KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Kuudes ympäristöä koskeva Euroopan yhteisön toimintaohjelma "Ympäristö 2010: Tulevaisuutemme valinta"- Kuudes ympäristöä koskeva toimintaohjelma

(Komission esittämä)

Tiivistelmä

Uuden ohjelman tausta

Terve ympäristö on olennainen edellytys vauraudelle ja elämänlaadulle pitkällä aikavälillä, ja Euroopan kansalaiset vaativat korkeatasoista ympäristönsuojelua. Tuleva talouskehitys ja lisääntyvä vauraus kuormittavat maapallon kapasiteettia kestää luonnonvarojen kysyntää ja saasteita. Toisaalta korkeat ympäristöstandardit myös johtavat innovaatioihin, jotka luovat uusia markkinoita ja liiketoimintamahdollisuuksia. Yleisesti ottaen yhteiskunnan on työskenneltävä talouskasvun ja ympäristövaikutusten välisen yhteyden purkamiseksi. Yritysten on lisättävä toimintojensa ekotehokkuutta eli tuotettava sama määrä tai enemmän tuotteita vähemmin luonnonvaroin ja vähemmin jättein, ja kulutustottumuksia on muutettava kestävämmiksi.

Kolmekymmentä vuotta ympäristöpolitiikkaa on johtanut kattavaan ympäristövalvontajärjestelmään Euroopan unionissa. Viidennessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa (1992-1999) "Kohti kestävää kehitystä" esitettiin uusia toimenpiteitä ympäristökysymysten sisällyttämiseksi muihin politiikan aloihin ja sitouduttiin siihen entistä laajemmin. Ohjelmasta tehdyn yleisarvion päätelmissä todetaan, että vaikka epäpuhtauksien määrän vähentämisessä edistyttiin monilla aloilla, ongelmia ei onnistuttu poistamaan, ja ympäristön tila jatkaa heikkenemistään, mikäli

- ympäristölainsäädännön täytäntöönpano ei edisty jäsenvaltioissa nopeammin,

- ympäristönäkökohtien sisällyttämistä ympäristöä kuormittaviin talous- ja sosiaalipolitiikkoihin ei paranneta ja syvennetä,

- sidosryhmät ja kansalaiset eivät kiinnostu ja ryhdy toimiin ympäristön suojelemiseksi,

- monien vakavien ja sitkeiden ympäristöongelmien sekä useiden uusien huolenaiheiden ratkaisemiseksi suoritettaville toimille ei anneta uutta vauhtia.

Nämä näkökohdat ovat ohjanneet kuudennen ympäristöä koskevan toimintaohjelman strategisia painopisteitä. Ohjelmassa asetetaan ympäristöä koskevia päämääriä ja ensisijaisia tavoitteita, jotka tulevat olemaan olennainen osa Euroopan yhteisön kestävän kehityksen strategiaa. Ohjelmassa esitetään ympäristöpolitiikan ensisijaiset tavoitteet ja päämäärät seuraaville 5-10 vuodelle sekä luetellaan toteutettavat toimenpiteet.

Strateginen lähestymistapa ympäristöpäämäärien saavuttamiseksi

Ympäristöpolitiikan lähestymistavan on oltava innovatiivinen, ja siinä on etsittävä uusia tapoja, joilla yhteiskunnan eri osat voivat toimia ympäristön hyväksi.

Nykyisen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa on parannettava. Päättäväisiä oikeustoimia Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa olisi täydennettävä parhaille käytännöille annettavalla tuella ja julkisella tiedotuspolitiikalla, jossa lainsäädännön noudattamista ja noudattamatta jättämistä koskevat tiedot julkaistaan avoimesti.

Ympäristökysymysten sisällyttämistä muihin politiikkoihin on syvennettävä, ja esimerkiksi kaikki komission politiikka-aloitteet on arvioitava tästä näkökulmasta. Edistymistä on seurattava osoittimien ja vertailuanalyysin (benchmarking) avulla.

Markkinoihin vaikutetaan yritysten ja kuluttajien kautta, ja näin edistetään nykyistä kestävämpiin tuotanto- ja kulutustapoihin siirtymistä. Yrityksiä ei pitäisi vain rankaista epäonnistumisista, vaan myös palkita onnistumisista uusilla palkitsemisjärjestelmillä. Kuluttajat tarvitsevat hyödyllistä tietoa, joka sallii heidän valita ekologisesti kestäviä tuotteita ja siten ohjata markkinoita. Julkisilla tuilla olisi edistettävä ekologisesti kestäviä käytäntöjä. Yrityksiä on kannustettava innovatiiviseen toimintaan, esimerkiksi tarttumaan puhtaiden teknologioiden käytön, kehittämisen ja levittämisen tarjoamiin mahdollisuuksiin.

Yksittäiset kansalaiset tekevät päivittäin päätöksiä, joilla on suoria tai epäsuoria vaikutuksia ympäristöön. Laadukkaalla, helposti saatavilla olevalla käytännönläheisellä ympäristötiedolla voidaan muuttaa mielipiteitä ja sitä kautta päätöksiä.

Jäsenvaltioiden maankäytön suunnittelua ja hallintaa koskevilla päätöksillä on merkittävä vaikutus ympäristöön: usein ne johtavat maaseudun pirstaloitumiseen ja kuormittavat kaupunki- ja rannikkoalueita. Yhteisö voi tarjota apuaan edistämällä parhaita käytäntöjä sekä myöntämällä tukea rakennerahastojen kautta.

Näitä lähestymistapoja sovelletaan kaikkiin ympäristökysymyksiin. Lisäksi erityistä huomiota kiinnitetään neljään ensisijaiseen toiminta-alueeseen.

Ilmastonmuutoksen pysäyttäminen

Ohjelman tavoitteena on vakauttaa kasvihuonekaasujen määrä ilmakehässä tasolle, joka ei aiheuta luonnottomia vaihteluita maapallon ilmastossa.

Tiedeyhteisö on yksimielinen siitä, että ilmastonmuutos on käynnissä ja että ongelman aiheuttaa ihmisten toiminnan seurauksena lisääntynyt kasvihuonekaasujen määrä ilmakehässä. Kuudennen ohjelman ensisijaisena tavoitteena on Kioton pöytäkirjan ratifiointi ja täytäntöönpano kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi kahdeksalla prosentilla vuoden 1990 tasosta vuosina 2008-2012. Tätä on pidettävä ensimmäisenä välitavoitteena kohti pitkän aikavälin vähennystavoitetta, joka on 70 prosenttia.

Luonto ja biologinen monimuotoisuus - ainutlaatuisten luonnonvarojen suojeleminen

Päämääränä on luonnon suojeleminen ja sen toiminnan ennalleen palauttaminen sekä biologisen monimuotoisuuden häviämisen pysäyttäminen Euroopan unionissa ja maailmanlaajuisesti. Päämääränä on myös maaperän suojeleminen eroosiolta ja saastumiselta.

Terveet ja tasapainoiset luonnonjärjestelmät ovat edellytys elämän jatkumiselle ja yhteiskunnan toiminnalle. Saastumisen, kestämättömän maa- ja merialueiden käytön sekä biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvien riskien aiheuttamaa rasitusta on hellitettävä. Nykyisen lainsäädännön täydellinen täytäntöönpano on avain saastumisen aiheuttaman uhan vähentämiseen. Arvokkaita ympäristöalueita on suojeltava yhteisön Natura 2000 -ohjelmalla, joka on pantava kokonaisuudessaan täytäntöön. Jotta suojelu voitaisiin laajentaa kattamaan maaseutu yleisemminkin, ympäristöä ja biologista monimuotoisuutta koskevat näkökohdat on syvällisesti ja tehokkaasti sisällytettävä maatalous-, maisema-, metsätalous- ja meripolitiikkaan. Näihin on lisäksi yhdistettävä uusia aloitteita, esimerkiksi kehitettävä Euroopan maaperästrategia. Meriympäristön suojeluun on kiinnitettävä enemmän huomiota.

Ympäristö ja terveys

Päämääränä on saavuttaa sellainen ympäristön laadun taso, jolla ihmisen luomilla epäpuhtauksilla, erityyppinen säteily mukaan luettuna, ei ole ihmisen terveyteen merkittävää vaikutusta ja jolla ne eivät aiheuta terveysriskejä.

Yhä enenevässä määrin on alettu ymmärtää ja saada todisteita siitä, että ilman ja veden saastumiseen, vaarallisiin kemikaaleihin ja meluun liittyvillä ympäristöongelmilla on vaikutusta ihmisen terveyteen. Tarvitaan ympäristön ja terveyden välistä vuorovaikutusta koskeva kokonaisvaltainen lähestymistapa, jossa riskeihin ennalta varautuminen ja niiden ehkäisy on keskeisellä sijalla ja jossa erityisen haavoittuvat ryhmät, kuten lapset ja vanhukset, otetaan huomioon. Yksittäisillä politiikan aloilla on pantava nykyinen lainsäädäntö täytäntöön ja toteutettava jatkotoimenpiteitä.

Luonnonvarojen kestävä käyttö ja jätehuolto

Päämääränä on varmistaa, että uusiutuvien ja uusiutumattomien voimavarojen käyttö ja niihin liittyvät vaikutukset eivät ylitä ympäristön kantokykyä. Päämääränä on myös purkaa luonnonvarojen käytön ja taloudellisen kasvun välinen yhteys parantamalla huomattavasti luonnonvarojen käytön tehokkuutta, vähentämällä talouden keskittymistä aineelliseen hyvinvointiin sekä ehkäisemällä jätteiden syntyä.

Ihmisten toiminnasta aiheutuu maapallon luonnonvaroihin ja erityisesti uusiutuviin luonnonvaroihin, kuten maaperään, veteen, ilmaan ja puutavaraan, ankara rasitus. Tarvitaan strategia, jolla pyritään luonnonvarojen kestävän käytön varmistaviin toimenpiteisiin, kuten veroihin ja kannustimiin.

Jätemäärien ennustetaan jatkavan kasvuaan, ellei korjaaviin toimenpiteisiin ryhdytä. Jätteiden synnyn ehkäiseminen on yhdennetyn tuotepolitiikan tärkeä osatekijä. Jätteiden kierrätyksen ja uudelleenkäytön kannustamiseksi on toteutettava lisätoimenpiteitä.

Euroopan unioni ja muu maailma

Kuudes toimintaohjelma pannaan täytäntöön laajentuvassa Euroopan unionissa, ja siitä seuraavissa toimenpiteissä on otettava tämä laajempi näkökulma huomioon.

Ehdokasmaiden päätehtävänä on luonnollisesti panna yhteisön ympäristölainsäädäntö täytäntöön, ja tätä tuetaan yhteisön rahoitusohjelmilla. Ehdokasmailla on mahdollisuus edistää talouden kestävää kehitystä ja välttää sellaiset laajat ympäristöongelmat, joista Länsi-Euroopassa kärsitään nyt.

Kansainvälisellä tasolla on olennaisen tärkeää, että ympäristönäkökohdat ja -tavoitteet otetaan täysin ja asianmukaisesti huomioon yhteisön kaikissa ulkosuhteissa. Kansainvälisten organisaatioiden on otettava ympäristösuojelu vakavasti ja osoitettava sille riittävät resurssit. Kansainvälisille, erityisesti ilmastonmuutosta, luonnon monimuotoisuutta, kemikaaleja ja aavikoitumista koskeville yleissopimuksille on annettava täysi tuki ja ne on pantava täytäntöön.

Osallistumiseen ja luotettavaan tietoon perustuva politiikka

Kuudennen toimintaohjelman täytäntöönpanon onnistuminen riippuu keskeisesti mahdollisimman monien asianosaisten osallistumisesta kaikkiin prosessin vaiheisiin tavoitteiden sopimisesta toimenpiteiden toteuttamiseen. Luotettava tieteellinen tieto ja taloudelliset arvioinnit, luotettava ja ajantasainen ympäristötieto sekä osoittimien käyttö tukevat ympäristöpolitiikan laadintaa, täytäntöönpanoa ja arviointia.

oo O oo

Ehdotettu päätös kuudennesta ympäristöä koskevasta toimintaohjelmasta antaa laajentuneelle Euroopan unionille suunnan, voiman ja välineet puhtaan ja turvallisen ympäristön luomiseen. Siinä otetaan kansalaiset ja yritykset mukaan tähän koitokseen, ja se edistää kestävää kehitystä.

Sisällysluettelo

1. Uuden ympäristöä koskevan toimintaohjelman tausta 9

1.1. Rakentaminen tukevalle pohjalle 9

1.2. Kestävän kehityksen edistäminen 11

1.3. Ohjelman luonne 12

2. Strateginen lähestymistapa ympäristöpäämäärien saavuttamiseksi 13

2.1. Nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon parantaminen 13

2.2. Ympäristökysymysten sisällyttäminen muihin politiikkoihin 14

2.3. Markkinoiden rohkaiseminen toimimaan ympäristön hyväksi 15

2.4. Kansalaisten vaikutusvallan lisääminen ja käyttäytymisen muuttaminen 21

2.5. Ympäristönäkökohdat maankäytön suunnittelua ja hallintaa koskevissa

päätöksissä 22

3. Ilmastonmuutoksen pysäyttäminen 25

3.1. Ongelma 25

3.2. Päämäärät ja tavoitteet 27

3.3. Poliittinen lähestymistapa 27

4. Luonto ja biologinen monimuotoisuus - ainutlaatuisten luonnonvarojen

suojeleminen 32

4.1. Ongelma 32

4.2. Päämäärät ja tavoitteet 33

4.3. Poliittinen lähestymistapa 33

4.4. Tulevaisuus 34

4.5. Kansainvälinen toiminta 41

4.6. Biologista monimuotoisuutta koskeva strategia ja toimintaohjelmat - tiedon puutteiden korjaaminen 41

5. Ympäristö ja terveys 43

5.1. Ongelma 43

5.2. Yleinen päämäärä ympäristön ja terveyden vuorovaikutuksen alalla 44

5.3. Poliittinen lähestymistapa 44

5.4. Kemikaalit: pyrkimys myrkyttömään ympäristöön 45

5.5. Torjunta-aineet 48

5.6. Vesivarojen kestävän käytön ja korkean laadun varmistaminen 50

5.7. Ilmansaasteet 53

5.8. Melusaasteen vähentäminen hyväksyttävälle tasolle 54

6. Luonnonvarojen kestävä käyttö ja jätehuolto 56

6.1. Luonnonvarojen tehokas käyttö ja hoitaminen 56

6.2. Jätteiden torjunta ja jätehuolto 58

7. Euroopan unioni ja muu maailma 63

7.1. Laajentunut Euroopan unioni 63

7.2. Osallistuminen kansainvälisten ongelmien ratkaisuun 64

8. Osallistumiseen ja luotettavaan tietoon perustuva politiikka 67

8.1. Sääntelyn parantaminen 67

8.2. Poliittiseen päätöksentekoon ja arviointiin tarvittava tieto 69

8.3. EU:n ympäristöpoliittisen päätöksenteon pääperiaatteet 71

"Ympäristö 2010: Tulevaisuutemme valinta" Ympäristöalan toimintaohjelma 21. vuosisadan alun Eurooppaan

1. Uuden ympäristöä koskevan toimintaohjelman tausta

Puhdas ja terve ympäristö on olennainen edellytys vauraudelle ja elämänlaadulle, joista ihmiset haluavat nauttia nyt ja jotka he haluavat jättää lapsilleen tulevaisuudessa. Ihmiset vaativat, että heidän hengittämässään ilmassa, juomassaan vedessä ja syömässään ruoassa ei ole saasteita ja epäpuhtauksia, ja haluavat elää melun heitä häiritsemättä. He haluavat nauttia maaseudun, luonnontilaisten rantojen ja vuoristoalueiden kauneudesta. He haluavat myös elää maailmassa, jota ilmastonmuutos ei uhkaa.

Maailman väestö on jatkuvassa kasvussa. On arvioitu, että läntisessä maailmassa elävä henkilö kuluttaa elämänsä aikana jopa 50 kertaa enemmän luonnonvaroja kuin kehitysmaassa asuva henkilö keskimäärin. Teollisuusmaiden jatkuva talouskasvu yhdistettynä väestönkasvuun ja kehitysmaiden ymmärrettävään toiveeseen saada kehittyneet maat kiinni aineellisessa hyvinvoinnissa voi johtaa luonnonvarojen kysynnän valtavaan kasvuun. Maapallon ympäristöön tulee kohdistumaan ennennäkemättömiä paineita ja vaikutuksia, ellei näihin vaatimuksiin vastaamiseksi löydetä erilaisia, entistä parempia keinoja.

Ympäristönsuojelu tarjoaa sekä haasteita että mahdollisuuksia. Ei ole ainoastaan kysymys siitä, että ihmiset haluavat elää puhtaassa ja terveessä ympäristössä, vaan on myös ymmärrettävä, että saastumisen ja ilmastonmuutoksen kustannukset ja muut haitat ovat huomattavat. Ympäristönsuojelun ei tarvitse merkitä itse kasvun tai kulutuksen rajoittamista. Korkeat ympäristöstandardit myös johtavat innovaatioihin, jotka luovat uusia markkinoita ja liiketoimintamahdollisuuksia. Sen sijaan on pyrittävä parantamaan talouskasvun ja ihmisten muiden toimintojen laatua, jotta vastattaisiin samanaikaisesti sekä tavaroiden ja palvelujen kysyntään että haluun elää puhtaassa ja terveessä ympäristössä. Ympäristövaikutusten ja ympäristön heikkenemisen ja talouskasvun välinen yhteys olisi purettava ekotehokkuutta merkittävästi parantamalla eli käyttämällä vähemmän luonnonvaroja tietyn tuotanto- tai lisäarvotason saavuttamiseksi. Kulutustottumuksista on tehtävä kestävämpiä.

Lyhyesti sanottuna on edistettävä sellaisen yhteiskunnan kehittymistä, jossa ajetaan puhtailla autoilla, jossa tuotetut jätteet kierrätetään tai hävitetään turvallisesti, jossa käytetyt energianlähteet ja energiateknologiat eivät johda ilmastonmuutokseen, jossa valmistetut tuotteet tietokoneista vauvanleluihin eivät levitä vaarallisia kemiallisia aineita ympäristöön, elintarvikkeisiin eivätkä ihmiskehoon ja jossa yritystoimintaan, matkailuun, asumiseen ja maatalouteen liittyvät toiminnot on suunniteltu suojelemaan biologista monimuotoisuutta, elinympäristöjä ja maisemaa.

1.1. Rakentaminen tukevalle pohjalle

EU:n kattavan ympäristövalvontajärjestelmän luominen on edistynyt viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana valtavasti. Viidennestä ympäristöä koskevasta toimintaohjelmasta tehtiin vuonna 1992 yleisarvio [1], jonka päätelmissä todettiin, että monilla aloilla on tapahtunut edistystä erityisesti ilman ja veden suojelemiseksi toteutettujen uusien ympäristötoimenpiteiden vuoksi ja koska ympäristötavoitteiden sisällyttämiseen muihin politiikan aloihin on sitouduttu yhä laajemmin. Euroopan ympäristökeskuksen ympäristön tilaa koskevasta kertomuksesta [2] ja muista lähteistä ilmenee, että näin on saavutettu useita merkittäviä parannuksia. Esimerkiksi

[1] Euroopan ympäristöpolitiikan tuleva suunta, KOM(1999) 543 lopullinen.

[2] "Environment in the European Union at the turn of the Century", Euroopan ympäristökeskus, 1999.

- myrkyllisten aineiden, kuten lyijyn ja elohopean, päästöt teollisuudesta ilmakehään ovat vähentyneet merkittävästi,

- metsien ja jokien rikkidioksidista (SO2) johtuva happamoituminen on vähentynyt huomattavasti,

- jäteveden ja veden puhdistus on parantanut monien järvien ja jokien tilaa.

On myös edistytty monilla muilla aloilla, joilla yhteisön lainsäädäntö luo perustaa ympäristön tilan kohenemiselle edelleen. Yleisarviossa osoitetaan kuitenkin, että jäsenvaltiot valitettavasti toteuttavat Euroopan tasolla päätettyjä asioita usein varsin hitaasti, jolloin kansalaiset ja ympäristö eivät hyödy tehdyistä päätöksistä halutulla tavalla. Jäsenvaltioiden on jatkettava ponnisteluaan yhteisön sääntöjen saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja niiden soveltamiseksi käytännössä.

Viidennessä ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa myös ajettiin uusia politiikkanäkökohtia ympäristöongelmien ratkaisuun. Siinä korostettiin tarvetta ottaa ympäristötavoitteet huomioon muissa politiikoissa, kuten liikenne-, teollisuus- tai maatalouspolitiikassa. Samassa hengessä siinä kannustettiin yritysmaailmaa, alueellisia ja paikallisia viranomaisia ja tietenkin kansalaisia parantamaan ympäristön tilaa. Tätä tarkoitusta varten viidennessä ohjelmassa edistettiin välineistön laajentamista lainsäädännöstä markkinoihin perustuviin mekanismeihin, tiedon tason nostamiseen ja maankäytön suunnitteluun. Nämä suuntaukset ovat edelleen ensisijaisia, ja tässä ohjelmassa syvennetään niitä edelleen.

Joissakin asioissa saavutetuista parannuksista huolimatta useat sitkeät ongelmat kuitenkin jatkuvat. Erityistä huolta aiheuttavat ilmastonmuutos, biologisen monimuotoisuuden ja luonnollisten elinympäristöjen häviäminen, maaperän häviäminen ja heikkeneminen, kasvavat jätemäärät, kemikaalien kasautuminen ympäristöön, melu sekä tietyt ilman ja veden saastumista aiheuttavat epäpuhtaudet. Esiin on noussut myös useita uusia kysymyksiä, kuten saasteet, jotka vaikuttavat ihmisen hormonijärjestelmän toimintaan. Ennusteiden mukaan tilanne pahenee tulevan vuosikymmenen aikana monilla näitä ongelmia aiheuttavilla aloilla, kuten liikenteen, energian käytön ja matkailun aloilla sekä infrastruktuurin rakentamiseen tarvittavassa maan käytössä jne. - mikäli nykyisiä politiikkoja ja sosioekonomisia suuntauksia ei muuteta. Tämän vuoksi ei ole syytä tyytyväisyyteen.

Seuraavan vuosikymmenen aikana yhteisöön liittyy uusia jäsenvaltiota, ja se tiivistää suhteitaan naapureihin. Yhteisön on edelleen autettava näitä maita suojelemaan ympäristöään ja varmistettava, että yhteisön omat politiikat esimerkiksi liikenteen ja maatalouden aloilla edistävät kestävää kehitystä. Yhteisön laajentuminen palkitsee yhteisöä merkittävillä ympäristöarvoilla. Uusien jäsenvaltioiden myötä yhteisön biologisesta monimuotoisuudesta tulee rikkaampi, sen alueella on enemmän luonnontilassa olevia maisemia ja mahdollisuudet parantaa Euroopan ympäristöä kokonaisuudessaan kohenevat.

Eurooppalaisten ja eräiden maailman vauraimpien maiden edustajana yhteisö on hyvin tietoinen asemastaan ja vastuustaan kansainvälisellä tasolla. Yhtäältä yhteisö on muiden kehittyneiden maiden ohella suurimpia ympäristöongelmien, kuten kasvihuonekaasupäästöjen, aiheuttajia, ja yhteisössä kulutetaan valtava, joidenkin mielestä epäreilu, osuus maapallon uusiutuvista ja uusiutumattomista luonnonvaroista, kuten mineraaleista, kalavaroista ja puusta. Toisaalta Eurooppa on aktiivisimpien joukossa ehdottamassa kansainvälistä toimintaa ja yhteistyötä, kuten Agenda 21:n [3] ja otsonikerroksen suojeluun pyrkivän Montrealin pöytäkirjan [4] kehittämistä, kestävän kasvun varmistamiseksi.

[3] Agenda 21 -ohjelman hyväksyi yli 178 valtiota Yhdistyneiden Kansakuntien ympäristö- ja kehityskonferenssissa, joka pidettiin Rio de Janeirossa Brasiliassa 3.-14. kesäkuuta 1992.

[4] Otsonikerrosta heikentävistä aineista tehty Montrealin pöytäkirja, laadittu vuonna 1987.

1.2. Kestävän kehityksen edistäminen

Maailman luonnonvarojen harkittu käyttö ja maapallon ekosysteemien suojelu ovat yhdessä taloudellisen vaurauden ja tasapainoisen sosiaalisen kehityksen kanssa edellytys kestävän kehityksen saavuttamiselle. Kestävä kehitys liittyy pitkän aikavälin hyvinvointiin Euroopassa ja maailmanlaajuisesti sekä perintöön, joka seuraaville sukupolville jää.

Tässä ohjelmassa yksilöidään ympäristökysymyksiä, jotka on ratkaistava, jos kestävään kehitykseen aiotaan päästä. Näitä kysymyksiä ovat ilmastonmuutos, uusiutuvien ja uusiutumattomien luonnonvarojen liikakäyttö, biologisen monimuotoisuuden häviäminen sekä hitaasti hajoavien myrkyllisten kemikaalien kasaantuminen ympäristöön. Siinä asetetaan ympäristötavoitteita, jotka on tarpeen saavuttaa; kuvataan, kuinka yhteisön ympäristöpolitiikan välineitä käytetään ongelmien ratkaisemiseen, ja osoitetaan jatkotoimien tarve muiden politiikkojen aloilla. Tarvittavat muutokset esimerkiksi viljely-, energiantuotanto-, liikenne- ja maankäyttötavoissa on toteutettava muuttamalla näitä aloja ohjaavia politiikkoja. Tämä edellyttää ympäristönsuojeluvaatimusten sisällyttämistä muihin politiikkoihin. Yhteisön on myös tarkasteltava nykyisiä hallintotapojaan ja etsittävä keinoja niiden muuttamiseksi, jotta sosiaaliset, taloudelliset ja ympäristötavoitteet ja niiden saavuttamiskeinot vastaavat toisiaan.

Kestävä kehitys on myös suuri mahdollisuus jälki-teolliselle Euroopalle osaamiselle rakentuvan tai "sähköisen talouden" kynnyksellä. Jos voimme tukea ja edistää ympäristölle vähemmän haitallisen markkinaympäristön kehitystä, yritykset ja kansalaiset vastaavat siihen teknologisilla ja hallintaa koskevilla innovaatioilla, jotka vauhdittavat kasvua, kilpailukykyä, kannattavuutta ja työpaikkojen luomista. Edistyksellinen ympäristöpolitiikka voi näin ollen auttaa saavuttamaan Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä asetetun tavoitteen EU:n kehittämisestä maailman kilpailukykyisimmäksi tietopohjaiseksi taloudeksi. Johtavat liiketoimintaorganisaatiot ja yritykset sisällyttävät jo kestävän kehityksen näkökohtia liiketoimintojensa ydinstrategioihin.

Kestävä kehitys tarkoittaa kuitenkin muutakin kuin vain puhdasta ympäristöä. Kestävään kehitykseen pyrittäessä on otettava huomioon ympäristötoimien sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset. Näin ollen vaikka tämän toimintaohjelman tavoitteena on kehittää kestävän kehityksen ympäristöulottuvuutta, sillä pyritään myös yleisemmin parantamaan Euroopan unionin kansalaisten ympäristön ja elämän laatua.

Komissio on sitoutunut esittämään Göteborgissa kesäkuussa 2001 pidettävälle Eurooppa-neuvoston kokoukselle EU:n kestävän kehityksen strategian. Tässä strategiassa käsitellään ympäristöön liittyviä, sosiaalisia ja taloudellisia kysymyksiä. Tämä ohjelma ei millään lailla rajoita mainittuun strategiaan mahdollisesti sisältyviä muita toimenpiteitä.

1.3. Ohjelman luonne

Tässä uudessa ohjelmassa asetetaan ympäristöä koskevat päämäärät seuraaville kymmenelle vuodelle ja sitä pidemmälle sekä esitetään toimet, jotka näiden päämäärien saavuttamiseksi on toteutettava seuraavien viiden-kymmenen vuoden aikana. Vaikka ohjelmassa keskitytään toimiin ja sitoumuksiin, jotka on saatava aikaan yhteisön tasolla, siinä myös yksilöidään toimenpiteitä ja vastuita, jotka on käsiteltävä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla sekä talouden eri aloilla. Sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseksi näitä toimia valittaessa otetaan kokonaisuudessaan huomioon tarve yhdenmukaistaa ja lähentää lainsäädäntöä mahdollisimman paljon. Tässä yhteydessä aiotaan myös kehittää muutamia teemakohtaisia strategioita (joihin voi sisältyä välineitä Euroopan parlamentille ja neuvostolle esitettävistä lainsäädäntöehdotuksista aina tiedon levittämiseen) sellaisille aloille, joilla voidaan saavuttaa tuloksia vain koordinoitujen toimenpiteiden kokonaisuuden avulla. Teemakohtaisissa strategioissa esitetään yleinen poliittinen lähestymistapa ja ehdotettu toimenpidekokonaisuus, joka tarvitaan ympäristöpäämäärien ja -tavoitteiden saavuttamiseksi kustannustehokkaalla tavalla. Nämä päämäärät ja tavoitteet määritetään asianmukaisen tieteellisen ja taloudellisen kustannus-hyötyanalyysin, avoimen vuoropuhelun ja eri osallisten kuulemisen perusteella.

Yleisarvion päätelmien ja ympäristön tilaa ja suuntauksia käsittelevien kertomusten pohjalta ohjelmassa keskitytään seuraaviin, neljän pääotsakkeen alle ryhmiteltyihin ensisijaisiin kysymyksiin:

(i) ilmastonmuutoksen pysäyttäminen,

(ii) luonto ja biologinen monimuotoisuus - ainutlaatuisten luonnonvarojen suojeleminen,

(iii) ympäristö ja terveys,

(iv) luonnonvarojen ja jätteiden kestävän hallinnan varmistaminen.

Ohjelmaa tarkastellaan uudelleen ja sitä ajantasaistetaan kehityksen ja uuden tiedon huomioon ottamiseksi tarpeen mukaan vuonna 2005.

2. Strateginen lähestymistapa ympäristöpäämäärien saavuttamiseksi

Ympäristölainsäädäntö on ja pysyy ympäristöpäämäärien saavuttamisessa yhteisön lähestymistavan tärkeänä tukipylväänä, ja yksi alkavan vuosikymmenen ensisijaisista strategisista toimista onkin korjata monilla aloilla havaitut merkittävät puutteet sen täytäntöönpanossa.

Nykyisten ympäristöongelmien tuomien haasteiden ratkaisemiseksi on kuitenkin edettävä puhtaasti lainsäädännöllistä lähestymistapaa pidemmälle ja valittava strategisempi lähestymistapa tuotanto- ja kulutustapoja koskevien tarvittavien muutosten aikaansaamiseksi. Käyttämällä kaikkia mahdollisia välineitä ja toimenpiteitä parhaalla mahdollisella tavalla on vaikutettava yritysten, kuluttajien, kansalaisten ja muiden alojen politiikan suunnittelijoiden päätöksiin, erityisesti paikallisella tasolla, jolla tehdään maan käyttöä ja hallintaa koskevia päätöksiä.

Niinpä tässä ohjelmassa ehdotetaan viittä ensisijaista strategisen toiminnan väylää, jotka auttavat ympäristöpäämäärien saavuttamisessa. Ensimmäinen koskee nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon parantamista. Toisella pyritään sisällyttämään ympäristökysymykset muilla politiikan aloilla tehtäviin päätöksiin. Kolmannessa keskitytään etsimään uusia tapoja vaikuttaa yritysten ja kuluttajien kautta läheisemmin markkinoiden toimintaan. Neljännessä lisätään kansalaisten vaikutusmahdollisuuksia ja autetaan heitä käyttäytymisen muuttamisessa. Viidennen tarkoituksena on edistää parempia maankäytön suunnittelua ja hallintaa koskevia päätöksiä.

2.1. Nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon parantaminen

Yhteisön nykyisen laajan ympäristölainsäädännön täytäntöönpano ja LIFE-ohjelman toteuttaminen ovat osaltaan huomattavasti edistäneet luvussa 1 lueteltuja parannuksia. Sama pätee myös ensimmäisiin yhteisön laajuisiin vapaaehtoisiin välineisiin, paikallisviranomaisten ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään [5] (EMAS) ja eurooppalaiseen ympäristömerkkiin. Näitä lakitekstejä ja välineitä - jotka ovat yhteisön ympäristönsuojelupolitiikan selkäranka - on viime aikoina osittain tarkasteltu uudelleen niiden johdonmukaisuuden ja vaikuttavuuden parantamiseksi.

[5] Viittaus EMAS-järjestelmään lisättävä, kun se on saatavilla.

Kaiken voimassa olevan lainsäädännön täydellinen soveltaminen, täytäntöönpano ja valvonta ohjelmakauden aikana on ensisijainen strateginen tavoite. Komissio jatkaa näin ollen rikkomista koskevien menettelyjen käynnistämistä jäsenvaltioita vastaan ja tarpeen vaatiessa vie ne Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen varmistaakseen, että jäsenvaltiot noudattavat velvoitteita, jotka ne ovat lainsäädäntöä antaessaan hyväksyneet. Ongelmana on oikeusprosessin hitaus: kuluu vuosia ennen kuin vaadittuihin toimiin ryhdytään.

Oikeusprosessien ei kuitenkaan tarvitse olla ainoa tapa taata yhteisön lainsäädännön noudattaminen. Avoimuus on vankka keino patistaa niitä jäsenvaltioita ja viranomaisia, jotka laahaavat jäljessä yhteisön lainsäädännön saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sen soveltamisessa käytännössä. On myös julkistettava myönteiset esimerkit, joissa täytäntöönpano on ollut erityisen onnistunut ja joista muut maat voivat ottaa oppia. Komissio aikoo noudattaa, mahdollisuuksien mukaan yhdessä Euroopan parlamentin kanssa, tiettyjen lainsäädännön osien osalta strategiaa, jossa noudattaminen ja noudattamatta jättäminen julkistetaan avoimesti (ns. 'name, shame and fame' -strategia). Tiedot saatetaan helpommin saataville säännöllisesti ajantasaistettavan täytäntöönpanoa seuraavan tulostaulun kautta. Yleisemmällä tasolla tiedon saantia ja kansalaisten osallistumisoikeutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen ratifiointi ja täytäntöönpano edistävät osaltaan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa.

EY:n ympäristölainsäädännön ja sen täytäntöönpanemiseksi annetun kansallisen lainsäädännön tahallisesta rikkomisesta tai vakavasta noudattamatta jättämisestä johtuviin ympäristörikoksiin ja erityisesti järjestäytyneeseen rikollisuuteen on puututtava tiukoin toimin. Komissio rohkaisee kaksiosaiseen lähestymistapaan, jossa pyritään Euroopan yhteisöjen toimivallan alalla langettamaan yhteisön lainsäädännön tahallisesta rikkomisesta seuraamuksia kansallisella tasolla ja Euroopan unionin kolmannen pilarin alalla lähentämään järjestäytyneen rikollisuuden estämistä koskevia jäsenvaltioiden kansallisia lainsäädäntöjä, oikeudellinen yhteistyö mukaan luettuna.

Yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa koskevien kokemusten ja parhaiden käytäntöjen vaihdolla täytäntöönpanosta vastaavien jäsenvaltioiden viranomaisten verkostossa (IMPEL) on myös tärkeä asema täytäntöönpanoprosessien tukemisessa.

Toimet

- Tuetaan edelleen IMPEL-verkostoa, jossa jäsenvaltiot vaihtavat kokemuksia parhaista täytäntöönpanoa koskevista käytännöistä, ja laajennetaan IMPEL-verkostoa hakijamaihin.

- Raportoidaan täytäntöönpanosta sekä komission vuosittaisessa kertomuksessa EY:n lainsäädännön soveltamisen seurannasta että vuosittaisessa tutkimuksessa EY:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanosta, ja esitetään tämä tieto täytäntöönpanoa seuraavalla tulostaululla.

- Komissio järjestää yksittäisistä direktiiveistä niiden noudattamista koskevan tiedon julkaisustrategian ("Name, shame and fame" strategy).

- Edistetään parannettuja tarkastusstandardeja jäsenvaltioissa.

- Käynnistetään aloitteita ympäristörikollisuuden pysäyttämiseksi.

- Varmistetaan tarvittaessa täytäntöönpano käynnistämällä menettely Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa.

2.2. Ympäristökysymysten sisällyttäminen muihin politiikkoihin

Ympäristöviranomaisten valvonnassa olevilla politiikoilla päästään ympäristötavoitteiden saavuttamisessa vain tiettyyn pisteeseen saakka. Esimerkiksi viljely-, energiantuotanto-, liikenne- ja maankäyttötavoissa sekä uusiutuvien luonnonvarojen käytössä tarvittavat muutokset on tehtävä muuttamalla näitä aloja ohjaavia politiikkoja sekä yleistä ympäristöpolitiikkaa. Tämä edellyttää ympäristötavoitteiden sisällyttämistä alakohtaisten politiikkojen suunnitteluprosesseihin niiden alkuvaiheista saakka sekä kykyä arvioida ja tehdä tietoon perustuvia päätöksiä paljon pidemmälle ajanjaksolle.

Lisäämällä perustamissopimuksen 6 artiklaan tavoitteen sisällyttää ympäristönsuojelu muihin politiikan aloihin yhteisö on jo tunnustanut tämän tavoitteen tärkeyden.

Eurooppa-neuvosto pyrki Cardiffissa vuonna 1998 pidetyssä kokouksessa soveltamaan mainittua artiklaa käytännössä kehottamalla neuvoston eri kokoonpanoja valmistelemaan strategioita ja ohjelmia ympäristökysymysten sisällyttämiseksi omille aloilleen. Prosessia on tarpeen tukea tekemällä komission uusista politiikkaehdotuksista todelliset ympäristöarvioinnit ja ponnistelemalla edelleen edistyksen mittaamisessa käytettävien osoittimien määrittelemiseksi; tämä työ on monilla aloilla jo käynnistynyt.

Seuraavissa luvuissa annetaan osviittaa siitä, miten ensisijaisia aihepiirejä koskevat tavoitteet olisi saavutettava sisällyttämällä ympäristökysymykset muihin politiikan aloihin. Luvussa 8 esitetään, että osoittimien kehittämistä tärkeiksi edistyksen seurantavälineiksi jatketaan. Lisäksi komissio vahvistaa sisäisiä mekanismejaan sen varmistamiseksi, että kaikissa sen aloitteissa otetaan ympäristökysymykset huomioon.

Toimet

- Laaditaan tarpeen vaatiessa lisää komission sisäisiä "integrointimekanismeja", joilla varmistetaan muun muassa, että ympäristönsuojeluvaatimukset arvioidaan komission politiikka-aloitteiden valmistelussa kokonaisuudessaan.

- Jatketaan virikkeiden antamista sitoumuksille perustamissopimuksen vaatimusten toteuttamiseksi, kuten Cardiffin huippukokouksen yhdentämisaloitteelle, ja varmistetaan, että laaditut strategiat toteutetaan käytännössä.

- Jatketaan alakohtaisen yhdentämisen edistymisen seurantaan ja siitä raportoimiseen tarkoitettujen osoittimien kehittämistä.

2.3. Markkinoiden rohkaiseminen toimimaan ympäristön hyväksi

Tähän asti yrityksiä on lähestytty lähinnä asettamalla uusia standardeja ja tavoitteita ja varmistamalla, että yritykset noudattavat näitä standardeja. Jäsenvaltioissa on yhä enenevässä määrin täydennetty tätä markkinoihin perustuvilla välineillä, kuten eri tuotteille asetetuilla ympäristöveroilla, joilla pyritään muuttamaan tuotteiden ja prosessien hintakuvaa markkinoilla ekologisesti kestävien tuotteiden, prosessien ja palvelujen hyväksi. Useissa jäsenvaltioissa on myös uudistettu ympäristöverotusta yhdistämällä uusia tai korotettuja ympäristöveroja työn verotuksen alennuksiin työllisyyden edistämiseksi. Oikeanlaisissa olosuhteissa ympäristöverot voivat olla sekä kustannus- että ympäristövaikutuksiltaan erittäin tehokkaita [6], kuten lyijyä sisältävän ja lyijyttömän polttoaineen erilaisen veroasteen esimerkki on osoittanut. Ne kannustavat myös yrityksiä tutkimaan uusia, ekologisesti nykyistä kestävämpiä tai vähemmän luonnonvaroja kuluttavia teknologioita (dynaaminen tehokkuus) ja investoimaan niihin. Tämä tekee niistä erityisen houkuttelevia pitkävaikutteisten ongelmien osalta. Eräs esimerkki yhteisön käyttämistä markkinoihin perustuvista välineistä ovat maatalouden ympäristösopimukset, joilla erityisiin ympäristösitoumuksiin suostuville viljelijöille maksetaan kannustimia.

[6] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Tarpeiden ja vastuun yhdistäminen: ympäristönäkökohtien sisällyttäminen talouspolitiikkaan, KOM(2000) 576 lopullinen, 20.9.2000.

Teollisuus on kilpailukyvyn menettämisen pelossa usein vastustanut ympäristöverojen käyttöönottoa, mikä selittää myös sen, miksi useimpiin ympäristöveroihin on tehty suuria poikkeuksia. Näiden kilpailukykyhuolten voittamiseksi on tarpeen luoda yhteisön laajuinen yhtenäinen lähestymistapa. Tämä ajatus on komission vuonna 1997 tekemän energiatuoteveroehdotuksen ydin: siinä pyritään nostamaan nykyisin verotettujen energiatuotteiden (mineraaliöljyt) vähimmäisverotusta ja asettamaan veroja energiatuotteille, jotka ovat joissakin tai kaikissa jäsenvaltioissa toistaiseksi olleet verottomia (kaasu, sähkö, hiili), ja rohkaistaan jäsenvaltiota alentamaan muita veroja, erityisesti työstä kannettuja maksuja. Toistaiseksi tämä ehdotus ei ole saanut tarvittavaa jäsenvaltioiden yksimielistä tukea.

Markkinoita ja kuluttajakysyntää voidaan ohjata ekologisesti kestävämpien kilpailevien tuotteiden ja palvelujen suuntaan jakamalla tietoa, kouluttamalla ja varmistamalla, että tuotteiden hinnat kattavat todelliset ympäristökustannukset niin laajalti kuin mahdollista. Tämä rohkaisee yrityksiä reagoimaan innovaatioin ja johtamisaloittein, jotka vauhdittavat kasvua, kannattavuutta, kilpailukykyä ja työpaikkojen luomista. Se sallii myös kuluttajien tietoisesti valita ekologisesti kestävämpiä elintapoja.

Kumppanuus yritysten kanssa

Yhteisössä on jo kehitetty useita ohjelmia ja aloitteita, joilla pyritään parantamaan viranomaisten ja teollisuuden yhteistyötä ja rohkaisemaan teollisuutta vapaaehtoisesti parantamaan toimintojensa ekologista kestävyyttä. Esimerkiksi yhteisön kehittämässä ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmässä (Eco-Management and Audit Scheme, EMAS) yrityksiä rohkaistaan vapaaehtoisesti laatimaan toimipaikka- tai yrityskohtaisia ympäristöasioiden hallintajärjestelmiä ja julkaisemaan niiden toimintojen ympäristövaikutuksista säännöllisesti raportteja, jotka riippumattomat, valtuutetut tarkastajat tarkastavat. Vaikka yritykset ovat ottaneet EMAS-aloitteen hyvin vastaan, lisätoimenpiteitä tarvitaan, jotta voidaan merkittävästi lisätä niiden yritysten määrää, jotka julkaisevat tarkkoja ja tarkastettuja ympäristökertomuksia tai laajempia kestävää kehitystä käsitteleviä kertomuksia (esimerkiksi sellaisia kuin maailmanlaajuisessa raportointialoitteessa [7], jossa annetaan yrityksille ohjeet kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisen edistymistä koskevaan raportointiin). Yhteisön LIFE-ohjelma on edelleen arvokas väline, jolla kuvataan niitä mahdollisuuksia ja etuja, joita yritysten ja paikallishallinnon ekologisesti kestävällä toiminnalla voidaan saavuttaa.

[7] Laadittu ekologisesti kestävien talouksien koalition ja Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman aloitteesta vuonna 1987, lisätietoja Internet-osoitteessa www.globalreporting.org.

On kuitenkin monia muitakin mahdollisuuksia vahvistaa liiketoimintayhteisön kumppanuutta ja sitoutumista. Ensimmäinen yksinkertainen vaihe on kehittää ohjelma, jolla autetaan noudattamaan yhteisön sääntöjä. Yhdessä teollisuusryhmittymien kanssa komissio kehittää useita välineitä, joiden tarkoituksena on auttaa yrityksiä ymmärtämään EY:n ympäristövaatimukset ja tavat noudattaa niitä. Näitä välineitä ovat esimerkiksi lainsäädännön noudattamisohjeet, lakitekstien tiivistelmät, parhaita käytäntöjä ja tavanomaista puhtaampaa teknologiaa eri liiketoiminta-aloilla esittelevät muistiot, ympäristöpalveluja tuottavien yritysten luettelon kehittäminen ja ympäristöhallinnan ohjelmistot, jotka voi hakea suoraan Internetistä.

Näiden välineiden sopeuttamiseen pienten ja keskisuurten yritysten tarpeita vastaaviksi kiinnitetään erityistä huomiota. Komissio tarkastelee mahdollisuuksia esimerkiksi kehittää hankkeen, jolla pieniä ja keskisuuria yrityksiä rohkaistaan parantamaan ympäristöhallintajärjestelmiään ja tarkastamaan itse, noudattavatko ne yhteisön sääntöjä. Ensisijaisena tavoitteena on lisätä pienten ja keskisuurten yritysten osallistumista yhteisön EMAS-järjestelmään. Pienten ja keskisuurten yritysten kannustamiseksi jäsenvaltioita voitaisiin rohkaista keventämään auditointijärjestelmässä tunnustettujen yritysten lupa- ja raportointimenettelyjä. Euroopan ekotehokkuusaloitteen ja sen kaltaisten ohjelmien avulla olisi vahvistettava käsitystä ekotehokkaiden toimintatapojen myönteisistä vaikutuksista yritysten tuloksiin.

Toinen tapa vahvistaa kumppanuutta liiketoimintayhteisön kanssa on vapaaehtoisten ympäristösopimusten käyttö. Tällaisissa sopimuksissa olisi noudatettava selkeitä tavoitteita, avoimuutta ja seurantaa koskevia tiukkoja perusteita, ja niillä olisi saavutettava kunnianhimoisia ympäristötavoitteita tehokkaasti. Niiden neuvottelemiselle ja tekemiselle olisi laadittava selkeät säännöt. Asianmukaisesti suunniteltuina ympäristösopimukset voivat saada aikaan ympäristöparannuksia varsin kustannustehokkaasti ja nopeasti.

Lakisääteisiä ympäristövaatimuksia noudattamatta jättäviä yrityksiä rangaistaan, mutta julkinen valta ei - eivätkä usein myöskään markkinat - palkitse näitä vaatimuksia pidemmälle meneviä yrityksiä. Yhdessä jäsenvaltioiden kanssa komissio tukee kansallisten, mutta yhtenäisten, järjestelmien kehittämistä niiden yritysten tunnistamiseksi ja palkitsemiseksi, joiden toiminta on ympäristön kannalta myönteistä. Muiden seikkojen ohella tämä yhdistetään kevennettyihin lupa- ja raportointimenettelyihin.

Ehdotetussa yhdennetyssä tuotepolitiikassa omaksutun lähestymistavan puitteissa komissio tarkastelee keinoja parantaa tuotteiden ekologista kestävyyttä koko niiden elinkaaren aikana. Tarkoituksena on tyydyttää kuluttajakysyntä käyttämällä vähemmän luonnonvaroja ja aiheuttamalla vähemmän ympäristöonnettomuuksia ja -riskejä sekä ehkäistä jätteiden syntymistä alusta saakka. Tähän pyritään ekologisesti kestäville tuotteille myönnettäviä taloudellisia kannusteita koskevilla toimilla, vahvistamalla "vihreää kysyntää" paremman kuluttajatiedon kautta, luomalla puolueeton perusta ekologisesti kestäville julkisille hankinnoille sekä toimilla, joilla edistetään ympäristöä säästävää tuotesuunnittelua. Viimeksi mainitut toimet edellyttävät keskusteluja asianomaisten kanssa, jotta yrityksissä ja toimialoilla tehtävässä tuotesuunnittelussa parannettaisiin tuotesuunnittelua vapaaehtoisesti. Tavoitteen saavuttamista tuetaan soveltuvin osin erilaisin välinein, kuten standardoinnin ja lainsäädännön avulla.

Mahdollisuudet parantaa ympäristön tilaa ekologisesti kestävien teknologioiden, tuotantoprosessien ja tuotantomateriaalien avulla ovat valtavat, mutta usein tiedon puute tai muut markkinaesteet haittaavat niiden käyttöönottoa yrityksissä ja erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä. Näitä esteitä voidaan poistaa antamalla ekologisesti kestäville teknologioille tukea lainsäädännön noudattamisessa auttamista koskevan ohjelman ja yhdennetyn tuotepolitiikan kautta sekä teknologiamessujen ja Internetissä julkaistavien teknologialuetteloiden avulla. Komissio tarkastelee näitä ja muita erityistoimenpiteitä, joilla varmistetaan, että Euroopan yritykset ja ympäristö hyötyvät täysin teknologian mahdollisuuksista.

Toimet

- Rohkaistaan yhteisön paikallisviranomaisten ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän laajempaa käyttöönottoa ja kehitetään lisäksi toimenpiteitä, joilla kannustetaan entistä suurempaa osuutta yrityksistä julkaisemaan tarkkoja ja riippumattomien tarkastajien tarkastamia ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevia raportteja.

- Laaditaan ohjelma, jolla autetaan yrityksiä noudattamaan yhteisön sääntöjä ja jossa annetaan erityistä tukea pienille ja keskisuurille yrityksille.

- Otetaan käyttöön järjestelmä, jolla palkitaan ekologisesti kestävällä tavalla toimivia yrityksiä.

- Edistetään vapaaehtoisia sitoumuksia ja sopimuksia, joilla päästään selkeisiin tavoitteisiin.

- Toteutetaan yhdennetyssä tuotepolitiikassa omaksutun lähestymistavan mukaisia erityistoimenpiteitä, joilla parannetaan tuotteiden ja prosessien ekologista kestävyyttä.

Kuluttajien auttaminen tietoon perustuvissa valinnoissa

Kuluttajille on annettava oleellista ja helposti ymmärrettävää tietoa tuotteen ympäristövaikutuksista, jotta he voivat tukea valinnoillaan yritysten ekologisesti kestäviä aloitteita. Tällaista tietoa tarvitsevat myös julkishallinnon ja yritysten hankinnoista vastaavat henkilöt. Komissio tarkastelee vaihtoehtoja, joilla voidaan varmistaa, että yritykset antavat kuluttajille tarvittavat tiedot Internet-sivustojen tai muiden tiedonvälityskanavien kautta.

Useat jäsenvaltiot ja yhteisö ovat kehittäneet ympäristömerkkijärjestelmiä, joilla pyritään vaikuttamaan kuluttajien valintoihin ekologisesti kestävien tuotteiden hyväksi ja auttamaan julkisten hankintojen ekologisen kestävyyden parantamisessa. Yhteisö tarkastelee uudelleen yhteisön ympäristömerkkijärjestelmän edistymistä ja vaikutusta ja tekee siihen tarvittavat muutokset. Ehdotetun yhdennetyn tuotepolitiikan puitteissa yhteisö tarkastelee myös toimenpiteitä, joilla edistetään sellaisten ympäristömerkkityyppien käyttöönottoa, jotka sallivat kuluttajien verrata tuotteiden ekologista kestävyyttä keskenään. Hyviä esimerkkejä tästä ovat jääkaappien ja pakastimien luokittelu niiden energiatehokkuuden mukaan ja pesukoneiden luokittelu sekä niiden energiatehokkuuden että veden käytön tehokkuuden mukaan. Nämä voivat olla hyvinkin tehokas väline yhdessä julkisen vallan luomien taloudellisten kannusteiden, kuten ekologisesti kestäville tuotteille myönnettävien osittaisten vero- ja maksuhyvitysten, kanssa. Komissio tarkastelee myös, kuinka ekologisesti kestäviä tuotteita voitaisiin hinnoitella sisämarkkinoilla kilpailukykyisemmin.

Myös tuotteiden valmistuksessa käytettyjä tiettyjä vaarallisia aineita tai niiden puutetta ja raaka-aineiden alkuperää sekä tuotteen kierrätettävyyttä koskevilla tiedoilla on vaikutusta. Jäsenvaltioiden ja yritysten olisi pyrittävä ottamaan tulevina vuosina käyttöön kaikkia tuotteita koskevia tuotetietojärjestelmiä, ja komissio rohkaisee tätä kehitystä yhdennetyllä tuotepolitiikallaan kuten edellä on kuvattu. Harhaanjohtavaa mainontaa koskevaa direktiiviä, jota tarkastellaan parhaillaan uudelleen, sovelletaan myös tuotteista esitettyihin ympäristöväittämiin. Komissio kehittää yrityksille ohjeita auttaakseen mainitun direktiivin ehtojen noudattamisessa. Kansallisten viranomaisten olisi laadittava asianmukaiset mekanismit tällaisten väittämien valvontaa varten.

Julkiset hankinnat muodostavat noin 14 prosenttia markkinakysynnästä, ja yritysten, julkisten organisaatioiden ja kansalaisjärjestöjen hankintatoimesta vastaavat henkilöt voivat auttaa markkinoiden muuttamisessa ympäristölle suotuisammiksi käyttämällä ekologista kestävyyttä yhtenä ostoperusteenaan. Varmistaen sisämarkkinoiden johdonmukaisuuden säilymisen komissio kannustaa edelleen ekologisesti kestävien hankintakäytäntöjen käyttöönottoa muun muassa perustamalla keskustietokannan ja antamalla ohjeita, joilla yrityksiä ja paikallisia viranomaisia autetaan laatimaan hyvät hankintajärjestelmät ja joilla vältetään pyörän keksiminen aina uudelleen. Komissio tarkastelee myös, voitaisiinko ekologisesti kestävää hankintatointa edistää vaatimalla, että sopimuspuolena olevien viranomaisten tarpeet täyttävistä saatavilla olevista eri vaihtoehdoista on ennen hankintaa tehtävä ympäristövaikutusten arviointi. Tällä tavalla päätökset tehtäisiin täysin tietoisina niiden seurauksista ympäristölle. Komissio ja muut yhteisön toimielimet tarkastelevat esimerkkinä kokonaan uudelleen omat hankintakäytäntönsä ja suorittavat tarvittavat toimenpiteet toimintojensa parantamiseksi.

Toimet

- Arvioidaan yhteisön ympäristömerkkijärjestelmän edistyminen ja vaikuttavuus.

- Suoritetaan toimenpiteitä, verokannustimet soveltuvin osin mukaan luettuina, sellaisten ympäristömerkkien käyttöönoton edistämiseksi, jotka mahdollistavat ekologisen kestävyyden (esim. energiatehokkuuden) vertailun samantyyppisten tuotteiden välillä.

- Edistetään ekologisesti kestäviä hankintoja, laaditaan niitä koskevat ohjeet ja tarkastellaan uudelleen hankintoja yhteisön toimielimissä, joiden tulee olla esimerkkinä.

Ympäristöön haitallisesti vaikuttavat tuet ja valtiontuki

Julkisista tuista seuraa joskus tahattomia ympäristövaikutuksia. Tämä on toinen markkinoilla vaikuttava asiakokonaisuus, johon on kiinnitettävä huomiota. Hiilen käytölle annettava tuki hidastaa siirtymistä käyttämään puhtaampia energianlähteitä, kuten kaasua tai tuulta, koska tuki pitää hiilen keinotekoisesti niitä halvempana. Maatalouden hintatuet ja tietyt hyödykkeisiin liittyvät maksut saattavat edistää ympäristölle haitallisten viljelykäytäntöjen kehitystä. EY:n yhteisen maatalouspolitiikan perusteella sekä koheesio- ja rakennerahastoista maksettavia tukia on jo Agenda 2000 -prosessin osana tarkistettu ekologisesti kestävämpään suuntaan. Näiden ohjelmien uudelleentarkastelun yhteydessä tämän vuosikymmenen puolivälissä on kuitenkin tehtävä vielä lisää muutoksia.

Toisaalta tukien käyttö voi olla myös hyödyllistä, kun niitä käytetään yhteisön valtiontukisääntöjen sallimalla tavalla ekologisesti kestävien tuotantoprosessien ja tuotteiden edistämiseen. Komissio on juuri antanut uudet ympäristöalan valtiontukia koskevat ohjeet. Näihin ohjeisiin sisältyy muutoksia, joilla on laajennettu mahdollisuutta käyttää tukia ympäristötarkoituksiin. Samalla on kuitenkin varmistettu, että ne vaikuttavat mahdollisimman vähän kilpailuun sisämarkkinoilla.

Rahoitusalan ekologisen kestävyyden parantaminen

Rahoitusalan laina- ja sijoitustoiminnoilla on merkittäviä epäsuoria ympäristövaikutuksia, koska niissä päätetään, mitkä yritykset ja toimet saavat rahoitusta ja millä ehdoilla. Oleellisten tietojen ilmoittamisen edistäminen rahoitusalalla ja yrityksissä voisi luoda kannustimen toimia ekologisesti nykyistä kestävämmällä tavalla. Lisäksi yhä useammat osakkeenomistajat ja kuluttajat eivät halua vain tietää yrityksen tarjoavan hyviä tuotteita ja palveluja kohtuuhintaan, vaan myös varmistua siitä, että ne on tuotettu ekologisesti ja sosiaalisesti vastuuntuntoisella tavalla. Komissio auttaa rahoitusalaa edistämällä ympäristökustannustekijöiden järjestelmällistä sisällyttämistä tilinpäätöksiin.

Rahoitusalalla yleisölle osoitettujen "vihreiden sijoitusrahastojen" kautta voidaan kehittää vapaaehtoisuuteen perustuvia ohjeita siitä, mitä voidaan kutsua "vihreäksi" sijoitukseksi ("green investment"). Lisäksi yhteistyöllä Euroopan investointipankin ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin kanssa voidaan vaikuttaa suoraan varojen myöntämiseen ekologisesti kestäviin toimintoihin.

Toimet

- Edistetään parhaita käytäntöjä koskevaa tiedonvaihtoa jäsenvaltioiden välillä.

- Harkitaan rahoitusalalla toteutettavaa vapaaehtoisuuteen perustuvaa aloitetta, jolla voitaisiin kattaa esimerkiksi parhaita käytäntöjä koskeva tiedonvaihto ja sopimus yhtenäisten standardien käytöstä rahoitusalan yritysten raportoinnissa, lainoituksessa ja "vihreissä sijoitusrahastoissa", jne.

- Vahvistetaan ympäristötavoitteiden ja -näkökohtien sisällyttämistä Euroopan investointipankin lainoitukseen.

Yhteisön ympäristövastuujärjestelmän luominen

Yleisesti ottaen EY:n ympäristölainsäädännössä on ollut taipumus keskittyä tiettyjä ihmisten terveydelle ja ympäristölle riskejä aiheuttavia toimintoja tai aineita koskevaan sääntelyyn. Tällaisessa lainsäädännössä otetaan harvoin kantaa siihen, mitä tapahtuu, jos lainsäädännöstä huolimatta ihmiset kuitenkin loukkaantuvat ja heidän omaisuutensa tai ympäristö vahingoittuu. EY:n perustamissopimuksessa määrätään, että yhteisön ympäristöpolitiikan olisi perustuttava tiettyihin perusperiaatteisiin - saastuttaja maksaa -periaate ja ennalta ehkäiseviä toimia koskeva periaate muiden ohella [8]. Näin ollen yhteisön yhtenä tärkeänä tehtävänä on varmistaa, että ne, jotka aiheuttavat vammoja ihmisterveydelle tai haittoja ympäristölle, ovat toimistaan vastuussa ja että tällaiset vammat ja haitat ennaltaehkäistään aina kuin se on mahdollista.

[8] Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohta.

Helmikuussa 2000 antamassaan valkoisessa kirjassa ympäristövahinkovastuusta [9] komissio ehdottaa järjestelmää, jossa ihmisille tai ihmisten omaisuudelle vaurioita aiheuttavat, alueita saastuttavat tai biologista monimuotoisuutta heikentävät tahot asetettaisiin teoistaan vastuuseen. Komissio valmistelee parhaillaan ympäristövastuusta lainsäädäntöä.

[9] KOM(2000) 66 lopullinen, 9.2.2000.

Toimet

- Annetaan lainsäädäntöä ympäristövastuusta.

2.4. Kansalaisten vaikutusvallan lisääminen ja käyttäytymisen muuttaminen

Eurooppalaiset ovat vahvasti sitoutuneita suojelemaan ympäristöä, ja viime vuosina on alettu yksilötasolla toimia ympäristönsuojelussa aktiivisemmin. Monet ovat alkaneet ponnistella oman ja perheensä käyttäytymisen muuttamiseksi, esimerkiksi kierrättämällä, ostamalla ekologisesti kestäviä tuotteita ja asentamalla koteihinsa energiatehokkaita sovelluksia. Hyvin asioista perillä olevat ihmiset, jotka ovat aktiivisesti mukana ympäristöä koskevassa päätöksenteossa, ovat uusi voimavara ympäristötavoitteiden saavuttamisessa. Ihmiset vaativat enemmän sananvaltaa alueellisella, kansallisella, kansainvälisellä ja yhteisön tasolla päätöksiin, jotka vaikuttavat terveyteen ja ympäristön laatuun. Vaikuttaakseen tehokkaasti he tarvitsevat kuitenkin laadukasta tietoa, jota he voivat käyttää ja jonka he ymmärtävät, ja ilmaistakseen mielipiteensä heillä on oltava päätöksentekijöihin asianmukainen yhteys.

Yhteisö ja jäsenvaltiot ovat tehneet Århusin yleissopimuksen perusteella joukon sitoumuksia, jotka liittyvät avoimuuden lisäämiseen, ympäristöä koskevan tiedon saatavuuteen ja kansalaisten osallistumiseen ympäristöä koskevaan päätöksentekoon. Yhteisön lainsäädännön ja menettelyjen uudelleentarkastelu on parhaillaan käynnissä ja se saatetaan päätökseen lähivuosina. Komissio on myös sitoutunut parantamaan asianosaisten osallistumista politiikkojen laatimiseen ja tavoitteiden asettamiseen kuten luvussa 8 jäljempänä kuvataan. Ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin ja ehdotettujen strategisten ympäristöarviointien täytäntöönpano kokonaisuudessaan auttaa lisäämään kansalaisten vaikutusvaltaa luomalla mahdollisuuksia kommentoida suunnittelua, hankkeita ja politiikkoja koskevia päätöksiä.

Jotta ihmiset voisivat käyttää valtaansa äänestäjinä ja osallisina kaikilla viranomaistasoilla tehdyissä päätöksissä, heidän on tiedettävä ja ymmärrettävä, mitkä ovat olennaiset kysymykset, mitä niiden ratkaiseminen edellyttää ja kuinka he voivat osaltaan asioita edistää. Näin ollen ympäristöalan koulutus, tieto - osoittimet ja kartat mukaan luettuina - sekä tietoisuuden tason parantamiseen pyrkivät aloitteet ovat tässä prosessissa olennaisessa asemassa. Johdonmukaisten ja helposti ymmärrettävien ympäristöalan osoittimien kehittämisaloitteita on Euroopassa jo käynnistetty, kuten myös aloitteita, joilla parannetaan tiedon esittämistä karttojen muodossa. Koulutus kuuluu suuressa määrin yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja suositellaankin, että ne sisällyttävät ympäristöasiat osaksi koulujen oppimäärää.

Kestävämpiin elämäntapoihin kannustavaa tietoa tuottavat kansalaisille todennäköisesti parhaiten paikallisella, alueellisella tai kansallisella tasolla toimivat erilaiset kansalaisten kunnioitusta ja luottamusta nauttivat organisaatiot viranomaisista kansalaisjärjestöihin. On tarpeen tuottaa käytännöllistä tietoa, jotta ihmiset voivat käyttää ja ostaa vaihtoehtoisia, energiatehokkaita, kierrätettäviä tai muuten ekologisesti kestäviä tuotteita ja palveluja. Tämän tyyppisiä aloitteita Internet-sivustoineen ja koulutusohjelmineen on jo käynnissä esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ruotsissa. Yhteisö voi auttaa levittämään tällaista toimintaa laajemmalle parhaita käytäntöjä koskevan tiedonvaihdon ja paikallisviranomaisten tai muiden organisaatioiden toimien käynnistämisessä auttavien käytännön välineiden avulla.

Paikallinen toiminta ympäristön hyväksi on levinnyt laajalle ja heijastelee ihmisten halua pitää asuinalueensa miellyttävinä. Myös maaseutua ja luontoa halutaan suojella paikallisesti. Helpommin saatavilla oleva ja laadukkaampi tieto voisi parantaa ihmisten osallistumista suunnitteluun. Yritysten ja viranomaisten ympäristöraportoinnin on tuotettava paikallistasolla saatavilla olevaa tietoa, jotta ihmiset saavat helposti tietoa tehtaiden ja muiden laitosten päästöistä alueellaan. Tämän on ja tavanomainen käytäntö Yhdysvalloissa, missä tällaista tietoa esittäviä karttoja saa Internetistä. Ympäristöraportoinnin uudelleentarkastelua käsitellään luvussa 8. Helposti ymmärrettävän paikallisen tiedon julkinen saatavuus olisi syytä asettaa tavoitteeksi tämän uudelleentarkastelun yhteydessä.

Toimet

- Suoritetaan toimenpiteitä, joilla parannetaan kansalaisille jaettavan ympäristöä koskevan tiedon saatavuutta ja laatua (esim. tieto saastepäästöistä paikallistasolla).

- Valmistellaan käytännön työkaluja, joiden avulla kansalaiset voivat seurata henkilökohtaisia tai kotitalouksiensa ympäristövaikutuksia alueellisella tai paikallistasolla ja jotka auttavat myös parantamaan näitä vaikutuksia.

2.5. Ympäristönäkökohdat maankäytön suunnittelua ja hallintaa koskevissa päätöksissä

Ympäristöongelmia aiheuttavien erilaisten monitahoisten voimien ja paineiden ristitulessa maankäytön suunnittelu ja hallinto ovat ratkaisevassa asemassa. Näihin sisältyy joukko yleensä paikallisella tai alueellisella tasolla tehtäviä päätöksiä, joilla määrätään maankäytön ja ympäristöolosuhteisiin usein merkittävästi vaikuttavien toimintojen luonne ja laajuus. Tällaiset vaikutukset voivat olla suoria, kuten elinympäristöjen ja maisemien tuhoaminen, tai epäsuoria, kuten liikenteen määrän kasvun edistäminen, mikä lisää ruuhkia, ilmansaasteita ja kasvihuonekaasuja. Nämä vaikutukset ovat erityinen huolenaihe kaupunki- ja rannikkoalueilla, missä maankäytön ja alueen kehityksen välillä on suuria ristiriitoja.

Yhteisön ympäristövaikutusten arviointia koskevalla direktiivillä [10] ja strategista ympäristöarviointia koskevalla ehdotuksella, joilla pyritään varmistamaan, että ympäristövaikutukset otetaan infrastruktuurihankkeissa ja suunnittelussa asianmukaisesti huomioon, autetaan myös varmistamaan, että ympäristönäkökohdat sisällytetään suunnittelua koskeviin päätöksiin entistä paremmin.

[10] Neuvoston direktiivi 97/11/EY, annettu 3 päivänä 1997, tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337/ETY muuttamisesta, EYVL L 73, 14.3.1997, s. 5-15.

Tätä pidemmälle menevissä asioissa yhteisö voi vain rohkaista ja edistää tehokasta suunnittelua ja asianmukaisia politiikkoja paikallisella ja alueellisella tasolla. Valmisteilla olevassa kaupunkiliikenteen vihreässä kirjassa käsitellään parhaita käytäntöjä ja vertailuanalyysiä (benchmarking), ja sen tavoitteena on järkeistetystä autonkäytöstä ja julkisen liikenteen edistämisestä johtuva nykyistä puhtaampi liikenne. Kestävien kaupunkien verkoston ja rannikkoalueiden kokonaisvaltaista käyttöä ja hoitoa koskevan kokeiluohjelman kaltaisia aloitteita olisi edelleen kehitettävä ja laajennettava. Komissio aikoo myös käynnistää arkkitehdeille, suunnittelijoille, kansallisille virkamiehille, aluerakentajille, ympäristöryhmille ja kansalaisille suunnatun erityisohjelman, jolla rohkaistaan kaupunkisuunnittelun ja kestävien kaupunkien kehittämisten parhaiden käytäntöjen levittämiseen. Ohjelmassa laaditaan esimerkiksi Internet-sivuille parhaiden käytäntöjen verkostoja, jotka toimivat ideoiden ja kokemusten vaihdon foorumeina ja muutoksen apuvälineinä kohti kestävää kaupunkikehitystä. Matkailukohteiden kesken kehitettävillä verkostoilla autetaan vaihtamaan kokemuksia ja parhaita käytäntöjä kestävistä matkailun muodoista.

Yhteisön ohjelmat, ja erityisesti aluepolitiikat, ovat tärkeässä asemassa ympäristöhallinnon edistämisessä. Yhteisessä maatalouspolitiikassa on kasvavat mahdollisuudet edistää ympäristöä säästävää maankäyttöä maatalouden ympäristöohjelmin. Tämä on tärkeä apu Natura 2000 -verkon sekä biologisen monimuotoisuuden ja maisemien suojelun laajempien suuntausten toteuttamisessa.

Toimet

- Kiinnitetään asiaan yleistä huomiota ympäristöä, suunnittelua ja alueellista ulottuvuutta koskevalla tiedonannolla.

- Toteutetaan toimenpiteitä ympäristövaikutusten arviointia koskevan direktiivin täytäntöönpanemisen parantamiseksi, ja otetaan strategiset ympäristöarvioinnit kokonaisuudessaan ja oikeaoppisesti käyttöön, kun ne on hyväksytty yhteisön tasolla.

- Laaditaan komission työohjelma, jossa pyritään levittämään kestävän suunnittelun parhaita käytäntöjä ja sen osana kehittämään Internet-sivusto ja muita siihen liittyviä välineitä.

- Jatketaan tukea ohjelmille ja verkostoille, jotka edistävät kokemusten vaihtoa ja kestävän kaupunkisuunnittelun parhaiden käytäntöjen kehittämistä.

- Yhteisön koheesiopolitiikan avulla ja erityisesti yhteisön varoja käytettäessä autetaan varmistamaan, että kestävä maankäytön suunnittelu, kaupunkisuunnittelu mukaan luettuna, otetaan riittävällä tavalla huomioon.

- Lisätään voimavaroja ja laajennetaan mahdollisuuksia toteuttaa maatalouden ympäristötoimenpiteitä yhteisen maatalouspolitiikan osana.

- Edistetään ja kehitetään matkailukohteiden keskinäisiä verkostoja, joilla rohkaistaan aktiiviseen kumppanuuteen kestävän matkailun puolesta.

3. Ilmastonmuutoksen pysäyttäminen

3.1. Ongelma

Todisteet viittaavat siihen, että ilmastonmuutos on todella käynnissä. Vaikka ilmasto voi vaihdella luonnostaankin, on selvää, että kasvihuonekaasujen määrä ilmakehässä on lisääntynyt ihmisten toiminnan seurauksena. Tiedeyhteisö uskoo vakaasti, että tämä johtaa maapallon lämpötilojen kohoamiseen, jolla on vakavia seurauksia ilmaston vakauteen ja tasapainoon. Ongelmasta on vankkaa tieteellistä näyttöä, joka on luetteloitu hallitustenvälisen ilmastopaneelin arviointikertomuksissa. Tällaista näyttöä ovat muun muassa seuraavat seikat:

- Viimeisten sadan vuoden aikana Euroopan keskilämpötilat ovat nousseet noin 0,8 asteella.

- Viime vuosikymmen oli historian lämpimin vuosikymmen ja vuosi 1998 lämpimin vuosi.

- Pohjois-Euroopassa sataa entistä enemmän, ja Etelä-Euroopassa on entistä kuivempaa.

Tuoreiden ennusteiden [11] mukaan ilmastonmuutos nostaa lämpötiloja 1-6 asteella vuoteen 2100 mennessä, mikä nostaa merenpintaa jopa 90 sentillä ja muuttaa sääoloja merkittävästi: esimerkiksi kuivuus, tulvat, poikkeukselliset kylmyysjaksot ja voimakkaat myrskyt lisääntyvät. Euroopan pohjoisosista on ennustettu tulevan lämpimämpiä ja kosteampia ja tulvat ja voimakkaat myrskyt lisääntyvät, kun taas eteläosista tulee paljon nykyistä kuivempia, millä on merkittäviä vaikutuksia maa- ja metsätalouteen, vesivaroihin ja matkailuun. Nykyisten ennusteiden mukaan ilmasto muuttuu todennäköisesti niin nopeasti, etteivät eri ilmasto-vyöhykkeiden kasvi- ja eläinlajit kykene siirtymään muutoksen mukana vyöhykkeestä toiseen riittävän nopeasti. Seuraukset voivat olla tuhoisat biologiselle monimuotoisuudelle, joka kärsii jo monista muistakin syistä.

[11] Hallitustenvälisen ilmastopaneelin kolmas arviointikertomus (Third Assessment Report, IPPC, 2000).

Tämän kaiken vaikutukset yhteiskunnalle voivat olla musertavat. Tietyillä alueilla maailmassa esimerkiksi kuivuuden lisääntyminen ja maatalouden romahtaminen voivat uhata turvallisuutta ja yhteiskunnallista vakautta. Ilmastonmuutos muuttaa todennäköisesti myös tautien levinneisyyttä maailmassa: lämpimämmiksi ja kosteammiksi muuttuvat alueet tulevat esimerkiksi kärsimään trooppisista ja subtrooppisista taudeista. Näiden muutosten taloudelliset kustannukset ovat reilusti korkeammat kuin ehkäisevien toimenpiteiden kustannukset. [12]

[12] Ensisijaiset ympäristönäkökohdat Euroopassa: yhdennetty taloudellinen ja ympäristöarvio, Ympäristöasioiden pääosasto (2000).

Huolestuttavimpia kasvihuonekaasuja ovat hiilidioksidi (CO2), metaani (CH4), typpioksiduuli (N2O) ja fluoratut kaasut. [13] Kasvihuonekaasujen määrää lisää eniten fossiilisten polttoaineiden käyttö autoissa, kuorma-autoissa, lentokoneissa, voimalaitoksissa, kotitalouksien lämmityksessä jne. Muita kasvihuonekaasujen lähteitä ovat karjan metaanin päästöt, maatalousmaan typpioksiduulit, kaatopaikkojen metaanipäästöt sekä fluorattujen kaasujen päästöt tuotantoprosesseista. Metsien väheneminen ja maankäytön muutokset aiheuttavat paljon hiilidioksidipäästöjä ilmakehään. Toisaalta on mahdollista vähentää hiilidioksidin kertymistä ilmakehään sitomalla hiiltä geologisesti sekä biomassaan (metsiin) ja maaperään maankäyttötapoja ja -käytäntöjä muuttamalla.

[13] Näiden kaasujen lisäksi myös otsonikerrosta hävittävät aineet (kuten CFC-yhdisteet) ovat vahvoja kasvihuonekaasuja. Niitä ollaan poistamassa käytöstä Montrealin pöytäkirjan perusteella, joten ilmastopolitiikassa ei enää keskitytä niihin.

Näiden kaasujen kasvihuonevaikutus saattaa edelleen hidastaa otsonikerroksen palautumista, mikä myös vaikuttaa maapallon ilmastoon. Ilmakehää ja sen kemiaa ja dynamiikkaa on ymmärrettävä paremmin.

EU on toteuttanut sitoumuksensa vakiinnuttaa alueellaan CO2-päästöt vuonna 2000 vuoden 1990 tasolle: siihen on tosin päästy pääasiallisesti Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehdyillä kertaluontoisilla vähennyksillä. Kasvihuonekaasupäästöjen tason ei kuitenkaan odoteta laskevan vuoteen 2010 mennessä ilman jatkotoimenpiteitä. Hiilidioksidipäästöjen on ennustettu kasvavan jopa 40 prosenttia liikennealalla, joka aiheuttaa nykyisin lähes 30 prosenttia kaikista EU:n hiilidioksidipäästöistä. Alla olevassa kuviossa esitetään, kuinka pääasialliset talouden alat todennäköisesti kasvavat.

>VIITTAUS KAAVIOON>

Avainalojen osuudet kasvihuonekaasupäästöistä

Luvut miljoonina CO2-ekvivalenttitonneina [14]

[14] Alakohtaisten päästövähennystavoitteiden taloudellinen arviointi ilmastonmuutoksen alalla (tammikuu 2001), ympäristöasioiden pääosasto.

Ilmastonmuutoksen estämisen ei kuitenkaan tarvitse tarkoittaa kasvun tai vauraustason alentamista. Se tarkoittaa pikemminkin talouden uudelleenmuotoilua siten, että päästöjen ja taloudellisen kasvun välinen yhteys puretaan. Ilmastonmuutos on merkittävä voima teknologisten innovaatioiden lisäämisessä ja paremman taloudellisen tehokkuuden saavuttamisessa.

3.2. Päämäärät ja tavoitteet

Päämäärä

Samansuuntaisesti ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen tavoitteen kanssa päämääränä on vakauttaa kasvihuonekaasujen kertyminen ilmakehään tasolle, joka ei aiheuta maapallon ilmastoon luonnottomia vaihteluita.

Tavoitteet

Tieteenharjoittajat arvioivat, että tämän päämäärän saavuttamiseksi maailman kasvihuonekaasupäästöjä on pitkällä aikavälillä vähennettävä 70 prosentilla vuoden 1990 tasosta.

Tämän pitkän aikavälin päämäärän mukaisesti vuoteen 2020 mennessä pyritään tehokkaan kansainvälisen sopimuksen avulla vähentämään päästöjä maailmanlaajuisesti 20-40 prosenttia vuoden 1990 tasosta (riippuen talouden ja sen myötä kasvihuonekaasupäästöjen todellisesta kasvuvauhdista sekä ilmastonmuutoksen pysäyttämiseksi toteutettavien toimenpiteiden onnistumisesta).

Lyhyellä aikavälillä EU on Kioton pöytäkirjan nojalla sitoutunut vähentämään vuosina 2008-2012 kasvihuonekaasupäästöjään kahdeksan prosenttia verrattuna vuoden 1990 tasoon.

3.3. Poliittinen lähestymistapa

Ilmastonmuutoksen lieventäminen

Ilmastonmuutoksen pysäyttämiseen tarvitaan vahvaa kansainvälistä yhteistyötä. Euroopan unioni vastaa kuitenkin noin 15 prosentista maailman kasvihuonekaasupäästöistä, vaikka sen väestö on vain viisi prosenttia maailman väestöstä. Näin ollen EU:n on ensimmäisenä ryhdyttävä vähentämään päästöjään. Ensimmäiseksi on saavutettava Kiotossa asetettu tavoite, jonka mukaan yhteisön on vähennettävä vuosina 2008-2012 kasvihuonekaasupäästöjään kahdeksan prosenttia verrattuna vuoden 1990 tasoon. Jopa näin vaatimaton tavoite edellyttää merkittäviä ponnistuksia kaikilla päästöjä aiheuttavilla talouden aloilla. Samanaikaisesti yhteisön olisi painostettava muita maita, jotta päästäisiin kansainväliseen sopimukseen kunnianhimoisemmista vähennyksistä.

Valmistellakseen yhteisön laajuisia tehokkaita toimia ilmastonmuutoksen pysäyttämiseksi Euroopan komissio on laatinut tiedonannon kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevista Euroopan unionin politiikoista ja toimenpiteistä sekä vihreän kirjan kasvihuonekaasujen päästökaupasta EU:ssa [15]. Tässä yhteydessä komissio on julkaissut eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman [16] Ilmastonmuutosohjelman tulokset ovat perusta konkreettisille ehdotuksille energia-, liikenne-, teollisuus- ja maatalouspolitiikan aloilla sekä EU:n sisäiselle päästökaupalle.

[15] Vihreä kirja kasvihuonekaasujen päästökaupasta Euroopan unionissa, KOM(2000) 87 lopullinen.

[16] EU:n politiikka ja toimenpiteet kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi: kohti eurooppalaista ilmastonmuutosohjelmaa (ECCP), KOM(2000) 88 lopullinen.

Ilmastonmuutoksen ehkäisemiseksi toimitaan seuraavien toimintalinjojen mukaisesti:

- Kehitetään erityistoimenpiteitä, joilla parannetaan energiatehokkuutta ja energiansäästöä, lisätään uusiutuvien energianlähteiden ja raaka-aineiden käyttöä sekä vähennetään muita kasvihuonekaasuja kuin hiilidioksidia. Tämä voidaan toteuttaa esimerkiksi erityisellä lainsäädännöllä (esim. ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä koskeva lainsäädäntö), teollisuuden kanssa tehtävillä ympäristösopimuksilla, markkinavälineiden käytöllä ja edistyneen teknologian käyttöä tukemalla.

- Sisällytetään ilmastotavoitteet yhteisön alakohtaisiin politiikkoihin, kuten liikenne-, energia-, teollisuus-, alue- ja maatalouspolitiikkaan, erityisten tavoitteiden pohjalta sekä yksilöidään konkreettisia toimia ja kehitetään keskeisiä osoittimia.

- Liikennesektorilla on tässä yhteydessä ensisijaisen tärkeää tehdä rakenteellisia muutoksia liikenteen kysyntään vaikuttamiseksi, kuljetusten siirtämiseksi maanteiltä rautateille, vesille ja julkiseen liikenteeseen sekä kuljetusten tehokkuuden parantamiseksi. On tutkittava vaihtoehtoisia polttoaineita ja soveltuvaa moottoriteknologiaa, joilla parannetaan tehokkuutta ja vähennetään hiilidioksidipäästöjä tai poistetaan päästöt kokonaan, ja niitä on kehitettävä siten, että niistä tulee kaupallisesti kannattavia. On kiinnitettävä huomiota lentoliikenteen päästöihin, joiden odotetaan kasvavan lähes 100 prosentilla vuosina 1990-2010.

- Energia-alalla on edistettävä siirtymistä hiiltä ja öljyä käyttävästä energiantuotannosta vähemmän CO2-päästöjä aiheuttaviin energianlähteisiin, erityisesti maakaasuun, sekä käytettävä vähemmän hiilipitoisia fossiilisia polttoaineita. Olisi yhä enenevässä määrin siirryttävä käyttämään uusiutuvia energianlähteitä, jotta saavutettaisiin tavoitteeksi asetettu taso eli 12 prosenttia koko sähköntuotannosta tällaisista lähteistä vuoteen 2010 mennessä. Kun ydinvoimalaitoksia suljetaan niiden käyttöajan päättyessä, ne on korvattava vähän tai ei lainkaan päästöjä aiheuttavilla vaihtoehdoilla. Sähkön ja lämmön yhteistuotannon (jossa sähköntuotannossa syntynyt lämpö jaellaan yrityksille ja kotitalouksille) käyttö tarjoaa mahdollisuuden parantaa tehokkuutta ja vähentää CO2-päästöjä. Vuoteen 2010 mennessä lämmön ja sähkön yhteistuotannon olisi katettava 18 prosenttia sähköntuotannosta. Energian kysynnän hallinnasta tulee energiapolitiikan ydinkysymys.

- Muista aloista maanviljelyssä olisi vähennettävä typpioksiduulin ja metaanin päästöjä tuntuvasti, ja hiilen sitomista olisi hyödynnettävä maa- ja metsätalouden "hiilinieluja" parantavilla tekniikoilla ja puuraaka-aineeseen perustuvien tuotteiden käytöllä kotitalouksissa ja teollisuudessa. Teollisuuden olisi pyrittävä nykyistä parempaan energiatehokkuuteen: tavoitteena olisi oltava energiatehokkuuden parantaminen vähintään energiatehokkuutta koskevassa Euroopan unionin toimintasuunnitelmassa esitetyn tavoitteen verran eli yhdellä prosentilla vuodessa.

- Kehitetään eri alat yhdistäviä lähestymistapoja, mukaan luettuina EU:n laajuisen päästökaupan perustaminen vuoteen 2005 mennessä ja energiaverotus, joka johtaa energian hintojen vakaaseen ja ennustettavissa olevaan nousuun,

- Vahvistetaan erityisesti innovatiivisten teknologioiden ja materiaalien, valtamerien hiililähteiden ja -nielujen sekä ilmakehän kemian vaikutusten tutkimusta ja valmistellaan perusta energian käytön radikaalille vähentämiselle.

- Parannetaan kansalaisille ja yrityksille tarjottavaa tietoa ilmastonmuutoksesta ja sen mahdollisista vaikutuksista paikallistasolla näyttämällä, kuinka kukin osaltaan voi edistää ilmastonmuutoksen pysäyttämistä. Alueelliset arvioinnit, joissa osoitetaan paikallisyhteisöihin kohdistuvat suorat vaikutukset, tuovat muutostarpeen joka kotiin ja auttavat lisäämään tietoa.

Hiilidioksidin sitomista vanhoille kaasu- ja öljykentille ja vesistöihin on tutkittava ja käytettävä hyväksi, mikäli se on ympäristölle vaaratonta ja taloudellisesti toteuttamiskelpoista.

Eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman [17] osana komissio valmistelee yhteisön politiikkoja ja toimenpiteitä edellä kuvatun mukaisesti siten, että mahdollisimman monet asianomaiset tahot osallistuvat prosessiin. Monet välttämättömät tehtävät ovat kuitenkin jäsenvaltioiden ja alueellisten ja paikallisviranomaisten vastuulla. Tällaisia tehtäviä ovat esimerkiksi liikennepolitiikan ja maankäytön suunnittelu sekä tiedotuskampanjat.

[17] EU:n politiikka ja toimenpiteet kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi: kohti eurooppalaista ilmastonmuutosohjelmaa (ECCP), KOM(2000) 88 lopullinen.

Euroopan unionin laajetessa Keski- ja Itä-Eurooppaan on mahdollista vähentää päästöjä parantamalla energiatehokkuutta näillä alueilla ja varmistamalla, että energian hintaan sisältyvät myös ympäristökustannukset. On tärkeää varmistaa, että yhteisen maatalouspolitiikan toteuttaminen näissä maissa ei johda metaanin ja typpioksiduulien päästöjen kasvuun.

Toimet

- Laaditaan EU:n laajuinen CO2-päästökauppajärjestelmä.

- Laaditaan luettelo jäsenvaltioissa sovellettavista energiatuista ja tarkastellaan niiden yhteensopivuutta ilmastonmuutosta koskevien tavoitteiden kanssa.

- Tuetaan uusiutuvia energianlähteitä uudella direktiivillä ja varmistetaan riittävä tuki vapailla energiamarkkinoilla.

- Käytetään markkinoihin perustuvia välineitä, esimerkiksi hyväksymällä energiaverotusta koskevat ehdotukset.

- Edistetään energiansäästöä sekä rakennusten lämmittämisessä että niiden jäähdyttämisessä.

- Tehdään teollisuuden kanssa ympäristösopimuksia energiatehokkuudesta ja tiettyjen päästöjen vähentämisestä.

- Määritetään erityistoimia, joilla vähennetään ilmailun kasvihuonekaasupäästöjä, ellei tällaisista toimista sovita kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestössä (ICAO) vuoteen 2002 mennessä.

- Nostetaan ilmastonmuutos tutkimusta ja teknologista kehittämistä koskevan yhteisön politiikan keskeiseksi teemaksi ja koordinoidaan jäsenvaltioissa tehtävää tutkimusta.

Valmistautuminen ilmastonmuutokseen

Kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen vähentää ilmakehään kertyneiden kasvihuonekaasujen määrää pitkällä viipeellä. On todennäköistä, että vaikka päästöjen vähentäminen kestävälle tasolle onnistuisi, maapalloa uhkaa jonkinasteinen ilmastonmuutos, joka johtuu ilmakehään jo kertyneistä kasvihuonekaasuista. Näin ollen on tunnistettava ja toteutettava toimenpiteitä, joilla pyritään sopeutumaan ilmastonmuutoksen vaikutuksiin.

Tutkimuksissa on jo todettu useita aloja, joihin olisi puututtava. Näitä ovat esimerkiksi:

- energia- ja liikennejärjestelmät ja infrastruktuurit, joiden on kestettävä äärimmäisiä sääolosuhteita,

- kaupunkisuunnittelu, jossa suositaan puistoja ja viheralueita sekä rakennusmateriaaleja, joilla kaupunkeja pidetään viileämpinä,

- maankäyttö- ja maatalouskäytännöt, jotka on sopeutettava muuttuviin sääolosuhteisiin,

- kansanterveyteen liittyvät toimenpiteet, joilla varaudutaan kosteamman ja lämpimämmän ilmaston mukana Eurooppaan todennäköisesti leviäviin vatsasairauksiin,

- sopeutetut ja nykyaikaistetut hätäpalvelut, joissa käytetään asianmukaisia varusteita ja joiden avulla voidaan tehdä realistisia arvioita ilmastonmuutoksen aiheuttamista mahdollisista onnettomuuksista.

Ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevat politiikat kuuluvat ensisijaisesti jäsenvaltioiden ja alueellisten ja paikallisten viranomaisten vastuualueeseen. Yhteisö voi kuitenkin tukea niiden ponnistuksia.

Toimet

- Tarkastellaan uudelleen yhteisön - erityisesti koheesioon liittyviä - politiikkoja sen varmistamiseksi, että ilmastonmuutoksen seurauksiin sopeutuminen otetaan investointipäätöksissä asianmukaisella tavalla huomioon.

- Kehitetään aluekohtaisia ilmaston mallintamiseen ja arviointiin tarkoitettuja välineitä, joiden avulla valmistellaan aluekohtaisia sopeutustoimenpiteitä ja tuetaan tiedon lisäämistä kansalaisille ja yrityksille.

Euroopan unioni johtamaan kansainvälisiä toimia

Euroopan unionin on edelleen johdettava kansainvälisellä tasolla sellaisten tavoitteiden asettamisessa ja seurannassa, jotka vastaavat tarpeeseen ehkäistä ilmastonmuutosta tehokkaasti, sekä jatkettava painostusta näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Ensimmäinen askel on Kioton pöytäkirjan ratifiointi ajoissa, jotta se tulee voimaan vuonna 2002.

Kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämistä koskeviin tuleviin kansainvälisiin sopimuksiin on saatava mukaan maat, jotka eivät vielä Kioton pöytäkirjassa sitoutuneet päästöjen vähennyksiin. Tämä koskee erityisesti maita, joiden kehityksen ja tulojen taso on jo suhteellisen korkealla. Kasvihuonekaasupäästöjen oikeudenmukaista jakautumista koskevien näkökohtien olisi muiden tekijöiden ohella ohjattava tulevissa sopimuksissa asetettavia tavoitteita.

Toimet

- Ratifioidaan ja pannaan täytäntöön Kioton pöytäkirja.

Ilmastonmuutos on merkittävä haaste modernille yhteiskunnalle. Siihen on vastattava koordinoiduin toimin ja pitkän aikavälin suunnittelulla kansainvälisellä tasolla. Oikein suoritettuina ponnistelumme ilmastonmuutoksen rajoittamiseksi luovat yrityksille todennäköisesti merkittäviä mahdollisuuksia ja hyötyjä sekä sivutuotteena vähentävät ilmansaasteita. Teollisuutta autetaan keksimään ja kehittämään uusia tuotteita ja palveluja ja valtaamaan uusia maailmanlaajuisia markkinoita. Tärkeintä on kuitenkin, että onnistumalla autamme varmistamaan, että tulevat sukupolvet perivät elinkelpoisen ympäristön ja kestävän yhteiskunnan.

4. luonto ja biologinen monimuotoisuus - ainutlaatuisten luonnonvarojen suojeleminen

4.1. Ongelma

Terve ja tasapainoinen luonto on olennainen elämää ylläpitävä tekijä maapallolla. Yhteiskunta hakee luonnosta hengissä pysymisen eväät: ilman, veden, ruoan, kuidut, lääkkeet ja rakennustarvikkeet. Luontoa arvostetaan myös sen itsensä vuoksi palvelujen tuottajana, esteettisen mielihyvän antajana ja tieteellisen mielenkiinnon kohteena. Lasten on hyvä kasvaa tietoisina heitä ympäröivästä luonnosta. Lajina ihminen on vastuussa luonnon oman arvon säilyttämisestä paitsi nykyiselle myös tuleville sukupolville.

Tämä tarkoittaa, että ihmisen toimintojen luonnolle ja biologiselle monimuotoisuudelle aiheuttamiin paineisiin on löydettävä ratkaisu. Nämä paineet voidaan luokitella seuraavalla tavalla:

- Liikenteen, teollisuuden ja maatalouden saasteet uhkaavat edelleen luontoa ja luonnonvaraisia eläimiä ja kasveja. Saasteet voivat olla peräisin suoraan yksittäisistä kohtalokkaista tapauksista, kuten Romanian Baia Maressa sattuneesta onnettomuudesta, jossa kultakaivoksesta vuoti syanidia ja raskasmetalleja jokeen tuhoten massoittain eläimiä ja kasvistoa. Vaikutukset voivat myös kasaantua pitkän ajan kuluessa: esimerkiksi happosade kuluttaa maaperää, metsiä ja järviä, ja kemikaalit uhkaavat lintujen ja muiden eläinten lisääntymiskykyä. Rehevöityminen - eli ravinteiden liiallinen määrä vedessä - aiheuttaa levien ja muiden kasvien kasvua ja voi uhata elämää meriympäristössä ja makean veden vesistöissä. Ionisoiva säteily on mahdollinen uhka kasveille ja eläimille, ja sitä on seurattava.

- Maankäyttötapojen muutoksista ja luonnon uusiutumiskykyä nopeammasta luonnonvarojen käytöstä (esimerkiksi kalakannat) aiheutuu paineita. Uusien teiden ja talojen rakentaminen sekä muu kehitys pirstaloi maaseudun entistä pienempiin alueisiin, joilla lajien on entistä vaikeampi säilyä hengissä. Kaikkien kehityssuuntausten mukaan avoimen maaseudun menettäminen kehitykselle jatkuu tulevaisuudessa.

- Tiettyjen muualta peräisin olevien, huonosti paikallisiin olosuhteisiin sopeutuvien lajien tuomisesta aiheutuu ei-toivottuja ja vaikeasti ennustettavia seurauksia, jotka voivat olla riski biologiselle monimuotoisuudelle.

Merten hyötykäyttö ja meriympäristölle aiheutuvat monenlaiset paineet ovat esimerkki hyvin samanlaisesta ihmisen toiminnoista aiheutuvasta rasituksesta.

Kun elinympäristöt heikkenevät tai niitä menetetään, luonnonvaraisiin kasveihin ja eläimiin kohdistuu paineita tai niitä uhkaa jopa sukupuutto. Euroopassa 38 prosenttia lintulajeista ja 45 prosenttia kaikista perhosista on uhanalaisia. Pohjois- ja Länsi-Euroopassa noin 60 prosenttia kosteikoista on menetetty. Noin kaksi kolmannesta Euroopan unionin puista voi huonosti, ja Etelä-Euroopassa ongelmana ovat metsäpalot. Eräät kalakannat ovat vaarassa romahtaa, ja tiettyjä meriympäristössä eläviä, muita kuin kaupallisesti kalastettavia, lajeja on hävinnyt. Maailmanlaajuisesti metsien hävittäminen ja laittomat hakkuut ovat johtaneet siihen, että 90 prosenttia biologiselta monimuotoisuudeltaan erittäin rikkaista trooppisista metsistä on tuhottu Atlantin rannikolla Etelä-Amerikassa. Luonnonvaraisten kasvien ja eläinten kansainvälinen kauppa on tunnistettu uhaksi noin 30 000 lajille. [18]

[18] "Environment in the European Union at the turn of the Century", Euroopan ympäristökeskus, 1999.

Luonnon ja biologisen monimuotoisuuden suojelu ei välttämättä tarkoita sitä, että ihminen ei voisi toimia alueella. Suuri osa nykyisistä arvokkaista maisemista ja puoliksi luonnontilaisista elinympäristöistä on seurausta viljelyperinnöstä. Tällaisten nykyaikaisten maisemien, joissa elää monenlaisia eläin- ja kasvilajeja, ekologinen vakaus on myös uhattuna, koska maata hylätään ja marginalisoidaan. Arvokkaiden maisemien ylläpitäminen edellyttää soveltuvia maanhallintatoimia.

Maaperä on maataloudelle elintärkeä mutta rajallinen luonnonvara, johon kohdistuu paineita. Ilmastoon ja sääolosuhteisiin liittyvä eroosio on Etelä-Euroopassa mutta yhä enenevässä määrin myös Pohjois-Euroopassa erityinen ongelma. Eroosio liittyy usein orgaanisen aineksen määrän vähyyteen maaperässä. Tämä voi myös johtaa aavikoitumiseen. Tietyt maatalouskäytännöt ja maan hylkääminen ovat sille altistavia tekijöitä; muita uhkia ovat saastuminen ja maan menettäminen kehityshankkeille.

Matkailu ja luonnollinen ympäristö ovat läheisesti sidoksissa toisiinsa. Matkailun hallitsemattomalla kehityksellä voi olla vakavia vaikutuksia luontoon, biologiseen monimuotoisuuteen ja kulttuuriperintöön, ellei niitä hoideta asianmukaisesti. Haavoittumiselle alttiit alueet, kuten saaret ja rannikko- ja vuoristoseudut, ovat biologiselta monimuotoisuudeltaan rikkaita ja edellyttävät erityistä huomiota ja erityisiä yhdennetyn hallinnon keinoja matkailun kehittämistä käsiteltäessä.

Eri lajien monimuotoisuus, levinneisyys, koko- ja ikäkoostumus sekä runsaus ovat maapallon luonnon hyvinvoinnin osoittimia - ja yhteiskunta on maapallon luonnosta riippuvainen. Toimiin on ryhdyttävä ennen kuin on liian myöhäistä suojella korvaamattomia luonnonvaroja ja biologista monimuotoisuutta.

4.2. Päämäärät ja tavoitteet

Päämääränä on luonnon suojeleminen ja tarpeen mukaan sen rakenteen ja toiminnan ennalleen palauttaminen sekä biologisen monimuotoisuuden häviämisen pysäyttäminen Euroopan unionissa ja maailmanlaajuisesti.

Päämääränä on myös maaperän suojeleminen eroosiolta ja saastumiselta.

4.3. Poliittinen lähestymistapa

Luonnon ja biologisen monimuotoisuuden suojelussa noudatetaan yhteisössä monialaista lähestymistapaa, ja se perustuu seuraaviin nykyisiin politiikkoihin ja välineisiin:

- Natura 2000 -verkoston perustaminen, johon liittyy edustavimpien luontoalueiden ja ekosysteemien yksilöiminen suojelua ja hallinnointia varten,

- LIFE-ohjelman luontohankkeiden toteuttaminen, mikä edistää yhteisön luontopolitiikkaa,

- biologista monimuotoisuutta koskeva yhteisön strategia, ja sen jatkoksi laadittavat useat toimintasuunnitelmat, joissa käsitellään talous- ja sosiaalipolitiikan eri osien avainkysymyksiä,

- yhteisön lainsäädäntö, jolla suojellaan veden laatua ja vesivaroja, vähennetään ilmansaasteita, happamoitumista ja rehevöitymistä, ja edellytetään ympäristövaikutusten arviointeja hankkeista ja (tulevaisuudessa) maankäyttösuunnitelmista ja -ohjelmista,

- vastaukseksi Agenda 2000 -ohjelmaan vuosiksi 2000-2006 yhteisen maatalouspolitiikan osana kehitettävät (vuodesta 1992 alkaen laaditut) maatalouden ympäristötoimet ja maaseudun kehittämissuunnitelmat, joissa on vahva ympäristösisältö. Lisäksi maatalousalojen Agenda 2000 -ohjelmassa esitetyt uudet ympäristönsuojeluvaatimukset (mahdollisuus peruuttaa tai leikata suoria maksuja noudattamisen varmistamiseksi mukaan luettuna) edellyttävät, että jäsenvaltiot saavuttavat paremman tasapainon maatalouden ja ympäristön välillä sekä tarjoavat siihen mahdollisuuden,

- yhteisen kalastuspolitiikan uudelleentarkastelu vuoden 2002 jälkeen johtaa parempaan ympäristönäkökohtien yhdentämiseen,

- komissio on lisäksi esittänyt suosituksia rannikkoalueiden yhdennetyn käytön ja hoidon toteuttamisesta. Tässä aloitteessa ehdotetaan kokonaisvaltaista ja laajaan osallistumiseen perustuvaa lähestymistapaa niihin moniin monitahoisiin ongelmiin, joita rannikkoalueilla tavataan.

4.4. Tulevaisuus

Pilaantumisen aiheuttama uhka

Toteutus

Luonto ja biologinen monimuotoisuus hyötyvät jo ympäristölainsäädännön täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa. Joissakin tapauksissa täytäntöönpanoa on nopeutettava. Tärkeitä toiminta-alueita ovat vesi ja ilma.

Katastrofit ja väestönsuojelu

Yhteisö tarvitsee johdonmukaisen ja koonnetun politiikan luonnonkatastrofien ja onnettomuusriskien käsittelyyn. Yhteisö voi auttaa jäsenvaltioita pitkän aikavälin ehkäisevillä toimenpiteillä, joilla tuetaan esimerkiksi maankäytön suunnittelun välineitä, arviointeja ja ennakkovaroituksen työkaluja sekä parannettua hätätilojen hallintaa esimerkiksi satelliittivalvonnan (Galileo-satelliittinavigointijärjestelmä) ja kokemustenvaihdon avulla.

Seveso II -direktiivi [19] on hyvä perusta teollisuuden riskien hallinnalle, mutta se olisi laajennettava kattamaan uusia toimintoja, kuten kaivostoiminta ja putkikuljetukset. Viimeaikaisissa tutkimuksissa [20] on osoitettu, että jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja siinä, missä määrin putkikuljetuksissa sattuviin suuronnettomuuksiin on varauduttu, ja että onnettomuuksiin varautumisessa on suuria puutteita, jotka on korjattava.

[19] Vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annettu neuvoston direktiivi 96/82/EY, EYVL L 10, 14.1.1997.

[20] Suuronnettomuusvaarojen torjunnan säännöllistä vertailuanalyysiä putkikuljetuksissa koskeva tutkimus, YTK (1999).

Toimet

- Yhteisö koordinoi onnettomuuksia ja luonnonkatastrofeja koskevia jäsenvaltioiden toimia.

- Toteutetaan toimenpiteitä teollisuuden onnettomuuksien ehkäisemiseksi; näihin kuuluvat muun muassa Seveso II -direktiivin laajentaminen kattamaan putkikuljetukset ja kaivosteollisuuden sekä kaivosjätteitä koskevat toimenpiteet mukaan luettuina.

Säteilysuojelu

Nykyinen säteilysuojajärjestelmä perustuu ihmisen suojeluun säteilyltä. Kansainvälisellä tasolla on alettu keskustella siitä, olisiko myös kasveja ja eläimiä suojeltava. Yhteisön olisi osallistuttava tähän työhön.

Toimet

- Tarkastellaan tarvetta toteuttaa toimenpiteitä kasvien ja eläinten suojelemiseksi ionisoivalta säteilyltä ja kehittää ympäristön laatunormeja tätä tarkoitusta varten.

Maankäyttö

Sekä maalla että merellä sijaitsevien luontoalueiden sekä niillä esiintyvän biologisen monimuotoisuuden suojelu edellyttää, että paineet niiden kehittämiseksi ja käyttämiseksi hallitaan. Tämä tarkoittaa, että terveiden talouden ja sosiaalisten rakenteiden varmistamisen ohella on ymmärrettävä ympäristönäkökohtien tärkeys maaseutu- ja rannikkoalueille.

Tällaisen lähestymistavan osatekijät ovat seuraavat:

Erityisen tärkeiden alueiden suojelu ja hallinta - Natura 2000

Natura 2000 -ohjelman täytäntöönpano kokonaisuudessaan on biologisen monimuotoisuuden ja sitä ylläpitävien ekosysteemien suojelua koskevan eurooppalaisen politiikan keskeinen tekijä. Ensimmäiseksi on päästävä siihen, että komissio hyväksyy alueiden luettelot. Toiseksi jäsenvaltioiden on pyrittävä laatimaan jokaiselle alueelle hallintaohjelma vuoteen 2004 mennessä.

Maaseudun hallinta

Maatalous

Yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisella on ollut ja tulee edelleen olemaan myönteinen vaikutus maaseudun ympäristöön. Sitä voidaan kuitenkin edelleen kehittää varmistamalla, että entistä suurempi osa yhteisen maatalouspolitiikan alalla jaetusta rahoituksesta osoitetaan ympäristöä säästäviin toimenpiteisiin.

Keski- ja Itä-Euroopassa yhteisellä maatalouspolitiikalla voidaan auttaa viljelyalan nykyaikaistamisessa, mutta se on tehtävä hillitysti maaseudun kehittämiseen keskittyen. Olisi arvioitava, onko mahdollista osoittaa merkittävä maaosuus erityisiksi maatalousalueiksi, joilla toteutetaan ympäristötoimenpiteitä.

Maaseudun kehittämistä koskevien toimenpiteiden käytössä, maatalouden ja maaseudun kehittämisen liittymistä valmistelevasta yhteisön erityisohjelmasta (SAPARD) suoritettava rahoitus mukaan luettuna, olisi pyrittävä edistämään orgaanista maataloutta, energiakasvien tuotantoa ja muita maansäilyttämispalveluja sekä kehittämään maatilojen muita kuin viljelytoimintoja.

Maisemat

Maisemat ovat järjestelmiä, jotka koostuvat yksilöllisestä pinnanmuodostuksesta, maankäytöstä, luonnollisista ja ihmisen luomista piirteistä, kasvistosta ja eläimistöstä, vesistöistä ja ilmastosta. Niitä muokkaavat ja määrittelevät sosioekonomiset olosuhteet ja asumismuodot. Maisemien säilyttäminen ja parantaminen on tärkeää elämänlaadun ja maaseutumatkailun sekä luonnon toimivuuden kannalta. Joidenkin maataloustyyppien kehittäminen voi uhata maisemien elinkelpoisuutta ja olemassaoloa. Vastauksena tähän yhteisessä maatalouspolitiikassa rohkaistaan jo viljelykäytäntöjä, jotka ovat suosiollisempia perinteisten maatalousmaisemien ylläpitämiselle. Euroopan maisema-alan yleissopimuksessa [21] esitetään toimenpiteitä, joilla yksilöidään ja arvioidaan maisemia, laaditaan niille laatutavoitteita ja käynnistetään tarvittavat toimenpiteet.

[21] Euroopan maisema-alan yleissopimus, jonka Euroopan neuvosto hyväksyi 19. heinäkuuta 2000 ja jonka 18 valtiota allekirjoitti Firenzessä 20. lokakuuta 2000.

Yhteisön alue- ja maatalouspolitiikoilla on varmistettava, että maisemien suojelu, säilyttäminen ja ennalleen saattaminen on asianmukaisesti yhdennetty tavoitteisiin, toimenpiteisiin ja rahoitusmekanismeihin.

Kokonaisvaltaista rannikkoalueiden käyttöä ja hoitoa koskeva ohjelma on esimerkki toimenpiteistä ja lähestymistavasta, joita tarvitaan taloudellisen hyvinvoinnin ja hyvän sosiaalisen rakenteen ja luonnon ja maisemien suojelun yhteensovittamiseksi.

Metsien suojelu ja kestävä kehittäminen

Metsät ovat olennainen luonnonvara ja tärkeä taloudellinen pääoma. Hyvin säilytetyt ja kestävällä tavalla hallitut metsät edistävät biologista monimuotoisuutta ja maaseudun kehittämistä merkittävällä tavalla. Kestävällä hallinnalla ehkäistään metsien heikkenemisen ja metsäpalojen vaaraa. On tarpeen suorittaa toimenpiteitä, joilla varmistetaan, etteivät metsät ole vain taloudellinen voimavara, vaan myös hyödyksi veteen ja veden laatuun, maaperän suojeluun ja vakauteen sekä maa- ja lumivyöryjen estämiseen liittyvissä kysymyksissä. Tämän tulisi tapahtua vuonna 1998 hyväksytyn metsästrategian puitteissa: strategiassa kannustetaan toimia erityisesti alueellisella ja paikallisella tasolla.

Rio de Janeirossa vuonna 1992 järjestetyn Yhdistyneiden kansakuntien ympäristö- ja kehityskonferenssin (UNCED) jälkeen on maailmanlaajuisesti ponnisteltu huomattavasti kestävyyden periaatteen soveltamiseksi metsiin. Hallitustenvälisessä metsäfoorumissa ja -paneelissa, kansainvälisessä trooppista sahatavaraa koskevassa sopimuksessa, biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa sekä muilla foorumeilla on sovittu erityisistä toimintasuosituksista. Euroopassa metsien suojelua käsittelevässä ministerikonferenssissa (Ministerial Conference for the Protection of Forests in Europe, MCPFE) on laadittu perusta metsien kestävälle hoidolle ja suojelulle. Joulukuun 15. päivänä 1998 antamassaan päätöslauselmassa Euroopan unionin metsästrategiasta neuvosto korosti metsien monikäyttöisyyttä ja jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisön kehittämien kansainvälisten sitoumusten toteuttamista.

Metsätalouden edelleen kehittämistä osana maaseudun kehittämissuunnitelmia olisi rohkaistava, asettaen erityiseksi painopisteeksi metsien hoidon, jolla mahdollistetaan metsien monitavoitteisten tehtävien suorittaminen (biologinen monimuotoisuus, luonnon säilyttäminen ja suojelu, virkistyskäyttö mukaan luettuina). Kansallisella ja alueellisella tasolla olisi soveltuvia ohjeita noudattaen laadittava kestävää metsänhoitoa edistäviä metsäohjelmia. Näihin ohjelmiin olisi sisällyttävä tuotantoa, biologista monimuotoisuutta, vaikutuksia vesiin ja virkistyskäyttöä koskevia laadullisia ympäristötavoitteita.

Metsien sertifioinnilla pyritään osoittamaan kuluttajille, että puu ja puutuotteet tulevat metsistä, joissa kaupallinen hyötykäyttö on kestävällä pohjalla ja noudattaa hyviä ympäristökäytäntöjä. Uskottavien metsien sertifiointijärjestelmien luomista olisi rohkaistava.

Maaperän suojelu

Maaperään on tiedonkeruussa ja tutkimuksessa toistaiseksi kiinnitetty varsin vähän huomiota. Maaperän eroosiota, häviämistä ja saastumista koskeva kasvava huoli osoittaa kuitenkin, että maaperän suojelussa on tarpeen omaksua järjestelmällinen lähestymistapa, jolla katetaan muun muassa seuraavat seikat:

- eroosio ja aavikoituminen,

- kaatopaikoilta, teollisuudesta ja kaivoksista peräisin oleva saastuminen,

- ilman, veden ja tiettyjen maatalouskäytäntöjen aiheuttama saastuminen sekä raskasmetallien, orgaanisen saasteen ja taudinaiheuttajien saastuttaman jätevesilietteen käyttö,

- maan ja siten myös maaperän menettäminen kehityshankkeille,

- maaperän asema ilmastonmuutoksessa hiilinieluna.

Koska maaperää kuormittavat monitahoiset paineet ja koska on tarpeen laatia luotettavaan tietoon ja arviointiin perustuva maaperää koskeva politiikka, komissio ehdottaa maaperän suojelemiseksi teemakohtaista strategiaa. EU:n tutkimusohjelmien olisi tuettava tätä työtä.

Meriympäristö

Huolimatta meren tärkeydestä ruoanlähteenä ja virkistyskäytössä sekä ilmaston kantavana voimana meriympäristön rakennetta ja toimintaa koskevat tiedot ovat edelleen yllättävän rajalliset. Ihmisen toimintojen vaikutuksesta merien ekosysteemeihin ja näiden vaikutusten ennustettavuudesta tiedetään myös varsin vähän. Yhteiskunnallamme on kuitenkin valtava vaikutus meriympäristöön ja sen biologiseen monimuotoisuuteen erityisesti teollisuuden ja kotitalouksien aiheuttaman jokien, rannikkovesien ja merien saastumisen kautta. Muita paineita aiheuttavat öljysäiliönsä merellä puhdistavat alukset ja alusten onnettomuudet sekä se, että rannikkoalueita kuormitetaan monilla ihmisen toiminnoilla. Alueelle vierasperäisten (siirrännäisten) lajien tulo uusiin meriympäristöihin voi myös aiheuttaa ympäristölle haittoja.

Tämä on johtanut lisääntyviin häiriöihin merissä ja merten saastumiseen, millä on haitallisia vaikutuksia elinympäristöihin ja elämään merissä.

Kalakantojen laskusta on raportoitu lähes kaikilla aluemerillä. Monia kalakantoja on riistokalastettu. Kalastuksen aiheuttamaa painetta on tarpeen vähentää. Tällä puolestaan on suotuisa vaikutus kalakantoihin, meressä eläviin nisäkäs-, matelija- ja lintukantoihin sekä merten elinympäristöihin. Yhteistä kalastuspolitiikkaa tarkastellaan uudelleen vuonna 2002, ja muut kuin hyötykäytettävien populaatioiden kestävään käyttöön liittyvät ympäristönäkökohdat sisällytetään kokonaisuudessaan analyysiin ja tulevaisuutta varten annettaviin suosituksiin.

Meriympäristön ja sen biologisen monimuotoisuuden suojelu menee kuitenkin meriympäristön tarjoamien uusiutuvien luonnonvarojen kestävää käyttöä pidemmälle, ja sitä varten tarvitaan kokonaisvaltainen strategia, jotta merten elinympäristöjen ja rannikkoalueiden saastumisesta ja heikkenemisestä selviydytään. Yhteisössä tarvitaan koordinoitua toimintaa näiden ongelmien tunnistamiseksi ja arvioimiseksi määrällisesti, jotta asianmukaisia toimenpiteitä voidaan toteuttaa. Tällaisilla toimenpiteillä käsitellään monia ihmisen eri taloudellisista toiminnoista aiheutuvia paineita, joita ovat esimerkiksi:

- ihmisten määrän kasvu ja kaupungistuminen rannikkoalueilla,

- rehevöitymistä aiheuttavat liialliset typpi- ja fosforipäästöt maalla suoritetuista toiminnoista ja ilmasta,

- maalla tapahtuvan matkailun kestämätön kehitys,

- onnettomuuksien aiheuttama, erityisesti öljyä ja kemiallisia aineita kuljettavista säiliöaluksista peräisin oleva saastuminen,

- merenkulusta peräisin oleva saastuminen, jota aiheuttaa esimerkiksi öljysäiliöiden puhdistaminen merellä,

- joista ja satamista peräisin oleva saastuminen,

- kaapeleista ja kuljetusputkista aiheutuvat ongelmat,

- saastuminen, joka on seurausta sellaisista toiminnoista aiheutuvista radioaktiivisista päästöistä, joihin liittyy ionisoivan säteilyn riski,

- satamien lietteen ja sedimenttien kaataminen mereen,

- kalakantojen ja meren muiden eläin- ja kasvilajien pitkän aikavälin elinkelpoisuuteen vaikuttavat kalastuspaineet.

Yhdyskuntajätevesidirektiivin ja typpidirektiivin täytäntöönpano kokonaisuudessaan ja asianmukaisesti on tärkeä myönteinen tekijä vähennettäessä rehevöitymistä, joka on vakava uhka meriympäristölle.

Toimet

- Laaditaan maaperää koskeva teemakohtainen strategia.

- Sisällytetään maisemien suojelu ja ennalleen saattaminen maatalous- ja aluepolitiikkaan.

- Laajennetaan Natura 2000 -ohjelmaa meriympäristöihin.

- Edistetään metsien uskottavien sertifiointijärjestelmien luomista.

- Kehitetään metsätaloutta ja hyvää metsänhoitoa maaseudun kehittämissuunnitelmissa.

- Lisätään ponnisteluja ympäristönäkökohtien sisällyttämiseksi maatalous-, kalastus- ja metsäpolitiikkoihin.

- Tarkastellaan yhteistä kalastuspolitiikkaa uudelleen.

- Laaditaan mertensuojelustrategia.

- Toteutetaan kokonaisvaltaista rannikkoalueiden käyttöä ja hoitoa koskeva ohjelma.

Geenimuutettujen organismien (GMO) seurannan, merkintöjen ja jäljitettävyyden valvonnan vahvistaminen

Nykyaikainen bioteknologia helpottaa biologisen monimuotoisuuden tunnistamista ja luokittelua geenien tasolla, mikä luo uusia mahdollisuuksia ekologisesti kestävien tuotteiden ja prosessien kehittämiseen ja käyttöön. Vaikka nykyaikaisen bioteknologian käyttö, geenimuutettujen organismien päästäminen ympäristöön mukaan luettuna, saattaa mahdollistaa saastumisen vähentämisen tai hyödyttää biologista monimuotoisuutta, sen pitkän aikavälin riskit erityisesti biologiselle monimuotoisuudelle olisi otettava asianmukaisesti huomioon. Yhteisön lainsäädännöllä kontrolloidaan jo tällaisten tuotteiden markkinoille saattamista, joka edellyttää ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvien riskien arviointia. Lainsäädäntöä vahvistetaan parhaillaan lisäämällä siihen vaatimuksia, jotka koskevat pakollista valvontaa, merkintöjä ja jäljitettävyyttä kaikissa markkinoille saattamisen vaiheissa. Nämä toimenpiteet helpottavat pitkän aikavälin ympäristövaikutusten seurantaa jäsenvaltioissa, jotka ovat vastuussa lainsäädännön voimaan saattamisesta ja noudattamisesta. Cartagenan bioturvallisuuspöytäkirjan ratifiointi ja täytäntöönpano ovat myös etusijalla.

Toimet

- Vahvistetaan geenimuutettujen organismien (GMO) seurannan, merkintöjen ja jäljitettävyyden valvontaa.

4.5. Kansainvälinen toiminta

Kansainvälisellä tasolla on Euroopan unionin etujen mukaista edistää entistä kestävämpää maa- ja metsätaloutta, kalastusta, kaivosteollisuutta ja muuta taloudellista toimintaa. Tämä ei ainoastaan helpota biologisen monimuotoisuuden suojelua, vaan myös varmistaa, että maapallon luonto voi hyvin. Se edistää myös kestävien, vauraiden ja kaupankäyntikykyisten yhteisöjen kehittämistä.

Tähän pääsemiseksi yhteisön kauppa-, kehitys- ja avustuspolitiikoissa [22] on edelleen otettava huomioon luontoa ja biologista monimuotoisuutta koskevat näkökohdat, ja avustushankkeista on tehtävä täydelliset ja asianmukaiset ympäristövaikutusten arvioinnit. Köyhyyden vähentämisstrategiat, ympäristöturvallisuus, kestävyys sekä luonnonvarojen ja luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen ovat keskeisiä tekijöitä tällaisessa lähestymistavassa.

[22] Komission ja neuvoston 10. marraskuuta 2000 antaman yhteisön kehityspolitiikkaa koskevan yhteisjulistuksen mukaisesti.

4.6. Biologista monimuotoisuutta koskeva strategia ja toimintaohjelmat - tiedon puutteiden korjaaminen

Eri aloja koskevien toimintasuunnitelmien ja tutkimusohjelmien toteuttamisen lisäksi työtä biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi on tulevaisuudessa vahvistettava paremmalla tiedolla. On erityisesti tiedettävä enemmän biologisen monimuotoisuuden tilasta ja kehityssuunnasta sekä siihen kohdistuvista paineista. Tiedoista on tällä alueella vakava puute, ja organisaatioiden, kuten Euroopan ympäristökeskuksen ja kansallisten tilasto- ja tietokeskusten, olisikin kiinnitettävä huomiota perustiedon keruuseen tältä alalta.

Hyvän tiedon pohjalta voidaan kehittää entistä hyödyllisempiä osoittimia, joilla voidaan selittää kehityssuuntauksia ja niiden seurauksia päätöksentekijöille ja suurelle yleisölle. Maatalouden ja ympäristön osoittimien kehitystyö on jo käynnissä osoittimien ja niiden edellyttämän tiedon määrittelemiseksi.

Jos yhteiskunnalla ja taloudella biologiseen monimuotoisuuteen olevia vaikutuksia ymmärrettäisiin paremmin, niihin voitaisiin reagoida nykyistä paremmin kohdistetuilla politiikoilla. Tässä olisi tarkasteltava toissijaisia ja odottamattomia vaikutuksia, esimerkiksi vaikutuksia, joita loma-asuntojen verohelpotuksilla voi olla. Tätä alaa olisi tutkittava.

Toimet

- Laaditaan ohjelma luontoa ja biologista monimuotoisuutta koskevien tietojen keräämiseksi.

- Tuetaan biologisen monimuotoisuuden tutkimusta.

5.