KOMISSION KERTOMUS - Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevat yhteisön toimet työllisyyden alalla - Väliraportti

Analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevista yhteisön toimista työllisyyden ja työmarkkinoiden alalla 23 päivänä helmikuuta 1998 tehdyn neuvoston päätöksen (98/171/EY) mukaan komission on annettava väliraportti ohjelman yhteydessä toteutetuista toimista.

1. Taustatietoja

Neuvoston päätös tehtiin helmikuussa 1998, varsin pian Luxemburgin Eurooppa-neuvoston jälkeen ja ennen Amsterdamin sopimuksen ratifiointia, ajankohtana, jolloin oltiin laatimassa Euroopan työllisyysstrategiaa. Ohjelmaa koskeva alkuperäinen suunnitelma oli tehty 1990-luvun puolivälissä, ja ohjelman oli määrä muodostaa oikeusperusta toimille, joita komissio oli toteuttanut noin 20 vuoden ajan tukeakseen työllisyyden alaa koskevia poliittisia aloitteitaan, jotka tuolloin pohjautuivat valkoisessa kirjassa Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys määritettyyn strategiaan. Päätös jäi kuitenkin taka-alalle, kun voimaan tuli Amsterdamin sopimus, jonka 129 artiklassa määrätään työllisyyden edistämistoimenpiteiden hyväksymisestä. Voitaisiin katsoa, että tämä ohjelma oli sinänsä välivaiheen toimenpide, jonka avulla voitiin toteuttaa tarvittavat työllisyysstrategiaa tukevat toimet ennen Amsterdamin sopimuksen ratifiointia.

Päätöksen mukaisesti perustettiin komitea valvomaan ohjelman toimia. Komitean tehtävänä oli hyväksyä seuraavaa vuotta koskeva, komission ehdottama työohjelma ja antaa lausuntoja yksittäisistä hankkeista, joita oli työohjelman mukaan määrä toteuttaa. Komitean ensimmäinen kokous pidettiin maaliskuussa 1998. Komiteaan kuuluvat jäsenvaltioiden edustajat tulevat pääasiassa tutkimusasioita käsitteleviltä työministeriöiden osastoilta.

Vuoden 1998 työohjelmaa koskeva suunnitelma esitettiin tälle kokoukselle, ja työohjelma hyväksyttiin 30. huhtikuuta 1998. Ensimmäiset lausunnot esitettiin kesäkuussa 1998. Koska komitean perustaminen ja kuulemismenettelyjen valmiiksi saaminen vei aikaa, vuonna 1998 toteutetut toimet kattavat ajallisesti alle puolet vuodesta.

Vuoden 1999 työohjelma hyväksyttiin tammikuussa 1999, ja toimia toteutettiin koko vuoden ajan.

Tämän ohjelman tarkoitus on kehittynyt ajan mittaan, ja kehityksen myötä ohjelmasta on tullut tärkeä työllisyysstrategiaa tukeva tekijä. Alun perin ohjelmassa oli kolme osaa:

* edistää yhteistyötä analysoinnin, tutkimuksen ja seurannan alalla

* määrittää hyvät käytännöt sekä edistää tietojen ja kokemusten vaihtoa ja siirtoa

* kehittää aktiivista tiedotuspolitiikkaa.

Ohjelman kolmen toteutusvuoden aikana strategiaa tukeva rooli on kehittynyt ja hankkeet ovat muuttuneet niin, että ne ovat entistä enemmän suunnattuja erityisesti strategian tukemisen ja kehittämisen tarpeisiin.

2. Menettelyt

Ohjelman toteuttamisen yhteydessä sovelletut rahoitusmenettelyt ovat menettelyjä, joita yleensä käytetään kaikissa vastaavissa toimissa. Menettelyistä voidaan mainita erityisesti seuraavat:

* Avoimet tarjouskilpailut kaikissa suurissa hankkeissa (yli 100 000 euroa). Kilpailujen kestoaika on yli 6 kuukautta laskettuna julkaisemisesta sopimuksentekoon; tämä kestoaika määritetään säännöissä, jotka sisältyvät julkisia hankintoja koskeviin direktiiveihin.

* Kiinnostuksenilmaisupyynnöt tukien myöntämiseksi jäsenvaltioissa toteutettaville mielenkiintoisille ja innovatiivisille hankkeille; varsinkin hankkeille, jotka edistävät hyvien käytäntöjen ja kokemusten vaihtoa. Tämä menettely on kuitenkin myös aikaavievä (noin 8 kuukautta alusta loppuun) ja edellyttää huomattavia resursseja .

* Tapauskohtaisten tukien lukumäärää ja suuruusluokkaa koskevat rajoitukset; tapauskohtaisten tukien myöntäminen on itse asiassa rajoitettu tapauksiin, joilla on merkittävä strateginen yhteys meneillään olevan neuvoston puheenjohtajakauden ensisijaisiin tavoitteisiin.

3. Toimet

Kyseisten kolmen vuoden työohjelmia laadittaessa lähtökohtana olivat neuvoston päätöksen mukaiset kolme toiminta-alaa. Tämän raportin yhteydessä on kuitenkin tarkoituksenmukaisempaa ja hyödyllisempää analysoida varsinaisia toteutettuja toimia seuraavaa jakoa noudattaen:

* tilastoihin liittyvät toimet

* analyysi ja tutkimukset

* hyvien käytäntöjen seuranta ja siirtäminen

* työllisyyden valtavirtaistaminen.

4. Tilastoihin liittyvät toimet (työohjelman tunnus 1.2)

Komitean antaman kannustuksen perusteella ohjelmassa on annettu huomattava painoarvo tilastoihin liittyville toimille. Toimilla on kaksi tavoitetta: Ensimmäisenä tavoitteena on parantaa luotettavuuden ja vertailukelpoisuuden osalta työllisyyden alan tilastotietoja, joita käytetään analysoinnissa, tulosten mittaamisessa ja työllisyysstrategian kehittämisessä. Toisena tavoitteena on kehittää sopivia välineitä ja menetelmiä poliittisten indikaattoreiden mittaamisen parantamiseksi työllisyysstrategian yhteydessä. Tähän on osaltaan kuulunut taloudellisen tuen myöntäminen Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle (Eurostat) ohjelman muiden osien edellyttämien vertailukelpoisten tilastotietojen kehittämistä ja parantamista varten samoin kuin työllisyysstrategiaan liittyvää analysointia ja työllisyysstrategian tukitoimenpiteitä varten. Tätä taloudellista tukea ei ole käytetty Eurostatin säännöllistä tietojen keruuta varten, vaan se on osoitettu tilastotietojen luotettavuuden ja vertailukelpoisuuden parantamiseen tähtäävien uusien hankkeiden kehittämiseen. Huomiota on kiinnitetty erityisesti jatkuvan työvoimatutkimuksen kehittämiseen; tutkimuksesta saadaan tiedot, joita tarvitaan jäsenvaltioiden työllisyystilanteen kehittymisen ajantasaista ja tarkkaa analysointia varten tulosindikaattoreita koskevan hyväksytyn luettelon perusteella. Osoitettua rahoitusta käytettiin myös työvoimatutkimuksen tiettyjen lisäkysymyssarjojen kehittämiseen. Lisäkysymyssarjojen tarkoituksena on tuottaa tietoja erityisistä aihealueista, jotka eivät (tai eivät enää) kuulu säännöllisen tutkimuksen piiriin. Näihin sarjoihin kuuluivat muun muassa työaikaa koskevat lisäkysymykset sekä lisäkysymykset, joiden aiheena oli siirtyminen koulusta työelämään.

Toisaalta tehtiin ulkopuolisten tutkijoiden kanssa sopimuksia, joissa annettiin tehtäväksi kehittää menetelmiä, joita voitiin testata yhteistyössä Eurostatin kanssa. Poliittisten indikaattoreiden alalla käynnistettiin huomattava hanke, jota toteutettiin koko ohjelman ajan ja jossa oli tavoitteena kehittää työmarkkinapolitiikkoja koskeva tietokanta. Tietokanta on tärkeä tekijä arvioitaessa kansallisia toimintasuunnitelmia. Tätä hanketta kehitettiin yhteistyössä Eurostatin kanssa ESSPROS-tietokannan (eurooppalaista sosiaaliturvatilastojen järjestelmää koskevan tietokannan) yhteydessä.

Vuonna 1999 ohjelmaa muutettiin siten, että se kattoi myös tuen talouden ja rahoituksen pääosaston järjestämälle tapauskohtaiselle työntekijöitä koskevalle työmarkkinatutkimukselle. Tämä tutkimus oli alun perin järjestetty vuonna 1985 ja suoritettu uudelleen vuosina 1989 ja 1994.

Tilastoihin liittyviin hankkeisiin kuului myös tutkimus, jossa oli tavoitteena kehittää timanttikaavioihin perustuva lähestymistapa. Tutkimus sisältyi yhteiseen työllisyysraporttiin 1998. Lisäksi vuonna 2000 aloitettiin hanke, jossa on määrä kehittää työmarkkinoiden joustavuutta mittaavia indikaattoreita, joita ovat muun muassa seuraavat: työvoiman saatavuus, työntekijöiden terveydentila, koulutustaso, kyky käyttää uutta teknologiaa, työajan joustavuus, työmarkkinasuhteet sekä mikro- että makrotalouden osalta, työvoimakustannusten joustavuus, työn verotus, sopimusten joustavuus ja työvoiman liikkuvuus. Tutkimuksessa on tarkoitus kerätä jo olemassa olevia tietoja sekä lisätietoja tilastollisesti luotettavan indikaattorijärjestelmän luomiseksi. Kaikkien tietojen olisi katettava 15 jäsenvaltiota, Yhdysvallat ja Japani.

Liitteessä on yhteenvetotaulukko myönnetyistä määrärahoista ja vastaavista menoista.

5. Analyysi ja tutkimukset (työohjelman tunnus 1.3)

Tämän otsikon alle kuuluvissa toimissa on tarkoitus tukea työllisyysstrategian arviointia ja kehittämistä. Toimet voidaan tarkoituksen perusteella jakaa kahteen pääryhmään:

* erityinen tuki työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanoa varten

* tutkimustyö sellaisten työmarkkinoita koskevien kysymysten alalla, jotka liittyvät työllisyysstrategian kehittämiseen.

5.1. Erityinen tuki

Työllisyyden suuntaviivojen ensimmäiset täytäntöönpanovuodet osoittivat, että kaikki jäsenvaltiot ottavat jatkuvasti käyttöön innovatiivisia toimia. Analyyttinen tuki on tarpeen, jotta suuntaviivoihin implisiittisesti sisältyneille suosituksille annettaisiin konkreettinen sisältö. Tällä alalla toteutetuista hankkeista voidaan mainita muun muassa hanke, jonka aiheena oli työttömien aikainen kartoittaminen; tutkimus, joka koski työttömyysetuusjärjestelmiä ja aktiivisia työmarkkinapolitiikkoja ennalta ehkäisevän lähestymistavan yhteydessä; ja joukko hankkeita, jotka liittyivät yrittäjyyspilariin.

5.2. Analyyttinen tutkimus

Ennakoivia analyysejä ja tutkimuksia tarvitaan, jotta tietomme Euroopan työmarkkinoiden toiminnasta paranisivat ja jotta työllisyysstrategian pitkän ajan kehittämistä tuettaisiin määrittämällä ennalta mahdollisia uusia kysymyksiä ja haasteita. Koko ohjelman ajan Employment in Europe -raportissa on esitetty määrällisiä analyysejä Euroopan unionin työllisyystilanteen kehittymisestä ja työllisyyspolitiikoista, mikä on muodostanut tärkeän tausta-analyysin, johon muu analyyttinen työ voi perustua. Merkittäviä tutkimuksia käynnistettiin myös muiden kysymysten osalta, joista voidaan mainita muun muassa seuraavat:

* julkisten menojen rakenteen muuttaminen (raportti työllisyyskomitealle)

* työvoiman saatavuutta koskeva tutkimus (julkaisu)

* työllisyyttä edistävät kasvumallit (valmiina helmikuussa 2001)

* palkat ja työn laatu

* palvelualan työllisyyttä koskeva tutkimus (julkaisu)

* maailmanlaajuistuminen, kauppavirrat ja suorat ulkomaiset investoinnit (kolme tutkimusta)

* ikääntyneitä työntekijöitä koskeva tutkimussarja.

Liitteessä on yhteenvetotaulukko myönnetyistä määrärahoista ja vastaavista menoista.

Hyvien käytäntöjen seuranta ja siirtäminen (työohjelman tunnukset 1.1 ja 2)

Tämä ohjelman osa perustui komissiossa aiemmin tehtyyn työhön, jossa kehitettiin toimintatutkimusohjelmien käsitettä ja tietojen ja hyvien käytäntöjen vaihtoa korostaen erityisesti valmiutta toistaa onnistuneita poliittisia lähestymistapoja ja hankkeita. Tämän työn tuloksena perustettiin työmarkkinapolitiikkaan liittyvä MISEP-ohjelma ja dokumentointiin liittyvä SYSDEM-ohjelma sekä LEDA- (Local Employment Development, paikallisen työllisyyden edistäminen) ja ERGO-ohjelmat (long-term unemployment, pitkäaikaistyöttömyys).

Työllisyyden suuntaviivojen antamisen ja kansallisten toimintasuunnitelmien toteuttamisen myötä tämä analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman osa sai uuden painoarvon komission ja jäsenvaltioiden yhdessä toteuttamien toimien tukemisessa: siitä tuli väline, jonka avulla voidaan seurata, miten suuntaviivat käytännössä toteutetaan jäsenvaltioiden politiikkojen ja toimien tasolla.

Luxemburgin prosessin avaintekijänä on sellaisten työllisyys- ja työmarkkinapolitiikkojen yksilöinti ja arviointi, jotka ovat johtaneet hyviin tuloksiin niitä alun perin soveltaneissa maissa. Vertaisarviointimenetelmässä, jota on tuettu koko ohjelman ajan, on tavoitteena arvioida työllisyys- ja työmarkkinapoliitikkojen siirrettävyyttä monenvälisen riippumattoman asiantuntija-arvioinnin avulla. Ensimmäinen arviointikierros toteutettiin vuosina 1998-1999. Vuonna 1999 käynnistettiin uusi kaksivuotinen ohjelma, jonka avulla halutaan luoda aiempaa säännöllisempi ja vankempi tietopohja työllisyysstrategian tukemiseksi. Lisäksi vertaisarviointien tulokset sisällytetään vastaisuudessa yhteiseen työllisyysraporttiin.

Julkiset työnvälityspalvelut ovat merkittävässä asemassa työllisyyden suuntaviivoihin perustuvien poliittisten toimenpiteiden toteuttajina, mikä on vastaavasti todettavissa, kun tarkastellaan taloudellista tukea saaneita toimia. Säännöllisten kaksi kertaa vuodessa järjestettävien työnvälityspalvelujen päälliköiden kokousten lisäksi on tuettu seuraavia toimia:

* työnvälityspalvelujen nykyaikaistaminen

* itsepalveluperiaatteella toimivien järjestelmien analyysi

* tuki sellaisten tapahtumien järjestämistä varten, joissa tehdään tutuksi työnvälitysjärjestelmiä

* työmarkkinaosapuolten osallistuminen työnvälityspalveluihin

* työnvälityspalveluiden alueellistaminen

* tutkimus suuruusluokaltaan merkittävien muutosten yhteiskunnallisista seurauksista.

Yhteinen työllisyysraportti on tärkein väline, jota käytetään arvioitaessa työllisyyden suuntaviivojen toteuttamista kansallisten politiikkojen tasolla, mutta työllisyyttä koskevien kansallisten toimintaohjelmien osalta tullaan suorittamaan yksityiskohtaisempia tutkimuksia. Tarkoituksena on tutkia perusteellisesti kansallisiin toimintaohjelmiin kuuluvia keskeisiä poliittisia aloitteita, arvioida niiden vaikutuksia työllisyystilanteeseen sekä niiden vuorovaikutusta muiden sosiaalipolitiikkojen kanssa sekä tehdä mahdollisia päätelmiä hyvien käytäntöjen levittämisen osalta.

Lisäksi vuoden 2000 lopulla käynnistettiin työttömiä koskeva pilottitutkimus, johon kymmenen jäsenvaltiota osallistuu vapaaehtoisesti. Tutkimuksen tavoitteena on seurata aktivointia ja ennalta ehkäisyä koskevien suuntaviivojen toteuttamista. Tutkimukselta odotetaan, että sen perusteella tietojen vertailukelpoisuus paranee ja että kansallisista hallinto- ja tilastojärjestelmistä saadaan lisätietoja. Tulokset ovat hyödyllisiä, kun arvioidaan työllisyysstrategian poliittisia vaikutuksia.

6. Työllisyyspolitiikkojen valtavirtaistaminen (työohjelman tunnus 2.2)

Työllisyyden huomioon ottaminen muissa yhteisön politiikoissa on perustamissopimuksen työllisyyttä koskevaan osastoon sisältyvä merkittävä näkökohta (127 artikla), ja se on näin ollen sisällytetty analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevan ohjelman osioon, joka koskee hyvien käytäntöjen määrittämistä ja siirtämistä.

Ohjelman aikana on käynnistetty toimia muun muassa seuraavilla aloilla:

* kestävä kehitys ja työllisyys

* kulttuurin työllistämismahdollisuudet

* työttömyys ja kansanterveys

* työllisyyden kasvun uudet alueet

* yrittäjyys ja työllisyys.

Vuoden 2000 lopulla käynnistettiin myös merkittävä tutkimus, jonka aiheena on yhteisön politiikkojen mahdollisuudet työllisyyden edistämisen kannalta. Tutkimuksessa on tavoitteena yksilöidä poliittisia suuntauksia ja toimia, jotka ovat todennäköisesti avainasemassa tuettaessa työllisyyttä yhteisön tasolla, sekä kartoittaa niiden vuorovaikutusta työllisyyden edistämiseen tähtäävien kansallisten toimien kanssa. Tutkimuksissa on määrä arvioida (tarpeen mukaan kvalitatiivisesti), missä määrin nämä politiikat vaikuttavat työllisyyden kehittymiseen ja miten ne todennäköisesti johtavat kyseisiin vaikutuksiin. Tulokset liitetään seuraavaan suureen raporttiin, jonka komissio antaa 127 artiklan määräysten mukaisesti.

Liitteessä on yhteenvetotaulukko myönnetyistä määrärahoista ja vastaavista menoista.

7. Tulosten levittäminen

Koko ohjelman ajan komissio on noudattanut aktiivista julkaisu- ja levittämispolitiikkaa. Employment in Europe -kertomusta ja yhteistä työllisyysraporttia lukuun ottamatta kaikki tutkimukset, joiden sovellusala on laaja, on julkaistu joko painettuina versioina tai - yhä useammin - Internetin välityksellä.

Lisäksi komissio katsoo, että tutkimusten ja tutkimushankkeiden tulosten käyttöä voidaan usein aktivoida parhaiten järjestämällä seminaareja ja työpajoja. Työpajan järjestäminen tutkimustulosten läpikäyntiä ja arviointia varten on siksi olennainen osa kutakin sopimusta, ja sopimuspuolen velvollisuutena on koota korkeakoululaitosten edustajista ja poliittisista päättäjistä muodostuva sopiva kuulijakunta. Tällaisia seminaareja on jo pidetty, ja niiden aiheina ovat olleet julkisten menojen rakenteen muuttaminen, palvelualan työllisyys, yrittäjyys ja työllisyys, Euroopan työmarkkinoiden joustavuutta ja mukautumiskykyä kuvaavien indeksien käsitteet ja mittaaminen sekä harmaa talous. Uusia seminaareja järjestetään sitä mukaa kuin vuosina 1999 ja 2000 käynnistettyjä tutkimuksia saadaan valmiiksi.

Liitteessä on yhteenvetotaulukko myönnetyistä määrärahoista ja vastaavista menoista.

Konferenssit ja tuet

In 1999 esitettiin tarjouspyyntö, joka koski työllisyysstrategiaa tukevia innovatiivisia hankkeita. Tarjouspyynnön perusteella myönnettiin tukea seitsemälle hankkeelle yhteensä 784 000 euroa. Hankkeiden oli liityttävä työllisyysstrategiaan ja niiden oli oltava innovatiivisia ja valtioiden välisiä. Useimmissa hankkeissa keskityttiin menetelmiin: esimerkiksi yhden hankkeen aiheena oli esikuva-analyysin (benchmarking) edistäminen, yksi hanke koski oppimista naapureilta eteläisen Baltian alueella, yhden hankkeen tavoitteena oli kehittää alueellisia oppimisverkostoja ja kehittää Euroopan työmarkkinaekonomistien vuotuinen konferenssi, jossa käsiteltäisiin liikkuvuutta ja maahanmuuttoa, ammatinvalintaa ja tulojakaumaa. Muissa hankkeissa keskityttiin erityisiin politiikan alueisiin, kuten työllisyyteen suurkaupungeissa, taidealan tutkinnon suorittaneisiin ja urheilualaan.

Lisäksi koko ohjelman ajan tuettiin säännöllisesti konferensseja, joita järjestettiin kunkin puheenjohtajuuskauden yhteydessä. Esimerkkeinä voidaan mainita seuraavista aihealueista järjestetyt konferenssit:

* sosiaalipolitiikka ja Amsterdamin sopimus (Saksan puheenjohtajuuskausi)

* työkulttuuri II (Saksan puheenjohtajuuskausi)

* kulttuuri, uusi teknologia ja työllisyys (Itävallan puheenjohtajuuskausi)

* työpaikkoja käsittelevä konferenssi - EU:n ja OECD:n työllisyysstrategiat (Suomen puheenjohtajuuskausi).

Liitteessä on yhteenvetotaulukko myönnetyistä määrärahoista ja vastaavista menoista.

8. Päätelmät

Ohjelma, jonka aiheena olivat analysointia, tutkimusta ja yhteistyötä koskevat komission toimet työllisyyden alalla, suunniteltiin valkoisen kirjan Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys seurauksena, ja ohjelma tuli voimaan juuri ensimmäisten työllisyyden suuntaviivojen antamisen jälkeen. Ohjelmasta on tullut - vaikkei sitä alun perin sellaiseksi suunniteltu - Euroopan työllisyysstrategiaa tukeva olennainen väline, jota komissio, jäsenvaltiot, työmarkkinaosapuolet ja muut toimijat käyttävät. Kukin ohjelman osa - perustana oleva nykyisten ja tulevien kysymysten analysointi, yhteisön politiikkojen vaikutusten arviointi, vertaisarvioinnin muodostama interaktiivinen prosessi ja kansallisten toimintasuunnitelmien arviointi - on edistänyt työllisyysstrategian seurantaa ja kehittämistä.

Tässä väliraportissa ohjelmaa on tarkasteltu toimien käynnistämiskauden lopussa (viimeiset maksusitoumukset tehtiin joulukuussa 2000). Varsinkin jotkin ohjelman jälkipuoliskolla käynnistetyt suuret tutkimukset ovat kuitenkin sen luonteisia, että monet niistä saadaan päätökseen vuonna 2001 ja jotkin vuoden 2002 alussa. Kattava arviointi ohjelmasta on siksi syytä tehdä vasta tuona ajankohtana.

On kuitenkin mahdollista jo tehdä joitakin alustavia päätelmiä. Eurostatille osoitettu taloudellinen tuki on johtanut huomattaviin parannuksiin työllisyyttä koskevien tilastollisten seurantajärjestelmien kohdalla ja varsinkin tietojen vertailukelpoisuuden ja ajantasaisuuden kohdalla. Lähitulevaisuudessa saadaan aikaan lisäparannuksia, kun jatkuva työvoimatutkimus otetaan käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa - ohjelman yhteydessä on tuettu suurelta osin tämän vaiheen valmistelutyötä.

Politiikan alalla puolestaan vertaisarviointiprosessin käyttöönotto ja maiden väliset tutkimukset ovat olleet tärkeitä tekijöitä, jotka ovat johtaneet parannuksiin työllisyyden suuntaviivojen kohdalla, ja työllisyyden pääosaston, Eurostatin ja OECD:n yhteinen hanke, jossa on tavoitteena kehittää sopivia seurantajärjestelmiä suuntaviivoja varten, on puolestaan alkanut tuottaa hyödyllisiä tuloksia.

Edellä on kuitenkin jo käynyt selväksi, että tällainen toimista koostuva ohjelma riippuu hyvin suuressa määrin siitä, ovatko sisäiset resurssit riittävät hankkeiden suunnittelun ja käynnistämisen kohdalla ja varsinkin tulosten hyödyntämisen sekä tuloksiin perustuvien järkevien strategisten päätelmien tekemisen kannalta.

>VIITTAUS KAAVIOON>