettä on mahdotonta tietää, onko jokin istutus lainvastainen vaiko ei. Näin ollen istutuksia ei voida Italian mukaan säännönmukaistaa ennen viinitilarekisterin käyttöönottoa. Istutukset voivat kuitenkin olla lainvastaisia siitä ajankohdasta eli vuodesta 1976 alkaen, jolloin istuttamisvapaus poistettiin yhteisön lainsäädännöllä. 3.4. Komission päätelmä lainvastaisten istutusten säännönmukaistamista koskevasta ongelmasta Kyseinen menettely on syytä saada mahdollisimman pian päätökseen tilanteen vakauttamiseksi ja oikean kuvan saamiseksi yhteisön viinintuotantokyvystä. Sääntöjenvastaisten istutusten säännönmukaistamista koskeva ongelma voidaan ratkaista ainoastaan muuttamalla asetusta N:o 1493/1999. Sen vuoksi komissio aikoo tehdä tätä koskevan ehdotuksen vuoden 2004 aikana.