Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla" CdR 15/96



Virallinen lehti nro C 129 , 02/05/1996 s. 0009



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla" () (96/C 129/02) Alueiden komitean työvaliokunta antoi kokouksessaan 15. marraskuuta 1995 valiokunta 5:n "Liikenne ja tietoliikenneverkot" tehtäväksi laatia oma-aloitteinen lausunto edellä mainitusta ehdotuksesta. Valiokunta antoi lausuntonsa 14. joulukuuta 1995. Esittelijänä oli Matthias Kurth. Alueiden komitea hyväksyi 11. täysistunnossaan (tammikuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. PERUSTEET Yhteismarkkinoiden toteuttamiseksi perustamissopimuksen 7 a artiklan mukaisesti yhteisö on kehittänyt asteittain yhteistä lentoliikennepolitiikkaa. Sopimuksen 59 artiklan mukaan palveluiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset tulee poistaa; sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan mukaan tämän tulee tapahtua yhteisön liikennepolitiikan rajoissa. Neuvoston antamien asetusten (ETY) N:o 2407/92, (ETY) N:o 2408/92 ja (ETY) N:o 2409/92 ohella komissio on ilmoittanut tiedonannossaan "Euroopan siviili-ilmailu matkalla tulevaisuuteen" 1. kesäkuuta 1994 aloitteesta toteuttaa pääsy maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla. Komissio teki 13 joulukuuta 1994 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla. Komission ehdotuksen tavoitteena on vapauttaa pääsy maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla. Maahuolintapalvelut on järjestetty eri tavoin eri jäsenmaissa ja osittain jopa jäsenmaiden sisällä. Direktiiviehdotuksella on tarkoitus antaa yhteiset puitteet maahuolinnan markkinoille pääsyyn, mutta jäsenvaltioille annetaan samalla edelleen mahdollisuus ottaa huomioon alan ominaispiirteet ja kulloinenkin paikallinen tilanne. KOMISSION TOIMENPITEET Ehdotetut toimet vapaan markkinoille pääsyn takaamiseksi koskevat omahuolintaa kaikilla yhteisön lentoasemilla. Direktiiviä sovelletaan kolmansien tarjoamaan huolintaan vain tietyillä matkustaja- ja rahtimäärien perusteella määritellyillä lentokentillä (2 artikla). Direktiivissä sovelletaan toimintojen eriyttämisen periaatetta, joka tarkoittaa huolinnan ja muiden toimintojen erottelua kirjanpidossa ja hallinnossa (4 artikla). Pääsyä tiettyille palvelujen aloille voidaan rajoittaa, mikäli turvallisuuden, kapasiteetin ja käytettävissä olevan tilan asettamat rajoitukset vaativat sitä. Rajoittaminen edellyttää kuitenkin, että vähintään yksi palvelujen tarjoaja on riippumaton lentoaseman pitäjästä ja markkinoiden määräävästä lentoliikenneyhtiöstä (6 ja 7 artikla). Jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus myöntää muita poikkeuksia vapaaseen markkinoille pääsyyn lentoaseman tila- ja kapasiteettirajoitusten perusteella, mutta komissio voi rajoittaa näitä poikkeuksia (9 artikla). On perustettava käyttäjien komitea (5 artikla), jonka on saatava osallistua palvelujen tarjoajien valintaan ja jolla on lopullinen päätösvalta, kun lentoaseman pitäjä itse tarjoaa maahuolintapalveluja (10 artikla). Talous- ja sosiaalikomitea antoi direktiiviehdotuksesta lausunnon 13. syyskuuta 1995. Euroopan parlamentti hyväksyi istunnossaan 17. marraskuuta 1995 laajan lausunnon, jossa esitettiin useita muutostoiveita. LAUSUNNON SISÄLTÖ 1. Yhtenäiset ja kilpailukykyiset lentoliikennemarkkinat edellyttävät, että niiden kaikilla toiminta-alueilla luodaan edellytykset kilpailulle ja sen kehittämiselle. Koska lentoasemat ja niiden maahuolintapalvelut ovat olennainen osa lentoliikennemarkkinoita, kilpailuedellytykset on luotava myös niille. Vain asettamalla kilpailu etusijalle lentoliikenneyrittäjien kustannukset pienenevät ja kuluttajien maksamat hinnat laskevat. 2. Useissa jäsenvaltioissa korkeatasoiset lentokenttäpalvelut ja perusrakenteet on voitu saada aikaan vain antamalla lentoaseman pitäjille mahdollisuus toimia yrittäjinä ja avata kulloisenkin alueen markkinat. Maahuolintapalvelujen vapauttaminen ei saa haitata lentoaseman pitäjien palveluihin ja perusrakenteisiin liittyvää yritystoimintaa. 3. Lentoasemat ovat kokonaisten alueiden taloudellisen kehityksen ydinkohtia. Työmarkkinapoliittisesti lentoasemat ovat tärkeitä alueen tyydyttävälle työpaikkatarjonnalle. Yksi työpaikka lentoasemalla luo tai turvaa usein kaksikin työpaikkaa ympäristössä. Tätä lentokenttien alueelliselle kehitykselle merkityksekästä tehtävää ei saa vaarantaa liiallisella vapauttamisella ja siihen liittyvällä toimivaksi osoittautuneiden rakenteiden rikkomisella. Euroopan parlamentin päätöksen sekä talous- ja sosiaalikomitean lausunnon mukaisesti maahuolintapalveluja tarjoavien yhtiöiden työntekijöille olisi taattava kohtuullisten sosiaalisten standardien mukaiset olot. 4. Osallistumalla yrittäjinä erilaisten maahuolintapalvelujen tuottamiseen lentoaseman pitäjät rahoittavat osaltaan perusrakenteiden lisärakentamisen ja uudenaikaistamisen. Perusrakenteiden rahoittamisen siirtämistä jäsenvaltioille tai alueellisille yhteisöille maahuolintapalveluita vapauttamalla ei voida puolustaa. 5. Tehokkaiden lentoliikennemarkkinoiden yksi edellytys on, että valtionhallinto rajoittuu huolehtimaan yleishyödyllisistä ydintehtävistä. Uuden markkinajärjestelyn luomiseen ja valvontaan liittyviä uusia byrokraattisia menettelyjä pitäisi välttää. Päätökset tulisi tehdä eurooppalaisen puitesäännöksen rajoissa siellä, missä paikallinen erityistilanne parhaiten tunnetaan, ja etusija on annettava asianosaisten suostumukselle. Komission toimivalta tulisi läheisyysperiaatteen mukaisesti rajoittaa valvontaan ja tarkistukseen. 6. Maahuolintapalvelujen vapauttamisen tulisi tapahtua varovaisesti ja porrastetusti ajan myötä lentoasemien koon perusteella ja vaikutukset huomioon ottaen. 7. Loppupäätelmät Edellä mainittujen periaatteiden mukaisesti alueiden komitea tekee komission ehdotukseen seuraavat konkreettiset muutosehdotukset: Direktiiviä tulisi soveltaa yhteisön alueella sijaitseviin lentoasemiin, jotka ovat avoinna ammattimaiselle lentoliikenteelle ja joiden vuosiliikenne on vähintään miljoona matkustajaa tai 25 000 tonnia rahtia. 4, 5, 6, 10, 11 ja 12 artiklaa pitäisi soveltaa vain lentoasemiin, joiden vuosiliikenne on vähintään 4,5 miljoonaa matkustajaa tai 150 000 tonnia rahtia (2 artikla). Olisi perustettava toimintakykyinen käyttäjien komitea, johon kuuluu myös alueiden edustajia. Käyttäjien komitean pitäisi olla neuvoa-antava ja avustava (5 artikla). Jäsenvaltioiden päätettäväksi olisi jätettävä, haluavatko ne rajoittaa sekä omahuolinnan että kolmansien osapuolien suorittaman huolinnan tarjoajien määrää tiettyjen maahuolintapalvelujen osalta (6 ja 7 artikla). Jäsenvaltioiden tulisi päättää 9 artiklassa tarkoitetuista poikkeuksista. Komissiolle tulisi antaa kansallisten päätösten tarkastus- ja muuttamismahdollisuus vain, mikäli kyseessä ei ole asetuksen (ETY) N:o 95/93 (yhteisön lentokenttiin sovellettava säännös nousu- ja laskuaikojen jaosta) tarkoittama täysin koordinoitu lentokenttä. Jäsenvaltioille pitäisi antaa mahdollisuus kieltää kolmansien osapuolten huolinnan lisäksi myös omahuolinta. Niiltä palvelujen tarjoajilta ja käyttäjiltä, jotka haluavat suorittaa huolinnan itse, lentokentän pitäjän tulisi voida veloittaa sopiva maksu (perusrakennemaksu) lentokentän yleisen perusrakenteen käytöstä sekä maksu (toimilupamaksu) syntyneen elinkeinomahdollisuuden käytöstä. Direktiivin voimaantulon jälkeen tarvitaan kolmen vuoden siirtymäaika, jotta vaadittavat toimet kolmansien osapuolien huolinnan ja omahuolinnan vapauttamiseksi voidaan suorittaa (6, 7 ja 14 artikla). Maahuolintapalvelujen vapauttamisen ohella turvallisuus- ja sosiaaliset standardit olisi yhtenäistettävä mahdollisimman nopeasti. Asianmukainen sosiaalisten standardien yhtenäistäminen on välttämätöntä, jotta Euroopan lentoliikenteen korkeat turvallisuusstandardit pystytään takaamaan. Bryssel, 17. tammikuuta 1996. Alueiden komitean puheenjohtaja Jacques BLANC () EYVL N:o C 142, 8. 6. 1995, s. 7.