Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto: Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa"



Virallinen lehti nro C 095 , 30/03/1998 s. 0089



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto: Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa" (98/C 95/19) Komissio päätti 13. maaliskuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut aluekehityksen, yhdyskuntasuunnittelun ja maankäytön jaosto antoi lausuntonsa 20. tammikuuta 1998. Esittelijä oli Gianni Vinay ja apulaisesittelijä Eugène Muller. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 351. täysistunnossaan 28. tammikuuta 1998 yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Eurooppa on maailman kaupungistunein maanosa, ja kaupungit ovat olleet sen pysyvänä erityispiirteenä jo kolme vuosituhatta. Kaupunki asumismuotona on siis elimellinen osa Euroopan kansojen kulttuuria, yhteiskuntaa ja taloutta. Tiettyinä aikakausina esiintyneistä ja erityisesti nykyajan kaupungeille tyypillisistä ongelmista huolimatta kaupungit ovat talouden ja kulttuurin kehityksen ensisijaisia määrittäjiä. Taajama-alueiden nykypäivää ja tulevaisuutta koskevien kysymysten käsittely onkin erityisen myönteistä, mistä on osoituksena joukko Euroopan unionin toimielinten aloitteita. Komission tiedonanto kaupunkien kehityskysymyksistä on viimeisin ja erityisen sopiva esimerkki EU:n toimielinten kasvavasta mielenkiinnosta tätä taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti merkittävää aihetta kohtaan. Tiedonanto koostuu neljästä pääosasta: 1.2. Ensimmäisen osan aiheena ovat "Euroopan kaupunkien kohtaamat haasteet". Kaupunkien taloudelliset saavutukset kasvattavat alueellista ja kansallista BKT:tä suhteellisen paljon asukasmäärään nähden. BKT:n kasvu ei kuitenkaan lisää vastaavasti työpaikkoja. 1.2.1. Ympäristönäkökohtien kannalta kaupunkielämän laatu on huomattavasti heikentynyt. Tämän vuoksi kaupunkisuunnittelupolitiikkaa on muutettava, jotta kestävä yhteiskunnallis-taloudellinen kehitys olisi mahdollista. 1.2.2. Sosiaalipoliittisesta näkökulmasta kaupunkilaisten yhteinen "identiteettikäsitys" on heikentynyt, mikä ilmenee vähäisenä osallistumisena paikalliseen päätöksentekoprosessiin. Kaupunkien hallinto vaikeutuu entisestään, sillä päätösvalta on jakaantunut usealle tasolle paikallistason lisäksi luonnollisesti myös alueiden, jäsenvaltioiden ja Euroopan tasoille. 1.3. Tiedonannon toisessa osassa analysoidaan kaupunkien kehittämistoimenpiteitä EU:n eri toimintalinjojen yhteydessä. Tällaisia toimintalinjoja ovat työllisyyden ja kilpailukyvyn edistäminen, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, kaupunkien liittäminen euroopanlaajuisiin verkkoihin sekä kaupunkien kestävän kehityksen ja elämänlaadun edistäminen. 1.3.1. Valtaosa eurooppalaisista ja Euroopan ulkopuolelta tulevista sijoituksista kohdistuvat kaupunkeihin, jotka "voivat tuottaa huipputasoisia palveluja ja joiden infrastruktuuri on pitkälle kehittynyt" (tiedonannon kohta 2.1). Kaupunkien innovaatiokyky on yleensä alueen taloudellisen menestyksen ydin. 1.3.2. Viime vuosina on kiinnitetty paljon huomiota kaupunkien sosiaalis-taloudellisiin ongelmiin. Komissio mainitsee kaupunkeja koskevat esimerkkihankkeet (EAKR:stä annetun asetuksen 10 artikla). Niistä saatujen myönteisten kokemusten perusteella komissio käynnisti vuonna 1994 Urban-aloitteen, joka rahoitettiin rakennerahastovaroin ja jonka tavoitteena oli kehittää yhteistyömuotoja köyhillä kaupunkialueilla. Integroitujen ohjelmien avulla pyrittiin näin ratkaisemaan kehitysongelmia. Myöhemmin käynnistettiin Integra-aloite osana Euroopan sosiaalirahaston yhteisötason työllisyysaloitetta. 1.3.3. Euroopanlaajuiset verkot ja kaupunkien liikenneyhteydet liittyvät kiinteästi toisiinsa. Niillä on tärkeä merkitys selvitettäessä kaupunkijärjestelmille ja -alueille ominaisia epäkohtia. 1.3.4. Kaikki tämä on liitettävä samaan yhteyteen kuin kestävä kehitys, jonka merkitys "tulevien sukupolvien elämän laatua säätelevänä tekijänä" todetaan. Tiedonannossa viitataan viime vuosien tärkeisiin aloitteisiin, kuten vuonna 1990 laadittuun vihreään kirjaan kaupunkiympäristöstä sekä 1993 aloitettuun "Kestävät kaupungit" -hankkeeseen. Myös rakennerahastojen varoja hyödyntävän ympäristöpolitiikan sekä TTK-politiikan erityistavoitteina on luoda kestävää kehitystä. 1.4. Tiedonannon kolmannessa osassa käsitellään "tulevaisuuden suuntauksia". Siinä korostetaan, että "kaupunkien kehityksen tulevaisuuden lähtökohdaksi on otettava kaupunkien merkitys alueellisen, kansallisen ja Euroopan laajuisen talouden ylläpitäjänä" (kohta 3). 1.4.1. Komission mukaan tästä lähtien "erilaisia EU:n hankkeita olisi voitava arvioida kaupunkien yhdenmukaistamisen ja kestävän kehityksen kannalta". Komissio toteaa näin, että EU:n eri toimintalinjoihin on sisällytettävä kaupunkipoliittinen näkökulma. 1.4.2. Rakennerahastojen tärkeän merkityksen vuoksi komissio ehdottaa, että paikallisviranomaiset otetaan mukaan valmistelemaan ja toteuttamaan aluekehitysohjelmia. 1.5. Edelleen komissio tähdentää hyvistä käytänteistä saatujen tietojen ja kokemusten vaihdon edistämistä sekä ilmoittaa "kaupunkien kartoitus" -hankkeen (urban audit) aloittamisesta. Hankkeen tarkoituksena on arvioida Euroopan kaupunkien vahvuuksia ja heikkouksia. 1.6. Neljännessä osassa komissio ehdottaa kaupunkeja koskevista kysymyksistä käytävää keskustelua, johon osallistuisivat neuvosto, Euroopan parlamentti, talous- ja sosiaalikomitea, alueiden komitea, paikallisviranomaiset sekä muut asianosaiset. Vuoropuhelun tuloksia on määrä käsitellä kokouksessa, jonka komissio järjestää vuonna 1998. 2. Yleistä 2.1. Talous- ja sosiaalikomitea on jo ilmaissut useassa yhteydessä kantanaan, että EU-politiikan vaikutuksiin kaupungeissa on kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota. Komitean mukaan kaupunkien sosiaalis-taloudellisen kehityksen olisi oltava yksi suuntaviivoista, joiden mukaan kohdennetaan yhteisörahastojen varoja. 2.1.1. Lausunnossaan kertomuksesta "Eurooppa 2000 + eurooppalainen aluepoliittinen suunnitteluyhteistyö" komitea oli vakuuttunut siitä, että "Euroopan unionin on kiinnitettävä erityistä huomiota kaupunkialueilla ilmeneviin ongelmiin ja suuntauksiin" (). Komitea totesi, että "kaupunkirakenteen tasapainoa koskeva strategia on vielä määriteltävä". Tätä on pidettävä yhtenä tärkeimmistä seikoista kaupunkeja koskevissa Euroopan tason keskustelussa. 2.1.1.1. Näin ollen komitea ehdotti, että yhteisön aluekehitysmalliin (European Spatial Development Scheme, ESDP) liitettäisiin "tietoja, joiden avulla voidaan määritellä mahdollisia yhteisön kannalta kiinnostavia toimia, joilla pyritään hajauttamaan kehitystä voimakkaasti keskittyneillä alueilla, eriyttämään kaupunkien taloutta alueellisten tarpeiden mukaisesti, hyödyntämään kehityskeskuksina toimivia kaupunkeja epäsuotuisilla alueilla, kannustamaan monikeskisten kaupunkiverkkojen kannustamista ja kehittämistä, valvomaan kaupunkiväestön hajaantumista sekä edistämään kaupunkien ja maaseudun välistä uutta kumppanuutta" (). 2.1.1.2. Komitean ehdotuksista rakentui epäilemättä kokonaisvaltainen ja tärkeä ohjelma, jolla on ollut vaikutusta Euroopan unionin kaupunkipolitiikan määrittelyyn. 2.1.2. Komitea päätti antaa myös oma-aloitteisen lausunnon aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa". Komitea korosti lausunnossaan kaupunkikehityspolitiikan "eurooppalaista ulottuvuutta", koska siihen "kuuluu periaatteita, tekijöitä ja ehtoja, joilla on strategista merkitystä Euroopan unionin kehitysnäkymien ja Euroopan kansalaisten elämänlaadun kannalta" (). 2.1.2.1. Tässä asiakirjassa esitetään konkreettisia ehdotuksia, kuten unionin toiminnan laajentaminen kaupunkeja koskevien kokeiluhankkeiden edistämiseksi (EAKR:stä annetun asetuksen 10 artikla, innovatiiviset toimet), rakennerahastojen suuntaaminen kaupunkienkin kehitystä palvelevan strategian mukaisesti, kaikkien kaupunkeja koskevien toimintaohjelmien alueellisten ja kaupunkikohtaisten vaikutusten arviointi, kaupunkien välisen kumppanuuden kehittyneiden muotojen kannustaminen sekä EU:n, jäsenvaltioiden, alueiden, paikallishallintojen, työmarkkinaosapuolten ja muiden tahojen edustajista koostuvan sellaisen foorumin järjestäminen, jonka yhteydessä on tarkoitus määritellä EU:n kaupunkipoliittinen strategia. 2.1.2.2. Ehtona Euroopan unionin nykyistä laajemmalle toiminnalle kaupunkipoliittisissa asioissa on, että "komissiolle annetaan nykyistä suurempi mahdollisuus suunnan määräämiseen . Erityisen toivottavaa on, että komissio valmistelisi Euroopan kaupunkijärjestelmää koskevat suuntaviivat" (). 2.1.2.3. Komitean lausunnon perustana oleva ajatus on näkemys kaupunkialueesta "avaintekijänä rakennettaessa kehitykseen ja taloudellisiin huippusuorituksiin tähtäävää politiikkaa sekä sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen pyrkiviä toimia yhdenmukaisiksi" (). 2.1.2.4. Komitea päättelee, että "pohdittaessa EU:n roolia kaupunkipoliittisissa asioissa on ilmennyt ongelmia, jotka ovat unionin kehityksen ja sen kansalaisten elämänlaadun kannalta niin tärkeitä, ettei niitä voi käsitellä yhdessä lausunnossa, vaan ne vaativat jatkuvaa huomiota ja täsmällistä arviointia". 2.2. Komission tiedonannolla on laaja-alaiset lähtökohdat. Se edustaa epäilemättä kaupunkien kehittämispolitiikan laadullista edistämistä, sillä siinä tarkastellaan kaupunkikehityspolitiikkaa tulevien yhteisöpolitiikkojen suunnittelun ja muotoilun yhtenä tärkeänä suuntaviivana. 2.2.1. Tässä mielessä on arvioitava myös Noordwijkissä kesäkuussa 1997 pidetyn, aluesuunnittelusta ja -politiikasta vastaavien ministerien epävirallisen tapaamisen päätelmiä, jotka Alankomaiden puheenjohtajisto valmisteli. Päätelmien mukaan "kaupungit ovat eurooppalaisen yhteiskuntamallin ydin, sillä ne ovat solidaarisuuden ja sosiaalisen integraation sijoja. Kaupungit ovat talouskasvun, kilpailukyvyn ja työllisyyden edistämisen moottoreita. Niiden on oltava paikkoja, jossa luodaan työpaikkoja ja kannustetaan talouselämää talouskasvun aikaansaamiseksi ja työmarkkinoiden laajentamiseksi. Lisäksi niiden olisi vaikutettava osaltaan Euroopan kaupunkijärjestelmän tasapainoiseen kehitykseen ja vähennettävä näin eroja, jotka vallitsevat unionin eri alueiden mahdollisuuksien välillä". 2.2.2. Kaupunkien kehittämiskysymysten arviointi on tällä hetkellä erittäin hyödyllistä myös yleispoliittisella tasolla, sillä se auttaa kansalaisia ymmärtämään konkreettisesti unionin tekemät päätökset ja niiden myönteisen vaikutuksen yksilöiden ja perheiden elämänlaatuun. Tällaista ymmärtämystä tarvitaan tässä Euroopan unionin integraatioprosessin historiallisessa vaiheessa, joka on kenties kriittisempi kuin koskaan aiemmin. Tiedonannon merkitys on siis ennen kaikkea se, että kaupunkikysymykset lasketaan vastedes mukaan tärkeimpiin yhteisöasioihin. 2.2.3. Komitea arvostaa erityisesti tiedonannon alussa esitettyä kaupunkien sekä eurooppalaisen yhteiskunnan sosiaalis-taloudellisen ja kulttuurisen kehityksen tiivistä yhteyttä. Tämä koko tiedonannon perustana oleva lähtökohta tarjoaa konkreettisen lähestymistavan käsiteltäville ongelmille. 2.2.4. Komissio korostaa esimerkiksi kolmessa ensimmäisessä osassa taloudellisten ja teknisten muutosten aiheuttamia epäsuhtia. Muutokset ovat tuoneet mukanaan suuria mahdollisuuksia, mutta myös pysyvää työttömyyttä ja syrjäytymistä. Asian huomioon ottaminen on osoitus sosiaalisten näkökohtien tärkeyden ymmärtämisestä, mikä on nähtävissä koko tiedonannosta. 2.2.5. Samoin komitea arvostaa tapaa, jolla kohdassa 1.5 käsitellään ja kuvataan identiteettikäsityksen ja kotiseututunteen heikentymistä, mistä on osoituksena "vähäinen osallistuminen paikalliseen demokraattiseen vaikuttamiseen". 2.2.6. EU:n nykyisiä kaupunkikehitystoimia tarkasti kuvaavassa tiedonannon toisessa osassa mainitaan ne yhteisöpolitiikat, joilla on erilaisia laadullisia ja määrällisiä vaikutuksia kaupunkien ongelmiin. Erityisesti on viitattava kohtaan 2.4, jossa kiinnitetään huomiota kestävään kehitykseen "tulevien sukupolvien elämänlaatua säätelevänä tekijänä". Tämä lähtökohta on sopusoinnussa kaupunkien sosiaalisen koheesion tavoitteen kanssa. 2.2.7. Komitea on aiemmissa lausunnoissaan korostanut, että tarvitaan integroitua ja tavoitehakuista lähestymistapaa, ja esittänyt, että määriteltäisiin ja toteutettaisiin "kaupunkikehityshankkeita, joiden tarkoituksena on luoda toteutettavuusedellytykset sekä taloudelliset, hallinnolliset ja tekniset edellytykset sosiaalisen koheesion parantamiseksi" (). 2.2.8. Lissabonissa lokakuussa 1996 pidetyssä Euroopan kaupunkien kestävää kehitystä käsitelleessä toisessa konferenssissa arvioitiin toukokuussa 1994 allekirjoitetun Ålborgin peruskirjan vaikutuksia. Ålborgin peruskirjan myötä 300 Euroopan kaupunkia sitoutui toimimaan konkreettisesti kestävän ja ympäristöä säästävän kehityksen puolesta. Komission esittämät kannanotot vahvistavat siten päätöksen, jolla vuonna 1993 aloitettiin "Kestävät kaupungit" -hanke. Hankkeen tarkoituksena oli pohtia kestävää kehitystä Euroopan taajamissa sekä edistää tietojen lisäämistä ja kokemusten vaihtoa paikallistason kestävän kehityksen parhaista käytänteistä. Tässä yhteydessä on myös mainittava Yhdistyneiden kansakuntien Habitat II -kokous, jossa käsiteltiin taajama-alueita. 2.2.9. Komissio tiivistää ehdotukset toteamukseen, jonka mukaan "erilaisia EU-tason hankkeita olisi voitava arvioida kaupunkien yhdenmukaisen ja kestävän kehityksen kannalta". Tässä toteamuksessa kiteytyy tiedonannon tärkein sisältö. Mikäli tiedonantoa sovelletaan oleellisilta osin, se voi antaa yhteisöpolitiikkojen yhteydessä tehdyille valinnoille konkreettisen ja välittömästi tajuttavan luonteen, mikä voi vahvistaa Euroopan unionia kansalaisten sitä kohtaan osoittaman arvostuksen kasvaessa ja heidän osallistumisensa lisääntyessä. 2.2.10. Komitea on tyytyväinen siihen, että tulevaisuuden suuntaviivojen lähtökohdaksi on otettu "kaupunkien merkitys alueellisen, kansallisen ja Euroopan laajuisen talouden ylläpitäjänä". 2.2.11. Komission tiedonannossa kehotetaan ottamaan kantaa neljään kohtaan, joilla on oleellista merkitystä Euroopan kaupunkien tulevaisuudelle: kaupunkinäkökulman tarpeellisuus EU:n politiikoissa; julkiset palvelut ja kaupunkien kehittäminen; rakennerahastojen merkitys; tietojen lisääminen ja kokemusten vaihdon edistäminen kaupunkien välillä. 3. Kaupunkien Eurooppa: Euroopan unionin toiminta-alat ja kaupunkikehitys 3.1. Näitä kysymyksiä on alettu käsitellä Euroopan tasolla vasta äskettäin. Nantesissa 1989 pidetyn aluesuunnittelusta vastaavien ministerien ensimmäisen epävirallisen konferenssin ja Noordwijkissä kesäkuussa 1997 pidetyn tapaamisen välisenä aikana on edistytty huomattavasti. Aihepiirejä on myös syvennetty huomattavasti alkaen Eurooppa 2000:n ensimmäisistä aluesuunnitelmista aina ensimmäiseen viralliseen hankkeeseen yhteisön aluekehitysmallia (ESDP) varten sekä nyt käsiteltävään tiedonantoon saakka. 3.2. Komission julkaisemissa asiakirjoissa sekä aluesuunnittelusta, aluekehityksestä, taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta, kaupunkien kestävästä kehityksestä, tutkimuksesta ja teknologisesta kehityksestä, kulttuuriperinteen säilyttämisestä, kuljetuksista, viestinnästä ja tietoyhteiskunnasta, työllisyydestä ja ammattikoulutuksesta, pk-yritysten roolista, rikollisuuden torjunnasta, sosiaalisesta syrjäytymisestä jne. tehdyissä tutkimuksissa vaaditaan soveltuvia toimia ja osoitetaan, että nyt on aika ottaa välittömästi käyttöön koordinoidun kaupunkikehityspolitiikan käsite (sekä horisontaalisessa mielessä menettelytapojen ja -välineiden suhteen että vertikaalisessa mielessä toimivaltuuksien, vastuun ja läheisyysperiaatteen suhteen). 3.3. Tämä on tausta, johon komitea perustaa arviointinsa komission tiedonannosta. Se täyttää todellakin tyhjän aukon; se on ensimmäinen asiakirja, jossa valmistellaan EU:hun kiinteästi kuuluvaa kaupunkikehityspolitiikkaa. 3.4. Todella rakentavaa keskustelua olisi entistä helpompi käydä ja jatkaa, jos ensin määriteltäisiin Euroopan kaupunkijärjestelmiä koskeva yleinen ja tiettyjen alueiden kaupunkeja koskeva erityinen tärkeysjärjestys komission vuodeksi 1998 suunnittelemaa kaupunkikehitysfoorumia ajatellen. 3.5. Tärkeysjärjestyksen laatiminen helpottaa tavoitteiden mukaisten valintojen tekoa. Myös rahoitusta ajatellen kiireellisten tarpeiden määrittely mahdollistaisi nykyistä tehokkaamman suunnittelun ja saavutettujen tulosten arvioinnin. 3.6. Komission viime vuosien panostukset ovat kunnioitettavia, mutta niitä on vielä vahvistettava, kuten myös jäsenvaltioiden tason toimia. 3.7. On nimittäin selvää, että kaupunkien ongelmia on käsiteltävä läheisyysperiaatteen kannalta. Euroopan unionin roolia on vahvistettava ja kehitettävä varaamalla sitä varten myös asianmukainen rahoitus, mutta ensisijainen vastuu on kuitenkin jäsenvaltioilla ja paikallishallinnoilla. 3.7.1. Tiedonannossa muistutetaan oikeutetusti, että "ensisijainen vastuu ensi vuosisadan kaupunkipolitiikan luomisessa on jäsenvaltioilla", ja lisätään, että "on tärkeää, että kaikki tasot alue- ja taajamatasolta eurooppalaisen kaupunkijärjestelmän tasolle osallistuvat yhdistävään vuorovaikutukseen, omaksuvat jaetun vastuun sekä pyrkivät kohti politiikkojen entistä parempaa yhteensovittamista". 3.8. EU:lla on ennen kaikkea edistävä ja kannustava rooli, sillä se määrittelee päälinjat, joita jäsenvaltiot voivat hyödyntää. 3.9. Tätä tarkoitusta varten komission on edettävä asiassa voidakseen kohdata uudet vaatimukset ja ottaa kantaakseen erityisvastuun. Komitea onkin tyytyväinen komission päätökseen tutkia tätä tiedonantoa koskevan keskustelun perusteella "mahdollisuuksia mukauttaa sisäistä tehtävänjakoaan myötävaikuttaakseen kaupunkien kehittämiseen". 3.10. Kaupunkeihin kohdistuvien vaikutusten arvioinnin on oltava eräänlainen punainen lanka koordinoitaessa talouskehitystä ja työllisyyttä, infrastruktuuria, energiaa, verkostoja, ympäristöä sekä sosiaalisen syrjäytymisen ja rikollisuuden torjuntaa koskevia yhteisön toimia. Tällä tavoin toimet voidaan suunnata nykyistä enemmän tavoitteiden mukaisesti, ja niillä saavutetaan kansalaisten todellisia tarpeita vastaavia tavoitteita. 3.11. Tähän mennessä koordinointi on ollut sattumanvaraista eikä siinä ole noudatettu erityistä strategiaa. Uudessa toimintamuodossa alhaalta ylös -lähestymistapa, joka on ehdottoman välttämätön kansalaisten jokapäiväisen elämän ja paikallishallinnon kanssa kosketuksissa olevalle politiikalle, on nivottava eurooppalaiseen näkemykseen ja strategiaan. Olisi hyvä pitää mielessä, että läheisyysperiaatetta tulisi soveltaa myös valtion ja kuntien hallintojen välisiin suhteisiin. 3.12. Tässä yhteydessä EU:n alakohtaisilla politiikoilla (verkostot, ympäristö, työllisyys, syrjäytymisen torjunta jne.) on oltava "selkeät tavoitteet ja määräajat" kaupunkiympäristön kehittämiseksi, kuten komissio aivan oikein toteaa, ja niitä "on kehitettävä kestävyyden näkökulmasta", jotta ne kaikki vaikuttaisivat suoraan kaupunkien kehitykseen ja elämänlaatuun. 3.12.1. Nämä tavoitteet ja määräajat voivat muodostaa todellisen "Euroopan kaupunkiagendan", jossa kokonaisstrategia, ensisijaiset toimet, hyödynnettävät resurssit, odottavissa olevat tulokset ja arviointiparametrit on selkeästi linjattu ja kuvattu. 3.12.2. Tässä yhteydessä komitea katsoo tarpeelliseksi hyödyntää, käyttää uudelleen, organisoida uudelleen ja/tai parantaa mahdollisia välineitä, kuten: aluesuunnittelun tarkkailuelin; EU:n aluesuunnittelukokeilut jäsenvaltioiden tärkeiden sisä- ja raja-alueiden sekä kaupunki- ja maaseutualueiden suunnittelua varten; soveltuvat menettelytavat kokemusten vaihtoa ja tulosten arviointia varten. 3.13. Lisäksi komitea pitää asianmukaisena, että tutkimuksen ja teknologisen kehityksen viidennen monivuotisen puiteohjelman (1998 2002) perustavoitteisiin kuuluu kaupunkikehitysongelmien ratkaisu erityisesti "tulevaisuuden kaupunkia" sekä "Euroopan kulttuuriperintöä ja arkkitehtuuria" koskevien toimien osalta. Toimet toteutetaan tiiviissä yhteistyössä rakenne- ja koheesiorahastojen toimien kanssa (). 4. Kansalaisten kaupunki: palvelut, elämänlaatu ja osallistuminen 4.1. Euroopan kaupunkijärjestelmässä voidaan sen erityispiirteet huomioon ottaen liittää talouden kehitys tehokkaasti kestävään ympäristöä säästävään kehitykseen ja sosiaaliseen solidaarisuuteen. Voimakas kaupunki-identiteetti, pyrkimykset kohti sosiaalista koheesiota sekä kaupungin ja maaseudun välinen tasapaino ovat vahvasti omaan alueeseensa ankkuroituneiden Euroopan kaupunkien historiallinen perusta. Euroopan kaupunkikulttuurilla on vielä nykyäänkin rikas taloudellinen, sosiaalinen ja kulttuurinen perintö. Kaupungeilla on siten hyvät kehitysmahdollisuudet koko Euroopan alueella talous-, sosiaali- ja ympäristöasioiden entistä parempaa tasapainoa ajatellen. 4.2. Näköpiirissä on kuitenkin myös muutoksista johtuvia suuria vaaroja. Kaupungit ovat fyysisesti katsoen jatkuville muutoksille alttiita yksikköjä. Muutokset aiheutuvat sekä jatkuvasta kasvupaineesta että rappeutumisen vaikutuksista. Ne aiheuttavat hitaita mutta pysyviä muutoksia. 4.2.1. Maailmanlaajuinen kilpailukyky mahdollistaa taloudelliset muutokset ja johtaa niihin väistämättä. Muutoksilla on huomattavia vaikutuksia kaupunkikehitykseen, yhteiskuntaan ja ympäristöön. Innovaatio ja teknologia ovat rikastuttaneet kaupunkien kulttuuriperintöä ja tarjoavat uusia työllisyysmahdollisuuksia. 4.3. Kaupunkien rappeutumisesta ja siihen liittyvistä sosiaalisista ongelmista on tehty lukuisia analyysejä, samoin kuin toimintamäärityksiä ja -ehdotuksia. 4.3.1. Käsillä olevan asiakirjan hengessä komitea viittaa ennen kaikkea edellä mainitussa lausunnossaan aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa" olevaan toteamukseen, jossa korostetaan, ettei "rakennusten saneeraus tai kaupunkien uudistaminen selvästikään riitä . Pikemminkin on pyrittävä muuttamaan sosiaalisen ja kaupunkirakenteesta johtuvan syrjäytymisen sosiaalisia, taloudellisia, työllisyyspoliittisia ja kulttuurisia syitä" (). 4.4. Tehokkaiden ratkaisujen löytämiseksi ongelmiin komitea ehdotti, ettei huomiota kiinnitettäisi pelkästään oireisiin (rakennuskannan ja kaupunkirakenteen rappeutuminen, työttömyys, sosiaalinen syrjäytyminen), vaan syihin (työtilaisuuksien puute, kulttuurimallien heikkous ja alisteisuus, tulojen puute jne.). Tähän olisi yhdistettävä "kaupunkikehitysmekanismien sekä palvelujen, perusrakenteiden, kuljetusten jne. jakautumismekanismien uudistaminen" (). 4.5. Tämä lähtökohta vaatii EU:n alakohtaisten politiikkojen arviointia, jossa kiinnitetään erityistä huomiota kaupunkiympäristöön kohdistuviin konkreettisiin vaikutuksiin. Toisaalta on otettava huomioon kysymys siitä, minkälaisia palveluja julkinen ja yksityinen sektori tarjoaa kaupunkilaisille. 4.5.1. On painotettava julkisten palvelujen keskeistä merkitystä kaupunkien kehittämisessä varsinkin sosiaaliselta kannalta tarpeellisten hyödykkeiden ja palvelujen tuotannon takaamiseksi sekä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi (). 4.6. Juuri kaupungit toimivat linkkinä kansalaisiin päin, sillä elämänlaatu ja kehityksen kestävyys määräytyvät kaupungeissa tarjottavien palvelujen mukaan. Ne vaihtelevat liikenteestä energiahuoltoon, telematiikkaverkoista viheralueiden käyttöön, lapsille tarkoitetuista palveluista vammaispalveluihin sekä vapaa-ajanviettotapoihin (elokuvat, teatterit, konsertit, urheilumahdollisuudet). 4.7. Perusrakenteiden ja palvelujen suunnittelua, toteutusta ja hallinnointia on muutettava merkittävästi, kuuluivatpa ne sitten paikallisyhteisöjen tai muiden julkisten tai yksityisten tahojen toimivaltaan. Esimerkiksi perusrakenteita ei voi muotoilla pelkästään palvelujen tarjoajiksi tai työpaikkojen luomisen välineiksi. Niiden on myös palveltava kaupunkien uudelleenorganisointia siten, että ne tarjoavat kansalaisille uusia mahdollisuuksia ja parantavat teollisuuden ja kaupan kilpailukykyä. 4.8. Tätä varten olisi kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota panokseen, jonka kansalaiset ja kansalaisyhteiskunnan järjestöt voivat antaa kaupunkisuunnittelulle. Tämä tarkoittaa, että on luovuttava vakiintuneista käytännöistä, jotka ovat rajanneet hallinnoinnin keskus- ja paikallistason viranomaisille sekä niiden valitsemille harvoille asiantuntijoille. 4.9. On tärkeää, että paikallistason päättävät elimet ja kansalaisyhteiskunnan tahot (esimerkiksi yliopistot, kulttuurikeskukset ja -yhdistykset, sosiaaliset järjestöt jne.) toimivat yhteistyössä. 4.10. On kannustettava kehittyneitä kumppanuusmuotoja, joissa julkisviranomaisten aloitteet ja toimet yhdistetään yhteisesti sovitulla tavalla sosiaalis-taloudellisten järjestöjen ja kansalaisten aloitteesta luotujen ryhmien panokseen sekä ammatillisiin, organisatorisiin ja yksityisiin rahoitusresursseihin hankkeissa, joilla pyritään tyydyttämään paikallisyhteisön tarpeet. Nämä kumppanuusmuodot ovat hyvin arvokkaita sosiaalista koheesiota edistäviä tekijöitä. Lisäksi ne voivat lisätä alueen hallintomenettelyjen tehokkuutta ja avoimuutta. 4.11. Kaupunkien hallinnossa ja aluesuunnittelussa tärkeänä teemana on ensisijaisten perusrakenneja palvelutarpeiden tunnistaminen, sillä aiheesta on eturyhmien välillä ristiriitoja. 4.11.1. Painopistealueiden valinnassa tulee ennen kaikkea ottaa huomioon yhteisön edut. Niiden rinnalla tulee määrittää tarkat "pelisäännöt" sekä suunnitella kuulemistilaisuuksia, lausuntokierroksia ja päätöksentekoprosesseja siten, että kootaan yhteen eri tahojen intressit mahdollisimman tehokkaasti ja avoimesti. 4.12. Lisäksi tulee taata se, palvelut ovat kaikkien kansalaisten saatavilla. Tässä yhteydessä EU:lla voi olla tärkeä rooli. Kuten komissio toteaa tiedonannossaan, "että vaikka jäsenvaltiot voivat vapaasti määritellä omat asiassa sovellettavat politiikkansa" sekä sen, kuka palveluita tuottaa, "on selvää, että palveluiden on kuuluttava koko yhteiskunnan etuihin turvaten jatkuvuuden, yhdenvertaisen saatavuuden ja avoimuuden" (kohta 3.2). 4.13. Kaupunkien tasapainon palauttaminen Monimutkainen yhteinen ongelma sekä suurkaupungeille että keskikokoisille kaupungeille on niiden keskustan ja lähiöiden väliseen tasapainoon pyrkiminen. 4.13.1. Tästäkin asiasta on laadittu lukuisia analyyseja ja kehitelty erilaisia lähestymistapoja. Lisäksi on saatu monia mielenkiintoisia kokemuksia sekä historiallisten keskustojen kunnostamisesta että lähiöiden saneerauksesta ja hyödyntämisestä. 4.13.2. Kaupunkien kunnostaminen keskustojen julkisten ja yksityisten rappeutuneiden kiinteistöjen taloudellisen ja toiminnallisen hyödyntämisen kannalta voi tarjota muun muassa tilaisuuden uusien työpaikkojen luomiseen ja paikalliseen kehittämiseen. 4.13.3. Kunnostamistoimiin kuuluvat ennen kaikkea monumenttien sekä historiallisen, kulttuuri- ja maisemaperinnön entisöiminen, suojelu ja turvaaminen. Lisäksi niihin kuuluvat rakennuskannan saneeraus-, ylläpito- ja parannustyöt. Nämä toimet tulee liittää kaupunkien koordinoituihin kohennusohjelmiin. 4.13.4. On kuitenkin suojeltava perinteisen asutuksen sekä käsiteollisuuden ja pienkaupan vahvistamaa sosiaalista rakennetta antamalla arvoa paikallisyhteisön historialliselle taustalle sekä sosiaaliselle ja kulttuurirakenteelle. Ennen kaikkea on säilytettävä elintärkeä tasapaino, jolla on kaupungin kannalta merkittävää sosiaalis-kulttuurista arvoa toimimalla siten, ettei asukkaita syrjäytetä kunnostustöiden jälkeen. Tämän tasapainon osatekijöitä ovat myös asukkaiden identiteetin ja osallisuuden tunteen kunnioittaminen ja vahvistaminen. 4.14. Ongelmakentän vastakkaisella puolella ovat lähiöiden ongelmat. Nämä alueet jäävät usein huomiotta, ja niitä pidetään pelkkinä nukkumalähiöinä. Tietyissä erityisen rappeutuneissa kaupunginosissa on niin voimakkaita ristiriitoja, että nykyaikaiseen kansalaisoikeuskäsitykseen perustuva sosiaalinen yhteiselo on jatkuvassa kriisissä. Tämä aiheuttaa sen, että kaupunkiyhteisön väliset siteet murtuvat. 4.15. On tärkeää, että kaupunkipolitiikasta vastuussa olevat ottavat perustavoitteekseen rappeutuneiden kaupunginosien kohentamisen ja käyttävät tarkoitukseen sekä henkilöstöä että määrärahoja. 4.15.1. Toimia ei tule keskittää yksinomaan kaupunkien rakennuskantaan, vaan tarvitaan sellaista strategiaa, jolla voidaan taistella rakennusten, kaupunkirakenteen ja ympäristön rappeutumista vastaan ja joka samalla suuntautuu sellaisiin tärkeisiin sosiaalisiin ongelmiin kuin työllisyys ja syrjäytyminen. Kaupunginosia ja lähiöitä tulee pitää yksilöllisen kokonaisuuden osatekijöinä, jotka on liitettävä toisiinsa sopivin välinein ja kriteerein. 4.15.2. Myös tässä tapauksessa (keskustojen elvyttäminen ja lähiöiden kohentaminen) osoittautuu päteväksi "alhaalta ylös" -toimintatavaksi, jossa kansalaiset, kansalaisyhteiskunnan järjestöt, työmarkkinaosapuolet ja kulttuurilaitokset voivat olla voimakkaasti mukana. 4.15.3. Suurkaupunkialueen eri puolilla sijaitsevat keskustat, joihin on tehokkaat liikenne- ja tietoliikenneyhteydet, saattavat houkutella historiallisesta keskustasta puoleensa arvokkaita toimintoja ja nostaa siten lähiöiden arvostusta vähentäen samalla keskusalueiden pullonkauloja. 4.15.4. Lopullisena tavoitteena tulisi olla, että jokainen kaupunginosa ja lähiö olisi omine erityispiirteineen "pieni kaupunki suuremmassa kaupungissa" ja että nämä alueet voisivat luoda asukkailleen tunteen siitä, että he kuuluvat johonkin sekä antaa heille selkeän yhteiskunnallisen identiteetin ja solidaarisuuden tunteen (). Samansuuntaisesti tulisi edistää toimia, joilla tuetaan kaupunginosien kohentamiseen tähtääviä aloitteita, joille on ominaista omavaraisuus ja toiminnallisuus ja jotka ovat olennainen osa kaupunkien kehittämisen kokonaisuutta. 5. Kaupunki koheesion toteutuspaikkana ja välineenä: rakennerahastojen rooli 5.1. Rakennerahastoilla voi olla merkittävä rooli kaupunkipolitiikan toteuttamisessa. 5.1.1. Jotta varoja voitaisiin käyttää kaupunkien vaatimuksiin entistä tehokkaammin, on "kaupunkialueilla ja niitä ympäröivillä alueilla toteuttavien hakkeiden välillä sekä taloudellisten ja inhimillisten voimavarojen kehittämisessä" otettava käyttöön yhdennetty strategia. 5.2. Rahastojen perustavoitteella eli yhteiskunnallis-taloudellisella yhteenkuuluvuudella on erityinen asema kaupunkialueiden ongelmissa sekä ongelmien merkityksen että niiden välittömien yhteiskunnallisten vaikutusten takia. 5.2.1. Korkea nuorisotyöttömyys, sosiaalisten ryhmien ja kokonaisten kaupunginosien syrjäytymisriski, uusköyhyys, vanhusten ja vammaisten tarpeet, rikollisuuden kasvu ja ympäristön pilaantuminen ovat painopistealoja, joilla tarvitaan huomattavaa taloudellista tukea. 5.2.2. Komission arvioiden mukaan () EAKR:n rahoituksesta (tavoitteet 1 ja 2) 40 % ja koheesiorahaston rahoituksesta 50 80 % käytetään kaupungeissa toteutettaviin toimiin. Tämä on merkittävä osa rakennetuesta. 5.2.3. Viime vuosina yhteisön tasolla on edistytty huomattavasti annettaessa kaupungeille apua vaikeimpien ongelmiensa ratkaisemiseen, mutta tulokset eivät ole aina olleet odotusten mukaisia etenkin siksi, että tuki on hajanaista, koska siitä puuttuu kokonaisstrategia ja koska tavoitteiden valinnassa toimitaan yleensä "ylhäältä alas" -periaatteen mukaisesti. 5.2.4. Komitean mielestä rakennerahastojen uudistus tarjoaa tilaisuuden merkittävälle suunnanvaihdolle, mikä on syytä käyttää hyväksi. 5.3. Väestöstä 80 % elää ja työskentelee kaupungeissa: toimet kaupunkien ongelmien ratkaisemiseksi ovat siten merkitykseltään yleisiä, ja niiden tulee olla etusijalla varoja suunnattaessa. Kaupunkeihin liittyvän ulottuvuuden tulee olla kantavana voimana myös yleisen rakennepolitiikan suunnittelussa. 5.3.1. Lisäksi on tärkeää muuttaa rahoitukseen perustuvien tavoitteiden valinnan logiikkaa siten, että edetään "alhaalta ylös", eli kutsutaan suoraan mukaan asianomaiset yhteisöt ja paikallishallinnon vastuuhenkilöt. 5.3.2. Komission kanta on myös tämänsuuntainen sen todetessa, että "on tärkeää, että paikalliset viranomaiset osallistuvat aktiivisesti alueellisten kehittämisohjelmien valmisteluun ja toteuttamiseen". Tämä edellyttää kuitenkin sitä, että paikallisviranomaisilla on käytössään tarvittava toimivalta. 5.4. Rakennerahastojen uudistuksessa kaupunkialueiden tulee saada suoraan voimavaroja siten, että niitä koordinoidaan ja liitetään yhteen alueille tarkoitetun rahoituksen kanssa. Kansalaisten, työmarkkinaosapuolten ja paikallishallinnon tulee voida antaa toimiin oma panoksensa. 5.4.1. Komitea on tyytyväinen uuteen lähestymistapaan, joka komissiolla on kaupunkialueiden suhteen rakennerahastojen yhteydessä. 5.4.2. "Agenda 2000:n" ensimmäisen osan II luvussa todetaan tavoitteesta 2, että kyseisillä varoilla rahoitetaan myös toimia "elinkeinoelämän rakennemuutosalueille". Uuden tavoitteen 2 alueiden uusien tukiohjelmien yhteydessä mainitaan myös "vaikeuksissa olevat kaupunginosat". 5.4.2.1. Jäljempänä mainitaan vielä sosiaalisen syrjäytymisen ehkäiseminen "vaikeuksissa olevilla kaupunkialueilla". Lopuksi todetaan, että "maaseutualueiden kehitys on nivellettävä maaseudun ja kaupunkien välisiin parempiin yhteyksiin. Tämän pitäisi helpottaa teollisuuden ja käsiteollisuuden sekä kulttuurielämän ja palvelujen monipuolistamista." 5.4.2.2. Kun otetaan huomioon tähän asti tehdyt huomiot sekä kaupunkien ongelmien merkitys ja kiireellisyys, olisi suotavaa tuoda entistä paremmin esille se poliittinen painoarvo ja rooli, joka kaupungeilla tulisi olla ohjelmien sekä "Agenda 2000:n" mukaiseen rakennerahastojen uudistukseen liittyvien menojen tärkeysjärjestyksen määrittämisessä. Samoin on tarpeen tuoda esiin kumppanuuden merkitys rakennerahastoprosessissa suunnittelusta loppuarviointiin saakka (). Tavoitteen 1 alueellisissa ohjelmissa olisi tuotava esille, miten kaupunkeihin liittyvä ulottuvuus voitaisiin liittää niihin mukaan, kun otetaan huomioon, ettei eurooppalaisessa kaupunkipolitiikassa voida jättää huomioimatta kehityksessä jälkeen jääneitä alueita, joilla on vaikeita ongelmia tulojen, tuotantorakenteen ja työllisyyden tasolla. 5.4.3. Lisäksi komitea on samaa mieltä seuraavista tiedonannossa esitetyistä ehdotuksista: rakennerahastojen toimien keskittäminen kaupunkien korkean työttömyyden alueille; Urban- ja Integra-ohjelmista saatujen kokemusten hyödyntäminen; tiedottaminen kaupunkien kehittämisessä saaduista kokemuksista ja parhaista käytännöistä. Komitean mielestä "Agenda 2000:ssa" esitettyjen näkökantojen lisäksi on kuitenkin seurattava myös Urban-ohjelman yhteydessä myönteiseksi osoittautunutta lähestymistapaa, koska ohjelma on poliittisesti merkittävä ja koska köyhien kaupunkialueiden ongelmia on pyritty ratkaisemaan yhteisen näkemyksen pohjalta. Lisäksi on sekä talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien että yhteisen edun mukaista vaatia EAKR:n 10 artiklaan kuuluvien ohjelmien lujittamista, jotta voidaan kehittää sellaisia joustavia operatiivisia välineitä, jotka mukautuvat paikallisen tason todellisuuteen ja sisältöjen muuttumiseen. Komitea esittää, että tutkittaisiin mahdollisuutta liittää Euroopan investointipankin ja Euroopan investointirahaston tukitoimet koordinoituihin kansallisiin ja yhteisön tason toimiin. 5.4.4. Varojen kohdentamisessa tulee ottaa huomioon se, että kaupungit ovat entistä suuremmassa määrin kehityskeskuksia. Ne ovat ratkaisevassa asemassa alueen kilpailukyvyn kannalta, ja samaan aikaan niille keskittyy eniten taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia. 5.4.5. Jos rakennerahastojen varoja suunnataan ensisijaisesti kaupunkialueille, voidaan ryhtyä suoraan etsimään ratkaisua kiireellisimpiin sosiaalisiin ja taloudellisiin ongelmiin kuten nuorisotyöttömyyteen, pitkäaikaistyöttömyyteen, uusköyhyyteen, ja siirtolaisuuden myötä syntyneeseen uuteen sosiaaliseen syrjäytymiseen. 5.5. Rakennerahastojen välityksellä on rahoitettava yhdennettyjä toimia: yritysten perustaminen, perusrakenteiden ja ympäristön parantaminen, koulutuksen ja sosiaalipalveluiden tarjoaminen sekä tasavertaisten mahdollisuuksien ja työllisyyden edistäminen. 5.5.1. Kaupungeista voi tulla paikallisen kehityksen keskuksia; tässä yhteydessä voidaan mainita myönteisenä esimerkkinä alueellisten työllisyyssopimusten seuranta. Työllisyyssopimukset voivat edistää paikallista kehitystä ja nostaa sen arvoa. Näihin välineisiin liittyvien toimien keskipisteessä ovat kaupungit työllisyys- ja syrjäytymisongelmineen. Kansalaisten mielestä juuri nämä toimet ovat lähinnä heidän vaatimuksiaan. 6. Kaupunkien verkosto: tiedotus sekä innovaatioiden vaihto ja siirto 6.1. On myös tärkeää lujittaa myönteisten kokemusten, hyväksi koettujen käytäntöjen ja innovaatioiden vaihtoa ja siirtoa. 6.2. Komitea käyttää tilaisuutta hyväkseen ja muistuttaa, että yhteisön aluekehitysmallin ensimmäisessä virallisessa luonnoksessa todettiin useissa kohdissa, että "asiakirjasta voidaan käydä laajaa keskustelua Euroopan tasolla " ennen kuin siitä tehdään operationaalisia päätöksiä. TSK toivoo, että käytävä keskustelu on mahdollisimman laaja ja syvällinen ja että siihen osallistuvat jäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten lisäksi myös työmarkkinaosapuolet, kansalaisjärjestöt sekä kansalaisyhteiskunnan asianomaiset järjestöt. 6.3. Komission tekemä aloite kaupunkien kartoituksesta (urban audit) "Euroopan kaupunkien vahvuuksien ja heikkouksien arvioimiseksi" on tärkeä yhteisön kaupunkipolitiikan uuden lähestymistavan määrittelyn kannalta. EU:n lisäksi kaupunkien kartoitusta tulisi laajentaa muiden valtioiden tiettyihin huolella valittuihin kaupunkeihin, jolloin voitaisiin asettaa rinnakkain kaupunkien kehitys unionissa ja sen ulkopuolella ja saada näin aikaan vertaileva analyysi. 6.4. Komission menetelmä, jonka lähtökohtana on pyrkiä ratkaisemaan ongelmia "alhaalta päin" paikallisviranomaisten siihen osallistuessa, antaa laajan ja yksityiskohtaisen kuvan kaupunkikehityksen "kestävyydestä" tarjoamalla välineitä ja tietoa, joilla on tulevina vuosina tärkeä merkitys yhteisön toimintalinjojen suuntaamisen parantamiselle. 6.5. Nämä valinnat antavat vahvistuksen komitean aiemmin tekemälle ehdotukselle siitä, että "EU voisi kehittää systemaattista toimintaa kaupunkijärjestelmän tilan, yhdennetyn kaupunkikehityksen ohjelmien ja saatujen tulosten seuraamiseksi" () siten, että tulokset saadaan käyttöön. Komitea ei voi olla muuta kuin tyytyväinen komission aloitteeseen. 6.6. Yhteisön tärkeiden valmistelutöiden ja keskusteluiden lisäksi on kuitenkin vahvistettava myös Euroopan kaupunkien välisiä kokemusten vaihdon ja yhteistyön verkkoja. Paikallishallinnon lisäksi kansalaisyhteiskunnan, yliopisto- ja tutkimuspiirien, kaupunkisuunnittelijoiden sekä taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tutkijoiden tulisi osallistua tähän vaihtotoimintaan. 6.6.1. Esimerkkinä keskustelun monipuolisuudesta sekä kaikkien Euroopan maiden tutkijoiden ja teknisten asiantuntijoiden osallistumismahdollisuuksista voidaan mainita joka toinen vuosi järjestettävä kaupunkien ja kaupunkisuunnittelijoiden kokoontuminen. Ensimmäinen kokoontuminen oli vuonna 1995 Lyonissa, ja vuoden 1997 syyskuussa kokoonnuttiin Roomassa. 6.7. Onkin tarpeen vahvistaa kaupunkien välistä kansainvälistä kokemusten vaihtoa, jotta voidaan kerätä ja koota yhteen kaikki kaupunkien saneeraukseen ja kestävään kehittämiseen liittyvät hyödylliset ja asianmukaiset kokemukset. Komission tulisi myös käyttää hyväkseen järjestöissä ja verkoissa, esimerkiksi kestävän kehityksen kaupunkien kampanjassa toteutettuja toimia ja saatuja kokemuksia. 6.7.1. Kaikkien maiden kaupunginjohtajien, asiantuntijoiden ja hallinnon edustajien välisiä tapaamisia tulisi lisätä ja keskittyä käsittelemään niissä yhteisiä ongelmia, ratkaisuvaihtoehtoja ja saavutettuja tuloksia. 6.8. Komitea on samaa mieltä komission kanssa arvioista, jotka käsittelevät taloudelliseen kehitykseen, pk-yrityksiin, teknologiaan, ympäristön tilan parantamiseen sekä tasavertaisiin mahdollisuuksiin liittyvien verkkojen yhteisrahoitusta. Näiden verkkojen luominen ja vahvistaminen on tärkeää, koska ne lähentävät ihmisiä toisiinsa sekä luovat yhteistyö- ja tietojenvaihtokäytäntöä, jonka on oltava kaupunkien ja kaupunkilaisten Euroopan perustana. 7. Päätelmät 7.1. Johdanto 7.1.1. Komitea haluaa korostaa kaupunkien poliittista merkitystä. Unionin kansalaisista 80 % elää kaupungeissa. Niiden demokraattisesta yksimielisyydestä unioni saa voimansa ja vaikutusvaltansa, ja niiden avulla se onnistuu toimintalinjoissaan ja perustavoitteidensa saavuttamisessa. 7.1.2. Komitean mielestä on toivottavaa ja soveliasta, että seuraavia kaupunkipolitiikkaa koskevia tärkeitä tapaamisia varten kehitetään pysyvällä pohjalla erilaisia yhteistyömuotoja Euroopan parlamentin kanssa. Parlamentti toimii jo nyt määrätietoisesti tällä alla ja se saattaa päättää käyttää tilaisuutta hyväkseen aiheelle omistetun erityisen elimen perustamiseksi. 7.2. Päätelmä 7.2.1. Komitean mielestä kaupunkiasioissa tulisi ensinnäkin määritellä tiedonannossa esitettyä selkeämmin painopistealueita, jotka liittyvät kilpailukykyyn, työllisyyteen, taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen sekä kestävään kehitykseen. 7.2.2. Etusijalla tulisi olla kaupunkien kulttuuriperinnön säilyttäminen ja hallinta. Tämä on ensimmäinen "poliittinen valinta", joka käy ilmi myös Noordwijkissä esitetyn yhteisön aluekehitysmallin luonnoksesta. Sillä on myös tärkeä symbolinen arvo. Eurooppalaisten kaupunkien historiallinen ja taiteellinen perintö on osa maailmanlaajuista perinnettä ja samalla yksi tärkeimmistä rikkauden lähteistä, jota on suojeltava ja hyödynnettävä. 7.2.3. Näin ollen tarvitaan voimakasta panostusta historiallisten keskustojen kunnostamiseen, entisöintiin ja säilyttämiseen sekä taidehistoriallisesti merkittävissä suurissa kaupungeissa että pienissä ja keskisuurissa kaupungeissa, joiden voimakasta kulttuuri-identiteettiä on suojeltava ja vahvistettava. 7.2.4. Kestävään ja yhdennettyyn kehitykseen sisältyy myös lähiöiden uudistaminen. Nämä alueet voivat erityisesti suurkaupungeissa tarjota tilaisuuden monikeskuksiseen kehitykseen, joka keventäisi historiallisiin keskuksiin suuntautuvaa painetta sekä antaisi nykyisellään rappeutuneille kaupunginosille selkeän tehtävän ja yhteiskunnallis-taloudellisen identiteetin. 7.2.5. Kaupunkien laadun parantamiseksi on tukea saatava myös uudesta tietoliikenneteknologiasta ja liikenteestä, jotka yhdistävät kaupungit suurkaupunkialueeseen. 7.2.5.1. Komitea painottaa, että syrjäisten kaupunkien ongelmiin on kiinnitettävä erityistä huomiota, sillä ne ovat epäedullisessa asemassa kokonaisvaltaisen kilpailukyvyn kannalta. Tämä olisi tunnustettava selkeästi, ja samalla tulisi ottaa käyttöön uudelleen määritettyjä toimintalinjoja, jotka edistävät yhteenkuuluvuutta ja alueellista yhdentymistä. 7.2.6. Kaupunkien rooli talouden maailmanlaajuistuessa on sitä merkittävämpi, mitä paremmin hallinnon edustajat suunnittelevat kehitys, perusrakenne- ja palvelustrategioita myönteisen kilpailukyvyn kannalta. On kuitenkin toivottavaa, että koordinointipolitiikan kehitystä suunnataan välttämään tilannetta, jossa "taloudellisen paremmuuden" tavoitteeseen pyritään sosiaalisen tasapuolisuuden ja elämänlaadun kustannuksella. Kilpailukyvyn avulla tulisi voida löytää konkreettisia ratkaisuja sellaisiin sosiaalisiin ongelmiin kuin nuorisotyöttömyys, siirtolaisten integroiminen ja syrjäytyneiden sopeuttaminen yhteiskuntaan. Erityisesti tulisi kiinnittää huomiota rakenteelliseen ongelmaan, joka koskee unionissa lähivuosina määrältään lisääntyvien vanhusten tilannetta ja asemaa. Lopuksi tulee määrittää uusi "kansalaistunne", joka perustuu osallistumiseen ja yhteiskunnalliseen solidaarisuuteen. 7.2.7. Hyväksi koettuja käytäntöjä koskevan tiedon levittämistä on tuettava kaikin keinoin. Komission esittämä kaupunkien kartoituksen aloite voi antaa tilaisuuden jatkaa toimintaa säännöllisesti. 7.2.8. Komitea toistaa edelleen, että kaupunkeja koskeva ulottuvuus on otettava huomioon yhteisön toimintalinjoissa erityisesti silloin, kun kyseessä on kilpailukyky, työllisyys, sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja kestävä kehitys. 7.2.9. Komitean mielestä paikallisviranomaisille olisi annettava tarvittava toimivalta kehitysohjelmien laatimiseksi ja toteuttamiseksi. 7.2.10. Komission tiedonanto on ilman muuta arvokas edistysaskel kaupunkeja koskevien kysymysten kannalta, sillä se antaa suuntaa yhteisön tuleville toimintalinjoille. Vielä ratkaisevampaa olisi, jos kaupunkipolitiikkaa käsittelevät neuvoston kokoukset liitettäisiin Noordwijkissä saatujen myönteisten kokemusten jälkeen viralliseen vuosittaiseen kokousaikatauluun, jolloin neuvoston työskentely saisi metodisen rakenteen. 7.2.11. Kaupunkipolitiikka voi muodostaa läheisyysperiaatteen yhteydessä merkittävän yhtymäkohdan yhteisön toimintalinjoille, jotka käsittelevät talouden ja työllisyyden kehitystä, infrastruktuuri- ja verkostopolitiikkaa, ympäristönsuojelua sekä syrjäytymisen ja rikollisuuden ehkäisemistä. 7.2.12. Komitea huomauttaa vielä kerran, että kaupunkien merkittävimpien ongelmien taustalla oleviin sosiaalisiin ja taloudellisiin syihin tulisi puuttua pikaisesti siten, että kaupunkien kehityksen ja koko järjestelmän tarjoamien mahdollisuuksien saatavuutta sääteleviä mekanismeja muotoiltaisiin uudelleen. 7.2.13. Komitean mielestä kaupunkien kehityshankkeita on toteutettava yhdennetyin ja päämäärätietoisin menetelmin. Lisäksi komitea on sitä mieltä, että asianomaisten yhteisöjen tulisi voida osallistua tavoitteiden valintaan ja että tavoitteisiin pyrkimisessä tulisi käyttää hyväksi kumppanuuden eri muotoja. 7.2.14. On myös tärkeää säilyttää jokaiselle kaupungille ominaiset kulttuuriarvot. Tämän rikkauden kunnioittaminen ja arvostaminen ovat perusta kansalaisten identiteetin vahvistamiselle, yhteenkuuluvuuden tunteelle sekä entistä tiiviimmälle osallistumiselle. 7.2.15. Komitea korostaa rakennerahastojen merkitystä myönnettäessä kaupungeille varoja. Komitea arvostaa sitä, että komissio pyrkii käyttämään rahastoja kaupunkeja koskevien ongelmien ratkaisuun, vaikka komitea suosittaakin varojen suuntaamista entistä selvemmin kaupunkien kehittämiseen. Lisäksi komitea muistuttaa, että Urban-ohjelmasta saatuja kokemuksia ei tulisi heittää hukkaan. 7.2.16. Lopuksi komitea toivoo, että komission tiedonannossa esitettyjen toimien toteuttamisen ja vuonna 1998 järjestettävässä foorumissa tehtävien valintojen perusteella kaupungit vahvistaisivat asemaansa unionin taloudellisen, yhteiskunnallisen ja kulttuurisen kehityksen käynnistäjinä. Bryssel, 28. tammikuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () Lausunto aiheesta "Eurooppa 2000 + eurooppalainen aluepoliittinen suunnitteluyhteistyö" (lisälausunto), EYVL C 301, 13.11.1995, kohta 2.2.6. () EYVL C 301, 13.11.1995, kohta 2.2.6.4. () Lausunto aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa", EYVL C 30, 30.1.1997. () EYVL C 30, 30.1.1997, kohta 5.3. () EYVL C 30, 30.1.1997, kohta 6.3.5. () Lausunto aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa", EYVL C 30, 30.1.1997, kohta 4.6.2. () TSK:n 1. lokakuuta 1997 antama lausunto, EYVL C 355, 21.11.1997. () Lausunto aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa", EYVL C 30, 30.1.1997, kohta 6.3.2. () Lausunto aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa", EYVL C 30, 30.1.1997, kohta 6.3.3. () Ks. TSK:n lausunto "Yleishyödylliset palvelut Euroopassa", EYVL C 286, 22.9.1997. () Asiasta enemmän Roomassa 8. 13. syyskuuta 1997 pidetyssä joka toinen vuosi järjestettävässä kaupunkien ja kaupunkisuunnittelijoiden toisessa kokoontumisessa esitetyssä kertomuksessa "European cities and global competition: the economic challenge" (R. Camagni), s. 10-13. () Ks. komission tiedonannon "Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa" liite III "Arvio Euroopan aluekehitysrahaston ja koheesiorahaston taloudellisista vaikutuksista kaupunkeihin". () Ks. lausunto "Talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmien osallistuminen yhteisön aluepolitiikkaan", EYVL C 127, 7.5.1994. () Lausunto aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa", EYVL C 30, 30.1.1997, kohta 6.3.6.