EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 07.04.1998 
KOM(1998)2121opull. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE 
JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
energiamarkkinoiden vapauttamisen edistymisestä 

Sisällys 
• Johdanto 
• Komission tavoitteet 
• Sisämarkkinoiden esteet - vapauttamisen syyt 
• Komission lähestymistapa 
• Ensimmäinen vaihe: hintojen avoimuudesta ja sähkön- ja kaasunsiirrosta 
annetut direktiivit 
• Toinen vaihe: hiilivetyjä koskevista luvista annettu direktiivi 
• Kolmas vaihe: komission ehdotukset direktiiveiksi sähkön ja maakaasun 
sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 
• Direktiivi 96/92/EY 
• Tilanne jäsenvaltioissa: 
• Yhteenveto 
• Maakohtainen katsaus 
• Maakaasua koskeva yhteinen kanta 
• Päätelmät - onko saavutettu edistys riittävää? 
• Lisä-ja jatkotoimenpiteet 
Komission tavoitteet 
Komission keskeisenä tavoitteena energian sisämarkkinoiden kehittämisessä on ollut 
osoittaa, että kansallisten energiamarkkinoiden läheisempi yhdentäminen on eräs tapa 
parantaa toimitusvarmuutta, pienentää kustannuksia ja kohentaa kilpailukykyä. 
Sisärajattomat yhteisön laajuiset markkinat takaavat joustavammat ja monipuolisemmat 
energiatoimitukset ja edistävät siten osaltaan toimitusvarmuutta koko yhteisössä. Energia-
alan kasvava kilpailu lisää myös EU:n energiateollisuuden tehokkuutta ja siten sen 
kilpailukykyä. Se alentaa myös energian kuluttajien maksamia hintoja, mikä auttaa niitä 
saavuttamaan kilpailuetuja tuotannossa. Yhtenäismarkkinat ovat edistäneet kasvua, 
kilpailukykyä ja työllisyyttä. Euroopan yhteisön osalta ei olekaan kyse siitä, onko energian 
sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen tarpeellista, vaan siitä, kuinka tämä voidaan 
toteuttaa tehokkaimmin. 
Sisämarkkinoiden esteet - vapauttamisen syyt 
Sähkön ja maakaasun kaupalle on edelleen olemassa huomattavia esteitä rajat ylittävässä 
kaupassa ja joissakin tapauksissa jopa valtioiden sisäisessä kaupassa. Nämä esteet johtuvat 
kansallisille yleishyödyllisille laitoksille näillä kahdella alalla annetuista yksinoikeuksista. 
On syytä muistaa, että sähkön ja kaasun hinnat ovat Euroopassa keskimäärin 40 prosenttia 
korkeammat kuin Yhdysvalloissa. Energian hinta on ensiarvoisen tärkeä tekijä joillekin 
teollisuudenaloille, sillä se vastaa huomattavaa osaa tuotantokustannuksista. Näin ollen 
energiamarkkinoiden jakaminen erillisiin osiin olisi mitä luultavimmin haitallista 
maailmanmarkkinoilla kilpailevan eurooppalaisen teollisuuden kannalta. Yhteisön sisäisten 
kaupan esteiden poistaminen antaa sähkön ja kaasun käyttäjille mahdollisuuden hyötyä 
kilpailutetuista markkinoista, mihin liittyy myös valinnanvapaus sekä pienemmät hintaerot 
eri jäsenvaltioiden välillä. Komissio onkin keskittynyt sähkö- ja kaasualoihin, sillä niiden 
siirto ja jakelu on riippuvainen erityisestä verkkorakenteesta. Sähkön ja kaasun 
sisämarkkinoiden keskeisinä tavoitteina ovat olleet: 
- toimitusvarmuuden kasvattaminen avaamalla sähkö- ja kaasumarkkinat asteittain, 
- kaasun ja sähkön vapaan liikkuvuuden takaaminen jäsenvaltioiden sisällä ja niiden 
välillä kysyntää vastaavalla tavalla, 
- kilpailukyvyn parantaminen siten, että kaasun ja sähkön käyttäjät voivat hyötyä 
kilpailutetuista energiamarkkinoista, mikä on olennaisen tärkeää maailmanlaajuisilla 
markkinoilla kilpailevan energiateollisuuden kannalta, sillä energia on huomattava tekijä 
taloudellisessa toiminnassa. 
Komission lähestymistapa 
Komissio on perustanut energian sisämarkkinoita koskevat lainsäädäntöehdotuksensa 
seuraaville periaatteille: 
• Ensinnäkin politiikan muutokset on syytä toteuttaa asteittain, jotta energiateollisuudelle 
annetaan riittävästi aikaa mukautua joustavalla tavalla uuteen ympäristöön. 
• Toiseksi yhteisö ei saa kahlita jäsenvaltioita joustamattomalla järjestelmällä vaan sen on 
pikemminkin tarjottava kehykset, joiden sisällä jäsenvaltiot voivat toteuttaa niiden 
kansallisiin olosuhteisiin parhaiten soveltuvia järjestelyjä. 
• Kolmanneksi on vältettävä liiallista sääntelyä. 
-3-
• Neljänneksi komissio on valinnut lähestymistapansa perustaksi perustamissopimuksen 
100 a artiklan, jossa edellytetään jäsenvaltioiden välistä yksimielisyyttä sekä poliittista 
vuoropuhelua neuvoston, Euroopan parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean kanssa. 
Ensimmäinen vaihe: hintojen avoimuudesta ja sähkön- ja kaasunsiirrosta annetut 
direktiivit 
Hintojen avoimuutta koskeva direktiivi (neuvoston direktiivi 90/377/ETY) annettiin 29. 
kesäkuuta 1990. Siinä luodaan yhteisön menettely, jonka avulla taataan hintojen avoimuus 
kaasun ja sähkön teollisille loppukäyttäjille. Direktiivissä säädetään, että sähköä ja kaasua 
toimittavien yritysten on ilmoitettava Eurostatille kaikilta kuhittajaluokilta perimänsä 
hinnat kahdesti vuodessa. Tähän mennessä julkaistuista luvuista käy ilmi, että ehdot, joilla 
sähköä ja kaasua toimitetaan teollisille loppukäyttäjille, vaihtelevat huomattavasti eri 
jäsenvaltioissa ja jopa saman maan sisällä. Tämä on seurausta suljetuista markkinoista. 
Sähkönsiirrosta (runkoverkkojen kautta tapahtuvasta sähkönsiirrosta 29. lokakuuta 1990 
annettu neuvoston direktiivi 90/547/ETY) ja kaasunsiirrosta (verkkojen kautta 
tapahtuvasta maakaasun siirrosta 31. toukokuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 
91/296/ETY) annettujen direktiivien tarkoituksena on lisätä ja helpottaa sähkön ja kaasun 
toimituksia sellaisten maiden välillä, jotka eivät ole naapurimaita. Saavutetusta 
edistymisestä huolimatta on tunnustettava, että tällainen kauppa on olhit mahdollista 
ainoastaan monopoliasemassa olevien verkkojen ja yleishyödyllisten laitosten välillä eikä 
yhdessä maassa sijaitsevien kuluttajien ja toisessa maassa sijaitsevien tuottajien välillä. 
Toinen vaihe: hiilivetyjä koskevista luvista annettu direktiivi 
Hiilivetyjen etsintään, hyödyntämiseen ja tuotantoon tarkoitettujen lupien antamisen ja 
käytön edellytyksiä koskeva direktiivi (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 
94/22/EY) annettiin 30. toukokuuta 1994. Toisin kuin sähkön sisämarkkinoista annetussa 
direktiivissä, jossa vapautetaan sekä tuotanto että toimitukset, maakaasua koskevassa 
ehdotuksessa (katso jäljempänä) rajoitutaan maakaasun varastointiin, siirtoon ja jakeluun. 
Kaasun ja öljyn tuotantoon liittyvä oheistoiminta kuuluu puolestaan hiilivetydirektiivin 
soveltamisalaan. Direktiivissä säädetään, että jäsenvaltioiden on tarjottava kaikille EU:n 
yrityksille tasapuolinen ja syrjimätön pääsy öljyn ja maakaasun etsintä-, hyödyntämis- ja 
tuotantotoirniin EU: ssa ja Euroopan talousalueella. 
Kolmas vaihe: komission ehdotukset direktiiveiksi sähkön ja maakaasun 
sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 
Komissio esitti alkuperäisen kaasu- ja sähkömarkkinoiden vapauttamista koskevan 
ehdotuksensa 21. helmikuuta 1992 (KOM(91)548 lopullinen). Pitkien ja tiiviiden 
neuvottelujen tuloksena syntyi sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisisistä säännöistä 
19. joulukuuta 1996 annettu direktiivi 96/92/EY. Vuosi sähkön sisämarkkinoita koskevan 
direktiivin antamisen jälkeen neuvosto pääsi 8. joulukuuta 1997 yksimielisyyteen 
yhteisestä kannasta maakaasua koskevaan ehdotukseen. Tämä on osoitus jäsenvaltioiden 
todellisesta tahdosta rakentaa yhdessä energian sisämarkkinat. 
-4-
Direktiivi 96/92/EY 
Huomattava edistysaskel saavutettiin, kun neuvosto antoi 19. joulukuuta 1996 direktiivin 
sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä. Direktiivi tuli voimaan 19. 
helmikuuta 1997. Sähkön sisämarkkinoista annettu direktiivi vaikuttaa markkinoihin 
seuraavilla osa-aloilla: sähköntuotanto, jakelu ja siirto, kulutus sekä pääsy verkkoihin. 
Sähköntuotanto 
Uuden sähköntuotantokapasiteetin rakentamiseksi jäsenvaltiot voivat valita kahden eri 
menettelyn välillä, eli ne voivat valita joko lupamenettelyn tai tarjouskilpaihimenettelyn. 
Olipa valittu menettely kumpi tahansa, siinä on sovellettava puolueettomia, avoimia ja 
syrjimättömiä perusteita ja sen on johdettava vastaavaan markkinoiden avautumisen 
tasoon. Tarjousknpaihimenettery mahdollistaa keskitetyn suunnittelun: jäsenvaltion 
nimeämä toimivaltainen elin laatii arvion uuden kapasiteetin tarpeesta, ja tarvittava 
kapasiteetti jaetaan tarjouskilpaihimenettelyn kautta. Tarjouskilpailut järjestää ja ratkaisee 
täysin riippumaton viranomainen tai elin. Lupamenettelyn mukaan taas kuka tahansa voi 
milloin tahansa rakentaa sähköntuotantolaitoksen ja pitää sitä toiminnassa edellyttäen, että 
toiminnassa noudatetaan perusteita, jotka jäsenvaltiot ovat vahvistaneet lupien 
myöntämistä varten. Tähän tapaukseen ei liity minkäänlaista keskitettyä suunnittelua, sillä 
kysyntään vastaamiseksi tarvittavan kapasiteetin määrittäminen jää markkinoiden 
tehtäväksi. Nämä kaksi vaihtoehtoa antavat yrityksille mahdollisuuden rakentaa ja käyttää 
uutta sähköntuotantokapasiteettia uusilla markkinoilla missä tahansa Euroopan unionin 
alueella. Tietyntyyppiset sähköntuottajat voivat saada hipiä molempien menettelyjen 
mukaisesti (omavaraiset tuottajat ja itsenäiset tuottajat). 
Siirto ja jakelu 
Jäsenvaltioiden on nimettävä tai vaadittava, että siirto- ja jakeluverkkoja omistavat 
yritykset nimeävät verkko-operaattorin, joka on vastuussa siirto- ja jakeluverkon käytöstä, 
sen ylläpidon varmistamisesta ja sen kehittämisestä tietyllä alueella. 
Siirtoverkon operaattori vastaa sähköntuotantolaitosten ajojärjestyksestä alueellaan. 
Sähköntuotantolaitosten ajojärjestys on määriteltävä puolueettomin, avoimin ja 
syrjimättömin perustein. Tästä perussäännöstä voidaan poiketa direktiivissä säädetyllä 
mekanismilla, jossa etusija annetaan sähkölle, joka on tuotettu käyttäen: 
• uusiutuvia energialähteitä: jäsenvaltio voi vaatia verkko-operaattoria antamaan 
sähköntuotantolaitosten ajojärjestyksessä etusijan niille sähköntuotantolaitoksille, jotka 
käyttävät uusiutuvia energialähteitä tai jätettä tai tuottavat yhdistetysti sekä lämpöä että 
sähköä; 
• kotimaisia energialähteitä: etusija ajojärjestyksessä voidaan antaa myös sellaisille 
sähköntuotantolaitoksille, jotka käyttävät kotimaisia pohtoainelähteitä, mutta vain 15 
prosenttiin asti kyseisessä jäsenvaltiossa kulutettavan sähkön tuottamiseen tarvittavasta 
raakaenergian kokonaismäärästä. 
Kulutus 
Kuluttajien kannalta sähkömarkkinat avataan kilpailulle asteittain kuuden vuoden 
kuluessa. Ensimmäinen vaihe toteutuu helmikuussa 1999, toinen helmikuussa 2000 ja 
kolmas helmikuussa 2003. Markkinoiden avautumisen väliimmäisaste vastaa 
ensimmäisessä vaiheessa 25,37 prosentin keskimääräistä yhteisöosuutta 
sähkömarkkinoiden avautumisesta, ja se lasketaan sen perusteella, mikä on yli 40 
gigavvattituntia vuodessa kuluttavien loppukäyttäjien osuus kokonaiskulutuksesta. 
Toisessa vaiheessa rajaa lasketaan 20 gigawattitunnin tasolle, mikä vastaa 28 prosentin 
-5-
keskimääräistä yhteisöosuutta sähkömarkkinoiden avautumisesta, ja kolmannessa 
vaiheessa kynnys lasketaan 9 gigawattitunnin tasolle, mikä vastaa 33 prosentin 
keskimääräistä yhteisöosuutta sähkömarkkinoiden avautumisesta. Tämä markkinoiden 
avautumisaste vastaa vähimmäistasoa, jota kaikkien jäsenvaltioiden on noudatettava, 
mutta se sallii myös markkinoiden laajemman avaamisen. Jäsenvaltiot määrittävät 
komission valvonnassa vaatimukset täyttävät asiakkaat, jotka voivat osallistua 
markkinoiden avaamiseen. Tähän luokkaan luetaan automaattisesti kaksi käyttäjäryhmää, 
eli erittäin suuret loppukäyttäjät, jotka kuluttavat yli 100 gigawattituntia vuodessa, ja 
jakelijat sen sähkömäärän osalta, jonka muut vaatimukset täyttävät asiakkaat kuluttavat 
niiden jakeluverkon alueella. 
Verkkoon pääsy 
Kaikki tuottajat ja vaatimukset täyttävät asiakkaat voivat tehdä suoria keskinäisiä 
sähköntoimitussopimuksia ja sopia verkkoon pääsystä puolueettomin ja syrjimättömin 
ehdoin. Tämän mahdollistamiseksi jäsenvaltiot voivat valita seuraavien kolmen menettelyn 
välillä: 
• Neuvotteluihin perustuva kolmannen osapuolen pääsy verkkoon: sähkön tuottajat ja 
kuluttajat tekevät suoria keskinäisiä sähköntoimimssopimuksia, mutta siirtotariffien ja 
muiden ehtojen osalta ne neuvottelevat verkkoon pääsystä verkko-operaattorin kanssa. 
Verkko-operaattoreiden on julkaistava ohjeellinen siirto- ja jakeluverkkojen 
käyttöhinnasto. 
• Säännelty kolmannen osapuolen pääsy verkkoon: sähkön tuottajat ja kuluttajat tekevät 
suoria keskinäisiä säliköntoimitussopimuksia, mutta vaatimukset täyttävillä asiakkailla 
on oikeus päästä verkkoon julkaistujen käyttötariffien mukaisesti. 
• Yksi ostaja: sähkön tuottajat ja kuluttajat tekevät keskinäisiä 
säliköntoimitussopimuksia. Sopimuksessa määritelty sähkön hinta on ehdottoman 
luottamuksellinen. Jos yhden ostajan järjestelmään liittyy takaisinostovervoite, yksi 
ostaja on velvollinen ostamaan sähkön, jonka vaatimukset täyttävä asiakas on tilannut 
tuottajalta hintaan, joka on yhtä suuri kuin yhden ostajan vaatimukset täyttäville 
asiakkaille tarjoama myyntihinta vähennettynä verkon käytöstä perittävän 
syrjimättömän siirtotariffin hinnalla. Vaatimukset täyttävän asiakkaan saama 
taloudellinen hyöty on hinnan, jolla se tavallisesti ostaisi sähköä yhdeltä ostajalta, ja 
hinnan, jolla se on sopinut ostavansa sähköä toiselta tuottajalta, välinen erotus, josta on 
vielä vähennettävä siirtokustannukset. Jos yhden ostajan järjestelmään ei liity yhden 
ostajan ostovervoitetta, järjestelmä toimii samoin kuin edellä mainittu säännelty tai 
neuvotteluihin perustuva kolmannen osapuolen pääsy verkkoon. 
Erilliset linjat 
Sen lisäksi, että sähköntuottajilla ja -toimittajilla on mahdollisuus päästä verkkoon 
toimittaakseen sähköä vaatimukset täyttävien asiakkaiden ja toimittajien välillä tehtyjen 
sopimusten mukaisesti, niillä on myös oikeus toimittaa sähköä erillisen linjan välityksellä 
omille laitoksilleen, tytäryrityksilleen ja vaatimukset täyttäville asiakkailleen. 
Jäsenvaltioiden on laadittava puolueettomat ja syrjimättömät arviointiperusteet, joita 
käytetään myönnettäessä hipiä erillisten linjojen rakentamiselle. 
Julkisenpalvelun velvoite 
Jäsenvaltiot voivat itse päättää, mitä julkisen palvelun velvoitteita ne haluavat asettaa. 
Direktiivissä säädetään mekanismista, jonka avulla ne voivat toteuttaa tarvittavia 
toimenpiteitä. Jäsenvaltiot määrittävät itse nämä velvoitteet direktiivissä säädetyn yhteisön 
kehyksen mukaisesti. Jäsenvaltioiden on määritettävä julkisen palvelun velvoitteet siten, 
että ne ovat puolueettomia, avoimia, syrjimättömiä ja todennettavia. Velvoitteet on myös 
julkaistava. Velvoitteiden on liityttävä toimitusvarmuuteen, toimitusten säännöllisyyteen, 
laatuun ja hintaan tai ympäristönsuojeluun, ja ne on ilmoitettava komissiolle, jotta se voi 
tarkastaa, että ne sopivat yhteen yhteisön lainsäädännön kanssa. Julkisen palvelun 
velvoitteet eivät saa olla minkälaisia tahansa. Perustamissopimuksen 90 artiklassa 
määrätään, että yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä 
palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin, sovelletaan perustamissopimuksen määräyksiä ja 
varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja 
tehtäviä. Tämän periaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden olisi taattava, että niiden 
sähköyrityksille asettamat velvoitteet ovat oikeassa suhteessa haluttuihin tavoitteisiin. 
Direktiivissä säädetyn mekanismin avulla jäsenvaltiot voivat sovittaa yhteen kilpailun ja 
tarpeen edistää tiettyjä julkisia palveluja, jos tämän katsotaan olevan yleisen edun nimissä 
tarpeellista. Tämä tapahtuu yhteisön säätämissä kehyksissä ja perustamissopimuksen ja 
yleishyödyllisistä palveluista Euroopassa annetun komission tiedonannon (KOM(96) 443 
lopullinen) hengen mukaisesti. 
Siirtymäkausijärjestelyt 
Sähkön sisämarkkinoista annetun direktiivin 24 artiklan mukaisesti jäsenvaltioilla oli 20. 
päivään helmikuuta 1998 saakka aikaa esittää siirtymäkausijärjestelyjä koskevat 
hakemuksensa. Siirtymäkausijärjestelyt ovat voimassa rajoitetun ajan ja ne mahdollistavat 
erilaiset toimenpiteet, joiden avulla voidaan vastata ennen direktiivin voimaantuloa 
annetuista sitoumuksista, joita ei kilpailulle avaamisen vuoksi voitaisi muutoin täyttää. 
Esimerkkinä voidaan ajatella tuottajan ja jakelijan välisen sähköntoimitussopimuksen 
kaltaista "ota tai maksa" -velvoitetta. Sähköntuottaja on investoinut sähkölaitokseen, 
koska se luottaa jakelijan kanssa tehtyyn myyntisopimukseen. Jakelija puolestaan luottaa 
vakioasiakkailleen tapahtuvaan myyntiin. Kun kuluttajille annetaan mahdollisuus valita 
toimittajansa, jakelija saattaa joutua ahdinkoon tai tuottajan investoinnit voivat valuvat 
hukkaan. Tästä syystä komissio voi tietyissä erityisolosuhteissa ja kutakin yksittäistapausta 
huolellisesti tutkittuaan hyväksyä jäsenvaltioiden ehdottamia tukijärjestelmiä. Tämä tarjoaa 
joustavan mahdollisuuden käsitellä tietyn jäsenvaltion sähköteollisuuden erityisongelmia 
vaarantamatta kuitenkaan samalla sähkön sisämarkkinoista annetun direktiivin 
täytäntöönpanolle säädettyä aikataulua ja vaikeuttamatta niitä parhaita mahdollisia 
rakenteellisia valintoja, joita jokainen jäsenvaltio pyrkii tekemään valmistautuakseen 
sähkön yhteismarkkinoihin. Tällaista siirtymäkausijärjestelyä on hakenut 12 jäsenvaltiota 
eli Saksa, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti, Alankomaat, Belgia, Luxemburg, 
Espanja, Portugali, Kreikka, Tanska ja Itävalta. Komission on kerättävä vielä runsaasti 
lisätietoja ennen kuin se voi antaa päätöksen kussakin tapauksessa. Tämä prosessi vie 
useita kuukausia, mutta sen pitäisi olla saatettu loppuun ennen direktiivin 
täytäntöönpanopäivää, joka useimmissa jäsenvaltioissa on 20. helmikuuta 1999. 
Tilanne jäsenvaltioissa 
Yhteenveto 
Sähkömarkkinat avataan kilpailulle asteittain kuuden vuoden kuluessa. Avautuminen 
koskee aluksi noin neljäsosaa markkinoista, ja lopulta kolmasosa yhteensä 45 miljardin 
ecun markkinoista tullaan vapauttamaan. Merkille pantavaa on, että jäsenvaltioiden selvä 
enemmistö avaa markkinoitaan itse asiassa enemmän kuin mitä direktiivissä edellytetään. 
Alankomaissa 32 prosenttia asiakkaista on vaatimukset täyttäviä vuonna 1998 ja vuonna 
2008 kaikki. Ruotsissa kaikki asiakkaat on 1. tammikuuta 1996 lähtien katsottu 
vaatimukset täyttäviksi. Yhdistyneessä kuningaskunnassa nykyinen kynnys vastaa 42 
prosentin markkinoiden avautumista, ja markkinoiden on suunniteltu olevan täysin 
avoimet vuoden 1998 loppuun mennessä. Suomessa markkinoiden on tarkoitus olla täysin 
avoimet vuoden 1998 kuluessa. Saksassa kaikki loppuasiakkaat ja jakelijat ovat 
vaatimukset täyttäviä. Tanskalla avataan kilpailulle lähes 90 prosenttia markkinoista. 
Myös Espanjassa mennään pidemmälle ja edetään nopeammin kuin mitä direktiivissä 
säädetään. Useimmat jäljelle jääneistä jäsenvaltioista ilmoittavat aikeistaan 
lähitulevaisuudessa. Näin ollen jopa kaikkein varovaisimpien arvioiden mukaan näyttää 
ilmeiseltä, että vähintään 60 prosenttia EU:n sähkön kysynnästä vapautetaan vuoden 1999 
loppuun mennessä. Tämä on selkeä osoitus siitä, että huolimatta niistä pitkistä 
neuvotteluista, joita on jouduttu käymään komission alkuperäisen direktiiviehdotuksen 
antamisen jälkeen, vapautettujen sähkön sisämarkkinoiden välttämättömyys on yleisesti 
tunnustettu. 
Maakohtainen katsaus 
Itävalta 
Sähkfivnimfljfirjftgrelmgn rakenne- Kullakin yhdeksästä osavaltiosta on oma sähköyhtiönsä. 
Nämä alueelliset yhtiöt omistavat matala- ja keskijännitteisen jakeluverkon ja niillä on 
monopoliasema osavahioidensa sähköntoimituksissa. Valtaosasta sähköntuotantoa vastaa 
kahdeksan sähköntuotantoyhtiötä, joista Verbundgesellschaft (kansallisesta runkoverkosta 
vastaava yhtiö) omistaa vähintään 50 prosenttia. Yhtiö omistaa myös 380 kilovoltin 
suurjännitesiirtoverkon ja suurimman osan 220 kilovoltin suurjännitesiirtoverkosta lukuun 
ottamatta TIWAG- ja VKVV-verkkoja (alueellisia yhtiöitä, jotka on tunnustettu 
siirtoverkon operaattoreiksi sähkönsiirrosta annetussa direktiivissä). 
Vapautumisen nykyinen tilanne- Ministeriö on laatinut ensimmäisen lakiluonnoksen ja se 
annettaneen parlamentin käsiteltäväksi maaliskuussa 1998. Sähköntuotanto: 
lupamenettely. Pääsy verkkoon: yksi ostaja, jolla on takaismostovervoite, rajoitettuja 
poikkeuksia. Vaatimukset täyttävät asiakkaat: parhaillaan käytävissä neuvotteluissa 
esitetty kynnys: 40 GWh:a, joka vastaa 27 % markkinoista. Lisäksi kaikki jakelijat on 
suunniteltu katsottavan vaatimukset täyttäviksi, mikä kasvattaa markkinoiden avautumisen 
tasoa huomattavasti. 
Belgia 
SähkövoimajärjestelmÄn rakenne- Yksityinen yritys Electrabel ja julkinen yritys SPE 
tuottavat 94 % kotimaisesta sähkönkulutuksesta. Nämä kaksi yhtiötä huolehtivat 
sähkönsiirrosta yhteisen verkon kautta (CPTE-GECOLI). Jakelusta huolehtivat yleensä 
kunnat ja Electrabel. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Lainsäädäntömenettely ei ole vielä alkanut. Belgialla on 
käytössään vuoden lisäaika direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
Kauppa- ja teollisuusministeriön pyynnöstä sähkö- ja kaasualan varvontakomitea on 
antanut lausunnon direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
Tanska 
Sähkövoimajärjestelmän rakenne- Tanskan sähköteollisuus kostuu kahdesta vertikaalisesti 
integroituneesta verkosta, joita erottaa Iso-Belt. Kahta verkkoa ei ole liitetty toisiinsa. 
Läntinen osa on liitetty Norjaan, Ruotsiin ja Saksaan, kun taas itäinen osa on liitetty 
Ruotsiin ja Saksaan. Tanskassa on noin 100 jakeluyhtiötä, jotka omistavat 8 
sähköntuotantoyhtiötä. Siirtoverkon operaattoreita on kaksi, läntisessä verkossa Ehra ja 
itäisessä Elkraft. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: sähköntoimituksia koskevaan lakiin tehty muutos 
hyväksyttiin toukokuussa 1996, ja se tuli voimaan 1. tammikuuta 1998. Direktiivin 
noudattamiseksi tarvittavasta puuttuvasta lainsäädännöstä odotetaan ehdotusta syksyn 
1998 kuluessa. Sähköntuotanto: lupamenettely. Ydinvoimaa tai hiiltä käyttäville 
laitoksille ei ympäristösyistä anneta hipiä. Pääsy verkkoon: neuvotteluihin perustuva 
kolmannen osapuolen pääsy verkkoon. Vaatimukset täyttävät asiakkaat: 
Teollisuusasiakkaat, joiden vuotuinen kulutus on suurempi kuin 100 GWh.a, ja 
jakeluyhtiöt, joiden vuotuinen myynti on suurempi kuin 100 GWh:a. Tämä vastaa 90 
prosenttista markkinoiden avautumista. 
Suomi 
Sähkfivnimajfirjestelman rakenne: Suomen sähköverkkoa hallitsevat valtion omistama IVO 
ja yksityinen PVO, jotka tuottavat yhteensä 80 prosenttia sähköstä. Kansallisen 
siirtoverkon omistaa FinGrid. Jakelijoita on noin 115 (paikallisia ja alueellisia). 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Suomen sähköala vapautettiin 1. kesäkuuta 199S. 
Sähköntuotanto: lupamenettely. Ajojärjestystä ei määrätä keskitetysti, ja kysynnän ja 
tarjonnan tasapainottamisesta huolehditaan tuottajien ja jakelijoiden välisillä sopimuksilla. 
Pääsy verkkoon: säännelty kolmannen osapuolen pääsy verkkoon. Tariffit noudattavat 
pistetariffijärjestelmää ja ne julkaistaan. Vaatimukset täyttävät asiakkaat: kaikki 
asiakkaat täyttävät vaatimukset. Eriyttäminen: runkoverkon omistaa FinGrid, joka on 
täysin erillään muusta toiminnasta ja jolla on myös eriytetty kirjanpito. Uusiutuvat 
energialähteet: tukijärjestelmiä investoinneille, joita tehdään tuulirurhimeihin ja pieniin 
biomassaa käyttäviin lämpöä ja sähköä tuottaviin laitoksiin, sekä verohelpotuksia. Suurin 
osa sähkön sisämarkkinoista annetun direktiivin säännöksistä on jo pantu täytäntöön 
Suomessa. 
Ranska 
Sähkövoimajarjestelman rakenne: Sähköalaa hallitsee EDF, joka vastaa 95 prosentista 
sähkön tuotanto- ja jakelutoiminnasta ja kaikesta sähkönsiirrosta. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: asiasta ei ole vielä päätetty. Ranskassa on aloitettu 
sähköverkon järjestämistä koskevan "valkoisen kirjan" pohjalta laaja keskustelu, jossa 
kaikki asianomaiset osapuolet voivat ilmaista mielipiteensä direktiivissä säädetyistä 
päävaihtoehdoista. 
Saksa 
Sähkövoimajfojestelnnfin rakenne: Saksan sähköteollisuus koostuu lähes tuhannesta 
yhtiöstä. Suurjänniteverkossa on 9 useilla alueilla toimivaa autoyhtiötä, jotka hallitsevat 
myös suurinta osaa alueidensa sähköntuotannosta. Saksojen yhdistymisen jälkeen 
perustettiin VEAG, joka on Saksan uusien osavaltioiden yhdistetty sähkön tuotanto- ja 
siirtoyhtiö. Alueelliset ja kunnalliset jakeluverkko-operaattorit vastaavat yhteiskäytöstä ja 
kuormituksen hallinnasta omilla alueillaan. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Energialaki on jo hyväksytty liittopäivillä ja se on 
parhaillaan liittoneuvoston käsiteltävänä. Sähköntuotanto: lupamenettely. Pääsy 
verkkoon: neuvotteluihin perustuva kolmannen osapuolen pääsy verkkoon siirtotasolla. 
Jakehitasolla (kunnallisella tasolla) jakeluyhtiöt voivat valita joko kolmannen osapuolen 
pääsyn verkkoon tai yhden ostajan järjestelmän, johon liittyy ostovervoite siirtymäkauden 
ajan (vuoteen 2005). Vaatimukset täyttävät asiakkaat: ei vähimmäisvaatimusta, kaikki 
loppukäyttäjät ja jakelijat täyttävät vaatimukset. Uusiutuvat energialähteet: 
toimitustakuu taattuun vähimmäishintaan. Kotimaiset polttoaineet: ruskohiilen suojelu 
Saksan uusissa osavaltioissa vuoteen 2003 saakka. Eriyttäminen: suunnitteilla on tilien 
-9-
eriyttäminen, siirtoverkko-operaattoreiden hallinnon eriyttäminen sekä mahdollisten 
yksittäisten ostajien tiedonvälityksen eriyttäminen. 
Kreikka 
Kähknvnimajäqestelrnän rakenne: Julkinen energiayhtiö toimii vakionmonopolina ja 
hallitsee lähes kaikkea sähkön tuotanto-, siirto- ja jakelutoimintaa Kreikassa. Ainoa 
poikkeus on itsenäisten voimantuottajien pienten voimalaitosten tuotanto ja omaan 
käyttöön tuottavien, uusiutuvia energialähteitä (ja vain poikkeuksellisesti tavanomaisia 
polttoaineita) käyttävien voimalaitosten tuotanto. Koko itsenäisten voimantuottajien 
tuotanto ja koko omaan käyttöön tuottavien voimalaitosten ylijäämä tulee toimittaa 
yksinomaan PPC. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Kreikka on jo ilmoittanut, että direktiivin saattamiseksi 
osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvitaan kahden vuoden lisäaika, eikä sähköalan 
vapauttamissuunnitelmasta ole vielä tehty päätöstä. 
Italia 
Sähkövoimfljärjestelmän rakenne: ENEL-yhtiöllä on monopoli sähkön tuotannossa, 
siirrossa ja jakelussa samoin kuin tuonnissa ja viennissä vain muutamia poikkeuksia lukuun 
ottamatta: paikalliset yleishyödylliset laitokset osallistuvat sähkön jakeluun, ja omavaraiset 
tuottajat (Edison jne.) tuottavat sähköä omiin tarpeisiinsa tai myytäväksi muille saman 
ryhmän yrityksille. Uusiutuviin energialähteisiin perustuva tuotanto sekä yhdistetty 
lämmön ja sähkön tuotanto on vapautettu, mutta tuotettu sähkö on myytävä ENELille. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Italia ei ole vielä päättänyt suunnitelmistaan direktiivin 
saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
Irlanti 
Sähkövoimfljärjestelmän rakenne: Sähköalaa hallitsee Electricity Supply Board (ESB), 
joka on vertikaalisesti integroitunut yritys ja joka toimii sähkön tuotannossa, siirrossa ja 
jakelussa. Vuodesta 1994 lähtien hallitus on käynnistänyt lukuisia kilpailuja 263 MW:n 
kapasiteetille vaihtoehtoisten energialähteiden osalta ja 120 MW:n kapasiteetille turpeen 
osalta. Nämä muodostavat noin 10% käyttöönotetusta kapasiteetista. Suurin osa 
laitoksista on kuitenkin vielä rakentamatta. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Irlanti on jo ilmoittanut, että direktiivin saattamiseksi 
osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvitaan yhden vuoden lisäaika. Muodollisen 
lainsäädäntömenettelyn odotetaan alkavan vuoden 1998 lopulla, mutta siitä ei ole vielä 
päätetty. 
Luxemburg 
Salikövoimajäijestelmän rakenne: Luxemburg on sähkön suhteen lähes täysin riippuvainen 
tuonnista. Luxemburgissa on kaksi erillistä runkoverkkoa, joita hoitavat julkinen yritys 
Cegelec ja yksityinen yritys Sotel. Jälkimmäinen toimittaa sähköä ainoastaan suurille 
teollisille käyttäjille. 
Vapautumisen nykyinen tilanne- Puitelain luonnoksesta ei ole vielä päästy poliittiseen 
yhteisymmärrykseen. Asiaan kuuluvat lait ja asetukset tulevat voimaan vuoden 1999 
alussa. Peruslähestymistavan odotetaan kuitenkin olevan seuraava: Sähköntuotanto: 
tarjouskhpailumenettely rinnakkain pienempiin sähköntuottajiin sovellettavan 
lupamenettelyn kanssa. Pääsy verkkoon: ei vielä päätetty. Markkinoiden 
avautuminen: yli 100 GWh:a käyttävät kuluttajat, mikä vastaa 40 % sähkön 
kokonaiskulutuksesta. 
10-
Alankomaat 
Salikfivnimajärjestelmän rakenne: Alankomaissa on tällä hetkellä 33 jakeluyhtiötä, jotka 
omistavat maan neljä sähköntuotantoa harjoittavaa yhtiötä. Nämä puolestaan omistavat 
SEP-yhtiön, joka omistaa siirtoverkon ja käyttää sitä. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Laista äänestetään parlamentissa 18. maaliskuuta 1998 ja 
se tulee voimaan 1. tammikuuta 1999. Sen pääpiirteet ovat seuraavat: 
Sähköntuotanto: ei erityistä lupamenettelyä. Kuka tahansa saa rakentaa 
sähköntuotantolaitoksen, kunhan ympäristö- ja turvalUsuusvaatimuksia noudatetaan. 
Siirto: sähkönsiirtoa ja -jakelua harjoittavat yhtiöt on lakisääteisesti eriytetty tuotantoon ja 
toimituksiin liittyvästä toiminnasta. Pääsy verkkoon: säännelty kolmannen osapuolen 
pääsy verkkoon. Markkinoiden avautuminen: 32 % vuonna 1998, kaikki kuluttajat 
vuonna 2008. Uusiutuvat energialähteet: kuluttajilla on velvollisuus ostaa vähintään 5 % 
sähköstään uusiutuvista energialähteistä tuotettuna sähkönä. Viranomaiset myöntävät 
vihreitä sertifikaatteja uusiutuvia energialähteitä käyttäville tuottajille (ulkomaiset tuottajat 
mukaan lukien). Näitä vihreitä sertifikaatteja myydään kuluttajille, jotka osoittavat niiden 
avulla täyttäneensä ostovefvoitteen. Julkisen palvelun velvoite: toimitukset 
vakioasiakkaille sääntelyviranomaisen määrittämään enimmäishintaan. Lakiin sisältyy 
"tasapainolauseke" (vastavuoroisuusperiaate). 
Portugali 
SäTikövoirrajäijestelmän rakenne: Kansallinen sähköverkko on jaettu kahteen osaan: 
julkiseen (SEP) ja itsenäiseen (SEI). Itsenäinen yhtiö huolehtii sähkönsiirrosta. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Julkisessa verkossa sähkön tuotanto, siirto ja jakelu on 
liitetty toisiinsa pitkäaikaisilla sopimuksilla. Kuluttajat hyötyvät yhtenäisestä tariffista. 
Itsenäisessä verkossa tapahtuu pienimuotoista tuotantoa (vesivoima, uusiutuvat 
energialähteet), ja itsenäiset tuottajat toimittavat sähköä vaatimukset täyttäville 
asiakkaille. Sähköntuotanto: SEP-verkossa sovelletaan taqouskilpailumenettelyä ja SEI-
verkossa lupamenettelyä. Pääsy verkkoon: säännelty kolmannen osapuolen pääsy 
verkkoon. Vaatimukset täyttävät asiakkaat: Portugalin lain mukaan vaatimukset 
täyttäviä asiakkaita ovat jo kuluttajat, joiden vuotuinen kulutus on suurempi kuin 100 
GWh.a, sekä jakelijat, jotka toimittavat 8 % tästä kulutuksesta. Dhektiivin 
täytäntöönpanemiseksi annettava asetus mahdollistaa kolmannen osapuolen pääsyn 
verkkoon ja siten markkinoiden varsinaisen avautumisen vuoden 1998 puolivälissä. 
Loppukäyttäjiä koskevaa vähimmäiskuhitusvaatimusta lasketaan 40 GWh:iin direktiivissä 
säädetyn tason saavuttamiseksi. 
Espanja 
Sähkövoimajärjestelmän rakenne: Sähköntuotantomarkkinoha hallitsee valtion omistama 
yhtiö Endesa, joka aiotaan yksityistää vuoteen 1999 mennessä, sekä Iberdrola ja Union 
Fenosa, jotka ovat yksityisiä yhtiöitä. Siirtoalalla hallitseva yhtiö on Redesa. Jakehialalla 
Endesa-ryhmän osuus on 43 %, Iberdrolan 35 % ja Union Fenosan 14 %. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: 1. tammikuuta 1998 tuli voimaan lainsäädäntö, jossa 
markkinoita vapautetaan jopa laajemmin kuin mitä sähkön sisämarkkinoista annetussa 
direktiivissä edellytetään. Uusi rakenne perustuu spot-markkinoiden ja säännellyn 
kolmannen osapuolen verkkoon pääsyn yhdistelmään. Siirtoverkon operaattori Red 
Electrica on riippumaton myös omistuksensa suhteen, sillä yksittäinen osakkeenomistaja 
voi omistaa korkeintaan 10 % yhtiön osakkeista. Sähköntuotanto: lupamenettely. 
Sähkönruotantomarkkinoille tulee kaikkien tuottajien pörssijärjestelmä. Kun omavaraiset 
tuottajat ovat hoitaneet toimitukset omille tytäryhtiöilleen, ne voivat siirtää ylimääräisen 
tuotantonsa pörssin käyttöön. Pääsy verkkoon: säännelty kolmannen osapuolen pääsy 
-n-
verkkoon. Vaatimukset täyttävät asiakkaat: tammikuusta 1998 lähtien vaatimukset 
täyttäviä ovat olleet asiakkaat, joiden kulutus on vähintään 15 GWh:a vuodessa. Tämä 
vastaa noin 30 prosenttia sähkön kokonaiskulutuksesta. Vaatimukset täyttävien 
asiakkaiden väliirnmäiskulutusvaatimusta lasketaan 9 GWh:iin 1. tammikuuta 2000, 5 
GWh:iin vuonna 2002, 1 GWh:iin vuonna 2004 ja vuodesta 2007 alkaen kaikki kuluttajat 
katsotaan vaatimukset täyttäviksi Uusiutuvat energialähteet: tarkoituksena on luoda 
tukijärjestelmä, jossa säädetään uusiutuvia energialähteitä käyttäen tuotetun sähkön sekä 
lämmön ja sähkön yhteistuotantona tuotetun sähkön ostovervoitteista. 
Ruotsi 
Sänkövoimajärjestelmän rakenne: Ruotsissa on noin 300 tuotantoyhtiötä, joskin 8 niistä 
vastaa 95 prosentista tuotantoa. Suurin on vakion omistama Vattenfall AB, jonka 
markkinaosuus on 50 %. Toiseksi suurin on Sydkraft, jonka osuus on 20 %. Jakelusta 
huolehtivat kuntien omistamat yhtiöt (noin 270). Runkoverkon omistaa valtio ja sitä 
käyttää Svenska Kraftnät, joka on vakion laitos. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Ruotsin markkinat ovat olleet vapaat 1. tammikuuta 1996 
lähtien. Kaikkien asiakkaiden katsotaan olevan vaatimukset täyttäviä. Nykyisin 75-80 % 
sähköstä toimitetaan asiakkaille suoraan tuottajien kanssa tehtyjen sopimusten perusteella. 
Jäljelle jäävä 20-25 prosentin osuus toimitetaan spot-markkinoiden kautta. 
Sähköntuotanto: lupamenettely. Pääsy verkkoon: säännelty kolmannen osapuolen pääsy 
verkkoon. Siirtotariffien laskennassa sovelletaan pistetariffijärjestelmää. Ajojärjestystä ei 
määritetä keskitetysti, ja kysynnän ja tarjonnan tasapainottaminen tapahtuu spot-
markkinoilla (Nord Pool). Eriyttäminen: Verkko-operaattori Svenska Kraftnät on 
erillinen oikeushenkilö eikä se toimi sähköntuotannossa tai -jakelussa. Uusiutuvat 
energialähteet: uusiutuvia energialähteitä tuetaan investointitukien ja verojärjesteryjen 
kautta. Jakelijoilla on myös velvollisuus ostaa sähköä pienikä tuottajilta. Pääosa sähkön 
sisämarkkinoista annetun direktiivin säännöksistä on jo pantu täytäntöön. 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Sähkövoimajärjestelmän rakenne: Sähköntuotantomarkkinoilla toimii kolme suurta 
tuottajaa (National Power, Power Gen ja British Energy) ja kasvava joukko itsenäisiä 
sähköntuottajia. Jakeluverkon omistaa 12 alueellista sähköyhtiötä. Itsenäinen siirtoverkko-
operaattori ja kansallinen verkkoyhtiö käyttävät siirtoverkkoa ja hoitavat spot-
markkinoita. 
Vapautumisen nykyinen tilanne: Englannin ja Walesin sähköverkossa toteutettiin 
rakennemuutos jo vuosina 1990-1991. Sähköntuotanto: lupamenettely 
sähköntuotantokapasiteetille. Pääsy verkkoon: toiminnassa on sähköpörssi, joka on 
säännellyn kolmannen osapuolen verkkoonpääsyn eräs muoto. Pörssi muodostaa spot-
markkinat ja se koordinoi sähköntuotantoa koskevia tarjouksia ja arvioitua kysyntää 
puolen tunnin välein yhtä päivää etukäteen. Kaikki sähköntuottajat myyvät ainoastaan 
pörssin kautta. Loppukäyttäjät voivat valita toimittajan ainoastaan jakehitasolla, jolla 
sovelletaan säänneltyä verkkoonpääsyjärjestehnää. Näin jakeluverkon omistavat 12 
alueellista sähköyhtiötä kilpailevat toistensa lisäksi myös muiden toimitusyhtiöiden kanssa. 
Vaatimukset täyttävät asiakkaat: nykyinen kynnys on 100 kW: a, mikä vastaa noin 42 
prosenttista markkinoiden avautumista. Tästä välrimmäistasosta luovutaan vähitellen 
vuoden 1998 kuluessa ja markkinat ovat täysin avoimet vuoden loppuun mennessä. 
Eriyttäminen: Ison-Britannian verkko on ollut oikeudellisesti eriytetty vuodesta 1990. 
Uusiutuvat energialähteet: jakelijoilla on velvollisuus ostaa sähköä uusiutuvia 
12 
energialähteitä käyttäviltä tuottajilta. Kustannusten rahoittamiseksi on otettu käyttöön ei-
fosshiisia polttoaineita koskeva vero. 
Maakaasua koskeva yhteinen kanta 
Neuvosto vahvisti 12. helmikuuta maakaasun sisämarkkinoita koskevan yhteisen kannan. 
Euroopan parlamentti esittää seuraavaksi lausuntonsa yhteisestä kannasta, ja direktiivi 
voitaneen antaa vuoden 1998 ensimmäisen puoliskon kuluessa. Dfrektiiviluonnoksessa 
säädetään maakaasun siirtoa, jakelua, toimituksia ja varastointia koskevista yhteisistä 
säännöistä. Direktiiviluonnoksen tarkoituksena on varmistaa kilpailun syntyminen 
maakaasualalla, parantaa tehokkuutta, taata suurempi avoimuus, lisätä toimitusvarmuutta 
ja tarjota kaikille vaatimukset täyttäville asiakkaille tasapuolinen pääsy tälle alalle. 
Yhteisen kannan keskeiset kohdat ovat seuraavat: 
Markkinoiden avaaminen 
Maakaasumarkkinat avataan kilpailulle asteittain kymmenen vuoden kuluessa. 
Avaamisessa sovelletaan järjestelmää, johon sisältyy sekä laadullisia että määrällisiä 
perusteita. Laadullisten perusteiden soveltaminen merkitsee, että teollisille kuluttajille 
asetetaan niiden vähimmäiskulutusta koskeva vaatimus, joka on aluksi 25 miljoonaa 
kuutiometriä ja joka lasketaan 15 miljoonaan kuutiometriin viiden vuoden kuluttua ja 5 
miljoonaan kuutiometriin kymmenen vuoden kuluttua. Lisäksi kaikki sähköntuottajat 
katsotaan vaatimukset täyttäviksi niiden vuotuisesta kulutuksesta riippumatta. 
Sähkömarkkinoidensa tasapainon turvaamiseksi jäsenvaltiot voivat kuitenkin asettaa 
yhdistetyille lämmön- ja sähköntuottajille vähimmäiskulutusvaatimuksen, joka ei saa olla 
muille asiakkaille suunniteltua väliimmäisvaatimusta korkeampi. 
Määrällisissä perusteissa asetetaan jäsenvaltioiden markkinoiden avautumisen pakollinen 
vähimmäistaso, joka on aluksi 20 prosenttia, mutta jota nostetaan 28 prosenttiin viiden 
vuoden kuluttua ja 33 prosenttiin kymmenen vuoden kuluttua. Jotta voitaisiin ottaa 
huomioon kaasumarkkinoiden erilaisista rakenteista johtuva epätasapaino markkinoiden 
avautumisessa eri jäsenvaltiossa, jäsenvaltiot voivat laadullisten perusteiden soveltamisen 
jälkeen alentaa markkinoiden avautumisen tasoa, jos se ylittää ensimmäisessä vaiheessa 
30 prosenttia, toisessa vaiheessa 38 prosenttia ja kolmannessa vaiheessa 43 prosenttia. 
Tämän lisäksi jakelijat voivat silloin, kuin heitä ei vielä pidetä vaatimukset täyttävinä, 
toimittaa vaatimukset täyttäviksi nimettyjen asiakkaidensa kuluttamaa kaasua. 
Maakaasulaitosten rakentaminen ja käyttö 
Jäsenvaltiot myöntävät maakaasulaitosten rakennus- ja käyttölupia puolueettomin, 
avoimin ja syrjimättömin perustein, jotka on julkaistava. Luvan epäämistä koskevat 
perustelut on ilmoitettava hakijalle ja komissiolle, ja hakijoiden on voitava turvautua 
kiistojensovittelumenettelyihin. 
Pääsy verkkoon 
Maakaasuyrityksillä ja vaatimukset täyttävillä asiakkailla on pääsy verkkoon, jotta ne 
voivat tehdä keskenään toimitussopimuksia puolueettomin ja syrjimättömin ehdoin. Tätä 
varten jäsenvaltiot voivat valita joko neuvotteluihin perustuvan kolmannen osapuolen 
pääsyn verkkoon tai säännellyn kolmannen osapuolen pääsyn verkkoon tai molemmat: 
• Neuvotteluihin perustuvassa kolmannen osapuolen pääsyssä verkkoon 
maakaasuyritykset ja vaatimukset täyttävät asiakkaat neuvottelevat verkkoon pääsystä 
asianomaisten maakaasuyritysten kanssa, jotta ne voisivat tehdä toimitussopimuksia. 
13 
Maakaasuyritysten on julkaistava verkon käyttöä koskevat keskeiset kaupalliset ehdot 
vuosittain. 
• Jäsenvaltiot, jotka valitsevat säännellyn kolmannen osapuolen pääsyn verkkoon, 
ryhtyvät tarvittaviin toimenpiteisiin taatakseen maakaasuyrityksille ja vaatimukset 
täyttäville asiakkaille pääsyn verkkoon julkaistujen tariffien perusteella. 
Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei mikään siirto-, varastointi-, jakelu- ja 
nestekaasuyritys syrji ketään verkon käyttäjää eikä tarjotessaan neuvotteluihin perustuvan 
pääsyn verkkoon käytä väärin tietoja, joka se on saanut kolmansilta osapuolilta. 
Tilien eriyttäminen ja avoimuus 
Integroitujen yritysten on erotettava toisistaan siirto-, jakelu- ja varastomthoimintaan 
liittyvät sisäiset tilinsä. 
Julkisenpalvelun velvoite 
Jäsenvaltiot voivat yleisen taloudellisen edun nimissä asettaa maakaasualalla toimiville 
yrityksille julkisiin palveluihin liittyviä velvollisuuksia, jotka voivat koskea 
toimitusvarmuutta, toimitusten säännöllisyyttä, laatua ja hintaa sekä ympäristönsuojelua. 
Velvoitteiden on oltava puolueettomia, avoimia, syrjimättömiä ja todennettavia, ja ne on 
julkaistava. Velvoitteet on ilmoitettava komissiolle, ja niitä asetettaessa on aina 
noudatettava perustamissopimuksen 90 artiklaa, jossa määrätään, että yrityksiin, jotka 
tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin 
monopoleihin, sovelletaan pemstamissopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä 
siltä osin kuin ne eivät estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja tehtäviä. 
Poikkeukset 
Luku VII sisältää joitain erityissäännöksiä, jotka koskevat direktiivin soveltamiseen 
liittyviä poikkeuksia. Poikkeusten tarkoituksena on varmistaa erityissuojelu tietyissä 
tapauksissa, esimerkiksi maakaasualan yrityksille, jotka ovat erityisissä taloudellisissa ja 
rahoitusvaikeuksissa "ota tai maksa" -velvoitteiden takia, tai jäsenvaltioissa, joissa 
maakaasu on otettu hiljattain käyttöön ja joiden on katettava tähän liittyvät valtavat 
investoinnit (kehittyvät markkinat). Ensin mainitussa tapauksessa poikkeuksia myönnetään 
tapauskohtaisesti, jolloin komissio on ratkaisevassa asemassa, kun taas jälkimmäisessä 
tapauksessa poikkeus päättyy automaattisesti kymmenen vuoden kuluttua ensimmäisestä 
maakaasutoimituksesta. 
Päätelmät 
Onko saavutettu edistys riittävää? 
Sähkö- ja maakaasumarkkinoiden vapauttaminen on saattanut käyntiin rakennemuutoksen. 
Eräät jäsenvaltiot, kuten Yhdistynyt kuningaskunta, Ruotsi ja Suomi, olivat vapauttaneet 
markkinansa jo ennen direktiivin antamista sähkön sisämarkkinoista. Toiset taas ovat 
aloittaneet keskustelut tarvittavista muutoksista vasta direktiivin antamisen jälkeen. Näihin 
lukeutuvat sellaiset maat kuten Alankomaat, Espanja ja Saksa, jotka aikovat avata 
markkinansa suhteellisen nopeasti ja jotka ovat jo antaneet asiaa koskevaa lainsäädäntöä, 
sekä eräät muut maat, jotka eivät juurikaan ole edistyneet lainsäädäntöprosessin suhteen. 
Huolimatta erilaisesta edistymisestä, jota jäsenvaltiot ovat saavuttaneet sähkön 
sisämarkkinoista annetun direktiivin täytäntöönpanoon liittyvässä lainsäädäntöprosessissa, 
on selvää, että sähköalan rakennemuutos direktiivissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti 
on nykyisin kaikkien jäsenvaltioiden suunnitelmissa. Koska direktiivissä tarjotaan erilaisia 
vaihtoehtoja markkinoiden järjestämiselle, tätä prosessia on seurattava tyydyttävän 
14 
lopputuloksen varmistamiseksi. Tästä syystä komissio on seurannut tarkasti direktiivin 
täytäntöönpanoa kansallisessa lainsäädännössä sekä kahdenkeskisissä neuvotteluissa 
jäsenvaltioiden kanssa että niin sanotussa seurantaryhmässä, joka kokoontuu kaksi kertaa 
vuodessa ja jonka tavoitteena on estää mahdolliset epäjohdonmukaisuudet ja taata 
direktiivin yhtenäinen täytäntöönpano. Tässä yhteydessä on syytä korostaa, että vaikka 
jäsenvaltioilla saattaakin olla vaikeuksia direktiivin saattamisessa osaksi kansallista 
lainsäädäntöä, ei ole olemassa mitään viitteitä siitä, etteikö direktiivin yhtenäistä 
täytäntöönpanoa voitaisi varmistaa direktiivissä säädetyssä aikataulussa. Samaa 
lähestymistapaa sovelletaan myös maakaasuahan kunhan sitä koskeva direktiivi annetaan. 
Lisä- ja jatkotoimenpiteet 
Sähkön sisämarkkinoita koskevan direktiivin antaminen sekä maakaasun sisämarkkinoita 
koskevaan ehdotukseen liittyvän yhteisen kannan vahvistaminen ei ole lopullinen 
päämäärä. Tästä syystä dkektirviin sisältyy seurantaa koskeva lauseke, jonka mukaan 
komission on arvioitava direktiiviä saatujen kokemusten perusteella hyvissä ajoin siten, 
että lisätoimenpiteet voidaan saattaa voimaan vuonna 2006. Samaa säännöstä sovelletaan 
luultavasti myös maakaasuun kymmenen vuoden kuluttua direktiivin lopullisen antamisen 
jälkeen. Komissio siis harkitsee uusia markkinoiden avaamiseen liittyviä ehdotuksia. 
Tällä välin on olennaisen tärkeää seurata sähkön sisämarkkinoista annetun direktiivin 
täytäntöönpanoa, jotta voitaisiin varmistaa sisämarkkinoiden oikea toiminta ja todentaa, 
että erilaiset verkkoon pääsyä koskevat järjestelmät johtavat markkinoiden vastaavaan 
avautumiseen ja että suunnitellut uutta tuotantokapasiteettia koskevat menettelyt takaavat 
asettautumisvapauden. Seuranta on välttämätöntä myös siksi, että voitaisiin varmistaa 
oikeudenmukainen kilpailu sekä varmentaa, että käytössä on riittävät sääntely- ja 
sovittelumenettelyt, jotka takaavat kaikille yrityksille yhtäläiset toimintamahdollisuudet. 
Tässä suhteessa sekä jäsenvaltioilta että komissiolta edellytetään huomattavaa sitoutumista 
oikeudenmukaisen kilpailun varmistamiseen. Komissio varmistaa kilpailusääntöjen 
soveltamisen siten, että estetään markkinoiden sulkeutuminen ja hallitsevan aseman 
väärinkäyttö. Myös yrityssulautumia koskevassa politiikassa on otettava huomioon nyt 
saavutettavan vapauttamisen asettamat vaatimukset. Toimiin on ryhdyttävä myös 
perusteettomien tukien ehkäisemiseksi. 
Kansallisten energiamarkkinoiden avautumiseen on vastaavasti liityttävä lisätoimenpiteitä, 
joilla myös taataan oikeudenmukainen kilpailu. Näihin sisältyvät teknisten ja 
turvallisuusstandardien yhdenmukaistaminen sekä ympäristösuojeluun liittyvien toimien 
yhdenmukaistaminen. Koska markkinoiden avautuminen tapahtuu asteittain, myös 
yhdenmukaistaminen voi tapahtua asteittain ja rinnakkain avautumisen kanssa. Joka 
tapauksessa sähkön sisämarkkinoista annetussa direktiivissä säädetään 
yhdenrnukaistamisvaatimuksia koskevasta kertomuksesta, joka on annettava vuosittain. 
Ensimmäisessä kertomuksessa keskitytään uusiutuvien energialähteiden kohteluun sähkön 
sisämarkkinoilla. Kussakin jäsenvaltiossa sovellettavista tai suunnitelluista uusiutuvia 
energialähteitä koskevista tukijärjestelmistä olisi tehtävä tutkimus ennen kuin päätetään, 
minkälaisia säännöksiä tämän alan yhdenmukaistamista koskevaan o%ektirviin 
sisällytetään. 
Myös Euroopan laajuisten energiaverkkojen kehitys on olennaisen tärkeää 
sisämarkkinoiden tasapainoisen toiminnan kannalta. Riittävä infrastruktuuri on 
15-
välttämätön edellytys energian siirroille yhdentyneillä sisämarkkinoilla ja se lisää myös 
toimitusvarmuutta. 
Lopuksi on syytä tutkia tarkoin uusien markkinasääntöjen ja lisääntyvän kilpailun 
yhteiskunnallisia vaikutuksia. Komissio on huolissaan sähkö- ja kaasualojen vapauttamisen 
työllisyysvaikutuksista Euroopan unionissa. Komissio aikookin käynnistää tutkimuksen 
sähkö- ja kaasumarkkinoiden vapauttamisen työllisyysvaikutuksista. Se aikoo tutkia 
tarkoin, mitä lisätoimenpiteitä ja ohjelmia voitaisiin toteuttaa uudelleentyöllistämisen 
tukemiseksi. 
16-
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 212 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 12 10 15 
Luettelonumero : CB-CO-98-227-FI-C 
ISBN 92-78-33057-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
n-