EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 7.12.2022 COM(2022) 702 final 2022/0408(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maksukyvyttömyyslainsäädännön tiettyjen näkökohtien yhdenmukaistamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2022) 434 final} - {SWD(2022) 395 final} - {SWD(2022) 396 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Tämä aloite, josta ilmoitettiin syyskuussa 2020, on osa komission pääomamarkkinaunionin edistämistä koskevaa painopistealaa. Pääomamarkkinaunioni on keskeinen hanke Euroopan unionin rahoitusalan ja talouden yhdentymisen edistämisen kannalta. Yhdenmukaistettujen maksukyvyttömyysjärjestelmien puutteen on jo pitkään todettu olevan yksi keskeisistä esteistä pääoman vapaalle liikkuvuudelle EU:ssa ja EU:n pääomamarkkinoiden tiiviimmälle yhdentymiselle. Euroopan parlamentti, neuvosto, komissio ja Euroopan keskuspankki (EKP) määrittelivät vuonna 2015 yhdessä maksukyvyttömyyslainsäädännön keskeiseksi alaksi ”todellisen” pääomamarkkinaunionin aikaansaamiseksi. Tämä on ollut myös kansainvälisten instituutioiden, kuten Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF), ja lukuisten ajatushautomoiden vakaa näkemys. IMF totesi vuonna 2019 maksukyvyttömyyskäytännöt yhdeksi pääomamarkkinoiden yhdentymisen kolmesta keskeisestä esteestä Euroopassa avoimuuden ja sääntelyn laadun ohella. EKP on toistuvasti korostanut tarvetta korjata maksukyvyttömyyskehysten suuria puutteita ja niiden välisiä eroja yritysten maksukyvyttömyyttä, uudelleenjärjestelyjä ja uutta mahdollisuutta koskevaa direktiiviehdotusta pidemmälle menevällä tavalla. EKP:n mukaan tehokkaammalla ja yhdenmukaisemmalla maksukyvyttömyyslainsäädännöllä voidaan – muiden toimenpiteiden ohella – lisätä varmuutta sijoittajien kannalta, vähentää kustannuksia ja helpottaa rajat ylittäviä investointeja sekä samalla tehdä riskipääomasta houkuttelevampaa ja parantaa yritysten mahdollisuuksia saada sitä. Maksukyvyttömyyssäännöt vaihtelevat maittain. Näin ollen säännöt tuottavat erilaisia tuloksia eri jäsenvaltioissa, ja sääntöjen tehokkuus vaihtelee erityisesti yrityksen likvidointiin kuluvan ajan ja lopulta takaisin perittävän arvon suhteen. Tästä syystä maksukyvyttömyysmenettelyt ovat joissakin jäsenvaltioissa pitkiä ja keskimääräinen takaisinperintäarvo likvidaatiotapauksissa alhainen. Kansallisten järjestelmien erot aiheuttavat myös oikeudellista epävarmuutta maksukyvyttömyysmenettelyjen tuloksista ja lisäävät ulkomaisten velkojien tiedonhankintakustannuksia verrattuna ainoastaan kotimaassa toimiviin velkojiin. Maksukyvyttömyysmenettelyjen tulokset vaihtelevat huomattavasti eri jäsenvaltioissa, ja keskimääräinen takaisinperintäaika vaihtelee 0,6 vuodesta seitsemään vuoteen ja oikeudenkäyntikulut nollasta prosentista yli kymmeneen prosenttiin. Yrityslainojen keskimääräinen takaisinperintäarvo EU:ssa vuonna 2018 oli 40 prosenttia maksukyvyttömyyden alkaessa maksamatta olevasta määrästä, ja pk-yrityksille myönnettyjen lainojen osalta se oli 34 prosenttia. Sen lisäksi, että alhaiset takaisinperintäarvot, pitkät maksukyvyttömyysmenettelyt ja menettelyjen korkeat kustannukset heikentävät yrityksen likvidoinnin tehokkuutta, ne ovat myös sijoittajien tai velkojien ensisijaisesti huomioon ottama seikka niiden määrittäessä riskipreemiota, jonka ne odottavat saavansa sijoituksesta. Mitä tehottomampi maksukyvyttömyysjärjestelmä on, sitä suuremman preemion sijoittajat veloittavat, jos muut muuttujat pysyvät ennallaan. Korkea riskipreemio lisää yrityksen pääomakustannuksia ja jos riski on erityisen suuri, se saa sijoittajat luopumaan luoton tarjoamisesta. Tämä puolestaan kaventaa yrityksen saatavilla olevia rahoitusvaihtoehtoja ja rajoittaa yleisemmin yrityksen kykyä hankkia kohtuuhintaista rahoitusta toiminnan laajentamiseksi. EU:ssa oli vuosittain 120 000–150 000 maksukyvyttömyystapausta, ja 10–20 prosenttiin niistä liittyi rajat ylittävää luotonantoa. Eri puolilla EU:ta käytössä olevat erilaiset maksukyvyttömyysjärjestelmät muodostavat erityisen ongelman rajat ylittävää toimintaa harjoittaville sijoittajille, joiden on mahdollisesti otettava huomioon 27 erilaista maksukyvyttömyysjärjestelmää arvioidessaan sijoitusmahdollisuutta kotijäsenvaltionsa ulkopuolella. Toimintaedellytykset eivät ole tasapuoliset, koska samanlaisia sijoituksia pidetään houkuttelevampina sellaisissa jäsenvaltioissa, joiden maksukyvyttömyysjärjestelmät ovat tehokkaammat, kuin jäsenvaltioissa, joiden järjestelmät eivät ole yhtä tehokkaat. Tämä muodostaa merkittävän esteen pääoman rajat ylittävälle liikkumiselle ja pääoman sisämarkkinoiden toiminnalle EU:ssa. Niiden jäsenvaltioiden yritykset, joilla on tehokkaammat maksukyvyttömyyskehykset, saavat todennäköisesti myös halvempaa rahoitusta, mikä antaa niille kilpailuedun suhteessa muiden jäsenvaltioiden yrityksiin. Lisäksi sijoittajat jättävät jäsenvaltioiden erilaisten maksukyvyttömyysjärjestelmien vuoksi harkitsematta investointeja sellaisiin jäsenvaltioihin, joiden oikeusjärjestelmiä ne eivät tunne yhtä hyvin. Tämä koskee erityisesti niitä sijoittajia, joilla ei ole resursseja arvioida 27:ää eri maksukyvyttömyysjärjestelmää. Tämä kaventaa yleisiä mahdollisuuksia tehdä rajat ylittäviä investointeja EU:ssa, rajoittaa EU:n pääomamarkkinoiden syvyyttä ja laajuutta ja heikentää pääomamarkkinaunionihankkeen yleisiä onnistumismahdollisuuksia. Tämänhetkinen energiakriisi ja julkisen talouden rajallinen liikkumavara julkisten tukien myöntämiseksi voivat johtaa siihen, että yhä useammat yritykset lopettavat toimintansa tulevaisuudessa. Yhä useammat yritykset saattavat joutua tilanteeseen, jossa niiden velkataakka osoittautuu kestämättömäksi. Lisäksi talouden viimeaikainen kehitys osoittaa, että EU:n talous on edelleen altis huomattaville talouden häiriöille ja talousvaikeuksille. Jos talousvaikeuksia syntyy, tehokkaammat ja yhdenmukaisemmat EU:n maksukyvyttömyyssäännöt lisäisivät sietokykyä tällaisia häiriöitä vastaan. Ne auttaisivat myös rajoittamaan hallitsemattomien toiminnan alasajojen kielteisiä vaikutuksia (ja toiminnan alasajoista sijoittajille aiheutuvia kustannuksia). Perusskenaariossa maksukyvyttömyystapaukset muodostavat edelleen haasteen oikeusjärjestelmien kapasiteetille, mutta pitkien ja tehottomien menettelyjen, alhaisempien takaisinperintäarvojen ja viime kädessä luotonannon vähentymisen muodostamiin ongelmiin puuttumiseksi ja talouden rakenteelliseksi mukauttamiseksi ei toteutettaisi mitään ratkaisuja. Jos maksukyvyttömyysjärjestelmiä ei saada lähennettyä, rajat ylittävät investoinnit ja liikesuhteet eivät saavuta täyttä potentiaaliaan. Jotta maksukyvyttömyysjärjestelmien hajanaisuutta saadaan vähennettyä merkittävästi, tarvitaan EU:n tason toimia. Niillä tuettaisiin jäsenvaltioiden maksukyvyttömyyssääntöjen tiettyjen osien lähentämistä ja luotaisiin yhteiset normit kaikkiin jäsenvaltioihin, mikä helpottaisi rajat ylittäviä investointeja. EU:n tason toimenpiteillä varmistettaisiin tasapuoliset toimintaedellytykset ja vältettäisiin rajat ylittäviä investointeja koskevien päätösten vääristyminen maksukyvyttömyysjärjestelmiä koskevien tietojen puutteen ja järjestelmien rakenteellisten erojen vuoksi. Näin helpotettaisiin rajat ylittäviä investointeja ja kilpailua ja suojeltaisiin samalla sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa. Koska maksukyvyttömyysjärjestelmien erot ovat rajat ylittävien investointien keskeinen este, tämän esteen poistaminen on ratkaisevan tärkeää pääoman sisämarkkinoiden toteuttamiseksi EU:ssa. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Tämä ehdotus on täysin yhdenmukainen tätä alaa koskevien muiden EU:n säädösten, erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1023 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/848, kanssa, sillä ehdotuksessa käsitellään ongelmia, joihin muissa voimassa olevissa säädöksissä ei puututa. Näin ollen tällä EU:n toimella korjataan todellinen lainsäädännöllinen puute. Direktiivi (EU) 2019/1023 on kohdennetun yhdenmukaistamisen väline, jossa keskitytään kahteen erityiseen menettelytyyppiin: maksukyvyttömyyttä edeltäviin menettelyihin ja epäonnistuneiden yrittäjien veloista vapauttamista koskeviin menettelyihin. Molemmat menettelyt olivat uusia, ja ne olivat puuttuneet useimpien jäsenvaltioiden kansallisista maksukyvyttömyyskehyksistä. Ennaltaehkäisevät uudelleenjärjestelymenettelyt (direktiivin (EU) 2019/1023 II osasto) ovat järjestelyjä, joita taloudellisissa vaikeuksissa olevat velalliset voivat käyttää ennen maksukyvyttömyyttä eli kun maksukyvyttömyys on vasta todennäköinen. Ne perustuvat siihen tosiseikkaan, että mahdollisuudet yritysten pelastamiseksi ovat paljon suuremmat, jos yritykset voivat käyttää velkojensa uudelleenjärjestelyyn tarkoitettuja välineitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa ennen todellista maksukyvyttömyyttä. Direktiivissä (EU) 2019/1023 säädettyjä ennaltaehkäisevien uudelleenjärjestelyjen puitteita koskevia yhdenmukaistamisen vähimmäistasoja sovelletaan ainoastaan yrityksiin, jotka eivät ole vielä maksukyvyttömiä, ja niillä pyritään nimenomaan välttämään sellaisten yritysten maksukyvyttömyysmenettelyt, joiden elinkelpoisuus voidaan vielä palauttaa. Vähimmäistasot eivät koske tilannetta, jossa yrityksestä tulee maksukyvytön ja se joutuu maksukyvyttömyysmenettelyyn. Vastaavasti epäonnistuneiden yrittäjien uutta mahdollisuutta koskevissa vähimmäisvaatimuksissa (direktiivin (EU) 2019/1023 III osasto) ei käsitellä maksukyvyttömyysmenettelyjen toteutustapaa, vaan vaatimukset koskevat maksukyvyttömien yrittäjien vapautumista veloista maksukyvyttömyyden seurauksena. Niitä voidaan luonnehtia maksukyvyttömyyden jälkeisiä vaikutuksia koskevaksi sääntelyksi, jolla ei kuitenkaan yhdenmukaisteta maksukyvyttömyyslainsäädäntöä. Asetus (EU) 2015/848 annettiin oikeudellista yhteistyötä siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevan oikeusperustan perusteella (SEUT-sopimuksen 81 artikla). Asetuksella (EU) 2015/848 otettiin käyttöön yhdenmukaiset kansainvälistä toimivaltaa ja sovellettavaa lakia koskevat säännöt, joilla määritetään rajat ylittävissä maksukyvyttömyystapauksissa, missä jäsenvaltiossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettava ja mitä lakia sovelletaan. Samalla asetus sisälsi yhdenmukaisia sääntöjä, joilla varmistettiin, että näissä asioissa toimivaltaisten tuomioistuinten antamat tuomiot tunnustetaan ja pannaan tarvittaessa täytäntöön kaikkien jäsenvaltioiden alueella. Asetus (EU) 2015/848 ei vaikuta kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön sisältöön. Asetuksessa määritetään sovellettava laki, mutta siinä ei säädetä mistään kyseisen lain ominaisuuksista tai sitä koskevista vähimmäisvaatimuksista. Näin ollen asetuksella ei puututa eri jäsenvaltioiden maksukyvyttömyyslainsäädäntöjen eroihin (ja niistä aiheutuviin ongelmiin ja kustannuksiin). •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Tämä ehdotus on täysin johdonmukainen pääomamarkkinaunionin edistämistä koskevan komission painopisteen ja erityisesti pääomamarkkinaunionia koskevan toimintasuunnitelman toimen 11 ja toimintasuunnitelmaa seuranneen pääomamarkkinaunionia koskevan komission tiedonannon kanssa. Pääomamarkkinaunionia koskevassa toimintasuunnitelmassa vuodelta 2020 ilmoitettiin, että komissio tekisi lainsäädäntöaloitteen tai muun aloitteen, jolla pyritään vähimmäistason yhdenmukaistamiseen tai suurempaan lähentymiseen muiden yritysten kuin pankkien maksukyvyttömyyttä koskevan lainsäädännön kohdealoilla, jotta voidaan lisätä maksukyvyttömyysmenettelyjen ennakoitavuutta. Puheenjohtaja von der Leyen ilmoitti 15. syyskuuta 2021 parlamentille ja neuvoston puheenjohtajavaltiolle osoittamassaan aiekirjeessä tiettyjen aineelliseen oikeuteen liittyvien näkökohtien yhdenmukaistamista maksukyvyttömyysmenettelyissä koskevasta aloitteesta, joka on sisällytetty komission vuoden 2022 työohjelmaan. Marraskuussa 2021 julkaistussa pääomamarkkinaunionia koskevassa komission tiedonannossa ilmoitettiin tulevasta yritysten maksukyvyttömyyttä koskevasta direktiivistä, jota voidaan mahdollisesti täydentää komission suosituksella. Ehdotus on myös täysin yhdenmukainen eurooppalaisen ohjausjakson kohdennettujen maakohtaisten suositusten kanssa, jotka koskevat kansallisten maksukyvyttömyysjärjestelmien tehostamista ja nopeuttamista ja jotka ovat johtaneet maksukyvyttömyysjärjestelmien uudistuksiin joissakin jäsenvaltioissa.

Ehdotus on myös johdonmukainen neuvoston direktiivin 2001/23/EY kanssa, koska ehdotus ei vaikuta periaatteeseen, jonka mukaan työntekijät eivät säilytä oikeuksiaan, kun yrityksen luovutus tapahtuu maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä. Direktiivin 2001/23/EY 5 artiklan 1 kohdassa säädetään erityisesti, että jos jäsenvaltiot eivät toisin säädä, työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen luovutuksen yhteydessä koskevia 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta, jos on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi ja sitä toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa. Tämä ehdotus on täysin yhdenmukainen edellä mainitun säännöksen kanssa niin kutsuttujen pre-pack-menettelyjen sääntelyn osalta. Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa Heiploeg antaman tuomion mukaisesti ehdotuksessa selvennetään erityisesti, että pre-pack-menettelyn likvidaatiovaihe on katsottava konkurssi- tai maksukyvyttömyysmenettelyksi, joka on pantu vireille luovuttajan varojen likvidoimiseksi toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa direktiivin 2001/23/EY 5 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi. Ehdotus on myös yhdenmukainen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/35/EY kanssa, jolla pyritään rajoittamaan ympäristövastuiden kasautumista ja varmistamaan aiheuttajaperiaatteen noudattaminen. Direktiivillä 2004/35/EY velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan toimia, joilla edistetään sitä, että asianomaiset taloudelliset ja rahoitusalan toiminnanharjoittajat kehittävät rahavakuutta koskevia järjestelyjä ja markkinoita, mukaan lukien maksukyvyttömyystapauksissa sovellettavat rahoitusjärjestelmät, jotta toiminnanharjoittajat voivat käyttää rahoitusvakuuksia direktiivin 2004/35/EY mukaisen vastuun kattamiseen. Näillä rahoitusjärjestelmillä pyritään varmistamaan, että saatavat maksetaan myös tapauksissa, joissa velallisesta tulee maksukyvytön. Tämä ehdotus ei vaikuta tällaisiin direktiivin 2004/35/EY mukaisiin toimenpiteisiin. Tehokkaampi maksukyvyttömyyskehys päinvastoin tukisi kokonaisuutena katsoen omaisuuden arvon nopeampaa ja tehokkaampaa takaisinperintää ja helpottaisi siten maksukyvyttömään yritykseen kohdistuvien ympäristövaateiden korvaamista jopa ilman rahavakuutta koskevia järjestelyjä täysin direktiivin 2004/35/EY tavoitteiden mukaisesti. Lisäksi tällä ehdotuksella autetaan entistä useampia yrittäjiä hyötymään veloista vapauttamisesta, sillä sen avulla maksukyvyttömyysmenettelyjä mikroyrityksiä vastaan voidaan aloittaa helpommin ja toteuttaa tehokkaammin. Tämä on linjassa puheenjohtaja von der Leyenin syyskuussa 2022 unionin tilasta pitämässä puheessa ilmoitetun pk-yritysten apupaketin tavoitteen kanssa. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 114 artiklaan, jonka nojalla voidaan hyväksyä sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevia toimenpiteitä jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi. Maksukyvyttömyyslaeilla varmistetaan rahoitus- ja talousvaikeuksissa olevien yritysten toiminnan hallittu alasajo. Maksukyvyttömyyslakeja pidetään yhtenä keskeisenä tekijänä määritettäessä taloudellisten sijoitusten kustannuksia, koska niiden avulla voidaan määrittää maksukyvyttömiksi tulleisiin yrityksiin tehtyjen sijoitusten lopullinen takaisinperintäarvo. Suuret tehokkuuserot kansallisten maksukyvyttömyysmenettelyjen välillä luovat esteitä pääoman vapaalle liikkuvuudelle ja sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle vähentämällä rajat ylittävien investointien houkuttelevuutta, koska yritysten maksukyvyttömyysmenettelyjen tulokset eri jäsenvaltioissa ovat vaikeasti ennakoitavissa ja rajat ylittävää toimintaa harjoittavien sijoittajien tiedonhankintakustannukset ovat korkeammat. Maksukyvyttömiksi tulleisiin yrityksiin tehtyjen investointien takaisinperintäarvot vaihtelevat näiden erojen vuoksi lisäksi huomattavasti eri puolilla EU:ta. Näin ollen toimintaedellytykset unionissa eivät ole tasapuoliset, sillä sellaisiin jäsenvaltioihin tehtäviä investointeja, joiden maksukyvyttömyyslainsäädäntö on tehokkaampi, pidetään houkuttelevampina kuin samanlaisia investointeja jäsenvaltioihin, joiden maksukyvyttömyyslainsäädäntö ei ole yhtä tehokas. Sellaisten jäsenvaltioiden yritykset, joissa on tehokkaampi maksukyvyttömyyslainsäädäntö, voivat hyötyä alhaisemmista pääomakustannuksista kuin muiden jäsenvaltioiden yritykset, ja tästä syystä niiden on yleensä helpompi saada pääomaa. Ehdotuksen tavoitteena on kaventaa kansallisten maksukyvyttömyyslainsäädäntöjen eroja ja siten puuttua joidenkin jäsenvaltioiden tehottomampaa maksukyvyttömyyslainsäädäntöä koskevaan ongelmaan, lisätä yleisesti maksukyvyttömyysmenettelyjen ennakoitavuutta ja vähentää pääoman vapaan liikkuvuuden esteitä. Ehdotuksella pyritään erityisesti vähentämään rajat ylittävää toimintaa harjoittavien sijoittajien tiedonhankintakustannuksia yhdenmukaistamalla maksukyvyttömyyslainsäädännön tiettyjä näkökohtia. Maksukyvyttömyyslainsäädännön yhdenmukaisuuden lisäämisen voidaan odottaa lisäävän yritysten saatavilla olevia rahoitusvaihtoehtoja eri puolilla unionia. Tämä ehdotus ei perustu SEUT-sopimuksen 81 artiklaan, koska ehdotus ei koske yksinomaan tilanteita, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Vaikka ehdotuksen päätavoitteena on poistaa erityisesti rajat ylittävien investointien esteitä, sillä pyritään lähentämään kansallisia säännöksiä, joita sovellettaisiin poikkeuksetta sekä yrityksiin että yrittäjiin, jotka toimivat yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa. Näin ollen ehdotuksella käsitellään myös tilanteita, joissa ei ole rajat ylittävää ulottuvuutta, joten 81 artiklan käyttö oikeusperustana ei olisi perusteltua. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Hyvin erilaisista kansallisista maksukyvyttömyysjärjestelmistä johtuvat esteet vaikeuttavat yleisesti sisämarkkinoiden toteuttamista EU:ssa ja erityisesti pääomamarkkinaunionin luomista, minkä vuoksi on aiheellista luoda nykyistä yhdenmukaisempi maksukyvyttömyyttä koskeva EU:n sääntelykehys. Jäsenvaltioiden erilaisten lähtökohtien, oikeudellisten perinteiden ja poliittisten valintojen vuoksi kansallisen tason uudistukset tällä alalla tuskin kuitenkaan johtaisivat maksukyvyttömyysjärjestelmien täydelliseen lähentymiseen ja siten niiden tehokkuuden paranemiseen kokonaisuutena katsoen. Kansallisten maksukyvyttömyyslainsäädäntöjen yhdenmukaistaminen voi yhtenäistää EU:n pääomamarkkinoiden toimintaa, vähentää markkinoiden hajanaisuutta ja parantaa yritysten rahoituksen saantia. EU:n tason toimilla on paremmat mahdollisuudet vähentää merkittävästi kansallisten maksukyvyttömyysjärjestelmien hajanaisuutta ja varmistaa ehdotuksen kohteena olevien, jäsenvaltioiden maksukyvyttömyyssääntöjen tiettyjen osatekijöiden lähentyminen siinä määrin, että helpotetaan rajat ylittäviä investointeja kaikissa jäsenvaltioissa. EU:n tason toimilla varmistettaisiin myös tasapuoliset toimintaedellytykset ja vähennettäisiin riskiä siitä, että maksukyvyttömyysjärjestelmien tosiasialliset erot ja näitä eroja koskevan tiedon puute aiheuttavat rajat ylittävä investointeja koskevien päätösten vääristymistä. •Suhteellisuusperiaate Tämän ehdotuksen tavoitteena on edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja poistaa perusvapauksien, kuten pääoman vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden, käyttöä haittaavia esteitä, jotka johtuvat yritysten maksukyvyttömyyttä koskevien kansallisten lainsäädäntöjen ja menettelyjen välisistä eroista. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi ehdotuksessa asetetaan ainoastaan yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa koskevia vaatimuksia, ja ne koskevat vain aineellisen maksukyvyttömyyslainsäädännön tiettyjä aloja, joilla todennäköisesti on merkittävin vaikutus tällaisten menettelyjen tehokkuuteen ja kestoon. Ehdotuksella jätetään jäsenvaltioille riittävästi joustovaraa hyväksyä toimenpiteitä aloilla, jotka eivät kuulu ehdotetun direktiivin soveltamisalaan, sekä säätää lisätoimenpiteistä yhdenmukaistetuilla aloilla edellyttäen, että nämä toimenpiteet ovat ehdotuksen tavoitteiden mukaisia. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti tässä ehdotuksessa ei näin ollen ylitetä sitä, mikä on tarpeen sen tavoitteiden saavuttamiseksi. •Toimintatavan valinta SEUT-sopimuksen 114 artiklassa annetaan mahdollisuus hyväksyä säädöksiä sekä asetusten että direktiivien muodossa. EU:n sisämarkkinoiden yhdentyminen maksukyvyttömyyslainsäädännön alalla voidaan saavuttaa parhaiten lähentämällä lainsäädäntöjä direktiivin avulla aikaan saatavalla yhdenmukaistamisella, koska direktiivillä kunnioitetaan jäsenvaltioiden erilaisia oikeuskulttuureja ja -järjestelmiä maksukyvyttömyyslainsäädännön alalla ja mahdollistetaan riittävän joustava täytäntöönpanoprosessi, jotta yhteiset vähimmäisvaatimukset voidaan ottaa käyttöön näiden eri järjestelmien kanssa yhteensopivalla tavalla. Suosituksella ei saavutettaisi haluttua lähentymistä tällä politiikan alalla, jolla on havaittu suuria eroja jäsenvaltioiden sitovassa lainsäädännössä. Asetuksen avulla tapahtuva lähentäminen ei taas jättäisi jäsenvaltioille riittävästi joustovaraa, jotta voitaisiin mukauttaa lainsäädäntö paikallisiin olosuhteisiin ja säilyttää menettelyllisten maksukyvyttömyyssäännösten johdonmukaisuus laajemman kansallisen oikeusjärjestelmän kanssa. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET

•Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset – •Sidosryhmien kuuleminen Komissio on kuullut sidosryhmiä tämän ehdotuksen valmistelun kaikissa vaiheissa. Muiden aloitteiden ohella komissio on i) toteuttanut asiaa koskevan avoimen julkisen kuulemisen (18. joulukuuta 2020 – 16. huhtikuuta 2021); ii) kuullut yleisöä alustavasta vaikutustenarvioinnista (11. marraskuuta 2020 – 9. joulukuuta 2020); iii) järjestänyt asiasta kokoukset jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa 22. maaliskuuta 2022 ja [25.] lokakuuta 2022; iv) järjestänyt asiasta kokouksen sidosryhmien kanssa 8. maaliskuuta 2022. Julkiseen verkkokuulemiseen saatiin 129 vastausta 17 jäsenvaltiosta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Kolmannes vastauksista tuli selvittäjiltä ja maksukyvyttömyysmenettelyihin liittyviltä ammattilaisilta (tähän ryhmään kuuluvat maksukyvyttömyysmenettelyiden selvittäjät ja juristit). Vastauksista noin 20 prosenttia tuli rahoitusalan sidosryhmiltä, noin 12 prosenttia elinkeinoelämän ja kaupan sidosryhmiltä, 7 prosenttia sosiaalisilta ja taloudellisilta etujärjestöiltä ja 5,5 prosenttia oikeuslaitoksen jäseniltä (tuomareilta). Lisäksi kahdeksan jäsenvaltion viranomaisilta saatiin kymmenen vastausta (7,75 %), joista seitsemän oli peräisin valtionhallinnon tasolta. Sidosryhmät ilmoittivat, että jäsenvaltioiden maksukyvyttömyyskehysten erojen sisämarkkinoille aiheuttamat ongelmat ovat vakavia ja että kansallisten maksukyvyttömyyskehysten erot estävät rajat ylittäviä investointeja ja lainanantoa. Sidosryhmien mukaan nämä erot haittaavat sisämarkkinoiden toimintaa erityisesti seuraavien seikkojen osalta: 1) takaisinsaantikanteet; 2) maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvien omaisuuserien (pesä) jäljittäminen ja takaisinperintä; 3) lähes maksukyvyttömyyteen ajautuneiden yritysten johtajien velvollisuudet ja vastuu; ja 4) maksukyvyttömyysmenettelyn käynnistämisperusteet. Suurin osa sidosryhmistä kannatti tämän vuoksi joko kohdennetun lainsäädännön muodossa (37,21 %), suosituksena (23,26 %) tai niiden yhdistelmänä (27,13 %) toteutettavia EU:n toimia lähentymisen lisäämiseksi tällä toimintapolitiikan alalla. Komissio järjesti aiheesta myös kokouksen valikoituja sidosryhmiä edustavan ryhmän kanssa. Kokoukseen oli kutsuttu muun muassa rahoitusalan sekä elinkeinoelämän ja kaupan edustajia, työntekijöiden, kuluttajien, selvittäjien ja maksukyvyttömyysmenettelyjen parissa työskentelevien ammattilaisten edustajia sekä tutkijoita ja ajatushautomoiden jäseniä. Kokouksessa sidosryhmät kertoivat oma-aloitteisesti käytännön vaikeuksista, jotka johtuvat kansallisten maksukyvyttömyyskehysten hajanaisuudesta ja niiden vaihtelevasta tehokkuudesta. Sidosryhmät ilmaisivat myös tukensa maksukyvyttömyysmenettelyjen oikeudellisen toimintaympäristön nykyistä pidemmälle menevälle lähentämiselle EU:ssa. Aloitteen valmistelua tuki uudelleenjärjestelyjä ja maksukyvyttömyyttä koskevaa lainsäädäntöä käsittelevä asiantuntijaryhmä. Komissio perusti tämän asiantuntijaryhmän alun perin valmistelemaan ehdotusta, joka johti direktiiviin (EU) 2019/1023. Ryhmää laajennettiin myöhemmin kymmenellä asiantuntijalla, jotka nimitettiin tietyn politiikan alan yhteisten etujen edustajiksi (edustettavat eturyhmät olivat rahoitusvelkojat, kaupalliset velkojat, kuluttajavelkojat, työntekijävelkojat sekä maksukyvyttömät tai ylivelkaantuneet velalliset). Osana ehdotuksen valmistelutyötä komissio tilasi kaksi ulkoista tutkimusta, jotka koskivat tiettyjä maksukyvyttömyyden näkökohtia. Molemmat tutkimukset teetettiin Tipikin ja Spark Legal Networkin muodostamalla konsortiolla. Ensimmäisessä tutkimuksessa arvioitiin vilpillistä oikeuspaikkakeinottelua maksukyvyttömyysmenettelyissä asetukseen (EU) 2015/848 vuonna 2015 tehtyjen muutosten jälkeen sekä sitä, missä määrin kansallisten maksukyvyttömyyskehysten väliset erot kannustavat sidosryhmiä vilpilliseen oikeuspaikkakeinotteluun. Toisessa tutkimuksessa analysoitiin varojen jäljittämistä ja takaisinperintää maksukyvyttömyysmenettelyissä. Molempiin tutkimuksiin sisältyy empiirinen analyysi, jossa käytettyjä tietoja toimeksisaaja keräsi sekä julkisilla verkkokyselyillä että jäsennellyillä haastatteluilla kaikkia jäsenvaltioita edustaneiden useiden eri sidosryhmien kanssa. Lisäksi komissio tilasi Deloitte/Grimaldilta tutkimuksen, jonka aiheena oli yritysten maksukyvyttömyyttä koskevien kohdennettujen toimenpiteiden vaikutus maksukyvyttömyysmenettelyillä takaisin perittävään arvoon ja menettelyjen tehokkuuteen. Nämä kolme tutkimusta ovat saatavilla komission verkkosivustolla. Komissio kuuli myös jäsenvaltioita monta kertaa koko ehdotuksen valmistelun ajan. Aloitteelle tukensa ilmaisseiden jäsenvaltioiden valtiovarainministerit ovat keskustelleet aloitteesta useaan otteeseen. Pääomamarkkinaunionia koskevasta toimintasuunnitelmasta 3. joulukuuta 2020 annetuissa neuvoston (ECOFIN) päätelmissä kannustettiin komissiota toteuttamaan tämä aloite. Nämä päätelmät vahvistettiin 11. joulukuuta 2020 annetussa eurohuippukokouksen julkilausumassa. Euroryhmän alueen ministerit totesivat huhtikuussa 2021, että maksukyvyttömyysjärjestelmien kansallisten uudistusten olisi edettävä rinnakkain muun pääomamarkkinaunionia koskevaan toimintasuunnitelmaan perustuvan EU:n toimielinten johtaman työn kanssa. Eurohuippukokouksen 25. kesäkuuta 2021 antamassa julkilausumassa vahvistettiin, että ”pääomamarkkinoiden yhdentymisen ja kehittämisen rakenteelliset haasteet on tunnistettava ja niihin on puututtava, erityisesti yritysten maksukyvyttömyyttä koskevan lainsäädännön kohdealoilla”. Myös Euroopan parlamentti ilmaisi tukevansa maksukyvyttömyysjärjestelmien tehostamista ja yhdenmukaistamista ja kehotti komissiota sitoutumaan voimakkaammin todellisen edistyksen saavuttamiseen tällä alalla, joka parlamentin mukaan muodostaa edelleen merkittävän esteen EU:n pääomamarkkinoiden todelliselle yhdentymiselle. Koska maksukyvyttömyyslainsäädännön ja muita aloja koskevan kansallisen lainsäädännön (kuten varallisuusoikeuden ja työlainsäädännön) välillä on tiivis yhteys ja maksukyvyttömyyslainsäädännön tärkeimmissä poliittisissa tavoitteissa on eroja, eräät jäsenvaltiot ovat ilmaisseet suhtautuvansa varauksellisesti maksukyvyttömyyslainsäädännön yhdenmukaistamista koskevaan sitovaan lainsäädäntöön muun muassa kirjeessä, jonka ne lähettivät komissiolle 1. huhtikuuta 2021. Komissio järjesti 22. maaliskuuta 2022 asiaa käsittelevän työpajan jäsenvaltioiden valtionhallintojen asiantuntijoiden kanssa. Jäsenvaltiot korostivat perusteellisen ja yksityiskohtaisen ongelma-analyysin tarvetta sekä sitä, että on tärkeää selvittää tarkasti ongelmien laajuus, ongelmista kärsivät sidosryhmät sekä ongelmien todellinen vaikutus sisämarkkinoihin. Myös EU:n tasolla tulevaisuudessa mahdollisesti toteutettavien tulevien toimien luonteen suhteen jotkin jäsenvaltiot katsoivat, että on syytä soveltaa varovaista lähestymistapaa, ja ehdottivat, että toimenpiteissä olisi keskityttävä maksukyvyttömyysmenettelyjen tehostamiseen. Komissio järjesti 25. lokakuuta 2022 jäsenvaltioiden valtionhallinnon asiantuntijoille toisen työpajan, jossa se tiedotti heille vaikutustenarviointiin sisältyvistä toimintavaihtoehdoista ja ehdotuksen valmistelun tilanteesta. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Tämän ehdotuksen liitteenä oleva vaikutustenarviointi perustuu kirjallisen aineiston tutkimuksesta saatuihin tietoihin ja erityisesti seuraaviin tutkimuksiin ja asiantuntemukseen: · Deloitte/Grimaldi (2022), selvitys kansallisten maksukyvyttömyyslainsäädäntöjen lähentymistä lisäävän mahdollisen EU:n aloitteen vaikutustenarvioinnin valmistelun tueksi, loppuraporttiluonnos, oikeus- ja kuluttaja-asioiden pääosasto, maaliskuu 2022.

· Spark, Tipik, Study on the issue of abusive forum shopping in insolvency proceedings, oikeus- ja kuluttaja-asioiden pääosasto, helmikuu 2022 (erillissopimus nro JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0160). · Spark, Tipik, Study on tracing and recovery of debtor’s assets by insolvency practitioners, oikeus- ja kuluttaja-asioiden pääosasto, maaliskuu 2022 (erillissopimus nro JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0172). Vaikutustenarviointia varten kerätty ja siinä käytetty aineisto oli yleensä tosiasioihin perustuvaa tai peräisin hyvämaineisista ja hyvin tunnetuista lähteistä, jotka toimivat aiheen vertailukohteina. Sidosryhmiltä kuulemistoimien aikana saatuja kannanottoja käsiteltiin yleensä mielipiteinä, jolleivät ne olleet luonteeltaan asiatietoja. •Vaikutustenarviointi Vaikutustenarvioinnissa analysoitiin maksukyvyttömyyslainsäädännön kolmea keskeistä ulottuvuutta: i) varojen takaisinperintä likvidoidusta maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvasta omaisuudesta; ii) menettelyjen tehokkuus; ja iii) takaisinperityn arvon ennakoitavissa oleva ja oikeudenmukainen jakaminen velkojien kesken. Nämä kolme ulottuvuutta kattavat erityisesti kysymykset, jotka liittyvät takaisinsaantikanteisiin, varojen jäljittämiseen, johtajien velvollisuuksiin ja vastuuseen, liiketoiminnan myyntiin toimintaa jatkavana yrityksenä niin kutsutulla pre-pack-menettelyllä, maksukyvyttömyysmenettelyn käynnistämisedellytyksiin, mikro- ja pienyritysten erityiseen maksukyvyttömyysjärjestelmään, maksunsaantijärjestykseen ja velkojatoimikuntiin. Vaihtoehdot määritettiin uudelleenjärjestelyjä ja maksukyvyttömyyttä koskevaa lainsäädäntöä käsittelevän asiantuntijaryhmän antaman palautteen, asiaa koskevan tutkimuksen ja sidosryhmien kanssa käydyn näkemystenvaihdon perusteella. Vaihtoehtoja analysoitiin seuraavien kolmen tavoitteen suhteen: i) mahdollistavatko ne suuremman takaisinperintäarvon; ii) lyhentävätkö ne maksukyvyttömyysmenettelyjen kestoa; ja iii) vähentävätkö ne oikeudellista epävarmuutta ja tiedonhankintakustannuksia erityisesti rajat ylittävää toimintaa harjoittavien sijoittajien osalta. Ehdotuksessa ja tarkistetussa vaikutustenarvioinnissa on otettu huomioon sääntelyntarkastelulautakunnalta saadut huomautukset. Se katsoi ensimmäisessä lausunnossaan 24. kesäkuuta 2022, että vaikutustenarviointia oli mukautettava, ennen kuin aloitteessa voitiin edetä. Lisänäyttöä kerättiin siitä, miten nykyiset maksukyvyttömyysmenettelyt haittaavat rajat ylittäviä investointeja sisämarkkinoilla ja miten tämä vertautuu muihin tekijöihin. Säädöstekstiin ja liitteeseen 5 lisättiin tietoja eri valtioiden maksukyvyttömyyssääntöjen välisistä eroista. Direktiivin (EU) 2019/1023, asetuksen (EU) 2015/848 ja tämän ehdotuksen välisiä eroja selitettiin laajemmin. Eri toimenpiteiden vaikutusta oikeudellisiin valmiuksiin ja sitä, miten sidosryhmät suhtautuivat eri toimenpiteisiin, analysoitiin tarkemmin. Toimintavaihtoehtojen väliset kompromissit esitettiin selkeämmin ja sidosryhmien näkemyksistä tehtiin tarkemmin selkoa. Sääntelyntarkastelulautakunta tarkasteli tarkistettua vaikutustenarviointia ja antoi siitä 10. lokakuuta 2022 myönteisen toisen lausunnon ilman varaumia. Lautakunta totesi, että vaikutustenarviointi oli nyt merkittävästi parempi, ja esitti vain muutamia ehdotuksia lisäparannuksiksi. Tällä ehdotuksella on lievästi myönteinen vaikutus digitalisaatioon, mikä johtuu erityisesti mikroyritysten yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn pidemmälle menevästä prosessin automatisoinnista sekä digitaalisen portaalin (Euroopan oikeusportaalin) käytöstä käyttäjäystävälliseen tiedotukseen maksukyvyttömyysjärjestelmien keskeisistä piirteistä ja maksunsaantijärjestyksestä. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Maksukyvyttömyysmenettelyjen tehostaminen auttaa lyhentämään maksukyvyttömyysmenettelyjen kestoa ja lisäämään takaisinperintäarvoa maksukyvyttömyystapauksissa, mikä puolestaan alentaisi yritysten toiminnan alasajosta aiheutuvia kustannuksia ja nostaisi velkojien ja sijoittajien takaisinperintäasteita. Ehdotuksella pyritään myös parantamaan pk-yritysten liiketoimintaympäristöä. Nostamalla pk-yrityksiin ja muihin yrityksiin liittyville riskeille altistuvien velkojien ja sijoittajien odotettavissa olevaa takaisinperintäastetta ehdotuksella pyritään vähentämään koettua pk-yrityksiin sijoittamiseen liittyvää riskiä, ja tämän odotetaan johtavan pk-yritysten rahoituskustannusten alenemiseen muiden tekijöiden säilyessä ennallaan. Ehdotuksella ei kuitenkaan aseteta velvoitteita taloudellisesti aktiivisille pk-yrityksille eikä sen säännöistä aiheudu niille kustannuksia, vaan sillä yksinkertaistetaan maksukyvyttömiksi joutuvien pk-yritysten menettelyjä. Ehdotuksella otetaan käyttöön myös erityinen menettely, jolla helpotetaan ja nopeutetaan mikroyritysten toiminnan alasajoa, mikä tekee kyseisten mikroyritysten maksukyvyttömyysmenettelyistä kustannustehokkaampia. Näillä järjestelyillä tuetaan myös ”varattomien” mikroyritysten toiminnan hallittua alasajoa ja puututaan siihen ongelmaan, että eräissä jäsenvaltioissa evätään pääsy maksukyvyttömyysmenettelyyn, jos ennakoitu takaisinperintäarvo on oikeudenkäyntikuluja pienempi. Antamalla kaikille mikroyrityksille mahdollisuus aloittaa menettely taloudellisten vaikeuksiensa ratkaisemiseksi tällä ehdotuksella varmistetaan, että yrityksen perustajat voivat hyötyä veloista vapauttamisesta ja aloittaa alusta direktiivin (EU) 2019/1023 säännösten mukaisesti. •Perusoikeudet Ehdotuksessa kunnioitetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja perusoikeuksia ja -vapauksia, ja ehdotus on pantava täytäntöön niiden mukaisesti. Ehdotuksessa kunnioitetaan erityisesti perusoikeuskirjan 7 artiklassa (yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen), 8 artiklassa (henkilötietojen suoja), 15 artiklassa (ammatillinen vapaus ja oikeus tehdä työtä), 16 artiklassa (elinkeinovapaus), 17 artiklassa (omistusoikeus), 27 artiklassa (työntekijöiden oikeus saada tietoja ja tulla kuulluksi) ja 47 artiklan toisessa kohdassa (oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin) tunnustettuja oikeuksia ja vapauksia. Ehdotuksella annetaan nimetyille tuomioistuimille pääsy kansallisiin pankkitilirekistereihin ja sähköisiin tietojenhakujärjestelmiin sekä keskitettyjen pankkitilirekisterien yhteenliitettyyn järjestelmään eli pankkitilirekisterien keskitettyyn yhteyspisteeseen. Ehdotus tarjoaa myös maksukyvyttömyysmenettelyjen selvittäjille pääsyn siinä jäsenvaltiossa perustettuun tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevaan rekisteriin, jossa menettely on aloitettu, sekä tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevien rekisterien yhteenliittämisjärjestelmään (Beneficial Ownership Registers Interconnection System, BORIS). Kansallisilla pankkitilirekistereillä ja sähköisillä tietojenhakujärjestelmillä sekä tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevilla rekistereillä kerätään keskitetysti henkilötietoja. Tästä syystä näiden rekisterien ja järjestelmien sekä keskitettyjen yhteyspisteiden käyttöoikeuksien myöntäminen nykyistä useammille toimijoille vaikuttaa rekisteröityjen perusoikeuksiin, erityisesti oikeuteen yksityisyyteen ja henkilötietojen suojaan. Pääsyn laajentamisesta mahdollisesti aiheutuvien perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttöä koskevien rajoitusten on oltava perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 52 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen vaatimusten mukaisia. Rajoituksista on säädettävä laissa, ja niiden perusteena on oltava tarve vahvistaa tehokkaasti varojen jäljitettävyyttä vireillä olevien maksukyvyttömyysmenettelyjen yhteydessä, myös rajat ylittävissä tapauksissa, jotta velkojat voivat saada maksukyvyttömältä yhtiöltä takaisin mahdollisimman suuren arvon. Lisäksi on kunnioitettava kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä, ja rajoitusten on oltava oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään nähden. Vaikutus perusoikeuksiin on suhteellisen vähäinen, koska saatavilla olevat tiedot, joista voidaan tehdä hakuja, kattavat vain tässä ehdotuksessa ja kyseisten järjestelmien perustamista koskevissa EU:n säädöksissä määritetyt tiedot, jotka ovat ehdottoman välttämättömiä maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvien omaisuuserien jäljittämiseksi. Ehdotuksessa varmistetaan, että kyseisten tietojen käsittelyssä noudatetaan sovellettavia EU:n tietosuojasääntöjä. Tässä ehdotuksessa tarkoitettuun henkilötietojen käsittelyyn unionin toimielimissä ja muissa elimissä sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) 2018/1725. Ehdotuksessa täsmennetään erityisesti henkilötietojen käsittelyn tarkoitukset ja edellytetään, että jäsenvaltiot nimeävät maksukyvyttömyysasioissa toimivaltaiset tuomioistuimet, joilla on oikeus pyytää tietoja suoraan kansallisista pankkitilirekistereistä ja sähköisistä tietojenhakujärjestelmistä. Ehdotuksella velvoitetaan myös jäsenvaltiot varmistamaan, että nimettyjen tuomioistuinten henkilöstö ylläpitää tietosuojaa koskevia korkeita ammatillisia vaatimuksia, että nimettyjen tuomioistuinten pääsyä tietoihin ja niitä koskevien hakujen tekemistä tuetaan korkeiden teknologisten standardien mukaisilla tietoturvan takaavilla teknisillä ja organisatorisilla toimenpiteillä ja että keskitettyjä pankkitilirekistereitä pitävät viranomaiset pitävät kirjaa kaikista kerroista, joina nimetyt tuomioistuimet käyttävät pankkitilitietoja ja tekevät hakuja niistä. Lisäksi ehdotuksessa määritellään selkeästi selvittäjien käytettävissä olevien tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevissa rekistereissä olevien tietojen laajuus. Ehdotuksessa täsmennetään myös, että komissio ei tallenna henkilötietoja kansallisten sähköisten huutokauppajärjestelmien yhteenliittämisen yhteydessä, ja ehdotus sisältää säännöksiä, jotka koskevat komission toimintaa tietojen rekisterinpitäjänä.

4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tällä ehdotuksella on vaikutuksia komission kustannuksiin ja hallinnolliseen rasitteeseen. Kustannukset ja rasite johtuvat tämän ehdotuksen 51 artiklassa säädetystä velvoitteesta luoda järjestelmä, jolla kansalliset sähköiset huutokauppajärjestelmät liitetään yhteen Euroopan oikeusportaalin kautta. Muista Euroopan oikeusportaalin yhteenliittämishankkeista saatujen kokemusten perusteella komission täytäntöönpanokustannusten arvioidaan olevan 1,75 miljoonaa euroa nykyisessä pitkän aikavälin talousarviossa (monivuotinen rahoituskehys). Lisäkustannukset katetaan kohdentamalla varoja uudelleen oikeusalan ohjelmassa. Ehdotuksen rahoitus- ja talousarviovaikutukset esitetään yksityiskohtaisesti tähän ehdotukseen liitetyssä rahoitusselvityksessä. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Arviointi on tarkoitus tehdä viisi vuotta toimenpiteiden toteuttamisen jälkeen komission paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti. Arvioinnin tavoitteena on muun muassa arvioida, miten tuloksellisesti ja tehokkaasti direktiivillä on saavutettu toimintapoliittiset tavoitteet, ja ratkaista, tarvitaanko uusia toimenpiteitä tai muutoksia. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kyseisen arvioinnin laatimista varten tarvittavat tiedot. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotus koskee maksukyvyttömyyslainsäädännön kolmea keskeistä ulottuvuutta: i) varojen takaisinperintä likvidoidusta maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvasta omaisuudesta; ii) menettelyjen tehokkuus; ja iii) takaisinperityn arvon ennakoitavissa oleva ja oikeudenmukainen jakaminen velkojien kesken. Ehdotuksen rakenneosat on valittu huolellisesti uudelleenjärjestelyä ja maksukyvyttömyyttä koskevan direktiivin valmistelun yhteydessä käydyistä neuvotteluista saatujen kokemusten, asiantuntijaryhmän keskustelujen ja lopullisten suositusten, julkisen kuulemisen tulosten, ulkopuolisen konsultin tekemän tutkimuksen ja sidosryhmien kanssa käydyn laajan vuorovaikutuksen perusteella. Ehdotuksella pyritään maksimoimaan velkojien maksukyvyttömältä yritykseltä takaisin perimä arvo. Tätä varten takaisinsaantikanteita ja varojen jäljittämistä koskevat säännökset vahvistavat toisiaan. Tämä saadaan aikaan ottamalla käyttöön yhdenmukaistetut vähimmäisehdot takaisinsaantikanteiden nostamiseksi ja vahvistamalla varojen jäljitettävyyttä siten, että helpotetaan selvittäjien pääsyä pankkitilitietoihin, tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskeviin tietoihin ja tiettyihin kansallisiin omaisuusrekistereihin myös muissa jäsenvaltioissa. Näiden säännösten lisäksi säädetään mahdollisuudesta maksimoida yrityksen takaisinperintäarvo varhaisessa vaiheessa pre-pack-menettelyn avulla ja johtajien velvollisuudesta jättää hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta viipymättä, jotta vältetään velkojille mahdollisesti aiheutuvat omaisuuden arvonmenetykset. Ehdotuksella pyritään myös tehostamaan menettelyjä erityisesti maksukyvyttömien mikroyritysten likvidoimiseksi. On tärkeää varmistaa, että uudet säännöt ovat toimivia myös EU:n mikroyritysten kannalta. Näiden yritysten tavanomaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen kustannukset ovat kohtuuttoman korkeat, ja mahdollisuus hyötyä velasta vapauttamisesta antaisi niille mahdollisuuden vapauttaa yrittäjyyspääomaa uusiin hankkeisiin. Tätä täydennetään tiedottamalla velkojille avoimemmin maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevan kansallisen lainsäädännön keskeisistä piirteistä, kuten maksukyvyttömyysmenettelyn käynnistämisperusteista. Lisäksi ehdotuksella otetaan käyttöön vaatimuksia, joilla parannetaan velkojien etujen edustusta menettelyissä velkojatoimikuntien avulla, jotta voidaan varmistaa takaisinperityn arvon oikeudenmukainen ja ennakoitavissa oleva jako velkojien kesken. Tätä täydennetään lisäämällä avoimuutta velkojia kohtaan maksunsaantijärjestystä koskevista säännöistä. Ehdotettu direktiivi jakautuu yhdeksään osastoon. Sen I osasto sisältää yleisiä säännöksiä soveltamisalasta ja määritelmistä. Takaisinsaantikanteita koskevassa II osastossa säädetään yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa koskevista säännöistä, joiden tarkoituksena on suojata maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvaa omaisuutta ennen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista tapahtuvalta varojen laittomalta siirtämiseltä. Tavoitteena on varmistaa, että maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevassa jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädetään suojan vähimmäistasosta, joka koskee velkojia vahingoittavien oikeustoimien mitättömyyttä, pätemättömyyttä ja peräyttämistä. Samanaikaisesti jäsenvaltiot voivat ottaa käyttöön tai pitää voimassa säännöksiä, joilla varmistetaan velkojien parempi suoja esimerkiksi säätämällä useammista peräyttämisen perusteista. Tämän osaston säännöksissä vahvistetaan yleiset edellytykset oikeustoimen julistamiseksi pätemättömäksi, peräyttämisen perusteet ja takaisinsaantikanteiden oikeudelliset vaikutukset. Ehdotetun direktiivin 4 artiklassa vahvistetaan takaisinsaantikanteiden yleiset edellytykset ja todetaan, että kaikkiin oikeustoimiin – myös laiminlyönteihin – voidaan kohdistaa takaisinsaantikanteita edellyttäen, että oikeustoimet vahingoittavat velkojia ja että jokin myöhemmissä artikloissa yksilöidyistä peräyttämisperusteista täyttyy. Ehdotetun direktiivin 5 artiklassa selvennetään, että takaisinsaantikanteita koskevat säännökset ovat yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa koskevia säännöksiä ja että jäsenvaltiot voivat näin ollen pitää voimassa tai antaa säännöksiä, joilla velkojia suojataan paremmin. Ehdotetun direktiivin 6 artiklassa vahvistetaan ensimmäinen erityinen peräyttämisperuste (”etuoikeudet”). Nämä ovat velkojaa (tai velkojaryhmää) hyödyttäneitä oikeustoimia, jotka on toteutettu maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamishakemuksen tekemistä edeltävien tai sen jälkeisten kolmen kuukauden aikana (”kriittinen aika”). Koska tämän peräyttämisperusteen soveltamiseen riittää pelkkä oikeustoimen päätökseen saattaminen, sitä koskeva kriittinen aika on lyhin verrattuna muiden peräyttämisperusteiden kriittisiin aikoihin. Lisäksi ”vaatimusten mukaisia suorituksia” (eli suorituksia, jotka ovat täysin velkojan vaatimuksen mukaisia, kuten erääntyneen saatavan maksaminen tavanomaisilla maksuvälineillä) koskevat oikeustoimet voidaan julistaa pätemättömiksi vain, jos velkoja tiesi tai sen olisi pitänyt tietää, että velallinen ei pysty maksamaan velkaansa tai että maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva hakemus on tehty. Kyseisessä säännöksessä luetellaan myös tietyntyyppiset oikeustoimet, joita ei voida julistaa pätemättömiksi tällä perusteella. Ehdotetun direktiivin 7 artiklassa säädetään toisesta erityisestä peräyttämisperusteesta eli alihintaan toteutetuista oikeustoimista. Tämä peruste kattaa lahjojen ja muiden lahjoitusten lisäksi myös epätavallisen vähäistä vastiketta vastaan toteutetut oikeustoimet. Perusteella on merkittävä rooli takaisinsaantikanteita koskevassa lainsäädännössä, koska se on (muun muassa) tehokas oikeussuojakeino sitä vastaan, että velallinen pyrkii mahdollisesti siirtämään varoja pois velkojien ulottuvilta siirtämällä ne kolmansille osapuolille, kuten perheenjäsenille tai omaisuudenhoitoyhteisöille, mutta säilyttämään edelleen mahdollisuuden käyttää näitä varoja. Ehdotetun direktiivin 8 artiklassa vahvistetaan kolmas ja viimeinen peräyttämisperuste, jonka muodostavat tarkoituksellisesti vilpilliset toimet eli oikeustoimet, joilla on tarkoitus pettää velkojia. Ehdotetun direktiivin 9 artiklassa määritetään takaisinsaantikanteiden yleiset vaikutukset. Näitä ovat muun muassa oikeustoimen pätemättömäksi julistamisesta johtuva saatavien peräytyminen sekä kyseisestä oikeustoimesta hyötyneen osapuolen velvollisuus korvata aiheutunut vahinko pesälle täysimääräisesti. Artiklassa selvennetään, että velvollisuutta korvata vahinko pesälle ei voida kuitata pätemättömäksi julistetun oikeustoimen toisen osapuolen saatavia vastaan.

Ehdotetun direktiivin 10 artiklassa säädetään pätemättömäksi julistetun oikeustoimen toisen osapuolen oikeuksista. Erityisesti saatavat, jotka on maksettu pätemättömäksi julistetulla oikeustoimella, syntyvät uudestaan siltä osin kuin osapuoli korvaa vahingon pesälle. Ehdotetun direktiivin 11 artiklassa käsitellään kolmansien osapuolten vastuuta: pätemättömäksi julistetun oikeustoimen toisen osapuolen perillinen tai yleisseuraaja siirtyy kyseisen osapuolen asemaan myös takaisinsaantikanteiden oikeudellisten vaikutusten osalta. Yksittäiset seuraajat ovat vastuussa vain, jos ne ovat hankkineet omaisuuserän alihintaan tai jos ne tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää olosuhteista, joihin takaisinsaantikanteet perustuvat. Ehdotetun direktiivin 12 artiklassa vahvistetaan direktiivin (EU) 2019/1023 17 ja 18 artiklassa säädetty uudelleenjärjestelyä koskeva etuoikeus. Kyseisen artiklan mukaan tämän osaston takaisinsaantikanteita koskevat säännökset eivät vaikuta direktiivin (EU) 2019/1023 17 ja 18 artiklan soveltamiseen. Maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvien omaisuuserien jäljittämistä koskeva III osasto muodostaa kohdennetun toimen, jota olisi tarkasteltava asetuksen (EU) 2015/848 valossa. Kyseisessä asetuksessa säädetään, että selvittäjät voivat pääsääntöisesti käyttää myös muissa jäsenvaltioissa heille sen jäsenvaltion lainsäädännössä annettuja toimivaltuuksia, jossa maksukyvyttömyyttä koskeva päämenettely on aloitettu ja selvittäjät on määrätty. Kyseisen osaston kohdennetuissa säännöissä keskitytään selvittäjien pääsyyn eri rekistereihin, joissa on merkityksellisiä tietoja omaisuuseristä, jotka kuuluvat tai joiden pitäisi kuulua maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin. Jotkin kansalliset sähköiset rekisterit ovat julkisia tai jopa saatavilla EU:n perustamien keskitettyjen yhteenliittämisalustojen, kuten maksukyvyttömyysrekisterien yhteenliittämisjärjestelmän, kautta. Selvittäjien käytettävissä oleviin rekistereihin lisätään ehdotetun direktiivin säännöksillä joitakin rekistereitä, jotka eivät ole julkisesti saatavilla, kuten alun perin EU:n rahanpesun torjuntakehyksen nojalla perustettuja rekistereitä (kansalliset keskitetyt pankkitilirekisterit tai jäsenvaltioiden tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskeviin rekistereihin sisältyvät trusteja koskevat tiedot). Ehdotetun direktiivin III osastossa myös velvoitetaan jäsenvaltiot tarjoamaan muille kuin kotimaisille selvittäjille suora ja nopea pääsy liitteessä lueteltuihin rekistereihin (edellyttäen, että ne ovat jo saatavilla jäsenvaltiossa). Ehdotetun direktiivin 13 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot nimeävät alueellaan toimivat maksukyvyttömyystuomioistuimet, joilla on suora pääsy direktiivin (EU) 2015/849 32 a artiklan nojalla perustettuihin kansallisiin keskitettyihin automatisoituihin mekanismeihin, kuten keskitettyihin pankkitilirekistereihin tai sähköisiin tietojenhakujärjestelmiin. Direktiivillä (EU) 2015/849 velvoitettiin jäsenvaltiot perustamaan keskitettyjä automaattisia mekanismeja, joiden avulla voidaan tunnistaa mikä tahansa luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka on luottolaitoksessa olevan IBAN-tunnisteisen maksutilin ja pankkitilin tai tallelokeron haltija tai jolla on määräysvalta tällaiseen tiliin tai tallelokeroon. Rahanpesunvastainen direktiivi tarjoaa myös jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskuksille välittömän ja suodattamattoman pääsyn näihin rekistereihin. Direktiivillä (EU) 2019/1153 annetaan jäsenvaltioiden tätä tarkoitusta varten nimeämille lainvalvontaviranomaisille suora ja välitön pääsy kansallisiin pankkitilirekistereihin silloin, kun tällainen pääsy on tarpeen näiden lainvalvontaviranomaisten hoitamien vakavien rikosten torjuntaan liittyvien tehtävien suorittamiseksi. Myös varojen takaisin hankinnasta vastaaville virkamiehille on myönnettävä suora pääsy tällaisiin rekistereihin direktiivin (EU) 2019/1153 nojalla. Ehdotetun direktiivin 12 artiklalla varmistetaan, että ainoastaan asianmukaisesti nimetyillä ja komissiolle ilmoitetuilla maksukyvyttömyystuomioistuimilla on suora pääsy pankkitilirekistereihin tai sähköisiin tiedonhakujärjestelmiin. Ehdotetun direktiivin 14 ja 15 artiklassa selvennetään, millä edellytyksillä nimetyt tuomioistuimet pääsevät pankkitilirekistereihin. Nimetyt tuomioistuimet saavat pääsyn jäsenvaltionsa ja muiden jäsenvaltioiden kansallisiin keskitettyihin pankkitilirekistereihin pankkitilirekisterien keskitetyn yhteyspisteen kautta, kun jäsenvaltioiden keskitettyjen rekisterien yhteenliittämisjärjestelmä on perustettu ja toiminnassa. Ehdotetun direktiivin 16 artiklassa käsitellään lokin pitämistä hauista pankkitilirekistereihin. Ehdotetun direktiivin 17 artiklassa säädetään selvittäjien pääsystä tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevia tietoja sisältäviin rekistereihin. Tähän sisältyy pääsy sekä sen jäsenvaltion kansallisiin tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskeviin rekistereihin, jossa menettely on aloitettu, että tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevien rekisterien yhteenliittämisjärjestelmään. Näiden rekisterien oikeusperusta vahvistetaan direktiivin (EU) 2015/849 30 artiklan 3 kohdassa ja 31 artiklan 3 a kohdassa. Rekisterien yhteenliittämisen oikeusperusta vahvistetaan direktiivin (EU) 2015/849 30 artiklan 10 kohdassa ja 31 artiklan 9 kohdassa. Tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevissa rekistereissä asetetaan tietyt vähimmäistiedot yritysten ja muiden oikeushenkilöiden saataville. Trustien ja vastaavanlaisten oikeudellisten järjestelyjen osalta näitä vähimmäistietoja ei aseteta yleisesti saataville, vaan tietoihin pääsyn edellytyksenä on oikeutetun edun osoittaminen. Ehdotetun direktiivin 17 artiklassa selvennetään, että oikeutettu etu on olemassa aina, kun selvittäjä pyytää trusteja ja vastaavanlaisia oikeudellisia järjestelyjä koskevia tietoja varojen tunnistamiseksi ja jäljittämiseksi sitä maksukyvyttömyysmenettelyä varten, johon selvittäjä on määrätty, ja että oikeus tutustua tietoihin koskee vain ennalta määritettyjä tietoja. Ehdotetun direktiivin 18 artiklassa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat selvittäjien suoraa ja nopeaa pääsyä kansallisiin rekistereihin, jotka sisältävät tietoja omaisuuseristä. Tässä yhteydessä ehdotetun direktiivin liitteessä lueteltujen rekisterien olisi sisällyttävä omaisuusrekistereihin edellyttäen, että kyseiset rekisterit ovat saatavilla kyseisessä jäsenvaltiossa. Säännöksessä edellytetään myös, että muissa jäsenvaltioissa määrätyillä selvittäjillä on oltava pääsy tietoihin samoin edellytyksin kuin siinä jäsenvaltiossa määrätyillä selvittäjillä, jossa omaisuusrekisteri sijaitsee. Pre-pack-menettelyjä koskevan IV osaston tarkoituksena on varmistaa, että nämä menettelyt, joita pidetään yleisesti velkojien takaisin saaman arvon kannalta tehokkaina, ovat saatavilla jäsennetyssä muodossa kaikkien jäsenvaltioiden maksukyvyttömyysjärjestelmissä. Pre-pack-menettelyssä velallisen liiketoiminnan (tai sen osan) myynti valmistellaan ja neuvotellaan ennen maksukyvyttömyysmenettelyn virallista aloittamista. Tämä mahdollistaa myynnin toteuttamisen ja tulojen saamisen pian sen jälkeen, kun virallinen maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu yrityksen likvidoimiseksi. Ehdotettuun direktiiviin sisältyy useita takeita sen varmistamiseksi, että mahdolliset ostajat tavoitetaan ja että kilpailuun perustuvalla myyntimenettelyllä saavutetaan paras mahdollinen markkina-arvo. Nämä takeet on laadittu siten, että jäsenvaltiot voivat valita joko varmistavansa myyntimenettelyn kilpailuperusteisuuden, läpinäkyvyyden ja oikeudenmukaisuuden (yleensä luottamuksellisessa) valmisteluvaiheessa tai järjestävänsä nopeasti julkisen huutokaupan sen jälkeen, kun muodollinen menettely on aloitettu likvidaatiovaiheessa. Ehdotetun direktiivin 19 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltio sisällyttämään maksukyvyttömyysjärjestelmäänsä pre-pack-menettely, joka koostuu kahdesta peräkkäisestä vaiheesta (valmisteluvaiheesta ja likvidaatiovaiheesta). Ehdotetun direktiivin 20 artiklassa käsitellään ehdotetun direktiivin ja muiden unionin säädösten välistä suhdetta. Artiklassa säädetään, että likvidaatiovaihe katsotaan asetuksen (EU) 2015/848 2 artiklan 4 kohdassa määritellyksi maksukyvyttömyysmenettelyksi. Lisäksi artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus pitää valvojia asetuksen (EU) 2015/848 2 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuina selvittäjinä. Artiklan viimeisessä kohdassa selvennetään ehdotetun direktiivin ja neuvoston direktiivin 2001/23/EY välistä suhdetta Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa Heiploeg antaman tuomion mukaisesti. Kyseisen säännöksen mukaan sovellettaessa direktiivin 2001/23/EY 5 artiklan 1 kohtaa pre-pack-menettelyn likvidaatiovaihe katsotaan maksukyvyttömyysmenettelyksi, joka on aloitettu luovuttajan varojen likvidoimiseksi toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa. Ehdotetun direktiivin 21 artiklassa vahvistetaan pre-pack-menettelyä koskevat toimivaltasäännöt. Artiklassa selvennetään, että tuomioistuimella, jolla on kansainvälinen toimivalta velallisen maksukyvyttömyyttä koskevassa päämenettelyssä, on toimivalta myös pre-pack-menettelyssä. Ehdotetun direktiivin 22 artiklassa vahvistetaan valvojaa koskevat säännöt. Valvoja on tärkein toimija pre-pack-menettelyn valmisteluvaiheessa. Artiklassa luetellaan tehtävät, jotka valvojan on suoritettava myyntimenettelyn ohjaamiseksi ja mahdollisten ostajien löytämiseksi. Koska valvoja on tuleva maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä, hänen on täytettävä kaikki sen jäsenvaltion maksukyvyttömyyslainsäädännössä, jossa pre-pack-menettely aloitetaan, selvittäjän määräämiselle asetetut edellytykset. Näin varmistetaan, että sama henkilö hoitaa nämä kaksi tehtävää pre-pack-menettelyn molemmissa vaiheissa. Ehdotetun direktiivin 23 artiklalla lisätään pre-pack-menettelyn valmisteluvaihe (tarvittavin muutoksin) direktiivin (EU) 2019/1023 6 ja 7 artiklassa säädettyjen velallista koskevien yksittäisten täytäntöönpanotoimien keskeyttämistä koskevien sääntöjen soveltamisalaan edellyttäen, että velallisen maksukyvyttömyyden todennäköisyyttä tai toteamista koskeva ehto täyttyy. Ehdotetun direktiivin 24 artiklassa käsitellään velallisen liiketoiminnan myyntimenettelyyn sovellettavia periaatteita. Valvojan on varmistettava, että valmisteluvaiheessa (yleensä luottamuksellisesti) toteutettava myyntimenettely perustuu kilpailuun ja on läpinäkyvä, oikeudenmukainen ja markkinastandardien mukainen. Nämä periaatteet voidaan jättää huomiotta vain, jos jäsenvaltio päättää velvoittaa tuomioistuimen järjestämään julkisen huutokaupan nopeasti likvidaatiovaiheen aloittamisen jälkeen. Ehdotetun direktiivin 25 artiklalla varmistetaan, että valvoja määrätään selvittäjäksi, kun pre-pack-menettelyn likvidaatiovaihe aloitetaan. Ehdotetun direktiivin 26 artiklassa käsitellään menettelyä, jolla maksukyvyttömyystuomioistuin antaa luvan velallisen liiketoiminnan myyntiin likvidaatiovaiheessa. Tuomioistuimen on artiklan 1 kohdan mukaan arvioitava, onko valmisteluvaiheessa toteutetussa myyntimenettelyssä noudatettu sovellettavia periaatteita ja ehtoja. Jos tuomioistuin ei vahvista liiketoiminnan myyntiä valvojan ehdottamalle hankkijalle, likvidaatiovaiheen alussa aloitettu maksukyvyttömyysmenettely jatkuu ilman, että pre-pack-menettelyssä toteutettava myynti saatetaan päätökseen. Artiklan 2 kohdan mukaan niiden jäsenvaltioiden, jotka päättävät määrätä julkisen huutokaupan järjestämisestä likvidaatiovaiheen alussa, on käytettävä valmisteluvaiheessa saatua parasta tarjousta alustavana viitetarjouksena, joka toimii ostohinnan vähimmäistasona ja jota muut tarjoajat eivät voi tarjouksissaan alittaa. Kohdassa edellytetään myös, että alustavan viitetarjouksen tehneelle tarjoajalle myönnettävät takeet ovat oikeasuhteisia ja että niitä sovelletaan siten, että ne eivät estä aitoa kilpailua. Ehdotetun direktiivin 27 artiklassa säädetään täyttämättä olevien sopimusten eli sellaisten velallisen ja vastapuolen välisten sopimusten, joiden nojalla osapuolilla on maksukyvyttömyysmenettelyn alkaessa edelleen täytettäviä velvollisuuksia, siirtämisestä. Tällaiset sopimukset olisi pääsääntöisesti siirrettävä liiketoiminnan hankkijalle, vaikka vastapuoli ei olisi antanut tähän suostumustaan. Ehdotetun direktiivin 28 artiklan mukaan pre-pack-menettelyssä toteutettavassa myynnissä liiketoiminta tai sen osa hankitaan veloista ja vastuista vapaana.

Ehdotetun direktiivin 29 artiklalla varmistetaan, että hyväksyttyjä pre-pack-menettelyissä toteutettavia myyntejä koskevat muutoksenhaut eivät viivästytä myyntijärjestelyn täytäntöönpanoa ja siten omaisuuden muuttamista rahaksi. Tämän säännöksen mukaan tällaisilla muutoksenhauilla voi olla lykkäävä vaikutus myynnin toteutumiseen vain, jos valittaja antaa riittävän vakuuden, joka kattaa lykkäämisen seurauksena mahdollisesti aiheutuneet vahingot. Toisaalta 29 artiklassa annetaan muutoksenhaun käsittelevälle tuomioistuimelle harkintavalta vapauttaa muutosta hakeva luonnollinen henkilö kokonaan tai osittain vakuuden antamisesta, jos se katsoo tällaisen vapautuksen asianmukaiseksi kyseiseen tapaukseen liittyvien olosuhteiden vuoksi. Ehdotetun direktiivin 30 artiklassa selvennetään, että parhaan tarjouksen valintaperusteiden olisi vastattava perusteita, joita käytetään valittaessa parasta tarjousta kilpailevista tarjouksista tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Ehdotetun direktiivin 31 artiklalla asetetaan pre-pack-menettelyn valvoja ja selvittäjä henkilökohtaisesti vastuuseen velvollisuuksiensa noudattamatta jättämisestä aiheutuneista vahingoista. Ehdotetun direktiivin 32 artiklassa säädetään lisätakeista tapauksissa, joissa mahdollinen ostaja on velallisen lähipiiriin kuuluva osapuoli. Lisätakeisiin sisältyy muun muassa selvittäjän velvoite arvioida tilanteissa, joissa ainoa tarjous tulee lähipiiriin kuuluvalta osapuolelta, läpäiseekö tarjous velkojien etua koskevan testin. Jos arvioinnin tulos on kielteinen, selvittäjän olisi hylättävä tarjous. Ehdotetun direktiivin 33 artikla sisältää useita säännöksiä, joilla pyritään maksimoimaan myytävän liiketoiminnan arvo. Näin varmistetaan, että väliaikaista rahoitusta pyritään saamaan mahdollisimman pienin kustannuksin ja että väliaikaisen rahoituksen tarjoajille annetaan tiettyjä takeita. Kyseisessä artiklassa kielletään myös etuosto-oikeuden myöntäminen tarjoajille, koska mahdollisuus käyttää tällaista oikeutta haittaisi kilpailua myyntimenettelyn yhteydessä. Toisella säännöksellä rajoitetaan mahdollisuus tehdä velan kuittaamiseen perustuvia tarjouksia tiettyyn osuuteen velalliselta olevan vakuudellisen saatavan määrästä. Asetuksen 34 artiklalla suojellaan velkojien etuja pre-pack-menettelyssä. Tähän sisältyy oikeus tulla kuulluksi menettelyn aikana sekä pääsääntöisesti vakuusoikeuksien vapauttamista koskevien vaatimusten yhdenmukaistaminen niiden vaatimusten kanssa, joita sovelletaan kansallisen lainsäädännön mukaisissa maksukyvyttömyysmenettelyissä. Ehdotetun direktiivin 35 artikla koskee tilanteita, joissa liiketoiminnan hankinta pre-pack-menettelyllä edellyttää kilpailuviranomaisen päätöstä. Johtajien velvollisuuksia koskeva V osasto on osa toimenpiteitä, joilla pyritään maksimoimaan maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden arvo. Vaikka ehdotetussa direktiivissä ei esitetä yhdenmukaistettua johtajien määritelmää, jäsenvaltioiden olisi saattaessaan tämän osaston säännöksiä osaksi kansallista lainsäädäntöään otettava huomioon, että termi ”johtaja” olisi käsitettävä laajasti. Tämä on sopusoinnussa YK:n kansainvälisen kauppaoikeuden toimikunnan (UNCITRAL) maksukyvyttömyyslakia koskevassa lainsäädäntöoppaassa esitetyn ehdotuksen kanssa, jonka mukaan yleissääntönä on, että henkilöä voidaan pitää johtajana, jos hänen tehtävänään on tehdä tai hän tosiasiallisesti tekee yrityksen johtamista koskevia keskeisiä päätöksiä. Johtajat huomaavat tavallisesti ensimmäisinä, että yritys lähestyy maksukyvyttömyyttä tai on jo maksukyvytön. Sen vuoksi heillä olisi oltava velvollisuus hakea hyvissä ajoin maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista. Ehdotetussa direktiivissä asetetaan tämän velvoitteen täyttämiselle määräaika, johon liittyy siviilioikeudellinen vastuu. Tämän osaston säännökset ovat yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa koskevia sääntöjä, joten jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai ottaa käyttöön tiukempia velvoitteita lähellä maksukyvyttömyyttä olevien yritysten johtajille. Ehdotetun direktiivin VI osasto sisältää säännöksiä mikroyritysten yksinkertaistetuista likvidaatiomenettelyistä. Kansallisissa maksukyvyttömyyskehyksissä ei aina ole mahdollista kohdella maksukyvyttömiä mikroyrityksiä asianmukaisesti ja oikeasuhteisesti. Mikroyritykset aloittavat vain harvoin tavanomaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä, ja silloinkin, kun näin tapahtuu, on usein liian myöhäistä säilyttää mikroyritysten arvo. Monissa jäsenvaltioissa tällaisten yritysten toimintaa ei ajeta hallitusti alas, koska tavanomaiset maksukyvyttömyysmenettelyt eivät ole käytettävissä tai hakemukset tällaisten menettelyjen aloittamiseksi hylätään. Näin tapahtuu, jos pesässä ei ole omaisuutta tai jos omaisuuden arvo ei kata menettelyn hallinnollisia kustannuksia. Tämän vuoksi ehdotetun direktiivin tavoitteena on varmistaa, että mikroyritykset likvidoidaan hallitusti nopealla ja kustannustehokkaalla menettelyllä, vaikka niillä ei olisi omaisuutta. Ehdotetun direktiivin VI osaston säännösten päätavoitteena on yksinkertaistaa menettelyä ja vähentää siihen liittyviä hallinnollisia kustannuksia. Menettelyyn ei esimerkiksi pääsääntöisesti pitäisi määrätä selvittäjää, koska selvittäjän työ muodostaa maksukyvyttömyysmenettelyn suurimman kustannustekijän eikä tällaisten yritysten liiketoiminta yleensä ole niin monimutkaista, että se edellyttäisi selvittäjää. Ehdotetussa direktiivissä todetaan vastaavasti, että yrityksen omaisuuden ja liiketoimien olisi pääsääntöisesti pysyttävä velallisen hallussa koko menettelyn ajan. Toinen kustannuksia vähentävä seikka on tuomioistuimen mahdollisuus toteuttaa omaisuuden rahaksi muuttaminen sähköisen huutokauppajärjestelmän avulla. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi perustettava tällainen järjestelmä osana mikroyrityksiä koskevia yksinkertaistettuja menettelyjään. Ehdotetun direktiivin 38 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot sisällyttämään maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevaan kansalliseen lainsäädäntöönsä säännöksiä, jotka mahdollistavat mikroyritysten likvidaation VI osastossa säädettyjen vaatimusten mukaisella yksinkertaistetulla menettelyllä. Tässä säännöksessä käsitellään myös sitä, että maksukyvyttömyys on edellytys yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn aloittamiselle ja ”varattomien” tapausten käsittelemiselle. Ehdotetun direktiivin 39 artiklassa selvennetään, että yksinkertaistetussa likvidaatiomenettelyssä nimetään selvittäjä vain poikkeustapauksissa. Ehdotetun direktiivin 40 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on sallittava sähköisten viestintävälineiden käyttö kaikessa toimivaltaisen viranomaisen ja tapauksen mukaan selvittäjän sekä menettelyn osapuolten välisessä viestinnässä. Sen 41 artiklassa säädetään, että yksinkertaistettu likvidaatiomenettely voidaan aloittaa mikroyrityksen tai velkojan hakemuksesta. Hakemusmenettelyn yksinkertaistamiseksi komission täytäntöönpanosäädöksellä luodaan vakiolomake. Ehdotetun direktiivin 42 artikla koskee yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn aloittamista koskevaa päätöstä. Artiklassa käsitellään myös perusteita, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä aloittamasta menettelyä. Ehdotetun direktiivin 43 artiklan mukaan velallisen omaisuuden ja liiketoimien olisi pääsääntöisesti pysyttävä velallisen hallussa koko menettelyn ajan. Sen 44 artiklassa säädetään, että velallisella olisi oltava mahdollisuus keskeyttää yksittäiset täytäntöönpanotoimet. Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin tapauskohtaisesti sulkea tietyt saatavat tämän mahdollisuuden ulkopuolelle ennalta määritellyissä olosuhteissa. Ehdotetun direktiivin 45 artiklalla varmistetaan yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn aloittamisen julkistaminen. Sen 46 artiklassa käsitellään velkojien saatavien ilmoittamista ja hyväksymistä yksinkertaistetussa likvidaatiomenettelyssä. Säännöksessä oletetaan, että suurin osa saatavista ilmoitetaan velallisen toimittaman kirjallisen ilmoituksen perusteella. Tähän ilmoitukseen sisältyvien saatavien lisäksi velkojat voivat ilmoittaa muita saatavia. Jotta hyväksymismenettelyä voidaan yksinkertaistaa, velallisen ilmoituksessa luetellut saatavat katsotaan hyväksytyiksi, ellei velkoja nimenomaisesti vastusta niitä. Ehdotetun direktiivin 47 artikla sisältää erityissäännöksiä takaisinsaantikanteiden nostamisesta ja toteuttamisesta osana mikroyritysten yksinkertaistettuja likvidaatiomenettelyjä. Sen 48 artiklassa käsitellään maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvaa omaisuutta ja määritetään, mitkä omaisuuserät kuuluvat siihen, ja varmistetaan, että toimivaltaiset viranomaiset yksilöivät selkeästi, mitkä omaisuuserät luetaan sen ulkopuolelle siten, että ne säilyvät velallisella, jos tämä on yrittäjä.

Ehdotetun direktiivin 49 artiklan mukaan toimivaltainen viranomainen päättää maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden määrittämisen jälkeen, a) muuttaako se omaisuuden rahaksi vai b) päättääkö se yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn välittömästi, koska rahaksi muuttaminen ei omaisuuden vähäisen arvon vuoksi olisi järkevää. Tässä säännöksessä säädetään myös, että velallisen omaisuus olisi muutettava rahaksi sähköisellä julkisella huutokaupalla, paitsi jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että muiden keinojen käyttö omaisuuden myymiseksi on tarkoituksenmukaisempaa omaisuuserien luonteen tai menettelyn olosuhteiden vuoksi. Ehdotetun direktiivin 50 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot perustamaan yksi tai useampi sähköinen huutokauppapaikka ja käyttämään sitä maksukyvyttömyysmenettelyssä maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden rahaksi muuttamiseen. Tämän säännöksen nojalla jäsenvaltiot voivat myös säätää, että tällaisten huutokauppapaikkojen käyttäjät voivat myös tehdä tarjouksia velallisen liiketoiminnan ostamisesta toimintaa jatkavana yrityksenä. Huutokauppapaikan tai -paikkojen olisi oltava käytettävissä yksinkertaistetuissa likvidaatiomenettelyissä, mutta jäsenvaltiot voivat päättää käyttää niitä myös muissa maksukyvyttömyysmenettelyissä. Säännös velvoittaa jäsenvaltiot asettamaan huutokauppapaikan tai -paikat kaikkien sellaisten toimijoiden saataville, joilla on asuinpaikka tai sääntömääräinen kotipaikka EU:n alueella. Ehdotetun direktiivin 51 artiklassa edellytetään, että komissio perustaa muiden hajautettuja sähköisiä rekistereitä yhteen liittävien EU:n hankkeiden (esimerkiksi kaupparekisterien yhteenliittämisjärjestelmä (BRIS) ja maksukyvyttömyysrekisterien yhteenliittämisjärjestelmä) esimerkin pohjalta järjestelmän, jolla kansalliset sähköiset huutokauppajärjestelmät liitetään yhteen sähköisenä keskusyhteyspisteenä toimivan Euroopan oikeusportaalin kautta. Tällaisen yhteenliittämisjärjestelmän tuottama lisäarvo on se, että kaikkiin huutokauppoihin voi osallistua yhden alustan kautta, joka on saatavilla kaikilla EU:n virallisilla kielillä. Kyseisen yhteenliittämisjärjestelmän tekniset eritelmät määritetään täytäntöönpanosäädöksellä tai -säädöksillä. Tietotekniikan kehittämis- ja hankintavalinnoille on saatava ennakkohyväksyntä Euroopan komission tietotekniikka- ja kyberturvallisuuslautakunnalta. Ehdotetun direktiivin 52 artiklassa käsitellään sähköisten huutokauppajärjestelmien perustamis- ja yhteenliittämiskustannuksia, ja 53 artiklassa säädetään komission velvollisuuksista, jotka liittyvät henkilötietojen käsittelyyn sähköisten huutokauppapaikkojen yhteenliittämisjärjestelmässä. Ehdotetun direktiivin 54 artiklassa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden myyntiä sähköisellä huutokaupalla yksinkertaistetussa likvidaatiomenettelyssä. Sen 55 artiklassa säädetään yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn päättämistä koskevasta päätöksestä ja vahvistetaan, että tällaisessa päätöksessä olisi täsmennettävä määräaika, jonka kuluessa veloista vapauttaminen tapahtuu. Sen 56 artiklassa säädetään periaatteesta, jonka mukaan yrittäjävelallisten lisäksi myös rajoittamattoman vastuun mikroyrityksen perustajilla, omistajilla tai jäsenillä, jotka ovat henkilökohtaisesti vastuussa velallisen veloista, olisi oltava tosiasiallinen mahdollisuus täysimääräiseen velasta vapauttamiseen yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn päättämisen seurauksena. Velasta vapauttamiseen johtavan menettelyn edellytykset, perusteet, määräajat ja muut seikat vahvistetaan direktiivin (EU) 2019/1023 III osaston sääntöjen mukaisesti. Ehdotetun direktiivin 57 artiklassa selvennetään, että mikroyritysten liiketoimintatarpeita varten annettuja henkilökohtaisia takuita koskevat menettelyt olisi koordinoitava samaa mikroyritystä koskevan yksinkertaistetun likvidaatiomenettelyn kanssa tai yhdistettävä siihen. Ehdotetun direktiivin VII osasto sisältää säännöksiä velkojatoimikunnasta. Velkojatoimikunta on keskeinen väline sen varmistamiseksi, että maksukyvyttömyysmenettelyt toteutetaan tavalla, jolla suojataan velkojien etu ja varmistetaan sellaisten yksittäisten velkojien osallistuminen menettelyyn, jotka eivät muuten ehkä osallistuisi siihen resurssien vähyyden tai maantieteellisen etäisyyden vuoksi. Kyseisen osaston säännösten tavoitteena on näin ollen vahvistaa velkojien asemaa menettelyssä. Tämä saadaan aikaan varmistamalla velkojatoimikunnan perustaminen yleisen velkojainkokouksen suostumuksella ja säätämällä yhdenmukaistamisen vähimmäistasoa koskevista säännöistä, jotka liittyvät keskeisiin näkökohtiin, kuten jäsenten nimittämiseen sekä velkojatoimikunnan kokoonpanoon, työmenetelmiin, toimintaan ja sen jäsenten henkilökohtaiseen vastuuseen. Ehdotetun direktiivin 58 artiklassa käsitellään velkojatoimikunnan perustamista koskevia vaatimuksia vahvistamalla periaate, jonka mukaan velkojatoimikunnan perustamisesta olisi päätettävä yleisessä velkojainkokouksessa. Tämän artiklan nojalla jäsenvaltiot voivat myös antaa velkojille mahdollisuuden perustaa velkojatoimikunta siitä alkaen, kun maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista haetaan (ja ennen menettelyn aloittamista). Samalla jäsenvaltioiden on varmistettava, että ensimmäistä yleistä velkojainkokousta pyydetään päättämään velkojatoimikunnan toiminnan jatkamisesta ja sen kokoonpanosta. Lisäksi jäsenvaltioille annetaan harkintavalta säätää kansallisessa lainsäädännössä, ettei maksukyvyttömyysmenettelyissä ole mahdollista perustaa velkojatoimikuntaa, jos tällaisen toimikunnan perustamisesta ja toiminnasta aiheutuvat kustannukset ovat suhteettoman korkeat sen tuottamaan arvoon nähden. Ehdotetun direktiivin 59 artiklassa säädetään velkojatoimikunnan jäsenten nimittämismenettelystä ja velkojien tasapuolista edustusta velkojatoimikunnassa koskevista vaatimuksista. Sen 60 artiklassa säädetään periaatteesta, jonka mukaan velkojatoimikunta edustaa yksinomaan kaikkien velkojien etuja ja toimii selvittäjästä riippumattomasti. Tämän artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat myös pitää voimassa kansalliset säännökset, joiden nojalla voidaan perustaa useampi kuin yksi velkojatoimikunta edustamaan eri velkojaryhmiä. Ehdotetun direktiivin 61 ja 62 artiklassa säädetään velkojatoimikunnan jäsenten lukumäärästä ja jäsenen erottamista ja korvaamista koskevista edellytyksistä. Sen 63 artiklassa määritellään velkojatoimikunnan vähimmäistason työjärjestelyt, mukaan lukien äänestysmenettelyt. Sen 64 artiklassa säädetään velkojatoimikunnan tehtävistä sekä vähimmäisoikeuksista, -velvollisuuksista ja -valtuuksista, kuten oikeudesta tulla kuulluksi maksukyvyttömyysmenettelyssä, velvollisuudesta valvoa selvittäjää ja valtuuksista pyytää ulkopuolista neuvontaa tietyissä asioissa. Ehdotetun direktiivin 65 artiklassa määritellään vaatimukset, jotka koskevat velkojatoimikunnalle sen oikeuksien käyttämisestä ja tehtävistä aiheutuvia kuluja sekä jäsenten palkkioita. Velkojatoimikunnan jäseniin sovelletaan myös 66 artiklan mukaisia erityisiä vastuusäännöksiä. Lisäksi 67 artiklassa myönnetään muutoksenhakuoikeus velkojatoimikunnan päätöksiin, jos velkojatoimikunnalle on kansallisessa lainsäädännössä myönnetty valtuudet hyväksyä päätöksiä. Ehdotetun direktiivin VIII osastossa käsitellään toimenpiteitä, joilla lisätään avoimuutta maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevasta kansallisesta lainsäädännöstä. Siinä velvoitetaan jäsenvaltiot laatimaan sijoittajia varten selkeästi määritelty vakiomuotoinen esite, joka sisältää käytännön tietoa maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevan kansallisen lainsäädännön pääpiirteistä, ja päivittämään sitä säännöllisesti. Tämä esite on asetettava saataville Euroopan oikeusportaalissa. Osana siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston toimittamaa sisältöä Euroopan oikeusportaalissa on jo saatavilla jonkin verran tietoa jäsenvaltioiden kansallisista maksukyvyttömyysjärjestelmistä. Näiden nykyisten kansallisten tietosivujen sisältöä ei kuitenkaan ole yhdenmukaistettu siten, että sijoittajat voisivat helposti vertailla eri järjestelmiä. Ehdotetun direktiivin 68 artiklassa säädetään avaintietoesitteen sisältöä ja julkaisemista koskevat vaatimukset. Avaintietoesitteessä olisi esitettävä maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevan kansallisen lainsäädännön olennaiset piirteet. Ehdotetun direktiivin IX osasto sisältää direktiiviehdotuksen loppusäännökset. Ehdotetun direktiivin 69 artiklassa säädetään direktiivin (EU) 2019/1023 30 artiklassa tarkoitetun uudelleenjärjestelyä ja maksukyvyttömyyttä käsittelevän komitean tehtävistä. Sen 70 artikla sisältää uudelleentarkastelulausekkeen, ja 71 artiklassa vahvistetaan ehdot, jotka koskevat ehdotetun direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ehdotetun direktiivin 72 artiklassa vahvistetaan päivämäärä, jolloin ehdotettu direktiivi tulee voimaan, ja 73 artiklassa määritetään, kenelle ehdotettu direktiivi on osoitettu.

2022/0408 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maksukyvyttömyyslainsäädännön tiettyjen näkökohtien yhdenmukaistamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: 1)Tämän direktiivin tavoitteena on edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja poistaa perusvapauksien, kuten pääoman vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden, käytön tiellä olevia esteitä, jotka johtuvat kansallisten maksukyvyttömyyslainsäädäntöjen ja -menettelyjen välisistä eroista. 2)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) 2015/848 tunnustetut maksukyvyttömyyslainsäädäntöjen merkittävät erot luovat esteitä sisämarkkinoille vähentämällä rajat ylittävien investointien houkuttelevuutta, mikä vaikuttaa niin unionin sisällä kuin kolmansiin maihin ja kolmansista maista tapahtuviin rajan ylittäviin pääoman siirtoihin. 3)Maksukyvyttömyysmenettelyillä varmistetaan rahoitus- ja talousvaikeuksissa olevien yritysten tai yrittäjien toiminnan hallittu alasajo tai uudelleenjärjestely. Nämä menettelyt ovat taloudellisten sijoitusten kannalta keskeisen tärkeitä, koska tällaisten sijoitusten lopullinen takaisinperintäarvo määräytyy niiden mukaan. Jäsenvaltioiden erilaiset säännöt ovat osaltaan lisänneet oikeudellista epävarmuutta ja maksukyvyttömyysmenettelyjen tulosten ennakoimattomuutta, mikä on aiheuttanut erityisesti rajat ylittävien investointien esteitä sisämarkkinoilla. Takaisinperintäarvojen ja maksukyvyttömyysmenettelyn toteuttamiseen tarvittavan ajan suuret erot eri jäsenvaltioissa heikentävät velkojien ja sijoittajien kustannusten ennakoitavuutta sisämarkkinoilla rajat ylittävissä tilanteissa. 4)Tämän direktiivin tavoitteena oleva sisämarkkinoiden yhdentyminen maksukyvyttömyyslainsäädännön alalla on keskeinen väline Euroopan unionin pääomamarkkinoiden toiminnan tehostamiseksi ja myös yritysrahoituksen saatavuuden parantamiseksi. Sen vuoksi kansallisten maksukyvyttömyysmenettelyjen tietyillä aloilla on tarpeen vahvistaa vähimmäisvaatimukset, joilla on merkittävä vaikutus tällaisten menettelyjen tehokkuuteen ja kestoon ja erityisesti rajat ylittäviin maksukyvyttömyysmenettelyihin. 5)Maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden (pesän) arvon suojaamiseksi velkojia varten kansallisissa maksukyvyttömyyslainsäädännöissä olisi oltava tehokkaita sääntöjä, jotka mahdollistavat velkojille haitallisten ja ennen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista toteutettujen oikeustoimien kumoamisen (takaisinsaantikanteet). Koska takaisinsaantikanteilla pyritään kumoamaan oikeustoimesta maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvaan omaisuuteen kohdistuvat haitalliset vaikutukset, on asianmukaista käyttää merkityksellisenä ajankohtana tämän haitan syyn syntymisen eli oikeustoimen päätökseen saattamisen ajankohtaa eikä oikeustoimen aloittamisajankohtaa. Esimerkiksi sähköisen rahansiirron tapauksessa merkityksellisenä ajankohtana ei pitäisi käyttää ajankohtaa, jona velallinen määrää rahoituslaitoksen siirtämään rahat velkojalle (oikeustoimen aloittaminen) vaan pikemminkin ajankohtaa, jona summa hyvitetään velkojan tilille (oikeustoimen päätökseen saattaminen). Takaisinsaantikanteita koskevissa säännöissä olisi myös sallittava tällaisten oikeustoimien velkojille aiheuttaman vahingon korvaaminen pesälle. 6)Oikeustoimet, jotka voidaan riitauttaa takaisinsaantikanteita koskevien sääntöjen nojalla, olisi rajattava väljästi, jotta ne kattavat kaiken oikeusvaikutuksia aiheuttavan inhimillisen toiminnan. Velkojien yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että tällaisiin oikeustoimiin olisi sisällytettävä myös toimimatta jättämiset, koska sillä, aiheutuuko velkojille haittaa jonkin osapuolen toiminnan vai toimimattomuuden vuoksi, ei ole merkitystä. On esimerkiksi samantekevää, luopuuko velallinen aktiivisesti saatavastaan vastapuolelta vai pysyykö se passiivisena ja hyväksyy saatavan vanhentumisen. Muita esimerkkejä toimimatta jättämisistä, joihin voi kohdistua takaisinsaantikanteita, ovat muun muassa kielteisen tuomion tai muun tuomioistuimen tai viranomaisen päätöksen riitauttamatta jättäminen tai teollis- ja tekijänoikeuden rekisteröimättä jättäminen. Samasta syystä peräyttämistä koskevat säännöt eivät saisi rajoittua velallisen toteuttamiin oikeustoimiin, vaan niiden olisi katettava myös vastapuolen tai kolmannen osapuolen toteuttamat oikeustoimet. Toisaalta peräyttämistä koskevia sääntöjä olisi sovellettava ainoastaan velkojia vahingoittaviin oikeustoimiin. 7)Velallisen vastapuolen oikeutettujen odotusten suojaamiseksi oikeustoimen pätevyyteen tai täytäntöönpanokelpoisuuteen puuttumisen olisi oltava oikeassa suhteessa olosuhteisiin, joissa kyseinen oikeustoimi saatetaan päätökseen. Tällaisia olosuhteita ovat muun muassa velallisen tarkoitus, vastapuolen tieto oikeustoimesta tai oikeustoimen päätökseen saattamisen ja maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen välinen aika. Sen vuoksi on tarpeen erottaa toisistaan useita erityisiä peräyttämisperusteita, jotka perustuvat yleisiin ja tavallisiin tosiseikkoihin ja joilla on tarkoitus täydentää takaisinsaantikanteiden yleisiä edellytyksiä. Puututtaessa oikeustoimen pätevyyteen tai täytäntöönpanokelpoisuuteen olisi myös kunnioitettava Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistettuja perusoikeuksia.

8)Takaisinsaantikanteiden yhteydessä olisi erotettava toisistaan oikeustoimet, joissa vastapuolen saatava on erääntynyt ja täytäntöönpanokelpoinen ja suoritettu vaaditulla tavalla (vaatimuksen mukainen suoritus), ja oikeustoimet, joissa suoritus ei ole täysin velkojan vaatimuksen mukainen (vaatimusta vastaamaton suoritus). Vaatimuksia vastaamattomia suorituksia ovat erityisesti ennenaikaiset maksut, saatavan maksaminen epätavallisilla maksuvälineillä, alun perin vakuudettomalle saatavalle myöhemmin asetettava vakuus, josta ei ollut jo sovittu alkuperäisessä velkasopimuksessa, irtisanomisoikeuden myöntäminen ilman irtisanomisaikaa tai muut muutokset, joista ei määrätä taustalla olevassa sopimuksessa, luopuminen oikeussuojakeinoista tai vastustamisesta tai riidanalaisten velkojen tunnustaminen. Vaatimuksen mukaisten suoritusten tapauksessa etuoikeuksiin perustuvaan peräyttämisperusteeseen voidaan vedota vain, jos sen oikeustoimen velkoja, joka voidaan julistaa pätemättömäksi, tiesi tai sen olisi pitänyt tietää transaktion ajankohtana, että velallinen on maksukyvytön. 9)Tietyt vaatimuksen mukaiset suoritukset, nimittäin oikeustoimet, jotka toteutetaan suoraan kohtuullista vastiketta vastaan pesän hyväksi, olisi jätettävä niiden oikeustoimien ulkopuolelle, jotka voidaan julistaa pätemättömiksi. Tällaisilla oikeustoimilla pyritään tukemaan velallisen liiketoiminnan tavanomaista päivittäistä toimintaa. Tämän poikkeuksen piiriin kuuluvien oikeustoimien olisi perustuttava sopimukseen, ja niissä olisi edellytettävä keskinäisten suoritusten suoraa mutta ei välttämättä samanaikaista vaihtoa, koska joissakin tapauksissa käytännön olosuhteet saattavat aiheuttaa väistämättömiä viivästyksiä. Tämä poikkeus ei kuitenkaan saisi kattaa luotonantoa. Lisäksi kyseisten oikeustoimien suoritusten ja vastasuoritusten olisi vastattava arvoltaan toisiaan. Vastasuorituksen olisi kuitenkin hyödytettävä pesää eikä kolmatta osapuolta. Tämän poikkeuksen olisi katettava erityisesti hyödykkeiden, palkkojen ja erityisesti oikeudellisten tai taloudellisten neuvonantajien palveluista veloitettavien maksujen nopea maksaminen; velallisen päivittäisessä toiminnassa tarvittavien tavaroiden maksaminen käteis- tai korttimaksuilla; tavaroiden, tuotteiden tai palvelujen toimitusten maksaminen toimitusten vastaanottamisen yhteydessä; vakuusoikeuden luominen lainan ulosmaksamista vastaan; ja vastikkeellisten julkisten maksujen (esimerkiksi julkisten tilojen tai laitosten pääsymaksujen) nopea maksaminen. 10)Uusi tai väliaikainen rahoitus, jota myönnetään uudelleenjärjestely-yrityksen, kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1023 II osaston mukaisen ennaltaehkäisevän maksukyvyttömyysmenettelyn, yhteydessä, olisi suojattava myöhemmissä maksukyvyttömyysmenettelyissä. Näin ollen etuoikeuksiin perustuvia takaisinsaantikanteita ei pitäisi voida nostaa tällaisen uuden tai väliaikaisen rahoituksen tarjoajille suoritettavia maksuja tai niille annettavia vakuuksia vastaan, jos kyseiset maksut tai vakuudet suoritetaan rahoituksen tarjoajien vaatimusten mukaisesti. Tällaisia maksuja tai vakuuksia olisi sen vuoksi pidettävä oikeustoimina, jotka toteutetaan suoraan kohtuullista vastiketta vastaan pesän hyväksi. 11)Tärkein seuraus siitä, että oikeustoimi julistetaan pätemättömäksi peräyttämismenettelyssä, on se, että osapuoli, jonka oikeustoimi on julistettu pätemättömäksi, on velvollinen korvaamaan pesälle tällaisesta oikeustoimesta aiheutuneen vahingon. Korvauksen olisi tapauksen mukaan katettava palkkiot ja korot sovellettavan yleisen siviilioikeuden mukaisesti. Korvaus edellyttää saadun suorituksen arvoa vastaavan summan maksamista, jos suoritusta ei voida palauttaa pesään luontoissuorituksena. 12)Velalliseen lähipiiriin kuuluvat osapuolet, kuten sukulaiset, jos velallinen on luonnollinen henkilö, tai suhteessa velalliseen ratkaisevia tehtäviä hoitavat toimijat, jos velallinen on oikeushenkilö, ovat yleensä edullisessa asemassa velallisen taloudellista tilannetta koskevien tietojen suhteen. Väärinkäytösten estämiseksi olisi säädettävä lisätakeista. Sen vuoksi takaisinsaantikanteiden yhteydessä olisi otettava käyttöön oikeusolettamia siitä, että olosuhteet, joihin peräyttämisedellytykset perustuivat, olivat tiedossa, jos toinen sellaisen oikeustoimen osapuoli, joka voidaan julistaa pätemättömäksi, kuuluu velallisen lähipiiriin. Näiden olettamien olisi oltava kumottavissa, ja niillä olisi pyrittävä kääntämään todistustaakka pesän eduksi. 13)On erittäin tärkeää parantaa selvittäjien mahdollisuuksia tunnistaa ja jäljittää maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvat omaisuuserät, jotta maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden arvo voidaan maksimoida. Selvittäjillä on tehtäviään hoitaessaan jo nyt pääsy tietoihin, jotka ovat osittain unionin lainsäädännön nojalla perustetuissa ja unionin tasolla yhteen liitetyissä julkisissa tietorekistereissä, kuten kaupparekisterien yhteenliittämisjärjestelmässä (BRIS), maksukyvyttömyysrekisterien yhteenliittämisjärjestelmässä tai tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskevien rekisterien yhteenliittämisjärjestelmässä (BORIS). Julkisissa tietokannoissa olevien tietojen käyttömahdollisuus ei kuitenkaan usein riitä sellaisten merkittävien omaisuuserien tunnistamiseksi ja jäljittämiseksi, jotka kuuluvat tai joiden pitäisi kuulua maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvaan omaisuuteen. Selvittäjillä on erityisesti käytännön ongelmia yrittäessään käyttää ulkomailla sijaitsevia omaisuusrekistereitä. 14)Tästä syystä on tarpeen antaa säännöksiä, joilla varmistetaan, että selvittäjät voivat tehtäviään suorittaessaan saada suoran tai välillisen pääsyn sellaisissa tietokannoissa oleviin tietoihin, jotka eivät ole julkisesti saatavilla. 15)Nopea ja suora pääsy keskitettyihin pankkitilirekistereihin tai tietojenhakujärjestelmiin on usein välttämätön maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden arvon maksimoimiseksi. Sen vuoksi olisi vahvistettava säännöt, joilla nimetyille maksukyvyttömyysmenettelyissä toimivaltaisille jäsenvaltioiden tuomioistuimille annetaan suora pääsy keskitetyissä pankkitilirekistereissä tai tietojenhakujärjestelmissä oleviin tietoihin. Jos jäsenvaltio myöntää pääsyn tilitietoihin keskitettyjen sähköisten tietojenhakujärjestelmien välityksellä, kyseisen jäsenvaltion olisi varmistettava, että tiedonhakujärjestelmien toiminnasta vastaava viranomainen raportoi nimetyille tuomioistuimille hakutuloksista välittömästi ja suodattamattomina. 16)Jotta kunnioitetaan oikeutta henkilötietojen suojaan ja oikeutta yksityisyyteen, suora ja välitön pääsy pankkitilirekistereihin olisi myönnettävä ainoastaan maksukyvyttömyysmenettelyissä toimivaltaisille ja jäsenvaltioiden tätä varten nimeämille tuomioistuimille. Selvittäjien olisi sen vuoksi sallittava päästä pankkitilirekistereissä oleviin tietoihin vain välillisesti pyytämällä jäsenvaltionsa nimettyjä tuomioistuimia käyttämään pankkitilirekistereitä ja suorittamaan hakuja niistä. 17)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä (EU) XXXX/XX [julkaisutoimisto: direktiivi, jolla korvataan direktiivi 2015/849] säädetään, että keskitetyt automatisoidut mekanismit liitetään yhteen komission kehittämän ja ylläpitämän pankkitilirekisterien keskitetyn yhteyspisteen välityksellä. Kun otetaan huomioon sellaisten maksukyvyttömyystapausten kasvava merkitys, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, ja kyseisten taloudellisten tietojen merkitys maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden arvon maksimoimiseksi maksukyvyttömyysmenettelyissä, nimetyillä maksukyvyttömyysasioissa toimivaltaisilla kansallisilla tuomioistuimilla olisi oltava suora pääsy muiden jäsenvaltioiden keskitettyihin pankkitilirekistereihin ja mahdollisuus tehdä niistä hakuja direktiivin (EU) YYYY/XX [julkaisutoimisto: direktiivi, jolla korvataan direktiivi 2015/849] nojalla käyttöön otetun pankkitilirekisterien keskitetyn yhteyspisteen välityksellä. 18)Nimettyjen tuomioistuinten ja selvittäjien olisi käsiteltävä tämän direktiivin nojalla saatuja henkilötietoja sovellettavien tietosuojasääntöjen mukaisesti ainoastaan, jos se on tarpeen ja oikeasuhteista velallisen maksukyvyttömyysmenettelyn piiriin kuuluvien omaisuuserien tunnistamiseksi ja jäljittämiseksi. 19)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2015/849 varmistetaan, että henkilöille, jotka pystyvät osoittamaan oikeutetun edun, annetaan pääsy trusteihin ja muun tyyppisiin oikeudellisiin järjestelyihin liittyviin tosiasiallisia omistajia ja edunsaajia koskeviin tietoihin tietosuojasääntöjen mukaisesti. Tällaisille henkilöille annetaan pääsy tietoihin, jotka koskevat tosiasiallisen omistajan ja edunsaajan nimeä, syntymäkuukautta ja -vuotta, asuinmaata ja kansalaisuutta sekä hallussa olevan omistusosuuden luonnetta ja laajuutta. On olennaisen tärkeää, että selvittäjät pääsevät nopeasti ja helposti käsiksi kyseisiin tietoihin, jotta ne voivat suorittaa tehtävänsä varojen jäljittämiseksi meneillään olevan maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä. Sen vuoksi on tarpeen selventää, että tällaisessa tapauksessa selvittäjien pääsy tietoihin muodostaa oikeutetun edun. Selvittäjillä ei kuitenkaan pitäisi olla pääsyä laajempiin tietoihin kuin muilla osapuolilla, joilla on oikeutettu etu. 20)Sen varmistamiseksi, että varat voidaan rajat ylittävissä maksukyvyttömyysmenettelyissä jäljittää tehokkaasti, jäsenvaltiossa määrätyille selvittäjille olisi myönnettävä nopea pääsy omaisuusrekistereihin myös silloin, kun nämä rekisterit sijaitsevat toisessa jäsenvaltiossa. Sen vuoksi ulkomaisiin selvittäjiin sovellettavat pääsyä koskevat edellytykset eivät saisi olla tiukempia kuin kotimaisiin selvittäjiin sovellettavat edellytykset. 21)Maksukyvyttömyyteen perustuvan likvidaation yhteydessä kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön olisi mahdollistettava yrityksen omaisuuden muuttaminen rahaksi myymällä yritys tai sen osa toimintaa jatkavana yrityksenä. Myynnillä toimintaa jatkavana yrityksenä olisi tässä yhteydessä tarkoitettava liiketoiminnan siirtämistä kokonaan tai osittain hankkijalle siten, että yritys (tai sen osa) voi jatkaa toimintaansa taloudellisesti tuottavana yksikkönä. Myynti toimintaa jatkavana yrityksenä olisi ymmärrettävä sen vastakohtana, että yrityksen omaisuuserät myydään yksitellen (osina tapahtuva likvidaatio). 22)Yleensä oletetaan, että likvidaatiossa voidaan saada takaisin suurempi arvo, jos yritys (tai sen osa) myydään toimintaa jatkavana yrityksenä sen sijaan, että yritys likvidoidaan osina. Jotta edistetään yritysten myyntiä toimintaa jatkavina yrityksinä likvidaation yhteydessä, kansallisiin maksukyvyttömyysjärjestelmiin olisi sisällyttävä pre-pack-menettely, jossa talousvaikeuksissa oleva velallinen etsii valvojan avulla mahdollisia kiinnostuneita hankkijoita ja valmistelee yrityksen myyntiä toimintaa jatkavana yrityksenä ennen maksukyvyttömyysmenettelyn virallista aloittamista, jotta omaisuus voidaan muuttaa nopeasti rahaksi pian virallisen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen jälkeen. Pre-pack-menettelyn olisi koostuttava kahdesta vaiheesta, valmisteluvaiheesta ja likvidaatiovaiheesta. 23)Pre-pack-menettelyn tehokkaan hallinnoinnin varmistamiseksi tuomioistuimella, jossa tällainen menettely pannaan vireille, olisi myös oltava toimivalta päättää asioista, jotka liittyvät läheisesti yrityksen tai sen osan pre-pack-menettelyssä tapahtuvaan myyntiin. 24)Pre-pack-menettelyssä olisi varmistettava, että valmisteluvaiheessa nimetty valvoja voi ehdottaa myyntimenettelyn aikana saatua parasta tarjousta tuomioistuimen hyväksyttäväksi ainoastaan, jos valvoja ilmoittaa katsovansa, että osina tapahtuvan likvidaation velkojille tuottama arvo ei olisi selvästi suurempi kuin yrityksen (tai sen osan) myynnistä toimintaa jatkavana yrityksenä saatava markkinahinta. Toimivan yrityksen arvo on pääsääntöisesti suurempi kuin osina tapahtuvan likvidaation tuottama arvo, koska toimivan yrityksen arvo perustuu oletukselle siitä, että yritys jatkaa toimintaansa mahdollisimman vähin häiriöin, säilyttää näin velkojien, osakkeenomistajien ja asiakkaiden luottamuksen ja tuottaa edelleen tuloja. Sen vuoksi ei pitäisi edellyttää, että valvojan ilmoituksessa esitetään jokaisessa tapauksessa arvon määritys. Valvojan olisi vain voitava kohtuudella päätellä, että myyntihinta ei ole merkittävästi alhaisempi kuin tuotto, joka voitaisiin saada takaisin osina tapahtuvan likvidaation avulla. Valvojalta tai selvittäjältä olisi kuitenkin edellytettävä tarkempaa valvontaa tapauksissa, joissa ainoan tarjouksen tekee velallisen lähipiiriin kuuluva osapuoli. Tällaisissa tilanteissa valvojan tai selvittäjän olisi hylättävä tarjous, jos se ei läpäise velkojien etua koskevaa testiä. 25)Sen varmistamiseksi, että yritys myydään pre-pack-menettelyssä korkeimpaan markkina-arvoon, jäsenvaltioiden olisi joko varmistettava tiukat kilpailuperusteisuutta, läpinäkyvyyttä ja oikeudenmukaisuutta koskevat vaatimukset valmisteluvaiheessa tai säädettävä, että tuomioistuin järjestää lyhyen julkisen huutokaupan menettelyn likvidaatiovaiheen aloittamisen jälkeen. 26)Jos jäsenvaltio päättää asettaa tiukkoja vaatimuksia valmisteluvaiheessa, valvojan (joka nimitetään myöhemmin likvidaatiovaiheessa selvittäjäksi) olisi varmistettava, että myyntimenettely perustuu kilpailuun ja on läpinäkyvä, oikeudenmukainen ja markkinastandardien mukainen. Markkinastandardien mukaisuus edellyttää tässä yhteydessä, että menettely on yhdenmukainen asianomaisen jäsenvaltion sulautumia ja yritysostoja koskevien vakiosääntöjen ja käytäntöjen kanssa. Tähän sisältyy mahdollisesti kiinnostuneiden osapuolten kutsuminen osallistumaan myyntimenettelyyn, samojen tietojen julkistaminen mahdollisille ostajille, kiinnostuneiden hankkijoiden huolellisuusvelvoitteen noudattamisen mahdollistaminen ja tarjousten hankkiminen kiinnostuneilta osapuolilta jäsennellyn prosessin avulla. 27)Jos jäsenvaltio päättää säätää, että tuomioistuin järjestää julkisen huutokaupan likvidaatiovaiheen aloittamisen jälkeen, valvojan valmisteluvaiheessa valitsemaa tarjousta olisi käytettävä huutokaupassa lähtötarjouksena (’alustava viitetarjous’). Velallisen olisi voitava tarjota kannustimia alustavan viitetarjouksen tekijälle suostumalla erityisesti maksamaan kulukorvauksia tai keskeytysmaksuja, jos julkisessa huutokaupassa valitaan parempi tarjous. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin varmistettava, että tällaiset kannustimet, joita velalliset antavat alustavan viitetarjouksen tekijöille valmisteluvaiheessa, ovat oikeasuhteisia eivätkä estä muita mahdollisesti kiinnostuneita tarjoajia osallistumasta julkiseen huutokauppaan likvidaatiovaiheessa.

28)Maksukyvyttömyysmenettelyn aloittaminen ei saisi johtaa sellaisten sopimusten ennenaikaiseen irtisanomiseen, joiden nojalla osapuolilla on edelleen velvollisuuksia (täyttämättä olevat sopimukset) ja jotka ovat tarpeen liiketoiminnan jatkamiseksi. Niiden irtisanominen vaarantaisi kohtuuttomasti pre-pack-menettelyssä myytävän yrityksen tai sen osan arvon. Sen vuoksi olisi varmistettava, että kyseiset sopimukset siirretään velallisen liiketoiminnan tai sen osan hankkijalle silloinkin, kun velallisen vastapuoli ei anna kyseisiä sopimuksia koskevaa suostumusta. On kuitenkin tilanteita, joissa täyttämättä olevien sopimusten siirtoa ei voida kohtuudella edellyttää, esimerkiksi silloin, kun hankkija on sopimuksen vastapuolen kilpailija. Lisäksi tuomioistuin voi täyttämättä olevan sopimuksen erillisessä arvioinnissa katsoa, että sopimuksen irtisanominen olisi velallisen yrityksen kannalta hyödyllisempää kuin sen siirtäminen, esimerkiksi jos sopimuksen siirtäminen aiheuttaisi yritykselle kohtuuttoman rasitteen. Tuomioistuimen ei kuitenkaan pitäisi sallia teollis- ja tekijänoikeuksien lisensseihin liittyvien täyttämättä olevien sopimusten irtisanomista, koska ne ovat yleensä myytävän liiketoiminnan keskeisiä osia. 29)Mahdollisuus käyttää etuosto-oikeuksia myyntimenettelyn aikana vääristäisi kilpailua pre-pack-menettelyssä. Mahdolliset tarjoajat saattaisivat jättäytyä pois tarjouskilpailusta sellaisten oikeuksien vuoksi, joiden perusteella heidän tarjouksensa voidaan hylätä haltijan harkinnan mukaan riippumatta tarjouksen tekemiseen käytetystä ajasta ja resursseista sekä tarjouksen taloudellisesta arvosta. Jotta voidaan varmistaa, että voittaneen tarjouksen hinta vastaa parasta mahdollista markkinahintaa, tarjoajille ei pitäisi myöntää etuosto-oikeuksia eikä tällaisia oikeuksia saisi käyttää tarjouskilpailumenettelyssä. Ennen pre-pack-menettelyn aloittamista myönnettyjen etuosto-oikeuksien haltijat olisi kutsuttava osallistumaan tarjouskilpailuun sen sijaan, että ne käyttävät etuosto-oikeuttaan. 30)Jäsenvaltioiden olisi sallittava vakuudellisten velkojien osallistua tarjousmenettelyyn pre-pack-menettelyssä siten, että ne tarjoavat vakuudellisten saataviensa määrän vastikkeeksi niiden omaisuuserien ostosta, joista niillä on vakuus (velan kuittaamiseen perustuva tarjous). Velan kuittaamiseen perustuvia tarjouksia ei kuitenkaan pitäisi käyttää tavalla, joka antaa vakuudellisille velkojille perusteettoman edun tarjousprosessissa esimerkiksi silloin, kun niiden velallisen omaisuuteen kohdistuvan vakuudellisen saatavan määrä ylittää liiketoiminnan markkina-arvon. 31)Tämä direktiivi ei saisi rajoittaa unionin kilpailulainsäädännön, e