EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 19.07.1995 
KOM(95) 382 lopull. 
VIHREÄ KIRJA 
Tekijänoikeus ja lähioikeudet 
tietoyhteiskunnassa 
(komission esittämä) 

1 
Sisällysluettelo 1 
Yhteenveto 3 
Johdanto 6 
ENSIMMÄINEN LUKU 
I. Miksi vihreää kirjaa tarvitaan? 10 
A. Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien merkitys Euroopan yhteisölle 10 
a) Yhteys sisämarkkinoihin 10 
b) Kulttuurinen ulottuvuus 11 
c) Taloudellinen ulottuvuus 11 
d) Sosiaalinen ulottuvuus 12 
B. Koko maailman asia 12 
C. Euroopan unionin toiminta 14 
II. Tietoyhteiskuntaan liittyvien uusien kysymysten tunnistaminen 19 
A. Uusi asetelma 19 
a) Uusien palvelujen luonne 19 
b) Rajojen yli ulottuvat palvelut 21 
c) Uudet markkinarakenteet 22 
B. Tilanne tekij änoikeuden j a lähioikeuksien kannalta 24 
C. Mahdolliset seuraukset 26 
a) Tietoyhteiskunnan osapuolet 26 
b) Sääntely 27 
III.Tietoyhteiskunnan oikeudellinen kehys 29 
A. Perustamissopimuksen sisämarkkinoita koskevat säännöt 29 
B. Yhteisön direktiivit j a direktiiviluonnokset 3 0 
a) Tietokoneohjelmadirektiivi 91/250/ETY 30 
b) Vuokraus- ja lainausdirektiivi 92/100/ETY 30 
c) Satelliitti- ja kaapelidirektiivi 93/83/ETY 31 
d) Suoja-aikadirektiivi 93/98/ETY 31 
e) Ehdotus tietokantadirektiiviksi 31 
C. Sisämarkkinoiden vaara pirstoutua uudelleen 32 
Alustavia yleisluontoisia kysymyksiä 33 
TOINEN LUKU 
Aiheet 35 
Ensimmäinen alaluku: Laaja-alaiset kysymykset 
I jakso: Sovellettava oikeus 38 
II jakso: Oikeuksien sammuminen ja rinnakkaistuonti 44 
Toinen alaluku: Erityisoikeudet 
III jakso: Kopiointioikeus 49 
IV jakso: Yleisölle välittäminen 53 
V jakso: Oikeus digitaaliseen levittämiseen/siirtämiseen 56 
VI j akso : Oikeus digitaaliseen yleisradiointiin 61 
VII jakso: Moraaliset oikeudet 65 
Kolmas alaluku: Oikeuksien käyttöön liittyviä kysymyksiä 
VIII jakso: Oikeuksien hankkiminen ja hallinnointi 69 
IX j akso : Tekniset tunnistus- j a suoj ausj ärj estelmät 79 
LIITE 
Asianomaisille tahoille esitetyt kysymykset 84 
YHTEENVETO 
1. Tietoyhteiskunnan menestyminen edellyttää, että lukuisat syntymässä olevat uudet 
palvelut ja tuotteet voivat käyttää täysipainoisesti hyväkseen Tiedon valtateitä. 
Palvelujen ja tuotteiden leviämisedellytyksiä on kehitettävä osana johdonmukaista 
sääntelykehystä sekä kansallisella, kansainvälisellä että yhteisön tasolla. Sääntelyä 
on mukautettava uudenlaisten kysymysten mukanaan tuomien uusien ja erilaisten 
vaatimusten mukaisesti. Yksi näistä uusista kysymyksistä on henkiseen 
omaisuuteen liittyvän lainsäädännön mukauttaminen. Sisämarkkinoita koskeva 
lainsäädäntö näyttää tietä tietoyhteiskuntapolitiikkamme määrittelemiseksi. Siitä on 
jo nyt tullut johdonmukainen ja koeteltu kehys, jonka avulla voidaan vastata 
tietoyhteiskunnan asettamiin haasteisiin. 
2. Nämä uudet palvelut j a tuotteet, j oita levitetään Tiedon valtateillä, perustuvat j o 
olemassa oleviin teoksiin tai johtavat uusien teosten luomiseen. Olemassa olevia 
teoksia on usein muokattava ennen niiden lähettämistä digitaalisessa 
ympäristössä, kun taas uusien teosten ja palvelujen luomiseksi on tehtävä erittäin 
suuria investointeja, joita ilman tietoyhteiskunnassa liikkuvien uusien palvelujen 
sisältö rajoittuisi huomattavasti. 
Kuitenkin juuri palvelujen runsaudella ja moninaisuudella pystytään edistämään 
infrastruktuurien kehitystä. Ilman palveluja infrastruktuureihin liittyviä investointeja 
olisi vaikea perustella ainakin yksittäisille kuluttajille tuotettujen ja pääasiallisesti 
vapaa-ajan ja opetuksen aloilla sovellettavan palveluvalikoiman osalta. Uusiin 
palveluihin investoimista edistävä luova toiminta voi toteutua ja olla perusteltua 
ainoastaan, jos tekijänoikeuden ja lähioikeuksien teoksille ja palveluille antama 
suoja tässä digitaalisessa ympäristössä on riittävä. 
Kun palvelu kerran on toimitettu verkkoon, ilman tarkoituksenmukaista suojaa on 
erittäin vaikea taata, että teosta tai muuta suojan kohdetta ei kopioida, muuteta tai 
käytetä oikeudenhaltijoiden tietämättä ja heidän vahingokseen. Tämä on seurausta 
erityisestä digitaalitekniikasta, jonka avulla on mahdollista siirtää ja kopioida suuria 
tietomääriä huomattavasti helpommin kuin perinteisessä analogisessa ympäristössä. 
3. Juuri tietoyhteiskunnassa toimivien verkkojen ominaisuudet aiheuttavat sen, että 
huomattavat erot teosten ja muiden suojan kohteiden suojan tasossa muodostavat 
esteitä tietoyhteiskunnan rakentumiselle. Koska teoksen käytön valvonta on vaikeaa 
ja taloudellisilla toimijoilla on mahdollisuus toimipaikkansa siirtämiseen, joillakin 
aloilla on tarpeen yhdenmukaistaa entistä enemmän tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien antamaa suojaa. 
Yhteisön tasolla tietynasteista yhdenmukaistamista on jo tapahtunut neljän 
tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin liittyvän direktiivin ansiosta. Tätä oikeudellista 
kehystä täydennetään erittäin todennäköisesti lähiaikoina tietokantojen oikeudellista 
suojaa koskevalla direktiivillä. Näin yhteisö saa etumatkaa kauppakumppaneihinsa, 
koska sille tarjoutuu oikeudellinen kehys tietoyhteiskunnan palvelujen kehittämisen 
pohjaksi. 
Nyt on määriteltävä, miten riittävä yhdenmukaistaminen on, ja/tai olisiko 
tarvittaessa mentävä vielä pidemmälle ainakin tietoyhteiskuntaan kiinteimmin 
liittyvien näkökohtien yhdenmukaistamisessa. 
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien haltijoilla on yksinoikeus sallia tai kieltää 
teostensa tai muiden suojan kohteidensa käyttö, kopioiminen tai vastaava, ja ellei 
niitä sääteleviä säännöksiä yhdenmukaisteta, seurauksena on väistämättä esteitä 
tavaroiden ja palvelujen vapaalle liikkuvuudelle. Sen vuoksi kansallisen oikeuden 
perusteella myönnettyjen oikeuksien alueellista rajaamista voidaan vähentää 
ainoastaan yhdenmukaistamalla jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Lisäksi ilman 
• yhteisön tasolla tapahtuvaa riittävää yhdenmukaistamista uusille palveluille 
avautuvat markkinat saattaisivat jäädä hajanaisiksi estäen näin sellaisten palvelujen 
kehittymisen, joiden kannattavuus edellyttää, että niitä käytetään kansallisia 
markkinoita laajemmilla markkinoilla. 
4. Näin ollen tarkastellaan joitakin laaja-alaisia kysymyksiä, tiettyihin 
erityisoikeuksiin ja oikeuksien käyttöön liittyviä kysymyksiä. Laaja-alaisia 
kysymyksiä ovat sovellettava oikeus ja tiettyjen oikeuksien sammuminen. 
Erityisoikeuksiin liittyvät kysymykset koskevat kopiointioikeutta, yleisön käsitettä 
osana yleisölle välittämisen oikeutta sekä sellaisten erityisoikeuksien erittelyä, joita 
voidaan soveltaa erityyppisiin digitaalisiirtoihin. Tässä yhteydessä olisi erotettava 
toisistaan oikeus digitaaliseen levittämiseen ja oikeus digitaaliseen y leisradiointiin. 
Myös moraalista oikeutta tarkastellaan yksityiskohtaisesti. Oikeuksien käyttöä 
käsittelevissä jaksoissa eritellään oikeuksien hallinnointiin sekä teknisiin tunnistus-
ja suojausjärjestelmiin liittyviä kysymyksiä. 
5 
Kuulemista harjoitetaan siis laajasti, ja sen avulla pitäisi pystyä määrittelemään 
komission tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskeva työohjelma. Niitä, joita asia 
koskee, pyydetään osallistumaan kuulemiseen, joka edistää komission työskentelyn 
avoimuutta sekä samanaikaisesti myös toissijaisuusperiaatteen soveltamista, sillä 
aloitteita tehdään ainoastaan siinä määrin kuin niitä pidetään ehdottoman 
tarpeellisina. 
JOHPANTO 
1. Tässä vihreässä kirjassa tuodaan esille sellaisia tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin 
liittyviä kysymyksiä, joita on tarpeen tutkia 'tietoyhteiskunnan' kehityksen yhteydessä 
erityisesti alan poliittisten suuntaviivojen määrittelemiseksi. 
2. Sana 'tietoyhteiskunta' esiintyi komission valkoisessa kirjassa "Kasvu, kilpailukykyjä 
työllisyys - Haasteet ja tiet 2Q00-luvullë\ Asiakirjassa kiinnitettiin huomiota "Euroopan 
voimavarojen yhdistämiseen ja synergioiden lujittamiseen, jotta Euroopan 
tietoinfrastruktuurin muodostamistavoitteet saavutettaisiin mahdollisimman nopeasti... "l 
3. Valkoisen kirjan ehdotusten mukaisesti komissaari Bangemannin puheenjohdolla 
toiminut työryhmä antoi kertomuksen2 Korfussa kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle 
kesäkuussa 1994. Kertomuksen mukaan "teknisen kehityksen ansiosta voimme vastedes 
käsitellä, varastoida, löytää ja välittää missä muodossa tahansa olevaa tietoa ilman 
paikan, ajan tai tietomäärän aiheuttamia rajoituksia". Kertomuksessa annetaan 
erityisasema henkiseen omaisuuteen perustuvien oikeuksien suojalle olennaisena osana 
sääntelykehystä, joka pitäisi saada aikaan tietoyhteiskunnan luomiseksi. 
Asiantuntijatyöryhmän mielestä "henkisen omaisuuden suojaamisessa on kyettävä 
vastaamaan maailmanlaajuisen leviämisen ja multimedian asettamiin uusiin haasteisiin, 
ja sen on pysyttävä selkeästi ensisijaisena kysymyksenä sekä Euroopan tasolla että 
kansainvälisesti (...). On ehdottomasti Euroopan edun mukaista huolehtia siitä, että 
henkisen omaisuuden suojaan kiinnitetään tarvittavaa huomiota ja että suojan taso pysyy 
korkeana". 
4. Bangemannin kertomuksen jälkeen komissio antoi tiedonannon "Eurooppalaista 
tietoyhteiskuntaa koskeva toimintasuunnitelma"3. Asiakirjassa määritellään niiden 
toimien kehys, jotka komissio aikoo tämän asian osalta toteuttaa, ja siinä valmistetaan 
tietä yksityiskohtaisempien valmisteluasiakirjojen tekemiselle, jotka käsittelevät tiettyjä 
erityisaiheita, kuten henkisen omaisuuden suojaa. Tähän liittyen asiakirjassa edellytetään 
jo toteutettujen toimenpiteiden uudelleen tarkastelua tai tekijänoikeuden ja lähioikeuksien 
tutkimista ja tarvittaessa lisätoimenpiteiden tarpeen kartoittamista. Teollisuutta ja 
televiestintää syyskuussa 1994 käsitellyt neuvosto vahvisti nämä suuntaviivat. 
2 ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 115 
2 . - , — — 
. "Eurooppa ja maailmanlaajuinen tietoyhteiskunta - Suositus Eurooppa-neuvostolle", Bryssel, 26.S.1994 
Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille, talous-ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, KOM (94)347 lopullinen, Bryssel, 19.7.1994 
7 
5. Tietoyhteiskunta on tästä hetkestä lähtien todellisuutta siltä osin kuin olemassa olevia 
verkkoja jo käytetään kaupallisiin tarkoituksiin sekä opetus-ja tutkimustarkoituksiin 
digitaalisen viestintäteknologian ansiosta. Lisäksi on tärkeää huomata, että kyseiset ' 
verkot ovat kehittyneet lähinnä avoimien viestintäalan standardijärjestelmien mukaan ja 
että näissä verkoissa tapahtuvan vaihdon sisältö on tällä hetkellä suojattu ainoastaan 
osittain henkiseen omaisuuteen perustuvilla oikeuksilla. 
6. Siltä osin kuin tulevaisuudessa Tiedon valtateillä liikkuu yhä enemmän suojattuja 
teoksia ja muuta suojattua aineistoa, näiden teknisen ja oikeudellisen suojan tarve kasvaa. 
Suoja ei saisi estää tietoverkkojen käyttöä. Digitaaliset viestintätekniikat ovat 
todennäköisesti vain yksi viestintämenetelmä. Muut olemassa olevat välineet, kuten 
kirjat, muodostavat yhä tarkoituksenmukaisia ja varmaankin halvempia tiedon muotoja. 
Jotta tietoyhteiskunnan mahdollisuudet toteutuisivat täysipainoisesti, olisi säilytettävä 
tasapaino kaikkien osapuolien (oikeudenhaltijat, laitteistojen valmistajat, palvelujen 
jakelijat ja käyttäjät sekä verkko-operaattorit) etujen välillä. 
7. Tämä vihreä kirja käsittelee lähinnä tekijänoikeutta ja lähioikeuksia, jotka liittyvät 
tietoyhteiskunnan uusien palvelujen ja tuotteiden sisältöön, mukaan luettuina oikeuksien 
tosiasialliseen käyttöön kiinteästi liittyvät oikeudelliset ja tekniset näkökohdat. Koska 
komissio on jo laajasti selvittänyt teollisuuden näkymiä sekä käyttäjien asemaa 
tietoyhteiskuntaa koskevissa selvityksissään, on tämä analyysi päätetty suunnata lähinnä 
tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien haltijoiden suojaan liittyviin kysymyksiin. 
Tässä vihreässä kirjassa ei sitä vastoin käsitellä niitä tekijänoikeuden näkökohtia, jotka 
liittyvät verkkojen ja niissä liikkuvien palvelujen yhteentoimivuuteen, muun muassa 
viestinnän standardeihin ja rajapintoihin. Komissio on tietoinen näiden näkökohtien 
merkityksestä, joita on jo käsitelty yhteisössä voimassa olevien oikeudellisten säännösten 
ja määräysten yhteydessä (ks. erityisesti tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 
annettu direktiivi 91/250/ETY). 
Lisäksi tässä vihreässä kirjassa ei käsitellä kaikkia henkiseen omaisuuteen laajassa 
merkityksessä liittyviä kysymyksiä, joita voi nousta esille tietoyhteiskunnasta 
puhuttaessa/Varsinkaan patentteja, tavaramerkkejä, mallioikeutta, taitotietoa ja 
liikesalaisuuksia ei käsitellä. 
8 
Lisäksi komissio on pannut alkuun tietoyhteiskunnan palveluihin liittyvän lainsäädännön 
muita näkökohtia käsitteleviä selvityksiä. Näin yksityiselämän ja henkilökohtaisten 
tietojen suojaan liittyvien jo erityisesti käsiteltyjen tai käsiteltävien seikkojen lisäksi 
komission on määrä esittää vihreä kirja salattujen (krypteerattujen) signaalien 
oikeudellisesta suojasta, vihreä kirja sisämarkkinoiden kaupallisesta viestinnästä ja 
tiedonanto sääntelyn avoimuudesta, joiden tarkoituksena on huolehtia siitä, että 
luonnokset alan kansalliseksi sääntelyksi ovat sisämarkkinoiden periaatteiden mukaisia. 
Komissio on aloittanut myös uuden kuulemisen mahdollisen tiedotusvälineiden 
omaisuutta koskevan yhteisön aloitteen sisällöstä. Lisäksi uusien audiovisuaalisten 
palvelujen kehittämisestä tehtävässä vihreässä kirjassa on määrä tarkastella sitä, miten 
kehitetään uusia audiovisuaalisia palveluja, kulttuuri-identiteettiä ja kielellistä 
monimuotoisuutta ja sitä, miten nämä palvelut vaikuttavat yleisen edun suojaan. 
8. Tässä asiakirjassa on kaksi lukua. Ensimmäisessä luvussa yritetään kuvata sitä, miten 
tietoyhteiskunnan pitäisi toimia. Siinä korostetaan tietoyhteiskunnan kehityksen 
merkitystä yhteisölle ja osoitetaan, miten sen kehitys liittyy sisämarkkinoiden 
oikeudelliseen kehykseen. Tässä osassa pyritään tunnistamaan tietoyhteiskunnan 
mukanaan tuomat uudet kysymykset. 
Toisessa luvussa komissio on asianomaisten tahojen sille jättämien kannanottojen 
perusteella valinnut yhdeksän aihetta, jotka tuntuvat ensisijaisen tärkeiltä tekijänoikeuden 
ja lähioikeuksien suojajärjestelmälle tietoyhteiskunnan toiminnan kannalta. Niitä 
käsitellään kolmessa alaluvussa. Komissio toivoo saavansa asianomaisten tahojen 
lausunnon sekä sääntelyä koskevista että teknisistä kysymyksistä, jotka on esitetty 
jokaisessa jaksossa. 
9. Komission eri jaksoissa antamat suuntaviivat ovat väliaikaisia ottaen huomioon tiedot, 
jotka sillä tässä vaiheessa on käytettävissään tietoyhteiskunnan toiminnasta. Kysymykset, 
joita toivotaan kommentoitavan, on lueteltu jokaisen jakson lopussa, ja ne toistetaan 
kokonaisuudessaan tämän asiakirjan lopussa. 
9 
Tämä asiakirja kuuluu osana kuulemismenettelyyn. Asianomaisia tahoja, järjestöjä ja 
valtioita, pyydetään näin ollen tuomaan esiin kantansa esitettyihin kysymyksiin. Kaikkiin 
kysymyksiin ei tarvitse vastata. Kommentit on lähetettävä 31 päivään lokakuuta 1995 
mennessä seuraavalla osoitteella: 
Commission européenne 
Direction générale XV 
Marché Intérieur et Services Financiers 
Unité XV/E-4 
200 rue de la Loi 
B-1049 Bruxelles 
Sähköpostiosoite: 
E4@DG15.cec.be 
10 
ENSIMMÄINEN LUKU 
I. MIKSI VIHREÄÄ KIRJAA TARVITAAN? 
A. TEKIJÄNOIKEUDEN JA LÄHIOIKEUKSIEN MERKITYS EUROOPAN 
YHTEISÖLLE 
10. Tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien suojaaminen on olennaisen tärkeää 
sisämarkkinoiden kannalta, ja se antaa Euroopan yhteisölle kulttuurisen, taloudellisen ja 
sosiaalisen ulottuvuuden. 
a) Yhteys sisämarkkinoihin 
11. Yhteisö on ensisijaisesti kiinnostunut henkisen omaisuuden suojasta 
tietoyhteiskunnassa tuotteiden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden takaamiseksi. 
Tekijänoikeudella ja lähioikeuksilla suojattujen hyödykkeiden ja palvelujen valmistajien 
ja toimittajien on tietoyhteiskunnassa yhä voitava pitää yhteisöä yhtenä yhtenäisenä 
sisämarkkina-alueena. 
Jos yksinoikeuksiin sallia tai kieltää mm. suojattujen teosten ja muiden suojan kohteiden 
käyttö ja kopiointi liittyviä sääntöjä ei kuitenkaan yhdenmukaisteta, estetään kyseisten 
tuotteiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus. Kansallisen oikeuden perusteella myönnettyjen 
oikeuksien alueellista rajoittuneisuutta voidaan vähentää yhdenmukaistamalla 
jäsenvaltioiden lainsäädäntö. 
12. Mm. luovaan toimintaan, saatavuuteen, levitykseen ja käyttöön liittyvien 
mahdollisuuksien moninkertaistuessa tietoyhteiskunnassa lisääntyvät samalla tilanteet, 
joissa jäsenvaltioiden lainsäädännön väliset erot voisivat muodostua tuotteiden ja 
palvelujen vaihdon esteiksi. Näillä esteillä olisi hyvin vakavat seuraukset, koska 
tietoyhteiskunnassa teokset liikkuvat yhä useammin aineettomassa muodossa. Teosten 
liikkuminen tulee siis laajasti kuulumaan palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien 
sääntöjen piiriin. 
Yhteisön on siis ryhdyttävä tietoyhteiskunnan tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskeviin 
toimiin, jotta toissijaisuusperiaatetta noudattaen voitaisiin taata tavaroiden vapaa 
liikkuvuus ja palvelujen tarjoamisen vapaus. Tähän kuuluu lainsäädännön 
yhdenmukaistaminen ja vastavuoroinen tunnustaminen, jotta vältettäisiin sellaiset 
kilpailun vääristymät, jotka edistävät yritysten sijoittumista vain joihinkin 
jäsenvaltioihin. 
11 
b) Kulttuurinen ulottuvuus 
13. Tekijänoikeudet ja lähioikeudet on ymmärretty Euroopan yhteisön kulttuuripolitiikan 
olennaiseksi välineeksi. Tietoyhteiskunnalla ja varsinkin multimedialla on kulttuurinen 
ulottuvuus, joka on otettava täysipainoisesti huomioon (Euroopan unionista tehdyn 
sopimuksen 128 artiklan 4 kohta) erityisesti Euroopan kansojen kulttuurin ja historian 
tuntemuksen ja sitä koskevan tiedon levityksen parantamisessa, kulttuurivaihdon 
edistämisessä ja omintakeisessa luovassa toiminnassa sekä kulttuuriperinnön merkityksen 
korostamisessa. Samalla kulttuuri on tärkeässä asemassa tietoyhteiskunnan palvelujen 
sisällön kannalta. 
14. Euroopan kulttuuriperinnön haluttaisiin synnyttävän tuotteita tai palveluja, jotka 
voisivat liikkua Tiedon valtateillä. Kulttuurilla on itseisarvonsa lisäksi taloudellista 
arvoa, ja siksi siihen voidaan soveltaa markkinoiden logiikkaa. Talouden koheneminen 
koituu siis yhteisössä kulttuurin hyväksi. 
15. Tätä perintöä ja sen liikkeelle panevana voimana toimivia kulttuurin tekijöitä 
suojataan lähinnä tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien avulla. Ne ovat Euroopan unionin 
kulttuuritoiminnan kehittymisen perusta Ne takaavat, että tekijältä yleisölle ulottuvan 
ketjun jokaisessa vaiheessa luovan toiminnan harjoittajat ja muut oikeudenhaltijat saavat 
tuloa siitä, että heidän henkisen toimintansa tuloksia käytetään. Kyseisellä palkalla, jonka 
tekijät ja muut oikeudenhaltijat saavat teostensa ja muiden suojan kohteiden 
käyttämisestä, edistetään henkisen ja taiteellisen tuotannon kehitystä yhteisössä. Jos 
lainsäädännön mukauttaminen osoittautuu tietoyhteiskunnassa välttämättömäksi, 
tekijöiden, taiteilijoiden ja muiden oikeudenhaltijoiden on silti yhä saatava nauttia 
tehokkaasta suojasta. Euroopan kulttuuriperinnön suojelun sekä henkisen omaisuuden ja 
sen käytön välinen oikea tasapaino taloudellisesti elinkelpoisissa olosuhteissa on 
välttämättä löydettävä, jotta tietoyhteiskunta ja eurooppalainen kulttuuri kehittyisivät 
tasapainoisesti. 
c) Taloudellinen ulottuvuus 
16. Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojasta on tullut olennainen osa lainsäädäntöä, 
joka on välttämätön kulttuuriteollisuuden kilpailukyvylle. Ainoastaan suojaamalla 
tehokkaasti näitä oikeuksia voidaan kannustaa tekemään investointeja, joita tarvitaan 
kehittämään luovaa ja uudistavaa toimintaa, joka on avain Euroopan teollisuuden 
lisäarvoon ja kilpailukykyyn. Teollisuus ei investoi luovaan toimintaan, ellei se tiedä 
voivansa samalla estää tulosten luvatonta haltuunottoa ja saada jatkossa hyötyä kyseisestä 
investoinnista tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien antaman suojan voimassaoloaikana. 
12 
Jäsenvaltioissa viime vuosina tekijänoikeuden ja lähioikeuksien taloudellisesta 
merkityksestä tehdyistä tutkimuksista voi tehdä samanlaisia johtopäätöksiä. Tuotantoja 
lisäarvo näiden oikeuksien suojaamalla alalla ovat lisääntyneet voimakkaasti, usein vielä 
merkittävämmin kuin talous yleensä. Esimerkiksi audiovisuaalinen ala on viime vuosina 
kasvanut reaalisesti 6 prosenttia vuodessa, ja tilanne jatkuu samansuuntaisena4. 
Yleisemmin tekijänoikeuden ja lähioikeuksien osuus yhteisön bruttokansantuotteesta on 
3-5 prosenttia. 
17. Tekijänoikeus ja lähioikeudet suojaavat monia aloja, joista tieto- ja viihdeteollisuus 
muodostavat tärkeän osan. Sellaisten alojen kuin kustannustoiminnan, 
äänilevyteollisuuden tai elokuvateollisuuden kilpailukyky ja luovuus ovat kiistatta 
riippuvaisia niihin sovellettavista tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien järjestelmästä. 
Uusien teknologioiden ja tietoyhteiskunnan leviäminen tarjoaa merkittäviä kasvunäkymiä 
eri aloille (audiovisuaalinen ala, kustannustoiminta, musiikki, atk-ohjelmistot). Uusien 
levitys- ja kopiointitekniikoiden yleismaailmallisen kehityksen vuoksi Euroopan yhteisön 
on otettava enemmän huomioon tekijänoikeuden ja lähioikeuksien merkitys tässä uudessa 
tilanteessa. 
d) Sosiaalinen ulottuvuus 
18. Komission valkoisessa kirjassa kiinnitetään huomiota länsimaiden talouden yhä 
suurempaan taipumukseen suuntautua sellaiseen toimintaan ja palveluihin, joilla on 
teknologian, taitotiedon ja luovuuden soveltamisesta johtuva korkea lisäarvo. Alhaisen 
palkkatason maiden rinnalla Euroopan kilpailukyky on entistä riippuvaisempi uusista 
ideoista, joilla pystytään saamaan aikaan uusia tuotteita ja menettelytapoja, jotka 
puolestaan luovat uusia työpaikkoja. Tekijänoikeus ja lähioikeudet ovat tässäkin 
avainasemassa. Tilanteessa, jossa useita uusia palveluja kehitetään ja levitetään, on 
käytettävä kaikki tilaisuudet erityisesti paljon työvoimaa vaativien työpaikkojen 
luomiseksi. Tässä asiakirjassa korostetaan tiettyjä perusedellytyksiä, jotka ovat tarpeen 
tietopalveluihin liittyvän uudenlaisen toiminnan kehittämiseksi. 
B. KOKO MAAILMAN ASIA 
19. Uudenlaisen tietoinfrastruktuurin, "tiedon sähköisten valtateiden", leviäminen saa 
tällä hetkellä useimmat Euroopan unionin tärkeimmistä kauppakumppaneista 
4 Ks. huomautus 1, ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 122. 
13 
selvittämään tietoyhteiskunnan asettamia sekä taloudellisia että oikeudellisia ja 
sosiaalisia vaatimuksia. 
20. Tietoyhteiskunnan esille tuomien kysymysten yleismaailmallisuus on saanut aikaan 
kansainvälistä keskustelua Euroopan unionissa ja sen jäsenvaltioissa sekä kolmansissa 
maissa ja tietyissä kansainvälisissä erityisjärjestöissä. Tähän haastavaan 
yleismaailmalliseen ilmiöön on saatava ainakin tiettyjen kysymysten osalta 
yleismaailmallisia vastauksia ja ratkaisuja. 
21. Brysselissä 25 ja 26 päivänä helmikuuta 1995 pidetyssä G7-maiden konferenssissa 
vahvistettiin tarve suojata kyseisissä infrastruktuureissa levitettävät luovan työn tulokset 
kunnollisilla oikeudellisilla ja teknisillä suojastandardeilla. Ministerit rohkaisivat 
jatkamaan erilaisia kansallisia, kahdenvälisiä, alueellisia ja kansainvälisiä aloitteita (myös 
Maailman henkisen omaisuuden järjestössä, WIPO), joiden tarkoituksena on huolehtia 
siitä, että henkisen omaisuuden suojajärjestelmät ja tekniset suojausjärjestelmät takaavat 
sen, että oikeudenhaltijat pystyvät valvomaan teostensa käyttöä infrastruktuureissa. 
22. Meneillään oleva tietoyhteiskuntaa ja erityisesti sen mahdollisesti aiheuttamia 
sääntelytarpeita koskeva keskustelu on saanut liikkeelle tietyn määrän jäsenvaltioita sekä 
kolmansia maita, joiden tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskeva lainsäädäntö kuuluu 
moniin erilaisiin oikeusperinteisiin mutta jotka joutuvat kuitenkin samalla tavalla 
selvittämään kehityksen asettamia vaatimuksia. 
Jäsenvaltioiden osalta voidaan erityisesti mainita Ranskan kulttuuriministeriön asettama 
Sirinellin valiokunta, jonka tehtävänä oli tutkia uusien teknologioiden vaikutuksia 
henkisen omaisuuden alalla voimassa oleviin oikeudellisiin käsitteisiin. Samantapaisia 
aloitteita on tehty Ruotsissa ja Suomessa. 
23. Japanin kauppa-ja teollisuusministeriö (MITI) ja kulttuurivirasto ovat antaneet 
Japanin hallitukselle kaksi välikertomusta sellaisista oikeudellisista kysymyksistä, joita 
multimediasta aiheutuu nykyisille henkisen omaisuuden suojajärjestelmille. 
Yhdysvalloissa presidentti Clinton on muodostanut työryhmän suunnittelemaan ja 
toteuttamaan kansalliseen tietoinfrastruktuuriin (National Information Infrastructure) 
liittyvää amerikkalaista hallintopolitiikkaa. Erityisesti henkiseen omaisuuteen liittyviä 
näkökohtia käsittelevä työryhmä julkaisi vihreän kirjan heinäkuussa 1994. Valkoisen 
kirjan ilmestymistä odotetaan. Kanada ja Australia ovat käsitelleet asiaa eri asiakirjoissa. 
Myös jotkut yksityiset tahot ovat aloittaneet keskustelun kansainvälisellä tasolla. 
14 
24. Valmistelutöitä tehdään kansainvälisissä järjestöissä. Maailman henkisen omaisuuden 
järjestö on jo kauan seurannut uusien teknologioiden vaikutusta tekijänoikeuteen ja 
lähioikeuksiin. Erilaisia konferensseja ja tutkimuksia on toteutettu erityisesti 
tekijänoikeutta koskevan, uudet teknologiat huomioon ottavan lakimallin kehittämiseksi. 
Lokakuussa 1989 WIPOn johtoelimet päättivät työskennellä lisäpöytäkirjan 
hyväksymiseksi Bernin yleissopimukseen tämän mukauttamiseksi Pariisin sopimuskirjan 
jälkeen tapahtuneeseen tekniseen kehitykseen. Samalla on käynnistetty uutta asiakirjaa 
(New Instrument) koskeva aloite esittävien taiteilijoiden ja äänitteiden tuottajien hyväksi. 
Näiden kahden asiakirjan avulla pitäisi voida lujittaa tekijänoikeuden ja lähioikeuksien 
alalla olemassa olevia kansainvälisiä sääntöjä. Lisäksi keskustellaan digitaalitekniikkaan 
liittyvien kysymysten vaikutuksesta kyseisillä aloilla. 
25. Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede-ja kulttuurijärjestö (UNESCO) ja 
Taloudellinen yhteistyö- ja kehitysjärjestö (OECD) ovat myös ryhtyneet keskustelemaan 
kyseisten muutosten asettamista teknologisista ja oikeudellisista haasteista. 
26. Lisäksi tärkeimmät säännöt tässä yhteydessä on vahvistettu sopimuksessa "kauppaan 
liittyvien henkiseen omaisuuteen perustuvien oikeuksien näkökohdista" (TRIPS-
sopimus), joka tehtiin osana Uruguayn kierrokseen liittyvää neuvottelujaksoa. TRIPS-
sopimuksessa määrätään keskeisimmät säännöt, jotka liittyvät olennaisesti useimpiin 
henkiseen omaisuuteen perustuviin oikeuksiin. Lisäksi olisi pantava merkille, että 
TRIPS-sopimuksen 9 artiklassa kytketään nämä määräykset Bernin yleissopimukseen. 
TRIP S-sopimuksen osapuolet ovat itse asiassa velvollisia mukautumaan kyseisen 
yleissopimuksen 1-21 artiklan määräyksiin lukuun ottamatta 6 bis artiklaa (moraaliset 
oikeudet). Lisäksi TRIPS-sopimuksen 14 artiklassa määrätään erityisestä suojasta 
esittäville taiteilijoille, äänitteiden tuottajille ja radioyrityksille. 
Sopimuksessa määrätään myös tietokoneohjelmien suojaamisesta kirjallisina teoksina. 
Tietoa tai muuta aineistoa sisältäviä kokoelmia, jotka sisältönsä valinnan ja järjestelyn 
perusteella ovat henkisen luomistyön tuotteita, tulee suojata sellaisinaan riippumatta siitä, 
ovatko ne koneellisesti luettavassa tai muussa muodossa. TRIPS-sopimuksessa otetaan 
käyttöön myös vuokrausoikeus. 
C. EUROOPAN UNIONIN TOIMINTA 
27. Tämän asiakirjan myötä alkanut keskustelu jatkaa ja täydentää erilaisia jo aloitettuja 
töitä, kuten edellä mainittu Bangemannin kertomus. Osana maailmanlaajuista kehitystä 
tämä kehityskulku ainoastaan jatkaa Euroopan yhteisön tekijänoikeuksien ja 
lähioikeuksien alalla jo aloittamaa toimintaa. 
15 
28. Yhteisö ei ole nyt ensimmäistä kertaa päätynyt tekemään samalla sekä oikeudellista 
että taloudellista tutkimusta erilaisista ongelmista, joita uudet teknologiat tuovat esille. 
Viimeisten vuosikymmenien aikana kaikkialla maailmassa tapahtuneiden teknologisten 
muutosten vuoksi on jatkuvasti tarkasteltu uudelleen voimassa olevaa lainsäädäntöä 
sellaisten rakenteellisten mukauttamisten tekemiseksi, joiden avulla voidaan saattaa 
tasapainoon tekijöiden suojaan ja teosten levittämiseen liittyvät vaatimukset. 
29. Koska henkisen omaisuuden tehokas suojaaminen oli tärkeää teknologian asettaman 
haasteen edessä, Euroopan yhteisö esitti vihreän kirjan jo vuonna 19885. Tähän 
asiakirjaan sisältyi oikeudellinen ja taloudellinen erittely niistä yhteisön huolenaiheiden 
kannalta ensisijaisista ongelmista, joita uusien teknologioiden kehitys toi tullessaan. 
Yhteisön kiinnostus kohdistui tuolloin sisämarkkinoiden toteutumiseen ja niiden 
moitteettoman toiminnan takaamiseen tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojaamien 
hyödykkeiden ja palvelujen osalta, siten että kaikille oikeudenhaltijoille taattaisiin suojan 
korkea taso. Komissio oli pannut merkille, että uudet teknologiat olivat "tosiasiallisesti 
lakkauttaneet kansalliset rajat, ja että niiden ansiosta kansallista lainsäädäntöä ei enää 
sovelleta alueellisesti tekijänoikeuteen ". 
Asiakirjassa komissio totesi tulevan kehityksen olevan tärkeää, ja teki tähän liittyen 
useita aloitteita uusien asioiden käsittelemiseksi. Komissio oli jo merkitsevästi 
suunnitellut erityistä tietokantojen sääntelyä vuoden 1988 vihreässä kirjassaan. Näin 
komissio oli mennyt yhteistyökumppaneittensa edelle. Vihreää kirjaa käytettiin pohjana 
kuultaessa asianomaisia tahoja erityiskysymyksissä. 
Kuulemisten perusteella päädyttiin tammikuussa 1991 tekijänoikeutta ja lähioikeuksia 
koskevaan komission työohjelmaan "Jatko vihreään kirjaan ", jossa vuoden 1988 
vihreän kirjan kokemusten perusteella määriteltiin tietty määrä ensisijaisia toimia 
yhteisön tasolla6. Komission toimintaan vaikutti erityisesti kaksi päälinjaa: 
tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojan lujittaminen ja se, että työohjelmassa 
ehdotettuja aiheita tarkastellaan maailmanlaajuisesti. Komission mielestä sen toiminnan 
oli "koskettava kaikkia keskeisiä näkökohtia, jotka saattaisivat vaikuttaa 
sisämarkkinoiden luomiseen " 
Vihreä kirja tekijänoikeuksista ja teknologian haasteista - Välitöntä toimintaa vaativat tekijänoikeuteen liittyvät ongelmat, KOM (88) 72 lopullinen, 
7.6.1988 
Jatko vihreään kirjaan - Tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskeva komission työohjelma, KOM (90) 584 lopullinen, 17.1.1991 
16 
ja "yhteisön jäsenvaltioihin rajoittuva vastaus uusien teknologioiden asettamiin 
haasteisiin ratkaisisi ongelmat ainoastaan osittain ". 
30. Tämän periaatteen mukaisesti on tähän mennessä annettu neljä direktiiviä 
tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista. Ne kaikki ovat erittäin ajankohtaisia tämän 
tarkastelun kannalta niin aineelliseen oikeuteen liittyvien sääntöjen kuin niiden 
aikaansaaman oikeudellisen ympäristön vuoksi. 
31. Uusien teknologioiden nykyiselle sääntelykehykselle asettamat haasteet ja tarve luoda 
palvelujen kehittymiselle suotuisa ympäristö mainittiin myös vuoden 1994 vihreässä 
kirjassa, jonka tavoitteena on lujittaa audiovisuaalista ohjelmateollisuutta Euroopassa7. 
32. Euroopan komission yksiköt järjestivät 7 ja 8 päivänä heinäkuuta 1994 asianomaisten 
tahojen kuulemistilaisuuden, joka perustui henkisen omaisuuden suojaa 
tietoyhteiskunnassa koskevan kyselylomakkeen vastauksiin. Vastauksia oli laidasta 
laitaan8. 
33. Kuulemistilaisuuden perusteella voitiin arvioida sitä epävarmuutta, mikä vallitsi 
tietoyhteiskunnan vaikutuksista tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojajärjestelmiin. 
Osallistujien enemmistö oli samaa mieltä siitä, että tietoyhteiskunta tuo mukanaan tiettyjä 
määrällisiä ja laadullisia muutoksia markkinoilla leviäviin tuotteisiin ja palveluihin. 
Samalla seuraukset henkisen omaisuuden suojajärjestelmiin olivat sen mielestä 
suhteellisia, ja se katsoi, että tämänhetkinen kehitys on pikemminkin asteittaista kuin 
olemassa olevien oikeuksien mullistus. Asianomaisten tahojen suuri enemmistö korosti 
tekijänoikeuden ja lähioikeuksien mahdollisuuksia mukautua tekniikan kehitykseen, 
kuten sen historiaa viitoittaneet teknologiset muutokset osoittavat (gramofoni, valokuva, 
televisio, satelliitti, cd-levy jne.) 
34. Oikeudenhaltijoiden etujen tosiasiallinen suojaaminen kiinnitti tässä vaiheessa 
osallistujien huomiota. Siitä huolimatta myönnettiin, että olisi huolehdittava 
maailmanlaajuisen tasapainon säilyttämisestä oikeudenhaltijoiden oikeuksien (joiden 
joukossa tietyille oikeudenhaltijoiden ryhmille saatettaisiin myöntää vahvistettuja 
oikeuksia) ja käyttäjien etujen (erityisesti yleiset kirjastot, joiden tehtävän hoitamiselle ei 
saisi muodostua esteitä) välillä. Lisäksi osoittautui, että ne, joita asia koskee, olivat tämän 
tehtävän aikana panneet erityistä painoa oikeuksien tunnistamiselle ja hallinnoinnille 
7 Vihreä kirja Euroopan unionin audiovisuaalisen politiikan strategisista valinnoista ohjelmateoliisuuden vahvistamiseksi KOM (94) 96 lopullinen, 
g 6.4.1994 
"Tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevia asianomaisten tahojen vastauksia" ISBN 92-827-0204-9 
17 
sekä jo olemassa olevan oikeudellisen ympäristön erittelylle. Tässä yhteydessä kaikki 
osallistujat vastustivat selkeästi sopimukseen perustumattomia käyttölupia koskevien 
järjestelmien laajentamista. 
Suunnitelma suojattujen teosten tunnistusjärjestelmän luomiseksi hyväksyttiin laajalti. 
Asianomaiset tahot eivät vielä näytä tietävän, millainen asema oikeuksien yksilöllisellä 
hallinnoinnilla tulee olemaan; itse asiassa kävi ilmi, että uusien merkintätekniikoiden 
avulla yksilöllinen valvonta on entistä tehokkaampaa, mutta että oikeudenhaltijan on 
hankala harjoittaa sitä samalla avautuvien laajojen kopiointi-ja levitysmahdollisuuksien 
vuoksi. 
Olemassa olevien oikeuksien joukkoa pidettiin riittävänä, jotta uudet käyttötavat ovat 
mahdollisia ja jotta oikeudenhaltijoita pystytään suojaamaan tyydyttävästi. Kuitenkin 
korostettiin, että tietyt käsitteet saavat erilaisia ulottuvuuksia ja että niitä olisi sen vuoksi 
"tarkistettava". Kopiointioikeuden, yleisölle välittämisen oikeuden sekä 
vuokrausoikeuden mainittiin voivan saada uusia piirteitä. Myös kysymys oikeuksien 
sammumisesta kiinnitti osallistujien huomiota, eikä heidän mielestään kyseistä periaatetta 
tule soveltaa varsinkaan tietoyhteiskunnassa jaettaviin palveluihin. 
Lopuksi jotkut osallistujat esittivät, että tietynasteinen oikeudellinen varmuus on tarpeen 
tämäntyyppiseen käyttöön sovellettavan oikeuden yhteydessä. Moraalisesta oikeudesta 
syntyi mielipide-ero oikeudenhaltijoiden toivoessa siihen liittyvien määräysten 
vahvistamista palvelujen käyttäjien pitäessä sitä jarruttavana tekijänä tietoyhteiskunnassa. 
35. Asianomaisten tahojen esittämät näkökohdat otettiin huomioon tässä asiakirjassa 
määriteltyjen aiheiden ja suuntaviivojen valinnassa. 
36. Euroopan komission mielestä on arvioitava, kuinka laajoja seurauksia Tiedon 
valtateillä liikkuvien palvelujen kehitys tuo mukanaan sekä miten kehitys mahdollisesti 
vaikuttaa yhteisön tasolla yhdenmukaistettuihin suojajärjestelmiin. 
37. On myös tarpeen selvittää, ovatko jäsenvaltioiden lainsäädännössä jäljellä olevat 
suojaa koskevat erot sellaisia, että niistä aiheutuisi esteitä tavaroiden ja palveluiden 
vapaalle liikkuvuudelle sisämarkkinoilla, ja muodostavatko ne esteitä, jotka olisi 
poistettava tietoyhteiskunnan kehityksen tieltä Euroopan unionissa. 
38. Tämän tehtävän pitäisi antaa komissiolle myös viitekehys käsiteltäviä kysymyksiä 
koskevien keskustelujen ohjaamiseksi erilaisissa maailmanlaajuiseen tietoyhteiskuntaan 
liittyvissä teknisissä ja oikeudellisissa yhteyksissä. 
Sen avulla voidaan myös ohjata paremmin neljännessä tutkimusta koskevassa 
puiteohjelmassa alulle pantuja tutkimushankkeita. 
39. Tässä asiakirjassa ei tietystikään pyritä antamaan lopullisia vastauksia kysymyksiin, 
joiden osatekijöitä ei vielä tunneta, vaan pikemminkin esittämään kysymyksiä, jotka 
auttavat lähestymään annettuja aiheita, ja jopa ehdottamaan mahdollisia ratkaisuja. 18 
19 
II. TIETOYHTEISKUNTAAN LIITTYVIEN UUSIEN KYSYMYSTEN TUNNISTAMINEN 
A. UUSI ASETELMA 
40. On vielä epävarmaa, millaisia tietoyhteiskunnan kehityksen esiin nostamat 
kysymykset ovat ja miten tietoyhteiskunta vaikuttaa tekijänoikeutta ja lähioikeuksia 
koskeviin järjestelmiin. Epävarmuustekijät johtuvat suureksi osaksi meneillään olevan 
prosessin dynaamisuudesta. Sen vuoksi ei vielä tiedetä, millaisia seuraukset lopulta ovat. 
41. Joitakin uusia palveluja on kuitenkin ilmaantunut. Vaikka niitä ei ole vielä 
lopullisesti määritelty, voidaan niitä jo alustavasti kuvailla, ja niiden mukanaan tuomaa 
taloudellista ja oikeudellista kehitystä hahmotella. On pidettävä mielessä, että kuluttajien 
on vielä otettava omakseen nämä tekniikat; toistaiseksi vastaanotto on ollut epäröivä. 
a) uusien palvelujen luonne 
42. Tietoyhteiskunnan uudet palvelut sijoittuvat tietotekniikan, televiestinnän ja 
audiovisuaalisen alan leikkauskohtaan. Digitaalisuus tulee olemaan Tiedon valtateillä 
näiden kolmen alan yhteinen nimittäjä. 
43. Palvelut pystyvät tallentamaan huomattavia teos- ja tietomääriä, ja niihin pääsy on 
helppoa. Niihin voi sisältyä samanaikaisesti: 
perinteisiä teoksia ja muita kohteita, joista toiset ovat vielä suojattuja, toiset vapaasti 
käytettävissä 
multimediatuotteita eli erilaisten tietojen ja teosten (liikkumaton tai liikkuva kuva, 
teksti, musiikki, tietokoneohjelmat) yhdistelmiä 
Näiden palvelujen yhteinen tekijä on vuorovaikutteisuus, jonka avulla sisältöjä voidaan 
käsitellä. Tarvittavan vuorovaikutteisuuden aste on vielä arvioimatta. Lisäksi suurin osa 
näistä palveluista tapahtuu tietokantojen kautta. Uusille palveluille on tyypillistä, että 
kuluttajien ori ilmeisesti maksettava niiden käytöstä. 
20 
44. On myös todettava, että uudet palvelut (pisteestä pisteeseen -yhteys) eroavat 
yleisradioiduista lähetyksistä (monipisteyhteys). Viimeksi mainittujen kulutustapa on 
passiivinen, kun taas uudet palvelut toimitetaan pyynnöstä, ja niiden kuluttaja voi suoraan 
hallita ohjelmia. 
45. Uusiin palveluihin kuuluu täydellinen valikoima erittäin pitkälle kehitettyjä 
etäpalveluja: 
etätyö 
etäpankki 
etäostokset 
tiedotusvälineet (sähköiset sanomalehdet) 
ajanviete, kuten ohjelmakirjastot (Video-on-Demand -palvelut, VOD) 
vapaa-ajan palvelut (vuorovaikutteiset näytelmät, joihin yleisö osallistuu ja joiden juoni 
muuttuu jatkuvasti, virtuaalimuseot) 
urheilulähetyksiä koskevat palvelut, joissa katsoja voi valita kuvakulman, käytännön 
palvelut (säätiedotus) 
opetustelevisiopalvelut, etäopetuspalvelut 
etämatkailu (esim. käynti arkeologisilla kaivauksilla) 
vedonlyöntikanavat 
46. Ottaen huomioon markkinakehityksen tämänhetkisen tilan ja hahmottuvat suuntaukset 
näyttää siltä, että uusia palveluja tullaan soveltamaan pääasiassa viidellä alueella: 
työelämä ja sen sovellutukset (mm. toimistoautomaatio, etätyö ja taloudellinen 
tiedottaminen) sekä yksityisellä että julkisella alalla 
etäostojen ala 
tiedotus- ja opetusala sekä sen käytännön sovellutukset (opetus) 
terveydenhoito (etähoidot, potilaan valvonta kotona) 
ajanviete ja vapaa-aika, keskeisessä asemassa pelit ja audiovisuaaliset ohjelmat. 
Näiden alojen kasvuennusteista tiedetään vielä vähän, mutta näyttää siltä, että työelämän 
sovellutukset jättävät ainakin aluksi taakseen suuren yleisön vapaa-ajan sovellutukset. 
Multimediatuotteiden (mm. CD-ROM, CD-i, videolevyt) markkinat arvioidaan tällä 
hetkellä noin 1 000 miljardiksi ecuksi vuodessa, ja niiden odotetaan kasvavan 16 
prosenttia vuodessa viiden tai kuuden seuraavan vuoden aikana1. 
l Ks. huomautus 1, ISBN 92 826 74 24-X-1994, sivu 107. 
21 
Eurooppalaisten CD-ROM -tuotteiden suosituimmista aiheista tehdystä tutkimuksesta 
käyvät ilmi tähän mennessä suosituimmat aiheet. 
VUODEN 1994 CD-ROM -TUOTANNON KYMMENEN TÄRKEINTÄ 
AIHEPIIRIÄ 
Yleinen kulttuuri, ajanviete 
Taide, humanistiset aiheet 
Opetus, koulutus, ammatinvalinta 
Tietotekniikka, tietokoneohjelmat 
Mainonta, suunnittelu, markkinointi 
Liiketoimet ja yhtiöt 
Kielet, kielitiede 
Rikokset, laki, lainsäädäntö 
Tiede, teknologia 
Maantieteelliset kartat, maantiede Nimikkeiden määrä 
1 043 
724 
631 
510 
429 
426 
417 
399 
386 
332 % yhteensä 
19,0 
13,2 
11,5 
9,3 
7,8 
7,7 
7,6 
7,3 
7,0 
6,0 kasvu-% 93-94 
73,8 
61,9 
48,8 
47,8 
53,2 
60,7 
61,6 
34,3 
37,8 
26,7 
Lähde: Tietopalvelumarkkinoiden havaintokeskus - kertomus 1993-94 
b) rajojen yli ulottuvat palvelut 
47. Taloudellinen analyysi osoittaa, että tietoyhteiskunnan ja siinä liikkuvien palvelujen 
elinkelpoisuus yhteisössä on riippuvainen sellaisesta sääntelykehyksestä, joka edistää 
erityismarkkinoille kohdentuvien palvelupakettien perustamista. Jotta 
tietoyhteiskunnassa liikkuvat palvelut olisivat kannattavia kustannuksiinsa nähden, 
niiden olisi tähdättävä pelkkää kansallista aluetta laajemmille markkinoille. Palvelujen 
menestys edellyttää suureksi osaksi sitä, että on olemassa paljon erilaistuneita ja 
kohtuuhintaisia palveluja. Palvelupaketteja tarvitaan edistämään kysyntää, jolla taataan 
mahdollisimman laaja verkkojen käyttö. 
48. Palvelupaketit saadaan kannattamaan ainoastaan, jos palvelun tarjoaja onnistuu 
jakamaan niitä laajalti, koska tällöin kustannukset alenevat. Niiden täytyy myös voida 
liikkua esteettä kaikkialla yhteisössä, jolloin ne voisivat jokaisessa jäsenvaltiossa 
kohdentua erityismarkkinoille, jotka yhdistämällä saadaan aikaan mittakaavaetuja. 
Kaikkien näiden palvelujen kannattavuus voidaan taata ja tärkeitä taloudellisesti 
uskallettuja mutta välttämättömiä investointeja edistää ainoastaan siten, että palveluja on 
mahdollista jakaa ja käyttää kaikilla mahdollisilla markkinoilla jokaisessa jäsenvaltiossa. 
49. Palvelujen tarjoajia kannustetaan investoimaan uusiin palveluihin ainoastaan, jos 
oikeudelliset järjestelmät ovat samalla sekä yksinkertaisia että turvallisia. 
Palvelupakettistrategian onnistumiseksi palvelujen tarjoajan on voitava olla varma siitä, 
että palveluihin sovelletaan ainoastaan yhtä helposti tunnistettavaa oikeudellista 
järjestelmää. Viidentoista jäsenvaltion muodostamassa yhteisössä palvelujen tarjoajan 
22 
olisi äärimmäisen hankalaa soveltaa jäsenvaltioiden järjestelmiä palvelujen määränpään 
mukaan. Tästä muodostuisi oikeudellinen este, joka vaikuttaisi epäedullisesti kyseisen alan 
investointeihin. 
c) Uudet markkinarakenteet 
50. Uudet markkinarakenteet perustuvat vielä suureksi osaksi oletuksiin, koska 
tietoyhteiskunta on vasta alkuvaiheessaan. Tietoyhteiskunnan asteittainen laajeneminen on 
jo vaikuttanut tarjonnan ja kysynnän rakenteeseen, josta voidaan jo erottaa tiettyjä 
suuntauksia. 
Huomattavaa epävarmuutta aiheuttaa se, miten kuluttajien käyttäytyminen kehittyy ja 
miten kuluttajat ottavat vastaan tämän teknologisen kehityksen ja uudet palvelut. Tämä 
tekijä on hyvä ottaa huomioon. 
51. Tarjonnan osalta kehittymässä olevan alan pääpiirre näyttää olevan markkinoilla 
käytettävissä olevien tuotteiden ja palvelujen erilaistuminen. Kuluttajille tarjotaan itse 
asiassa entistä laajempaa valikoimaa. Tämä ilmenee toisaalta siten, että palvelujen 
tarjoajia, joiden on tähdättävä erityismarkkinoille, on enemmän ja ne ovat pitkälle 
erikoistuneita. 
Toisaalta tämä ilmenee siten, että painopiste siirtyy hyödykkeiden ja tuotteiden 
tuotannosta, perinteisistä suppeista rakenteista kohti suuria teollisuuden, televiestinnän ja 
tietotekniikka-alan yhtymiä, jotka kykenevät suoriutumaan korkeista 
suunnittelukustannuksista ja palvelujen käyttöön liittyvistä riskeistä. Tämä suuntaus takaa 
palvelujen laajimman mahdollisen tuotannon ja jakelun. Markkinoilla on täten esiintynyt 
huomattava fuusioitumisen aalto ohjelmateoliisuuden ja verkko-operaattoreiden (kaapeli, 
puhelin) välillä. Itse asiassa on merkittävää, että talouden yleismaailmallistuminen pakottaa 
yritykset parantamaan kilpailukykyään lakkaamatta. 
52. Kysynnän osalta olennainen piirre on se, että käyttäjiä on aiempaan verrattuna 
moninkertaisesti. Uudentyyppisten palvelujen kehittäminen on johtanut kulutuksen 
yksilöllistymiseen; kuluttajalla on huomattavasti enemmän mahdollisuuksia tehdä valintoja 
ja käsitellä palvelujen sisältöä. On sitten kysymys VOD-palvelusta, katselukertoihin 
perustuvasta maksujärjestelmästä tai muista uusista vuorovaikutteisista palveluista, ne 
kaikki edellyttävät kohdennettua ja aktiivista kysyntää. Käyttäjällä on mahdollisuus hakea 
teoksista tietoja, hän voi muuttaa olemassa olevia tietoja ja teoksia ja jopa tallentaa niitä. 
23 
53. Tietoyhteiskunta ei pysy pystyssä ilman kuluttajia. Sen menestyminen on vielä 
epävarmaa. 
54. Uutuus ja markkinointi ei yksinään riitä takaamaan kuluttajien tukea näille tuotteille 
eikä muuttamaan heidän nykyisiä kulutustottumuksiaan. Muutos tapahtuu erityisesti 
siten, että kuluttajat hankkivat uusia vastaanottolaitteita ja -varusteita, jotka hinnaltaan 
eivät vielä ole kaikkien ulottuvilla. Teollisuuden on nyt pystyttävä tarjoamaan suurelle 
yleisölle kohtuuhintaisia palveluja. Käytettävissä olevista toteutettavuustutkimuksista käy 
melko epäselvästi ilmi, miten suuren osan tuloistaan kuluttajat ovat valmiit käyttämään 
uusiin palveluihin. 
55. Se, että palvelut saattavat kustannussyistä kehittyä hitaammin kotitalouksissa, 
vaikuttaa tarjottujen palvelujen luonteeseen ja kohderyhmiin: työelämän sovelluksia 
("business to business"), jotka nopeammin kannattavat, koska yrityksillä on jo valmiina 
tarvittavat laitteet, voisi aluksi suosia suurelle yleisölle tarkoitettujen sovellusten 
kustannuksella, joita silloin käytettäisiin pikemminkin opetukseen tai ajanvietteeseen. 
Toisin kuin tietyissä kolmansissa maissa Euroopan markkinoilla näkyy annettavan 
vähemmän arvoa tietyille uusille teknologioille. Taulukosta jäljempänä käy ilmi, että 
niiden levinneisyys kotitalouksiin oli vuonna 1992 huomattavasti vähäisempää 
Euroopassa kuin Yhdysvalloissa. 
TEKNOLOGIOIDEN LEVINNEISYYS KOTITALOUKSIIN 
EUROOPASSA JA YHDYSVALLOISSA VUONNA 1992 
Laitteilla varustettujen kotitalouksien määrä prosentteina 
EU USA 
CD-ROM-laitteet 0,5 3,1 
Videonauhuri 54 68,3 
Matkapuhelin 3,2 10,7 
Lähde: Tietopalvelumarkkinoiden havaintokeskuksen kertomus 1993-94 
Tekniikan kehitys ei pysähdy, vaan se menee nopeasti eteenpäin sitä mukaa kuin 
maailman oh line -tulot näyttävät kasvavan lupaavasti. Seuraavassa taulukossa kuvataan 
tätä suuntausta. 
24 
MAAILMAN ON LINE -TOIMINNAN TULOT 1988 - 1992 
Välitystoiminta 
Luotonanto 
Rahoitustiedot/ 
Tutkimus 
Oikeus/Sääntely 
Työelämä 
Loppukäyttäjät 
Markkinointi 1988 
(MECU) 
2 698,2 
1 405,2 
1 051,8 
399,0 
354,5 
90,3 
8,2 1989 
(MECU) 
3 055,8 
1 468,9 
1 160,1 
509,7 
446,4 
123,8 
12,9 1990 
(MECU) 
3 385,3 
1 493,8 
1 301,2 
577,5 
499,9 
205,3 
19,3 1991 
(MECU) 
3 580,9 
1 521,8 
1 426,7 
611,5 
529,0 
295,5 
26,7 1992 
(MECU) 
3 847,7 
1 633,6 
1 591,0 
649,7 
568,6 
398,5 
34,4 Prosentti­
määrä yhteensä 
vuonna 1992 
44 
19 
18 
7 
7 
5 
> 1 
Lähde: Tietopalvelumarkkinoiden havaintokeskus 1993 
56. Muodostamatta ennakkokäsitystä siitä, millaisiksi edellä esitetyt osa-alueet 
lopullisesti hahmottuvat, Euroopan yhteisön on rohkaistava selvityksiä syntyvän 
tietoyhteiskuntapolitiikkansa ohjaamiseksi. Tietoyhteiskunnan menestyminen pohjautuu 
erityisesti Euroopan yhteisön kykyyn järjestää tarkoituksenmukaisia infrastruktuureja ja 
kehittää sisältöstrategia, joka edistää tietoyhteiskunnassa levitettävien uusien palvelujen 
ja tuotteiden luomista ja käyttöä. Tässä tarkastellaan sääntöjä, jotka liittyvät olennaisesti 
tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien tuotteille ja palveluille antaman suojan sisältöön. 
B. TILANNE TEKIJÄNOIKEUDEN JA LÄHIOIKEUKSIEN KANNALTA 
57. Tietoinfrastruktuuri ja siinä liikkuvat uudet palvelut ja tuotteet ovat osa kehittyvää 
prosessia. 
58. Koko tekijänoikeuden ja lähioikeuksien historia voidaan pelkistää joukoksi 
oikeudellisen ympäristön joskus hätiköityjäkin reaktioita ja mukauttamista tekniikan 
kehitykseen. Nykyinen tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskeva järjestelmä on tulosta 
analogiseen tekniikkaan perustuvassa teknologisessa ympäristössä saadusta 
kokemuksesta. Se on myös tulosta järjestelmästä, jossa kansallisten markkinoiden 
lokeroitumisella ja tietyntyyppisten teosten melko rajoitetulla liikkumisella oli voitu 
vakiinnuttaa tekijänoikeuden ja lähioikeuksien antaman suojan alueellisuuden käsite sekä 
siitä johtuvat"käyttöä koskevat säännöt ja mekanismit. 
59. Yleensä tietyt yhteiset avainkäsitteet ja -periaatteet esiintyvät tekijänoikeutta ja 
lähioikeuksia koskevassa lainsäädännössä, vaikka niiden soveltamisessa on toisinaan 
merkittäviäkin eroja. Uudet teknologiat eivät vaikuta näiden periaatteiden ja käsitteiden 
25 
luonteeseen, vaan pikemminkin niiden tulkintaan. Näin nimenomaan tiettyjä 
tekijänoikeuden ja lähioikeuksien perusperiaatteita koskevat uudet tilanteet antavat 
periaatteille uusia piirteitä niiden luonteen kuitenkaan jyrkästi muuttumatta. Jäljempänä 
esitetyssä listassa on vain esimerkkejä. 
1. 'Tekijä' on keskeinen käsite sekä mannermaisessa että anglosaksisessa 
lainsäädännössä, vaikka viimeksi mainitussa on poikettu perinteestä, jonka 
mukaan tekijä on luonnollinen henkilö. 
Uudet tuotteet ja palvelut muuttavat jossain määrin luovan toiminnan 
edellytyksiä. Melko yksin teoksensa parissa työskentelevä ja täysin omaperäisiä 
aineksia käyttävä tekijä, "käsityöläinen", ei voi sivuuttaa uusia luomistapoja. Yhä 
useammin uusien tuotteiden ja palvelujen valmistamiseen osallistuu monia 
henkilöitä, joiden henkilökohtaista osuutta on usein vaikea tunnistaa, ja 
valmistuksessa käytetään erilaisia tekniikoita. Multimediatuotteiden luominen on 
, vain yksi esimerkki tästä. Lisäksi yhä useammin aloite (tilaussopimusten 
muodossa) tällaiseen toimintaan tulee oikeushenkilöltä, jolle lankeaa myös 
taiteellinen ja taloudellinen vastuu. 
2. 'Omaperäisyys' on edellytys oikeudelle saada suojaa: omaperäisyyden arviointi 
on tähän asti hoidettu kansallisen lainsäädännön tasolla, lukuun ottamatta aloja, 
jotka yhteisö on yhdenmukaistanut (ohjelmistot, valokuvat). 
Uudet tuotteet ja palvelut ovat useimmiten syntyneet jo olemassa olevien teosten 
muuntelusta tai tulkinnoista. On siis hyvä miettiä, missä määrin saavutettu tulos 
voi vastata perinteisiin omaperäisyyden vaatimuksiin, missä määrin uudet luovan 
työn tulokset ja tuotteet voivat saada suojaaja mitkä ovat seuraukset 
tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevalle järjestelmälle. 
3. Teoksen 'ensimmäinen julkaiseminen' : käsitettä on tähän asti käytetty joissakin 
kansainvälisissä yleissopimuksissa yhteisenä tekijänä suojan toteuttamiseksi 
(esimerkiksi Bernin yleissopimuksen 3 artikla). Uuden kehityksen mukana tarkan 
yhteisen tekijän määrittämistä vaikeuttaa se, että sekä luominen että levittäminen 
tapahtuu verkossa. 
4. Tekijöille ja muille oikeudenhaltijoille kuuluvien yksinoikeuksien tunnustamisen 
periaate: tämä periaate edellyttää oikeudenhaltijan yksinoikeutta sallia tai kieltää 
teosten käyttö, ja sitä pidetään keskeisenä osana tekijälle ja muille 
oikeudenhaltijoille kuuluvia oikeuksia teosten uusien siirto-ja käyttötapojen 
yhteydessä. Rajoittuvatko yksinoikeudet uusien käyttötapojen määrän vuoksi 
26 
pelkkään korvausoikeuteen vai päinvastoin vahvistuvatko ne erityisesti teosten 
kopiointimahdollisuuksista aiheutuvien vaarojen vuoksi? 
5. Useimmissa lainsäädännöissä esiintyy käsite 'yksityinen käyttö' tai 'kohtuullinen 
käyttö': tämän käsitteen ansiosta tekijänoikeutta ei sovelleta joihinkin 
tapahtumiin, jotka on toteutettu yksityisesti ja tarkoitettu henkilökohtaiseen 
käyttöön. Ne, joita asia koskee, pitävät usein tarpeellisena sitä, että oikeudellisesti 
vedetään tarkka raja julkisen ja yksityisen viestinnän välille. 
60. Tällä hetkellä voimassa oleva oikeus perustuu melko tarkkaan ja aukottomaan 
rajaamiseen eri teoslajien, kuten musiikkiteosten, kirjallisten teosten, kuvataiteen teosten, 
ja niitä sääntelevien oikeusjärjestelmien välillä. Käyttötavat perustuvat melko hitaaseen 
levitystapaan. 
Eri oikeudenhaltijoille korvaukset maksaa useimmiten yhteisvalvontajärjestö, koska 
korvaukset perustuvat siihen, että teokset ovat aineellisessa muodossa, kuten yksityisen 
kopioinnin tapauksessa. Tässä suhteessa esittämisoikeuksien ja kopiointioikeuksien 
välinen ero on tähän asti ollut keskeinen. On hyvä pohtia myös sitä tapaa, jolla on 
tarkasteltava tietokoneohjelman näyttämistä tietokoneen näyttöruudussa. Onko 
kysymyksessä teoksen välittäminen yleisölle vai kopiointi, koska teos on tietyllä 
menetelmällä tallennettu aineelliseen muotoon? 
C- MAHDOLLISET SEURAUKSET 
a) Tietoyhteiskunnan osapuolet 
61. Henkisen omaisuuden kannalta ensimmäinen mieleen tuleva osapuolten ryhmä 
tietoyhteiskunnassa on luovan työn tekijät ja luovaan työhön liittyvän teollisuuden alat. 
Tässä tarkoitetaan lähinnä kaikenlaisten Bernin yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdassa 
määriteltyjen kirjallisten ja taiteellisten teosten tekijöitä, mukaan lukien tietokantojen ja 
tietokoneohjelmien tekijät. 
62. Lähioikeuksien haltijat eli esittäjät, äänitteiden ja elokuvien tuottajat ja radioyritykset 
muodostavat toisen ryhmän. Näihin kahteen oikeudenhaltijoiden ryhmään voidaan lisätä 
perinteiset osapuolet, joita ovat mm. kustantajat, elävien esitysten tuottajat ja 
elokuvateosten jakelijat. 
63. Lisäksi tietoyhteiskunta edellyttää välttämättä sellaistenkin henkilöryhmien 
osallistumista, joita tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojaan liittyvät ongelmat eivät ole 
tähän asti välittömästi ja suoraan koskeneet. Näitä ovat erityisesti verkkoon kytkettävien 
laitteistojen valmistajat sekä verkko-operaattorit, joilla kaikilla on suuri vastuu 
siirtotoiminnasta. Yleisesti ottaen suurella yleisöllä ja nimenomaan tietyillä yksityisillä 
sekä työelämää ja laitoksia edustavilla käyttäjillä on todennäköisesti tärkeä merkitys 
tietoyhteiskunnan toiminnalle. 
Tietoyhteiskuntaa rakennettaessa on arvioitava uudelleen yhteisvalvontajärjestöjä, joiden 
asemaa, organisaatiota ja toimintatapoja saatetaan joutua mukauttamaan. 
27 
Yhteisvalvontajärjestöjen asema ja tehtävät on saatava paremmin vastaamaan 
tietoyhteiskunnan tarjoamia uusia käyttömahdollisuuksia ja -tapoja. Maksujen 
määräytymisperusteita ja myönnettyjen lupien laajuutta voitaisiin muuttaa, koska 
erityisesti ääniaineisto, audiovisuaalisen aineistoja tekstiaineisto sekä tietokoneohjelmat 
ja tieto yhä useammin nivoutuvat yhteen. 
64. Muuttuuko edellä tarkoitettujen osapuolien asema tietoyhteiskunnan mukana? 
Vastaus tähän kysymykseen määrää suureksi osaksi sen, pitäisikö voimassa olevaa 
oikeudellista ympäristöä mukauttaa. 
b) Sääntely 
65. Tähän asti analoginen tekniikka on jonkin verran rajoittanut teknisiä mahdollisuuksia. 
Digitaalitekniikan avulla voidaan tallentaa äärimmäisen suuri tietomäärä samaan 
välineeseen (digitaalinen kompressio) ja siirtää tietoa erittäin helposti. Tämän tekniikan 
avulla voidaan paljon aiempaa yksinkertaisemmin tehdä täysin samanlaisia kopioita, 
levittää niitä aineettomassa muodossa sekä käsitellä teoksia (esimerkiksi ääninäytteiden 
tai värien käsittely). 
66. Eri oikeussääntöjen piiriin kuuluvista teoksista ja tiedoista koostuvien uusien 
palvelujen kehittyessä on mietittävä, onko tarpeen säätää varsinaisesti uusia teoksia 
koskeva oikeudellinen järjestelmä. 
67. Teoksen käsitteeseen olisi liityttävä tiettyä jatkuvuutta. Teokset tulevat olemaan 
jossain määrin erilaisia, mutta multimediateos laajentaa aikaisempia määritelmiä, sillä se 
on koottu useista osista ja siinä lainataan jo olemassa olevia, usein perinteisiä teoksia, 
kuten kirjoja. Tämän vuoksi omaperäisyyden käsite tulee ehkä korostamaan vähemmän 
henkilöä, ja siitä tulee aiempaa suhteellisempi käsite. Teoksen ulkoisen 
ilmenemismuodon vaihtuminen ei välttämättä johda huomattaviin muutoksiin. 
Sovellettava oikeudellinen järjestelmä ei periaatteessa ole riippuvainen käytetystä 
tekniikasta. 
68. Mahdollisuus käyttää erilaisia tekniikoita luovassa prosessissa ei näytä asettavan 
kyseenalaisiksi tekijän ja teoksen käsitteitä, jotka edellyttävät, että tunnistetaan henkilö, 
joka on tehnyt luovaan prosessiin tarvittavat valinnat ja joka sitä kautta on ilmaissut 
itseään. Esiin voi kuitenkin tulla tilanteita, joissa tekijää sinänsä on vaikea saada selville, 
koska teokset ovat usein monen henkilön yhteistyön tulosta. Oikeudenhaltijoiden määrä 
olisi moninkertaistettava luomatta uusia oikeudenhaltijoiden ryhmiä. 
28 
69. Voidaan ajatella, että merkittävimmät seuraukset liittyvät valvontajärjestelmiin sekä 
teosten käyttötapoihin uusien tallennus- ja siirtomahdollisuuksien kehittyessä. 
Teosten aineeton levitys tulee yhä tärkeämmäksi, koska digitalisoimisen avulla teoksia 
voidaan markkinoida ilman välinettä. Sen vuoksi eri teoslajien välinen raja hämärtyy: 
multimediateokset on useimmiten tehty lainaamalla jo olemassa olevia teoksia. 
Ongelmana ja vaarana on se, että lainattuja aineksia on vaikea tunnistaa. Asia koskee 
myös valvontaa, koska suurin osa valvontajärj estoista on erikoistunut teoslajeittain ja/tai 
oikeudenhaltijatyypeittäin. 
Teosten käytön tehokas valvonta, jonka pitäisi toteutua erityisesti oikeudenhaltijoiden 
oikeuksien ja kopioinnin valvomiseksi, tuottaa vielä ongelmia. Syinä tähän ovat mm. 
käyttötapojen, käytettyjen teosten, kustantajien, tekijöiden ja kunkin teoksen käyttöjen 
lukumäärä. 
70. Yksityisen käytön rajat hämärtyvät entistä enemmän. Kotona tapahtuvasta teosten 
yksityisestä kopioinnista voisi digitaaliteknologian mukana tulla täysin itsenäinen 
käyttötapa. Kopioita voidaan tehdä sarjatuotantona ja rajattomasti niiden laadun 
heikentymättä. Piratismi ja luvaton käyttö ilman oikeudenhaltijoille maksettavia 
korvauksia lisääntyy. Korvausjärjestelmien ja luvatonta toimintaa rajoittavien 
tekniikoiden asteittaisen käyttöönoton tarve yhteisön tasolla voi kasvaa. 
71. Joka tapauksessa digitaalitekniikalla pitäisi samanaikaisesti edistää sellaisia uusia 
teknisiä järjestelmiä, jotka helpottavat teosten käytön valvontaa ja teosten tunnistusta, ja 
parantaa näin oikeudenhaltijoiden suojan edellytyksiä. Oikeuksien valvonnan pitäisi 
helpottua ja yksinoikeuksiin tukeutuvan yksilöllisen neuvottelujärjestelmän jatkua. 
72. Ne, joita asia koskee, vastasivat harkitusti viime heinäkuussa pidetyssä 
kuulemistilaisuudessa kysymykseen siitä, missä määrin meneillään oleva teknologinen 
kehitys asettaa kyseenalaiseksi nykyiset tekijänoikeuden ja lähioikeuksien suojaa 
koskevat oikeudelliset järjestelmät. 
Perinpohjaiset muutokset eivät näytä olevan tarpeen, vaan pikemminkin on otettava uusi 
tilanne huomioon ja mukautettava tasapainoisesti ja johdonmukaisesti voimassa oleva 
oikeudellinen kehys uuden ympäristön tarpeisiin. 
29 
III. TIETOYHTEISKUNNAN OIKEUDELLINEN KEHYS 
73. Oikeudellinen peruskehys on jo olemassa yhteisön tasolla. Komissio on vakuuttunut 
siitä, että sisämarkkinoita koskevaan lainsäädäntöön (Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 52 ja 59 artikla) kuuluvien sijoittautumisoikeutta ja palvelujen 
tarjoamisen vapautta koskevien perusvapauksien sekä annettujen direktiivien ansiosta 
voidaan käsitellä tiettyjä kysymyksiä ja että ne näyttävät tietä tulevan 
tietoyhteiskuntapolitiikan määrittelemiseksi. 
A. PERUSTAMISSOPIMUKSEN SISÄMARKKINOITA KOSKEVAT SÄÄNNÖT 
74. Ennen mahdollisten sääntelytarpeiden hahmottamista olisi pidettävä mielessä, että 
tietoyhteiskunnan kehityksen ja menestymisen kannalta Euroopan yhteisössä on 
olennaista, että sisämarkkinoita koskevaa sääntelyä (perustamissopimus ja johdettu 
oikeus) sovelletaan täysipainoisesti ja tehokkaasti. Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 7 a artiklassa määritellään sisämarkkinat "alueeksi, jolla ei ole 
sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus 
taataan". 
75. Sijoittautumisoikeuden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden periaatteet taataan 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 52 artiklassa (ja seuraavissa) ja 59 artiklassa 
(ja seuraavissa). Jos nämä periaatteet ovat toimivia, voidaan tietoyhteiskuntaan liittyvä 
toiminta sijoittaa oikeudelliseen kehykseen, joka soveltuu kilpailukykyisen 
eurooppalaisen teollisuuden kehittämiseen. 
76. Tietoyhteiskunta voi kuitenkin toteutua täysipainoisesti Euroopan yhteisössä 
ainoastaan, jos nämä säännöt yksinään riittävät siihen, että tietoyhteiskunnan mukanaan 
tuomat uudet toiminnat menestyvät alueella, jolla ei ole sisäisiä rajoja. Keskeinen 
edellytys on, että uudessa ympäristössä toimivien ei tarvitse törmätä sisämarkkinoiden 
pirstotuneisuudesta johtuviin oikeudellisiin velvoitteisiin. 
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteella on merkittäviä seurauksia tietoyhteiskuntaan 
liittyvien toirhintojen kannalta. Periaatteen mukaan nimittäin tietoyhteiskuntaan liittyvien 
palvelujen tarjoaja voi toimittaa palvelun toisessa jäsenvaltiossa siten, että siihen 
sovelletaan ainoastaan sen oman maan lainsäädäntöä. Tätä periaatetta soveltamalla pitäisi 
voida välttää tarpeetonta sääntelyä alalla. 
77. Lisäksi laitteistoja koskevissa asioissa on otettava huomioon tavaroiden vapaaseen 
liikkuvuuteen liittyvät säännöt (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 30-36 
artikla). Jos kuitenkin muistetaan, että tietoyhteiskunnassa teosten ja tiedon pitäisi yhä 
30 
useammin liikkua aineettomassa muodossa, ei tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien 
sääntöjen pitäisi olla kovin määräävässä asemassa. 
B. YHTEISÖN DIREKTIIVIT JA DIREKTIIVILUONNOKSET 
78. Tässä yhteydessä on annettu joitakin hyvin tärkeitä direktiivejä. Lisäksi tällä hetkellä 
yhteisön toimielimissä keskustellaan yhdestä tärkeästä direktiiviehdotuksesta. 
10 a) Direktiivi 91/2507ETY tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 
79. Tietokoneohjelmat ovat keskeinen osa Tiedon valtateitä: niitä tarvitaan tietoketjun 
molemmissa päissä. Ohjelmistojen avulla tietoa voi digitaalistaa ja tallentaa, ja ne ovat 
elintärkeitä ohjelmateoliisuuden kehittämisessä. Ohjelmistoja tarvitaan myös verkoissa, 
päätteissä ja palvelimissa. Tietokoneohjelmia koskevalla direktiivillä on voitu nopeasti 
täyttää oikeudellinen aukko Euroopan yhteisössä. Tietokoneohjelmille on annettava 
tekijänoikeudellista suojaa kirjallisina teoksina. Direktiivillä yhdenmukaistetaan melko 
pitkälle jotkut oikeudenhaltijalle myönnetyt yksinoikeudet. Siinä määritellään myös 
ohjelman käyttämiseen tarvittavat toimet, joihin ei tarvita lupaa. 
b) Direktiivi 92/100/ETY vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä teki­
jänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla11 
80. Tämä direktiivi on luonteeltaan laaja-alainen, koska siinä säännellään kaikkiin 
tekijänoikeudella ja lähioikeuksilla suojattujen teosten tai muiden suojan kohteiden 
lajeihin sovellettavia yleisiä oikeuksia. Lisäksi sillä yhdenmukaistetaan yhteisön 
lähioikeusj ärj estelmä. 
Direktiivissä: 
otetaan käyttöön yksinoikeudet vuokrata ja lainata kaikkia tekijänoikeudella 
suojattuja teoksia ja kohteita; 
yhdenmukaistetaan lähioikeudet yhtenäisellä perustalla, joka toisinaan menee jopa 
pitemmälle kuin Rooman yleissopimuksessa. 
Tällä direktiivillä on merkittäviä seurauksia, koska se tarjoaa sääntelykehyksen, jota 
voitaisiin käyttää ennakkotapauksena joidenkin uusien palvelujen kohdalla, kuten VOD-
palvelut ja sen eri muunnelmat. VOD-palvelujen kaltaiset palvelut muistuttavat paljossa 
audiovisuaalisen teoksen tilapäistä saataville saattamista, ja niitä voitaisiin verrata 
videoiden etävuokraukseen. 
10 . Neuvoston direktiivi, annettu 14 päivänä toukokuuta 1991, EYVL N:o L 122/42, 17.5.1991 
Neuvoston direktiivi, annettu 19 päivänä marraskuuta 1992, EYVL N:o L 346/61, 27.11.1992 
31 
c) Direktiivi 93/83/ETY tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin 
ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta 
sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen 
yhteensovittamisesta12 
81. Tämä direktiivi antaa yhtenäisen oikeudellisen kehyksen tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien alalla satelliitin välityksellä ja kaapeleitse tapahtuvaan yleisradiointiin 
liittyvän toiminnan kehittämiseksi Euroopassa. Tässä mielessä sillä täydennetään 
direktiivissä 89/552/ETY määritellyn yleisradioinnin osalta yhtenäisen audiovisuaalisen 
alueen luomiseen liittyvää oikeudellista kehystä (vrt. direktiivin 93/83/ETY johdanto-
osan 12 perustelukappale). 
Keskeistä direktiivissä on 'satelliittia käyttäen tapahtuvan yleisölle välittämisen' 
määrittely. Määritelmässä edellytetään, että yhteen yleisradiointitapahtumaan sovelletaan 
ainoastaan yhtä lainsäädäntöä eli sen maan lainsäädäntöä, josta käsin ohjelmasignaalit on 
saatettu välity sketjuun. Direktiivin mukaan satelliitti välity soikeudet on hankittava 
sopimuksella. Ohjelmien kaapeleitse tapahtuvaa lähettämistä koskevat sopimukset 
voidaan neuvotella vapaasti. Yhteisvalvonta on 9 artiklan mukaan pakollinen, jotta 
voitaisiin käyttää oikeutta sallia tai kieltää edelleenlähetys kaapeleitse. 
d) Direktiivi 93/98/ETY tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan 
voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta13 
82. Tällä direktiivillä yhdenmukaistetaan täysin kaikkien lähioikeuksilla suojattujen 
teosten ja muiden suojan kohteiden suojan voimassaoloaika Euroopan yhteisössä. Tässä 
mielessä se on Tiedon valtateillä levitettävien teosten ja muiden kohteiden suojaamiseen 
tarvittavan oikeudellisen kehyksen kulmakivi. Tekijänoikeuden suojan voimassaoloaika 
yhdenmukaistetaan 70 vuodeksi ja lähioikeuksien 50 vuodeksi. Suojan taso on näin 
erityisen korkea. 
e) Ehdotus direktiiviksi tietokantojen oikeudellisesta suojasta14 
83. Tällä direktiivillä tulee olemaan keskeinen merkitys tietoyhteiskunnassa, koska 
suurin osa tuotteista ja muista suojan kohteista saadaan käytettäväksi tietokannoista. 
84. Sisämarkkinoita 10 päivänä heinäkuuta 1995 käsitellyt neuvosto vahvisti yhteisen 
kannan, jolla pyritään yhdenmukaistamaan missä tahansa muodossa olevien tietokantojen 
rakenteisiin sovellettava tekijänoikeus, olivatpa tietokannat sitten on line -muodossa 
(ASCII) tai off line -muodossa (CD-ROM, CD-i). Toisaalta direktiivin tarkoituksena on 
y. Neuvoston direktiivi, annettu 27 päivänä syyskuuta 1993, EYVL N:o L 248/15, 6.10.1993 
Neuvoston direktiivi, annettu 29 päivänä lokakuuta 1993, EYVL N:o L 290/9, 24.11.1993 
Alustava ehdotus: KOM (92) 24 lopullinen, 13.5.1992, EYVL N:o C 156, 23.6.1992, s. 4 
Muutettu ehdotus: KOM (93) 464 lopullinen, 4.10.1993, EYVL N:o C 308, 15.11.1993, s. 1 14 
32 
ottaa käyttöön uusi taloudellinen sui generis -oikeus, jolla suojataan tietokannan 
valmistajan huomattavia investointeja. Oikeuden tarkoituksena on huolehtia investoinnin 
suojasta tietokannan sisällön saannissa, varmistamisessa ja esittämisessä. 
85. Tulevan direktiivin tekijänoikeutta käsittelevässä luvussa yhdenmukaistetaan suojaa 
koskeva kelpoisuuskriteeri. Siinä määritellään myös luettelo rajoitusten alaisista toimista 
sekä niitä koskevista poikkeuksista. 
86. Tärkeintä tulevassa direktiivissä on tietokannan valmistajan huomattavia 
investointeja suojaavan uuden taloudellisen oikeuden luominen. Oikeudellinen uudistus 
on tärkeä siinä mielessä, että tietokannan luominen vaatii tuntuvia työvoimaan 
kohdistuvia, teknisiä ja taloudellisia investointeja, samalla kun näiden tietokantojen 
kopiointi vaatii huomattavasti vähemmän kustannuksia kuin niiden kehittäminen. Sen 
vuoksi luvattoman tietokantoihin pääsyn ja sen sisällön kopioimisen taloudelliset ja 
tekniset seuraukset voivat olla erittäin vakavia. 
Sui generis -oikeutta käsittelevässä luvussa säädetään kahdesta ryhmästä tekoja, joita on 
rajoitettava: tietojen kopioiminen ja uudelleenkäyttö. Sui generis -oikeus viittaa koko 
tietokantaan tai huomattavaan osaan siitä, mikä edellyttää, että muu kuin huomattava osa 
ei kuulu tarkoitetun oikeuden antaman suojan alaan. Voimassaoloaika on 15 vuotta, ja 
tämä aika voidaan uusia, jos on tapahtunut uusia huomattavia investointeja. Direktiivissä 
määritellään tähän oikeuteen sovellettavat poikkeukset, jotka vastaavat tekijänoikeutta 
käsittelevän luvun poikkeuksia. Tietokantoihin sisältyvän tietomäärän vuoksi 
poikkeukset on yleensä rajoitettu kopioimisoikeuteen. Sui generis -oikeus voi esiintyä 
samanaikaisesti muiden olemassa olevien suojaa koskevien oikeuksien kanssa, mutta se 
ei rajoita mahdollisesti sisältöön kohdistuvia oikeuksia. Koska sui generis -oikeus ei 
kuulu alalla olemassa oleviin monenvälisiin yleissopimuksiin, siihen ei sovelleta 
kansallista käsittelyä koskevaa sääntöä. 
87. Tulevassa direktiivissä on myös muita säännöksiä, joiden tarkoituksena on taata, että 
tietokantojen valmistajien, pienten ja keskisuurten yritysten, tekijänoikeuksien käyttäjien 
ja muiden oikeudenhaltijoiden etujen välillä vallitsee tasapaino. 
Direktiivillä on suuri merkitys, koska se tulee olemaan perustana kaikille tulevaisuudessa 
tehtäville lisäaloitteille, jotka koskevat tietoyhteiskuntaan liittyviä tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien näkökohtia. 
C. SISÄMARKKINOIDEN VAARA PIRSTOUTUA UUDELLEEN 
88. Tämän uuden oikeudellisen ympäristön mukanaan tuomiin mahdollisiin 
sääntelytarpeisiin voi esittää ratkaisuja joko kansallisella tai yhteisön tasolla ja jopa 
kansainvälisellä tasolla. Komission on seurattava erityisen tarkasti mahdollisesti esiin 
tulevien eri sääntelytoimien luonnetta ja seurauksia, jotta sääntelykehys olisi 
tulevaisuudessa johdonmukainen. Kansallisella tasolla toteutettavia 
33 
sääntelytoimia eivät välttämättä säätele samat tarpeet kuin yhteisön tasolla, ja sen vuoksi 
niihin ei voi soveltaa samoja sääntöjäkään. Meidän on erityisesti huolehdittava siitä, että 
sääntely pysyy kohtuuden rajoissa eikä vastaa pelkästään erillisiin asioihin puuttumista 
koskeviin pyyntöihin ja yksittäistapauksiin. Tulevaisuudessa kaiken sääntelyn on 
perustuttava sisämarkkinoiden tavoitteiden ja suhteellisuusperiaatteen tarkkaan 
arviointiin. Lisäksi olisi lähinnä huolehdittava siitä, että sisämarkkinat eivät pirstoudu 
uudelleen, mikä saattaisi tapahtua, jos kansalliset sääntelyt poikkeavat toisistaan tai ovat 
ristiriidassa sisämarkkinoiden sääntöjen kanssa ja saattavat näin haitata palvelujen 
vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa. Avoimuuden lisäämiseksi olisi erityisen 
tarkoituksenmukaista, että muut jäsenvaltiot ja komissio tuntisivat tietoyhteiskunnan 
palveluihin liittyvän kansallisen tason sääntelyn, jotta voitaisiin taata sen 
johdonmukaisuus sisämarkkinoiden periaatteiden kanssa erityisesti yhteisön sääntelyn 
tarpeiden tunnistamiseksi tulevaisuudessa. Tästä syystä komissio aikoo antaa 
tiedonannon siitä, miten sisämarkkinoilla tapahtuvan sääntelyn avoimuus toimii 
tietoyhteiskunnassa. 
ALUSTAVIA YLEISLUONTOISIA KYSYMYKSIÄ 
1. Joitakin epävarmuustekijöitä on tunnistettu kohdassa II A. Pystyttekö millään tavalla 
selventämään esille tuotuja kysymyksiä, jotka koskevat markkinoiden ja uusien 
palvelujen kehittämistä? 
2. Mitkä ovat ne tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin liittyvät tekijät, jotka mielestänne 
vaikuttavat kaikkein kehityskelpoisimmilta ja joille pitäisi antaa ensisijainen asema? 
3. Onko teidän jäsenvaltiossanne komiteoita, kertomuksia tai selvityksiä taikka 
mahdollisesti hankkeita, jotka liittyvät tietoyhteiskunnassa tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien alalla tarvittavaan uuteen kansalliseen sääntelyyn? Onko mahdollinen 
aikataulu jo vahvistettu? 
4. Onko mielestänne tietoyhteiskunnan henkiseen omaisuuteen liittyviä 
sääntelykysymyksiä tarpeen käsitellä kansallisella, yhteisön vai kansainvälisellä tasolla? 
5. Onko kulttuuriperinnön käyttämiseen multimediatuotteiden valmistamisessa 
sovellettava sellaisia sääntelyratkaisuja, jotka ottaisivat huomioon tarpeen suojata 
kulttuuriperintöä? Millaisia ratkaisuja on käytettävä? 
6. Suurin osa Tiedon valtateillä liikkuvista teoksista ja muista suojan kohteista suojataan 
34 
omistusoikeuksilla. Missä määrin ja millaisten muuttujien mukaan voidaan mielestänne 
mitata näiden tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien arvoa? 
7a. Onko teillä täsmällisiä taloudellisia ja tilastollisia tietoja sellaisten taloudenalojen 
jakautumisesta (esimerkiksi kustannustoiminta, audiovisuaalinen ala, musiikki), joita 
tietoyhteiskuntaan liittyvä toiminta koskee? Mikä prosenttimäärä liikevaihdosta näillä 
aloilla edustaa tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien suojaa? 
7b. Onko teillä erityistä taloudellista tietoa tai taloudellisia näkymiä koskevaa tietoa, 
jonka avulla voidaan arvioida, millainen osuus tekijänoikeudella tai lähioikeuksilla 
suojatulla toiminnalla on Tiedon valtateillä levitettyjen palvelujen luomiseen liittyvässä 
taloudellisessa kehityksessä? 
7c. Onko teillä tilastoja tai analyyseja työllisyyteen liittyvistä (laadullisista tai 
määrällisistä) näkökohdista, jotka liittyvät Tiedon valtateillä tekijänoikeudella ja 
lähioikeuksilla suojattuun toimintaan? 
8. Olisiko tekijänoikeuden ja lähioikeuksien parempi suoja eduksi pienille ja 
keskisuurille yrityksille, ja jos olisi, niin minkä alan yrityksille erityisesti? 
9. Miten tekijänoikeudella ja lähioikeuksilla suojatun uudenlaisen toiminnan 
kehittäminen mielestänne vaikuttaa työllisyyteen Tiedon valtateillä levitettävien uusien 
palvelujen yhteydessä? 
10. Haluatteko tehdä huomautuksia kysymyksistä, joita ei ole käsitelty tässä luvussa? 
35 
TOINEN LUKU 
1. Vihreän kirjan toisessa luvussa tarkastellaan lähemmin ensimmäisessä luvussa tehtyjen 
huomioiden pohjalta sitä, miten uusien teknologioiden kehitys mahdollisesti vaikuttaa 
tekijänoikeuden ja lähioikeuksien järjestelmään. 
Viitekohdaksi otetaan tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin liittyviä käsitteitä, jotka ovat 
keskeisiä teosten luomis-ja käyttöprosessin eri vaiheissa. Aiheiden valinta johtuu myös 
asianomaisten tahojen niitä kohtaan ilmaisemasta mielenkiinnosta viime vuoden 
heinäkuussa pidetyssä kuulemistilaisuudessa. 
Kaikki jäljempänä tarkastellut aiheet on tutkittu seuraavan mallin mukaan: 
kysymyksen esittely: uusien teknologioiden vaikutus käsitteeseen 
tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö: kansainvälisen ja yhteisön sääntelyn 
tarkastelu 
kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta: yritetään punnita uusien 
tekniikoiden vaikutusta tutkittuun aiheeseen, jotta pystyttäisiin arvioimaan, onko 
yhteisön tasolla mahdollisesti tarpeen tehdä asiaan liittyviä mukautuksia tai 
aloitteita 
kysymykset, joihin asianomaisia tahoja pyydetään vastaamaan. 
2. Aiheita on tutkittu erikseen, ja tarvittaessa myös yhteydessä toisiinsa. 
3. Ensimmäisessä alaluvussa analysoidaan laaja-alaisia kysymyksiä, joiden pitäisi 
tuntuvasti vaikuttaa teosten ja muiden suojan kohteiden käyttöön Tiedon valtateillä. 
Sovellettava oikeus (I jakso): Teosten alueellinen käyttö ja sen maan lain 
soveltaminen, jossa suojaa on vaadittu, on perinteinen periaate. Tietoyhteiskunnassa 
liikkuvien palvelujen erityispiirteet sekä tarve soveltaa yhteisössä täysipainoisesti 
vapaan liikkuvuuden periaatetta palveluihin tekevät valvontaperiaatteen 
noudattamisen hankalaksi teosten ja muiden suojan kohteiden käyttöpaikalla. 
Kannattaa siis pohtia, olisiko nykyistä sääntöä tarkistettava, varsinkin Euroopan 
yhteisössä, jossa yhdenmukaistamiskehitys on jo merkittävästi edennyt, ja millä 
edellytyksillä. 
36 
Oikeuksien sammuminen ja rinnakkaistuonti (II jakso): Henkiseen omaisuuteen 
liittyvien oikeuksien käytössä noudatetaan tiettyjä sääntöjä. On tärkeää tutkia, missä 
määrin uudessa oikeudellisessa ympäristössä on tarvetta tehdä mukautuksia. Yksi 
tällainen sääntö koskee oikeuksien sammumista, jota yhteisössä on kehittänyt 
yhteisön tuomioistuin. Tämän säännön ansiosta voidaan sovittaa yhteen yksi 
perustamissopimuksessa vakiinnutettu perusvapaus eli tavaroiden vapaa liikkuvuus 
ja henkiseen omaisuuteen liittyvien oikeuksien noudattaminen. Tietoyhteiskunnassa 
on määrättävä, sovelletaanko Tiedon valtateillä liikkuviin tuotteisiin ja palveluihin 
samoja sääntöjä ja millaisin seurauksin. 
4. Toinen alaluku, joka käsittelee 'erityisoikeuksia', koostuu viidestä jaksosta. Siinä 
yritetään lähinnä analysoida tiettyjen erityisoikeuksien ja sovellettavan järjestelmän 
sisältöä. Kuulemistilaisuudessa saatujen tulosten perusteella on osoittautunut 
tarpeelliseksi tutkia tarkemmin uusien teknologisten sovellusten vaikutuksia tiettyihin 
oikeuksiin sekä mahdollisuutta määritellä uusia oikeuksia. On kartoitettava tarkemmin 
oikeudellinen järjestelmä, jota tietoyhteiskunnassa pitäisi soveltaa, ja arvioida 
tarvittaessa, mitä tekijänoikeuden ja lähioikeuden näkökohtia olisi tarkistettava. 
Kopiointioikeus (III jakso): Tämä oikeus on keskeinen. Vaikka jo nyt ollaan sitä 
mieltä, että teoksen tallennus digitaaliseen muotoon on kopiointia, on kulloinkin 
kyseeseen tulevista oikeuksista vielä epävarmuutta. Tässä jaksossa yritetään eritellä 
näitä kysymyksiä. 
Yleisölle välittäminen (IV jakso): Siltä osin kuin uudet teknologiat ovat saaneet 
aikaan teosten uusia käyttötapoja, kannattaa tutkia, miten niihin voidaan soveltaa 
nykyisiä käsitteitä. Tässä suhteessa 'yleisölle välittämisen' oikeuteen kuuluvan 
'yleisön' käsitteen yhteydessä on otettava enemmän huomioon teosten yksityinen 
välittäminen verkon kautta. Välittämisen julkisuuden tai yksityisyyden rajaamista on 
selvitettävä, jotta tekijänoikeuden ja lähioikeuksien haltijoiden suojaaminen taataan. 
Oikeus digitaaliseen siirtämiseen/levittämiseen (V jakso): Digitaalisuuden avulla 
välitystapahtumien määrä on moninkertaistunut, ja sisältöjen yksilöllinen käsittely 
lisääntynyt, minkä ansiosta kehittyy uusia palveluja, jotka toimivat "pisteestä 
pisteeseen". Tässä tarkastellaan uusiin palveluihin sovellettavaa oikeudellista 
järjestelmää. 
37 
Oikeus digitaaliseen yleisradiointiin (VI jakso): digitaalinen yleisradiointi on uusi 
lähetysmenetelmä, jonka kehitys huolestuttaa tiettyjä oikeudenhaltijoita, koska se 
mullistaa eri osapuolten, lähettäjien ja käyttäjien, toimintaa. 
Moraaliset oikeudet (VII jakso): Useimmiten jäsenvaltioiden tekijänoikeutta ja 
lähioikeuksia koskevassa lainsäädännössä tekijälle ja muille oikeudenhaltijoille 
annetut taloudelliset oikeudet esiintyvät rinnan moraalisen oikeuden etuoikeuksien 
kanssa. Digitalisoituminen helpottaa merkittävästi teosten käyttöä ja voi vaikeuttaa 
oikeudenhaltijan mahdollisuuksia valvoa teoksia tai muita suojan kohteita huolimatta 
teknisten suojakeinojen kehityksestä. Myös tekijänoikeuden ja lähioikeuksien 
mukauttaminen uusiin tekniikoihin panee ajattelemaan, miten muita kuin aineellisia 
etuja olisi suojattava uudessa ympäristössä. 
5. Kolmas alaluku, joka käsittelee oikeuksien käyttöön liittyviä kysymyksiä, koostuu 
kahdesta jaksosta. Se ei varsinaisesti analysoi oikeuksien sisältöä vaan keskittyy 
oikeuksien hallinnointiin liittyviin kysymyksiin ja digitalisoitumisen antamiin 
mahdollisuuksiin teosten tunnistamisessa ja suojaamisessa. 
Oikeuksien hankkiminen ja hallinnoiminen (VIII jakso): Kysymys on keskeinen 
sekä teosten luomisen että niiden käytön kannalta. Jaksossa eritellään oikeuksien 
hankkimiseen liittyviä erityispiirteitä tietoyhteiskunnassa. Oikeuksien käyttäjien on 
voitava helposti tunnistaa teosten ja muiden suojan kohteiden oikeudenhaltijat 
voidakseen neuvotella kohtuullisista lupaehdoista. Tämä edellyttää erityisesti 
hallinnoinnin järkeistämistä ja tarvittavan tiedon kokoamista, mikä voisi toteutua 
asianomaisten tahojen aloitteesta uusien organisaatiomuotojen avulla. 
Tekniset tunnistus- ja suojausjärjestelmät (IX jakso): Viimeisessä jaksossa on 
tarkoitus tutkia digitalisoitujen teosten tunnistamiseen liittyviä kysymyksiä, joiden 
pitäisi tarjota uusia keinoja oikeuksien hallinnointiin. Digitalisoituminen tuo 
mukanaan tunnistusmahdollisuuksia (mm. "sähköinen tatuointi") ja näin myös 
Tiedon valtateillä välitettävien teosten ja muiden suojan kohteiden 
suojausmahdollisuuksia. Tunnistuksesta avautuu myös näkymiä tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien hallinnoinnin automatisoimiseksi. Nämä järjestelmät ovat tehokkaita 
vain, jos^ne hyväksytään laajasti, mutta ne auttavat osaltaan tietoturvallisuuden 
takaamisessa. 
38 
ENSIMMÄINEN ALALUKU 
LAAJA-ALAISET KYSYMYKSET 
I JAKSO: 
SOVELLETTAVA OIKEUS 
Keskeistä: 
Kysymys sovellettavasta oikeudesta syntyy aina, kun tilanteeseen liittyy valtion rajojen 
ulkopuolinen tekijä. Rajojen yli ulottuvassa järjestelmässä, kuten tietoyhteiskunnassa, kysymys 
on erityisen tärkeä, ja siihen on löydettävä erityisratkaisuja. 
1. Kysymyksen esittely 
Perinteisesti tekijänoikeutta ja lähioikeuksia on sovellettu alueellisesti;on sovellettu 
toisin sanoen sen maan oikeutta, jossa suojaa vaaditaan (myönnetyt oikeudet, 
poikkeukset, sopimuksiin sovellettavat säännöt). Suoja myönnetään oman maan 
kansalaisille ja kansallisen kohtelun perusteella-sellaistenkolmansien maiden 
kansalaisille, jotka ovat osapuolina kansainvälisissä sopimuksissa, joissa määrätään 
kansallisesta kohtelusta. Näin elokuvateoksen käyttöön sovelletaan sen jäsenvaltion 
oikeutta, jossa esittäminen tapahtuu. Samalla tavalla elokuvan yleisradioinnin kohdalla 
sovelletaan sen maan oikeutta, jossa elokuvaa levitetään. 
Yleisradiointi satelliitin välityksellä on mutkistanut tätä yksinkertaista kaavaa, sillä yksi 
yleisradiointitapahtuma voidaan vastaanottaa useilla kansallisilla alueilla, joiden sääntelyt 
poikkeavat toisistaan. 
Satelliitti- ja kaapelidirektiivillä 93/83/ETY säännellään tätä kysymystä. Siinä 
määritellään yleisradiointitapahtuma, jonka mukaan lähetystapahtuma voidaan aina 
paikantaa yhdelle alueelle, jonka oikeudellista järjestelmää sovelletaan, vaikka lähetys, 
joka ei kuulu olennaisena osana yleisradiointiin, voitaisiin vastaanottaa useilla alueilla. 
Tietoyhteiskunnan maailmanlaajuisessa verkostossa, jossa yleisölle välittäminen saattaa 
tapahtua koko maapallolla, olisi löydettävä toteuttamiskelpoisia ratkaisuja. 
Olisi siis määritettävä henkiseen omaisuuteen liittyvä oikeus, jota sovelletaan jostakin 
jäsenvaltiosta lähtöisin olevaan pisteestä pisteeseen tapahtuvaan lähetykseen, ja oikeus, 
jota sovelletaan pisteestä pisteeseen tapahtuvaan jostakin kolmannesta maasta tulevaan 
39 
lähetykseen. Kolmansissa maissa myönnetyn suojan taso on otettava huomioon 
vahvistettaessa yhteisön yhdenmukaistamispolitiikkaa. 
Oikeudenhaltijat voivat siirtää tai luovuttaa henkiseen omaisuuteen perustuvan oikeuden 
tai antaa siihen käyttöluvan. Sopimusten ja sopimusoikeuden asema on näin ollen 
keskeinen tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kannalta. Kansainvälisessä 
yksityisoikeudessa on perinteisesti hyväksytty, että sopimuspuolet voivat määrätä 
sopimukseen sovellettavan oikeuden, julkislainsäädäntöä lukuun ottamatta, mutta tätä 
vapautta on arvioitava henkiseen omaisuuteen liittyvän oikeuden perusteella, joka 
varsinkin tietyissä yhteisön jäsenvaltioissa sääntelee ja/tai ohjaa yhä tarkemmin tiettyjä 
sopimusmuotoja, kuten kustannussopimuksia ja audiovisuaalisen alan 
tuotantosopimuksia. 
Sopimuksiin sovellettava oikeus tai oikeudet on myös määrättävä. Vaikka 
hyväksytäänkin vapaus valita sovellettava oikeus, täytyy tunnustaa, että sen maan laissa, 
jossa teoksen käyttö tapahtuu, voidaan määrätä tiettyjä soveltamisedellytyksiä. On siis 
tiedettävä, miten paljon osapuolten vapautta rajoitetaan ja ovatko tämän alan säännöt 
tarpeen tai hyödyllisiä. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Bernin ja Rooman yleissopimuksissa ei anneta näihin kysymyksiin suoria vastauksia. 
Bernin yleissopimuksessa määrätään kansallisesta kohtelusta hyvin väljästi muotoillulla 
säännöllä, koska 5 artiklan 1 kohdassa määrätään, että tekijöillä on "oikeudet, jotka 
noiden maiden asianomaisissa laeissa nyt tai vastedes myönnetään niiden omille 
kansalaisille, samoin kuin tässä yleissopimuksessa erityisesti myönnetyt oikeudet". 
Lähioikeuksien suojasta tehty Rooman yleissopimus vuodelta 1961 ei ole yhtä avara, 
sillä siinä rajoitetaan kansallista kohtelua noudattamalla, "mitä tässä yleissopimuksessa 
on siinä erityisesti taatusta suojasta ja erityisesti tehdyistä rajoituksista määrätty" (2 
artiklan 2 kohta). 
TRIPS-sopimuksessa määrätään myös kansallisesta kohtelusta (3 artikla) vastaavin 
edellytyksin kuin edellä tarkoitetuissa yleissopimuksissa. 
Sääntö, jonka mukaan käyttötapauksissa sovelletaan sen maan lakia, jossa suojaa 
vaaditaan, on selviö, jota yleissopimuksissa korostetaan ainoastaan yhdessä 
erityistapauksessa eli Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklan 2 kohdan a alakohdassa, 
jossa määrätään, että "se, kenelle elokuvateoksen tekijänoikeus kuuluu, määräytyy sen 
maan lainsäädännön mukaan, jossa suojaa vaaditaan". Täsmennys oli tarpeen, sillä 
yleissopimuksessa hyväksytään erilaisia haltijuutta koskevia sääntöjä valtioiden välillä 
edellä tarkoitettujen teosten osalta. Asia oli siis järjestettävä sellaisen tapauksen varalta, 
että suojaa vaadittaisiin kolmannessa maassa, jossa haltijuutta koskevat säännöt ovat 
erilaisia kuin teoksen alkuperämaassa. 
40 
Myös Euroopan neuvoston 11.5.1994 tekemässä "Euroopan yleisopimuksessa 
tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista satelliitin välityksellä tapahtuvassa rajat ylittävässä 
yleisradioinnissa"1 määritellään sovellettava laki samalla tavalla kuin satelliitti-ja 
kaapelidirektiivissä 93/83/ETY. 
2.2. Yhteisön oikeus vaikuttaa näihin kysymyksiin monella tavalla: 
Satelliitti-ja kaapelidirektiivissä 93/83/ETY ei ratkaista sovellettavaa oikeutta koskevaa 
kysymystä, joka kuuluu jokaisen jäsenvaltion kansainväliseen yksityisoikeuteen, mutta 
siinä säädetään sitä edeltävästä tapahtumasta eli määritellään yleisradiointitapahtuma, 
jota vastaan suojaa vaaditaan. Direktiivin 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, 
että "satelliittivälitys yleisölle tapahtuu ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa yleisradio-
organisaation valvonnassa ja vastuulla ohjelmasignaalit saatetaan satelliittiin johtavaan ja 
maata kohti palaavaan katkeamattomaan välitysketjuun". 
Lisäksi tässä direktiivissä ei tehdä eroa erityyppisten satelliittien välillä. 'Satelliitilla' 
tarkoitetaan satelliittia, joka toimii taajuuskaistoilla, jotka on teleliikennettä koskevan 
lainsäädännön mukaan varattu signaalien lähetyksille yleisön vastaanotettaviksi tai 
muulle kuin yleisölle tapahtuvalle yksilölliselle välitykselle. Jälkimmäisessä tapauksessa 
yksilöllisen vastaanoton on kuitenkin voitava tapahtua ensin mainitun tapauksen 
olosuhteisiin verrattavissa olosuhteissa. 
Direktiivissä liitetään siis satelliittivälityksellä tapahtuva yleisradiointi tiettyyn valtioon. 
Samoin tämän säännön soveltaminen perustuu todelliseen vastaanottokykyyn eikä 
teknisiin eroihin tai teletoimintaa koskevassa lainsäädännössä säädettyihin erotteluihin. 
Käsiteltäessä yhteisön oikeuden vaikutusta sopimusehtoihin on mainittava erityisesti 
seuraavat kaksi direktiiviä: tietokoneohjelmia koskeva direktiivi 91/250/ETY ja 
vuokraus-ja lainausdirektiivi 92/100/ETY. 
Tietokoneohjelmadirektiivissä 91/250/ETY tuodaan esiin se, mikä on sallittua ja mikä ei, 
silloin kun kysymyksessä on tietokoneohjelmien käyttöä koskeva sopimus. Sen 5 artiklan 
2 kohdassa säädetään, että henkilöä, jolla on oikeus käyttää tietokoneohjelmaa, ei voida 
sopimuksin kieltää valmistamasta varmuuskappaletta, sikäli kuin se on tämän käytön 
kannalta tarpeen. Samaten henkilö, jolla on oikeus käyttää tietokoneohjelman kappaletta, 
saa tarkkailla, tutkia tai kokeilla tietokoneohjelman toimintaa (5 artiklan 3 kohta). 
Euroopan sopimussarja N:o 1S3, Euroopan neuvosto 
41 
Vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 4 artiklassa säädetään, että tekijöillä ja 
esittäjillä on luovuttamaton oikeus korvaukseen; yhteisön oikeuden ensisijaisuus-ja 
voimassaoloperiaatteiden perusteella ei voida ottaa huomioon sopimusehtoja, jotka ovat 
vastoin tätä säännöstä. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Sisämarkkinoiden toteutumiseksi palvelujen tarjoajien on varmasti tunnettava se oikeus, 
jota sovelletaan rajojen yli ulottuvaan toimintaan. Lisäksi sovellettavan oikeuden 
määräytymisessä on otettava huomioon kaksi keskeistä tekijää eli se, että 
oikeudenhaltijoiden suojaa ei saa asettaa kyseenalaiseksi ja että on taattava palvelun 
tarjoaminen mahdollisimman tehokkain taloudellisin edellytyksin. 
Sovellettavaksi oikeudeksi olisi siis valittava sen jäsenvaltion oikeus, josta palvelu on 
peräisin. Mutta tämän säännön ehdottomana edellytyksenä on jäsenvaltioiden oikeuden 
erittäin pitkälle viety yhdenmukaistaminen, jotta oikeudenhaltijat välttyisivät toimipaikan 
siirtämiseltä ja suojan menettämiseltä. Kun yhdenmukaistaminen on toteutunut, voidaan 
ottaa käyttöön alkuperämaata koskeva sääntö, joka ottaa huomioon välitysketjun eri 
linkit. Jää nähtäväksi, voidaanko tätä mallia soveltaa palvelun tarjoajan oikeuksien 
käyttöön. Satelliitti- ja kaapelidirektiivi 93/83/ETY on samansuuntainen. 
Koska satelliitti-ja kaapelidirektiivi 93/83/ETY on rajoittunut satelliitin välityksellä 
tapahtuvaan yleisradiointiin, lain valintaa koskevat säännöt maanpäällisten lähetysten tai 
kaapelilähetysten yhteydessä jäävät jäsenvaltioiden lain huoleksi, ja sovellettavat 
ratkaisut saattavat erota toisistaan, mikä vaikeuttaisi sisämarkkinoiden toimintaa. 
Pisteestä pisteeseen tapahtuvan digitaalilevityksen osalta voidaan esittää samoja 
kysymyksiä kuin satelliitin välityksellä tapahtuvan yleisradioinnin osalta. Jonkin 
palvelun käyttöön ottaminen yhdessä jäsenvaltiossa voi vaikuttaa kaikkiin muihin 
jäsenvaltioihin; esimerkiksi jossakin jäsenvaltiossa käytössä oleva on line VOD-palvelu 
voisi käytännössä olla muidenkin jäsenvaltioiden ulottuvilla. 
Tällaista palvelua pitäisi voida selvästi säännellä tekijänoikeuden ja lähioikeuksien 
kannalta. Kuten muidenkin palvelujen tarjoamiseen liittyvien näkökohtien osalta, on 
hyvä lähteä periaatteesta, että olisi sovellettava sen jäsenvaltion lakia, josta palvelu on 
peräisin. Tätä periaatetta voidaan kuitenkin soveltaa henkiseen omaisuuteen ainoastaan 
siinä tapauksessa, että edellä tarkoitettuja oikeuksia samalla tehokkaasti 
yhdenmukaistetaan. 
42 
Kansainvälisellä tasolla on ensisijaisesti yhdenmukaistettava sekä tekijänoikeuden että 
lähioikeuksien suojaamista koskevat säännöt. Euroopan neuvoston yleissopimus 
tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista satelliitin välityksellä tapahtuvassa rajat ylittävässä 
yleisradioinnissa on tästä näkökulmasta tärkeä ennakkopäätös, koska siinä määrätään 
Bernin yleissopimuksen Pariisin sopimuskirjan (1971) ja Rooman yleissopimuksen 
(1961) määräysten noudattamisesta sen osapuolena olevan valtion oikeuden 
soveltamiseksi, jonka alueelta lähetys on peräisin. 
Tietysti olisi toivottavaa löytää maailmanlaajuinen ratkaisu, mutta se on mahdollista vain 
silloin, kun tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kannalta olennaisesta oikeudesta sovitaan 
siten, että taataan suojan korkea taso ja riittävä yhdenmukaistaminen. Tällä hetkellä 
asiasta ei missään tapauksessa ole sovittu. 
Yhteisön tasolla näyttää välttämättömältä etsiä ratkaisua sovellettavan oikeuden 
ongelmaan. Ratkaisu voisi muistuttaa seuraavaa satelliitti-ja kaapelidirektiivin 
93/83/ETY järjestelmää: välitystapahtuma määriteltäisiin samalla tavalla suosimalla 
lähetystä vastaanottamiseen nähden. Kolmansista maista tulevien lähetysten osalta on 
harkittava muita järjestelmiä tai ainakin suojalausekkeita tekijöiden ja lähioikeuksien 
haltijoiden suojan varmistamiseksi. Yksi keino päästä tähän tulokseen esitetään satelliitti-
ja kaapelidirektiivissä 93/83/ETY. 
4. Kysymyksiä 
1) Olisiko alkuperämaata koskevan säännön soveltamista varten nimettävä lisäkriteerejä 
ja -ehtoja? Millaisia? 
2) Onko alkuperämaata koskevan säännön soveltamiseksi mielestänne tarpeen nimetä 
vielä joitakin tiettyyn valtioon liittämistä koskevia kriteerejä? Millaisia? 
3) Onko vastuullisten tahojen määräämiseksi mielestänne mahdollista nimetä 
todennäköiset osapuolet siirtämisen jokaisessa vaiheessa? Täsmentäkää osapuolet. 
4) Onko siirtotapahtuman määrittelyssä ja suojan tason erot huomioon ottaen yhteisössä 
sovellettava alkuperämaata koskevaa sääntöä kaikkiin siirtämisen muotoihin, kun 
kyseessä on: 
ainoastaan yhdestä jäsenvaltiosta peräisin olevat siirtotapahtumat tai 
yhdestä jäsenvaltiosta tai Bernin yleissopimuksen Pariisin sopimuskirjaa (1971) ja 
Rooman yleissopimusta soveltavista kolmansista maista peräisin olevat 
siirtotapahtumat tai 
kaikista maista peräisin olevat kaikki siirtotapahtumat? 
43 
5) Jos alkuperämaata koskeva sääntö hyväksytään, mitkä oikeudet ja mitkä kansalliset 
oikeudenalat on yhdenmukaistettava, jotta oikeudenhaltijat välttyisivät toimipaikan 
siirtämiseltä ja suojan menettämiseltä: 
poikkeukset yksinoikeuksista 
haltijuus 
moraaliset oikeudet 
muut oikeudet? 
6) Jos halutaan soveltaa alkuperämaan oikeutta, niin missä määrin, millä aloilla ja millä 
tavalla on vielä parannettava oikeudenhaltijoiden suojaa kolmansissa maissa, joissa 
sovelletaan Bernin ja Rooman yleissopimuksia? 
7) Jos alkuperämaata koskevaa sääntöä ei mielestänne tule hyväksyä, mitä sääntöjä 
haluatte soveltaa? 
8) Pystytäänkö suojalausekkeilla mielestänne kunnolla suojaamaan yhteisön 
oikeudenhaltijoita toimittaessa sellaisessa kolmannessa maassa, jossa henkistä 
omaisuutta ei riittävästi suojata? 
9) Onko sopimusoikeus mielestänne voitava valita täysin vapaasti vai olisiko 
sopimusvapautta rajoitettava: 
yleisesti 
siten, että tietyt erityistekijät, kuten moraaliset oikeudet, kohtuullinen korvaus tai 
yhteisvalvonta säilytettäisiin 
ainoastaan silloin, kun sopimus koskee Euroopan unionin oikeudenhaltijoiden 
teoksia ja muita suojan kohteita 
44 
II JAKSO 
OIKEUKSIEN SAMMUMINEN JA 
RINNAKKAISTUONTI 
Keskeistä: 
Oikeudenhaltijan tai hänen suostumuksellaan jonkun muun jossakin jäsenvaltiossa markkinoille 
saattamaa videokasettia tai äänitettä voidaan myydä edelleen kaikkialla yhteisössä oikeudenhaltijan 
voimatta vastustaa tätä. Hänen levitysoikeutensa ovat sammuneet ensimmäisen markkinoille 
saattamisen yhteydessä. Oikeudenhaltijan teoksen sisältävän tavaran markkinoille saattaminen ei 
kuitenkaan sammuta muita oikeuksia, kuten kopiointioikeutta tai muunteluoikeutta. Jokainen 
palvelu (esim. yleisradiointi, vuokraus tai lainaus) on myös tapahtuma, johon tarvitaan erikseen 
lupa sen haittaamatta tulevia käyttömuotoja; nämä oikeudet eivät siis sammu. 
1. Kysymyksen esittely 
Oikeuksien sammumista koskevalla säännöllä on kaksi toisiaan täydentävää ulottuvuutta. 
Ensiksikin sillä rajoitetaan levitysoikeutta. Levitysoikeus sammuu, kun teoksen kappaleet 
saatetaan ensimmäisen kerran markkinoille oikeudenhaltijan suostumuksella. Yhteisön 
oikeuden kannalta sääntö «dellyttää lisäksi, että jos henkisen omaisuuden oikeudenhaltija 
on saattanut jonkin jäsenvaltion markkinoille tuotteen, mikä on henkiseen omaisuuteen 
perustuvan oikeuden käyttöä, tai jos tuote on saatettu markkinoille hänen 
suostumuksellaan, ei oikeudenhaltija voi vastustaa kyseisen tuotteen vapaata liikkumista 
koko yhteisössä. Hän ei toisin sanoen voi käyttää hyödykseen henkiseen omaisuuteen 
perustuvia oikeuksiaan eikä varsinkaan levitysoikeuttaan toisessa jäsenvaltiossa 
kieltäakseen sen, että rinnakkaistuonnin harjoittaja myy kyseistä tavaraa. 
Henkiseen omaisuuteen perustuvien oikeuksien sammuminen on keskeinen kysymys 
yhteisön oikeuden kannalta, koska sen avulla yhteisön tuomioistuin on sovittanut yhteen 
tavaroiden vapaan liikkuvuuden sekä henkiseen omaisuuteen perustuvien oikeuksien ja 
teollisoikeuksien alueellisuuden. Tällä tavalla yhteisön markkinat vastaisivat tavaroiden 
osalta kansallisia markkinoita, mikäli jäsenvaltioiden oikeus olisi samanlainen tai ainakin 
samantapainen. 
Sitä vastoin siinä tapauksessa, että kolmas osapuoli on saattanut tuotteen markkinoille 
ilman oikeudenhaltijan suostumusta ja että markkinoille saattaminen on kyseisessä 
maassa lainmukainen, sammumista koskeva sääntö ei vaikuta. Esimerkiksi Patricia-
tuomiossa1 yhteisön tuomioistuin totesi, että äänitteitä, jotka oli suoja-ajan päättymisen 
Tuomio 24.01.1989, EMI Electrola GmbH/Patricia Im und Export ym. (asia 341/87), Kok. 1989, sivu 79 
45 
vuoksi voitu valmistaa laillisesti yhdessä jäsenvaltiossa, ei kuitenkaan voitu myydä 
toisessa jäsenvaltiossa, jossa oikeudet eivät olleet lakanneet. 
Yhteisön tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä toistetaan, että jos 
jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ei yhdenmukaisteta, niin henkiseen omaisuuteen perustuvat 
oikeudet määräytyvät jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan. Eli jos on mahdollista 
saattaa tuote laillisesti markkinoille ilman oikeudenhaltijan suostumusta yhdessä 
jäsenvaltiossa, mutta ei muissa jäsenvaltioissa, jäsenvaltioiden lainsäädännön erot 
aiheuttavat esteitä kauppavaihdolle. 
Palvelujen tarjoamiseen oikeuksien sammuminen ei liity samalla tavalla. Jokainen 
palvelu on itse asiassa tapahtuma, johon tarvitaan lupa, mikäli henkiseen omaisuuteen 
perustuvassa oikeudessa niin edellytetään. Päinvastoin kuin silloin kun henkinen 
omaisuus sisältyy tavaraan (esim. elokuvasta tehtyyn videokasettiin), elokuvan 
yleisradiointi tai sen näyttäminen elokuvateatterissa ei sammuta oikeudenhaltijan oikeutta 
sallia taikieltää seuraava yleisradiointi tai näytäntö tai kaapeleitse tapahtuva edelleen 
lähettäminen. 
Lähetysalue ja lähetysten lukumäärä määrätään ainoastaan yleisradiotoiminnan 
harjoittajan kanssa tehdyssä sopimuksessa. Koska kolmannella osapuolella ei pelkän 
määritelmänsäkään perusteella ole sopimusta oikeudenhaltijan kanssa (muussa 
tapauksessahan se ei olisikaan kolmas osapuoli), se ei voi tarjota mitään kyseisiin 
teoksiin tai muuhun suojan kohteeseen liittyvää palvelua loukkaamatta oikeudenhaltijan 
henkiseen omaisuuteen perustuvia oikeuksia. Mutta tämä samainen kolmas osapuoli, joka 
ostaa videokasetteja laillisesti yhteisön markkinoilta, voi jälleenmyydä ne vapaasti 
tavaroihin sovellettavan sammumista koskevan säännön perusteella. 
Oikeudenhaltijan käyttöluvan saajan väliset sopimusmääräykset kuuluvat tietysti 
kilpailuoikeuden alaan2. Sopimusehtoja, joissa kielletään myynti tietyillä alueilla tai 
joissa rajataan tarkasti alue, jolla palvelu on sallittu, voidaan siis mahdollisesti pitää 
kilpailuoikeuden vastaisina. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Bernin ja Rooman yleissopimuksissa ei käsitellä oikeuksien sammumista. 
Neuvottelijat eivät ole kiinnittäneet huomiota asian tähän puoleen, silloin kun näitä 
sopimuksia on tarkistettu tai kun niistä on neuvoteltu. 
Sitä vastoin TRIPS-sopimuksen 6 artiklassa viitataan nimenomaan oikeuksien 
sammumiseen: "Tässä sopimuksessa tarkoitetun riitojen ratkaisun osalta minkään tässä 
sopimuksessa ei voida katsoa, ellei 3 ja 4 artiklan määräyksistä muuta johdu, liittyvän 
teollis-ja tekijänoikeuksien sammumiseen" (3 artikla koskee kansallista kohtelua ja 4 
2 Katso komission päätös Miller International 1.12.1976, EYVLNro L 357,29.01.1976, s. 40. 
46 
artikla suosituimmuuskohtelua). Valtiot voivat vapaasti järjestää sammumista koskevan 
kysymyksen, mikäli ne kohtelevat muita samalla tavalla kuin omia kansalaisiaan. 
Toisin sanoen jos oikeuksien sammumista muualla kuin yhteisössä koskeva kysymys 
hoidettaisiin tulevaisuudessa tehtävällä yleissopimuksella, siinä hyväksyttyä kohtelua 
olisi sovellettava kaikkiin TRIPS-sopimuksen osapuolena oleviin maihin. 
2.2. Edellä muistutettiin siitä, että sammumisen käsite on tärkeä osa yhteisön 
primäärioikeutta. Se kuuluu erottamattomana osana Euroopan yhteisön 
perustamissopimuksen 30 - 36 artiklaan, joissa käsitellään tavaroiden vapaata 
liikkuvuutta. Sitä vastoin jos oikeudenhaltija sallii elokuvateoksen yhden yleisradioinnin 
osassa yhteisön aluetta, se ei sammuta sen myöhempiä ja/tai yhteisön alueen muussa 
osassa voimassa olevia yleisradiointioikeuksia3. Yhteisön tuomioistuimella on myös 
ollut tilaisuus täsmentää, että videokasetin kappaleiden myymisellä ei voida sammuttaa 
vuokraamisoikeutta4. 
Oikeuksien sammumista on käsitelty myös johdetun oikeuden säädöksissä. 
Tietokoneohjelmia käsittelevän direktiivin 91/250/ETY 4 artiklan c alakohdan toisessa 
virkkeessä säädetään, että "Kun oikeudenhaltija tai joku muuiiärierrsuostumuksellaan on 
ensimmäisen kerran myynyt tietokoneohjelman kappaleen yhteisössä, oikeudenhaltijan 
oikeus kyseisen kappaleen levittämiseen yhteisössä raukeaa, lukuun ottamatta oikeutta 
valvoa ohjelman tai sen kappaleen vuokraamista edelleen". 
Vuokraus-ja lainausdirektiivissä 92/100/ETY käsitellään myös oikeuksien sammumista 
monelta kannalta. Sen 1 artiklan 4 kohdassa tarkennetaan, että oikeudet sallia tai kieltää 
tekijänoikeudella suojattujen teosten alkuperäiskappaleiden ja kopioiden sekä muiden 
suojan kohteiden vuokraus ja lainaus "eivät sammu tekijänoikeudella suojattujen teosten 
alkuperäiskappaleiden tai kopioiden taikka muiden [suojan] kohteiden myynnin tai muun 
levityksen johdosta". Sen 3 artiklassa täsmennetään, että tietokoneohjelmadirektiivin 
91 /250/ETY säännösten soveltamista ei rajoiteta. 
Lähioikeuksien haltijoiden levitysoikeudesta vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 
9 artiklan 2 kohdassa todetaan, että "kohteen levitysoikeus yhteisössä sammuu 
ainoastaan, jös kohteen ensimmäinen myynti yhteisössä tapahtuu oikeudenhaltijan 
toimesta tai tämän suostumuksella". 
3 
Katso CODITEL-tuomiot S.A. Compagnie Générale pour la Diflusion de la Télévision, CODITEL ymVS.A. Ciné-Vog Films S.A. 
ym., 18.3.1980 (asia 62/79), Kok. 1980, sivu 881 ja CODITEL/Ciné-Vog Films S.A. ym., 6.10.1982 (asia 262/81), Kok. 1982, sivu 
3381. 
Tuomio 17.5.1988, Warner Brothers Inc. ja Metronome Video ApS/Erik Viuff Christiansen (asia 158/86), Kok. 1988, sivu 2605 
47 
Tästä artiklasta ilmenee siis ensiksi yhteisön tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 30 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen osalta, 
joiden periaatteet esiteltiin edellä. Vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 9 artiklan 
2 kohdassa kielletään jäsenvaltioita soveltamasta "kansainvälistä oikeuksien 
sammumista". Jäsenvaltiot eivät näin ollen voi ajatella, että jos kolmas maa saattaa 
markkinoille tavaran, johon sovelletaan henkiseen omaisuuteen perustuvia oikeuksia, 
levitysoikeus yhteisössä sammuu. Oikeudenhaltija voi siis kieltää kolmannesta maasta 
tulevan rinnakkaistuonnin yhteisössä, vaikka se itse on saattanut tuotteita markkinoille 
kyseisessä kolmannessa maassa. 
Kahdessa edellä tarkoitetussa direktiivissä esitelty ratkaisu hyväksyttiin, koska 
jäsenvaltion mahdollisuus säätää kansainvälisestä oikeuksien sammumisesta voisi 
vaikuttaa kielteisesti sisämarkkinoiden ja kilpailun toimivuuteen. Oikeudenhaltija voisi 
itse asiassa huomata, että sen markkinoita häiritsevät kappaleet, jotka on kansainvälistä 
sammumista koskevan säännön perusteella laillisesti tuotu yhteisön ulkopuolisilta 
markkinoilta. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Se, voiko levitysoikeus sammua oikeudenhaltijan käytön tai tämän suostumuksella 
kolmannen osapuolen käytön seurauksena, riippuu siitä, missä muodossa suojattua teosta 
tai siihen liittyvää aineistoa käytetään. 
Jos se on aineellisessa muodossa, siihen sovelletaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta 
koskevaa sääntöä ja siksi myös oikeuksien sammumista yhteisössä koskevaa sääntöä. 
Toinen asia on tietää, sulkeeko oikeuksien sammuminen yhteisössä muut ratkaisut 
ulkopuolelleen eli voivatko jäsenvaltiot yhä katsoa, että teoksen tai siihen liittyvän 
aineiston myynti aineellisessa muodossa kolmannessa maassa sammuttaa levitysoikeuden 
kaikkialla maailmassa vai sammuuko se ainoastaan siinä tapauksessa, että markkinoille 
saattaminen on tapahtunut yhteisössä, kuten nimenomaan säädetään lähioikeuksien 
haltijoiden osalta vuokraus-ja lainausdirektiivin 9 artiklan 2 kohdassa. 
Tietokoneohjelmadirektiivin 4 artiklan c alakohdassa, samoin kuin tietokantojen 
oikeudellisesta suojasta annetun direktiiviehdotuksen asiaa koskevissa artikloissa tehdään 
sama johtopäätös, vaikka artiklat on muotoiltu eri tavalla, ja niissä jätetään näin 
kansainvälinen oikeuksien sammuminen alojen ulkopuolelle. Jäsenvaltioiden tätä asiaa 
koskevat näkemyserot vaikuttavat sisämarkkinoihin, ja on tutkittava, olisiko 
kansainvälistä oikeuksien sammumista koskeva periaate poistettava myös muiden suojan 
kohteiden levitysoikeuden osalta. 
Jos teos tai siihen liittyvä aineisto ei ole aineellisessa muodossa vaan osa palvelua, on 
tilanne toinen. Vuoden 1994 heinäkuun kuulemistilaisuudessa kävi jo ilmi, että 
asianomaisten tahojen mielestä on toimittava siten, että oikeudet eivät sammu Tiedon 
valtateillä. Koska kyseessä itse asiassa ovat palvelut, jotka voidaan toistaa lukemattomia 
kertoja, sammumissääntöä ei voi soveltaa. Yhteisön tuomioistuin on jo todennut 
48 
tämän kahdessa elokuvien esittämistä ja musiikkiteosten julkista esitysoikeutta 
koskevassa tuomiossa5. 
Komissio voisi hyväksyä tämä lähestymistavan tietoyhteiskuntaan kuuluvien palvelujen 
osalta. Toisin kuin aineellisen välineen levitysoikeus, erilaiset sähköisiin palveluihin 
liittyvät oikeudet eivät helposti sammu. Itse asiassa kaikki siirrettävät palvelut (esim. 
yleisradiointi, vuokraus tai lainaaminen) ovat tapahtumia, joihin tarvitaan erillinen lupa 
tämän rajoittamatta kuitenkaan tulevia käyttömuotoja. 
4. Kysymyksiä 
1) Onko otettava käyttöön sääntö, joka poistaa mahdollisuuden soveltaa kansainvälistä 
oikeuksien sammumista koskevaa sääntöä tekijänoikeuksien haltijoiden eduksi samalla 
tavalla kuin tapahtuu vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 9 artiklan 2 kohdan 
säännössä? 
2) Onko kulloisestakin oikeudesta riippumatta (esim. yleisradiointi, siirtäminen, 
vuokraus) vahvistettava, että oikeuksien sammumista ei sovelleta palvelujen 
tarjoamiseen? 
3) Mitä mieltä olette edellä olevista kysymyksistä maailmanlaajuisiksi pyrkivien on line -
verkkojen kannalta? 
4) Voivatko sellaiset järjestelmät, joissa edellytetään oikeuksien kansainvälistä 
sammumista, toimia samanaikaisesti sellaisten järjestelmien kanssa, joissa tätä ei 
edellytetä? 
Katso erityisesti tuomio 18.3.1980, Coditel/Cine-Vog films (asia 62/79), Kok. 1980, s. 881 ; julkisen esitysoikeuden osalta tuomio 13.7.1989 
Ministère Public/Tournier (asia 395/87), Kok. 1989, s. 2521. 
49 
TOINEN ALALUKU 
ERITYISOIKEUDET 
III JAKSO: 
KOPIOINTIOIKEUS 
Keskeistä: 
Kun analogisten kopiointimenetelmien kehityksen ja leviämisen vuoksi on ollut 
mahdotonta valvoa erityisesti yksityistä kopiointia, voidaan teosten ja muiden suojan 
kohteiden digitalisoitumisen ansiosta kopiointia taas tiukasti valvoa. Kopiointioikeutta ja 
sen poikkeuksia olisi siis erityisesti yksityisen kopioinnin osalta tarkistettava tämän 
kehityksen kannalta. 
1. Kysymyksen esittely 
Kopiointioikeus on aivan olennainen osa tekijänoikeutta ja lähioikeuksia, koska sen 
ansiosta oikeudenhaltija voi sallia tai kieltää suojatun teoksen tai muun suojan kohteen 
kopioinnin. Estämällä kopiointi tämän oikeuden avulla valvotaan tiettyjä myöhempiä 
käyttötapahtumia. 
Kopiointioikeutta oli helppo soveltaa sellaisessa teknisessä ympäristössä, jossa kopiot oli 
pakko saattaa aineelliseen, konkreettiseen muotoon ja jossa kopiointitekniikat olivat 
ainoastaan ammattilaisten ulottuvilla. Näin jokaista ammattilaisen suorittamaa luvatonta 
kopiointia, jonka toteamiseksi riittävät väärennetyt kappaleet, pidetään piratismina. 
Ensimmäinen tärkeä kehitysaskel on se, että teknologian kehitys on moninkertaistanut 
suojattujen teosten ja muiden suojan kohteiden kopiointimahdollisuudet. 
Valokopiokoneiden lisääntymisen ja kopioiden laadun jatkuvan paranemisen ansiosta 
tekstien ja myös kuvien valtavat kopiointimahdollisuudet ovat demokratisoituneet. 
Samoin äänitteiden ja audiovisuaalisten teosten kotona tapahtuva yksityinen kopiointi on 
kaikkien ulottuvilla. Tämä kehitys helpottaa kuluttajien pääsyä teoksiin. Se on siis 
teosten uusi käyttömuoto, ja se loukkaa oikeudenhaltijoiden taloudellisia etuja. 
Näiden menettelytapojen taloudellisen merkityksen huomioon ottamiseksi suurin osa 
jäsenvaltioista on ottanut käyttöön oikeudellisia erityisjärjestelmiä reprografiaa varten 
(so. valokopioimalla tai muulla kopiointimenetelmällä otettu kopio näköispainoksen 
50 
tuottamiseksi paperille kokoa muuttamalla tai sitä muuttamatta) ja yksityistä kopiointia 
varten (so. yksityisten henkilöiden suorittama äänitallenteiden ja audiovisuaalisten 
tallenteiden kopiointi yksityiskäyttöön). 
Seuraava tärkeä askel liittyy siihen, että teosten ja muiden suojan kohteiden 
digitalisoitumisen ja tietojärjestelmissä tapahtuvan käytön ansiosta niitä yhä enemmän 
kopioidaan tavalla, joka ei ole välittömästi ihmisaistein havaittavissa. 
Tietokoneohjelmadirektiivissä 91/250/ETY korostetaan jo välikopioihin liittyviä 
ongelmia, joita ilmenee siirtoketjussa. Kopioinnin käsitettä on siis tarkasteltava tätä 
kehitystä vasten ja määrättävä, tuleeko kopiointioikeus kyseenalaiseksi sellaisilla 
tavanomaisilla toimenpiteillä (digitalisoiminen, välikopiot, keskusmuistiin lukeminen 
"downloading"), jotka liittyvät tietokoneiden ja muiden tietoyhteiskunnassa käytettävien 
laitteiden käyttöön. 
Tekniikan kehityksellä on huomattavia etuja. Kun perinteisen valokopiokoneen, nauhurin 
tai videonauhurin käyttöön kuuluu olennaisena osana kopiointi, jota ei voi estää (jollei 
sitten kielletä tätä kyseisten laitteiden olennaista tehtävää), digitalisoituminen 
mahdollistaa sen, että haluttaessa voidaan tunnistaa yksityishenkilön suorittama jonkin 
teoksen tai muun suojan kohteen digitaalinen kopiointi ja rajoittaa sitä. Tämä tietysti 
edellyttää, että tällaiset tekniset järjestelmät hyväksytään yleisesti; teosten käytön 
valvonta on siis jälleen mahdollista (IX jakso). 
Tämä kehitys on otettava huomioon arvioitaessa digitaalisen alan kopiointioikeutta. 
Yksityiseen kopiointiin liittyvät järjestelmät, jotka perustuvat välineistä ja laitteista 
korvaukseksi yksityisen kopioinnin laillistamisesta maksettaviin maksuihin, voisivat olla 
asianmukainen ratkaisu silloin, kun kopiointia ei voida teknisesti estää. Sen sijaan jos 
yksityistä kopiointia rajoittava tai estävä tekniikka otetaan käyttöön, 
korvausjärjestelmään perustuva laillinen käyttölupa on hankalasti perusteltavissa. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Yksinoikeus kopiointiin määritellään Bernin yleissopimuksen 9 artiklassa 
tekijänoikeuden osalta. Sen 1 kohdassa tarkennetaan, että kirjallisten ja taiteellisten 
teosten tekijöillä on yksinoikeus sallia näiden teostensa "millä tavalla ja missä muodossa 
tahansa" tapahtuva toisintaminen. Sanamuoto on kovin väljä, ja sen katsotaan kattavan 
kaikki tunnetut tai tulevaisuudessa keksittävät kopiointimenetelmät (esim. piirros, 
litografia, offsetmenetelmä ja muut painomenetelmät, valokopiointi, nauhoitus jne.) Sen 
3 kohdassa toistetaan, että "kaikkea äänen tai kuvan tallentamista pidetään tässä 
yleissopimuksessa toisintamisena". 
Yleissopimuksen 9 artiklan 2 kohdassa sitä vastoin rajoitetaan huomattavasti 
kopiointioikeutta, koska "liittomaat voivat lainsäädännössään sallia 
51 
den teosten toisintamisen tietyissä erityistapauksissa edellyttäen, ettei toisintaminen ole 
ristiriidassa teoksen normaalin käytön kanssa eikä kohtuuttomasti loukkaa tekijän laillisia 
etuja". Määräys on yksi Bernin yleissopimuksen kiistellyimpiä, minkä vuoksi sen 
täsmällisestä merkityksestä ollaan epävarmoja, ja jäsenvaltiot ovat tulkinneet sitä eri 
tavoin ja päätyneet hyvin erilaisiin ratkaisuihin, erityisesti reprografian ja yksityisen 
kopioinnin alalla (esim. näissä järjestelmissä saatetaan ehdottomasti pitää yllä yksityisen 
kopioinnin kieltoa tai se voidaan päinvastoin laillistaa maksamatta vahingonkorvauksia 
tekijöille). 
Rooman yleissopimuksessa määrätään esittävien taiteilijoiden oikeudesta kieltää tietyin 
edellytyksin esitystensä tallennusten kopiointi, joka tapahtuu ilman heidän 
suostumustaan. Äänitteiden tuottajilla puolestaan on oikeus sallia tai kieltää äänitteidensä 
suora tai välillinen kopiointi (10 artikla). Radioyrityksillä on oikeus sallia tai kieltää 
lähetystensä tallennusten kopiointi tietyissä tapauksissa (13 artikla). 
Tekijänoikeuden osalta TRIPS-sopimuksessa toistetaan Bernin yleissopimuksessa 
esitetyt velvoitteet. TRIPS-sopimuksessa toistetaan sanatarkasti Rooman 
yleissopimuksen 10 artiklan määräys, ja siinä siis annetaan äänitteiden tuottajille 
yksinoikeus suoraan tai välilliseen kopiointiin 14 artiklan 2 kohta). Esittävien 
taiteilijoiden (14 artiklan 1 kohta) ja radioyritysten (14 artiklan 3 kohta) 
kopiointioikeuksia rajoitetaan enemmän kuin Rooman yleissopimuksessa. 
2.2. Tekijänoikeuden osalta yhteisön oikeus yhdenmukaistaa kopiointioikeuden 
ainoastaan, jos kyseessä ovat tietokoneohjelmat. Tässä ei kannata ryhtyä 
yksityiskohtaisesti erittelemään tietokoneohjelmia koskevaa direktiiviä 91/250/ETY, 
vaan riittää, kun muistetaan, että tietokoneohjelmien suoja, jolla se yhdenmukaistetaan, 
perustuu suureksi osaksi kopiointioikeuteen. 
Lähioikeuksien osalta vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 7 artiklassa annetaan 
esittäville taiteilijoille, äänitteiden ja elokuvien tuottajille sekä radioyrityksille 
yksinoikeus suoraan tai välilliseen kopiointiin. Tämä suoja on laajempi kuin Rooman 
yleissopimuksessa määritelty suoja. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Kopiointioikeuden tarkastelun ja mutkikkuuden vuoksi asetetut kysymykset kannattaa 
jakaa alaryhmiin. 
Kopiointioikeuden määrittelemiseksi digitaalisessa ympäristössä yhteisön tasolla tehtävä 
ratkaisu on tarpeen kopiointioikeuden keskeisen merkityksen vuoksi. Ratkaisua 
etsittäessä olisi oikeuden määrittelemisessä varmaankin otettava huomioon 
tietokoneohjelmadirektiivin ratkaisut. Näin teosten ja muiden suojan kohteiden 
digitalisoimisen, samoin kuin esimerkiksi tietokoneen keskusmuistiin lukemisen, pitäisi 
yleensä kuulua kopiointioikeuden piiriin. Jos näihin kysymyksiin ei löydetä 
52 
yhdenmukaistettua ratkaisua, voi sisämarkkinoilla ilmetä ongelmia, jos sellaisesta 
jäsenvaltiosta, jonka lainsäädäntö antaa enemmän suojaa, tuleva oikeudenhaltija ei salli 
tuoda alueelleen digitaalisia teoksia tai muita suojan kohteita sellaisista jäsenvaltioista, 
joissa digitalisoituminen ei edellytä oikeudenhaltijan lupaa. 
Kopiointioikeuden merkitys on eri asia, koska siitä poiketaan jäsenvaltioissa niin paljon 
Bernin yleissopimuksen 9 artiklan 2 kohdan perusteella. Perusteellinen selvitystyö on 
tarpeen otettaessa selville, missä tapauksissa nämä poikkeukset voidaan säilyttää. 
Yksityinen kopiointi digitaalisen levityksen yhteydessä on esimerkki kysymyksestä, 
johon on löydettävä ratkaisu. Lisäksi yksityisen digitaalikopioinnin laillisuuden 
perusteltavuutta on tarkasteltava uudelleen sen pohjalta, että tekniikan avulla voidaan 
valvoa, tehdä mahdottomaksi tai rajoittaa tällaista kopiointia, (vrt. IX jakso). 
Huomattavia ongelmia syntyy siitä, että tietyissä jäsenvaltioissa yksityinen kopiointi on 
laillistaja tietyissä se ei sitä ole. Itse asiassa yksityisen kopioinnin salliminen tietyissä 
jäsenvaltioissa vaikuttaa toisaalta siihen, että tietyt toimijat eivät uskalla päästää 
palvelujaan käyttäjien ulottuville. Toisaalta käyttöön otettavia teknisiä järjestelmiä ei 
voida tehdä pakollisiksi sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa yksityinen kopiointi on sallittua, 
vaikka niitä samalla vaaditaan muissa jäsenvaltioissa. Näistä lainsäädännön 
eroavuuksista muodostuu esteitä kauppavaihdolle kyseisten laitteistojen osalta. 
Komission mielestä tietyntasoinen yhdenmukaistaminen on tarpeen näiden ongelmien 
ratkaisemiseksi. Täsmällinen vastaus on riippuvainen kopioinnin ja erityisesti yksityisen 
kopioinnin teknisistä valvontamahdollisuuksista. 
4. Kysymyksiä 
1) Onko teosten ja muiden suojan kohteiden digitalisoimiseen mielestänne sovellettava 
yksinoikeutta kopiointiin? Tuntuvatko poikkeukset tästä yksinoikeudesta perustelluilta? 
Mitkä ja miksi? 
2) Olisiko digitaalisten teosten ja/tai muiden suojan kohteiden, jotka eivät ole 
tietokoneohjelmia, yksityisen kopioinnin ja jäljentämisen (reprografian) mielestänne 
. kuuluttava kokonaan kopiointioikeuden piiriin 
. kuuluttava kopiointioikeuden piiriin siten, että ainakin yksi kopio sallittaisiin (kuten 
SCMS-j ärj estelmässä) 
. oltava sallittua korvausjärjestelmää soveltamalla tai ilman sitä? 
53 
IV JAKSO: 
YLEISÖLLE VÄLITTÄMINEN 
Keskeistä: 
Tässä jaksossa yritetään lähestyä paremmin 'yleisön' käsitettä osana yleisölle välittämisen 
oikeutta. Käsite on keskeinen tiettyjen käyttötapojen määrittämiseksi tietoyhteiskunnassa. 
1. Kysymyksen esittely 
'Yleisön' käsitteestä ei ole tehty kovin tarkkoja määritelmiä. Yleisölle välittämisen 
oikeudessa 'yleisön' käsitteellä on keskeinen asema. 'Yleisölle välittäminen' on 
määritelty WIPOn sanastossa1: "teoksen, esityksen, äänitteen tai lähetyksen yleinen, 
muiden henkilöiden kuin johonkin yksityiseen ryhmään kuuluvien tiettyjen henkilöiden 
havaittavaksi saattaminen millä tahansa tarkoituksenmukaisella tavalla. Käsite on 
laajempi kuin julkaisemisen käsite ja siihen kuuluu myös mm. sellaisia käyttömuotoja 
kuin julkiset esitykset, yleisradiointi, yleisölle lähettäminen johtoa pitkin tai 
yleisradiolähetyksen suora välittäminen yleisölle". 
Tämän määritelmän perusteella voidaan yksinoikeuksiin kuuluvista käyttömuodoista 
toistaiseksi erottaa yksityinen käyttö, joka sallitaan poikkeuksena ja joka ei näin ollen 
periaatteessa kuulu sallimis-ja kieltämisoikeutta koskevien sääntöjen piiriin. 
Asia ei koske yksityistä kopiointia, joka kuuluu kopiointioikeuden alaan. Niinpä 
joissakin jäsenvaltioissa yksityinen kopiointi on kielletty, vaikka se olisi tarkoitettu 
henkilökohtaiseen käyttöön. 
Yksityisen käytön ei välttämättä tarvitse rajoittua tapauksiin, joissa henkilö käyttää teosta 
kotonaan laitteistolla, jota ei edes ole kytketty verkkoon. Mutta jos hyväksytään, että 
käyttö on yhä yksityistä eli vapaata, vaikka useat henkilöt osallistuvat siihen, on sille 
asetettava rajat. 
Tekijän moraalisia oikeuksia voi loukata, vaikka loukkaus tapahtuisi yksityisestikin. 
Erityisesti yksityiselämän suojaa koskevien sääntöjen vuoksi sitä on tässä yhteydessä 
WIPO Glossary of Terms of the Law of Copyright and Neighbouring Rights, Geneve 1980, ISBN 92-805-0016-3 
54 
vain vaikeampi todistaa, ja on vaikeampaa saada yksityiset tahot noudattamaan 
oikeudenhaltijoiden moraalisia oikeuksia. 
On myös hyvä panna merkille, että yksityisen käytön, jota voitaisiin Bernin 
yleissopimuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaan luonnehtia "normaaliksi", ja ns. "laittoman" 
käytön, joka loukkaa oikeudenhaltijoiden taloudellisia oikeuksia, välinen raja on usein 
äärimmäisen häilyvä. Myös digitaalitekniikan yksityiseen käyttöön tuoman ulottuvuuden 
vuoksi olisi pidettävä mielessä, että jos uudet yksityiset käyttömuodot eivät kuuluisi 
kunnolla tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alaan, oikeudenhaltijoiden mahdollisesti 
karsimilla taloudellisilla loukkauksilla voisi olla vakavat seuraukset. 
Edellä esitetystä määritelmästä on apua, koska sen avulla voidaan varmasti sulkea pois 
yksityisen käytön piiristä monia tapahtumia, esim. yleisradiointi. 
Yleisölle välittämistä koskeva määritelmä vaikuttaa tietysti siihen, millaiseksi yleisö 
yleensä käsittää tietoyhteiskunnan. Yleisö, joka jo käyttää Internetiä tai on ainakin 
kuullut puhuttavan siitä, kuvittelee, että kaikkea maailmassa saatavilla olevaa tietoa voi 
käyttää ilmaiseksi (lukuun ottamatta puhelumaksua). Yksityisen käytön määrittelyä 
voidaan pitää määritelmänä yleisön "liikkumatilasta". Jos tämä tila on liian suuri, 
oikeudenhaltijat voivat epäröidä tai jopa kieltää sen, että heidän teoksiaan käytetään 
verkoissa. Jos taas tila on liian suljettu, yleisö saattaa pettyä Tiedon valtateihin. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Kansainvälisesti 'yleisölle välittämisen' käsitettä ei ole koskaan pystytty selvästi 
täsmentämään. 
2.2. Yhteisön oikeudessakaan ei määritellä 'yleisölle välittämisen' käsitettä. Vuokraus-ja 
lainausdirektiivin 92/100/ETY 10 artiklassa käsitellään lähioikeuksien rajoituksia ja siinä 
säädetään, että jäsenvaltiot määräävät rajoitukset, jos kysymyksessä on 'yksityinen 
käyttö'. 
Lisäksi jäsenvaltioilla on oikeus säätää lähioikeuksiin rajoituksia, jotka muistuttavat 
tekijänoikeutta koskevia rajoituksia. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Yhteisön oikeudessa ei vielä ole ratkaistu 'yleisölle välittämisen' määritelmää koskevaa 
kysymystä. Mutta tietoyhteiskunnan kehittyessä on analysoitava tarve säätää tiukempi 
poikkeuksia koskeva järjestelmä yhteisön säädösten tasolla ja erityisesti on määriteltävä 
yhdenmukaisesti 'yleisölle välittämisen' käsite. 
55 
Se, että tietynlainen toiminta on laillista vain osassa jäsenvaltioita, voisi vaikeuttaa 
sisämarkkinoiden toimintaa. Tämä aiheuttaisi väistämättä toimipaikkojen siirtoja sen 
lisäksi, että laitteiden ja/tai teosten ja muiden suojan kohteiden digitalisoimisen tekniset 
edellytykset voisivat erota toisistaan ja muodostaa esteitä kauppavaihdolle (esim. tietyt 
toimenpiteet kieltävät ohjelmat eivät olisi kaikkialla tarpeen). Miten esimerkiksi 
voitaisiin taata tietoyhteiskunnan tasapainoinen ja esteetön toiminta, jos jotkut 
jäsenvaltiot haluavat soveltaa verkkoviestintään yksinoikeutta, vaikka muut soveltavat 
siihen vapauksia sisältävää järjestelmää? 
Komission mielestä on suotavaa, että yhteisössä löydetään ratkaisu 'yleisölle 
välittämistä' koskevaan kysymykseen. Tietoyhteiskunnassa käytetään sellaisia 
siirtotekniikoita, jotka asettavat 'yleisölle välittämisen' perinteisen käsitteen 
kyseenalaiseksi. 
4. Kysymyksiä 
1) Missä olosuhteissa seuraavia toimenpiteitä voidaan pitää yksityisenä käyttönä: 
* kahden yksityishenkilön välinen verkkoviestintä 
*useamman yksityishenkilön välinen verkkoviestintä (esim. "bulletin board service") 
•yksityishenkilön ja yrityksen välinen verkkoviestintä 
* yhden tai useamman yrityksen välinen verkkoviestintä? 
2) Vaikuttaako mielestänne se, että yksityishenkilöt tuntevat toisensa tai kuuluvat samaan 
perheeseen, 'yleisölle välittämisen' käsitteeseen, jos tieto välittyy verkossa useamman 
kuin kahden henkilön kesken? 
3) Miten viestijöiden asema (yksityishenkilöt, yritykset, julkiset laitokset jne.) vaikuttaa 
toimenpiteen määrittelemiseen 'yleisölle välittämiseksi', kun kysymyksessä on pisteestä 
pisteeseen tapahtuva viestintä? 
4) Oletteko sitä mieltä, että tekijänoikeudella suojattuja teoksia sisältävän palvelimen 
kytkeminen verkkoon vaarantaa tekijänoikeuden ja lähioikeudet? Mitkä oikeudet se 
vaarantaa? Onko tietääksenne olemassa lainsäädäntöä, jossa otetaan kantaa tähän asiaan? 
5) Minkä muiden perusteiden tai toimenpiteiden olisi mielestänne oltava ratkaisevassa 
asemassa 'yleisölle välittämisen' määrittelemiseksi? 
56 
V JAKSO: 
OIKEUS DIGITAALISEEN LEVITTÄMISEEN/SIIRTÄMISEEN 
Keskeistä: 
Tietoyhteiskunnassa voidaan vaihtaa verkkojen kautta teoksia ja muita suojan kohteita, jotka on 
suojattu henkiseen omaisuuteen perustuvalla oikeudella. Nykyinen oikeus ei kata uusien 
teknologioiden mahdollistamia toimintoja, koska ne ovat niin uusia. Vuokraus-ja 
lainausoikeuksia voidaan kuitenkin laajemmassa merkityksessä soveltaa digitaalisiirtoihin. 
Selvyyden ja oikeussuojan vuoksi voisi olla tarpeen vahvistaa ja tarvittaessa täsmentää 
lainsäädännöllisesti, miten soveltaminen tapahtuu. 
1. Kysymyksen esittely 
Verrattuna analogiseen tekniikkaan digitaalisen siirtämisen tai levittämisen tekniset 
mahdollisuudet ovat sekä määrällisesti että laadullisesti niin suuret, että 
digitaalilevitykseen tai -siirtoon sovellettavaa oikeutta koskeva kysymys on henkiseen 
omaisuuteen perustuvan oikeuden kannalta keskeinen tietoyhteiskunnassa. Lisäksi on 
oikeudenhaltijoita, erityisesti äänitteiden tuottajia, jotka vaativat ottamaan käyttöön 
uuden digitaalilevitystätai -siirtoa koskevan yksinoikeuden, sillä ne pelkäävät, että ne 
eivät enää pysty valvomaan omia markkinoitaan. 
Tällaisen oikeuden laajuutta ei ole selvästi määritelty, ja sitä voidaan tarkastella kahdelta 
eri suunnalta. Oikeus voitaisiin ymmärtää laajasti, jolloin se kattaisi kaikki 
digitaaliverkossa pisteestä pisteeseen kulkevat lähetykset tai monipistelähetykset. Tähän 
sisältyisi myös digitaalinen yleisradiointi. Yleisradioinnin pois sulkemiseksi 
digitaalilevityksen tai -siirron käsite voitaisiin ymmärtää myös siten, että se koskisi 
ainoastaan pisteestä pisteeseen tapahtuvia lähetyksiä tai ainakin niin, että se jättäisi 
yleisradioinnin selvästi ulkopuolelle. Koska pisteestä pisteeseen siirretyt palvelut eroavat 
yleisradioinnista (monipisteyhteys) siltä osin kuin ne ovat kuluttajan saatavilla ja 
käsiteltävissä, näyttää perustellulta luoda pisteestä pisteeseen tapahtuvaa digitaalisiirtoa 
varten erityisjärjestelmä. 
Tässä mielessä digitaalisiirto tai -levitys käsittäisi erityisesti siirtämisen 
henkilökohtaisesta tietokoneesta tai muusta yksityishenkilön digitaalilaitteesta tai 
tietokannasta yhteen tai useampaan henkilökohtaiseen tietokoneeseen tai muihin 
yksityishenkilöiden tai yritysten digitaalisiin laitteisiin. Näin tähän sisältyisivät 
57 
VOD-palvelut, joiden kautta kuluttajat pyytävät, että heidän valitsemansa elokuvateokset 
siirretään heille sähköisesti. 
Olisi siis tiedettävä, millä tavalla nämä eri toimenpiteet olisi ymmärrettävä, miten ne 
voidaan määritellä ja mitä oikeuksia (so. yksinoikeudet, korvaukset, täysi vapaus) niihin 
on sovellettava. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Digitaalinen siirto- tai levitysoikeus on vielä määriteltävä. 
Bernin yleissopimuksessa määrätään oikeudesta sallia teosten "julkinen esittäminen 
millaisin keinoin tai menetelmin tahansa" (11 artikla), mutta siinä edellytetään 
vastaanottavaa yleisöä eikä vain johonkin yksityiseen ryhmään kuuluvia tiettyjä 
henkilöitä. Tässä tarkoitetaan siis kaapelin välityksellä tapahtuvan alkuperäisen 
lähetyksen yhtä muotoa. Rooman yleissopimus kattaa ainoastaan perinteisen 
yleisradioinnin vapaasti etenevien radioaaltojen välityksellä. 
2.2. Yhteisön oikeudessa on asiaa koskevia säännöksiä. Tietokoneohjelmadirektiivin 
91/250/ETY 4 artiklassa säädetään, että kun tietokoneohjelman "siirtäminen" edellyttää 
sen toisintamista, tämä toimi edellyttää oikeudenhaltijan suostumusta. Itse asiassa 
suostumus tarvitaan toisintamiseen eikä siirtämiseen itsessään. 
Yleisradiointiin liittyvien direktiivien säännöksiä käsitellään omassa jaksossaan (ks. VI 
jakso). Myös vuokraus-ja lainausoikeudet ovat tässä yhteydessä merkityksellisiä. 
Direktiivissä 92/100/ETY määritellään vuokraus-ja lainausoikeudet. Siinä 
yhdenmukaistetaan nämä kaksi oikeutta, jotka ovat yksinoikeuksia, ja siinä määritellään 
niiden laajuus, oikeuksien haltijat (so. tekijät, esittävät taiteilijat, äänitteiden ja elokuvien 
tuottajat ja radioyritykset) ja poikkeukset. 
Tietokoneohjelmadirektiivissä 91/250/ETY säädetään myös yksinoikeudesta vuokrata 
tietokoneohjelmia (4 artiklan c alakohta). 
Näissä kahdessa direktiivissä määritellään vuokrausoikeus erittäin väljästi. 
Tietokoneohjelmadirektiivissä tarkoitetaan "määräajaksi ja 
voitonhankkimistarkoituksessa tapahtuvaa tietokoneohjelman tai sen kappaleen käytettä­
väksi antamista". Lisäksi on hyvä ottaa huomioon voimassa oleva lainsäädäntö, 
erityisesti tietokoneohjelmia koskeva direktiivi 91/250/ETY, jotta voitaisiin ratkaista 
digitaalisiirtoa edellyttävien liiketoiminnan erityisalojen ongelmat. 
Direktiivissä 92/100/ETY säädetään, että "'vuokrauksella' tarkoitetaan saataville 
saattamista rajoitetuksi ajaksi suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua 
vastaan" (1 artiklan 2 kohta). Määritelmän väljyys korostuu johdanto-osan 
58 
perustelukappaleessa, jossa sanotaan, että vuokrauksen ulkopuolelle jätetään "äänitteiden 
tai elokuvien saattaminen julkisesti esitettäviksi tai yleisradioitaviksi". 
Vuokrausoikeuden ulottaminen digitaaliseen ympäristöön edellyttää uusien palvelujen 
tiettyjen ominaispiirteiden huomioon ottamista sekä perinpohjaista keskustelua 
siirrettävien ainesten laillisesta käytöstä. 
Kun vuokraus määritellään tällä tavalla erityisesti yleisradioinnista ja julkisesta 
esittämisestä erillään, suojattujen teosten tai muiden suojan kohteiden vuokrauksen on 
katettava myös sellaiset toiminnat kuin VOD-palvelut ja muu sähköisesti tapahtuva 
vuokraus, joka perustuu siirtoon pisteestä pisteeseen. 
Erotukseksi voittoa tavoittelevasta vuokrauksesta, vuokraus-ja lainausdirektiivissä 
92/100/ETY määritellään lainaus "saataville saattamiseksi rajoitetuksi ajaksi ilman 
suoraa tai välillistä taloudellista tai kaupallista etua, kun se tapahtuu yleisölle avointen 
laitosten välityksellä" (1 artiklan 3 kohta). Koska 'lainaus' koskee ainoastaan 'yleisölle 
avoimia laitoksia', yksityishenkilöiden väliset siirrot eivät sisälly sen piiriin. Joka 
tapauksessa yleisölle avoimien laitosten suorittama digitaalinen lainaus kuuluu tämän 
määritelmän piiriin. 
Koska käytännössä suojattujen teosten ja muiden suojan kohteiden vuokraus on 
kilpailutoimintaa, joka taloudellisessa mielessä vastaa vuokrausta jostain liikkeestä, 
tuntuu johdonmukaiselta soveltaa kumpaankin samaa oikeutta. Samalla perusteella 
voidaan ajatella, että yleisessä kirjastossa olevan teoksen on line -käyttö vastaa teoksen 
kappaleen lainausta. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Tarve yhdenmukaistaa digitaalilevitykseen tai -siirtoon sovellettava oikeudellinen 
järjestelmä näyttää henkisen omaisuuden kannalta selvältä. Jos sitä ei tehokkaasti 
yhdenmukaisteta, palvelujen tarjoamisen vapaus ei pääse toteutumaan, koska erilaisesta 
kohtelusta aiheutuvat erot muodostavat esteitä jäsenvaltioiden välille. 
Edellisessä kohdassa esitettiin, että vuokraus-ja lainausoikeuksia voisi soveltaa 
laajemmassa merkityksessä digitaalisiirtoon. Selvyyden ja oikeussuojan vuoksi näyttää 
olevan tarpeen vahvistaa ja tarvittaessa täsmentää lainsäädännöllisesti, miten 
soveltaminen tapahtuu. 
Teosten ja tietojen mahdollisimman laajaan levitykseen pyrkivien laitosten, kuten 
yleisten kirjastojen ja yliopistojen, tehtävät opetuksen ja kulttuurin alalla olisi sovitettava 
yhteen oikeudenhaltijoiden laillisen suojan kanssa. 
59 
Näillä laitoksilla on tärkeä tehtävä yhteiskunnassa. Ne toimivat välittäjinä siinä ketjussa, 
joka ulottuu tekijältä yleisölle. Niiden avulla voidaan levittää tietämystä sekä tuoda 
kulttuuria ja tietoa yhä useampien ulottuville. On siis olennaisen tärkeää, että ne voivat 
jatkaa vastuullisia tehtäviään uudessa digitaalisessa ympäristössä mahdollisimman vähin 
rajoituksin. Digitalisoituminen tuo tullessaan monia uusia tekniikoita, kuten asiakirjojen 
sähköinen tallennus ja siirto, jotka tulevat olemaan yhä tärkeämmässä asemassa, 
erityisesti kirjastojen välisessä lainauksessa. Nämä uudet käyttö-ja käsittelymuodot 
voisivat olla vahingoksi oikeudenhaltijoille, jos niitä varten ei laadita 
tarkoituksenmukaista oikeudellista järjestelmää. Tämän vuoksi voi olla tarpeen vahvistaa 
oikeudenhaltijoiden oikeutta varsinkin yleisölle lainaamisen osalta. Eri toimijoiden edut 
on tunnustettava: tekijöiden on voitava valvoa teostensa käyttöä; kirjastojen on 
huolehdittava käytettävissä olevien asiakirjojen siirrosta; teosten on oltava 
mahdollisimman laajasti käyttäjien ulottuvilla ja kaikkien tahojen laillisia oikeuksia tai 
etuja on noudatettava. Tätä ongelmaa on määrä käsitellä yleisesti kertomuksessa, jonka 
komissio laatii vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 5 artiklan 4 kohdan 
perusteella. 
Toinen kysymys on se, että tietoyhteiskunnassa Tiedon valtatiet välittävät yhdestä 
pisteestä toiseen kaikenlaisia henkisenä omaisuutena suojattuja teoksia ja muita suojan 
kohteita. Käytännössä olennaista on se, että kun teokset (esim. elokuvat, musiikki, 
näytelmät) voivat liikkua Tiedon valtateillä ainoastaan tietokoneohjelmien avulla, osa 
tietokoneohjelmista välittyy aina teoksen mukana ja vastaanottava laite lukee teoksen 
ohella osan tietokoneohjelmasta tietokoneen muistiin, vaikka näihin eri teoksiin ei 
välttämättä sovelleta samaa oikeudellista järjestelmää. Kopiointioikeuden osalta eroja 
esiintyy erityisesti tietokoneohjelmia koskevien oikeuksien ja yleisten tekijälle kuuluvien 
oikeuksien välillä. 
Tässä vaiheessa komissio on sitä mieltä, että vuokrausoikeutta voitaisiin soveltaa 
laajemmassa merkityksessä liiketoiminnassa tapahtuvaan digitaalisiirtoon. On vielä 
tutkittava, miten tiettyjen liiketoimien ominaispiirteet voitaisiin ottaa huomioon oikeuden 
soveltamisessa. Lisäksi on tarkasteltava uudelleen sähköiseen lainaukseen liittyvää 
oikeutta tasapainon säilyttämiseksi yleisten kirjastojen etujen ja oikeudenhaltijoiden 
oikeuksien välillä. 
60 
4. Kysymyksiä 
1) Tietokoneohjelmadirektiivissä 91/250/ETY sekä vuokraus-ja lainausdirektiivissä 
92/100/ETY määriteltyjä vuokraus-ja lainausoikeuksia voitaisiin soveltaa laajemmassa 
merkityksessä pisteestä pisteeseen tapahtuvaan sähköiseen siirtoon. Pitäisikö tätä 
mahdollisuutta mielestänne mukauttaa joiltakin osin? Miltä osin? 
2) Pystyttekö arvioimaan, millainen taloudellinen vaikutus vuokraus-ja 
lainausjärjestelmän soveltamisella on oikeudenhaltijoihin ja muihin toimijoihin? 
3) Miten se vaikuttaisi pieniin ja keskisuuriin yrityksiin? 
61 
VI JAKSO: 
OIKEUS DIGITAALISEEN YLEISRADIOINTIIN 
Keskeistä: 
Yleisradiointia on jo säännelty, mutta joidenkin tahojen mielestä signaalien digitalisoimisella on 
kuluttajien kopioinnin kannalta niin mittavat seuraukset, että lähioikeuksien haltijoilla olisi 
oltava yksinoikeus yleisradiointiin eikä pelkästään oikeutta kohtuulliseen korvaukseen. 
1. Kysymyksen esittely 
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kannalta on merkitystä sillä, ollaanko yhteydessä 
yhteen vai useampaan henkilöön. Tässä mielessä yhdelle henkilölle suunnattu eli 
pisteestä pisteeseen tapahtuva viestintä ei ole yleisradiointia. 
On kuitenkin hyvä heti alkuun täsmentää, että yleisradiointi liittyy kiinteästi 
tietoyhteiskunnan ongelmakenttään. Digitaalinen yleisradiointi voi nimittäin mahdollistaa 
kilpailun on line -palvelujen kanssa. Digitaalisen yleisradioinnin seuraukset ovat 
käytännössä erilaiset oikeudenhaltijoille ja kuluttajille sen mukaan, keskeytetäänkö 
lähetetyt teokset mainoksilla tai muilla ilmoituksilla vai lähetetäänkö teokset 
kokonaisina. Lisäksi digitaalisen yleisradiolähetyksen laatuja siis niiden kopioiden laatu, 
joita kuluttaja voisi mahdollisesti ottaa lähetetyistä teoksista, on otettava huomioon. 
Äänitealalla pelätään, että kuluttajien tekemät kopiot ovat niin hyvälaatuisia, että CD-
markkinat tulevat kärsimään. Alalla vaaditaan siis oikeutta sallia tai kieltää äänitteiden 
digitaalinen yleisradiointi. Tällä hetkellä äänitteiden tuottajilla ja esittävillä taiteilijoilla 
on vain oikeus kohtuulliseen korvaukseen. Myös elokuvatuottajille ja esittäville 
taiteilijoille digitaalinen yleisradiointi on elintärkeä kysymys. 
Lisäksi jotkut ovat tuoneet esille, että tähän asti toissijaisena teoksen käyttötapana 
pidetystä yleisradioinnista on tullut keskeinen käyttötapa ja että sitä sääntelevää 
oikeudellista järjestelmää on sen vuoksi muutettava. 
62 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Bernin yleissopimuksessa ei määritellä yleisradiointia. Siinä myönnetään tekijöille 
oikeuksia, jotka ovat ominaisia tietyntyyppisille teoksille. Vaikka tekijöiden oikeudet 
ovat periaatteessa yksinoikeuksia, oikeuksia voidaan rajoittaa säätämällä pakkolisenssejä 
yleissopimuksen 11 bis artiklan 2 kohdan perusteella. Rooman yleissopimuksessa ei 
määrätä yksinoikeudesta yleisradiointiin esittävien taiteilijoiden ja äänitteiden tuottajien 
osalta. Näille kuuluu ainoastaan oikeus saada kohtuullinen korvaus 12 artiklan 
perusteella. 
2.2. Yhteisön oikeus käsittelee yleisradiotoimintaa useissa kohdissa. Eri direktiiveistä 
johtuu, että yleisradiotoimintaa ovat kaikki "johtoja pitkin tai vapaasti etenevien 
radioaaltojen välityksellä tapahtuvat maanpäälliset tai satelliitin välityksellä tapahtuvat 
koodatut tai koodaamattomat yleisölle suunnattujen [televisiojohjelmien alkuperäiset 
lähetykset". Tämä ei koske viestintäpalveluja, jotka tapahtuvat pisteestä pisteeseen 
yksilöllisestä tilauksesta. 
Satelliitti-ja kaapelidirektiivissä 93/83/ETY yleisradioinnin käsite vastaa tätä 
määritelmää, koska siinä otetaan huomioon "[toisesta] jäsenvaltiosta peräisin olevien 
johtimitse tai vapaasti etenevillä radioaalloilla, erityisesti satelliitin välityksellä 
lähetettävä yleisön vastaanotettavaksi tarkoitettu alkuperäinen televisio- tai radiolähetys" 
(1 artiklan 3 kohta). Lisäksi satelliitti-ja kaapelidirektiivin 93/83/ETY 1 artiklan 2 
kohdan c alakohdassa täsmennetään, että "lähetettäessä ohjelmasignaalit koodattuina on 
kyse satelliittivälityksestä yleisölle, jos yleisradio-organisaatio itse tai joku muu sen 
suostumuksella saattaa lähetyksen koodauksen purkulaitteita yleisön saataville". 
Kaikkien yleisön tosiasiallisesti vastaanottamien yleisradiointien kattamiseksi edellä 
tarkoitettu direktiivi koskee kaikkia satelliitteja, joiden signaalit voidaan vastaanottaa -
satelliitin välityksellä tapahtuvan suoran yleisradioinnin olosuhteisiin "verrattavissa 
olosuhteissa". Toisin sanoen satelliitin tekniset ominaisuudet eivät ole olennaisia, vaan 
ne ovat tulosta lähetyksestä, joka yleisön on voitava vastaanottaa. 
Siten tämänhetkisessä yhteisön sääntelyssä tarkoitetaan 'yleisradioinnilla' kaikkia muita 
kuin henkilökohtaisesta pyynnöstä tapahtuvia lähetyksiä, jotka on suunnattu yleisölle, 
käytetystä tekniikasta riippumatta: johtimet, radioaallot, satelliitti, analoginen tai 
digitaalinen tekniikka. 
Tekijöiden ja lähioikeuksien haltijoiden oikeuksia on myös yhdenmukaistettu yhteisössä 
yleisradioinnin osalta ainakin osittain. 
63 
Satelliitti-ja kaapelidirektiivissä 93/83/ETY velvoitetaan jäsenvaltiot säätämään 
yksinoikeudesta antaa lupa tekijänoikeuksilla suojattujen teosten satelliitti välitykseen 
yleisölle (2 artikla). Periaatteena on, että lupa on hankittava sopimuksella, mutta 
poikkeuksistakin säädetään (3 artikla). 
Vuokrauksesta ja lainauksesta annetulla direktiivillä 92/100/ETY esittäville taiteilijoille 
ja äänitteiden tuottajille myönnetään oikeus saada kohtuullinen korvaus, jos kaupallisessa 
tarkoituksessa julkaistua äänitettä käytetään "vapaasti etenevien radioaaltojen 
välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin tai mihin tahansa välittämiseen yleisölle" (8 
artiklan 2 kohta). Esittävät taiteilijat voivat kieltää elävien esitystensä yleisradioinnin (8 
artiklan 1 kohta). Tämän 8 artiklan yhdenmukaistamisen on selvästi ilmoitettu olevan 
vähimmäisvaatimus. Jäsenvaltiot voivat siis toteuttaa suojaavampia toimenpiteitä. 
Radioyrityksille myönnetään joukko lähetyksiä koskevia yksinoikeuksia: tallennusoikeus 
(6 artikla), tallennusten kopiointioikeus (7 artikla), oikeus yleisradioida lähetys edelleen 
(8 artikla) ja tallennusten levitysoikeus (9 artikla). 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Kysymys kuuluu yhteisön toiminnan piiriin, mikäli yleisradiointi ulottuu rajojen yli. 
Rajan yli ulottuvan yleisradioinnin kohdalla jo yleisradiointia koskevien yksinoikeuksien 
käyttöön ottaminen vain joissakin jäsenvaltioissa loisi huomattavia kilpailun vääristymiä, 
joista seuraisi välittömästi yleisradiotoiminnan uudelleen sijoittuminen. Sama perustelu 
johti satelliitti-ja kaapelidirektiiviin 93/83/ETY antamiseen. 
Ongelmasta on tullut erityisen tärkeä siksi, että kompressiotekniikalla ohjelmien määrää 
voidaan lisätä. Käytettävissä olevien taajuuksien rajallinen määrä ei siis enää ole mikään 
perustelu yleisradiotoiminnan rajoittamiseksi. Ongelman merkitys voi kuitenkin 
vaihdella sen mukaan, miten yleisradiointi tapahtuu. Asia koskee varsinkin 
lähioikeuksien haltijoita, joiden oikeudet eivät ole yksinoikeuksia. 
Jos ohjelmat ovat "perinteisiä" ohjelmia, kuten musiikkiohjelmia, joissa juontaja puhuu 
soittamiensa äänitteiden välillä ja joissa mainokset keskeyttävät ohjelman, 
oikeudenhaltijoiden pelot eivät todennäköisesti toteudu. Musiikki keskeytyy liian usein, 
jotta keskivertokuluttajakaan pitäisi radiosta äänittämistä varteenotettavana vaihtoehtona 
äänitteen ostolle. 
Sitä vastoin keskeytymättömät musiikkiohjelmat tai audiovisuaaliset ohjelmat ovat 
ongelmallisempia. Asiasta voi tulla todella vakava, jos yleisradioijat lähettävät 
kokonaisia äänitteitä tai elokuvia peräkkäin ennalta laaditun ja yleisölle jaetun ohjelman 
mukaan. Tällaisessa tapauksessa kuluttajan tarvitsisi vain odotella valitsemansa 
64 
ohjelman lähetysaikaa ja kopioida se ilmaiseksi kokonaisuudessaan. Teosten ja 
äänitteiden numerointijärjestelmiäkin voisi käyttää näissä tapauksissa kuluttajan 
vastaanottimeen sisältyvän automaattijärjestelmän avulla, ja näin kuluttaja voisi 
ohjelmoida kopioinnin. Suunnitteilla on myös lähettää samat ohjelmat eri aikoihin eri 
kanavilla, mikä lisää vaaraa.* 
Tekijänoikeuden kannalta saman määritelmän piiriin kuuluvalla kahdella erityyppisellä 
yleisradioinnilla olisi erilaiset seuraukset. 
Tässä vaiheessa komissio on sitä mieltä, että olisi tutkittava lähemmin mahdollista 
tarvetta tarkastella uudelleen oikeuksien tämänhetkistä tasapainoa. Niitä, joita asia 
koskee, pyydetään siis tuomaan esille kantansa ja perustelunsa. 
4. Kysymyksiä 
1) Oletteko sitä mieltä, että digitaalinen yleisradiointi, jonka avulla on mahdollista 
moninkertaistaa kanavien määrä, tulee lisäämään rajojen yli ulottuvaa yleisradiointia? 
Oikeuttaako tämä mahdollisuus mielestänne yhteisön puuttumisen asiaan vai onko se 
vain teoreettinen mahdollisuus? 
2) Muodostaako digitaalinen yleisradiointi mielestänne todellisen uhkan lähioikeuksien 
haltijoille, joilla ei tällä hetkellä ole yksinoikeutta yleisradiointiin? Onko mielestänne 
tarpeen vai mahdollista tietyin edellytyksin vai mahdotonta, että yksinoikeudet 
digitaaliseen yleisradiointiin otettaisiin käyttöön äänitteiden ja elokuvien tuottajien sekä 
näiden alojen esittävien taiteilijoiden kohdalla? 
3) Voiko levitystekniikoiden erilaistuminen mielestänne helpottaa ratkaisua (so. siihen 
sisällytettäisiin ainoastaan tietyt digitaalisen yleisradioinnin muodot, kuten 
kaapelilähetykset)? 
4) Oletteko sitä mieltä, että yksityisen kopiointioikeuden vahvistaminen, joka 
toteutettaisiin kopioinnin vastaanottimissa estävien teknisten järjestelmien avulla, riittäisi 
laajamittaisesta kopioinnista aiheutuvien ongelmien välttämiseksi? 
65 
VII JAKSO: 
MORAALISET OIKEUDET 
Keskeistä: 
Vuorovaikutteisessa ympäristössä, kuten tietoyhteiskunnassa, jossa teoksia on niin helppo 
muuttaa ja muunnella, ovat keskeisellä sijalla moraaliset oikeudet, jotka takaavat teoksen 
koskemattomuuden ja tekijyyden. Näitä oikeuksia käsitellään hyvin eri tavoin eri 
oikeusjärjestelmissä, ja ne aiheuttavat huomattavia erimielisyyksiä. 
1. Kysymyksen esittely 
Moraalisiin oikeuksiin kuuluu lähinnä se, että jokaisella tekijällä on oikeus vaatia 
teoksensa kunnioittamista ja teoksensa tekijyyden tunnustamista. Teosta ei siis saa 
muuttaa ilman tekijän suostumusta, ainakaan siten, että muutos voisi vahingoittaa tekijän 
kunniaa ja mainetta. Lisäksi oikeus tekijyyteen takaa erityisesti sen, että kukaan muu ei 
voi väittää olevansa teoksen tekijä. 
Koska oikeus koskemattomuuteen estää teoksen muuttamisen, se muistuttaa 
muunteluoikeutta, jokamyös on yksinoikeus mutta joka kuuluu taloudellisiin 
etuoikeuksiin. 
Moraaliset oikeudet ovat siis tärkeä osa tekijöiden oikeuksia ja vaatimattomampi osa 
esittävien taiteilijoiden oikeuksia. Tietoyhteiskunnan yksi piirre on kuitenkin se, että 
teosten ja muiden suojan kohteiden täydellinen digitalisoituminen sekä verkkojen 
vuorovaikutteisuus aiheuttavat sen, että teoksia ja muita suojan kohteita voidaan muuttaa, 
värittää, supistaa jne. entistä helpommin. Näin tulevaisuudessa kuka tahansa voi muuttaa 
elokuvan värejä tai vaihtaa näyttelijöiden kasvot ja lähettää muutetun elokuvan takaisin 
verkkoon. Sitä, että teoksia voidaan muutella mielin määrin ja loputtomasti, pidetään 
tietyillä aloilla digitalisoitumisen suurimpana valttina. Sitä vastoin tekijät pelkäävät, että 
tekniset mahdollisuudet johtavat teosten typistämiseen ja siksi edellyttävät moraalisen 
oikeuden vahvistamista. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Moraaliset oikeudet perustuvat Bernin yleissopimuksen 6 bis artiklaan, jossa 
määrätään, että "riippumatta taloudellisista oikeuksistaan ja myös luovutettuaan ne 
toiselle tekijällä on oikeus vaatia teoksen tekijyyden tunnustamista sekä oikeus vastustaa 
teoksensa vääristämistä, typistämistä ja muuta muuttamista samoin kuin kaikkia teokseen 
kohdistuvia loukkaavia toimenpiteitä, jotka vahingoittavat hänen kunniaansa tai 
mainettaan". 
66 
Tekijän moraaliset oikeudet ovat voimassa silloinkin, kun taloudelliset oikeudet on 
luovutettu toiselle. 
2.2. Olemassa oleva yhteisön johdettu oikeus ei sivua moraalista oikeutta. Esimerkiksi 
tietokoneohjelmadirektiivin 91/250/ETY 2 artiklan 3 kohdassa säädetään, että 
"työnantajalla yksin on oikeus määrätä kaikista taloudellisista oikeuksista 
tietokoneohjelmaan, jollei toisin ole sovittu", mutta siinä ei säädetä mitään moraalisista 
oikeuksista. 
Suoja-aikadirektiivin 93/98/ETY 9 artiklassa säädetään moraalisista oikeuksista, että 
"tämä direktiivi ei rajoita jäsenvaltioiden moraalisia oikeuksia koskevien säännösten 
soveltamista". 
Phil Collins -tuomiossaan (yhdistetyt asiat C-92/92 ja C-326/92, tuomio 20.10.1993) 
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin määritteli esittävien taiteilijoiden tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien ydinsisällön. "Kyseisten oikeuksien, sellaisina kuin niitä säännellään 
kansallisessa lainsäädännössä, erityinen tarkoitus on varmistaa moraalisten ja 
taloudellisten oikeuksien ja niiden haltijoiden suoja. Moraalisten oikeuksien suojan 
ansiosta-erityisesti tekijät ja taiteilijat voivat vastustaa teoksensa vääristämistä, 
typistämistä ja muuta muuttamista, joka vahingoittaisi heidän kunniaansa tai mainettaan" 
(20 kohta). 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Edellä tarkoitetussa Phil Collins -tuomiossaan yhteisön tuomioistuin toteaa, että 
"kirjalliseen ja taiteelliseen omaisuuteen perustuvat yksinoikeudet voivat vaikuttaa 
hyödykkeiden ja palvelujen vaihtoon samoin kuin kilpailusuhteisiin yhteisössä. Tämän 
vuoksi ja niin kuin yhteisön tuomioistuin on tuonut esiin vakiintuneessa 
oikeuskäytännössä, näihin oikeuksiin sovelletaan perustamissopimuksen vaatimuksia, ja 
ne kuuluvat näin ollen viimeksi mainitun soveltamisalaan" (22 kohta). 
Heti alkuun on muistutettava, että moraaliset oikeudet ovat yksi niistä kysymyksistä, joita 
tarkastellaan komission vuoden 1991 työohjelmassa. Asianomaisia tahoja kuultiin 
moraalisista oikeuksista 30 päivänä marraskuuta ja 1 päivänä joulukuuta 1992. 
Kuulemistilaisuudessa tuli selvästi esille moraalisten oikeuksien arkaluontoisuus. 
Mielipide-eroja esiintyi. Yleisesti ottaen tekijöiden ja esittävien taiteilijoiden edustajat 
puhuivat vahvojen moraalisten oikeuksien puolesta, kun taas lehdistö, kustantajien 
edustajat, tuottajat, yleisradioijat ja työnantajat suhtautuivat moraalisiin oikeuksiin 
varauksellisesti. 
67 
Viimeksi mainitut olivat sitä mieltä, että siltä osin kuin moraaliset oikeudet ilmaisevat 
tekijänoikeuden henkilökohtaisuutta ja ovat luovuttamattomia ja ikuisia, ne muodostavat 
huomattavan epävarmuustekijän teosten käyttämiselle eivätkä sen vuoksi edistä 
investointeja. 
Tekijät ja taiteilijat eivät olleet samaa mieltä. Lisäksi heidän edustajiensa suuren 
enemmistön mukaan "lainsäädännön kirjavuus (moraalisten oikeuksien osalta) on 
erityisen ajankohtaista uusien teknologioiden vuoksi, joiden avulla voidaan käsitellä 
entistä enemmän teoksia ja muita suojan kohteita, jotka voidaan sitten sähköisesti siirtää 
sisämarkkinoilla sähköisen lähetyksen, tietopankkien tai televerkkojen välityksellä1". 
Edellä tarkoitetussa kuulemistilaisuudessa esille tullut tärkeä seikka oli se, että 
moraalisiin oikeuksiin vedotaan itse asiassa harvoin jonkin teoksen käytön estämiseksi. 
Tämä selittyy sillä, että niillä aloilla, joilla kysymys on arka, on asioita järjestelty 
tuollaisten tilanteiden välttämiseksi. Muilla aloilla, kuten elokuva-alalla, pääohjaajan on 
päästävä yksimielisyyteen tuottajan kanssa ennen teoksen toteuttamista, mikä säästää 
useimmilta ongelmilta, joita myöhemmin voisi ilmaantua. Kuulemistilaisuudessa kävi 
toisin sanoen ilmi, että tällä hetkellä moraaliset oikeudet eivät aiheuta todellisia ongelmia 
sisämarkkinoilla. 
Tietoyhteiskunnassa moraalisia oikeuksia koskeva kysymys on entistä vakavampi. 
Digitaaliteknologian avulla on entistä helpompaa muuttaa teoksia. Komission mielestä 
olisi tutkittava, onko tilanne uudessa digitaalisessa ympäristössä yhä hyväksyttävä 
nykyisestä yhdenmukaistamattomuudesta huolimatta. 
4. Kysymyksiä 
1) Ovatko jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien väliset erot mielestänne niin suuret, että 
moraalisia oikeuksia koskevat säännöt olisi yhdenmukaistettava? Oikeuttaako nykyinen 
tilanne yhdenmukaistamisen? 
2) Voisiko olla mahdollista hoitaa moraalisiin oikeuksiin liittyvät asiat sopimusteitse 
(esim. kun aineistoa sijoitetaan verkkoon tai digitalisoidaan, tekijä joutuisi hyväksymään 
teokseen tiettyjä muutoksia, kuten jälkiäänityksen, tekstityksen tai uudelleenmuotoilun)? 
Kuulemistilaisuuden johtopäätökset 
68 
3) Jos tekijä suostuu digitalisoimiseen, voisiko hänen sen perusteella katsoa hyväksyneen 
myös tietyt muutokset? 
4) Voitaisiinko mielestänne tekijöiden ja esittävien taiteilijoiden sekä toisaalta tuottajien 
ja julkaisijoiden välisissä yhteisissä sopimuksissa määritellä hyväksyttävät muutokset? 
5) Pitäisikö tällaisista ratkaisuista neuvotella kaikenkattavasti vai aloittain (esim. 
elokuva, sanomalehdet, kirjastot, museot)? 
69 
KOLMAS ALALUKU 
OIKEUKSIEN KÄYTTÖÖN LIITTYVIÄ KYSYMYKSIÄ 
VIII JAKSO: 
OIKEUKSIEN HANKKIMINEN JA HALLINNOINTI 
Keskeistä: 
Tietoyhteiskunnassa tarjoutuu uusia tilaisuuksia käyttää suojattuja teoksia ja muita suojan kohteita. 
Oikeuksien hallinnoinnin on kuitenkin kehityttävä ja mukauduttava uuteen ympäristöön, jotta pitkät 
ja kalliit menettelyt oikeuksien hankkimiseksi eivät muodosta esteitä erityisesti multimediateoksille, 
joissa käytetään samanaikaisesti mm. musiikkia, tekstiä, valokuvaaja elokuvaa. Oikeudenhaltijoita 
ja oikeuksien hallinnoijia kehotetaan perustamaan "yhden luukun" järjestelmiä, jotta teokset ja muut 
suojan kohteet olisivat helpommin saavutettavissa. 
1. Kysymyksen esittely 
a) Oikeuksien luonne 
Tekijänoikeus ja lähioikeudet ovat yksinoikeuksia eli oikeuksien ensimmäiset haltijat 
(tekijät, esittävät taiteilijat, äänitteiden tai elokuvien tuottajat ja radioyritykset) voivat 
sallia tai kieltää suojatun teoksen tai muun suojan kohteen käytön. Lisäksi oikeudet ovat 
välttämättä monimuotoisia, ja lupa käyttää teosta tietyllä tavalla ei päde muihin 
käyttömuotoihin. Näin tekijä, joka sallii näytelmänsä esittämisen yleisölle, ei menetä 
yksinoikeuttaan sallia tai kieltää näytelmän tekstin kopiointi. Tässä on kysymys kahdesta 
eri oikeudesta, joita tekijä voi käyttää täysin toisistaan riippumatta. Oikeudenhaltijoilla 
on siis mahdollisuus käyttää teoksiaan ja muita suojan kohteita tavalla, joka heistä 
näyttää parhaiten vastaavan heidän etujaan. 
Joissakin poikkeustapauksissa tekijöiden tai lähioikeuksien haltijoiden oikeus supistuu 
oikeuteen saada korvaus. Tällöin oikeudenhaltija ei voi vastustaa teoksensa tai muun 
suojan kohteen käyttöä, vaan laissa säädetään kohtuullisen korvauksen maksamisesta. 
Esimerkki tällaisesta oikeudesta saada kohtuullinen korvaus löytyy vuokrauksesta 
annetun direktiivin 92/100/ETY 8 artiklan 2 kohdasta, jos kaupallisessa tarkoituksessa 
julkaistua äänitettä käytetään yleisradiointiin tai mihin tahansa välittämiseen yleisölle. 
70 
Yleisesti ottaen korvausoikeuden myöntäminen yksinoikeuden sijasta on perusteltua 
siksi, että yksilöllinen valvonta ei olisi mitenkään mahdollista käyttökertojen tai eri 
käyttötapojen lukuisuuden vuoksi ja siksi, että lainsäädännöllä on haluttu helpottaa 
käyttöä. 
b) Oikeuksien hallinnointimenetelmiä 
On hyvä käydä lyhyesti läpi, miten henkiseen omaisuuteen perustuvia oikeuksia 
hallinnoidaan tällä hetkellä. Hallinnointimenetelmät eroavat alasta toiseen sekä 
oikeudenhaltijoiden mukaan. Seuraavassa esimerkkejä: 
Suorin tapa hallinnoida henkiseen omaisuuteen perustuvia oikeuksia on se, että 
oikeuden ensimmäinen haltija eli tekijä, esittävä taiteilija tai tuottaja määrää 
oikeuksistaan ja antaa käyttölupia halukkaille henkilöille suoraan itselleen 
osoitettujen lupahakemusten perusteella. Tällainen hallinnoiminen tietysti edellyttää, 
että oikeudenhaltijalla todella on yksinoikeus. Esimerkiksi elokuvateosten tuottajat 
valvovat yleensä itse oikeuksiaan muita välittäjiä käyttämättä. 
Aina ei oikeuden ensimmäinen haltija kuitenkaan hallinnoi oikeuksiaan. Joillakin 
aloilla julkaisijat hallinnoivat oikeuksia, vaikka niitä ei laissa olekaan nimetty 
tekijänoikeuden ja/tai lähioikeuksien haltijoiksi. Kirjallisten teosten tekijät 
luovuttavat tavallisesti oikeutensa julkaisijoille, jotka vastaavat niiden 
hallinnoinnista. Samoin jokin jakelija tai tuottaja voi olla jossakin muussa maassa tai 
muulla kielialueella toimivan tuottajan oikeuksien saajana määrätyllä 
maantieteellisellä alueella. 
Tuottajien asemaa vahvistaa joissakin tapauksissa se, että laissa on otettu käyttöön 
•oikeuksien luovutusta koskevia olettamia. Lainsäädännössä säädetään silloin, että 
esimerkiksi allekirjoittamalla sopimuksen tuottajan kanssa tekijän tai esittävän 
taiteilijan oletetaan luovuttaneen oikeutensa tuottajalle. Olettama voi olla 
yksinkertainen, jolloin sopimusosapuolella on mahdollisuus osoittaa, että hän ei ole 
halunnut luovuttaa tiettyä oikeutta, tai kiistämätön, jolloin olettamaa ei voida 
kumota. Mekanismi on enemmän tai vähemmän automaattinen oikeuksien 
luovuttamisj ärj estelmä. 
Toinen tärkeä tapa hallinnoida tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia on yhteisvalvonta. 
Sen käyttö laajenee jatkuvasti. Se on "perinteinen hallinnointimuoto" useimmilla 
luovan toiminnan aloilla ja joskus jopa pakollinen. Sitä sovelletaan silloin, kun 
oikeudenhaltijat määrätään hyväksymään pakkolisenssejä tai kun oikeudenhaltijoilla 
71 
on ainoastaan oikeus saada korvaus. Voidaan myös mainita kaapeleitse tapahtuvaan 
edelleen lähettämiseen liittyvien oikeuksien valvonta, jotka tuottajat ovat antaneet 
AGICOAlle (Association for the International Collective Management of 
Audiovisual Works), sillä yksilöllistä hallinnointia on pidetty liian hankalana 
toteuttaa tässä tapauksessa. Musiikki on yksi niistä aloista, joilla 
yhteisvalvontajärjestöjä paljon käytetään, koska tekijän tai esittäjän on toivotonta 
valvoa ja hallinnoida yksilöllisesti oikeuksiaan musiikkiteokseen tai sen 
tallennettuun tulkintaan. Näin yhteisvalvonta vaihtelee eri alojen, eri 
oikeudenhaltij atyyppien j a eri j äsenvaltioiden mukaan. 
c) Nykyisen hallinnoinnin seuraukset tietoyhteiskunnassa 
Edellä esitetystä johtuu, että nk. multimediateosten luojien, jotka haluavat käyttää jo 
olemassa olevia teoksia, on saatava lupa jokaiselta tekijältä tai jokaiselta lähioikeuksien 
haltijalta. Tilanne ei ole täysin uusi, koska valvontajärjestöt ovat jo joutuneet tekemisiin 
kokoomateosten kanssa. Lisäämällä tällaisten teosten ja laajemmin kaikkien 
multimediatuotteiden luomismahdollisuuksia digitaalitekniikka kuitenkin luultavasti 
kasvattaa tarvetta järkeistää tekijänoikeuksien hallinnointia. Koska CD-ROMin tai CD-
i:n luomiseen tarvitaan joskus suuri määrä jo olemassa olevia teoksia tai muita suojan 
kohteita, tällaisten multimediateosten luomista organisoivan henkilön on siis otettava 
selvää monista luvista. Jos jokin lupa puuttuisi, koko multimediateosta ei ehkä voitaisi 
julkaista. 
Vaadittavien lupien määrän vuoksi kysymys kirjalliseen ja taiteelliseen omaisuuteen 
perustuvien oikeuksien suojasta on siis uudella tavalla multimediateoksia koskevan 
keskustelun keskipisteessä. Erikseen kunkin teoksen tai esityksen osalta neuvotelluista 
luvista koostuvaa hintaa voidaan pitää liian korkeana kokonaiskustannuksena. Toisin 
sanoen kannattaa miettiä, ovatko oikeuksien hallinnoijat jo ottaneet huomioon 
multimediateosten luojien erityistilanteen vahvistaakseen käyttölupien rahalliset ehdot, ja 
soveltuvatko nykyiset tariffit yhteen teosten ja muiden suojan kohteiden käyttämisen 
kanssa tietoyhteiskunnassa. 
Tekijänoikeutta ja lähioikeuksia eivät saa olla esteenä multimediatuotteiden luomiselle. 
Olisi oltava varuillaan, jotta tuottajat ja julkaisijat eivät voisi käyttää tiettyjä 
72 
multimediateosten hallinnointiin liittyviä vaikeuksia verukkeena jättääkseen tarvittavat 
luvat huomiotta, mikä vaarantaisi investointien kannattavuuden ja tyrehdyttäisi ennen 
pitkää kaiken luovuuden. 
Jotkut käyttäjät puhuvat jo avoimesti pakkolisenssien puolesta, jotka heidän mukaansa 
olisivat ainoa keino ratkaista käyttölupien saamiseen liittyvä "ongelma". 
On korostettava sitä, että oikeudenhaltijoiden (tekijät, esittävät taiteilijat samoin kuin 
äänitteiden ja elokuvien tuottajat) edun mukaista on, että heidän teoksiaan ja muita 
suojan kohteita käytetään mahdollisimman paljon, koska heidän tulonsa ja 
investointiensa tuotto on riippuvainen käytön määrästä. Heille on siis etua siitä, että 
mahdollisten käyttäjien ei ole kohtuuttoman vaikeaa tunnistaa sitä tahoa, joka voi 
myöntää heille käyttöluvan tai evätä sen. Vaikeus tunnistaa oikeudenhaltija ei missään 
tapauksessa saa olla perusteena suojan vähentämiselle. 
Asianomaisten tahojen vuoden 1994 heinäkuun kuulemistilaisuudessa antamien 
vastausten perusteella näyttää siltä, että vaikeus sellaisten lupien saamisessa, joita 
tarvitaan teosten tai muiden suojan kohteiden sisällyttämiseksi tietokantoihin, ei saa 
oikeuttaa sitä, että pakkolisenssit leviävät tai että henkiseen omaisuuteen perustuvat 
oikeudet heikkenevät. Muitakin oikeuksien hankkimismuotoja on tutkittava. 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Kansainvälisissä yleissopimuksissa ei ole selviä mainintoja tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien hallinnoinnista ja hankkimisesta. Jos määräyksiä aiheesta löytyykin, ne 
ovat hajanaisia. Bernin yleissopimuksen 2 artiklan 6 kohdassa kuitenkin määrätään, että 
teoksia "suojataan tekijän ja hänen oikeutensa haltijoiden hyväksi", mistä käy selvästi 
ilmi, että oikeuksien siirrot, luovutukset tai käyttöluvat eivät loukkaa yleissopimuksessa 
perustettua suojaa. 
Voidaan myös tuoda esiin kaksi Bernin yleissopimuksen määräystä, jotka koskevat 
erityistapauksia. Sen 14 bis artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätään olettamista, jotka 
koskevat elokuvateosten käyttöoikeuksien luovutusta tuottajien hyväksi. 
Yleissopimuksen 15 artiklan 3 kohdassa määrätään, että nimettömän teoksen tekijän 
edustajana pidetään julkaisijaa. Julkaisija voi siis kaikissa Bernin liittomaissa toteuttaa 
oikeuksiaan nimettömään teokseen ilman, että sen olisi näytettävä edustavansa tekijää. 
73 
2.2. Yhteisön oikeudessa käsitellään oikeuksien hankkimista ja hallinnointia useissa 
yhteyksissä. 
Yhteisön tasolla yhdenmukaistetut oikeudet ovat yleensä yksinoikeuksia. Yksinoikeudet 
voidaan nimenomaan siirtää, luovuttaa tai niihin voidaan antaa sopimukseen perustuva 
käyttölupa. Tämä vuokrauksesta annetulla direktiivillä 92/100/ETY käyttöön otettu 
sääntö pätee vuokraus-ja lainausoikeuksiin (2 artiklan 4 kohta), lähioikeuksien 
haltijoiden kopiointioikeuteen (7 artiklan 2 kohta) ja samojen lähioikeuksien haltijoiden 
levitysoikeuteen (9 artiklan 4 kohta). Oikeuksien siirrettävyyden ansiosta hallinnointi 
voidaan uskoa mahdollisimman laajasti yhteisvalvontajärjestöille, kustantajille ja 
tuottajille. Sen avulla taataan oikeuksien käyttö kaikilla luovan työn aloilla. 
Yhteisön lainsäädännössä on kuitenkin haluttu suojata heikompia sopimuspuolia 
täydellistä oikeuksien riistämistä vastaan siten, että jos tekijä tai esittävä taiteilija on 
luovuttanut tai siirtänyt vuokrausoikeuden, hänellä säilyy oikeus kohtuulliseen 
korvaukseen vuokrauksesta. "Tekijät ja esittäjät eivät voi luopua oikeudesta" 
(vuokrauksesta annetun direktiivin 92/100/ETY 4 artiklan 1 ja 2 kohta). 
Yksinoikeuksien luovutus- tai siirtomahdollisuuksien lisäksi yhteisön lainsäädännössä 
määrätään mahdollisuudesta ottaa käyttöön oikeuksien luovutusta koskevia olettamia 
teosten käyttämisen helpottamiseksi. Vuokrauksesta annetussa direktiivissä 92/100/ETY 
säädetään yksinkertaisista olettamista, jotka koskevat esittäjien vuokrausoikeuden 
luovutusta tuottajalle (2 artiklan 5 kohta), ja mahdollisuudesta säätää vastaavista tekijöitä 
koskevista yksinkertaisista olettamista (2 artiklan 6 kohta). Direktiivin 2 artiklan 7 
kohdassa säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta ottaa käyttöön vahvistettuja 
olettamia, jotka koskevat esittäjien oikeuksien luovutusta tuottajille, jos samalla taataan 
kohtuullinen korvaus. 
Yhteisvalvontaa käsitellään yhteisön lainsäädännössä useaan otteeseen. 
Yhteisvalvontajärjestö määritellään satelliitti-ja kaapelidirektiivissä 93/83/ETY (1 
artiklan 4 kohta): "Tässä direktiivissä 'yhteisvalvontajärjestöllä' tarkoitetaan 
organisaatiota, jonka ainoana tarkoituksena tai yhtenä pääasiallisena tarkoituksena on 
hoitaa tai hallinnoida tekijänoikeuksia tai lähioikeuksia". Vaikka tämä määritelmä 
palvelee periaatteessa vain sen direktiivin tarkoitusta, jossa se esiintyy, sitä voidaan pitää 
lähtökohtana yhteisvalvontaa yleisesti tarkasteltaessa. 
Nykyisissä direktiiveissä tarkastellaan yhteisvalvontaa useissa yhteyksissä. Yhteisön 
lainsäädännössä lähestytään aihetta tapaus tapaukselta, ja jätetään jäsenvaltioiden 
74 
oikeuden asiaksi säännellä yhteisvalvontajärjestöjen toimintaa sinänsä (satelliitti-ja 
kaapelidirektiivin 93/83/ETY 13 artiklassa säädetään siitä selvästi, kun taas muissa 
direktiiveissä asiaa ei käsitellä). Direktiiveissä annetaan kuitenkin viitteitä 
yhteisvalvonnan sopivuudesta. 
Yleensä yhteisön lainsäädännössä ei edellytetä yhteisvalvontaa, ja yhteisö antaa 
mieluummin jäsenvaltioiden viranomaisten hoitaa asian. Näin luovuttamaton oikeus 
kohtuulliseen korvaukseen (vuokrauksesta annetun direktiivin 92/100/ETY 4 artikla) 
"voidaan antaa tekijöitä tai esittäjiä edustavien yhteisvalvontajärjestöjen hallinnoita­
vaksi" (3 kohta). Seuraavassa kohdassa täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat määrätä 
yhteisvalvonnasta. Jäsenvaltioilla on siis kaksinkertainen vapaus. Ne voivat säätää 
yhteisvalvonnan käytöstä, joka puolestaan voidaan säätää pakolliseksi tai 
vapaaehtoiseksi. 
Tähän sääntöön on yksi poikkeus, jos kysymyksessä on edelleenlähetys kaapeleitse. 
Satelliitti-ja kaapelidirektiivin 93/83/ETY 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että 
"jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tekijänoikeuden ja lähioikeuksien haltijoiden 
oikeutta antaa kaapelilähetystoiminnan harjoittajalle lupa lähetyksen edelleenlähetykseen 
kaapeleitse tai evätä se voi käyttää ainoastaan yhteisvalvontajärjestö". Yhteisvalvonnan 
käyttövelvollisuuden poikkeuksellisuus käy selvästi ilmi johdanto-osan 28 
perustelukappaleesta, jossa todetaan, että toimenpiteen tavoitteena on "etteivät tiettyjä 
ohjelmien osia koskevia oikeuksia saaneet ulkopuoliset oikeuksiaan käyttäessään voi 
vaarantaa sopimusjärjestelyjen toimivuutta". 
Erityisesti tässä yhteydessä ansaitsee huomiota tietokoneohjelmista annettu direktiivi 
91/250/ETY, jonka 2 artiklan 3 kohdan mukaan "jos tietokoneohjelman on luonut 
työntekijä työtehtäviään suorittaessaan tai työnantajansa antamien ohjeiden mukaisesti, 
työnantajalla yksin on oikeus määrätä kaikista taloudellisista oikeuksista näin luotuun 
tietokoneohjelmaan, jollei toisin ole sovittu". Myös tämä ehto on poikkeuksellinen, koska 
siinä annetaan työnantajalle yksinoikeus hallinnoida oikeuksia tietokoneohjelmaan. Tällä 
alalla sääntönä on oikeuksien suora hallinnointi. Kaikki tietokoneohjelmayritykset 
hallinnoivat tuotteitaan suoraan. Yhteisvalvontaa ei tällä alalla harjoiteta. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Sisämarkkinoiden kannalta oikeuksien hankkimiseen ja hallinnointiin liittyy monia 
tärkeitä näkökohtia, varsinkin silloin, kun tietyissä jäsenvaltioissa on tehty 
erityisjärjestelyjä. Tämä voi aiheuttaa esteitä, jos muut jäsenvaltiot 
75 
kieltäytyvät noudattamasta samoja velvoitteita (esim. luovutusta koskeva kiistämätön 
olettama tai pakollinen yhteisvalvonta). 
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kannalta digitaalinen aikakausi voi tietyillä aloilla 
helpottaa oikeuksien hallinnointia. Digitaalisuuden ansiosta erityisesti yksityisen 
kopioinnin tunnistus-, valvonta- ja käyttömahdollisuudet ovat varteen otettava tilaisuus. 
Sen sijaan, että tulevaisuudessa otettaisiin käyttöön yleinen oikeus korvaukseen, 
voitaisiin muuttaa oikeuksien hallinnointia tarkemmaksi ja yksilöllisemmäksi, jos edellä 
tarkoitetut järjestelmät tosiasiallisesti toteutuvat. 
Tämä edellyttää kuitenkin, että perinteiset oikeuksien hallinnoijat, joita ovat 
yhteisvalvontajärjestöt, tuottajat ja kustantajat, nopeasti tiedostavat muuttuvan asemansa. 
Tätä tiedostamisprosessia olisi rohkaistava. 
Komission yksiköt olivat jo laatineet 7 ja 8 päivänä heinäkuuta 1994 pidettyä 
asianomaisten tahojen kuulemistilaisuutta varten kysymyksiä, jotka liittyivät oikeuksien 
hallinnointiin tietoyhteiskunnassa. Kysymykseen siitä, onko tarpeen tarkistaa 
yhteisvalvontajärjestöjen tehtäviä tietoyhteiskunnassa, asianomaisten tahojen vastaukset 
vaihtelivat niiden oman kokemuksen perusteella, mutta joitakin laajoja suuntauksia 
voidaan erottaa. 
Yleensä vastustettiin yhteisön viranomaisten puuttumista asiaan tässä vaiheessa. Monissa 
vastauksissa myönnettiin, että yhteisvalvontajärjestöjen olisi kehityttävä, mutta samalla 
korostettiin, että niiden itsensä olisi mukauduttava, kuten ne ovat aina tehneet. Jotkut 
olivat vahvasti sitä mieltä, että oikeus kohtuulliseen korvaukseen ei ole enää perusteltu 
tietoyhteiskunnassa ja että sen vuoksi voitaisiin palata yksilölliseen hallinnointiin. 
Yleensä haluttiin säilyttää yhteisvalvonnan vapaaehtoisuus. Kysymykseen automaattisten 
hallinnointijärjestelmien tai pakollisen yhteisvalvonnan käyttöön ottamisesta 
multimediateosten hallinnoinnin helpottamiseksi vastattiin lähes yksimielisesti, että 
pakkolisenssejä pitäisi välttää. Ne, joita asia koskee, tosin hyväksyivät usein sen, että 
luotaisiin eräänlaisia oikeuksien hallinnointikeskuksia, mutta korostivat samalla, että 
niiden perustamisen on oltava vapaaehtoista, samoin kuin niihin osallistumisen, ja että 
mahdollisuus säilyttää yksilöllinen hallinnointi on taattava. 
76 
Ranskan tekijäjärjestot1 ovat päättäneet "yhdistää voimavaransa", ja ne ovat luoneet 
järjestelmän, johon kuuluvat kaikki teosvarastot. Kukin tekijäjärj esto edustaa eri 
teoslajeja. Uusi järjestelmä SES AM huolehtii siitä, että tekijöiden yksinoikeuksia näiden 
teosten käyttöön kunnioitetaan; lisäksi se tulee hyödyttämään tuottajia ja julkaisijoita, 
joiden on saatava monia lupia, koska jo olemassa olevien tai alkuperäisten 
multimediaohjelmiin kopioitujen teosten yhteydessä käytettäviä oikeuksia on niin paljon. 
Tiettyjen ryhmittymien pitäisi kehittää yhteisvalvontajärjestöjä, jotka nykyään on 
järjestetty aloittain ja/tai oikeudenhaltijatyyppien mukaan (esim. tekijät, esittävät 
taiteilijat). Jos kaikkia multimediateoksiin sisältyvien teosten, esitysten tai muiden suojan 
kohteiden oikeuksia halutaan hallinnoida keskitetysti, valvontajärj estoja ja muita 
oikeuksien hallinnoijia olisi kannustettava perustamaan sellaisia yhteenliittymiä, joiden 
avulla voitaisiin yksinkertaistaa oikeuksien hallinnointia. 
"Yhden luukun" periaatteella toimiva ryhmittymä antaisi tekijöille, esittäjille samoin 
kuin julkaisija-tuottajille mahdollisuuden tunnistaa hyvin erilaisten teosten tekijyys 
kokoamalla yhteen teosvaraston, jota uudet teknologiat voisivat hyödyntää. Käyttäjät 
voisivat myös hankkia heitä kiinnostavia, erityisesti maksuihin ja luovutettuihin 
oikeuksiin liittyviä tietoja. Tunnistus olisi mahdollista yhdistämällä yhdessä toimivien 
yhteisöjen tietokannat sekä ottamalla asteittain käyttöön tunnistusjärjestelmiä. Asia 
koskee siis sellaisten jo olemassa olevien teosten sekä uusien teosten tarjonnan 
järjestämistä, jotka voidaan yhdistää multimediatuotteisiin ja -teoksiin. 
Tiedon keskittäminen vastaa luovan työn tarpeisiin multimedian aikakaudella, koska 
keskittäminen lisää nykyisen järjestelmän avoimuutta ja tehokkuutta. Avoimuuteen 
pyrkiminen voi vain hyödyttää kaikkia taloudellisia toimijoita, niin oikeudenhaltijoita 
kuin käyttäjiäkin. Tämä ei tarkoita sitä, että yhteisvalvonnasta tulisi vallitseva sääntö, 
vaan sitä, että ainakin yksilöllisten oikeuksien tunnistaminen keskitettäisiin. Tämä "yksi 
luukku" ei korvaisi valvontajärjestöjä. 
Société des auteurs dans les arts graphiques et plastiques (ADAGP); Sociétés des auteurs et compositeurs dramatiques (SACD); Société 
des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM); Société civile des auteurs multimédia (SCAM); Société des auteurs des arts 
visuels (SPADEM) 
77 
Ne, joita asia koskee, keskustelevat myös mahdollisuudesta keskittää hallinnointia tietyin 
edellytyksin erityisesti tietokeskuksen ("clearing house") avulla. 
Tunnistuksen avulla voitaisiin suunnitella teknistä keskittämistä, erityisesti kytkemällä 
yhteen tunnistustiedostoja, jolloin lupien saannin edellytykset tulisivat yhdistämällä 
yksinkertaisimmiksi ja maksujen perimisestä aiheutuvat kustannukset alenisivat. 
Oikeudenhaltijat voisivat keskusorganisaation välityksellä luovuttaa oikeuksiaan 
multimedian käyttöä varten. Keskusorganisaatio voisi neuvotella sopimuksista, ja 
tarvittaessa se perisi maksut käyttäjiltä tilittääkseen ne edelleen oikeudenhaltijoille. 
Tällaisiin järjestelmiin siirtymistä koskeva päätös voidaan tehdä ainoastaan alan 
ammattilaisten aloitteesta. 
Tiettyjen hallinnointitoimenpiteiden keskittämisestä huolimatta ei mitenkään voida 
sivuuttaa mahdollisuutta turvautua oikeuksien yksilölliseen hallinnointiin. 
Eri osapuolien välisten yksityisten sopimusten samoin kuin tiettyjen yksilöllisten 
käyttölupien, joissa kukin oikeudenhaltija vahvistaa itselleen oikeuksista maksettavan 
maksun, pitäisi näin aina olla mahdollisia. 
Lisäksi on pidettävä mielessä, että digitaalitekniikan ansiosta yleistyvät sellaiset 
tapaukset, joissa käyttäjälle suunnattuun tiedonsiirtoon sisältyy samalla tarvittavat luvat 
tekijänoikeuden ja lähioikeuksien osalta. Tällaisissa tapauksissa käyttöä hallinnoitaisiin 
yksilöllisesti. 
Hallinnointijärjestelmien avoimuus ja tehokkuus ovat aivan keskeisessä asemassa 
tietoyhteiskunnan kehittymisen kannalta. 
Ryhmittymien muodostamisessa ja oikeuksien hallinnoinnissa on tietysti noudatettava 
Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa määrättyjä kilpailusääntöjä. Tässä olisi 
otettava huomioon sen alueen laajuus, jota varten ryhmittymät myöntävät käyttölupia, 
sekä erityisesti kyseisten oikeuksien hallinnointi sinänsä. 
Kilpailusäännöt ovat keskeisiä, mutta niiden ei pitäisi olla ristiriidassa keskitettyjen 
järjestelmien'kanssa, ainakaan "yhden luukun" järjestelmien perustamisen osalta. 
Ne, joita asia koskee, vastustivat 7 ja 8 päivänä heinäkuuta 1994 pidetyssä 
kuulemistilaisuudessa voimakkaasti pakkolisenssien käyttöön ottamista. Komissio on 
asiasta täysin samaa mieltä. Sen mielestä ei voida mitenkään yleisesti perustella sitä, että 
pakkolisenssit otettaisiin käyttöön yleisesti multimediateosten luomisessa tai suojattujen 
teosten tai muiden suojan kohteiden tuomisessa Tiedon valtateille. Lisäksi kansallisella 
tasolla käyttöön otetut pakkolisenssit aiheuttaisivat välttämättä ongelmia suojattujen 
78 
teosten ja muiden suojan kohteiden liikkumiselle. Tämä ei tietenkään tarkoita, että 
valvontajärjestöjä tai jopa ryhmittymättömiä oikeudenhaltijoita ei voitaisi pakottaa 
myöntämään käyttölupia Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 86 artiklan nojalla. 
Komission mielestä digitaaliteknologia voi muuttaa tiettyjä oikeuksien hallinnointiin 
liittyviä näkökohtia. Sen mielestä keskitetyt vapaaehtoiset oikeuksien 
hallinnointijärjestelmät vastaavat tietoyhteiskunnan tarpeita. Niiden, joita asia koskee, on 
saatava nämä järjestelmät aikaan. Komissio jättää oikeudenhaltijoille paljon vapauksia, 
mutta sen mielestä olisi tutkittava sääntelykehystä sen varmistamiseksi, että uudet 
menetelmät eivät pirsto markkinoita vaan helpottavat avoimuuden ja syrjintäkiellon 
periaatetta noudattaen oikeuksien hankkimista multimedian yhteydessä. 
4. Kysymyksiä 
1) Minkä muotoisia ja minkä luonteisia oikeudenhaltijat ja oikeuksien hallinnoijat 
kokoavien keskitettyjen järjestelmien olisi oltava? Kannattaisiko käyttää "yhden luukun" 
järjestelmää, ja/tai riittäisikö se tietoyhteiskunnassa? 
2) Olisiko keskitertyjen järjestelmien rajoituttava käyttölupien myöntämiseen 
multimediateosten luomiseksi vai olisiko niiden toimittava yleisellä tasolla? 
3) Voiko samassa jäsenvaltiossa, koko yhteisössä tai maailmanlaajuisella tasolla esiintyä 
samanaikaisesti kilpailevia järjestelmiä eli samoihin oikeuksiin kohdistuvia järjestelmiä 
(so. keskitettyjä järjestelmiä, jotka sisältävät toisiaan täydentäviä teosvarastoja tai jopa 
samanlaisia teosvarastoja)? Miten tällainen kilpailu voisi toteutua käytännössä? 
4) Ottaen huomioon, että tietoyhteiskunta toimii koko maailmassa, tulevatko mielestänne 
yhden tai useamman tällaisen järjestelmän myöntämät käyttöluvat olemaan 
maailmanlaajuisia ja olisiko niiden oltava sellaisia? 
5) Voitaisiinko alueellisesti rajatummat käyttöluvat mielestänne säilyttää? 
6) Oletteko sitä mieltä, että yhteisön lainsäädännön olisi laadittava keskitettyä 
hallinnointia koskevia sääntöjä? Millaisia sääntöjen pitäisi olla: yhtiöiden ja kilpailevien 
järjestelmien välillä noudatettavia sääntöjä; yhtiöiden tai järjestelmien ja niiden jäsenten 
välisiä suhteita koskevia sääntöjä; molempia? 
79 
IX JAKSO: TEKNISET TUNNISTUS-
JA SUOJAUSJÄRJESTELMÄT 
Keskeistä: 
Digitaalitekniikan avulla voidaan tunnistaa, merkitä, suojata ja hallinnoida teoksia ja muita 
suojan kohteita, jos sopivia järjestelmiä saadaan käyttöön. Järjestelmät ja niiden 
hyväksyminen kansainvälisellä tasolla näyttävät olevan tarpeen, jos tietoyhteiskunnan 
toiminnan ei haluta vahingoittavan oikeudenhaltijoita. 
1. Kysymyksen esittely 
Suojattujen teosten ja muiden suojan kohteiden digitalisoituminen on samalla sekä 
mahdollisuus että huomattava riski. Sen avulla aineiston tallennus, pääsy siihen ja sen 
käyttö on paljon helpompaa, mikä avaa uusia markkinoita, ja välittömänä seurauksena 
tästä on se, että myös piratismiin on uusia mahdollisuuksia. Digitaalitekniikka ja sen 
kasvava kyky käsitellä tietoa auttaa paremmin suojaamaan teoksia ja muita suojan 
kohteita, sikäli kuin nyt otetaan nopeasti käyttöön kaikkien (oikeudenhaltijat, laitteistojen 
valmistajat, teosten ja muiden suojan kohteiden levittäjät sekä verkkotoiminnan 
harjoittajat) hyväksymät uudet järjestelmät. Esiin nousee kaksi kysymystä, joista 
ensimmäinen koskee digitaalisten teosten ja muiden suojan kohteiden järjestelmällistä 
tunnistamista. Kaikissa kirjallisen alan julkaisuissa on ISDN-numero, jonka avulla ne 
ovat tunnistettavissa. Nyt olisi luotava samanlainen tunnistamisjärjestelmä kaikille 
teoksille ja muille suojan kohteille, joihin sisältyisi joko ainoastaan teosta koskevia 
tietoja tai paljon täydellisempiä tietoja myös oikeudenhaltijoista ja jopa käyttöluvan 
edellytyksistä. Äänitteissä tällaista koodia jo käytetään (ISRC-koodi, International 
Standard Recording Code). Työ on käynnissä myös muilla luovan toiminnan aloilla. 
Teknisten tunnistusjärjestelmien avulla oikeudenhaltijoille kuuluvien maksujen 
periminen ja jakaminen voi käytännössä helpottua. Näin voisi tapahtua, jos teosten ja 
muun aineiston tunnistamisjärjestelmät sekä haltijuutta koskevat tiedot liitettäisiin 
verkkojen tai etäpalvelujen käyttöä koskevaan laskutusjärjestelmään sekä vastaavien 
tulojen perimisjärjestelmään siten, että samalla noudatettaisiin käyttäjien yksityiselämän 
suojaa koskeVia sääntöjä. Kyseisiin tuloihin kuuluvat yleensä oikeudenhaltijoille 
oikeuksista maksettavat maksut. Tällaisia järjestelmiä on jo olemassa joihinkin 
tarkoituksiin. Niiden yleistyminen edellyttää toimijoiden välillä tehtäviä 
kauppasopimuksia. Euroopassa, jossa monen toimijan pitäisi osallistua rajojen yli 
ulottuviin palveluihin, tällaisiin järjestelmiin vaaditaan sääntelyä koskevaa 
päätöksentekoa sekä teknisiä standardeja. 
80 
Käyttäjien yksityiselämän suojaan liittyviä kysymyksiä on tutkittava yksityiskohtaisesti. 
Ne nousevat esiin sen vuoksi, että verkkotoiminnan harjoittajat keräävät ja käsittelevät 
täsmällisiä tietoja, jotka koskevat jokaisen yksityisen kuluttajan tieto- ja 
kulttuuripalvelujen käyttöä. 
Myös digitaalisten teosten ja muiden suojan kohteiden merkitsemistä selvitellään 
parhaillaan. Joitakin digitaalisia merkintämenetelmiä on jo olemassa, kuten 
"Cyphertech". Jokaisessa ohjelman osassa on digitaalinen tunniste, jonka vastaanottimet 
voivat lukea ja purkaa reaaliajassa. Näin voidaan ottaa käyttöön automaattisia 
hallinnointijärjestelmiä esimerkiksi yleisradiointia varten, koska teosten ja muiden suojan 
kohteiden käyttöaika voitaisiin määrittää muutaman sekunnin tarkkuudella. 
Toinen keskeinen kysymys on sellaisten suojausjärjestelmien ja muiden järjestelmien 
käyttöön ottaminen, joiden avulla voidaan täysipainoisesti hyödyntää edellä tarkoitettua 
koodausta. Tässä ei käsitellä järjestelmiä, joiden avulla voidaan rajoittaa palvelun 
vastaanottoa eikä tarvetta taata niille oikeudellinen suoja luvattoman vastaanoton varalta, 
koska niitä käsitellään omassa vihreässä kirjassaan. Sitä vastoin keskeisiä ovat SCMS:n 
(Serial Copyright Management System) kaltaiset järjestelmät, jotka estävät yksityisten 
digitaalikopioiden tekemisen kopioista ja jotka siis vähentävät yksityiseen käyttöön 
liittyviä vaaroja. 
Samaten jos kuluttajille myydyissä järjestelmissä ei ole teknisiä 
koodinlukumahdollisuuksia, ei tule olemaan mahdollista ottaa käyttöön yksilöllistä 
laskutusjärjestelmää. 
Tässä mainitaan vain lyhyesti verkossa tapahtuvien siirtojen turvallisuus, joka ei 
suoranaisesti koske tekijänoikeutta ja lähioikeuksia. Tähän asti aineiston ja tiedon 
siirtäminen verkoissa ei ole ollut sen turvallisempaa kuin puhelimella soittaminen. 
Useimmiten se riittää. Mahdollisesti tämä ei kuitenkaan riitä suojatuille teoksille ja 
muille suojan kohteille. Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien käytön ja korvausten 
maksamisen valvonnasta olisi entistä vaikeampaa huolehtia, jos verkkosiirron 
turvallisuudesta ei huolehdittaisi riittävästi. Vaikka siirtojen turvallisuus verkoissa on eri 
asia kuin tunnistamiseen ja suojaukseen liittyvät kysymykset, näyttää tärkeältä, että 
verkoissa tapahtuvien siirtojen turvallisuus voi sisältää myös tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien suojaan liittyviä näkökohtia. 
4 81 
2. Tämänhetkinen oikeudellinen ympäristö 
2.1. Kansainvälisissä yleissopimuksissa ei toistaiseksi ole käsitelty näitä aiheita. 
WIPOssa meneillään olevissa neuvotteluissa mahdollisesta Bernin yleissopimuksen 
lisäpöytäkirjasta sekä mahdollisesta äänitteiden tuottajia ja esittäviä taiteilijoita 
koskevasta asiakirjasta (New Instrument) käsitellään näitä aiheita ainakin osittain. 
2.2. Yhteisön oikeudessa on jo käsitelty teknistä suojausta, sillä 
tietokoneohjelmadirektiivin 91/250/ETY 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, 
että jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset oikeussuojakeinot sellaista henkilöä 
vastaan, joka 
laskee liikkeelle tai pitää hallussaan kaupallisia tarkoituksia varten sellaisia välineitä, 
joiden yksinomaisena käyttötarkoituksena on helpottaa tietokoneohjelman suojaamiseen 
mahdollisesti käytetyn teknisen apuvälineen luvatonta poistamista tai kiertämistä. 
Artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että "jäsenvaltiot voivat säätää, että 1 kohdan c 
alakohdassa tarkoitetut välineet on takavarikoitava". 
Yhteisön oikeudessa ei siis vaadita tietokoneohjelmien teknisten suojausjärjestelmien 
käyttöön ottamista, mutta siinä suojataan niiden käyttöönottajia tekemällä laittomaksi 
luvattoman koodauksenpurkuvälineen tai muun välineen hallussapito ja vapaaseen 
liikkeeseen laskeminen kaupallisia tarkoituksia varten. 
3. Kysymyksen arviointi yhteisön näkökulmasta 
Yhteisön tasolla on jo kauan tunnustettu teknisten tunnistamis-, merkintä- ja 
suojausjärjestelmien merkitys. Tietokoneohjelmista annetussa direktiivissä 91/250/ETY 
säädetään piratismin torjunnasta, ja yleisradiolähetysten salaamista (krypteeraus) 
tutkitaan, ja siitä tehdään erikseen vihreä kirja. 
Tässä yhteydessä on syytä ottaa esille CITED-hanke (Copyright in Transmitted 
Electronic Documents), jonka komissio rahoittaa osana ESPRIT-ohjelmaa. CITED 
perustuu tietoteollisuuden tarpeisiin laajassa merkityksessä, ja sen tarkoituksena on 
turvata tekijänoikeus ja lähioikeudet kaikkiin digitaaliseen muotoon tallennettuihin ja 
digitaalisessa muodossa siirrettyihin teoksiin ja muihin suojan kohteisiin. Tavoitteena on 
ottaa käyttöön suojausjärjestelmä oikeudenhaltijoiden pelkojen vähentämiseksi ja kaiken 
käytettävissä oleva "tiedon" mahdollisimman laajan käytettäväksi saattamisen 
helpottamiseksi. 
Ne, joita asia koskee, ovat olleet erittäin kiinnostuneita hankkeesta sen ensimmäisessä 
vaiheessa. WIPOa ja tärkeimpiä standardointielimiä kuullen tehtiin perinpohjainen 
tutkimus digitaaliteknologian aiheuttamista ongelmista. Tutkimus osoittaa selvästi, että 
tekijänoikeuden ja lähioikeuksien merkitys on keskeinen ja että mikään nykyinen 
tekninen ratkaisu ei ole täysin tyydyttävä. Tämänhetkiset ratkaisut perustuvat käytännön 
vakiinnuttamiin standardeihin. 
82 
CITED-hankkeessa on siis pyritty määrittelemään yleinen malli, jota voidaan soveltaa eri 
aloihin ja joka ottaa huomioon kaikki tietoketjussa mukana olevat tekijät. CITED-
mallissa määritellään satunnaista ja tahallista piratismia vastaan tarvittavat toimenpiteet. 
Mallia on nyt testattava kokeiluhankkeissa. 
Kuulemistilaisuudessa 7 ja 8 päivänä heinäkuuta 1994 esitettiin kysymys tuotteiden 
tunnistusjärjestelmien käyttöön ottamisesta. Niiden mielestä, joita asia koskee, tällaiset 
järjestelmät olivat hyödyllisiä ja joissain tapauksissa jopa välttämättömiä. Monet 
korostivat sitä, että järjestelmien olisi oltava vapaaehtoisia eikä pakollisia. Jotkut olivat 
myös sitä mieltä, että kyseiset järjestelmät olisi ehdottomasti suojattava jäljittelyä 
vastaan, muuten ne voisivat jopa huonontaa tilannetta. Kiistaa syntyi järjestelmiin 
sisällytettävistä tiedoista. Toisten mielestä tietojen on oltava täydellisiä, ja myös 
oikeudenhaltijat on tunnistettava; toisten mielestä tietoja saa antaa vain itse teoksesta 
ja/tai muusta suojan kohteesta. 
Kysymys liittyy kiinteästi oikeuksien hankkimiseen ja hallinnointiin. 
Yhteisön puuttumista toimintaan on siis tarkasteltava toissijaisuusperiaatteen ja uuden 
lähestymistavan mukaisen standardointipolitiikan perusteella. Jos jäsenvaltiot toteuttavat 
yhteensovittamattomasti toimenpiteitä, joilla kielletään tiettyjä suojastandardeja 
vastaamattomien tuotteiden markkinoille saattaminen, kauppavaihdolle aiheutuu esteitä. 
Yhdessä jäsenvaltiossa on toimittu alan ammattilaistahojen ja Kansainvälisen 
standardisoimisjärjeston (ISO) kanssa sellaisen menetelmän kehittämiseksi, jonka avulla 
binaarikoodisarjoihin lisätään tunnisteita. Tämä aloite on jo johtanut siihen, että ISO on 
hyväksynyt menetelmän. Tunnisteiden luonnetta ja koostumusta määritellään parhaillaan. 
On erityisen tärkeää, että merkitsemismenetelmät vahvistetaan kansainvälisesti. On myös 
yritettävä välttyä siltä, että jotkut valmistajat loisivat "patenttijärjestelmiä", jotka 
määräisivät kaupallisia tarkoituksia palvelevan standardin. 
Yhteisö voisi toimia siten, että tekniset suojausjärjestelmät tehtäisiin yhdenmukaiselta 
pohjalta pakollisiksi, sitten kun niitä on kehiteltyjä kun ne on hyväksytty teollisuudessa. 
83 
4. Kysymyksiä 
1) Pitäisikö yhteisön mielestänne yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteuttaa sellaisia 
oikeudellisia toimenpiteitä, joilla taattaisiin 
. tunnisteiden 
. yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien suojastandardien 
. yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien muiden tunnistus-ja 
suojaustekniikoiden noudattaminen, 
sitten kun niitä on kehitelty ja kun ne on hyväksytty teollisuudessa. 
2) Millaisia tietoja tunnisteisiin pitäisi sisältyä: 
. teoksen tai muun suojan kohteen tunnistaminen 
. oikeuden ensimmäisten haltijoiden tunnistaminen 
. teoksen tai muun suojan kohteen, oikeuden ensimmäisten haltijoiden, käyttöluvan 
saajien ja muiden oikeuksien hallinnoijien tunnistaminen 
. käyttöluvan saamisen edellytykset mahdollisia käyttöluvan hankkijoita varten? 
3) Pitäisikö mielestänne kieltää sellaisten jostain kolmannesta maasta lähtöisin olevien 
teosten tai muiden suojan kohteiden tulo sisämarkkinoille, jotka eivät sisällä yhteisössä 
tunnustettujen tunnistusjärjestelmien kanssa yhteensopivia tunnistusjärjestelmiä? 
4) Siltä osin kuin on mahdollista kehittää ja soveltaa yksityisten digitaalikopioiden 
tekemistä torjuvia teknisiä suojausjärjestelmiä, mitä muita niihin liittyviä 
lainsäädännöllisiä toimenpiteitä on tarpeen ja mahdollista toteuttaa? 
5) Jos yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuva tekninen suojausjärjestelmä 
otettaisiin käyttöön yhdenmukaisesti, pitäisikö mielestänne kieltää kaikkien sellaisten 
laitteiden markkinoille saattaminen ja tuonti, jotka eivät sisällä yhteisössä tunnustettujen 
yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien suojausjärjestelmien kanssa 
yhteensopivia suoj ausj ärj estelmiä? 
6) Onko yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien teknisten suojausjärjestelmien 
tehokas täytäntöönpano mielestänne riippuvainen kansainvälisestä standardoinnista? 
7) Miten olisi tunnistettava vapaasti käytettävissä olevat teokset ja muut suojan kohteet? 
Miten voitaisiin varmistua siitä, että teosten ja muiden suojan kohteiden suojaaminen 
henkiseen omaisuuteen perustuvilla oikeuksilla ei jarruta tai rajoita vapaasti käytettävissä 
olevien tietojen saantia? 
84 
LIITE 
ASIANOMAISILLE TAHOILLE ESITETYT KYSYMYKSET 
JOHDANTO 
YLEISLUONTOISIA KYSYMYKSIÄ 
1. Joitakin epävarmuustekijöitä on tunnistettu kohdassa II A. Pystyttekö millään tavalla 
selventämään esille tuotuja kysymyksiä, jotka koskevat markkinoiden ja uusien 
palvelujen kehittämistä? 
2. Mitkä ovat ne tekijänoikeuteen ja lähioikeuksiin liittyvät tekijät, jotka mielestänne 
vaikuttavat kaikkein kehityskelpoisimmilta ja joille pitäisi antaa ensisijainen asema? 
3. Onko teidän jäsenvaltiossanne komiteoita, kertomuksia tai selvityksiä taikka 
mahdollisesti hankkeita, jotka liittyvät tietoyhteiskunnassa tekijänoikeuden ja 
lähioikeuksien alalla tarvittavaan uuteen kansalliseen sääntelyyn? Onko mahdollinen 
aikataulu jo vahvistettu? 
4. Onko mielestänne tietoyhteiskunnan henkiseen omaisuuteen liittyviä 
sääntelykysymyksiä tarpeen käsitellä kansallisella, yhteisön vai kansainvälisellä tasolla? 
5. Onko kulttuuriperinnön käyttämiseen multimediatuotteiden valmistamisessa 
sovellettava sellaisia sääntelyratkaisuja, jotka ottaisivat huomioon tarpeen suojata 
kulttuuriperintöä? Millaisia ratkaisuja on käytettävä? 
6. Suurin osa Tiedon valtateillä liikkuvista teoksista ja muista suojan kohteista suojataan 
omistusoikeuksilla. Missä määrin ja millaisten muuttujien mukaan voidaan mielestänne 
mitata näiden tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien arvoa? 
7a. Onko teillä täsmällisiä taloudellisia ja tilastollisia tietoja sellaisten taloudenalojen 
jakautumisesta (esimerkiksi kustannustoiminta, audiovisuaalinen ala, musiikki), joita 
tietoyhteiskuntaan liittyvä toiminta koskee? Mikä prosenttimäärä liikevaihdosta näillä 
aloilla edustaa tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien suojaa? 
7b. Onko teillä erityistä taloudellista tietoa tai taloudellisia näkymiä koskevaa tietoa, 
jonka avulla voidaan arvioida, millainen osuus tekijänoikeudella tai lähioikeuksilla 
suojatulla toiminnalla on Tiedon valtateillä levitettyjen palvelujen luomiseen liittyvässä 
taloudellisessa kehityksessä? 
85 
7c. Onko teillä tilastoja tai analyyseja työllisyyteen liittyvistä (laadullisista tai 
määrällisistä) näkökohdista, jotka liittyvät Tiedon valtateillä tekijänoikeudella ja 
lähioikeuksilla suojattuun toimintaan? 
8. Olisiko tekijänoikeuden ja lähioikeuksien parempi suoja eduksi pienille ja 
keskisuurille yrityksille, ja jos olisi, niin minkä alan yrityksille erityisesti? 
9. Miten tekijänoikeudella ja lähioikeuksilla suojatun uudenlaisen toiminnan 
kehittäminen mielestänne-vaikuttaa työllisyyteen Tiedon valtateillä levitettävien uusien 
palvelujen yhteydessä? 
10. Haluatteko tehdä huomautuksia kysymyksistä, joita ei ole käsitelty tässä luvussa? 
ENSIMMÄINEN ALALUKU: LAAJA-ALAISET KYSYMYKSET 
IJAKSO: SOVELLETTAVA OIKEUS 
1) Olisiko alkuperämaata koskevan säännön soveltamista varten nimettävä lisäkriteerejä 
ja -ehtoja? Millaisia? 
2) Onko alkuperämaata koskevan säännön soveltamiseksi mielestänne tarpeen nimetä 
vielä joitakin tiettyyn valtioon liittämistä koskevia kriteerejä? Millaisia? 
3) Onko vastuullisten tahojen määräämiseksi mielestänne mahdollista nimetä 
todennäköiset osapuolet siirtämisen jokaisessa vaiheessa? Täsmentäkää osapuolet. 
4) Onko siirtotapahtuman määrittelyssä ja suojan tason erot huomioon ottaen yhteisössä 
sovellettava alkuperämaata koskevaa sääntöä kaikkiin siirtämisen muotoihin, kun 
kyseessä on: 
. ainoastaan yhdestä jäsenvaltiosta peräisin olevat siirtotapahtumat tai 
. yhdestä jäsenvaltiosta tai Bernin yleissopimuksen Pariisin sopimuskirjaa (1971) ja 
Rooman yleissopimusta soveltavista kolmansista maista peräisin olevat siirtotapahtumat 
tai 
. kaikista maista peräisin olevat kaikki siirtotapahtumat? 
5) Jos alkuperämaata koskeva sääntö hyväksytään, mitkä oikeudet ja mitkä kansalliset 
oikeudenalat on yhdenmukaistettava, jotta oikeudenhaltijat välttyisivät toimipaikan 
siirtämiseltä ja suojan menettämiseltä: 
86 
. poikkeukset yksinoikeuksista 
. haltijuus 
. moraaliset oikeudet 
. muut oikeudet? 
6) Jos halutaan soveltaa alkuperämaan oikeutta, niin missä määrin, millä aloilla ja millä 
tavalla on vielä parannettava oikeudenhaltijoiden suojaa kolmansissa maissa, joissa 
sovelletaan Bernin ja Rooman yleissopimuksia? 
7) Jos alkuperämaata koskevaa sääntöä ei mielestänne tule hyväksyä, mitä sääntöjä 
haluatte soveltaa? 
8) Pystytäänkö suojalausekkeilla mielestänne kunnolla suojaamaan yhteisön 
oikeudenhaltijoita toimittaessa sellaisessa kolmannessa maassa, jossa henkistä 
omaisuutta ei riittävästi suojata? 
9) Onko sopimusoikeus mielestänne voitava valita täysin vapaasti vai olisiko 
sopimusvapautta rajoitettava: 
. yleisesti 
. siten, että tietyt erityistekijät, kuten moraaliset oikeudet, kohtuullinen korvaus tai 
yhteisvalvonta säilytettäisiin 
. ainoastaan silloin, kun sopimus koskee Euroopan unionin oikeudenhaltijoiden teoksia 
ja muita suojan kohteita 
IIJAKSO: OIKEUKSIEN SAMMUMINEN JA RINNAKKAISTUONTI 
1) Onko otettava käyttöön sääntö, joka poistaa mahdollisuuden soveltaa kansainvälistä 
oikeuksien sammumista koskevaa sääntöä tekijänoikeuksien haltijoiden eduksi samalla 
tavalla kuin tapahtuu vuokraus-ja lainausdirektiivin 92/100/ETY 9 artiklan 2 kohdan 
säännössä? 
2) Onko kulloisestakin oikeudesta riippumatta (esim. yleisradiointi, siirtäminen, 
vuokraus) vahvistettava, että oikeuksien sammumista ei sovelleta palvelujen 
tarjoamiseen? 
3) Mitä mieltä olette edellä olevista kysymyksistä maailmanlaajuisiksi pyrkivien on line 
verkkojen kannalta? 
4) Voivatko sellaiset järjestelmät, joissa edellytetään oikeuksien kansainvälistä 
sammumista, toimia samanaikaisesti sellaisten järjestelmien kanssa, joissa tätä ei 
edellytetä? 
87 
TOINEN ALALUKU: ERITYISOIKEUDET 
III JAKSO: KOPIOINTIOIKEUS 
1) Onko teosten ja muiden suojan kohteiden digitalisoimiseen mielestänne sovellettava 
yksinoikeutta kopiointiin? Tuntuvatko poikkeukset tästä yksinoikeudesta perustelluilta? 
Mitkä ja miksi? 
2) Olisiko digitaalisten teosten ja/tai muiden suojan kohteiden, jotka eivät ole 
tietokoneohjelmia, yksityisen kopioinnin ja jäljentämisen (reprografian) mielestänne 
. kuuluttava kokonaan kopiointioikeuden piiriin 
. kuuluttava kopiointioikeuden piiriin siten, että ainakin yksi kopio sallittaisiin (kuten 
SCMS-järjestelmässä) 
. oltava sallittua korvausjärjestelmää soveltamalla tai ilman sitä? 
IV JAKSO: YLEISÖLLE VÄLITTÄMINEN 
1) Missä olosuhteissa seuraavia toimenpiteitä voidaan pitää yksityisenä käyttönä: 
* kahden yksityishenkilön välinen verkkoviestintä 
*useamman yksityishenkilön välinen verkkoviestintä (esim. "bulletin board service") 
*yksityishenkilön ja yrityksen välinen verkkoviestintä 
*yhden tai useamman yrityksen välinen verkkoviestintä? 
2) Vaikuttaako mielestänne se, että yksityishenkilöt tuntevat toisensa tai kuuluvat samaan 
perheeseen, 'yleisölle välittämisen' käsitteeseen, jos tieto välittyy verkossa useamman 
kuin kahden henkilön kesken? 
3) Miten viestijöiden asema (yksityishenkilöt, yritykset, julkiset laitokset jne.) vaikuttaa 
toimenpiteen määrittelemiseen 'yleisölle välittämiseksi', kun kysymyksessä on pisteestä 
pisteeseen tapahtuva viestintä? 
4) Oletteko sitä mieltä, että tekijänoikeudella suojattuja teoksia sisältävän palvelimen 
kytkeminen verkkoon vaarantaa tekijänoikeuden ja lähioikeudet? Mitkä oikeudet se 
vaarantaa? Onko tietääksenne olemassa lainsäädäntöä, jossa otetaan kantaa tähän asiaan? 
5) Minkä muiden kriteerien tai toimenpiteiden olisi mielestänne oltava ratkaisevassa 
asemassa 'yleisölle välittämisen' määrittelemiseksi? 
88 
V JAKSO: OIKEUS DIGITAALISEEN LEVITTÄMISEEN/SIIRTÄMISEEN 
1) Tietokoneohjelmadirektiivissä 91/250/ETY sekä vuokraus-ja lainausdirektiivissä 
92/100/ETY määriteltyjä vuokraus-ja lainausoikeuksia voitaisiin soveltaa laajemmassa 
merkityksessä pisteestä pisteeseen tapahtuvaan sähköiseen siirtoon. Pitäisikö tätä 
mahdollisuutta mielestänne mukauttaa joiltakin osin? Miltä osin? 
2) Pystyttekö arvioimaan, millainen taloudellinen vaikutus vuokraus- ja 
lainausjärjestelmän soveltamisella on oikeudenhaltijoihin ja muihin toimijoihin? 
3) Miten se vaikuttaisi pieniin ja keskisuuriin yrityksiin? 
VI JAKSO: OIKEUS DIGITAALISEEN YLEISRADIOINTIIN 
1) Oletteko sitä mieltä, että digitaalinen yleisradiointi, jonka avulla on mahdollista 
moninkertaistaa kanavien määrä, tulee lisäämään rajojen yli ulottuvaa yleisradiointia? 
Oikeuttaako tämä mahdollisuus mielestänne yhteisön puuttumisen asiaan vai onko se 
vain teoreettinen mahdollisuus? 
2) Muodostaako digitaalinen yleisradiointi mielestänne todellisen uhkan lähioikeuksien 
haltijoille, joilla ei tällä hetkellä ole yksinoikeutta yleisradiointiin? Onko mielestänne 
tarpeen vai mahdollista tietyin edellytyksin vai mahdotonta, että yksinoikeudet 
digitaaliseen yleisradiointiin otettaisiin käyttöön äänitteiden ja elokuvien tuottajien sekä 
näiden alojen esittävien taiteilijoiden kohdalla? 
3) Voiko levitystekniikoiden erilaistuminen mielestänne helpottaa ratkaisua (so. siihen 
sisällytettäisiin ainoastaan tietyt digitaalisen yleisradioinnin muodot, kuten 
kaapelilähetykset)? 
4) Oletteko sitä mieltä, että yksityisen kopiointioikeuden vahvistaminen, joka 
toteutettaisiin kopioinnin vastaanottimissa estävien teknisten järjestelmien avulla, riittäisi 
laajamittaisesta kopioinnista aiheutuvien ongelmien välttämiseksi? 
VII JAKSO: MORAALISET OIKEUDET 
1) Ovatko jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien väliset erot mielestänne niin suuret, että 
moraalisia oikeuksia koskevat säännöt olisi yhdenmukaistettava? Oikeuttaako nykyinen 
tilanne yhdenmukaistamisen? 
89 
2) Voisiko olla mahdollista hoitaa moraalisiin oikeuksiin liittyvät asiat sopimusteitse 
(esim. kun aineistoa sijoitetaan verkkoon tai digitalisoidaan, tekijä joutuisi hyväksymään 
teokseen tiettyjä muutoksia, kuten jälkiäänityksen, tekstityksen tai uudelleenmuotoilun)? 
3) Jos tekijä suostuu digitalisoimiseen, voisiko hänen sen perusteella katsoa hyväksyneen 
myös tietyt muutokset? 
4) Voitaisiinko mielestänne tekijöiden ja esittävien taiteilijoiden sekä toisaalta tuottajien 
ja julkaisijoiden välisissä yhteisissä sopimuksissa määritellä hyväksyttävät muutokset? 
5) Pitäisikö tällaisista ratkaisuista neuvotella kaikenkattavasti vai aloittain (esim. 
elokuva, sanomalehdet, kirjastot, museot)? 
KOLMAS ALALUKU: OIKEUKSIEN KÄYTTÖÖN LIITTYVIÄ KYSYMYKSIÄ 
VIII JAKSO: OIKEUKSIEN HANKKIMINEN JA HALLINNOINTI 
1) Minkä muotoisia ja minkä luonteisia oikeudenhaltijat ja oikeuksien hallinnoijat 
kokoavien keskitettyjen järjestelmien olisi oltava? Kannattaisiko käyttää "yhden luukun" 
järjestelmää, ja/tai riittäisikö se tietoyhteiskunnassa? 
2) Olisiko keskitettyjen järjestelmien rajoituttava käyttölupien myöntämiseen 
multimediateosten luomiseksi vai olisiko niiden toimittava yleisellä tasolla? 
3) Voiko samassa jäsenvaltiossa, koko yhteisössä tai maailmanlaajuisella tasolla esiintyä 
samanaikaisesti kilpailevia järjestelmiä eli samoihin oikeuksiin kohdistuvia järjestelmiä 
(so. keskitettyjä järjestelmiä, jotka sisältävät toisiaan täydentäviä teosvarastoja tai jopa 
samanlaisia teosvarastoja)? Miten tällainen kilpailu voisi toteutua käytännössä? 
4) Ottaen huomioon, että tietoyhteiskunta toimii koko maailmassa, tulevatko mielestänne 
yhden tai useamman tällaisen järjestelmän myöntämät käyttöluvat olemaan 
maailmanlaajuisia ja olisiko niiden oltava sellaisia? 
5) Voitaisiinko alueellisesti rajatummat käyttöluvat mielestänne säilyttää? 
6) Oletteko sitä mieltä, että yhteisön lainsäädännön olisi laadittava keskitettyä 
hallinnointia koskevia sääntöjä? Millaisia sääntöjen pitäisi olla: yhtiöiden ja kilpailevien 
90 
järjestelmien välillä noudatettavia sääntöjä; yhtiöiden tai järjestelmien ja niiden jäsenten 
välisiä suhteita koskevia sääntöjä; molempia? 
DC JAKSO: TEKNISET TUNNISTUS- JA SUOJAUSJÄRJESTELMÄT 
1) Pitäisikö yhteisön mielestänne yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa toteuttaa sellaisia 
oikeudellisia toimenpiteitä, joilla taattaisiin 
. tunnisteiden 
. yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien suojastandardien 
. yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien muiden tunnistus-ja 
suoj austekniikoiden noudattaminen, 
sitten kun niitä on kehiteltyjä kun ne on hyväksytty teollisuudessa. 
2) Millaisia tietoja tunnisteisiin pitäisi sisältyä: 
teoksen tai muun suojan kohteen tunnistaminen 
oikeuden ensimmäisten haltijoiden tunnistaminen 
teoksen tai muun suojan kohteen, oikeuden ensimmäisten haltijoiden, käyttöluvan 
saajien ja muiden oikeuksien hallinnoijien tunnistaminen 
käyttöluvan saamisen edellytykset mahdollisia käyttöluvan hankkijoita varten? 
3) Pitäisikö mielestänne kieltää sellaisten jostain kolmannesta maasta lähtöisin olevien 
teosten tai muiden suojan kohteiden tulo sisämarkkinoille, jotka eivät sisällä yhteisössä 
tunnustettujen tunnistusjärjestelmien kanssa yhteensopivia tunnistusjärjestelmiä? 
4) Siltä osin kuin on mahdollista kehittää ja soveltaa yksityisten digitaalikopioiden 
tekemistä torjuvia teknisiä suojausjärjestelmiä, mitä muita niihin liittyviä 
lainsäädännöllisiä toimenpiteitä on tarpeen ja mahdollista toteuttaa? 
5) Jos yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuva tekninen suojausjärjestelmä 
otettaisiin käyttöön yhdenmukaisesti, pitäisikö mielestänne kieltää kaikkien sellaisten 
laitteiden markkinoille saattaminen ja tuonti, jotka eivät sisällä yhteisössä tunnustettujen 
yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien suojausjärjestelmien kanssa 
yhteensopivia suojausjärjestelmiä? 
6) Onko yksityisten digitaalikopioiden tekemistä torjuvien teknisten suojausjärjestelmien 
tehokas täytäntöönpano mielestänne riippuvainen kansainvälisestä standardoinnista? 
7) Miten olisi tunnistettava vapaasti käytettävissä olevat teokset ja muut suojan kohteet? 
Miten voitaisiin varmistua siitä, että teosten ja muiden suojan kohteiden suojaaminen 
henkiseen omaisuuteen perustuvilla oikeuksilla ei jarruta tai rajoita vapaasti käytettävissä 
olevien tietojen saantia? 



ISSN 1024-4492 
KOM(95) 382 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 08 16 
Luettelonumero : CB-C0-95-421-FI-C 
ISBN 92-77-92585-X 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg