KOMISSION ARVIOINTIKERTOMUS TEKNIIKAN SIIRTOA KOSKEVASTA RYHMÄPOIKKEUSASETUKSESTA N:o 240/96 - 81 ARTIKLAN MUKAISET TEKNIIKANSIIRTOSOPIMUKSET

Sisällysluettelo

1 Johdanto

2 TSRP:n pääpiirteet

2.1 TSRP:n soveltamisala

2.2 Erityisiin rajoituksiin sovellettavat säännöt

3 Teollis- ja tekijänoikeuksia ja kilpailupolitiikkaa koskevat yleiset periaatteet

3.1 Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön ja kilpailulainsäädännön ristiriitaiset tavoitteet-

3.2 EU:n kilpailupolitiikka teollis- ja tekijänoikeuksien alalla

3.3 Yhdysvaltain kilpailupolitiikka teollis- ja tekijänoikeuksien alalla

3.4 Vertailu

4. Selvitys TSRP:n täytäntöönpanosta

4.1 Asianomaisten huomautukset

4.1.1 Nykyistä lisensointitoimintaa koskevat huomautukset

4.1.2 TSRP:ta koskevat huomautukset

4.2 Komission valvontakäytäntö

4.2.1 Tilastotiedot

4.2.2 Ilmoituksissa esiin tuodut seikat

4.2.3 Kanteluissa ja komission omasta aloitteestaan käynnistämissä menettelyissä esiin tulleet seikat

4.2.4 Loppuhuomautukset

4.3 Jäsenvaltioiden kilpailupolitiikka teollis- ja tekijänoikeuksien alalla

5. Tarkistettavat seikat

5.1 TSRP:n soveltamisala

5.1.1 Teollis- ja tekijänoikeuksien laji

5.1.2 Muut kuin yksinoikeuden sisältävät lisenssit

5.1.3 Yksinoikeuden sisältävät lisenssit

5.1.4 Monenväliset lisenssit

5.1.5 Ristikkäiset lisenssit ja kahdenvälinen yhdistäminen (eli pooling)

5.1.6 Kilpailijoiden väliset yhteisyritykset

5.2 Erityisiä rajoituksia koskevat kysymykset

5.2.1 Alueelliset ja asiakkaita koskevat rajoitukset

5.2.2 Tuotannon rajoittaminen ja tuotantopaikkakohtaiset lisenssit

5.2.3 Kilpailukieltovelvoitteet

5.2.4 Sitominen

5.2.5 Lisenssien takaisinmyöntäminen (grant-backs)

5.2.6 Kiistämisen kieltävät sopimusehdot

6. Päätelmät ja tulevaisuuden vaihtoehdot

1 Johdanto

(1) Asetuksen N:o 240/96 12 artiklan nojalla komission on laadittava säännöllisesti arvio tekniikan siirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen (jäljempänä 'TSRP') soveltamisesta erityisesti 4 artiklassa säädetyn vastustamismenettelyn osalta. [1] Tätä varten komission on laadittava raportti, jonka perusteella se harkitsee asetuksen mahdollista tarkistamista. Tämä raportti sisältää tällaisen arvion, jonka lisäksi siinä pyydetään asianomaisia osapuolia (elinkeinoelämä, kuluttajajärjestöt jne.) esittämään huomautuksensa.

[1] Komission asetus (EY) N:o 240/96, annettu 31 päivänä tammikuuta 1996, perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tekniikansiirtosopimusten ryhmiin (EYVL L 31, 9.2.1996, s. 2).

(2) Tekniikansiirtosopimuksia koskevan komission politiikan perusteelliselle uudelleenharkinnalle on runsaasti perusteita.

(3) TSRP on samalla tavalla muotoseikkoihin perustuva ja legalistinen kuin käytäntö, jota komissio sovelsi aiemmin vertikaalisiin ja horisontaalisiin sopimuksiin. TSRP on soveltamisalaltaan suhteellisen kapea ja kattaa vain tietyn tyyppiset yksinomaiset lisenssisopimukset. Ryhmäpoikkeuksesta saatava etu riippuu useista monimutkaisista muodollisista vaatimuksista, jotka esitetään "valkoisten", "harmaiden" ja "mustien" sopimuslausekkeiden luetteloissa. Painopiste on pääasiassa tuotemerkin sisäisessä kilpailussa ja markkinoiden yhdentymisessä. Tästä seuraa kysymys, onko TSRP pakottanut teollisuuden tiukkoihin puitteisiin, joiden vuoksi yritykset joutuvat tekemään sopimuksia, jotka rajoittavat niiden tehokkuutta ja ehkä myös Euroopan teollisuuden kilpailukykyä.

(4) EY:n kilpailusääntöjen hiljattain toteutetut uudistukset vertikaalisten ja horisontaalisten sopimusten suhteen ovat merkinneet siirtymistä korostuneesti oikeudelliseen tulkintaan ja muotoseikkoihin perustuvasta käytännöstä taloudelliset näkökohdat ja vaikutukset huomioon ottavampaan käytäntöön, jossa keskitytään enemmän tuotemerkkien väliseen kilpailuun ja tiettyjen rajoitusten mahdollisiin tehokkuusetuihin. Tähän päästiin muun muassa käyttämällä markkinaosuuksien kynnysarvoja, poistamalla ryhmäpoikkeusasetuksista valkoisten ja harmaiden lausekkeiden luettelot ja antamalla suuntaviivoja. [2]

[2] Komission asetus N:o 2790/1999 (EYVL L 336, 29.12.1999) vertikaalisista sopimuksista, N:o 2658/2000 erikoistumissopimuksista ja N:o 2659/2000 T&K-sopimuksista (molemmat EYVL L 304, 5.12.2000) ja näihin liittyvät suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista (EYVL C 291, 13.10.2000) ja suuntaviivat EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta horisontaalista yhteistyötä koskeviin sopimuksiin (EYVL C 3, 6.1.2001).

(5) Uudistuksissa on käsitelty myös teollis- ja tekijänoikeuksiin liittyviä seikkoja. Esimerkiksi asetus N:o 2790/1999 (vertikaalisia rajoituksia koskeva ryhmäpoikkeus) kattaa vertikaalisiin sopimuksiin liittyvät teollis- ja tekijänoikeuksien luovutukset ja käyttöoikeudet, mihin kuitenkin sovelletaan asetuksessa vahvistettuja erityissääntöjä (ks. 2 artiklan 3 kohta). Asetuksen N:o 2658/2000 nojalla erikoistumissopimuksiin sovellettavat säännöt koskevat myös sopimuksiin liittyviä teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia määräyksiä. Asetuksessa N:o 2659/2000 puolestaan vahvistetaan uudet säännöt T&K-sopimuksista seuraavien teollis- ja tekijänoikeuksien kehittämiselle ja yhteiselle hyödyntämiselle. Kyseiset uudet säännöt ovat muokanneet komission käytäntöä teollis- ja tekijänoikeuksien suhteen. Näin ollen on tarpeen laatia perusteellinen katsaus TSRP:sta ja selvittää, onko sen ja uudempien ryhmäpoikkeusasetusten välillä epäjohdonmukaisuutta.

(6) Parhaillaan käynnissä oleva asetuksen N:o 17 uudistaminen korostaa tarvetta TSRP:n perusteelliseen uudelleenarviointiin. [3] Uudistuksessa ehdotetaan, että kansalliset viranomaiset ja tuomioistuimet saavat valtuudet soveltaa perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohtaa suoraan. Selkeät ja johdonmukaiset säännöt ovat perusedellytys, jotta voitaisiin varmistaa soveltamisen ennustettavuus.

[3] Ehdotus neuvoston asetukseksi perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta (EYVL C 365 E, 19.12.2000, s. 284-296).

(7) Asetuksen N:o 17 uudistaminen edellyttää erityisesti myös TSRP:een sisältyvän vastustamismenettelyn tarkastelua. Tämä koskee ns. "harmaita" sopimusehtoja, jotka jäävät ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle, mutta jotka TSRP:n nojalla voidaan tutkia nopeasti käyttäen yksinkertaistettua ilmoitusmenettelyä. Koska asetuksen N:o 17 uudistuksessa ehdotetaan ilmoitusjärjestelmän poistamista, on selvää, että myös vastustamismenettely on poistettava ja "harmaat" lausekkeet on joko katettava ryhmäpoikkeuksella tai niitä on käsiteltävä vakavimpina rajoituksina. Tämä merkitsee, että teknologian lisensointiin sovellettavaa nykyistä politiikkaa on tarkistettava perusteellisesti.

(8) Tämän kertomuksen tarkoituksena on esittää julkista kuulemista varten analyysi tämänhetkisestä lainsäädännöllisestä ja tosiasiallisesta tilanteesta ja tehdä toimintapolitiikkaa koskevia ehdotuksia, joiden puolestaan on tarkoitus johtaa:

- teknologian lisenssisopimusten yksinkertaisempaan ja mahdollisesti kattavampaan ryhmäpoikkeukseen, ja

- ryhmäpoikkeukseen, joka vastaa hiljattain vahvistettuja uusia kilpailusääntöjä ja muuta viimeaikaista kehitystä.

2 TSRP:n pääpiirteet

(9) Antaessaan TSRP:n vuonna 1996 komissio totesi, että yhteisön taloudellinen kehitys ja sen kyky kilpailla tasavertaisesti kaikkialla maailmassa riippuu teollisuuden kyvystä kehittää uutta teknologiaa ja levittää sitä yhteisössä. Näin ollen TSRP:lla oli tarkoitus olla keskeinen osa kehitettäessä innovaatiotoimintaa EU:ssa ja edistettäessä yhteisössä toimivien yritysten kilpailukykyä.

(10) TSRP:lla pyrittiin periaatteessa tasapainoon kolmen päätavoitteen välillä. Ensimmäinen tavoite oli yksinkertaistaa lisenssisopimuksiin sovellettavia sääntöjä yhdistämällä patenttilisenssisopimuksia [4] ja taitotietoa [5] koskevat aiemmat ryhmäpoikkeukset yhdeksi asetukseksi "teknisen tietämyksen leviämisen edistämiseksi ja teknisesti parempien tuotteiden valmistuksen kannustamiseksi" (johdanto-osan 3 kappale). Toinen tavoite oli taata tehokas kilpailu teknologialtaan uusien tai parannettujen tuotteiden alalla. Kolmas tavoite oli luoda suotuisa oikeudellinen ympäristö EU:hun investoiville yrityksille takaamalle niille oikeusvarmuus ja vähentämällä 81 artiklan 3 kohdan mukaisista erillisistä ilmoituksista aiheutuvaa hallinnollista taakkaa.

[4] Komission asetus (EY) N:o 2349/84, annettu 23 päivänä heinäkuuta 1984.

[5] Komission asetus (EY) N:o 556/89, annettu 30 päivänä marraskuuta 1998.

(11) Edellä mainittujen tavoitteiden yhteensovittamiseksi TSRP:ssa varataan ryhmäpoikkeuksesta koituva etu lisenssisopimuksille, jotka täyttävät tietyt muodolliset vaatimukset. Ensinnäkin TSRP kattaa vain 1 artiklassa määritellyn tyyppiset sopimukset, minkä vuoksi poikkeus on suhteellisen kapea-alainen. Toiseksi se perustuu oletukseen, että patentin sisällön ylittävä rajoitus mahdollisesti kuuluu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Kolmanneksi TSRP:ssa säännellään sopimusjärjestelyitä luomalla kolme sopimusehtojen ryhmää: (i) ehdot, jotka yleensä eivät riko 81 artiklan 1 kohtaa mutta joiden sääntöjenmukaisuus selvennetään ryhmäpoikkeuksella ("valkoiset ehdot"); (ii) ehdot, jotka rikkovat 81 artiklan 1 kohtaa ja joiden sisällyttäminen sopimukseen merkitsisi koko sopimuksen jäämistä ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle ("mustat ehdot"); ja (iii) ehdot, jotka eivät kuulu poikkeuksen piiriin mutta joita ei ole yksiselitteisesti jätetty sen ulkopuolellekaan ja joiden arviointi edellyttää tapauskohtaista selvitystä ("harmaat ehdot"). Viimeksi mainitun ryhmän osalta TSRP:ssa säädetään vastustamismenettelystä, jonka mukaan komission on ilmoitettava säädetyssä määräajassa, voidaanko ilmoitettuun sopimukseen soveltaa ryhmäpoikkeusta (ks. 4 artikla). Asetuksen 7 artiklan nojalla komissio voi lisäksi peruuttaa ryhmäpoikkeuksesta johtuvan edun sopimuksilta, joilla on 81 artiklan 3 kohdan ehtojen vastaisia vaikutuksia. Asetuksen 7 artiklan 1 kohdan nojalla näin voi käydä erityisesti, jos lisenssinsaajan markkinaosuus ylittää 40 prosenttia.

2.1 TSRP:n soveltamisala

(12) TSRP:lla myönnetään ryhmäpoikkeus tietyille kahdenvälisille valmistusta, käyttöä tai markkinoille saattamista koskeville yksinomaisille lisenssisopimuksille (1 artiklan 1 kohta ja 10 artiklan 10 kohta). TSRP:ta sovelletaan vain, jos lisenssinsaaja valmistaa itse lisenssin kohteena olevia tuotteita tai tarjoaa lisenssin kohteena olevia palveluita itse taikka valmistuttaa tuotteita omaan lukuunsa tai antaa muiden tarjota palveluita omaan lukuunsa (johdanto-osan 8 kappale). Näin ollen pelkästään myyntiä koskevat sopimukset (jakelusopimukset) jäävät poikkeuksen ulkopuolelle. [6]

[6] Jakelusopimusten liitännäiset teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat määräykset kuuluvat kuitenkin asetuksen N:o 2790/1999 soveltamisalaan, kuten johdannossa todetaan.

(13) Teollis- ja tekijänoikeuksien laji: TSRP koskee ainoastaan varsinaisia taitotietoa tai patentteja koskevia lisenssejä ja sekamuotoisia taitotietoa ja patentteja koskevia lisenssejä. Muut teollis- ja tekijänoikeudet (erityisesti tavaramerkit, mallioikeus sekä tekijänoikeudet ja erityisesti oikeus tietokoneohjelmiin) kuuluvat soveltamisalaan, jos tällainen lisenssi sisältää ainoastaan liitännäisiä ehtoja (johdanto-osan 6 kappale, 1 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 1 kohdan 4 alakohta).

(14) Sopimustyyppi: TSRP kattaa tietyt yksinomaiset lisenssit, joissa lisenssinantaja lupaa olla nimittämättä muita lisenssinsaajia ja/tai lupaa olla itse hyödyntämättä lisenssin kohteena olevaa teknologiaa lisenssin voimassaoloalueella ja/tai lisenssinsaaja lupaa olla hyödyntämättä lisenssin kohteena olevaa teknologiaa lisenssinantajalle varatuilla alueilla (1 artiklan 1 kohdan 1, 2 ja 3 alakohta). TSRP mahdollistaa lisäksi tietyin ehdoin sopimukset, joilla yksinomaisen lisenssin saaja suojataan muille alueille sijoittautuneiden lisenssinsaajien aktiiviselta ja passiiviselta myynniltä (1 artiklan 1 kohdan 4, 5 ja 6 alakohta) [7].

[7] Asetuksen 1 artikla kattaa tietyin edellytyksin myös kaksi erityistä sopimustyyppiä eli patentti- tai tietotaitolisenssit, jotka velvoittavat lisenssinsaajan myymään ko. tuotteita vain lisenssinantajan tavaramerkillä (1 artiklan 1 kohdan 7 alakohta), ja ns. "käyttölisenssit" (1 artiklan 1 kohdan 8 alakohta).

(15) Muunlaiset lisenssisopimukset jäävät ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle ja voivat hyötyä 81 artiklan 3 kohdasta vasta kun ne on ensin ilmoitettu ja sen jälkeen tutkittu erikseen.

(16) Asetuksen 5 artiklassa todetaan yksiselitteisesti, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta seuraavan tyyppisiin lisenssijärjestelyihin:

(a) "patentti- tai taitotietorenkaan jäsenten välisiin sopimuksiin, jotka koskevat tällaisen yhteistoiminnan kohteena olevaa tekniikkaa" (5 artiklan 1 kohdan 1 alakohta), paitsi jos mitkään alueelliset rajoitukset eivät koske osapuolia valmistuksen, käytön tai markkinoille saattamisen taikka lisenssin tai yhteistoiminnan kohteena olevan tekniikan käytön osalta (5 artiklan 2 kohdan 2 alakohta);

(b) osapuolten ristikkäisiin lisenssijärjestelyihin, jos osapuolet "kilpailevat keskenään sopimuksissa tarkoitettujen tuotteiden osalta" (5 artiklan 1 kohdan 3 alakohta), paitsi jos mitkään alueelliset rajoitukset eivät koske osapuolia valmistuksen, käytön tai markkinoille saattamisen taikka lisenssin kohteena olevan tekniikan käytön osalta (5 artiklan 2 kohdan 2 alakohta);

(c) sellaisten kilpailijoiden välisiin lisenssisopimuksiin, jotka ovat osapuolina yhteisyrityksessä, jos lisenssisopimukset liittyvät yhteisyrityksen toimintaan (5 artiklan 1 kohdan 2 alakohta); poikkeuksen muodostavat yhden osapuolen ja yhteisyrityksen väliset lisenssisopimukset, kun osallistuvien yritysten yhteenlaskettu markkinaosuus on enintään 20 prosenttia - jos kyseessä on vain yhteinen tuotanto - tai 10 prosenttia - jos yhteisyrityssopimus kattaa myös yhteisen jakelun (5 artiklan 2 kohdan 1 alakohta). Mainitut markkinaosuusrajat vastaavat erikoistumis- ja T&K-sopimuksista aiemmin annetuissa ryhmäpoikkeusasetuksissa säädettyjä markkinaosuusrajoja. [8]

[8] Komission asetus (ETY) N:o 417/85 ja komission asetus (ETY) N:o 418/85. Asetukset on korvattu komission asetuksilla N:o 2658/2000 ja N:o 2659/2000 (ks. alaviite 2). Uusissa asetuksissa markkinaosuusrajat ovat korkeammat: 20 % ja 25 %.

2.2 Erityisiin rajoituksiin sovellettavat säännöt

(17) Alueelliset rajoitukset. TSRP kattaa asetuksen 1 artiklan 1 kohdan nojalla rajoitukset, jotka estävät lisenssinantajaa ja lisenssinsaajaa hyödyntämästä lisensoitua teknologiaa toistensa yksinomaisilla alueilla. Käsite 'hyödyntäminen' kattaa lisensoidun teknologian kaikki käyttötavat, erityisesti tuotannossa toisen osapuolen alueella ja aktiivisessa tai passiivisessa myyntitoiminnassa kyseiselle alueelle (10 artiklan 10 kohta). On huomattava, että kyseiset säännökset kattavat sekä muiden kuin kilpailijoiden väliset sopimukset että sopimukset sellaisten yritysten välillä, jotka kilpailevat saman lisensoidun tuotteen tai tekniikan markkinoilla ennen lisenssin antamista. Säännökset koskevat lisäksi alueellisia rajoituksia, joilla on tarkoitus suojata lisenssinsaajaa muiden lisenssinsaajien aktiiviselta tai passiiviselta myynniltä (1 artiklan 1 kohdan 4, 5 ja 6 alakohta).

(18) Poikkeuksen myöntäminen tällaisille alueellisille rajoituksille edellyttää ajallista rajoittamista, jonka pituus riippuu sopimuksen tyypistä ja siitä, onko rajoituksissa kyse lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välisestä suojasta vai lisenssinsaajien suojelusta toisiinsa nähden. Jos kyseessä on lisenssinantajan ja lisenssinsaajan suojelusta patenttilisenssien tapauksessa, poikkeusta sovelletaan niin kauan kuin lisensoitu tuote on suojattu rinnakkaispatenteilla kullakin alueella (1 artiklan 2 kohta). Jos kyseessä on lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välinen suojelu taitotietoa koskevien lisenssien osalta, poikkeusta sovelletaan enintään kymmenen vuotta siitä, kun jokin lisenssinsaajista saattaa lisensoidun tuotteen markkinoille ensimmäistä kertaan (1 artiklan 3 kohta). Kun kyse on lisenssinsaajien suojelusta toisiin lisenssinsaajiin nähden, passiivista myyntiä koskeville rajoituksille voidaan TSRP:n nojalla myöntää poikkeus "enintään viideksi vuodeksi jonkin käyttöluvan saajan ensimmäisestä käyttöluvan kohteena olevan tuotteen markkinoille saattamispäivästä yhteismarkkinoilla" (1 artiklan 2 ja 3 kohta). Sopimukset, joissa määrätään edellä mainitut ajat ylittäviä alueellisia rajoituksia, ovat kiellettyjä (3 artiklan 7 kohta). Asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa jätetään ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle myös sopimukset, jotka estävät kolmansia harjoittamasta rinnakkaiskauppaa.

(19) Asiakkaiden jakaminen. TSRP:n 3 artiklan 4 kohdassa kielletään sopimusehdot, joilla osapuolet suoraan tai välillisesti jakavat asiakkaat samalla teknisellä käyttöalalla tai samoilla tuotemarkkinoilla, jos sopimuspuolet kilpailevat sopimuksen kohteena olevilla tuotteilla. Johdanto-osan 23 kappaleessa säädetään lisäksi, että "tällaisiin rajoituksiin keskenään kilpailemattomien sopimuspuolten välillä käytetään vastustamismenettelyä", eli niitä pidetään harmaina lausekkeina. [9]

[9] Tämä merkitsee sitä, että asiakkaita koskevat rajoitukset johtavat ryhmäpoikkeuksen menettämiseen koko sopimuksen osalta, jos lisenssi on kilpailijoiden välinen. Jos lisenssi on muiden kuin kilpailevien yritysten välinen, ryhmäpoikkeus menetetään vain kyseisten rajoitusten osalta.

(20) Käyttöala. Velvoitteet rajoittaa lisensoidun tekniikan hyödyntäminen yhdelle tai useammalle tekniselle soveltamisalalle taikka yksille tai useammille tuotemarkkinoille eivät yleensä kuulu 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.

(21) Tuotannon rajoittaminen. TSRP:n 3 artiklan 5 kohdan nojalla poikkeusta ei sovelleta, jos "osapuolelle asetetaan rajoituksia käyttöluvan kohteena olevien tuotteiden valmistus- tai myyntimäärien tai käyttöluvan kohteena olevan tekniikan käyttökertojen lukumäärän suhteen". Tästä ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jättämistä koskevasta yleisestä määräyksestä on kaksi poikkeusta. Ensimmäinen koskee ns. käyttölisenssejä, jolloin lisenssinsaaja saa tuottaa käyttöluvan kohteena olevia tuotteita ainoastaan oman tuotteensa erottamattomana osana tai sen varaosina (1 artiklan 1 kohdan 8 alakohta). Toinen poikkeus koskee tilanteita, joissa lisenssi myönnetään ainoastaan siinä tarkoituksessa, että tietty asiakas voi käyttää myös vaihtoehtoista tarjontalähdettä (2 artiklan 1 kohdan 13 alakohta). Kyseisen kahden poikkeuksen ratio legis on se, että määrälliset rajoitukset "käyttölisensseissä" tai "kakkostoimittajan lisensseissä" jäävät 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, koska kyseisten sopimusten tarkoituksena "ei ole luoda markkinoille itsenäistä tuottajaa" (johdanto-osan 23 kappale). Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan 12 alakohta ja johdanto-osan 24 kappale sisältävät säännöksiä, joilla säädellään ns. tuotantopaikkakohtaisia lisenssejä eli lisenssejä, joilla rajoitetaan lisensoidun tekniikan hyödyntäminen tietylle tuotantopaikalle.

(22) Hinnan rajoittaminen. Suorat tai välilliset hintarajoitukset jäävät ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta johtuvan edun ulkopuolelle (3 artiklan 1 kohta).

(23) Kilpailukieltovelvoitteet. TSRP:n 3 artiklan 2 kohdassa kielletään kaikki velvoitteet, joilla rajoitetaan "osapuolen kilpailua yhteismarkkinoilla toisen osapuolen, tähän etuyhteydessä olevien yritysten tai muiden yritysten kanssa tutkimus- tai kehitystyön, valmistuksen taikka kilpailevien tuotteiden käytön tai myynnin tai jakelun osalta". Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan 18 alakohdan mukaan lisenssinantaja voi kuitenkin varata oikeuden "sanoa irti käyttöluvan saajalle myönnetty yksinoikeus ja lakata antamasta käyttöluvan saajalle parannusten käyttölupia [...] ja vaatia käyttöluvan saajaa osoittamaan, ettei käyttöluvan kohteena olevaa taitotietoa käytetä sellaisten tavaroiden tai palvelujen tuotannossa, jota käyttölupa ei koske", mikäli käyttöluvan saaja päättää alkaa käydä kauppaa kilpailevilla tuotteilla tai tekniikoilla. Lisäksi ryhmäpoikkeus myönnetään lisenssinsaajan velvoitteille "maksaa vähimmäiskäyttöoikeuskorvaus tai tuottaa vähimmäismäärä käyttöluvan kohteena olevaa tuotetta" (2 artiklan 1 kohdan 9 alakohta) tai "valmistaa ja pitää kaupan käyttöluvan kohteena olevaa tuotetta parhaansa mukaan" (2 artiklan 1 kohdan 17 alakohta).

(24) Sitominen. Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa sitominen määritellään lisenssinsaajan velvollisuudeksi "suostua [...] käyttämään myös sellaisia muita käyttölupia tai suostumaan sellaisten tavaroiden tai palvelujen hankkimiseen, jotka eivät ole tarpeen käyttöluvan kohteena olevan tekniikan hyödyntämiseksi teknisesti oikealla tavalla taikka sen varmistamiseksi, että [...] laatuvaatimuksia noudatetaan". TSRP:n nojalla tällaiset rajoitukset ovat 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvia "harmaita" sopimusehtoja. Poikkeuksen saaminen niille edellyttää ilmoitusta ja mahdollisesti vastusmenettelyyn turvautumista. Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan 5 alakohdan nojalla sitominen kuuluu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos se koskee tuotteita tai palveluita ja jos kyseiset tuotteet tai palvelut ovat "tarpeen" kohteena olevan tekniikan hyödyntämiseksi teknisesti oikealla tavalla tai sen varmistamiseksi, että lisenssin kohteena oleva tuote vastaa vähimmäislaatuvaatimuksia.

(25) Lisenssin takaisinmyöntäminen (grant-backs). TSRP:n 3 artiklan 6 kohdassa kielletään ehdot, joiden mukaan lisenssinsaajan on luovutettava lisenssinantajalle oikeudet (eli myymään teollis- ja tekijänoikeutensa) lisensoidun teknologian parannuksiin tai uusiin sovellutuksiin. Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan 4 alakohdassa sallitaan lisenssinsaajan velvoite antaa lisenssinantajalle lisenssi tällaisiin parannuksiin tai uusiin sovelluksiin, jos parannukset voidaan selvästi erottaa lisenssin kohteena olevasta teknologiasta, lisenssi ei ole yksinomainen ja lisenssinantaja sitoutuu vastavuoroisesti antamaan lisenssinsaajalle lisenssin itse tekemiinsä parannuksiin. TSRP:ssa ei myönnetä poikkeusta sellaiselle lisenssien takaisinmyöntämiselle, johon ei liity vastavuoroisuutta, eikä selvästi eroteltavia parannuksia koskevalle yksinomaisten lisenssien takaisinmyöntämiselle. Edellä mainittuja ei TSRP:ssa myöskään erikseen kielletä, vaan kyseiset lisenssit kuuluvat yksittäispoikkeusta edellyttävien sopimusehtojen harmaalle alueelle. Ero on se, että teollis- ja tekijänoikeuksien suoraa luovuttamista edellyttävä sopimusehto saattaa koko sopimuksen TSRP:n ulkopuolelle, mutta viimeksi mainitun kaltainen lisenssien takaisinmyöntäminen johtaa ryhmäpoikkeuksen menettämiseen vain kyseisen sopimusehdon osalta.

(26) Kiistämisen kieltävät sopimusehdot. TSRP:n 4 artiklan nojalla sopimusehdot, joilla kielletään lisenssinsaajaa kiistämästä sitä, että lisensoitu taitotieto on salaista tai merkityksellistä, taikka lisensoitujen patenttien pätevyyttä, katsotaan "harmaiksi" sopimusehdoiksi, jotka edellyttävät vastustamismenettelyn mukaista ilmoitusta. TSRP:n 2 artiklan 1 kohdan 15 alakohta takaa lisenssinantajalle kuitenkin oikeuden irtisanoa sopimus, jos lisenssinsaaja kiistää lisenssin kohteena olevien teollis- ja tekijänoikeuksien voimassaolon.

3 Teollis- ja tekijänoikeuksia ja kilpailupolitiikkaa koskevat yleiset periaatteet

(27) Teollis- ja tekijänoikeuksien ja kilpailupolitiikan välisestä suhteesta on väitelty pitkään talous- ja oikeustieteen tutkijoiden keskuudessa. On myönnettävä, että innovaation ja kilpailun yhteensovittaminen ei ole helppoa ja jotkut ovat väittäneet, että tällainen "pakkoavioliitto" päättyy väistämättä eroon. Ongelmien pääsyyksi mainitaan tavallisesti teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön ja kilpailulainsäädännön mahdollisesti keskenään ristiriitaiset tavoitteet. Tässä luvussa käsitellään ensin tätä mahdollista ristiriitojen syytä, minkä jälkeen analysoidaan, kuinka teollis- ja tekijänoikeudet ja kilpailupolitiikka on sovitettu toisiinsa EU:ssa ja Yhdysvalloissa.

3.1 Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön ja kilpailulainsäädännön ristiriitaiset tavoitteet-

(28) Koska innovaatioiden nopea kopioiminen ja innovaatioiden kehittäjän ponnisteluiden hyödyntäminen ilmaiseksi (ns. vapaamatkustajuus) vähentävät kannusteita innovaatioihin, teollis- ja tekijänoikeuksia koskevassa lainsäädännössä taataan innovaatioiden kehittäjille tietyt monopolioikeudet. Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevassa lainsäädännössä annetaan innovaatioiden kehittäjälle oikeus estää muita hyödyntämästä innovaatiota. Teollis- ja tekijänoikeudet antavat oikeuden haltijalle laillisen monopolin, joka voi puolestaan johtaa markkinavoimaan ja jopa kilpailuoikeudellisen määritelmän mukaiseen monopoliin riippuen siitä, onko kyseisillä markkinoilla korvaavia hyödykkeitä. Tämä voi johtaa edellä mainittuihin mahdollisiin ristiriitoihin, koska kilpailuoikeus ottaa pois sen, minkä teollis- ja tekijänoikeudet takaavat.

(29) Periaatteessa tämä on kuitenkin vain mahdollinen ristiriitojen syy. Yleisimmällä tasolla analysoituina teollis- ja tekijänoikeudet ja kilpailuoikeus täydentävät toisiaan, koska molemmilla pyritään edistämään kuluttajien hyvinvointia. Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevien lakien tavoitteena on edistää teknistä kehitystä, josta viime kädessä hyötyvät kuluttajat. Tähän päästään luomalla sopiva tasapaino innovaatiotoiminnan liiallisen ja liian vähäisen suojelun välillä. Tarkoitus ei ole edistää yksittäisten innovaatiotoiminnan harjoittajien hyvinvointia. Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevissa laeissa annetuilla oikeuksilla pyritään varmistamaan riittävä palkinto innovaation kehittäjille, jotta saataisiin luovat tai innovoivat taidot esiin ilman, että tämä hidastaisi jatkoinnovaatioita tai että kuluttajilta perittäisiin korkeita hintoja tarpeettoman kauan. Jatkoinnovaatiot voivat viivästyä, jos innovaatio muodostuu parannuksista aiempiin ideoihin, jotka on jo suojattu patentein. Tarpeettoman pitkään kestävä korkea hintataso on seurauksena, jos innovaatio mahdollistaa teollis- ja tekijänoikeuksien haltijalle markkinavoiman hankkimisen markkinoilla, joilla teollis- ja tekijänoikeuksia hyödynnetään, ja jos teollis- ja tekijänoikeuksilla suojellaan tätä monopoliasemaa kauemmin kuin innovaatioiden esiin saaminen edellyttää.

(30) Jotta saavutettaisiin oikea tasapaino innovaatioiden kehittäjien liiallisen tai liian vähäisen suojelun välillä, teollis- ja tekijänoikeudet poikkeavat muista, "tavanomaisista" omistusoikeuteen kuuluvista oikeuksista eivätkä ole yhtä absoluuttisia: niiden kestoa on usein rajoitettu (patentit, tekijänoikeudet), soveltamisala on tarkkaan määrätty (tekijänoikeudet, tavaramerkit), niitä ei ole suojattu rinnakkaiselta kehittämiseltä (tekijänoikeudet, taitotieto) tai ne menettävät arvonsa kun niistä tulee julkisia (taitotieto). [10]

[10] On epäselvää, pitäisikö tavaramerkkejä käsitellä tässä yhteydessä. Kuten Pitofsky on todennut, tavaramerkkeihin sisältyy taloudellista vaihtokauppaa, jolla on erilaisia kilpailuoikeudellisia seurauksia. Tavaramerkkilainsäädännön taloudellinen tarkoitus ei ole tukea yleisesti innovaatioita ja luovuutta vaan vähentää kuluttajien kustannuksia identifioimalla hyödykkeiden lähteet ja siinä sivussa edistää laatua suojelemalla mainetta. R. Pitofsky, Antitrust and Intellectual Property: Unresolved Issues at the Heart of the New Economy, Antitrust, Technology and Intellectual Property Conference, University of California, maaliskuu 2001. On kuitenkin huomattava, että tavaramerkit usein lisensoidaan yhdessä muiden teollis- ja tekijänoikeuksien, kuten taitotiedon ja patenttien, kanssa.

(31) Kilpailupolitiikan tavoitteena on edistää kuluttajan hyvinvointia suojelemalla kilpailua tehokkaiden markkinoiden käyttövoimana, jotta tuotteet olisivat korkealaatuisia ja ne tarjottaisiin mahdollisimman alhaiseen hintaan.

(32) Kyse ei näin ollen ole ristiriidasta vaan täydentävyydestä ja mahdollisesta tapauskohtaisesta sopeuttamisesta. Missä määrin kilpailupolitiikalla olisi puututtava asioihin ja pyrittävä edistämään teollis- ja tekijänoikeuksilla saavutettua tasapainoa- Tämän suhteen eri lainkäyttöalueiden lähtökohdissa on joitakin yhtäläisyyksiä mutta merkittäviä eroavaisuuksiakin on.

(33) Positiivisesta merkityksestä, joka kilpailupolitiikalla voi olla teollis- ja tekijänoikeuksia koskevien lainsäädännön muotoutumisessa, ollaan yhtä mieltä ("kilpailun puolustaminen"). Kilpailupoliittisesta asiantuntemuksesta lienee hyötyä, kun päätetään teollis- ja tekijänoikeuksien asianmukaisesta soveltamisalasta ja kestosta eli pohditaan teollis- ja tekijänoikeuksia koskevan lainsäädännön tasapainoisuutta.

(34) Myös siitä ollaan yksimielisiä, että kilpailupolitiikan on hoidettava tavanomainen tehtävänsä, kun teollis- ja tekijänoikeuksia käytetään luomaan kilpailunvastaisia vaikutuksia, jotka ylittävät teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämisen. Jos kyseessä esimerkiksi on patentoimattoman tuotteen oston asettaminen lisenssin ehdoksi (sitominen) tai kilpailukielto, tähän on puututtava kilpailuoikeuden nojalla. Yleisesti ollaan myös yksimielisiä siitä, että tällaisissa tapauksissa kilpailupolitiikassa on otettava huomioon teollis- ja tekijänoikeuksien erityispiirteet, jotta dynaamista tehokkuutta voitaisiin suojella kunnolla. Kilpailukieltovelvoite esimerkiksi voi olla tarpeen, jotta suojeltaisiin siirretyn taitotiedon luottamuksellisuutta tai estettäisiin lisenssinantajan kilpailijoita hyötymästä kyseisestä taitotiedosta.

(35) Siitä ei kuitenkaan olla yksimielisiä, missä määrin kilpailupolitiikalla olisi puututtava teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämiseen yksittäisissä tapauksissa. Tämä koskee sekä määräävässä markkina-asemassa olevien että muiden yritysten harjoittamaa lisenssien hyödyntämistä ja antamista. Tämän osalta EU:n ja Yhdysvaltain käytännöt poikkeavat selvästi toisistaan. Yleisesti ottaen EU:n kilpailupolitiikassa on asetettu teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämiselle enemmän rajoituksia kuin Yhdysvalloissa.

3.2 EU:n kilpailupolitiikka teollis- ja tekijänoikeuksien alalla

(36) Teollis- ja tekijänoikeuksien ja kilpailupolitiikan roolien määrittäminen on vaikeaa jo yhdellä lainkäyttöalueella. EU:ssa vaikeuksia lisää se, että teollis- ja tekijänoikeudet myönnetään edelleen pitkälti kansallisesti. [11] EY:n perustamissopimuksen 295 artiklassa (ent. 222 artikla) edellytetään yhteisöä noudattamaan kansallisia omistusoikeusjärjestelmiä ja perustamissopimuksen 30 artiklassa (ent. 36 artikla) määrätään erityisestä poikkeuksesta perustamissopimuksen vapaata liikkuvuutta koskeviin määräyksiin, kun nämä ovat ristiriidassa kansallisten teollis- ja tekijänoikeuksien kanssa. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin on korostanut tarvetta suojella vapaan liikkuvuuden ja kilpailun perusperiaatteita yhteisössä. Tästä syystä tuomioistuin on alkanut erotella toisistaan teollis- ja tekijänoikeuksien myöntämisen ja olemassaolon, joihin vapaata liikkuvuutta ja kilpailua koskevilla säännöillä ei voida vaikuttaa, ja oikeuksien käytön, johon voidaan vaikuttaa EY:n perustamissopimuksen kyseisillä määräyksillä.

[11] Tämä on nyt vähitellen muuttumassa, kun EY:n lainsäädäntö johtaa uusiin tai yhdenmukaistettuihin teollis- ja tekijänoikeuksin koko EU:ssa. Ko. lainsäädäntö koskee erityisesti tavaramerkkejä (neuvoston direktiivi N:o 89/104, annettu 21.12.1988), vuokraus- ja lainausoikeuksia (neuvoston direktiivi N:o 92/100, annettu 16.11.1992), tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamista (neuvoston direktiivi N:o 93/98, annettu 29.10.1993), satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen liittyviä oikeuksia (neuvoston direktiivi N:o 93/83, annettu 27.9.1993), tietokantojen oikeudellista suojaa (EP:n ja neuvoston direktiivi N:o 96/9, annettu 11.3.1996), bioteknologian keksintöjen oikeudellista suojaa (EP:n ja neuvoston direktiivi N:o 98/44, annettu 6.7.1998) ja mallien oikeudellista suojaa (EP:n ja neuvoston direktiivi N:o 98/71, annettu 13.10.1998). Tulossa oleva uusi lainsäädäntö käsittää direktiiviehdotuksen lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa ja direktiiviehdotuksen keksintöjen suojaamisesta hyödyllisyysmallien avulla. Lisäksi komissio on hiljattain hyväksynyt ehdotuksen neuvoston asetukseksi yhteisöpatentista (KOM(2000) 412 lopullinen).

(37) Esimerkiksi asiassa Consten-Grundig tuomioistuin katsoi, että 30 ja 295 artikla "eivät estä yhteisön oikeuden vaikutusta kansallisessa oikeudessa säädettyjen teollisoikeuksien käyttämiseen". "Perustamissopimuksen 36 (nyk. 30) artikla ... ei voi rajoittaa 85 artiklan (nyk. 81 artikla) soveltamisalaa". [12] Perustamissopimuksen 295 artiklan osalta tuomioistuin totesi selvästi, että "kanteen kohteena olevan (komission) päätöksen kehotus olla käyttämättä tavaramerkkiä koskevia kansallisia oikeuksia rinnakkaistuonnin estämiseksi ei vaikuta näiden oikeuksien antamiseen, mutta rajoittaa niiden käyttöä siinä määrin kuin se on tarpeen 85 artiklan 1 kohdasta (nyk. 81 artiklan 1 kohta) aiheutuvan kiellon toteuttamiseksi". [13]

[12] Consten Grundig v. komissio (Kok. 1966, s. 299, lainaus s. 346). Ks. myös Parke Davis v. Probel (Kok. 1968, s. 55) ja Deutsche Grammophon (Kok. 1971, s. 1147).

[13] Ks. edeltävä alaviite.

(38) Teollis- ja tekijänoikeuksien olemassaolon ja käytön erottelemiseksi tuomioistuin on antanut tulkintansa käsitteelle "tapauskohtainen ydinsisältö". Tapauskohtainen ydinsisältö on oikeuksien peruspaketti, josta varsinaiset teollis- ja tekijänoikeudet koostuvat. Eräät asiantuntijat katsovat, että teollis- ja tekijänoikeuksien tavanomaisessa käytössä eli sen varmistamisessa, että oikeuden haltija hyötyy kyseisen oikeuden ydinsisällöstä, on kyse oikeuden olemassaolon säilyttämisestä eikä sitä voida ohittaa perustamissopimuksen kilpailumääräyksillä. [14] Tapauskohtainen ydinsisältö ja olemassaolo ovat siten päällekkäisiä käsitteitä, vaikkakaan aina ei ole selvää, miten "tavanomaisen käytön" ja "hyödyn" käsitteitä sovelletaan konkreettisiin tapauksiin. Toiset väittävät, että olemassaolo kattaa vain jäsenvaltioiden valtuudet määrätä teollis- ja tekijänoikeuksien myöntämisen edellytykset. Tämän näkemyksen mukaan teollis- ja tekijänoikeuksien käyttöä tapauskohtaisesta ydinsisällöstä hyötymisen varmistamiseksi voidaan periaatteessa tarkastella kilpailusäännösten pohjalta, mutta se voi jäädä kilpailumääräysten soveltamisalan ulkopuolelle objektiivisten perusteiden kaltaisten muiden syiden vuoksi. [15]

[14] K. Coates & J. Finnegan, Intellectual Property, luku 8, kohta 8.27, teoksessa J. Faull & A. Nikpay, The EC Law of Competition, 1999.

[15] S.D. Anderman, EC Competition Law and Intellectual Property Rights, 1998, luku 2.

(39) Arviointia varten on tärkeää muistaa, että tuomioistuin ja komissio ovat aina määritelleet tapauskohtaisen ydinsisällön kapeasti. [16] On selvää, että teollis- ja tekijänoikeudet antavat niiden haltijalle oikeuden myöntää lisenssejä ja periä rojalteja. Tuomioistuin ja komissio ovat kuitenkin aina katsoneet, että lisenssin ehdot voivat kuulua 81 ja 82 artiklan soveltamisalaan.

[16] Yhteisön oikeuden kannalta katsottuna yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Centrafarm BV v. Sterling Drug määritellyt patentin ydinsisällöksi "sen varmistamisen, että patentinhaltija saa korvauksena luovasta keksijän työstä yksinoikeuden käyttää keksintöä teollisuustuotteiden valmistuksessa ja niiden saattamisessa ensimmäisen kerran vaihdantaan joko itse tai myöntämällä lisenssejä kolmansille sekä oikeuden torjua patentinloukkaukset". Taitotietoa ei ole erikseen suojattu lainsäädännöllä, mutta taitotiedon haltijat suojelevat sitä luottamuksellisuutta koskevalla yleisellä lainsäädännöllä. Vaikka tekijänoikeuden ydinsisällölle ei ole yhtä ainoaa määritelmää, oikeuskäytännössä on tullut esiin tyypillisiä piirteitä kuten oikeus päättää teoksen saattamisesta ensimmäistä kertaa markkinoille (Gema), oikeus periä maksua esittämisestä (Coditel II) ja oikeus antaa teos vuokralle (Warner Brother v Christiansen). Ks. myös asiassa C-61/87, Egmont Film, 22.9.1998 annettu tuomio ja asiassa C-200/96, Metronome, 28.4.1998 annettu tuomio.

(40) Esimerkiksi 82 artiklan nojalla edellytetään, että lisenssin ehdot eivät saa syrjiä lisenssinsaajia eivätkä määrätyt rojaltit saa olla liian suuria. Yhteisöjen tuomioistuimen Magill-asiassa antamassa tuomioissa on jopa todettu, että määräävässä asemassa olevan yrityksen on tietyin edellytyksin pakko myöntää käyttölupa kolmannelle. [17]

[17] Yhdistetyt tapaukset C-241/91 P ja C-242/91 P, Radio Telefis Eireann (RTE) ja Independent Television Publications Ltd (ITP) v. komissio. Tässä raportissa ei käsitellä tämän tarkemmin 82 artiklan soveltamista teollis- ja tekijänoikeuksiin.

(41) Oikeuskäytäntö ja TSRP ovat myös osoittaneet, että lisenssisopimuksiin sisältyvät ehdot voivat kuulua 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tämä koskee ehtoja, jotka vaikuttavat yleisesti kilpailuun, sekä tuotemerkin sisäiseen että tuotemerkkien väliseen. TSRP:ssa lueteltuihin kiellettyihin sopimuslausekkeisiin kuuluu esimerkiksi sekä tuotemerkkien väliseen kilpailuun liittyviä lausekkeita, kuten kilpailukieltovelvoitteet, että tuotemerkin sisäiseen kilpailuun liittyviä lausekkeita, kuten liian pitkät alueelliset rajoitukset ja lisensoidun tuotteen myyntiin liittyvät hintarajoitukset. [18]

[18] On syytä korostaa, että aina ei ole mahdollista erotella toisistaan tuotemerkin sisäistä ja tuotemerkkien välistä kilpailua. Yleisesti esimerkiksi myönnetään, että jälleenmyyntihinnan määrääminen voi vaikuttaa sekä tuotemerkin sisäiseen että tuotemerkkien väliseen kilpailuun.

(42) TSRP:ssa ei tehdä eroa sen suhteen, onko lisenssisopimus tehty kilpailijoiden välillä vai ei, eikä siinä käsitellä johdonmukaisesti kilpailijoiden välisiä sopimuksia (ks. myös 5.1 jakso). TSRP:ssa käsitellään kilpailijoiden välisiä muunlaisia kuin vastavuoroisia lisenssisopimuksia ja ristikkäisiä lisenssisopimuksia lausekekohtaisesti eli ryhmäpoikkeuksen soveltaminen riippuu siitä, sisältävätkö sopimukset tiettyjä lausekkeita vai eivät. TSRP kattaa kuitenkin yhteisyrityksen toimintaan liittyvät kilpailijoiden väliset sopimukset ainoastaan tiettyyn markkinaosuuteen asti (ks. 2.1 jakso).

(43) TSRP ei myöskään ole riittävän selkeä tapauksissa, joissa yrityksiä pidetään kilpailijoina. Kilpailevilla valmistajilla tai kilpailevien tuotteiden valmistajilla tarkoitetaan TSRP:ssa (10 artiklan 17 kohta) "valmistajia, jotka myyvät tuotteita, joita käyttäjät pitävät ominaisuuksiltaan, hinnaltaan ja käyttötarkoitukseltaan käyttöluvan kohteena olevien tuotteiden kanssa toisiaan vastaavina tai korvaavina". Tätä säännöstä on yleisesti tulkittu ja sovellettu siten, että kilpailijoiden määritelmä on suhteellisen laaja. Lisenssisopimuksen osapuolia, jotka olivat kilpailijoita ennen innovaatiota, pidetään edelleen kilpailijoina, vaikka lisensoitu valmistusprosessi tai patentoitu tuote olisi sellainen läpimurto, että ilman lisenssiä kilpailua ei enää olisi.

(44) Teollis- ja tekijänoikeuksien ja EY:n kilpailuoikeuden välinen vuorovaikutus on monimutkaisimmillaan alueellisten rajoitusten suhteen. Sen määrittämiseksi, kuuluuko lisenssinsaajalle asetettu lisensoitujen tuotteiden aktiivisen tai passiivisen myynnin rajoitus lisenssinantajan tai muiden lisenssinsaajien alueella mahdollisesti 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, on pohdittava myös teollis- ja tekijänoikeuksien lakkaamista. Lisenssinsaaja voi vastustaa lisensoidun tuotteen tuontia alueelleen, jos kyseinen tuote on saatettu markkinoille ilman lisenssinantajan suostumusta. Tämä koskee kolmansien tuottajien tai kauppiaiden vientiä lisenssinsaajan alueelle, jos nämä ovat saattaneet tuotteen markkinoille ilman lisenssinantajan suostumusta. Se ei koske kolmansien kauppiaiden vientiä, jos nämä ovat saaneet tuotteen muilta lisenssinsaajilta tai lisenssinantajalta ja näin ollen viimeksi mainitun suostumuksella. Se ei myöskään koske muiden lisenssinsaajien tai lisenssinantajan vientiä, koska tässäkin tapauksessa tuote on saatettu markkinoille lisenssinantajan suostumuksella. Näin ollen se, missä määrin lisenssisopimus saa rajoittaa lisenssinantajan tai -saajan aktiivista tai passiivista myyntiä toistensa tai muiden lisenssinsaajien alueelle, on tutkittava 81 artiklan nojalla.

(45) Yhteenvetona voidaan todeta, että lisenssisopimusten osalta EY:n kilpailupolitiikassa tunnustetaan teollis- ja tekijänoikeuksiin perustuvan monopolin olemassaolo, mutta tämä ei merkitse sitä, etteikö kyseisen monopolin käyttämistä tai hyödyntämistä tutkittaisi kilpailusääntöjen nojalla. Lisenssinantaja ja lisenssinsaajat ovat erillisiä yrityksiä ja sellaisina niitä myös käsitellään. Kilpailusäännöissä ei hyväksytä mitä tahansa rajoitusta, joka auttaa lisenssinantajaa saamaan täyden hyödyn monopolistaan. Vaikka on esimerkiksi selvää, että saadakseen monopolista kaiken hyödyn lisenssinantaja voi haluta asettaa lisenssinsaajille lisensoidun tuotteen hinnoittelua, tuotantoa, myyntialueita tai asiakkaita koskevia rajoituksia, tällaiset rajoitukset saattavat rikkoa EY:n kilpailusääntöjä.

3.3 Yhdysvaltain kilpailupolitiikka teollis- ja tekijänoikeuksien alalla

(46) Yhdysvaltain käytäntö, joka perustuu oikeusministeriön ja liittovaltion kilpailuviranomaisen suuntaviivoihin ('Yhdysvaltain suuntaviivat') teollisuus- ja tekijänoikeuksien lisensioinnista kilpailupolitiikan kannalta, poikkeaa EU:n käytännöstä. [19] Yhdysvaltain suuntaviivat perustuvat kolmeen yleiseen periaatteeseen: (a) kilpailupolitiikassa teollis- ja tekijänoikeuksien kohteeseen suhtaudutaan samalla tavalla kuin mihin tahansa omaisuuteen; (b) teollis- ja tekijänoikeuksien ei lähtökohtaisesti oleteta luovan markkinavoimaa; ja (c) lisensoinnin katsotaan yleisesti edistävän kilpailua. [20] Kilpailuongelmia voi syntyä, jos lisenssisopimus rajoittaa kilpailua sellaisten yritysten välillä, jotka ilman lisenssiä olisivat olleet todellisia tai todennäköisesti mahdollisia kilpailijoita (eli yritysten suhde on horisontaalinen). [21] Teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan ei edellytetä luovan kilpailua omalla teknologiallaan ja näin ollen se voi periaatteessa vapaasti asettaa lisenssisopimuksiin rajoituksia, joiden ansiosta se voi toimia samalla tavalla kuin ilman sopimusta. Yhdysvaltain käytäntö sallii näin ollen teollis- ja tekijänoikeuksiin perustuvan monopolin olemassaolon ja lisäksi yleensä kunnioittaa teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan oikeutta hyödyntää oikeuksia täysimääräisesti sisällyttämällä lisenssisopimukseen rajoituksia, jotka ovat tarpeen täyden hyödyn saamiseksi teollis- ja tekijänoikeuksista.

[19] Antitrust Guidelines for the Licensing of Intellectual Property, U.S. Department of Justice and the Federal Trade Commission, huhtikuu 1995.

[20] Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 2.0.

[21] Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 3.1.

(47) Kilpailupolitiikalla rajoitetaan lisenssinantajan vapautta kahdella tavalla. Kilpailupolitiikalla voidaan ensinnäkin puuttua tilanteeseen, jos lisenssisopimuksen rajoituksia sovelletaan patentoimattomiin tuotteisiin tai prosesseihin. Jos lisenssinantajalla esimerkiksi on patentti valmistusprosessiin mutta ei lisenssinsaajan valmistamaan tuotteeseen, lisenssinsaajan myyntihintojen määräämineen on kilpailusääntöjen nojalla sääntöjenvastaista hintojen vertikaalista määräämistä. [22] Samoin jos lisenssisopimus sisältää kilpailukieltolausekkeen, joka estää lisenssinsaajaa valmistamasta tai myymästä kilpailevia tuotteita, sopimukseen suhtaudutaan kuin mihin tahansa vertikaaliseen sopimukseen. Sama koskee lisenssisopimuksen sitomista lisenssinsaajan velvoitteeseen ostaa muita tavaroita tai palveluita.

[22] Ks. W.K. Tom, Background Note, s. 38, Roundtable on Competition Policy and Intellectual Property Rights, Committee on Competition Law and Policy, OECD, lokakuu 1997, ja N. T. Gallini & M. Trebilcock, Intellectual Property Rights and Competition Policy: A Framework for Analysis of Economic and Legal Issues, s. 339 ja 344-345, Roundtable on Competition Policy and Intellectual Property Rights, Committee on Competition Law and Policy, OECD, lokakuu 1997.

(48) Tärkeämpää on kuitenkin, että kilpailupolitiikalla voidaan puuttua tilanteeseen, kun lisensointi haittaa sellaisten yritysten välistä kilpailua, jotka ilman sopimusta olisivat olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita. Jos lisenssisopimuksessa tällaisessa tilanteessa on kielteisiä vaikutuksia tavaroiden tai palvelujen hintoihin/määriin/laatuun nykyisillä tai tulevilla markkinoilla, siihen sovelletaan Yhdysvaltain kilpailusääntöjä. Tämä koskee ensisijaisesti tapauksia, joissa lisenssinantaja ja -saaja olisivat todellisia tai mahdollisia kilpailijoita myös ilman lisensointia eli lisenssinantajan ja -saajan välillä on nyt ja jatkossa horisontaalinen kilpailusuhde. Se koskee myös lisenssisopimuksia, joissa esimerkiksi kilpailukielto- tai yksinmyyntilausekkeen avulla suljetaan markkinat lisenssinantajan kilpailijoilta (markkinoiden sulkeminen). Se voi periaatteessa koskea myös lisenssisopimuksia, joissa lisenssinsaajien välillä on horisontaalinen kilpailusuhde. [23]

[23] Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 3.1, 3.3 ja 4.1.

(49) Käytännössä Yhdysvaltain suuntaviivat koskevat vain kahta ensin mainittua tilannetta. Kilpailukieltolausekkeiden osalta on jo todettu, että niihin voidaan puuttua Yhdysvaltain kilpailusääntöjen nojalla, koska kyseiset lausekkeet eivät koske teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämistä vaan teollis- ja tekijänoikeuksien ulkopuolelle jääviä muita tuotteita tai prosesseja. Kilpailun kannalta merkittävin näkökohta on se, suljetaanko lisenssinantajan kilpailijat pois markkinoilta.

(50) Jos lisenssinantaja ja -saaja olisivat kyseisillä markkinoilla todellisia tai mahdollisia kilpailijoita myös ilman lisenssisopimusta, Yhdysvaltain suuntaviivoissa kiinnitetään pääasiassa huomiota keinotekoisiin lisenssijärjestelyihin, joilla pyritään peittämään kartelli. Jos lisensoitu valmistusmenetelmä tai patentoitu tuote esimerkiksi ei merkitse taloudellista parannusta saatavilla olevaan nykyiseen teknologiaan tai patentoituihin tuotteisiin eikä kyseessä ole estävä patentti, lisenssisopimukseen ei yleensä sisälly hyödyllistä tekniikan siirtoa eikä se johda tehokkuutta lisäävään taloudellisen toiminnan integrointiin. [24] Sopimus kielletään kieltoperiaatteen nojalla, jos se johtaa hintojen määräämiseen, markkinoiden tai asiakkaiden jakamiseen, tuotannon vähentämiseen tai ryhmäboikotteihin.

[24] Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 3.4, esimerkki 7. Ks. myös FTC:n päätös kiistää Summit Technologyn ja VISX:n välinen patenttien yhdistäminen (FTC Dkt. No. 9286 (23. helmikuuta 1999), Agreement Containing Consent Order to Cease and Desist ja FTC:n Analysis to Aid Public Comment) sekä MPEG:n ja DVD:n patenttien yhdistämistä koskevat oikeusministeriön Business Review -kirjeet (Business Review -kirjeet Joel I. Kleinilta Garrad R. Beeneylle 2. kesäkuuta 1997 ja 16. joulukuuta 1998).

(51) Jos kilpailijoiden välinen lisenssisopimus ei sisällä tällaista itsestään kilpailunvastaisia ja siten kiellettyjä rajoituksia, sopimusta ei yleensä kiistetä, ellei lisenssinantajan ja lisenssinsaajien yhteenlaskettu markkinaosuus ylitä 20:tä prosenttia markkinoilla, joihin rajoitus merkittävästi vaikuttaa. [25] Tämän 20 prosentin "varmuusalueen" ylittäviin osuuksiin sovelletaan väärinkäyttöperiaatetta (rule of reason). Tällöin selvitetään ensimmäiseksi, onko rajoituksella varmasti tai todennäköisesti kilpailunvastainen vaikutus. Jos näin on, tutkitaan, onko rajoitus kohtuudella katsoen tarpeen kilpailua edistävän tehokkuuden saavuttamiseksi. Selvitetään, onko olemassa "käytännöllisiä ja merkittävästi vähemmän rajoittavia vaihtoehtoja... Jos on selvää, että osapuolet voisivat päästä samaan tehokkuuteen merkittävästi vähemmän rajoittavin keinoin, kilpailuviranomaiset eivät ota huomioon osapuolten väitteitä tehokkuudesta. Arvioinnissaan kilpailuviranomaiset eivät kuitenkaan ryhdy etsimään teoriassa vähemmän rajoittavaa vaihtoehtoa, joka ei ole osapuolten kohtaamassa todellisessa liiketoimintatilanteessa realistinen..... Jos rajoitus on kohtuullisen tarpeen, kilpailuviranomaiset vertaavat kilpailua edistävää tehokkuutta ja kilpailunvastaisia vaikutuksia selvittääkseen kilpailuun todennäköisesti kohdistuvan nettovaikutuksen kaikilla merkityksellisillä markkinoilla." [26]

[25] Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 4.3.

[26] Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 4.2.

(52) Lisenssisopimuksen osapuolia, jotka olivat kilpailijoita ennen innovaatiota, ei enää pidetä kilpailijoina, jos lisensoitu valmistusprosessi tai patentoitu tuote on sellainen läpimurto, että ilman lisenssiä ei enää olisi minkäänlaista kilpailua. Näin ollen varmuusalue ja väärinkäyttöperiaatteen soveltaminen 20 prosentin markkinaosuuden ylittyessä ovat erityisen merkityksellisiä sellaisille lisenssisopimuksille, joissa lisensoitu valmistusprosessi tai patentoitu tuote ei merkitse ainoastaan vähäistä taloudellista parannusta saatavilla olevaan nykyiseen teknologiaan tai patentoimattomiin tuotteisiin. Jos osapuolten välillä tällaisessa tapauksessa olisi ilman lisenssiä horisontaalinen kilpailusuhde, on tarpeen mitata osapuolten yhteenlaskettu markkinaosuus, tutkia rajoitusten tarpeellisuutta ja vertailla myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia. [27]

[27] W. Tom, s. 27-28.

(53) Jotta 20 prosentin markkinaosuusrajaa voitaisiin soveltaa, on selvitettävä, tuntuvatko lisenssin kielteiset vaikutukset vain tuotemarkkinoilla vai vaikuttaako lisenssi myös teknologiamarkkinoihin tai tutkimuksen ja kehityksen alalla käytävään kilpailuun. Ensin mainitussa tapauksessa on selvitettävä vain markkinaosuudet merkityksellisillä tuotemarkkinoilla. Jälkimmäisessä tapauksessa on selvitettävä myös markkinaosuudet kyseisen teknologian markkinoilla tai innovaatiomarkkinoilla. Jos markkinaosuustietoja ei jälkimmäisessä tapauksessa ole saatavilla tai kilpailullinen merkitys ei käy niistä kunnolla selville, varmuusalue määritetään selvittämällä, kuinka monta kilpailevaa itsenäistä teknologiaa tai tarvittavat asiantuntijaresurssit omaavaa tutkimuslaitosta alalla on. Jos rajoitus ei ole selkeästi kilpailunvastainen ja lisenssisopimuksen osapuolten lisäksi on vähintään neljä kilpailevaa teknologiaa tai tutkimuslaitosta, sopimus mahtuu varmuusalueelle.

3.4 Vertailu

(54) Yhdysvalloissa noudatetussa käytännössä tehdään selvä ero kilpailijoiden välisten lisenssisopimusten ja muunlaisten lisenssisopimusten välillä ja tehdään toimintapoliittiset johtopäätökset tämän eron pohjalta. Yhdysvaltain käytännössä suhtaudutaan hyvin sallivasti rajoituksiin, jotka koskevat itse teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämistä, kun lisenssinantaja ja lisenssinsaaja eivät ole todellisia tai mahdollisia kilpailijoita. Tällöin katsotaan, että lisenssinsaajan aluetta, tuotantoa, käyttöalaa ja tietyin edellytyksin myös hinnoittelua koskevat rajoitukset ovat oikeutettuja keinoja, joiden avulla lisenssinantaja pyrkii maksimoimaan teollis- ja tekijänoikeuksista saamansa tulot. Tämä vastaa Yhdysvaltain yleisesti sallivaa suhtautumista muiden kuin kilpailijoiden välisiin vertikaalisiin sopimuksiin lukuun ottamatta hinnan määräämistä. Vaikka hintojen vertikaalinen määrääminen onkin Yhdysvaltain kilpailuoikeuden nojalla yleensä kielletty rajoitus ja Yhdysvaltain suuntaviivojen mukaan tämä koskee myös tapauksia, joissa tuotteen teollis- ja tekijänoikeuden lisenssinantaja määrää lisenssinsaajan tuotteesta perimän jälleenmyyntihinnan, Yhdysvaltain suuntaviivoissa tehdään myös selväksi, että tuotteen patentinhaltija voi määrätä valmistuslisenssissä lisenssinsaajan patentoidusta tuotteesta perimän ensimmäisen hinnan. [28]

[28] Tämä ristiriita luultavasti selittää, miksi vapautta määrätä lisenssinsaajan hinnat on rajoitettu lukuisissa tuomioistuinten päätöksissä: ks. Tom, s. 38; Gallini & Trebilcock, s 339; Yhdysvaltain suuntaviivat, jakso 5.2.

(55) EU:n tiukempi suhtautuminen teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämistä koskeviin rajoituksiin muiden kuin kilpailijoiden välisissä sopimuksissa on osoitus siitä, että EU:n kilpailupolitiikassa kiinnitetään enemmän huomiota tuotemerkin sisäisiin rajoituksiin yleensä ja alueellisiin rajoituksiin erityisesti. Tuotemerkin sisäisen kilpailun suojelemista pidetään tärkeänä, koska jakelukustannukset muodostavat huomattavan osan useimpien tuotteiden lopullisesta hinnasta ja jakelijoiden välinen kilpailu voi auttaa alentamaan näitä kustannuksia. Siinä otetaan myös huomioon, että lisenssinsaajilla voi olla horisontaalinen kilpailusuhde. [29] Alueellisiin rajoituksiin kiinnitetään erityistä huomiota erityisesti sen vuoksi, että EY:n kilpailupolitiikkaan liittyy markkinoiden yhdentymistä koskeva lisätavoite. [30]

[29] Yhdysvaltain suuntaviivoissa otetaan tosin huomioon mahdollisuus, että lisenssinsaajien suhde on horisontaalinen, mutta niissä tunnutaan jättävän lähes huomiotta tämän kilpailuvaikutukset ja alueellisiin rajoituksiin suhtaudutaan varsin sallivasti niin kauan kun lisenssinantaja ja -saaja eivät ole kilpailijoita.

[30] Suuntaviivat vertikaalisista rajoituksista, 7 kohta.

(56) EU:n ja Yhdysvaltain politiikan väliset erot eivät ole yhtä suuria, kun kyseessä ovat muut kuin itse teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämistä koskevat rajoitukset, kuten kilpailukieltovelvoitteet ja sitominen. Sekä Yhdysvaltain että EY:n kilpailusäännöissä puututaan tällaisiin rajoituksiin. Yhdysvalloissa otetaan huomioon osapuolten markkinavoima ja kyseisten markkinoiden kilpailurakenne väärinkäyttöperiaatteen mukaisesti. Näin tehdään myös EU:ssa vertikaalisten sopimusten suhteen ryhmäpoikkeusasetuksen N:o 2790/1999 ja vertikaalisista rajoituksista annettujen suuntaviivojen nojalla, mutta TSRP:ssa tällaiset rajoitukset laitetaan "mustalle" tai "harmaalle" listalle.

(57) Toimintatapojen välillä on selviä eroa myös kilpailijoiden välisten lisenssisopimusten suhteen. Yhdysvalloissa sovelletaan varmuusalueen takaavaa markkinaosuusrajaa kaikkiin kilpailijoiden välisiin lisenssisopimuksiin, kun taas TSRP:ssa sitä sovelletaan vain yhteisyrityksiin liittyviin lisenssisopimuksiin. Muut kilpailijoiden väliset lisenssisopimukset jätetään usein TSRP:n soveltamisalan ulkopuolelle soveltamalla niihin sopimusehtopohjaista lähestymistapaa. Yhdysvaltain politiikassa on myös määritelty kapeammin, milloin yrityksiä pidetään kilpailijoina.

(58) Kaiken kaikkiaan Yhdysvaltain käytäntö rajoittaa enemmän kilpailupolitiikan mahdollisuuksia puuttua muiden kuin kilpailijoiden välisiin lisenssisopimuksiin. Se antaa näin ollen suuremman varmuuden siitä, että lisenssinantaja voi hyödyntää teollis- ja tekijänoikeuksiaan lisensoinnin tapahtuessa muiden kuin kilpailijoiden välillä. Jos oletetaan, että teollis- ja tekijänoikeudet tasapainottavat yhtäältä innovaation kehittäjän liiallisen ja toisaalta liian vähäisen suojelun, tällainen käytäntö auttaa edistämään innovaatioita. Oletus ei kuitenkaan välttämättä päde kaikkiin tapauksiin. Eroa EU:n käytäntöön verrattuna ei kuitenkaan pitäisi suurennella, koska EY:n kilpailupolitiikka sallii monissa tapauksissa samat tuotemerkin sisäiset rajoitukset mutta säilyttää mahdollisuuden puuttua tarvittaessa tilanteeseen tietyin edellytyksin. Yhdysvaltain käytäntö on lisäksi johdonmukaisempi, mitä tulee kilpailijoiden välisiin lisenssisopimuksiin.

4. Selvitys TSRP:n täytäntöönpanosta

(59) Komissio on laatinut selvityksen saadakseen paremman kuvan siitä, kuinka nykyisiä sääntöjä on niiden antamisen jälkeen sovellettu. Komissio lähetti kyselyn elinkeinoelämän ja kuluttajien järjestöille, paljon tutkimustoimintaa harjoittaville yrityksille, asiantuntijaorganisaatioille ja asianajotoimistoille. Samoin tutkittiin kokemuksia, joita komissiolle oli kertynyt TSRP:n täytäntöönpanosta käytännössä. Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisia pyydettiin toimittamaan tietoja nykyisestä käytännöstään teollis- ja tekijänoikeuksien lisensoimista koskevien sopimusten suhteen. Seuraavassa esitetään yhteenveto selvityksen tuloksista.

4.1 Asianomaisten huomautukset

(60) Komission kyselyn tarkoituksena oli saada asiatietoja sekä teknologian lisensointiin liittyvistä keskeisistä näkökohdista ja mahdollisista uusista piirteistä että kolmansien käsityksestä TSRP:n toiminnasta käytännössä. Vastauksia saatiin yksittäisiltä yrityksiltä useilta elinkeinoelämän aloilta (esim. elektroniikka, koneenrakennus, autoteollisuus, lääketeollisuus, terveydenhuolto, kemianteollisuus ja elintarvikeala), teollisuuden järjestöiltä, asianajotoimistoilta ja asiantuntijaorganisaatioilta. [31]

[31] Komissio lähetti kyselyn 150 vastaanottajalle, joista noin 1/4 vastasi joko suoraan tai elinkeinoelämän järjestöjen kautta. Vaikka vastaukset eivät ehkä muodostakaan edustavaa otosta, saaduista tiedoista on hyötyä laadittaessa tätä raporttia ja raportin julkaisun jälkeen järjestettävän julkisen kuulemisen kannalta.

4.1.1 Nykyistä lisensointitoimintaa koskevat huomautukset

(61) Suurimmassa osassa huomautuksia todettiin, että lisensointitoiminnassa oli tapahtunut 10 viime vuoden aikana merkittäviä sekä laadullisia että määrällisiä muutoksia. Kehitys on ollut erityisen huomattavaa joillain aloilla (esim. elektroniikka, lääketieteen teknologia, uudet materiaalit, tietokoneavusteinen biologia, nanoteknologia).

(62) Useimmissa huomautuksissa korostetaan, että yleisesti ottaen yritykset lisensoivat teknologiaansa aiempaa enemmän. Tämä tuntuu koskevan sekä lisensoitavan teknologian valikoiman laajenemista että samalle teknologialle myönnettävien lisenssien määrää. Yhdeksi syyksi kehitykselle mainittiin tarve tasata patenteista aiheutuvia suuria kustannuksia lisenssituloilla. Osa vastaajista totesi lisäksi, että lisenssin saamiseen liittyvän toiminnan merkitys on kasvanut, koska uusia teknisiä tuotteita tarvitaan yhä enemmän eikä yrityksillä ole tarpeeksi omaa kehitystoimintaa.

(63) Lisenssitoiminnan vilkastuminen näyttää tapahtuvan rinnakkain yritysten T&K-investointien yleisen kasvun kanssa. Eri alojen T&K-menot vaihtelevat runsaasti. Useimmissa kyselyyn vastanneissa yrityksissä niiden osuus vuotuisesta liikevaihdosta on 5-10 prosenttia. Joillain aloilla (esim. lääkkeet ja terveydenhoito) osuus on yleensä huomattavasti suurempi. Vaikka rojaltitulojen osuus yritysten vuotuisesta liikevaihdosta on yleensä pieni (1 % tai alle), niillä on kuitenkin tärkeä merkitys tutkimukseen ja kehitykseen tehtyjen investointien takaisin saamiseksi.

(64) On lisäksi syytä panna merkille, että eräät yritykset ovat viime aikoina kehittäneet jäsennellympiä patenttistrategioita vastauksena teollis- ja tekijänoikeuksien omistamisen ja lisensoinnin kasvavaan merkitykseen markkina-aseman säilyttämisen kannalta. Kun teollis- ja tekijänoikeuksia perinteisesti käytettiin estämään kilpailijoita hyödyntämästä yrityskohtaisia innovaatioita, niiden käyttö on nyt laajentunut kattamaan monipuolisempia kaupallisia strategioita. Näihin kuuluu kokonaisten alueiden sulkeminen kilpailijoilta (sulkemisstrategiat) ja patenttien käyttäminen alakohtaisten standardien luomiseen. Koska yhä useampi yritys pitää teollis- ja tekijänoikeuksiaan omaisuutena, jolla käydä kauppaa, teollis- ja tekijänoikeuksien ja patenttien hallinnasta on tullut tärkeä osa kaupallisia strategioita. Tämän osalta muutama vastaaja katsoi, että osaamista ei enää ole yhtä yleisesti saatavilla ja sen suojelu teollis- ja tekijänoikeuksilla on lisääntynyt.

(65) Eräs järjestö oli sitä mieltä, että lisenssitoiminta yhteisössä on päinvastoin yleisesti laskussa, vaikkakin oppilaitosten lisenssitoiminta on kasvussa. Tällainen lasku kuvastaa muutoksia, kuten valmistuksen ja tutkimuksen siirtämistä yhteisön ulkopuolisille markkinoille. Samaan aikaan julkiset tutkimuslaitokset ja korkeakouluasteen oppilaitokset näyttävät tajunneen, että tiedolla, jonka ne aiemmin antoivat yleiseen käyttöön, voikin olla arvoa, ja tämän mukaisesti pyrkivät suojelemaan sitä aina kun mahdollista ja hallinnoimaan tähän liittyviä teollis- ja tekijänoikeuksia perustamalla erityisiä yrityksiä.

(66) Lähes kaikissa huomautuksissa katsottiin, että teollis- ja tekijänoikeuksien myynti on oikeuksien haltijoille lisensointiin verrattuna vasta toissijainen vaihtoehto. Joidenkin vastaajien mukaan teollis- ja tekijänoikeuksien luovutusten osuus olisi niihin liittyvistä kaikista liiketoimista noin 20 prosenttia ja lisensoinnin osuus 80 prosenttia. Rojaltitulojen jääminen alle teollis- ja tekijänoikeuksien ylläpidosta ja suojelusta aiheutuvien kustannusten, vähäiset menestymisnäkymät ja teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan poistuminen markkinoilta mainittiin pääsyiksi, joiden vuoksi yritykset mieluummin luovuttavat kuin lisensoivat teollis- ja tekijänoikeutensa.

(67) Laatutekijöistä useimmissa huomautuksissa todettiin, että sekä lisenssijärjestelyjen luonne että laji ovat kehittyneet huomattavasti viime vuosina. Erityisesti korostettiin, että tarvitaan yhä enemmän yhteisiä ponnisteluita ja yhteistyötä ja yhä monimutkaisempia lisensointijärjestelyitä, jotta pysyttäisiin yhä monimutkaisemman uuden teknologian mukana. Teknologia perustuu usein useiden alojen osaamiseen ja soveltamiseen, minkä vuoksi yritysten on tehtävä yhteistyötä hyötyäkseen muiden yritysten tai julkisten tutkimuslaitosten täydentävästä osaamisesta. Tämän vuoksi esimerkiksi lisenssien paketoiminen, tekniikan yhdistäminen (ns. pooling) ja ristikkäiset lisensointijärjestelyt ovat yleistyneet samalla kun monta patentin haltijaa koskevat estepatentit ovat levinneet kansainvälisesti.

(68) Lisenssitoiminnasta näyttää lisäksi tulleen viime vuosina yhä maailmanlaajuisempaa. Erityisesti globaalistuminen ja tästä aiheutuvat muutokset yritysten kaupallisissa strategioissa ovat vaikuttaneet myös T&K:hon. Suuret yritykset, joilla jo vuosia on ollut tuotantolaitoksia eri maissa, ovat nyt kansainvälistämässä myös tutkimustoimintaansa. Lisäksi eräät merkittävät "maailmanhankkeet" (esim. kansainvälinen avaruusasema, ihmisen perimän kartoittaminen, lääketieteellinen tutkimus, valtamerien ja ilmaston tutkiminen sekä energia ja televiestintä) edellyttävät runsaasti kansainvälistä yhteistyötä.

(69) Mitä tulee teollis- ja tekijänoikeuksien tyyppiin, patentteja ja taitotietoa pidetään yleisesti lisenssijärjestelyistä merkittävimpinä. Tekijänoikeudet mainitaan usein tärkeinä erityisesti tietokoneohjelmien ja tietokonepohjaisten keksintöjen yhteydessä. Mallien lisenssejä pidetään joillain aloilla tärkeämpinä kuin toisilla. Tavaramerkit ovat usein vain taitotietolisenssejä tai jakelu- tai valmistussopimuksia täydentäviä.

(70) Komission saamat vastaukset osoittavat myös tiettyä kehitystä, mitä tulee syihin, joiden vuoksi teollis- ja tekijänoikeuksien haltija voi päättää antaa tai valmistaja hankkia lisenssin. Teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan kannalta lisensoinnille on klassisia perusteita kuten uusille tuotemarkkinoille pääsy tai tilaisuus yhdistää täydentävät tuotantotaidot erityisesti kun lisenssinantajalla ei ole tuotantoon tarvittavaa omaisuutta. Lisenssiantajat painottavat lisäksi yhä enemmän mahdollisuutta luoda lisensoinnin kautta uusi alakohtainen standardi, yhdistää teknologiaa tai kehittää pakettilisenssejä, poistaa estepatentit ja ratkaista päällekkäisistä patentista aiheutuvat riidat. Riittämätöntä tietoa paikallisista markkinaolosuhteista tai jakelu- ja markkinointikyvyn puutetta ei pidetä lisenssin antamisen kannalta yhtä tärkeänä. Joissain huomautuksissa todettiin myös, että lisensointitoiminta liittyy tavoitteeseen saavuttaa mittakaavaetuja, säilyttää oman tekniikan markkina-asema tai jakaa sen hyödyntämiseen liittyvät riskit.

(71) Lisenssinsaajien kannalta suurin kannustin lisenssin hankkimiseen vaikuttaa olevan täydentävän osaamisen yhdistäminen teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan kanssa, koska tämän teknologia ehkä mahdollistaa lisenssinsaajalle pääsyn uusille tuotemarkkinoille tai kilpailuaseman säilyttämisen ja alentaa samalla kustannuksia. Tämä pitää erityisesti paikkansa, kun kolmansien teollis- ja tekijänoikeudet ovat estäneet lisenssinsaajan oman kehitystoiminnan tai kun tämä toteaa, että oma kehitystoiminta on kalliimpaa kuin teknologian hankkiminen ulkopuolisilta. Päällekkäisistä patenttihakemuksista aiheutuvat todelliset tai mahdolliset oikeusriidat ja tilaisuus torjua estävät patentit mainitaan usein tärkeinä tekijöinä. [32] Joissain huomautuksissa todettiin, että lisensointitoiminta voi liittyä myös uuden alakohtaisen standardin luomiseen, patenttien yhdistämiseen tai mittakaavaetujen saavuttamiseen.

[32] Teollis- ja tekijänoikeuksien katsotaan estävän vastavuoroisesti toisensa, jos niiden haltijat eivät voi käyttää omia teollis- ja tekijänoikeuksiaan loukkaamatta toisen haltijan oikeuksia.

(72) Estääkseen kilpailijoidensa voimistumisen teollis- ja tekijänoikeuksien haltijat ovat lisäksi yleensä taipuvaisempia myöntämään lisenssin yrityksille, jotka eivät ole niiden kilpailijoita, ellei lisensoinnin tarkoituksena sitten ole kilpailevista patenttihakemuksista aiheutuvien todellisten tai mahdollisten riitojen ratkaiseminen. Lisenssinsaajille kumppanin asemalla tuntuu olevan vähemmän merkitystä, ja niiden motivaatio perustuu enemmänkin lisensoidun teknologian luonteeseen kuin sen kehittäjän kilpailuasemaan.

(73) Mitä tulee lisensoinnin edellyttämiin investointeihin, saatujen huomautusten perusteella lisenssin myöntämisestä lisenssinantajalle suoraan aiheutuvat kustannukset (eli ilman aiheutuneita T&K-menoja) liittyvät pääasiassa lisensoidun teknologian suojeluun (patentinloukkauksesta johtuvat oikeusriidat jne.) ja sen parannuksiin ja henkilöstön kouluttamiseen. Lisenssinsaajien kustannuksiin sisältyvät rojaltimaksut ja investoinnit, joilla on tarkoitus parantaa lisenssin kohteena olevaa tekniikkaa, markkinoida ja mainostaa lisensoituja tuotteita ja vähäisemmässä määrin palvella asiakkaita, kouluttaa jakelijoita tai korvata tuotantovälineitä.

4.1.2 TSRP:ta koskevat huomautukset

(74) Asianomaisilta pyydettiin myös huomautuksia TSRP:n toiminnasta. Kysymykset olivat yleisluonteisia ja niiden tarkoitus oli lähinnä:

- selvittää, mitä vaikeuksia ja etuja yritykset ovat kohdanneet soveltaessaan TSRP:ta;

- arvioida, toteutuvatko TSRP:n perustavoitteet käytännössä (eli innovaatioiden kehittäminen ja levittäminen laajalle yhteisössä ja teknologialtaan uusilla tai parannetuilla tuotteilla tapahtuvan tehokkaan kilpailun samanaikainen suojeleminen); ja

- varmistaa, olisiko komission nykyistä käytäntöä teknologian lisensoinnin suhteen tarkistettava.

Kyselyssä puututtiin myös TSRP:n yksittäisiin säännöksiin liittyviin seikkoihin. Näihin kysymyksiin saadut vastaukset otetaan huomioon tämän kertomuksen 5 jaksossa. Yleisesti ottaen selvästi suurimmassa osassa huomautuksia todettiin, että tietyistä eduista huolimatta TSRP sisältää suuria puutteita.

(75) Kaikki vastaajat myönsivät TSRP:lla olevan se etu, että se on soveltamisalaltaan laajempi ja sitä on helpompi soveltaa kuin aiempia taitotietoa ja patenttien lisensointia koskevia ryhmäpoikkeuksia. Eräät katsoivat TSRP:n lisäksi takaavan oikeusvarmuuden, koska se on hyvin tarkka sen suhteen, mikä ei ole sallittua (eli kattava musta lista). Myös sitä korostettiin, että markkinaosuusrajojen puuttuminen helpottaa ryhmäpoikkeuksen soveltamista. Todettiin myös, että TSRP:ta käytetään joskus suuntaa-antavana ohjeena.

(76) Nykyiseen käytäntöön kohdistuva kritiikki keskittyy pääasiasiassa seuraaviin seikkoihin:

- TSRP:n katsotaan perustuvan liikaa muotoseikkoihin ja olevan jäykkä. Tämä on erityisen ilmeistä, kun sitä verrataan uudenlaisiin ryhmäpoikkeuksiin vertikaalisten rajoitusten ja horisontaalisten yhteistyösopimusten alalla. Varsinkin TSRP:n rakennetta pidetään liian monimutkaisena. Lisäksi poikkeukseen oikeuttavien sopimusehtojen, sallittujen ja kiellettyjen sopimusehtojen sekä soveltamisalan ulkopuolelle jäävien lausekkeiden luettelot merkitsevät yrityksille lainsäädännöllistä pakkopaitaa, mikä voi vähentää halukkuutta levittää teknologiaa tai estää tehokkaammat liiketoimet. On myös epäselvää, kuinka TSRP:n soveltamisala kytkeytyy erikoistumissopimuksista annettuun asetukseen N:o 2658/2000, T&K-sopimuksista annettuun asetukseen N:o 2659/2000 ja vertikaalisista sopimuksista annettuun asetukseen N:o 2790/1999.

- Joitain säännöksiä pidetään liian yksityiskohtaisina ja usein sekavina, mistä seuraa, että poikkeuksen soveltamisesta on joskus epäselvyyttä. Erityisesti tiettyjen peruskäsitteiden tulkinta vaikuttaa epäselvältä. TSRP:ssa ei esimerkiksi tehdä selvää eroa lisensoidun tekniikan "parantamisen" ja merkittävää edistysaskelta merkitsevän "uuden" tekniikan välillä, minkä vuoksi TSRP:ssa lisenssisopimuksille säädettyjä kestorajoituksia on vaikea soveltaa. Toinen esimerkki on taitotiedon määritelmä, joka ei ole sama kuin uusissa vertikaalisissa ja horisontaalisissa ryhmäpoikkeuksissa. Sama pätee "kilpailijan" määritelmään, joka ei vastaa uudempaa lainsäädäntöä.

- TSRP on soveltamisalaltaan liian suppea eikä kata joitain tavallisia lisensointikäytäntöjä, joten monet sopimukset on ilmoitettava komissiolle. Koska asetus ei kata lisenssejä, joissa on useampi kuin kaksi osapuolta, ryhmäpoikkeuksesta eivät hyödy teknologian yhdistämistä koskevat monenväliset järjestelyt eivätkä monenväliset lisenssipaketit, joissa on mukana toisiaan täydentäviä teollis- ja tekijänoikeuksia omaavia yrityksiä. Monien sopimusten, erityisesti tietokoneohjelmien tekijänoikeuslisenssien oikeusvarmuutta vähentää myös se, että asetus kattaa tekijänoikeuksien, mallioikeuden ja tavaramerkkien kaltaiset patentoimattomat teollis- ja tekijänoikeudet vain kun ne ovat patenttilisenssin liitännäisiä. Tämän osalta osa vastaajista totesi käyttävänsä TSRP:ta usein ohjeena arvioidessaan muita kuin patentin sisältäviä lisenssijärjestelyitä 81 artiklan nojalla.

- Nykyisissä säännöissä keskitytään liikaa alueellista yksinoikeutta koskeviin sopimusehtoihin. Lisäksi niissä jätetään eräät yleiset lisensointijärjestelyt ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle ilman päteviä taloudellisia perusteita. Osa vastaajista totesi TSRP:n sisältävän liian pitkän luettelon rajoituksista, jotka oletetaan sääntöjenvastaisiksi tai joita pidetään erittäin epäilyttävinä, vaikka osapuolilla ei olisi markkinavoimaa ja niiden suhde on vertikaalinen (esim. kilpailukiellot, sitominen, määrärajoitukset ml. tuotantopaikkakohtaiset lisenssit, tietyt lisenssin takaisinmyöntämistä koskevat järjestelyt).

- TSRP:n 4 artiklassa säädetyn vastustamismenettelyn hyödyllisyyttä epäillään. Yritykset ovat yleensä haluttomia käyttämään tätä mahdollisuutta, koska ne eivät halua paljastaa järjestelyitään, aina ei ole tarkkaan määritelty, millaisiin tilanteisiin kyseistä menettelyä voidaan soveltaa, tai yritykset haluavat välttyä ilmoittamiseen liittyviltä hallinnollisilta rasitteilta.

(77) Edellä esitetyn perusteella suurimmassa osassa huomautuksia katsotaan, että TSRP täyttää oletetut tavoitteensa vain jossain määrin.

(78) Kun osapuolet onnistuvat muokkaamaan sopimuksistaan sellaisia, että ne mahtuvat ryhmäpoikkeuksen puitteisiin, asetuksen tuomalla oikeusvarmuudella on myönteinen vaikutus tekniikan kehittämiseen ja levittämiseen. Asetuksen muodollisen ja määräävän luonteen vuoksi väitetään, että nykyiset säännöt eivät rohkaise uudenmalliseen lisensointiin (esim. monenväliset lisenssipaketit, lisenssien myöntäminen yhteisyrityksille) eivätkä edistä uudenlaista tekniikansiirtoa (esim. kilpailukiellot lisenssinsaajalle siirretyn taitotiedon suojaamiseksi, teollis- ja tekijänoikeuslisenssin sitominen patentoimattomien tuotteiden toimittamiseen). Asetuksen epäselvyys haittaa sekin lisensointia. Osa vastaajista huomauttaa, että TSRP:een nyt sisältyvä pitkä luettelo vakavimmista rajoituksista perustuu käytäntöön, jossa ei oteta riittävästi huomioon osapuolten markkinavoimaa eikä tuotemerkkien välistä kilpailua. On esitetty, että taloudelliset näkökohdat paremmin huomioon ottava lähestymistapa voisi johtaa lisensointijärjestelyiden vähemmän jäykkiin sääntöihin ja siten teknologian laajempaan levittämiseen.

(79) Vaikka TSRP:ssa käytetty määräyksiin perustuva lähestymistapa oli selvästi tarkoitettu turvaamaan tehokas kilpailu, ei ole varmaa, että tämä tavoite on täysin saavutettu. Yhtäältä on todettu, että asetuksen ehtojen noudattaminen merkitsee sopimuspuolille pakkopaitaa eikä kannusta levittämään uutta teknologiaa. Tämän seurauksena se voi haitata tai hidastaa uusien kilpailijoiden pääsyä markkinoille. Toisaalta osa vastaajista katsoi, että TSRP:ssa ei oteta huomioon osapuolten markkinavoimaa eikä lisenssinantajan ja -saajan välistä kilpailusuhdetta, minkä vuoksi se voi kattaa rajoituksia, joista hyötyvät vahvat tai jopa määräävässä asemassa olevat yritykset. Tästä kärsivät asiakkaat ja pk-yritykset.

(80) Johtopäätös on, että komission kyselyyn lähetetyissä vastauksissa yleensä ottaen kannatetaan TSRP:n perusteellista tarkistamista.

(81) Useimmissa huomautuksissa korostetaankin tarvetta yksinkertaistaa ja selventää nykyisiä sääntöjä radikaalisti vertikaalisia rajoituksia ja horisontaalisia yhteistyösopimuksia koskevissa uusissa ryhmäpoikkeuksissa vahvistettujen linjojen mukaisesti. Tämä merkitsisi uutta ryhmäpoikkeusta, joka kattaisi laajemman valikoiman lisenssisopimuksia, sallittujen ja kiellettyjen sopimusehtojen luettelemisesta luopumista (yhdessä tähän liittyvän vastustamismenettelyn kanssa) ja vakavimpien rajoitusten luettelon lyhentämistä. Lisäksi erityiset suuntaviivat, joissa selvennetään tiettyjä keskeisiä seikkoja, olisivat tervetulleet.

(82) Useissa huomautuksissa todettiin kuitenkin, että markkinaosuusrajan käyttöönotolla olisi kielteinen vaikutus innovaatioihin ja lisensointiin, koska varmuusaluetta ei enää olisi, jos ja kun lisensoitu innovaatio alkaisi menestyä markkinoilla. Tämän katsotaan erityisesti pitävän paikkansa, jos markkinaosuusrajaa sovellettaisiin teknologiamarkkinoihin eikä todellisiin tuotemarkkinoihin. Merkityksellisten markkinoiden määritteleminen ja markkinaosuuksien laskeminen aiheuttaisi teknologian lisensoinnin alalla erityisiä ongelmia. Samat vastaajat lisäävät, että markkinavoimaan liittyviin seikkoihin puututaan riittävästi 82 artiklassa ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Tämän osalta viitataan erityisesti annettuun Tetrapak-tuomioon. [33] Muissa vastauksissa sen sijaan katsotaan, että komission nykyinen käytäntö teknologian lisensoinnin suhteen ei ota riittävästi huomioon markkinavoimaa eikä tuotemerkkien välistä kilpailua, ja korostetaan, että nämä ovat kaksi perustavaa laatua olevaa seikkaa, jotta kyseisten sopimusten kilpailuvaikutukset voidaan kunnolla arvioida.

[33] Tetra Pak v. komissio (Kok. 1990, s. II-309).

(83) Ehdotettiin myös, että muut teollis- ja tekijänoikeudet, mukaan lukien tekijänoikeudet, mallioikeus ja tavaramerkit, olisi katettava yhdellä yleisellä ryhmäpoikkeuksella edellyttäen kuitenkin, että lähtökohta olisi joustavampi. Tällainen soveltamisalan laajennus palvelisi oikeusvarmuutta ja parantaisi teollis- ja tekijänoikeuksien lisensoinnin johdonmukaisuutta. Tämä näkemystä vastustavat ne vastaajat, joiden mielestä kirjallisten teosten (muiden kuin tietokoneohjelmien), taideteosten, brandien ja tietokantojen lisensointiin liittyvä kaupallinen käytäntö ja julkinen politiikka poikkeavat hyvin paljon tekniikansiirtoon liittyvistä seikoista.

4.2 Komission valvontakäytäntö

4.2.1 Tilastotiedot

(84) Vuosina 1996-2000 komissio kirjasi noin 140 uutta kilpailuasiaa, jotka koskivat 81 ja/tai 82 artiklan soveltamista tapauksiin, joihin liittyi teollis- ja tekijänoikeuksien käyttöä.

(85) Luku sisältää kaikki tapaukset, joissa keskeistä oli joko teollis- ja tekijänoikeuksien lisensiointi yritysten välillä tavaroiden tai palveluiden tuotantoa varten taikka teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan tai sen lisenssinsaajien oletettu väärinkäytös. Se ei kuitenkaan sisällä tapauksia, joissa teollis- ja tekijänoikeuksien lisensiointi ei ollut käytännön päätavoite (esim. luvake- ja erikoistumissopimusten kaltaiset vertikaaliset sopimukset) tai jotka koskivat T&K-sopimuksista seuraavien teollis- ja tekijänoikeuksien kehittämistä ja yhteistä hyödyntämistä.

(86) Verrattuna viiden vuoden ajanjaksoon vuosina 1991-1995, jolloin uusien teollis- ja tekijänoikeusasioiden määrä ei ylittänyt 120:tä, komission työmäärä tällä alalla kasvoi noin 16 prosenttia.

(87) Ottaen huomioon, että vuosina 1996-2000 aloitettiin noin 2020 perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan soveltamista koskevaa uutta asiaa, edellä mainitun tyyppisten teollis- ja tekijänoikeusasioiden osuus komission koko työmäärästä kilpailupolitiikan alalla oli noin 7 prosenttia.

(88) Suurin osa viiden viime vuoden aikana aloitetuista teollis- ja tekijänoikeusasioista koski patentti- ja/tai taitotietolisenssejä (56 %). Kaikista teollis- ja tekijänoikeusasioista 22 prosenttia koski tapauksia, joissa päätavoite oli tekijänoikeuksien käyttö tai lisensointi. Tähän ryhmään kuuluvat menettelyt koskivat sisältölisenssejä (esim. musiikkiteoskappaleiden valmistaminen), esitysoikeuksia (esim. lähetysoikeus, sopimukset, joissa oli mukana yhteisvalvontajärjestöjä) ja tekijänoikeuksiin perustuva tekniikansiirto (esim. tietokoneohjelmien lisenssit, tietokonepohjaiset keksinnöt). Tavaramerkkilisenssit valmistusta varten muodostivat noin 19 prosenttia kaikista teollisuus- ja tekijänoikeusasioista. Kyseisistä asioista noin puolet menettelyistä koski varsinaisia tavaramerkkilisenssejä ja puolet koski tapauksia, joissa tavaramerkki lisensointiin yhdessä taitotiedon kanssa. Loput 3 prosenttia koski muun tyyppisiä teollis- ja tekijänoikeuksia (erityisesti mallioikeuden lisenssit ja pääsy suojattuihin tietokantoihin).

(89) Menettelyiden alkuperästä voidaan todeta, että ylivoimaisesti suurin osa (75 %) perustui 81 artiklan soveltamista koskeviin ilmoituksiin ja loput (25 %) kanteluihin tai komission omasta aloitteestaan käynnistämiin menettelyihin ja koskivat sekä 81 artiklan että 82 artiklan soveltamista.

(90) Harvinaisia ovat olleet tapaukset, joissa ilmoituksen tekijät ovat turvautuneet TSRP:n 4 artiklassa vahvistettuun vastustamismenettelyyn. Vain 5 prosentissa patentti- ja/tai taitotietolisenssejä koskevissa ilmoituksissa pyydettiin kyseisen menettelyn soveltamista. Komissio ei myöskään ole koskaan soveltanut TSRP:n 7 artiklassa säädettyä peruuttamismenettelyä.

4.2.2 Ilmoituksissa esiin tuodut seikat

(91) Syistä, joiden vuoksi osapuolet ilmoittivat sopimuksensa, voidaan todeta seuraavaa.

(92) Ensinnäkin suuri osa ilmoituksista koski lisenssisopimuksia, jotka eri syistä eivät kuuluneet TSRP:n soveltamisalaan. Näin oli esimerkiksi sen vuoksi, että

- lisenssin pääkohteet olivat patentoimattomia teollis- ja tekijänoikeuksia tai taitotietoa;

- sopimuksessa oli mukana enemmän kuin kaksi osapuolta (esim. pooling-järjestelyt, lisenssipaketit, monenväliset lisenssiohjelmat);

- sopimus oli jäsennetty tavalla, joka ei sopinut TSRP:n 1 artiklassa määriteltyyn muotoon (esim. muu kuin yksinomainen lisenssi);

- osapuolet sopivat monimuotoisemmasta yhteistyöstä (esim. teollisuus- ja tekijänoikeuslisenssit yhdistyneenä yhteisyrityksen perustamiseen, lisensointi yhdistettynä yhteiseen markkinointitoimintaan).

(93) Toiseksi: ilmoituksia tehtiin usein myös silloin, jos osapuolet olivat epävarmoja ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta tai sen ehtojen tulkinnasta. Osapuolten mielestä oli esimerkiksi hankala arvioida, ovatko tavaramerkkejä koskevat määräykset taitotiedon siirtoa sisältävissä valmistussopimuksissa liitännäisiä vai eivät. Kysymyksiä herätti myös TSRP:n sovellettavuus sopimuksiin, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan toiminta tuotteen kehittämiseen ja jätetään valmistus sopimuksen ulkopuolelle. Nykyiset säännöt ovat myös luoneet tulkintaongelmia tiettyjen järjestelyiden osalta, jotka ovat sisältäneet lisenssin takaisinmyöntämistä koskevia määräyksiä, vientikieltoja tai rajoituksia, joiden vuoksi lisensoitua teknologiaa voidaan hyödyntää vain määrätyissä tuotantoyksiköissä (ns. tuotantopaikkakohtaiset lisenssit). Osapuolet ovat myös valinneet ilmoittamisen tapauksissa, jotka ovat koskeneet väitettyyn patentinloukkaukseen liittyvää sovittelua, välttyäkseen järjestelynsä lainmukaisuuteen liittyviltä epäilyiltä.

(94) Kolmanneksi: huomattava osa ilmoituksista koski sopimuksia, joiden sisältämille sopimusehdoille ei automaattisesti myönnetä poikkeusta (harmaat lausekkeet). Esimerkkeinä voidaan mainita sopimukset, joiden rojaltimaksuja koskevat ehdot tai käyttöalarajoitukset eivät vastanneet TSRP:n sanamuotoa, sekä asiakkaiden jakoa koskevat lausekkeet, kiistämisen kieltävät sopimusehdot ja sitomista koskevat määräykset.

(95) Neljänneksi: joissain tapauksissa osapuolet halusivat saada yksittäispoikkeuksen sopimuksille, jotka sisälsivät ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle automaattisesti jääviä sopimusehtoja (esim. kielletyt lausekkeet kuten kilpailukieltovelvoitteet, lisensoidun tuotteen jälleenmyyntihinnan määrääminen, TSRP:n 1 artiklassa säädetyn aikarajan ylittävä alueellinen yksinoikeus).

(96) Kun tutkitaan ilmoituksia, jotka komissio käsitteli edellä mainitun ajanjakson kuluessa, käy ilmi, että selvästi suurin osa niistä hyväksyttiin hallinnollisella kirjeellä ilman jatkotoimenpiteitä. Virallinen päätös tehtiin vain muutamassa asiassa. Nämä koskivat myyntilupaa, joka ei sisällä yksinoikeutta mutta sisältää luvanhaltijaan kohdistuvan vientikiellon [34], yhteisyrityssopimukseen liittyviä lisenssijärjestelyitä [35] ja tv-lähetysten yksinoikeuksia [36].

[34] Asiassa Sicasov 14 päivänä joulukuuta 1998 tehty päätös (EYVL L 4, 8.1.1999).

[35] Asiassa General Electric Aircraft Engines/Pratt & Whitney 14 päivänä syyskuuta 1999 tehty päätös (EYVL L 58, 3.3.2000), asiassa Phoenix/Global One 17 päivänä heinäkuuta 1996 tehty päätös (EYVL 239, 19.9.1996) ja asiassa British Interactive Broadcasting/Open 15 päivänä syyskuuta 1999 tehty päätös (EYVL L 312, 6.12.1999).

[36] Asiassa Télévision par satellite 3 päivänä maaliskuuta 1999 tehty päätös (EYVL L 90, 2.4.1999).

(97) Osa asioista julkistettiin joko laatimalla asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukainen ilmoitus tai lehdistötiedote, koska asia oli taloudellisesti tai kilpailupoliittisesti merkittävä. [37] Vain muutama ilmoitus viittasi kilpailuongelmiin, ja komissio hyväksyi sopimuksen sen jälkeen kun niihin oli tehty joitain muutoksia. [38]

[37] Ks. esim. seuraavat asiat: MPEG-2, joka koski patenttilisenssiohjelmaa, jonka avulla voidaan luoda alakohtainen standardi videosignaalien lähettämiselle ja tallentamiselle; DVD, joka koski digitaalisen kuvalevytekniikan keskeisiin patentteihin oikeuden antavaa lisenssiä (IP/00/1135, 9.10.2000); IBOS, joka koski pankkien informaatiojärjestelmät yhdistävän tekniikan monenvälistä lisenssiä (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1996, s. 145); Michelin/Continental, johon liittyi tavaramerkkilisenssi osana yhteisyrityksen perustamista (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1997, s. 140).

[38] Ks. erityisesti seuraavat asia: Canon/Kodak, johon liittyi kilpailijoiden välinen yhteistyö uuteen edistykselliseen valokuvaustekniikkaan (ns. APS) perustuvan alakohtaisen standardin luomiseksi (EYVL C 330, 1.11.1997, ja kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1998, s. 147); Sony: asia koski lisenssisopimusten järjestelmää, joka takasi lisenssinantajalle oikeuden rajoittaa lisenssinsaajien mahdollisuuksia kilpailla markkinoilla antajan laitteiden (laiteasema) kanssa yhteensopivilla tuotteilla (videopelit) (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1998, s. 159); Hydro Texaco Holdings/Preem, joka koski voiteluaineen tuotantoteknologian lisenssiä, josta oli sovittu osana yhteisyrityksen perustamista (mutta joka ei ollut sen kannalta liitännäinen) (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1997, s. 131); Pripps/Tuborg, joka koski kahden kilpailijan välistä oluen valmistuksen tavaramerkki- ja taitotietolisenssiä (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1998, s. 161).

4.2.3 Kanteluissa ja komission omasta aloitteestaan käynnistämissä menettelyissä esiin tulleet seikat

(98) Seuraavaksi käsitellään kanteluiden ja komission omasta aloitteestaan aloittamien menettelyiden yhteydessä esiin tulleita kilpailua koskevia seikkoja.

(99) Perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisen osalta esiin tulivat useimmiten seuraavat seikat:

- järjestelyt, joilla rajoitetaan todellisten ja mahdollisten kilpailijoiden välistä horisontaalista kilpailua; tapaukset koskivat erityisesti kilpailevien teollis- ja tekijänoikeuksien haltijoiden välistä väitettyä markkinoiden jakamista ristikkäisten lisenssisopimusten tai monenvälisten lisenssiohjelmien avulla;

- sopimukset, joilla rajoitetaan lisenssinsaajan mahdollisuuksia kilpailla lisenssinantajan kanssa alueilla, jotka eivät suoraan liity lisensoituihin teollis- ja tekijänoikeuksiin (esim. rojaltimaksut, jotka ulottuvat lisenssinsaajan omalla teknologiallaan valmistamiin tuotteisiin);

- sopimukset, joilla suljetaan lisensoitujen tuotteiden markkinat kilpailevilta teollis- ja tekijänoikeuksien haltijoilta, mukaan lukien pyrkimykset monopolisoida ala uuden alakohtaisen standardin luovilla sopimuksilla;

- yksinomaiset lisenssit, joilla suljetaan lisensoitujen tuotteiden markkinat lisenssinsaajan kanssa ko. markkinoilla kilpailevilta toimittajilta;

- sopimukset, joissa määrätään tuotantokiintiöt tai rajoitetaan lisensoidun teknologian hyödyntäminen tietylle tuotantopaikalle;

- sopimukset, joilla rajoitetaan lisenssinantajien tuontia ja/tai vientiä tai estetään rinnakkaiskauppa;

- patenttien yhdistäminen tai vastaavanlaiset teollis- ja tekijänoikeuksien lisenssipaketit, erityisesti jos kyseessä on muiden kuin keskeisten patenttien yhdistäminen tai laajojen takaisinmyöntämisvelvoitteiden määrääminen jäsenille.

(100) Perustamissopimuksen 82 artiklan [39] osalta esiin tulivat useimmiten seuraavat seikat:

[39] Tässä kertomuksessa käsitellään vain 81 artiklan soveltamiseen teollis- ja tekijänoikeuslisensseihin liittyviä seikkoja. 82 artiklaan viitataan, koska kantelut ja oma-aloitteiset menettelyt edellyttävät usein molempien artiklojen soveltamista.

- yksipuolinen kieltäytyminen myöntämästä lisenssiä tarkoituksena sulkea myöhemmän tuotantovaiheen markkinat tai lähimarkkinat kilpailijoilta tai estää kilpailijoita valmistamasta tuotteita, jotka sopivat yhteen teollis- ja tekijänoikeuksien haltijan määräävässä asemassa olevan tuotteen/laitteen kanssa;

- määräävässä asemassa olevan yrityksen pyrkimys ulottaa määräävä asemansa myöhemmän vaiheen markkinoille tai lähimarkkinoille väärinkäyttämällä lisensointia (esim. painostaminen, sitominen);

- ylihinnoittelu tai syrjivät ehdot teollis- ja tekijänoikeuksien lisensseissä;

- standardien laatimisen manipulointi esittämällä jälkikäteen väitteitä keskeisistä teollis- ja tekijänoikeuksista;

- kiistämisen kieltävät sopimusehdot, joilla estetään lisenssinantajia puolustamasta omia teollis- ja tekijänoikeuksiaan;

- estävien patenttihakemusten järjestelmällinen tekeminen;

- patentinloukkauskanteiden nostaminen vaikeuttamistarkoituksessa;

- oikeuksien väärinkäyttö tarkoituksena estää geneeristen tuotteiden valmistajien markkinoille pääsy tai hidastuttaa sitä (lääketeollisuus);

(101) Kun tarkastellaan mainittuna ajanjaksona tehtyjen kanteluiden ja komission omasta aloitteestaan käynnistämien menettelyiden lopputuloksia, osoittautuu niiden joissain tapauksissa johtaneen 81 artiklan mukaisiin perusteellisiin tutkimuksiin, jonka jälkeen kyseisiä sopimuksia on muutettu, [40] tai korjaustoimenpiteiden määräämiseen 82 artiklan nojalla [41]. Joissain tapauksissa komission omasta aloitteesta käynnistetyt menettelyt yksinkertaisesti lopetettiin tai kantelut peruutettiin alustavan tutkimuksen jälkeen. Osa asioista taas johti päätöksiin, joissa kantelu hylättiin. [42]

[40] Ks. erityisesti seuraavat asiat: Microsoft Internet Explorer Licensing, jossa kyseessä oli Internet-selainohjelmiston markkinoiden sulkeminen kilpailijoilta asettamalla lisenssinsaajille kilpailukieltoja ja määrällisiä velvoitteita (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1999, s. 162). Sega ja Nintendo, jossa määrättiin korjaustoimenpiteitä, jotta varmistettaisiin kilpailu lisenssinantajan tuotteiden kanssa yhteensopivien laitteiden tarjonnan alalla (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1997, s. 148); Microsoft/Santa Cruz Operation, jossa vastustettiin velvoitteita, joilla rajoitettiin lisenssinsaajan mahdollisuutta hyödyntää omaa teknologiaansa tai kilpailla lisenssinantajan kanssa työasemien ja palvelimien käyttöjärjestelmien alalla (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1997, s.140).

[41] Ks. erityisesti seuraavat asiat: asiassa NDC/IMS (välitoimet) 3 päivänä heinäkuuta 2001 tehty päätös, joka koski kieltäytymistä myöntämästä lisenssiä tekijänoikeuden alaiselle Saksan segmenttiruudukolle, jota käytettiin esittämään lääkkeiden alueellisia myyntitietoja ja jota lääketeollisuudessa pidettiin alan standardina (ei vielä julkaistu). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puheenjohtajan päätöksellä kyseisen päätöksen täytäntöönpanoa lykättiin 26. lokakuuta 2001 siihen asti kunnes tuomioistuin on antanut varsinaista kannetta koskevan tuomion. ITT/Belgacom suojattujen tietojen saantia koskevasta ylihinnoittelusta ja syrjivistä ehdoista.

[42] Ks. erityisesti: Microleader/Microsoft, joka koski kolmansista maista tuotavien tietokoneohjelmien tekijänoikeuksien päättymistä (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1998, s.178); Info-Lab/Ricoh, jossa mallioikeuden haltijan määräävää asemaa jälkimarkkinoilla ei pystytty osoittamaan (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1999, s. 169); M6/EBUnion ja Canal Satellite, jossa kantelun tekijät kiistivät urheilulähetysten yksinoikeudet 81 artiklan nojalla (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1999, s. 167 ja 168.) Vickers/Rolls-Royce, joka koski alilisenssin myöntämiselle asetettuja rajoituksia tavaramerkkilisenssien yhteydessä (kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus 1998, s. 168).

4.2.4 Loppuhuomautukset

(102) Komission käytännöstä tehdyt huomiot vastaavat useassa tapauksessa huomautuksia, joita asianomaiset toimittivat selvityksen aikana.

(103) Vaikka annetut patentti- ja taitotietolisenssejä koskevat ryhmäpoikkeukset ovat parantaneet tilannetta, TSRP ei ole vähentänyt teollisuus- ja tekijänoikeuksiin liittyviä ilmoituksia. Koska selvästi suurimpaan osaan ilmoituksista ei ole liittynyt vakavia kilpailuongelmia, komission valvontatoiminta ja -resurssit on kohdistettu enemmänkin yritysten oikeusvarmuuden takaamiseen kuin kilpailun suojelemiseen. Tämä johtuu osittain nykyisen TSRP:n kapeasta soveltamisalasta, joka tuntuu yhä huonommin vastaavan nykyaikaisia monimutkaisia lisenssijärjestelyitä (esim. lisenssien yhdistämisjärjestelyt), ja osittain joihinkin säännöksiin liittyvästä epävarmuudesta ja monimerkityksellisyydestä. Lisäksi TSRP:n lähtökohtana olevan "valkoisten" ja "harmaiden" sopimusehtojen periaatteen ja tästä teollisuudelle aiheutuvien ahtaiden puitteiden vuoksi yritykset ovat ehkä joutuneet mukautumaan vähemmän sopiviin ja mahdollisesti myös vähemmän tehokkaisiin sopimusjärjestelyihin tai sitten niiden on täytynyt vastata ilmoittamisesta aiheutuvista hallinnollisista kustannuksista. Komissio on lisäksi hyväksynyt joitain sopimuksia, vaikka nämä ovat sisältäneet mustalla tai harmaalla listalla olevia rajoituksia (esim. kilpailukieltovelvoitteet, sitominen) useimmiten sen vuoksi, että osapuolten asema markkinoilla on ollut suhteellinen heikko. Tämä vaikuttaisi viittaavan siihen, että TSRP:ssa ei riittävän tarkasti määritellä, millaisia rajoituksia olisi pidettävä kaikkien vakavimpina, ja tämä voi viime kädessä estää tehokkaat lisenssisopimukset.

(104) Edellä esitetty analyysi osoittaa kuitenkin, että eräät, useimmiten kantelun kautta komission tietoon tulleet tapaukset ovat paljastaneet ongelmia, erityisesti kun lisenssisopimukset tekijät ovat olleet markkinavoimaa omaavia kilpailijoita tai kun vahvat lisenssinantajat tai -saajat ovat määränneet lisensoituihin teollis- ja tekijänoikeuksiin liittymättömiä rajoituksia. Poikkeustapauksissa teollisuus- ja tekijänoikeuksiin liittyvä yksinoikeus on myös kielletty kilpailusääntöjen nojalla, jotta estettäisiin määräävän aseman väärinkäyttö. Nämä esimerkit osoittavat, että TSRP:n tarkistuksessa on tarkkaan harkittava tällaisia kilpailuun kohdistuvia riskejä.

4.3 Jäsenvaltioiden kilpailupolitiikka teollis- ja tekijänoikeuksien alalla

(105) Kuten edellä todetaan, komissio pyysi jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisia toimittamaan tietoja nykyisestä käytännöstään tekniikansiirron sekä teollis- ja tekijänoikeuksien lisensoimista koskevien sopimusten suhteen.

(106) Osa kansallisista kilpailuviranomaisista ilmoitti kyseisessä jäsenvaltiossa olevan erityisiä tekniikansiirtosopimuksiin sovellettavia kansallisia kilpailusääntöjä, kuten TSRP:ta vastaavia ryhmäpoikkeuksia. Joissain jäsenvaltioissa ei ole annettu erityistä lainsäädäntöä vaan niissä asiat käsitellään tapauskohtaisesti.

(107) Huolimatta kansallisen lainsäädännön erilaisuudesta useimmat kansalliset kilpailuviranomaiset totesivat, että teollis- ja tekijänoikeuksien lisenssisopimusten arviointi kansallisten kilpailusääntöjen nojalla yleensä vastaa yhteisön kilpailusääntöjä ja komission noudattamaa käytäntöä. Esille tuotiin myös joitain poikkeavuuksia.

(108) Eräs ero on se, että yhteisön kilpailusääntöjen keskeisellä tavoitteella eli yhtenäismarkkinoilla, ei yleensä ole merkitystä kansallisella tasolla.

(109) Osa kansallisista kilpailuviranomaisista korosti lisäksi, että taloudellisilla seikoilla kuten osapuolten markkinavoimalla on merkitystä analysoitaessa tekniikansiirtosopimuksia. Vaikka analyysi ei perustukaan oletukseen, että teollis- ja tekijänoikeudet väistämättä luovat markkinavoimaa, asianmukaista huomiota kiinnitetään osapuolten markkinaosuuteen lisensoidun tuotteen markkinoilla ja tuotemerkkien väliseen senhetkiseen kilpailuun.

(110) Toinen merkittävä piirre joidenkin jäsenvaltioiden laeissa ja käytännöissä koskee erilaista suhtautumista muiden kuin kilpailijoiden välisiin sopimuksiin (vertikaaliset sopimukset) ja kilpailijoiden välisiin sopimuksiin (horisontaaliset sopimukset). Kyseiset jäsenvaltiot esimerkiksi yleensä sallivat alueelliset yksinoikeudet ja kiistämisen kieltävät sopimusehdot, jos tekniikansiirtosopimuksen osapuolet eivät ole toistensa kilpailijoita.

(111) Toiset jäsenvaltiot taas ovat todenneet, että tekniikansiirtosopimuksilla on hyvin vähän merkitystä niiden kilpailulainsäädännön soveltamisen valvonnassa.

5. Tarkistettavat seikat

(112) Komission selvitys osoitti, että talouden toimijat ovat tyytymättömiä tapaan, jolla TSRP on toiminut käytännössä. TSRP:n soveltamisala tuntuu liian suppealta, sen säännökset joskus epäselviltä ja sen lähestymistapa on liian ahdas ja muodollinen. Jotta yritysten oikeudellista toimintaympäristöä voitaisiin huomattavasti parantaa ja varmistaa samalla kilpailun riittävä suojelu, tekniikansiirtosopimuksiin liittyvistä keskeisistä kilpailuseikoista on laadittava kattava ja punnittu katsaus. Tämän jakson tarkoituksena on arvioida uudelleen TSRP:n keskeisiä piirteitä ja pyytää asianomaisia kommentoimaan niitä. Kuten tehtiin 2 jaksossa edellä, seuraavassa tarkastelussa erotetaan toisistaan TSRP:n soveltamisalaan liittyvät seikat (5.1 jakso) ja erityisiin rajoituksiin liittyvät seikat (5.2 jakso).

5.1 TSRP:n soveltamisala

(113) Kuten jo todettiin, TSRP kattaa vain tietyntyyppiset lisenssit eli yksinoikeuden sisältävät varsinaiset tai sekamuotoiset patentti ja -taitotietolisenssit, jotka tehdään kahden yrityksen välillä. Asetuksen soveltamisalaa määrittävät näin ollen sekä teollis- ja tekijänoikeuksien laji että sopimuksen muoto.

5.1.1 Teollis- ja tekijänoikeuksien laji

(114) Patentoimattomat teollis- ja tekijänoikeudet eli tekijänoikeus, mallioikeus ja tavaramerkit kuuluvat TSRP:n soveltamisalaan vain, jos ne ovat patentti- ja taitotietosopimuksiin liitännäisiä, mikä näyttää johtaneen epäselvyyteen ja epävarmuuteen komission käytännöstä. Erityisesti on huomautettu, että yksittäinen lisenssi usein sisältää monia erilaisia teollis- ja tekijänoikeuksia, minkä vuoksi todellisessa tilanteessa voi olla hankala määrittää, mikä on lisenssin ratkaiseva ominaisuus. [43] On myös huomautettu, että vaikka komissio yleensä kohteleekin tekijänoikeuslisenssejä samalla tavalla kuin patenttilisenssejä [44], se ei ole koskaan selvästi ilmoittanut, että kaikki patentteja koskevat periaatteet koskevat myös tekijänoikeutta.

[43] Useissa ilmoitetuissa sopimuksissa esimerkiksi taitotieto- ja tavaramerkkilisenssit olivat tiiviisti sidoksissa toisiinsa ja yhtä tärkeitä sopimuksen osapuolille.

[44] Ks. 12. kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus, 88 kohta.

(115) Asialla on erityistä merkitystä tietokoneohjelmistoja valmistavalle alalle, joka monien muiden alojen tavoin on riippuvainen valmistusta ja jakelua koskevasta tekijänoikeuslisenssien ketjusta. Tämän osalta on muistettava, että sopimukset, joiden mukaisesti tietokoneohjelman kirjoitteet toimitetaan jälleenmyyntiä varten ja joissa jälleenmyyjä ei saa käyttölupaa tietokoneohjelmaan liittyviin oikeuksiin vaan ainoastaan oikeuden myydä kirjoitetta, kuuluvat asetuksen N:o 2790/1999 soveltamisalaan. Tällaisissa jakelusopimuksissa ainoa lisensointijärjestely on tekijänoikeuden haltijan ja ohjelman käyttäjän välillä. Lisensointi voidaan toteuttaa siten, että ohjelmapaketti sisältää myös käyttöä koskevat ehdot ja avaamalla paketin loppukäyttäjä hyväksyy ehdot (ns. "shrink wrap -lisenssi"). Muut järjestelyt eivät kuitenkaan kuuluu yhdenkään ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. Tällaisiin järjestelyihin voi kuulua jakelulisenssejä, jolloin jakelija tekee ohjelmasta kaksoiskappaleen ja tarjoaa fyysisen välineen, jolle ohjelma tallennetaan, sekä niin kutsuttuja lisäarvolisenssejä, jolloin ohjelman valmistaja sallii lisenssinsaajan muuttaa ohjelmaa tiettyä tarkoitusta varten (esim. eri kieliversioiden laatiminen). Osa vastaajista on kritisoinut tilannetta todeten, että epävarmuus alalla on valitettavaa ottaen huomioon tietokoneohjelmien taloudellinen merkitys.

5.1.2 Muut kuin yksinoikeuden sisältävät lisenssit

(116) Ongelmattomatkin sopimukset kärsivät joskus ilmoittamisen aiheuttamista hallinnollisista rasitteista vain se vuoksi, että sopimus ei sovi TSRP:n 1 artiklassa säädettyyn muottiin. Kuten Sicasov-asiassa tehty päätös [45] osoitti, yksinoikeudettomatkin lisenssit voivat edellyttää ilmoittamista ja 81 artiklan 3 kohdasta hyötyminen voi edellyttää tapauskohtaista tutkimista.

[45] Asiassa Sicasov 14 päivänä joulukuuta 1998 tehty päätös (EYVL L 4, 8.1.1999).

5.1.3 Yksinoikeuden sisältävät lisenssit

(117) TSRP kattaa 1 artiklansa nojalla vain yhdenlaiset yksinomaiset lisenssit eli sellaiset, joilla lisenssinsaajalle myönnetään alueellinen yksinoikeus. Tällöin lisenssinantaja myöntää yksinoikeuden teknologiansa käyttöön vain yhdelle yritykselle tietyllä alueella, mikä tavallisesti merkitsee sitä, että lisenssinantaja itse ei käytä teknologiaa lisenssin kohteena olevalla alueella. TSRP ei kata yksinoikeuden sisältäviä lisenssejä, jos yksinoikeutta ei ole sidottu alueeseen vaan tiettyyn käyttöalaan tai asiakasryhmään. Lisenssiehdoille, joilla rajataan lisenssinsaajan toiminta tietylle käyttöalalle, voidaan myöntää 2 artiklan nojalla poikkeus ainoastaan, jos ne ovat osa 1 artiklan edellytykset täyttävää sopimusta (alueellisen yksinoikeuden takaavat lisenssit). Asiakaskuntaa koskevat yksinoikeudet ovat kiellettyjä 3 artiklan nojalla, jos niistä on sovittu kilpailijoiden välillä, ja niitä pidetään harmaina sopimusehtoina, jos sopimuspuolet eivät ole kilpailijoita (johdanto-osan 23 kappale). Tämän osalta voidaan tehdä seuraavat huomautukset.

(118) Yleensä yksinoikeutta käytetään lisenssisopimuksissa määrittämään lisensoitujen teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämisen laajuus osapuolten välillä. Tällaisten määräysten tavoite on kahtalainen. Yhtäältä ne antavat lisenssinsaajalle yksinoikeuden lisensoidun teknologian hyödyntämiseen kieltämällä rinnakkaiskäytön lisenssinantajalta tai kolmansilta. Toisaalta ne jättävät yksinoikeuksia myös lisenssinantajalle kieltämällä lisenssinsaajalta lisenssinantajan teollis- ja tekijänoikeuksien hyödyntämisen lisenssin soveltamisalan ulkopuolella. Lisenssin soveltamisala voidaan määritellä alueen, asiakasryhmän (esim. niin kutsutut "kakkostoimittajalisenssit" jne.) tai käyttöalan perusteella. Viimeksi mainittuun voi sisältyä erilaisi