Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) humala-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 1696/71 muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 287 , 22/09/1997 s. 0072



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) humala-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 1696/71 muuttamisesta" () (97/C 287/15) Neuvosto päätti 21. huhtikuuta 1997 EY:n perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Talous- ja sosiaalikomitea nimitti yleisesittelijäksi Adalbert Kienlen, ja antoi hänen tehtäväkseen lausunnon valmistelun. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. 29. toukokuuta pitämässään 346. täysistunnossa (toukokuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 67 ääntä puolesta, 7 vastaan, ja 7 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Humala on mallasohran rinnalla oluentuotannon tärkein raaka-aine. Humala (humulus lupulus) on monivuotinen köynnöskasvi, jonka viljelyssä tarvitaan kalliita tukirakennelmia. Humala antaa oluelle makua, kitkeryyttä ja säilyvyyttä. 1.2. Humala on perinteinen kauppatuote ja altis vapautetun maailmankaupan vaihteluille. Humalakaupan keskittyminen on edennyt pitkälle. Muutamat harvat humalakauppiaat hallitsevat maailmanlaajuisia markkinoita. 1.3. Humalan maailmanlaajuinen viljelyala on noin 86 000 ha. Humalan kokonaisviljelyalasta noin kolmannes, 27 500 ha, Euroopan unionissa. Tästä Saksan osuus on 22 000 ha. Muita humalaa viljeleviä maita EU:ssa ovat Belgia, Espanja, Ranska, Irlanti, Itävalta, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta. EU:ssa on noin 5 000 humalaa viljelevää maatalousyritystä, joiden keskimääräinen tilakoko on 5,5 ha. Yhdysvalloissa humalaa viljellään suurtiloilla. 1.4. Humala erotellaan lajeittain pääasiassa aromaattiseen ja kitkerään humalaan sen mukaan, onko aromaattisia vai kitkeryyttä antavia aineksia enemmän. Humalan kitkeryysaste mitataan sen alfahappopitoisuuden mukaan. Alfahappopitoisuus määrää humalan taloudellisen arvon. 1.5. Maailmanlaajuisesti viljellään eniten kitkerää humalaa, kun taas EU:ssa tuotetaan pääasiassa aromaattisia lajikkeita. Olutpanimoiden humalantarpeella mitattuna humalaa tuotetaan kokonaisuudessaan liikaa. Vuonna 1996 arvioidaan tuotetun maailmanlaajuisesti 2,6 miljoonaa sentneriä sentneri on humalakaupan tavallisin painoyksikkö ja siis noin 9 300 t alfahappoa. Alfahapon kokonaistarpeen arvioidaan olevan noin 8 000 t. 2. Komission ehdotuksen pääsisältö 2.1. Vuonna 1971 määritelty humala-alan yhteinen markkinajärjestely ei ole tavanomainen maatalousmarkkinajärjestely, vaan siinä pyritään tukijärjestelmän (deficiency payment) avulla parantamaan tuotteen laatua ja varmistamaan tuottajien tulot. 2.2. Ohjelma, jolla tähdättiin tuotannon muuttamiseen markkinoiden tarpeisiin entistä paremmin soveltuviksi aromaattisiksi ja super alfa -lajikkeiksi päättyi 31. joulukuuta 1996. Samalla päättyi myös siirtymäjakso, jonka aikana tuottajille suunnattu tuki voitiin maksaa kokonaisuudessaan, jos jäsenet eivät myyneet koko tuotantoaan tuottajaryhmittymien välityksellä. Yhteisön lainsäädäntöä on siis mukautettava tässä kohden. 2.3. Uuden ehdotuksen mukaan tähänastinen tuki on muutettava tulevaisuudessa kiinteäksi tueksi, jonka suuruus on 450 ecua hehtaarilta. Tähänastiset tuet on määritelty vuosittain, kun taas tuleva tuki on tarkoitus määritellä viideksi vuodeksi. 2.4. Lisäksi komissio ehdottaa, että tuottajaryhmittymä pidättäisi 5 % tuesta, ja summa käytettäisiin tuotantolajikkeen muuttamiseen. Tuottajaryhmittymä voi pidättää enintään 20 % tuottajatuesta erityistoimien toteuttamiseen. Niille tuottajaryhmittymille, jotka eivät markkinoi jäsentensä koko tuotantoa, tästä mahdollisuudesta tulee velvoite. Tähän asti tuottajaryhmät ovat enemmistöpäätöksellä voineet erityistilanteissa pidättää 100 % tuottajille suunnatusta tuesta erityistoimien toteuttamiseen. 3. Yleistä 3.1. Komitea on tyytyväinen humala-alan markkinajärjestelyn muutosehdotukseen, jossa pitäydytään markkinajärjestelyn tähänastisiin periaatteisiin ja jonka tavoitteena on tulojen ja markkinoiden vakauttaminen. 3.2. Komitea ehdottaa kuitenkin, että tämän lisäksi mahdollistetaan humalaviljelmien tilapäinen kesannointi. Viljelmien tilapäisen kesannoinnin (humalakasvien raivaus tukirakenteet säilyttäen) aikana tuki olisi taattava edelleen. Tämän toimenpiteen vaikutuksesta muuttuviin markkinaolosuhteisiin voitaisiin sopeutua nykyistä joustavammin ja turvata eurooppalaisten viljelijöiden markkinaosuudet. 4. Erityistä 4.1. 12 artiklassa mainittuja, tuottajaryhmittymille annettuja käyttömahdollisuuksia niiden 7 artiklan a d kohtien mukaisesti tuesta pidättämän osan suhteen olisi laajennettava mm. seuraaviin toimiin: laadun ja markkinoinnin edistäminen, tekniikan ja logistiikan edistäminen ja järkiperäistäminen. 4.2. 12 artiklassa esitetty säännös, jonka mukaan tuottajaryhmittymän pakollisena pidättämä 5 %:n osuus tuottajille suunnatusta tuesta on käytettävä tuotantolajikkeen muuttamiseen, ei ole komitean mielestä kyllin joustava. Tässä olisi määrättävä vähintään tukien kumuloituminen useamman vuoden ajalle. 4.3. Tuottajaryhmittymien olisi erityistilanteissa ja vähintään jäsenistä puoltaessa voitava varata enemmän kuin ylärajaksi mainittu 15 % tuottajille suunnatusta tuesta poikkeustapauksissa myös 100 % 7 artiklan a d kohdissa mainittuihin toimiin. 4.4. Jos tuottajille suunnatun tuen on, kuten komissio väittää, määrä pääasiassa varmistaa tuottajille nykyistä paremmat ja vakaammat tulot, on tuki komission ehdotuksessa asetettu liian alhaiseksi. Nykyistä vaikeaa markkinatilannetta sekä lähitulevaisuudeksi annettua epäedullista ennustetta silmällä pitäen tuottajille suunnattuja tukia on nostettava huomattavasti tuottajien tulojen vakiinnuttamiseksi. Bryssel, 29. toukokuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 127, 24.4.1997, s. 11