Osapuolten konferenssin ensimmäisessä kokouksessaan (24.–29. syyskuuta 2017) hyväksymän työjärjestystä koskevan päätöksen MC-1/1 ja yleissopimuksen 28 artiklan mukaisesti kullakin osapuolella on yksi ääni. Unionilla on kuitenkin alueellisena taloudellisen yhdentymisen järjestönä sen omaan toimivaltaan kuuluvissa asioissa oikeus käyttää äänimäärää, joka vastaa yleissopimuksen osapuolina olevien unionin jäsenvaltioiden lukumäärää. Unioni ei saa käyttää äänioikeuttaan, jos joku sen jäsenvaltioista käyttää omaa äänioikeuttaan, ja päinvastoin.

Sopimuksen 11 artiklan 2 kohdassa määrätään, että kyseisessä sopimuksessa ”elohopeajätteellä” tarkoitetaan aineita tai esineitä, a) jotka koostuvat elohopeasta tai elohopeayhdisteistä tai b) jotka sisältävät elohopeaa tai elohopeayhdisteitä tai c) jotka ovat saastuneet elohopeasta tai elohopeayhdisteistä, joiden määrä ylittää osapuolten konferenssin määrittämät raja-arvot, ja jotka loppusijoitetaan tai aiotaan loppusijoittaa tai jotka on velvollisuus loppusijoittaa kansallisen lainsäädännön säännösten tai yleissopimuksen määräysten mukaisesti. Kyseisessä määräyksessä lisätään, että ”elohopeajätteen” määritelmään ei kuulu kaivosjäte (pintakerros, sivukivi ja mineraalijäte) uuden elohopean tuotantoa lukuun ottamatta, kun se sisältää elohopeaa tai elohopeayhdisteitä osapuolten konferenssin määrittämät raja-arvot alittavina määrinä.

Elohopeaa koskeva Minamatan yleissopimus, jäljempänä ’yleissopimus’, on pääasiallinen kansainvälinen lainsäädäntökehys, jonka tavoitteena on ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen ihmisen toiminnasta johtuvilta elohopean ja elohopeayhdisteiden päästöiltä ilmaan, veteen ja maaperään. Yleissopimus kattaa elohopean koko elinkaaren elohopean louhinnasta sen loppusijoitukseen. Yleissopimus tuli voimaan 16. elokuuta 2017. Euroopan unioni sekä useimmat jäsenvaltiot ovat yleissopimuksen osapuolia.

3.Unionin puolesta esitettävä kanta

Ehdotettu unionin puolesta otettava kanta on tukea EU:n säännöstön mukaisen päätöksen hyväksymistä osapuolten konferenssin neljännen kokouksen toisessa osuudessa.

Vaikka suunnitellulla säädöksellä täydennetään päätöstä MC-3/5 käsittelemällä toista elohopeajäteluokkaa eli elohopeasta saastunutta jätettä, ehdotettu kanta vastaa täysin EU:n kantaa, joka hyväksyttiin osapuolten kolmannessa kokouksessa, joka oli keskeisessä asemassa tämän päätöksen laatimisessa ja jossa käsiteltiin jo kysymystä tällaisen jätteen raja-arvosta.

Elohopeajätettä säännellään EU:n tasolla etenkin elohopeasta ja asetuksen (EY) N:o 1102/2008 kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/852, jätteistä 19 päivänä marraskuuta 2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2008/98/EY, kaivannaisteollisuuden jätehuollosta ja direktiivin 2004/35/EY muuttamisesta 15 päivänä maaliskuuta 2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2006/21/EY ja jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdan mukaisen jäteluettelon laatimisesta tehdyn komission päätöksen 94/3/EY ja vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaisen vaarallisten jätteiden luettelon laatimisesta tehdyn neuvoston päätöksen 94/904/EY korvaamisesta 3 päivänä toukokuuta 2000 tehdyllä komission päätöksellä 2000/532/EY.

EU:n jätelainsäädäntö perustuu direktiivin 2008/98/EY 13 ja 17 artiklassa vahvistettuihin keskeisiin velvoitteisiin, joiden mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätehuolto tapahtuu vaarantamatta ihmisten terveyttä ja vahingoittamatta ympäristöä. Kyseisillä säännöksillä pannaan täytäntöön sopimuksen 11 artiklan 3 kohdassa vahvistettu velvoite toimia ympäristön kannalta kestävällä tavalla.

Vaikka EU:lla on ollut keskeinen rooli yleissopimuksen ja sen elohopeajätettä koskevien määräysten kehittämisessä ja EU:n asiantuntijat antoivat suuren panoksen edellä mainittuihin kokousten välisiin asiantuntijakeskusteluihin, jätettä koskeva EU:n säännöstö ulottuu sopimuksen 11 artiklaa pidemmälle, sillä kaikkea kyseisessä määräyksessä tarkoitettua elohopeajätettä säännellään EU:n tasolla ja sitä on käsiteltävä ympäristön kannalta kestävällä tavalla riippumatta sen elohopea- tai elohopeayhdistepitoisuudesta.

Unionin kanta on tarpeen, sillä kun suunniteltu säädös on hyväksytty, osapuolten on pantava se täytäntöön.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ’säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia’ kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla, mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2.Soveltaminen käsillä olevassa asiassa

Osapuolten konferenssi on elohopeaa koskevalla Minamatan yleissopimuksella perustettu elin.

Suunniteltu säädös, joka osapuolten konferenssin on määrä antaa, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia, koska yleissopimuksen osapuolten on toteutettava toimenpiteitä niiden täytäntöönpanon ja noudattamisen varmistamiseksi.