Lausunto aiheesta "Yhtenäismarkkinat ja kuluttajansuoja: sisämarkkinoiden esteet ja mahdollisuudet"



Virallinen lehti nro C 039 , 12/02/1996 s. 0055



Lausunto aiheesta "Yhtenäismarkkinat ja kuluttajansuoja: sisämarkkinoiden esteet ja mahdollisuudet" (96/C 39/12) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 30. maaliskuuta 1995 työjärjestyksensä 23 artiklan mukaisesti antaa lausunnon edellä mainitusta aiheesta. Ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto, joka vastasi komitean aihetta käsittelevästä työstä, hyväksyi lausuntonsa 17. lokakuuta 1995. Esittelijänä toimi Francisco Ceballo Herrero. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 330. täysistunnossaan (22. 23. marraskuuta 1995 pidetty kokous) äänin 76 puolesta, 34 vastaan ja 19 tyhjää seuraavan lausunnon. 1. Johdanto: Yhtenäismarkkinat ja kuluttajansuoja 1.1. Yleistä 1.1.1. Sisämarkkinoiden täydellisellä toteutumisella ja toimeenpanolla on merkittäviä vaikutuksia kuluttajansuojaan. Kuluttajien etu olisi pitänyt ottaa paremmin huomioon jo sisämarkkinoiden alustavissa suunnitelmissa. Huolimatta Euroopan yhtenäisasiakirjan ja sen jälkeen Maastrichtin sopimuksen avulla saavutetuista tuloksista niihin ei kuitenkaan ole vielä tähän päivään mennessä kiinnitetty riittävästi huomiota sen enempää sisämarkkinoiden perusmäärityksissä kuin niiden soveltamisessakaan. Vaikka EU:n peruskirjassa Maastrichtin sopimuksen 129 a artiklan 1 alakohdan b luetelmakohdassa määrätään erityisesti kuluttajansuojan uudesta oikeusperustasta, on hyvin merkillepantavaa, että tämän lausunnon laatimiseen mennessä on uusin perustein tehty ainoastaan yksi päätös, joka koskee kotona ja vapaa-aikana sattuvien onnettomuuksien eurooppalaista valvontajärjestelmää (European Home and Leisure Accident Surveillance System, EHLASS) (). Tämä siitä huolimatta, että sekä komissio että neuvosto ovat tehneet monia aloitteita kuluttajansuojan alalla sitten Maastrichtin sopimuksen allekirjoittamisen 7. helmikuuta 1992. Jos läheisyysperiaatetta tulkitaan tietyllä tavalla, voidaan päinvastoin helposti päätyä tilanteeseen, jossa komissio on yhä epäluuloisempi ja neuvosto yhä vähemmän kiinnostunut tekemään ehdotuksia ja päätöksiä uusista yhteisön tasolla toteutettavista kuluttajansuojaa koskevista toimista (). Asiaan kiinnitettiin varsin osuvasti huomiota komission vuoden 1994 selonteossa Euroopan neuvostolle läheisyysperiaatteen soveltamisesta (). 1.1.2. Edellä mainitun perusteella on selvää, että tämän lausunnon valmistelu on tärkeää ja asianmukaista. Lausunnossa pyritään tutkimaan, onko yhteisö vastannut ja missä määrin tyydyttävällä tavalla TSK:n aikaisemmissa lausunnoissa esitettyihin huolenaiheisiin ja ongelmiin. On pyrittävä määrittämään suurimmat yhä ratkaisemattomat ongelmat sekä arvioimaan EY:n perustamissopimukseen liitetyn 129 a artiklan seurauksena tapahtunutta edistystä kuluttajansuoja-asioissa. On myös tutkittava, vastaavatko kuluttajavalistus ja neuvontajärjestelmät kuluttajien vaatimuksia sekä sitä, millaisia parannusehdotuksia kuluttajansuojaan voidaan esittää perustamissopimuksen tarkistamisen yhteydessä vuonna 1996. 1.2. Yhteenveto sisämarkkinoita ja kuluttajansuojaa koskevista TSK:n kannanotoista ennen Maastrichtin sopimuksen solmimista 1.2.1. TSK:lta on usein pyydetty lausuntoa yhtenäismarkkinoiden toteutuksen yksityiskohdista. TSK:lla oli mahdollisuus punnita sisämarkkinoiden toteutumisesta kuluttajille aiheutuvia etuja ja haittoja kahdessa oma-aloitteisessa lausunnossaan kuluttajansuojasta ja sisämarkkinoiden toteutumisesta; ensimmäinen lausunto annettiin syyskuussa 1991 ja sitä seurasi lisälausunto marraskuussa 1992 (). 1.2.2. Ensimmäisessä lausunnossa arvioidaan kuluttajapolitiikkaa aina Euroopan yhtenäisasiakirjan allekirjoittamiseen saakka. Siinä tarkastellaan myös yhtenäisasiakirjan myötä syntyneitä muutoksia, erityisesti 100 a artiklan etuja ja rajoituksia, sekä perustellaan erityisen "kuluttajia" käsittelevän kappaleen lisäämistä Rooman sopimukseen. Lausunnon pääaiheita ovat kuluttajien edustaminen Euroopassa, ja erityisesti yhteisön toimielimissä, kuluttajapolitiikan yhdistäminen muihin yhteisön ohjelmiin sekä sisämarkkinapolitiikan rajoituksia kuluttajansuojalle aiheutuvien etujen ja haittojen valossa. Lausunnon lopussa esitetään joukko suosituksia "pyyntöjen" muodossa, joista ajankohtaisimpia ovat: lisätään EU:n perustamissopimukseen varaus, jonka mukaan yhteisön kuluttajansuojapolitiikkaan on sisällytettävä luettelo kuluttajan perusoikeuksista, hyväksytään yhteisön budjetti, joka sisältää määrärahan, jolla voidaan kattaa yhteisön tasolla toteutettavan tehokkaan kuluttajansuojelu- ja tiedotuspolitiikan budjettivaatimukset, otetaan käyttöön välineitä, joilla helpotetaan yhteisön lain yhdenmukaista tulkintaa ja edistetään sen suoraa sovellettavuutta kuluttajaoikeuskysymyksiin, kiinnitetään erityistä huomiota toimiin, joita tarvitaan kuluttajien suojelemiseksi ja edustamiseksi yhteyksissä julkisiin palveluihin ja valtion omistuksessa oleviin yrityksiin, jatketaan kuluttajapolitiikan ja muiden yhteisten ohjelmien yhtenäistämistä sekä liitetään kaikkiin ehdotuksiin arvio niiden vaikutuksista kuluttajiin, tehostetaan kuluttajansuojaa rajat ylittävissä riitatapauksissa sekä annetaan edustusoikeus kuluttajajärjestöille kuluttajansuojaa koskevissa riita-asioissa. 1.2.3. Kuluttajia ja sisämarkkinoita käsittelevän lausunnon lisälausunnossa ilmaistaan tyytyväisyys Maastrichtin sopimuksen myötä EY:n perustamissopimukseen tehtyihin parannuksiin, erityisesti 3 artiklan s alakohtaan ja 129 a artiklaan. Komitean lausunnossa varoitetaan lopuksi kuitenkin kuluttajapolitiikan supistamisesta sisämarkkinoiden toteuduttua, jolloin tulisi pyrkiä kohti yhteiskunnallista kansalaisten Eurooppaa (), sekä määritetään läheisyysperiaatteen liian suppean tulkinnan vaaroja. Lausunnossa esitetään jälleen kerran toivomus siitä, että komissio tekisi Maastrichtin sopimuksen ratifioinnin jälkeen aloitteen yhtenäisemmän ja dynaamisemman kuluttajapolitiikan luomiseksi. 2. Maastrichtin sopimuksesta tähän päivään 2.1. Muutokset Maastrichtin sopimuksen jälkeisessä yhteisön kuluttajapolitiikassa 2.1.1. Sopimuksen 129 a artikla 2.1.1.1. EY:n perustamissopimukseen Maastrichtin sopimuksen yhteydessä tehtyjä muutoksia on oikeutetusti pidetty merkittävinä uudistuksina yhteisön yhtenäisen kuluttajansuojapolitiikan kannalta. Maastrichtin sopimuksessa yhteisön toimintoja määrittävään 3 artiklaan lisättiin uusi s alakohta. Siinä määrätään, että yhteisön yleisenä tavoitteena on "myötävaikuttaminen kuluttajansuojan lujittamiseen". Samalla luotiin uusi yhteispäätösmenettely, jonka avulla ehdotusten hyväksyminen voidaan tehdä entistä huomattavasti helpommaksi (189 b artikla). 75 artiklan uudelleen muotoilu (kuljetuspolitiikka) sekä uusi 129 artikla kansanterveydestä ovat myös esimerkkejä muutoksista, joita voidaan käyttää kuluttajien hyödyksi. K artikla, erityisesti K.1 ja K.9 artikla, joissa määritetään uusi mahdollisuus yhteyksien luomiseen, ovat luoneet oikeutettua toivoa jäsenvaltioiden välisestä tiiviimmästä yhteistyöstä kuluttajaoikeuden tehokkaammaksi soveltamiseksi ja kuluttajien oikeuksien puolustamiseksi. 2.1.1.2. Eturyhmät pitivät kuitenkin vasta uuden kuluttajansuojaa koskevan Osasto XI:n ja sen ainoan 129 a artiklan sisällyttämistä Maastrichtin sopimukseen selkeänä osoituksena itsenäisen kuluttajapolitiikan merkityksen tunnustamisesta. TSK:n lausunnon 878/92 lopullisessa versiossa komitea toteaa, että uusi 129 a artikla "antaa yhteisölle mahdollisuuden ryhtyä erityistoimiin kuluttajansuoja-asioissa ja asettaa näin EY:n kuluttajapolitiikan samaan asemaan muiden yhteisten ohjelmien, erityisesti yhtenäismarkkinapolitiikan, kanssa" (kohta 1.3). 129 a artiklan 1 alakohdan b alakohdassa yhteisölle annetaan mahdollisuus ryhtyä "erityistoimiin" tukeakseen ja täydentääkseen jäsenvaltioiden harjoittamaa politiikkaa kuluttajien terveyden, turvallisuuden ja taloudellisten etujen suojaamiseksi sekä riittävän kuluttajavalistuksen turvaamiseksi. Lisäksi 129 a artiklan 2 alakohdassa todetaan, että "erityistoimet" on hyväksyttävä 189 b artiklassa määrättyä uutta menettelyä noudattaen. 2.1.2. Läheisyysperiaate 2.1.2.1. Maastrichtin sopimuksessa määrätään myös Euroopan unionin yleisen politiikan "uudesta" keskeisestä periaatteesta: läheisyysperiaatteesta. Periaate sinänsä ei ole uusi ja se mainitaankin yleensä liittovaltioiden valtiomuodossa. Periaatteen kiistanalaisesta teoreettisesta muotoilusta huolimatta sen liian kapea tulkinta kuluttajapolitiikan yhteydessä voi kuitenkin vahingoittaa yhteisön sitovan lainsäädännön yhtenäistämistä. Tästä on esimerkkejä Molitor-ryhmän lainsäädännön ja hallinnon yksinkertaistamista koskevan selonteon monissa päätelmissä (). Kuten TSK:n työvaliokunta on juuri päättänyt, läheisyysperiaate "ei siis ole vain päätöksen seulontaväline tai osapuolia rajoittava velvoite" (). Kaikkien jäsenvaltioiden on muistettava ottaa huomioon vähimmäisyhtenäistämisen periaate, joka tietyissä tapauksissa sallii EU:n lainsäädäntöä laajemman kuluttajansuojan soveltamisen. Tämän vuoksi joillakin jäsenvaltioilla saattaisi läheisyysperiaatteen nojalla olla mahdollisuuksia kehittää kuluttajansuojapolitiikkaansa entistä dynaamisemmin. 2.1.2.2. "Alustavien ehdotusten pakollisen seulontajärjestelmän" myötä monet kuluttajansuojaa koskevat ehdotukset hylättiin Eurooppa-neuvoston Edinburghissa 11. 12. joulukuuta 1992 pidetyssä huippukokouksessa. Myöhemmin vuonna 1994 direktiiviluonnos palvelujen tuottajien tuotevastuusta () hylättiin sekä, kuten komission Eurooppa-neuvostolle 1994 antamassa selonteossa läheisyysperiaatteen soveltamisesta () todetaan, mm. seuraavien direktiiviluonnosten sisältöä muutettiin: henkilötietojen suojaaminen tietoliikennesovellusten yhteydessä COM(94) 128 final, vertaileva mainonta COM(91) 147 final ja COM(94) 151 final, jalkineiden tuotemerkinnät direktiivi 94/11/EY (), kiinteistöjen osa-aikaomistus COM(92) 220 ja COM(94) 363 final, kaasun ja sähkön sisämarkkinat COM(91) 548 ja COM(93) 643. Lisäksi komissio on laatinut 25-kohtaisen listan menetelmistä vallitsevan lainsäädännön sopeuttamisesta läheisyysperiaatteen mukaiseksi joko uudelleen muotoilemalla tai yksinkertaistamalla. Menetelmien joukossa on direktiivejä elintarvikkeista, painelaitteista ja hintamerkinnöistä. 2.1.2.3. Jos, kuten yleisesti uskotaan (), läheisyys- ja suhteellisuusperiaate säilytetään perustamissopimuksessa, on niiden sisällöstä ja tulkinnasta annettava selkeä määritelmä, ja erityisesti toimielinten välinen sopimus läheisyysperiaatteesta on liitettävä perustamissopimukseen. Samassa yhteydessä on selkeästi mainittava, että läheisyysperiaatteen tulkintaa koskevissa erimielisyyksissä on aina mahdollista vedota tuomioistuimeen. Tämä tarjoaa yksityishenkilöille, tietyin ehdoin, uuden erityisen keinon selvittää, onko läheisyysperiaatetta sovellettu oikein suhteessa muihin lainsäädännöllisiin keinoihin. 2.1.3. Oikeusasiamies 2.1.3.1. Maastrichtin sopimuksessa määrätään uudesta oikeusasiamiehen virasta, joka perustetaan Euroopan parlamentin yhteyteen. Kaikki unionin kansalaiset voivat esittää oikeusasiamiehelle valituksia yhteisön toimielinten ja muiden elinten toimia koskevista epäkohdista. Oikeusasiamiehellä on oikeus suorittaa tutkimuksia myös omasta aloitteestaan. Euroopan parlamentti valitsi vasta heinäkuussa 1995 pidetyssä istunnossaan ensimmäisen Euroopan oikeusasiamiehen. TSK on kuitenkin sitä mieltä, että yhteisön uuden institutionaalisen viran täyttäminen on erittäin tärkeää kuluttajien oikeuksien takaamiseksi. 2.2. Yhtenäismarkkinoiden jatkototeutuksessa saavutettu edistys 2.2.1. Yhtenäismarkkinoiden toteutukseen tähtäävien toimien hyväksyminen, siirtäminen ja soveltaminen käytännössä 2.2.1.1. Yhteisön lain kehityksestä ja kansalliseen lainsäädäntöön siirtämisestä saadaan tietoa säännöllisesti kahden tärkeän työasiakirjan välityksellä: yhteisön lain soveltamisen valvomista koskevat komission vuosikertomukset parlamentille () ja komission selonteot yhteisön sisämarkkinoista. Selonteoista jälkimmäinen, joka kattaa vuoden 1994 (), julkaistiin kesäkuussa 1995. Komission selonteossa parlamentille viitataan erikseen kuluttajapolitiikkaan ja tuotteiden turvallisuuteen ja tutkimuksen perusteella voidaan päätellä, että toimet, joita ei ole asianmukaisella tavalla sovellettu tai joita ei ole siirretty kansalliseen lainsäädäntöön, ovat juuri niitä, jotka koskevat kuluttajien etuja (). 2.2.1.2. Lisäksi komissio toteaa sisämarkkinoita koskevassa vuoden 1994 selonteossaan, että "yhtenäismarkkinat [...] eivät toimi asianmukaisella tavalla ilman kuluttajien aktiivista ja todellista osallistumista" (319 kohta). Selonteon johdannossa kuitenkin todetaan, että "kokonaisuutena yhtenäismarkkinat toimivat, mutta useilla aloilla on vielä ratkaisemattomia ongelmia" ja näin ollen yhtenäismarkkinoita on edelleen kehitettävä, jotta niihin sisältyvät lupaukset voivat täyttyä. 2.2.1.3. Tämä antaa yhteenvedon TSK:n lausunnossaan esittämistä päätelmistä, joka julkaistiin yleisen kuulemistilaisuuden jälkeen 30. kesäkuuta 1994 (). Komitea mainitsi kuitenkin joitakin kaikkein tärkeimmistä kuluttajien etuja koskevista kysymyksistä, joihin yhtenäismarkkinat eivät ole tarjonneet tyydyttävää vastausta. Näitä ovat: erot alv:n soveltamisessa, puutteelliset tiedot perusoikeuksista ja niiden puolustamisesta, perustelemattomat erot ja avoimuuden puute rajat ylittävien maksujen kohdalla, epäyhtenevät kiinnityslainajärjestelmät, joitakin vaikeuksia ammatillisten tutkintojen molemminpuolisessa tunnustamisessa. 2.2.2. Yhtenäistäminen ja molemminpuolinen tunnustaminen 2.2.2.1. Toistuva vetoaminen 100 a artiklaan, joka Euroopan yhtenäisasiakirjassa määritetään suurimman osan kuluttajansuojaa koskevien toimien oikeusperustaksi, vahvistaa ja jopa korostaa molemminpuolisen tunnustamisen vaikeuksia ja yhtenäistämisprosessin puutteita. Yhteisön lain käytännön soveltamista jäsenvaltioissa käsitellyt tutkimus osoittaa, että tulkinnassa ja käytännön soveltamisessa on huomattavia eroja, jotka ovat seurausta perustana olevien peruskäsitteiden ja oikeudellisten periaatteiden selkeiden ja tarkkojen määritelmien puutteesta. Kaikkien jäsenvaltioiden on muistettava ottaa huomioon vähimmäisyhtenäistämisen periaate, joka tietyissä tapauksissa sallii EU:n lainsäädäntöä laajemman kuluttajansuojan soveltamisen. Tämän vuoksi joillakin jäsenvaltioilla saattaisi läheisyysperiaatteen nojalla olla mahdollisuuksia kehittää kuluttajansuojapolitiikkaansa entistä dynaamisemmin. 2.2.2.2. TSK:n yhteisön toimielimille usein toistama vaatimus yhteisön kuluttajapolitiikan direktiivien välittömän vaakasuoran vaikutuksen yleisestä tunnustamisesta silloin kun ne sisältävät kuten toivottavaa on tarkkoja, yksityiskohtaisia oikeuksia ja velvoitteita, ei ole saanut asianmukaista vastakaikua. 2.2.2.3. Lisäksi kuluttajat kärsivät käytännössä yhä lisääntyvästi molemminpuolisen tunnustamisen periaatteen täsmentämättömästä soveltamisesta, erityisesti rahoituspalvelujen alalla, missä valvonnan järjestäminen kuuluu eri viranomaisille, joiden työtä koskevat hyvin erilaiset järjestelmät ja rajoitukset ja joiden toimiin oikeudelliset järjestelmät puuttuvat hyvin vaihtelevissa määrin. 2.2.2.4. Myös jäsenvaltioiden erilaiset kansalliset säädökset muodostavat sisämarkkinoilla molemminpuolisen tunnustamisen periaatteesta huolimatta todellisuudessa huomattavan esteen tavaroiden ja palvelujen tuottajille. Tämä koskee erityisesti pk-yrityksiä, mikä puolestaan voi heijastua kuluttajien taloudellisiin etuihin. 2.2.3. Sellaisten menetelmien käyttö, jotka eivät ole sitovia 2.2.3.1. Vuodesta 1993 alusta lähtien komission linjassa on ollut havaittavissa selvä muutos kohti sellaisten menetelmien käyttöä, jotka eivät ole jäsenmaita sitovia päätökset ja suositukset aloilla, joilla oikeudellisesti sitovien menetelmien soveltaminen olisi suositeltavampaa. Ainoa tiedossa oleva ilmoitus suosituksen muuttamisesta direktiiviksi koskee suositusta 90/109/ETY pankkipalvelujen avoimuudesta (). 2.2.4. Yhteiset menettelytavat sekä ammattiryhmien ja kuluttajien välinen vuoropuhelu 2.2.4.1. Yhteisten menettelytapojen luomisessa voidaan havaita edistymistä eri aloilla ja ne ovat myös jäsenvaltioiden teollisuuden edustajien sekä kuluttajien tunnustamia ja kunnioittamia. Samalla on sovittu tällaisen sääntelyn ja koordinoinnin teoreettisista ja käytännön rajoista. TSK viittaa vuosina 1991 ja 1992 julkaistuissa lausunnoissaan näihin rajoihin ja suosittelee, että sinänsä erittäin tärkeiden yhteisten menettelytapojen olemassaolo ja käyttö ei saa korvata sitovien menetelmien käyttöä, silloin kun ne katsotaan välttämättömiksi ja parhaaksi mahdolliseksi keinoksi yhtenäistämisen saavuttamiseksi. 2.2.4.2. Lisäksi TSK on sitä mieltä, että yhteisön tasolla tarvitaan institutionaalinen viitekehys, jonka pohjalta voidaan käydä vuoropuhelua säännöllisin väliajoin ja jonka yhteydessä voidaan käsitellä ja muotoilla koko EU:n alueella yleisesti sovellettavia yhteisiä menettelytapoja. Tätä on esitetty monessa yhteydessä ja aivan erityisesti lausunnossa mahdollisuudesta vedota tuomioistuimeen (). 2.2.4.3. Erityistä huomiota tulee kiinnittää komission 7. huhtikuuta 1992 antamaan suositukseen kuluttajansuojan yhteisistä käytänteistä suhteessa ilman myyjän ja ostajan tapaamista solmittuihin sopimuksiin. Suositus on hyvä esimerkki siitä, miten komissio voi määrittää yhteisiä menettelytapojen luomista koskevia rajoituksia (). 2.3. Arviointi ja tulevaisuudennäkymät kuluttajien näkökulmasta 2.3.1. Komission toinen kolmivuotinen toimintaohjelma (1993 1995) 2.3.1.1. Vuodesta 1993 lähtien komission toimia alalla on säädellyt toinen toimintaohjelma (1993 1995), joka on juuri päättymässä (). Nyt ei ole oikea hetki ryhtyä yksityiskohtaisesti arvioimaan toisen toimintaohjelman toteutusta, vaan voidaan olettaa, että komissio tekee sen seuraavan toimintaohjelman esittelyn yhteydessä. Nyt voidaan kuitenkin tutkia yleisesti, saavuttiko komissio asettamansa tavoitteet, jolloin on pakko todeta ettei näin tapahtunut. 2.3.1.2. Kuluttajien turvallisuutta koskien on yhä selvittämättä direktiivin 92/59/ETY toteutuksen vaikutukset, mutta tämän lausunnon kirjoittamishetkellä vain muutama jäsenvaltio on ilmoittanut direktiivin siirtämisestä kansalliseen lainsäädäntöön (). Samoin voidaan todeta, että Louvain-la-Neuven katolisen yliopiston kuluttajaoikeuden keskuksen äskettäin suorittama arviointi direktiivin 85/374/ETY soveltamisesta päätyi hyvin kielteisiin tuloksiin. Lastenhoitotuotteiden turvallisuudessa ei myöskään ole edistytty. 2.3.1.3. Arvio komission tämän kauden keskeisimmistä tavoitteista ei myöskään ole kovin suotuisa. 2.3.1.3.1. Vaikka tiedotuskeskuksia rajat ylittävistä toiminnoista onkin jo perustettu ja osa niistä toimii varsin tyydyttävästi, alan tiedottamisessa on vielä paljon toivomisen varaa, ja tiedotuksen puute onkin yksi kuluttajien edun mukaisesti toimivien yhtenäismarkkinoiden luomisen esteistä. Tarvitaan tiedotuskampanjoin tuettu järjestelmällinen ohjelma kuluttajien tietoisuuden lisäämiseksi oikeuksistaan ja niiden soveltamisesta. 2.3.1.3.2. Lisäksi voidaan todeta, että kansallisten ja alueellisten kuluttajajärjestöjen aseman parantamisessa ei ole tapahtunut merkittävää edistymistä, eikä niille ole taattu institutionaalista edustusta yhteisön tasolla eikä keinoja velvoitteidensa tehokkaaseen toteuttamiseen. 2.3.1.3.3. Komissio on kiinnittänyt erityistä huomiota mahdollisuuteen vedota tuomioistuimeen sekä rajat ylittäviin kuluttajariita-asioihin, ja se on julkaissut aiheesta huomionarvoisen vihreän kirjan (). TSK:n aihetta käsittelevässä lausunnossa puututaan vihreän kirjan rajoituksiin ja heikkouksiin (). Vihreän kirjan ja 129 a artiklan pohjalta on tehty direktiiviehdotus, joka on annettu komissiolle tarkastetavaksi. 2.3.1.3.4. Rahoituspalvelujen alalla ei ole hyväksytty ainuttakaan toimintasuunnitelmassa määritettyä menettelyä. 2.3.1.3.5. Komissio on julkaissut erittäin hyvän kuluttajatuotteiden takuuta ja myynnin jälkeisiä palveluja käsittelevän vihreän kirjan (), josta myös komitea on ilmaissut mielipiteensä (ks. lausunto 743/94, 1. kesäkuuta 1994) (). Tietoon on tullut, että komissio on valmistellut aihetta käsittelevän lausuntoluonnoksen ja lisää yksityiskohtia odotetaan, jotta voidaan nähdä missä määrin TSK:n suosituksia on tässä yhteydessä otettu huomioon. 2.3.1.4. Kolmatta toimintasuunnitelmaa laadittaessa voidaan todeta, että toisessa toimintasuunnitelmassa esitetyt toimet ovat yhä toteuttamatta. Menetelmistä laadittavan tarkan luettelon sijaan tarvitaan yhtenäisen ja yhteisesti sovitun kuluttajapolitiikan määrittämistä. Näin pystyttäisiin täysipainoisesti hyödyntämään kaikkia perustamissopimuksen uuden osasto XI:n oikeudellisen perustan tarjoamia mahdollisuuksia. Näitä olisivat perustamissopimuksen muutosehdotukset, joita voitaisiin käsitellä hallitustenvälisen konferenssin yhteydessä vuonna 1996, jotta kuluttajapolitiikkaa kehitettäisiin ja toteutettaisiin yhtenevästi kaikkialla unionin alueella. 2.3.1.4.1. Komitea haluaa erityisesti tähdentää tietoyhteiskunnan vaikutuksia kuluttajapolitiikkaan. Komitea odottaa, että kolmannessa toimintasuunnitelmassa kehitetään tätä koskevia konkreettisia toimintaehdotuksia. 2.3.2. Avoimuuden puute 2.3.2.1. Eräs seikka, jota kuluttajajärjestöt ovat toistuvasti korostaneet ja joka on yksi niiden suurimmista huolenaiheista toimielinten välisiä suhteita ajatellen, on tarve lisätä päätöksentekoprosessin avoimuutta yhteisötasolla. TSK on myös huolissaan vallitsevasta tilanteesta, ja komitean mukaan lainsäädännön avoimuutta on ehdottomasti pyrittävä lisäämään ja samalla selkiyttämään päätöksentekomenettelyä yleensä. Komitea korosti jo 23. syyskuuta 1992 antamassaan "Kansalaisten Eurooppaa" käsitelevässä omaaloitteisessa lausunossaan tarvetta varmistaa päätöksenteon avoimuus neuvoston tasolla (). 2.3.2.2. Toisaalta on huomattava, että yhteisön laki itsessään on epäselvä ja monimutkainen joko sen liian teknisen luonteen tai sen laadinnan hajanaisuuden ja järjestelmällisyyden puutteen takia. TSK on useaan otteeseen painottanut, että yhteisön lain olisi selkeän kielenkäytön lisäksi perustuttava yhteneviin ja yhtenäisiin oikeudellisiin käsitteisiin ja ajatuksiin. On esimerkiksi täysin mahdollista sisällyttää kaikki kuluttajaoikeudet yhteen järjestelmälliseen tekstiin, jossa kaikki aiemmat kuluttaja-asioita koskevat direktiivit yhdistetään kattavalla, yhtenäisellä ja järjestelmällisellä tavalla. 2.3.3. Yhteisön kuluttajansuoja-asioihin tarkoitettu talousarvio 2.3.3.1. Jokin aika sitten TSK pyysi neuvostoa liittämään yhteisön talousarvioon määrärahan kuluttajapolitiikalle, joka ottaa huomioon myös aikaisemmat vaatimukset tehokkaasta kuluttajansuojapolitiikasta (). Rahoituksen lisääntyminen vuonna 1994 20,75 miljoonaan ecuun oli seurausta Euroopan parlamentin asiaan ottamasta kannasta. Neuvosto oli asiasta eri mieltä ja se oli ehdottanut rahoituksen supistamista 16 miljoonaan ecuun. 2.3.3.2. Uuden pääosasto XXIV perustamisen myötä on entistä tärkeämpää, että kuluttajansuojalle annetaan sille kuuluva osuus talousarviosta, jotta yhteisön alueella pystytään toteuttamaan tehokasta, kattavaa ja yhtenäistä kuluttajansuojapolitiikkaa. Tärkeä erityismaininnan ansaitseva lisäys on erillinen budjettikohta kuluttajayhdistysten oikeudellisten toimien tukemiseksi ennakkotapauksissa, esimerkiksi epäoikeudenmukaisten ehtojen poistamiseksi sopimuksista. Kuluttajayhdistysten on vaikea noudattaa monimutkaisia kirjanpitovaatimuksia sekä kattaa 50 prosentin omarahoitusosuuttaan. Lisäksi on yhä välttämättömämpää määrittää perusteet, joilla kuluttajayhdistysten toimille voidaan myöntää yhteisön rahoitusta, sekä pyrkiä menetelmien tehostamiseen. 2.3.4. Uusi pääosasto XXIV 2.3.4.1. TSK on jo jonkin aikaa suosittanut "kuluttaja-asioista vastaavan itsenäisen pääosaston" perustamista (). Niinpä TSK on erittäin tyytyväinen uuden pääosasto XXIV:n perustamiseen ja toivoo, että aloitteen tuloksena yhteisön kuluttajapolitiikka kehittyy edelleen. Samalla komitea muistuttaa, että uudelle pääosastolle on taattava riittävät henkilöstö- ja aineelliset voimavarat toimiensa ja velvoitteidensa toteuttamiseksi käytännössä yhteisön politiikan eri alueilla, kuten maatalous-, ympäristö-, terveys- ja kilpailuasioissa. 2.3.5. Vihreät kirjat 2.3.5.1. Komissio on lupaustensa mukaisesti julkaissut kaksi merkittävää vihreää kirjaa. Ensimmäinen käsittelee mahdollisuutta vedota tuomioistuimeen () ja toinen kulutustavaroiden takuita ja myynnin jälkeisiä palveluja (). Komitea ilmoitti mielipiteensä molemmista vihreistä kirjoista () niiden julkaisemisen jälkeen, joten niiden toistaminen ei ole tässä yhteydessä tarpeen. 2.3.5.2. On kuitenkin syytä muistuttaa, että vaikka komitea olikin tyytyväinen vihreisiin kirjoihin ja korosti niiden onnistunutta laatimista, se totesi myös, että aloitteet voisivat ja niiden pitäisi sisältää yhteisön tasoa koskevia konkreettisia ehdotuksia ja käytännön toimia. 2.3.6. Unionin laajentuminen 2.3.6.1. Unionin kolmessa uudessa jäsenvaltiossa kuluttajansuoja on tunnetusti hyvin korkeatasoinen, ja tämän odotetaan luonnollisesti edistävän yhteisön kuluttajansuojapolitiikan syvenemistä. 2.3.6.2. Tulevaisuudennäkymissä, joissa unioni laajentuu Itä-Euroopan maiden liittymisen myötä ja jo liittymistä edeltävässä vaiheessa unionin rooli kuluttajapolitiikan toteuttajana auttaa poistamaan vähitellen nykyisiä eroja, mikä on keskeisen tärkeää näiden maiden markkinatalouden kehittymiselle (). 2.3.6.3. Kansalaisten osallistumisen ja kuluttajapolitiikan edistämiseksi Keski- ja Itä-Euroopassa on tarpeen kehittää riippumattomien kuluttajajärjestöjen roolia. Phare-ohjelmasta kuluttajatyöhön myönnettäviä varoja koskevat säännöt haittaavat kuitenkin näiden järjestöjen tukemista ja niiden ottamista mukaan eurooppalaisen ja kansainvälisen kuluttajaliikkeen työohjelmiin. Haluaisimme kehottaa komissiota harkitsemaan näiden sääntöjen muuttamista ja jatkossa ottamaan jo varhaisessa vaiheessa vaarin komitean tämän tärkeän budjetin käyttöä koskevista neuvoista. 2.3.7. Yhteinen valuutta 2.3.7.1. Ecu-kolikoiden ja -seteleiden liikkeellelaskeminen tulee olemaan kuluttajille näkyvin merkki Euroopan unionin olemassaolosta, sanotaan ecun käyttöönottoa käsittelevää vihreää kirjaa valmistelevassa pääosasto XXIV:n asiakirjassa (). Samassa asiakirjassa analysoidaan yhteisvaluutan symboli- ja kulttuurista merkitystä sekä sen käyttöönoton erittäin merkittäviä seurauksia rahoituspalveluille yleensä ja erityisesti luottokorttien käytölle maksuvälineenä samoin kuin lainojen koroille. Lisäksi asiakirjassa varoitetaan yhtenäisvaluutan mahdollisista vaaroista ja vastustetaan liian pitkää "kahden rahajärjestelmän" siirtymävaihetta. 2.3.7.2. TSK katsoo, että yhtenäisvaluutan käyttöönotosta suurimmalle osalle kuluttajia koituvista ilmeisistä eduista huolimatta on sitä ennen syytä toteuttaa laajamittainen tiedotuskampanja, jotta yhteinen valuutta saa suuren yleisön puolelleen ja jotta kuluttajat ja varsinkin huonompiosaiset ihmiset (vanhukset, vammaiset, puutteellisesti koulutetut, syrjäseutujen asukkaat jne.) ymmärtävät täysin uuteen järjestelmään siirtymisen taloudelliset, oikeudelliset, sosiaaliset ja jopa psykologiset seuraukset. Kansallisia, alueellisia ja yhteisön tasoisia kuluttajajärjestöjä on kuultava yhtenäisvaluutan käyttöönoton vaikutuksista ja kustannuksista. Unionin ja jäsenmaiden tasolla on perustettava erityisiä valmisteluryhmiä, joissa kuluttajajärjestöt ovat edustettuina, pohtimaan varsinkin hintojen määräämistä kahdessa valuutassa ja kaksipuolisen ecun varsinaista ulkoasua sekä sen käyttöönoton aikataulua ja järjestelyjä. 3. Kuluttajapolitiikan vaakatasoisuus 3.1. Käsitteet ja mekanismit 3.1.1. Käsitteet 3.1.1.1. Kuluttajapolitiikan vaakatasoisuus siinä mielessä, että valmisteltaessa ja hyväksyttäessä kuluttajien etuja koskevia päätöksiä millä tahansa politiikan alalla on otettava huomioon kuluttajansuoja sekä kuluttajien mielipiteet, ei ole ajatuksena uusi (). Kuitenkin vasta komission neuvostolle antamassa kuluttajapolitiikan sisällyttämistä muihin yhteisen politiikan aloihin koskevassa tiedonannossa 24. lokakuuta 1989 () määritettiin ensimmäisen kerran vaakatasoisuuden käsitteen kaksi ominaispiirrettä: yhtäältä yhteisöpolitiikkaa toteuttaessa tehtävien päätösten kuluttajia koskevien vaikutusten huomioonottaminen, toisaalta kuluttajien mahdollisuus esittää oikea-aikaisesti näkökantansa heidän etujaan koskevien päätösten valmistelusta ja tekemisestä. 3.1.1.2. Tiedonannossa hahmoteltuja ehdotuksia käsitteen toteuttamiseksi ei ole käytännössä seurattu, vaikka yhteisön toimielimet ottivat ne myönteisesti vastaan (). Komission toisessa kolmivuotisessa toimintaohjelmassa niitä tuskin mainittiin (). Tähän mennessä ainoa komission hyväksymä vaakatason lähestymistapaa edistävä toimi on ollut yleistä tuoteturvallisuutta koskeva direktiiviehdotus (). 3.1.2. Institutionaalinen tehtävänjako 3.1.2.1. Yhteisön toimielinten yhteydet 3.1.2.1.1. Kuluttajapolitiikan niveltyminen osaksi muuta yhteisöpolitiikkaa edellyttää välttämättä tehokkaampia yhteyksiä yhteisön eri toimielinten välillä alkaen komissiosta ja sen uudesta pääosasto XXIV:stä, josta odotetaan paljon toimielinten suhteiden dynamisoinnin ja parantamisen suhteen sekä komissiossa että sen ulkopuolella. 3.1.2.1.2. Neuvoa-antavan kuluttajakomitean (CCC, Consumers" Consultative Committee) rakennetta ja toimintaa muutettiin äskettäin komission 13. kesäkuuta 1995 tekemällä päätöksellä (), ja siksi on vielä liian aikaista arvioida uudistuksen tuloksia, varsinkin mitä tulee kuluttajien etujen tehokkaseen edustamiseen ja kuluttajakomitean toimintaan komission etuoikeutettuna joskaan ei ainoana neuvoa-antavana elimenä. 3.1.2.1.3. TSK osaltaan aikoo aina tarvittaessa tehdä kaiken voitavansa, jotta sen toimivaltaan kuuluvissa lausunnoissa otetaan huomioon kuluttajien edut. Samalla se vahvistaa, että sen aikomuksena on aina tarvittaessa järjestää kaikkien asianosaisten yhdistysten ja aivan erityisesti kuluttajia edustavien yhdistyksien julkisia kuulemisia. Lisäksi komission ja komitean on kuultava talous- ja sosiaalikomiteaa aina 3.1.1.1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainituin ehdoin. 3.1.2.1.4. Lopuksi on sanottava, että kuluttajia koskevien päätösten tekotapaa on muutettava eniten neuvoston tasolla, sillä siellä kuluttaja-asioita on pidetty vähemmän tärkeinä verrattuna muihin politiikan aloihin. Neuvoston toiminnan yhä edelleen salainen luonne estää kuluttajia saamasta heille kuuluvia tietoja. Se on myös vahingollista toimielinten välisille suhteille yleensä, joiden tulisi perustua suuremmalle avoimuudelle. Tämä takaisi kuluttaja-asiain nivoutumisen osaksi muuta yhteisöpolitiikkaa. 3.1.2.2. Kuluttajajärjestöjen, muiden yhdistysten ja yhteisön toimielinten suhteet 3.1.2.2.1. Kuluttajien ja käyttäjien järjestöt ovat sopivimpia edustamaan kuluttajia ja sovittamaan kuluttajien edut yhteen muiden ammatillisten ryhmien etujen kanssa. Tämän vuoksi on edelleen tärkeää, että yhteisön toimielimet ja etenkin asianomaiset kansalliset viranomaiset tunnustavat kuluttajajärjestöjen tärkeän roolin kuluttajia koskevan politiikan suunnittelussa ja toteutuksessa (). 3.1.2.2.2. Kuluttajajärjestöjen merkitys ei kuitenkaan rajoitu pelkkään kuluttajien edustamiseen yhteisön toimielimissä. Niillä on itse asiassa mitä tärkein osa ammatillisten etujärjestöjen kanssa käytävässä vuoropuhelussa ja neuvotteluissa sekä etujen yhteensovittamisessa. Tämän vuoropuhelun helpottaminen ja kannustaminen on juuri yhteisön toimielinten asia. 3.1.2.2.3. Toisaalta on yhä tärkeämpää, että maailmanlaajuisia poliittisia suuntaviivoja laativat kansainväliset organisaatiot, kuten esim. GATT, WTO, OECD ja Euroopan neuvosto, ottavat huomioon kuluttajien edut. 3.2. Kuluttajapolitiikan nivominen osaksi yhteisöpolitiikkaa 3.2.1. Kuluttajien etujen huomioonottaminen muussa yhteisöpolitiikassa ei tarkoita vain toimielinten välisiä yhteyksiä. Kuluttajia suorasti tai epäsuorasti koskevia päätöksiä tehdään mm. maatalous-, kauppa-, kilpailu-, terveys- ja suojelu-, ympäristö-, energia-, viestintä-, sosiaali- ja ulkopolitiikan alalla. 3.2.2. Tässä yhteydessä on tärkeää mainita, että Sutherlandin raportissa "Sisämarkkinat 1992: haasteen kohtaaminen" ja siihen liittyvässä komission tiedonannossa () sekä sisämarkkinoiden strategista ohjelmaa koskevassa komission työasiakirjassa () pidetään tärkeänä kuluttajien etujen huomioonottamista kaiken yhteisön politiikan suunnittelussa. TSK ilmaisi näkemyksensä asiasta edellä mainituista asiakirjoista antamissaan lausunnoissa (). 3.2.3. TSK:n lausunnossaan 26. syyskuuta 1991 () tekemä ehdotus, että komissio laatisi jokaisen aloitteensa yhteydessä arvion sen vaikutuksista kuluttajille, hyväksyttiin neuvoston 29. kesäkuuta 1992 tekemän kuluttajapolitiikan kehittämisen tulevia tavoitteita koskevan päätöslauselman liitteeseen. Ehdotus on kuitenkin valitettavasti edelleen ajankohtainen, sillä komissio ei ole omaksunut sitä yleiseksi käytännökseen. 3.2.4. Erityisesti TSK muistuttaa, että GATT-neuvottelujen päättymisen seurauksena sekä vientituen että kolmansiin maihin suunnatun maataloustuotteiden viennin määrää on huomattavasti vähennettävä viiden vuoden kuluessa 1. heinäkuuta 1995 alkaen; toivoo yhä laajempaa maataloustuotteiden kansainvälisen kaupan vapauttamista, jotta viennin tukemista voidaan entistä enemmän vähentää. Lisäksi TSK katsoo, että kuluttajien edut tulisi puolueettomin ja julkisin perustein ottaa huomioon kaikissa Euroopan unionin kauppapoliittisissa päätöksissä; perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa sovellettaessa tulisi kuulla kuluttajajärjestöjä yritysten ja erityisesti yrityskeskittymien välisistä sopimuksista ja niille myönnettävistä poikkeusluvista, koska molemmat käytännöt haittaavat markkinoiden toimintaa; tulisi laatia direktiivejä epärehellisestä kilpailusta ja mainonnasta sekä ryhtyä toimiin sosiaalisen ja ympäristöllisen "polkumyynnin" välttämiseksi myös kuluttajien edut huomioonottaen; oikeutta saada vakuutuksia tulisi yhtenäistää kuluttajain suojelemiseksi syrjivältä ja aggressiiviselta myynniltä; turvallisuusnormien valvontaa sekä turvallisuudelle tai terveydelle vaarallisten tuotteiden ja palvelujen kaupasta määrättäviä rangaistuksia koskevaa yhteistyöpolitiikkaa tulisi vahvistaa. 4. Kuluttajavalistus 4.1. Yhteiskunnallinen viestintä ja mainonta 4.1.1. Yksi merkittävimmistä ja tehokkaimmista keinoista saada sisämarkkinat palvelemaan kuluttajia on kertoa heille sisämarkkinoiden välineistä ja niiden käytöstä. Tämä edellyttää ennen muuta yhteisön toimielinten, jäsenvaltioiden hallintokoneistojen ja myös kansalaisjärjestöjen yhteistyötä suuren yleisön valistamiseksi kaikkia yhteiskunnallisen viestinnän keinoja käyttäen. 4.1.2. Se edellyttää myös jo olevien lainsäädännöllisten keinojen tehokasta ja järjestelmällistä käyttöä tavara- ja palvelumainonnan totuudellisuuden selvittämiseen. Tämä koskee erityisesti useissa maissa myytävien tuotteiden tai palvelujen mainontaa (). Oikein ja riittävästi valistetut kuluttajat osaavat käyttää hyväkseen kaikkia yhtenäismarkkinoiden toteutumisen heille suomia etuja. 4.1.3. Kuluttajat kiinnittävät yhä enemmän huomiota olosuhteisiin, joissa heidän hankkimansa tuotteet valmistetaan, kuten kolmansien maiden ihmisoikeus- ja työoloihin, ympäristövaikutuksiin ja eläintensuojeluun. Komitea kannattaa tuotemerkintä- ja muita järjestelyjä, joiden avulla kuluttaja saa tietoa näistä eettisistä ja sosiaalisista asioista. 4.2. Yhteisön keinot 4.2.1. Monikansalliset tietokeskukset 4.2.1.1. Kuluttajilla on erityinen oikeus saada tietoa ja koulutusta, ja heidän "oikeutensa saada tietoa oikeuksistaan ja yhteisön lainsäädännöstä on" on tunnustettava (). Tämän takia monikansallisten tietokeskusten luominen olisi äärimmäisen tärkeää, mutta toistaiseksi niitä on vähän ja harvassa eivätkä ne, sikäli kun tiedetään, toimi koordinoidusti ja yhtenäisesti. Siksi keskusten rakennetta ja toimintaa tulisi pohtia uudelleen, jotta niistä tulisi hyödyllisiä ja tehokkaita tiedottamisen välineitä. 4.2.2. Internet-verkko 4.2.2.1. Maailmassa, jossa tietotekniikka hallitsee viestintää, TSK on pannut kiinnostuneena merkille mahdollisuuden käyttää Internet-verkkoa kuluttajatiedottamiseen sekä komission laatiman "Eurooppalaisen kuluttajan oppaan" levityksen verkossa. TSK katsoo, että olisi ryhdyttävä konkreettisiin toimiin tämän viestimen sisällön laajentamiseksi uusien, erityisesti kansalliseen kuluttajalainsäädäntöön ja oikeusistuimien kuluttaja-asioissa tekemiin ennakkopäätöksiin liittyvien sovellusten avulla. Komitea odottaa komission yksityiskohtaista raporttia tästä tietokonesovelluksesta ja sen kuluttajille tarjoamista käyttömahdollisuuksista sekä sen laajaa levitystä edistävistä taloudellisista kannustimista. 4.2.3. EHLASS-ohjelma 4.2.3.1. Rajoitetusta toiminta-alastaan huolimatta kulutushyödykkeisiin liittyviä tapaturmia koskeva EHLASS-ohjelma (Euroopan kotona ja vapaa-aikana tapahtuvien tapaturmien tietojärjestelmä) on kuluttajien kannalta hyvin tärkeä. TSK on tyytyväinen siihen, että tästä hankkeesta on tehty pysyvä ohjelma, jonka oikeusperustana on perustamissopimuksen 129 a artikla entisen 235 artiklan sijasta (). 4.2.4. REIS-hanke 4.2.4.1. Kuluttajien terveydelle tai turvallisuudelle vaarallisia tuotteita koskevan uuden tietojenvaihtojärjestelmän (RAPEX) () koeaika loppui direktiivin 92/95/ETY () ja sen 8 artiklan nojalla luodun ilmoitusjärjestelmän astuessa voimaan 29. kesäkuuta 1994. TSK:n mielestä uuden järjestelmän kaikki mahdollisuudet on käytettävä hyväksi ja ilmoitukset tulee julkaista laajasti; yksi mahdollisuus on julkaista ne Internetissä. 4.2.5. COLINE-verkko 4.2.5.1. Kuluttajien oikeuksista tiedottavan COLINE-hankkeen ensimmäinen vaihe alkoi 19. toukokuuta 1994 vain viiden keskuksen avaamisella Barcelonaan, Lissaboniin, Düsseldorfiin, Lilleen ja Luxemburgiin. Palveluverkkoa tullaan laajentamaan Wieniin, Dubliniin, Brysseliin, Ateenaan ja Roomaan. TSK:n mielestä COLINE-verkko on merkittävä askel oikeudellisessa kuluttajavalistuksessa, mutta sen käyttömahdollisuudet ovat liian "suljetut". Komitea ehdottaa, että tutkittaisiin mahdollisuutta liittää verkko Internetiin laajemman kuluttajayleisön tavoittamiseksi. 4.3. Avoimuus tavaroiden ja palvelujen hinnoittelussa 4.3.1. Yksi kuluttajatiedotuksen tärkeimmistä näkökohdista koskee tavaroiden ja palvelujen hinnoittelua ja siitä tiedottamista. Kuluttajien huoli tässä asiassa on ollut tiedossa jo hyvän aikaa ja sitä voidaan pitää yhtenä heidän oikeutetuista vaatimuksistaan. Sen vuoksi ehdotus komission direktiiviksi kulutustavaroiden selkeämmästä hintamerkintäjärjestelmästä, joka perustuu 129 a artiklaan, on otettu kiinnostuneena vastaan (). TKS valmistelee direktiivistä lausuntoa. 4.3.2. Eräiden palvelujen hinnoittelu ei kuitenkaan ole muuttunut avoimempaan suuntaan. Näin on erityisesti rahoitusalalla (pankit, vakuutukset, osakkeet jne.) ja vapaiden ammattien kohdalla. Tämän yhteisön järjestelmässä olevan aukon suuruutta korostaa se, että tavaroiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden helpottaminen on keskeistä sisämarkkinoiden toteuttamisessa. Vapaa liikkuvuus puolestaan edellyttää hintojen ja niiden rakentumisen täydellistä tuntemista. 4.3.3. Yleisesti ottaen on kiinnitettävä erityistä huomiota julkisen sektorin monopoli- tai lähes monopoliasemaan, joka sillä useimmiten on kaasun, veden ja sähkön toimittajana sekä liikenteen ja televiestinnän aloilla. On toivottavaa, että kaikkien kuluttajien saatavilla olevat laadukkaat palvelut säilytetään. 4.4. Erityiset koulutusohjelmat 4.4.1. Avoimilla ja laajoilla markkinoilla, jollaisia sisämarkkinat ovat, kuluttajansuojelu edellyttää yhä enemmän peruskoulutusta. Koulutuksen täytyy alkaa jo ennen kouluunmenoa, ja se jatkuu läpi koko kouluopetuksen ja yliopisto-opiskelun. 4.4.2. Yksi komission tärkeimmistä tavoitteista, johon sen tulisi keskittyä, on luoda kannustimia ja keinoja erityisten kuluttaja-asioita käsittelevien ohjelmien luomiseksi kouluopetukseen. Tanskassa 1978 1984 toteutetun koulujen kuluttajavalistuksen kokeiluhankkeen (johon viitataan komission toisessa ohjelmassa) jälkeen ei ole kuitenkaan käynnistetty muita yhteisötason integroituja kouluopetuksen hankkeita, vaikka kokeiluhankkeen lopppuraportissa kehotettiin harkitsemaan uusien samanlaisten hankkeiden järjestämistä (). 4.4.3. Erityisesti on mainittava lainkäytön ammattilaisille (tuomarit, asianajajat, yliopistoprofessorit) sekä kuluttajajärjestöjen, tiedotuskeskusten ja sosiaalikeskusten yms. vastuuhenkilöille suunnatut kuluttajalainsäädäntöä käsittelevät ohjelmat, joille komissio ei ole toistaiseksi antanut niille kuuluvaa merkitystä. Ohjelmien tulisi sisältää jatkuvia kursseja, erityisiä kuluttajan oikeuksia käsitteleviä opintojaksoja osana yliopisto-opintoja, julkaisuja, tietokantoja jne. 5. Kuluttajien osallistuminen ja edustus 5.1. Kuluttajien perusoikeuksien määrittäminen 5.1.1. Ensisijaisen tärkeää on, että Euroopan unionin kansalaisten oikeuksien yleinen määritelmä, jonka tulisi koostua eurooppalaisen perustuslain periaatteista, sisältää kuluttajan oikeudet yhtenä sosiaalisten perusoikeuksien alakohtana. Osallistumis- ja edustusoikeuden tulisi olla kirjattuna määritelmään tärkeimpänä oikeutena. 5.1.2. Vaikka kansalaisten taloudellisten, terveydellisten ja tiedonsaantioikeuksien sekä oikeusturvan suojelu on tärkeää, tärkeintä olisi kuitenkin, että kuluttajat voisivat osallistua omana ryhmänään ammatillisten järjestöjen sekä yhteisön, kansallisten ja alueellisten toimielinten kanssa käytävään vuoropuheluun. Yksi toisen toimintaohjelman pahimpia puutteita on ollut juuri se, ettei tämän kuluttajapoliittisen näkökohdan merkitystä ole tajuttu. Toivoa sopii, että seuraavassa toimintaohjelmassa se on otettu paremmin huomioon. 5.2. Institutionaaliset näkökohdat 5.2.1. TSK:n mielestä kuluttajien edustusta yhteisön toimielimissä tulee vahvistaa, ja tämän vuoksi se vaatii, että: uuden neuvoa-antavan kuluttajakomitean tulee varmistaa kuluttajien etujen tehokkaampi valvominen, ja komission tulee laatia tiedotteita vastauksena sen vaatimuksiin; tukea Euroopan parlamentin kuluttaja-asioita käsittelevälle ryhmienväliselle elimelle jatketaan; neuvoa-antavien maatalouskomiteoiden rakennetta muutetaan niin, että kuluttajien aktiivisempi osallistuminen varmistetaan; elintarvikealan komitealle myönnetään asianmukaiset varat, jotta se voi todella vaikuttaa YMP:hen; kuluttajien tulee saada kohtuullinen edustus yhteysryhmässä maksuvälineiden käyttäjien kanssa. 6. Maastrichtin sopimuksen tarkistaminen 6.1. Kuluttajapolitiikka sisämarkkinoiden toteutumisen jälkeen 6.1.1. Sisämarkkinapolitiikan anti kuluttajansuojalle 6.1.1.1. Kuten TSK on useaan otteeseen todennut, sisämarkkinat vaikka niitä ei olekaan suunniteltu kuluttajia silmälläpitäen tarjoavat näille epäilemättä erilaisia etuja. Yleisesti ottaen kuluttajat voivat sisämarkkinoiden myötä nauttia suuremmista tuotevalikoimista, vero- ja muiden esteiden poistamisesta sekä aiempaa edullisemmista hinnoista. 6.1.1.2. Kuluttajien oikeutetusti odottamat oikeudet eivät kuitenkaan astuneet voimaan 1. tammikuuta 1993. Kuluttajat eivät todellisuudessa voi tehdä ostoksia sellaisilla yhtenäismarkkinoilla, joilla kohtuullisessa määrin taataan turvallisuus, laatu, tiedotus, standardointi sekä kuluttajansuojelu- ja takuumekanismit. 6.1.2. Maastrichtin jälkeisen kuluttajapolitiikan puutteita 6.1.2.1. Kuten sanottu, Maastrichtin sopimuksella tehdyt muutokset antoivat aiheen odottaa uutta innoittavaa sysäystä kuluttajapolitiikkaan. Tämä johtui suurimmaksi osaksi uudesta 129 a artiklasta. Tätä oikeusperustaa ei kuitenkaan toistaiseksi ole käytetty hyväksi, mikä on vakava puute yhteisön lainsäädännön rakentamisessa. 6.1.2.2. Sen käyttö olisi mahdollistanut sisämarkkinat ylittävän kuluttajapolitiikan hahmottelun, jossa olisi otettu huomioon sisämarkkinoiden kuluttajapoliittiset rajoitukset. Toivottiin, että koko unionin alueella sovellettavassa kuluttajansuojalainsäädännössä olisi määritetty mahdollisimman hyvä kuluttajasuojan ja turvallisuuden taso, eikä "korkeatasoista kuluttajansuojaa", joka on suhteellinen ja epätarkka käsite. Lisäksi odotettiin myönteistä kehitystä vahinkovastuun ja tuotetakuun alalla sekä edistysaskeleita oikeuspalveluiden saatavuudessa (erityinen kuluttajien oikeusapu, kuluttaja-asiamies, kuluttajansuojaan liittyvien riita-asioiden yksinkertaistettu ratkaisumenettely, kuluttajajärjestöjen keskinäinen tunnustaminen, yhteiset oikeusjutut jne.). Nämä odotukset eivät ole täyttyneet Maastrichtin sopimuksen täytäntöönpanon ensimmäisessä vaiheessa. 6.2. Ehdotuksia ja vaatimuksia: panos perustamissopimuksen tarkistamiseen 6.2.1. TSK:lla on mahdollisuus aikanaan ottaa kantaa tulevaan Maastrichtin sopimuksen tarkistukseen. Tässä vaiheessa kannattaa komitean mielestä ainakin pohtia lyhyesti joitakin perustamissopimukseen tehtäviä kuluttajaoikeudellisia ja erityisesti 129 a artiklaan liittyviä muutoksia ja parannuksia. 6.2.2. Kuluttajien tärkeän aseman yhteiskunnallisen vuoropuhelun osanottajina tulee näkyä perustamissopimuksen 3 artiklan s alakohdassa niin, että siinä puhutaan "kuluttajansuojan" sijasta "kuluttajien kaikkien etujen valvomisesta". Samasta syystä tulisi muuttaa myös 129 a artiklan 1 kohdan sanamuotoa. 6.2.3. Myös koko 129 a artiklaa tulee muuttaa. Siinä tulee selventää, että yhteisön tämän alan politiikka ja sen toteuttamat toimet kuuluvat sen omaan eivätkä jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja samalla vahvistaa selvin sanoin artiklan "vaakatasoinen" luonne viitaten sen sisällyttämiseen muuhun yhteisöpolitiikkaan, kuten tehdään kansanterveyttä koskevassa 129 artiklassa. TSK katsoo, että 129 a artiklassa tulisi luetella erityyppiset toimet, joiden tulee olla osa kuluttajapolitiikkaa. 6.2.4. TSK:n mielestä myös perustamissopimuksen 193 artikla tulee muuttaa niin, että siinä käsitellään yksiselitteisesti (expressis verbis) kuluttajien edustusta. Komitea katsoo myös, että seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa tehtävässä tulevan unionin perustamissopimuksen tekstissä tulee mainita suorasanaisesti kaikkien kuluttajien saatavilla olevien laadukkaiden palvelujen säilyttäminen (). 7. Päätelmät 7.1. TSK:lla on useissa yhteyksissä ollut mahdollisuus lausua mielipiteensä sellaisesta sisämarkkinapolitiikasta, jossa kuluttajakysymykset jätetään vaille riittävää huomiota. 7.2. Kuluttajien näkökulmasta arvioituna sisämarkkinoita ei ole toteutettu myönteisellä tavalla, sillä vaikka edistystä onkin tapahtunut, toimet eivät ole keskittyneet kuluttajansuojan kannalta tärkeisiin asioihin. 7.3. Sisämarkkinoiden yhteydessä on saavutettu seuraavia myönteisiä tuloksia: monikansallisten tiedotuskeskusten perustaminen, uuden pääosasto XXIV:n perustaminen, uuden neuvoa-antavan kuluttajakomitean perustaminen, tärkeiden, esimerkiksi kuluttajasopimusten epäoikeudenmukaisten ehtojen poistamista koskevien direktiivien hyväksyminen, kahden vihreän kirjan laatiminen, ensimmäinen mahdollisuudesta vedota tuomioistuimeen ja rajat ylittävien riitatapausten ratkaisemisesta ja toinen kulutustuotteiden takuusta ja myynnin jälkeisten palvelujen takaaminen, ensimmäiset askeleet tietotekniikan käytössä tiedottamiseen (Internet) ja suljetuilla aloilla (EHLASS-ohjelma, REIS-hanke, COLINE-verkkko), komission Phare-ohjelman yhteydessä osoittama mielenkiinto Keski- ja Itä-Euroopan maiden kuluttajansuoja-asioita kohtaan. 7.4. Seuraavien kuluttajien kannalta keskeisten asioiden kohdalla tarvitaan kuitenkin lisäponnisteluja: viivytykset, virheet ja puutteet direktiivien siirtämisessä kansalliseen lainsäädäntöön ja erot sekundaarilainsäädännön tulkinnassa ja soveltamisessa sekä puutteet kuluttajansuojalainsäädännön soveltamisessa, tiedon puute kuluttajien perusoikeuksista ja niiden soveltamisesta sisämarkkinoilla, liian vähäinen huomio direktiivin välittömiin vaakasuuntaisiin vaikutuksiin kuluttaja-asioissa, yhtenäisten kuluttajavalistusohjelmien ja kuluttajaoikeutta tulkitsevien ja soveltavien henkilöiden koulutuksen puute, todellisten yhtenäismarkkinoiden puute vakuutus- ja rahoituspalvelualalla yleensä, yhtenäisen kiinnityslainajärjestelmän puute, erot alv:n soveltamisessa, ongelmat ammattitutkintojen molemminpuolisessa tunnustamisessa, konkreettisten tulosten puute koskien yleistä kuluttajaturvaa ja palvelujen turvallisuutta sekä tuotevastuuta, harhaanjohtavaa mainontaa koskevien sitovien säädösten puute, julkisia palveluja koskevien säädösten puute yleensä (postipalvelut, tietoliikenne, energia, vesi jne.). 7.5. Lisäksi voidaan todeta, että seuraavia Maastrichtin sopimuksen myötä luotuja mahdollisuuksia yhteisön kuluttajapolitiikan edistämiseksi ei ole hyödynnetty parhaalla mahdollisella tavalla: 129 a artiklan 1 alakohdan b alakohdassa mainitun kuluttajansuojan uuden oikeusperustan entistä laajempi huomioon ottaminen, läheisyysperiaatteen soveltaminen siten, ettei se johda joidenkin direktiiviehdotusten sisällön vesittymiseen lainsäädännöllisen yksinkertaistamisen nimissä, mikä sinänsä on toivottavaa, ja ettei se estä jäsenvaltioita hyväksymästä omia erillisiä, jopa vastakkaisia, ohjelmiaan, entistä suurempi avoimuus yhteisön lain laatimisessa ja tulkinnassa neuvoston ja ohjauskomiteoiden tasolla sekä lain muotoilemisen ja luonnostelun yksinkertaistaminen, Maastrichtin sopimuksen tuomioistuimeen vetoamismahdollisuutta ja entistä parempaa turvaa rajat ylittävissä riitatapauksissa koskevan K.1 ja K.9 artiklan tulkinnan ja soveltamisen entistä parempi avoimuus ja tulkinta, kuluttajajärjestöjen edustusoikeuden yleinen tunnustaminen kuluttajia koskevissa oikeudellisissa riita-asioissa tuomioistuimessa yhteisissä ja ryhmien oikeusjutuissa sekä kansallisella että yhteisön tasolla, oikeusasiamiehen pikainen virkaan asettaminen. 7.6. Maastrichtin sopimuksen tulevan tarkistamisen yhteydessä on perustamissopimukseen sisällytettävä joitakin perustavaa laatua olevia mainintoja kuluttajansuojan parantamisesta ja kuluttajien entistä suuremmasta mahdollisuudesta osallistua ja tulla edustetuksi päätöksenteon kaikilla tasoilla. Päämäärän saavuttamiseksi on ryhdyttävä seuraaviin toimiin: 129 a artiklaa on tarkistettava niin, että siinä tunnustetaan yhtenäinen ja yhdessä sovittu kuluttajapolitiikka ja tuetaan kaikkia sitä edistäviä toimia, kuluttajien perusoikeuksista on laadittava luettelo ja ne tulee mieltää Euroopan kansalaisten taloudellisiksi ja yhteiskunnallisiksi oikeuksiksi, kuluttajapolitiikan vaakatasoinen ulottuvuus on määritettävä yleisellä tasolla, kuluttajajärjestöt on yhteisesti tunnustettava kuluttajaluokkia koskevien toimien olennaisiksi osapuoliksi, on luotava uusi mahdollisuus vedota läheisyysperiaatteen käytännön soveltamisen mukauttamista koskevista lopullisista päätöksistä. Bryssel, 22. marraskuuta 1995. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER () EYVL N:o L 331, 21. 12. 1994. () EYVL N:o C 19, 25. 1. 1993, kohta 3.6. () COM(94) 533 final, 25. 11. 1994. () EYVL N:o C 339, 31. 12. 1991, s. 8; EYVL N:o C 19, 25. 1. 1993. () EYVL N:o C 313, 30. 11. 1992. () KOM(95) 288 lopull. () TSK:n työvaliokunnan selonteko 26. 4. 1995 (CES 273/95 fin) aiheesta "Vuoden 1996 hallitustenvälinen konferenssi TSK:n rooli". () EYVL N:o C 12, 18. 1. 1991; EYVL N:o C 269, 14. 11. 1991. () COM(94) 533 final, 25. 11. 1994. () EYVL N:o L 100, 19. 4. 1994. () Ks. EP:n toukokuussa 1995 antama päätöslauselma aiheesta "Euroopan unionin perustamisasiakirjan toimivuus suhteessa vuoden 1996 hallitustenväliseen konferenssiin", 12 kohta, I alakohta (Bourlanges ja Martin selonteko, PE 190.449). () EYVL N:o C 154, 6. 7. 1994. () KOM(95) 238 lopull., 15. 6. 1995. () Esim. direktiivi 90/314/ETY (valmismatkat, lomamatkat ja kiertomatkat), toinen direktiivi kulutusluotoista 90/88/ETY, sisältää ensimmäisen direktiivin (Espanja ja Irlanti), direktiivi 85/577/ETY (toimitilojen ulkopuolella neuvotellut sopimukset), direktiivi 84/540/ETY (harhaanjohtava mainonta), direktiivi 76/768/ETY (kosmeettiset tuotteet) ks. COM(94) 500 final, 2.5 kohta. () EYVL N:o C 393, 31. 12. 1994. () COM(94) 55 final, 14. 3. 1994. () EYVL N:o C 295, 22. 10. 1994. Herättämästään mielenkiinnosta, menestyksestään ja laajasta osanottajajoukostaan huolimatta komissaari Scrivenerin 5. lokakuuta 1994 järjestämä Euroopan kuluttajafoorumi ei voi tarjota vastauksia tekstissä esitettyihin vaatimuksiin. () EYVL N:o L 156, 10. 6. 1992. () COM(93) 378 final, 28. 7. 1993. () COM(94) 55 final, Annex 2. () COM(93) 576 final, 11. 11. 1993. () EYVL N:o C 295, 22. 10. 1994. () COM(93) 509 final. () EYVL N:o C 313, 30. 11. 1992. () EYVL N:o C 339, 31. 12. 1991, kohta 6.1.2. () EYVL N:o C 339, 31. 12. 1991, kohta 3.1.1.1.1. () COM(93) 576 final. () COM(93) 509 final. () EYVL N:o C 295, 22. 10. 1994. () Tässä yhteydessä on syytä mainita komission toimielimiä ja kuluttajapolitiikkaa koskeva ohjelma, joka perustettiin 1994 ja jota jatkettiin äskettäin kahdella vuodella osana Phare-ohjelmaa, jonka piirissä on jo 11 Keski- ja Itä-Euroopan maata. () KOM(95) 333, 31. 5. 1995. () EYVL N:o C 92, 24. 4. 1975, s. 2; EYVL N:o C 133, 3. 6. 1981, s. 1. () COM(86) 540 final. () EYVL N:o C 339, 31. 12. 1991, kohta 3.1. () COM(93) 378 final, 28. 7. 1993. () EYVL N:o C 96, 17. 4. 1990, s. 283; EYVL N:o L 228, 11. 8. 1992. () EYVL N:o L 162, 13. 7. 1995. () Kuluttajien edustuksesta ja osallistumisesta ks. tämän lausunnon kohta 5. () SEC(92) 2277 final, 2. 12. 1992. () COM(93) 256 final, 2. 6. 1993. () EYVL N:o C 201, 26. 7. 1993; EYVL N:o C 304, 10. 11. 1993. () EYVL N:o C 339, 31. 12. 1991, kohta 4.5. () Tämän vuoksi tarvitaan paitsi harhaanjohtavan mainonnan kieltämistä myös epärehellistä mainontaa koskeva direktiivi. () Sutherlandin raportti "Sisämarkkinat 1992: haasteen kohtaaminen", s. 29. () EYVL N:o L 331, 21. 12. 1994; COM(95) 005 final, 13. 1. 1995. () EYVL N:o L 278, 11. 11. 1993. () EYVL N:o L 228, 11. 8. 1992. () KOM(95) 276 lopull. () "L'éducation des consommateurs à l'école, Rapport établi sur la demande du service de la Protection de l'Environnement et des Consommateurs, Commission de la CEE, concernant les résultats d'un projet pilote d'éducation du consommateur à l'école ", Hans Rask Jensen, Institut for Markedsekonomi, Århus, 1983. () Tämän suhteen olisi hyvä, jos pääosasto XXIV laatisi tutkimuksen yhtenäismarkkinoiden toiminnasta ja sen seurauksista kuluttajille vuonna 1998. LIITE Talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Hylätyt muutosehdotukset Keskustelussa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat yli 25 % annetuista äänistä. 2.3.1.3.2 Poistetaan kohta. Perustelu Arvostelu ei vaikuta oikeutetulta, koska kuluttajärjestöt voivat jo nykyisellään hyödyntää omaa foorumiaan, neuvoa-antavaa kuluttajakomiteaansa. Lisäksi niillä on vahva edustus TSK:ssa sekä erityisfoorumi Euroopan parlamentin kuluttaja-asioista vastaavassa valiokunnassa vastaavanlaista edustusta ei ole millään muulla eturyhmällä. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 32, ei-ääniä: 61, tyhjiä: 10. 3.1.2.2.2 Muutetaan toinen virke seuraavasti: "...mitä tärkein osa neuvoa-antavassa kuluttajakomiteassa, ammatillisten etujärjestöjen kanssa talous- ja sosiaalikomitean puitteissa käytävässä vuoropuhelussa ja neuvotteluissa sekä etujen yhteensovittamisessa." Perustelu Kuluttajien rooli on määritettävä normaalin ja täysin laillisen lobbauksen ulkopuolella tapahtuvassa toiminnassa. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 36, ei-ääniä: 47, tyhjiä: 23. 3.2.4 Poistetaan kohta. Perustelu Kolmansiin maihin suuntautuvan viennin edistämisestä unionille aiheutuvat kulut johtuvat elintarvikeavusta ja vientipalautuksista. Ensin mainittu on kansainvälistä solidaarisuustoimintaa, joka ei juurikaan vaikuta tuotantopolitiikkaan. Jälkimmäistä sitä vastoin säätelee ja rajoittaa sekä kvalitatiivisesti että kvantitatiivisesti GATT-sopimus. Elintarvikkeiden vientikulut ovat YMP-uudistuksen jälkeen selvästi alentuneet. Ei pidä unohtaa, että tällainen väline on YMP:n perusteita, jonka ansiosta koko sodanjälkeisen ajan on vallinnut tietty hintojen vakaus. Lisäksi mainittakoon, että kolmansista maista, joilla ei useinkaan ole mahdollisuuksia perusteellisen valvonnan järjestämiseen, tuotavat tuotteet muodostavat eurooppalaiselle kuluttajalle suuremman riskin. Yhteinen maatalouspolitiikka ottaa jo nyt huomioon terveydelliset näkökohdat. Tätä tarkoitusta varten on olemassa erityiset sovellusalaltaan laajat normit, mistä syystä on turhaa ja sopimatonta lisätä se YMP:aan rakenteellisena osana. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 35, ei-ääniä: 85, tyhjiä: 12. 3.2.4 Lisätään kohtaan 3.2.4 ennen kolmatta alakohtaa: "Euroopan unionin tulee ottaa ajoissa ja selkeästi kantaa GATT-neuvottelujen piirissä sen omien kuluttajien terveydelle mahdollisesti haitallisiin seikkoihin (hormoniongelma). Lisäksi on tärkeää eurooppalaisten kuluttajien terveyden ja hyvinvoinnin varmistamiseksi, että monenkeskisissä kansainvälisissä kauppasopimuksissa määritellään selkeät terveysnormit ja että niihin sisällytetään myös ympäristönäkökohdat." Perustelu Katso edellisen kohdan perustelu. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 41, ei-ääniä: 58, tyhjiä: 19. 7.4 Lisätään kolmannen luetelmakohdan loppuun: "ja tarve soveltaa vähimmäisyhtenäistämisen periaatetta." Perustelu Neuvoston direktiivin 84/450/ETY kohta, jossa todettaan, että "tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita säilyttämästä tai hyväksymästä menetelmiä, joilla pyritään suojelemaan entistä tehokkaammin kuluttajia, eri alojen yrittäjiä ja ammatinharjoittajia sekä suurta yleisöä", tulisi ottaa huomioon entistä useammin. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 42, ei-ääniä: 61, tyhjiä: 10.