EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 6.1.2023 COM(2023) 5 final KOMISSION KERTOMUS tullirikkomusten ja -seuraamusten arvioinnista jäsenvaltioissa





Unionin tullikoodeksi {SWD(2023) 2 final}



TIIVISTELMÄ Euroopan unionin tullilainsäädäntö on yhdenmukaistettu unionin tullikoodeksilla . Tullikoodeksiin sisältyy jäsenvaltioiden velvoite säätää tullilainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvista seuraamuksista, joiden on tullikoodeksin mukaan oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tulliseuraamuksia koskevista voimassa olevista kansallisista säännöksistä tietyn ajan kuluessa näiden säännösten soveltamispäivästä ja viipymättä niiden mahdollisista myöhemmistä muutoksista. Näin ollen jäsenvaltioilla on mahdollisuus valita tulliseuraamukset. Koska seuraamusjärjestelmät perustuvat suoraan jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön, ne vaihtelevat eri jäsenvaltioissa ja kehittyvät ajan mittaan. Tämän kertomuksen tarkoituksena on antaa laaja yleiskuva kussakin jäsenvaltiossa sovellettavasta tullikoodeksin mukaisesta seuraamusjärjestelmästä. Siinä hahmotellaan jäsenvaltioiden oikeudellinen tilanne niiden tähän tarkoitukseen perustetulle hankeryhmälle antamien tietojen perusteella. Jäsenvaltiot toimittivat yksityiskohtaisia maakohtaisia raportteja ja vahvistivat säännöksiään koskevien tietojen oikeellisuuden. Kertomuksessa tarkastellaan seuraavia näkökohtia: → Hankeryhmä tietojenkeruuta varten – kertomukseen liittyvä komission yksiköiden valmisteluasiakirja Komissio ehdotti hankeryhmän perustamista. Perusteluissa käsitellään hankeryhmän rakennetta ja menetelmiä sekä sen työn tuloksia. Nämä tulokset esitetään tähän kertomukseen liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa (1 osa – Yleinen vertailutaulukko ja 2–4 osa – Maakohtaiset tiedot). →Määrällinen arviointi / Noudattaminen Jäsenvaltioilla on velvollisuus määrätä seuraamuksia asiaa koskevien tullikoodeksin säännösten nojalla. Tämän kertomuksen II osastossa käsitellään tullikoodeksin noudattamista näiden seuraamusten osalta eli tarkemmin sanottuna sitä, kuinka kaikki jäsenvaltiot ovat antaneet seuraamuksia koskevia uusia kansallisia säännöksiä tai saattaneet ajan tasalle seuraamuksia koskevat voimassa olevat säännökset. →Laadullinen arviointi Kertomuksen III osastossa käsitellään yksityiskohtaisesti tietoja, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet hankeryhmän työskentelyn yhteydessä vahvistettujen ja tullikoodeksin asianomaisten säännösten mukaan jäsenneltyjen kriteerien mukaisesti. → Päätelmät Kertomuksen V osastossa esitetään jäsenvaltioiden toimittamien tietojen arvioinnin perusteella tehdyt päätelmät. Lähestymistapojen ja menetelmien erot vaikuttavat erittäin merkittäviltä. Arviointi osoittaa, että tästä näkökulmasta tarkasteltuna yhteneväisyyksiä on hyvin vähän. Vaikka yhteneväisyyksiä voidaan havaita monissa jäsenvaltioissa (esimerkiksi niissä, joissa sovelletaan sekä rikosoikeudellisia että hallinnollisia seuraamuksia), erot ovat edelleen merkittäviä seuraamusten ankaruuden, sakkojen määrien tai vankeusrangaistusten pituuden osalta. Yhteisen rikkomus- ja seuraamusjärjestelmän puuttuminen saattaa aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta yrityksille ja vääristää kilpailua sisämarkkinoilla, mikä johtaa puutteisiin tulojen keräämisessä ja heikkouksiin politiikkojen täytäntöönpanossa. Tämän kertomuksen jatkotoimet hahmotellaan EU:n tulliliiton tulevassa uudistuksessa. Perustelut 1.Historiallinen tausta Koska jäsenvaltioiden tulliseuraamusjärjestelmät ovat luonteeltaan erilaisia ja sisältävät hallinnollisten seuraamusten lisäksi myös rikosoikeudellisia seuraamuksia, tulliseuraamukset eivät kuulu unionin tullilainsäädännön piiriin. Näin ollen tullialan seuraamuksia ei ole yhdenmukaistettu. Perussopimuksissa jäsenvaltiot velvoitetaan toteuttamaan kaikki yleis- tai erityistoimenpiteet, joilla voidaan varmistaa perussopimuksista tai unionin toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttäminen. Yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta 18. joulukuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, EURATOM) N:o 2988/95 vahvistetaan hallinnollisten seuraamusten periaate.

Vuonna 2008 annetussa uudistetun tullikoodeksin 21 artiklassa säädettiin velvollisuudesta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle seuraamusjärjestelmänsä. Tullialan hankeryhmä suoritti arvioinnin rikkomisista ja tulliseuraamuksista. Komissio julkaisi sen kertomuksen vuonna 2010. Vuonna 2016 voimaan tulleessa unionin tullikoodeksissa vahvistettiin jäsenvaltioiden velvollisuutta ilmoittaa komissiolle voimassa olevista kansallisista säännöksistä ja niiden mahdollisista myöhemmistä muutoksista. Syyskuussa 2020 annetussa tiedonannossa Tulliliiton vieminen seuraavalle tasolle: toimintasuunnitelma komissio korosti tullisääntöjen epätasaisesta täytäntöönpanosta johtuvia ongelmia ja ehdotti päivitetyn, kattavan kertomuksen laatimista jäsenvaltioiden muodostaman hankeryhmän tuella kunkin jäsenvaltion omista seuraamusjärjestelmistä. Tulliliiton haasteita käsittelevä viisaiden ryhmä korosti äskettäin maaliskuussa 2022 julkaistussa raportissa tulliseuraamusten alalla esiintyviä eroja ja ennen kaikkea niiden mahdollisia seurauksia ja tarvetta ryhtyä toimiin tällä alalla. 2.Oikeudellinen tausta SEU-sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot toteuttavat kaikki toimenpiteet, joilla voidaan varmistaa perussopimuksista tai unionin toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttäminen. Vaikka tullialan seuraamusten valinta on jäsenvaltioiden harkintavallassa, niiden on tätä varten erityisesti varmistettava, että EU:n lainsäädännön rikkomisesta määrätään seuraamus sellaisten aineellisten ja menettelyyn liittyvien edellytysten mukaisesti, joilla taataan seuraamuksen tehokkuus, oikeasuhteisuus ja varoittavuus. Tullikoodeksin 42 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on ”ilmoitettava komissiolle 180 päivän kuluessa 288 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritetystä tämän artiklan soveltamisen alkamispäivästä niistä voimassa olevista kansallisista säännöksistä, jotka on otettu käyttöön tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja niiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä myös mainittuihin säännöksin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista”. Tullikoodeksin 42 artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään tullilainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvista seuraamuksista. Koska tulliseuraamuksia koskevaa EU:n lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, jäsenvaltioilla on harkintavalta valita tarkoituksenmukaisiksi katsomansa seuraamukset ottaen huomioon suhteellisuuden, tehokkuuden ja varoittavuuden periaatteet. , EU:n taloudellisten etujen suojaamisesta annetussa direktiivissä (PIF-direktiivi) säädetään useista EU:n talousarvioon kohdistuvista rikoksista, kuten tullien kiertämisestä. Vaikka tullirikkomukset voivat kuulua PIF-direktiivin soveltamisalaan, mikäli tietyt tiukat edellytykset täyttyvät, PIF-direktiivi kattaa vain tahalliset rikokset. Tullikoodeksin mukaiset tullirikkomukset, jotka koskevat alle 10 000 euron määriä, eivät kuulu PIF-direktiivin soveltamisalaan siihen katsomatta, ovatko ne tahallisia vai tuottamuksellisia. 3.Kertomuksen pääpiirteet Tullikoodeksin rikkomisten ja menetelmän kuvaus Ne tullikoodeksin artiklat, joissa säädetään tullisäännösten rikkomisesta, yksilöidään ja luetellaan kertomuksen liitteenä olevassa yleisessä vertailutaulukossa. Analyysi seuraamuksista, joita jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet määräävänsä näiden tullikoodeksin artiklojen rikkomisesta, perustuu kymmeneen perusteeseen, ja se antaa selkeän kuvan tullikoodeksin 42 artiklan 1 kohdan soveltamisesta. Määrällinen arviointi / Noudattaminen Yleiseen vertailutaulukkoon kootut määrälliset tiedot osoittavat, että jäsenvaltiot säätävät unionin tullikoodeksin säännösten rikkomisesta määrättävistä seuraamuksista, ja niiden voidaan näin ollen katsoa täyttävän velvollisuutensa ottaa käyttöön seuraamuksia. On tärkeää korostaa, että nämä seuraamukset perustuvat kansalliseen lainsäädäntöön eivätkä yhteiseen yhdenmukaistettuun lähestymistapaan ja menetelmään. Laadullinen arviointi / Moninaisuus ja erot Laadullisen arvioinnin osalta tilanne eri jäsenvaltioissa vaikuttaa vaihtelevammalta siinä mielessä, että vaikka jokaisella jäsenvaltiolla on harkintavalta soveltaa seuraamuksia, joita se pitää asianmukaisimpina tietystä tullikoodeksin rikkomisesta, seuraamusten valinta- ja soveltamismenetelmät eroavat toisistaan sekä seuraamusten luonteen että ankaruuden osalta. 4.Menetelmä Komissio perusti omasta aloitteestaan Tulli 2020 ‑ohjelman hankeryhmän keräämään asiaankuuluvia tietoja jäsenvaltioilta arviointia varten. ”Hankeryhmä” Tulli 2020 ‑ohjelman puitteissa. Hankeryhmän työ perustui kahteen tavoitteeseen: a) tiedonkeruuseen: jäsenvaltioilta kerättiin tietoja kattavan kertomuksen laatimiseksi ja b) suuntaviivoihin : kerättyjen tietojen perusteella ja yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa pyrittiin arvioimaan seuraamusten soveltamista jäsenvaltioissa, joskaan ei oikeudellisesti sitovasti. Hankeryhmään osallistuminen oli vapaaehtoista, ja kaikki 27 jäsenvaltiota osallistuivat siihen. Hankeryhmään kutsuttiin kaksi riippumatonta asiantuntijaa.

Ryhmän työ toteutettiin kolmessa täysistunnossa ja 27 yksittäisessä kokouksessa, joissa otettiin huomioon maakohtaiset tilanteet. Hankeryhmän työ jäsenneltiin seuraavasti: a)Ryhmän jäsenille toimitettiin ennalta laadittu lomake, ”maakohtainen tietolomake”, jolla jäsenet toimittivat jäsenneltyjä tietoja unionin tullikoodeksin asianomaisissa artikloissa säädetyistä rikkomisista. b)Maakohtaisissa tietolomakkeissa käytettiin yhteistä menetelmää: -Niissä oli luettelo unionin tullikoodeksin artikloista, joissa säädetään rikkomisista, joista jäsenvaltioiden oli säädettävä asiaankuuluvat seuraamukset kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. -Kerätyt tiedot jäsenneltiin kymmenen olennaisen perusteen mukaan, mikä mahdollisti puolueettoman arvioinnin ja vertailun. c)Tiedot ryhmiteltiin yhteiseen yleistaulukkoon, jossa noudatettiin samaa menetelmää kuin maakohtaisissa tietolomakkeissa. Hankeryhmän työn tuloksena myöhemmin saatiin haettua merkittävä määrä tietoja jäsenvaltioiden aktiivisen osallistumisen ansiosta. Maakohtaiset tiedot (jotka esitetään komission yksiköiden valmisteluasiakirjan 2–4 osassa) osoittavat, että kaikki jäsenvaltiot ovat täyttäneet velvollisuutensa ottamalla tullialalla käyttöön seuraamuksia, jotka perustuvat niiden kansalliseen lainsäädäntöön. Tietojen arviointi esitetään komission yksiköiden valmisteluasiakirjan 1 osassa olevassa yleisessä taulukossa. Tähän taulukkoon on koottu kaikki kunkin jäsenvaltion tullikoodeksin rikkomiseen liittyvät kansallisen lainsäädännön säännökset, ja se antaa laajan yleiskuvan jäsenvaltioiden nykytilanteesta. Tämä kertomus perustuu jäsenvaltioiden toimittamiin ja niiden avustuksella toimitettuihin yksityiskohtaisiin tietoihin. I OSASTO Sanasto Tässä kertomuksessa, kertomukseen liitetyssä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa ja kertomuksen perustana käytettyjen perusteiden terminologiassa käytetään seuraavia termejä: 1)Seuraamus. Jonkin tullikoodeksin säännöksen rikkomisen johdosta määrätty toimenpide, joka voit olla muun muassa hallinnollinen, rikosoikeudellinen tai taloudellinen. Tässä kertomuksessa ilmaisu ”seuraamukset” liittyy vain tullialaan. 2) Rangaistus. Jonkin tullikoodeksin säännöksen rikkomisen johdosta määrätty toimenpide, joka voi olla muun muassa hallinnollinen, rikosoikeudellinen tai taloudellinen. 3)Tullirikos. Tullirikoksella tarkoitetaan jonkin tullikoodeksin säännöksen rikkomista. Tässä kertomuksessa käytetään vain ilmaisua ”tullirikkomus”. 4)Rikkomus/rikkominen. Rikkomuksella tai rikkomisella tarkoitetaan tullikoodeksin jonkin säännöksen rikkomista. Tässä kertomuksessa ”rikkomuksella” tai ”rikkomisella” viitataan yksinomaan säännösten rikkomiseen tullialalla. II OSASTO Asiaa koskevien tullikoodeksin artiklojen ja arviointiperusteiden esittely

2.1 Asiaa koskevat tullikoodeksin artiklat ja arvioinnissa käytetyt perusteet Arviointi perustui niihin tullikoodeksin artikloihin, joissa asetetaan toimijoille sellaisia velvoitteita, joita ne voivat mahdollisesti rikkoa. Ne ovat seuraavat: 15, 23, 51, 108, 127, 135, 137, 139, 140, 145, 147, 148, 149, 158, 163, 166, 167, 177, 179, 182, 185, 192, 211, 233, 241, 242, 244, 244, 245, 257, 262, 263, 267, 270, 271 ja 274 artikla Jäsenvaltioiden näiden tullikoodeksin artiklojen rikkomisesta ilmoittamien seuraamusten analyysi perustuu seuraaviin kymmeneen arviointiperusteeseen, jotka antavat selkeän kuvan tullikoodeksin 42 artiklan 1 kohdan soveltamisesta. Seuraamusten luonne → Seuraamuksia voi olla kahdenlaisia: hallinnollisia tai rikosoikeudellisia. Tämä arviointiperuste koskee sitä, minkä tyyppisiä seuraamuksia tietystä rikkomisesta sovelletaan. Tämä peruste on ratkaisevin, koska se auttaa erottamaan toisistaan jäsenvaltioissa käytössä olevat erilaiset seuraamusjärjestelmät. Tuottamuksellisuus vai tahallisuus → Määrätyn seuraamuksen tyypin mukaan jäsenvaltiot ottavat huomioon, onko rikkominen tuottamuksellista vai tahallista, määrittäessään määrättävän seuraamuksen luonnetta. Vastuu → Tämä arviointiperuste liittyy siihen, voidaanko oikeushenkilöt asettaa vastuuseen jäsenvaltioissa seuraamuksia määrättäessä. Seuraamuksen tyyppi → Tällä arviointiperusteella yksilöidään erilaiset seuraamukset, olivatpa ne sitten taloudellisia seuraamuksia, vankeusrangaistuksia tai muita seuraamuksia, joita voidaan määrätä. Kynnysarvot → Tällä arviointiperusteella viitataan seuraamusten vähimmäis- ja enimmäistasoihin. Sovintomenettely → Rikosoikeudellisten menettelyjen välttämiseksi voidaan käyttää sovintomenettelyä. Lieventävät tekijät → Kaikki tekijät, jotka osaltaan lieventävät määrättävää seuraamusta. Raskauttavat tekijät → Kaikki tekijät, jotka voivat olla ankaramman seuraamuksen peruste. Vanhentumisajat → Kaikki määräajat, joiden umpeutuessa menettely voidaan katsoa päättyneeksi. Viittaus voimassa oleviin

kansallisiin säännöksiin → Linkki voimassa oleviin kansallisiin säännöksiin. III osasto Määrällinen arviointi / Noudattaminen 4.2Määrällinen arviointi Kokonaisarvioinnin perusteella voidaan päätellä, että kaikki jäsenvaltiot määräävät tullialalla seuraamuksia joko kansallisen lainsäädäntönsä tai unionin tullikoodeksin rikkomista koskevien erityissäännösten perusteella. Jäsenvaltioiden antamat unionin tullikoodeksiin liittyvät erityissäännökset ovat luonteeltaan yksinomaan hallinnollisia. Yleisen vertailutaulukon ensimmäisessä osassa esitetään seuraamusten luonne, jota käsitellään tämän kertomuksen seuraavassa jaksossa. Sen tarkoituksena on kuitenkin osoittaa yleisesti, että jäsenvaltiot noudattavat tullikoodeksin 42 artiklan 1 kohdassa säädettyä velvoitetta. Samassa yleisen taulukon osassa korostetaan osa-alueita, joilla seuraamuksia ei sovelleta, joko yleisesti tai jäsenvaltioiden erityisen tilanteen mukaan. Kaksi näistä osa-alueista korostuu erityisesti: ØTullikoodeksin 108 artiklan 1 kohta – Velallinen ei maksa tuonti- tai vientitullia asetetussa määräajassa: 11 jäsenvaltiota ei ole säätänyt tästä rikkomisesta johtuvista seuraamuksista. Tuontitullin maksamatta jättäminen ei ole hallinto-oikeudellisesti eikä rikosoikeudellisesti rangaistavaa, mutta siihen sovelletaan täytäntöönpanotoimenpiteitä. ØVapaa-alueet – tullikoodeksin 135 artiklan 2 kohta, 244 artiklan 1 kohta ja 245 artikla – vapaa-alueita ei ole kaikissa jäsenvaltioissa, joten kyseiset jäsenvaltiot eivät ole säätäneet seuraamuksista tältä osin. Muut osa-alueet, joilla ei ole säädetty seuraamuksista, ovat yksittäistapauksia, ja niitä on hyvin vähän. Näissä harvoissa tapauksissa tullikoodeksin yleinen artikla kattaa kyseisen rikkomisen eikä jäsenvaltio ole säätänyt sitä koskevista erityisistä toimenpiteistä vaan jättänyt sen yleisen artiklan mukaisen seuraamuksen piiriin. IV osasto Jäsenvaltioiden säännösten laadullinen arviointi – moninaisuus ja erot 1.Yleistä Kansallisten seuraamusjärjestelmien moninaisuudesta huolimatta niiden välillä voi olla yhteneväisyyksiä. Eri järjestelmissä pyritään erityisesti säätämään tullikoodeksin mukaisista varoittavista, tehokkaista ja oikeasuhteisista seuraamuksista. Unionin tuomioistuin varmistaa, että näitä osin subjektiivisia käsitteitä noudatetaan, määrittelemällä niiden rajat. Yhtäläisyyksien osalta ei ole tapauksia, joissa kaikkien jäsenvaltioiden järjestelmät olisivat täysin samanlaisia siinä mielessä, että jokainen jäsenvaltio soveltaisi täsmälleen samaa seuraamusta samoilla menettelyillä samaan rikkomiseen. Tiettyjen jäsenvaltioiden tai jäsenvaltioiden ryhmien välillä voi olla yhteneväisyyksiä. Suurimmalla osalla jäsenvaltioista on esimerkiksi järjestelmä, jossa säädetään sekä hallinnollisista että rikosoikeudellisista seuraamuksista. Useimmat niistä soveltavat myös vanhentumisaikoja ja käyttävät raskauttavia tai lieventäviä tekijöitä määrätyn seuraamuksen ankaruuden määrittämisessä (tätä tarkastellaan yksityiskohtaisesti tämän kertomuksen 2–7 kohdassa). Maakohtaiset tiedot ja yleinen vertailutaulukko osoittavat, miten seuraamuksiin liittyvät eri toimenpiteet voivat vaihdella jäsenvaltioittain. Nämä erot johtuvat nimenomaan siitä, että jokaisella jäsenvaltiolla on harkintavalta valita tiettyyn rikkomiseen sovellettava seuraamustyyppi ja että seuraamukset perustuvat kansalliseen lainsäädäntöön. Näin ollen yhden jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan unionin tullikoodeksin rikkomista saatetaan pitää pelkästään hallinnollisena rikkomuksena, kun taas toisessa jäsenvaltiossa se voi johtaa rikosoikeudellisiin menettelyihin. Jotkin jäsenvaltiot voivat soveltaa hallinnollisia seuraamuksia, jos tietty kynnysarvo ei ylity, mutta tämän kynnysarvon ylittävä seuraamus on luonteeltaan rikosoikeudellinen.

Tullikoodeksin 51 artiklassa säädetään sellaista tilannetta koskevasta rikkomisesta, jossa talouden toimija ei täytä velvoitetta säilyttää tullimuodollisuuksien täyttämistä koskevat asiakirjat ja tiedot helppopääsyisellä tavalla tullilainsäädännössä vaadittavan ajan. Tällaisessa tilanteessa 12 jäsenvaltiota määrää hallinnollisen seuraamuksen, viisi jäsenvaltiota on säätänyt sekä rikosoikeudellisista että hallinnollisista seuraamuksista (valintaa näiden kahden seuraamustyypin välillä sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa on säädetty kummankin tyyppisistä seuraamuksista, käsitellään tarkemmin tämän kertomuksen 2 kohdassa), yksi jäsenvaltio ei ole säätänyt seuraamuksista ja yhdeksän jäsenvaltiota on säätänyt rikosoikeudellisista seuraamuksista. 2.Seuraamusten luonne: rikosoikeudellinen vai hallinnollinen Tulliseuraamuksen luonne on merkittävä seikka monista syistä, muun muassa sovellettavien menettelyjen, täytäntöönpanon, keston ja toimijoille mahdollisesti aiheutuvien seurausten vuoksi. Tulliseuraamuksen luonne voi vaikuttaa toimijoiden valtuutetun talouden toimijan (AEO) asemaan. Yksi AEO-aseman saamista ja säilyttämistä koskevista vaatimuksista on, että toimija ei ole syyllistynyt tullisääntöjen vakavaan tai toistuvaan rikkomiseen. Määrittely ”vakavaksi rikkomiseksi” tai ”toistuvaksi rikkomiseksi” on peruste, jolla määritetään sovellettavan seuraamuksen tyyppi (ks. raskauttavat tekijät), joka tässä tapauksessa on rikosoikeudellinen, jos jäsenvaltiossa on käytössä sekä rikosoikeudelliset että hallinnolliset seuraamukset mahdollistava järjestelmä. Tällainen erottelu ei ole tarpeen niissä jäsenvaltioissa, joissa sovelletaan ainoastaan rikosoikeudellisia seuraamuksia. Tästä seuraa kuitenkin toimijan kannalta, että rikosoikeudellisia seuraamuksia soveltavissa jäsenvaltioissa AEO-aseman hankkiminen tai säilyttäminen voi olla vaikeampaa kuin vain hallinnollisia seuraamuksia soveltavissa jäsenvaltioissa, mikä luo eriarvoiset toimintaedellytykset. Jäsenvaltioiden soveltamien seuraamusten luonteen arviointi osoittaa, että jäsenvaltioiden seuraamusten määrittelyssä käyttämät menetelmät ovat hyvin erilaisia. Toimitetut tiedot osoittavat, että ne jäsenvaltiot, jotka käyttävät sekä rikosoikeudellisten että hallinnollisten seuraamusten järjestelmää, soveltavat kyseisiä järjestelmiä samaan rikkomiseen unionin tullikoodeksin saman artiklan mukaisesti . Nämä jäsenvaltiot on katsottu jäsenvaltioiksi, joilla on sekä rikosoikeudellisia että hallinnollisia seuraamuksia (jäljempänä a alakohta). Kolme jäsenvaltiota soveltaa pääasiallisesti hallinnollisia seuraamuksia lukuun ottamatta eräitä tullikoodeksin mukaisia rikkomisia, joiden osalta ne ovat säätäneet ainoastaan rikosoikeudellisista seuraamuksista. Nämä kolme jäsenvaltiota on katsottu valtioiksi, joilla on yleisesti ottaen hallinnollisten seuraamusten järjestelmä (jäljempänä d alakohta). Toimitettujen tietojen analysointi seuraamusten luonteen perusteella on osoittanut, että a)14 jäsenvaltiolla on järjestelmä, jossa säädetään sekä rikosoikeudellisista että hallinnollisista seuraamuksista , b)kahdeksalla jäsenvaltiolla on järjestelmä, jossa säädetään vain rikosoikeudellisista seuraamuksista, c)kahdella jäsenvaltiolla on hallinnollisia seuraamuksia, d)kolme jäsenvaltiota käyttää pääasiassa hallinnollisia seuraamuksia .

Kaavio 1: Seuraamusten luonne Oikeudellisesta näkökulmasta katsottuna rikostuomioistuin määrää rikosoikeudellisia seuraamuksia, kun taas hallinnollisista seuraamuksista vastaa jokin hallintoelin (yleensä tulliviranomaiset). Tärkeä seikka sen kannalta, miten jäsenvaltiot käsittelevät hallinnollisia seuraamuksia, on tullikoodeksissa määritelty muutoksenhakuoikeus eikä muutoksenhakuoikeus rikosoikeudellisissa menettelyissä. Muutoksenhakuoikeudesta säädetään tullikoodeksin 44 artiklassa. Se muodostuu kaksivaiheisesta menettelystä: 1) ensimmäisessä vaiheessa tulliviranomaisten päätös riitautetaan hallinnollisesta näkökulmasta (toimija vastustaa virallisesti sitä suoraan koskevia tullipäätöksiä), ja 2) toisessa vaiheessa päätökseen on mahdollista hakea muutosta kansallisessa hallintotuomioistuimessa jäsenvaltioissa voimassa olevien säännösten mukaisesti. Jäsenvaltiot ovat vahvistaneet, että ne kaikki takaavat tällaisen kaksivaiheisen muutoksenhakumenettelyn, vaikka tämä ei ole tiedonkeruussa käytetyn maakohtaisen tietolomakkeen arviointiperuste. Edellä olevasta kaaviosta 1 käy ilmi, että 52 prosenttia kaikista 27 jäsenvaltiosta käyttää järjestelmää, jossa on sekä rikosoikeudellisia että hallinnollisia seuraamuksia. Toimitettujen tietojen mukaan kaikki jäsenvaltiot vaikuttavat käyttävän samaa menetelmää päättäessään sovellettavan seuraamuksen luonteesta. Tässä menetelmässä otetaan huomioon kaksi tekijää: kynnysarvot (kuten tullien määrä tai tavaroiden arvo) ja raskauttavat tekijät (jos raskauttavien tekijöiden perusteella voidaan määrätä suurin hallinnollinen sakko tai luokitella rikkominen rikokseksi). Koska tätä perustetta ei arvioitu tätä kertomusta varten ja vaikka jäsenvaltiot ovat toimittaneet joitakin tietoja kynnysarvoista, joiden ylittyessä seuraamus katsotaan luonteeltaan rikosoikeudelliseksi, tässä kertomuksessa ei arvioida tätä näkökohtaa. 3. Tuottamuksellisuus vai tahallisuus Useimmissa jäsenvaltioissa erotetaan toisistaan tullilainsäädännön tahallinen ja tuottamuksellinen rikkominen. Kahdessa jäsenvaltiossa (Kroatia ja Tšekki ) tuottamuksellisuus tai tahallisuus ei kuitenkaan ole rikkomisen arviointiperuste, koska näissä maissa sovelletaan enimmäkseen hallinnollisia seuraamuksia. 4.Luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden vastuu Sekä luonnollisten henkilöiden että oikeushenkilöiden vastuu on yksi jäsenvaltioiden välisistä yhteneväisyyksistä. Tätä perustetta ei arvioida vastuussa olevan henkilön määritelmän perusteella. Kertomusta varten arvioitiin ainoastaan luonnollisten henkilöiden vastuun yleisyyttä verrattuna oikeushenkilöiden vastuuseen. Tullikoodeksissa määritellään henkilöt, jotka voidaan asettaa vastuuseen tullirikkomuksista. Luonnollisten henkilöiden osalta kaikki jäsenvaltiot näyttävät määrittelevän samantyyppisiä henkilöitä kuin tullikoodeksissa. Kokonaisarvioinnin perusteella voidaan päätellä, että jäsenvaltiot voivat asettaa luonnollisten henkilöiden lisäksi myös oikeushenkilöitä vastuuseen tullirikkomuksesta. Tietojen perusteella oikeushenkilöiden tilanteessa on enemmän vaihtelua. Vaikka oikeushenkilöt voidaan teoriassa asettaa vastuuseen rikkomisista kaikissa 27 jäsenvaltiossa, oikeushenkilöitä ei voida asettaa vastuuseen kaikentyyppisistä rikkomisista kaikissa jäsenvaltioissa. Joitakin rikkomisia voivat tehdä vain luonnolliset henkilöt. ØTullikoodeksin 15 artikla – oikeushenkilöt asetetaan vastuuseen kaikissa jäsenvaltioissa Maltaa ja Puolaa lukuun ottamatta.

ØTullikoodeksin 23 artiklan 2 kohta – oikeushenkilöt asetetaan vastuuseen kaikissa jäsenvaltioissa Maltaa, Puolaa ja Ruotsia lukuun ottamatta. ØYleisesti ottaen Maltassa, Puolassa ja Liettuassa oikeushenkilöitä ei aseteta vastuuseen muista kuin joistakin harvoista tullikoodeksin mukaisista rikkomisista. Arviointi osoitti myös, että tulliseuraamukset määrätään oikeushenkilöä edustavalle henkilölle. Oikeushenkilöiden osalta määrätään yleensä vain hallinnollisia seuraamuksia eli sakko (sekä mahdollisesti joitakin liitännäisseuraamuksia). 5.Seuraamustyypit Seuraamusten tyypit liittyvät suoraan niiden oikeudelliseen luonteeseen. Tämän perusteen arvioinnissa käytetty menetelmä on sama kuin tämän kertomuksen 2 kohdassa esitetty menetelmä: Sovellettavien seuraamusten luonne. Toimitettujen tietojen arviointi osoittaa, että kaikissa jäsenvaltioissa käytetään (yleisesti ottaen) kahdenlaisia seuraamuksia: sakkoja (hallinnollisia tai rikosoikeudellisia sakkoja) ja vankeusrangaistuksia. Kaaviossa 2 annetaan selkeämpi kuva jäsenvaltioissa käytetyistä seuraamuksista: Kaavio 2: Sakkotyypit Näiden kahden pääasiallisen seuraamustyypin lisäksi käytetään erilaisia muita seuraamuksia (liitännäisseuraamuksia). Kokonaisanalyysin mukaan liitännäisseuraamus voidaan määritellä seuraamukseksi, jota ei yleensä voida määrätä erikseen vaan jota sovelletaan yhdessä pääasiallisen seuraamuksen kanssa. Yleisin liitännäisseuraamus on tavaroiden menetetyksi tuomitseminen ja/tai valtuutuksiin liittyvät toimenpiteet. Nämä käsitteet sisältyvät myös tullikoodeksiin. Tullikoodeksin 198 artiklan mukaan jäsenvaltioilla on valtuudet julistaa tavarat menetetyiksi ja ne voivat toteuttaa valtuutuksia koskevia toimenpiteitä, jos kyseisten säännösten vaatimuksia on rikottu. Toimitettujen tietojen analysointi on osoittanut, että 17 jäsenvaltiota soveltaa liitännäisseuraamuksia pääasiallisten seuraamusten ohella. Kaaviossa 3 esitetään käytetyt neljä liitännäisseuraamusten tyyppiä. Kaaviossa 3 esitetyssä analyysissä käytetään yhteistä menetelmää, jossa otetaan huomioon ainoastaan samantyyppisiä seuraamuksia käyttävien jäsenvaltioiden määrä. Kaavio 3: Liitännäisseuraamukset

6.Maksu Tullikoodeksin 42 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”kun hallinnollisia seuraamuksia määrätään, ne voivat olla muun muassa joko jompikumpi tai molemmat seuraavista: a) tulliviranomaisten määräämä sakkomaksu, tai tapauksesta riippuen rikosoikeudellisten seuraamusten sijasta määrättävä maksu”. Vaikka maksu on tärkeä väline, koska sen avulla voidaan välttää rikosoikeudelliset menettelyt tai pitkät ja kalliit oikeusmenettelyt, vain 17 jäsenvaltiota käyttää sitä tullialalla määrättävien seuraamusten yhteydessä. Mahdollisuus ratkaista asia maksulla koskee pääasiassa rikkomisia, joissa voidaan välttää rikosoikeudellinen menettely, ja mahdollisuus ratkaista asia maksulla edellyttää syyllisyyden tunnustamista ja seuraamuksen maksamista. 7.Taloudellisten seuraamusten määrä ja vankeusrangaistusten pituus Hallinnollisen tai rikosoikeudellisen sakon määrä ja mahdollisesti määrättävän vankeusrangaistuksen pituus ovat arvioitujen tietojen perusteella yksi niistä osa-alueista, joilla seuraamusten vakavuus vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa. Tässä arvioinnissa käytettiin samaa menetelmää kuin muissa arvioinneissa. Komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa olevissa taulukoissa esitetään yksityiskohtainen yleiskatsaus sakoista ja vankeusrangaistusten pituuksista. Kokonaisarvioinnissa otetaan huomioon seuraamusta määrättäessä sovellettava sakkojen että vankeusrangaistusten vähimmäis- ja enimmäistaso. ·Seuraamukset voivat olla kiinteämääräisiä, jolloin niiden määrä vaihtelee 200 eurosta 600 000 euroon (Espanjassa), ·ne voidaan laskea prosenttiosuutena maksamatta jätetyistä tulleista tai tavaroiden arvosta (suurinta prosenttiosuutta, joka on enintään 600 prosenttia, sovelletaan Espanjassa), tai ·ne voidaan määrätä päiväsakkoina (päiväsakko on sakkorangaistus, joka ylittää vähimmäissakon ja perustuu rikoksentekijän päivittäiseen henkilökohtaiseen tuloon). Seitsemän jäsenvaltiota käyttää päiväsakkoja. Suurin luonnollisille henkilöille määrättävien sakkojen määrä on Liettuassa sovellettava 6 000 kertaa vähimmäistoimeentulon taso, joka on 50 euroa. Suurin oikeushenkilöille määrättävien sakkojen määrä on samoin Liettuassa sovellettava 100 000 kertaa vähimmäistoimeentulon taso, joka on 50 euroa. Vankeusrangaistuksen pituus vaihtelee 1–30 päivästä (Virossa) kymmeneen vuoteen (Romaniassa).

8.Lieventävät tai raskauttavat seikat Päättäessään, onko seuraamus määrättävä ja minkä tasoisena, viranomaiset saattavat joutua ottamaan huomioon tapauksiin liittyvät olosuhteet. Niihin saattaa liittyä seikkoja eli raskauttavia tekijöitä, joiden perusteella ankarampia seuraamuksia pidetään asianmukaisina. Toisaalta viranomaiset voivat joutua ottamaan huomioon myös lieventäviä tekijöitä seuraamusten vähentämiseksi. Näitä molempia näkökohtia sovelletaan laajasti jäsenvaltioissa, sillä ne kaikki ottavat raskauttavat ja lieventävät tekijät huomioon määrittäessään seuraamusten tasoa. Kokonaisanalyysissä käytetään yhteistä menetelmää, jossa otetaan huomioon samoja raskauttavia tai lieventäviä tekijöitä soveltavat jäsenvaltiot. Jäsenvaltioiden väliset erot ovat huomattavat. Analyysi osoittaa, että seuraamuksia määrättäessä huomioon otettavia raskauttavia tekijöitä on 17 ja lieventäviä tekijöitä 19. Yleisimmin käytettyjä raskauttavia tekijöitä ovat järjestäytynyt rikollisuus (19 jäsenvaltiota ), rikoksen uusiminen (24 jäsenvaltiota ), vilpillinen tarkoitus (17 jäsenvaltiota) , maksamatta jätettyjen tullien määrä (17 jäsenvaltiota ), rikoksentekijän asema (10 jäsenvaltiota ) ja väkivallan käyttö (10 jäsenvaltiota ). Lieventävistä tekijöistä yleisimmin käytettyjä ovat yhteistyö tullin kanssa (10 jäsenvaltiota ), tuottamuksellisuus (ei vilpillistä tarkoitusta) (13 jäsenvaltiota ), maksun välitön suorittaminen (9 jäsenvaltiota ), rikkomisen vakavuus (9 jäsenvaltiota ) ja vilpittömässä mielessä toimiminen (9 jäsenvaltiota ). 9.Määräajat Toimitettujen tietojen analyysi osoittaa, että määräajat ovat edelleen yksi seikoista, jossa on suurimpia eroja jäsenvaltioiden välillä, mikä aiheuttaa eroavaisuuksia. Määräajat ovat tärkeä osa tulliseuraamusjärjestelmiä. Selkeästi määritellyt määräajat auttavat lisäämään oikeusvarmuutta ja takaamaan menettelyjen oikeudenmukaisuuden. Määräaikojen arvioinnissa käytetään yhteistä menetelmää analysoimalla kolmea luokkaa, joihin määräaikoja voidaan soveltaa: menettelyn aloittamisen määräaika, seuraamuksen määräämisen määräaika ja seuraamuksen täytäntöönpanon määräaika. Arvioidut tiedot osoittavat, että lähes kaikki jäsenvaltiot soveltavat tulliseuraamusjärjestelmissään määräaikoja. Tilanne on kuitenkin monimutkaisempi, kun analysoidaan määräaikojen asettamisessa käytettyä menetelmää. Vaikuttaa siltä, että menettelyn aloittamista koskevissa määräajoissa ja seuraamusten määräämistä koskevissa määräajoissa noudatetaan samoja periaatteita ja aikarajoja tai ne ovat joka tapauksessa sidoksissa toisiinsa. Jäljempänä oleva kuvaus osoittaa, että jotkin jäsenvaltiot soveltavat samoja aikarajoja kumpaankin määräaikojen luokkaan (jos esimerkiksi menettely on aloitettava viiden vuoden kuluessa, seuraamus on määrättävä tämän viiden vuoden määräajan päätyttyä). Toiset jäsenvaltiot asettavat itse menettelylle tietyn määräajan, ja seuraamusten määräämiseen sovelletaan eri määräaikaa, joka alkaa aiemman määräajan päättyessä. Tiedot osoittavat myös, että määräajat alkavat kulua rikkomisen ajankohdasta. Menettelyn aloittamista koskeva määräaika estää tulliviranomaisia tai oikeusviranomaisia aloittamasta tietyn määräajan umpeuduttua menettelyä seuraamuksen määräämiseksi talouden toimijalle tullirikkomuksesta. Tällainen aikaraja on voimassa kaikissa jäsenvaltioissa Kyprosta lukuun ottamatta.

Määräajat vaihtelevat eri jäsenvaltioissa kuitenkin varsin merkittävästi: ·enintään viisi vuotta Alankomaissa, Belgiassa, Itävallassa, Kroatiassa, Kreikassa, Latviassa (jossa sovelletaan lyhyintä kolmen päivän määräaikaa ), Portugalissa, Puolassa, Ranskassa, Slovakiassa, Suomessa ja Unkarissa; ·5–10 vuotta Espanjassa , Irlannissa, Italiassa, Luxemburgissa, Maltassa, Romaniassa, Sloveniassa, Tanskassa ja Tšekissä; ·yli 10 vuotta Liettuassa , Saksassa ja Ruotsissa. Kaikki jäsenvaltiot Kyprosta, Maltaa ja Alankomaita lukuun ottamatta asettavat määräajan menettelyn aloittamisen jälkeen tapahtuvalle seuraamuksen määräämiselle. Näissä tapauksissa menettely on aloitettu mutta seuraamusta ei ole vielä määrätty. Yleensä tämä määräaika on sama kuin menettelyn aloittamiselle asetettu määräaika, ja siksi seuraamus on pantava täytäntöön menettelyn aloittamiselle asetetussa määräajassa. On myös jäsenvaltioita, joissa seuraamuksen määräämiselle menettelyn aloittamisen jälkeen ei ole asetettu määräaikaa. Seuraamuksen täytäntöönpanon määräajan osalta alkuperäiseen määräaikaan sovelletaan periaatetta, jonka mukaan seuraamus on pantava täytäntöön viipymättä, kun päätös seuraamuksesta on tehty. Irlannissa, Latviassa ja Maltassa ei käytetä tällaisia määräaikoja. Alankomaissa, Belgiassa, Espanjassa , Kreikassa, Liettuassa, Portugalissa, Puolassa, Romaniassa, Saksassa, Slovakiassa, Sloveniassa, Suomessa, Unkarissa ja Virossa määräaika vaihtelee yhdestä vuodesta 20:een tai jopa 25 vuoteen. Muissa jäsenvaltioissa määräaika vaihtelee kuudesta kuukaudesta (Tšekki) 15 vuoteen (Viro). Edellä oleva kuvaus osoittaa, että jotkin jäsenvaltiot soveltavat samoja aikarajoja molempiin määräaikoihin (esimerkiksi jos menettely on aloitettava viiden vuoden kuluessa, seuraamus on määrättävä näiden viiden vuoden lopussa), kun taas toiset jäsenvaltiot asettavat tietyn määräajan itse menettelylle ja edellisen määräajan päättymisestä alkavan toisen määräajan seuraamusten määräämiselle. Tiedot osoittavat myös, että määräajat alkavat kulua rikkomisen ajankohdasta.