KOMISSION ASETUS (EU) N:o …/…, annettu XXX, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2003/87/EY tarkoitetusta kasvihuonekaasupäästöraporttien ja tonnikilometriraporttien todentamisesta ja todentajien akkreditoinnista /* SEC/2012/0176 final */





KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja KOMISSION ASETUKSEEN (EU) N:o …/.. , annettu XXX, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisesta kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailusta ja raportoinnista KOMISSION ASETUKSEEN (EU) N:o …/.., annettu XXX, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisesta kasvihuonekaasupäästöraporttien ja tonnikilometriraporttien todentamisesta ja todentajien akkreditoinnista 1. ONGELMAN MÄÄRITTELY Nyt käsiteltävänä olevaa ongelmaa on käsitelty jo vaikutustenarvioinnissa, joka liittyi kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän perustamisesta unionissa koskevaan ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi 2003/87/EY (jäljempänä ’päästökauppadirektiivi’), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/29/EY. Kyseisellä direktiivillä perustetaan järjestelmä, jolla edistetään kasvihuonekaasujen vähentämistä kustannustehokkaalla ja taloudellisella tavalla. Tarkkailu ja raportointi Yksi päästökauppajärjestelmän keskeisistä osista on laitostasolla suoritettava tarkkailu ja raportointi, kuten päästökauppadirektiivin (direktiivi 2003/87/EY) 14 artiklassa edellytetään. Päätöksessä 2007/589/EY vahvistetaan kasvihuonekaasupäästöjen seurannan ja raportoinnin suuntaviivat (jäljempänä ’suuntaviivapäätös’) eli päästökauppadirektiivin soveltamisalaan kuuluvien laitosten kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia koskevat vakiovaatimukset. Päästökauppadirektiivin tarkistusta koskevaan direktiiviehdotukseen[1] liittyvän vaikutustenarvioinnin yhteydessä suoritetussa analyysissä tuotiin esille, että jäsenvaltiot ja toimivaltaiset viranomaiset panevat täytäntöön ja soveltavat tarkkailu- ja raportointivaatimuksia eri tavoin. Yleisenä päätelmänä oli, että tarkkailu ja raportointi ei ole yhdenmukaista unionin alueella, ja tästä syystä tulosten tarkkuudessa on eroja. Tasapuolisten toimintaedellytysten puute ja siitä aiheutuvat erot tulosten tarkkuudessa saattavat vaarantaa ympäristön suojelun tason ja järjestelmän uskottavuuden ja todennäköisesti aiheuttaa tarpeettoman suuria kustannuksia. Komission ja useiden jäsenvaltioiden toimeksiannosta suoritettujen arviointihankkeiden perusteella voidaan todeta, että päästökauppadirektiivin sääntöjen noudattamisen kehittämisen suurimpina haasteina ovat avoimuuden puute sekä puutteet tietojen laadussa ja johdonmukaisuudessa. Tämä saattaa aiheuttaa epäluottamusta ja lisäkustannuksia. Lisäksi tarkistukseen pohjautuvan nykyisen järjestelmän havaittiin myös olevan heikompi jäsenvaltioiden toisistaan eroavien tarkkailu- ja raportointisäännösten ja -vaatimusten johdosta. Raporttien todentaminen ja todentajien akkreditointi Samanlaisia ongelmia yksilöitiin raporttien todentamisen ja todentajien akkreditointien yhteydessä[2]. Tarkkailuraporttien todentaminen on tärkeää, koska muuten sellaiset toiminnanharjoittajat, jotka aliarvioivat päästönsä, hyötyisivät (koska ne palauttaisivat vähemmän päästöoikeuksia kuin niiden pitäisi) ja lisäksi vaarantaisivat koko järjestelmän eheyden ympäristönsuojelun kannalta. Päästökauppadirektiivillä ja kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia koskevien ohjeiden vahvistamisesta annetussa päätöksessä 2007/589/EY (jäljempänä ’suuntaviivapäätös’) säädettiin ainoastaan tietyistä todentamisprosessin tärkeimmistä vaatimuksista ja näkökohdista. Muiden näkökohtien osalta jäi yksittäisten jäsenvaltioiden tehtäväksi erityisten kansallisten todentamisohjeiden laatiminen. Todentajien akkreditointi osoittautui myös erilaiseksi eri jäsenvaltioissa, koska jäsenvaltiot ovat antaneet varsin erilaisia standardeja todentajien akkreditoinnista. Epäjohdonmukaisuudet johtivat erilaisiin toimintaedellytyksiin ja sisämarkkinoiden tehottomaan toimintaan, korkeampiin kustannuksiin tai odottamattomiin esteisiin, erityisesti niiden todentajien osalta, jotka olivat valmiita tarjoamaan palvelujaan eri jäsenvaltioissa. Akkreditoinnin tavoitteena on vuosittaisten päästöraporttien todentamisen laadun parantaminen ja järjestelmän yleisen yhdenmukaisuuden varmistaminen, kuten päästökauppadirektiivin 15 artiklassa säädetään. Tässä yhteydessä akkreditointi- ja todentamisasetuksen luonnoksessa viitataan voimassa olevaan laajempaan akkreditointia koskevaan oikeudelliseen kehykseen, josta on säädetty 9 päivänä heinäkuuta 2008 annetussa neuvoston asetuksessa 2008/765/EY, ja erityisesti kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohtaan, jossa säädetään, että ”kukin jäsenvaltio nimittää ainoastaan yhden kansallisen akkreditointielimen”, ja 13 artiklaan, jossa säädetään, että ”komissio varmistaa, että alakohtaisissa ohjelmissa yksilöidään tekniset eritelmät, joita tarvitaan yhteisön yhdenmukaistamislainsäädännössä edellytetyn pätevyystason saavuttamiseen ...”. Myös tällaista sääntelyä käsiteltiin vaikutusten arvioinnissa.[3] Toissijaisuusperiaate Kahdessa asetusehdotuksessa säädettävät unionin toimet ovat perusteltuja ja tarpeellisia toissijaisuusperiaatteen kannalta seuraavista syistä: Ilmastonmuutokset rajat ylittävä luonne ja tarve luoda vankka, vertailtavissa oleva ja yhdenmukainen päästöjen tarkkailu-, raportointi- ja todentamisjärjestelmä unionissa ovat merkittäviä tekijöitä määritettäessä unionin toimien tarvetta. Ainoastaan kansallisilla toimilla ei varmistettaisi vaadittujen sitoumusten tehokasta noudattamista eivätkä ne myöskään riittäisi direktiivissä 2003/87/EY tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Tästä syystä on ollut tarpeen luoda tämän mahdollistava unionin tason kehys. Kaksi ehdotettua täytäntöönpanoasetusta ovat tarpeen yhdenmukaisten raportointimenetelmien vahvistamiseksi. Niissä olisi keskityttävä niin pitkälle kuin mahdollista kustannustehokkaimpiin vaatimuksiin ja vastavuoroisen tunnustamisen asianmukaisten edellytysten luomiseen. Raportoinnin tehokkuuden parantaminen on keskeistä kasvihuonekaasupäästöjen vähennystavoitteiden saavuttamisessa. Kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen edellyttää eri välineiden yhteensovittamista, yhteisten perusteiden määrittelemistä ja raportoinnin yhtäaikaisuutta, jotta jäsenvaltioiden tiedot voidaan yhdistää tasapuolisesti unionin tasolla. 27 erilaisen järjestelmän yhteensovittamisesta aiheutuisi enemmän kustannuksia kuin yhden yhdenmukaisen järjestelmän luomisesta. Koska keskeiset sitoumukset tehdään unionin tasolla, on myös tehokkaampaa kehittää tarvittavat raportointivälineet sekä raporttien todentamista ja todentajien akkreditointia koskevat perusteet. Unionin tason toimista saataisiin selkeitä hyötyjä verrattuna jäsenvaltioiden toimiin erityisesti puutteiden, aukkojen, vuotojen ja kaksinkertaisen laskennan riskien vähentämisen osalta. Unionin tason toimet ovat lisäksi paras tapa varmistaa yhtäläiset toimintaedellytykset ja mahdollistaa näin, että todentajat voivat tarjota korkealuokkaisia palveluja koko unionin alueella. Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: Nämä kaksi ehdotettua asetusta eivät mene pidemmälle kuin on tarpeen ilmastonmuutosta koskevien tietojen laadun parantamista koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi ja akkreditoitujen ja toimivaltaisten todentajien riippumattomien ja puolueettomien todentamisten varmistamiseksi direktiivin 2003/87/EY 14 ja 15 artiklan vaatimusten mukaisesti. Lisäksi ehdotukset edesauttavat unionin yleisen sitoumuksen saavuttamista, eli Kioton pöytäkirjan mukaisten kasvihuonekaasujen vähentämistavoitteiden sekä ilmasto- ja energiapaketissa, Kööpenhaminan sitoumuksessa ja päätöksessä 1/CP.16 (Cancunin sopimuksissa) vahvistettujen unionin tavoitteiden saavuttamisessa. Nyt on tarkoituksena säätää säännöistä päästökauppajärjestelmään kuuluvien kasvihuonekaasujen tarkkailun ja raportoinnin täytäntöönpanoa varten sekä säännöistä sekä sellaista todentamisen ja todentajien akkreditoinnin järjestelmää varten, joka käytänteiden ja menettelyjen osalta vastaa täysin laitosten, toiminnanharjoittajien ja ilma-alusten käyttäjien tarpeita ja kapasiteettia. Nyt käsillä olevaa vaikutusten arviointia on tarkistettu vaikutustenarviointilautakunnan lausunnon ja siihen sisältyvien suositusten mukaisesti. Lausunto annettiin 22. heinäkuuta 2011 kirjallisella menettelyllä, kun ilmastotoimien pääosasto oli toimittanut kirjalliset kommentit vaikutustenarviointilautakunnan 19. heinäkuuta 2011 antaman alustavan vaikutustenarvioinnin laadun tarkistusluettelon (Impact Assessment Quality Checklist (IAQC) perusteella ). IAQC-tarkistuslistassa esille tuotuja asioita on käsitelty asianmukaisesti. Esimerkkeinä voidaan mainita kuvailevien esimerkkien käyttö ongelman määrittelyn yhteydessä; SMART-esimerkkitavoitteiden määrittely; toimintapoliittisten vaihtoehtojen parempi määrittely; ehdotettujen muutosten kustannusten ja hyötyjen arviointi; vaihtoehtojen vertailun parantaminen yhteenvetotaulukoilla; toissijaisuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta koskevat erilliset osiot. Tarkistettu vaikutustenarviointi julkaistaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o (EY) 1049/2001 mukaisesti. Vaikutustenarvioinnissa ei ole luottamuksellisia tietoja. 2. TARKKAILU- JA RAPORTOINTIASETUS 2.1. Yleiset tavoitteet Tärkeimmät tavoitteet yksilöitiin jo direktiiviin 2009/29/EY liittyvässä vaikutustenarvioinnissa. Nämä ovat: · yhteisen lähestymistavan varmistaminen tarkkailun ja raportoinnin osalta, jotta voidaan varmistaa järjestelmän eheys ja tehokkuus ympäristön kannalta ja kustannustehokkuuden parantuminen; · yhdenmukaisuuden ja avoimuuden lisääminen, mikä voi pitkällä aikavälillä tuoda säästöjä kaikille asianosaisille sidosryhmille; · tarkkailu- ja raportointisääntöjen kustannustehokkuuden parantaminen. Uusilla säännöillä on tarkoitusta parantaa markkinoiden luottamusta raportteihin ja vaikuttaa siten myönteisesti vaikkakin epäsuorasti markkinoiden tehokkuuteen. 2.2. Toimintavaihtoehdot 2.2.1. Epävarmuustekijöiden arviointi Toimivaltaisten viranomaisten, toiminnanharjoittajien ja todentajien kesken ei ole yhteisymmärrystä siitä, miten nykyisten laitteiden tai analyysien mittausepävarmuutta arvioidaan. Vaihtoehto 1: Valitaan epävarmuuden arviointia koskevat suuntaviivapäätöksen vaatimukset. (Toimintapolitiikka ei muutu). Vaihtoehto 2: Nykyisistä lähestymistavoista tehdään huomattavasti pragmaattisemmat ja vertailukelpoisemmat. Näin ollen on kiinnitettävä enemmän huomiota muihin laatuperusteisiin, kuten laitteiden asianmukaiseen asennukseen ja ylläpitoon sekä välineiden kalibrointiin. (Toimintapolitiikka muuttuu merkittävästi). Tarkkailu- ja raportointiasetuksessa selvennetään, missä määrin epävarmuustekijöiden arvioinnin todisteet olisi liitettävä tarkkailusuunnitelmaan, miten toimivaltaisen viranomaisen olisi arvioitava se ja mitä on arvioitava vuosittaisessa päästöraportissa. Vähemmän päästöjä aiheuttaville ja yksinkertaisille laitoksille on suoraviivaisempia lähestymistapoja, jotka perustuvat suuntaviivapäätökseen. Vaihtoehto 2 valitaan. 2.2.2. Kohtuuttomien kustannusten yhdenmukainen tulkinta Jäsenvaltiot tulkitsevat eri tavoin suuntaviivapäätöksen 2 kohdan määritelmää. Vaihtoehto 1: Säilytetään suuntaviivapäätöksen vanhan määritelmän vaatimukset. (Toimintapolitiikka ei muutu) Vaihtoehto 2: Selvennetään sitä, miten tarkkailumenetelmien kustannukset ja hyödyt lasketaan ja miten niitä vertaillaan. Kustannuksiin on sisällyttävä taloudellisen arvon aleneminen. Hyödyt lasketaan kertomalla parannuskerroin viitehinnalla. Jotta voidaan osoittaa, miten kohtuullisia tai kohtuuttomia ylimpien määrittämistasojen[4] saavuttamisen edellyttämien täytäntöönpanotoimien kustannukset olisivat, on toiminnanharjoittajan arvioitava mittausten, näytteiden oton ja/tai analyyttisen tarkkuuden parantamista koskevien täytäntöönpanotoimien kustannukset saavutettuihin hyötyihin nähden. (Toimintapolitiikka ei muutu). Vaihtoehto 2 valitaan. 2.2.3. Hiilidioksidin siirtäminen Suuntaviivapäätöksen nykyiset säännöt voivat aiheuttaa hiilidioksidivuotoja järjestelmästä ja epäjohdonmukaisuuksia kansallisiin inventaareihin verrattuna, koska niissä ei huomioida monia toimintoja. Siirrettyyn hiilidioksidiin liittyvien säännösten täytäntöönpanosta ei vallitse yhteisymmärrystä. Vaihtoehto 1: Valitaan suuntaviivapäätöksen yleisten ohjeiden 5 kohdan 7 alakohdan vaatimukset. (Toimintapolitiikka ei muutu) Vaihtoehto 2: Raportoiduista päästöistä voidaan vähentää siirretty hiilidioksidi ainoastaan silloin, jos hiilidioksidin siirto liittyy hiilidioksidin talteenotto- tai varastointitoimintoihin (tällöin hiilidioksidin säilyminen on turvattu pidemmällä aikavälillä ja sitä valvotaan päästökauppadirektiivin puitteissa.) Vaihtoehto 2 valitaan. 2.2.4. Kiinteän ja nestemäisen biomassan käsittely, myös kestävyyskriteerit Päästökauppadirektiivissä säädetään jo, että biomassan päästökerroin on nolla. Näin ollen biomassasta ei aiheudu raportoitavia hiilidioksidipäästöjä. Päästökauppadirektiivin soveltamisalaan kuuluva biomassa on tällä hetkellä määritelty vain suuntaviivapäätöksessä. Tätä määritelmää on päivitettävä, jotta se olisi paremmin yhteensopiva biomassan yleisemmän eurooppalaisen määritelmän ja uusiutuvaa energiaa koskevan toimintapolitiikan kanssa. Päivitys on tarpeen erityisesti siksi, että voidaan estää tiettyjen biopolttoaineiden ja bionesteiden käyttö, koska niiden katsotaan tällä hetkellä olevan ympäristön kannalta kestämättömiä. Uusiutuvaa energiaa koskevassa direktiivissä 2009/28/EY säädetään biopolttoaineiden ja bionesteiden kestävyyskriteereistä sellaisia tapauksia varten, joissa biomassan käytöstä saatavaa uusiutuvaa energiaa tuetaan taloudellisesti. Kolmea vaihtoehtoa on harkittu. Vaihtoehto 1: Suuntaviivapäätöksen määritelmä säilytetään. (Toimintapolitiikka ei muutu). Ei yhdenmukaisuutta uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin kanssa. Tällä vaihtoehdolla suositaan edelleen rajoitettua lähestymistapaa biomassaan ja vaarannetaan EU:n päästökauppajärjestelmän eheys. Vaihtoehto 2: Muutetaan määritelmä yhteensopivaksi uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin määritelmän kanssa, mutta niin, ettei sitouduta kestävyyskriteereihin. Tässä lähestymistavassa biomassan kerroin on edelleen 0, mutta kestävyyskriteereitä ei sovelleta. (Vain uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin määritelmä). Tämä vaihtoehto ratkaisee vain osittain yhdenmukaisuusongelman uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin kanssa ja vaarantaa edelleen EU:n päästökauppajärjestelmän eheyden. Vaihtoehto 3: Määritelmä muutetaan yhteensopivaksi uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin määritelmän kanssa. Lisäksi sovelletaan biopolttoaineita ja bionesteitä koskevia mainitun direktiivin vaatimuksia kestävyyskriteerien täyttämiseksi ja nollakertoimen soveltamisen mahdollistamiseksi. Tämä vaihtoehto täyttää uusiutuvaa energiaa koskevan direktiivin vaatimukset ja siinä otetaan myös huomioon biopolttoaineita ja bionesteitä koskevat kestävyyskriteerit, joiden osalta on annettu EU:n tason kriteerejä. Kestävyyskriteerejä tukevilla taloudellisilla kannustimilla voidaan pienentää taloudellisia ja hallinnollisia vaikutuksia (uusiutuvaa energiaa koskeva määritelmä sekä biopolttoaineita ja bionesteitä koskevat kestävyyskriteerit). Muut mahdolliset vaihtoehdot liittyisivät toimintapolitiikan muuttamiseen tulevaisuudessa niin, että ne menevät voimassa olevan täytäntöönpanotoimenpiteen soveltamisalaa pidemmälle. Tässä vaiheessa ei ole kannattavaa ehdottaa kiinteän biomassan kestävyyskriteerien sisällyttämistä päästökauppadirektiiviin, koska pakollisia EU:n laajuisia kestävyyskriteerejä ei ole ja suurin osa tarjonnasta on pientä ja hyvin eriytynyttä. Vaihtoehto 3 valitaan tarkkailun ja raportoinnin järjestämisen pohjaksi. 2.2.5. Näytteiden otto ja näytteiden oton tiheys Suuntaviivapäätöksessä on käytännön viittauksia näytteiden ottoa koskeviin vaatimuksiin ja siihen, miten näytteiden oton tiheys määritellään, jos materiaalien ominaisuudet (esimerkiksi hiilipitoisuus) määritellään analyysillä. Käytännössä jäsenvaltioiden välillä ei kuitenkaan vallitse yhteisymmärrystä siitä, miten näytteidenottovaatimukset pannaan täytäntöön. Vaihtoehto 1: Vahvistetaan suuntaviivapäätöksen pragmaattinen lähestymistapa. (Toimintapolitiikka ei muutu) Vaihtoehto 2: Selvennetään näytteidenottovaatimuksia ja arvioidaan normien sovellettavuutta. Toiminnanharjoittajan on erityisesti toimitettava näytteenottosuunnitelma toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi kunkin polttoaineen tai materiaalin osalta. Tämä lähestymistapa on suositeltavampi keskipitkällä aikavälillä, mutta valitettavasti tällä hetkellä ei ole mahdollista kehittää sitä valmisteilla olevan tarkkailu- ja raportointiasetuksen valmistelun yhteydessä. Tämä johtuu tietämyksen puutteesta ja aikarajoituksista. Tämän osalta työtä voitaisiin jatkaa tarkkailu- ja raportointiasetuksen täytäntöönpanoon liittyvän ohjeaineiston valmistelun yhteydessä. Vaihtoehto 1 valitaan. 2.2.6. Tuotantotietojen raportointi Päästökauppadirektiivin 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti: ”siinä voidaan myös määritellä vaatimuksia, joiden mukaan toiminnanharjoittajien on raportoitava sellaisen energiavaltaisen teollisuuden valmistamien tavaroiden tuottamiseen liittyvistä päästöistä, joka voi olla altis kansainväliselle kilpailulle. Asetuksessa voidaan lisäksi säätää vaatimuksia tällaisten tietojen riippumattomasta todentamisesta. Näihin vaatimuksiin voi sisältyä raportointi tällaisten tavaroiden tuottamiseen liittyvän sähköntuotannon yhteisön järjestelmään kuuluvien päästöjen tasosta.” Vaihtoehto 1: Tarkkailu- ja raportointiasetuksessa ei yksilöitä tarkkailuvaatimuksia. (Toimintapolitiikka ei muutu). Vaihtoehdossa 1 painopisteenä on kasvihuonekaasupäästöjen sääntely ja järjestelmän eheyden ja tehokkuuden varmistaminen ympäristön kannalta. Vaihtoehto 2: Pannaan täytäntöön tuotantotietojen tarkkailuvaatimukset. Tuotantotietojen ja sähkönkulutuksen osalta kehitetään vastaavia raportointivaatimuksia. Laaditaan vastaavat määritelmät. (Laajoja muutoksia). Tarkkailu- ja raportointiasetuksessa huomioidaan kasvihuonekaasujen vuotuiset päästöt. Tuotantotietojen tarkkailu ja raportointi soveltuu paremmin ns. vertailuarvopäätöksen[5] yhteyteen. Vaihtoehto 1 valitaan. 2.2.7. Yksinkertaistetut menettelyt ja vaatimukset Vaihtoehto 1: Pidetään voimassaolevat suuntaviivapäätöksen vaatimukset voimassa. (Toimintapolitiikka ei muutu). Tämä vaihtoehto ei ole riittävä varmistamaan kustannustehokkuutta vähän päästöjä aiheuttavien laitosten osalta erityisesti siksi, että täytäntöönpano ei ole tasa-arvoista jäsenvaltioiden tasolla. Vaihtoehto 2: Yksinkertaistettuja menettelyjä ja vaatimuksia kehitetään lisää. Keskeisin niistä on se, että toiminnanharjoittaja voi toimittaa yksinkertaistetun tarkkailusuunnitelman toimivaltaiselle viranomaiselle. Menettelyssä sovelletaan poikkeusta vähän päästöjä aiheuttavien laitosten (laitokset, jotka tuottavat alle 25 000 tonnia hiilidioksidia vuosittain, lukuun ottamatta biomassaa ja laskettuna ennen siirretyn hiilidioksidin vähentämistä) parannusraporttiin. Asetuksessa säädetään myös mahdollisuudesta sallia yksinkertaisille laitoksille yksinkertaistettu tarkkailumenetelmä. Tämän myötä vähän päästöjä aiheuttavien kustannukset ovat alhaisemmat. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 2.2.8. Parantamisperiaatteen soveltaminen Vaihtoehto 1: Valitaan suuntaviivaohjeiden voimassa olevat vaatimukset, jotka liittyvät parantamisperiaatteen soveltamiseen. (Toimintapolitiikka ei muutu). Tämä vaihtoehto johtaisi parantamisperiaatteen epätasaiseen täytäntöönpanoon. Tällä tavoin ei varmisteta päästökauppadirektiivin mukaisen tarkkailun ja raportoinnin dynaamista ja laadullista kehittämistä. Vaihtoehto 2: Tehostetaan parantamisperiaatteen soveltamista ottamalla käyttöön osana todentamisprosessia selkeitä ehdotuksia suosituksiksi, jotka koskevat tarkkailumenetelmän parantamista ja jäljellä olevia sääntöjen rikkomuksia koskevia tapauksia sekä väärintulkintoja (Rajallisia muutoksia). Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 2.2.9. Tietotekniikka Oikeudellinen perusta tietotekniikan käyttämiselle ja tietojen vaihtamiselle tarkkailun ja raportoinnin yhteydessä on tarkistetun päästökauppadirektiivin 20069/29(EY 14 artiklan 4 kohta: “Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun asetukseen voi sisältyä vaatimuksia, jotka koskevat automatisoitujen järjestelmien ja tiedonvaihtomuotojen käyttöä, jolla yhdenmukaistetaan seurantasuunnitelmaa, vuotuista päästöraporttia ja todentamista koskevaa viestintää toiminnanharjoittajan, todentajan ja toimivaltaisten viranomaisten välillä.” Vaihtoehto 1: Toimia ei toteuteta ja tilanne jää sellaiseksi kuin se on suuntaviivapäätöksessä, sillä päästöjen sähköisen raportin mallia ei ole julkistettu (Toimintapolitiikka ei muutu).Tällä vaihtoehdolla suositaan edelleen epätasa-arvoista suhtautumista tietotekniikan käyttöön päästökauppadirektiivin mukaisen tarkkailun ja raportoinnin yhteydessä ja se vaikeuttaa vertailtavuutta ja parhaiden käytäntöjen vaihtamista toiminnanharjoittajien välillä. Vaihtoehto 2: Komissio julkaisee sähköisen vakiomuotoisen asiakirjamallin tai tiedostomuotoeritelmiä tarkkailusuunnitelmien, vuotuisten päästöraporttien ja tonnikilometritietojen toimittamista varten. Komissio suorittaa asianmukaista laadunvalvontaa ja ottaa käyttöön menettelyjä julkaisemiensa sähköisten asiakirjamallien ja tiedostomuotoeritelmien ylläpitoa varten. (Toimintapolitiikka ei muutu). Tietotekniikkajärjestelmiin liittyvillä parhailla käytänteillä ja edistyneillä asiakirjamalleilla, joihin sisältyy automaattinen valvonta, on mahdollista vahvistaa merkittävästi EU:n päästökauppadirektiivin sääntöjen noudattamisen rakennetta ja käytäntöä sekä parantaa sitä. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 2.3. Suositeltavien vaihtoehtojen kokonaisvaikutusten arviointi Yhteisen lähestymistavan varmistaminen, jotta voidaan varmistaa järjestelmän eheys ja tehokkuus ympäristön kannalta ja kustannustehokkuuden parantuminen. Tämän tavoitteen täyttäminen lisää päästöoikeuksien jakamisen tasa-arvoisuutta laitosten välillä EU:n alueella. Valittavalla toimintapoliittisella vaihtoehdolla olisi edistettävä sitä, että jäsenvaltioilla olisi tarkkailu- ja raportointisuunnitelmien osalta vähemmän harkintavaltaa, mikä lisäisi yhdenvertaisuutta siinä, miten toiminnanharjoittajia kohdellaan ja miten vaatimuksia niille asetetaan. Yhdenmukaisuuden ja avoimuuden lisäämisellä voidaan pitkällä aikavälillä aikaansaada säästöjä kaikille asianosaisille sidosryhmille. Jos toimintapolitiikka säilyy tarkkailun osalta muuttumattomana, aiheutuu suuntaviivapäätöksen puitteissa kehitetyistä epäjohdonmukaisista lähestymistavoista edelleen hyötyjä joidenkin jäsenvaltioiden laitoksille verrattuna joidenkin muiden jäsenvaltioiden laitoksiin, mikä saattaa vaikuttaa niiden kilpailukykyyn. Jäsenvaltioissa sovellettavat hyvin erilaiset lupia ja säännösten noudattamista koskevat menettelyt aiheuttavat mahdollisesti kilpailukykyyn liittyviä ongelmia ja vähentävät luottamusta EU:n päästökauppajärjestelmään. Valittavien vaihtoehtojen olisi lisättävä varmuutta vaatimuksista siten, että jäsenvaltioille, toiminnanharjoittajille ja todentajille jäisi vähemmän mahdollisuuksia muunnella niitä. Voimassa olevien säännösten yksinkertaistamisella edistetään edelleen järjestelmän avoimuutta. Tarkkailu- ja raportointisääntöjen kustannustehokkuutta olisi parannettava, koska uusilla säännöillä on tarkoitus parantaa markkinoiden luottamusta raportteihin ja vaikuttaa siten myönteisesti vaikkakin epäsuorasti markkinoiden tehokkuuteen. Valituilla toimintapoliittisilla vaihtoehdoilla lisätään kustannustehokkuutta ja luottamusta järjestelmään, koska sellaiset vaatimukset selventyvät, joihin liittyy tällä hetkellä tiedossa olevia epäselvyyksiä, ja koska perustelluissa tapauksissa mahdollistetaan yksinkertaistukset. Lisäksi on todettava, että kustannuksia on tarkasteltu erikseen. Kokonaiskustannusten tarkastelu ei olisi tieteellisesti kestävää eikä antaisi erityisesti lisäarvoa, koska nyt pyritään perustelemaan tietyn vaihtoehdon, jolla on erilliset toiminnalliset tavoitteet, valinta. Tarkkailuun ja raportointiin liittyvien yhdeksän aiheen osalta on kehitetty viisi luokkaa sen perusteella, mitä vaikutuksia aiheutuu tarvittaviin henkilöstö- ja rahoitusresursseihin. Luokat on validoitu toimivaltaisten viranomaisten, todentajien ja EU:n päästökauppajärjestelmän toimivan foorumin (ETS Compliance Forum) sihteeristön edustajien valikoitujen haastattelujen kautta. I. Kustannukset ja tarvittavat resurssit pienenevät merkittävästi. II. Kustannukset ja tarvittavat resurssit pienenevät hieman. III. Kustannusten ja tarvittavien resurssien ei odoteta muuttuvan. IV. Kustannukset ja tarvittavat resurssit lisääntyvät hieman. V. Kustannukset ja tarvittavat resurssit lisääntyvät merkittävästi. Yhteenvetotaulukko Toimintavaihtoehdot || Ei muutosta nykyiseen || Muutos || Kustannukset/säästöt Epävarmuustekijöiden arviointi || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Käytännön muutoksia * || I luokka Kohtuuttomat kustannukset || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Selkeytetään laskentatapa * || II luokka Hiilidioksidin siirtäminen || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Säännellään siirtoja * || III luokka Kiinteä ja nestemäinen biomassa || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Ajantasaistetaan biomassan määritelmä, myös kestävyyskriteerit * || IV luokka Näytteidenotto ja näytteidenoton tiheys || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös* || Selkeytetään näytteidenottovaatimukset || III luokka – IV luokka Tuotantotietojen raportointi || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös* || Lisätään tuotantotietoihin liittyviä vaatimuksia || III luokka Yksinkertaistetut menettelyt ja vaatimukset || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Yksinkertaistetaan edelleen * || II luokka ja I luokka Parantamisperiaatteen soveltaminen || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Tehostetaan parantamisperiaatetta * || II luokka Tietotekniikka || Ei toimenpiteitä || Päästökauppadirektiivin tarkkailu- ja raportointiasetukseen tietoteknisten ja muiden tietojen vaihto * || II luokka ja I luokka * Parhaiksi arvioidut vaihtoehdot 3. AKKREDITOINTI- JA TODENTAMISASETUS 3.1. Yleiset tavoitteet Akkreditointiin ja todentamiseen liittyvät erityistavoitteet yksilöitiin jo direktiiviin 2009/29/EY liittyvässä vaikutustenarvioinnissa. Nämä ovat: todentamisen ja akkreditoinnin saaminen yhdenmukaiselle ja vertailtavissa olevalle tasolle; todentamis- ja akkreditointipalvelujen sisämarkkinoiden yhdenmukaistaminen; kustannustehokkuuden parantaminen. Suuntaviivapäätöksessä vahvistetaan todentamistoimiin sovellettava peruslähestymistapa, joka on yhdenmukainen EU:n päästökauppadirektiivin liitteessä V vahvistettujen todentamisperusteiden kanssa. Euroopan akkreditointielinten yhteistyöjärjestö (European cooperation for Addreditation, EA) on kehittänyt liitteessä V esitettyjen vaiheiden ja muilla aloilla saatujen asiaa koskevien tarkastuskokemusten, erityisesti taloudellisista tarkastuksista saatujen kokemusten, perusteella yksityiskohtaiset ohjeet EU:n päästökauppajärjestelmän todentajien akkreditoinnin ja todentamiselinten arvioinnista (EA:n asiakirja 6/03). Vuonna 2007 nämä ohjeet otettiin virallisesti huomioon uudessa suuntaviivapäätöksessä ja ne muodostavat nyt perustan EU:n päästökauppajärjestelmään liittyvälle todentamiselle ja akkreditoinnille useimmissa jäsenvaltioissa. 3.2. Toimintavaihtoehdot 3.2.1. Todentajien akkreditointi ja sertifiointi Direktiivin 2009/29 15 artiklassa säädetään selkeästi todentajien akkreditoinnista, että ”komissio antaa [...] asetuksen [...] todentajien akkreditoinnista ja valvonnasta.” Vaihtoehto 1: Ainoastaan akkreditointielimet voivat vahvistaa todentajia. Vaihtoehto 1 on erityisesti mainittu direktiivin 2009/29/EY 15 artiklassa. Vaihtoehto 1 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2: Myös kansalliset sertifiointielimet voivat vahvistaa todentajia, jottei muutamien jäsenvaltioiden tarvitsisi muuttaa aikaisempia järjestelyjään. Tämä vaihtoehto on täysin akkreditointia koskevan kehyslainsäädännön, eli direktiivin 2009/29/EY 15 artiklan ja neuvoston asetuksen 765/2008/EY 5 artiklan 2 kohdan mukainen. Tämä laajentaa järjestelmää luonnollisia henkilöitä olevien todentajien sertifiointiin. Lähestymistapa vastaa akkreditointiin sovellettavaa lähestymistapaa. Vaihtoehto 2 valitaan. 3.2.2. Todentajien vastavuoroinen tunnustaminen Vaihtoehto 1: Todentajien vastavuoroista tunnustamista ei yhdistetä akkreditointiin. Tässä vaihtoehdossa ei oteta huomioon direktiivissä 2009/29/EY säädettyjä vaatimuksia, joiden mukaan komissio antaa asetuksen, jossa säädetään vastavuoroisen tunnustamisen edellytyksistä. Vaihtoehto 2: Todentajat voidaan tunnustaa vastavuoroisesti, jos akkreditointielimet tai sertifioidut kansalliset viranomaiset, joille on hyväksytysti suoritettu vertaisarviointi, ovat akkreditoineet todentajat. Neuvoston asetuksen 2008/765/EY mukaisesti todentajat, jotka hyväksytysti vertaisarvioidut akkreditointielimet ovat akkreditoineet, on hyväksyttävä vastavuoroisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Akkreditointielimet kehittävät todentajien suorituskykyä koskevia palautelinkkejä. Tämä vaihtoehto helpottaa saman laatutason omaavien todentajien vapaata liikkuvuutta. Päinvastoin kuin vaihtoehto 1, tämä vaihtoehto edistää todentajien laadun ja suoritettujen todentamisten yleistä yhdenmukaisuutta. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 3.2.3. Akkreditointielinten vertaisarviointi Neuvoston asetuksessa 2008/765 (AR) säädetään, että kaikkien kansallisten akkreditointielinten on läpikäytävä asetuksen 14 artiklan tunnustaman elimen järjestämä vertaisarviointi. Tällä hetkellä tällainen tunnustettu elin on EA[6]: Vaihtoehto 1: Akkreditointielinten vertaisarviointien järjestäminen kuuluu täysin EA:lle. EA järjestää säännöllisesti vertaisarviointeja jäsentensä keskuudessa. Jos vertaisarvioinnit jäävät vain sen rutiinitoimintojen joukkoon, saattaa olla vaarana se, ettei EU:n päästökauppadirektiivin erityisiin vaatimuksiin liittyviä toimivaltaisten viranomaisten asiaankuuluvia kommentteja oteta huomioon. Vaihtoehto 2: EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvia erityisvaatimuksia olisi kehitettävä akkreditointielinten vertaisarviointien yhteydessä. Tämä vaihtoehto mahdollistaa sen, että EA soveltaa asianmukaisempia vertaisarviointiperusteita EU:n päästökauppadirektiivin vaatimusten mukaisesti. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 3.2.4. Todentajien jatkuva valvonta ja korjaavat toimenpiteet Vaihtoehto 1: Toimivaltaisten viranomaisten olisi voitava arvioida tarkastusten laatu ja voitava tehdä lisätutkimuksia, jos havaitaan, että jotkut todentajat eivät toimi sääntöjen mukaisesti. Tämä vaihtoehto saattaisi aiheuttaa sen, että prosessiin osallistuvilla laitoksilla on päällekkäisiä velvoitteita. Tämä vaikuttaisi järjestelmän tehokkuuteen. Vaihtoehto 2: Ainoastaan akkreditointielimet voivat valvoa todentajia. Standardi ISO 17011 edellyttää, että akkreditointielimet suorittavat valvontatoimia. Tämä jättää tulkinnanvaraiseksi sen, miten usein ja miten valvontatoimia toteutetaan. Toimivaltaisten viranomaisten kommenttien puute saattaisi johtaa siihen, ettei heiltä saada hyödyllisiä lisätietoja ja siihen, että todentamislaatu on riittämätön. Tässä vaihtoehdossa ei oteta riittävästi huomioon tarkkailu- ja raportointiasetuksen tehokkuutta, koska akkreditointielimillä ei ole riittävästi tietoa EU:n päästökauppajärjestelmästä. Vaihtoehto 3: Todentajien valvontaa varten olisi kehitettävä tehokas järjestelmä näkemysten vaihtamiseksi akkreditointielinten ja toimivaltaisten viranomaisten välillä. Näin ollen akkreditointi- ja todentamisasetuksessa vahvistetaan vaatimukset tietojen vaihtamiselle toimivaltaisten viranomaisten ja akkreditointielinten välillä. Tällä vaihtoehdolla parannetaan tiedottamista ja avoimuutta sekä todentajien akkreditoinnin asemaa samoin kuin asetetaan kaikille jäsenvaltioille selkeät vaatimukset. Sillä myös maksimoidaan hyödyllisten tietojen vaihto akkreditointielinten ja toimivaltaisten viranomaisten välillä kustannustehokkaalla tavalla ja ilman päällekkäisyyksiä. Vaihtoehto 3 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 3 valitaan. 3.2.5. Riskianalyysi Vaihtoehto 1: Pidetään suuntaviivapäätöksen 10.4.2 kohdan b alakohdassa esitetyt yleiset vaatimukset voimassa. (Toimintapolitiikka ei muutu). Tehokas riskianalyysi on tärkeää todentamisen kokonaissuunnittelun kannalta. Jos riskianalyysissä ei oteta asianmukaisesti huomioon toiminnanharjoittajan strategista analyysiä ja riskinarviointia, saattaa tuloksena olla joko virheellinen todentamislausunto tai epätäydellinen todentamisprosessi, joka on suoritettava osittain uudelleen. Tästä aiheutuu toiminnanharjoittajalle lisäkustannuksia. Vaihtoehto 2: Kehitetään strategiseen analyysiin ja toiminnanharjoittajan riskiarviointiin liittyviä erityisiä vaatimuksia, kuten myös parannuksia koskevia suosituksia. Tässä vaihtoehdossa asetetaan selkeitä vaatimuksia sekä todentajan strategista analyysiä että riskianalyysiä varten EA 6/03 -asiakirjan mukaisesti. Siinä kuvataan, miten strateginen analyysi ja riskianalyysi liittyvät myöhemmin edellytettäviin todentamistoimintoihin (valvontaan ja tietojen testaukseen). Tämä vaihtoehto on jo käytössä useimmissa jäsenvaltioissa ja sen vaikutusten taso on hyväksyttävä. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 3.2.6. Yksinkertaistetut menettelyt ja vaatimukset Vaihtoehto 1: Jäsenvaltiot voivat sallia, että todentajat käyttävät yksinkertaistettuja todentamissuunnitelmia ja menettelyjä tietyt myöhemmin (komission toimesta) vahvistettavat edellytykset täyttävien toiminnanharjoittajien ja ilma-alusten käyttäjien osalta. Tämä vaihtoehto tarjoaa merkittäviä mahdollisuuksia alentaa todentamiskustannuksia. Se mahdollistaa sen, että tietyin edellytyksin pieniin ja yksinkertaisiin laitoksiin tehdään laitoskäyntejä harvemmin (edelleen perustuen riskianalyysiin). Vaihtoehto 1 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2: Yksinkertaistettu todentaminen ei ole mahdollista. Tästä vaihtoehdoista aiheutuu edelleen merkittäviä ja epäsuhtaisia kustannuksia vähän päästöjä aiheuttaville laitoksille, minkä seurauksena järjestelmän tehokkuus on merkittävän alhainen, eikä todellista lisäarvoa ole. Vaihtoehto 1 valitaan. 3.2.7. Yksittäinen todentaja ja riippumaton tekninen selvitys Vaihtoehto 1: Yksittäiset todentajat (luonnolliset henkilöt) voivat suorittaa todentamisia, eikä riippumatonta teknistä arviota edellytetä. Tämä vaihtoehto alentaa merkittävästi todentamisen tehokkuutta. Vaihtoehto 2: Yksittäiset todentajat (oikeudelliset tai luonnolliset henkilöt) voivat suorittaa todentamisia, ja riippumaton tekninen arvio edellytetään. Vaatimustenmukaisuuden arviointilaitosten akkreditointi kuuluu asetuksen 765/2008 soveltamisalaan. Vaatimustenmukaisuuden arviointilaitoksella tarkoitetaan elintä, joka suorittaa vaatimustenmukaisuuden arviointitoimia kuten kalibrointia, testausta, sertifiointia ja tarkastuksia[7]. Tämä näyttää tarkoittavan sitä, että vaatimustenmukaisuuden arviointitoimia suorittavat henkilöt eivät voi enää jatkaa toimiaan uuden akkreditointikehyksen myötä. Jos kuitenkin yksittäinen todentaja haluaa järjestäytyä elimeksi tulemalla oikeussubjektiksi, yhteisymmärrys saattaisi johtaa tulkintaan, jonka mukaan myös yksityinen henkilö voi olla akkreditointiasetuksen mukainen vaatimustenmukaisuuden arviointielin. ISO 14065 -standardin kohdassa 3.3.3 mainitaan yksiselitteisesti, että todentamiselin voi olla henkilö. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 3.2.8. Todentamisraportin sisältö Vaihtoehto 1: Pidetään suuntaviivapäätöksen 10.4.2 kohdan e alakohdassa esitetyt yleiset vaatimukset. (Toimintapolitiikka ei muutu). Tämä vaihtoehto lisää yhdenmukaisuuden ja avoimuuden puutetta todentamisten osalta. Tämä vaikuttaa järjestelmän tehokkuuteen sekä akkreditoitujen todentajien vastavuoroiseen tunnustamiseen. Vaihtoehto 2: Kehitetään yksityiskohtaisempi luettelo todentamisraportin sisältöön liittyvistä vaatimuksista. Akkreditointi- ja todentamisasetuksessa vahvistetaan yhteisiä vaatimuksia. Tärkeimmän näkökohdat ja lisätiedot liittyvät laitoskäynteihin, todentamisryhmään, tekniseen arvioon, periaatteiden vahvistamiseen, polttoaineluetteloon ja parantamissuosituksiin. Lopputuloksena on sisällöltään yhdenmukainen raportti. Aluksi on todennäköistä, että todentamiskustannukset nousevat hieman, mutta ne tasoittuvat todentamisten avoimuuden lisäännyttyä. Myös toimivaltaisen viranomaisen tasolla on enemmän tietoa todentamisen laadusta. Vaihtoehto 2 on täysin direktiivin 2009/29 vaikutustenarvioinnissa mainittujen alkuperäisten vaatimusten mukainen. Vaihtoehto 2 valitaan. 3.3. Suositeltavien vaihtoehtojen kokonaisvaikutusten arviointi Todentamisen ja akkreditoinnin johdonmukaisuus ja vertailtavuus: Akkreditointi- ja todentamisasetuksessa säädetään paljon korkeammasta varmuustasosta jäsenvaltion tason täytäntöönpanon yhdenmukaisuuden osalta. Yhteinen lähestymistapa todentamiseen lisää avoimuutta, selventää vaatimuksia ja parantanee todentamisten yhdenmukaisuutta EU:n alueella. Tämä puolestaan parantaa järjestelmän eheyttä ympäristön kannalta ja luottamusta todentamisprosessiin. Todentamis- ja akkreditointipalvelujen sisämarkkinoiden yhdenmukaistaminen: Akkreditointi- ja todentamisasetuksessa säädetään yksityisiin henkilöihin (todentajat, todentamiselimet, akkreditointielimet, toimivaltaiset viranomaiset jne.) liittyvistä suorista vaatimuksista siten, ettei niitä voida tulkita 27 eri tavalla tai soveltaa eri tavoin vähintään 27 kansallisessa lainsäädännössä. Yhdenmukaisempi todentaminen vähentää jäsenvaltioiden huolta siitä, että joissakin jäsenvaltioissa todentajat eivät ole samojen säännösten mukaisia kuin kyseisen jäsenvaltion oman akkreditointielimen akkreditoimat todentajat. Tämä puolestaan vapauttaa markkinoita ja mahdollistaa sen, että todentajat voivat toimia koko EU:n alueella (kielitaitovaatimusten mukaisesti). Kustannustehokkuuden parantaminen: Yhden ainoan EU:n tason säännöstön kehittäminen todentamista ja akkreditointia varten tuo jäsenvaltioille merkittäviä kustannussäästöjä mukautumisvaiheen jälkeen. Toimivaltaisille viranomaisille aiheutuu säästöjä siitä, että asetusta sovelletaan suoraan todentajaan ja muihin nimettyihin osapuoliin. Jos annettava säädös on suoraan sovellettava asetus, ei kansallista lainsäädäntöä tarvitse muuttaa. Vaatimusten yhdenmukaisuuden parantumisessa ei olisi viivettä, koska asetuksen vaatimuksia sovellettaisiin välittömästi. Tarkkailuun ja raportointiin liittyvien kahdeksan aiheen osalta on kehitetty viisi luokkaa sen perusteella, mitä kustannusvaikutuksia aiheutuu tarvittaviin henkilöstö- ja muille resursseille. Luokat on validoitu toimivaltaisten viranomaisten, todentajien ja EU:n päästökauppajärjestelmän toimivan foorumin (ETS Compliance Forum) sihteeristön edustajien valikoitujen haastattelujen kautta. I. Kustannukset ja tarvittavat resurssit pienenevät merkittävästi. II. Kustannukset ja tarvittavat resurssit pienenevät hieman. III. Kustannusten ja tarvittavien resurssien ei odoteta muuttuvan. IV. Kustannukset ja tarvittavat resurssit lisääntyvät hieman. V. Kustannukset ja tarvittavat resurssit lisääntyvät merkittävästi. Akkreditointiin ja todentamiseen sovellettavan uuden lähestymistavan vuoksi ei seuraavassa taulukossa voida useimpien vaihtoehtojen osalta mainita todellista lähtötilannetta. Yhteenvetotaulukko Toimintavaihtoehdot || Vaihtoehto 1 || Vaihtoehto 2 || Kustannukset/säästöt Todentajien akkreditointi ja sertifiointi || Vain akkreditointielimet voivat vahvistaa || Myös kansalliset sertifiointielimet voivat vahvistaa * || IV luokka Todentajien vastavuoroinen tunnustaminen || Vastavuoroinen todentaminen ei liity akkreditointiin || Vastavuoroinen todentaminen liittyy akkreditointiin * || II luokka Akkreditointielimen vertaisarviointi || Vain EA voi suorittaa vertaisarvioinnin || Päästökauppajärjestelmää koskevat erityiskriteerit * || III luokka Todentajien valvonta || Vain toimivaltaiset viranomaiset vastuussa || Tehoas tietojenvaihto * || II luokka – I luokka Riskianalyysi || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Kehitetään erityisvaatimuksia || I luokka Yksinkertaistetut menettelyt ja vaatimukset || Yksinkertaistettu todentaminen on mahdollista * || Yksinkertaistettu todentaminen ei ole mahdollista || II luokka ja I luokka Yksi todentaja ja riippumaton arvio || Yksi todentaja (fyysinen henkilö), ei arviota || Yksi todentaja (oikeudellinen henkilö), arvio * || II luokka ja I luokka Todentamisraportin sisältö || Pidetään voimassa suuntaviivapäätös || Tarkemmat vaatimukset * || III luokka ja II luokka * Parhaiksi arvioidut vaihtoehdot 4. PÄÄTELMÄT 1. Kaikki ehdotetut toimenpiteet ovat yhdenmukaisia direktiivin 2009/29 vaatimusten ja direktiiviin liittyvässä vaikutustenarvioinnissa esille tuotujen seikkojen kanssa samoin kuin akkreditointia koskevan neuvoston asetuksen 2008/765 ja siihen liittyvän vaikutusten arvioinnin kanssa. Näissä säädöksissä määritellään etukäteen tavoitteet, jotka nyt käsillä olevilla kahdella asetusehdotuksella olisi saavutettava. 2. Kaikki säilytetyt vaihtoehdot liittyvät tiukasti EU:n päästökauppajärjestelmän tarkkailua ja raportointia sekä akkreditointia ja todentamista koskeviin osiin. Ne on asianmukaisen kustannustehokkuuden ylläpitämiseksi mukautettu kyseessä olevien laitosten kokoon, joten myös vähän päästöjä aiheuttaville laitoksille on omia erityissäännöksiä. 3. Vaihtoehtojen valintaan ovat voimakkaasti vaikuttaneet kansainvälisellä tasolla säädettyjen vaatimusten mukaisesti tarve lisätä avoimuutta, vertailtavuutta, yhdenmukaisuutta ja jatkuvuutta, samoin kuin tarve mahdollistaa yksinkertaistaminen sekä lisätä oikeudellisten tekstien käyttäjäystävällisyyttä. 4. Kustannuksia on hyvin vaikea yksilöidä erikseen toimintakokonaisuudesta. Tiheys, joka vaihtelee joustavuuden sallimiseksi, on määrätty ennalta EU:n päästökauppajärjestelmän raportointiaikataulussa. Erityisesti olisi korostettava, että esillä olevilla asetuksilla pyritään parantamaan järjestelmää lisäämättä tarpeettomasti raportointivelvollisuuksia ja säilyttämällä ne aikaisemmin vahvistetussa, hyväksyttävässä kehyksessä. [1] KOM/2008/16, 23.1.2008, komission yksiköiden valmisteluasiakirja, joka liittyy ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi direktiivin 2003/87/EY muuttamisesta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kauppaa koskevan yhteisön järjestelmän parantamiseksi ja laajentamiseksi, ss. 62–63. Tämän asiakirjan pohjalta laadittiin direktiivi 2009/29/EY. [2] KOM(2008) 16, 23.1.2008, s. 71. [3] SEC(2007) 174. [4] Määrittämistasojärjestelmä tarjoaa rakennuspalikoita sen määrittämiseksi, mikä on kullekin laitokselle soveltuva tarkkailumenetelmä. Määrittämistasojärjestelmässä määritellään toimintotietojen, päästökertoimien ja hapettumis- tai muuntokertoimien eri kunnianhimoisuustasojen hierarkia. Näitä tasoja kutsutaan määrittämistasoiksi. Mitä suurempi on valitun määrittämistason numero, sitä suurempi on tarkkailumenetelmän tarkkuustaso ja sitä laitoskohtaisempi koko tarkkailumenetelmä. [5] 2011/278/EU: Komission päätös, annettu 27 päivänä huhtikuuta 2011, päästöoikeuksien yhdenmukaistettua maksutta tapahtuvaa jakoa koskevien unionin laajuisten siirtymäsäännösten vahvistamisesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 a artiklan mukaisesti. [6] Ehdotetun akkreditointiasetuksen 10 artiklan 1 kohta. [7] AR:n 2 artiklan 16 kohta.