FI    FI FI 
FI    FI  EUROOPAN KOMISSIO 
Bryssel 10.11.2010 
KOM(2010) 629 lopullinen 
  
VIHREÄ KIRJA 
EU:n kehitysyhteistyöpolitiikasta  tukea osallistavalle kasvulle  ja kestävälle kehitykselle 
 
EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan  vaikutuksen parantaminen  
FI 2   FI SISÄLLYSLUETTELO 
1. Johdanto .................................................................................................................... ... 3 
2. Vaikuttavaa kehitysyhteistyöpolitiikkaa ...................................................................... 6 2.1. Vaikuttava kehitysyhteistyö käytännössä .................................................................... 6 2.2. Kasvua inhimillistä kehitystä varten ............................................................................ 7 2.3. Hyvän hallinnon edistäminen....................................................................................... 8 2.4. Turvallisuus ja epävakaus ............................................................................................ 9 2.5. Käytännön toimet avun koordinoimiseksi ................................................................. 10 2.6. Kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuus ........................................ 11 2.7. Budjettituen vaikut uksen parantaminen..................................................................... 11 
3. Kehitysyhteistyöpolitiikka osallistava n ja kestävän kasvun nopeuttajana................. 12 
3.1. Osallistavan kasvun kumppanuudet........................................................................... 13 3.2. Alueellisen yhdentymisen tukeminen ja ke hityksen edistäminen kaupankäynnillä .. 15 
4. Kestävä kehitys, uusi muutosvoima........................................................................... 16 4.1. Ilmastonmuutos, biologinen monimuotoisuus ja kehitys........................................... 16 4.2. Energia ja kehitys....................................................................................................... 1 8 
5. Maatalous ja ruokaturva............................................................................................. 20 6. Päätelmät................................................................................................................... . 22 
FI 3   FI 1. J OHDANTO  
Teollisuus- ja kehitysmaat hyväksyivät vuonna 2000 vuosituhannen kehitystavoitteet. 
Edelleen alatavoitteisiin jakautuvia päät avoitteita on kahdeksan, ja niillä pyritään 
vähentämään köyhyyttä vuoteen 2015 mennessä. Ku ten maailman johtajat totesivat 20.–22. 
syyskuuta 2010 New Yorkissa pidetyssä YK:n yleiskokouksen korkean tason täysistunnossa, 
edistyminen eri vuosituhattavoitte issa eri maissa on ollut vaih televaa, mutta paljon on jo 
saavutettu ja miljoonat ihmiset ova t kyenneet nousemaan köyhyydestä.  
Talouskasvu on ollut kuluneella vuosikymmenellä voimakasta monissa osissa maailmaa, 
mutta paljon on kuitenkin viel ä tehtävää. Monet kehitysm aat uhkaavat jäädä jälkeen 
maailmanlaajuisen talous- ja finanssikriisin  jälkeisessä toipumiskehityksessä. Noin 1,5 
miljardia ihmistä elää yhä äärimmäisessä köyhyyde ssä (puolet heistä Saharan eteläpuolisessa 
Afrikassa), ja kuudennes maailman väestöst ä kärsii aliravitsemuksesta. Monien vähiten 
kehittyneiden maiden tilanne on ollut talouskr iisissä vaikea. Niiden BKT:t ovat yleisesti 
supistuneet vuonna 2009. Vuosituhattavo itteista äitiys- ja lapsikuol leisuuden vähentäminen on 
edistynyt vain hyvin vähän, ja ongelmallisia ov at myös koulutuksen laatu ja jätehuollon 
järjestymistä koskevat näkymät. Edistys on vai hdellut voimakkaasti alueittain, ja joissain 
tapauksissa talouskasvu ei ole hyödyttänyt koko väestöä edes niissä maissa, joissa kasvu on 
ollut vahvaa.   
Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat kymme nen viime vuoden aikana ja varsinkin vuonna 
2005 hyväksytyn kehityspolitiikkaa kos kevan eurooppalaisen konsensuksen1 ansiosta 
kaksinkertaistaneet antamansa virallisen kehitysavun määrän sekä tehostaneet avun 
toimitustapoja, ja jäsenvaltiot ovat sito utuneet yhteiseen toimintapolitiikkaan. Avun 
tuloksellisuus2 on parantunut, kumppanuuksia ja yhteist yösopimuksia sekä rahoitusvälineitä 
on nykyaikaistettu ja on peruste ttu mekanismeja, joilla paranne taan kehitykseen vaikuttavien 
politiikkojen johdonmukaisuutta3. Tunnustamalla, että sen kumppa nimaat ovat ensisijaisesti 
itse vastuussa kehitysstrategioidensa määrittelystä, ja korostamalla hyvän hallintotavan 
keskeistä merkitystä EU on siirtänyt painopi stettä yhä enemmän avunantajan ja avun 
vastaanottajan rooleihin perustuvasta mallista kumppanuuteen4, jonka pohjana ovat 
poliittiseen vuoropuheluun perustuvat sopimukset ja jonka tulokset li ittyvät tiettyihin 
yhteistyöohjelmiin tai -välineisiin.  
EU otti vuonna 2010 kunnianhimoisen kannan vuosituhattavoitteisiin vahvistamalla 
yhteiseksi tavoitteeksi sen, että virallisen  kehitysavun määrä nostetaan 0,7 prosenttiin 
BKTL:stä vuoteen 2015 mennessä. EU on edelleen maailman suurin kehitysavun antaja. Se 
on konkreettisesti muuttanut miljoonien ihmisten  elämää ympäri maailmaa. Vaikka lisätoimia 
tarvitaan, EU on ylpeä tähänastisista saavut uksistaan, sillä unionin kehitysapu osoittaa 
solidaarisuutta ja sitoutuneisuutta ja hyödyttä ä molempia osapuolia. Lissabonin sopimus on 
asettanut kehitysyhteistyöpolit iikan keskeiselle s ijalle EU:n tavoittei ssa. Sen 208 artiklassa 
määritellään, että ”unionin politiikan tavoi te tällä alalla on köyhyyden vähentäminen ja 
                                                 
1 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/european_consensus_2005_en.pdf   
2 http://ec.europa.eu/development/how/aid_effectiveness_en.cfm   
3 http://ec.europa.eu/development/policies/policy_coherence_en.cfm   
4 EU on tehnyt viime vuosina useita kumppanuussopimuksia, joilla säädellään sen suhteita kehitysmaiden 
ja nousevan talouden maiden kanssa. Esimerkkejä kumppanuuksista ovat Afrikan ja EU:n strateginen 
kumppanuus, tarkistettu Cotonoun sopimus AKT-maiden kanssa, EU:n strategiset kumppanuudet 
nousevan talouden ja siirtymätalouden maiden kanssa sekä Keski-Aasian strategia.  
FI 4   FI lopulta sen poistaminen. Unioni ottaa huo mioon kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet 
toteuttaessaan muita sellaisia politiikkoja, jotka voivat vaikuttaa kehitysmaihin.”. 
Kehitysapu vaatii jatkossakin pitk än aikavälin rahallista sitoutum ista. Siksi EU:n kansalaisten 
on erittäin tärkeä tietää, miksi kehitysapu on  tarpeen ja miten se liittyy muun muassa 
köyhyyden vähentämiseen ja muihin maailmanlaajuisiin haasteisiin. Ilmastonmuutos kytkeytyy läheisesti kehitykseen, si llä se lisää entisestään kehitysavun tarvetta ja edellyttää 
entistä suurempaa keskittymistä muihin keskeisiin kysymyksiin, kuten energian saantiin ja turvallisuuteen, veden puutteeseen ja ruokatu rvaan. Kehitysavulla on puututtava huonoon tai 
heikkoon hallintoon, joka on erityisen ot ollinen terrorismille, merirosvoukselle, 
salakuljetukselle ja rikollisuudelle. Sitä on m yös kohdistettava muuttovirtojen hallintaan 
helpottamalla työmarkkinoiden tarpeita vastaa vaa laillista muuttoa, torjumalla laitonta 
maahanmuuttoa ja hyödyntämällä maastamuu ttoa lähtömaan kehittämisessä, talouskasvun 
edistämiseen kehitysmaissa ja tukemaan ke hitysmaiden yhdentymistä maailmantalouteen. 
Tämän vuoksi tiedottaminen ja kehitysasioide n tuntemuksen lisääminen ovat strategisesti 
tärkeitä Euroopan kansalaisten tuen  saamiseksi kehitysyhteistyölle. 
Kun vuosituhattavoitteiden edisty mistä tarkastellaan, on selvää, että ma ailman on tehtävä 
enemmän kehitysmaiden auttamiseksi tavoitteiden saavuttamisessa. Tämä ei koske ainoastaan 
virallisen kehitysavun määrää vaan  vähintäänkin yhtä paljon sitä, miten apua myönnetään ja 
käytetään. Erityisesti on pidettäv ä mielessä, että pelkästään ke hitysavulla on mitenkään voida 
nostaa miljoonia ihmisiä köyhyydestä. Sen lisäks i, että kehitysavu lla voidaan turvata 
keskeiset palvelut ja parantaa niitä, sillä voidaan tehokkaasti puuttua ta ustalla vaikuttaviin 
syihin, jotka estävät vuosituhattavoitteiden saavuttamisen. Kehitysapu ei ole ihmelääke vaan ainoastaan yksi useista kehitysmaihin suuntau tuvista rahavirroista . Sillä on puututtava 
pikemminkin köyhyyden syihin kuin oireisiin, ja sitä on käytettä vä ensisijaisesti 
nopeuttamaan kehitysmaiden omia valmiuksia luoda osallistavaa kas vua, jolloin ihmiset 
voivat osaltaan edistää talouskasvua ja hyötyä siitä, sekä vapauttamaan niiden talouden, 
luonnon ja väestön voimavarat köyhyyttä vähent ävien strategioiden tueksi. Onkin yhä 
ilmeisempää, että vuosituhattavoitteita ei void a saavuttaa ilman entistä osallistavampaa 
kasvua. Kehitysmaiden BKTL:n yhdenkin prosentin kasvu voi olla paljon tuloksellisempaa kuin kehitysavun lisääminen. Se voi merkittäväs ti parantaa maiden valmiuksia vähentää 
köyhyyttä, ja sillä on moninkertaistava vaik utus uusien työpaikkojen synnyttämisen ja 
sosiaaliturvan myötä.  
Vuosituhattavoitteiden saavuttamisen vuot een 2015 mennessä on pysyttävä Euroopan 
tärkeimpänä prioriteettina. Kehityspolitii kkaa koskeva eurooppalain en konsensus sisältää 
etenemisen perusperiaatteet
5. Köyhyyden vähentäminen m aailmanlaajuisesti on yksi 
Euroopan keskeisistä arvoista, päämääristä ja ed uista. On selvää näyttö ä siitä, että pyrkiminen 
tähän tavoitteeseen EU:n tasolla tarjoaa merkittävää lisäarvoa, koska silloin voidaan varmistaa maailmanlaajuinen ja johdonmukainen kattavuu s, saavuttaa mittakaav aetuja ja poliittista 
painoarvoa sekä jakaa työ niin, että sekä EU että kumppanimaat saa vuttavat tehokkuusetuja.  
Tällä vihreällä kirjalla pyritään käynnistämään keskustelu siitä, miten EU voi parhaiten tukea 
kehitysmaiden pyrkimyksiä nopeuttaa vuosituhattavo itteiden saavuttamista ja miten se voi 
pyrkiä saamaan aikaan uusia mahdollisuuksia  köyhyyden vähentämiseen. Siinä esitetään 
kysymyksiä neljään EU:n ja jäsenvaltioiden yhteiseen päätavoitteeseen liittyen: 
                                                
 
5 Erityisesti kattavat lähestymistavat köyhyyden vähentämiseen, omistajuuteen ja kumppanimaiden 
tilanteisiin mukautumiseen, koordinointiin ja politiikkojen johdonmukaisuuteen. 
FI 5   FI • Miten varmistetaan, että EU:lla on  suuri vaikutus kehityspolitiikkaan  siten, että 
jokainen käytetty euro tarjoaa parh aan lisäarvon ja vastineen, parhaan 
kerrannaisvaikutuksen ja parhaat mah dollisuudet tuleville sukupolville?  
• Miten edistetään kehitysmaiden osallistavaa talouskasvua  köyhyyden vähentämiseksi 
ja kohtuullisen elintason ja myöntei sten tulevaisuudennäkymien mahdollisuuden 
tarjoamiseksi kaikille? 
• Miten kestävää kehitystä voidaan edistää edistyksen moottorina?   
• Miten maatalouden ja ruokaturvan alalla  voidaan saavuttaa kestäviä tuloksia?  
Tämä vihreä kirja julkaistaan komission verk kosivustolla (http://ec. europa.eu/yourvoice/). 
Kuuleminen järjestetään 15. marraskuuta 2010 – 17. tammikuuta 2011, ja kaikki sidosryhmät 
voivat osallistua siihe n. Yksityishenkilöitä, järjestöjä  ja maita pyydetään esittämään 
palautteensa vastaamalla asiakirjassa esitet tyihin kysymyksiin ja/tai esittämällä yleisiä 
kommentteja käsitellyistä asioista. Vastaukset  EU:n kumppaneilta kehitysmaissa olisivat 
erityisen tervetulleita. 
Saatu palaute julkaistaan, mahdollisesti tiivistety ssä muodossa, jollei sen esittäjä vastusta 
henkilötietojensa julkaisemista sillä perusteella, että siitä aiheutuu haittaa hänen oikeutetuille 
eduilleen. Tällöin palaute voidaan julkaista ni mettömänä. Muussa tapauksessa palautetta ei 
julkaista eikä sen sisältöä periaatteessa ot eta huomioon. Edunvalvojien (lobbaajien) rekisteri 
avattiin kesäkuussa 2008 Euroopan avoimuusaloi tteen osana, ja organisaatioita pyydetään 
käyttämään sitä toimittaessaan komissiolle ja  suurelle yleisölle tietoja tavoitteistaan, 
rahoituksestaan ja ra kenteestaan. Komission käytännön mukaan  organisaatioiden palautteet 
katsotaan henkilökohtaiseksi palautteeksi, jos organisaatiot eivät ole ilmoittautuneet 
rekisteriin. 
Vastaukset lähetetään sähköpostio soitteeseen DE V-GREENPAPER-
EUDEVPOL@ec.europa.eu. Tätä kuulemista kos kevat kyselyt voidaan lähettää samaan 
sähköpostiosoitteeseen tai postitse osoitteeseen European Commission, DG Development, 
Unit A/1, Office SC-15 3/70, 1049 Brussels, Belgium. 
Tämän kuulemisen tulokset vaikuttavat vuoden 2011 jälkipuoliskolla la adittaviin komission 
ehdotuksiin, jotka koskevat Eu roopan kehitysyhteistyöpolitiikan  nykyaikaistamista, sekä 
muihin toimintapoliittisiin aloitte isiin asiaan liittyvillä aloilla.  
FI 6   FI 2. V AIKUTTAVAA KEHITYSYHTEISTYÖPOLITIIKKAA  
Kehitysyhteistyön vaikutus riippuu monista tek ijöistä, jotka vaikuttavat EU:n 
kehitysyhteistyöpolitiikan laajempiin puitteisii n. Niitä ovat muun muassa maailmanlaajuinen 
taloustilanne, kumppanimaiden omat poli tiikat, avunantajien toimien johdonmukaisuus 
(kaupassa, maataloudessa, maahanmuuttoasioissa, humanitaarisen avun politiikassa, ilmastonmuutoksen lievittämisessä jne.) se kä poliittinen vuoropuhelu, joka edeltää 
kehitysapuohjelmiin liittyvää päätöksentekoa. Joissakin maissa EU:n muiden politiikkojen 
EU:n ulkopuolisia maita koskeva lla ulottuvuudella on suurempi  vaikutus kehitykseen kuin 
kehitysavulla.  
Tästä huolimatta vuosituhattavoitte iden rahoitustarpeet ylittävät  huomattavasti niihin tällä 
hetkellä käytettävissä olevat julkiset varat se kä kehitysmaiden sisällä että kansainvälisellä 
tasolla perinteisessä kehitysyhteistyössä ja muotoutumassa olevassa kehitysmaiden 
keskinäisessä yhteistyössä. Lisäks i nykyisestä talous- ja finanssi tilanteesta johtuva julkisen 
talouden vakauttamistarve aiheuttaa lisäpain eita avunantajien avustusmäärärahoihin. On 
vakavasti harkittava innovatiivis ia ratkaisuja. Niihin kuuluu vaihtoehtoja, joita on käsitelty 
keskustelussa innovatiivisis ta rahoitusmekanismeista
6, ”joiden avulla on mahdollista lisätä 
tuloja merkittävästi”7, sekä pyrkimyksiä parantaa nykyisen virallisen kehitysavun vaikutusta. 
On selvää, että Euroopan antamasta avusta on saatava merkittävää lisäarvoa ja vastinetta ja 
että se on keskitettävä niille aloille, joilla selkeästä lisäarvosta on nä yttöä. Yksinkertaistetusti 
tämä merkitsee sitä, että EU:n on osoitettava ka ikissa apumuodoissa ja ka ikilla sektoreilla, 
että sen apuohjelmat tuottavat suurimman pitkän aikavälin va ikutuksen ja ovat keskeinen 
väline vuosituhattavoitteiden saavuttamisessa ja ohittam isessa. Apu on kohdistettava 
ensimmäiseksi neljään perustavanlaatuiseen asiaan, joille jatko perustuu: inhimilliseen 
kehitykseen ja turvallisuutee n edellytyksenä minkä tahans a maan kehitykselle sekä 
talouskasvuun ja sosiaaliseen osallisuuteen pitk äaikaisen sitoutumisen edellytyksenä. Nämä 
kaikki ovat välttämättömiä ja toisiaan täydentäviä edellytyksiä, joiden eteen meidän on 
tehtävä sinnikkäästi työtä.  
2.1. Vaikuttava kehitysyhteistyö käytännössä 
On tärkeää, että edellä kuva tut tavoitteet näkyvät ohjelma suunnittelun ja varainkäytön 
kaikissa vaiheissa siten, että panostetaan hankkeisiin, joissa jokainen käytetty euro 
(kehitysapua, ilmastonmuutokseen liittyvää rahoitusta tai muuta apua) voi tuottaa 
kerrannaisvaikutuksia ja kasvua kumppanimaassa . EU ja sen jäsenval tiot voisivat harkita 
tiettyjä edellytyksiä, jotka kaikkien ohjelmien /hankkeiden/tukien olisi täytettävä seuraavien 
osalta: 
i) lisäarvo;  ii) EU:n sisäinen koordinointi ennen tuen /ohjelmasuunnitelman hyväksymistä. Tässä 
voitaisiin käyttää esimerkiks i eurooppalaista maakohtaist a strategia-asiakirjaa;  
                                                
 
6 KOM(2010) 549 ja KOM(2010) 700.  
7 Neuvoston päätelmät vuosituhattavoitteista New Yorkissa pidettävää Yhdistyneiden kansakuntien 
korkean tason täysistuntoa ja sen jälkeistä aikaa varten – Tuki vuosituhattavoitteiden saavuttamiselle 
vuoteen 2015 mennessä, 11080/10, 14.6.2010. 
FI 7   FI iii) osoitus siitä, että  ehdotettu ohjelma/avustus/budjettitu ki tuottaa kerra nnaisvaikutuksia 
ensinnäkin uudistusten ja toimivien politiikkojen os alta ja toiseksi muiden rahoituslähteiden 
osalta (yksityissektori tai kohdemaan omien ju lkisten varojen käyttö mukaan luettuina). 
Lisäksi avun tulosten seuranta ja arvioint i ja niistä tiedottaminen ovat yhä tärkeämpiä 
nykytilanteessa, kun julkista taloutta vakaut etaan ja kehitysapumäärärahoihin saattaa 
kohdistua kasvavia paineita. Myös EU:n toimien vastuuvelvollisuuden ja näkyvyyden 
parantaminen osoittaa sen kumppa neille, että se on toteuttanu t kansainväliset sitoumuksensa. 
Tästä syystä meidän on kyettävä vakuuttava sti osoittamaan EU:n kehitysyhteistyön 
saavutukset. Tämä edellyttää enti stä voimakkaampia toimia valvonta-  ja arviointij ärjestelmien 
sekä raportointivaatimusten lujittamiseks i sekä EU:ssa että kumppanimaissa. 
1. Miten EU ja sen jäsenvaltiot voisivat la atia ohjelmasuunnittelua ja varojen käyttöä 
varten ohjeet, joissa kaikille ohjelmille /hankkeille/avustuksille asetettaisiin tietyt 
vaatimukset (lisäarvo, koor dinointi, vaikutus)?  
2. Mitä hyviä käytäntöjä EU:lla ja jäsenval tioilla on, joiden pohja lta tätä voitaisiin 
kehittää? 
3. Miten erilaisia avustusvirtoja (julkisista ja yksityistä lähteistä, eri politiikan lohkojen 
ulkoisten toimien määrärahoi sta) voitaisiin sopivasti yhdistää, seurata ja miten 
niistä raportoida, jotta voitaisiin varmistaa suurin mahdollinen vaikutus, 
vastuuvelvollisuus ja näkyvyys?  
2.2. Kasvua inhimillistä kehitystä varten  
Jos väestöllä ei ole ruokaturvaa, koulutusta  ja terveyttä, maa ei mitenkään pysty 
talouskasvuun ja nousemaan köyhyydestä. Talouska svun on oltava sosiaalisesti osallistavaa, 
jotta sen hyöty kehitykselle olisi kestävää,  mikä edellyttää eri politiikan lohkojen 
johdonmukaisuutta ja tasapainottamista. Ep ätasa-arvon vähentämisellä lisäämällä 
ansiomahdollisuuksia (mukaan lukien tuottava ja ihmisarvoinen työ, sukupuolten tasa-arvo, 
sosiaaliturva, laadukkaan koulutuksen yleinen saatavuus, henkilöresurssitarpeita vastaava 
korkea-asteen koulutus sekä terveydenhuolt opalvelut) on ratkaiseva merkitys köyhyyden 
vähentämisessä, vuosituhattavoitteiden saav uttamisessa ja sosiaa lisen yhteenkuuluvuuden, 
ihmisoikeuksien ja rauhan edistämisessä.  
Niiden on pysyttävä EU:n ja sen jäsenvaltioiden  kehityspyrkimysten prioriteetteina maissa, 
joissa tarve on suurin. 
EU:lla on paljon kokemusta inhimillisen ja sosiaalisen  kehityksen tukemisesta ja se voi katsoa 
perinteisiä toiminta-aloja laajemmalle, jote n se kykenee tarkastelemaan, miten taitoihin, 
innovointiin, luovuuteen ja yrittäjyyteen liittyvä t pyrkimykset voitaisiin paremmin yhdistää 
kokonaisvaltaiseen sosiaalipol iittiseen lähestymistapaan  ja miten aktiivisia 
työmarkkinapolitiikkoja, pyrkimyksiä ihmisar voiseen työhön ja toimivien kansallisten 
sosiaaliturvajärjestelmien kehittämistä olisi tuettava.  
FI 8   FI 4. Miten EU ja sen jäsenvaltiot voisivat parhaiten varmistaa, että koulutukseen ja 
terveydenhuoltoon annettu kehitysapu kohdent uu paremmin, ja miten sen vaikutusta 
ja tuloksellisuutta inhimillisen kehityks en ja kasvun kannalta voitaisiin edistää?  
5. Miten EU:n olisi tuettava ammattitaidon kehittämistä kumppanimaissa paikallisten 
työmarkkinoiden (myös epävirallisen se ktorin) ominaisuuksi en ja tarpeiden 
mukaisesti? Miten tässä voitaisiin hy ödyntää EU:n yleist ä lähestymistapaa 
muuttoliikkeeseen?  
2.3. Hyvän hallinnon edistäminen  
Kokemus on osoittanut, että ilm an hyvää hallintoa avustusohjelmi en vaikutus jää vähäiseksi 
ja kunnolla vaikuttavan yhteistyön aikaansaaminen on aina erittäin vaikeaa. Demokraattinen 
hallinto, ihmisoikeuksien kunnioittaminen, korr uption torjuminen, oike usvaltioperiaate ja 
instituutioiden ja valtiollisten rakenteide n kehittäminen ovat ol ennaisia osia EU:n 
yhteistyöstrategioissa.  
Tehokas hallinto edellyttää, että  varoja hoidetaan moitteettomasti ja korruption ja petosten 
torjunnassa käytetään tehokkaita ehkäisy-, valvonta- ja seuraamus/hyvitysmekanismeja. Myös 
avoimuuden, vastuuvelvollisuuden ja päätöksen tekoon osallistumisen edistäminen on tärkeää, 
etenkin parlamentin, riippumattoma n oikeuslaitoksen ja tilintarkastuselinten osalta. Huomiota 
on kiinnitettävä hallitusten lainsäädäntövalmiuksien parantamiseen sellaisten yritystoiminnalle myönteisten olosuhteiden lu omiseksi, joissa voidaan parhaiten hyödyntää 
kotimaisia resursseja ja houkutella  koti- ja ulkomaisia sijoit uksia. Tähän olisi yhdistettävä 
mekanismeja, joilla varmistetaan, että kas vu hyödyttää koko yhteiskuntaa. EU:lla on tässä 
asiassa arvokasta kokemusta siir tymävaiheista. Kansalaisyhtei skunnan järjestöt ovat myös 
erittäin tärkeitä kumppaneita. EU pyr kii poliittisessa vuoropuhelussa kansallisten 
viranomaisten kanssa edistämään sellaist en vähimmäisnormien käyttöönottoa, jotka 
mahdollistavat kansalaisjärjestöjen toim innan, ja kannustaa valtioita ja valtiosta 
riippumattomia toimijoita aitoon vuoropuheluun.  
Kumppaneiden vuoropuhelu ja kannustimien tarjoaminen tuloskeskeisiin uudistuksiin ovat 
EU:n nykyisen lähestymistava n pääperiaatteita. Niitä to teutetaan siten, että sekä 
määräaikaisiin apumäärärahojen tarkistuksiin että yksittäisiin ohjelmiin tai budjettitukeen 
liitetään edistystä mittaavia indikaattoreita. EU on jo siirtynyt avun sopimus- ja 
kysyntäperusteiseen ohjelmasuunnitteluun. Tä mä näkyy muun muassa hallintotapa-
aloitteessa
8 Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioiden kanssa, vuosituhannen 
kehitystavoitteita koskevassa sopimuksessa9 ja hallintotapaa koskevissa lausekkeissa EU:n 
kumppanuussopimuksissa AKT-maiden, Aasian ja  Latinalaisen Amerikan maiden sekä 
Euroopan naapuruuspolitiikan soveltamisalaan kuuluvien maiden kanssa. Alueellinen 
ulottuvuus on tärkeä hyvän hallin totavan edistämisessä, sillä se helpottaa uudistusten 
hyväksymistä ja niiden legitimiteetin tunnustamista. 
Apua on kuitenkin edelleenkin käytettävä myös nopeuttamaan hallinnon parannuksia osana 
kehityskumppanuuksia. Sen on pysyttävä EU:n ke hitysyhteistyöpolitiikan prioriteettina, ja 
joissakin kumppanimaissa on vielä paljon tehtäv ää. Tämä nostaa esiin useita kysymyksiä siitä, 
                                                 
8 Ks. etenkin komission valmisteluasiakirja ”Demokraattisen hallintotavan tukeminen hallintotapa-
aloitteen avulla: Tarkastelu ja jatkotoimet”. SEC(2009) 58 lopullinen, 19.11.2009. 
9 http://ec.europa.eu/development/how/aid/mdg-contract_en.cfm   
FI 9   FI miten avulla voitaisiin parhaiten edistää hyvää hallintotapaa. Esimerkiksi ennalta määritellyt 
monivuotiset maakohtaiset määrärahat tarj oavat kehitysmaiden rahoitukseen tiettyä 
ennakoitavuutta, mutta voitaisiin  myös harkita uusia lähestym istapoja, jotka tarjoaisivat 
kannustimia uudistuksiin ja jo illa saataisiin käyttöön m aan sisäiset resurssit. 
6. Miten EU voisi mukauttaa lähestymis tapaansa, välineitään ja indikaattoreitaan 
kehitysmaiden ja niiden muodostamien al ueiden hallinnollisten uudistusten tueksi? 
7. Millä tavalla ja miten paljon EU:n olisi sisällytettävä uusia uudistusten kannustimia 
prosesseihin, joilla myönnetään apua maille ja temaattisille ohjelmille? 
8. Miten EU:n olisi edistettävä vastaanotta jamaiden saavuttamien kehitystulosten 
arviointi- ja seurantar akenteiden parantamista? 
2.4. Turvallisuus ja epävakaus 
Ilman rauhaa ja turvallisuutta, oikeusva ltioperiaatteen noudattamista, soveltuvaa ja 
ennakoitavaa lainsäädäntöä tai moitteetonta ju lkisten varojen hoitoa ihmisille ei ikinä 
onnistuta kehitysavulla tarjoamaan kunnon tulevais uutta pitkällä aikavälillä. Tämä asia on 
kirjattu sekä Euroopan turvallisuusstrate giaan että kehitysp olitiikkaa koskevaan 
eurooppalaiseen konsensukseen. Lisäksi EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan läheinen yhteys 
EU:n laajempaan ulkoiseen toimintaan on vä lttämätön avun tuloksellisuuden takaamiseksi. 
Avun on perustuttava hyvään koordinointiin ja kustannustehokkuuteen EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla. Tämä on erityisen tärkeää epävakaissa valtioissa, konfliktien jälkeen 
ja maissa, joissa eri tekijöid en yhdistyminen tekee niistä  otollisia yhtei skunnalliselle 
väkivallalle tai väkivalt aisille ääriliikkeille tai niiden tukemiselle.  
EU:n toimielinjärjestelyt Lissabonin sopi muksen perusteella tarjoavat tilaisuuden 
eurooppalaisen lähestymistavan kokonaisvaltais uuden ja koordinoinnin parantamiseen. Tällä 
voidaan edistää konfliktien perimmäisten sy iden käsittelyä ja tukea kumppanimaiden 
pyrkimyksiä tulla rauhanomaisiksi, demokraattisiksi, legitiimeiksi ja osallistaviksi valtioiksi.  
EU voisi hyödyntää uutta Euroopan ulkosuhdehal lintoa yhdessä komi ssion asianomaisten 
yksiköiden kanssa ja laatia johdonmukaisia ja  kattavia poliittisia strategioita, joissa 
yhdistyisivät varhaisvaroitusjär jestelyt ja ennaltaehkäisevä diplomatia, lyhyen aikavälin 
humanitaariset, diplomaattiset, v äestönsuojelulliset ja sotilaalliset kriisitoimet sekä pitemmän 
aikavälin välineet ja politiikat  (kehitysyhteistyö, kauppa, ym päristö ja ilmastonmuutoksen 
sopeutuminen, jolla lievitetään luonnononnettomuuks ien seurauksia, muuttoliike jne.). Niihin 
voitaisiin sisällyttää myös vars inainen kehitysyhteistyö, jolla tuetaan hallintoon, valtion 
muodostukseen ja muita kehitykseen liittyviä uu distuksia, jotka ovat vä lttämättömiä rauhan ja 
vakauden ja ihmisoikeuksien suojelemiseksi. 
Humanitaarisluonteisten toimien johdonmukais uus ja tarkka määrittely on keskeistä 
kriisialttiiden maiden epävakauden vähentäm iseksi, näiden maiden selviytymiskyvyn 
parantamiseksi ja hätätilanteen  ja toipumisvaiheen välisen siirtymäkauden vauhdittamiseksi.  
FI 10   FI 9. Miten EU:n olisi kehitysyhteistyön ohjelmasuunnitteluss aan käsiteltävä 
turvallisuustilanteen ja kehityksen jatkumoa etenkin epävakaisissa ja 
konfliktialttiissa maiss a? Miten se voisi entisest ään korostaa demokraattista 
hallintoa, ihmisoikeuksia, oikeusvaltioperi aatetta, oikeutta ja turvallisuusalan 
uudistamista?  
10. Miten EU voisi parantaa kehitystoimi en koordinointia turvallisuustoimien 
ohjelmasuunnittelun yhteydessä? 
11. Miten EU voisi parhaiten ratkaista haasteen hätäavun, kunnostustoimien ja 
kehitysyhteistyön niveltämisestä siirtymävaiheissa ja toipumisprosesseissa? 
2.5. Käytännön toimet av un koordinoimiseksi 
Unioni ja sen jäsenvaltiot ovat  oikeudellisesti velvollisia h uolehtimaan avustusohjelmiensa 
tehokkaasta koordinoinnista. Lissabonin sopimuks en 210 artiklassa määrätään: ”Edistääkseen 
toimiensa täydentävyyttä ja tehokkuutta unioni ja jäse nvaltiot sovittavat yhteen 
kehitysyhteistyöpolitiikkansa sekä neuvottele vat keskenään avustusohjelmistaan, myös 
kansainvälisissä järjestöissä ja konferensseissa .”. Apua on tärkeää koordinoida myös muiden 
avunantajien kanssa, mikä on kirjattu keh ityspolitiikkaa koskev aan eurooppalaiseen 
konsensukseen, menettelysääntöihin10 ja toimintakehykseen11, joka perustuu kansainvälisiin 
pyrkimyksiin parantaa avun tuloksellisuutta (Par iisin julistus ja Accran toimintaohjelma)12. 
Todella tehokas koordinointi ohjelmasuunnitteluva iheessa on kuitenkin toistaiseksi ollut 
pikemminkin poikkeus ku in yleinen käytäntö. 
Koordinoinnista on tultava paljon järjestelmä llisempää ja tehokkaampaa, kuten neuvosto on 
todennut13. Se on pyytänyt, että komissio ”esittää yhteisestä ohjelmasuunnittelusta neuvostolle 
ehdotuksen viimeistään vuonna 2011 EU:n ja kansallisten ohjelmasuunnittelukausien asteittaiseksi yhdenaikaistamiseksi kumppa nimaiden tasolla ja kumppanimaiden 
kehitysstrategioihin perustuen sekä niiden ohjelmasuunnittelukaudet huomioon ottaen”. Komissio aikoo ehdottaa tällaista mekanismia vuonna 2011.  
12. Mitkä ovat soveltuvimmat ta vat sekä oikeudelliset ja kä ytännön rakenteet, joilla apu 
saadaan todella tulokselliseksi ja eurooppalai set maakohtaiset strategia-asiakirjat 
käytännöksi? Miten Lissabonin sopimus ja  neuvoston 14. kesäkuuta tekemät 
päätelmät saadaan tältä osin parhaiten käytäntöön?  
                                                 
10 Neuvoston päätelmät ”EU:n menettelysäännöt täydentävyydestä ja työnjaosta 
kehitysyhteistyöpolitiikassa”, asiakirja 9090/07, 15.5.2007. 
11 EU:n menettelysäännöt täydentävyydestä ja työnjaosta kehitysyhteistyöpolitiikassa ja avun 
tuloksellisuutta koskeva toimintakehys. 
12 http://www.oecd.org/dataoecd/58/16/41202012.pdf   
13 Neuvoston päätelmät vuositu hattavoitteista, 14.6.2010. 
FI 11   FI 2.6. Kehitykseen vaikuttavien po litiikkojen johdonmukaisuus 
Lissabonin sopimus velvoittaa huolehtimaan kehitykseen vaikutta vien politiikkojen 
johdonmukaisuudesta14. Esimerkiksi kauppa-, kalastus-, maatalous-, maahanmuutto-, ilmasto- 
ja energiapolitiik oilla voi olla merkittä vä vaikutus köyhimpien maiden mahdollisuuksiin 
vähentää köyhyyttä ja kasvattaa talouttaan. 
Komissio julkaisi 21. huhtikuuta 2010 vuosituha ttavoitteiden tueksi  12-kohtaisen EU:n 
toimintasuunnitelman15, jossa komissio korosti sitä, et tä EU tukee vuosituhattavoitteita 
hyödyntämällä muitakin politiikan al oja kuin kehitysapua kehitysta voitteiden saavuttamiseksi. 
Viiden viime vuoden aikana EU on ottanut käy ttöön ennakko- ja jälkia rviointijärjestelmät, 
joihin kuuluvat vaikutusten arvioinnit toimintaehdotusten ulkoisista va ikutuksista. 
Kehitykseen vaikuttavien politiikkojen jo hdonmukaisuutta koskev assa työohjelmassa 
asetetaan edistymiselle konkreettiset tavoitteet ja  indikaattorit EU:n kehityspolii ttisesta 
johdonmukaisuudesta antamien sitoumusten täyttä miseksi niillä politiikan aloilla, jotka 
vaikuttavat seuraavaan viiteen  maailmanlaajuiseen haast eeseen: kauppa ja rahoitus, 
ilmastonmuutos, ruokaturva, muuttoliike ja turval lisuus. Sillä ohjataan EU:n päätöksentekoa, 
etenkin jos siihen osallistuvat komissio, neuvosto ja Euroopan parlamentti, niissä lukuisissa, 
kehitysapuun liittymättömissä päätöksissä , jotka vaikuttavat kehitysmaihin.  
Edistyksen vauhdittamiseksi yksi mahdollisuus  olisi käyttää kehit ykseen vaikuttavien 
politiikkojen johdonmukaisuutta koskevaa työoh jelmaa ennakoivammin ja varhaisemmassa 
vaiheessa uusien aloitteiden valmistelua. Tarv itaan vielä lisää työtä ja konsultointia, jotta 
voidaan ratkaista, miten tämä sitoumus  saadaan konkreettiseksi toimintatavaksi. 
Ratkaisematta on vielä etenkin se, miten nykyisiä tapoja arvioi da EU:n toimien todellista 
vaikutusta kehitystavoitteisiin  voidaan kehittää entisestään. 
13. Mitä käytännön ja poliittisia toimenp iteitä EU voisi toteuttaa parantaakseen 
kehitykseen vaikuttavien po litiikkojen johdonmukaisuut ta? Miten edistystä ja 
vaikutusta olisi parasta arvioida? 
2.7. Budjettituen vaikutuksen parantaminen 
Budjettituki on yksi tapa antaa kehitysapua . Se tarkoittaa rahallisen avun antamista 
vastaanottajamaiden valtiolliseen budjettiin. Vi ime vuosina (yleisestä tai sektorikohtaisesta) 
budjettituesta on tullut tärkeä t ukimuoto, jolla EU tukee hyvää talouspolitiikkaa ja julkisten 
varojen hoitoa sekä kumppanimaiden uu distusohjelmia. Komissio on sitoutunut 
varmistamaan, että budjettitukea käytetään harkiten ja mahdollisimman tuloksekkaasti, 
tehokkaasti ja vaikuttavasti.  
Jotta tämän tärkeän välineen käyttöä voitaisiin tarkastella kattavasti, komissio julkaisi 19. 
lokakuuta 2010 vihreän kirjan kolmansille  maille annettavan EU:n budjettituen 
tulevaisuudesta16. Sillä pyritään keräämään laajasti sidosryhmien näkemyksiä ja kokemuksia 
                                                 
14 Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artikla: ”Unioni ottaa huomioon 
kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet toteuttaessaan muita sellaisia politiikkoja, jotka voivat vaikuttaa 
kehitysmaihin.”. 
15 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/COMM_COM_2010_0159_MDG_EN.PDF  
16 KOM(2010) 586  
http://ec.europa.eu/development/how/consultation/index.cfm?action=viewcons&id=5221 
FI 12   FI siitä, miten budjettituen käyttöä voitaisiin kokemusten perusteella tulevaisuudessa parantaa 
sekä yhteisön että jä senvaltioiden tasolla.  
3. K EHITYSYHTEISTYÖPOLITIIKKA OSALLISTAVAN JA KESTÄVÄN KASVUN 
NOPEUTTAJANA  
Kehitysavulla pyritään nopeutta maan ja tukemaan kumppanim aiden kasvua ja erityisesti 
suotuisten olosuhteiden luomista kestävälle ja osallistavalle ka svulle, jotta vastaanottajamaat 
pystyisivät nostamaan itsens ä köyhyydestä. Talouskasvulla  on köyhyyden vähentämisessä 
paljon suurempi merkitys kuin kehitysavun jatk uvalla lisäämisellä, kunha n se on sosiaalisesti 
osallistavaa.  
Monet tekijät vaikuttavat kasvulle suotuisi in olosuhteisiin. Näitä  ovat poliittinen ja 
makrotaloudellinen vakaus, hyvä hallinto, tu rvallisuus, ihmisoikeuksien kunnioittaminen, 
liiketoiminnalle suotuisa lainsäädäntö ja politii kka, joka edistää tuottavaa ja ihmisarvoista 
työllisyyttä, hyvin koulutettu, terve ja l uomiskykyinen väestö, vähäisten luonnonvarojen 
kestävä käyttö, talouden infrastruktuuri, kesk eisten työnormien täytäntöönpano sekä tehokas 
ja hyödyllinen osallistuminen kansainväliseen kauppaan.  
EU toimii jo kaikilla näillä aloilla nykyisissä kumppanuussuht eissaan kehitysmaiden kanssa.  
On kuitenkin aiheellista pohtia, miten sen vaikut usta kasvuun – joka ei  ole päämäärä sinänsä 
vaan väline köyhyyden poistamiseen – voitaisiin lisätä.  
Kehitysmaiden valmiudet hyvään hallintoon ja  kasvua tukeviin politiikkoihin tietysti 
vaihtelevat suuresti. Kasvukeskeinen yhteistyö  soveltuu paremmin sellaisiin maihin, jotka 
ovat aloittelemassa kasvutekijöitä tukevia politiikkoja ja jotka huolehtivat sosiaalisesti osallistavasta kasvusta, kun taas perinteisempien kehity syhteistyövälineiden käyttöä on 
jatkettava niissä maissa, jotka sitä eniten tarvitsevat tai jotka ovat konfliktikierteessä tai epävakaita. Erilainen lähestymista pa suhteessa eri maihin ja alueisiin saattaa johtaa siihen, 
että kehitetään uusia ja parempia yhteist yömuotoja niille maille, jotka ovat halukkaita 
uudenlaiseen kumppanuussuhteeseen. Samalla jatk etaan tarvittaessa se llaisten strategioiden 
tukemista, joissa keskitytään valtiorakenteen  kehittämiseen, hyvään ha llintoon ja köyhyyteen. 
Tästä seuraa, että toimintapolitiikat on tärkeää valita maakohtaisesti kyseisen maan 
erityshaasteet huomioon ottaen. Yhteisty ötä on tehtävä kumppaneina kunnioittaen 
vastaanottajamaan omistajuutta, keskittyen tuloksiin ja varmistaen, että molemmilla osapuolilla on vastuuvelvollisuus.  
EU:n toimet on koordinoitava paremmin, ja ne on ke skitettävä aloille, jo illa siitä on todellista 
lisäarvoa. Lissabonin sopimus ja EU:n yhteis en ulko- ja turvallisuuspolitiikan uusi 
toimielinrakenne sekä kehitykseen liittyvien alojen
17 uudet toimivaltuudet tarjoavat 
mahdollisuuksia strategialtaan tarkennett uun kehitysyhteistyöpolitiikkaan tehokkaamman 
ulkoisen toiminnan puitteissa.  
Kun pyritään edistämään kehitysyhteistyöpol itiikkaa osallistavan kasvun nopeuttajana, 
seuraavassa käsiteltävät as iat ovat erityisen tärkeitä. 
                                                 
17 Esimerkiksi sijoitustoiminta ja muuttoliike. 
FI 13   FI 3.1. Osallistavan kasvun kumppanuudet  
Koti- ja ulkomaisten sijoitusten houkuttelemiseen  ja niistä kiinni pitämiseen tarvitaan 
ennakoitavaa, avointa, sääntöihin perustuvaa ja  syrjimätöntä liiketoimintaympäristöä sekä 
tukea tuotantosektorin investoinneille ja  markkinamahdollisuuksia. Tämä herättää 
kysymyksen, voisiko EU harkita uudenlaisia osallistavan kasvun yhteisiä strategioita  
yhdessä yksittäisten kehitysmaiden tai alueellist en maaryhmien kanssa. N iihin olisi otettava 
mukaan yksityissektorin sidosryhm iä (yrityksiä, säätiöitä, kork eakouluja, kansalaisjärjestöjä 
jne.), jotka sitoutuvat päämäärään  mitattavissa olevasta edistyksestä asioissa, joissa ne voivat 
tehdä yhteistyötä. Näitä yhteisiä strategioita vo itaisiin kehittää osana EU:n nykyisiä virallisia 
kumppanuusjärjestelyjä kehitysmaaryhmien  tai yksittäistenkin maiden kanssa. 
Valtiosta riippumattomat toimijat ovat kehityksen voima ja osatekijä, sillä niillä on monia 
rooleja asioiden ajajina, palvel ujen tarjoajina ja avun- tai lainanantajina. Lisäksi ne tuovat 
keskusteluun omia näkemyksiään ja lisäar voa. Säännöllisen vuoropuhelun niiden kanssa on 
oltava jatkuvaa. Tällainen on vuoropuhelu18, jonka komissio käynnisti saavuttaakseen 
konsensuksen edessä olevista haasteista ja  eniten muutosta kaipaavista aloista.  
Tällaiset yhteiset stra tegiat voivat perustua useisiin eri prioriteetteihin, kunhan EU ja 
kumppanimaat sopivat selkeästi kummankin osapuol en vastuualueista ja suoritteista, joita 
voivat olla esimerkiksi seuraavat:  
– Koti- ja ulkomaisten tuottavien ja kestävien sijoitusten edistäminen ja tukeminen  
köyhimmissä kehitysmaissa, erityisesti niissä, jotka eivät hyödy kaupan lisäämisestä eivätkä nykyisellään houkuttele juurikaan sijoituksia. Mahdollisuuksiin kuuluu yksityisten sijoitusten tukeminen kehitysavun mahdollistam illa lisäinvestoinneilla infrastruktuuriin 
(esimerkiksi tuotteiden saamis eksi markkinoille) ja sellaist en hankkeiden tukeminen, joihin 
liittyy yksityisen rahoituksen saantia vaikeuttava riski, mahdollisesti jakamalla rahoitusriskiä eri rahoittajien kesken. Tällaisilla investoinneilla ei pitä isi niinkään pyrkiä 
tukemaan olemassa olevan teollisuustoim innan, kuten kaivosteollisuuden, kehittämistä 
vaan enemmän lisäarvoa tuottavaa toimintaa, kuten kaivostuotannon jatkojalostusta. Sillä 
olisi myös pyrittävä hyödyttämään mahdollisimma n suurta osaa kyseisen maan väestöstä.  
– Pääoman ja kohtuuhintaisen luoton tarjonta
 erityisesti pk-yrityksil le ja mikroyrityksille. 
Sillä on ratkaiseva merkitys paikallisen maatalouden, teollisuuden ja palveluiden kasvun tukemisessa sekä kehitysavun ja mu iden rahoitusvälineiden keskinäisen 
kerrannaisvaikutuksen aikaansaamisessa. Jos ko timaisen rahoituksen s aanti on vaikeaa tai 
mahdotonta, EU voisi tukea enemmän kotimai sen pankkijärjestelmän ja paikallisten 
pääomamarkkinoiden asteittaista kehitystä, jotta koti- ja ulkomaiset sijoittajat voisivat tulla 
mukaan kehitykseen selvästi vaikuttaviin to imiin, joihin ne eivät riskien takia muuten 
osallistuisi. Tämä voitaisiin toteuttaa esim erkiksi yhdennetyllä EU:n rahastolla tai 
mekanismilla, jota EU:n toimielimet ja euroop palaiset kehityspankit ja rahoituslaitokset 
käyttäisivät yhdessä ja hyvin koordinoidusti kehitysmaihin suuntautuvien yksityisten 
sijoitusten edistämiseen. Siitä voitaisiin myöntää tuettuja lainoja ja ta rvittaessa teknistä ja 
taloudellista tukea ja sen avu lla voitaisiin ja kaa riskiä.  
                                                
 
18 Suunnitelmallinen vuoropuhelu kansalaisyhteiskunnan ja paikallisviranomaisten osallistumisesta 
kehitystyöhön käynnis tettiin maaliskuussa 2010 ja se  päättyy toukok uussa 2011.  
https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis/aidco/index.php/Structured_dialogue   
FI 14   FI – Oikeudelliset ja sääntelypuitteet . Sillä, miten helppoa/vaikeaa ja edullista/kallista uuden 
yrityksen, varsinkin pk-yrityksen, perustaminen tai ylläpito on, on suuri merkitys. Tämä ei 
koske ainoastaan alkuvaiheen rekisteröintiä  vaan esimerkiksi myöhempää verotusta, 
korruptiota ja pääomapakoa sekä lupakäytäntö jä. EU:n rahallisella ja teknisellä avulla 
voidaan tukea alaan liittyviä uudistuksia, kun  kumppanimaat sitoutuvat päättäväisesti 
parannusten toteuttamiseen. Niihin liittyy myös  sijoitusten suojelu, läpinäkyvät ja avoimet 
menettelyt yritysten rekister öintiä ja lakkauttamista va rten sekä kohtuuhintaiset ja 
luotettavat järjestelyt sopimu sten laillistamiseksi. Maailmanlaajuisen kysynnän kasvaessa 
yhä tärkeämmäksi muodostuu luonnonvarojen, kuten maan, veden, raaka-aineiden tai 
kalakantojen, hyödyntämiseen, hoito on tai luovutukseen liittyvien oikeuksien hallinnointi. 
Edistyminen näissä asioissa riippuu kuitenkin  suuresti kumppanimaiden päättäväisyydestä. 
– Innovointi : Tieteellisellä ja teknologisella yhteist yöllä ja valmiuksien kehittämisellä sekä 
investoinnilla tietoon, innovaatioihin ja uusiin  tekniikoihin voi olla keskeinen merkitys 
osallistavan kasvun nopeuttamisessa ja  ihmisten nostamisessa köyhyydestä. Yksi 
kehitysmaiden suurimmista haasteista on t unnistaa ja hyödyntää aloja, joilla niillä on 
suhteellista etua, jotta ne kyke nisivät kilpailemaan suurempien nousevan talouden maiden 
kanssa. Tästä syystä maakohtaiset toimenpit eet sellaiseen teknologia n kehittämiseen ja 
siirtoon kannustamiseksi, jota voidaan hyödyntää elinkelpoiseen liiketoimintaan, ovat 
erityisen tärkeitä sijoitusmahdollisuuksien moninkertaistamiseksi. Huomiota olisi 
kiinnitettävä myös monien ke hitysmaiden paikallistalouksien kulttuurisiin ja luoviin 
tuotannonaloihin, joilla voi o lla vaikutusta kasvuun. Innovoinnin tukemisessa voi olla suuri 
merkitys kansainvälisten velvoitteiden mukaisella teollis- ja tekijänoikeuksien suojelulla ja 
täytäntöönpanolla, jossa otetaan huomioon  kehitystaso ja ta rpeet. Tieto- ja 
viestintätekniikka saattaa muuttaa kaikki a yhteiskunnan ja talouden aloja nopeasti ja 
voimakkaasti19. Se parantaa huomattavasti kustannuste hokkuutta tietyillä  aloilla, kuten 
terveydenhuollossa, koulutuksessa, energi a- ja ympäristöasioiden hallinnossa, 
liikennejärjestelmissä, valtionhallinnossa tai kaupan ja rahoituspalvelujen alalla.  
– Ihmisarvoinen työ ja sosiaaliturva: Suuri epätasa-arvoisuus  hidastaa voimakkaasti 
köyhyyden vähentämistä, ja sillä on huomattavan  kielteinen vaikutus talouskasvuun. 
Sosiaaliturva vähentää epätasa-arvoa ja tukee heikoimmassa asemassa olevia ihmisiä, 
jolloin se edistää investointia inhimillis een pääomaan, lisää tuottavuutta, parantaa 
yhteiskunnallista ja poliittista vakautta sekä edistää instituutioiden vakautta. Yhdennetty 
työllisyyttä ja osallistavaa ka svua koskeva poliittinen ohjelma , jossa keskitytään taitoihin, 
tuottavuuteen ja liiketoiminnalle suotuis aan sääntely-ympäristöön, on välttämätön. 
Sosiaalinen yhteenkuuluvuus on keskeinen ta voite EU:n yhteistyössä esimerkiksi 
Latinalaisen Amerikan maiden kanssa, ja sitä  pidetään keskeisenä osallistavan kasvun 
tekijänä. 
Kaikilla näillä aloilla on varmistettava ihmisoik euksien kunnioitus ja sosi aaliset ja ympäristön 
kestävyyttä koskevat normit YK:n Global Compact  -aloitteen ja OECD:n suuntaviivojen 
mukaisesti joko alakohtaisin järjestelyin ja säännöksin (joista ovat esimerkkejä 
metsälainsäädännön soveltamisen valvontaa, metsähallintoa ja puukauppaa koskevat 
sopimukset20, kalastuskumppanuussopimukset, kaivos teollisuuden avoimuutta ajava hanke21 
                                                 
19 Tekniikan ja markkinoiden voimakkaan kehityksen ansiosta kehitysmaissa on nykyään käytössä yli 
kolme miljardia matkapuhelinta. Niissä on myös yli kymmenen kertaa enemmän internetin käyttäjiä kuin vuonna 2000. 
20 http://ec.europa.eu/environment/forests/flegt.htm   
21 http://eiti.org/   
FI 15   FI tai Kimberleyn prosessi22) tai yritysten yhteiskuntavastuun23 ja vastuuvelvollisuuden 
muodossa. Näiden aloitteiden olisi täydennettä vä, ei korvattava, toimia liiketoiminnan 
olosuhteiden parantamiseksi maakohtaisesti sekä autettava sääntelyn ja täytäntöönpanon 
puutteiden korjaamisessa. 
14. Miten ja missä määrin EU:n kehitys avulla olisi tue ttava teollisuuden 
investointihankkeita kehitysmaissa? Miten olisi tasapainotettava kaivos-/energia-
alan kehittäminen ja kaivostuotannon jatkojal ostuksen ja muiden teollisuudenalojen 
edistäminen?  
15. Miten EU voi varmistaa, että tuki talouden kehittämiselle takaa etujen 
oikeudenmukaisen jakautumisen ja parantaa sosiaalisten ja taloudellisten oikeuksien 
suojaa, johon kuuluvat myös keskeisten työnormien täytäntöönpano ja yritysvastuun 
parantaminen?  
16. Mitä toimenpiteitä olisi toteutettava ja miten ne olisi parhaiten eriytettävä, jotta 
kehitysmaita voitaisiin auttaa sellaisten talouden olosuhteiden  luomisessa, jotka 
edistävät liiketoimintaa ja erityisesti pk-yrityksiä? 
17. Mitä toimenpiteitä tai rakenteita o lisi kehitettävä kumppanimaiden sekä 
eurooppalaisten ja kansainvälisten rahoitusl aitosten kanssa tal oudellisen tuen ja 
tarvittaessa edullisen rahoituksen ja r ahoitustakuiden antamiseksi tällaisen kasvun 
tukemiseen? 
18. Mitä välineitä EU vois i käyttää luovuuden, innovoinni n ja teknologian siirron 
edistämiseen ja niiden kestäv ään soveltamiseen kehitysmaissa? 
3.2. Alueellisen yhdentymisen tukeminen ja kehityksen edistäminen 
kaupankäynnillä 
Alueellisen yhdentymisen edistäminen 
Euroopan unioni on onnistunut rakentamaan rauhanomaisen ja vauraan yhteiskunnan ja 
laajentamaan maantieteellistä vaikutusalue ttaan yhdentämällä vähitellen markkinoitaan 
oikeudellisesti, taloudellisesti, rahoituksellises ti, poliittisesti ja verotuksellisesti. Se on 
panostanut infrastruktuuriin – liikenteeseen, tele viestintään ja energiaa n – mikä on antanut 
kaupalle mahdollisuudet kehittymiseen ja kasvuun. EU on havainnut, että kasvu ja kehitys 
alkavat yhdennetyistä ja elinvoimaisista alueellisista markkinoista.  
Kehitysmaat muun muassa Afrikassa, Kaakkois-  ja Itä-Aasiassa se kä Latinalaisessa 
Amerikassa ovat aloittamassa samanlaista prosessia, joka on kuitenkin vielä paljon 
varhaisemmassa vaiheessa. Valtaosa Afrikan kaupasta suuntautuu maanosan ulkopuolelle, 
alueelliset ryhmittymät ovat hajanaisia ja ositta in päällekkäisiä ja alueellisten ryhmittymien 
sisäiset infrastruktuuriyhte ydet ovat puutteellisia.  
Todellista alueellista yhdentym istä enteilevä kehitys on kui tenkin vauhdittunut viime vuosina 
monilla alueilla. Se on keskittynyt pääasiassa  talousasioihin, kuten EU:kin alkuvuosinaan. 
Esimerkiksi Afrikan unioni on kuitenkin viime aikoina ottanut myös merkittäviä poliittisia 
                                                 
22 http://www.kimberleyprocess.com/   
23 http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable- business/corporate-social-responsibility/index_en.htm   
FI 16   FI edistysaskelia rauhaan ja turvallisuuteen li ittyvien rakenteiden ja alueellisen välitystyön 
saralla. 
19. Miten muut alueet voisivat par haiten hyötyä EU:n kokemuksista 
yhdentymispyrkimyksissään? 
Kehityksen edistäminen kaupankäynnillä 
Jotta kehitysmaat saisivat talouden koko poten tiaalinsa käyttöön, niid en on toteutettava 
vaiheittain niiden tarpeisiin mukautettuja maan sisäisiä  uudistuksia sekä kansainvälispoliittisia 
toimenpiteitä. Kehitykseen liittyy yleensä tava roiden ja palveluiden kaupan asteittainen 
vapauttaminen liiketoiminnalle suotuisissa olosuhteissa, millä pyritään helpottamaan yhdentymistä maailmantalouteen sekä ed istämään alueellista yhdentymistä.  
EU:n markkinat ovat kehitysmaille avoimimpia maailmassa. EU ja sen jäsenvaltiot antavat 
merkittävät määrät kauppaa tukevaa kehitysapua. Tämä apu oli suurimmillaan vuonna 2008 – 10,4 miljardia euroa – jolloin se kasvoi edelli svuodesta 3,4 miljardia euroa (48 prosenttia). 
EU on käyttänyt kaupan välineitä aikojen kuluessa tukemaan sekä sosiaalista että taloudellista 
hyvinvointia kehitysmaissa.  
Lähitulevaisuuden keskeisiä tavoitteita ovat johdonmukaisuuden varmistaminen EU:n 
kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön tavoi tteiden välillä, kokonaisvaltaisten kehitystä 
edistävien yhteistyö- ja kauppasopimusten te keminen useiden kehitysmaiden kanssa, kauppaa 
tukevan kehitysavun toteutuksen ja vaikut uksen jatkuva lujitta minen kentällä ja 
synergiamahdollisuuksien kartoittaminen kansalli sten ja alueellisten kauppastrategioiden 
kesken. 
20. Mitä voidaan tehdä EU:n kauppa- ja kehitysyhteistyöpolitiikkojen 
johdonmukaisuuden parantamiseksi?  
21. Miten voidaan parantaa kauppaa tukevan kehitysavun säännöksiä, jotta niiden 
kerrannaisvaikutusten mahdollisuudet tulisivat hyödynnettyä mahdollisimman 
perusteellisesti ja kehitysmaat voisivat laajentaa kestävää ta loudellista toimintaa, 
mikä puolestaan lisäisi kasvua?  
4. K ESTÄVÄ KEHITYS , UUSI MUUTOSVOIMA  
Kehitysmaiden odotetaan olevan yksi tärkeimm istä maailman talouskasvun moottoreista 
tulevina vuosikymmeninä sekä talouksiensa että väestönsä ansios ta. Nopeutetun ja 
laajamittaisen kasvun aikaansaaminen on valta va haaste ympäristön kestävyydelle ja 
ilmastonmuutokseen sopeutumiselle ja sen vaik utusten lieventämiselle, mutta on selvää, että 
tarve ilmastonmuutoksen torjuntatoimiin ei voi estää pyrkimyksiä auttaa maailman 
köyhimpien maiden kansalaisia pois köyhyydestä.  
4.1. Ilmastonmuutos, biologinen monimuotoisuus ja kehitys 
Ilmastonmuutos on yksi tämän vuosisadan suurimmist a kehitysmaihin vaikuttavista haasteista 
ja suurin uhka vuosituhattavo itteiden saavuttamiselle. Ih misten nostaminen köyhyydestä 
edellyttää, että useammille ihmisille varmistetaan energian saanti. Tämä johtaa energiankulutuksen valtavaan kasvuun ja siih en liittyviin kasvihuon ekaasupäästöihin ja 
muihin ympäristövaikutuksiin. Tämän vuoksi sekä meidän kehitysyhteistyö- että 
FI 17   FI ilmastonmuutospolitiikkamme on perustutta va kestävään kehitykseen, jotta voidaan 
varmistaa, että toimet ilmastonmuutoksen torjumiseksi edistävät – eivätkä uhkaa – maailman köyhimpien kasvumahdollisuuksia.  
Kestävään talouteen perustuva kehitys voi ta rjota kehitysmaille monia kasvumahdollisuuksia. 
Tehokkain tapa tämän saavuttamiseen on valta virtaistaa ilmastonmuutos kehitysyhteistyöhön. 
Keskeistä on strateginen lähestymistapa, jossa kehitystoimet tarkistetaan ilmastotavoitteiden perusteella yhdistäen ilmastonmuut osta lievittäviä toimia sopeut ustoimiin ja katastrofiriskiä 
vähentäviin ja ehkäiseviin toimiin; aloitteet, joissa yhdistetään vähän hiilidioksidipäästöjä aiheuttava kehitys strategiseen selviy tymissuunnitelmaan, tarjoavat monia etuja 
kehitysmaissa
24.  
Kestävä kehitys edellyttää strategioita, jotka kattavat talous-, sosiaali- ja 
ympäristökysymykset. Ympäristönäkökulmasta ke stävyys koskee luonnonvarojen (erityisesti 
maan, veden, metsien ja biologisen monimuotoi suuden) hyödyntämistä ja hoitoa. On tärkeää 
yhdistää ilmastonmuutokseen sopeutumisen  prioriteetit ja siirtyminen vähän 
hiilidioksidipäästöjä aiheuttav aan kehitykseen, jotta voidaan va rmistaa kehityksen kestävyys.  
Kehitysmaiden taloudet ovat huomattavan riippuvaisia luonnonvarojen hyödyntämisestä, 
kuten maataloudesta ja raaka-aineista. Toisaalta  tunnustetaan yhä laajemmin, että esimerkiksi 
metsien ja kosteikkoalueiden ekosysteemeillä on tärkeä rooli taloudellisessa tuotannossa, ja ne synnyttävät hyödyllisiä tavara- ja palveluvirto ja. Tämän vuoksi on tärkeää ymmärtää, miten 
riippuvaisia yritykset saattavat olla  biologisesta monimuotoisuudesta ja 
ekosysteemipalveluista, ja tarkastella, mikä vaikutus biologi sen monimuotoisuuden 
menetyksellä olisi kaiken kaikkiaan mahdo llisuuksiin kehittää uusia tuotteita ja uutta 
teknologiaa ja luoda uusia työpaikkoja. Ekos ysteemien ja biologisen monimuotoisuuden 
taloudellisista näkökohdista on teht y tutkimus, jossa tuotiin tätä haastetta esiin määrittämällä 
taloudellinen arvo monenlai sille luonnon tarjoamille palvel uille, joilla ei aiemmin 
tavanomaisissa talousma lleissa ollut hintaa. 
Luonnon ekosysteemien hyödyntämistä hiilinieluina ja  sopeutumisen resurssina pidetään yhä 
laajemmin välttämättömänä, tehokkaana ja s uhteellisen edullisena ilmastoratkaisuna. 
Maankäytön hallintaan tarvitaan  erilaisia strategioita, jotta maankäytön muutoksista syntyviä 
hiilidioksidipäästöjä saadaan vähennettyä ja ilmastonmuutokseen sopeutumiselle elintärkeät ekosysteemipalvelut säilyvät. Erityisesti suojelua lueilla on erittäin suuri merkitys kansallisissa 
toimissa, joilla hillitään ilmas tonmuutosta ja sopeudutaan sen se urauksiin, joten suojelutason 
nostaminen sekä alueiden laaj entaminen ja niiden hoidon parantaminen ovat ratkaisevan 
tärkeitä.  
Ilmastonäkökohtien valtavirtaista misella ja yhdentämisellä ke hitysyhteistyöpolitiikkaan on 
taloudellisia seurauksia. EU lupasi Kööpenhaminan konferen ssissa vuosille 2010–2012 7,2 
miljardia euroa nopeasti saatavaa rahoitusta lievitys- ja sopeuttamistoimiin esimerkiksi katastrofiriskin pienentämiseen ja katast rofien ehkäisyyn niille  alttiissa maissa. 
Teollisuusmaat sitoutuivat myös tavoittees een kerätä vuoteen 2020 saakka yhdessä vuosittain 
100 miljardia Yhdysvaltain dollari a eri lähteistä, myös vaihtoehtoisista lähteistä, jos 
kehitysmaat toteuttavat järkeviä lievittäviä toimia ja raportoivat avoimesti kasvihuonekaasupäästöistään. Rahoituksen tasap uolisen jaon sopeutum iseen ja lievittäviin 
toimiin pitäisi osaltaan para ntaa kehitysmaiden talouksien ke stokykyä ilmastonmuutoksessa ja 
                                                
 
24 Kuten vuonna 2010 laaditussa Afrikan edistymiskertomuksessa todetaan, Afrikan maiden on 
tarkistettava kehitysstrategioidensa ilmastovaikutusten kestävyys. 
FI 18   FI tukea siirtymää vähän hiilidioksip äästöjä aiheuttavaan kehitykseen25. Vaikka 
sopeuttamistoimia rahoitetaan jatkossakin pä äasiassa avustuksilla ja niillä pyritään 
ensisijaisesti auttamaan kehitysmaita kansa llisten sopeutumissuunnitelmien laatimisessa, 
myös ilmastonmuutosta lievittäviin toim iin tarvitaan pehmeäehtoisia lainoja ja 
yhteisrahoitusta yksityissektorilt a. Ilmastotoimien ja kehitys yhteistyön rahoituksessa olisikin 
keskityttävä parantamaan yhteiskunnan kaikkien  tasojen valmiuksia houkutella sijoituksia 
vähäpäästöiseen tekniikkaan ja  kestäviin maankäyttötapoihin. Biologista monimuotoisuutta 
koskevan yleissopimuksen sopimuspuolet ol ivat lokakuussa 2010 Nagoyassa järjestetyssä 
konferenssissa yksimielisiä tarpeesta hankkia resursseja biologisen monimuotoisuuden 
tukemiseen ja etenkin kehitysmaiden auttamiseen tilaisuudessa hyväksytyn uuden, 
kymmenvuotisen strategisen s uunnitelman täytäntöönpanossa. 
22. Koska ilmastonmuutos, biologinen monimuot oisuus ja kehitys liittyvät läheisesti 
toisiinsa ja koska ilmastonmuutokseen liittyvä rahoitus ja markkinat tarjoavat 
uudenlaisia mahdollisuuksia, miten ilmas tonmuutokseen sopeutumisen ja 
katastrofiriskin vähentämisen valtavirta istamista EU:n kehity syhteistyöpolitiikkaan 
olisi parannettava, jotta talouksien  selviytymiskykyä ja kestävyyttä 
ilmastonmuutoksessa sekä metsien ja biologisen monimuotoisuuden suojelua 
voitaisiin parantaa?  
4.2. Energia ja kehitys 
Monista kestävän kehityksen haasteista kestävän energian saanti kaikille on keskeinen 
kysymys. Energian saatavuuden yleistyminen on edellytys useimpien vuosituhattavoitteiden 
saavuttamiselle. Luotettavan ja vakaasti hinnoitellun energian, etenkin sähkön, saanti on 
köyhyyden poistamisen veturi. Sillä on ratkaiseva merkitys terveydenhuollossa, koulutuksessa, maataloudessa ja talouskehitykse ssä. Tämä haaste vaat ii innovatiivisia 
ratkaisuja. Pyrkimys varmistaa kehitys- ja kehitysyhteistyöstrategioiden myönteiset tai 
haitattomat ilmastovaikutukset ja investoida  kestävään kehitykseen voi johtaa moniin 
mahdollisuuksiin.  
Esimerkiksi Saharan eteläpuolis essa Afrikassa alle 30 prosen ttia väestöstä on sähköverkon 
ulottuvilla. Nekään, joilla yhteys on, eivät voi  luottaa tasaiseen energian saatavuuteen, sillä 
sähkökatkoja esiintyy usein ja ne saattavat olla  pitkiä. Monet muut kehitysmaat ovat samassa 
tilanteessa, ja tällä on  valtavat seuraukset sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen sekä 
varsinkin vuosituhattavoitteiden saavuttamismahdollisuuksien kannalta. 
Öljyn hinta on vaihdellut viime vuosikymmenten aikana huomattava sti. Tällä on ollut valtava 
vaikutus epävakaisiin ja kehittyviin talouksiin, varsinkin jos ne ovat pitkälti öljystä riippuvaisia, ja sitäkin enemmän, jos polttoainett a käyttävillä generaatto reilla on tärkeä asema 
muun muassa luotettavien sähkönlähteiden  puuttuessa. Luotettavan sähkönsaannin puute 
aiheuttaa myös sen, että ruuanvalm istuksen polttoaineena on käyt ettävä hiiltä, mikä aiheuttaa 
mittavia terveysongelmia ja tuhoaa metsiä. 
Monet kehitysmaat sijaitsevat kuitenkin alue illa, jotka ovat luonnonvaro jensa (vesi, aurinko) 
ansiosta ihanteellisia uusiutuvan energian, kuten vesi- ja tuuliv oiman, aurinkosähkön ja 
                                                
 
25 UNFCCC:n puitteissa tehdään tällä hetkellä työtä metsäalueiden päästöjen vähentämiseksi. Työ on 
erittäin merkittävää, etenkin kun siihen yhdistetään muita kumppanimaiden metsähallintoa parantavia 
toimia kuten metsälainsäädännön soveltamisen val vontaa, metsähallintoa ja puukauppaa koskevia 
aloitteita. 
FI 19   FI aurinkolämmön, kehittämiseen. Li säksi jos energiainfrastrukt uuri puuttuu mutta uusiutuvia 
ratkaisuja voidaan ottaa käyttöön verkon ulkopuolella, yleiset kustannukset pienenevät. 
Kehitysmaissa voidaan monin paikoin jättää kokonainen energiateknologiasukupolvi välistä 
investoimalla paikalliseen, kilpailukykyiseen  uusiutuvaan energiaan. Myös energian 
hyötysuhde paranisi merkittävästi , kun käyttöön otetta isiin nykyaikaisia en ergian tuotannon ja 
jakelun ratkaisuja. Nykytekniikalla voidaan merkittävästi vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 
ja parantaa paikallisia ympärist öoloja. Euroopalla on tässä tärkeä rooli osaamisen tarjoajana. 
Siellä, missä infrastruktuuri on olemassa, energian saatavuutta voidaan laajentaa nykyaikaistamalla sitä ja yhdistämällä sen osia.  
Yhdistämällä EU:n kehitysyhteistyövaroja ja  edellä mainittua Kööpenhaminassa päätettyä 
nopeasti saatavaa rahoitusta uusiutuvan sä hköntuotannon investointien edistämiseen 
kehitysmaissa suuret edistysaskeleet ovat ma hdollisia kestävän energian tuottamiseksi 
maailman köyhimmissä maissa. Uusiutuvan energian  kehittäminen näissä maissa ja etenkin 
vähiten kehittyneissä maissa ta rjoaa hyvin merkittävän lisäedun n iiden kehitykselle, sillä se 
vähentää niiden riippuvuutta öljystä ja sen hinnan voimakkaasta vaihtelusta.  
EU on ainutlaatuisen hyvässä asemassa antamaan  tässä apua. Se on uusiutuvaan energiaan 
liittyvän tekniikan johtava tu ottaja. Euroopalla on eniten kokemusta oikeudellisista ja 
hallinnollisista toimenpiteistä , joita uusiutuvaan energiaan investointi edellyttää, muun 
muassa siksi, että se on maailman ainoa alue, jolla on kaikkia jäsenvaltioita oikeudellisesti sitovat tavoitteet. EU on sitout unut tuottamaan 20 prosenttia tarvitsemastaan energiasta 
uusiutuvin keinoin vuoteen 2020 mennessä. 
Energiainvestoinnit eivät sinänsä edellytä suurta  kehitysapurahoitusta. Tämä on tärkeää, sillä 
yksin kehitysyhteistyörahoituksella ei ikinä pys tyttäisi tekemään satojen miljardien eurojen 
investointeja, joita tarvitaan kestävän sähkön saamiseksi kaiki lle kansalaisille. Tällaisista 
investoinneista voidaan periaatteessa saada kannattavia. Tällä sektorilla pitäisikin olla tavanomaista helpompaa saada yhdistettyä EU:n varoihin rahoitusta muilta avunantajilta ja 
rahoituslaitoksilta sekä yksityissektorilta. 
Olisikin harkittava, olisiko EU:n  ja kehitysmaiden ja/tai niiden alueellisten ryhmien tehtävä 
nykyisten kumppanuuksien puitteissa yhteist yötä konkreettisten yhteisten ohjelmien 
perustamiseksi kestävän energian saamiseksi vä hitellen kaikkien kansal aisten ulottuville.  
Tällaisissa ohjelmissa, joissa olisi mukana EU:n kehitysyhteistyörahoitusta ja 
ilmastonmuutokseen liittyvää rahoitusta, EU ja kehitysmaat, energi ateollisuus ja EU:n 
rahoituslaitokset, voitaisiin pyrkiä laatimaan ai kataulu yhteisille toimille. Niihin voitaisiin 
myös sisällyttää matalan tulotason maissa tote utettavia uudistuksia, jotk a koskevat sijoitusten 
suojaa, verotusta ja alueellist a energia-alan yhteistyötä. Peru stana olisi käytettävä nykyisiä 
energiakumppanuustoimia kuten EU:n ja Afri kan energiakumppanuutta. Toimet uusiutuvan 
energian alalla voivat olla merkittävä osa kehity smaiden energiatarpeiden ratkaisua, mutta ne 
on kytkettävä saumattomasti yhteen laajemma n energiapolitiikan kanssa, joka kattaa 
esimerkiksi energiatehokkuuden, energiaverkot ja -infrastruktuurin, ja  jolla varmistetaan 
muiden, perinteisempien energialähteiden te hokkuus ja kehittämine n. EU:n ulkopuolisten 
avunantajien ja kansainvälisten instituutioiden  pitäisi voida osalli stua yhteistyöhön, jossa 
voitaisiin keskittyä muun muassa seuraaviin osatekijöihin: 
• rahoitus
: Uusiutuvan energian hankkei siin oli vaikea saada hiljattain koetun finanssikriisin 
aikaan kaupallista rahoitusta EU:ssa, jossa  on vakaat ja uusiutuvalle energialle 
myötämieliset hallinnolliset ja oikeudelliset puitteet. Rahoituksen saanti riskialttiimmille 
FI 20   FI hankkeille kehitysmaissa, joissa tällaisia halli nnollisia ja oikeudellisia puitteita ei ole, on 
lähes mahdotonta. 
• vakaa sääntely ja hallinto : Vaikka tarvittavat rahoitusvälineet olisivat olemassa, 
investointeja ei tehdä, jos olos uhteet eivät ole riittävän va kaat ja ennakoitavat, jotta 
yksityiset yritykset voivat ja uskaltavat sijoittaa näihin hankkeisiin. Tämä koskee 
energiaverkkoon liittyviä kysymyksiä, verotusta, yhtiöoikeutta, suunnittelua koskevia sääntöjä jne. Se edellyttää myös lainsääd äntöä, joka sallii avoimen kilpailun sähkön 
kuluttajamarkkinoilla, sekä selkeitä, oike udenmukaisia ja tehokkaita sääntöjä, joilla 
varmistetaan kulujen kattam inen ja kuluttajansuoja.  
• tekninen osaaminen ja koulutus
: Tekninen koulutus on ke hitysmaissa monin paikoin 
puutteellista tai sitä ei ole tarjolla lainka an. Uusiutuvan energian  koko potentiaali jää 
hyödyntämättä ilman koulutettua työvoimaa sähk öinsinööreistä käsityöl äisiin. Tämän alan 
kehittämisen keskeinen hyöty on työpaikkojen  luominen, mutta koulutus ja osaaminen 
vaativat todellista panostusta. 
• alueelliset markkinat : Monissa tapauksissa (etenkin suurempien vesivoimahankkeiden 
yhteydessä) on tärkeää, että sähköä voidaan myydä  rajojen yli. Tämä edellyttää selkeitä 
alueellisia sopimuksia ja vakaata sääntelyä. 
23. Miten EU voi parhaiten tukea kehitysm aiden pyrkimyksiä huo lehtia kaikkien 
kansalaistensa kestävästä energiansaannista? Mi kä rooli voisi olla  esimerkiksi EU:n 
ja Afrikan yhteisohjelmalla, jolla pyrittäisiin asteittain kestävään sähköntuotantoon 
kaikille kansalaisille kehitysyhteistyövaro ja, ilmastonmuutokseen liittyvää rahoitusta 
sekä kehitysrahoituslaitosten my öntämiä lainoja yhdistäen?  
5. M AATALOUS JA RUOKATURVA  
Ruokaturva on keskeinen haaste maaseutu- ja kaupunkiväestölle monissa kehitysmaissa, 
joissa 75 prosenttia väestöstä on riippuva isia maataloudesta. On arvioitu, että 
maataloustuotannon on kasvettava 70 prosenttia, jotta sillä voidaan ruokkia maapallon väestö, 
jonka YK arvioi kasvavan 9 miljardiin vuot een 2050 mennessä. Nälkä vaikuttaa ihmisten 
kehitykseen, yhteiskunnalliseen ja poliittis een vakauteen ja mahdollisuuksiin saavuttaa 
vuosituhattavoitteet. Viime aikojen hintakehitys maailman elintarvikemarkkinoilla on tuonut 
esiin haasteen, joka korostuu erityisesti elintarvikkeita tuovi ssa kehitysmaissa.  
Kehitys ja ruokaturva ovat toisistaan riippuv aisia. Kokemus on osoitta nut, että maatalouden 
uudistaminen ja kyky ruokkia maan väestö on edellytys muulle kehitykselle ja köyhyyden 
vähentämiselle. Suurin osa maailman köyhist ä ja nälkäisistä elää maaseudulla, jossa 
maatalous on tärkein elinkeino. Näillä alueil la harjoitetaan pääas iassa pienviljelyä. 
Esimerkiksi Afrikassa pienviljelijät tuottava t noin 80 prosenttia maanosassa kulutetusta 
ruuasta. Maataloudella on kuite nkin myös potentiaalia edistä ä laajempaa tulojen kasvua. 
Maatalouden tuottama BKT:n kasvu vähe ntää neljä kertaa tehokkaammin köyhyyttä 
kehitysmaissa kuin minkään muun alan tuottama kasvu26. Jos panostetaan elintarvikkeiden 
turvallisuuteen noudattamalla terveys- ja kasv insuojelunormeja, ruokaturva ja ihmisten 
terveys kohenevat edelleen. Biologise n monimuotoisuuden suojelulla ja 
                                                 
26 http://www.ifad.org/hfs/   
FI 21   FI ekosysteemipalveluilla on myös keskeinen merk itys, kun pyritään kest ävään maatalouteen ja 
riittävään ravintopitoisuuteen. Maataloudella on tärkeitä kyt köksiä muihin aloihin, ja sen 
kasvulla on kerrannaisvaikutuksia koko taloudessa. Hyvi n hallittu maatalous on lisäksi tärkeä 
tekijä ympäristöongelmien, kuten metsien hävi ämisen, maaperän köyhtymisen, vedenpuutteen 
ja ilmastonmuutoksen, lievittämisessä. Jos vähän hiilidioksidipäästöjä aiheuttavaa maataloustuotantoa saadaan lisättyä, monien luotettavien tuotanto alueiden olemassaolo 
vakauttaa maailmanmarkkinahintoja. 
EU:n yhteinen aloite, jolla pyritään hyödyntäm ään mahdollisuuksia investoida osallistavaan, 
tehostettuun ja ekologisesti kestävään maatalou teen voi hyödyttää kaikkia: saadaan aikaan 
vihreää kasvua, tuotetaan vähemmän päästö jä ja lisätään yhte iskunnallista vakautta
27. Jotta 
tässä voitaisiin onnistua, tuotanto olisi nähtäv ä osana arvoketjua, johon kuuluvat myös riittävä 
rahoitus, jalostusmahdollisuudet ja markkinat. Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksilla voi olla tässä merkittävä rooli. 
Tavoite varmistaa EU:n yhteistyön suuri va ikutus on erityisen tä rkeä maatalouden ja 
ruokaturvan alalla. Kokemusten perusteella tätä  haastetta on käsiteltäv ä kokonaisvaltaisesti ja 
otettava huomioon koko arvoketju: tutkimus ja maanviljelijöiden koulutuksen parantaminen, maan saatavuus, soveltuvat lannoit teet, kastelumenetelmät, kuljetu s markkinoille, varastointi, 
rahoitus, pankki- ja vakuutuspalvelut sekä jalostusmahdollisuudet. Tutkimuksella ja 
innovoinnilla voi olla keskeinen rooli siirryttäessä uuteen vaiheeseen elintarviketuotannon 
tehostamiseksi, jos ne perustuvat kysyntään ja ovat osallistavia ja avunsaajien tarpeiden ja 
prioriteettien mukaisia. EU:lla on runsaast i asiantuntemusta kestävästä maataloudesta 
erilaisissa olosuhteissa sekä laajat verkot kehitysmaihin. 
EU:n olisi tämän vuoksi testatta va maatalouden ja ruokaturv an yhteydessä valmiuksiaan 
merkittävästi vaikuttavaan yhteistyöhön ja osalli stavan ja vihreän kasvun edistämiseen ja 
keskityttävä varmistamaan, että apua myönnettäe ssä tarkastellaan koko tuotantoketjua. Tässä 
voitaisiin käyttää koko ketjuun keskittyviä EU -ohjelmia tai parempaa ja läheisempää 
yhteistyötä kumppanimaiden ja muiden avunantajien kanssa. Yhteistyössä, jota tehdään 
kumppaneina EU:n ulkopuolisten avunantajien ja kansainvälisten instituutioiden kanssa, voitaisiin keskittyä muun muassa kysyntään pe rustuvaan tutkimukseen ja innovointiin, eri 
alojen ja arvoketjujen hallintaan, alueellis een maatalouteen ja elintarvikemarkkinoihin. 
Tässä kokonaisvaltaisessa maatal outta ja ruokaturva a koskevassa lähestymistavassa olisi 
otettava huomioon myös ravitsemukselliset se ikat. Tuoreet tutkimukset osoittavat, että 
aliravitsemus estää kehitystä ja jarruttaa talouska svua, sillä se voi alentaa BKT:tä jopa kolme 
prosenttia. Aliravitsemus on suurin laps ikuolleisuuden syy, ja se voi vaikuttaa 
peruuttamattomasti eloonjääneiden henkiseen ja fyysiseen kehitykseen. Ravintotilanteen 
korjaamisella on kerrannaisvaikutus vuosituhattavoitteiden saavuttamiseen. 
Myös kalataloustuotteilla voi ol la suuri merkitys sekä ruokaturvan yleisessä kohentamisessa 
että ravintotilanteen korjaamisessa. Onkin EU:n ja kehitysmaiden yhteisten etujen mukaista 
edistää kalastuksen kestävyyttä ja tehokkaita järjestelmiä sen se uraamiseksi ja valvomiseksi 
sekä kehittää kestävää vesiviljelyä. Kala stuskumppanuussopimukset ja alueelliset 
kalatalouden hallintoelim et ovat tässä tärkeitä. 
                                                
 
27 Ks. tiedonanto ”EU:n poliittinen toimintakehys kehitysmaiden auttamiseksi selviämään 
elintarviketurvaan liittyvistä haasteista” - KOM(2010) 127 – ja siihen liittyvät neuvoston päätelmät 
10.5.2010 seuraavalla sivulla: 
http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms _data/docs/pressdata/EN/foraff/114357.pdf   
FI 22   FI 24. Miten EU:n kehitysyhteis työpolitiikalla voidaan par haiten auttaa ruokaturvan 
parantamisessa huolehtien samalla ympäristöas ioista? Millä toimintapolitiikoilla ja 
ohjelmilla voidaan parhaiten kannustaa pi entilallisia ja yksityissektoria 
investoimaan maa- ja kalatalouteen?  
25. Mihin strategisiin aloihin EU:n olisi panostettava erityisesti Afrikassa? Miten EU 
voi edistää maatalousekologisia lähest ymistapoja maanviljel yyn ja maatalouden 
tehostamiseen kestävällä tavalla sekä kes tävään kalastukseen ja vesiviljelyyn?  
26. Miten EU:n olisi tuettava  aliravitsemuksen torjuntaa? 
6. P ÄÄTELMÄT  
Komissio on sitoutunut jatkamaan EU:n keh itysyhteistyöpolitiikan ja meno-ohjelmien 
nykyaikaistamista siten, että parannetaan lisäarvo a ja saadaan enemmän vastinetta ja tuloksia. 
Komissio laatii myöhemmin tähän vihreään kirjaan saatujen vast austen perusteella 
tiedonannon, jossa se käsittelee EU:n kehitysyhteistyön nykyaikai stamista ja jossa muun 
muassa otetaan kantaa siihen, onko kehityspolitiikkaa koskevaa eurooppalaista konsensusta aiheellista tarkistaa.