Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Laajentumisen vaikutukset EMUun"

(2003/C 61/12)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 1. maaliskuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Laajentumisen vaikutukset EMUun".

Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 3. syyskuuta 2002. Esittelijä oli Bruno Vever.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18. ja 19. syyskuuta 2002 pitämässään 393. täysistunnossa (syyskuun 19. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 42 ääntä puolesta ja 1 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä.

1. Tiivistelmä

1.1. Euroopan unionin kahden merkittävimmän muutoksen eli EMUn ja laajentumisen on tarkoitus täydentää toisiaan ja ne muodostavat yhdessä uusia haasteita. Totutteluvaihetta varten tulisi laatia yhteinen kokonaisvaltainen strategia, jossa otetaan huomioon sekä taloudelliset että sosiaaliset haasteet.

1.2. Komitea korostaa, että ehdokasvaltioiden tehokas valmistautuminen EMUun tarkoittaa kaikkien valmistelevien vaiheiden asianmukaista toteuttamista ja sen varmistamista, että Maastrichtin kriteerit täytetään kestävästi, mikä tarkoittaa nojautumista ensi sijassa Kööpenhaminan kriteereihin eli terveeseen ja kilpailukykyiseen talouteen ja koko yhteisön säännöstön noudattamiseen. Tämän vuoksi on tarpeen edistää vuoropuhelua edustavien ja tehokkaiden työmarkkinaosapuolten järjestöjen ja muiden talous- ja yhteiskuntaelämän etujärjestöjen kanssa.

1.3. Komitea katsoo näin ollen, että EMUn laajentumisen on tapahduttava erittäin kurinalaisesti, ja jokaisen ehdokasvaltion ansiot on arvioitava tiukasti ennen liittymistä, jotta sille ei koidu rakenteellisia vaikeuksia eikä euron sisäinen ja ulkoinen tasapaino vaarannu.

1.4. Jotta uuden jäsenvaltion liittymisprosessi EMUun ei viivästyisi liikaa, komitea toistaa suosituksensa, että liittyminen ERM II -valuuttakurssimekanismiin tapahtuisi heti ehdokasvaltion liittyessä Euroopan unioniin.

1.5. Komitea toivoo, että menettelyistä Euroopan keskuspankin johtavien elinten tehokkaaksi sopeuttamiseksi laajentumiseen päätetään yhdessä liittymisneuvottelujen loppuunsaattamisen kanssa, jottei niitä koskevia päätöksiä tarvitse lykätä myöhempään ajankohtaan.

1.6. Komitea korostaa tarvetta vahvistaa euro-ryhmän omia varoja, koska euroalueeseen kuulumattomien jäsenvaltioiden määrä neuvostossa kasvaa lähitulevaisuudessa huomattavasti.

1.7. Komitea huomauttaa budjettisiirtoihin liittyvistä ongelmista laajentuneessa EMUssa. Tämän vuoksi monilla yhteisön politiikan aloilla (esim. maatalouspolitiikka, aluepolitiikka) parhaillaan käynnissä olevat uudistukset on huolellisesti sovitettava kokonaisvaltaisesti ja pyrittävä vahvistamaan EU:n omia varoja vuoden 2006 jälkeen.

1.8. Komitea kehottaa tarkkailemaan EMUn laajentumisen vaikutuksia Euroopan unionia lähellä oleviin talouksiin.

1.9. Komitea kehottaa Euroopan tulevaisuutta käsittelevää valmistelukuntaa pohtimaan EMUn laajenemista koskevia kysymyksiä (esim. institutionaaliset haasteet, läheisyysperiaatteen toteuttaminen, yhteistyömuodot) ja esittämään päätelmissään myös niitä koskevia huomioita.

2. Alustavat huomiot

2.1. EMU ja laajentuminen aiheuttavat molemmat suuria muutoksia, jotka vaikuttavat voimakkaasti Euroopan unionin kehitykseen tulevina vuosina. Hyvin johdettuina ne molemmat vahvistavat Euroopan unionia. Kokonaisuutena ottaen ne vaikuttavat luonnollisesti toisiinsa ja mutkistanevat siten useita tekijöitä. Lopulta ne kuitenkin pikemminkin täydentävät toisiaan kuin asettuvat vastakkain. Kaikki riippuu Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden kyvystä sopeutua uusiin vaatimuksiin ja vapauttaa tarvittavia synergioita.

2.2. Koska laajentuminen vaikuttaa mitä todennäköisimmin keskipakovoiman tavoin ja asettaa Euroopan unionin yhtenäisyyden koetukselle, EMUn keskeisin rooli on toimia rakentavana ja rauhoittavana keskihakuvoimana ja vahvistaa yhtenäisyyttä terveellä ja vakaalla perustalla myös niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät kuulu euroalueeseen, mutta joiden toivotaan siihen liittyvän.

2.3. Laajentuminen tarjoaa jo itsessään EMUlle uusia kehitysmahdollisuuksia, kun pyrkimyksenä on euroalueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden määrän asteittainen kaksinkertaistaminen (Puolan, Unkarin, Tsekin tasavallan, Slovakian, Viron, Liettuan, Latvian, Slovenian, Kyproksen, Maltan, Romanian ja Bulgarian liittyessä euroalueeseen; näihin on vielä lisättävä Turkki, jonka kanssa liittymisneuvotteluita ei vielä ole aloitettu). Näille tuleville jäsenvaltioille euro tuo mukanaan useita uusia taloudellisia etuja ja auttaa houkuttelemaan investointeja, voimistamaan rahoitusmarkkinoita ja turvaamaan kauppavaihdon. Laajentuminen parantaa kuitenkin myös poliittista turvallisuutta koko EU:ssa. Laajentuneesta EU:sta tulee maailmantalouden tärkeä alue, joka perustuu oikeusvaltion ja oikeusvarmuuden periaatteille. Se, vahvistaako vai heikentääkö euroalueen laajentuminen euron painoarvoa ja kansainvälistä painoarvoa, erityisesti suhteessa dollariin, riippuu tavasta, miten se otetaan käyttöön ja omaksutaan. Lisäksi siihen vaikuttaa mahdollinen kehitys niiden kolmen EU:n jäsenvaltion suhteen, jotka tällä hetkellä ovat euroalueen ulkopuolella (Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska ja Ruotsi).

2.4. Laajentuminen asettaa luonnollisesti EMUlle uusia haasteita. Aluksi uusien jäsenvaltioiden liittyminen Euroopan unioniin muuttaa voimakkaasti euroalueen ja ei-euroalueen välistä yhteiseloa, kun jälkimmäiseen kuuluvien maiden määrä kasvaa suuremmaksi. Kun nykyisessä 15 jäsenvaltion EU:ssa euroalueeseen kuuluvien 12 jäsenvaltion rinnalla on 3 euroalueen ulkopuolella olevaa jäsenvaltiota, 25 jäsenvaltion EU:ssa euroalueeseen kuulumattomia jäsenvaltioita on peräti 13. Sen jälkeen, sitä mukaa kuin uudet jäsenvaltiot liittyvät euroalueeseen, EMU on itse uudessa tilanteessa, kun sisäinen monimuotoisuus lisääntyy (ehdokasvaltioiden BKT on vain noin 6 prosenttia euroalueen nykyisten 12 jäsenvaltion BKT:sta). Talous- ja finanssipolitiikan koordinointi ja valvonta käy näin entistäkin monimutkaisemmaksi.

2.5. Komitea painottaa siis tarvetta laatia kokonaisvaltainen strategia, jonka avulla valmistaudutaan laajentumisen ja EMUn välisen vuorovaikutuksen hallintaan. Strategian on oltava yhteinen sopimusluonteinen poliittinen strategia, joka auttaa

- Euroopan tulevaisuutta käsittelevää valmistelukuntaa toimielinten uudistamisen ja toimivaltuuksien uudelleenjaon toteuttamisessa (kaikki hakijavaltiot sopivalla tavalla huomioon ottaen),

- EU:n jäsenvaltioita ja toimielimiä EMUn poliittisessa hallinnoinnissa,

- taloudellisia toimijoita, työmarkkinaosapuolia ja muita järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan toimijoita, joiden on harjoitettava kaikkia autonomisia oikeuksiaan vastuuntuntoisesti ja kumppanuuteen perustuvaa sopimusoikeudellista lähestymistapaa soveltaen, EMUn taloudellisen ja sosiaalisen perustan vakauttamisessa.

2.6. Strategiassa tulisi keskittyä kahteen olennaiseen kysymykseen, jotka ovat

2.6.1. toisaalta hakijavaltioiden tehokas valmistaminen EMUun, joka merkitsee sitä, että kaikkien hakijavaltioiden kanssa sovitaan ja toteutetaan maan tilanteeseen mukautettu strategia EMUun liittymiseksi.

2.6.2. toisaalta EMUn onnistunut mukauttaminen laajentuneeseen Eurooppaan, joka merkitsee sitä, että jo nyt mietitään kokonaisvaltaista ohjelmaa, joka käsittää kaikki tulevat jäsenvaltiot.

3. Hakijavaltioiden tehokas valmistaminen EMUun

3.1. Oikeudelliset ja poliittiset näkökohdat

3.1.1. Amsterdamin sopimuksessa ja hakijavaltioiden liittymistä edeltävissä sitoumuksissa on tähdennetty, etteivät hakijavaltiot voi käyttää hyväkseen minkäänlaista poliittista poisjäänti- eli "opt out" -erivapautta, joka on myönnetty poikkeuksellisesti Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Tanskalle. Vaikka on ilmeistä, että uudet jäsenvaltiot eivät voi liittyä EMUun heti Euroopan unioniin liittymisen jälkeen, niiden täytyy kuitenkin tehdä kaikkensa, valmisteleviin sääntöihin mukautumalla, voidakseen liittyä EMUun viipymättä. Komitea on tyytyväinen tähän EU:n ja jäsenvaltioiden luomaan varmaan siteeseen, joka osoittaa jäsenvaltioiden halua liittyä EMUun heti, kun ne täyttävät kaikki vaaditut kriteerit.

3.1.2. Hakijavaltioiden liittymisprosessi EMUun käsittää neljä vaihetta:

3.1.2.1. Jo nykyisessä liittymistä edeltävässä vaiheessa hakijavaltioiden on sitouduttava yhteisön säännöstön omaksumiseen myös keskeisillä EMUun liittyvillä alueilla. Tämä tarkoittaa erityisesti pääomaliikkeiden vapauttamista, luopumista kaikista valtion erityisoikeuksista julkisen sektorin rahoituksessa sekä maiden keskuspankin riippumattomuuden takaamista.

3.1.2.2. Euroopan unioniin liittymisestään lähtien uusien jäsenvaltioiden on noudatettava useita yhteisön taloudellisia sääntöjä, vaikka ne eivät vielä tässä vaiheessa voisikaan liittyä EMUun. Hakijavaltioiden on siis hyväksyttävä EMUn tavoitteet, ymmärrettävä, että niiden valuutta- ja talouspolitiikat kuuluvat tästedes EU:n yhteisen edun piiriin, ehkäistävä liiallisten alijäämien muodostumista, hyväksyttävä vakaus- ja kasvusopimus ja edistyttävä Maastrichtin sopimuksen kriteereiden noudattamisessa. Eurooppa-neuvoston syyskokouksessa arvioidaan vuosittain, miten hakijavaltiot, kuten kaikki jäsenvaltiotkin, ovat noudattaneet talouspolitiikan yleislinjoja ja työllisyyden suuntaviivoja. Eurooppa-neuvoston kevätkokouksessa arvioidaan lisäksi, miten hakijavaltiot ovat toteuttaneet Lissabonissa sovitut taloudelliset, sosiaaliset ja hallinnolliset uudistukset (ks. koulutusta, innovaatiota, työmarkkinoita, sosiaaliturvaa, julkista alaa jne. koskevat politiikat).

3.1.2.3. Toinen pakollinen edeltävä vaihe, jota voi verrata Tanskan nykyiseen tilanteeseen EU:ssa, on hakijavaltioiden osallistuminen valuuttakurssimekanismiin ERM2-järjestelmän mukaisesti. Valtion on osallistuttava ERM2-järjestelmään vähintään kahden vuoden ajan, ennen kuin se voi liittyä EMUun.

3.1.2.4. EMUun liittymisen viimeisessä vaiheessa neuvoston on annettava jokaisen uuden osallistujavaltion kohdalla komission ehdotuksesta yksityiskohtainen päätös, jossa arvioidaan valtion taloudellinen tilanne ja erityisesti, kuinka valtio on täyttänyt seuraavat Maastrichtin kriteerit:

- rahanarvon alenemisaste saa ylittää enintään 1,5 prosenttiyksiköllä kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion keskimääräisen inflaatioasteen,

- pitkäaikainen korko saa ylittää enintään kahdella prosenttiyksiköllä kolmen inflaatiotasoltaan alhaisimman jäsenvaltion keskimääräisen korkotason,

- julkistalouden alijäämä suhteessa bruttokansantuotteeseen on alle 3 prosenttia tai lähellä sitä,

- julkisen talouden kokonaisvelka ei saa ylittää 60:tä prosenttia bruttokansantuotteesta, paitsi jos julkinen talous yrittää velkaa kaventaen saavuttaa tämän tason,

- kansallisen valuutan kurssin on pysyttävä + tai - 2,25 prosentin vaihteluvälin rajoissa suhteessa euroon.

Lisäksi jäsenvaltioiden keskuspankeilla on oltava asema, joka takaa niiden riippumattomuuden suhteessa kansallisvaltioihin. Keskuspankkien on pyrittävä toteuttamaan hintavakautta koskeva tavoite EU:n perustamissopimuksen 2 artiklassa asetetut tavoitteet huomioon ottaen.

3.2. Taloudelliset ja sosiaaliset vaatimukset

3.2.1. Kuten perustamissopimukseen ja Eurooppa-neuvoston päätelmiin kirjatut poliittiset ja oikeudelliset ehdot määräävät hakijavaltioiden valmistautumisesta EMUun tietyssä järjestyksessä, myös vakaus- ja kasvusopimuksen toteuttamiseen liittyvät taloudelliset ja sosiaaliset vaatimukset itsessään tekevät vaiheittaisen liittymisen välttämättömäksi. Hakijavaltioiden hyvä valmistautuminen EMUun tarkoittaa sitä, ettei vaiheesta toiseen voi edetä hätiköiden. Hätiköinti voi johtaa uusissa jäsenvaltioissa liioitellun tiukan raha- ja verotuspolitiikan vuoksi talouden kasvun ja investointien pysähtymiseen, millä voi olla vaikutuksia jopa EMUn yhtenäisyyteen laajentuneessa Euroopassa. Ehdottomasti on vältettävä umpikujaan joutumisen riski eli tilanne, jossa vasta jälkeenpäin huomataan, ettei jokin EMUun liittyneistä uusista jäsenvaltiosta olekaan omaksunut kaikkia sääntöjä. On myös muita syitä edetä kiirehtimättä hyvässä järjestyksessä. EMUn laajentuminen ei saa vaikuttaa euron ulkoiseen arvoon, joka on euron vakauden olennainen tekijä. Äkkinäisestä ja epäsymmetrisestä eriyttämisestä johtuvat liialliset sisäiset jännitteet eivät myöskään ole euroalueen valtioiden edun mukaisia. Jäsenvaltioita ja EU:ta painostavien talousarvion rajoitusten vuoksi olisi myös vaikea vastata uusien jäsenvaltioiden nopeutetusta liittymisestä euroalueeseen johtuvaan lisääntyneeseen tukitarpeeseen.

3.2.2. Erityisesti on korostettava hakijavaltioiden tarvetta vahvistaa talouksiensa avautumista ja kilpailukykyään. Keskeisenä vaatimuksena on pääomamarkkinoiden moitteeton ja esteetön toiminta (arvopaperisijoitusten lisäksi maa-alueisiin ja kiinteistöihin tehtyjen sijoitusten kohdalla), pankki- ja rahoitusalan vahvistaminen (johon liittyy EU:n liikelaitosten lisääntyvä osallistuminen) ja se, ettei kansallinen keskuspankki rahoita mitenkään julkista sektoria. Lisäksi valtioilla on oltava instituutiot, jotka kykenevät tehokkaasti valvomaan lakien ja asetusten noudattamista ja markkinoiden asianmukaista toimintaa. Nämä tarpeet voivat oikeuttaa EU:n tekemään tarkastuksia yhdessä yhteiskunnallis-ammatillisten tahojen kanssa.

3.2.3. Vankan ja kestävän perustan takaaminen on välttämätöntä euron onnistuneelle käyttöönotolle uusissa jäsenvaltioissa. Se tapahtuu varmistamalla hyvissä ajoin yhdenmukaisuus Maastrichtin kriteereiden kanssa - mikä tarkoittaa myös tilastotietojen vertailukelpoisuuden takaamista - , ja vahvistamalla taloutta ja yhteiskuntaelämää (vrt. tuottavuus, yhteiskunnallinen ilmapiiri, julkisen sektorin mukauttaminen, pienten ja keskisuurten yritysten kehitys jne.). Ollakseen kestävä ja tuloksellinen "nimellisen" lähentymisen tulee tukeutua "todelliseen" lähentymiseen. Maastrichtin kriteerien voidaan katsoa tulleen kestävästi täytetyksi vasta, kun valtioiden talous on avautunut ja kehittynyt. Voimme myös joutua tilanteeseen, jossa on todettava, että Maastrichtin kriteerien näennäisessä täyttämisessä muita jäljessä oleva hakijavaltio on todellisuudessa edistynyt taloutensa avautumisen vahvistamisessa ja siten todellisessa valmistautumisessaan myöhemmin tapahtuvaan EMUun liittymiseen. Lisäksi on otettava huomioon se, että liittymisen jälkeen uudet väliaikaiset häiriötekijät saattavat haitata uusia jäsenvaltioita Maastrichtin kriteerien täyttämisessä. Näin ollen on odotettavissa, että inflaatiopaineet kasvavat uusien maataloushintojen tai rakennerahastosta tehtävien siirtojen vaikutuksesta. Tämän vuoksi ehdottomat edellytykset myöhemmin tapahtuvan EMUun liittymisen hyvälle valmistautumiselle ovat huolellinen valmistautuminen EU:hun liittymisen edellytyksiin sekä onnistunut mukautuminen liittymisestä aiheutuviin taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin seurauksiin.

3.2.4. Uuteen taloudelliseen ja juridiseen tilanteeseen sopeutumisen lisäksi on kiinnitettävä erityistä huomiota ehdokasvaltioiden institutionaalisten ja yhteiskunnallisten rakenteiden lujittamiseen. Tämä koskee ensisijaisesti työmarkkinaosapuolten roolin vahvistamista ja työmarkkinoiden toiminnan parantamista. Edustusorganisaatioiden kehittäminen sekä työmarkkinaosapuolten keskinäisten ja työmarkkinaosapuolten ja valtion välisten neuvottelumenettelyiden kehittäminen voi auttaa koordinoimaan tehokkaasti makrotalouspolitiikkaa ja yhteiskunnallisiin muutoksiin sopeutumiseen tarvittavaa politiikkaa Cardiffin, Kölnin ja Lissabonin prosessien puitteissa. Nykyisten jäsenvaltioiden työmarkkinaosapuolet ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitea - neuvoa-antavien sekakomiteoiden välityksellä - voivat tukea ehdokasvaltioiden yhteiskunnallis-ammatillisia organisaatioita järjestämällä vaihtoa ja tiedotus- ja koulutusohjelmia.

3.2.5. Viimeisimmässä komission marraskuussa 2001 antamassa valmistautumista ja etenkin yhteisön säännöstön omaksumista koskevassa vuosikertomuksessa kymmenen kahdestatoista EU:n jäsenyysneuvotteluja käyvästä hakijavaltiosta saa varsin rohkaisevan arvion. Hyviin liittymisasemiin päästäkseen (ja ennen kaikkea voidakseen myöhemmin liittyä EMUun) Romanian ja Bulgarian on kuitenkin ponnisteltava muita enemmän.

3.2.6. Liittymiseen liittyy selkeästi kysymys EMUn laajenemista koskevan valmistautumispaineen ylläpitämisestä. Tässä kohtaa on tehtävä kaksi huomiota:

3.2.6.1. Toisaalta on pidettävä mielessä, että vaikka kymmenen uuden jäsenen liittyminen Euroopan unioniin kertaheitolla avaakin suoran näkymän EMUn laajentumiseen, se ei kuitenkaan ole varma tae laajentumisen nopeutumisesta, sillä viisitoista nykyistä jäsenvaltioita, komissio ja Euroopan keskuspankki voivat seuraavassa vaiheessa, jossa EMUun liittyminen on mahdollista, päätyä hakijavaltioiden tiukempaan eriyttämiseen. Vaikka voidaan ennakoida tiettyjen uusien EU:n jäsenvaltioiden liittyvän EMUun nopeasti, rinnalla on muita uusia jäsenvaltioita, joiden liittyminen euroalueeseen tapahtuu oletettavasti hitaammin.

3.2.6.2. Kuten turhaa kiirehtimistä vaiheesta toiseen EMUa kohti, on liiallista jättäytymistä odottavalle kannalle ja tilannetta, jossa uusien jäsenvaltioiden annetaan asettautua liian pysyvästi ei-euro-kategoriaan, myös vältettävä. Jos näitä maita kannustetaan enemmän tai vähemmän karsimaan EMUun liittymistoimiaan, on vaarana yhtenäismarkkinoiden yhtenäisyyden hajoaminen. Ratkaisua on siis etsittävä eri vaatimusten välimaastosta.

3.2.7. Tehokas tapa olisi varmistaa uusien jäsenvaltioiden osallistuminen tarkistettuun Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssimekanismiin (ERM2) heti liittymisestä lähtien. Komitea muotoili tämän suosituksensa huhtikuussa 2001 antamassaan, liittymiseen liittyviä talouden tunnuslukuja koskevassa lausunnossaan(1). Komitea toistaa suosituksensa, koska näin voitaisiin

3.2.7.1. liittää uusien jäsenvaltioiden valuuttakurssipolitiikka yhteisön kehykseen jo nyt,

3.2.7.2. painostaa maita valmistautumaan aktiivisesti EMUun,

3.2.7.3. toteuttaa valmistautumiselle välttämätön oikeudellinen edellytys, joka poistaa sen riskin, että jokin hakijavaltioista käyttää poisjäänti- eli "opt out" -mahdollisuutta EMUn suhteen, mikä olisi vastoin aiempaa sopimusta luopua poliittisesta "opt out" -mahdollisuudesta,

3.2.7.4. säilyttää myös oleellinen joustovara valuuttakurssivaihtelun suhteen, koska ERM2-järjestelmässä hyväksytään + tai - 15 prosentin vaihteluväli: näin vältettäisiin ennenaikainen kangistuminen ja säilytettäisiin taloudellisessa ja sosiaalisessa sopeuttamisessa hyödyllinen joustavuus.

3.2.8. Kun päätetään varsinaisesta EMUun liittymisestä, eli vähintään kaksi vuotta kestäneen valuuttakurssimekanismiin osallistumisen jälkeen, olisi tarkistettava, että Maastrichtin kriteerit on täytetty asianmukaisesti ja että ne täyttyvät kestävästi.

3.2.9. Ennen liittymistään EMUun useat hakijavaltiot käyttänevät euroa laskutusvaluuttana kansallisen valuutan rinnalla, samaan tapaan kuin useat käyttivät Saksan markkaa ennen euroseteleiden ja -kolikoiden käyttöönottoa. Vapaus käyttää euroa kaupallisissa toimissa voi antaa näille maille useita käytännön etuja, ja se edistää niin ikään euron kansainvälistä houkuttelevuutta ja helpottaa väestön tutustumista valuuttaan, josta myöhemmin tulee heidän omansa. Tämä vapaus ei kuitenkaan sinällään riitä EMUun liittymiseen, joka riippuu monista muista edellä mainituista taloudellisista, rahoituksellisista ja pitkälle sosiaalisista sekä talousarvioon liittyvistä kriteereistä.

3.3. Euroopan unionin tuki

3.3.1. Liittymisvalmisteluihin ja ensimmäisinä liittymistä seuraavina vuosina liitännäistoimenpiteisiin (Agenda 2000) myönnettävä EU:n budjettitukien kokonaissumma on merkittävä. Maaliskuussa 1999 tehdyssä Berliinin sopimuksessa varattiin noin 20 miljardia EUR kauden 2000-2006 liittymistä edeltäville välineille ja uusille jäsenvaltioille vuodesta 2002 lähtien tarvittaessa käyttöön otettavat noin 50 miljardia EUR.

3.3.2. Komissio ajanmukaisti alustavaa talousarvioita 30. tammikuuta 2002(2) kahden myöhemmin esille tulleen tekijän huomioon ottamiseksi:

- ensimmäisten uusien jäsenvaltioiden liittymisen tavoiteajankohtaa siirrettiin vuoteen 2004,

- tämän hetkisen näkymän mukaan liittymisen ensimmäisessä aallossa unioniin liittyy viiden tai kuuden valtion sijaan kymmenen uutta jäsenvaltiota.

3.3.3. Näissä komission uusissa suuntaviivoissa varataan kymmenen uuden jäsenvaltion liittymistä vuonna 2004 silmällä pitäen 40 miljardia EUR maksusitoumuksiin ja 28 miljardia EUR maksuihin vuosiksi 2004, 2005 ja 2006. Vaikka nämä näkymät sijoittuvatkin budjettihaarukan ylärajoille, ne pysyvät kuitenkin EU:n enimmäisbudjetin ja erityisesti Berliinin monivuotisen sopimuksen asettamissa rajoissa.

3.3.4. Tämä talousarvio ei rajoita tulevia maatalous-, alue- tai talousarviopolitiikkojen uudistuksia, vaan siinä yhdistyvät tietyille EU:n entisille ensisijaisille alueille myönnettyjen rakennerahastotukien vähittäinen poistuminen, uusien jäsenvaltioiden maataloustuottajille suunnattavia suoria maksuja edeltävä kymmenen vuoden siirtymäkausi ja uusien jäsenvaltioiden yhteisön talousarvioon suorittamat rahoitusosuudet (kohdat on vahvistettava liittymisneuvotteluissa). Komitea katsoo liittymisen merkitsevän niin ikään maatalous-, alue- ja talousarviopolitiikkojen mukauttamisen nopeutumista.

3.3.5. Komission samana päivänä antamassa toisessa raportissa(3) muistutetaan myös tulevista, vuonna 2007 alkavan kauden koheesiopolitiikan haasteista. Unionin laajentuessa 25-27 jäsenvaltioon BKT:n alueelliset erot kaksinkertaistuvat eli rikkaiden ja köyhien alueiden välinen tähänastinen suhdeluku 1:3 tulee olemaan 1:6. Itä-Euroopan maihin suunnattavien siirtojen lisäksi komissio kannattaa tukipolitiikkaa, joka ei rajoitu ainoastaan EU:n vähiten kehittyneisiin alueisiin, vaikka tavoitteita pitäisikin hahmottaa uudelleen (vrt. kaupungit, vuoristoalueet, raja-alueet, syrjäisimmät seudut). Komitea toteaa omalta osaltaan, että viimeistään vuonna 2007 laajentumisesta aiheutuvat kulut voivat nostaa esille uudelleen jäsenvaltioiden suorittamia maksuja ja unionin varoja koskevan kysymyksen. Monilla yhteisön politiikan aloilla (esim. maatalouspolitiikka, aluepolitiikka) parhaillaan käynnissä olevat uudistukset on sijoitettava osaksi kokonaisvaltaista näkemystä ja pyrittävä selkeästi vahvistamaan unionin omia varoja.

3.3.6. Talous- ja raha-asiain neuvosto päätti vuoden 2001 ensimmäisellä puoliskolla tiivistää yhteistyötä hakijavaltioiden valtiovarainministereiden ja keskuspankkien pääjohtajien kanssa ja kutsua hakijavaltiot jokaiseen puolivuotiskokoukseensa. Lisäksi talous- ja raha-asiain neuvosto päätti laatia säännöllisesti raportin hakijavaltioiden taloudellisesta tilanteesta. Komitea on tyytyväinen taloudellista lähentymistä koskevan yhteistyön edistymisestä ja ehdottaa, että myös muut neuvoston kokoonpanot, joita tavoite välittömästi koskee, ja ensi sijassa työllisyys- ja sosiaaliasiain neuvosto syventäisivät yhteistyötä (erityisesti hakijavaltioiden valmistamisessa työllisyyden suuntaviivojen toteuttamiseen).

3.3.7. Komitea on tyytyväinen myös Euroopan keskuspankin ja hakijavaltioiden keskuspankkien välisten, jo nyt hyvien ja säännöllisten suhteiden tiivistymiseen toiminnallisten tukiohjelmien myötä (vrt. kahdenväliset tapaamiset, koulutus, tilastotietojen päivittämismenetelmät jne.). Useimpien hakijavaltioiden keskuspankkien voidaan katsoa olevan riippumattomia (vaikka joidenkin kohdalla toimivan riippumattomuus- ja vakauskulttuurin juurruttaminen veisikin vielä jonkin aikaa). Riippumattomuutta edellytetään joka tapauksessa hakijavaltioiden liittyessä Euroopan unioniin.

3.3.8. Komitea on lisäksi tyytyväinen hakijavaltioiden osallistumiseen Barcelonan huippukokoukseen maaliskuussa 2002. Tämä viidentoista jäsenvaltion aloite on samansuuntainen komitean huhtikuussa 2001 antamassa, liittymiseen liittyviä talouden tunnuslukuja koskevassa lausunnossa muotoilemien suositusten kanssa, joissa ehdotetaan, että hakijavaltiot otetaan mukaan Lissabonin maaliskuun 2000 päätelmien toimeenpanoon. Suora osallistuminen Lissabonin päätelmissä vaadittuihin taloudellisiin, sosiaalisiin ja hallinnollisiin uudistuksiin voi vain parantaa hakijavaltioiden valmistautumista EU:hun ja myöhemmin EMUun liittymiseen, mikä myötävaikuttaa siihen, että vuoteen 2010 mennessä Eurooppa on maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin tietopohjainen talousalue.

4. EMUn onnistunut mukauttaminen laajentuneeseen Eurooppaan

4.1. Muutokset toimielimissä

4.1.1. Ensimmäisen haasteen asettaa lukumäärä: uusien jäsenvaltioiden keskuspankkien pääjohtajat osallistuvat heti liittymisestä lähtien Euroopan keskuspankin yleisneuvostoon mutta eivät vielä neuvostoon (johon he osallistuvat vasta maidensa liityttyä EMUun). Erityisesti Euroopan keskuspankin johtokunnan kokoonpanoa on vahvistettava ja tiivistettävä, jotta sen tehokkuus säilyy laajentumisen jälkeenkin. Tässä kohtaa on todettava, että Nizzan sopimuksessa ei käsitellä kysymystä Euroopan keskuspankin uudistamisesta laajentumisen jälkeen, eikä varsinkaan kysymystä periaatteen "yksi mies, yksi ääni" tarkistamisesta. Mahdollistamislausekkeeseen nojautuen Eurooppa-neuvosto siirsi kysymyksen neuvoston käsiteltäväksi. On epävarmaa, löytävätkö kansallisten keskuspankkien pääjohtajat ratkaisun itse, sillä asian pohtiminen valtioissa näyttää olevan tällä hetkellä pysähdyksissä. Mutta aikaa ei ole paljon, sillä kysymys olisi suotavaa ratkaista ennen liittymisneuvottelujen päättymistä sen sijaan, että päätökset lykättäisiin joidenkin vuosien päähän EMUn ensimmäiseen laajentumiseen. Komitea toivoo, että menettelyistä Euroopan keskuspankin johtavien elinten tehokkaaksi sopeuttamiseksi laajentumiseen päätetään yhdessä liittymisneuvottelujen loppuunsaattamisen kanssa, jottei niitä koskevia päätöksiä tarvitse lykätä myöhempään ajankohtaan. Erityisesti täytyy pitää mielessä, että laajentuneessa EMUssa keskuspankin käytännön toiminta perustuu yksimielisyyden sijasta yhä enemmän enemmistöpäätöksiin. Tämä tulisi varmistaa jo nyt kaikin mahdollisin institutionaalisin keinoin.

4.1.2. Toisen haasteen asettaa monimuotoisuus ja etenkin suuret kehityserot, joita voidaan pienentää tai poistaa vain vähitellen.

4.1.2.1. Ensimmäisessä vaiheessa Euroopan unionin on vastattava laajuudeltaan ja laadultaan syventyvän kaksijakoisuuden haasteeseen euroalueeseen kuuluvien ja siihen kuulumattomien jäsenvaltioiden välillä, koska jälkimmäisten määrä kasvanee merkittävästi nykyisestä kolmesta (Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska ja Ruotsi). Seuraavien kymmenen uuden jäsenvaltion liittyessä Euroopan unioniin euroalueeseen kuuluvien valtioiden määrä jää myös siihen kuulumattomien valtioiden määrää pienemmäksi (12 vastaan 13). Näkymä nostaa heti esiin kysymyksen euro-ryhmän institutionaalistamisesta: ryhmälle tulisi antaa oikeudellinen asema ja päätösvalta, joita sillä ei vielä ole, sekä talous- ja raha-asian neuvostosta riippumaton päätösvalta asioissa, jotka koskevat sitä välittömästi.

4.1.2.2. Toisessa vaiheessa, uusien jäsenvaltioiden liittyessä EMUun, herää kysymys suurista eroista EMUn jäsenvaltioiden välillä. EMUn laajentuessa 25 jäsenvaltioon tulisi käsitellä uudelleen niinkin perustavaa laatua olevia kysymyksiä kuin toissijaisuuskäytäntöä, kansallisten parlamenttien merkitystä ja jäsenten välistä yhteishallinnointia. Tulisi kehittää uusia yhteistyömuotoja, eurooppalaista verouudistusta unohtamatta. Kuinka uudistukset tulisi toteuttaa? Kuinka säilyttää demokraattinen tasapaino? Miten valta tulisi jakaa ja miten sitä tasapainotetaan? Mikä on kompromissiratkaisu yhteisön menetelmän ja hallitustenvälisen konferenssin välillä? Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan ratkaistavaksi on annettu lukuisia kysymyksiä. Euroopan keskuspankin, komission ja neuvoston on monissa kysymyksissä itse osoitettava suurta valppautta.

4.2. Uusi taloudellinen ja yhteiskunnallinen ympäristö

4.2.1. On totta, ettei EMUn laajenemisesta johtuvaa talouden uudelleenpainotusta voida yliarvioida, varsinkin kun otetaan huomioon, että kahdentoista hakijavaltion BKT on tuskin kuutta prosenttia euroalueen kahdentoista jäsenvaltion BKT:sta. Koska EMUn on pystyttävä kehittymään kirjavasta taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta tilanteesta huolimatta, esiin nousee useita kysymyksiä, joista ensimmäiset koskevat euroalueeseen ja siihen kuulumattomien maiden yhteiseloa, ja seuraavat lukuisissa eri talouksissa käytössä olevan yhtenäisvaluutan hallinnointia. Kysymykset koskevat erityisesti sitä, kuinka uusiin tilanteisiin voi mukautua.

4.2.2. Kysymysten joukosta nostamme esille taloudellisen kilpailukyvyn ja tuottavuuden eroja sekä palkkaeroja koskevat kysymykset, samoin kuin euroalueen sisällä, erityisesti rajaseudulla mahdollisesti lisääntyvää muuttoliikettä koskevan kysymyksen. Yhdessä tai useammassa vuosikymmenessä tapahtuva kulttuurien lähentyminen lisännee laajentuneen euroalueen homogeenisuutta (vrt. valtion hallintatapa, taloudellisten toimijoiden ja työmarkkinaosapuolten vastuut, Lissabonissa kaudelle 2000/2001 sovittujen taloudellisten ja sosiaalisten uudistusten vaikutus). Hyvin erilaisten kansallisten talouksien ja järjestelmien vertailukelpoiselle tasolle asettamisesta ja vastakkaisasettelusta on kuitenkin huolehdittava siihen saakka.

4.2.3. Tässä yhteydessä on esitettävä erityisen keskeinen kysymys budjetin sisäisistä siirroista laajentuneessa EMUssa. Tähän mennessä EU on halunnut EMUn, jossa valtion väliintulomahdollisuudet ovat vähäiset, jossa budjettivaroja ei ole yhdistetty ja jossa verotusta ei ole yhdenmukaistettu merkittävästi. EMUun kuuluvien valtioiden välisten erojen kasvu tuo mitä ilmeisimmin esille uusia ongelmia, joihin tällaisella kokoonpanolla voi olla vaikea vastata (vrt. edellä esitetyt kysymykset tuotannontekijöiden välisistä isoista eroista, taloudellisten ja sosiaalisten jännitteiden riskit, epäsymmetristen sokkien vaikutukset jne.). Tämän vuoksi EU:n on tarkasteltava uudelleen vuoden 2006 jälkeistä aikaa ajatellen

- yhteisön talousarvion (rakennerahastot, tuet jne.) sisäisiä siirtoja koskevaa kysymystä,

- yhteisön talousarvion varoja (kohti eurooppalaista veroa?) koskevaa kysymystä,

- ja muita asiaan liittyviä kysymyksiä, kuten eurooppalaista verotusta koskevia kysymyksiä (järjestelmien erot ja kilpailu, mutta myös maksurasituksen kokonaismäärä).

4.3. Kansainväliset vaikutukset

4.3.1. Eurolla on mahdollisuudet tulla maailmanlaajuisesti merkittäväksi kansainväliseksi valuutaksi. On valvottava, että EMUn laajentuminen tapahtuu vahvistaen, ei kyseenalaistaen, euron kansainvälistä vetovoimaa, joka on ehdoton edellytys euron menestykselle.

4.3.2. Samoin on valvottava EMUn laajentumisen vaikutuksia EU:ta lähellä oleviin talouksiin, erityisesti Venäjän, Ukrainan, Valko-Venäjän ja muiden entisen Neuvostoliiton maiden sekä Välimeren maiden ja AKT-valtioiden talouksiin.

Bryssel, 19. syyskuuta 2002.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) "EU:n laajentuminen: ehdokasvaltioiden haasteet taloudellisten liittymiskriteereiden täyttämisessä", EYVL C 193, 10.07.2001.

(2) SEC (2002) 102 lopullinen.

(3) KOM(2002) 46 lopullinen.