3.2

Cotonoun sopimuksen keskeisenä tavoitteena on ”vähentää köyhyyttä ja lopulta poistaa se kestävää kehitystä sekä AKT-maiden ryhmän asteittaista integroitumista maailmantalouteen koskevien tavoitteiden mukaisesti”. Tämä tavoite esitetään kolmessa toisiaan täydentävässä pilarissa: — Poliittinen vuoropuhelu: Cotonoun sopimus oli aikaansa edellä, sillä se perustuu laajaan poliittiseen vuoropuheluun, joka edellyttää merkittäviä kahdenvälisiä sitoumuksia. Sopimuksessa todetaan, että ”vuoropuhelussa keskitytään muun muassa poliittisiin erityiskysymyksiin, jotka ovat tärkeitä kaikille osapuolille tai joilla on yleistä merkitystä sopimuksen tavoitteiden saavuttamisen kannalta, kuten asekauppa, kohtuuttomat sotilasmenot, huumeet ja järjestäytynyt rikollisuus tai etniseen alkuperään, uskontoon tai rotuun perustuva syrjintä. Lisäksi vuoropuhelussa arvioidaan säännöllisesti tilanteen kehittymistä ihmisoikeuksien kunnioittamisen, demokratian periaatteiden ja oikeusvaltioperiaatteen noudattamisen sekä hyvän hallintotavan osalta.” — Taloudelliset ja kauppasuhteet: Cotonoun sopimus eroaa aiemmista Yaoundén ja Lomén kauppasopimuksista, joille olivat ominaisia EU:n yksipuolisesti myöntämät ei-vastavuoroiset edut. EU on tunnustanut, että ”nykyinen järjestelmä on talouden perustekijöiden osalta epäonnistunut; AKT-maat ovat syrjäytyneet yhä enemmän maailmankaupassa edullisista tullietuuksista huolimatta” (2). Cotonoun sopimuksen yhteydessä neuvoteltavien uusien kauppasopimusten – talouskumppanuussopimusten – avulla oli määrä päästä yli tästä historiasta ja lopulta mahdollistaa AKT-maiden integroituminen maailmantalouteen. Talouskumppanuussopimukset ovat myös Maailman kauppajärjestön (WTO) sääntöjen mukaisia, sillä niiden avulla vähennetään ei-vastavuoroisten etujen kielteisiä vaikutuksia muihin kuin AKT-maiden ryhmään kuuluviin kehitysmaihin ja edistetään alueellista integrointia nykyisiin AKT-maiden alueellisiin taloudellisiin instituutioihin ja vapaakauppa-alueisiin liittymisen kautta. Vaikka näitä vastavuoroisia ja epäsymmetrisiä vapaakauppasopimuksia koskevat neuvottelut aloitettiin vuonna 2002, Cariforum on ensimmäinen ja ainoa alue, joka on allekirjoittanut laaja-alaisen talouskumppanuussopimuksen (vuonna 2007). Se ulottuu kauppaa pidemmälle ja kattaa ns. Singaporen kysymykset. Muiden alueiden kanssa käydyt neuvottelut ovat olleet jännittyneitä, mikä on johtunut talouskehitykseen liittyvistä erilaisista näkemyksistä. Tähän mennessä on tehty vain muutamia väliaikaisia ja pelkästään tavarakauppaa koskevia talouskumppanuussopimuksia eteläisen Afrikan kehitysyhteisön (SADC), Itä-Afrikan yhteisön (EAC) ja Länsi-Afrikan valtioiden talousyhteisön (ECOWAS) kanssa. — Kauppa ja alueellinen yhdentyminen: Talouskumppanuussopimuksilla pyritään edistämään alueellista yhdentymistä, ja perusajatuksena on, että alueellista yhdentymistä vahvistamalla parannetaan kaupankäyntivalmiuksia ja edistetään näin kasvua, työllisyyttä ja talouskehitystä. Talouskumppanuussopimusten yhteydessä esitetty kritiikki väittää kuitenkin täysin päinvastaista, eli että talouskumppanuussopimukset tosiasiassa estävät alueellisen yhdentymisen vahvistumista. Tämä väite perustuu oletukseen, että talouskumppanuussopimukset eivät edistä AKT-maiden talouksien tarvittavaa rakennemuutosta, jonka myötä ne voisivat vahvistaa asemaansa ja nousta globaalissa arvoketjussa. — Kauppa ja kestävä kehitys: Talouskumppanuussopimuksia on ironista kyllä kritisoitu paljon siitä, että ne eivät ole riittävän kunnianhimoisia etenkään kestävän kehityksen suhteen. Esimerkiksi Euroopan parlamentin jäsenet ovat kritisoineet kolmen afrikkalaisen alueen kanssa tehtyjä väliaikaisia talouskumppanuussopimuksia siitä, ettei niissä ole lainkaan kestävää kehitystä käsittelevää lukua. Heidän mielestään tämä vesittää sopimuksen soveltamisalan kunnianhimoisen laajuuden, EU:n omat kestävän kehityksen sitoumukset sekä sen oman periaatteen kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuudesta. Vaikka EU:n ja Cariforumin talouskumppanuussopimus on tähän mennessä ainoa laaja-alainen sopimus, arvostelijat ovat huomauttaneet, että rajoittavat vientisäännöt voivat heikentää alueen kykyä vastata järjestelmähäiriöihin, mikä puolestaan vaarantaa alueen kyvyn saavuttaa elintarvikevarmuus. — Kehitysyhteistyö: Yhteistyövälineillä ja -menetelmillä on tarkoitus soveltaa käytännössä Cotonoun sopimuksen periaatteita keskittymällä tuloksiin, kumppanuuteen ja sitoutumiseen. Euroopan kehitysrahaston (EKR) ohjelmasuunnittelu ja täytäntöönpano kuuluukin yhteisen vastuun piiriin. — EKR:n rahoitus koostuu EU:n jäsenvaltioiden suorista vapaaehtoisista maksuista EU:n talousarvion ulkopuolella, mutta johdonmukaisuuden varmistamiseksi siitä neuvotellaan samanaikaisesti EU:n muiden ulkoisten rahoitusvälineiden kanssa. Sitä hallinnoivat Euroopan komissio ja Euroopan investointipankki. Euroopan investointipankki hallinnoi investointikehystä ja myöntää sekä EKR:stä että omista varoistaan lainoja, takauksia ja varoja AKT-maiden yksityisyrityksille lyhyen ja pitkän aikavälin yksityisen ja julkisen sektorin hankkeita varten. — EKR:n kokonaismäärärahat ovat lisääntyneet samalla kun se on säilyttänyt hallitustenvälisen luonteensa ja hallintorakenteensa. Näin siitä on tullut EU:n kehitysyhteistyön suurin osatekijä monivuotisen rahoituskehyksen ohella. EKR ei ainutlaatuisen historiansa ja oikeudellisen asemansa sekä hallitustenvälisen rakenteensa vuoksi kuulu Euroopan parlamentin yhteispäätösvallan piiriin. Euroopan parlamentin kehitysvaliokunta osallistuu yleisiin poliittisiin keskusteluihin ja on tärkeä toimija Cotonoun sopimuksen yhteydessä. Yhteisellä parlamentaarisella edustajakokouksella on myös oikeus EKR:n määrärahojen parlamentaariseen valvontaan maaohjelmien ja alueohjelmien yhteydessä. — EKR ja sisällyttäminen unionin talousarvioon – EP myöntää Euroopan komissiolle erityisessä vastuuvapausmenettelyssä vastuuvapauden EKR:n hallinnoinnin ja täytäntöönpanon osalta. EKR:n sisällyttäminen unionin talousarvioon aiheuttaa edelleen kitkaa EP:n ja neuvoston välillä, vaikka komissio on useaan otteeseen ehdottanut, että EKR sisällytettäisiin unionin talousarvioon. — ETSK katsoo, että kaiken unionin ulkopuolisille maille annettavan EU:n tuen olisi kuuluttava saman lainsäädäntökehyksen ja saman, Euroopan parlamentin suorittaman demokraattisen valvonnan piiriin. Komitea kehottaakin sisällyttämään EKR:n unionin talousarvioon mutta säilyttämään samalla EKR:n myönteiset näkökohdat (esimerkiksi vastavuoroisuus ja keskinäinen vastuu). Näin edistetään EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuutta.