KOMISSION TIEDONANTO

InvestEU-rahastoon liittyvää kestävyysarviointia koskevista teknisistä ohjeista

(2021/C 280/01)

VASTUUVAPAUSLAUSEKE: Tämän tiedonannon tarkoituksena on antaa teknisiä ohjeita InvestEU-tukea saavien hankkeiden seulontaan ja kestävyysarviointiin InvestEU-ohjelman perustamista koskevan asetuksen johdanto-osan 13 kappaleen sekä 8 artiklan 5 ja 6 kohdan mukaisesti. Tämän asiakirjan on laatinut komissio JASPERSin tuella ja yhteistyössä potentiaalisten toteutuskumppanien kanssa. Ilmastoulottuvuuden osalta tämä asiakirja on yhdenpitävä julkaisussa ”Technical guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021-2027” olevien teknisten ohjeiden kanssa. Tämä asiakirja myös heijastaa, siinä määrin kuin se on mahdollista ja asiaankuuluvaa, seuraavien kahden tutkimuksen tuloksia: ympäristöasioiden pääosaston toteuttama ”Technical Support Document for Environmental Proofing of Investments under the InvestEU Programme” ja työllisyysasioiden pääosaston toteuttama ”InvestEU Programme: Guidance on social sustainability proofing of investment and financing operations”. Kestävyysarviointia koskeva ohjeistus on tarkoitettu käytettäväksi toteutuskumppaneille, rahoituksenvälittäjille ja hankkeiden toteuttajille / rahoituksen lopullisille saajille, jotka osallistuvat InvestEU-rahaston käyttöönottoon. Kestävyysarviointia koskeva ohjeistus voi olla tarkoituksenmukainen myös muiden ohjelmien yhteydessä. Ohjeistusta voidaan päivittää asiaankuuluvan EU:n lainsäädännön täytäntöönpanosta kertyvien kokemusten valossa. Ohjeistusta voidaan täydentää kansainvälisillä, kansallisilla tai sektorikohtaisilla näkökohdilla tai ohjeilla.

SISÄLLYSLUETTELO

1. JOHDANTO 5

1.1 Soveltamisala 5

1.2 Lainsäädännön noudattaminen 6

1.3 Raja-arvot 7

1.4 Kestävyysarviointia koskeva ohjeistus ja EU:n luokitusjärjestelmän kriteerit 7

1.5 Tämän ohjeistuksen väliarviointi ja tarkistaminen 10

2. SUORIEN RAHOITUSTOIMIEN KESTÄVYYSARVIOINTI 10

2.1 Yleiset periaatteet ja yleinen arviointia koskeva lähestymistapa 10

2.2 Ilmastoulottuvuus 12

2.2.1 Johdanto 12

2.2.2 Yleinen lähestymistapa ilmastokestävyyden varmistamiseen 13

2.2.3 Lainsäädännön noudattaminen 15

2.2.4 Ilmastokestävyys 16

2.2.5 Ilmastoneutraalius ja ilmastonmuutoksen hillintä 21

2.2.6 Raportointi ja valvonta 25

2.3 Ympäristöulottuvuus 26

2.3.1 Yleinen lähestymistapa ympäristökestävyyden varmistamiseen 26

2.3.2 Lainsäädännön noudattaminen 29

2.3.3 Ympäristöulottuvuuteen liittyvä InvestEU-seulonta 33

2.3.4 Kestävyysarviointi: lieventäminen, kvantifiointi ja rahallisen arvon määritys 35

2.3.5 Positiiviset toimet 37

2.3.6 Raportointi ja valvonta 37

2.4 Sosiaalinen ulottuvuus 38

2.4.1 Yleinen lähestymistapa sosiaaliseen kestävyysarviointiin 38

2.4.2 Sosiaalista ulottuvuutta koskeva lainsäädännön noudattamiskehys 40

2.4.3 Toimien sosiaalisten vaikutusten seulonta 40

2.4.4 Sosiaalisten riskien luokittelu 44

2.4.5 Sosiaalinen kestävyysarviointi 47

2.4.6 Positiiviset toimet 54

2.4.7 Raportointi ja valvonta 56

2.5 Kolmea ulottuvuutta koskevat horisontaaliset säännökset 56

2.5.1 Hankkeen toteuttajan kapasiteetti 56

2.5.2 Sopimusjärjestelyt 57

2.6 Toimien taloudellisten vaikutusten arviointi 57

2.6.1 Taloudellisten vaikutusten arviointimuodot 58

2.6.2 Taloudellisten vaikutusten arvioinnin nykyiset käytännöt 59

2.6.3 InvestEU-rahoitusta koskevat suositukset 59

2.7 Yritysrahoitus yleisiin tarkoituksiin 60

3. KESTÄVYYSARVIOINNIN LÄHESTYMISTAPA EPÄSUORISSA RAHOITUSTOIMISSA 61

3.1 Yleiset arviointivaatimukset 61

3.2 Rahoituksen tyypit 62

3.2.1 Infrastruktuurirahastot 62

3.2.2 Muut kuin infrastruktuuriin liittyvät pääoma- tai velkarahastot 64

3.2.3 Välitetyt luottojärjestelyt tai muut velkatuotteet, jotka on suunnattu pk-yrityksille, pienille midcap-yrityksille tai muille kelpoisuusehdot täyttäville yhteisöille 65

4. ROOLIT, VASTUUT JA INVESTEU-PROSESSI 66

4.1 Roolit ja vastuut 66

4.1.1 Hankkeen toteuttajan / rahoituksen lopullisen saajan rooli ja vastuut 66

4.1.2 Toteutuskumppanin rooli ja vastuut 67

4.1.3 Rahoituksenvälittäjän rooli 68

4.1.4 Investointikomitean rooli 68

4.1.5 Komission rooli 68

4.1.6 Toimivaltaiset viranomaiset 69

4.2 InvestEU-prosessi 69

4.2.1. Vaatimustenmukaisuustarkastus 69

4.2.2. Takuupyyntölomake 70

4.2.3. Tulostaulu 70

4.2.4. Raportointi komissiolle 70

Liite 1 – Luettelo lakisääteisistä vaatimuksista 72

Liite 2 – InvestEU-rahaston investointikomitealle toimitettavat tiedot (luku 2) 76

Liite 3 – Arvioinnin tarkistuslistat toteutuskumppaneille kunkin ulottuvuuden kestävyysarviointiin 79

Liite 4 – Muut resurssit ja ohjeasiakirjat, jotka voidaan ottaa huomioon InvestEU-kestävyysarvioinnissa 108

Liite 5 – Sanasto 111

Liite 6 – Lisäohjeita välitettyä rahoitusta varten (luku 3) 114

1. JOHDANTO

InvestEU-asetus (1) tuo rahoitus- ja investointitoimien kestävyyden tärkeäksi osaksi päätöksentekoprosessia EU:n takuun käyttöä hyväksyttäessä. Tässä asiakirjassa kestävyys (2) viittaa InvestEU-asetuksen 8 artiklan 5 kohdassa vahvistettuihin kolmeen ulottuvuuteen eli ilmasto-, ympäristö- ja sosiaaliseen ulottuvuuteen.

Jotta voidaan varmistaa, että InvestEU-tukea saavat rahoitus- ja investointitoimet ovat linjassa EU:n laajempien kestävyyssitoumusten kanssa tai edistävät niitä, InvestEU-asetuksessa säädetään ennalta tehtävästä kestävyysarvioinnista, jolla tunnistetaan ja otetaan huomioon toimien mahdollisesti merkittävät vaikutukset (negatiiviset ja positiiviset) kolmeen edellä mainittuun ulottuvuuteen.

Näiden ohjeiden tarkoituksena on auttaa toteutuskumppaneita, rahoituksenvälittäjiä sekä hankkeiden toteuttajia / rahoituksen lopullisia saajia noudattamaan InvestEU-asetuksen kestävyysarviointivaatimuksia. Vaikka tämä ohjeistus on laadittu erityisesti InvestEU-rahastoa varten, sitä voi käyttää laajemmassa yhteydessä mikä tahansa osapuoli (kuten hankkeen toteuttaja, rahoituslaitos tai viranomainen), joka haluaa ottaa kestävyysnäkökulman huomioon toiminnassaan. Tämä ohjeistus on laadittu yhteistyössä mahdollisten toteutuskumppanien kanssa.

Ohjeistus noudattaa periaatteita, jotka koskevat suhteellisuutta, avoimuutta ja tarpeettoman hallinnollisen rasituksen välttämistä. Ilmasto-, ympäristö- ja sosiaalista ulottuvuutta koskevissa ehdotetuissa lähestymistavoissa huomioidaan näiden alojen nykyiset käytännöt ja erityistarpeet.

Ohjeistus on jäsennelty seuraavasti:

— Luvussa 1 määritellään yleinen oikeudellinen kehys ja selvennetään joitakin ohjeistuksessa käytettyjä käsitteitä.

— Luvussa 2 esitellään lähestymistapa suoraan rahoitettujen toimien kestävyysarviointiin. Tässä luvussa annetaan i) yksityiskohtaiset ohjeet jokaisen kolmen kestävyysulottuvuuden analysointiin ja ii) suosituksia analyysin tulosten sisällyttämisestä hankkeen taloudellisten vaikutusten arviointiin.

— Luvussa 3 annetaan ohjeita, jotka koskevat epäsuorasti rahoitettuihin transaktioihin liittyviä kestävyysarvioinnin näkökohtia. Tämä ohjeistus perustuu eri rahoitustyyppeihin ja sovellettaviin vaatimuksiin ottaen huomioon niiden erityispiirteet.

— Luvussa 4 kuvataan mukana olevien eri toimijoiden roolit ja vastuut ja annetaan tietoja siitä, miten kestävyysarviointi voitaisiin yhtenäistää yleisten InvestEU-prosessien kanssa.

— Liitteet sisältävät tarkistuslistoja, jotka on laadittu toteutuskumppanien ja hankkeiden toteuttajien tueksi kestävyysarvioinnissa, sekä yhteenvedon muista saatavilla olevista resursseista.

1.1 Soveltamisala

Rahoitus- ja investointitoimien kestävyysnäkökohdat on arvioitava kaikkien InvestEU-rahaston politiikkaikkunoiden puitteissa. Tarvitaan kuitenkin joitakin erotteluja toimien ja ikkunoiden välillä suhteellisuusperiaatteen varmistamiseksi ja tarpeettoman hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi. InvestEU-asetuksen 8 artiklan 5 ja 6 kohdassa vahvistetaan asiaa koskevat kestävyysarviointivaatimukset.

InvestEU-asetuksen 8 artiklan 5 kohdan mukaisesti tietyn raja-arvon (määritelty tässä ohjeistuksessa jäljempänä kohdassa 1.3) ylittäville InvestEU-tukea hakeville rahoitus- ja investointitoimille (”toimet”) on ensimmäiseksi tehtävä InvestEU-seulonta (3). Seulonnan avulla toteutuskumppanit voivat määritellä, onko toimilla ympäristö-, ilmasto- tai sosiaalisia vaikutuksia (negatiivisia ja positiivisia).

Jos InvestEU-seulonnan tuloksena toteutuskumppani katsoo, että toimella on merkittävä vaikutus johonkin mainituista kolmesta ulottuvuudesta, toimelle on tehtävä kestävyysarviointi. Arvioinnin laajuus riippuu InvestEU-seulonnan tuloksesta ja voi käsittää yhden tai useamman ulottuvuuden. Arvioinnin tarkoituksena on minimoida toimen haittavaikutukset mihin tahansa kolmesta ulottuvuudesta ja maksimoida sen hyödyt.

Näissä ohjeissa hankkeella tarkoitetaan investointia aineelliseen omaisuuteen ja/tai toimintaan, jonka laajuus ja tavoitteet on selkeästi määritelty, kuten i) infrastruktuuriin; ii) laitteiden, koneiden tai muun käyttöomaisuuden hankintaan; iii) teknologian kehittämiseen; iv) tiettyyn tutkimukseen, digitalisaatio- ja/tai innovointitoimintaan tai v) energiatehokkuuden parantamiseen. Seulonnan ja kestävyysarvioinnin kohteina on oltava hanke ja sen vaikutukset.

Yleisessä rahoituksessa (kuten yleisiin tarkoituksiin myönnettävässä yritysrahoituksessa) tai suorissa pääomainvestoinneissa arvioinnin kohteena on i) rahoituksen lopullisen saajan yleinen lähestymistapa kestävyysnäkökohtien yhdistämiseen prosesseihinsa; ja ii) rahoituksen lopullisen saajan valmius puuttua toimintaansa liittyviin tekijöihin ja siitä johtuviin vaikutuksiin.

1.2 Lainsäädännön noudattaminen

InvestEU-rahastosta tuettavien toimien on kokoon katsomatta ja riippumatta siitä, onko kestävyysarviointi tehty vai ei, noudatettava asiaankuuluvaa EU:n ja kansallisen tason lainsäädäntöä. Tähän kuuluvat sovellettavan ympäristö-, sosiaali- ja työlainsäädännön velvoitteet, jotka on vahvistettu unionin ja kansallisen tason lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (4) liitteessä X luetelluissa kansainvälisissä sosiaali- ja ympäristösopimuksissa.

Toteutuskumppanin (tai epäsuoran rahoituksen tapauksessa rahoituksenvälittäjän) on tunnistettava toimea koskevat olennaiset lakisääteiset vaatimukset (5) ja varmistettava (6) ympäristö- ja sosiaalilainsäädännön sekä -asetusten noudattaminen.

InvestEU-asetuksen tarkoituksissa tehtävä kestävyysarviointi ei korvaa EU:n ja kansallisen tason lainsäädännöstä johtuvien lakisääteisten vaatimusten noudattamistarkastusta. EU:n ja kansallisen tason lainsäädännön nojalla tehtävistä arvioinneista saadaan tarvittavat pohjatiedot (eli arviot peruspäästöistä, kuvaukset hankkeen todennäköisistä merkittävistä vaikutuksista, positiivisista vaikutuksista yms.), joita voidaan käyttää kestävyysarvioinnissa, jos tarpeen. Kestävyysarvioinnissa tunnistetaan mahdolliset jäännösvaikutukset. Siinä myös kvantifioidaan suureksi ja/tai kohtalaiseksi riskiksi arvioidut jäännösvaikutukset ja, mahdollisuuksien mukaan, määritetään niiden rahallinen arvo. Tämän jälkeen kestävyysarvioinnissa tarkastellaan mahdollisia jäännösvaikutuksia hankkeen taloudellisten vaikutusten arvioinnin yhteydessä yhdessä hankkeen positiivisista vaikutuksista koituvien odotettujen hyötyjen kanssa. Tämä on kestävyysarvioinnin todellinen lisäarvo, joka ulottuu lakisääteisten vaatimusten noudattamista pidemmälle.

Lainsäätäjät ovat eksplisiittisesti vaatineet, että toteutuskumppanit toteuttavat InvestEU-rahaston mukaisen investointien kestävyysarvioinnin. Tämä viittaa ”riman nostamiseen” ja menee pidemmälle kuin pelkkä voimassa olevan lainsäädännön noudattamisen. Lainsäätäjät antavat tähän liittyvää ohjeistusta InvestEU-asetuksessa. Esimerkiksi joissakin johdanto-osan kappaleissa viitataan Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilariin (7), Pariisin sopimukseen (8) ja Yhdistyneiden Kansakuntien kestävän kehityksen tavoitteisiin (9) sekä Maailman talousfoorumin vuoden 2018 raporttiin maailmanlaajuisista riskeistä (10). InvestEU-asetuksen 8 artiklan 5 kohdassa todetaan, että hankkeita, jotka ovat ristiriidassa ilmastotavoitteiden kanssa, ei voida tukea InvestEU-rahastosta. Lisäksi InvestEU-asetuksen 8 artiklan 6 kohdassa viitataan ilmastonmuutokseen liittyvän haavoittuvuuden ja riskien arviointiin, jotta voidaan ottaa huomioon ilmastonmuutokseen sopeutuminen ja ilmastokestävyys, kasvihuonekaasupäästöjen kustannukset, kokonaisvaikutus luontopääoman tärkeimpiin komponentteihin ja hankkeiden sosiaaliset vaikutukset sekä tunnistaa hankkeet, jotka ovat ristiriidassa ilmastotavoitteiden kanssa.

1.3 Raja-arvot

Suhteellisuusperiaatteen ja InvestEU-asetuksen 8 artiklan 5 kohdan mukaisesti toimet, jotka ovat määritettyä raja-arvoa pienemmät, vapautetaan seulonta- ja kestävyysarviointivaatimuksesta. Raja-arvo koskee erityisesti InvestEU-kestävyysarviointia, eikä se millään tavoin korvaa lakisääteisiä velvoitteita, joita hankkeen kehittäjille aiheutuu ympäristövaikutusten arviointia koskevasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2011/92/EU (11) (jäljempänä ’YVA-direktiivi’) tai muusta sovellettavasta EU:n tai kansallisen tason lainsäädännöstä.

Nykyisen käytännön ja infrastruktuurihankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista ja kestävyysarvioinnista kertyneiden kokemusten perusteella raja-arvot, joiden alittuessa kestävyysarviointia ei vaadita, määritellään seuraavien kahden kohdan mukaisesti:

i) Suoraan rahoitettavat toimet: a. (Investointi)hankkeiden osalta investoinnin kokonaiskustannusten perusteella raja-arvo on 10 miljoonaa euroa (12). b. Yleisiin tarkoituksiin myönnettävän yritysrahoituksen tai suorien pääomainvestointien osalta ja perustuen kokonaisrahoitukseen, jota toteutuskumppani antaa rahoituksen lopulliselle saajalle, raja-arvo on 10 miljoonaa euroa.

ii) Välitystoimet: a. Infrastruktuurirahastojen osalta asianomaisia hankkeita koskee sama raja-arvo kuin suoraan rahoitettuja toimia. Hankkeen kokonaisinvestointikustannusten perusteella raja-arvo on 10 miljoonaa euroa. b. Pk-yritysten, pienten midcap-yritysten ja muiden kelpoisuusehdot täyttävien yritysten rahoitukselle ei tarvita seulontaa tai täydellistä kestävyysarviointia (13). Tällöin sovelletaan kuitenkin yksinkertaistettua kestävyysarviointia ja erityisiä suojatoimia, joilla varmistetaan EU:n sitoumusten noudattamisen vähimmäistaso mutta pyritään kuitenkin välttämään ylikuormittamasta pieniä taloudellisia toimijoita monimutkaisilla vaatimuksilla. Välitettyä rahoitusta koskeva kestävyysarvioinnin lähestymistapa on selostettu tämän ohjeistuksen 3 luvussa.

1.4 Kestävyysarviointia koskeva ohjeistus ja EU:n luokitusjärjestelmän (14) kriteerit

InvestEU-asetukseen sisältyvän kestävyysarviointivaatimuksen tavoitteena on kannustaa ja palkita hankkeita, joilla on positiivisia ilmasto-, ympäristö- ja sosiaalisia vaikutuksia, sekä vähentää hankkeiden negatiivisia vaikutuksia. Kestävyysarvioinnin avulla voidaan i) määrittää hankkeen vaikutukset; ii) ottaa käyttöön vaikutusten lieventämistoimenpiteitä; ja iii) mahdollisuuksien mukaan kartoittaa mahdollisuuksia parantaa hankkeen kestävyyttä.

EU:n luokitusjärjestelmällä voidaan luokitella tietty taloudellinen toiminta ympäristön kannalta kestäväksi (eli sellaiseksi, joka edistää merkittävästi ainakin yhtä luokitusjärjestelmässä määritellyistä kuudesta ympäristötavoitteesta (15), ei aiheuta merkittävää haittaa millekään muista viidestä ympäristötavoitteesta ja noudattaa sosiaalisia vähimmäissuojatoimia). Tämä luokitus voidaan huomioida kestävyysarvioinnissa, ja näin positiiviset ja negatiiviset vaikutukset voidaan määritellä perusteellisemmin (yksityiskohtaisemmin). Tästä syystä EU:n luokitusjärjestelmän teknisiä arviointikriteereitä, mukaan lukien ”ei merkittävää haittaa” -periaate, käytetään tarkoituksenmukaisesti niiden tultua voimaan, tarvittaessa ja mahdollisuuksien mukaan, koko seulonta- ja arviointiprosessin ajan.

On kuitenkin huomattava, että InvestEU-rahasto kattaa laajemman investointien tukikelpoisuuskirjon kuin EU:n luokitusjärjestelmän kattama taloudellinen toiminta. Lisäksi InvestEU:n tavoitteena on tasapainotettu lähestymistapa EU:n politiikan eri painopisteisiin, joista kaikilla ei välttämättä ole vahvaa kestävyyspotentiaalia, kun taas EU:n luokitusjärjestelmässä määritellään toimet, jotka merkittävästi edistävät ensisijaisesti ympäristötavoitteiden saavuttamista.

Ei merkittävää haittaa -kriteerit

Jotta voidaan varmistaa, ettei hankkeista aiheudu merkittävää haittaa EU:n luokitusjärjestelmässä määritetyille ympäristötavoitteille, lähtökohtana on asiaankuuluvan EU:n ympäristölainsäädännön noudattaminen. Lisäksi edellytetään asiaankuuluvan kansallisen ympäristölainsäädännön noudattamista sekä hankkeiden rakentamis- ja toimintavaiheen ympäristölupia, mukaan lukien ne, jotka yksilöidään EU:n luokitusjärjestelmän ei merkittävää haittaa -kriteereissä. InvestEU-asetuksen ja tämän ohjeistuksen määräykset huomioon ottaen lainsäädännön noudattaminen on InvestEU-tuen saannin edellytys kaikille rahoitus- tai investointitoimille.

Muita ei merkittävää haittaa -kriteerejä, jotka eivät viittaa ympäristölainsäädäntöön, on niiden voimaan tultua käytettävä viitteenä lieventämistoimia ehdotettaessa tai yksilöitäessä ilmastotavoitteiden kanssa ristiriidassa olevia hankkeita, siinä määrin kuin se on mahdollista ja parhaiden edellytysten mukaan, tapauksissa, joissa arviointi vaaditaan tämän ohjeistuksen mukaisesti (sekä suorassa että epäsuorassa rahoituksessa, kuten on tarkemmin selostettu luvuissa 2 ja 3).

Käytännössä tällöin olisi noudatettava seuraavia vaiheita:

1. InvestEU-seulonnan perusteella toteutuskumppani määrittelee, tarvitaanko kestävyysarviointi tietylle kriteerille/ulottuvuudelle.

2. Tarkistetaan, kuuluuko toiminta EU:n luokitusjärjestelmän (16) piiriin.

3. Tarkistetaan, onko toiminnalle ei merkittävää haittaa -kriteerejä.

4. Ei merkittävää haittaa -kriteerien perusteella ja parhaan kyvyn mukaan ehdotetaan täydentäviä lieventämistoimenpiteitä, jos tarpeen.

Kaikkien InvestEU:n rahoitus- ja investointitoimien (17), niin suorassa kuin epäsuorassakin rahoituksessa, on täytettävä jäljempänä esitetyt neljä ehtoa, jotka perustuvat ei merkittävää haittaa -kriteereihin ja liittyvät ilmastonmuutoksen hillintään ja sosiaalisiin vähimmäissuojatoimiin, ja niistä on käytävä selvästi ilmi, että ne eivät muuta InvestEU-ohjelman yleisiä tukikelpoisuuskriteerejä, jotka on määritelty InvestEU-asetuksessa ja investointisuuntaviivoissa. Kyseiset neljä ehtoa on lueteltu jäljempänä:

— Hankkeissa, joiden toimialana on biojätteen anaerobinen mädätys, kaatopaikkakaasujen talteenotto ja hyödyntäminen, tarvitaan valvontasuunnitelma laitoksessa tapahtuvien metaanivuotojen varalta.

— Hankkeissa, joiden toimialana on hiilidioksidin kuljetus ja hiilidioksidin pysyvä geologinen varastointi, tarvitaan valvontasuunnitelma, joka on linjassa CCS-direktiivin 2009/31/EY (18) ja päästökauppadirektiivin (EU) 2018/410 (19) säännösten kanssa.

— Hankkeissa, joiden toimialana on rautateiden tavarakuljetus; sisävesiliikenteen tavarakuljetus; sisävesiliikenteen henkilö- ja tavarakuljetuksen jälkiasennus; meri- ja rannikkovesiliikenteen tavarakuljetus; tieliikenteen tavarakuljetus – Invest-EU-tukea ei tule myöntää sellaisten alusten, ajoneuvojen tai kaluston rahoitukseen, jotka on nimenomaisesti tarkoitettu (20) fossiilisten polttoaineiden kuljetukseen (kuten hiilikaivoskalustolle tai öljytankkereille).

— Luokitusjärjestelmän 18 artiklassa selostettujen sosiaalisten vähimmäissuojatoimien (21) noudattaminen. Kyseiset vähimmäissuojatoimet eivät rajoita sellaisten – tarvittaessa – tiukempien työelämä-, terveys- ja turvallisuusvaatimusten sekä sosiaalista kestävyyttä koskevien vaatimusten soveltamista, jotka on määritetty unionin lainsäädännössä. Toteutuskumppanien/rahoituksenvälittäjien on erityisesti pyydettävä hankkeen toteuttajaa / rahoituksen lopullista saajaa vahvistamaan oman toimintansa osalta, että (22): 1. Hankkeen toteuttajalla / rahoituksen lopullisella saajalla on käytössä toiminnan luonteeseen ja laajuuteen sekä mahdollisiin ympäristö- ja sosiaalisiin riskeihin ja vaikutuksiin nähden oikeasuhteiset tehokkaat toimenpiteet, jotka varmistavat: a. sosiaalisten oikeuksien kunnioittamisen eli EU:n lainsäädännössä vahvistettujen sosiaalisten oikeuksien loukkaamisen välttämisen sekä toiminnan vuoksi ihmisoikeuksiin kohdistuviin riskeihin ja haittavaikutuksiin puuttumisen: b. sidosryhmien mielekkään osallistamisen (23), mukaan lukien tarkoituksenmukaisen mekanismin, jolla valituksia otetaan vastaan ja ne käsitellään asiaankuuluvan lainsäädännön edellyttämällä tavalla. 2. Sen hanketyöntekijät (24): a. eivät joudu pakko- tai lapsityön uhreiksi; b. nauttivat yhtäläistä kohtelua ja tasaveroisia mahdollisuuksia (sama palkka samanarvoisesta työstä sekä miehille että naisille); c. eivät joudu kokemaan rotuun, ihonväriin, sukupuoleen, uskontoon, poliittisiin mielipiteisiin, kansalliseen syntyperään tai sosiaaliseen taustaan perustuvaa syrjintää; d. voivat vapaasti yhdistyä (muodostaa ammattiyhdistyksiä ja liittyä sellaisten jäseniksi) ja käyttää ammatillista järjestäytymisoikeutta (järjestää lakkoja); ja e. ovat oikeutettuja käymään työehtosopimusneuvotteluja.

1.5 Tämän ohjeistuksen väliarviointi ja tarkistaminen

InvestEU-asetuksen 29 artiklassa säädetään, että komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle 30. syyskuuta 2024 mennessä riippumattoman väliarviointikertomuksen InvestEU-ohjelmasta. Arvioinnissa on käsiteltävä myös kestävyysarvioinnin soveltamista. Arvioinnin tulosten perusteella ja ottaen huomioon rahoitusmarkkinoiden kehitys, kun EU:n luokitusjärjestelmä (25) ja päivitetty muiden kuin taloudellisten tietojen raportointia koskeva direktiivi (26) ovat tulleet voimaan, tässä ohjeistuksessa kuvattuja vaatimuksia voidaan ajan mittaan muokata (sekä suoran että epäsuoran rahoituksen osalta).

Siksi on erittäin suositeltavaa, että sekä toteutuskumppanit että rahoituksenvälittäjät ottavat nämä todennäköiset muutokset huomioon, sillä ne saattavat vaikuttaa tuleviin toimiin.

2. SUORIEN RAHOITUSTOIMIEN KESTÄVYYSARVIOINTI

2.1 Yleiset periaatteet ja yleinen arviointia koskeva lähestymistapa

Tässä luvussa annetaan toteutuskumppaneille menetelmiä ja työvälineitä, joita ne tarvitsevat ehdotettujen suorien rahoitus- ja investointitoimien InvestEU-seulonnan ja kestävyysarvioinnin toteuttamista varten kolmen kestävyysulottuvuuden osalta InvestEU-asetuksen (27) 8 artiklan 5 kohdan mukaisesti. InvestEU-asetuksen 8 artiklan 6 kohdassa on lisätietoja ohjeistuksen tavoitteesta

a) varmistaa ilmastonmuutokseen sopeutumisen osalta kyky sietää ilmastonmuutoksen mahdollisia haitallisia vaikutuksia tekemällä ilmastoon liittyvän haavoittuvuuden ja riskin arviointi, asiaankuuluvien sopeutumistoimenpiteiden toteuttaminen mukaan lukien, ja sisällyttää ilmastonmuutoksen lieventämisen osalta kasvihuonekaasupäästöjen kustannukset ja ilmastonmuutoksen lieventämistoimenpiteiden myönteiset vaikutukset kustannus-hyötyanalyysiin;

b) ottaa huomioon hankkeiden kokonaisvaikutus luontopääoman tärkeimpiin komponentteihin eli ilmaan, veteen, maaperään ja biologiseen monimuotoisuuteen;

c) arvioida hankkeiden sosiaalinen vaikutus, myös sukupuolten tasa-arvoon, tiettyjen alueiden tai väestöryhmien sosiaaliseen osallisuuteen sekä sellaisten alueiden ja alojen taloudelliseen kehitykseen, joihin vaikuttavat rakenteelliset haasteet, kuten tarve pyrkiä hiilivapaaseen talouteen;

d) tunnistaa hankkeet, jotka ovat ristiriidassa ilmastotavoitteiden saavuttamisen kanssa;

e) antaa toteutuskumppaneille ohjeita 5 kohdassa säädettyä seulontaa varten.

Kuvassa 1 havainnollistetaan ehdotettua lähestymistapaa suorien rahoitus- ja investointitoimien InvestEU-kestävyysarviointiin. Se käsittää seuraavat vaiheet:

— EU:n ja kansallisen tason lainsäädännön noudattamisen arviointi. Se on edellytys kaikkien toimien rahoittamiselle. Siihen kuuluu lakisääteisten vaatimusten noudattamisen arviointi kaikkien kolmen kestävyysulottuvuuden (ilmasto, ympäristö, sosiaalinen) osalta. Sitä voidaan jatkaa koko kestävyysarviointiprosessin ajan, tarvittaessa samanaikaisesti due diligence -prosessin kanssa, ja se olisi saatava pääsääntöisesti päätökseen ennen EU:n takuun hakemista. Jos tämä ei ole mahdollista, oikeudellisiin asiakirjoihin on lisättävä asianmukaiset ehdot sen varmistamiseksi, että hanke noudattaa sovellettavaa lainsäädäntöä täysimääräisesti.

— InvestEU-seulonta, jolla tunnistetaan ehdotettujen toimien mahdolliset riskit ja vaikutukset kolmeen ulottuvuuteen.

— Asiaankuuluvien vaarantuvien elementtien lisäarviointi kunkin ulottuvuuden osalta, tunnistettujen mahdollisten riskien ja vaikutusten perusteella, mukaan lukien lieventämistoimenpiteiden määrittely ja ilmastotavoitteiden noudattamisen arviointi (28).

— Kestävyysarvioinnin ja raportoinnin esittely InvestEU:n investointikomitealle EU:n takuun hakemista koskevan päätöksenteon tueksi.

Kuva 1

Yleiskuvaus kestävyysarviointia koskevasta lähestymistavasta

Kaikkien InvestEU:sta tuettavien toimien on kokoon katsomatta noudatettava sovellettavaa EU:n ja kansallisen tason lainsäädäntöä. Tämän vuoksi kaikille toimille vaaditaan lainsäädännön noudattamista koskeva arviointi ja vahvistus.

Kuten edellisessä luvussa on kuvattu, raja-arvoja sovelletaan kokonaisinvestointitoimen koon perusteella, ja jos toimi on raja-arvoa pienempi, lisäseulontaa ja -arviointia ei tarvita. Poikkeuksena tästä säännöstä ovat hankkeet, jotka edellyttävät YVA-direktiivin (liitteen I hankkeet tai ne liitteen II hankkeet, joille tarpeellisuusselvityksen mukaan tarvitaan arviointi) mukaista ympäristövaikutusten arviointia, jolloin ympäristö-, ilmasto- ja sosiaalisen ulottuvuuden arviointi on tehtävä hankkeen kokonaiskustannuksista huolimatta, YVA-raportissa yksilöityjen vaikutusten (29) osalta ja sen perusteella. Tällainen lähestymistapa on yhdenmukainen InvestEU-asetuksen vaatimusten kanssa.

Vaikka hanke olisikin raja-arvoa pienempi, toteutuskumppaneita ja hankkeen toteuttajia kehotetaan kuitenkin vahvasti arvioimaan tapauskohtaisesti, i) liittyykö kyseiseen investointitoimeen merkittäviä potentiaalisia riskejä yhden tai useamman kestävyysulottuvuuden osalta ja ii) olisiko kyseiselle investointitoimelle hyödyllistä suorittaa vähintään seuraavissa osioissa kuvattu seulontavaihe.

Positiivisten toimien käyttöön kannustamiseksi toteutuskumppaneita ja niiden kanssa yhteistyötä tekeviä hankkeen toteuttajia / rahoituksen lopullisia saajia suositellaan vahvasti harkitsemaan mahdollisuutta edistää rahoittamiensa hankkeiden myönteisiä vaikutuksia ja siten tehostaa niiden yleistä kestävyyttä. Mahdollisuuksien tunnistamisen avuksi on laadittu tarkistuslistoja (katso liite 3), joiden käyttäminen on vapaaehtoista.

Tässä ohjeistuksessa suositellaan lisäksi, että kolmea ulottuvuutta koskeva arviointi tehdään yhtenäisesti kiinnittämällä huomio tiiviisti ulottuvuuksien välisiin kytköksiin ja synergioihin (30).

Infrastruktuurihankkeissa kaikkiin oikeudellisiin menettelyihin, kuten lupamenettelyihin ja valtuutuksiin, voi mennä suhteellisen pitkä aika. On selvää, että hankkeissa, joiden arvioinnin tuloksena on määritetty lisätoimia ja jotka ovat jo saaneet kaikki tarvittavat valtuutukset ja luvat, voidaan joissakin tapauksissa suositella ja toteuttaa vain rajallisesti lisätoimia (esimerkiksi toimenpiteitä, jotka olisi voitu toteuttaa hankkeen kehityssyklin aikaisemmissa vaiheissa, ei välttämättä voi toteuttaa myöhemmin). Niinpä tällaisessa tilanteessa toteutuskumppani ja hankkeen toteuttajat voivat ehdottaa vain sellaisia lisätoimenpiteitä, jotka voidaan realistisesti toteuttaa hankkeen kulloisessakin etenemisvaiheessa. Tällaiset tilanteet on erityisesti korostettava ja selostettava asianmukaisesti investointikomitealle esiteltävissä asiakirjoissa (erityisesti jos lisätoimia on suositeltu ja toteutettu).

InvestEU-ohjelman yhteydessä yleisesti käytettävää käsitteistöä (esimerkiksi investointisuuntaviivat) koskevan sekaannuksen välttämiseksi ehdotamme, että tässä luvussa käytetään kohdassa 1.1 määriteltyä käsitettä hanke viitattaessa toimiin, joille on tehtävä InvestEU-seulonta ja -arviointi (tarpeen mukaan) (31).

2.2 Ilmastoulottuvuus

2.2.1 Johdanto

Tässä osassa käsitellään ilmastoulottuvuuden kestävyysarvioinnissa noudatettavaa menetelmää suorassa InvestEU-rahoituksessa.

InvestEU-asetuksen 8 artiklan 6 kohdan mukaisesti menetelmän tarkoituksena on tarjota toteutuskumppaneille periaatteet ja työkalut, joilla voidaan a) varmistaa ilmastonmuutokseen sopeutumisen osalta kyky sietää ilmastonmuutoksen mahdollisia haitallisia vaikutuksia tekemällä ilmastoon liittyvän haavoittuvuuden ja riskin arviointi, asiaankuuluvien sopeutumistoimenpiteiden toteuttaminen mukaan lukien, ja b) ilmastonmuutoksen lieventämisen osalta arvioida yhdenmukaisuus EU:n ilmastotavoitteiden ja sitoumusten kanssa, sisällyttää ehdotettuihin hankkeisiin liittyvät kasvihuonekaasupäästöjen kustannukset ja ilmastonmuutoksen lieventämistoimenpiteiden myönteiset vaikutukset vaihtoehtoanalyysiin, taloudellisten vaikutusten arviointiin ja/tai kustannus-hyötyanalyysiin.

Tässä ohjeistuksessa esitelty menetelmä kuvastaa suurelta osin sitä, joka on kuvattu tarkemmin komission tiedonannossa teknisistä ohjeista infrastruktuurin ilmastokestävyyden varmistamiseen ohjelmakaudella 2021–2027 (”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021-2027”) (32) Näin ollen tässä asiakirjassa esitelty menetelmä ammentaa sekä ilmaston haavoittuvuutta ja ilmastoriskien arviointia että kasvihuonekaasupäästöjen arviointia ja hillintää koskevista kansainvälisesti hyväksytyistä menetelmistä.

Tämän menetelmän tarkoituksena on tunnistaa, (i) miten ja missä määrin ilmastonmuutos ja sen vaikutukset voivat haitata tiettyä hanketta, jotta oikeasuhtaiset sopeutumistoimet voidaan määritellä, ja (ii) miten hanke voi edistää yleisiä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistavoitteita, mukaan lukien se, milloin hanke lisätään yhtenäiseen suunnittelukehykseen (esimerkiksi integroituun kaupunkisuunnitteluohjelmaan) ja siihen liittyvään investointiohjelmaan. Vaikka menetelmä onkin kehitetty infrastruktuurihankkeille, suositeltavia lähestymistapoja ja työvälineitä voidaan käyttää muuallakin kuin tiukasti infrastruktuuriksi katsottavissa kohteissa määriteltäessä hankkeeseen kohdistuvia ilmastonmuutoksesta johtuvia riskejä tai arvioitaessa hankkeeseen liittyviä kasvihuonekaasupäästöjä noudattaen EU:n ilmastotavoitteita.

Kuten julkaisussa ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021-2027” on kuvattu, ilmastonmuutokseen sopeutumisessa muiden viimeaikaisten ja kansainvälisesti hyväksyttyjen lähestymistapojen ja/tai menetelmäkehysten (kuten IPCC:n viides arviointiraportti) (33) käyttö hankkeiden ilmastoriskien arvioinnissa on edelleen mahdollista niiden lisäksi, joihin tämä ohjeistus perustuu, sillä niiden kautta käyttäjän odotetaan päätyvän vastaaviin loppupäätelmiin.

Ilmastonmuutoksen hillinnässä pääreferenssi kasvihuonekaasupäästöjen arviointiin on Euroopan investointipankin hiilijalanjäljen arviointimenetelmä (34), jota on suositeltu julkaisussa ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027”. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää kansainvälisesti hyväksyttyjä ja julkaistuja hiilijalanjäljen arviointimenetelmiä. Toteutuskumppanit voivat käyttää myös sisäisiä menetelmiään, kunhan ne ovat yhdenmukaisia kansainvälisten kehitysrahoituslaitosten yhteisten laskentaperiaatteiden (International Financial Institution Framework for a Harmonised Approach to Greenhouse Gas Accounting (35)) kanssa.

Olipa sovellettu menetelmä mikä tahansa, siitä on ilmoitettava avoimesti. Kaikissa tapauksissa on ilmoitettava hankkeisiin liittyvät absoluuttiset (brutto) ja suhteelliset (netto) päästöt. Hankkeen raportoinnin laajuus (koko hanke vai sen osa) ja suhteellisten kasvihuonekaasupäästöjen laskennassa käytetyn perustason valinta on ilmoitettava avoimesti.

Pariisin sopimuksessa (36) on asetettu kansainvälisesti sovittu tavoite maapallon keskilämpötilan nousun rajoittamisesta ja yleinen tavoite sopeutumiskyvyn ja ilmastokestävyyden vahvistamisesta. Tässä luvussa esitellyn lähestymistavan tavoitteena on tukea sellaisten investointitoimien kehittämistä, jotka ovat linjassa Pariisin sopimuksen tavoitteiden ja EU:n ilmastolain (kunhan se on hyväksytty) kanssa.

2.2.2 Yleinen lähestymistapa ilmastokestävyyden varmistamiseen

Ilmastokestävyyden varmistaminen on kätevä lyhenne prosessille, jossa ilmastonmuutokseen sopeutumista ja sen hillintää koskevat näkökohdat yhdistyvät nykyisen omaisuuden ja/tai suunniteltujen investointitoimien kehittämiseen. Kuva 2 kuvaa ilmastokestävyyden varmistamisen päävaiheita.

Kuva 2

Yleiskatsaus ilmastokestävyyden varmistamiseen

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Kaavio kuvastaa kahta ilmastokestävyyden varmistamisen pilaria. Oikeanpuoleisessa pilarissa keskiössä ovat ilmastokestävyys ja ilmastonmuutokseen sopeutuminen. Vasemmanpuoleisessa pilarissa keskiössä ovat ilmastoneutraalius ja ilmastonmuutoksen hillintä.

Kumpikin analyysipilari jakautuu kahteen vaihteeseen. Ensimmäinen vaihe käsittää seulontavaiheen, jossa on tarkoitus yhtäältä tunnistaa harkittavaan investointiin liittyvien mahdollisten ilmastoriskien merkittävyys (sopeutuminen) ja toisaalta arvioida yhdenmukaisuutta EU:n ilmastositoumusten kanssa sekä kvantifioida hankkeen kasvihuonekaasupäästöt (hillintä). Seulontavaiheen tulos määrittelee, tarvitaanko toinen yksityiskohtaisen lisäarvioinnin vaihe.

InvestEU-ohjelmassa suoraan rahoitettavien hankkeiden ilmastokestävyyden varmistaminen keskittyy yksittäisiin hankkeisiin, jotka ovat eri kehitysvaiheissa ja joihin osallistuu erityyppisiä sidosryhmiä (julkisia tai yksityisiä). Ilmastonäkökohtien yhdistäminen investoinnin valmisteluun on kuitenkin jatkuva prosessi, joka täytyy ottaa huomioon mahdollisuuksien mukaan heti alussa ja sen jälkeen kaikissa hankesyklin (37) vaiheissa ja niihin liittyvissä prosesseissa ja analyyseissa.

Julkaisussa ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027” on lisätietoja ilmastokestävyyden varmistamisesta hankesyklin eri vaiheissa (38).

2.2.3 Lainsäädännön noudattaminen

InvestEU-asetuksen johdanto-osan 8, 9 ja 10 kappaleen mukaisesti InvestEU-rahastosta tukea saavien hankkeiden tulee edistää EU:n ilmastotavoitteiden ja -sitoumusten saavuttamista, mukaan lukien EU:n tavoitetta ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä ja unionin uusia vuoden 2030 ilmastotavoitteita. Lisäksi InvestEU-asetuksen 8 artiklan 5 kohdassa todetaan, että hankkeet, jotka ovat ristiriidassa ilmastotavoitteiden kanssa, eivät ole tukikelpoisia InvestEU-asetuksen nojalla.

Ilmastonmuutokseen liittyvät näkökohdat ovat myös tärkeä osa hankkeen ympäristövaikutusten arviointia (tietoja ympäristövaikutusten arvioinnista on seuraavassa kohdassa 2.3). Tämä koskee molempia ilmastokestävyyden varmistamisen pilareita eli ilmastonmuutoksen hillintää ja siihen sopeutumista.

Jos investointitoimien alajoukolle täytyy tehdä YVA-arviointi (liitteen I hankkeet tai liitteen II hankkeet, joille tarpeellisuusselvityksen mukaan tarvitaan arviointi) muutetussa YVA-direktiivissä olevien vaatimusten mukaisesti, ilmastokestävyyden varmistamisen tuloksen tulisi heijastua myös YVA-raporttiin. YVA-arviointi ja muut ympäristöarvioinnit on tavallisesti suunniteltava ja yhdistettävä hankkeen elinkaareen kiinnittämällä asianmukaista huomiota ilmastokestävyyden varmistamisprosessiin.

Kun lainsäädännön noudattamista koskevat vaatimukset on tarkistettu, investointihankkeen kokonaiskustannuksista riippuen hanke siirtyy seulontavaiheeseen.

Jos toimi on 10 miljoonan euron raja-arvoa pienempi eikä sille tarvita YVA-arviointia (kyseessä on liitteen II hanke, jolle ei tarpeellisuusselvityksen mukaan tarvita arviointia, tai hanke ei kuulu EU:n YVA-direktiivin soveltamisalaan), ilmastokestävyyden varmistamista ei tarvita. Jotta voitaisiin kuitenkin edistää myönteistä lähestymistapaa ilmastonmuutosta koskeviin näkökohtiin ja parantaa tietämystä ehdotetun investoinnin ilmastoriskeistä (ja niihin liittyvistä vaikutuksista), hankkeen toteuttajia ja toteutuskumppaneita kehotetaan

— harkitsemaan jäljempänä olevissa kohdissa kuvatun ilmastokestävyyden seulontavaiheen suorittamista, jotta ehdotettuun hankkeeseen (ja asiaankuuluvaan omaisuuteen) liittyvät mahdolliset ilmastoriskit voidaan tunnistaa ja tarvittaessa suunnittelemaan hankkeeseen sisällytettävät tarkoituksenmukaiset sopeutumistoimet.

— Hiilijalanjäljen arvioinnin osalta toteutuskumppanit ja hankkeen toteuttajat voivat tehdä arvioinnin myös investointihankkeille, joiden arvo on 10 miljoonan euron raja-arvoa pienempi, erityisesti jos a) on syytä epäillä, että ehdotettu investointi voi johtaa päästöjen kasvamiseen/pienentymiseen yli jäljempänä kohdassa 2.2.5.1 kuvattujen raja-arvojen ja b) jos ehdotettu hanke on osa laajempaa investointiohjelmaa, jolle on tehty yleinen kasvihuonekaasupäästöjä koskeva arviointi (39).

Jos toimi on 10 miljoonan euron raja-arvoa suurempi, riippumatta siitä, tarvitaanko sille YVA-arviointia vai ei, arviointi jatkuu InvestEU-seulonnalla ja tarvittaessa kestävyysarvioinnilla ilmastokestävyyttä ja -neutraaliutta koskevien ohjeiden mukaisesti, kuten seuraavissa osissa on kuvattu.

2.2.4 Ilmastokestävyys

2.2.4.1 Ilmastokestävyyden seulonta – ilmastonmuutokseen sopeutuminen

Kuten komission tiedonannossa ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027” on suositeltu, ilmastokestävyyden seulontavaihe on kestävyysarviointiprosessin ensimmäinen vaihe, jossa on tarkoitus tunnistaa ja arvioida mahdolliset – nykyiset ja tulevat – ilmastonmuutokseen liittyvät riskit hankkeille, joita on ehdotettu InvestEU-tuen saajiksi.

Seulonta jakautuu kolmeen vaiheeseen seuraavasti:

Haavoittuvuuden arvioinnin (40) tarkoituksena on tunnistaa kyseiseen hanketyyppiin liittyvät merkittävät ilmastouhat (41) suunnitellussa sijaintipaikassa.

Hankkeen haavoittuvuus määritellään seuraavien kahden tekijän yhdistelmän perusteella: i) se, miten herkkiä hankkeen komponentit ovat ilmastouhille yleensä (herkkyys); ja ii) se, mikä on näiden uhkien toteutumisen todennäköisyys hankkeen sijaintipaikassa nyt ja tulevaisuudessa (altistuminen). Näitä kahta tekijää voidaan arvioida tarkemmin erikseen (jäljempänä kuvatun mukaisesti) tai yhdessä.

Herkkyysanalyysin tarkoituksena on tunnistaa tietyntyyppistä investointia koskevat olennaiset ilmastouhat sijaintiin katsomatta. Herkkyysanalyysissa on tarkasteltava hanketta kokonaisuutena, sen eri komponentteja ja sen toimintaa laajemmassa verkostossa tai järjestelmässä.

Kullekin teemalle ja ilmastouhalle annetaan arvosanaksi suuri, kohtalainen tai pieni:

— Suuri herkkyys: ilmastouhalla voi olla merkittävä vaikutus omaisuuteen ja prosesseihin, panoksiin, tuotoksiin ja liikenneyhteyksiin;

— Kohtalainen herkkyys: ilmastouhalla voi olla jonkinasteinen vaikutus omaisuuteen ja prosesseihin, panoksiin, tuotoksiin ja liikenneyhteyksiin;

— Pieni herkkyys: ilmastouhalla ei ole vaikutusta (tai vaikutus on merkityksetön).

Kuva 3

Analyysi: herkkyys ilmastoriskeille

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Altistumisanalyysin tarkoituksena on tunnistaa olennaiset uhkatekijät hankkeen suunnitellussa sijaintipaikassa hankkeen tyypistä riippumatta. Altistumisanalyysi voidaan jakaa kahteen osaan: i) altistuminen nykyiselle ilmastolle ja ii) altistuminen odotettavissa olevalle tulevalle ilmastolle. Nykyisen ja aiemman ilmastoaltistuksen arvioinnissa on käytettävä apuna kyseisestä sijainnista saatavilla olevia historiallisia ja ajankohtaisia tietoja. Ilmastomalliennusteita (42) voidaan käyttää sen selvittämiseen, miten altistuminen voi muuttua tulevaisuudessa. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä muutoksiin äärimmäisten sääilmiöiden toistumistiheydessä ja voimakkuudessa.

Kullekin ilmastouhalle annetaan arvosana (suuri, kohtalainen tai pieni) nykyisen ja tulevan altistumisen perusteella.

Kuva 4

Altistumisanalyysi

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Haavoittuvuusanalyysissa yhdistyvät herkkyys- ja altistumisanalyysien tulokset, jotta voidaan tunnistaa ehdotettua investointia koskevat keskeiset uhkatekijät (näiksi voidaan katsoa haavoittuvuudet, joiden luokitus on ”kohtalainen” tai ”suuri”).

Kuva 5

Haavoittuvuusanalyysi

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Jos sekä herkkyys- että altistumisluokitus on ”pieni” tai jos yhdistetyn haavoittuvuusarvioinnin perusteella kaikki haavoittuvuudet voidaan perustellusti katsoa pieniksi tai merkityksettömiksi, muuta (ilmasto)riskien arviointia ei välttämättä tarvita. Tällöin InvestEU-arviointiprosessi voidaan saattaa päätökseen. Tehtyjen analyysien tulokset on raportoitava vaadittujen tietojen ja perustelujen mukana.

Jos herkkyys ja/tai altistuminen (tai yleinen haavoittuvuus, jos näitä arvioidaan yhdessä) on ”kohtalainen” ja/tai ”suuri”, hankkeelle on tehtävä ilmastoriskien arviointi seuraavassa osassa kuvatun menetelmän mukaisesti.

Kaikissa tapauksissa lopullisen päätöksen siitä, siirrytäänkö tunnistettujen haavoittuvuuksien pohjalta tehtävään yksityiskohtaiseen riskinarviointiin, on perustuttava toteutuskumppanin perusteltuun arvioon (joka on tehtävä hankkeen toteuttajan ja/tai ilmastovaikutusten arvioinnin tekevän tiimin tuella) ehdotetun investoinnin tilasta (43) (44).

Julkaisussa ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027” on seurantavaihetta koskevia yksityiskohtaisempia menettelyohjeita toteutuskumppaneille ja hankkeen toteuttajille.

2.2.4.2 Ilmastoriskien arviointi ja ilmastonmuutokseen sopeutuminen

Hankkeille, joiden haavoittuvuusarvioinnissa mahdollisen ilmastoriskin tasoksi on määritetty ”kohtalainen” tai ”suuri”, on tehtävä yksityiskohtainen ilmastoriskien arviointi.

Ilmastoriskien arviointi on jäsennelty menetelmä keskeisten ilmastouhkien ja niihin liittyvien vaikutusten analysoimiseksi, jotta saadaan tietoa ehdotettua investointia koskevan päätöksenteon tueksi. Ilmastonmuutoksesta hankkeelle aiheutuvat mahdollisesti merkittävät riskit on hallittava ja minimoitava hyväksyttävälle tasolle hankkeeseen sisällytettävillä tarkoituksenmukaisilla ja oikeasuhtaisilla sopeutumistoimilla.

Prosessi sisältää seuraavat vaiheet:

— arvioidaan seulontavaiheessa tehdyssä haavoittuvuusarvioinnissa tunnistettujen uhkien todennäköisyys ja niihin liittyvien vaikutusten vakavuus,

— arvioidaan tunnistettujen mahdollisten riskien merkitys kyseisen investointitoimen kannalta,

— määritellään mahdollisesti merkittäviin ilmastoriskeihin liittyvät sopeutumistoimet.

Todennäköisyys tarkoittaa sitä, miten todennäköisesti tunnistetut ilmastouhat toteutuvat tietyssä ajassa, kuten hankkeen elinkaaren aikana. Se voidaan tiivistää kunkin asiaankuuluvan ilmastouhan laadulliseen tai määrälliseen arvioon. On syytä huomata, että todennäköisyys voi muuttua merkittävästi hankkeen elinkaaren aikana.

Vaikutus (jota voidaan kutsua myös vakavuudeksi tai voimakkuudeksi) tarkoittaa sitä, mitä tapahtuisi, jos tunnistettu ilmastouhka toteutuisi, ja mitä siitä seuraisi investoinnille. Tätä on arvioitava uhkatekijäkohtaisella vaikutusasteikolla. Arvioinnissa otetaan tavanomaisesti huomioon muun muassa i) fyysinen omaisuus ja toimet, ii) terveys ja turvallisuus, iii) ympäristövaikutukset, iv) sosiaaliset vaikutukset, v) rahoitusvaikutukset ja vi) maineriski. Arvioinnin on katettava hankkeen ja sen toimintajärjestelmän sopeutumiskyky, esimerkiksi se, miten hyvin hanke voi selviytyä vaikutuksista ja mikä on sen riskinsietokyky. Arvioinnissa on myös tarkasteltava, miten tärkeä investointihanke on laajemman verkoston tai järjestelmän kannalta (eli sen kriittisyyttä) ja voiko se johtaa muihin laajemman mittakaavan vaikutuksiin ja kerrannaisvaikutuksiin.

Kunkin mahdollisen riskin merkittävyystaso voidaan määritellä näiden kahden tekijän eli todennäköisyyden ja vaikutuksen yhdistelmällä. Riskit voidaan sijoittaa riskimatriisiin ja siten tunnistaa merkittävimmät mahdolliset riskit sekä ne, jotka edellyttävät tulevaisuudessa sopeutumistoimia.

Kuva 6

Riskinarvioinnin yleiskuvaus

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Riskien hyväksyttävän tason, merkittävyyden ja merkityksettömyyden arviointi on hankkeen toteuttajan ja arvioinnin tekevän asiantuntijatiimin vastuulla hankkeen olosuhteiden mukaisesti. Tämä arviointi on joka tapauksessa aina kuvailtava selkeästi ja loogisesti ja sisällytettävä johdonmukaisesti hankkeen yleiseen riskinarviointiin. Nämä tiedot ovat erittäin tärkeitä myös toteutuskumppanille, sillä riskien toteutuminen vaikuttaa merkittävästi ehdotettuun investointiin ja voi johtaa tuetun toimen epäonnistumiseen.

Jos riskinarvioinnin perusteella päätellään, että hankkeeseen kohdistuu ilmastonmuutoksen vuoksi mahdollisia merkittäviä riskejä, nämä riskit täytyy hallita ja minimoida hyväksyttävälle tasolle (45).

Kuva 7

Yleiskuvaus keskeisten sopeutumistoimien tunnistamisesta, arvioinnista ja suunnittelusta/sisällyttämisestä

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Kunkin tunnistetun riskin osalta on tarkasteltava ja arvioitava asiaankuuluvia sopeutumistoimia. Sopeutuminen sisältää usein erilaisia rakenteellisia (kuten fyysisen omaisuuden ja infrastruktuurin rakenteeseen tai ominaisuuksiin tehdyt muutokset tai vaihtoehtoisten tai parannettujen ratkaisujen käyttöönotto) ja ei-rakenteellisia toimenpiteitä (kuten maankäytön suunnittelu, laajennetut valvonta- tai pelastusohjelmat, henkilöstön koulutus ja tiedon jakaminen, strategisten ilmastoriskiarvioiden laatiminen ja rahoitusratkaisut, kuten vakuutukset).

Erilaisia sopeutumisvaihtoehtoja on arvioitava, jotta voidaan löytää oikea toimenpide tai toimenpiteiden yhdistelmä tai jopa harkita toteutusaikataulun siirtämistä (joustavia/sopeuttavia toimia), joilla riskit voidaan minimoida hyväksyttävälle tasolle. Suositellut toimet on tämän jälkeen yhdistettävä hankkeen suunnitelmaan ja/tai toimintaan hankkeen ilmastokestävyyden vahvistamiseksi (46).

Lopuksi hyvänä hallintakäytäntönä hankkeen toteuttajalle suositellaan jatkuvaa valvontaa investoinnin koko käyttöajan, jotta voidaan i) tarkistaa arvioinnin tarkkuus ja käyttää tietoja tulevien arviointien ja hankkeiden pohjana; ja ii) tunnistaa, ollaanko tietyt kriittiset pisteet tai raja-arvot todennäköisesti saavuttamassa, mikä ilmentää ylimääräisten sopeutumistoimenpiteiden tarvetta.

2.2.5 Ilmastoneutraalius ja ilmastonmuutoksen hillintä (47)

2.2.5.1 Ilmastonmuutoksen hillintään liittyvä selvitys

Ilmastonmuutoksen hillinnällä tarkoitetaan pyrkimyksiä vähentää kasvihuonekaasupäästöjä tai lisätä hiilensidontaa. Näitä toimia ohjaavat EU:n päästövähennystavoitteet vuosille 2030 ja 2050. EU:n tavoitteiden ja maailmanlaajuisesti Pariisin sopimuksen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää talouksien siirtymistä hiili-intensiivisistä toiminnoista vähähiilisiin ja nollapäästöisiin ratkaisuihin, kuten uusiutuvaan energiaan, ja hiilensitomistekniikoihin yhdistettyinä energia- ja resurssitehokkuuden merkittävään kehittymiseen. Energiatehokkuus etusijalle -periaate korostaa sitä, että investointipäätöksissä on asetettava etusijalle vaihtoehtoiset kustannustehokkaat energiatehokkuustoimet, erityisesti kustannustehokkaat energian loppukäyttöä koskevat säästöt yms. (48) Kasvihuonekaasupäästöjen kvantifiointi ja rahallisen arvon määritys voivat tukea kyseiseen periaatteeseen perustuvia investointipäätöksiä.

Tarkistaessaan ja arvioidessaan ehdotettujen hankkeiden yhteensopivuutta EU:n ilmastoneutraaliustavoitteiden kanssa toteutuskumppanit ja hankkeiden toteuttajat voivat käyttää mahdollisuuksien mukaan apuna EU:n luokitusjärjestelmäasetuksen ilmastonmuutoksen hillintää koskevia ”ei merkittävää haittaa” -kriteerejä. Toteutuskumppanit ja hankkeen toteuttajat voivat vaihtoehtoisesti käyttää apuna EIP:n Climate Bank Roadmap -julkaisussa olevia Pariisin sopimuksen vähähiilisyyskriteerejä tai muita kansainvälisesti hyväksyttyjä ja julkistettuja menetelmiä arvioidessaan, onko hanke linjassa Pariisin sopimuksen vähähiilisyystavoitteiden kanssa.

Lisäksi monet InvestEU:sta vuosina 2021–2027 tuettavista hankkeista sisältävät omaisuutta, jonka käyttöikä jatkuu vielä vuoden 2050 jälkeen. Sen vuoksi on tärkeää todentaa asiantuntija-analyysin avulla, onko hanke esimerkiksi toiminnan, kunnossapidon ja purkamisen osalta päästö- ja ilmastoneutraaliuden tavoitteiden mukainen. Kasvihuonekaasupäästöjen aikainen ja johdonmukainen huomioiminen hankkeiden eri kehitysvaiheissa auttaa ilmastonmuutoksen hillinnässä. Erilaiset valinnat erityisesti suunnittelu- ja muotoiluvaiheissa voivat vaikuttaa hankkeen elinkaaren aikaisiin kasvihuonekaasujen kokonaispäästöihin rakentamisesta ja toiminnasta purkamiseen asti.

Tässä yhteydessä InvestEU-toimen kasvihuonekaasupäästöjä koskevan seulonnan tarkoituksena on määrittää, täytyykö ehdotetulle hankkeelle tehdä hiilijalanjäljen arviointi. Tämä on tärkeää, jotta voidaan määritellä, tarvitaanko tältä osin perusteellisempaa arviointia ja onko tällaisten ulkoisvaikutusten rahalliset arvot sisällytettävä investoinnin taloudellisten vaikutusten arviointiin.

Hiilidioksidipäästöt on arvioitava kaikkien hankkeiden osalta, mutta taulukossa 1 on esitelty hankeluokat, joissa päästöjen odotetaan olevan todennäköisimmin merkittäviä tai ei, InvestEU-seulonnan tekemisen pohjaksi.

Julkaisun ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027” mukaisesti InvestEU-hankkeille on tehtävä hiilijalanjäljen arviointi, jos

— niiden absoluuttiset päästöt ovat todennäköisesti yli 20 000 tonnia CO2e vuodessa (positiiviset tai negatiiviset)

— niiden suhteelliset päästöt ovat todennäköisesti yli 20 000 tonnia CO2e vuodessa (positiiviset tai negatiiviset).

Tässä suhteessa taulukossa 1 esitelty hankeluokitus on vain ohjeeksi.

Toteutuskumppanit ja hankkeiden toteuttajat voivat käyttää kvantitatiivista arviointia, aiempiin hankkeisiin perustuvaa asiantuntijatietoa tai muita julkaistuja lähteitä määritellessään, ylittääkö tai alittaako hanke todennäköisesti edellä mainitut raja-arvot. Jos tästä on epävarmuutta, on laskettava hankkeen hiilijalanjälki, jotta voidaan arvioida, ylittääkö tai alittaako hanke todennäköisesti nämä raja-arvot.

Taulukko 1

Hiilijalanjäljen seulontaluettelo – suuntaa-antavia esimerkkejä hankeluokista

Seulonta: hankkeiden luokat Hankkeen mittakaavasta riippuen hiilijalanjälkeä EI yleensä tarvitse arvioida näissä luokissa, ellei hankkeesta odoteta aiheutuvan merkittäviä hiilidioksidi- tai muita kasvihuonekaasupäästöjä. — tietoliikennepalvelut — juomaveden jakeluverkostot — hule- ja jätevesiverkostot — pienimuotoinen teollisuuden jätevesien käsittely ja yhdyskuntajätevesien käsittely — kiinteistöjen kehittäminen (49) — mekaaniset/biologiset jätteenkäsittelylaitokset — tutkimus- ja kehitystoiminta — lääkeala ja biotekniikka — muut hankeluokat tai -mittakaavat, joiden osalta on selvää ja voidaan varmuudella vahvistaa, että absoluuttiset ja/tai suhteelliset päästöt ovat alle 20 000 tonnia CO2e vuodessa (positiiviset tai negatiiviset) (50) Hiilijalanjäljen arviointi yleensä vaaditaan — Yhdyskuntajätteen kaatopaikat — Yhdyskuntajätteen polttolaitokset — Suuret jäteveden käsittelylaitokset — Tuotantoteollisuus — Kemikaali- ja öljynjalostus — Kaivostoiminta ja perusmetallit — Sellu ja paperi — Liikkuvan kaluston, alusten, tieliikennekaluston hankinnat — Tie- ja raideliikenneinfrastruktuuri (51), kaupunkiliikenne — Satamat ja logistiset alustat — Voimansiirtolinjat — Uusiutuvat energianlähteet — Polttoaineiden tuotanto, käsittely, varastointi ja kuljetus — Sementin ja kalkin tuotanto — Lasinvalmistus — Lämpö- ja voimalaitokset — Kaukolämpöverkot — Maakaasun nesteytys- ja uudelleenkaasutuslaitokset — Kaasunsiirtoinfrastruktuuri — Muut hankeluokat tai -mittakaavat, joiden absoluuttiset ja/tai suhteelliset päästöt voivat olla yli 20 000 tonnia CO2e vuodessa (positiiviset tai negatiiviset)

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Hankkeille, joiden odotetut päästötasot ylittävät raja-arvot, on tehtävä lisäarviointi ilmastovaikutusten lieventämistä koskevan arvioinnin seuraavassa vaiheessa (52).

2.2.5.2 Kasvihuonekaasupäästöjen hiilijalanjäljen laskenta ja rahallisen arvon määrittäminen

Kuten edellä on kuvattu, ilmastonmuutoksen hillinnässä keskeistä on kasvihuonekaasupäästöjen pienentäminen ja maapallon keskilämpötilan nousun rajoittaminen. Tätä voidaan edistää hankkeilla ja muun tyyppisillä investoinneilla, kuten suunnittelemalla ja valitsemalla vähähiilisiä vaihtoehtoja.

Näissä ohjeissa hiilijalanjäljen laskentaa ei käytetä ainoastaan toteutusvalmiin investoinnin kasvihuonekaasupäästöjen arvioinnissa, vaan yhtä tärkeää on tukea vähähiilisten ratkaisujen huomioon ottamista ja sisällyttämistä suunnittelu- ja muotoiluvaiheissa, kuten vaihtoehtoisten investointikohteiden luokittelussa ja valinnassa vähähiilisten vaihtoehtojen ja ratkaisujen edistämiseksi (53). Siten suosituksena on, että ilmastokestävyyden varmistaminen yhdistetään alusta lähtien ehdotettujen investointien valmisteluun ja että investointiin liittyviä kasvihuonekaasupäästöjä koskevat arviot otetaan asianmukaisesti huomioon myös vaihtoehtoanalyysissa sekä taloudellisten vaikutusten arvioinnissa tai kustannus-hyötyanalyysissa.

Hankkeissa, joissa on InvestEU-seulonnan yhteydessä tunnistettu merkittävien absoluuttisten ja/tai suhteellisten päästöjen mahdollisuus, toteutuskumppaneita pyydetään vahvistamaan ehdotettujen hankkeiden yhteensopivuus EU:n ilmastoneutraaliustavoitteiden kanssa sekä kvantifioimaan (yhteistyössä hankkeen toteuttajan kanssa) tai pyytämään hankkeen toteuttajaa kvantifioimaan hankkeen kasvihuonekaasupäästöt kansainvälisesti hyväksytyllä hiilijalanjäljen laskentamenetelmällä (54).

Tämän jälkeen päästöille määritetään rahallinen arvo, ne yhdistetään taloudellisten vaikutusten arviointiin sekä vähähiilisten vaihtoehtojen valintaan ja niistä raportoidaan investointikomitealle osana kestävyysarviointia.

Julkaisussa ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027” käytetään EIP:n hiilijalanjäljen arviointimenetelmää (55) hiilijalanjäljen laskennan pääreferenssinä. Tämä suositeltava menetelmä sisältää oletusarvoisia päästölaskentakäytäntöjä muun muassa seuraaville toimialoille:

— Jäteveden- ja lietteenkäsittely

— Jätteenkäsittelylaitokset

— Kiinteän yhdyskuntajätteen kaatopaikat

— Maantiekuljetukset

— Rautatiekuljetukset

— Kaupunkiliikenne

— Rakennusten korjaus

— Satamat

— Lentokentät

— Metsänhoito

Kuten edellä on mainittu, myös vaihtoehtoisia kansainvälisesti hyväksyttyjä ja dokumentoituja hiilijalanjäljen laskentamenetelmiä voidaan käyttää, kunhan kohdassa 2.2.1 mainittuja vähimmäisvaatimuksia noudatetaan.

Yksityiskohtaisempia tietoja hiilijalanjäljen laskentamenetelmästä toteutuskumppaneille löytyy julkaisusta ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021-2027”.

Hiilijalanjäljen laskentaan liittyy monia erilaisia epävarmuustekijöitä. Ne liittyvät muun muassa toissijaisiin vaikutuksiin, perusskenaarioihin ja päästöjen perustasoarvioihin. Kasvihuonekaasupäästöjä koskevat arviot ovat siten lähtökohtaisesti likiarvoja. Kasvihuonekaasupäästöjä koskeviin arvioihin tai laskelmiin liittyvät epävarmuustekijät tulisi minimoida siinä määrin kuin se on käytännöllistä, ja arviointimenetelmissä tulisi välttää ennakkokäsityksiä.

Jos epävarmuustekijöitä ilmenee, kasvihuonekaasupäästöjen kvantifioinnissa käytettävien tietojen ja oletusten on oltava konservatiivisia. Konservatiivisilla arvoilla ja oletuksilla tarkoitetaan sellaisia, jotka todennäköisemmin yliarvioivat absoluuttiset päästöt ja ”positiiviset” suhteelliset päästöt (nettolisäykset) ja aliarvioivat ”negatiiviset” suhteelliset päästöt (nettovähennykset).

Kun kasvihuonekaasupäästöt on kvantifioitu, niille on määritettävä rahallinen arvo ja ne on sisällytettävä ehdotetun investointitoimen taloudellisten vaikutusten arviointiin. Rahallinen arvo on määritettävä käyttämällä vakiintunutta ja kansainvälisesti sovittua ”hiilipäästöjen varjohintaa”. Kun hankkeesta aiheutuvien päästöjen muutoksen laskennassa käytetään hiilipäästöjen varjohintaa, voidaan määrittää rahallinen arvo hankkeen hiili-intensiteetille ja palkita päästövähennyksiin johtavat hankkeet.

Tässä ohjeistuksessa suositellaan, että käytetään EIP:n äskettäin esittelemää hiilipäästöjen varjohintaa parhaana saatavilla olevana todisteena Pariisin sopimuksen mukaisen keskilämpötilatavoitteen (1,5 °C:n tavoitteen) saavuttamisen varjohinnasta. (56) Tämä suositus on linjassa julkaisun ”Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021-2027” kanssa ja auttaa varmistamaan tietojen vertailukelpoisuuden investointikomitean hyväksyttäväksi esiteltävien erilaisten hankkeiden välillä.

Jaksolla 2020–2050 yksittäisten vuosien hiilipäästöjen varjohinta on esitetty taulukossa 2.

Taulukko 2

Hiilipäästöjen varjohinta kasvihuonepäästöille ja vähennyksille euroina CO2e-tonnia kohti, vuoden 2016 hinnat

Vuosi Euroa/tCO2e Vuosi Euroa/tCO2e Vuosi Euroa/tCO2e Vuosi Euroa/tCO2e 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Lähde: Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027.

Edellä mainittu hiilipäästöjen vähentämisen hinta edustaa suositeltavaa vähimmäisarvoa kasvihuonekaasupäästöjen rahallisen arvon määrittelyssä. Suurempien arvojen käyttö hiilipäästöjen hinnalle sallitaan (57) esimerkiksi, jos tällaiset arvot ovat käytössä kyseisessä jäsenvaltiossa tai kyseisellä toteutuskumppanilla. Lisäksi hiilipäästöjen varjohintaa voidaan oikaista, kun lisätietoja tulee saataville.

Hankkeen ilmastonmuutokselle aiheuttamien vaikutusten rahallinen arviointi sopii kattavampaan taloudellisten vaikutusten arviointiin, jonka tavallisesti tekevät toteutuskumppanit. Lisätietoja kasvihuonekaasupäästöille määritetyn rahallisen arvon sisällyttämisestä InvestEU-investoinneilta edellytettävään taloudellisten vaikutusten arviointiin on kohdassa 2.6.

2.2.6 Raportointi ja valvonta

Toteutuskumppanin täytyy raportoida ilmastokestävyyden arvioinnin tuloksista osana investointikomitealle esiteltäviä asiakirjoja, joissa käsitellään yleisen kestävyysarvioinnin tuloksia kohdassa 4.2.2 tarkemmin selostetulla tavalla.

Ilmastonmuutokseen sopeutumisen osalta asiakirjoissa on oltava yhteenveto suoritetun hankkeen lopputuloksesta ja selkeät päätelmät niistä investointiin kohdistuvista mahdollisista ilmastonmuutokseen liittyvistä riskeistä, jotka arvioinnissa on tunnistettu, ja niissä on kuvailtava

— ilmastokestävyyden arvioinnissa käytetty menetelmä ja arvioinnissa käytetyn datan ja tietojen lähteet tiivistetyssä muodossa;

— läpikäydyt vaiheet ja pohjatietoihin sekä analyysiin liittyvät mahdolliset epävarmuustekijät;

— hankkeen kehitysvaihe, jossa haavoittuvuuksien ja riskien arviointi on tehty; ja

— asiaankuuluvat tunnistetut sopeutumistoimet, jotka on sisällytetty investoinnin soveltamisalaan, jotta riskit voidaan tarvittaessa minimoida hyväksyttävälle tasolle.

Haavoittuvuus- ja riskitasojen tueksi tarvitaan yksityiskohtaiset selitykset arvioinnin johtopäätösten todisteeksi ja perusteluksi. Riskinarvioinnin yksityiskohtaisuustaso riippuu hankkeen mittakaavasta (sen tyypistä, koosta ja suhteellisesta tärkeydestä) sekä hankkeen kehitysvaiheesta. Asiakirjoissa on esitettävä jokaista tunnistettua merkittävää riskiä kohti myös se, miten ensisijaiset sopeutumistoimet on sisällytetty tai aiotaan sisällyttää hankkeen suunnitteluun ja/tai toimintaan, jotta sen kestävyyttä voidaan parantaa kussakin kehitysvaiheessa.

Asiakirjoissa on tarvittaessa esiteltävä myös ilmastonmuutoksen hillintää koskevien näkökohtien arviointi ja selvennettävä, miten se on tehty. Hankkeista, joille on tehty täydellinen ilmastonmuutoksen hillintää koskeva arviointi, toteutuskumppanin on raportoitava myös

— ehdotettujen hankkeiden yhdenmukaisuudesta EU:n päästövähennystavoitteiden kanssa;

— kasvihuonekaasupäästöjen arvioinnissa ja rahallisen arvon määrittelyssä käytetystä menettelystä, raportoinnin laajuudesta (esimerkiksi mitkä hankkeen komponentit on sisällytetty laskentaan tai jätetty siitä pois) ja tiedot käytetystä perusskenaariosta;

— investoinnin absoluuttisten (brutto) ja suhteellisten (netto) kasvihuonekaasujen kvantifiointi

— kvantifioitujen kasvihuonekaasupäästöjen rahallisen arvon määrittelyssä käytetyt hiilipäästöjen hinnat ja se, miten päästöjen rahallisen arvon määrittely on sisällytetty investoinnin yleiseen taloudellisten vaikutusten arviointiin.

Investoinnin toimintavaiheessa suosituksena on, että hankkeen toteuttaja käy uudelleen läpi ilmastovaikutusten arvioinnin ja sen taustaoletukset sekä tarkistaa asiaan liittyvät havainnot, uusimmat ilmastotieteen näkökohdat, ennusteet ja tiedot sekä korjatut ilmastopoliittiset tavoitteet ja raportoi havainnoista toteutuskumppanille.

2.3 Ympäristöulottuvuus

2.3.1 Yleinen lähestymistapa ympäristökestävyyden varmistamiseen

InvestEU-ohjelmassa ympäristökestävyyden varmistamisella tarkoitetaan menetelmää, jossa otetaan huomioon hankkeen kokonaisvaikutus luontopääoman tärkeimpiin komponentteihin eli ilmaan, veteen, maaperään (58) ja biologiseen monimuotoisuuteen InvestEU-asetuksen 8 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Tähän sisältyvät positiiviset ja negatiiviset, suorat ja epäsuorat vaikutukset.

Luonnonpääoma tuottaa erilaisia ekosysteemipalveluja tai hyötyjä (59). Palvelut voivat tarjota taloudellisia, sosiaalisia, ympäristöön tai kulttuurin liittyviä tai muita hyvinvointihyötyjä. Hyötyjen arvo voidaan ymmärtää yhteydestä riippuen laadullisesti tai määrällisesti (mukaan lukien rahallisena arvona).

Kestävyysarvioinnin yhteydessä on selvennettävä seuraavia keskeisiä ympäristötermejä:

— Luonnonpääoma: tämä on yksi käsite uusiutuville ja uusiutumattomille luonnonvaroille (kuten kasveille, eläimille, ilmalle, vedelle, maaperälle ja mineraaleille). Hankkeet voivat vaikuttaa sekä luonnonvarojen määrään (esimerkiksi muuttamalla maankäyttöä) että laatuun (esimerkiksi luontotyyppien kuntoon).

— Ekosysteemipalvelut: luonnonpääoma tuottaa ekosysteemipalveluja, kuten ruokaa, puutavaraa, puhdasta ilmaa ja vettä, ilmastoa sääteleviä mekanismeja ja virkistysmahdollisuuksia.

— Vaikutukset: nämä ovat luonnonpääomassa tai sen tuottamissa ekosysteemipalveluissa tapahtuvia muutoksia. Luonnonpääoman laskennassa näitä vaikutuksia mitataan, jotta ne voidaan ottaa paremmin huomioon päätöksenteossa: — Kvantifioinnin kautta, usein virtoina. Esimerkiksi vedenotto vaikuttaa vesivarastoon ja voi siten vaikuttaa veden saatavuuteen tulevaisuudessa (tämä voidaan mitata kaavalla m3/vuosi); Lisäksi saastepäästöt vaikuttavat ilman tai veden laatuun (tämä voidaan mitata raja-arvojen päiväkohtaisena ylittymisenä). Maankäytön muutokset, jotka myös ovat kvantifioitavissa oleva virta, voivat vaikuttaa kohteen virkistyskäyttöön (käyttökertojen määrä vuodessa) tai heikentää siitä saatavaa hyvinvointia (hyvinvoinnin taso virkistyskäyttökertaa kohti). — Jos se on oikeasuhteista (mahdollista ja kohtuullista), ilmaisemalla vaikutusten rahallinen arvo. Rahallisen arvon määritys auttaa muuntamaan vaikutukset arvioiduiksi vahinkokustannuksiksi (tai hyötyarvioinneiksi), esimerkiksi i) sen vesimäärän arvo, joka ei ole enää saatavilla (euroa/m3/vuosi), ii) ilmansaasteista aiheutuvien terveysongelmien kasvun kustannukset (euroa/sairastumistapaus/vuosi) tai iii) biologisen monimuotoisuuden vähentyminen (euroina).

Taulukossa 3 on esimerkkejä luonnonpääoman ja vaikutusten välisistä kytköksistä.

Taulukko 3

Vaikutusten kytkennät fyysisessä ympäristössä tapahtuviin olennaisiin muutoksiin ja haittoihin tai hyötyihin

Luonnonpääoma Luonnonpääoman tai ekosysteemipalvelujen muutokset Esimerkkejä vaikutuksista (positiivisista ja negatiivisista) Ilma Ilman saastuminen Saastepäästöjen määrä — Terveysvaikutukset — Vaikutukset rakennuksiin (esim. syöpyminen) Vesi Veden saastuminen Saastepäästöjen määrä — Terveysvaikutukset — Vaikutukset sisä- tai merivesien laatuun Vedenkulutus Otetun veden määrä — Vaikutukset vedestä riippuvaisiin toimintoihin — Vaikutukset vedestä riippuvaisiin fyysisiin ympäristöihin — Vaikutukset veden kiertokulkuun (esimerkiksi tulvat, heikko virtaama) Maaperä Jätteen syntyminen Syntyvän jätteen määrä — Vaikutukset jätteenkäsittelykustannuksiin — Vaikutukset fyysiseen ympäristöön (esimerkiksi kaatopaikoista tai polttamisesta aiheutuvista päästöistä) ja siten virtoihin Maankäytön muutokset Kehitetty tai tehostettu maankäyttö hehtaareina — Maaperästä saatavien tuottojen tai materiaalien muutokset — Hiilensidonnassa tapahtuvat muutokset — Muutokset aiemmin luonnollisesti saatavilla olevien palvelujen tarjoamiskustannuksissa — Vaikutukset käyttöön paikalla ja ulkoilukäyttöön — Muutokset maaperän kulttuuriarvossa Biologinen monimuotoisuus Vaikutukset lajistoon Vaikutuksille altistuvien lajien osuus, uhan taso ja/tai vaikutuksille altistuvien lajien suojeleminen — Muutokset paikallisessa populaatiossa ja lajien suojelutaso — Muutokset geenipoolin arvossa (voi olla vaihtoehtoiskustannus) — Muutokset aiemmin luonnollisesti saatavilla olevien palvelujen tarjoamiskustannuksissa (esimerkiksi tuholaisten torjunta) — Muutokset lajiston kulttuuriarvossa Vaikutukset elinympäristöihin ja ekosysteemeihin Tuhoutuneiden tai heikentyneiden luontotyyppien tai ekosysteemien pinta-ala — Muutokset luontotyyppien suojelutasossa tai ekosysteemien tilassa (60) — Maaperästä ja merestä saatavien tuottojen tai luonnonvarojen muutokset — Muutokset aiemmin luonnollisesti saatavilla olevien palvelujen tarjoamiskustannuksissa — Muutokset maaperän tai meren kulttuuriarvossa — Muutokset kestokyvyssä (esimerkiksi luonnonkatastrofit)

Lähde: Technical Support Document for Environmental Proofing of Investments under the InvestEU Programme.

Kohdan 2.1 mukaisesti ympäristöulottuvuuden kestävyysarviointia koskeva lähestymistapa perustuu useisiin vaiheisiin. Niihin kuuluu päätös (yhdelle tai useammalle elementille hankkeen seulonnan aikana tunnistetun riskitason perusteella) siitä, ettei lisäarviointia tarvita vaikutuksille, joiden mahdollinen riskitaso on pieni (eli vaikutuksille, jotka eivät todennäköisesti ole merkittäviä) (61).

Jos hanke edellyttää YVA-arviointia (liitteen I hankkeet tai liitteen II hankkeet, joille tarvitaan arviointi), toteutuskumppani

— arvioi tunnistetut vaikutukset, riskit ja ehdotetut toimet, jotta todennäköisesti merkittävät negatiiviset ympäristövaikutukset voidaan välttää tai niitä voidaan ennaltaehkäistä taikka vähentää (lieventämistoimet) sekä viime kädessä kompensoida (kompensointitoimet). Edellä mainittujen tietojen olisi oltava saatavilla YVA-raportissa ja muissa asiakirjoissa, kuten luvissa, lisätutkimuksissa tai raporteissa, jotka perustuvat muihin arviointeihin.

— tarkistaa, että lieventämistoimien jälkeiset merkittävien haittavaikutusten riskit on arvioitu (eli jäännösvaikutukset olisi pitänyt arvioida osana YVA-raporttia): — Jos YVA-raportissa on tunnistettu jäännösvaikutuksia, joiden riskitaso on kohtalainen ja/tai suuri, toteutuskumppanin olisi arvioitava merkittäviä haittavaikutuksia. Arviointiin olisi mahdollisuuksien mukaan sisällytettävä kvantifiointi ja rahallisen arvon määritys. Lisäarviointi voi antaa aihetta ylimääräisille (kompensointi)toimille, joita on selostettu jäljempänä tässä luvussa. — Jos jäännösvaikutukselle arvioitu riskitaso on YVA-raportin mukaan pieni, lisäarviointia ei tarvita.

Hankkeissa, jotka on vapautettu kestävyysarvioinnista mutta jotka edellyttävät lieventämistoimia, toteutuskumppani

— arvioi tunnistetut vaikutukset ja riskit sekä seulontapäätöksessä ja tausta-asiakirjoissa ehdotetut lieventämistoimenpiteet, jotta voidaan välttää tai ennaltaehkäistä ympäristövaikutukset, jotka muutoin olisivat voineet olla merkittäviä: — Jos (esimerkiksi seulonta-asiakirjoissa tai arviointiprosessin aikana) on tunnistettu jäännösvaikutuksia, joiden riskitaso on kohtalainen ja/tai suuri, näille merkittäville haittavaikutuksille tehdään arviointi. Mahdollisuuksien mukaan arviointiin sisällytetään kvantifiointi ja rahallisen arvon määritys. — Jos tunnistettu jäännösvaikutusten riski on pieni, lisäarviointia ei tarvita.

Hankkeissa, jotka on vapautettu kestävyysarvioinnista ja jotka eivät edellytä lieventämistoimia, tai YVA-direktiivin soveltamisalaan kuulumattomissa hankkeissa toteutuskumppani

— määrittelee yhteistyössä hankkeen toteuttajan kanssa, onko tarvetta lisätutkimuksille tai -raporteille, ja arvioi tällaisissa lisätutkimuksissa ja -raporteissa tunnistetut vaikutukset ja riskit sekä ottaa huomioon mahdolliset lieventämistoimet, joilla muutoin merkittäviksi katsottavat negatiiviset ympäristövaikutukset voidaan välttää tai ehkäistä.

— Jos se on oikeasuhteista (mahdollista ja kohtuullista), tunnistetut vaikutukset kvantifioidaan ja niiden rahallinen arvo määritetään.

Kaikissa hankkeissa

— suositellaan vahvasti, että toteutuskumppani käyttää positiivisten toimien tarkistuslistaa, jotta voidaan tunnistaa mahdollisuudet parantaa hankkeen tehokkuutta.

— Toteutuskumppanin on raportoitava InvestEU-ohjelman investointikomitealle ja valvottava hanketta.

On tarpeen varmistaa yhdenmukaisuus luonnonpääoman eri komponentteja koskevien vaatimusten kanssa sekä ottaa huomioon arvioinnin oikeasuhteisuuden tarve (mahdollinen ja kohtuullinen). InvestEU-rahastosta tuettavia hankkeita tarkistaessaan toteutuskumppani suorittaa nämä arviointivaiheet hankkeen toteuttajan toimittamien asiakirjojen (eli ympäristöraporttien, päätösten ja lupien) perusteella. Asiakirjoja saa täydentää hankkeen toteuttajan täyttämillä kyselylomakkeilla (esimerkiksi toteutuskumppanin omiin due diligence -menettelyihin perustuvilla) tai muilla tutkimuksilla ja raporteilla tarpeen mukaan.

Lainsäädännön noudattamista edellytetään kaikissa hankkeissa.

Kuva 8

Yhteenveto ympäristövaikutusten seulonnasta – Arviointi

Seuraavissa osissa on tietoja siitä, miten toteutuskumppanit voivat hankkeen toteuttajan tuella toimia kussakin yksittäisessä arviointivaiheessa.

2.3.2 Lainsäädännön noudattaminen

Kaikissa InvestEU-tuetuissa toimissa on noudatettava sovellettavaa EU:n ja kansallisen tason lainsäädäntöä riippumatta siitä, vaaditaanko toimille kestävyysarviointi. Lainsäädännön noudattaminen on kaiken tuensaannin edellytys. Toteutuskumppanien on otettava käyttöön menettelyt lainsäädännön noudattamisen varmistamiseksi (62) tai tarkistettava nykyisiä menettelyjään.

Jotta voidaan varmistaa, että kaikki toteutuskumppanit noudattavat hyväksyttäviä standardeja, tässä osassa

— kuvataan yleiset periaatteet lainsäädännön noudattamista koskeville tarkastuksille; ja

— ehdotetaan EU:n keskeisten ympäristödirektiivien noudattamista koskevia erityistarkastuksia.

Yleiset periaatteet on lueteltu jäljempänä:

— Vaadittu lainsäädännön noudattaminen todetaan due diligence -prosessilla, jota toteutuskumppani normaalistikin käyttää (63).

— Suosituksena on, että YVA-direktiivin liitteessä I lueteltuihin luokkiin kuuluvien hankkeiden tai liitteessä II lueteltujen hankkeiden, jotka edellyttävät YVA-arviointia (eli hankkeiden, joilla on merkittävät ja/tai todennäköisesti merkittäviä vaikutuksia), InvestEU-tukikelpoisuutta tarkastellaan verrattain edistyneessä vaiheessa. Näin toteutuskumppani voi tehdä suurimman osan lainsäädännön noudattamistarkastuksista ennen tuen maksamista. Poikkeustapauksissa voidaan joustaa tästä suosituksesta ja tarkastella hankkeiden tukikelpoisuutta jo aikaisemmassa vaiheessa. Tällöin menettelyjen vieminen päätökseen asti ja lainsäädännön noudattamisvaatimusten täyttyminen olisivat tukisummien maksamisen ehtona (64). YVA-direktiivin liitteessä I luetellut hankkeet voidaan kuitenkin esitellä investointikomitealle vasta, kun ne ovat kohtuullisen edistyneessä vaiheessa, eli silloin, kun YVA-raportti on valmis ja yleisön kuuleminen on järjestetty.

— Jos kyseessä on poikkeuksellisesti hanke, joka ei ole vielä toteutusvalmis (esimerkiksi ympäristöarviointeja ja/tai lupamenettelyjä ei ole suoritettu), hankkeen arviointi on tehtävä saatavilla olevien tietojen perusteella. Arviointi voisi ensimmäisessä vaiheessa rajoittua sovellettavien keskeisten ympäristödirektiivien määrittelyyn ja selkeään osoitukseen siitä, milloin lainsäädännön noudattaminen voidaan varmistaa. YVA-direktiivin liitteessä II luetelluissa hankkeissa toimivaltaisten viranomaisten tekemän seulontapäätöksen tulisi olla pääsääntöisesti saatavilla silloin, kun hanke toimitetaan investointikomitean hyväksyttäväksi. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa hanke voi kuitenkin olla vähemmän edistyneessä vaiheessa (esimerkiksi odotettavissa olevat riskit ovat pieniä, kuten latausasemahankkeiden yhteydessä). Tällöin toteutuskumppani voi tehdä arvioinnin pelkästään tässä ohjeistuksessa ehdotettujen tarkistuslistojen perusteella. Jos kyseessä on mahdollisesti ongelmallinen hanke (jolla on esimerkiksi todennäköisesti merkittävät vaikutukset Natura 2000 -kohteisiin tai jota yleisö vastustaa), toteutuskumppanin on ehdotettava hankekohtaisia ympäristöehtoja ja sisällytettävä ne rahoitussopimukseen. (Mahdollisesti tarvittavista) hankekohtaisista ehdoista riippumatta, kuten edellä on mainittu, rahoitussopimukseen on aina vähemmän edistyneiden hankkeiden yhteydessä sisällytettävä yleinen vakioehto puuttuvien arviointien ja/tai lupien toimittamisesta. Ehtojen on täytyttävä viimeistään ennen asiaankuuluvan tuen maksamista, ja lainsäädännön noudattamistarkastus on tehtävä kyseisessä vaiheessa ja siitä on raportoitava investointikomitealle (65). Jos arvioinnin päätelmänä on, että hanke on liian varhaisessa vaiheessa ja siihen liittyy liikaa riskejä, hankkeelle ei pidä myöntää tukea, ja toteutuskumppanin täytyy hakea EU:n takuuta myöhemmässä vaiheessa.

— Kansalliseen lainsäädäntöön sisällytettyjen EU:n ympäristödirektiivien tulisi olla keskeinen lähtökohta lainsäädännön noudattamistarkastusten tekemiselle.

— Sen jälkeen, kun on tarkistettu, noudattaako hanke sovellettavaa EU:n ympäristölainsäädäntöä, olisi voitava yksiselitteisesti todeta, että hanke joko ”noudattaa” tai ”ei noudata” lainsäädäntöä. Tarkistuksen tueksi on toimitettava todisteina toimivaltaisten viranomaisten myöntämät luvat, hyväksynnät, lisenssit tai valtuudet sekä viittaukset asiaankuuluviin direktiiveihin tai kansalliseen lainsäädäntöön, johon ne on sisällytetty.

— Jos on syytä vakavasti epäillä, noudattaako hanke EU:n ja/tai kansallisen tason lainsäädäntöä, toteutuskumppanien on konsultoitava jäsenvaltioita ja/tai komissiota (66).

Jäljempänä tarkastellaan lainsäädännön noudattamistarkastusten kannalta keskeisiä ympäristödirektiivejä.

a) YVA-direktiivi

YVA-direktiivi koskee erilaisia julkisia ja yksityisiä hankkeita, jotka on määritelty sen liitteissä I ja II:

— Pakollinen YVA-arviointi: kaikilla liitteessä I luetelluilla hankkeilla katsotaan olevan merkittävät vaikutukset ympäristöön, joten niille vaaditaan YVA-arviointi.

— Jäsenvaltioiden harkintaan perustuva YVA-arviointi (tarpeellisuusselvitys): kansalliset viranomaiset päättävät liitteessä II lueteltujen hankkeiden osalta, vaaditaanko niille YVA-arviointi. Päätös tehdään arviointimenettelyjen tarpeellisuusselvityksellä, jossa määritellään hankkeiden vaikutukset raja-arvojen/kriteerien perusteella tai tapauskohtaisella selvityksellä. Kansallisten viranomaisten on otettava huomioon YVA-direktiivin liitteessä III esitetyt kriteerit.

YVA-direktiivin noudattamistarkastuksessa on varmistettava, että hanke täyttää YVA-direktiivin keskeiset vaatimukset. Tältä osin on tärkeää huomata, että jotkin hankkeet ovat ehkä saaneet hyväksynnän aiemman ”tarkistamattoman” YVA-järjestelmän (direktiivin 2011/92/EU) mukaisesti, ei nykyisen ”tarkistetun” YVA-järjestelmän (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2014/52/EU (67) muutetun direktiivin 2011/92/EU) mukaisesti. YVA-direktiivin noudattamistarkastus on tehtävä YVA-prosessin aloittamisen aikana voimassa olleen sovellettavan direktiivin mukaan (ks. direktiivin 2014/52/EU 3 artikla).

Tarkistuslistassa 0 (katso liite 3) on ehdotettu kysymyksiä ohjeeksi toteutuskumppaneille YVA-direktiivin noudattamista tarkastettaessa.

b) Lintu- ja luontodirektiivit

Natura 2 000 -verkosto on perustettu luontodirektiivin (68) mukaisesti. Luontodirektiivin mukaan jäsenvaltiot osoittavat erityisiä suojelutoimien alueita, joiden tarkoituksena on varmistaa i) direktiivin liitteessä I lueteltujen luontotyyppien ja ii) liitteessä II lueteltujen lajien suotuisa suojelun taso niiden luontaisilla esiintymisalueilla. Lintudirektiivin (69) mukaan verkoston on sisällettävä erityisiä suojelualueita, jotka on osoitettu 194:lle erityisen uhanalaiselle lajille sekä kaikille muuttolinnuille.

Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka saattavat vaikuttaa Natura 2000 -alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti jäsenvaltiossa (6 artiklan mukaisesti). Arvioinnissa on määritettävä, miten hanke tai suunnitelma vaikuttaa alueen suojelutavoitteisiin (70). Toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa hyväksyntänsä suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen (luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohta (71)).

Hankkeelle voidaan poikkeustapauksissa antaa etenemislupa arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta, jos i) vaihtoehtoisia ratkaisuja ei ole; ja ii) suunnitelma tai hanke on toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset tai taloudelliset syyt. Jäsenvaltioiden on tällöin toteutettava kaikki tarvittavat korvaavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Natura 2000:n yleinen kokonaisuus säilyy (luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohta). Jäsenvaltion on ilmoitettava toteutetut korvaavat toimenpiteet Euroopan komissiolle toimitettavalla vakioilmoituslomakkeella tietojen toimittamiseksi luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti. (72) Tietyissä tapauksissa, jos kyseisellä alueella on ensisijaisesti suojeltava luontotyyppi ja/tai laji ja hankkeen toteutukselle on sosiaaliset ja taloudelliset syyt, tarvitaan komission lausunto. Luontodirektiivin 92/43/ETY (73) 6 artiklan 3 ja 4 kohdan määräyksiä koskevissa menettelyohjeissa on tätä kohtaa täydentäviä lisätietoja.

Toteutuskumppaneilla on luonto- ja lintudirektiivien noudattamista tarkastaessaan kolme mahdollista skenaariota:

— Jäsenvaltion viranomaiset ovat seuloneet hankkeen ja todenneet, ettei asianmukaista arviointia tarvita (eli hankkeella ei todennäköisesti ole merkittäviä haittavaikutuksia Natura 2000 -alueeseen tai -alueisiin); tai

— jäsenvaltion viranomaiset ovat tehneet hankkeelle asianmukaisen arvioinnin, jonka perusteella viranomaiset ovat tehneet myönteisen päätelmän, eli hankkeella ei ole merkittäviä vaikutuksia Natura 2000 -alueeseen tai -alueisiin (luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaan); tai

— hankkeelle on tehty asianmukainen arviointi, joka on saanut jäsenvaltion viranomaisilta kielteisen päätelmän (eli hankkeella on merkittävät haittavaikutukset Natura 2000 -alueisiin luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaan).

Tarkistuslistassa 0 (katso liite 3) on ehdotettu kysymyksiä, jotka ohjaavat luonto- ja lintudirektiivien noudattamisen tarkastamista yksittäistä toimea koskevasta (edellä kuvatusta) skenaariosta riippuen.

c) Vesipolitiikan puitedirektiivi

Vesipolitiikan puitedirektiivillä (2000/60/EY) varmistetaan taloudellisten ja ekologisten näkökulmien täysimääräinen yhteensovittaminen vesienhoidon alalla laadun ja määrän suhteen. Direktiivi koskee makeita pintavesiä, rannikkovesiä ja jokisuiden vaihettumisalueita, ja sillä varmistetaan yhdenmukainen, kokonaisten ekosysteemien eheyttä kunnioittava lähestymistapa vesienhoitoon.

Direktiivin keskeisenä tavoitteena on saavuttaa (vuoteen 2015 mennessä (74)) hyvä tila Euroopan alueella olevilla yli 111 000 pintavesialueella (kuten joissa, järvissä ja rannikkovesissä) ja yli 13 000 pohjavesialueella. ”Hyvän tilan” saavuttaminen tarkoittaa pintavesien osalta parasta mahdollista ekologista ja kemiallista tilaa ja (juomavedenoton pääasiallisten lähteiden eli) pohjavesien osalta hyvää määrällistä ja kemiallista tilaa.

Vesipolitiikan puitedirektiivissä on myös vaatimus, jonka mukaan vesienhoidon on perustuttava vesipiireihin (eli luonnollisiin maantieteellisiin ja hydrologisiin yksiköihin) eikä hallinnollisiin tai poliittisiin rajoihin. Vesipiirin hoitosuunnitelmassa on määritelty, miten vesipiirille asetetut tavoitteet (ekologinen ja määrällinen tila, kemiallinen tila ja suojelualueita koskevat tavoitteet) on määrä saavuttaa vaaditussa ajassa.

Toteutuskumppaneilla on vesipolitiikan puitedirektiivin noudattamista tarkastaessaan kaksi mahdollista skenaariota:

— Ensimmäisessä skenaariossa hankkeeseen liittyy pintavesimuodostuman fyysisiä ominaisuuksia tai pohjavesimuodostumien pohjaveden korkeutta muuttavia toimenpiteitä, jotka EIVÄT heikennä vesimuodostuman tilaa eivätkä ehkäise vesien hyvän tilan/potentiaalin saavuttamista. Tällöin toteutuskumppanin on arvioitava hankkeen toteuttajan toimittamat perusteet päätelmän tueksi.

— Toisessa skenaariossa hankkeeseen liittyy pintavesimuodostuman fyysisiä ominaisuuksia tai pohjavesimuodostumien pohjaveden korkeutta muuttavia toimenpiteitä, jotka heikentävät vesimuodostuman tilaa tai ehkäisevät vesien hyvän tilan/potentiaalin saavuttamisen. Tällöin toteutuskumppanin on arvioitava, täyttyykö jokainen 4 artiklan 7 kohdan mukaisista edellytyksistä, eli: — kaikki käytännössä mahdolliset toimenpiteet on toteutettu vesimuodostuman tilaan kohdistuvan haittavaikutuksen vähentämiseksi; — hankkeen hyödyt ylittävät vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteiden saavuttamisesta koituvat hyödyt ja/tai hanke on yleisen edun kannalta erittäin tärkeä; — hankkeen tavoitteita ei voida teknisen toteuttamiskelpoisuuden tai kohtuuttomien kustannusten vuoksi saavuttaa muilla, ympäristön kannalta merkittävästi paremmilla keinoilla; ja — hanke ja edellä mainitut syyt on sisällytetty vesipiirin hoitosuunnitelmaan.

Tarkistuslistassa 0 (katso liite 3) on ehdotettu kysymyksiä, jotka ohjaavat vesipolitiikan puitedirektiivin noudattamisen tarkastamista.

d) Muut asiaan liittyvät direktiivit

Toteutuskumppanien tulee kunkin tukimuodon piiriin kuuluvien toimien luonteesta riippuen tarkastaa tiettyjen direktiivien noudattaminen hankkeen toteuttajien toimittamien valtuutusten, lupien, lisenssien yms. perusteella. Tällaisia direktiivejä ovat esimerkiksi

direktiivi 2001/42/EY (75) – Strateginen ympäristövaikutusten arviointi

Joissakin toimissa, jotka luonteensa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi ovat ympäristön kannalta herkkiä, on suositeltavaa, että toteutuskumppani arvioi, onko hanke yhdenmukainen suunnittelukehyksen (esimerkiksi alakohtaisen tai maankäyttösuunnitelman) kanssa varsinkin vaihtoehtojen ja kumulatiivisten vaikutusten osalta.

Direktiivi 2010/75/EU (76) – Teollisuuden päästöjä koskeva direktiivi

Toteutuskumppanin on varmistettava, että hanke noudattaa teollisuuden päästöjä koskevaa direktiiviä, seuraavien perusteella:

— Lupa (ei aina sovellettavissa ja saatavilla hakemuksen lähettämisen aikoihin): eli noudattaako hanke direktiivin mukaan asetettuja päästöjen raja-arvoja ja muita asiaan liittyviä päästötasoja, jotka on asetettu parhaita käytettävissä olevia tekniikoita koskevia päätöksiä toteuttaessa; tai

— Hakemuksen mukana toimitetut hankkeen ympäristöasiakirjat (kuten ympäristöluvat).

Direktiivi 2008/98/EY (77) – Jätehuollon puitedirektiivi

Toteutuskumppani todentaa, noudattaako hanke jätehuollon puitedirektiiviä, mukaan lukien perustelut, jotka viittaavat direktiivin keskeisiin vaatimuksiin. Perusteluissa on selitettävä erityisesti,

— miten hankkeessa sovelletaan jätehierarkiaa (4 artikla);

— miten hanke edistää uudelleenkäytön valmistelun ja kierrätyksen tavoitteiden saavuttamista (11 artiklan 2 kohta);

— noudattaako hanke asiaan liittyvää jätehuoltosuunnitelmaa (ja sisältyykö se siihen välttämättömänä edellytyksenä) ja jätteiden syntymisen ehkäisemistä koskevaa ohjelmaa (28 ja 29 artikla).

Direktiivi 2012/18/EU (78) – Seveso III -direktiivi

Seveso III -direktiivillä (2012/18/EU) pyritään torjumaan vaarallisista aineista aiheutuvia suuronnettomuusvaaroja. Koska onnettomuuksia voi kuitenkin tapahtua, direktiivillä pyritään myös rajoittamaan niiden seurauksia paitsi ihmisten terveydelle, myös ympäristölle. Direktiivi koskee tuotantolaitoksia, joissa saattaa olla vaarallisia aineita (esimerkiksi prosessien aikana tai varastossa) tiettyjen raja-arvojen ylittävinä määrinä. Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle on jätetty tietyt teolliset toiminnot, joihin sovellettava muu lainsäädäntö takaa saman tasoisen turvallisuuden (kuten ydinvoimalaitokset tai vaarallisten aineiden kuljetus).

Tuotantolaitokset luokitellaan niissä olevien vaarallisten aineiden määrän mukaan alemman tason tai ylemmän tason tuotantolaitoksiksi, joista jälkimmäisiä koskevat tiukemmat vaatimukset. Toteutuskumppani varmistaa hankkeen yhdenmukaisuuden Seveso III -direktiivin kanssa hakemuksen mukana toimitettujen hankkeen ympäristöasiakirjojen (kuten YVA-raportin, ympäristölupien yms.) perusteella. Toteutuskumppani tarkastaa erityisesti, täytyykö Seveso-direktiivin soveltamisalaan kuuluvien valmistuneiden hankkeiden täyttää alempaa vai ylempää tasoa koskevat vaatimukset (erityisesti toteuttajan velvollisuus laatia suuronnettomuuksien torjuntaa koskeva käytäntö tai turvallisuusraportti, joka täytyy toimittaa jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle).

2.3.3 Ympäristöulottuvuuteen liittyvä InvestEU-seulonta

Hankkeissa, joille tehdään YVA-arviointi tai joiden osalta sellaisen tarpeellisuutta selvitetään, odotuksena on, että kyseinen prosessi ja työ tarjoavat merkittävän panoksen InvestEU-seulontaan, sillä direktiivissä edellytetään seuraavaa:

— YVA-arviointia edellyttävistä hankkeista YVA-raporttiin on sisällytettävä kuvaus hankkeen ominaisuuksista ja/tai toimenpiteistä, joilla pyritään välttämään, ehkäisemään tai vähentämään ja, jos mahdollista, kompensoimaan merkittävät haitalliset ympäristövaikutukset.

— Jos hanketta koskevassa arviointimenettelyjen tarpeellisuusselvityksessä on päätetty, ettei YVA-arviointia tarvita, päätöksessä on esitettävä hankkeen ominaisuudet ja/tai mahdollisesti ehdotetut toimenpiteet, joilla pyritään välttämään tai ehkäisemään jotakin sellaista, joka olisi muutoin voinut olla merkittävä haitallinen ympäristövaikutus.

Näissä tapauksissa InvestEU-seulontavaiheessa arvioidaan YVA-raportissa tunnistetut jäännösvaikutukset (kun ympäristömenettelyn aikana tunnistetut lieventämistoimet on toteutettu) neljään ympäristöelementtiin (ilmaan, veteen, maaperään ja biologiseen monimuotoisuuteen) sekä melun ja hajujen kaltaisiin monialaisiin tekijöihin.

Hankkeissa, jotka eivät kuulu YVA-direktiivin soveltamisalaan tai jotka on vapautettu arvioinnista ilman lieventämistoimia kansallisesti asetettujen raja-arvojen tai kriteerien käyttöönoton seurauksena, InvestEU-seulontavaiheessa arvioidaan myös vaikutukset samoihin elementteihin ja monialaisiin tekijöihin.

Ensimmäisessä vaiheessa ympäristöön kohdistuvat (jäännös (79))vaikutukset tulisi arvioida käyttämällä tarkistuslistaa 1 (80) (katso liite 3). Tarkistuslistan 1 sarakkeen (1) on tarkoitus kuvastaa, onko (jäännös)vaikutuksia vai ei.

Kuten edellä on mainittu, tämä tarkistus tehdään hankkeen toteuttajan toimittamien ympäristöasiakirjojen perusteella. Näihin asiakirjoihin voi kuulua ympäristövaikutusten arviointiraportteja, päätöksiä ja lupia sekä lisätutkimuksia tai -raportteja, jos tarpeen. Kun (jäännös)vaikutus on tunnistettu, se täytyy määrittää laadullisesti riskin kannalta tarkastelemalla sen merkittävyyttä ja ilmenemisen todennäköisyyttä yhdessä.

Toteutuskumppanin on määriteltävä (jäännös)vaikutuksen merkittävyys (tarkistuslistan 1 sarake 2) hankkeen toteuttajan toimittamien tietojen perusteella johonkin seuraavista kolmesta luokasta:

Vähäinenà Kohtalainenà Merkittävä/haitallinen

Toteutuskumppani käyttää vaikutuksen merkittävyyden luokittelun apuna toimitettuja ympäristöasiakirjoja, mahdollisesti tarpeellisiksi katsottuja lisäraportteja sekä asiantuntijoiden arvioita muun muassa päästömääristä, tunnistetun vaikutuksen lyhyt- tai pitkäkestoisuudesta yms. Yksityiskohtaisempia selityksiä kustakin tarkasteltavasta luonnonpääoman komponentista on julkaisussa ”Technical Support Document for the Environmental Proofing of Investments” sekä taulukoissa:

Taulukko Ilma S3 - 1: vaikutukset ilmanlaatuun Taulukko Vesi S2 - 5 ja Taulukko Vesi S3 - 3 vaikutukset vesiympäristöön Taulukko Maaperä S2 - 2 ja Taulukko Maaperä S3 - 1 vaikutukset maaperään Taulukko Biologinen monimuotoisuus S2 - 1 ja Biologinen monimuotoisuus S3 - 1 vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen Taulukko CC S3 - 1 meluvaikutukset Taulukko CC S3 - 2 hajuvaikutukset

Toteutuskumppanin on myös määriteltävä hankkeen toteuttajan toimittamien tietojen ja tekemien arviointien perusteella vaikutuksen todennäköisyys (tarkistuslistan 1 sarake 3):

Pieni (ei todennäköinen) Kohtalainen (todennäköisyys: 50/50) Suuri (todennäköinen)

Tämän jälkeen kunkin vaikutuksen riskitasoa (tarkistuslistan 1 sarake 4) arvioidaan yhdistämällä sen tunnistettu merkittävyys ja todennäköisyys (katso kuvassa 8 oleva matriisi). Niiden hankkeiden osalta, joille on tehty YVA-arviointi, asiaan liittyviin raportteihin on sisällyttävä arvio jäännösvaikutusten merkittävyydestä.

Kuva 9

Kunkin tunnistetun vaikutuksen riskiluokitus

Jos vaikutusten riskitaso on kohtalainen ja/tai suuri, toteutuskumppani siirtyy kestävyysarviointiin. Jos vaikutusten riskitaso on pieni, lisäarviointeja ei tarvita.

Yllä kuvatun lisäksi suositetaan, että toteutuskumppani tekee positiivisten toimien arvioinnin (katso kohta 2.3.5).

2.3.4 Kestävyysarviointi: lieventäminen, kvantifiointi ja rahallisen arvon määritys

Hankkeet, joille vaaditaan YVA-arviointi, tai hankkeet, jotka on vapautettu arvioinnista mutta jotka edellyttävät lieventämistoimenpiteitä: Toteuttajakumppanin on jokaisen tunnistetun kohtalaisen ja/tai suuren riskitason jäännösvaikutuksen osalta vaadittava hankkeen toteuttajaa tutkimaan (vapaaehtoispohjalta) sellaisten (esimerkiksi lieventävien) lisätoimien toteutettavuus, joilla jäännösriskin tasoa voidaan laskea.

Hankkeet, jotka eivät kuulu YVA-direktiivin soveltamisalaan, tai hankkeet, jotka on vapautettu arvioinnista ilman lieventämistoimenpiteitä: Jos yhteistyötä tekevät toteutuskumppani ja hankkeen toteuttaja tunnistavat tarkistuslistan 1 avulla vaikutuksia, jotka ovat riskitasoltaan kohtalaisia ja/tai suuria, heidän on mahdollisuuksien mukaan määritettävä lieventämistoimenpiteitä riskitason laskemiseksi.

Edellä mainitun perusteella määritettyjen toimenpiteiden on noudatettava kyseistä luonnonpääoman komponenttia koskevan lieventämishierarkian periaatteita:

— Haittavaikutusten välttäminen (jos mahdollista).

— Väistämättömien vaikutusten laajuuden rajoittaminen ottamalla huomioon vaikutuksen kesto, voimakkuus ja tyyppi (suora, epäsuora ja kumulatiivinen).

— Kunnostamisella ja ennallistamisella varmistetaan, että kohteet, joiden tilaan hanke on vaikuttanut huonontavasti tai negatiivisesti, palautetaan ennalleen tai uudistetaan.

— Kompensointi voidaan katsoa viimeiseksi vaihtoehdoksi sellaisten (kohtalaisen ja suuren riskitason) haittavaikutusten osalta, joita ei voida välttää, lieventää tai korjata ennallistamalla.

Kuva 10

Lieventämishierarkia

Lähde: Euroopan komissio – Technical Support Document for the Environmental Proofing of Investments.

Hyvät lieventämistoimenpiteet ovat konteksti- ja sijaintikohtaisia ja riippuvat lievennettävästä vaikutuksesta. Esimerkkejä lieventämistoimista on investointien ympäristövaikutusten arviointia koskevassa teknisessä tukiasiakirjassa.

Jos hankkeen toteuttaja pystyy ehdottamaan toteuttamiskelpoisia lisätoimenpiteitä, toteutuskumppanin on pyydettävä toteuttajaa arvioimaan jäännösriskiä uudelleen (katso tarkistuslista 1).

Toteutuskumppani ja hankkeen toteuttaja tekevät yhteistyötä kvantifioidakseen olemassa olevien asiakirjojen (ympäristöraportin, lupien yms.) perusteella mahdollisuuksien mukaan ne jäännösvaikutukset, joiden lieventämistoimenpiteiden (ympäristömenettelyistä seuraavien ja/tai InvestEU-kestävyysarvioinnin yhteydessä ehdotettujen lieventämistoimenpiteiden) jälkeinen riskitaso on kohtalainen ja/tai suuri.

Kvantifiointiohjeita on investointien ympäristövaikutusten arviointia koskevassa teknisessä tukiasiakirjassa sekä taulukoissa:

Taulukko Ilma S3 - 1: vaikutukset ilmanlaatuun Taulukko Vesi S3 - 3: vaikutukset vesiympäristöön Taulukko Maaperä S3 – 1 vaikutukset maaperään Taulukko Biologinen monimuotoisuus S3 – 1 ja S3-2 vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen Taulukko CC S3 – 1 meluvaikutukset Taulukko CC S3 – 2 hajuvaikutukset

Kvantifioinnin avulla toteutuskumppanit voivat selvittää ympäristöön kohdistuvien (jäännös)vaikutusten voimakkuutta, kun kaikki lieventämistoimet on määritetty ja sisällytetty ehdotettuun hankkeeseen. Kvantifiointi on myös edellytys vaikutusten rahallisen arvon määrityksen – siinä määrin kuin tällainen määritys on oikeasuhteista ja kohtuullista – sisällyttämiselle hankkeen yleiseen taloudellisten vaikutusten arviointiin.

Kuten investointien ympäristövaikutusten arviointia koskevassa teknisessä tukiasiakirjassa sekä komission kustannus-hyötyanalyysia koskevassa oppaassa (EC CBA Guide to Cost Benefit Analysis of Investment Projects, 2014) on selostettu, ympäristövaikutusten rahallisen arvon määritys perustuu tavallisesti käsitteeseen taloudellisesta kokonaisarvosta, joka koostuu käyttöarvosta ja muuhun kuin käyttöön liittyvästä arvosta (81). Sen mittaamiseen voidaan käyttää useita arviointitekniikoita, jotka usein (mutta eivät aina) perustuvat tutkimuksiin ja/tai valintakokeilumenetelmiin.

Tällaiset tekniikat vaativat yleensä paljon resursseja (paljon hankekohtaisia tietoja ja analyyseja). Tästä syystä hyödynnetään enemmän aiempien tutkimusten tuloksia, jolloin julkaistusta tutkimuskirjallisuudesta saadaan ympäristövaikutuksille maakohtaisia viitearvoja (kuten yksikkökustannuksia), joita voidaan käyttää helpottamaan arviointiprosessia.

Investointien ympäristövaikutusten arviointia koskevan teknisen tukiasiakirjan kohdissa 4–8 on yksikköarvoja koskeva arvio, joka helpottaa aiempien tutkimustulosten hyödyntämistä rahallisen arvon määrityksessä. (82) Lisäksi tulevassa taloudellisten vaikutusten arvioinnin käsikirjassa (Economic Appraisal Vademecum), jota alue- ja kaupunkipolitiikan pääosasto laatii JASPERSin tuella, on kuvailtu ympäristövaikutusten taloudelliseen arviointiin liittyviä hyviä käytäntöjä useilla valikoiduilla aloilla.

Rahallisen arvon määrityksen käyttäminen riippuu siten monista tekijöistä, kuten saatavilla olevista tiedoista, hankkeen mittakaavasta ja vaikutusten tyypistä.

Näiden tekniikoiden käyttökelpoisuus jää toteutuskumppanin / hankkeen toteuttajan ammatillisen harkinnan varaan, mukana lukien se, onko lieventämistoimien jälkeisten ympäristövaikutusten rahallinen arvo tarpeen määritellä oikeasuhtaisuusperiaatteen mukaisesti ja miten se tehdään.

Jos hankkeesta aiheutuvien ympäristövaikutusten rahallinen arvo määritellään, se on sisällytettävä hankkeen kattavampaan taloudellisten vaikutusten arviointiin, jonka toteutuskumppanit yleensä tekevät EU:n tukemissa hankkeissa, kuten tämän ohjeistuksen kohdassa 2.6 (Taloudellisten vaikutusten arviointi) on selostettu.

2.3.5 Positiiviset toimet

Hankkeiden toteuttajia kannustetaan vahvasti ottamaan huomioon positiivisten toimien tarkistuslista 2 (laadittu kullekin ympäristötekijälle, katso liite 3) sellaisten mahdollisten toimien yhteydessä, joilla voidaan lisätä hankkeen positiivisia vaikutuksia. Valinnaisten positiivisten toimien tarkistuslistaa voidaan soveltaa kaiken tyyppisiin hankkeisiin, mukaan lukien raja-arvoa pienemmät ja suuremmat hankkeet, ja kaikkiin riskiluokkiin. Käytyään läpi positiivisten toimien tarkistuslistan hankkeiden toteuttajien olisi ehdotettava lisätoimia toimen ympäristötehokkuuden parantamiseksi. Jos hankkeeseen sisällytetään yksilöityjä lisätoimia ympäristötehokkuuden parantamiseksi, hankkeiden toteuttajia kannustetaan kvantifioimaan niiden myönteiset vaikutukset ja – jos se on oikeasuhteista ja kohtuullista – määrittämään niiden rahallinen arvo hankkeen yleistä taloudellisten vaikutusten arviointia varten.

Positiivisten toimien tarkistuslista voi sisältää muun muassa seuraavat kohdat, näihin kuitenkaan rajoittumatta:

— Ilma (energiatehokkuuden edistäminen ja uusiutuvien luonnonvarojen käyttö, saastepäästöjen ja vaarallisten aineiden käytön minimointi);

— Vesiympäristö (makeiden pintavesien ja meriveden laadun parantaminen, veden käytön tehostaminen, vedenoton ja purkaumien rajoittaminen);

— Maaperä (maaperän eroosion vähentäminen, orgaanisen aineksen ja luonnon monimuotoisuuden tukeminen, maaperän köyhtymisen hillintä, saastuneiden alueiden kunnostaminen);

— Biologinen monimuotoisuus (biodiversiteetiltään rikkaiden ja/tai suojeltujen alueiden suojeleminen, luonnon monimuotoisuuden ja ekosysteemien ennallistaminen, ekosysteemien sietokyvyn vahvistaminen, vieraslajien torjunta tai poistaminen, kotoperäisten lajien tai geneettisen monimuotoisuuden suojeleminen);

— Melu (melutasojen pienentäminen);

— Hajut (hajupäästöjen vähentäminen).

2.3.6 Raportointi ja valvonta

Kuten kohdassa 4 on kuvattu, ympäristövaikutusten arviointimenettelyjen tarpeellisuusselvityksen ja kestävyysarviointiprosessin päätteeksi toteutuskumppanin täytyy toimittaa InvestEU-ohjelman investointikomitealle yhteenveto kestävyysarvioinnista, joka kattaa seuraavat keskeiset elementit:

— Kaikissa hankkeissa vahvistus siitä, että hanke noudattaa keskeistä EU:n ympäristölainsäädäntöä (tarkistuslistan 0 mukaisesti).

— Seulonnan tulos: — Onko tunnistettu kohtalaisen ja/tai suuren riskitason vaikutuksia (tarkistuslistan 1 sarake 4)? — Onko näiden kohtalaisen ja/tai suuren riskitason vaikutusten vuoksi toteutettu valinnaisia lieventäviä (lisä)toimenpiteitä (tarkistuslistan 1 sarake 5) ja onko riskitaso laskenut niiden seurauksena?

— (Jäännös)riski InvestEU-kestävyysarvioinnin yhteydessä ehdotettujen lieventävien lisätoimenpiteiden (tarkistuslistan 1 sarake 6) jälkeen.

— Arvio (mieluiten kvantifioitu) kohtalaisen ja/tai suuren riskitason vaikutuksista (tarkistuslistan 1 sarake 6) ja – jos se on oikeasuhteista (kohtuullista ja mahdollista) – näiden vaikutusten rahallisen arvon määritys.

— Muut positiivisiin toimiin liittyvät huomiot (ks. tarkistuslista 2).

InvestEU-rahoitukselle vaadittavan valvonnan osalta toteutuskumppanin on vahvistettava ja raportoitava sisäisten menettelyjensä osana suoritettavan ja/tai hankkeen toteuttajilta vaadittavan valvonnan perusteella:

— mahdolliset merkittävät muutokset alun perin raportoituun kestävyysarvioinnin tulokseen lupamenettelyjen loppuunsaattamisen tuloksena

— haitallisiin ja riskitasoltaan suuriin vaikutuksiin liittyvien lieventämistoimenpiteiden toteuttaminen

— hankkeen toteuttajaa koskevien mahdollisten ympäristöehtojen ja -sitoumusten täyttyminen.

2.4 Sosiaalinen ulottuvuus

2.4.1 Yleinen lähestymistapa sosiaaliseen kestävyysarviointiin

InvestEU-ohjelman rahoitus- ja investointitoimien oletetaan yleisesti tuovan myönteisiä sosiaalisia vaikutuksia koko yhteiskunnalle. Joihinkin hankkeisiin voi kuitenkin liittyä haittavaikutuksia joillekin yksilöille tai yhteisöille. Esimerkkinä voidaan mainita infrastruktuurihanke, joka saattaa lisätä alueellista eriarvoisuutta ja vaikuttaa kansanterveyteen tai johon liittyy maankäytön muutoksia ja/tai kansalaisten eri elämänalueisiin kohdistuvia vaikutuksia. Mahdolliset sosiaalisiin oloihin kohdistuvat kielteiset vaikutukset olisi tunni