FI    FI FI 
FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 13.10.2008 
SEK(2008) 2599 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
Oheisasiakirja 
 
ehdotukseen Euroopan parlamen tin ja neuvoston asetukseksi 
rajatylittävistä maksuista yhteisössä 
  
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
{COM(2008) 640} 
{SEC(2008) 2598} 
FI 2   FI 1. JOHDANTO  
Saumattomat ja tehokkaat maksujärjest elmät ovat asianmukaisesti toimivien 
sisämarkkinoiden edellytys. Tehokkaat maksujär jestelmät ovat erittäin tärkeät myös Euroopan 
kilpailukyvyn kannalta. Lisäksi ne helpottava t taloudellista toimin taa ja rahapolitiikan 
harjoittamista. EU:n maksupalvelumarkkinoiden yhdentymisen katsottiin vuonna 2000 olevan välttämätöntä Lissabonin  strategian tavoitteiden saavuttamiseksi. 
Käynnistettäessä talous- ja raha unionia (EMU) oli selvää, että tarvitaan nykyaikainen, vakaa 
ja tehokas maksuinfrastruktuuri , jotta rajatylittävät sähköiset maksupalvelut helpottuisivat 
EU:ssa. Koska maksupalveluala ei ole tehnyt aloitetta ta rvittavan Euroopan laajuisen 
maksujenkäsittelyinfrastruktuurin luomiseksi ja rajatylittävistä maksuista veloitettavien 
palvelumaksujen alentamiseksi, komissio on päättänyt ryhtyä toimiin.  
Rajat ylittävistä euromääräisist ä maksuista annettu Euroopan pa rlamentin ja neuvoston asetus 
(EY) N:o 2560/2001, jäljempänä ’asetus’, tuli voimaan 31. joulukuuta 2 001. Sitä sovelletaan 
tilisiirtoihin, automaateista tehtäviin käte isnostoihin ja korttim aksuihin, jotka ovat 
euromääräisiä ja joiden arvo on enintään 50 000 euroa. Asetuksella taataan, että kuluttajalta 
veloitetaan rajatylittävistä euromääräisist ä maksuista samat kulut kuin vastaavista 
kansallisista euromääräisistä maksuista. Aset usta voidaan pitää euromääräisten maksujen 
yhdentyneiden markkinoiden käynnistäjänä. 
Vaikutusten arviointi perustuu komission tekemään laajaan valm istelutyöhön ja toteuttamiin 
kuulemisiin. Lisäksi siinä noudatellaan pä ätelmiä, jotka komissio esitti Euroopan 
parlamentille ja neuvostolle helmikuussa 2008 antamassaan kertomuksessa rajat ylittävistä euromääräisistä maksuista annetun asetuksen (EY) N:o 2560/2001 soveltamisesta. Mainitussa 
kertomuksessa yksilöitiin kolme asetuksen sove ltamiseen liittyvää ke skeistä ongelmaa, joita 
vaikutusten arvioinnissa ta rkastellaan yksityiskohtais esti. Nämä ongelmat ovat 
– korkeiden palvelumaksujen riski, markkinoiden pirstoutuminen ja rajatylittävää 
suoraveloitusta  koskevien säännösten oikeudellinen epäjohdonmukaisuus  
– rajatylittävien maksujen tehottomuus , epätasapuoliset toimintaedellytykset ja korkeammat 
kulut, jotka johtuvat maksuja koskevista velvoitteist a ilmoittaa tietoja tilastoihin  
– asetuksen soveltamisesta vastaavien kansallisten toimivaltaisten viranomaisten  ja 
asetukseen liittyviä riitoja käsittelevien tuomioistuimen ulkopuolisten 
oikeussuojaelinten  puuttuminen. 
Lisäksi vaikutusten arvioinniss a tarkastellaan vähittäisraho itusmarkkinoiden viimeaikaista 
kehitystä (mukaan luettuna yht enäisen euromaksualueen (SEPA)  käyttöönotto) ja komission 
sitoumusta mukauttaa asetuksen teksti maksupa lveludirektiiviin (Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiivi 2007/64/EY maksupalveluista sisämarkkinoilla). 
FI 3   FI 2. ONGELMAN MÄÄRITTELY  
2.1. Korkeiden palvelumaksujen riski, markkinoiden pirstoutuminen ja 
rajatylittävää suoraveloitusta kosk evien säännösten oikeudellinen 
epäjohdonmukaisuus 
Rajatylittävää suoraveloitusta ei vielä ollut olemassa, kun aset us annettiin. Siksi se ei kuulu 
asetuksen soveltamisalaan. Maksupalveludire ktiivi kuitenkin tarjoaa tarvittavan 
oikeuskehyksen rajatylittävälle suoraveloituksel le. Suoraveloituksen jättäminen tarkistetun 
asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle merkitsisi sisämarkkinoille vakavaa 
epäjohdonmukaisuutta, sillä samalla kun mu iden maksuvälineiden hinnat olisi 
yhdenmukaistettu, suoraveloituksesta – joka ku itenkin on keskeinen sähköinen maksuväline – 
voitaisiin edelleen periä erilaisia hintoja. 
Noin 25 prosenttia kaikista muista kuin käteis maksutapahtumista EU:ssa on suoraveloituksia. 
Komission arvioiden mukaan rajatylittävien s uoraveloitusten arvo voi si suhteellisen nopeasti 
yltää noin 250 miljardiin euroon vuodessa. 
Se, ettei suoraveloitus – tois in kuin muut sähköiset maksuvälineet – tällä hetkellä kuulu 
asetuksen soveltamisalaan, aiheuttaa selkeästi riskin siitä, että kansallisten ja rajatylittävien suoraveloitusten hinnoittelu eriytyy. Yksittäiset rahoitus laitokset voivat SEPAn ja 
maksupalveludirektiivin mukaisesti vapaasti eriyttää rajatylittävien maksutapahtumien 
hinnoittelun. Paremmat voittonäkymät saattava t hyvinkin houkutella niitä tekemään näin. 
Tällaiset hintaerot voisivat kuitenkin aihe uttaa häiriöitä suuressa osassa EU:n 
maksupalvelumarkkinoita ja pitää yllä nykyist ä maiden rajojen mukaista markkinoiden 
pirstoutumista. Jos rajatylittävien ja ka nsallisten suoravelo itusten hintoja ei 
yhdenmukaistettaisi, maksupalveluntarjoajilla ei olisi kannustinta siirtyä nopeasti käyttämään 
nykyaikaista ja kustannustehokasta SEPA-infrastr uktuuria, koska kaikki kulut voitaisiin periä 
kuluttajilta ja yrityksiltä. 
2.2. Rajatylittävien maksujen tehottomuus, ep ätasapuoliset toimintaedellytykset ja 
korkeammat kulut, jotka johtuvat maksuj a koskevista velvoi tteista ilmoittaa 
tietoja tilastoihin  
Yhteisön lainsäädännön ja Eur oopan keskuspankin sääntöjen mukaan jäsenvaltioiden on 
kerättävä maksutasetietoja tilastoihin. Jä senvaltioiden käyttävät kuitenkin erilaisia 
tietojenkeruumenetelmiä, jotk a voidaan karkeasti luokitell a seuraaviin kahteen ryhmään: 
– suora ilmoittaminen ja kyselyt : tietoa kerätään suoraan asianomaiseen jäsenvaltioon 
sijoittautuneilta yrityksiltä ja taloudelliseen  toimintaan osallistuvilta kotitalouksilta 
– maksuja koskeva ilmoittaminen : tietoa kerätään välittäjien eli maksutoimeksiantoja 
toteuttavien pankkien kautta. 
Asetuksella otettiin käyttöön säännös, jonka m ukaan enintään 12 500 euron arvoiset maksut 
vapautetaan pankkien välittämiä maksuja koskevast a velvoitteesta ilmoitt aa maksutasetietoja 
tilastoihin. Tämä nopeutti siirtymistä suoraan i lmoittamiseen, jossa tällaista ilmoitusrajaa ei 
sovelleta. 
Vuoden 2008 alussa 14 jäsenvaltiota käyt ti suoraa ilmoittamista / kyselyitä 
maksutasetilastojensa kokoamiseksi, kun taas  13 jäsenvaltiota käytti maksuja koskevaa 
maksutaseraportointia. Viimeksi mainitu sta ryhmästä kuusi jäsenvaltiota päätti 
FI 4   FI vapaaehtoisesti nostaa ilmoitu srajan 50 000 euroon, kun taas loput seitsemän sovelsivat 
edelleenkin 12 500 euron ilmoitusrajaa. Seitsemä n niistä 13 jäsenvaltiosta, jotka käyttävät 
maksuja koskevaa ilmoittamista, siirtyy parhai llaan tai aikoo siirtyä käyttämään suoraa 
ilmoittamista / kyselyitä.  
Tilastotietojen ilmoittamisjärjestelyt vaihtelevat edellä mainituissa 13 jäsenvaltiossa. Tämä 
haittaa huomattavasti EU:n maksujärjestelmien  toimintaa, sillä ilmoitusrajan ylittäviä 
rajatylittäviä maksuja ei moni ssakaan tapauksissa voida käsitellä täysin automatisoidusti. 
Kansallisten pankkiyhdistysten arvi oiden mukaan noin 50 prosenttia kaikista niistä  maksuista, 
joita ilmoitusvelvoite koskee, vaatii manuaalista  käsittelyä, mikä nosta a käsittelykuluja ja 
pidentää käsittelyaikaa huomattavasti. 
Maksuja koskevalla maksutasera portoinnilla on näin ollen selkei tä vaikutuksia EU:n tasolla: 
se muodostaa esteen maksupalvelujen sisämarkkinoi den luomiselle ja ylläpitää kansallisten ja 
rajatylittävien maksujen välistä hallinnollis ta eroa. Tällainen er o luo epätasapuoliset 
kilpailuedellytykset eri jäsenvaltioissa sija itseville maksupalveluntarjoajille. Lisäksi se 
rajoittaa kilpailua, sillä se luo markkinoille tulon esteitä, jotka voivat olla joillekin 
maksupalvelutarjoajaryhmille liian suuret. 
Ilmoitusvelvoitteella ja tarpeella ylläpit ää vastaavaa infrastrukt uuria on huomattavia 
vaikutuksia tilisiirtoku luihin. Esimerkiksi Italian pankk iyhdistyksen arvioinnin mukaan 
maksutaseraportoinnin suorat kulut ovat noi n 3,40 euroa rajatylittävää tilisiirtoa kohden. 
Espanjan pankkien tekemät laskelmat ovat sama nsuuntaiset (noin 3 euro a tilisiirtoa kohden). 
Lisäksi maksuja koskevan ilmoittamisen hyöty ja tarkkuus saattavat vähitellen heiketä. Kun 
SEPA-hanke on pantu kokonaan täytäntöön, maksut iedot eivät enää kerro liiketoimista yhtä 
paljon kuin ennen, koska talouden toimija voi suorittaa kaikki maksunsa yhden tilin kautta, 
joka ei välttämättä sijaitse talouden toimijan jäsenvaltio ssa. Tämä puolestaan saattaa 
heikentää maksuja koskevan ilmoittamisen kautta toimitettujen maksutasetietojen luotettavuutta. Maksutasetietoja käytetään EU:n tasolla erilaisissa tarkoituksissa, esimerkiksi 
valmisteltaessa kauppaneuvotteluja ja käynnistettäessä alijäämämenettelyitä. 
2.3. Asetuksen soveltamisesta vastaavien kans allisten toimivaltaisten viranomaisten 
ja asetukseen liittyviä riitoja käsittelevien tuomioistuimen ulkopuolisten 
oikeussuojaelinten puuttuminen  
Kaikissa jäsenvaltioissa on kul uttajavalituksia käsitteleviä tuomioistuimen ulkopuolisia 
oikeussuojaelimiä. Joidenkin jäsenvaltioiden tuomioistuimen ulkopuoliset oikeussuojaelimet 
kuitenkin kieltäytyvät käsittelemästä asetukseen liit tyviä valituksia ja perustelevat tätä sillä, 
ettei niillä ole valtuuksia käsitellä niitä kans allisessa oikeusjärjestelmässään. Tämän johdosta 
valituksen tekijän on eräissä jäsenvaltioissa edelleen vietävä asetukseen liittyvä asia 
tuomioistuimeen. Jos asiakas asuu toisessa valtiossa, tämä on vaikeaa ja kustannushyötysuhteen kannalta kyseenalaista.  
Suurin osa jäsenvaltioista on epävirallisesti an tanut komissiolle tiedoksi asiasta vastaavien 
toimivaltaisten viranomaisten nimet. Kuitenkin joissakin tapauksissa jäsenvaltiot ovat kieltäytyneet käsittelemästä asetuksen epäasi anmukaiseen soveltamiseen liittyviä yleisiä 
ongelmia ja perustelleet tätä sillä , ettei niillä ole oike udellista velvollisuutt a käsitellä tällaisia 
ongelmia.  
FI 5   FI 3. TAVOITTEET  
Asetuksen tarkistamisen yleinen tavoite  on toteuttaa euromääräisten maksupalvelujen 
sisämarkkinat, joilla kilpailu on tehokasta ja joi lla ei tehdä eroa rajatylittävien ja kansallisten 
maksujen välillä. Tämä merkitsisi huomattavia säästöjä ja etuja koko Euroopan taloudelle. 
Yleisen tavoitteen saavuttamiseksi on kart oitettu kolme toiminnallista tavoitetta : 1) poistetaan 
hallinnolliset esteet, jotka he ikentävät maksujen sisämar kkinoiden tehokasta toimintaa, 
2) ulotetaan kansalliste n ja rajatylittävien maksujen yhd enmukaisen hinnoittelun periaate 
koskemaan suoraveloitusta ja 3) varm istetaan Euroopan maksulainsäädännön 
johdonmukaisuus ja sovellettavuus jä senvaltioissa. Tämä johtaisi  keskipitkällä aikavälillä 
siihen, että saavutettaisiin erityiset tavoitteet , jotka ovat seuraavat: kann ustetaan kuluttajia ja 
yrityksiä käyttämään rajatylittäviä sähköisiä maksupalveluj a ja tehdään ni iden käytöstä 
helpompaa, varmistetaan tasa puoliset kilpailuedellytykset, lujitetaan oikeusvarmuutta 
euromääräisten muiden kuin käteismaksujen suht een ja alennetaan maksuista eurooppalaisille 
kuluttajille, yrityksille ja maksupalveluntarjoajille  aiheutuvia kuluja.  
4. VAIKUTUKSET  
4.1. Vaikutukset, jotka liittyvät asetukse n soveltamisalan laajentamiseen 
suoraveloitukseen 
Asetuksen soveltamisalan laajentamista s uoraveloitukseen koskevat vaihtoehdot ovat 
seuraavat: asetuksen soveltamisalaa ei ulotet a koskemaan suoravelo itusta (vaihtoehto 1), 
kannustetaan alaa itsesäätel yyn ja/tai suositetaan, että  jäsenvaltiot toteuttavat 
sääntelytoimenpiteitä (vaihtoehto 2), tai anne taan lainsäädäntöä asetuksen soveltamisalan 
laajentamiseksi suoravelo itukseen (vaihtoehto 3).  
Vaihtoehdossa 1 maksupalveluntarjoajat voiva t asettaa eri hintoja kansallisille ja 
rajatylittäville suoraveloituksille. Monet tode nnäköisesti tekevätkin niin. Tämän tuloksena 
suoraveloituksen alalla hyvin todennäköisest i ei voitaisi hyödyntää kaikkia rajatylittäviä 
mahdollisuuksia (joten käytettäisiin muita säänneltyjä maksuvälineitä) ja maksupalvelujen 
sisämarkkinoiden yhteiskunnalliset edut  (alhaiset maksuhinna t) pienenisivät. 
Vaihtoehdossa 2 maksupalvelualaa kannustetaan  ottamaan itsesääntel yn kautta käyttöön 
samat hinnat kansallisille ja rajatylittäville suoraveloitustapahtumille. Samanaikaisesti tai 
vaihtoehtoisesti komissio antaisi jäsenvaltioille suosituksen kehottaakseen niitä yhdenmukaistamaan palvelumaksut. Palvelumaksujen yhdenmukaistaminen hyvin todennäköisesti koskisi vain muutamia jäsenval tioita ja/tai pankkeja, minkä seurauksena EU:n 
maksupalvelumarkkinat säilyisivät  pirstaloituneina. Sisämarkki noiden yhteiskunnalliset edut 
jäisivät pienemmiksi kuin mitä ne voisivat olla. 
Vaihtoehdossa 3 kansallisesta ja rajatylittävästä suoravel oituksesta perittävät hinnat 
yhdenmukaistettaisiin kaikissa jäsenvaltiossa. Kuluttajilla olisi suoj a mahdollista syrjivää 
rajatylittävien suoraveloitusten  hinnoittelua vastaan. Eurooppalais et yritykset hyötyisivät tästä 
vieläkin enemmän, sillä ne ovat myös maks unsaajia. Hinnoittelun yhdenmukaistamisen myötä 
kulut, joita yrityksiltä veloitetaan maksutapahtu mista, pysyisivät samoina maksajan sijainnista 
riippumatta.  
FI 6   FI 4.2. Maksutaseraportointiin  liittyvät vaikutukset 
Maksutaseraportointia koskevat vaihtoehdot ovat seuraavat: säilyt etään voimassa oleva 
vapautus eli 12 500 euron ilmoitusraja (vaihtoe hto 1), otetaan SEPAn yhteydessä käyttöön 
vapaaehtoisia lisäpalveluja ( Additional Optional Service  – AOS), joiden avulla maksuista 
voitaisiin kerätä tilastotieto ja edelleenkin (vaihtoehto 2) , kannustetaan jäsenvaltioita 
toteuttamaan vapaaehtoisia mukautusto imia (vaihtoehto 3) tai ratkaistaan 
maksutaseraportointiin liittyvät ongelmat lains äädäntötoimilla (vaihtoehto 4) joko nostamalla 
ilmoitusraja 50 000 euroon (vaihtoe hto 4 a), poistamalla maksupa lveluntarjoajille asetetut 
maksutasetietoja koskevat ilmoitusvelvoitteet  (vaihtoehto 4 b) tai ensin nostamalla 
ilmoitusraja 50 000 euroon ja sen jälkeen poistamalla maksutasetietoja koskevat 
ilmoitusvelvoitteet viimeistään tammikuussa 2012 (vaihtoehto 4 c). 
Vaihtoehdossa 1 maksupalveluntarjoajien k ilpailuedellytykset olisivat edelleen 
epätasapuoliset ja rajatylittävien maksujen  ilmoittaminen heikentäisi maksupalvelujen 
sisämarkkinoiden tehokkuutta. Kuluttajille ja yrityksille niissä 13 jäsenvaltiossa, joissa 
ilmoitusvelvoitteet säilyisivät, aiheutuisi myös  jatkossa korkeampia palvelumaksuja (joko 
suoraan maksupalvelujen hinnoittelun kautta ta i välillisesti korkeampien tilipalvelumaksujen 
ja/tai muiden asiaan liittyvi en palvelumaksujen kautta). 
Vaihtoehdossa 2 olisi mahdollista jatkaa maks uja koskevaa tilastotietojen ilmoittamista 
SEPA-ympäristössä ja toteuttaa automatiso itu maksujenkäsittely. Maksuja koskevaan 
ilmoittamiseen liittyvät kulut alenisivat ja ilmoitusraja nousisi 50 000 euroon niissä jäsenvaltioissa, jotka osallistuisivat tähän va ihtoehtoon vapaaehtoisesti. Ilmoitusrakenteen 
ylläpitämisestä aiheutuvat kiint eät kulut olisivat silti edelle en suuri taloudellinen rasite 
pankeille, ja kansallisten ja rajatylittävien ma ksujen erilainen kohtelu säilyisi. Mu ista kuin 
osallistuvista jäsenvaltioista (suurin osa jäse nvaltioista ei ottaisi käyttöön vapaaehtoisia 
lisäpalveluja, koska se ei olisi niille välttämätöntä) ei kuitenkaan olisi käytettävissä maksutietoja.  
Vaihtoehdossa 3 ne haitat, joita vaihtoehdossa 1 kuvataan, jäisivät lievemmiksi, vaikkakin se, 
missä määrin, riippuisi jäsenvaltioiden toimista.  
Jos ilmoitusraja nostettaisiin 50 000 euroon  (vaihtoehto 4 a), yhdenmukaisuus EU:n 
jäsenvaltioiden välillä lisääntyisi, sillä kilp ailun vääristymät väheni sivät – ainakin pienten 
maksujen alalla. Ilmoittaminen olisi kuitenkin ede lleen suuri este rajatylittäville maksuille. 
Vaihtoehdossa 4 b maksuista aiheutuvat kulut alenisivat mahdollisimman paljon, kansallisten 
ja rajatylittävien maksujen väli llä ei tehtäisi hallinnollista er oa ja maksupalveluntarjoajien 
tasapuoliset kilpailuedellytykset toteutuisivat.  Erityisesti yritysten olisi helpompi käyttää 
rajatylittäviä maksupalveluja.  
Vaihtoehto 4 c toisi samat edut kuin vaihtoehto 4 b. Ainoa ero on se, että 
maksutaseraportointia koskevat velvoitteet poistettaisiin alkuvaiheen – jonka aikana 
ilmoitusrajaa nostettaisiin – jälkeen. Näin maksutasetietojen keräämisestä vastaavat viranomaiset voisivat asteittain mukauttaa tietojenkeruumenetelmänsä tarvittaviin muutoksiin, mikä minimoisi maksutasetilastojen laatuhaitat. 
FI 7   FI 4.3. Toimivaltaisiin viranomaisiin ja tuomioistuimen ulkopuolisiin 
oikeussuojamenettelyihin  liittyvät vaikutukset 
Toimivaltaisia viranomaisia ja tuomioistuimen  ulkopuolisia oikeussuojamenettelyitä koskevat 
vaihtoehdot ovat seuraavat: ei nimetä toimivaltaisia viranomaisia ja tuomioistuimen ulkopuolisia oikeussuojaelimiä (vaihtoehto 1) ta i nimetään toimivaltaiset viranomaiset ja 
tuomioistuimen ulkopuoliset oikeussuojaelimet käsittelemään asetukseen liittyviä kysymyksiä (vaihtoehto 2). 
Vaihtoehdossa 1 kuluttajien ja maksupalvelujen  sisämarkkinoiden toim innan kannalta olisi 
haitallista se, ettei ole selkeää tapaa taata nopeat ja kustannustehokkaat oikeussuojamenettelyt. Tämä lois i oikeudellista epäjohdonmukaisuutta 
maksupalveludirektiivin ja asetuksen välille sekä aiheuttaisi sekaannusta niiden maksujen tapauksessa, jotka kuuluvat molempien säädöste n soveltamisalaan. Jos mitään hallinnollista 
elintä ei selkeästi nimetä valvomaan asetuksen soveltamista, komissio tarvitsee paljon enemmän aikaa käsitelläkseen mahdollisia asetuksen soveltamiseen liittyviä väärinkäsityksiä ja markkinahäiriöitä, ja sen on va ikeampi käsitellä näitä tapauksia. 
Vaihtoehdossa 2 jäsenvaltioita  pyydettäisiin nimeämään toimiv altaiset viranomaiset, jotka 
ovat vastuussa asetuksen asianmukaisesta soveltamisesta kansallisella tasolla. Kuluttajien ja yritysten oikeudenkäyntikulut alenisivat ja ma ksuriitojen ratkaiseminen nopeutuisi välimies- 
tai sovittelumenettelyn ansiosta.  
5. P
ÄÄTELMÄT  
Parhaat vaihtoehdot ovat yhteisön politiikan näkö kulmasta katsottuna seuraavat: 1) ulotetaan 
asetuksen soveltamisala koskemaan suoravel oitusta, 2) poistetaan maksuja koskevat 
ilmoitusvelvoitteet viimeistään tammikuussa 2012 ja  3) nimetään toimivaltaiset viranomaiset 
ja tuomioistuimen ulkopuoliset oikeussuojaelimet. 
Ehdotettu tarkistettu asetus yhdenmukaisteta an maksupalveludirektiivin sanamuodon ja 
määritelmien kanssa, jotta voidaan taata oikeud ellinen johdonmukaisuus ja selkeys näiden 
säädösten välillä.