Vireillä on myös useita muita uudistuksia, jotka liittyvät oikeuslaitoksen laatuun. Oikeuslaitoksen toiminnan parantamista koskevaa valitusmenettelyä on alettu uudistaa, jotta oikeuslaitoksesta tulisi tehokkaampi ja jotta se olisi paremmin kansalaisten käytettävissä. Uudistuksella pyritään nykyaikaistamaan menettelyä ja saamaan parempi yleiskuva valitusten määrästä ja luonteesta. Lisäksi vireillä on aloite, jolla edistetään selkeän kielen käyttöä oikeuden päätöksissä. Lainsäädäntöuudistus vaikuttaa oikeudenkäyntikuluihin. Uudistuksella korotettiin maksua asian vireillepanosta tuomioistuimessa, ja samalla muutettiin maksutapoja; hävinnyt osapuoli maksaa oikeudenkäyntikulut vasta oikeudenkäynnin päätyttyä. Uudistuksella pyritään helpottamaan asian saattamista tuomioistuimen käsiteltäväksi, vaikka maksujen korottaminen saattaa rajoittaa tätä vaikutusta. Täysimääräisen ja osittaisen oikeusavun tulorajat ovat edelleen alhaiset, mikä voi vaikuttaa kielteisesti kansalaisten oikeussuojan saatavuuteen. Tulorajojen äskettäinen nostaminen on tältä osin myönteinen kehityssuunta, ja tulorajoja on tarkoitus nostaa tulevina vuosina asteittain.

Parhaillaan on käynnissä prosessi, jolla pyritään siihen, että oikeuslaitos hallinnoi resursseja itsenäisesti. Vuonna 2014 käynnistettiin prosessi, jonka tavoitteena on, että oikeuslaitos hallinnoi resursseja itsenäisesti. Tämä prosessi on pysähtynyt osittain siksi, että käytettävissä ei ole välinettä, joka mittaa työmäärän luotettavasti, jotta voidaan jakaa resurssit optimaalisesti tuomioistuinten kesken. Sidosryhmät korostavat, että on tärkeää saattaa päätökseen prosessi, jossa resurssien hallinnointi siirretään itse oikeuslaitokselle. Riittävien resurssien puute on haaste myös oikeuslaitokselle, kuten kolmen ylimmän tuomioistuimen yhteisessä muistiossa korostetaan. Lisäksi äskettäin annetussa tuomiossa valtio tuomittiin siitä, että se ei antanut oikeuslaitokselle laissa säädettyä määrää henkilöresursseja. Euroopan tuomareiden neuvoa-antavan neuvoston mukaan myös henkilöstöpula voi vaikuttaa kielteisesti oikeuslaitoksen tehokkuuteen. Korkeassa oikeusneuvostossa vireillä oleva aloite, jonka tavoitteena on lisätä tuomioistuinuran houkuttelevuutta, voi auttaa tuomariehdokkaiden määrän lisäämisessä.

Uusia oikeuslaitosta koskevia toimenpiteitä on hyväksytty hiljattain covid-19-pandemian johdosta. Parlamentin äskettäin hyväksymällä lainsäädännöllä otetaan kirjalliset menettelyt ja videoneuvottelut laajemmin käyttöön oikeudenkäynneissä. Lainsäädännöllä otetaan käyttöön väliaikaisia säännöksiä covid-19-pandemian vuoksi ja tehdään pysyviä muutoksia oikeudenkäyntimenettelyihin. Tätä uutta lainsäädäntöä on arvosteltu siitä, että se voi vaikuttaa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaan oikeuteen. Korkein hallinto-oikeus ja korkea oikeusneuvosto kritisoivat lisäksi sitä, miten kiireesti ehdotukset tehtiin, ja korostivat tarvetta pohtia perusteellisesti oikeudellisiin menettelyihin tehtäviä pysyviä muutoksia.

Oikeuslaitoksen digitalisaatio on yhä kesken. Oikeuslaitoksen digitalisointia on edelleen tehostettava ja erityisesti on parannettava tuomioistuinten tuomioiden saatavuutta verkossa sekä mahdollisuuksia panna asia vireille ja toimittaa haaste sähköisesti ja seurata menettelyn vaiheita verkossa. Mitä tulee oikeuden päätösten saatavuuteen verkossa, toukokuussa 2019 annetussa laissa säädetään kaikkien tuomioiden julkaisemisesta verkossa syyskuusta 2021 alkaen. Tietokannan luominen tätä tarkoitusta varten on aloitettu, mutta se on viivästynyt covid-19-pandemian vuoksi. Oikeuslaitoksen toimintaprosessien digitalisoinnista voidaan todeta, että tuomioistuinten yhtenäisen asianhallintajärjestelmän käyttöönotto aloitettiin vuonna 2007. Useissa tuomioistuimissa käytetään nykyisin MaCH-järjestelmää, joskin muun muassa yleistä tuomiovaltaa käyttävissä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimissa ja muutoksenhakutuomioistuimissa niin ei ole vielä tehty. Oikeuslaitoksen digitalisoinnin saattaminen päätökseen edistäisi oikeudenkäytön laatua sekä yhdenmukaisten ja luotettavien tuomioistuimia koskevien tietojen tehokasta keräämistä.

Oikeuslaitoksen riippumattomuuden katsotaan olevan keskimääräistä parempi, ja pyrkimyksiä riippumattomuuden edistämiseksi jatketaan. Tuomioistuinten ja tuomareiden riippumattomuuden taso on EU:n keskiarvoa parempi sekä kansalaisten mielestä (63 % pitää sitä melko hyvänä tai erittäin hyvänä) että yritysten mukaan (59 % pitää sitä melko hyvänä tai erittäin hyvänä). Äskettäinen uudistus voi vahvistaa oikeuslaitoksen riippumattomuutta entisestään parantamalla sijaistuomareiden valintaprosessin laatua ja heihin sovellettavaa integriteettikehystä. Tuomioistuinjärjestelmä mahdollistaa sijaistuomareiden nimittämisen, jotta voidaan varmistaa tuomioistuimen täysi kokoonpano. Edellytyksiä heidän nimittämisekseen on tarkistettu sen jälkeen, kun Euroopan neuvosto oli tuonut esiin tiettyjä huolenaiheita, jotka liittyvät sijaistuomareiden nimitysmenettelyyn ja heihin sovellettavaan integriteettikehykseen sekä mahdollisiin seurauksiin oikeuslaitoksen imagolle ja eheydelle. Vaikka sijaistuomareiden oli aiemmin täytettävä vain koulutukseen ja kokemukseen liittyvät edellytykset, maaliskuussa 2019 annetussa laissa säädetään vaatimuksesta, jonka mukaan ehdokkaiden on myös läpäistävä koe päästäkseen sijaistuomareiksi. Lisäksi laissa säädetään sijaistuomareiden pakollisesta koulutuksesta, johon sisältyy etiikkaa koskeva moduuli, ja laista poistetaan mahdollisuus nimittää sijaisena toimivia syyttäjiä. Näyttää siltä, että lailla puututaan suurelta osin sijaistuomareihin liittyviin huolenaiheisiin muun muassa tekemällä valintamenettelystä objektiivisempi ja vahvistamalla sovellettavaa integriteettikehystä. Lailla vahvistetaan lisäksi korkean oikeusneuvoston tutkintavaltuuksia. Korkea oikeusneuvosto ottaa aktiivisen roolin. Se esimerkiksi käynnistää 3. syyskuuta 2020 erityistutkinnan (vireillä olevasta) oikeudellisesta tutkinnasta, joka koskee Slovakian kansalaisen Jozef Chovanecin kuolemaan liittyviä olosuhteita poliisin puututtua asiaan Charleroin lentoasemalla helmikuussa 2018. Lain mukaan korkea oikeusneuvosto voi saada oikeusviranomaisilta kaikki asiakirjat ja tiedot, joita se pitää tarpeellisina tehtäviensä hoitamiseksi. Tehtäviin kuuluu muun muassa tuomioistuinten toiminnan valvonta.

Tuomioistuinjärjestelmä käsittää 13 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta, jotka käyttävät yleistä tuomiovaltaa, useita erikoistuneita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimia, viisi muutoksenhakutuomioistuinta ja korkeimman oikeuden. Korkein hallinto-oikeus käyttää ylintä tuomiovaltaa toimiessaan ylimpänä hallintotuomioistuimena. Perustuslakituomioistuimella on toimivalta valvoa lainsäädännön perustuslainmukaisuutta. Suurin osa oikeuslaitoksen toimivallasta on edelleen liittovaltion tasolla. Oikeuslaitoksen ja syyttäjälaitoksen riippumattomuus on kirjattu perustuslakiin. Riippumattoman korkean oikeusneuvoston tehtäviin kuuluu palkata tuomareita oikeuslaitoksen palvelukseen ja parantaa oikeudenkäytön laatua valvontamekanismien, kuten tarkastusten, sekä neuvonnan avulla. Oikeusneuvosto valitsee tuomariehdokkaat, ja hallitus nimittää heidät virkaansa eliniäksi oikeusministerin ehdotuksesta. Tuomioistuinten kollegio, joka koostuu kollegoidensa valitsemista tuomioistuinten presidenteistä, vastaa tuomioistuinten yleisestä toiminnasta. Flanderin asianajajakuntien liitto sekä ranskan- ja saksankielisten asianajajakuntien liitto edustavat maan eri alueiden asianajajia.

Lainsäädäntöprosessiin liittyy vakiintunut käytäntö tehdä vaikutustenarviointeja ja kuulla eri hallintotasoilla toimivia sidosryhmiä. Perustuslakituomioistuimella ja muilla riippumattomilla elimillä, kuten eri hallintotasoilla toimivilla oikeusasiamiehillä, on tärkeä rooli perusoikeuksien turvaamisessa. Parhaillaan perustetaan uutta liittovaltion ihmisoikeusinstituutiota, jonka odotetaan parantavan perusoikeuksien suojelua. Korkein hallinto-oikeus edistää osaltaan lainsäädännön laadun varmistamista, vaikka sen työskentelyyn liittyy joitakin haasteita. Vuonna 2019 hyväksytyn uuden lain jälkeen kansalaisyhteiskunnan organisaatioilla on enemmän mahdollisuuksia nostaa kanteita puolustamiensa asioiden puolesta.

Belgiassa on vahva tiedotusvälineiden moniarvoisuutta koskeva oikeudellinen ja institutionaalinen kehys. Audiovisuaalisen media-alan riippumattomilla sääntelyviranomaisilla on tärkeä rooli, kun varmistetaan tiedotusvälineiden omistuksen läpinäkyvyys, ja medianeuvostot ovat erittäin aktiivisia omissa kieliyhteisöissään. Tiedotusvälineiden riippumattomuutta kunnioitetaan ja toimittajien ammattia suojellaan riittävästi erityisesti journalististen lähteiden suojelusta annetulla lailla. Toimittajien pelottelu, uhkailu tai heihin kohdistuvat hyökkäykset ovat suhteellisen harvinaisia. Viranomaisten hallussa olevien tietojen saatavuutta voidaan parantaa. Huolta aiheuttaa myös ranskan- ja saksankielisten yhteisöjen sääntelyviranomaisten käytettävissä olevien resurssien riittävyys.

Belgiassa on pääosin käytössä korruption torjuntaa koskeva oikeudellinen ja institutionaalinen kehys. Vaikka ei ole olemassa strategiaa tai instituutiota, joka koordinoisi korruption torjuntaa kaikilla hallintotasoilla, korruptiontorjuntaelin valvoo korruptiotutkintaa ja liittovaltion eettinen lautakunta neuvoo virkamiehiä integriteettiin liittyvissä kysymyksissä. Korruption ehkäisemiseksi on toteutettu monenlaisia lainsäädäntötoimenpiteitä, kuten virkamiesten ilmoitusjärjestelmät ja käytännesäännöt, mutta ne ovat johtaneet epäyhtenäiseen toimintakehykseen eri hallintotasoilla. Vaikka parlamentin jäseniin ja ylimpiin virkamiehiin sovelletaan tiettyjä sääntöjä, niissä on edelleen puutteita. Belgiassa ei tällä hetkellä ole yleisiä sääntöjä, jotka koskevat väärinkäytösten paljastajien suojelua.

Belgian oikeuslaitos alkoi toteuttaa digitalisointia ja resurssienhallintaa koskevia uudistuksia jo vuosia sitten, mutta niitä ei ole saatu vielä päätökseen. Oikeuslaitoksen laadun ja riippumattomuuden parantamiseksi on toteutettu useita aloitteita, jotka liittyvät erityisesti oikeudenkäyntimaksuihin, sijaistuomareiden järjestelmään ja korkean oikeusneuvoston tutkintavaltuuksiin. Parhaillaan uudistetaan oikeuslaitoksen toimintaa koskevaa valitusmenettelyä, ja lisäksi vireillä on aloite, jolla edistetään selkeän kielen käyttöä oikeudellisissa päätöksissä. Riittävien taloudellisten ja henkilöresurssien saatavuus on haaste oikeuslaitokselle, ja digitalisoinnin tasoa on edelleen parannettava. Ongelmana on jo pitkään ollut oikeuslaitoksen tehokkuutta koskevien luotettavien ja yhdenmukaisten tietojen puute.

Yleiskuva oikeuslaitoksen tehokkuudesta ei ole kattava, koska tietoja puuttuu. Vaikka joitakin tietoja on saatavilla, oikeuslaitoksen tehokkuudesta on mahdotonta saada kattavaa yleiskuvaa, koska tiedoissa on puutteita. Siviili- ja kauppaoikeudellisten asioiden selvitysaste on parantunut muutaman viime vuoden aikana, mutta asioiden käsittelyaikoja koskevissa tiedoissa on puutteita. Belgia on Euroopan neuvoston ministerikomitean tehostetun valvonnan kohteena, koska siviiliasioiden käsittely ensimmäisessä oikeusasteessa kestää liian kauan. Hallinto-oikeudellisten asioiden selvitysaste on viime vuosina ollut yli 100 prosenttia, vaikka menettelyt ovat edelleen keskimäärin pitkiä. Luotettavien tietojen keruu ja saataville asettaminen on ratkaisevan tärkeää oikeuslaitoksen tehokkuuden parantamiseksi. Tämän tavoitteen saavuttamisessa voi olla apua digitalisointiprosessien loppuun saattamisesta.

II.Korruptiontorjunnan kehys

Käytössä on korruptiota ehkäiseviä lainsäädäntötoimia, kuten virkamiesten ilmoitusjärjestelmät ja käytännesäännöt, ja tiettyjä eettisiä sääntöjä, joita sovelletaan parlamentin jäseniin ja ylimpiin virkamiehiin. Korruption torjunnasta vastaava keskustoimisto (CDBC-OCRC) on liittovaltion poliisin keskusyksikkö, jolla on valtuudet tutkia ja tukea korruption tutkintaa. Useilla kansallisilla julkisilla elimillä on keskeinen rooli korruption torjunnassa sekä eettisten periaatteiden ja integriteetin edistämisessä. Tilintarkastuselin harjoittaa liittovaltion talousarvio-, kirjanpito- ja rahoitustoimien ulkoista valvontaa, kun taas liittovaltion rahoitusvalvontaelin on osa julkishallintoa ja valvoo julkisten menojen laillisuutta, toteutettavuutta ja asianmukaisuutta. Rahoitustietojen käsittely-yksikkö käsittelee rahanpesuun ja vakavaan rikollisuuteen liittyviä epäilyttäviä liiketoimia. Hallinnon etiikan ja ammattietiikan toimisto laatii integriteettisääntöjä ja avustaa liittovaltion viranomaisia integriteettitoimien toteuttamisessa.

Belgian pistemäärä Transparency Internationalin vuoden 2019 korruptioindeksissä on 75/100, ja maa kuuluu EU:n jäsenvaltioiden kärkijoukkoon sijoittuen 7. sijalle Euroopan unionissa ja 17. sijalle koko maailmassa. Vuonna 2020 toteutetusta korruptiota koskevasta erityiseurobarometristä käy ilmi, että 68 prosenttia vastaajista pitää korruptiota laajalle levinneenä kotimaassaan (EU:n keskiarvo 71 %) ja 19 prosenttia vastaajista kokee, että korruptio vaikuttaa heidän jokapäiväiseen elämäänsä (EU:n keskiarvo 26 %). Yrityksistä 48 prosenttia katsoo, että korruptio on laajalle levinnyttä (EU:n keskiarvo on 63 %), ja 26 prosenttia katsoo, että korruptio haittaa niiden liiketoimintaa (EU:n keskiarvo on 37 %). Vastaajista 40 prosenttia on sitä mieltä, että syytetoimet korruptiorikoksissa ovat johtaneet tuomioon niin usein, että se voi estää korruptoituneita käytäntöjä (EU:n keskiarvo on 36 %), ja 40 prosenttia yrityksistä katsoo, että ylemmän virkamiehen lahjonnasta kiinni joutuneita henkilöitä ja yrityksiä rangaistaan asianmukaisesti (EU:n keskiarvo on 31 %).

Oikeudellinen korruption torjuntakehys on pääosin olemassa. Lahjonta sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, passiivinen ja aktiivinen lahjonta sekä kansallisten ja ulkomaisten virkamiesten lahjonta on säädetty rikoslaissa rangaistavaksi. Virkamiehen, joka tehtäviään hoitaessaan saa tietoonsa rikoksen tai rikkomuksen (erityisesti lahjonnan), on ilmoitettava siitä syyttäjälle ja toimitettava tälle kaikki asiaan liittyvät tiedot. Tuomioistuimilla on korruptiotapauksissa laaja toimivalta, joka kattaa myös Belgian kansalaisten ja belgialaisten yritysten ulkomailla tekemät rikokset. OECD on korostanut tarvetta asettaa ulkomaisen lahjonnan torjunta etusijalle, samoin kuin tarvetta kiristää luonnollisille henkilöille määrättävien seuraamusten tasoa ja korottaa oikeushenkilöille määrättäviä sakkoja. Jotta ulkomainen lahjonta olisi helpompi havaita, Belgiassa on käytössä erityinen mekanismi, jonka avulla virkamiehet ja yksityiset yritykset voivat ilmoittaa ulkomaista lahjontaa koskevista epäilyistä. Ilmoitukset toimitetaan liittovaltion syyttäjänvirastolle, joka päättää tutkinnan aloittamisesta harkinnanvaraisen syyttämisvelvollisuuden periaatteen perusteella.

Korruption torjunnasta vastaava keskustoimisto (CDBC-OCRC) on liittovaltion poliisin keskusyksikkö. Se tutkii valtion etuja vahingoittavia rikoksia ja korruptiorikoksia, joista on määrätty seuraamuksia korruption torjunnasta 10. helmikuuta 1999 annetussa laissa, ja tukee niiden tutkintaa. CDBC-OCRC koordinoi operaatioita kansallisella tasolla, tukee muita poliisiviranomaisia antamalla ohjeita tai neuvoja ja valvoo kansallisen turvallisuussuunnitelman painopisteiden käsittelyä. CDBC-OCRC:n toimintaa valvoo liittovaltion syyttäjänvirasto. CDBC-OCRC:ssä on kaksi osastoa: julkisia hankintoja käsittelevä osasto, joka tutkii julkisiin hankintasopimuksiin liittyviä petostapauksia, ja talouspetoksia käsittelevä osasto, joka tutkii tukia, avustuksia tai virkamiesten ja poliitikkojen lahjontaa koskevia petostapauksia. CDBC-OCRC:ssä on myös kaksi erityisyksikköä: jalkapallopetoksia tutkiva yksikkö ja yhteystoimisto, joka vastaa yhteyksistä uhkapelilautakuntaan ja koordinoi yhteisiä tutkimuksia. Vaikka lainvalvontaan on liittovaltion tasolla kohdistettu aikaisemmin huomattavia budjetti- ja henkilöstövähennyksiä, jotka ovat vaikuttaneet erityisesti korruption ehkäisystä ja torjunnasta vastaaviin osastoihin, viime aikoina on toteutettu CDBC-OCRC:tä vahvistavia toimia.

Poliisiin on perustettu erityinen ilmoitusjärjestelmä. Poliisilla on omat eettiset ja integriteettisääntönsä ja määräyksensä, ammattietiikka ja sen noudattamista valvova elin sekä ulkoisen valvonnan (Comité P) ja sisäisen valvonnan yksiköt. Sidosryhmien mielestä lainvalvontaviranomaisten resursseja on kuitenkin lisättävä edelleen, jotta ne pystyvät torjumaan korruptiota aktiivisesti. Tämä korostui myös GRECOn äskettäin tekemässä Belgian lainvalvontatoimia koskevassa arvioinnissa, jossa suositeltiin henkilöstön määrän lisäämistä, lisäresurssien antamista sisäisen valvonnan osastolle korruption aktiivista torjuntaa varten ja sitä, että viranomaiset arvioivat, onko tarpeen ottaa käyttöön varallisuuden ja sidonnaisuuksien ilmoitusvelvoite, joka koskee ylintä johtoa ja riskialttiissa asemassa olevia. Kansalaiset suhtautuvat kuitenkin hyvin liittovaltion poliisiin, ja CDBC-OCRC:n katsotaan olevan aidosti riippumaton poliittisista viranomaisista. Kun on kyse korruptiotapausten käsittelystä, instituutio, johon belgialaiset luottavat eniten, on edelleen poliisi (56 %) ennen oikeuslaitosta (26 %) tai tiedotusvälineitä (18 %). Viralliset luvut osoittavat, että vuonna 2019 rekisteröitiin 435 korruptiotapausta, kun niitä oli 457 vuonna 2018 ja 492 vuonna 2017. Vuoden 2019 tietojen mukaan 126 tapauksessa oli kyse julkisesta korruptiosta, 119 tapauksessa virkamiehen kavalluksesta ja 91 tapauksessa virkamiehen tekemästä väärennösrikoksesta.

Useilla kansallisilla julkisilla elimillä on keskeinen rooli korruption torjunnassa sekä eettisten periaatteiden ja integriteetin edistämisessä. Tilintarkastuselin harjoittaa liittovaltion talousarvio-, kirjanpito- ja rahoitustoimien ulkoista valvontaa, ja rahoitustietojen käsittely-yksikkö käsittelee rahanpesuun ja vakavaan rikollisuuteen liittyviä epäilyttäviä liiketoimia. Liittovaltion tasolle kesäkuussa 2006 perustettu hallinnon etiikan ja ammattietiikan toimisto (BAED-BEDA) laatii integriteettiä koskevia sääntöjä ja avustaa liittovaltion viranomaisia integriteettitoimien toteuttamisessa. Sillä on ennaltaehkäisevä rooli liittovaltion julkishallinnon integriteetin valvonnassa, ja se järjestää virkamiehille koulutusta. Neuvoa-antavassa tehtävässään se laatii ministereille lausuntoja ja ehdotuksia integriteettiä koskeviksi liittovaltion toimenpiteiksi ja varmistaa eettisen toimintakehyksen täytäntöönpanon sekä ratkaisee eturistiriitoja liittovaltion virkamieskunnassa. Vuonna 2014 perustetulla liittovaltion eettisellä lautakunnalla on myös ennaltaehkäisevä tehtävä; sen ensisijaisena tehtävänä on neuvoa virkamiehiä eettisissä kysymyksissä ja eturistiriidoissa. Se antaa yleisiä lausuntoja kansan valitsemien edustajien, edustajainhuoneen, senaatin tai hallituksen pyynnöstä.

Vaikka Belgiassa ei ole korruptiota ehkäisevää kansallista politiikkaa, liittovaltion viranomaiset ovat ottaneet käyttöön erilaisia integriteettitoimenpiteitä. Liittovaltion julkishallinnon virkamiesten eettinen toimintakehys sisältää julkisen viran haltijoita koskevat käytännesäännöt. Julkisen viran haltijoita koskevia 15. heinäkuuta 2018 annettuja käytännesääntöjä sovelletaan liittovaltion julkishallinnon strategisten elinten johtajiin ja apulaisjohtajiin sekä päällikköihin mutta ei muihin strategisten elinten jäseniin. Sidosryhmät pitivät puutteena sitä, että ei ole olemassa ministereihin ja strategiayksiköiden jäseniin sovellettavia eettisiä sääntöjä. Tämän puutteen nosti esille myös GRECO, joka on suositellut laajempien eettisten sääntöjen hyväksymistä ja sitä, että strategisten elinten jäseniin sovelletaan selkeää ja yhdenmukaistettua eettistä toimintakehystä, johon liittyy asianmukaisia valvonta- ja seuraamusjärjestelyjä.

Liittovaltion parlamentin jäsenet sitoutuvat noudattamaan lahjomattomuutta koskevaa säännöstöä, joka on liitetty työjärjestykseen. Tarvitaan kuitenkin johdonmukaista ja tehokasta sääntelyä ja valvontaa, joka koskee parlamentin jäsenten lahjoja, lahjoituksia ja muita etuja, sekä riittäviä seuraamuksia, joista tiedotetaan yleisölle, kuten GRECO korostaa. Vaikka tilintarkastuselimen valtuuksia määrätä toimeksiantoja koskevia seuraamuksia laajennettiin vuonna 2019, käytössä ei ole seuraamuksia, joita voitaisiin soveltaa parlamentin jäseniä koskevien eettisten sääntöjen keskeisiin rikkomisiin.

Eturistiriitoihin sovelletaan eri säädöksiä, joista kussakin säädetään tiettyyn toimialaan liittyvistä erityismekanismeista. Esimerkiksi 2. lokakuuta 1937 annettu kuninkaan asetus koskee valtion työntekijöiden asemaa, jotta he voivat välttää eturistiriitatilanteet, kun taas 17. kesäkuuta 2016 annetulla lailla säännellään julkisia markkinoita. Vaikka parlamentin jäsenten eturistiriitoja koskevat säännöt sisältyvät lahjomattomuutta koskeviin säännöstöihin, strategiayksiköiden jäsenten työhönottoa varten ei ole olemassa selkeitä sääntöjä. Ei ole myöskään olemassa menettelyjä strategiayksiköiden jäsenten integriteetin tarkastamiseksi eikä järjestelyjä heidän muusta toiminnastaan mahdollisesti aiheutuvien eturistiriitojen välttämiseksi, lukuun ottamatta niitä jäseniä, joihin jo sovelletaan julkisen viran haltijoiden käytännesääntöjä. Lisäksi strategiayksiköiden kokoonpano ja niiden jäsenten palkkiot eivät ole läpinäkyviä eikä niiden nimityksiä julkisteta. GRECO on suositellut sellaisten sääntöjen antamista, jotka koskevat strategiayksiköiden jäsenten suoraa palvelukseen ottamista ja palvelussuhdetta koskevia ehtoja ja joissa otetaan huomioon integriteettiin ja eturistiriitoihin liittyvät riskit. Lisäksi kaikkien strategiayksiköiden jäsenten nimet ja tehtävät olisi julkaistava verkossa. On myös korostettu sitä, että tapauskohtaisesta ilmoitusvelvollisuudesta voi koitua ylimmille virkamiehille etuja tilanteissa, joissa heidän yksityisten etujensa ja virallisten tehtäviensä välillä on ristiriita.

Virkamiesten ja strategisten neuvonantajien on toimitettava varallisuusilmoitukset ja luettelo toimeksiannoista, tehtävistä ja ammateista. Virkamiesten on 2. toukokuuta 1995 annetun lain mukaan jätettävä ilmoituksensa tilintarkastuselimen kirjaamoon. Lokakuun 14. päivänä 2018 annetulla lailla laajennettiin huomattavasti velvoitetta toimittaa luettelo toimeksiannoista, tehtävistä, ammateista ja varallisuudesta. Tammikuusta 2019 lähtien hallituksen vaikutuspiiriin kuuluvien oikeushenkilöiden hallitusten, neuvoa-antavien toimikuntien ja hallintokomiteoiden palkallisten jäsenten on myös ilmoitettava toimeksiantonsa. Uudet velvoitteet koskevat myös hallituksen komissaareja ja joitakin kabinetin työntekijöitä, ja velvoitteet on ulotettu koskemaan myös liittohallituksen henkilöstöä, joka vastaa politiikasta, ja hallituksen edustajia yritysten johtokunnissa. Tilintarkastuselin julkaisee toimeksiantojen luettelot Belgian virallisessa lehdessä ja verkkosivustollaan, ja se määrää seuraamuksista silloin kun sääntöjen rikkominen voi johtaa hallinnolliseen sakkoon tai rikosoikeudelliseen seuraamukseen. Varallisuusilmoitus kuitenkin toimitetaan tilintarkastuselimelle sinetöidyssä kirjekuoressa. Tilintarkastuselin ei julkaise sitä eikä tarkasta sen oikeellisuutta. GRECO suosittelikin, että nykyistä ilmoitusjärjestelmää täydennettäisiin tulotiedoilla, että se julkistettaisiin ja että se olisi helpommin käytettävissä virallisen verkkosivuston kautta.

Edustajainhuoneessa otettiin heinäkuussa 2018 käyttöön edunvalvontaa koskevia uusia säännöksiä. Tiettyjä järjestöjä edustavien henkilöiden, jotka harjoittavat toimintaa, jonka tarkoituksena on vaikuttaa suoraan tai välillisesti politiikkojen laatimiseen tai täytäntöönpanoon taikka päätöksentekoon edustajainhuoneessa, on allekirjoitettava käytännesäännöt ja sitouduttava noudattamaan niitä. Tällä toimenpiteellä pyritään lisäämään avoimuutta ja vähentämään eturistiriitoja. Edunvalvontarekisteri julkaistaan edustajainhuoneen verkkosivustolla. Parlamentin jäsenten ja edunvalvojien välistä vuorovaikutusta koskevia sääntöjä ei kuitenkaan ole vielä hyväksytty eikä tiettyjen ylimpien virkamiesten sekä edunvalvojien ja muiden kolmansien osapuolten välisiä suhteita koskevia sääntöjä ole olemassa. Sen vuoksi GRECO on suositellut, että otetaan käyttöön säännöt ja ohjeet, joissa selitetään, miten ylimpien virkamiesten tulee hoitaa tällaisia yhteyksiä. Se suosittelee myös, että lisätään tällaisen yhteydenpidon tarkoituksen läpinäkyvyyttä yksilöimällä henkilöt, joiden kanssa on oltu yhteydessä tai joiden puolesta yhteydenpito on tapahtunut, sekä keskustelujen erityisaihe tai -aiheet. Virkamiehiä ja parlamentin jäseniä koskevilla säännöillä säännellään riittävästi pyöröovi-ilmiöön liittyviä kysymyksiä. Ylimpiä virkamiehiä koskevissa käytännesäännöissä vahvistettuja sääntöjä on kuitenkin pidetty riittämättöminä, koska juuri mitään sääntöjä ei sovelleta ministereihin eikä strategiayksiköiden varsinaisiin jäseniin.

Belgiassa ei ole väärinkäytösten paljastajien suojelua koskevia yleisiä sääntöjä. Sääntöjä on liittovaltion ja Flanderin tasolla, mutta muilla hallintotasoilla on vielä otettava käyttöön asianmukaiset järjestelmät väärinkäytösten paljastajien suojelemiseksi. Yksityisen sektorin osalta suojelu rajoittuu rahoitussektoriin.

III.Tiedotusvälineiden moniarvoisuus

Belgiassa on kolme kieli- ja kulttuuriyhteisöä, joilla on tiedotusvälineiden moniarvoisuuteen liittyvää osaamista. Tiedotusvälineiden moniarvoisuutta koskeva oikeudellinen kehys perustuu perustuslaillisiin takeisiin, kuten lehdistön- ja sananvapauteen, sekä lainsäädäntöön. Audiovisuaalisen media-alan riippumattomat sääntelyviranomaiset varmistavat tiedotusvälineiden omistuksen läpinäkyvyyden.

Kukin kolmesta audiovisuaalisen media-alan sääntelyviranomaisesta on vastuussa oman kieliyhteisönsä (hollanti, ranska ja saksa) toimivaltaan kuuluvista tiedotusvälineistä. Hollanninkielisen yhteisön sääntelyviranomainen on Vlaamse Regulator voor de Media (VRM), joka on riippumaton julkisoikeudellinen oikeushenkilö. Flanderin sääntelyviranomaisen tehtävänä on valvoa tiedotusvälineitä koskevien sääntöjen noudattamista hollanninkielisessä yhteisössä, ratkaista tiedotusvälineitä koskeviin sääntöihin liittyviä kiistoja, myöntää lähetyslupia ja maanpäällisen lähetysverkon käyttölupia sekä myöntää palvelujen tarjoajille luvat lähettää ohjelmaa näiden sääntöjen mukaisesti. Ranskankielisessä yhteisössä vastaava viranomainen on Conseil supérieur de l’Audiovisuel (CSA). Myös se on riippumaton oikeushenkilö. Saksankielisen yhteisön vastaava viranomainen on Medienrat. Tiedotusvälineiden moniarvoisuuden seurantavälineen (MPM 2020) raportin mukaan media-alan viranomaisten riippumattomuuteen kohdistuu hyvin vähäinen riski. Raportissa todetaan erityisesti, että Belgiassa kunnioitetaan riippumattomuutta koskevia takeita. Lisäksi todetaan, että yleisesti ottaen henkilö ei voi olla jäsenenä tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisessa ja samanaikaisesti liittovaltion tai aluetason hallituksessa tai omata intressejä media- tai mainosyhtiössä. Hollanninkielisessä yhteisössä Flanderin hallitus nimittää ja korvaa Flanderin media-alan sääntelyviranomaisen osastojen jäsenet. Heidän toimikautensa on viisi vuotta, ja se voidaan uusia. Saksankielisen yhteisön Medienrat koostuu päätöksiä tekevästä osastosta ja neuvoa-antavasta osastosta. Ranskankielisessä yhteisössä Vallonian ja Brysselin federaatio (jota kutsutaan myös Belgian ranskankieliseksi yhteisöksi) nimittää sääntelyviranomaisen jäsenet. Heidän toimikautensa on neljä vuotta, ja sekin voidaan uusia. Viimeksi mainitun osalta Belgian viranomaiset toteavat, että nimitys- ja irtisanomismenettelyjä tarkistetaan samalla kun audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Direktiivillä vahvistetaan tiedotusvälineiden sääntelyviranomaisten riippumattomuuden takeet EU:n lainsäädännössä edellyttämällä, että ne ovat oikeudellisesti erillisiä ja toiminnallisesti riippumattomia hallituksestaan ja muista julkisista tai yksityisistä elimistä. Maavierailun aikana ilmaistiin jonkin verran huolta ranskan- ja saksankielisten yhteisöjen sääntelyviranomaisten resurssien riittävyydestä.

Tiedotusvälineiden itsesääntelyelimiä on kaksi, ja ne toimivat hyvin aktiivisesti. Vuonna 2009 perustettu Conseil de déontologie journalistique (CdJ) on ranskan- ja saksankielisten tiedotusvälineiden itsesääntelyelin. Se koostuu kustantajien, toimittajien, päätoimittajien ja kansalaisyhteiskunnan jäsenten edustajista. Vastaavasti Raad voor de Journalistiek on hollanninkielisten tiedotusvälineiden itsesääntelyelin, jonka jäseniä lähes kaikki tiedotusvälineet ovat joko suoraan tai jonka toimintaan ne osallistuvat sanoma- ja aikakauslehtien kattojärjestöjen kautta. Molemmat itsesääntelyelimet ovat riippumattomia ja käsittelevät kansalaisten tekemiä valituksia. Ne auttavat toimittajien ammattieettisten normien laatimisessa antamalla ohjeita. Sidosryhmien mukaan ranskankielisen yhteisön sääntelyviranomaisen (CSA) ja ranskan- ja saksankielisten tiedotusvälineiden itsesääntelyelimen (CdJ) välillä on erimielisyyttä toimivallasta siltä osin kuin on kyse ammattieettisten normien noudattamisesta audiovisuaalisissa mediapalveluissa.

Sekä hollannin- että ranskankieliset media-alan sääntelyviranomaiset tiedottavat kansalaisille tiedotusvälineiden omistussuhteista. VRM julkaisee vuosittain tiedotusvälineiden keskittymistä koskevan raportin, ja CSA ylläpitää verkkosivustoa, jossa esitellään mediatarjontaa Vallonian ja Brysselin federaatiossa. Molempien tarkoituksena on varmistaa tiedotusvälineiden omistuksen läpinäkyvyys, ja molempia käytäntöjä pidetään hyvinä, erityisesti audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan muutetun direktiivin valossa.

Belgiassa on perustuslakiin perustuva lehdistön- ja sananvapaus, ja maassa varmistetaan toimittajien ammattikunnan suojelu. Laki journalististen lähteiden suojelusta on ollut voimassa 7. toukokuuta 2005 alkaen. Vuonna 2019 esitettiin kuitenkin lakiluonnos, jonka mukaan kaikille turvallisuusluokiteltuja tietoja paljastaville olisi voitu määrätä rikosoikeudellisia seuraamuksia. Korkeimman hallinto-oikeuden esitettyä kritiikkiä tiedonvälityksen vapauden suojelemisesta hallitus on sitoutunut muuttamaan lakiesitystä. Mahdollisiin seuraamuksiin kunnianloukkauksesta kuuluu myös vankeusrangaistus. Tiedotusvälineiden moniarvoisuuden seurantavälineen vuoden 2020 raportissa todettiin myös, että huoli toimittajien työsuhteiden epävarmuudesta kasvaa maassa. Toimittajien pelottelu, uhkailu tai heihin kohdistuvat hyökkäykset ovat suhteellisen harvinaisia. Euroopan neuvoston foorumi journalismin suojelun ja toimittajien turvallisuuden edistämiseksi julkaisi vuonna 2020 viisi varoitusta, jotka koskivat erityisesti yksityisetsivien verkossa harjoittamaa toimittajien häirintää. Esimerkkinä hyvästä käytännöstä voidaan mainita, että Flanderin journalistiyhdistys perusti vuonna 2019 vihjelinjan, johon voi ilmoittaa toimittajiin kohdistuvista fyysisistä tai sanallisista hyökkäyksistä.