Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi meriliikennealan onnettomuuksien tutkinnan perusperiaatteista ja direktiivien 1999/35/EY ja 2002/59/EY muuttamisesta {SEK(2005) 1515} /* KOM/2005/0590 lopull. - COD 2005/0240 */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel, 23.11.2005 KOM(2005) 590 lopullinen 2005/0240 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI meriliikennealan onnettomuuksien tutkinnan perusperiaatteista ja direktiivien 1999/35/EY ja 2002/59/EY muuttamisesta (komission esittämä){SEK(2005) 1515} PERUSTELUT 1) EHDOTUKSEN ASIAYHTEYS - Ehdotuksen lähtökohdat ja tavoitteet Komission ehdotuksen yleisenä tavoitteena on parantaa meriturvallisuutta laatimalla koko yhteisöä varten selvät suuntaviivat teknisten tutkimusten suorittamisesta ja kokemustenvaihdosta kaikkien vakavien merellä sattuneiden tapahtumien jälkeen. Suuronnettomuuksista saadut kokemukset ja niiden syitä selvittäneiden tutkintalautakuntien työ ovat vaikuttaneet ratkaisevasti meriturvallisuuden paranemiseen. Euroopan unionin meriturvallisuuspolitiikan merkittävänä puutteena on kuitenkin, ettei unionilla ole lainsäädäntöä, jolla varmistettaisiin asianmukaisten teknisten tutkimusten suorittaminen ja kokemustenvaihto onnettomuuden jälkeen uusien onnettomuuksien ehkäisemiseksi. Vuonna 2001 julkaisemassaan valkoisessa kirjassa ”Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika” komissio painottaa olevan yhä tarpeellisempaa suorittaa onnettomuuksista ja vaaratilanteista teknisiä tutkimuksia, jotka perustuvat olosuhteiden ja syiden riippumattomaan selvittämiseen ja joiden tuloksilla pyritään ehkäisemään riskejä ja parantamaan lainsäädäntöä. Tämän tarpeen on todennut myös Euroopan parlamentti sen työn pohjalta, jota meriturvallisuuden parantamista käsittelevä väliaikainen valiokunta (MARE-valiokunta) teki vuonna 2002 tapahtuneen öljysäiliöalus Prestigen haaksirikon jälkeen. Parlamentti katsoo, että ”uusien onnettomuuksien ehkäisemiseksi on tärkeää, että unionissa luodaan selkeät suuntaviivat merillä sattuneiden onnettomuuksien ja vaaratilanteiden riippumattoman tutkinnan suorittamiseksi”. Parlamentti katsoo myös, että ”tämä tehtävä pitäisi antaa jäsenvaltioiden tasolla ja tarvittaessa unionin tasolla toimivan riippumattoman tutkintaelimen suoritettavaksi”. - Yleinen asiayhteys Öljysäiliöalusten Erikan ja Prestigen haaksirikkojen jälkeinen tilanne osoitti hyvin selvästi kansainvälisen lainsäädännön puutteet ja vaikeudet, jotka EU:n jäsenvaltioiden oli voitettava saadakseen vakavien merionnettomuuksien jälkeiset tekniset tutkimukset päätökseen tyydyttävällä tavalla ja kohtuullisessa ajassa. Nämä puutteet ja vaikeudet muodostavat jyrkän vastakohdan ilmailualan tilanteelle: Euroopan yhteisöllä on ollut vuodesta 1994 alkaen ilmailualaa koskevat säännöt, jotka varmistavat, että onnettomuuksien ja vaaratilanteiden jälkeiset tekniset tutkimukset suoritetaan ripeästi ja järjestelmällisesti, millä pyritään edistämään siviili-ilmailun turvallisuutta. Meriliikenteen alalla tilanne on se, että vaikka lippuvaltiot ovat kansainvälisen merioikeuden mukaan velvollisia suorittamaan tekniset tutkimukset kaikkien merellä sattuneiden vakavien tapahtumien jälkeen ja tekemään yhteistyötä muiden asianomaisten valtioiden kanssa, kansainvälisellä tasolla ei toistaiseksi ole sitovaa lainsäädäntöä, jolla varmistettaisiin, että lippuvaltiot täyttävät tämän velvollisuutensa. Kansainvälinen merenkulkujärjestö (IMO) antoi monien vuosien harkinnan jälkeen ja rajallisten kokemusten perusteella 27. marraskuuta 1997 päätöslauselman merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskevan säännöstön hyväksymisestä. IMO:n säännöstössä annettujen teknistä tutkintaa koskevien suositusten noudattaminen riippuu kuitenkin onnettomuudessa tai vaaratilanteessa mukana olleiden lippuvaltioiden omasta tahdosta. Eräät lippuvaltiot eivät itse asiassa edistä meriturvallisuutta juuri ollenkaan tai lainkaan, koska ne eivät huolehdi kokemustenvaihdosta asianmukaisella tavalla. - Ehdotuksen alalla voimassa olevat säännökset Huhtikuun 29. päivänä 1999 annetussa neuvoston direktiivissä 1999/35/EY jäsenvaltiot velvoitetaan suorittamaan tutkinta jokaisesta merionnettomuudesta tai merellä sattuneesta vaaratilanteesta, jossa on ollut mukana ro-ro-alus tai suurnopeusmatkustaja-alus. Alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta annetussa direktiivissä 2002/59/EY jäsenvaltiot velvoitetaan Erika-onnettomuuden jälkeisten toimenpiteiden mukaisesti noudattamaan merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskevassa IMO:n säännöstössä esitettyjä suosituksia. Direktiivissä käsitellään myös meriliikenteen ”mustien laatikkojen” käyttöä, jolla pyritään helpottamaan onnettomuuden tutkintaa. Lisäksi on voimassa asetus (EY) N:o 1406/2002, jossa Euroopan meriturvallisuusvirastolle annetaan tehtäväksi helpottaa jäsenvaltioiden ja komission välistä yhteistyötä yhteisen menettelytavan kehittämisessä sovittujen kansainvälisten periaatteiden mukaisesti merionnettomuuksien tutkintaa varten. Asetuksen mukaan meriturvallisuusviraston on myös tuettava jäsenvaltiota vakavien merionnettomuuksien tutkintaan liittyvissä toimissa sekä laadittujen onnettomuustutkintaraporttien analysoimisessa. - Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen ja tavoitteiden kanssa Direktiiviehdotus sisältyy kolmanteen lainsäädäntöpakettiin, jonka tavoitteena on parantaa meriturvallisuutta. Komission vuotuisessa toimintastrategiassa tämä lainsäädäntöpaketti kuuluu turvallisuutta koskevaan painopistealueeseen. Ehdotuksella pyritään myös edistämään ympäristönsuojelua koskevaa painopistealuetta myötävaikuttamalla merionnettomuuksien riskin ehkäisemiseen. 2) SIDOSRYHMIEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI - Sidosryhmien kuuleminen Kuulemismenettely ja pääasialliset kohderyhmät Komissio piti toukokuussa 2004 ja helmikuussa 2005 kaksi sarjaa kuulemiskokouksia jäsenvaltioiden ja merenkulkualan edustajien kanssa komission yksiköiden laatimien valmisteluasiakirjojen pohjalta. Valmisteluasiakirjat sisälsivät yksityiskohtaisen kysymysluettelon siitä, mitä lähestymistapaa olisi noudatettava ja mitä toimenpiteitä olisi säädettävä merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskevassa lainsäädännössä. Komissio pyysi kuultuja osanottajia lähettämään sille kirjallisia kommentteja. Lisäksi komissio on meriturvallisuusviraston avustamana kerännyt tietoja, joita tarvitaan ehdotuksen vaikutusten arvioimiseksi. Komission ehdotuksen perusperiaatteita pohdittiin meriturvallisuusviraston helmikuussa 2005 järjestämässä teknisessä kokouksessa, johon osallistui IMO:n asiantuntijoita sekä jäsenvaltioiden merenkulkuviranomaisia ja tutkintaelimiä. Tiivistelmä kannanotoista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Jäsenvaltioiden ja merenkulkualan edustajat ja eri asiantuntijat, joita on kuultu asiasta, ovat täysin samaa mieltä siitä, että tekniset tutkimukset ovat tärkeä osa meriturvallisuuspolitiikkaa. Kaikki kuullut osapuolet ovat yleisesti yhtä mieltä merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden teknisten tutkimusten tärkeydestä. Heidän mielestään on hyvin tarpeellista yhdenmukaistaa ja vahvistaa jäsenvaltioiden teknisissä tutkimuksissa noudattamia menettelyjä IMO:n periaatteiden ja suositusten pohjalta. Ehdotetulla lainsäädännöllä olisi myös varmistettava ainakin vastaavanlainen kokemustenvaihto kuin ilmailualan lainsäädännöllä. - Asiantuntijalausunnot Asiantuntemuksen alat Meriturvallisuus, merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden tekninen tutkinta. Käytetyt menetelmät Lausuntojen kerääminen, käytettävissä olevan asiantuntemuksen tarkastelu (Kansainvälinen merenkulkujärjestö sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden tutkintaelimet) ja kokemukset, jotka on saatu soveltamalla yhteisön lainsäädäntöä teknisten tutkimusten suorittamisesta siviili-ilmailun alalla. Pääasialliset järjestöt ja asiantuntijat, joita on kuultu Työ, jonka meriturvallisuuden parantamista käsittelevä Euroopan parlamentin väliaikainen valiokunta teki vuonna 2002 tapahtuneen öljysäiliöalus Prestigen haaksirikon jälkeen (MARE-valiokunnan päätelmät). Euroopan meriturvallisuusvirasto, jonka tehtäviin kuuluu jäsenvaltioiden tukeminen vakavien merionnettomuuksien tutkintaan liittyvissä toimissa sekä laadittujen onnettomuustutkintaraporttien analysoimisessa. Riippumattomien asiantuntijoiden ryhmä, jonka tehtävänä on neuvoa komissiota liikennealan onnettomuuksia koskevassa strategiassa; tämä ryhmä on perustettu 11. kesäkuuta 2003 tehdyllä komission päätöksellä (EUVL 144, 12.6.2003). Tiivistelmä saaduista ja huomioon otetuista lausunnoista On tunnustettua, että on olemassa vakavia riskejä, jotka voivat aiheuttaa peruuttamattomia seurauksia, ja näiden riskien olemassaolosta vallitsee laaja yksimielisyys. Yhteisössä esiintyy nykyään merkittäviä eroja siinä, miten merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden riippumaton tutkinta suoritetaan. Eräät jäsenvaltiot suorittavat tämäntyyppisiä tutkimuksia järjestelmällisesti, kun taas toisissa niitä suoritetaan epäjärjestelmällisesti ja pintapuolisesti. Teknisiä tutkimuksia koskevia IMO:n suosituksia noudatetaan hyvin vaihtelevasti. EU:n meriturvallisuuslainsäädännön suurena puutteena onkin, ettei siinä ole annettu selviä suuntaviivoja, joissa kaikilta jäsenvaltioilta edellytettäisiin samantasoista sitoutumista. Kansainvälisessä merenkulussa suurimpana huolenaiheena on edelleenkin se, että eräät lippuvaltiot eivät kykene suorittamaan tutkintaa heti onnettomuuden tai vaaratilanteen jälkeen. Vaikuttaa siltä, että juuri ne valtiot, joiden lippujen alla tapahtuu eniten onnettomuuksia, tekevät suhteellisesti vähiten tutkimuksia tai ainakin levittävät vähiten niiden tuloksia ja tekevät niistä niukimmin konkreettisia päätelmiä, eivätkä toimivaltaiset kansainväliset elimet puutu tähän mitenkään. Asiantuntijanlausuntojen tulosten julkistaminen Asiantuntijanlausuntojen tulokset esitetään komission laatimassa yksityiskohtaisessa vaikutusten arvioinnissa (ks. jäljempänä). Euroopan meriturvallisuusviraston keräämät tiedot ja asiantuntijanlausunnot ovat saatavissa sen verkkosivuilta (www.emsa.eu.int). - Vaikutusten analysointi Mahdollisia toimenpiteitä harkittaessa pohdittiin neljää vaihtoehtoa: 1) nykytilanteen säilyttäminen (”ei toimenpiteitä”); 2) muu kuin lainsäädäntöön liittyvä yhteisön aloite, jonka tavoitteena olisi kannustaa jäsenvaltioita noudattamaan IMO:n säännöstössä esitettyjä suosituksia vapaaehtoisesti; 3) EU:n 25 jäsenvaltion IMO:lle antama esitys siitä, että kansainvälisiä yleissopimuksia muutettaisiin sisällyttämällä niihin virallinen velvollisuus suorittaa tekniset tutkimukset merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen jälkeen; 4) selvät yhteisön suuntaviivat teknisten tutkimusten suorittamisesta ja kokemustenvaihdosta kaikkien vakavien merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden jälkeen. Analysoitaessa näiden vaihtoehtojen mahdollisia vaikutuksia todettiin seuraavaa: - Yhteisön lainsäädäntö on sopivin keino käsitellä onnettomuuksien ja vaaratilanteiden jälkeisten teknisten tutkimusten suorittamista meriturvallisuuspolitiikan puitteissa. - Valitun toteutusvälineen (direktiivi, jossa vahvistettuja perusperiaatteita jäsenvaltioiden on noudatettava merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden jälkeisissä teknisissä tutkimuksissa) olisi mahdollisimman pitkälle perustuttava IMO:n säännöstössä esitettyihin periaatteisiin ja suosituksiin. Ehdotetulla lainsäädännöllä olisi kuitenkin varmistettava ainakin vastaavanlainen kokemustenvaihto kuin ilmailualan lainsäädännöllä. - Tällä alalla tarvitaan kiireesti yhteisön toimia, koska tekniset tutkimukset kuuluvat politiikkaan, jolla pyritään estämään uudet suuret merionnettomuudet Euroopan unionissa. Vaikutusten arviointi sisältyy komission lainsäädäntö- ja työohjelmaan, ja se on saatavissa komission Internet-sivuilta seuraavasta osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/index_en.htm .” 3) EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ - Tiivistelmä ehdotetuista toimista Ehdotuksen yleisenä tavoitteena (1 artikla) on parantaa meriturvallisuutta ja estää uudet onnettomuudet. Samoin kuin ilmailualallakaan meriliikennealalla suoritettavien teknisten tutkimusten tavoitteena ei ole määrittää tai vielä vähemmän osoittaa siviili- tai rikosoikeudellista vastuuta vaan selvittää olosuhteet, joissa onnettomuus tai vaaratilanne on tapahtunut, sekä kyseisen tapahtuman syyt, jotta niistä voitaisiin oppia mahdollisimman paljon ja tällä tavoin voitaisiin parantaa meriturvallisuutta. Ehdotus on laadittu kansainvälisen merioikeuden sääntöjen sekä merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskevassa IMO:n säännöstössä esitettyjen määritelmien ja suositusten mukaisesti (2 ja 3 artikla). Ehdotuksessa yhteisön oikeuteen lisätään jäsenvaltioita koskeva velvollisuus suorittaa tekniset tutkimukset merionnettomuuksien jälkeen (5 ja 6 artikla). Ehdotuksessa vahvistetaan teknisten tutkimusten asema meriliikenteen alalla (4 artikla) vakinaistamalla tai perustamalla niitä suorittavat erityiselimet ja antamalla teknisille tutkijoille tutkintavaltuudet kolmansiin osapuoliin nähden (7 artikla). Lisäksi ehdotus sisältää säännökset jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä (8 artikla) sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisestä yhteistyöstä (9 artikla). Sillä pyritään myös varmistamaan todisteiden säilyttäminen (10 ja 11 artikla), kehittämään menettelyjä tutkintaraporttien laatimista, säilyttämistä ja suojaamista varten sekä varmistamaan kokemustenvaihto (12, 13, 14 ja 15 artikla). Lisäksi ehdotuksessa otetaan huomioon Euroopan meriturvallisuusviraston rooli tällä alalla asetuksen (EY) N:o 1406/2002 mukaisesti. - Oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 80 artiklan 2 kohta. - Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta noudatetaan, koska ehdotus koskee alaa, joka ei kuulu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Ehdotuksen tavoitteita ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin seuraavista syistä: Ennen kaikkea on tarpeen yhdenmukaistaa ja vahvistaa jäsenvaltioiden teknisissä tutkimuksissa noudattamia menettelyjä yhteisön tasolla, tehdä selvä ero teknisten turvallisuustutkimusten ja oikeudellisten tutkimusten välillä, nopeuttaa tutkijoiden pääsyä onnettomuuspaikalle, todisteiden saantia ja keskustelujen käyntiä asianomaisten kanssa sekä varmistaa tutkijoiden riippumattomuus valvontaviranomaisesta. EU:n meriturvallisuuslainsäädännön merkittäväksi puutteeksi on todettu se, että yhteisön tasolla ei ole selviä suuntaviivoja teknisistä tutkimuksista tai kokemustenvaihdosta, joilla pyritään ehkäisemään uudet suuret merionnettomuudet. Myös se, että kaikki jäsenvaltiot eivät ole sitoutuneet tähän toimintaan, vaikuttaa kielteisesti turvallisuustasoon sekä pyrkimyksiin ehkäistä vakavat onnettomuudet koko EU:ssa. Ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin yhteisön toimilla seuraavista syistä: Jos tavoitteena on ottaa oppia merionnettomuuksista ja merellä sattuneista vaaratilanteista ja parantaa siten meriturvallisuutta, on tehokkaampaa luoda koordinoitu verkko, jossa voidaan vaihtaa tietoja ja pyrkiä tarvittaessa yhteisin toimin toteamaan merionnettomuuksien riski ja ehkäisemään uudet onnettomuudet, kuin antaa yksittäisiä säännöksiä onnettomuuksien ja vaaratilanteiden olosuhteiden ja syiden selvittämisestä. Yhteisön toimilla varmistetaan, että kaikki jäsenvaltiot, joita merenkulkuasiat koskevat, suorittavat tekniset tutkimukset järjestelmällisellä tavalla merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen jälkeen. Suorittamalla tutkimukset yhteisten menetelmien mukaisesti, jotka vastaavat kansainvälisellä tasolla sovittuja periaatteita, varmistetaan tutkimusten laatu ja tehokkuus. Jäsenvaltioiden tutkintaelinten muodostamalla yhteistyöverkolla varmistetaan osaamisen levittäminen, keskinäinen tekninen apu ja tehokkaiden mekanismien perustaminen kokemustenvaihtoa varten vastaavien onnettomuuksien riskin poistamiseksi yhteisön tasolla. Tietokantajärjestelmän ja teknisten tietojen vaihtojärjestelmän perustaminen tuo lisäarvoa yksittäisiin toimiin, joita jäsenvaltiot toteuttavat ihmishenkien suojelemiseksi merellä ja merionnettomuuksien ympäristövaikutusten ehkäisemiseksi. Ehdotuksen soveltamisala rajoittuu sen varmistamiseen, että onnettomuuksien jälkeiset tutkimukset suoritetaan tehokkaasti ja kansainvälisen merioikeuden mukaisesti. Ehdotuksessa annetaan selkeät ohjeet siitä, miten IMO:n tätä tarkoitusta varten laatimat suositukset pannaan täytäntöön. Ehdotus on näin ollen toissijaisuusperiaatteen mukainen. - Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: Direktiiviehdotuksessa esitetään perusperiaatteet teknisten tutkimusten suorittamisesta merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden jälkeen. Jäsenvaltioiden tehtävänä on toteuttaa sopivimmat toimenpiteet, joilla varmistetaan näiden periaatteiden täytäntöönpano kansallisella tasolla. Ehdotus perustuu myös merenkulkua koskevien kansainvälisten yleissopimusten määräyksiin ja IMO:n suosituksiin, joita jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan. Ehdotetussa direktiivissä otetaan käyttöön näiden määräysten ja suositusten käytäntöön soveltamista koskevat vähimmäislaatuvaatimukset ja jätetään samalla riittävästi liikkumavaraa jäsenvaltioiden päätöksiä varten. Lisäksi ehdotuksella luodaan puitteet, jollaisia jäsenvaltioilla ei vielä ole, Euroopan tasolla harjoitettavaa keskinäistä yhteistyötä ja teknistä avunantoa varten. Ehdotus ei aiheuta taloudellisia eikä hallinnollisia rasitteita taloudellisille toimijoille tai kansalaisille. Jäsenvaltioiden, joilla ei ole vielä tarvittavia rakenteita merionnettomuuksien tutkintaa varten, on pyrittävä hallinnollisesti antamaan riittävät voimavarat kansallisten viranomaistensa käyttöön. Tämän ei kuitenkaan pitäisi koskea alue- tai paikallisviranomaisia. Teknisistä tutkimuksista saatujen kokemusten vaihto auttaa vastineeksi parantamaan laivastojen turvallisuutta ja merenkulun harjoittamista ja vähentää siten uusien onnettomuuksien ja vaaratilanteiden riskiä. - Säädöslajin valinta Ehdotettu säädös: direktiivi. Muut säädöslajit eivät tule kysymykseen seuraavista syistä: Yksi ehdotuksen päätavoitteista on laatia selkeät suuntaviivat merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden riippumattomasta tutkinnasta. Direktiivin avulla voidaan vahvistaa yleiset toimintaperiaatteet yhteisön lainsäädännössä ja jättää samalla mahdollisimman paljon liikkumavaraa jäsenvaltioiden tarpeellisista toimenpiteistä tekemiä päätöksiä varten. Muut mekanismit, kuten jäsenvaltioiden vapaaehtoinen yhteistyö tai itsesääntely (taloudellisten toimijoiden suorittamat tekniset tutkimukset), eivät olisi asianmukaisia. Öljysäiliöalusten Erikan ja Prestigen haaksirikkojen jälkeinen tilanne osoitti nimittäin hyvin selvästi kansainvälisen lainsäädännön puutteet ja vaikeudet, jotka EU:n jäsenvaltioiden oli voitettava saadakseen vakavien merionnettomuuksien jälkeiset tekniset tutkimukset päätökseen tyydyttävällä tavalla ja kohtuullisessa ajassa. 4) TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Lainsäädäntöehdotuksella ei ole vaikutusta yhteisön talousarvion toimintamenoihin. Sillä on kuitenkin jonkin verran vaikutusta hallintomenoihin, koska direktiivin täytäntöönpano on varmistettava asianmukaisella seurannalla. 5) LISÄTIEDOT - Voimassa olevan lainsäädännön kumoaminen Ehdotuksen hyväksyminen merkitsisi tiettyjen säännösten kumoamista. - Uudelleentarkastelu-/tarkistus-/raukeamislauseke Ehdotus sisältää tarkistuslausekkeen. Vastaavuustaulukko Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina kansalliset säännökset, joilla direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, sekä kyseisten säännösten ja direktiivin välinen vastaavuustaulukko. - Euroopan talousalue Ehdotus koskee ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa alaa, minkä vuoksi se on ulotettava koskemaan Euroopan talousaluetta. 2005/0240 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI meriliikennealan onnettomuuksien tutkinnan perusperiaatteista ja direktiivien 1999/35/EY ja 2002/59/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 80 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen[1], ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[2], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[3], noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä[4] sekä katsovat seuraavaa: (1) Euroopan meriliikenteen turvallisuus olisi pidettävä yleisesti korkealla tasolla, ja merionnettomuuksien ja merellä sattuvien vaaratilanteiden määrää olisi pyrittävä vähentämään kaikin tavoin. (2) Merionnettomuuksien ripeä tekninen tutkiminen parantaa meriturvallisuutta, koska sen avulla voidaan ehkäistä ihmishenkien menetykseen, alusten menetykseen ja meriympäristön pilaantumiseen johtaneiden onnettomuuksien toistuminen. (3) Euroopan parlamentti on meriturvallisuuden parantamista koskevassa päätöslauselmassaan[5] kehottanut komissiota antamaan direktiiviehdotuksen merionnettomuuksien tutkinnasta. (4) Vuonna 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen (UNCLOS)[6] 2 artiklassa vahvistetaan rantavaltioiden oikeus tutkia syyt niiden aluemerillä tapahtuviin merionnettomuuksiin, jotka voivat aiheuttaa vaaraa ihmishengelle tai ympäristölle, koskevat kyseisen rantavaltion etsintä- ja pelastusviranomaisia tai vaikuttavat muulla tavoin kyseiseen rantavaltioon. (5) UNCLOS-yleissopimuksen 94 artiklassa vahvistetaan, että lippuvaltiot tutkituttavat asianmukaisen pätevyyden omaavalla henkilöllä tai henkilöillä tietyt aavalla merellä tapahtuneet merivahingot tai merenkulkuonnettomuudet. (6) Ihmishengen turvallisuudesta merellä vuonna 1974 tehdyssä kansainvälisessä yleissopimuksessa (SOLAS-yleissopimuksen I luvun 21 sääntö), vuonna 1966 tehdyssä kansainvälisessä lastiviivayleissopimuksessa sekä alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä vuonna 1973 tehdyssä kansainvälisessä yleissopimuksessa vahvistetaan lippuvaltioiden velvollisuudet tutkia onnettomuudet ja toimittaa merkitykselliset tulokset Kansainväliselle merenkulkujärjestölle (IMO). (7) IMO:n velvoittavien asiakirjojen täytäntöönpanoa koskevassa säännöstössä [sen luonnoksessa][7] muistutetaan lippuvaltioiden velvollisuudesta varmistaa, että meriturvallisuutta koskevat tutkimukset teetetään tutkijoilla, joilla on asianmukainen pätevyys sekä merionnettomuuksiin ja merellä sattuviin vaaratilanteisiin liittyviä seikkoja koskeva asiantuntemus. Säännöstössä edellytetään myös, että lippuvaltiot ovat valmiita asettamaan tätä tarkoitusta varten käyttöön päteviä tutkijoita riippumatta siitä, missä onnettomuus tai vaaratilanne on tapahtunut. (8) Olisi otettava huomioon marraskuussa 1997 annetulla IMO:n yleiskokouksen päätöslauselmalla A.849 hyväksytty merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskeva säännöstö, jonka mukaan merionnettomuuksia ja merellä sattuneita vaaratilanteita koskeviin turvallisuustutkimuksiin sovelletaan yhteistä lähestymistapaa ja tällaisiin onnettomuuksiin ja vaaratilanteisiin vaikuttaneet tekijät määritetään valtioiden välisenä yhteistyönä. Lisäksi olisi otettava huomioon IMO:n meriturvallisuuskomitean yleiskirje 953, jossa esitetään ajantasaistetut määritelmät edellä mainitussa säännöstössä käytetyistä termeistä, sekä IMO:n päätöslauselmat A.861(20) ja MSC.163(78), joissa esitetään matkatietojen tallentimien määritelmä. (9) Pakollisesta katsastusjärjestelmästä säännöllisen ro-ro-alusliikenteen ja suurnopeusmatkustaja-alusliikenteen turvallisen harjoittamisen varmistamiseksi 29 päivänä huhtikuuta 1999 annetun neuvoston direktiivin 1999/35/EY[8] mukaan jäsenvaltioiden on määriteltävä omassa kansallisessa oikeusjärjestelmässään se, missä oikeudellisessa asemassa ne ja muut jäsenvaltiot, joita asia merkittävässä määrin koskee, voivat osallistua sellaisen merionnettomuuden tai vaaratilanteen tutkintaan, jossa on osallisena ro-ro-alus tai suurnopeusmatkustaja-alus, toimia siinä yhteistyössä tai, jos merionnettomuuksien tutkintasäännöstössä niin määrätään, suorittaa sen. (10) Alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta sekä neuvoston asetuksen 93/75/ETY kumoamisesta 27 päivänä kesäkuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/59/EY[9] mukaan jäsenvaltioiden on noudatettava merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskevaa IMO:n säännöstöä sekä varmistettava, että onnettomuustutkinnan tulokset julkaistaan mahdollisimman pian sen päättymisen jälkeen. (11) Sellaisten onnettomuuksien tai vaaratilanteiden tutkinta, joissa on mukana merialuksia tai satamassa tai muilla rajoitetuilla merialueilla olevia muita aluksia, olisi eturistiriitojen välttämiseksi teetettävä riippumattomalla elimellä tai yksiköllä tai riippumattoman elimen tai yksikön valvonnassa. (12) Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että niiden sisäinen oikeusjärjestelmä antaa niille ja mahdollisille muille jäsenvaltioille, joita asia merkittävässä määrin koskee, mahdollisuuden olla osallisena tai toimia yhteistyössä onnettomuuksien tutkinnassa tai suorittaa tutkinta merionnettomuuksien tutkintaa koskevan IMO:n säännöstön mukaisesti. (13) SOLAS-yleissopimuksen V luvun 20 säännössä edellytetään, että 1 päivänä heinäkuuta 2002 tai sen jälkeen rakennetuissa matkustaja-aluksissa ja muissa kuin matkustaja-aluksissa, joiden bruttovetoisuus on vähintään 3 000, on oltava matkatietojen tallentimet (VDR) onnettomuustutkinnan helpottamiseksi. Kun otetaan huomioon näiden laitteiden merkitys merionnettomuuksien ehkäisyä koskevan politiikan laadinnassa, niistä olisi järjestelmällisesti tehtävä pakollisia aluksilla, jotka harjoittavat kansallista tai kansainvälistä liikennettä ja käyvät yhteisön satamissa. (14) Matkatietojen tallennusjärjestelmän ja muiden elektroniikkalaitteiden antamia tietoja voidaan käyttää sekä jälkikäteen merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen syiden selvittämiseksi että ennalta ehkäisevästi kokemusten saamiseksi olosuhteista, jotka voivat johtaa tällaisiin tapauksiin. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tällaisia tietoja käytetään asianmukaisesti molempiin tarkoituksiin, jos niitä on saatavissa. (15) Aluksen lähettämät hätäkutsut tai mistä tahansa lähteestä saadut tiedot siitä, että alus tai aluksella olevat tai olleet henkilöt ovat vaarassa tai että henkilöt, aluksen rakenne tai ympäristö ovat suuressa vaarassa vahingoittua aluksen toimintaan liittyvän tapahtuman johdosta, olisi tutkittava tai muulla tavoin selvitettävä. (16) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1406/2002[10] mukaan Euroopan meriturvallisuusviraston (jäljempänä ’meriturvallisuusvirasto’) on tehtävä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa kehittääkseen teknisiä ratkaisuja ja tarjotakseen teknistä tukea yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanossa. Meriturvallisuusviraston erityisenä tehtävänä onnettomuustutkinnan alalla on helpottaa jäsenvaltioiden ja komission välistä yhteistyötä yhteisen menettelytavan kehittämisessä, jäsenvaltioiden erilaiset oikeusjärjestelmät asianmukaisesti huomioon ottaen, sovittujen kansainvälisten periaatteiden mukaisesti merionnettomuuksien tutkintaa varten. (17) Asetuksen (EY) N:o 1406/2002 mukaan meriturvallisuusviraston on helpotettava yhteistyötä jäsenvaltioiden tukemisessa vakavien merionnettomuuksien tutkintaan liittyvissä toimissa sekä laadittujen onnettomuustutkintaraporttien analysoimisessa. (18) Jäsenvaltioiden olisi otettava asianmukaisesti huomioon onnettomuutta tai vaaratilannetta koskevaan turvallisuustutkimukseen perustuvat turvallisuussuositukset. (19) Koska teknisen tutkinnan tavoitteena on estää uusien onnettomuuksien ja vaaratilanteiden syntyminen merellä, siinä tehtyjä päätelmiä ja turvallisuussuosituksia ei tulisi käyttää vastuun määrittämiseen tai syyllisyyden osoittamiseen. (20) Toiminnan tavoitteita, joita ovat meriturvallisuuden parantaminen yhteisössä ja uusien merionnettomuuksien riskin pienentäminen tällä tavoin, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten takia toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. (21) Tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY[11] mukaisesti, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Kohde Tämän direktiivin tarkoituksena on parantaa meriturvallisuutta ja pienentää siten uusien merionnettomuuksien riskiä: a) helpottamalla turvallisuustutkimuksen ripeää toteuttamista sekä merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden asianmukaista analysointia ja b) varmistamalla, että turvallisuustutkimuksista sekä korjaavia toimia koskevista ehdotuksista annetaan täsmällistä ja ajankohtaista tietoa. Tämän direktiivin mukaisissa tutkimuksissa ei saa olla kyse vastuun määrittämisestä eikä myöskään, jollei direktiivin tavoitteen saavuttaminen sitä edellytä, syyllisyyden osoittamisesta. 2 artikla Soveltamisala 1. Tätä direktiiviä sovelletaan merionnettomuuksiin, merellä sattuviin vaaratilanteisiin ja hätäkutsuihin, a) joissa on mukana jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivia aluksia tai b) jotka tapahtuvat alueilla, joilla jäsenvaltioilla on oikeus käyttää lainkäyttövaltaansa, tai c) jotka koskevat jäsenvaltioiden muita merkittäviä etuja. 2. Tätä direktiiviä ei sovelleta merionnettomuuksiin, merellä sattuviin vaaratilanteisiin ja hätäkutsuihin, joissa on mukana ainoastaan: a) sota- tai joukkojenkuljetusaluksia tai muita aluksia, jotka ovat jäsenvaltion omistuksessa tai käytössä ja joita käytetään ainoastaan valtion muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin; b) aluksia, jotka eivät kulje konevoimalla, alkeellista rakennetta olevia puualuksia tai huvialuksia ja -veneitä, jollei niillä ole miehistöä ja jollei niillä kuljeteta enempää kuin kahtatoista matkustajaa kaupallisessa tarkoituksessa; c) sisävesillä käytettäviä sisävesialuksia; d) alle 24 metrin pituisia kalastusaluksia; e) kiinteitä avomeriyksikköjä. 3 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1. ’SOLAS-yleissopimuksella’ ihmishengen turvallisuudesta merellä vuonna 1974 tehtyä kansainvälistä yleissopimusta (SOLAS 74), sellaisena kuin se on muutettuna vuosina 1978 ja 1988 tehdyillä pöytäkirjoilla; ’IMO:n säännöstöllä’ Kansainvälisen merenkulkujärjestön 27 päivänä marraskuuta 1997 annetulla yleiskokouksen päätöslauselmalla A.849 hyväksymää merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaa koskevaa säännöstöä. 2. Seuraavat käsitteet on tulkittava IMO:n säännöstössä esitettyjen määritelmien mukaisesti: a) ’merionnettomuus’; b) ’hyvin vakava onnettomuus’; c) ’merellä sattunut vaaratilanne’; d) ’merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskeva turvallisuustutkimus’; e) ’valtio, jota asia merkittävässä määrin koskee’. 3. Käsitteet ’vakava vaaratilanne’ ja ’lievempi vaaratilanne’ on tulkittava IMO:n meriturvallisuuskomitean yleiskirjeessä 953 esitettyjen ajantasaistettujen määritelmien mukaisesti. 4. Käsitteet ’ro-ro-alus’ ja ’suurnopeusmatkustaja-alus’ on tulkittava direktiivin 1999/35/EY 2 artiklassa esitettyjen määritelmien mukaisesti. 5. ’Tutkintaa johtavalla jäsenvaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jonka edellytetään suorittavan turvallisuustutkimuksen tai, jos asia koskee merkittävässä määrin useampaa kuin yhtä valtiota, johtavan turvallisuustutkimusta tämän direktiivin mukaisesti. 6. Käsite ’matkatietojen tallennin’ (voyage data recorder, VDR) on tulkittava IMO:n päätöslauselmissa A.861(20) ja MSC.163(78) esitetyn määritelmän mukaisesti. 7. ’Hätäkutsulla’ tarkoitetaan aluksesta annettua signaalia tai mistä tahansa lähteestä saatua tietoa, joka osoittaa, että alus tai sillä olevat tai olleet henkilöt ovat merihädässä. 8. ’Turvallisuussuosituksella’ tarkoitetaan ehdotusta, jonka esittää jompikumpi seuraavista: a) merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskevaa turvallisuustutkimusta suorittavan tai johtavan valtion tutkintaelin kyseisestä tutkimuksesta saatujen tietojen pohjalta tai, tapauksen mukaan; b) komissio abstraktien tietojen analysoinnin pohjalta. 4 artikla Turvallisuustutkimusten asema 1. Jäsenvaltioiden on oman kansallisen oikeusjärjestelmänsä mukaisesti vahvistettava merionnettomuuksia tai merellä sattuneita vaaratilanteita koskevien turvallisuustutkimusten suorittamista koskevat säännöt. Tällöin niiden on varmistettava, että turvallisuustutkimukset: a) ovat riippumattomia rikostutkimuksista ja muista rinnakkaisista tutkimuksista, joka suoritetaan vastuun määrittämiseksi tai syyllisyyden osoittamiseksi; b) eivät esty, keskeydy tai viivästy tällaisten tutkimusten vuoksi. 2. Jäsenvaltioiden vahvistamissa säännöissä on oltava säännökset, jotka antavat mahdollisuuden: a) tehdä yhteistyötä ja antaa keskinäistä apua muiden jäsenvaltioiden johtamissa merionnettomuuksia tai merellä sattuneita vaaratilanteita koskevissa turvallisuustutkimuksissa tai antaa toisen jäsenvaltion tehtäväksi johtaa tällaista tutkintaa tämän direktiivin säännösten mukaisesti ja b) koordinoida tiiviissä yhteistyössä komission kanssa omien tutkintaelintensä toimia siinä määrin kuin on tarpeen tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi. 5 artikla Tutkintavelvollisuus 1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että 8 artiklassa tarkoitettu tutkintaelin suorittaa tutkinnan sellaisten merellä sattuneiden vakavien tai hyvin vakavien onnettomuuksien jälkeen, a) joissa on ollut mukana kyseisen jäsenvaltion lipun alla purjehtiva alus, riippumatta siitä, missä onnettomuus on tapahtunut; tai b) jotka ovat tapahtuneet alueilla, joilla kyseisellä jäsenvaltiolla on oikeus käyttää lainkäyttövaltaansa, riippumatta siitä, minkä lipun alla onnettomuudessa mukana ollut alus tai alukset purjehtivat; tai c) jotka koskevat merkittävässä määrin kyseistä jäsenvaltiota, riippumatta siitä, missä onnettomuus on tapahtunut ja minkä lipun alla siinä mukana ollut alus tai alukset purjehtivat. 2. Vakavien ja hyvin vakavien onnettomuuksien tutkimisen lisäksi 8 artiklassa tarkoitetun tutkintaelimen on päätettävä lievemmän merionnettomuuden, merellä sattuneen vaaratilanteen tai hätäkutsun jälkeen, onko siitä tehtävä turvallisuustutkimus, selvitettyään alustavasti kyseisen tapauksen tosiseikat. Päätöksessään sen on otettava huomioon onnettomuuden tai vaaratilanteen vakavuus, alus- ja/tai lastityyppi hätäkutsun yhteydessä ja/tai etsintä- ja pelastusviranomaisten mahdolliset vaatimukset. 3. Turvallisuustutkimusten suorittamisen laajuudesta ja käytännön järjestelyistä päättää tutkintaa johtavan jäsenvaltion tutkintaelin yhteistyössä muiden sellaisten valtioiden vastaavien elinten kanssa, joita asia merkittävässä määrin koskee, tavalla, jonka se katsoo parhaiten edistävän tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamista ja ehkäisevän uudet onnettomuudet ja vaaratilanteet. 4. Turvallisuustutkimuksissa on noudatettava yhteistä menettelytapaa, joka on kehitetty merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden tutkintaan asetuksen (EY) N:o 1406/2002 2 artiklan e alakohdan mukaisesti. Menettelytavan hyväksymisestä tai muuttamisesta on tätä direktiiviä sovellettaessa päätettävä 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 5. Turvallisuustutkimus on aloitettava niin pian kuin on käytännössä mahdollista merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen jälkeen. 6 artikla Ilmoitusvelvollisuus Jäsenvaltion on vaadittava kansallisen oikeusjärjestelmänsä puitteissa, että vastuuviranomaiset ja/tai asianomaiset osapuolet viipymättä ilmoittavat kyseisen jäsenvaltion tutkintaelimelle kaikista onnettomuuksista, vaaratilanteista ja hätäkutsuista, jotka kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan. 7 artikla Yhteiset turvallisuustutkimukset 1. Kun on kyse vakavista ja hyvin vakavista onnettomuuksista, jotka koskevat merkittävässä määrin kahta tai useampaa jäsenvaltiota, kyseisten jäsenvaltioiden on sovittava nopeasti, mikä niistä on tutkintaa johtava jäsenvaltio. Jäsenvaltioiden on pidättäydyttävä suorittamasta rinnakkaisia turvallisuustutkimuksia, jotka koskevat samaa merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta. Niiden on pidättäydyttävä kaikista toimenpiteistä, jotka voivat vaarantaa tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan turvallisuustutkimuksen suorittamisen. 2. Jäsenvaltio voi antaa merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskevan turvallisuustutkimuksen johtamisen yhteisestä suostumuksesta toisen jäsenvaltion tehtäväksi. Se voi myös pyytää toista jäsenvaltiota osallistumaan tällaiseen tutkimukseen. 3. Jos ro-ro-alus tai suurnopeusmatkustaja-alus on osallisena merionnettomuudessa, merellä sattuvassa vaaratilanteessa tai hätäkutsussa, tutkintamenettelyn aloittaa se jäsenvaltio, jonka vesillä onnettomuus tai vaaratilanne sattuu, tai jos se sattuu aluevesien ulkopuolella, se jäsenvaltio, jossa alus on viimeksi käynyt. Kyseinen valtio on vastuussa tutkinnasta sekä yhteensovittamisesta muiden jäsenvaltioiden kanssa, joita asia merkittävässä määrin koskee, kunnes on sovittu yhteisesti, mikä niistä on tutkintaa johtava valtio. 8 artikla Tutkintaelimet 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että merionnettomuuksia tai merellä sattuneita vaaratilanteita koskevat turvallisuustutkimukset suoritetaan puolueettoman pysyvän tutkintaelimen tai -yksikön vastuulla (jäljempänä ’tutkintaelin’) ja että tutkimukset teetetään tutkijoilla, joilla on asianmukainen pätevyys sekä merionnettomuuksiin ja merellä sattuviin vaaratilanteisiin liittyviä seikkoja koskeva asiantuntemus. Tutkintaelimen on oltava toiminnallisesti riippumaton erityisesti niistä kansallisista viranomaisista, joiden vastuualueeseen kuuluvat merikelpoisuus, todistuskirjojen antaminen, tarkastaminen, miehitys, turvallinen navigointi, huolto, meriliikenteen ohjaus, satamavaltioiden suorittama valvonta ja merisatamien toiminta, sekä yleisesti kaikista muista osapuolista, joiden edut saattaisivat olla ristiriidassa kyseiselle tutkintaelimelle tai -yksikölle uskotun tehtävän kanssa. 2. Tutkintaelimen on varmistettava, että yksittäisillä tutkijoilla on käytännön tietoja ja käytännön kokemusta niiltä aloilta, jotka liittyvät heidän tavanomaisiin tutkintatehtäviinsä. Lisäksi sen on varmistettava, että sopivaa asiantuntemusta saadaan tarvittaessa nopeasti käyttöön. 3. Tutkintaelimelle annettuja tehtäviä voidaan laajentaa meriturvallisuuteen liittyvien tietojen keräämiseen ja analysointiin erityisesti ennalta ehkäisevässä tarkoituksessa, jos kyseiset toimet eivät vaikuta tutkintaelimen riippumattomuuteen eikä niihin liity vastuuta sääntelyä, hallintoa tai standardointia koskevista asioista. 4. Kunkin jäsenvaltion on omassa kansallisessa oikeusjärjestelmässään ja tarvittaessa yhteistyössä oikeudellisesta tutkinnasta vastaavien viranomaisten kanssa vaadittava, että kyseisen jäsenvaltion tutkintaelimen tai muun sellaisen tutkintaelimen tutkijoille, jonka tehtäväksi se on antanut tutkinnan, annetaan valtuudet: a) päästä vapaasti asianomaisille alueille tai onnettomuuspaikoille sekä aluksille, hylkyihin ja rakenteisiin, lasti, varusteet ja hylkytavara mukaan luettuina; b) varmistaa todisteiden välitön luettelointi sekä hylyn, hylkytavaran tai muiden osien tai aineiden valvottu etsintä ja siirtäminen tutkimista tai analysointia varten; c) vaatia b alakohdassa tarkoitettujen seikkojen tutkimista tai analysointia ja saada tällaisten tutkimusten tai analyysien tulokset vapaasti käyttöönsä; d) saada vapaasti käyttöönsä alusta, matkaa, lastia, miehistöä tai muita henkilöitä, kohteita, asianhaaroja tai olosuhteita koskevaa informaatiota ja tallennettuja tietoja, mukaan luettuna matkatietojen tallentimen (VDR) tiedot, sekä kopioida ja käyttää niitä; e) saada vapaasti käyttöönsä uhrien ruumiita koskevat tutkimustulokset ja uhrien ruumiista otettuja näytteitä koskevat koetulokset; f) vaatia ja saada vapaasti käyttöönsä alukseen toimintaan osallistuneita tai muita asianomaisia henkilöitä koskevat tutkimustulokset ja heistä otettuja näytteitä koskevat koetulokset; g) kuulla todistajia sellaisten henkilöiden poissa ollessa, joiden etujen tutkijat katsovat vaikeuttavan turvallisuustutkimusta; h) saada käyttöönsä lippuvaltion, alusten omistajien, luokituslaitosten ja muiden asianomaisten osapuolten hallussa olevat katsastuspöytäkirjat ja merkitykselliset tiedot, jos kyseiset osapuolet tai niiden edustajat ovat sijoittautuneet kyseiseen jäsenvaltioon; i) pyytää apua kyseisten valtioiden asianomaisilta viranomaisilta, kuten lippu- ja satamavaltion katsastajilta, merivartioston virkamiehiltä, alusliikennepalvelun tarjoajilta, etsintä- ja pelastusyksiköiltä, luotseilta tai muulta satama- tai merenkulkuhenkilöstöltä. 5. Tutkintaelimen on voitava ryhtyä välittömästi toimiin, ilmoitettiinpa sille milloin tahansa onnettomuudesta, ja sen on saatava riittävästi voimavaroja tehtäviensä itsenäiseen suorittamiseen. Tutkintaelimen tutkijoille on annettava sellainen asema, joka takaa heille tarvittavan riippumattomuuden. 6. Tutkintaelin voi yhdistää tämän direktiivin mukaiset tehtävänsä muita tapahtumia kuin merionnettomuuksia koskevaan tutkintatyöhön sillä ehdolla, että tällaiset tutkimukset eivät vaaranna sen riippumattomuutta. 9 artikla Tietojen salassapito Jäsenvaltioiden on varmistettava, että seuraavia tietoja ei anneta saataville muihin tarkoituksiin kuin turvallisuustutkimukseen, paitsi jos kyseisen valtion asianomainen oikeusviranomainen päättää, että tietojen ilmaiseminen on tärkeämpää kuin ne haitalliset kansalliset ja kansainväliset vaikutukset, joita tällaisella toimella voi olla kyseiseen tutkimukseen tai tuleviin tutkimuksiin: a) todistajanlausunnot sekä muut lausunnot, selonteot ja muistiinpanot, jotka tutkintaelin on hankkinut tai saanut turvallisuustutkimuksen aikana; b) tiedot, joista ilmenee turvallisuustutkimuksen yhteydessä todisteita esittäneiden henkilöiden henkilöllisyys; c) onnettomuudessa tai vaaratilanteissa mukana olleita henkilöitä koskevat lääketieteelliset tai yksityiset tiedot. 10 artikla Pysyvä yhteistyöjärjestelmä 1. Jäsenvaltioiden on tiiviissä yhteistyössä komission kanssa perustettava pysyvä yhteistyöjärjestelmä, jonka avulla niiden merionnettomuuksia tai merellä sattuneita vaaratilanteita koskevia turvallisuustutkimuksia tekevät elimet voivat tehdä yhteistyötä toistensa ja komission kanssa siinä määrin kuin on tarpeen tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi. 2. Pysyvän yhteistyöjärjestelmän työjärjestyksestä ja sen vaatimista organisaatiojärjestelyistä päätetään 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. 3. Pysyvässä yhteistyöjärjestelmässä jäsenvaltioiden tutkintaelimet ja komissio sopivat erityisesti parhaista yhteistyömuodoista, jotka antavat mahdollisuuden: a) jakaa toimitilat, laitteet ja välineet, joita tarvitaan aluksen hylyn, laitteiden ja muiden turvallisuustutkimuksen kannalta merkityksellisten esineiden tekniseen tutkimiseen, mukaan luettuna tietojen kerääminen matkatietojen tallentimista ja muista elektroniikkalaitteista ja näiden tietojen arviointi; b) tarjota keskinäistä teknistä yhteistyötä tai asiantuntemusta, jota tarvitaan erityistehtävien suorittamiseen; c) hankkia ja jakaa tietoja, joita tarvitaan onnettomuustietojen analysoinnissa ja asianmukaisten turvallisuussuositusten laadinnassa yhteisön tasolla; d) laatia yhteiset periaatteet turvallisuussuositusten seurannalle ja tutkintamenetelmien mukauttamiselle tekniikan ja tieteen kehitykseen; e) laatia luottamuksellisuutta koskevat säännöt todistajanlausuntojen jakamista ja tietojenkäsittelyä varten; f) järjestää tarvittaessa asianmukaista koulutusta yksittäisille tutkijoille; g) edistää yhteistyötä kolmansien maiden tutkintaelinten tai -yksikköjen ja merionnettomuuksia tutkivien kansainvälisten organisaatioiden kanssa tämän direktiivin piiriin kuuluvilla aloilla. 4. Jäsenvaltion, jonka laitteistoja tai palveluja alus on käyttänyt tai olisi tavallisesti käyttänyt ennen onnettomuutta tai vaaratilannetta ja jolla on tutkinnan kannalta olennaisia tietoja, on annettava tällaiset tiedot tutkintaa suorittavalle tutkintaelimelle. 11 artikla Kustannukset Jäsenvaltioiden on kaikin tavoin pyrittävä välttämään maksun perimistä sellaisen avun antamisesta, jota toiset jäsenvaltiot pyytävät tämän direktiivin mukaisten turvallisuustutkimusten suorittamiseen. 12 artikla Yhteistyö kolmansien maiden kanssa, joita asia merkittävässä määrin koskee 1. Jäsenvaltioiden on mahdollisimman laajalti tehtävä merionnettomuuksien tutkinnassa yhteistyötä kolmansien maiden kanssa, joita asia merkittävässä määrin koskee. 2. Kolmansille maille, joita asia merkittävässä määrin koskee, on yhteisestä sopimuksesta annettava lupa osallistua jäsenvaltion tämän direktiivin mukaisesti johtamaan turvallisuustutkimukseen missä tahansa tutkimuksen vaiheessa. 3. Yhteistyö, jota jäsenvaltio tekee sellaisen kolmannen maan suorittamassa tutkinnassa, jota asia merkittävässä määrin koskee, ei rajoita tämän direktiivin mukaisten merionnettomuuksia tai merellä sattuneita vaaratilanteita koskeville turvallisuustutkimuksille asetettujen suoritus- ja raportointivaatimusten soveltamista. 13 artikla Todisteiden säilyttäminen Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja hätäkutsujen osapuolet pyrkivät kaikin tavoin: a) säilyttämään kaikki tiedot, jotka on saatu merikartoista, laivapäiväkirjoista sekä sähköisistä ja magneettisista ääni- ja kuvatallenteista, mukaan luettuina matkatietojen tallentimista ja muista elektroniikkalaitteista saadut tiedot, jotka liittyvät onnettomuutta edeltäneeseen ajanjaksoon, onnettomuusajankohtaan ja onnettomuuden jälkeiseen ajanjaksoon; b) estämään tällaisten tietojen päällekirjoituksen tai muunlaisen muuttamisen; c) estämään häiriöitä muille laitteille, joita voidaan kohtuuden rajoissa pitää onnettomuuden tutkinnan kannalta tarpeellisina; d) ripeästi keräämään ja säilyttämään kaikki todisteet merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskevia turvallisuustutkimuksia varten. 14 artikla Onnettomuusraportit 1. Tämän direktiivin mukaisesti suoritetuista merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskevista turvallisuustutkimuksista on julkaistava liitteessä I esitettyjen ohjeiden mukainen raportti. 2. Tutkintaelimen on parhaansa mukaan pyrittävä antamaan kyseinen raportti yleisön saataville 12 kuukauden kuluessa päivästä, jona onnettomuus tai vaaratilanne on sattunut. Jos loppuraporttia ei pystytä laatimaankyseisessä ajassa, 12 kuukauden kuluessa mainitusta päivästä on julkaistava väliraportti. 3. Tutkintaa johtavan jäsenvaltion tutkintaelimen on lähetettävä loppuraportista tai väliraportista kopio komissiolle. Sen on otettava huomioon komission mahdolliset huomautukset siitä, miten raportin laatua voidaan parantaa, jotta raportti edistäisi mahdollisimman hyvin tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamista. 15 artikla Turvallisuussuositukset 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne, joille tutkintaelinten antamat turvallisuussuositukset on osoitettu, ottavat ne asianmukaisesti huomioon ja että suositusten pohjalta ryhdytään tarvittaessa yhteisön ja kansainvälisen oikeuden mukaisiin toimiin. 2. Tutkintaelin tai komissio antaa tarvittaessa turvallisuussuosituksia abstraktin tietoanalyysin pohjalta. 3. Turvallisuussuosituksessa tai väliaikaisessa suosituksessa ei tule missään tapauksessa osoittaa onnettomuuteen liittyvää syyllisyyttä tai vastuuta. 16 artikla Varhaisvaroitusjärjestelmä Jos jäsenvaltion tutkintaelin katsoo merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen tutkinnan missä tahansa vaiheessa, että uusien onnettomuuksien vaaran torjumiseksi on toteutettava kiireellisiä toimia yhteisön tasolla, sen on nopeasti ilmoitettava komissiolle tarpeesta antaa varhaisvaroitus. Komissio tutkii asian viipymättä ja antaa tarvittaessa varoituksen kaikkien muiden jäsenvaltioiden vastuuviranomaisille, merenkulkualalle ja muille asianomaisille osapuolille. 17 artikla Eurooppalainen merionnettomuustietokanta 1. Merionnettomuuksia ja merellä sattuneita vaaratilanteita koskevat tiedot on tallennettava ja analysoitava eurooppalaisen sähköisen tietokannan avulla, jonka komissio perustaa ja jota kutsutaan merionnettomuuksia koskevaksi eurooppalaiseksi tietojärjestelmäksi (European Marine Casualty Information Platform, EMCIP). 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viranomaiset, joilla on oikeus käyttää kyseistä tietokantaa. 3. Jäsenvaltioiden tutkintaelinten on ilmoitettava komissiolle merionnettomuuksista ja merellä sattuneista vaaratilanteista liitteessä II esitetyn mallin mukaisesti. Niiden on myös toimitettava komissiolle merionnettomuuksia tai merellä sattuneita vaaratilanteita koskevista turvallisuustutkimuksista saadut tiedot EMCIP-tietokantamallin mukaisesti. 4. Komissio tiedottaa jäsenvaltioiden tutkintaelimille ilmoitus- ja raportointimenettelyjä koskevista vaatimuksista ja aikataulusta. 18 artikla Komitea 1. Komissiota avustaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2099/2002[12] 3 artiklalla perustettu meriturvallisuutta ja alusten aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemistä käsittelevä komitea (COSS-komitea). 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset. Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kahdeksi kuukaudeksi. 3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä. 19 artikla Muutosvaltuudet Komissio voi 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen ja tässä direktiivissä asetetuissa rajoissa ajantasaistaa tässä direktiivissä esitettyjä määritelmiä ja viittauksia yhteisön säädöksiin ja IMO:n asiakirjoihin mukauttaakseen ne voimaan tulleisiin yhteisön tai IMO:n toimenpiteisiin. Komissio voi myös muuttaa liitteitä samaa menettelyä noudattaen. 20 artikla Lisätoimenpiteet Tämän direktiivin säännökset eivät estä jäsenvaltiota toteuttamasta meriturvallisuutta koskevia lisätoimenpiteitä, jotka eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, edellyttäen, että kyseiset toimenpiteet eivät ole tämän direktiivin vastaisia eivätkä estä mitenkään sen tavoitteiden saavuttamista. 21 artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. 22 artikla Muutokset voimassa oleviin säädöksiin 1. Poistetaan direktiivin 1999/35/EY 12 artikla. 2. Poistetaan direktiivin 2002/59/EY 11 artikla. 23 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään […]. Niiden on toimitettava nämä säännökset kirjallisina komissiolle viipymättä sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 24 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . 25 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä […] Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja […] […] LIITE I Turvallisuustutkimusraportin muoto ja sisältö Johdanto Tässä osassa ilmoitetaan, mikä on turvallisuustutkimuksen ainoa tavoite, ja todetaan, että turvallisuussuositus ei missään tapauksessa luo oletusta vastuusta tai syyllisyydestä eikä raportin sisällössä tai tyylissä ole pyritty siihen, että raporttia käytettäisiin oikeuskäsittelyssä. (Raportissa ei saa viitata todistajanlausuntoihin eikä liittää ketään raportissa mainittua henkilöä sellaiseen henkilöön, joka on ollut tutkimuksen aikana todistajana.) 1. Tiivistelmä Tässä osassa esitetään merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskevat perustiedot: mitä tapahtui; miten, missä ja milloin se tapahtui; aiheuttiko tapahtuma kuolonuhreja ja loukkaantumisia ja vahingoittiko se alusta, lastia, kolmansia osapuolia tai ympäristöä. 2. Tosiseikat Tämä osa koostuu erillisistä jaksoista, joissa esitetään riittävä määrä tutkintaelimen tosiseikkoina pitämiä tietoja, joiden perusteella voidaan täyttää kaikki eurooppalaisen merionnettomuustietokannan asianomaiset tietokentät, tukea analyysiä ja helpottaa asian ymmärtämistä. Jaksoissa esitetään ainakin seuraavat tiedot: 2.1 Alusta koskevat tiedot - aluksen lippu / alusrekisteri; - aluksen tunnistetiedot; - aluksen pääominaisuudet; - omistus ja hallinta; - rakennetiedot; - vähimmäismiehitys; - sallittu lasti. 2.2 Matkaa koskevat tiedot - käyntisatamat; - matkatyyppi; - lastitiedot; - miehitys. 2.3 Merionnettomuutta tai merellä sattunutta vaaratilannetta koskevat tiedot - merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen laji; - päivämäärä ja kellonaika; - merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen sijainti ja tapahtumapaikka; - ulkoiset ja sisäiset olosuhteet; - aluksen toiminta ja matkaosuus; - paikka aluksella; - inhimilliset tekijät; - seuraukset (ihmisille, alukselle, lastille, ympäristölle ja muille). 2.4 Maissa olevien viranomaisten osallistuminen ja pelastustoimet - ketkä osallistuivat; - mitä keinoja käytettiin; - kuinka nopeasti reagoitiin; - toteutetut toimet; - saavutetut tulokset. Raportin tässä osassa esitetään tarvittavien tausta- ja muiden tietojen lisäksi tulokset, jotka on saatu asianomaisista tutkimuksista tai kokeista sekä turvallisuustoimista, jotka on jo mahdollisesti toteutettu uusien merionnettomuuksien ehkäisemiseksi. 3. Tapahtumaselostus Merionnettomuus tai merellä sattunut vaaratilanne rekonstruoidaan tässä osassa aikajärjestyksessä sarjana tapahtumia, jotka johtivat onnettomuuteen tai vaaratilanteeseen, sattuivat sen aikana ja sen jälkeen. Siinä rekonstruoidaan myös kunkin tekijän (henkilöiden, materiaalien, ympäristön, laitteiden tai ulkoisten tekijöiden) osuus. Tapahtumaselostuksen käsittämä ajanjakso riippuu niiden tapahtumien ajankohdasta, joilla oli suoranainen vaikutus merionnettomuuteen tai merellä sattuneeseen vaaratilanteeseen. 4. Analyysi Tämä osa koostuu erillisistä jaksoista, joissa analysoidaan kutakin onnettomuuteen tai vaaratilanteeseen liittynyttä tapahtumaa ja esitetään huomautuksia tutkinnan aikana tehtyjen tutkimusten ja kokeiden tuloksista sekä turvallisuustoimista, jotka on jo mahdollisesti toteutettu uusien merionnettomuuksien ehkäisemiseksi. Näissä jaksoissa on käsiteltävä muun muassa seuraavia seikkoja: - onnettomuustapahtuman tausta ja olosuhteet; - inhimilliset erehdykset ja laiminlyönnit, tapahtumat, joihin on liittynyt vaarallisia aineita, ympäristövaikutukset, laiteviat ja ulkoiset tekijät; - tapahtumaan vaikuttaneet tekijät, jotka liittyvät henkilösidonnaisiin toimintoihin, aluksen toimintoihin, maissa harjoitettavaan hallintaan tai sääntelyyn. Analyysin ja huomautusten pohjalta raportissa voidaan tehdä loogisia päätelmiä, joissa esitetään kaikki osatekijät, mukaan luettuina riskitekijät, joiden osalta katsotaan, että onnettomuuksien ehkäisemiseen ja/tai niiden seurausten poistamiseen tai lieventämiseen tähtäävät nykyiset torjuntakeinot ovat riittämättömiä tai niitä ei ole ollenkaan. 5. Päätelmät Tämä osa sisältää tiivistelmän tekijöistä, joiden on todettu vaikuttaneen onnettomuuteen tai vaaratilanteeseen, sekä puuttuvista tai riittämättömistä torjuntakeinoista (materiaalit, toiminnot, merkinnät tai menettelyt), joiden vuoksi on kehitettävä turvallisuustoimia uusien merionnettomuuksien ehkäisemiseksi. 6. Turvallisuussuositukset Tässä osassa esitetään tarpeen mukaan turvallisuussuosituksia, jotka perustuvat tehtyyn analyysiin ja päätelmiin ja koskevat erityisaloja, kuten lainsäädäntöä, suunnittelua, menettelyjä, tarkastuksia, hallintaa, työterveyttä ja -turvallisuutta, koulutusta, korjaustöitä, huoltoa, maista käsin tarjottavaa tukea ja pelastustoimia. Turvallisuussuositukset, joiden tavoitteena on ehkäistä uudet merionnettomuudet, osoitetaan niille, joilla on parhaat edellytykset panna ne täytäntöön, kuten alusten omistajille, laivanisännille, hyväksytyille laitoksille, merenkulkuviranomaisille, alusliikennepalveluille, pelastuspalveluille, kansainvälisille merenkulkujärjestöille ja Euroopan unionin toimielimille. Tässä osassa esitetään myös mahdolliset väliaikaiset turvallisuussuositukset, jotka on annettu turvallisuustutkimuksen aikana. 7. Lisäykset Tarpeen mukaan raporttiin liitetään seuraavan luettelon mukaisesti (luettelo ei ole tyhjentävä) paperimuodossa ja/tai sähköisessä muodossa: - valokuvat, liikkuvat kuvat, äänitteet, merikartat, piirrokset; - sovellettavat normit; - käytetyt tekniset termit ja lyhenteet; - erityiset turvallisuusselvitykset; - muut tiedot. LIITE II MERIONNETTOMUUDESTA TAI MERELLÄ SATTUNEESTA VAARATILANTEESTA ILMOITETTAVAT TIEDOT (Osa merionnettomuuksia koskevaa eurooppalaista tietojärjestelmää) 01. Asiasta vastaava jäsenvaltio / yhteyshenkilö 02. Tutkinnan suorittava jäsenvaltio 03. Jäsenvaltion rooli 04. Rannikkovaltio, johon onnettomuus tai vaaratilanne vaikuttaa 05. Niiden valtioiden lukumäärä, joita asia merkittävässä määrin koskee 06. Valtiot, joita asia merkittävässä määrin koskee 07. Ilmoittava taho 08. Ilmoituksen kellonaika 09. Ilmoituksen päivämäärä 10. Aluksen nimi 11. IMO-tunnistenumero/kirjaintunnus 12. Aluksen lippu 13. Merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen laji 14. Alustyyppi 15. Merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen päivämäärä 16. Merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen kellonaika 17. Sijainti leveysasteina 18. Sijainti pituusasteina 19. Merionnettomuuden tai merellä sattuneen vaaratilanteen tapahtumapaikka 20. Lähtösatama 21. Määräsatama 22. Liikennejakojärjestelmä 23. Matkaosuus 24. Aluksen toiminta 25. Paikka aluksella 26. Kuolonuhrit: - Miehistö - Matkustajat - Muut 27. Vakavat loukkaantumiset: - Miehistö - Matkustajat - Muut 28. Ympäristön pilaantuminen 29. Aluksen vauriot 30. Lastivahingot 31. Muut vahingot 32. Lyhyt kuvaus merionnettomuudesta tai merellä sattuneesta vaaratilanteesta Huomautus: Jos numero on alleviivattu, tiedot on ilmoitettava jokaisesta merionnettomuudessa tai merellä sattuneessa vaaratilanteessa mukana olleesta aluksesta, jos niitä on ollut useampi kuin yksi. SÄÄDÖKSEEN LIITTYVÄ RAHOITUSSELVITYS 1. EHDOTUKSEN NIMI: Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi meriliikennealan onnettomuuksien tutkinnan perusperiaatteista ja direktiivien 1999/35/EY ja 2002/59/EY muuttamisesta. 2. LUOKITTELU TOIMINTOPERUSTEISESSA JOHTAMIS- JA BUDJETOINTI JÄRJESTELMÄSSÄ Toimintalohko: energia ja liikenne. Toiminnot: Meri- ja sisävesiväylien liikenne, intermodaalisuus. 3. BUDJETTIKOHTA/-KOHDAT 3.1 Budjettikohdat (toimintamäärärahat sekä niihin liittyvät teknisen ja hallinnollisen avun määrärahat (entiset BA-budjettikohdat)) ja budjettinimikkeet: Eivät koske tätä ehdotusta. 3.2 Toiminnan ja sen rahoitusvaikutusten kesto: Ei koske tätä ehdotusta. 3.3 Budjettitiedot (rivejä lisätään tarvittaessa): Eivät koske tätä ehdotusta. Budjetti-kohta | Menolaji | Uusi | EFTA osallistuu | Ehdokasmaat osallistuvat | Rahoitusnäkymien otsake | Pakoll./ ei-pakoll. | JM[13]/ EI-JM[14] | KYLLÄ/EI | KYLLÄ/EI | KYLLÄ/EI | nro […] | Pakoll./ ei-pakoll. | JM/EI-JM | KYLLÄ/EI | KYLLÄ/EI | KYLLÄ/EI | nro […] | 4. YHTEENVETO RESURSSEISTA 4.1 Taloudelliset resurssit 4.1.1 Yhteenveto maksusitoumusmäärärahoista (MSM) ja maksumäärärahoista (MM) milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Menolaji | Kohdan nro | Vuosi n | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 ja myöh. | Yht. | Toimintamenot[15] | Maksusitoumusmäärärahat (MSM) | 8.1 | a | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Ei ole | Maksumäärärahat (MM) | b | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Ei ole | Viitemäärään sisältyvät hallintomenot[16] | Tekninen ja hallinnollinen apu (EI-JM) | 8.2.4 | c | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Ei ole | VIITEMÄÄRÄ YHTEENSÄ | Maksusitoumusmäärärahat | a+c | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Ei ole | Maksumäärärahat | b+c | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Ei ole | Hallintomenot, jotka eivät sisälly viitemäärään[17] | Henkilöstömenot ja niihin liittyvät menot (EI-JM) | 8.2.5 | d | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,324 | Viitemäärään sisältymättömät hallintomenot lukuun ottamatta henkilöstömenoja ja niihin liittyviä menoja (EI-JM) | 8.2.6 | e | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Toimenpiteen alustavat rahoituskustannukset yhteensä MSM YHTEENSÄ henkilöstökustannukset mukaan luettuina | a+c+d+e | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,324 | MM YHTEENSÄ henkilöstökustannukset mukaan luettuina | b+c+d+e | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,324 | Tiedot yhteisrahoituksesta Ehdotukseen ei liity jäsenvaltioilta saatavaa osarahoitusta. milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Rahoitukseen osallistuva taho | Vuosi n | n + 1 | n + 2 | n + 3 | n + 4 | n + 5 ja myöh. | Yht. | …………………… | f | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | MSM YHTEENSÄ yhteisrahoitus mukaan luettuna | a+c+d+e+f | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4.1.2 Yhteensopivuus rahoitussuunnitelman kanssa Ehdotus on nykyisen rahoitussuunnitelman mukainen. ( Ehdotus edellyttää kyseeseen tulevan rahoitusnäkymien otsakkeen rahoitussuunnitelman muuttamista. ( Ehdotus voi edellyttää toimielinten sopimuksen[18] määräysten soveltamista (ts. joustovälineen käyttöä tai rahoitusnäkymien tarkistamista). 4.1.3 Vaikutukset tuloihin Ehdotuksella ei ole vaikutuksia tuloihin. ( Ehdotuksella on seuraavat vaikutukset tuloihin: Huomautus: Tuloihin kohdistuvan vaikutuksen laskutapaa koskevat täsmennykset ja huomautukset esitetään erillisessä liitteessä. milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Ennen toteutusta [vuosi n-1] | Toteutuksen jälkeen | Henkilöstön määrä yhteensä | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 5. OMINAISPIIRTEET JA TAVOITTEET 5.1 Tarve, johon ehdotuksella vastataan lyhyellä tai pitkällä aikavälillä Tämän lainsäädäntöehdotuksen tavoitteena on antaa direktiivi niiden perusperiaatteiden vahvistamisesta, joita jäsenvaltioiden on noudatettava meri onnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden teknisessä tutkinnassa. Suunniteltujen toimien toteutus kuuluu jäsenvaltioiden hallintoviranomaisille, erityisesti merenkulkuasioista ja merionnettomuuksia ja merellä sattuneita vaaratilanteita koskevista teknisistä tutkimuksista vastaaville yksiköille. 5.2 Yhteisön osallistumisesta saatava lisäarvo, ehdotuksen johdonmukaisuus muiden rahoitusvälineiden kanssa sekä mahdolliset synergiaedut Ehdotettu säädös antaa ennen kaikkea mahdollisuuden oppia varhaisessa vaiheessa kulloisestakin tapauksesta. Näiden kokemusten perusteella voidaan antaa yhteisön tason suosituksia, joilla pyritään estämään samantyyppisten onnettomuuksien uusiutuminen ja vähentämään meriliikenteeseen liittyviä riskejä, joille ihmiset, tavarat ja ympäristö ovat alttiina jäsenvaltioissa, tai poistamaan ne kokonaan. Lisäarvo ilmenee meriturvallisuuden yleisen tason paranemisena. Ehdotuksella ei ennakoida olevan rahoitusvälineisiin liittyviä vaikutuksia. 5.3 Ehdotuksen tavoitteet ja odotetut tulokset sekä näihin liittyvät indikaattorit toimintoperusteisessa johtamismallissa Komission ehdotuksen yleisenä tavoitteena on parantaa meriturvallisuutta laatimalla yhteisön tasolla selkeät suuntaviivat teknisten tutkimusten suorittamisesta merionnettomuuksien tai merellä sattuneiden vaaratilanteiden jälkeen. Öljysäiliöalusten Erikan ja Prestigen haaksirikkojen tutkinnan aikana esiintyneet vaikeudet osoittivat, että alalla tarvitaan enemmän yhteisön toimia. Direktiiviehdotus sisältää kansainvälisen merioikeuden sääntöjen ja jäsenvaltioiden oikeuksien ja velvollisuuksien mukaisesti ainoastaan ne toimenpiteet, jotka ovat ehdottoman tarpeellisia sen varmistamiseksi Euroopan unionin tasolla, että merionnettomuuksista tai merellä sattuneista vaaratilanteista, jotka ovat aiheuttaneet tai uhanneet aiheuttaa jäsenvaltioissa vakavaa vahinkoa ihmisille, omaisuudelle ja ympäristölle, suoritetaan asianmukaiset tekniset tutkimukset. Yhteisön lainsäädännöllä varmistetaan, että kansainvälisellä tasolla sovittuja periaatteita sovelletaan tehokkaasti yhteisön tasolla, millä tuetaan jäsenvaltioita joko lippuvaltioina tai muina asianomaisina valtioina vakavien merionnettomuuksien tutkintaan liittyvissä toimissa. 5.4 Toteutustapa (alustava) Mitä seuraavista menettelyistä[20] käytetään toiminnan toteuttamisessa? ( Keskitetty hallinnointi komissio hallinnoi suoraan ( hallinnointivastuu siirretään ( toimeenpanovirastoille ( varainhoitoasetuksen 185 artiklassa tarkoitetuille yhteisöjen perustamille elimille ( kansallisille julkisoikeudellisille yhteisöille tai julkisen palvelun tehtäviä suorittaville yhteisöille ( Yhteistyössä toteutettava tai hajautettu hallinnointi ( jäsenvaltioiden kanssa ( kolmansien maiden kanssa ( Hallinnointi yhteistyössä kansainvälisten järjestöjen kanssa (tarkennettava) Huomautukset: Ei ole. 6. SEURANTA JA ARVIOINTI Direktiiviehdotus sisältää säännöksen, jonka mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kansallisista täytäntöönpanotoimenpiteistä, jotka toteutetaan direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Toimenpiteiden ilmoittamatta jättäminen (tai puutteellinen ilmoittaminen) käynnistää automaattisesti EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisen rikkomismenettelyn. Euroopan meriturvallisuusvirasto seuraa jäsenvaltioiden tutkintaelinten ja merenkulkuviranomaisten työtä. 6.1 Arviointimenettely 6.1.1 Ennakkoarviointi Komissio piti toukokuussa 2004 ja helmikuussa 2005 kaksi sarjaa kuulemiskokouksia jäsenvaltioiden ja merenkulkualan edustajien kanssa komission yksiköiden laatimien valmisteluasiakirjojen pohjalta. Valmisteluasiakirjat sisälsivät yksityiskohtaisen kysymysluettelon siitä, mitä lähestymistapaa olisi noudatettava ja mistä toimenpiteistä olisi säädettävä merionnettomuuksia ja merellä sattuneita vaaratilanteita koskevassa lainsäädännössä. Komissio pyysi kuulemiseen osallistuneita lähettämään sille yksityiskohtaiset kommenttinsa kirjallisina. Lisäksi komissio on kerännyt meriturvallisuusviraston avustuksella tietoja, joita tarvitaan ehdotuksen vaikutusten arvioimiseksi. Komission ehdotuksen perusperiaatteita pohdittiin meriturvallisuusviraston helmikuussa 2005 järjestämässä teknisessä kokouksessa, johon osallistui IMO:n asiantuntijoita sekä jäsenvaltioiden merenkulkuviranomaisia ja tutkintaelimiä. Direktiiviehdotuksen laadinnassa komissiota neuvoi riippumattomien asiantuntijoiden ryhmä, jonka tehtävänä on neuvoa komissiota liikennealan onnettomuuksia koskevassa strategiassa. Konsultointien ja vaikutustenarviointien tulokset vahvistivat seuraavat seikat: - Yhteisön lainsäädäntö on sopivin keino käsitellä merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden jälkeisten teknisten tutkimusten suorittamista meriturvallisuuspolitiikan puitteissa. - Valitun toteutusvälineen (direktiivi, jossa vahvistettuja perusperiaatteita jäsenvaltioiden tulisi noudattaa merionnettomuuksien ja merellä sattuneiden vaaratilanteiden jälkeisissä teknisissä tutkimuksissa) olisi perustuttava mahdollisimman pitkälle asiaa koskevassa IMO:n säännöstössä esitettyihin periaatteisiin ja suosituksiin. Ehdotetulla lainsäädännöllä olisi kuitenkin varmistettava ainakin vastaavanlainen kokemustenvaihto kuin ilmailualan lainsäädännöllä. - Tällä alalla tarvitaan kiireesti yhteisön toimia, koska tekniset tutkimukset kuuluvat politiikkaan, jolla pyritään estämään uudet suuret merionnettomuudet Euroopan unionissa. 6.1.2 Väli-/jälkiarviointien perusteella toteutetut toimenpiteet (aikaisemmat kokemukset vastaavasta toiminnasta) Eivät koske tätä ehdotusta. 6.1.3 Tulevaa arviointia koskevat määräykset ja arviointien suorittamisvälit Ei koske tätä ehdotusta. 7. PETOSTENTORJUNTA Ei koske tätä ehdotusta. 8. YKSITYISKOHTAINEN ERITTELY TARVITTAVISTA RESURSSEISTA 8.1 Ehdotuksen tavoitteet ja niihin liittyvät rahoituskustannukset Ei sovelleta. Maksusitoumusmäärärahoina, milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 | Virkamiehet tai väliaikaiset toimihenkilöt10 (06 01 01) | A*/AD | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | B*, C*/AST | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Momentilta XX 01 02 rahoitettava henkilöstö11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Momenteilta XX 01 04/05 rahoitettava muu henkilöstö12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | YHTEENSÄ | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 0,5 | 8.2.2 Toimintaan liittyvien tehtävien kuvaus: tehtävät Direktiivillä, jossa vahvistetaan merionnettomuuksien jälkeisissä teknisissä tutkimuksissa noudatettavat periaatteet, laajennetaan yhteisön toimivaltaa meriturvallisuuden alalla. Tätä varten on rekrytoitava lisää henkilöstöä – arviolta puoli A-virkaa – jotta varmistettaisiin direktiivin täytäntöönpanon asianmukainen seuranta. 8.2.3 Henkilöresurssien lähteet (henkilöstösääntöjen alainen henkilöstö) ( Korvattavan tai jatkettavan ohjelman hallinnointiin osoitetut tämänhetkiset virat ja/tai toimet ( Vuosistrategiaan ja alustavaan talousarvioesitykseen liittyvässä vuotta n koskevassa menettelyssä jo myönnetyt virat ja/tai toimet ( Vuosistrategiaan ja alustavaan talousarvioesitykseen liittyvässä seuraavassa menettelyssä pyydettävät virat ja/tai toimet Hallinnoinnista vastaavan henkilöstön nykyisten virkojen ja/tai toimien uudelleenjärjestely (henkilöstön sisäinen uudelleenjärjestely) ( Vuodeksi n tarvittavat virat ja/tai toimet, jotka eivät sisälly vuosistrategiaan ja alustavaan talousarvioesitykseen liittyvään, kyseistä vuotta koskevaan menettelyyn 8.2.4 Muut viitemäärään sisältyvät hallintomenot (XX 01 04/05 – hallintomenot) milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Budjettikohta (numero ja nimi) | Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 ja myöh. | YHT. | 1. Tekninen ja hallinnollinen apu (henkilöstökust. mukaan luettuina) | 0 | Toimeenpanovirastot13 | 0 | Muu tekninen ja hallinnollinen apu | 0 | - sisäinen | 0 | - ulkoinen | 0 | Tekninen ja hallinnollinen apu yhteensä | 0 | 8.2.5 Henkilöstömenot ja niihin liittyvät menot, jotka eivät sisälly viitemäärään milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Laji | Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 ja myöh. | Virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt (06 01 01) | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,324 | Momentilta XX 01 02 rahoitettava henkilöstö (ylim. toimihlöt, kans. asiantuntijat, sopimussuhteinen hlöstö jne.) (budjettikohta ilmoitettava) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Henkilöstömenot ja niihin liittyvät menot yhteensä (EIVÄT sisälly viitemäärään) | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,054 | 0,324 | Laskelma – virkamiehet ja väliaikaiset toimihenkilöt (108 000 € * 0.5 = 54 000 €) Laskelma – momentilta XX 01 02 rahoitettava henkilöstö Ei koske tätä ehdotusta. 8.2.6 Muut hallintomenot, jotka eivät sisälly viitemäärään milj. euroa (kolmen desimaalin tarkkuudella) Vuosi n | Vuosi n+1 | Vuosi n+2 | Vuosi n+3 | Vuosi n+4 | Vuosi n+5 ja myöh. | YHT. | XX 01 02 11 01 – Virkamatkat | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0* | XX 01 02 11 02 – Konferenssit ja kokoukset | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | XX 01 02 11 03 – Komiteoiden kokoukset14 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | XX 01 02 11 04 – Selvitykset ja kuulemiset | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | XX 01 02 11 05 – Tietojärjestelmät | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2. Muut hallintomenot yhteensä (XX 01 02 11) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3. Muut hallintomenojen kaltaiset menot (eritellään budjettikohdittain) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | Hallintomenot yhteensä lukuun ottamatta henkilöstömenoja ja niihin liittyviä menoja (EIVÄT sisälly viitemäärään) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | * Ei vaikuta nykyiseen virkamatkabudjettiin. Laskelma – Muut hallintomenot, jotka eivät sisälly viitemäärään Ei koske tätä ehdotusta. [1] EUVL C […], […], s. […]. [2] EUVL C […], […], s. […]. [3] EUVL C […], […], s. […]. [4] EUVL C […], […], s. […]. [5] 2003-2235 (INI). [6] Yhdistyneiden Kansakuntien kolmannen merioikeuskonferenssin 1973–1982 päätösasiakirja, luokannumero 341.45 L412 1997. [7] Versio IMO FSI 13/WP.3, 9.3.2005. [8] EYVL L 138, 1.6.1999, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/84/EY (EYVL L 324, 29.11.2002, s. 53). [9] EYVL L 208, 5.8.2002, s. 10. [10] EYVL L 208, 5.8.2002, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 724/2004 (EUVL L 129, 29.4.2004, s. 1). [11] EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. [12] EYVL L 324, 29.11.2002, s. 1. [13] Jaksotetut määrärahat (JM). [14] Jaksottamattomat määrärahat (EI-JM). [15] Menot, jotka eivät kuulu kyseisen osaston xx lukuun xx 01. [16] Menot, jotka otetaan osaston xx momentille xx 01 04. [17] Menot, jotka otetaan lukuun xx 01 muille momenteille kuin xx 01 04 tai xx 01 05. [18] Katso toimielinten sopimuksen 19 ja 24 kohta. [19] Taulukkoon lisätään sarakkeita, jos toiminnan kesto ylittää kuusi vuotta. [20] Jos käytetään useampaa kuin yhtä menettelyä, tämän kohdan huomautuksissa olisi annettava lisätietoja. 9 Kuten kuvattu kohdassa 5.3. 10 Kyseisen henkilöstön kustannukset EIVÄT sisälly viitemäärään. 11 Kyseisen henkilöstön kustannukset EIVÄT sisälly viitemäärään. 12 Kyseisen henkilöstön kustannukset sisältyvät viitemäärään. 13 Tässä olisi viitattava asianomaisia toimeenpanovirastoja koskeviin rahoitusselvityksiin. 14 Ilmoitetaan, millaisesta komiteasta on kysymys ja mihin ryhmään se kuuluu.