Alueiden komitean lausunto aiheesta "YMP-uudistus ja maaseudun kilpailukyvyn parantaminen"

(2000/C 317/03)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. syyskuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa sen valmistelu valiokunta 2:n "maatalous, maaseudun kehittäminen, kalatalous" tehtäväksi,

ottaa huomioon neuvoston 17. päivänä toukokuuta 1999 antaman asetuksen (EY) N:o 1257/1999 Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta(1),

ottaa huomioon valiokunta 2:n toukokuun 4. päivänä 2000 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 526/99 rev. 2, jonka esittelijä oli Joan Mitchell (Dumfriesin ja Gallowayn aluevaltuutettu, UK, ELDR),

hyväksyi 14. ja 15. kesäkuuta 2000 pitämässään 34. täysistunnossa (kesäkuun 14. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. AK tukee kestävää, kokonaisvaltaista ja yhtenäistä maaseudun kehittämispolitiikkaa. Myös jäsenvaltioiden politiikoilla toivotaan tähdättävän elinkykyisten maaseutuyhteisöjen tukemiseen, maaseudun säilyttämiseen ja kestävien ja tehokkaiden maanviljelysmenetelmien edistämiseen. Siksi on pyrittävä parantamaan tasapainoa maatalouden elinvoimaisuutta kannustavien ja maaseutualueiden laajamittaista kestävää kehitystä tukevien toimien välillä.

1.2. Komission äskettäin hyväksymissä maaseudun kehittämisasetuksessa ja rakennerahastoasetuksessa asetetaan puitteet, joiden avulla edellä mainittuihin tavoitteisiin pyritään. Valtiovallalla sekä alue- ja paikallisviranomaisilla on kuitenkin tilaisuus ja tarve olla aktiivisia, ja niiden tehtävä on

- tukea maaseudun kehittämisasetuksen ja rakennerahastoasetuksen nojalla toteutettavia toimia

- edistää ja mahdollistaa rinnakkaistoimia, joilla voidaan tukea tehokkaan ja kestävän maataloustoiminnan ja maaseutuelinkeinojen kehittämistä.

1.3. On selvää, että Euroopan maatalous joutuu äskettäin keskeytyneistä WTO-neuvotteluista huolimatta jatkossakin toimimaan tiukkojen kansainvälisten rajoitteiden ja haasteiden paineessa. Samaan aikaan tunnustetaan, että maataloudella ja sitä tukevilla liitännäisaloilla ja maaseutuelinkeinoilla on edelleen ja kauas tulevaisuuteen keskeinen rooli maaseutu-Euroopan sosiaalisen, kulttuurisen ja taloudellisen selviytymisen kannalta. Nämä tekijät yhdessä kasvattavat tarvetta ryhtyä Euroopan maataloustoiminnan ja maaseutuelinkeinojen tehokkuutta, kilpailukykyä ja monimuotoisuutta tukeviin toimiin. Kyseisten toimien avulla toivotaan voitavan vaikuttaa siihen, että monet maatilayritykset kokevat itsensä elinkykyisiksi ja kestäviksi maaseutuyrityksiksi ja että niitä ei enää pidetä "erityisalana".

1.4. Useat alue- ja paikallisviranomaiset ovat jo aloittaneet maataloustoiminnan ja maaseutuelinkeinoalan tehokkuuden ja kilpailukyvyn tukemisen teettämällä maaseutu- ja maataloustutkimuksia ja käynnistämällä tutkimushankkeita, joista moniin on sisältynyt joukko ehdotuksia tukipalveluista ja toimijoiden välisten kumppanuuksien kehittämisestä innovatiivisten ratkaisujen löytämiseksi paikallisiin tarpeisiin.

1.5. AK katsoo, että alue- ja paikallisviranomaisia tulisi tällä tavoin kannustaa tukemaan maaseututaloutta, mutta tietää, että alalla on mahdollista toteuttaa tätäkin painokkaampia toimia, joilla maaseutualueiden kehittymistä voitaisiin edistää suoraan ja rakennerahastoasetuksessa säädettyjen toimien pohjalta maaseutukehityksestä annetun asetuksen nojalla toteutettavien toimien ohella. Tämä voisi tapahtua joko integroidun toiminnan kautta, kuten joillakin alueilla on suunniteltu, tai koordinoimalla asianmukaisesti kullakin Euroopan unionin maaseutualueella käytettävät maaseudun kehittämisasetuksen ja rakennerahastoasetuksen nojalla myönnettävät varat.

1.6. Paikallishallinnolla ymmärretään olevan tärkeä rooli maankäytön suunnittelussa ja valvonnassa. Paikallisviranomaisten tulee suhtautua kannustavasti maaseutukehityksen uusiin lähestymistapoihin ja siihen, miten niitä voidaan edistää paikallistasolla. Samalla kyseisen kehityksen tulisi olla sekä mukautuvaa että kestävää. Alue- ja paikallisviranomaisilla on merkittävä rooli järjestettäessä palveluja yksityisille henkilöille, perheille, yrityksille ja paikallisyhteisöille. Maaseutualueiden kehittäminen ei ole mahdollista, jollei kyseisiä palveluja paranneta.

1.7. Tunnustaessaan nämä alue- ja paikallishallinnon tehtävät AK vahvistaa myös, että jäsenvaltioiden maatalousministeriöiden keskeinen rooli on kannustaa ja tukea uusien luovien ratkaisujen kehittämistä maatalouden muutokseen. Entistä tiiviimpi kumppanuus alue- ja paikallishallinnon virastojen kanssa on välttämätöntä. Myös esimerkiksi maaseudun kehittämistä ja valtionapua koskevien säännösten joustava tulkinta ja täytäntöönpano on yksi keino mahdollistaa myönteinen kehitys.

2. Maaseudun kehittämisasetus

2.1. AK:n mielestä yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen osana hyväksytyn maaseudun kehittämisasetuksen painopiste tulisi olla sellaisten paikallisten aloitteiden tukemisessa, jotka täydentävät valtio-, alue- ja paikallistason strategisia puiteohjelmia. Olisi suosittava strategisesti suunniteltua, paikallista tukea nauttivaa ja monialaisuuteen ja kumppanuuteen perustuvaa lähestymistapaa, jolla maksimoidaan maaseudun talouselämän ekonominen, yhteiskunnallinen, kulttuuri- ja ympäristöpoliittinen uudistuminen. Strategioiden koordinointi muiden toimijoiden ja kumppaneiden kanssa on välttämätöntä, ja siten tulisi tukea yhteistoimintaan perustuvia toimintatapoja ja strategista rajanylittävää kumppanuustyöskentelyä. Koordinointi on kuitenkin tarpeen myös EU:n rakennerahasto, Leader+- ja maaseudun kehittämisasetustoimien välillä.

Mikäli uuden toimintakehyksen on tarkoitus muodostua maaseudun kehittämisasetuksesta ja maataloustukia koskevasta puitesäännöstä, on tärkeää, etteivät niihin liittyvät jäsenvaltio- ja aluetason toimeenpanotavat rajoita paikallis- ja alueviranomaisten mahdollisuuksia puuttua alan toimintaan.

2.2. AK panee merkille maaseudun kehittämisasetuksen soveltamisalan laajuuden ja tukee sitä, sillä näin asetusta voidaan hyödyntää useilla toiminta-aloilla. Säännösten laajuuden ansiosta voidaan tukea sekä maatiloilla että niiden ulkopuolella tapahtuvaa toimintaa ja panostaa voimakkaasti myös ympäristökysymyksiin. Jos näiden kolmen tekijän välillä saavutetaan oikea tasapaino ja yhtenäisyys, Euroopan maaseudun kestävän kehityksen edellytykset ovat erinomaiset.

2.3. Maaseudun kehittämisasetuksen nojalla toteutettavat toimet olisi yhdistettävä rakennerahastotoimiin tai ainakin koordinoitava niiden kanssa. Näin autettaisiin saavuttamaan maaseutualueilla yhteisön ensisijainen tavoite rakenteellisista haitoista kärsivien alueiden taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta uudistuksesta.

2.4. Edellä kohdassa 2.2 mainitun lisäksi AK tukee tämän lausunnon välityksellä tiettyjä tärkeitä periaatteita:

- Maaseudun kehittämiseen tulee sisältyä sekä maatiloilla tapahtuvaa että niiden ulkopuolista toimintaa.

- Monialaisuuden ja monimuotoisten tulolähteiden kasvava merkitys maatilayksiköille tunnustetaan.

- Maatalousyrittäjien tulee voida vapaasti toteuttaa sekä omaan pääasialliseen maataloustoimintaansa sisältyvää että sen ulkopuolista monipuolistamistoimintaa (ja he tarvitsevat siinä myös tukea alkuvaiheessa).

- AK toteaa, että monialaisuutta ja monipuolistamista voidaan tukea parhaiten alueilla, joilla paikallisen maaseudun talouselämä on vilkasta ja hyvin kehittynyttä. Osa maaseudun kehittämiseen osoitettavasta rahoituksesta on mielekästä ohjata paikallisten maaseutuyhteisöjen ja -kaupunkien laajaan taloudelliseen uudistamiseen erityisesti siellä, missä paikallisia työpaikkoja pystytään säilyttämään ja luomaan.

2.5. AK on sitä mieltä, että maaseudun kehitysasetuksen tultua hyväksytyksi Euroopan komissiossa sen tulisi (tulevina vuosina) kehittyä maatalouden sopeuttamistoimien keskeiseksi välineeksi. On kuitenkin huomattava, että eri jäsenvaltioiden voimavarat ja kyky vastata haasteeseen vaihtelevat alkuvaiheessa suuresti. On myös todettava, että jotkut alueet kestävät maatalouteen ja ylipäätään maaseudun talouselämään nykyisin kohdistuvia ulkoisia paineita paremmin kuin toiset.

3. Maaseudun kilpailukyvyn ja tehokkuuden parantaminen

3.1. Rakennerahastoasetus

3.1.1. Yhteisö pyrkii taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiseksi vähentämään Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) ja Euroopan sosiaalirahaston (ESR) avulla eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden, myös maaseutualueiden, jälkeenjääneisyyttä. Näin tuetaan myös Euroopan työllisyysstrategian toteuttamista.

3.2. Maataloustuotannon kulujen pienentäminen

3.2.1. Maanviljelyn tehokkuus ja maaseutualueiden talouden kilpailukyky ja kestävyys voidaan saavuttaa pienentämällä maataloustuotannon kuluja, kasvattamalla tuotteiden arvoa, tekemällä horisontaalista ja vertikaalista yhteistyötä, liittämällä yrityksiä yhteen tai kehittämällä lisää tulolähteitä maatiloilla tai niiden ulkopuolella. Tuotantokustannuksien alentaminen ei luonnollisestikaan saa tapahtua ympäristönsuojelun, tuotannon monipuolisuuden, maaseudun työllisyyden ja tasapainoisen elinkeinotoiminnan kustannuksella. Alueiden erityispiirteiden huomioon ottaminen, elävän maaseudun säilyttäminen ja kehittäminen, maaperän ja veden saastumisen pysäyttäminen ja niiden puhdistaminen on välttämätöntä ja edellyttää Euroopan unionilta em. aiheisiin liittyviin alueellisiin hankkeisiin myönnettyjen tukien säilyttämisen lisäksi tuen asteittain huomattavaakin korottamista. Kansainvälistä kauppaa koskevia sääntöjä antavien elinten ja erityisesti Maailman kauppajärjestön on otettava edellä mainitut tarpeet huomioon konkreettisella ja kestävällä tavalla.

3.2.2. AK huomauttaa, että taloudelliset paineet voivat tietyillä alueilla sanella maatilojen yhdistämisen tarpeen. Kyseiset paineet ovat ymmärrettäviä, mutta on kuitenkin tärkeää saattaa tasapainoon yhtäältä elinkykyisten yksikköjen säilymiseen vaikuttavat taloudelliset paineet ja toisaalta tarve tukea syrjäisimmän maaseudun pienyksiköitä, joiden kohdalla tilojen yhdistäminen ei ole mahdollinen tai toivottava vaihtoehto. Tämän vuoksi pienviljelmien ja -tilojen selviytymistä on myös tuettava kaikin keinoin.

3.2.3. Huomattava osa rakennerahastotoimista vaikuttaa tavoitteen 1 maaseutualueisiin, ja tavoitteen 2 nojalla tuettavasta väestöstä 28 % asuu taantuvilla maaseutualueilla. Rakennerahasto-ohjelmaa on kuitenkin joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta toteutettu aluetasolla, mukaan luettuina yhdenmukaiset strategiat ja toimet maaseutu-, teollisuus-, kaupunki- ja kalastusalueilla.

3.2.4. AK huomauttaa, että tuotantokustannuksia voidaan pienentää myös yhteis- ja osuustoiminnalla. Yhteistoiminnan laajuus ja luonne vaihtelevat kuitenkin suuresti Euroopan eri maaseutualueilla, ja tämän lausunnon keskeinen periaate on, että AK kannattaa menestyksekkääksi osoittautuneiden käytäntöjen tekemistä yleisiksi, jotta voidaan parantaa alueiden keskinäisen mukautumisen etenemisvauhtia ja laatua. Esimerkkejä toiminnasta, jota pitäisi tukea, ovat tuotannolliset yhteistoimet kuten koneiden ja työvoiman yhteiskäyttö, yhteiset maaseudun kehittämistoimet (esim. uusjakojen ja kylien elvyttämisen yhteydessä) ja alkutuotteiden markkinointi ja arvonlisäys (erityisesti alue- ja paikallistasolla). Tällaista toimintaa voitaisiin kannustaa koko maatalouselinkeinossa tai tietyillä alasektoreilla.

3.2.5. Maaseutualueiden kehitys riippuu yleensä lukuisista hyvin pienistä investointi- ja palvelualan hankkeista. Niiden hallinnointi on kalliimpaa kuin teollisuus- ja kaupunkialueilla, joissa kehitys nojautuu usein suuriin hankkeisiin. Lisäksi maaseutuväestön vähentyminen ja vanheneminen sekä maaseudun infrastruktuureihin ja palveluihin varattujen määrärahojen vähyys vaikeuttavat huomattavasti uusien investointihankkeiden kehittämistä. Tästä kaikesta seuraa heikko kilpailukyky hyödynnettäessä horisontaalisia tuki- ja toimintalinjoja, joissa maaseutualueiden erityisluonnetta ei oteta huomioon. Siksi teollisuus-, kaupunki- ja kalastusalueiden ohjelmointiin yhdistettävien maaseutualueiden kehitys edellyttää erityisstrategiaa ja -toimia, jotta niissä voidaan taata niille kuuluvien rakennerahastovarojen käyttö. Tätä varten kyseisillä alueilla on toteutettava tulosten seuranta- ja arviointitoimia, joista ilmenevät alueiden erityisolot ja joiden avulla voidaan tarvittaessa taata asianmukaisten toimien kehittäminen.

3.3. Tuotannon arvon lisääminen

3.3.1. Laatu on menestyksen avain yhä kiristyvän kilpailun sävyttämillä maailmanmarkkinoilla. Kuluttajilla on yhä enemmän taipumus ostaa paikallisia ja tuoreita tuotteita, joiden alkuperä on selvitettävissä. AK toteaa, että Euroopalla on erityisen rikas perintö paikallisesti tuotettujen elintarvikkeiden alalla, ja tällä perinnöllä on erinomaiset kaupalliset markkinamahdollisuudet sekä paikallisesti ja alueiden välisesti että laajemminkin. Paikalliselintarvikkeiden markkinointialoitteita tulisi siksi kannustaa edelleen ja samalla tukea maanviljelijöiden ylläpitämiä myyntipisteitä tuotanto- ja jakeluketjun lyhentämiseksi. Jos halutaan kannustaa aloitteita paikallisten elintarvikkeiden markkinoimiseksi, on tarkasteltava myös valtiontukiasetusta toiminta- ja soveltamistapojen joustavoittamiseksi. On määriteltävä selkeästi, milloin tuotteita markkinoidaan paikallismyyntiin eikä vientiin, jotta tuen saanti voitaisiin tehdä mahdolliseksi ja jotta voitaisiin välttää vakavat vaikutukset muualla. AK huomauttaa, että monissa jäsenvaltioissa on jo kauan ollut elintarviketuotannon sekä virallisen elintarvikevalvonnan parissa hyvin toimivia laadunvarmistusverkostoja.

3.3.2. AK tunnustaa myös tieto- ja viestintätekniikan kasvavan merkityksen ja erinomaiset kaupalliset mahdollisuudet olennaisena maaseudun kehittämisen ja paikallistuotteiden markkinoinnin välineenä. Internet-välitteisen alueiden välisen yhteistyön ollessa mahdollista kokemustenvaihdosta saadaan tällä alalla runsaasti - myös kaupallista - hyötyä.

Yksi esimerkki hyvästä käytännöstä on Leader II -ohjelmasta tuettava "Rural Market Place" -hanke (maaseudun markkinapaikka), jossa alueellisia tuotteita markkinoidaan Internetin välityksellä itävaltalaisten, ranskalaisten, espanjalaisten ja kreikkalaisten alueiden yhteistyönä.

3.3.3. AK huomauttaa, että luomu- ja non-food-viljely voi monipuolistaa maatilojen toimintaa ja tarjoaa usein suurta lisäarvoa tuottavan vaihtoehdon elintarviketuotannolle tai sitä täydentävän tulolähteen. Näin tapahtuu usein myös markkinaraon täyttävän paikallisen elintarvike- ja juomatuotannon kohdalla.

3.4. Lisätulolähteiden kehittäminen

3.4.1. AK toteaa, että lisätuloja voi hankkia monipuolistamalla toimintaa sekä maatilalla että sen ulkopuolella. Maatiloilla tapahtuvaan monipuolistamiseen on jo tarjolla melko kehittyneitä tukitoimia, vaikka saatettaisiin perustellusti väittää, että niitä varten on varattu liian vähän varoja. On kuitenkin tunnustettava, että on yhä tärkeämpää monipuolistaa maatilojen ulkopuolista toimintaa (ja luoda maanviljelijöille mahdollisuuksia siihen), mikäli maatalouden halutaan taistelevan selviytymisensä puolesta kaikin käytettävissä olevin keinoin. Maaseudun kehittämisasetuksessa ja Euroopan aluekehitysrahastosta annetussa asetuksessa (EY) N:o 1783/1999 esitetään pääpiirteittäin, minkälaista kyseinen toiminta voisi olla, mutta tälläkin kohtaa on todettava, että jäsenvaltioiden maatalousministerien tulee olla joustavia ja innovatiivisia, mikäli on tarkoitus tukea todellista paikallistoimintaa lähtökohtana alhaalta ylöspäin suuntautumisen periaate. Tällaista toimintaa voisi olla esimerkiksi matkailu, maatiloilla tapahtuva urheilu- ja vapaa-ajantoiminta, maatalous- tai käsiteollisuustuotteiden jalostus ja myynti, asuintilojen vuokraus, pienteollisuuden ja mikroyritysten tukeminen ja kehittäminen, erikoistuneet sopimuspalvelut, ympäristöelinkeinot ja -toiminta sekä yleinen kylien/maaseutukaupunkien uudistamistoiminta. Hyvin rakennettu ja toimiva laajakaistaverkko on alueiden komitean mielestä tärkeä edellytys maaseudun kilpailukyvyn lisäämiseksi.

Lisäksi innovatiivinen suhtautuminen maauudistuksiin voi tietyillä alueilla luoda joillekin maatalousyrityksille huomattavia kaupallisia mahdollisuuksia ja on siksi harkinnan arvoista.

Maatalousyritysten monitoimisuuden takaamiseksi yksittäisiä jäsenvaltioita kehotetaan muuttamaan asianmukaisesti verotusta, sosiaaliturvaa ja ammatinharjoittamista koskevaa nykyistä lainsäädäntöään.

3.4.2. Maaseudun kehittämisasetuksen, rakennerahastoasetuksen tai muiden paikallisten monipuolistamishankkeiden menestys riippuu kuitenkin maatalousalan ja maaseutuväestön kyvystä sopeutua muutoksiin. Muutosten edellytyksenä on sen vuoksi pidettävä tehokasta kapasiteetin kasvattamista, koulutusta, kehitystä ja tukitoimia maanviljelijöiden ja muiden maaseutuelinkeinoja harjoittavien kannustamiseksi. AK:n mielestä koulutustuen tulisi olla monipuolistamiseen, uudelleenjärjestämiseen ja uusiin yhteistyötoimiin ja -hankkeisiin kytkettävä lisätoimi, koska sillä ei voi korvata varsinaista maatalousalan koulutusta. Koulutusta ja ammattitaidon kehittämismahdollisuuksia tulisi järjestää myös muissa kuin maatalousalan töissä, jotta maanviljelijöillä ja maatalousalan työntekijöillä olisi nykyistä paremmat mahdollisuudet tehdä vaihtoehtoista työtä täysipäiväisesti tai osa-aikaisesti.

3.4.3. Maatalousyritysten uudelleenjärjestely, valtavirrasta tai perinteisestä toiminnasta eriytyminen ja uusien yhteistyö- tai osuustoimintamenetelmien kehittäminen edellyttävät myös järkevää liiketoiminnan suunnittelua. Yhtä tärkeitä kysymyksiä ovat joustavan rahoituksen ja rahoitusneuvonnan saatavuus. Avustuksin tuettujen kehityssuunnitelmien toteuttamisen ohella tulisi helpottaa halpakorkoisten lainojen ja pääomarahoituksen saatavuutta, jotta voidaan tukea uusia ja kehittyviä hankkeita. On tarpeen selvittää, mitä toimintaa tällä alalla harjoitetaan yhtäältä rakennerahastojen tuella ja toisaalta maaseudun kehittämisasetuksen puitteissa, sekä yhdentää ja koordinoida kyseistä toimintaa.

3.4.4. Kestävä kehitys edellyttää, että maataloutta harjoitetaan ympäristöä säästävällä tavalla. Useissa alue- ja paikallisvaltuustoissa ympäristö nähdään merkittävänä tekijänä alueen houkuttelevuuden sekä matkailun ja alueelle suuntautuvien investointien kannalta. Vaikka tällaiset toimet ovat valtiovallan hallinnoimia, on olennaisen tärkeää varmistaa, että maatalous- ja ympäristöpolitiikat tukevat alue- ja paikallistasolla tehtävää työtä. Ympäristönsuojeluun liittyvät maksut ovat hyödyllinen ja kestävä lisätulolähde maataloudessa.

3.4.5. Tunnustettu ongelma koko Euroopan maataloudessa on ikääntyvien maanviljelijöiden kasvava määrä ja ilmiön haitallinen vaikutus elinkeinoalaan, jolla kaivataan uudelleenjärjestelyjä. Auttamalla uusia nuoria viljelijöitä ottamaan haltuunsa maatiloja tai jäämään seudulle, jotta he voisivat kehittää maaseutuyrittämisen taitojaan, helpotetaan myös kyseisen elinkeinoalan uudelleenjärjestämistä ja samalla suojellaan maaseutuyhteisöjen elinvoimaisuutta. Maatalousyritysten nuorennuksesta on tultava unionin maatalouspolitiikan erityistavoite. Komitea ehdottaa, että kaikki yhteisön jo olemassa olevat asianomaiset säädökset tutkitaan sekä muutetaan ja koordinoidaan asianmukaisesti, jotta luotaisiin erityisesti nuoria maanviljelijöitä suosiva unionin politiikka. Alueiden komitea suosittelee nuorten eurooppalaisten viljelijöiden neuvoston (ECYF) koulutusvaihto-ohjelmaa hyvänä esimerkkinä kokemustenvaihdosta.

4. Päätelmät

4.1. Lausunnossa tunnustetaan maaseutuyhteisöihimme kohdistuvat nykyiset ja tulevat muutospaineet ja todetaan niiden olevan edelleen tiiviissä yhteydessä maatalouden ja siihen liittyvien elinkeinojen tulevaisuudennäkymiin. Lausunnossa ei pyritä ottamaan kantaa YMP:n uudistuksen toivottavuuteen tai muutenkaan YMP:hen, sillä kysymystä on tarkasteltu toisaalla.

4.2. Alueiden komitea tukee maaseudun kehittämisasetuksen ja rakennerahastoasetuksen potentiaalisesti myönteisiä vaikutuksia. Komitean lausunnossa pyritään löytämään keinoja edistää rinnasteista paikallistason tukitoimintaa, jonka toivotaan kasvattavan maaseudun kehittämisasetuksen onnistumismahdollisuuksia. Lisäksi lausunnossa pyritään tarkastelemaan millaista hyötyä voidaan saada, jos maatilatalouden ja muiden maaseutuelinkeinojen tehokkuutta ja kilpailukykyä kasvatetaan vaihtamalla aiempaa aktiivisemmin tietoa kokemuksista erityisesti yhteistoimintaan perustuvien työmenetelmien alalla, tuotantokustannuksia pienentämällä, paikallisarvoa lisäämällä ja tehokkaita vaihtoehtoisia tulolähteitä kehittämällä.

4.3. Mittasuhteet ja volyymi rajoittavat kuitenkin usein edellä ehdotettuja toimia. AK katsoo myös alueiden ja/tai jäsenvaltioiden välisen yhteistoiminnan olevan yksi keino kasvattaa liiketaloudellista menestystä. Kokemustenvaihto voisi edistää tällaisia kaupallisia yhteyksiä tai avata ovia uusille, vireille markkinoille.

4.4. AK katsoo, että alue- ja paikallisviranomaiset voisivat helpottaa kyseisiä toimia paikallistasolla ja että niiden tukiroolia tulisi kannustaa ja kehittää edelleen.

4.5. Yhdentämällä ja koordinoimalla maaseudun kehittämisasetuksen nojalla toteutettavia toimia ja rakennerahastotoimia sekä niihin liittyviä yhteisöaloitteita, kuten Leader+ ja Interreg, voidaan lisätä niiden tehokkuutta ja moninkertaistaa yhteisön, valtioiden, alueiden ja paikallisviranomaisten maaseutualueiden kehittämiseen ja kilpailukyvyn parantamiseen suuntaamien varojen vaikutus.

4.6. Euroopan aluekehitysrahaston ja Euroopan sosiaalirahaston ohjelmointi vaikuttaa tavoitteiden 1 ja 2 maaseutualueiden kilpailukykyyn. Rahastoista tulisi myöntää kyseisille alueille niiden väestömäärään ja laajuuteen suhteutetusti varoja, joiden avulla ne voivat lieventää infrastruktuureissaan ja palveluissaan esiintyviä puutteita sekä monipuolistaa toimintaansa. Tämän tulee tapahtua soveltamalla sellaista teollisuus-, kaupunki- ja kalastusalueiden toimista poikkeavaa strategiaa ja asianmukaisia menetelmiä, joilla pyritään ratkaisemaan kyseisten alueiden erityisongelmat ja jotka mahdollistavat ja takaavat maaseutualueiden kehittymisen. Nämä näkökohdat tulee ottaa huomioon myös seurannassa ja arvioinnissa.

Bryssel 14. kesäkuuta 2000.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert

(1) EYVL L 160, 26.6.1999, s. 80.