Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus annettu tuen myöntämisestä rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteen yhteensovittamiseen"

(2001/C 123/07)

Neuvosto päätti 15. syyskuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 71 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto antoi lausuntonsa 7. joulukuuta 2000. Esittelijä oli Dethmer H. Kielman.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24.-25. tammikuuta 2001 pitämässään 378. täysistunnossa (tammikuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 77 ääntä puolesta 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Komission ehdotus

1.1. Neuvosto hyväksyi 30 vuotta sitten 15. kesäkuuta 1970 asetuksen (ETY) N:o 1107/70 tuen myöntämisestä rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen. Asetuksessa oli tarkoitus määritellä, mitä EY:n perustamissopimuksen 73 artiklassa tarkoitettu käsite "yhteensovittaminen" pitää sisällään, jotta (useimmiten erityisesti rautatieliikenteen harjoittajiin kohdistuvaa hallinnointia koskevan) poikkeuksen ja yleisten sääntöjen välinen rajanveto voitaisiin selvittää varmuudella.

1.2. Eri liikennemuotojen markkinoita on sittemmin vapautettu eri laajuudessa ja tahdissa. Edellä mainittua asetusta on vähittäin jossain määrin muutettu, mutta nyt näyttäisi olevan aika korvata voimassa oleva asetus (ETY) N:o 1107/70 selkeyden vuoksi ja tekstin yksinkertaistamiseksi kokonaan uudella asetuksella.

Uudessa asetuksessa selvitetään, kuinka EY:n perustamissopimuksen 73 artiklan soveltaminen on vaikuttanut liikennemarkkinoiden kehittymiseen ajan myötä. Kyseinen artikla tulee lisäksi ottaa huomioon infrastruktuurin rahoituksessa.

Tämän vuoksi asetusehdotuksessa esitetään laajaa poikkeusta infrastruktuurin hallinnolle myönnettävälle liikenneinfrastruktuurin toiminta- ja/tai kehittämistuelle. Tavaraliikenteen osalta poikkeus koskee myös käyttäjille myönnettävää tukea, jolla niille korvataan kilpailevien liikennemuotojen maksamatta jäävät kustannukset.

1.3. Koska EY:n perustamissopimuksen 71 artiklassa edellytetään erityistä markkinoillepääsyä koskevaa lainsäädäntöä, on maaliikennemarkkinoiden vapauttaminen viivästynyt. Liikennemarkkinoiden täydellinen vapautuminen ei ole sen vuoksi vielä täysin toteutunut.

1.4. Todettakoon, että maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen markkinat vapautettiin täysin 1. heinäkuuta 1998, maanteiden henkilöliikenteen markkinat 1. kesäkuuta 1996, sisävesiliikenne 1. tammikuuta 2000 ja yhdistetyt kuljetukset 1. heinäkuuta 1993. Rautatieliikenteen vapauttaminen on käynnissä, ja kiivainta keskustelua käydään nyt ns. rautatieinfrastruktuuripaketista.

2. Yleistä

2.1. Jäsenvaltion tukijärjestelmät, jotka vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, eivät sovellu yhteismarkkinoille ja ovat EY:n perustamissopimuksen mukaan kiellettyjä, siltä osin kuin tuki vaikuttaa epäsuotuisasti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

2.2. Kaikille mahdollisille käyttäjille avoimen, valtion hallinnoiman infrastruktuurin valtionrahoitus ei tavallisesti kuulu EY:n perustamissopimuksen soveltamisalaan, koska millekään yritykselle ei tässä tapauksessa koidu etua. Esimerkkinä voidaan mainita liikenneinfrastruktuurin rahoitus jäsenvaltioissa. Infrastruktuurin rakentaminen ja hallinnointi eivät sen vuoksi kuulu käsillä olevan asetuksen soveltamisalaan.

2.3. Liikennealalla tarvitaan valtiontuen osalta erityinen menettelytapa, koska kaupunkisuunnittelun ja kaavoituksen yhteydessä valtion panos on välttämätön pidettäessä yllä liikennepalveluja, joiden on lisäksi kunnioitettava sosiaalisia ja ympäristönäkökohtia.

2.4. Liikenteen yhteensovittaminen ja korvaus julkisten palvelujen tarjoamisesta ovat tukikelpoisia EY:n perustamissopimuksen 73 artiklan nojalla.

2.5. Näin ollen tässä asetuksessa tarkoitettu tukitoimenpiteiden käsite merkitsee sitä, että valtion toimenpiteet ovat tarpeen, jos markkinoilta puuttuu vapaa ja avoin kilpailu tai jos markkinoilla esiintyy kielteisten ulkoisten tekijöiden tai julkisten tuotteiden kaltaisia markkinahäiriöitä.

2.6. Komissio toteaa, että ulkoisten kustannusten käsitettä ei ole vielä määritelty yhteisön lainsäädännössä, mutta katsoo, että kyseisten kustannusten huomioimatta jättämisestä aiheutuu markkinoilla ongelmia.

2.7. EY:n perustamissopimuksessa tehdään poikkeus myös julkisen palvelun rahoittamista koskevien tukitoimenpiteiden osalta. Julkisen palvelun velvoitteisiin luetaan tässä yhteydessä velvoitteet, joita liikenteenharjoittaja ei täyttäisi, jos kyseessä olisi yksinomaan sen oma kaupallinen etu. Kesäkuun 26. päivänä 1969 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1191/69 säädetään perusteista, joilla vahvistetaan valtion korvauksen sallittu määrä täytettäessä tällaisia julkisen palvelun velvoitteita rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä.

2.8. EY:n perustamissopimuksen 73 artiklaan tukeutuvan EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan komissio voi sallia valtiontuen myöntämisen tietyn taloudellisen toiminnan edistämiseksi, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Kuljetusyritysten intermodaalisiin kuljetuksiin tekemien investointien edistämiseksi olisi vauhditettava keskustelua vähämerkityksistä tukea koskevan säännön lakkauttamisesta kuljetusyritysten osalta. Kyseessä on raja, jonka alle jäävää valtion rahoitusosuutta ei enää lasketa valtiontueksi.

2.9. Ehdotettua asetusta sovelletaan rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteen yhteensovittamiseen. Asetus ei koske meriliikenteen väyliä. Asetus kattaa kuitenkin maaliikennemuotojen välisen uudelleenlastauksen riippumatta siitä, missä siihen käytettävät lastauslaitteistot sijaitsevat. Meriliikennemuodon sisältävä uudelleenlastaus, vaikka se tapahtuisi yhdessä maaliikennemuodon kanssa, ei kuulu asetusehdotuksen soveltamisalaan.

2.10. Tähän mennessä valtiontukia koskevia poikkeuksia on myönnetty neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1107/70 ainoastaan suorille investoinneille sisävesiliikenteen ja yhdistettyjen kuljetusten terminaaleihin. Kyseiset erityiset poikkeukset eivät kuitenkaan ole johtaneet yhtenäiseen lähestymistapaan maaliikenteen infrastruktuurin osalta.

Komission mielestä tällaiset erityiset poikkeukset tulee korvata yleisellä infrastruktuuria koskevalla poikkeuksella.

2.11. Komitea totesi komission valkoisesta kirjasta aiheesta "Oikeudenmukainen maksu infrastruktuurin käytöstä: vaiheittainen lähestymistapa liikenneinfrastruktuurin yhtenäiseen hinnoitteluun Euroopan unionissa", KOM(98) 466 lopullinen, antamassaan lausunnossa(1), että eri kuljetusmuotojen tasavertaista kohtelua silmällä pitäen on toivottavaa, että hinnoitteluperiaatteet toteutetaan yhdenmukaisesti ja samanaikaisesti ja että toteuttamisen tulee mahdollisuuksien mukaan tapahtua alkulähteellä.

2.12. Todellisuudessa jäsenvaltiot hankkivat kuitenkin yhä korvauksen infrastruktuurikustannuksistaan eri maaliikennemuotojen osalta eri tavoin ja eri suuruisina. Tällä hetkellä ei myöskään vielä ole olemassa yhteisön lainsäädäntöä, jolla yhdenmukaistettaisiin maaliikenteen infrastruktuuriin pääsystä kannettavien maksujen laskentamenetelmät eri liikennemuodoissa tai niiden välillä.

2.13. Komitea pitää toivottavana, että komissio keskittyy määrittelemään sisäiset ja ulkoiset kustannukset kuljetuslajikohtaisesti sen sijaan, että se keskittää etukäteen huomionsa kilpailevien liikennemuotojen maksamatta jäävien kustannusten korvaamiseksi myönnettävään valtiontukeen.

2.14. Komitean mielestä valtiontuen haku- ja myöntämisprosessista aiheutuu lisäksi monimutkainen ja työläs raportointi komissiolle, mikä taas lisää huomattavasti hallinnollista taakkaa, kuten koko suunniteltu ilmoitus- ja tiedotusmenettely.

2.15. Komission toivoman liikennemuotosiirtymän yhteiskunnallis-taloudelliset vaikutukset on tietenkin selvitettävä.

2.16. Komitean mielestä komissio toimii päinvastaisesti. Komissio perustelee asetusehdotusta sillä, että rautatieliikenteen markkinoiden vapauttamista ei ole vielä saatu päätökseen ja että yhdenmukaisia maksujärjestelmiä liikennemuotojen maksamatta jäävien kustannusten korvaamiseksi ei ole vielä vahvistettu.

2.17. Komitean mielestä olisikin loogista saattaa ensin rautatieliikenteen markkinoiden vapauttaminen muun maaliikenteen markkinoiden kanssa samalle tasolle, ja kuten kohdassa 2.12 todetaan, laatia eri liikennemuodoille siirrettäville maksuille yksiselitteiset kohdentamiskriteerit asetusehdotuksessa esitetyn monimutkaisen, aikaavievän ja kyseenalaisen tukijärjestelmän sijaan.

3. Päätelmät

3.1. Komitea pitää käsillä olevaa asetusehdotusta ennenaikaisena.

3.2. Eri kuljetusmuotojen markkinoiden vapauttaminen olisi toivottavaa saattaa samalla tasolle, jotta voidaan taata eri liikennemuotojen tasavertainen kohtelu.

3.3. Lisäksi komission tulisi ensin kartoittaa sisäisiin ja ulkoisiin kustannuksiin sisältyvien eri kustannustekijöiden suhteellinen painoarvo ottaen huomioon komitean lausunnon liikenneinfrastruktuuria koskevasta valkoisesta kirjasta, ennen kuin se esittää asetusehdotuksen, jossa yksittäiselle liikennemuodolle myönnettävän tuen perusteena ovat kilpailevien liikennemuotojen maksamatta jäävät kustannukset.

3.4. Komitea katsoo, että ehdotuksessa ei ole selvitetty asetuksen yhteiskunnallis-taloudellisia vaikutuksia.

3.5. Lopuksi komitea toteaa olevansa vakuuttunut siitä, että käsillä olevan asetusehdotuksen hyväksyminen merkitsisi erittäin monimutkaisen ja byrokraattisen valvontajärjestelmän luomista.

Bryssel 24. tammikuuta 2001.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) EYVL C 116, 28.4.1999, s. 28.