Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella" (KOM(2001) 257 lopullinen – 2001/0111 COD)



Virallinen lehti nro C 149 , 21/06/2002 s. 0046 - 0050



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella" (KOM(2001) 257 lopullinen - 2001/0111 COD) (2002/C 149/12) Neuvosto päätti 30. elokuuta 2001 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 27. helmikuuta 2002. Esittelijä oli José Rodríguez García Caro. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24.-25. huhtikuuta 2002 pitämässään 390. täysistunnossa (huhtikuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 89 ääntä puolesta, 1 vastaan 12:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Henkilöiden vapaa liikkuminen tarkoittaa kenen tahansa Euroopan unionin kansalaisen oikeutta tulla vapaasti muuhun unionin jäsenvaltioon kuin siihen, jonka kansalaisuus kyseisellä henkilöllä on, oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti kyseisessä maassa ja jopa jäädä sinne pysyvästi. 1.2. Vapaa oleskelu- ja liikkumisoikeus unionin jäsenvaltioiden alueella todetaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 18 artiklassa unionin kaikkien kansalaisten oikeudeksi. 1.3. Kyseinen oikeus, joka yleistettiin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 8 artiklan A kohdassa koskemaan jäsenvaltioiden kaikkia kansalaisia, on osa unionin kansalaisten oikeusperintöä, ja sille olisi luotava yhteinen perusta, joka olisi yksi ainoa säädöskokonaisuus. 1.4. Yhteisön nykyiseen lainsäädäntöön sisältyy kaksi asetusta ja yhdeksän direktiiviä, joissa säädetään tiettyjen kansalaisryhmien maahantulo- ja liikkumisoikeudesta. Ryhmittely kattaa kansalaiset työntekijöistä ja itsenäisistä ammatinharjoittajista opiskelijoihin, eläkeläisiin ja työelämän ulkopuolella oleviin henkilöihin sekä heidän perheenjäsenensä. Kyseisessä lainsäädännössä määritellään erityisedellytykset, jotka oikeuttavat eri tilanteissa maahantuloon ja oleskeluun jäsenvaltioiden alueella. Komission ehdotuksessa mainitut asetukset ovat seuraavat: - asetus (ETY) N:o 1612/68 työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella - asetus (ETY) N:o 1251/70 työntekijöiden oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään kyseisessä valtiossa. Ehdotuksessa mainitut direktiivit ovat seuraavat: - direktiivi 64/221/ETY yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien, ulkomaalaisten erityiskohtelua liikkumis- ja oleskelukysymyksissä koskevien erityisten toimenpiteiden yhteensovittamisesta - direktiivi 68/360/ETY jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta - direktiivi 72/194/ETY direktiivin 64/221/ETY soveltamisalan laajentamisesta työntekijöihin, jotka käyttävät oikeuttaan jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään siinä valtiossa - direktiivi 73/148/ETY sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta - direktiivi 75/34/ETY jäsenvaltioiden kansalaisten oikeudesta jäädä toisen jäsenvaltion alueelle toimittuaan siellä itsenäisinä ammatinharjoittajina - direktiivi 75/35/ETY direktiivin 64/221/ETY soveltamisalan laajentamisesta - oleskeluoikeudesta annettu direktiivi 90/364/ETY - direktiivi 90/365/ETY ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta - opiskelijoiden oleskeluoikeudesta annettu direktiivi 93/96/ETY. 1.5. Henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevä korkean tason asiantuntijaryhmä esitti jo maaliskuussa 1997 komission pyynnöstä 80 suositusta unionin kansalaisten vapaata liikkumista haittaavien ongelmien ratkaisemiseksi. Suosituksia annettiin seitsemästä eri aiheesta, joista yksi koski maahantuloa ja oleskelua jäsenvaltioiden alueella. 1.6. Maahantulo- ja oleskeluoikeudet myönnettiin alun perin henkilöille, jotka aikoivat harjoittaa taloudellista toimintaa, mutta oikeudet ulotettiin sittemmin kattamaan kaikki Euroopan unionin kansalaiset. Tämä johti "edunsaajien lokeroimiseen, joka ei enää sovellu liikkuvuuden nykyisiin muotoihin eikä unionin kansalaisuuden käyttöönottoon", kuten todetaan komission tiedonannossa Euroopan parlamentille ja neuvostolle henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän suositusten seurannasta(1). 1.7. Nykyinen lainsäädäntö, joka on suunniteltu lähinnä pysyvästi toiseen jäsenvaltioon perheineen muuttavia työntekijöitä ajatellen, ei vastaa henkilöiden liikkumisessa viime vuosina tapahtunutta kehitystä. 1.8. Edellä mainitussa komission tiedonannossa esitettiin jo näkemys siitä, millaisin suuntaviivoin liikkumis- ja oleskeluoikeutta koskevaa lainsäädäntöä tulisi kehittää. Kyseiset toimintalinjat ovat seuraavat: - Luodaan vapaata liikkuvuutta 8 a artiklan merkityksessä koskeva yhtenäinen lainsäädäntöjärjestelmä kaikkia unionin kansalaisia ja heidän perheenjäseniään varten. - Otetaan käyttöön oleskeluoikeuden harjoittamiseen liittyvä uusi lähestymistapa, jonka mukaisesti esimerkiksi oleskeluluvan hankintavelvollisuus rajoitetaan tilanteisiin, joissa se on perusteltua. - Selvennetään niiden unionin kansalaisen perheenjäsenten asemaa, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia. - Rajataan selvemmin mahdollisuus unionin kansalaisten oleskeluoikeuden peruuttamiseen. 1.9. Yksi komission kertomuksessa neuvostolle ja Euroopan parlamentille direktiivien 90/364, 90/365 ja 93/96 soveltamisesta(2) tehdyistä päätelmistä oli myös, että henkilöiden vapaasta liikkumisesta annettua yhteisön lainsäädäntöä on selkeytettävä ja se on jäsenneltävä uudelleen pitäen lähtökohtana unionin kansalaisuutta ja aloittamalla nykyiseen lainsäädäntöön tehtävien sisältömuutosten pohdinta. 1.10. Komissio on tehnyt edellä esitettyjen seikkojen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella direktiiviehdotuksen, josta se pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoa. 2. Ehdotuksen sisältö 2.1. Ehdotuksen oikeusperustana ovat seuraavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen artiklat: - kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltävä 12 artikla - 18 artikla, jossa määrätään, että jokaisella unionin kansalaisella on oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella ja että neuvosto voi tehdä liikkumis- ja oleskeluoikeuksia koskevia päätöksiä - 40 artikla, jossa määrätään toimenpiteistä työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi - 44 artikla, jossa taataan sijoittautumisvapaus - 52 artikla palvelujen vapauttamisesta. 2.2. Direktiivi koostuu 39 artiklasta, jotka on jaettu seitsemään lukuun. 2.2.1. Ensimmäisen luvun yleisissä säännöksissä ilmoitetaan direktiivin kohde, annetaan määritelmät, ilmoitetaan, keihin direktiivin säännöksiä sovelletaan, sekä säädetään syrjintäkiellosta. 2.2.2. Toisessa luvussa säädetään enintään kuuden kuukauden liikkumis- ja oleskeluoikeudesta. 2.2.3. Kolmas luku koskee yli kuusi kuukautta kestävää oleskeluoikeutta. 2.2.4. Neljännessä luvussa säädetään pysyvän oleskeluluvan myöntämisestä ja hallinnollisista muodollisuuksista. 2.2.5. Viidennessä luvussa määritellään oleskeluoikeuteen ja pysyvään oleskeluoikeuteen liittyvät yhteiset säännökset, jotka koskevat alueellista kattavuutta, liitännäisiä oikeuksia, tasavertaista kohtelua, suoritettavia tarkastuksia sekä kansalaisille annettavia menettelyllisiä takeita. 2.2.6. Kuudennessa luvussa käsitellään edellä mainittujen oikeuksien rajoittamista, tällöin noudatettavaa menettelyä, takeita kansalaisten suojelemiseksi sekä maahantulokiellon voimassaoloa. 2.2.7. Seitsemäs luku käsittää loppusäännökset, joihin kuuluu yhdeksän nykyisen direktiivin kumoaminen. 2.3. Ehdotetulla direktiivillä kumotaan tämän lausunnon johdannossa mainitut yhdeksän direktiiviä. Näin ollen voidaan puhua liikkumis- ja oleskeluoikeutta koskevan yhteisölainsäädännön todellisesta yksinkertaistamisesta, joka ei tarkoita pelkästään säädöskehyksen selkeyttämistä vaan myös niiden hallinnollisten muodollisuuksien vähentämistä, joita kansalaisten tulee noudattaa mainittujen oikeuksien harjoittamiseksi. 2.4. Säädösten yhdistäminen käsittää paitsi aiemman säännöstön vähentämisen ja tiivistämisen myös uudistuksia ja parannuksia, jotka vaikuttavat suoraan kansalaisiin heidän liikkuessaan muissa jäsenvaltioissa kuin siinä, jonka kansalaisia he ovat. Merkittävimmät uudistukset ovat seuraavat: - Käsite "perheenjäsen" laajennetaan kattamaan 21 vuotta täyttäneet jälkeläiset alenevassa polvessa ja sukulaiset ylenevässä polvessa, vaikka nämä eivät olisi asianomaisen kansalaisen huollettavana, sekä avopuolisot. - Aika, jonka henkilö voi oleskella toisen jäsenvaltion alueella täyttämättä mitään muodollisuuksia, pidennetään kolmesta kuukaudesta kuuteen. - Oleskelulupaa ei enää tarvita. Sitä vaaditaan enää sellaisilta perheenjäseniltä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia. - Otetaan käyttöön järjestelmä, jossa oleskelun salliminen perustuu kansalaisen ilmoitukseen ammatin harjoittamisesta, riittävistä varoista ja sairausvakuutuksesta. - Pysyvä oleskelulupa myönnetään neljän vuoden yhtäjaksoisen oleskelun jälkeen. - Oleskeluoikeuden harjoittamiseen liittyviä muodollisuuksia ja määräaikoja yksinkertaistetaan. 3. Yleistä 3.1. Komitea on tyytyväinen direktiiviehdotukseen ja kannattaa sitä kokonaisuutena, mutta tekee siitä kuitenkin joitakin erityishuomautuksia. 3.2. Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa todetaan, että yhteismarkkinoilla tarkoitetaan aluetta, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa liikkuvuus taataan perustamissopimuksen määräysten mukaisesti. Vaikka pääoman, palvelujen ja tavaroiden vapaa liikkuminen on unionissa pitkälti toteutettu, kansalaisten todellinen liikkumis- ja oleskeluvapaus ei ole tähän päivään mennessä toteutunut sellaisena kuin siitä määrätään perustamissopimuksen 18 artiklassa ja sellaisena kuin se vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 45 artiklassa. Nyt ehdotetun uuden edistysaskeleen ansiosta kansalaiset voivat entistä helpommin hyötyä oikeudesta, jonka harjoittamista vaikeuttavat nykyisellään monet hankaluudet. 3.3. Komitea ottaa huomioon perustamissopimuksen 13 artiklan, vaikka se ei sisällykään ehdotuksen oikeusperustaan, ja katsoo, että on torjuttava kaikenlainen liikkumis- ja oleskeluoikeutta koskeva rajoittaminen ja syrjintä. 3.4. Komitea toteaa ehdotetun direktiivin olevan edistysaskel siinä mielessä, että siinä tunnustetaan kokonaisvaltaisesti unionin kaikkien kansalaisten oikeus liikkua ja oleskella vapaasti missä tahansa jäsenvaltiossa. 3.5. Lainsäädännön yksinkertaistaminen kumoamalla yhdeksän eri direktiiviä on huomion arvoinen muutos. Säädösten monimutkaisuus ja suuri määrä sekä kansalaisten heikko tietämys heille kuuluvista oikeuksista vaikeuttavat kyseisten oikeuksien käyttämistä. Sen vuoksi Euroopan komission tulisi ryhtyä toimiin direktiivin tunnetuksi tekemiseksi. Komitea tarjoaa komissiolle tukensa tällaisissa toimissa. 3.6. Lainsäädännön selkeyttämiseen liittyvä muodollisuuksien, menetelmien ja määräaikojen yksinkertaistaminen on kansalaisten kannalta myönteistä, sillä se helpottaa kyseisten oikeuksien harjoittamista ja vähentää siihen liittyvää byrokratiaa. 3.7. Komitea kannattaa komission ehdotusta "perheenjäsenen" määritelmän soveltamisalan laajentamisesta. Laajentamalla määritelmän soveltamisalaa ja sen kattamia vaihtoehtoja lainsäädäntö saadaan vastaamaan entistä paremmin todellisuutta, jossa elämme, ja siten voidaan ottaa entistä paremmin huomioon unionin kaikkiin kansalaisiin vaikuttavat olosuhteet. 3.8. Komitea ilmaisee tyytyväisyytensä direktiiviehdotuksessa esitettyihin edistystä tuoviin muutoksiin. Henkilöiden vapaa liikkuminen ja oleskelu muissa kuin heidän omissa jäsenvaltioissaan voi perustua vain unionin kansalaisen vapaaseen tahtoon. Kyseisen oikeuden harjoittamisesta johtuvat hallinnolliset vaikutukset eivät saa vaikuttaa kielteisesti itse oikeuden käyttöön. Euroopan unionin yleensä ja erityisesti jäsenvaltioiden tulee pyrkiä varmistamaan kaikin tarvittavin keinoin, ettei direktiivissä kehitetyn liikkumis- ja oleskeluvapauden harjoittamisesta aiheudu minkäänlaista haittaa kansalaisille. 3.9. Toinen mainitsemisen arvoinen parannus on, että jäsenvaltiot eivät enää saa määritellä riittäviksi katsomiensa varojen vähimmäismäärää, jonka perusteella työelämän ulkopuolella olevat ja eläkeläiset saavat asua niiden alueella. Komitea kannattaa ehdotetun direktiivin 7 ja 21 artiklan säännösten yleisperiaatteita. Kyseisenlaisen vähimmäismäärän asettaminen kussakin jäsenvaltiossa vaikuttaa liikkumisvapauteen ja synnyttää unioniin alueita, joilla tietyt kansalaiset eivät voisi liikkua ja oleskella varojensa vähyyden vuoksi. 3.10. Kun otetaan huomioon ehdotetun direktiivin luonne ja se seikka, että ehdotuksen lopullinen hyväksyminen edellyttää yhteispäätösmenettelyä ja yksimielistä päätöstä, komitea päättää EY:n perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla tarkoituksenmukaisimmasta tavasta seurata ehdotusta. 4. Erityistä 4.1. 7 artiklan 1 kohdan c alakohta 4.1.1. Yli kuusi kuukautta kestävän oleskeluoikeuden edellytysten mukaan oikeus myönnetään opiskelijalle, jos hänet on hyväksytty osallistumaan ammatilliseen koulutukseen. 4.1.2. Komitean mielestä yleisnimitys "opiskelija" kattaa kaikki henkilöt, jotka suorittavat opintoja jossakin oppilaitoksessa. Edellä mainitun c alakohdan rajoittaminen koskemaan pelkästään ammatilliseen koulutukseen osallistuvia sulkee kuitenkin käytännössä artiklan soveltamisen ulkopuolelle kaikki muut opiskelijat ja merkitsee liikkumis- ja oleskeluoikeuden semanttista rajoittamista asiassa Gravier annetussa tuomiossa ilmaisulle "ammatillinen koulutus" annetusta laajasta määritelmästä huolimatta. 4.1.3. Komitean mielestä ei ole syytä tehdä eroa eri opiskelijoiden välillä, ja se katsoo siksi, että viittaus ammatilliseen koulutukseen on poistettava ja korvattava ilmauksella "opiskelija, joka on hyväksytty osallistumaan koulutukseen". 4.2. 12 artiklan 3 kohta 4.2.1. Artikla koskee perheenjäsenten oleskeluoikeuden säilymistä silloin, kun unionin kansalainen kuolee tai joutuu poistumaan siitä jäsenvaltiosta, jossa hän asuu. Artiklan 3 kohdassa todetaan, että unionin kansalaisen lapset, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, eivät menetä oleskeluoikeuttaan unionin kansalaisen poistuttua jäsenvaltion alueelta, jos he ovat kirjoilla toisen tai ylemmän asteen oppilaitoksessa. 4.2.2. Kyseisessä kohdassa ei säädetä äitiä, isää tai huoltajaa koskevasta menettelystä silloin kun näilläkään ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta. Tästä voidaan johtaa, että lapsi saa jäädä maahan, mutta äidin, isän tai huoltajan on poistuttava kyseisestä asuinmaasta puolisonsa mukana. Näin ollen lapsi jäisi vastaanottavaan jäsenvaltioon vailla kummankaan vanhemman tai huoltajan varsinaista holhousta. 4.2.3. Komitea katsoo, että jos lapsi jää kyseiseen jäsenvaltioon opiskellakseen jossakin oppilaitoksessa, äidin, isän tai huoltajan tulee halutessaan voida jäädä maahan hänen kanssaan kunnes lapsi on täysi-ikäinen. Komitean kanta tässä asiassa saanee tukea tuomioistuimen asiassa Baumbast antamasta tuomiosta. 4.3. 13 artiklan 2 kohdan c alakohta 4.3.1. Artikla koskee perheenjäsenten oleskeluoikeutta avioeron tai avioliiton peruuttamisen jälkeen. 4.3.2. Artiklan 2 kohdan c alakohdassa todetaan, että perheenjäsenet, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, säilyttävät oleskeluoikeutensa avioeron tai avioliiton peruuttamisen jälkeen, "kun erityisen vaikea tilanne sitä edellyttää". 4.3.3. Komitean mielestä käytetty ilmaus on epäselvä eikä kovin konkreettinen etenkin, kun ehdotuksen perusteluissakin myönnetään, että artiklan sanamuoto on väljä ja että sen tarkoituksena on kattaa perheväkivaltaan liittyvät syyt. Komitea katsoo, että ilmauksen tulee olla yksiselitteisempi ja siinä tulee mainita muun muassa perheessä tai kodissa tapahtuva tai tiettyyn sukupuoleen kohdistuva fyysinen ja psyykkinen väkivalta. 4.4. 14 artikla 4.4.1. Artiklassa säädetään pysyvän oleskeluluvan myöntämiseen sovellettavista yleissäännöistä. Siinä määritellään kyseisen oikeuden edellytykseksi neljän vuoden yhtäjaksoinen asuminen vastaanottavan jäsenvaltion alueella. Samoin siinä säädetään, että oikeuden voi menettää olemalla yli neljä vuotta yhtäjaksoisesti poissa kyseisen jäsenvaltion alueelta. 4.4.2. Komitea myöntää ehdotuksen sisällön merkitsevän edistysaskelta niihin säädöksiin nähden, jotka ehdotettu direktiivi korvaa, mutta katsoo, että kyseisen oikeuden harjoittaminen olisi pyrittävä mahdollistamaan ilman, että tarvitaan todistusta määrätystä asumisajasta. 4.5. 21 artiklan 2 kohta 4.5.1. Artiklassa säädetään osana oleskeluoikeutta ja pysyvää oleskeluoikeutta koskevia yhteisiä säännöksiä, että vastaanottavan jäsenvaltion alueella asuvia unionin kansalaisia sekä heidän perheenjäseniään, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, on kohdeltava tasavertaisesti kyseisen jäsenvaltion kansalaisten kanssa. 4.5.2. Artiklan 2 kohdassa säädetään opiskelijoita ja muita työelämän ulkopuolella olevia kansalaisia koskevasta poikkeuksesta, jonka mukaan heille ei ennen pysyvän oleskeluluvan myöntämistä tarvitse myöntää oikeutta sosiaaliavustuksiin eikä sairausvakuutukseen, johon sisältyy luonnollisesti myös terveydenhuolto. 4.5.3. Komitea katsoo, että oikeus terveydenhuoltoon on jokaisen perusoikeus ja että kyseisen alakohdan sanamuoto rikkoo tätä oikeutta vastaan. Komitean mielestä oikeus saada tarvittaessa terveydenhuoltoa tulee jättää artiklassa säädettyjen rajoitusten ulkopuolelle. 4.6. 25 artiklan 2 kohta 4.6.1. Artiklassa säädetään maahantulo- ja oleskeluoikeuden rajoittamisesta yleiseen järjestykseen tai turvallisuuteen taikka kansanterveyteen liittyvistä syistä. 4.6.2. Artiklan 2 kohdassa todetaan, että unionin kansalaiselta tai hänen perheenjäseneltään ei voida evätä maahanpääsyä eikä heitä voida ilman muuta karkottaa jäsenvaltion alueelta rikostuomion perusteella. 4.6.3. Komitea katsoo kuitenkin, että on tilanteita, joissa rikos voidaan katsoa niin vakavaksi, että kyseistä artiklan kohtaa ei ole syytä soveltaa. Tätä tulee korostaa suhteellisuusperiaate huomioon ottaen silloin kun henkilö on aiemmin tuomittu rangaistukseen terrorismin ja ase- tai huumekaupan kaltaisista tai ihmisiin kohdistuvista rikoksista. 4.7. 25 artiklan 4 kohta 4.7.1. Kyseisessä artiklan kohdassa todetaan, että vastaanottava jäsenvaltio voi pyytää lähtöjäsenvaltiolta tai miltä tahansa muulta jäsenvaltiolta välttämättömänä pitämiänsä tietoja unionin kansalaisen tai tämän perheenjäsenen mahdollisesta aikaisemmasta rikosrekisteristä. Selvennyksenä todetaan kuitenkin, että tiedustelujen tekeminen ei saa olla järjestelmällistä. 4.7.2. Komitean mielestä jäsenvaltioilla tulisi olla mahdollisuus pyytää tietoja niiden henkilöiden aikaisemmista vaiheista, jotka pyrkivät tulemaan niiden alueelle tai asumaan siellä, silloin kun se katsotaan välttämättömäksi. 4.8. 28 artiklan 1 kohta 4.8.1. Artiklassa säädetään maahantulon kieltävästä päätöksestä tai karkottamispäätöksestä ilmoittamisesta asianomaiselle. Artiklan 1 kohdassa todetaan, että päätöksestä on ilmoitettava asianomaiselle siten, että hän ymmärtää päätöksen sisällön ja vaikutukset. 4.8.2. Ehdotuksen perusteluissa todetaan, että artiklassa käytetty sanamuoto ei edellytä päätöksen kääntämistä hakijan kielelle, varsinkaan, kun on kyse harvinaisemmasta kielestä. Tämä on ristiriidassa artiklan sisällön kanssa. 4.8.3. Komitea katsoo, että asianomainen ymmärtää oikeutta rajoittavan päätöksen parhaiten, jos hän saa sen ymmärtämällään kielellä, ja on siksi sitä mieltä, että unionin kansalaisella on oikeus saada kyseinen asiakirja päätöksen antavan valtion kielellä sekä sen jäsenvaltion kielellä, jonka kansalainen hän on. 4.9. 28 artiklan 2 kohta 4.9.1. Artiklan 2 kohdassa todetaan, että jäsenvaltion ei tarvitse toimittaa päätöstä asianomaiselle kirjallisena, mikäli se on perusteltua kyseisen valtion turvallisuusetujen johdosta. 4.9.2. Komitea on sitä mieltä, että esitetty menetelmä saattaa asianomaisen oikeudettomaan asemaan, ja katsoo sen vuoksi, että kyseinen kohta tulee poistaa ehdotetusta direktiivistä. 4.10. 30 artikla 4.10.1. Artiklan 1 kohdassa todetaan, että jäsenvaltiot eivät saa antaa elinikäistä maahantulokieltoa direktiivissä tarkoitetuille henkilöille. Artiklan 2 kohdassa taas säädetään, että valtion alueelta karkotettu henkilö voi hakea maahantulolupaa uudelleen. 4.10.2. Komitea viittaa tämän lausunnon kohtaan 4.6, joka koskee ehdotetun direktiivin 25 artiklan 2 kohtaa, ja katsoo, että 30 artiklan soveltamisen ulkopuolelle tulee jättää henkilöt, jotka on tuomittu sen kaltaisista vakavista rikoksista, jotka mainitaan esimerkkeinä kyseisessä lausunnon kohdassa. 4.11. 31 artikla 4.11.1. Ehdotetun direktiivin 31 artiklassa määritellään ehdot, joita jäsenvaltion tulee noudattaa määrätäkseen rangaistukseksi tai liiterangaistukseksi karkotuksen. 4.11.2. Komitea toteaa edellisen kohdan mukaisesti, että sen mielestä kyseistä ehdotuksessa esitettyä taetta ei pidä soveltaa aiemmin mainitun kaltaisista vakavista rikoksista tuomittuihin henkilöihin. Bryssel 24. huhtikuuta 2002. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) KOM(98) 403 lopullinen. (2) KOM(1999) 127 lopullinen.