Investoinnit osaamiseen, innovointiin, koulutukseen ja tieto- ja viestintätekniikkaan kasvun vetureina ovat niin ikään asialistalla tärkeällä sijalla. Useissa jäsenvaltioissa tuottavuuden aleneminen kriisin jälkeen selittyy osittain kone- ja laiteinvestointien huomattavalla vähenemisellä. Samaan aikaan on lisättävä investointeja aineettomaan omaisuuteen kuten T&K-toimintaan, tieto- ja viestintätekniikkaan ja koulutukseen, jotta kokonaistuottavuuden kasvu saadaan nousuun ja voidaan houkutella lisää investointeja. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että pääoma kohdennetaan mahdollisimman tehokkaasti. Kokonaistuottavuus käsittää useita tekijöitä, kuten innovoinnin ja resurssien tehokkaamman kohdentamisen. Sen vaikutus kasvuun ja tuottavuuteen on ollut aiemmin EU:ssa pienempi kuin Yhdysvalloissa. Euroopan heikot tulokset tässä suhteessa johtuvat tuote-, palvelu-, pääoma- ja työmarkkinoihin vaikuttavista rakenteellisista seikoista. Kilpailukyvyn ja kasvun edistämiseksi on olennaisen tärkeää parantaa vuorovaikutusta korkeakoulujen tutkimustoiminnan ja tuotteisiin ja palveluihin liittyvän liiketoiminnan kehittämisen välillä. Vastaavasti teollisuuden digitalisointiin tähtäävien kansallisten alustojen käyttöönotto edistäisi tähän tarkoitukseen osoitettujen EU:n varojen vivutusta niin, että voidaan saada aikaan merkittäviä investointeja, jotka myös vahvistavat EU:n talouden kilpailukykyä.

Jäsenvaltioiden on tehostettava toimiaan talouspolitiikan EU-ohjausjakson yhteydessä määriteltyjen uudistusten toteuttamiseksi, jotta investointien esteet voidaan poistaa. Vaikka osa jäsenvaltioista ja erityisesti kriisin raskaasti koettelemat euroalueen jäsenvaltiot ovat jo pyrkineet poistamaan investointiesteitä, edistyminen on ollut kokonaisuutena epätasaista, ja lisätoimia tarvitaan muun muassa seuraavissa: maksukyvyttömyys, julkiset hankinnat, julkishallinnon tehokkuus ja läpinäkyvyys ja alakohtainen sääntely sekä työ- ja tuotemarkkinoiden toiminta. Erityisesti tehokas ja läpinäkyvä julkishallinto ja toimivat oikeusjärjestelmät ovat tarpeen, jotta voidaan tukea talouskasvua ja tarjota yrityksille ja kansalaisille laadukkaita palveluja. Joissakin jäsenvaltioissa investointien esteitä muodostavat myös korkea verotus ja liian monimutkaiset verotusjärjestelmät, korruptio, heikot tutkimus- ja innovointirakenteet sekä erityisesti pk-yritysten vaikeudet saada rahoitusta. Nämä maakohtaisissa suosituksissa määritellyt uudistukset ovat välttämättömiä investointien tason ylläpitämiseksi ja nostamiseksi jäsenvaltioissa, kansalliset erityispiirteet huomioon ottaen.

1.4 EU:n yritysten mahdollisuudet hyötyä globaaleista markkinoista ja investoinneista

Muualle maailmaan suuntautuvasta viennistä on tullut eurooppalaisille yhä tärkeämpi työllistäjä. Eurooppalaisten yritysten kansainvälisen kilpailukyvyn ansiosta yli 30 miljoonaa työpaikkaa perustuu EU:n ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin. Tämä on kaksi kolmasosaa enemmän kuin 15 vuotta sitten ja tarkoittaa, että lähes joka seitsemäs työpaikka EU:ssa on riippuvainen viennistä. Nämä työpaikat edellyttävät korkeaa ammattitaitoa ja niistä maksetaan keskimääräistä suurempaa palkkaa. Niitä on kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, ja ne liittyvät EU:n ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin sekä suoraan että välillisesti. Esimerkiksi Saksan vientiin EU:n ulkopuolelle liittyy 200 000 työpaikkaa Puolassa, 140 000 työpaikkaa Italiassa ja 130 000 työpaikkaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ranskan vientiin EU:n ulkopuolelle liittyy 150 000 työpaikkaa Saksassa, 50 000 työpaikkaa Espanjassa ja 30 000 työpaikkaa Belgiassa. Näin kaupankäynnin hyödyt jakautuvat paljon laajemmalle alueelle kuin usein ymmärretään, ja siitä on huomattavaa etua myös eurooppalaisille kuluttajille. Koska maailmankaupassa on havaittavissa ensimmäisiä merkkejä suuntauksen kääntymisestä, on pidettävä yllä avoimuutta ja helpotettava EU:n yritysten ja erityisesti palveluntarjoajien ja pk-yritysten yhdentymistä entistä tiiviimmin globaaleihin arvoketjuihin.

EU:lla on hyvät edellytykset hyödyntää kauppa- ja investointipolitiikkaa tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja tuoda näin etuja yrityksille, kuluttajille ja työntekijöille. EU on maailman suurin tavaroiden ja palvelujen viejä ja tuoja. Tämä tekee EU:sta noin 80 maan suurimman kauppakumppanin ja noin 40 maan toiseksi suurimman kauppakumppanin. EU:n olisi hyödynnettävä tätä vahvuuttaan niin, että siitä olisi etua sekä sen omille kansalaisille että ihmisille muualla maailmassa, etenkin maailman köyhimmissä maissa.

Pariisin ilmastosopimuksen ratifiointi tuo EU:n yrityksille lisää uusia mahdollisuuksia. Sopimus antaa vähähiilisillä ja vähäpäästöisillä aloilla toimiville EU:n yrityksille politiikka- ja investointivarmuutta sekä Euroopassa että muualla maailmassa. EU ja sen jäsenvaltiot ovat suurimmat kehitysmaille osoitetun julkisen ilmastorahoituksen antajat maailmassa. Yhdessä ne antavat noin kolmanneksen ilmastonmuutostoimiin käytettävästä julkisesta rahoituksesta ja lähes puolet vihreän ilmastorahaston sitoumuksista. Kaudella 2014–2020 ainakin 20 prosenttia EU:n talousarviosta käytetään ilmastonmuutoksen torjuntaan. EU rahoittaa maailmanlaajuista ilmastonmuutosliittoumaa, joka on yksi maailman suurimmista ilmastoaloitteista. Jotta kaikkein köyhimmille ja haavoittuvimmille osoitettua tukea voitaisiin lisätä, EU on käynnistänyt uuden rahoitusvaiheen, jossa odotetaan tehtävän noin 350 miljoonan euron sitoumukset kaudella 2014–2020. Sen avulla voidaan tukea vähiten kehittyneitä maita ja pieniä kehittyviä saarivaltioita ilmastonmuutoksen vaikutuksiin sopeutumisessa. Viime vuonna EU ja sen jäsenvaltiot antoivat kehitysmaille 17,6 miljardia euroa ilmastonmuutoksen torjuntaa varten. Tämä osoittaa, että EU on päättänyt määrätietoisesti täyttää oman osuutensa tavoitteesta, jonka mukaan teollisuusmaat yhdessä myöntävät kehitysmaille ilmastotoimiin 100 miljardia euroa vuodessa vuoteen 2020 mennessä.

EU:sta on tehtävä houkuttelevampi sijoituskohde sekä ulkomaisille että kotimaisille sijoittajille. EU:n osuus koko maailman ulkomaisten suorien sijoitusten virrasta on pudonnut noin 50 prosentista ennen kriisiä 20 prosenttiin vuonna 2014. Ulkomaisten suorien sijoitusten virrat liikkuvat pitkälti EU:n ulkopuolisen maailman kehityksen ja tapahtumien ohjaamina. EU:n sisälle suuntautuvat virrat seuraavat erilaisia maa-, yritys- ja alakohtaisia tekijöitä, jotka muokkaavat investointiympäristöä ja joihin päättäjät voivat vaikuttaa suoraan lyhyellä ja pitkällä aikavälillä.

2. Rakenteellisten uudistusten jatkaminen

2.1. Työpaikkojen luominen ja osaamisen parantaminen

Jäsenvaltioiden on panostettava enemmän sellaisten olosuhteiden luomiseen, jotka edistävät työmarkkinoille osallistumista, laadukkaiden työpaikkojen syntyä ja tuloksellista koulutusta ja osaamisen kehittämistä. Toimivien ja joustavien työmarkkinoiden lisäksi tarvitaan osaamisen kehittämistä ja toimeentulon tukemista työelämän siirtymävaiheissa sekä hyvinvointijärjestelmiä, jotka on ankkuroitu lujasti vahvoihin sosiaalinormeihin. Ne jäsenvaltiot, jotka toteuttivat ennen kriisiä kattavia työmarkkina- ja sosiaaliturvauudistuksia, ovat pystyneet paremmin tukemaan työllisyyttä ja säilyttämään sosiaalisen oikeudenmukaisuuden talouden taantuman aikana. Tällaisia uudistuksia ovat muun muassa joustavat ja luotettavat sopimusjärjestelyt, joilla edistetään sujuvia työmarkkinasiirtymiä ja vältetään eriarvoisten työmarkkinoiden syntyminen, kattavat elinikäisen oppimisen strategiat, tuloksellinen aktiivinen työmarkkinapolitiikka ja nykyaikaiset sosiaaliturvajärjestelmät. Eräät jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tämänsuuntaisia uudistuksia kriisin aikana, mikä on osaltaan lisännyt nyt tapahtuvan elpymisen työllistävää vaikutusta.

Monissa jäsenvaltioissa työikäinen väestö ja työvoima vähenevät edelleen erityisesti alhaisen syntyvyyden, ikääntymisen, maastamuuton ja terveyssyistä tapahtuvan työmarkkinoilta poistumisen seurauksena. Tässä tilanteessa on puututtava työsuhteiden epävarmuuteen ja työmarkkinoiden segmentoitumiseen, jotta voidaan vähentää niiden kielteistä vaikutusta sisäiseen kysyntään ja tuottavuuden kasvuun. Myös yhtäläiset mahdollisuudet ovat sosiaalisen oikeudenmukaisuuden kannalta keskeisiä. Naisten työvoimaosuuden lisääminen, sukupuolten välisten perusteettomien palkkaerojen poistaminen, työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen parantaminen sekä miesten että naisten osalta, edistyminen heikommassa asemassa olevien väestöryhmien osallistamisessa ja puuttuminen maahanmuuttajataustaisten henkilöiden syrjintään ovat esimerkkejä siitä, miten kasvu ja sosiaalinen oikeudenmukaisuus kulkevat käsi kädessä. Siksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että saatavilla on laadukkaita palveluja ja luontoisetuja, kuten lastenhoitopalveluja, asuntoja, terveydenhoito- ja pitkäaikaishoitopalveluja sekä koulutusta. Laadukkaat palvelut ja luontoisedut lisäävät erityisesti naisten osallistumista työmarkkinoille ja sosiaalista osallisuutta. Myös asuntopolitiikkaan on kiinnitettävä huomiota, koska sen avulla voidaan poistaa maantieteelliseen liikkuvuuteen liittyviä esteitä kansallisella tasolla myöntämällä kohdennettuja etuuksia tai perustamalla sosiaalisen asuntotuotannon ohjelmia.

Useiden jäsenvaltioiden on luotava tarvittavat rakenteet pakolaisista ja muista tulijoista muodostuvien muuttovirtojen vastaanottamista varten välittömiä lyhyen aikavälin tarpeita pidemmällä tähtäimellä. Vaikka tällä on selviä vaikutuksia kokonaistalouteen ja julkiseen talouteen, ne eivät ole mahdottomia hallita eivätkä makrotaloudelliselta kannalta tarkasteltuna huomattavia. Strategisena haasteena on ottaa tulijat sujuvasti vastaan eurooppalaisiin yhteiskuntiin lyhyellä aikavälillä niin, että samalla tartutaan myös pidemmän aikavälin haasteisiin työmarkkina- ja koulutuspolitiikan sekä instituutioiden ja sosiaaliturvajärjestelmien puitteissa. Kyky mukauttaa politiikkaa ja luoda kannustimia ja kartuttaa osaamista niin, että edistetään osallistumista työmarkkinoille, vaikuttaa suoraan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen. Useat jäsenvaltiot ovat esimerkiksi kehittäneet strategioita, jotka helpottavat sellaisten maahanmuuttajien kotoutumista, joilla on aiempaa kokemusta ja yrittäjyydessä tarvittavia taitoja. Nämä jäsenvaltiot ovat tarjonneet tulijoille tukea auttaakseen heitä mukauttamaan taitojaan ja kokemustaan paikallisiin markkinaolosuhteisiin.

Viimeaikaisesta edistymisestä huolimatta jäsenvaltioiden on toteutettava lisätoimia nuorisotyöttömyyden torjumiseksi. Jo yhdeksän miljoonaa nuorta on saanut apua EU:n nuorisotakuusta, joka edistää siirtymistä koulutuksesta työelämään. Sen avulla panostetaan nuorten työllistettävyyteen ja ehkäistään sosiaalisen syrjäytymisen riskiä. Jäsenvaltioiden on kuitenkin jatkettava nuorisotakuun toteuttamista ja lisättävä sen tuloksellisuutta, jotta sen tarjoama apu saavuttaa sitä eniten tarvitsevat nuoret ja alueet. Komissio soveltaa kaikkia käytössään olevia välineitä, ja se on jo esittänyt lisärahoitusta nuorisotakuulle. Se aikoo myös esittää lähitulevaisuudessa uuden nuorisoaloitteen. Lisäksi lähes neljä miljoonaa opiskelijaa on päässyt Erasmus-ohjelman piiriin. Joka kolmas Erasmus-opiskelija on saanut työpaikkatarjouksen harjoittelupaikastaan.

Jäsenvaltioiden on keskityttävä työmarkkinoiden kannalta merkitykselliseen osaamiseen, sillä ennusteiden mukaan tulevaisuudessa on pulaa ammattikoulutetusta työvoimasta. Liian monet nuoret pitävät ammatillista peruskoulutusta toissijaisena vaihtoehtona, ja vain vähemmistö työntekijöistä saa tilaisuuden kehittää osaamistaan. Uudistamalla ammatillista koulutusta muun muassa edistämällä joustavia oppimispolkuja voidaan auttaa kansalaisia kehittämään tarvittavia monialaisia taitoja koko elämänsä ajan. Tämä edellyttää tiivistä kumppanuutta yritysten, korkeakoulujen ja tutkimussektorin välillä. Työmarkkinaosapuolten aktiivinen osallistuminen voi johtaa oppisopimuskoulutuksen kehittämiseen uusilla aloilla ja eri taitotasoilla. Tämä voidaan odottaa helpottavan osaamisen kohtaanto-ongelmia. EU:n tasolla pyritään sinistä korttia koskevan direktiivin tarkistuksella yhdenmukaistamaan ja selkeyttämään oikeudellista kehystä niin, että unioniin voidaan houkutella korkeakoulutuksen saaneita kolmansien maiden kansalaisia. Taitotakuun avulla puolestaan korostetaan tarvetta arvioida kolmansien maiden kansalaisten erityistarpeita.

Yleissivistävää ja ammatillista koulutusta on uudistettava, jotta kansalaiset voivat kehittää osaamistaan vähimmäistason luku- ja laskutaidosta yrittäjyyteen ja digitaaliseen osaamiseen. Koulutustasoa mittaavat indikaattorit paranivat edelleen vuonna 2015, ja koulutuksen keskeyttämisaste on useimmissa jäsenvaltioissa laskenut 11 prosenttiin. Koulutuksen keskeyttämisaste on kuitenkin korkeampi romani- ja maahanmuuttajataustaisten oppilaiden keskuudessa, etenkin jos he ovat syntyneet ulkomailla. Myös korkea-asteen tutkinnon suorittaneiden osuus on koko ajan kasvanut merkittävästi. Vuonna 2015 se oli 38,7 prosenttia, ja 17 jäsenvaltiota ylitti Eurooppa 2020 -strategian mukaisen 40 prosentin yleistavoitteen. Kansainvälisillä mittareilla mitaten liian monet eurooppalaiset tyytyvät kuitenkin hankkimaan vain alemman tason peruskoulutuksen ja tietotekniset taidot. Tämä heikentää EU:n kilpailuasemia nopeasti muuttuvassa globaalitaloudessa. Taitojen kehittäminen on tärkeää, jotta voidaan edistää lähentymistä ja säilyttää eurooppalainen sosiaalinen malli samalla kun tuetaan yrittäjyyttä ja innovointikykyä. Uudessa osaamisohjelmassa Euroopalle korostetaan erityisesti, että niille aikuisille, jotka eivät ole saaneet toisen asteen koulutusta, olisi annettava mahdollisuus arvioida osaamistasoaan ja saada uusi tilaisuus kouluttautua ja virallistaa hankkimansa taidot.

Tuloksellinen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on toimivan sosiaalisen markkinatalouden ehdoton edellytys. Paremmin suoriutuvissa jäsenvaltioissa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulla on yleensä vakiintuneempi asema.

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun onnistuminen riippuu monista tekijöistä, kuten osapuolten halukkuudesta ja kyvystä sitoutua ja pyrkiä kohti ratkaisuja esimerkiksi palkanmuodostusjärjestelmien suhteen. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen on olennaisen tärkeää sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla, jotta voidaan säilyttää asianmukainen tasapaino talous- ja sosiaalipolitiikan suunnittelussa ja toteuttamisessa kattavasti ja tulevaisuuteen tähdäten.

Jäsenvaltioiden olisi yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa ja kansallisten käytäntöjen mukaisesti varmistettava, että niiden palkanmuodostusjärjestelmät edistävät tehokkaasti sekä työpaikkojen luomista että reaalitulojen kasvua ja että ne siten mukautuvat paremmin tuottavuuden kehitykseen. Useissa jäsenvaltioissa palkkakehitys ei seuraa tuottavuuden kehitystä riittävällä tavalla. Tämä voi johtaa joko kilpailukyvyn heikkenemiseen tai, jos palkkakehitys on liian maltillista, kokonaiskysynnän ja kasvun supistumiseen.

Se voi myös heikentää tuottavuuden kasvua, tutkimusta, kehittämistä ja innovointia sekä osaamisen kehittämiseen tähtääviä investointeja inhimilliseen pääomaan. Lisäksi se saattaa vääristää kannustimia uudelleenkohdentaa resursseja aloille, jotka tuottavat enemmän lisäarvoa. Tämä taas estää toteuttamasta EU:n talouksissa sellaisia rakenteellisia uudistuksia, joiden avulla voitaisiin parantaa niiden kilpailukykyä. On tärkeää varmistaa, että otetaan huomioon erot osaamisessa ja talouden suorituskyvyssä eri alueilla, talouden sektoreilla ja yrityksissä. Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi otettava vähimmäispalkkoja asettaessaan huomioon niiden vaikutus työssäkäyvien köyhyyteen, työpaikkojen luomiseen ja kilpailukykyyn.

2.2. Sosiaalipolitiikka tuotannontekijänä eli hyvinvointivaltion modernisointi