EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 26.2.2020 SWD(2020) 525 final KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Suomen maaraportti 2020 Oheisasiakirja KOMISSION TIEDONANTOON EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPPA-NEUVOSTOLLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN KESKUSPANKILLE JA EURORYHMÄLLE Talouspolitiikan EU-ohjausjakso 2020: rakenneuudistusten edistymisen arviointi, makrotalouden epätasapainojen ehkäisy ja korjaaminen ja asetuksen (EU) N:o 1176/2011 nojalla tehtyjen perusteellisten tarkastelujen tulokset {COM(2020) 150 final}



Tiivistelmä 1.Talouden tilanne ja näkymät 2.Edistyminen maakohtaisissa suosituksissa 3.Uudistusten painopisteet 3.1.Julkinen talous ja verotus 3.2.Rahoitusala 3.3.Työmarkkinat, koulutus ja sosiaalipolitiikka 3.4. Kilpailukyky, uudistukset ja investoinnit 3.5.Ympäristökestävyys Liite A: Yhteenvetotaulukko Liite B: Komission velkakestävyysanalyysi ja julkisen talouden riskit Liite C: Vakiotaulukot Liite D: Oikeudenmukaisen siirtymän rahastoa (2021–2027) koskevat investointiohjeet Suomelle Liite E: Edistyminen kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa Lähdeluettelo LUETTELO TAULUKOISTA Taulukko 1.1:Keskeiset talous- ja rahoitusindikaattorit – Suomi Taulukko 2.1:Arvio vuoden 2019 maakohtaisten suositusten noudattamisesta (*)

Taulukko 3.2.1Rahoitusvakausindikaattorit, kaikki Suomessa toimivat pankit Taulukko 3.2.1a: Investointien esteiden ja käynnissä olevien uudistusten arviointi Taulukko C.1:Rahoitusmarkkinaindikaattorit Taulukko C.2:Sosiaali-indikaattorien tulostaulun pääindikaattorit Taulukko C.3:Työmarkkinoita ja koulutusta kuvaavat indikaattorit Taulukko C.4:Sosiaalista osallisuutta ja terveyttä koskevat indikaattorit Taulukko C.5:Tuotemarkkinoiden tuloksia ja politiikkaa kuvaavat indikaattorit Taulukko C.6:Vihreä kasvu Taulukko E.1:Suomen edistymistä kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa mittaavat indikaattorit LUETTELO KUVIOISTA Kuvio 1.1: BKT:n kasvu ja sen osatekijät Kuvio 1.2: Potentiaalisen kasvun osatekijät Kuvio 1.3: Investoinnit: asuntorakentaminen ja rakentaminen kokonaisuudessaan – Suomi ja EU – osuutena arvonlisäyksestä Kuvio 1.4: Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi vuosittain, Suomi, vuotuinen keskiarvo, % Kuvio 1.5: Alueellinen lähentyminen: asukaskohtaisen BKT:n keskimääräinen kasvu vuosina 2010–2017 verrattuna vuoden 2010 BKT:hen Kuvio 1.6: Nimelliset yksikkötyökustannukset koko taloudessa (2015 = 100) Kuvio 1.7: Tavarakaupan tase (pl. polttoaineet) 2001–2018 – reaalisen kilpailukyvyn ja kustannuskilpailukyvyn vaikutus Kuvio 1.9: Ulkoisen rahoitusaseman osatekijät (vaihto- ja pääomataseet) Kuvio 1.10: Ulkomainen nettovarallisuusasema (% suhteessa BKT:hen)

Kuvio 2.1: Vuosina 2011–2019 annettujen maakohtaisten suositusten toteuttaminen tähän mennessä Kuvio 3.1.1: Julkisyhteisöjen menot suhteessa BKT:hen tehtävittäin, Suomi ja EU Kuvio 3.1.2: Julkisen talouden rahoitusaseman muutostekijät Kuvio 3.1.3: Velka suhteessa BKT:hen Kuvio 3.1.3 a: Kotitalouksien velka ja yksityisten luottotietorekisterien kattavuus Kuvio 3.3.1: Työvoimaosuus, työllisyysaste ja työttömyysaste Kuvio 3.3.2: Väestön muutos 2007–2018 Kuvio 3.3.3: Syyt työmarkkinoiden ulkopuolella olemiseen, osuudet sukupuolen ja ikäryhmän mukaan jaoteltuna 2018. Kuvio 3.3.4: Työllisyysasteiden suhteellinen hajonta koulutustason mukaan (2010, 2015 ja 2018) Kuvio 3.3.5: Avoimien työpaikkojen määrä koko taloudessa sekä tieto- ja viestintäpalvelualalla Ruotsissa ja Suomessa Kuvio 3.3.6: Oman ilmoituksensa mukaan vaille tarvitsemaansa sairaanhoitoa jääneet tuloviidenneksen mukaan (% väestöstä) 40 Kuvio 3.3.6a: Työllisyysaste iän ja sukupuolen mukaan vuonna 2018 Kuvio 3.4.1: Työn tuottavuus henkeä ja työtuntia kohti ostovoimastandardina (EA=100) Kuvio 3.4.2: Kokonaistuottavuus (2000=100) Kuvio 3.4.3: Tieto- ja viestintätekniikkapalvelujen alalla toimivien yritysten perustamisaste Kuvio 3.4.4: T&K-menojen kehitys (suhteessa BKT:hen) Kuvio 3.4.5: Julkisen ja yksityisen sektorin T&K-menojen intensiteetin kehitys toimialoittain (suhteessa BKT:hen) Kuvio 3.4.6: Tutkimus- ja kehittämismenot toimialan ja vuoden mukaan (käypinä hintoina) Kuvio 3.4.7: Alueellinen arvonlisä työntekijää kohti Kuvio 3.5.1: NUTS 2 -alue, johon siirtyminen turpeesta hiilineutraaliin energiantuotantoon vaikuttaa eniten

LUETTELO TEKSTILAATIKOISTA Laatikko 2.1: EU:n rahastoilla ja ohjelmilla vastataan Suomen rakenteellisiin haasteisiin ja edistetään kasvua ja kilpailukykyä Laatikko 3.2.1: Suomen luottotietorekisteri Laatikko 3.3.1: Tulosten seuraaminen Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin näkökulmasta Laatikko 3.3.2: 75 prosentin työllisyysastetavoitteen saavuttaminen Laatikko 3.4.1: Investointeihin liittyvät haasteet ja uudistukset Suomessa Tiivistelmä Suomen taloudella on edessään rakenteellisia haasteita. Jos hallituksen ilmoittamat toimenpiteet toteutetaan kokonaisuudessaan, havaittuja ongelmia voidaan kuitenkin jossain määrin lieventää (). Suomi kuuluu EU:n edistyneimpiin talouksiin ja on edelläkävijä digitaaliteknologiassa ja puhtaan energian innovoinnissa. Hallitus on asettanut ilmastotoimille erityisen kunnianhimoisia tavoitteita: tavoitteena on saavuttaa hiilineutraalius vuoteen 2035 mennessä ja tulla maailman ensimmäiseksi fossiilivapaaksi hyvinvointiyhteiskunnaksi. Suomella on kuitenkin edessään merkittäviä haasteita, kuten tuottavuuden heikentyminen elektroniikka-alan supistuttua, väestön ikääntyminen ja pohjoismaisiin naapureihin verrattuna suhteellisen alhainen työllisyysaste. Lisäksi tuotannolliset investoinnit ovat Suomessa edelleen vähäisiä vertailukelpoisiin EU-maihin verrattuna. Näihin haasteisiin vastaaminen vahvistaa talouden kasvupotentiaalia ja tekee taloudesta osallistavamman ja paremmin ulkoisia häiriöitä kestävän. Uuden hallituksen ilmoittamat keskipitkän aikavälin uudistussuunnitelmat vaikuttavat lupaavilta, vaikka ne voivatkin kohdata poliittisia ja toteuttamiseen liittyviä esteitä. Suomen talouden suhdannehuippu on ohitettu. Kokonaistuotannon odotetaan kasvaneen 1,4 prosenttia vuonna 2019, kun se edellisvuonna kasvoi 1,7 prosenttia ja sitä edeltävänä vuonna 3,1 prosenttia. BKT:n kasvun hidastuminen johtuu pääasiassa nettoviennin supistumisesta ja investointien, erityisesti laiteinvestointien, vähenemisestä. Työllisyyden kasvun hidastuminen jarruttaa kuluttajien rahankäyttöä, ja asuntorakentaminen on selvästi hidastumassa. Inflaatio on edelleen lähellä EU:n keskiarvoa. Suomen talouskasvun arvioidaan hidastuvan vuosina 2020–2021 edellisten kolmen vuoden 2,1 prosentista keskimäärin 1,0 prosenttiin vuodessa. Tulevina vuosina julkisten investointien odotetaan osittain kompensoivan maailmankaupan kasvun hidastumista. Työvoiman kutistumisen odotetaan Suomessa vaikuttavan suhteellisen pian kasvupotentiaaliin, kuten myös julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen. Työvoima näyttää ikääntyvän nopeammin kuin aiemmin on arvioitu. Siksi on odotettavissa, että työvoiman vaikutus potentiaalisen BKT:n kasvuun kääntyy negatiiviseksi jo vuonna 2021. Työikäisen väestön vähenemisen ja väestön ikääntymisen odotetaan vaikuttavan pian kielteisesti julkiseen talouteen, erityisesti siksi, että terveydenhuolto-, pitkäaikaishoito- ja eläkemenot kasvavat. Tämä heikentää julkisen talouden kestävyyttä. Työllisyyden nostaminen ilmoitettuun 75 prosentin tavoitteeseen voisi auttaa Suomea vastaamaan väestönkehityshaasteeseen ja parantaa julkisen talouden kestävyyttä. Uuden hallituksen keskeisenä tavoitteena on saavuttaa 75 prosentin työllisyysaste (15–64-vuotiaat) vuoteen 2023 mennessä (72,6 % vuonna 2019). Se edellyttää monenlaisia toimenpiteitä, erityisesti hitaan talouskasvun olosuhteissa. Monet työmarkkinoiden ja sosiaalietuusjärjestelmän ominaispiirteet tuntuvat rajoittavan tiettyihin erityisryhmiin kuuluvien työmahdollisuuksia. Avoimien työpaikkojen määrän kasvu ja työvoimapula taas viittaavat siihen, että on investoitava osaamiseen. Näiden kysymysten ratkaiseminen voi edellyttää rakenteellisia uudistuksia sosiaalietuusjärjestelmään, mikä voi olla poliittisesti haastavaa. Tällaisiin uudistuksiin voisi kuulua puuttuminen ns. työttömyysputkeen, joka antaa eläkeikää lähestyville oikeuden työttömyysturvan lisäpäiviin. Tuottavuuden lisääminen näyttää olevan avain väestörakenteen muutoksen kielteisten vaikutusten kompensoimiseen. Investoinnit jäävät alle EU:n keskiarvon niissä investointiluokissa, jotka eniten tukevat tuottavuuden kasvua, erityisesti laiteinvestoinneissa sekä teollis- ja tekijänoikeusinvestoinneissa. Tämä heikentää kasvupotentiaalia ja Suomen kilpailukykyä. Lisäksi työvoimapula korkean osaamisen aloilla viittaa siihen, että on investoitava sellaiseen osaamiseen, joka lisää tuottavuutta. Uuden hallituksen suunnitelmat lisätä tulevina vuosina julkisia investointeja erityisesti osaamiseen, koulutukseen, T&K-toimintaan ja infrastruktuuriin voivat parantaa talouden kykyä vastata näihin haasteisiin. Suomen pitkän aikavälin kasvupotentiaalia vahvistaisi investointeihin liittyvän talouspolitiikan kohdentaminen inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen ja innovointiin, vähähiilisyyteen ja energiasiirtymään sekä kestävään liikenteeseen. Vaikka kokonaisinvestointien taso Suomessa vaikuttaa pitkälti tyydyttävältä, tarvitaan lisäinvestointeja osaamiseen ja koulutukseen sekä työttömille ja työvoiman ulkopuolella oleville suunnattuihin moniammatillisiin palveluihin. Näin voidaan kompensoida väestön ikääntymisestä aiheutuvaa työvoiman pienenemistä, vähentää työvoiman ulkopuolella olevien ja pitkäaikaistyöttömien määrää sekä mahdollisesti lisätä tuottavuutta. Myös työllisyyttä voitaisiin parantaa investoimalla sosiaaliseen osallisuuteen. T&K-investoinnit suhteessa BKT:hen eivät ole kriisivuosien jälkeen elpyneet, eikä vaikuta siltä, että ne keskipitkällä aikavälillä riittäisivät monipuolistamaan vientiä korkeamman teknologian tuotteisiin. Myös energiavaltaisen teollisuuden ja liikennesektorin irtautuminen hiilestä edellyttää yksityisten ja julkisten investointien lisäämistä. Suomen edistyminen vuoden 2019 maakohtaisten suositusten noudattamisessa on ollut vähäistä (). Seuraavilla osa-alueilla on edistytty jonkin verran: ·Osaamisen ja osallisuuden vahvistamiseksi toteutetaan uudistuksia integroimalla palvelut paremmin ja lisäämällä rahoitusta jatkuvaan oppimiseen ammatillisessa ja korkea-asteen koulutuksessa. ·Kotitalouksien velkaantuneisuuden seurannan vahvistamiseksi on hyväksytty toimenpiteitä, joilla pienennetään rahoitusjärjestelmälle aiheutuvia riskejä, ja toimenpiteitä ollaan laatimassa lisää. Seuraavilla osa-alueilla edistyminen on ollut vähäistä:

·Hallitus aikoo jatkaa Sipilän hallituksen (2015–2019) käynnistämää terveydenhuollon uudistusta. Uudistus on tarkoitus hyväksyä hallituskauden loppuun mennessä. ·Työnteon kannustimien parantaminen on pitkän aikavälin prosessi, jolla pyritään yksinkertaistamaan monimutkaista etuusjärjestelmää ja säilyttämään samalla sen kyky vähentää köyhyyttä ja eriarvoisuutta. Etuusjärjestelmän uudistus on tarkoitus toteuttaa vaiheittain kahden hallituskauden aikana (vuoteen 2027 mennessä). ·Investointeihin liittyvän talouspolitiikan osalta Suomen hallitus on ilmoittanut suunnitelmista lisätä investointeja tutkimukseen ja innovointiin, vähähiilisyyteen ja energiasiirtymään sekä kestävään liikenteeseen. ·Luottorekisteriä koskeva työ on vielä suunnitteluvaiheessa: tietosuojaa koskeva lainvalmistelutyö on käynnistynyt vuoden 2020 alussa, mutta itse luottorekisteriä koskeva työ saattaa viivästyä. Viranomaiset ovat sitoutuneet saattamaan tarvittavan lainsäädännön voimaan vuoteen 2023 mennessä. ·Suomi sijoittuu hyvin sosiaali-indikaattoreiden tulostaulussa, jolla mitataan sosiaalisten oikeuksien pilarin periaatteiden toteutumista. Hyvissä kokonaistuloksissa näkyy Suomen edistynyt hyvinvointimalli ja vahva työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu. Tuloerot ovat EU:n alhaisimpia, ja köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen riski koskee vain harvoja. Suomessa on edelleen yleisesti ottaen hyvin toimiva koulutusjärjestelmä. Suomi suoriutuu hyvin digitaalisissa taidoissa, vaikkakin pula asiantuntijoista näyttää luovan esteitä yrityksille tieto- ja viestintätekniikkapalvelualalla. Terveydenhuoltopalvelujen saatavuus on edelleen ongelma, sillä jääminen vaille tarvittavia terveydenhuoltopalveluja on suhteellisen yleistä. Kun tarkastellaan edistymistä Eurooppa 2020 -strategian kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa, näyttää siltä, että tavoiteltu 78 prosentin työllisyysaste (20–64-vuotiaat) on saavutettavissa, vaikkakin hidas talouskasvu saattaa aiheuttaa haasteita. Köyhyysaste on EU:n keskiarvoon verrattuna alhainen, mutta se on viime aikoina hieman noussut, eikä kansallista tavoitetta ilmeisesti saavuteta. Koulutuksen keskeyttämisaste oli edelleen hieman 8 prosentin tavoitetta korkeampi. T&K-investointitavoite on erittäin kunnianhimoinen, 4 prosenttia suhteessa BKT:hen, eikä sitä todennäköisesti saavuteta. Vuoteen 2020 asettamansa ilmasto- ja energiatavoitteet Suomi on kuitenkin pitkälti saavuttamassa. Suomi on edelläkävijä YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden sisällyttämisessä hallituksen politiikkaan ja suoriutuu useimmissa tavoitteissa EU:n keskiarvoa paremmin. Lisäksi maa parantaa edelleen sijoitustaan useimpien kestävän kehityksen tavoitteiden osalta. Se on edistynyt erityisesti kestävän kehityksen tavoitteessa 8 (ihmisarvoista työtä ja talouskasvua) mutta loitontunut hieman tavoitteesta 9 (kestävää teollisuutta, innovaatioita ja infrastruktuureja) (). Tässä raportissa analysoidaan seuraavia Suomen talouden erityishaasteisiin liittyviä keskeisiä rakenteellisia kysymyksiä: ·Politiikkakehyksen heikkoudet ovat vaikeuttaneet eräiden väestöryhmien osallistumista työmarkkinoille. Tällaisia ryhmiä ovat erityisesti vähän koulutetut miehet, eläkeikää lähestyvät työntekijät, maahanmuuttajataustaiset, osatyökykyiset ja työrajoitteiset. Toimenpiteisiin, joilla ihmisiä autetaan työllistymään tai pysymään työelämässä, käytetään Suomessa vähemmän varoja kuin muissa Pohjoismaissa. Lisäksi työttömille ja työelämän ulkopuolella oleville tarjottujen palvelujen hajanaisuus voi haitata joidenkin erityisryhmien aktivointia työmarkkinoilla. ·Työllisyyden kasvua haittaaviin tekijöihin kuuluu myös monimutkaisen sosiaalietuusjärjestelmän heikko kannustavuus. Työllisyysasteen paranemisen esteitä ovat työttömyys- ja kannustinloukut sekä joustamattomuus osa-aikatyön ja työttömyysetuuksien yhdistämisessä. Hallitus aikoo puuttua näihin ongelmiin muun muassa toteuttamalla pitkällä aikavälillä sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksen. Uudistuksen valmistelu on kuitenkin vasta alkuvaiheessa, eikä sitä voida vielä arvioida. ·Väestönkehityksen trendit aiheuttavat joitakin riskejä julkisen talouden kestävyydelle sekä terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon saatavuudelle. Suomen työvoiman kutistumisen ja ikääntymiseen liittyvän pitkän aikavälin menokehityksen odotetaan vaikuttavan maan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (ks. edellä). Jääminen vaille tarvittavia terveydenhuoltopalveluja on edelleen ongelma, erityisesti työterveyshuollon piiriin kuulumattomien keskuudessa. Parhaillaan valmistellaan terveydenhuoltojärjestelmän merkittävää uudistusta, jonka on tarkoitus perustua suurelta osin Sipilän hallituksen suunnitelmiin ja tavoitteisiin. ·Tuottavuuden kasvu on edelleen haaste. Suomen tuotannolliset investoinnit ovat edelleen lähellä EU:n keskiarvoa, ja esimerkiksi laiteinvestoinnit, joihin kuuluvat myös tieto- ja viestintätekniset laitteet, ja investoinnit teollis- ja tekijänoikeustuotteisiin, ovat jopa EU:n keskiarvoa pienemmät. Lisäksi tuotannolliset investoinnit ovat hyvin kapeasti keskittyneitä, ja tuottavimpien ja vähiten tuottavien yritysten välinen kuilu kasvaa. ·Rakenteelliset tekijät saattavat jarruttaa investointeja. Yleisimmin mainittu investointien este on ammattitaitoisen henkilöstön puute erityisesti tieto- ja viestintätekniikkapalveluissa. Muita esteitä ovat: i) pitkäkestoiset lupamenettelyt, ii) yritysten ja tiedemaailman edelleen vähäinen yhteistyö, iii) älykkään erikoistumisen koordinoinnin puute keskustasolla, ja iv) ja siemenvaiheessa olevien yritysten rahoituksen edelleen heikko saatavuus. ·Kotitalouksien velka on edelleen suuri, mutta pankkisektori on hyvin pääomitettu. Kotitalouksien velkaantuneisuus, myös asunto-osakeyhtiöiden kautta, on edelleen historiallisen korkealla tasolla, ja velkaantuneisuutta lisää alhaisena pysyttelevä korkotaso. Suurin osa lainakannasta on vaihtuvakorkoista, mikä voi aiheuttaa riskejä, jos korot keskipitkällä aikavälillä nousevat. Myös kulutusluotot lisääntyvät. Kattavan (positiivisen) luottotietorekisterin puuttuminen voi estää pankkeja saamasta selkeää käsitystä kotitalouksien kokonaisvelasta. Velanhoito jatkuu kuitenkin vakaana, ja pankit ovat edelleen hyvin pääomitettuja. Lisäksi kotitalouksien velkaantumisen hillitsemiseksi valmistellaan lisätoimenpiteitä. ·Rahanpesun torjumiseksi toteutetuissa toimenpiteissä on joitakin heikkouksia. Suomi aikoo päivittää rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen kansallisen riskiarvion, sillä nykyinen arvio on vuodelta 2015. Valmistelutyö on tarkoitus saada päätökseen vuonna 2020. Finanssivalvonta on edistynyt valvontakapasiteettinsa parantamisessa, mutta henkilöresurssien osalta on vielä parantamisen varaa. Lisäksi valvonnan riskiperusteisuutta voitaisiin syventää. Yhteistyö rahanpesun selvittelykeskuksen kanssa muussa kuin ohjeistuksen antamisessa ilmoitusvelvollisille yhteisöille on vähäistä. ·Suomi on pitkälti saavuttamassa vuoden 2020 ilmastotavoitteensa, mutta hiilineutraaliustavoitteen saavuttaminen vuoteen 2035 mennessä edellyttää kunnianhimoisia uusia toimenpiteitä. Suomen hallitus aikoo saavuttaa tämän tavoitteen erityisesti lisäämällä edelleen talouden sähköistämistä ja tuottamalla sähköä pääasiassa ydinvoimaa ja uusiutuvaa energiaa käyttäen. Tämä edellyttää kattavaa politiikka- ja toimenpideohjelmaa. Energiaintensiivisten teollisuudenalojen ja liikennesektorin muuttaminen hiilivapaaksi vaikuttaa tässä suhteessa keskeiseltä tavoitteelta. Harkittavana on mittavia investointeja vähähiilisyyteen ja energiasiirtymään sekä kestävään liikenneinfrastruktuuriin. Hallitus on ilmoittanut energiaverotuksen uudistamisesta, ja se aikoo lakkauttaa fossiilisten polttoaineiden tuet asteittain öljyn, hiilen ja mahdollisesti turpeen osalta. Jätehuolto on pitkälle kehittynyt, mutta kierrätysaste on Suomessa edelleen alle EU:n keskiarvon. Komission ehdotus seuraavaan monivuotiseen rahoituskehykseen (2021–2027) kuuluvasta oikeudenmukaisen siirtymän mekanismista sisältää oikeudenmukaisen siirtymän rahaston, InvestEU-ohjelmaan kuuluvan oikeudenmukaisen siirtymän erityisjärjestelyn ja EIP:n kanssa toteutettavan uuden julkisen sektorin lainajärjestelyn. Mekanismilla on tarkoitus varmistaa, että EU:n siirtyminen kohti ilmastoneutraaliutta on oikeudenmukaista. Sen avulla voidaan auttaa puuttumaan siirtymän sosiaalisiin ja taloudellisiin seurauksiin niillä Suomen alueilla, joilla vaikutukset ovat suurimmat. Oikeudenmukaisen siirtymän mekanismiin kuuluvasta oikeudenmukaisen siirtymän rahastosta annettavan tuen keskeiset painopisteet esitetään liitteessä D. Ne perustuvat tässä raportissa kuvattuun siirtymähaasteita koskevaan analyysiin. 1. Talouden tilanne ja näkymät BKT:n kasvu Talouden laajentumisen odotetaan hidastuvan. Suomen kokonaistuotannon arvioidaan kasvaneen 1,6 prosenttia vuonna 2019 (ks. kuvio 1.1). Kasvu hidastui jo vuonna 2018, jolloin se oli 1,7 prosenttia vuosien 2016 ja 2017 vahvan kasvun jälkeen. Kasvun ennustetaan olleen laaja-alaista ja kaikkien osatekijöiden vaikutuksen olleen positiivinen ja tasapainoinen. Kehittyneiden talouksien asteittain etenevän laskusuhdanteen, heikkenevän ulkoisen kysynnän ja lisääntyneen epävarmuuden odotetaan hidastavan kasvua. Kuluttajien luottamuksen heikkeneminen ja työllisyyden kasvun hidastuminen voivat vaikuttaa yksityiseen kulutukseen, ja rakennusinvestoinnit todennäköisesti vähenevät. Elvyttävän finanssipolitiikan virityksen odotetaan osittain kumoavan tämän vaikutuksen. BKT:n kasvun ennustetaan hidastuvan vuosina 2020 ja 2021, sillä nettoviennin vaikutus muuttuu negatiiviseksi.

Kuvio 1.1:BKT:n kasvu ja sen osatekijät Lähde: Euroopan komissio (syksyn 2019 talousennuste) Potentiaalinen kasvu Suomen potentiaalisen BKT:n kasvunäkymiin vaikuttaa työikäisen väestön asteittainen väheneminen. Syntyneiden määrä on vähentynyt noin 20 prosenttia viime vuosikymmenen aikana, ja viimeisimpien väestöennusteiden mukaan väestö ikääntyy vieläkin nopeammin kuin aiemmin arvioitiin. Työvoiman vaikutuksen potentiaalisen BKT:n kasvuun odotetaan olevan negatiivinen jo vuodesta 2021 alkaen (ks. kuvio 1.2). Jos nykyiset trendit jatkuvat, negatiivisen vaikutuksen ennakoidaan tulevina vuosina vähitellen lisääntyvän. Vaikka kokonaistuottavuuden ja pääoman muodostuksen vaikutuksen odotetaan vähintäänkin kumoavan väestön ikääntymisestä johtuvan negatiivisen vaikutuksen, näiden väestönkehitystrendien odotetaan hidastavan potentiaalista kasvua huomattavasti. Kuvio 1.2:Potentiaalisen kasvun osatekijät Lähde: Euroopan komissio Rakennemuutos, jossa on siirrytty tehdasteollisuudesta palvelutoimintaan, on vaikuttanut Suomen kokonaistuottavuuteen. Erittäin tuottavan tehdasteollisuuden (työvoiman tuottavuuden keskimääräinen kasvu 3,4 % vuosina 2000–2018) suhteellinen osuus nimellisessä BKT:ssä pieneni 10 prosenttiyksikköä vuosien 2000 ja 2018 välillä. Samaan aikaan rakentamis-, kiinteistö-, asiantuntija- ja markkinattomien palvelujen (joiden tuottavuuden keskimääräinen kasvu oli lähellä nollaa tai negatiivinen) yhteenlaskettu osuus kasvoi 8 prosenttiyksikköä. Tämä asteittainen rakenteellinen siirtymä on pitkäaikainen ilmiö, joka voi edelleen vaikuttaa negatiivisesti Suomen potentiaaliseen talouskasvuun tulevina vuosina. Korkean teknologian palvelujen (informaatio ja viestintä) tuottavuuden kasvu on voimakasta (3,3 % vuosina 2000–2018), mutta niiden osuus BKT:stä kasvoi vain 1 prosenttiyksikön. Investointien vähäisyys tuottavuutta lisäävissä investointiluokissa () voi estää Suomea pääsemästä nopeampaan potentiaaliseen kasvuvauhtiin (ks. kohta 3.4). Suomessa investoinnit tuottavuuden kasvua eniten tukevissa investointiluokissa ovat edelleen lähellä EU:n keskiarvoa tai jopa sen alapuolella. Erityisesti laiteinvestoinnit ovat olleet EU:n alhaisimpia useiden vuosien ajan, mikä koskee erityisesti tieto- ja viestintäteknisiä laitteita. Tämä on hämmentävä ilmiö muuten voimakkaasti digitalisoituneessa taloudessa (ks. kohta 3.4). Kymmenen vuotta sitten maan suurimpaan yksityiseen T&K-investoijaan vaikuttaneen teknologian murroksen jälkeen henkiseen omaisuuteen tehdyt investoinnit elpyivät hieman vuonna 2018, mutta ne ovat edelleen huomattavasti alhaisemmat kuin vertailukelpoisissa Pohjoismaissa (Ruotsi ja Tanska). Kuvio 1.3:Investoinnit: asuntorakentaminen ja rakentaminen kokonaisuudessaan – Suomi ja EU – osuutena arvonlisäyksestä Lähde: Euroopan komissio Investoinneista valtaosa eli 61 prosenttia on edelleen rakennusinvestointeja, jotka ovat tuottavuuden kasvua vähemmän tukeva investointiluokka(). Rakennusinvestoinnit ovat Suomessa edelleen EU:n suurimmat (ks. kuvio 1.3). Asuntorakentaminen on erityisen runsasta, sillä ihmiset muuttavat maaseudulta kehittyviin kaupunkikeskuksiin. Sen lisäksi, että olosuhteet ovat edelleen lainanottajille suotuisat, julkiset investoinnit sosiaaliseen asuntotuotantoon ja julkiset kannustimet asuntorakentamiseen ovat edelleen mittavia. Työn tuottavuuden keskimääräinen kasvu on rakennusalalla lähellä nollaa (–0,1 % vuosina 2000–2018). Vaikka alueellinen jakautuminen on voimakasta ja työvoiman alueellinen liikkuvuus vähäistä, kasvukeskusten asuntorakentamisen odotetaan kuitenkin parantavan allokatiivista tehokkuutta. Inflaatio Inflaatio ei päässyt vauhtiin vuonna 2019, vaan se pysyi euroalueen keskiarvon alapuolella (ks. kuvio 1.4). Palkkojen nousun välittyminen palveluihin oli vähäisempää kuin aiemmin. Talouskasvun odotetaan hidastuvan ja ulkoiset hintapaineet ovat vähäiset, joten inflaatio todennäköisesti jatkuu hitaana ja pysyttelee alle 2 prosentin seuraavien kahden vuoden aikana. Kuvio 1.4:Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi vuosittain, Suomi, vuotuinen keskiarvo, % Lähde: Euroopan komissio Työmarkkinat Neljä vuotta jatkuneen talouskasvun jälkeen työmarkkinatilanne on parantunut, mutta odotettavissa on laskusuhdanne. Työllisyys jatkoi kasvuaan vuonna 2018 sekä absoluuttisesti mitattuna että prosenttiosuutena työvoimasta. Se kasvoi 2,1 prosenttiyksikköä vuonna 2018 eli 76,3 prosenttiin (20–64-vuotiaat), osittain sen ansiosta, että työvoiman ulkopuolella olevien määrä väheni. Työllisyyden kasvun odotetaan jatkuvan vuosina 2019 ja 2020, tosin hitaampana. Työttömyysaste on laskenut tasaisesti vuodesta 2016. Vuonna 2018 se oli 7,4 prosenttia, kun se vuonna 2017 oli ollut 8,6 prosenttia. Työttömyysaste on kuitenkin edelleen hieman EU:n keskiarvoa korkeampi. Uusi hallitus on asettanut kunnianhimoisen työllisyystavoitteen, joka on määrä saavuttaa vuoden 2023 loppuun mennessä (ks. kohta 3.3). Edelleen suhteellisen korkea työttömyys viittaa rakenteellisiin pullonkauloihin työmarkkinoilla. Nuorisotyöttömyys väheni vuonna 2018 merkittävästi, mutta se on edelleen EU:n keskiarvon yläpuolella. Työvoimaosuus kasvaa, mutta työllisyysluvut ovat edelleen alhaisemmat kuin vertailukelpoisissa Pohjoismaissa ja joissakin ikäryhmissä jopa EU:n keskiarvon alapuolella. Syitä työvoiman ulkopuolella olemiseen ovat työnteon pidäkkeet, kannustinloukut, työttömyysloukut, byrokratialoukut, hoitovelvoitteet, sairaus tai työkyvyttömyys sekä suhteellisen vähäinen alueellinen liikkuvuus. Palkat nousivat vuosina 2018 ja 2019 maltillisesti. Vuonna 2018 reaalipalkkojen nousu oli vaatimatonta. Tilanne on todennäköisesti toinen vuonna 2019, koska työmarkkinat ovat kiristyneet (ks. kohta 3.3). Yksikkötyökustannusten odotetaan kasvaneen vuonna 2019 hieman EU:n keskiarvoa nopeammin, eli sillä ei ole suurta vaikutusta kilpailukykyyn. Sosiaalinen kehitys Köyhyysriski, sosiaalisen syrjäytymisen riski ja tuloerot ovat edelleen EU:n pienimpiä hienoisesta kasvusta huolimatta. Vuonna 2018 köyhyys- ja syrjäytymisriski oli 16,5 prosenttia (15,7 % vuonna 2017). Se on edelleen pienempi kuin EU:n keskiarvo (21,9 %). Rikkaimman 20 prosentin tulojen suhde köyhimmän 20 prosentin tuloihin on pysynyt jokseenkin vakaana (3,6 vuonna 2018). Suomi kuuluu edelleen EU:n parhaisiin suoriutujiin köyhyyden vähentämisessä, sillä sosiaalisilla tulonsiirroilla on tässä merkittävä rooli. Vuonna 2018 sosiaaliset tulonsiirrot pienensivät köyhyysriskiä 53,7 prosenttia (EU:n keskiarvo 33,2 %) ja köyhyyskuilua 82 prosenttia (EU:n keskiarvo 55 %). Vuonna 2018 köyhimmän 40 prosentin tulo-osuus oli 24 prosenttia, mikä on EU:n suurimpia (EU:n keskiarvo 21 %). Väestön ikääntyminen ja siihen liittyvien menojen kasvu ovat kuitenkin edelleen ongelma Suomen julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydelle. Alueelliset erot

Alueelliset erot ovat vähentyneet hieman viime vuosina, mutta pääkaupunkiseudun ja Pohjois- ja Itä-Suomen heikommin kehittyneiden alueiden välillä on edelleen kuilu. Pääkaupunkiseudulla BKT asukasta kohti oli vuonna 2017 huomattavasti EU:n keskiarvoa suurempi (142 %) ja 1,5 kertaa suurempi kuin heikoimmalla Pohjois- ja Itä-Suomen alueella, jossa BKT asukasta kohti on 91 prosenttia EU:n keskiarvosta. Vuonna 2010 pääkaupunkiseudun asukaskohtainen BKT oli 1,7 kertaa suurempi kuin Pohjois- ja Itä-Suomen. Kuvio 1.5:Alueellinen lähentyminen: asukaskohtaisen BKT:n keskimääräinen kasvu vuosina 2010–2017 verrattuna vuoden 2010 BKT:hen Lähde: Euroopan komissio – Henkilöstön tekemät laskelmat Alueellisten erojen pieneneminen johtuu pääasiassa pääkaupunkiseudun hitaasta elpymisestä vuosina 2010–2017 (ks. kuvio 1.5). Tuona aikana kasvu oli kaikilla alueilla Pohjois- ja Itä-Suomea lukuun ottamatta huomattavasti EU:n keskimäärin 1,2 prosentin kasvua hitaampaa. Pääkaupunkiseudulla asukaskohtainen BKT supistui, kun taas muilla Manner-Suomen alueilla se kasvoi hieman (0,24–1,19 % vuodessa), ja Etelä-Suomi sekä Pohjois- ja Itä-Suomi ylittivät maan keskiarvon. Alueiden työttömyysasteet ja työvoimaosuudet ovat lähentyneet toisiaan viime vuosina. NUTS 2 -tason () alueiden työllisyysasteiden hajonta on nyt 3,2 prosenttiyksikköä eli EU:n alhaisimpia. Pohjois- ja Itä-Suomi on jäänyt työllisyyskehityksessä jälkeen. Kuvio 1.6:Nimelliset yksikkötyökustannukset koko taloudessa (2015 = 100) Lähde: Euroopan komissio Kilpailukyky Vuonna 2019 nimellisten työvoimakustannusten odotetaan kasvaneen Suomessa hieman nopeammin kuin vertailukelpoisissa Pohjoismaissa (ks. kuvio 1.6). Nimellispalkkojen odotetaan kasvaneen vuonna 2019 suhteellisen voimakkaasti (3,1 %), ja tuottavuuden kasvun lievä elpyminen (0,4 %) kompensoi tätä kasvua vain osittain. Kaiken kaikkiaan tämä kehitys lienee nostanut nimellisiä yksikkötyökustannuksia entisestään, mikä saattaa heikentää aiempina vuosina saavutettua reaalista kilpailukykyetua. Samaan aikaan tuotannollisten investointien suhteellisen vähäisyyden odotetaan edelleen heikentävän tuottavuutta ja sitä kautta erityisesti reaalista kilpailukykyä (ks. kuvio 1.7). Lisäksi jos yritysten perustaminen jää alle EU:n keskiarvon, se voi haitata talouden nopeaa uudelleensuuntaamista korkeaan teknologiaan (ks. kohta 3.4). Viime vuosina vientimarkkinaosuudet ovat elpyneet, ja aiemmin menetettyjä markkinaosuuksia on saatu takaisin. Vuonna 2018 vienti hyötyi maailmankaupan elpymisen jatkumisesta (ks. kuvio 1.8) ja laivanrakennusteollisuuden viennin kasvusta. Suomen markkinaosuuksien elpyminen on kuitenkin kaiken kaikkiaan vähäistä verrattuna siihen, miten paljon niitä on menetetty vuodesta 2008. Vuonna 2019 yksikkötyökustannusten odotetaan kääntyneen positiiviseen kasvuun ja reaalisen efektiivisen valuuttakurssin vahvistuneen vähän. Tulevina vuosina tuonnin kasvun odotetaan olevan hieman viennin kasvua nopeampaa. Koska yksikkötyökustannusten odotetaan nousevan Suomessa nopeammin kuin koko EU:ssa, Suomen markkinaosuuksien odotetaan kasvavan edelleen vain vähän. Kuvio 1.7:Tavarakaupan tase (pl. polttoaineet) 2001–2018 – reaalisen kilpailukyvyn ja kustannuskilpailukyvyn vaikutus Lähde: Euroopan komissio Ulkoinen rahoitusasema Sekä vaihtotaseen että kauppataseen alijäämä supistui hieman vuonna 2019. Vaihtotase parani suhteessa BKT:hen ‑1,4 prosentista ‑1,1 prosenttiin, kun taas kauppatase parani 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja on nyt –0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen (ks. kuvio 1.9). Vaihtotase on edelleen pienempi (–0,7 %) kuin perustekijöillä voidaan selittää (Countinho ym. 2018). Tavarakaupan tase pysyi hieman positiivisena, kun taas palvelutaseen vaje supistui tietoliikenne-, tietokone- ja informaatiopalvelujen viennin voimakkaan kasvun vuoksi. Niiden osuus palvelujen kokonaisviennistä on lähes 35 prosenttia (). Kaiken kaikkiaan Suomi on suhteellisesti alttiimpi valuuttakurssien vaihteluille, sillä sen seitsemästä tärkeimmästä vientimarkkina-alueesta viisi on euroalueen ulkopuolisia maita (vuoden 2018 tavaravienti maittain: Saksa 15,1 %, Ruotsi 10,4 %, Yhdysvallat ja Alankomaat 6,8 %, Kiina 5,5 %, Venäjä 5,2 % ja Yhdistynyt kuningaskunta 4,5 %). Suomen ulkomainen nettovarallisuusasema parani vuonna 2019 hieman ja kääntyi positiiviseksi. Vuonna 2018 ulkomainen nettovarallisuusasema oli –2,0 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja vuonna 2019 se parani 3,5 prosenttiin (ks. kuvio 1.10). Sekä bruttovarat että -velat kasvoivat huomattavasti vuoden 2018 viimeisellä neljänneksellä, koska erään suuren pankin pääkonttori muutti Ruotsista Helsinkiin. Vuoden 2019 lopussa rahoitusalan osuus velkojen kokonaismäärästä oli lähes puolet, kun taas rahoitusalan ulkopuolisten yritysten suhteellinen osuus velkojen kokonaismäärästä pieneni. Valtion sosiaaliturvarahastot ovat edelleen suurin nettomääräisesti positiivinen sektori, ja seuraavina tulevat keskuspankki ja yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset. Kuvio 1.9:Ulkoisen rahoitusaseman osatekijät (vaihto- ja pääomataseet) Lähde: Euroopan komissio Rahoitussektori ja kotitalouksien velka Suomen pankkijärjestelmä on edelleen vankka, ja suhteellisesti tarkasteltuna se kuuluu nyt EU:n suurimpiin. Sen tase on nelinkertainen maan BKT:hen verrattuna. Pankit ovat hyvin pääomitettuja, ja järjestämättömien omaisuuserien osuus on niissä pieni. Riskien osalta voidaan todeta, että pankkisektori on erittäin riippuvainen rahoituksen tukkumarkkinoista ja muiden Pohjoismaiden rahoitusjärjestelmät ovat sille huomattava potentiaalinen riski. Luottoriski liittyy vahvasti kotitalouksien suureen velkaantuneisuuteen. Vuonna 2019 kotitalouksilla oli velkaa 140 prosenttia suhteessa käytettävissä oleviin tuloihin. Koko yksityissektorin velka oli 142 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018, mikä vastaa perustekijöihin pohjautuvia vertailuarvoja (Euroopan komissio 2018a), mutta ylittää vakauden kannalta asianmukaisen tason, jonka arvioidaan olevan noin 125 prosenttia suhteessa BKT:hen. Sekä rahoitusalan ulkopuolisten yritysten että kotitalouksien velka ylittää maltillisen arvon, joka on yrityksillä 56 prosenttia ja kotitalouksilla 68 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun taas kotitalouksien velka (65 % suhteessa BKT:hen vuonna 2018) ylittää myös perustekijöihin pohjautuvan arvon, joka on noin 57 prosenttia suhteessa BKT:hen. Euroopan järjestelmäriskikomitea antoi kesäkuussa 2019 suosituksia (Euroopan järjestelmäriskikomitea 2019), joissa kehotetaan toteuttamaan lainanottajiin kohdistuvia tulopohjaisia toimenpiteitä. Viranomaiset ovat aloittaneet valmistelut kattavan luottotietorekisterin perustamiseksi vuoteen 2023 mennessä. Rekisterin perustaminen on yksi ehdotetuista toimenpiteistä kotitalouksien velkaantuneisuuden vähentämiseksi. Asuntomarkkinat Asuntojen hintaerot suurempien kaupunkien ja muun Suomen välillä suurenevat edelleen. Kolmanteen vuosineljännekseen mennessä sekä uusien rakennusten että nykyisen asuntokannan nimellishinnat nousivat kansallisella tasolla, mutta nykyisen asuntokannan deflatoidut hinnat olivat hieman alhaisemmat kuin vuonna 2018. Helsingissä ja suurissa kaupungeissa (joissa on muuttovoittoa) hinnat nousevat kuitenkin selvästi nopeammin kuin muualla maassa. Hintapainetta on todennäköisesti vain vähän, koska viime vuosina on rakennettu suuri määrä uudisrakennuksia, mikä on lisännyt myymätöntä asuntokantaa. Kuten rakennuslupien ja aloitettujen rakennushankkeiden määrän väheneminen osoittaa, on todennäköistä, että uusien asuntojen tarjonta vähenee vuosina 2020 ja 2021, mikä keskipitkällä aikavälillä lisää painetta hintojen nousuun.

Kuvio 1.10:Ulkomainen nettovarallisuusasema (% suhteessa BKT:hen) Lähde: Euroopan komissio Julkinen talous Julkisen talouden nimellisen rahoitusaseman ennustetaan heikkenevän. Komission syksyn 2019 talousennusteen mukaan alijäämän odotetaan vuonna 2019 kasvavan –1,1 prosenttiin, kun se vuonna 2018 oli –0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vaikka talouden ja työllisyyden kehitys tukee edelleen verotuloja ja hillitsee sosiaalietuusmenoja, julkisen talouden tulonäkymät ovat selvästi heikentyneet makrotalouden trendejä vastaavasti. Myös odotettua suuremmat kuntien menot vuoden 2019 alkupuoliskolla heikensivät ennustettua rahoitusasemaa entisestään. Tilastotietojen viimeaikaisten tarkistusten seurauksena vuoden 2018 rahoitusasema heikkeni 0,1 prosenttiyksikköä. Julkisen talouden rahoitusaseman ennustetaan heikkenevän edelleen –1,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2020 ja (olettaen, että politiikka säilyy muuttumattomana) –1,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2021. Julkinen velka suhteessa BKT:hen saattaa keskipitkällä aikavälillä lähestyä 60 prosentin vertailuarvoa. Suomi on supistanut julkista bruttovelkaa suhteessa BKT:hen vuoden 2016 huippulukemasta (63 %) 59 prosenttiin vuonna 2018. Komissio ennustaa, että julkisen talouden velkasuhde pysyy lähellä tätä tasoa vuosina 2019 ja 2020 ja alkaa kasvaa vuonna 2021. Väestön ikääntymisen ja erityisesti siihen liittyvien terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon kustannusten ennustetaan pitkällä aikavälillä heikentävän Suomen julkisen talouden kestävyyttä. Kestävän kehityksen ohjaus Suomi on edelläkävijä YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden sisällyttämisessä hallituksen politiikkaan () ja suoriutuu useimmissa tavoitteissa EU:n keskiarvoa paremmin. Suomi oli yksi ensimmäisistä maista maailmassa, jotka laativat kansallisen toimintasuunnitelman Agenda 2030:n toteuttamiseksi. Lisäksi Suomi oli yksi ensimmäisistä maista, jotka raportoivat heinäkuussa 2016 YK:n kestävän kehityksen korkean tason poliittisella foorumilla edistymisestään Agenda 2030:n toimeenpanossa (). Ei ole yllättävää, että Suomi sijoittuu EU:n keskiarvoa korkeammalle useimmissa kestävän kehityksen tavoitteissa muutamia alatavoitteita lukuun ottamatta. Kaiken kaikkiaan Suomen sijoitus paranee 11 kestävän kehityksen tavoitteen osalta (kun tavoitteita on yhteensä 17). Kolmessa niistä on edistytty merkittävästi: Ihmisarvoinen työ ja talouskasvu (tavoite 8), ilmastotoimet (tavoite 13) sekä rauha, oikeudenmukaisuus ja hyvä hallinto (tavoite 16). Seuraavista kolmesta tavoitteesta se on hieman loittonemassa: kumppanuus tavoitteiden saavuttamiseksi (tavoite 17), köyhyyden poistaminen (tavoite 1) ja teollisuus, innovointi ja infrastruktuuri (tavoite 9) (ks. liite E). Taulukko 1.1:Keskeiset talous- ja rahoitusindikaattorit – Suomi Lähde: Eurostat ja EKP: tilanne 4.2.2020, jos saatavilla; ennusteet Euroopan komissio (reaalisen BKT:n ja YKHI:in osalta talven 2020 talousennuste, muilta osin syksyn 2019 talousennuste). 2. Edistyminen maakohtaisissa suosituksissa Suomi on edistynyt jonkin verran sille vuodesta 2011 annettujen maakohtaisten suositusten toteuttamisessa (). Kaiken kaikkiaan Suomi on edistynyt ainakin ”jonkin verran” 70 prosentissa kaikista sille vuodesta 2011 lähtien annetuista maakohtaisista suosituksista. Lopuissa 30 prosentissa se on edistynyt ”vain vähän”. Suomi on viime vuosina vastannut julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyysongelmiin eläkeuudistuksella, joka tuli voimaan vuonna 2017. Ulkoisen sektorin haasteet ovat vähentyneet ja kustannuskilpailukyky on kohentunut erityisesti vuoden 2016 kilpailukykysopimuksen toimenpiteiden ansiosta. Suomi on toteuttanut myös toimenpiteitä, joilla lisätään kannustimia ottaa vastaan työtä ja vahvistetaan aktiivista työvoimapolitiikkaa. Kuvio 2.1:Vuosina 2011–2019 annettujen maakohtaisten suositusten toteuttaminen tähän mennessä Lähde: Euroopan komissio Eläkeuudistus on vahvistanut julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä. Eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmään kohdistuu kuitenkin paineita väestön ikääntymisen vuoksi. Työeläkejärjestelmän uudistuksesta, jossa lakisääteinen eläkeikä kytkettiin elinajanodotteeseen, säädettiin loppuvuodesta 2015. Uudistuksen myötä alin lakisääteinen eläkeikä on alkanut vähitellen nousta 63 vuodesta 65 vuoteen vuodesta 2018 alkaen. Vuonna 2019 vähimmäiseläkeikä oli 63 vuotta ja 6 kuukautta. Toimet terveydenhuoltopalvelujen kustannustehokkuuden parantamiseksi ovat edelleen käynnissä. Maakohtaisten suositusten toteuttaminen on tukenut kustannuskilpailukyvyn asteittaista kohenemista vuodesta 2014 lähtien. Palkankorotusten kytkemisessä tuottavuuden kehitykseen on edistytty, minkä seurauksena yksikkötyökustannukset ovat nousseet hitaammin ja kustannuskilpailukyky on kohentunut suhteessa kilpaileviin talouksiin. Suomessa on keskusteltu uudesta palkanmuodostusmallista, jossa suljetun sektorin palkankorotukset olisi kytketty avoimella sektorilla sovittuihin korotuksiin. Tästä kytkennästä ei kuitenkaan ole päästy muodolliseen sopimukseen. Työmarkkinauudistukset ovat edenneet, mutta joidenkin väestöryhmien osallistuminen työmarkkinoille on Suomessa edelleen vähäistä. Työttömien työnhakijoiden aktivoimiseksi on toteutettu useita toimenpiteitä, kuten työttömien säännöllisten haastattelujen järjestäminen. Työnteon kannustimia lisättiin useita vuosia sitten lyhentämällä ansiosidonnaista työttömyysturvaa. Työttömille ja työelämän ulkopuolella oleville tarjottujen palvelujen hajanaisuus voi kuitenkin edelleen haitata joidenkin erityisryhmien aktivointia työmarkkinoilla. Lisäksi aktiivisen työvoimapolitiikan menot ovat Suomessa edelleen pienemmät kuin muissa Pohjoismaissa. Suomi on toteuttanut toimenpiteitä useilla politiikan aloilla ja edistynyt vain vähän () vuoden 2019 maakohtaisten suositustensa noudattamisessa. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden parantamiseksi hallitus aikoo jatkaa edellisen hallituksen käynnistämää sosiaali- ja terveyspalvelu-uudistusta. Uudistuksella pyritään edelleen puuttumaan järjestelmän hajanaisuuteen ja siihen liittyviin taloudellisiin haasteisiin, joita pienet syrjäiset kunnat kohtaavat. Palvelujen järjestämisvastuun keskittämistä maakuntatasolle harkitaan, ja se todennäköisesti lisäisi tehokkuutta. Terveyspalvelujen ja pitkäaikaishoidon saatavuutta parannettaisiin vahvistamalla perusterveydenhuoltojärjestelmää. Hallitus aikoo hyväksyä uudistuksen toimikautensa loppuun mennessä. Työmarkkinoiden ja sosiaalisten haasteiden ratkaisemiseksi on tarkoitus tehdä palveluista yksilöllisempiä ja integroidumpia. Tähän päästään ilmoitetun työkykyohjelman ja kunnissa toteutettavien palvelukokeilujen ansiosta. Ammatillisen koulutuksen uudistuksen toteuttaminen on loppuvaiheessa, ja rahoitusmallin pitäisi kannustaa vahvistamaan yhteyksiä yrityksiin ja tarjota aikuisille enemmän uudelleen- ja täydennyskoulutusmahdollisuuksia. Vastaavaa kehitystä odotetaan korkea-asteen koulutuksessa vuonna 2021, jolloin sen uusi rahoitusjärjestelmä tulee voimaan. Lisäksi hallitus on käynnistämässä ns. jatkuvan oppimisen uudistusta, jonka tarkoituksena on auttaa aikuisia työntekijöitä paikkaamaan osaamisvajettaan. Muita työllisyyden kasvua haittaavia tekijöitä ovat monimutkaiselle sosiaalietuus-järjestelmälle ominaiset pidäkkeet. Työllisyysasteen paranemisen esteitä ovat työttömyys- ja kannustinloukut, ns. työttömyysputki sekä joustamattomuus osa-aikatyön ja erilaisten sosiaalietuuksien yhdistämisessä. Hallitus aikoo puuttua joihinkin näistä ongelmista toteuttamalla pitkällä aikavälillä sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksen. Työttömyysturvan lisäpäivien eli ns. työttömyysputken alaikärajan nostaminen 61:stä 62:een ja reaaliaikaisen tulorekisterin käyttöönotto lisäävät kannustimia ottaa vastaan työtä tai pysyä työssä. Investointeihin liittyvän talouspolitiikan osalta on tarkoitus kasvattaa tutkimuksen ja kehityksen tukemiseen tarkoitettua julkista rahoitusta. Tämän ohella hallituksen tavoitteena on tehdä Suomesta hiilineutraali vuoteen 2035 mennessä ja maailman ensimmäinen fossiilisista polttoaineista vapaa yhteiskunta. Tämä edellyttää kokonaisvaltaista toimenpideohjelmaa ja mittavia investointeja vähähiilisyyteen ja energiasiirtymään sekä kestävään liikenneinfrastruktuuriin. Suunnitteilla on kestäviä infrastruktuuri-investointeja erityisesti työvoiman liikkuvuuden lisäämiseksi. Vuosina 2020–2021 laaditaan uusi valtakunnallinen liikennejärjestelmäsuunnitelma parlamentaarisen ohjausryhmän johdolla. Hallitus on ilmoittanut energiaverotuksen uudistamisesta ja erityisesti fossiilisten polttoaineiden tukien asteittaisesta lakkauttamisesta öljyn, hiilen ja mahdollisesti turpeen osalta.

Kotitalouksien velan seurannassa on edistytty jonkin verran. Yksityisellä sektorilla on edelleen historiallisen paljon velkaa, mikä johtuu alhaisina pysyvistä koroista. Velanhoito jatkuu kuitenkin vakaana, ja pankit ovat edelleen hyvin pääomitettuja. Lokakuun alussa valtiovarainministeriö ehdotti asunto-osakeyhtiöihin sovellettavan luototusasteen rajoittamista 60 prosenttiin asuntojen arvosta (myyntihinta). Myös kotitalouksiin aletaan soveltaa velkakattoa, kun lainahakemukset ylittävät tietyn kynnysarvon suhteessa tuloihin. Myös kulutusluottoihin liittyvää lainsäädäntöä on tiukennettu. Kotitalouksien velkaantumisen hillitsemiseksi harkitaan myös muita makrovakaustoimenpiteitä. Luottotietorekisteri on vielä suunnitteilla. Hallitus on äskettäin päättänyt, että luottotietorekisteriä hallinnoi julkinen elin. Tarvittavan tietosuojaa koskevan lainvalmistelutyön odotettiin alkavan tammikuussa 2020, mutta itse rekisteriä koskeva työ saattaa viivästyä. Viranomaiset ovat kuitenkin sitoutuneet saattamaan tarvittavan lainsäädännön voimaan vuoteen 2023 mennessä. Komissio voi jäsenvaltion pyynnöstä tarjota rakenneuudistusten tukiohjelman kautta räätälöityä asiantuntemusta, joka auttaa suunnittelemaan ja toteuttamaan kasvua edistäviä uudistuksia. Vuodesta 2019 lähtien tukea on myönnetty Suomelle kolmeen hankkeeseen: i) kotimaisten ja ulkomaisten investointien helpottaminen arvioimalla säännösten vaikutusta kansainvälisiin investointeihin Suomessa, ii) Suomen digitaalitalouden koon mittaaminen ja vaikutus verotukseen ja iii) alv-ilmoitusmallin parantamisehdotus. Taulukko 2.1:Arvio vuoden 2019 maakohtaisten suositusten noudattamisesta (*) Suomi Kokonaisarviointi edistymisestä vuoden 2018 maakohtaisten suositusten noudattamisessa: Edistynyt vain vähän Suositus 1: varmistaa, että nettomääräisten julkisten perusmenojen nimellinen kasvu on enintään 1,9 prosenttia vuonna 2020, jolloin vuotuinen rakenteellinen sopeutus on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen; parantaa sosiaali- ja terveyspalvelujen kustannustehokkuutta ja yhdenvertaista saatavuutta. Suomi on edistynyt suosituksen 1 rakenteellisen finanssipoliittisen osan noudattamisessa vain vähän (1): ·Noudattamista arvioidaan keväällä 2020, kun vuotta 2019 koskevat lopulliset tiedot ovat saatavilla. ·Hallitus aikoo jatkaa edellisen hallituksen käynnistämää terveydenhuollon uudistusta. Tavoitteena on edelleen tehokkuuden lisääminen ja saatavuuden parantaminen. Hallitus aikoo hyväksyä uudistuksen toimikautensa loppuun mennessä. Suositus 2: parantaa kannustimia työn vastaanottamiseen ja kehittää osaamista ja aktiivista osallisuutta, muun muassa työttömille ja työmarkkinoiden ulkopuolella oleville suunnattujen hyvin integroitujen palvelujen avulla. Suomi on edistynyt suosituksen 2 noudattamisessa jonkin verran: ·Suomi on edistynyt vain vähän kannustin- ja työttömyysloukkujen vähentämisessä. Sosiaaliturvauudistus on pitkän aikavälin prosessi, ja hallitus aikoo toteuttaa uudistuksen asteittain kahden hallituskauden kuluessa. ·Aktiivisen osallisuuden suhteen on edistytty jonkin verran, sillä kunnissa toteutettavien kokeilujen ja ilmoitetun työkykyohjelman ansiosta palveluista on tarkoitus tulla yksilöllisempiä ja integroidumpia. Ammatillisen koulutuksen ja jatkuvan oppimisen uudistukset ovat käynnissä. Suositus 3: keskittää investointeihin liittyvän talouspolitiikan tutkimukseen ja innovointiin, vähähiiliseen talouteen ja energiaan siirtymiseen ja kestävään liikenteeseen alueelliset erot huomioon ottaen. Suomi on edistynyt suosituksen 3 noudattamisessa vain vähän. ·Vähäistä edistymistä on tapahtunut julkisen tutkimuksen ja kehityksen suhteen, sillä määrärahoja on tarkoitus lisätä. ·Vähähiilisyyden ja energiasiirtymän suhteen on edistytty vain vähän. Hallitus on ilmoittanut energiaverotuksen uudistamisesta ja erityisesti fossiilisten polttoaineiden tukien asteittaisesta lakkauttamisesta öljyn, hiilen ja mahdollisesti turpeen osalta. ·Kestävän liikenteen suhteen on edistytty vain vähän. Suunnitteilla on investointeja kestävään infrastruktuuriin erityisesti työvoiman liikkuvuuden lisäämiseksi. Suositus 4: vahvistaa kotitalouksien velkaantuneisuuden seurantaa ja perustaa luottorekisterijärjestelmän. Suomi on edistynyt suosituksen 4 noudattamisessa jonkin verran: ·Kotitalouksien velan seurantaa on vahvistettu jonkin verran, sillä lisätoimenpiteitä kotitalouksien kasvavan velkaantumisen hillitsemiseksi on valmisteilla. ·Luottorekisterijärjestelmän perustamisessa on edistytty vain vähän, sillä työ on edelleen valmisteilla. Lainvalmistelutyön odotetaan alkavan tammikuussa 2020, ja viranomaiset ovat sitoutuneet saattamaan tarvittavan lainsäädännön voimaan vuoteen 2023 mennessä. Lähde: Euroopan komissio (*) Suosituksen 3 arvioinnissa ei oteta huomioon EU:n koheesiopolitiikan rahastoja vuosilta 2021–2027. Lainsäätäjät eivät ole vielä hyväksyneet sääntelykehystä, johon vuosien 2021–2027 koheesiopolitiikan rahastojen ohjelmasuunnittelu perustuu, koska muun muassa monivuotisesta rahoituskehyksestä ei ole vielä päästy sopimukseen. Laatikko 2.1: EU:n rahastoilla ja ohjelmilla vastataan Suomen rakenteellisiin haasteisiin ja edistetään kasvua ja kilpailukykyä Suomi saa EU:lta tukea. Suomen osuus EU:n koheesiopolitiikan varoista on nykyisessä monivuotisessa rahoituskehyksessä 2,6 miljardia euroa ( I ), mikä on vuosittain noin 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2019 loppuun mennessä hankkeisiin oli osoitettu noin 2,1 miljardia euroa (noin 79 % kokonaismäärästä) ja valittuihin hankkeisiin oli raportoitu käytetyn 1,2 miljardia euroa ( II ). Toteutusaste oli siis selvästi yli keskiarvon. EU:n koheesiorahoituksella vastataan myös Suomen rakenteellisiin haasteisiin. Suomen koheesiopolitiikan ohjelmissa EU-rahoitusta on osoitettu älykkääseen kasvuun 581,9 miljoonaa euroa, kestävään kasvuun 186,5 miljoonaa euroa ja osallistavaan kasvuun 502,7 miljoonaa euroa. Vuonna 2019 tulosten tarkastelun ( III ) perusteella osoitettiin 160,9 miljoonaa euroa tavoitteet saavuttaneisiin prioriteetteihin. EU:n koheesiorahoituksella edistetään Suomen talouden ja yhteiskunnan muutoksia edistämällä kasvua ja työllisyyttä. Tämä tapahtuu investoimalla muun muassa tutkimukseen, teknologian kehittämiseen ja innovointiin, yritysten kilpailukykyyn, vähähiiliseen yhteiskuntaan, työllisyyteen, koulutukseen ja sosiaaliseen osallisuuteen. Vuoteen 2019 mennessä EAKR:n tukemilla investoinneilla on luotu jo yli 5 800 uutta työpaikkaa ja 320 uutta yritystä. Lähes 10 000 yritystä on osallistunut tutkimus- ja kehityslaitosten vetämiin hankkeisiin, ja yli 1 400 yritystä on aloittanut viennin tai laajentanut sitä. ESR:n tuella yli 200 000 ihmistä on löytänyt työpaikan. Heistä yli 30 000 oli pitkäaikaistyöttömiä ja 26 000 maahanmuuttajia. Lisäksi ESR on nuorisotyöttömyyden torjumiseksi investoinut hankkeisiin, joilla on parannettu yli 37 000:n alle 30-vuotiaan koulutustuloksia ja pääsyä työmarkkinoille ( IV ). Myös maatalous- ja kalatalousrahastot ja muut EU:n ohjelmat auttavat vastaamaan investointitarpeisiin. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) on käytettävissä yhteensä 5,7 miljardia euroa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta (EMKR) yhteensä 141 miljoonaa euroa (kummassakin kansallinen osarahoitus mukaan lukien). Suomi hyötyy myös muista EU:n ohjelmista, kuten Verkkojen Eurooppa -välineestä, josta on osoitettu EU:n rahoitusta strategisiin liikenneverkkoihin liittyviin erityishankkeisiin 190 miljoonaa euroa, ja Horisontti 2020 ‑ohjelmasta, josta on saatu EU:n rahoitusta 1,1 miljardia euroa (mukaan lukien noin 216 miljoonan euron rahoitus 340 pk-yritykselle). EU:n rahoituksella saadaan liikkeelle runsaasti yksityisiä investointeja. Euroopan rakenne- ja investointirahastoista (ERI-rahastot) on myönnetty erilaisille ohjelmille lainoja, takauksia ja oman pääoman ehtoista rahoitusta noin 43 miljoonaa euroa. Jo näillä ERI-rahastojen ohjelmilla on saatu liikkeelle lisää pääomaa. EU:n rahastoista investoidaan jo kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisiin toimiin. Suomessa Euroopan rakenne- ja investointirahastoista tuetaan seitsemästätoista kestävän kehityksen tavoitteesta kahtatoista, ja jopa 98 prosenttia menoista käytetään näiden tavoitteiden edistämiseen. 3. Uudistusten painopisteet 3.1.Julkinen talous ja verotus 3.1.1.Finanssipolitiikka Julkisen talouden alijäämä supistui finanssipolitiikan ansiosta, kun julkisia menoja leikattiin vuosina 2015–2017. Vuonna 2018 julkisen talouden rahoitusasema parani talouskasvun ja julkisen talouden vakauttamisen ansiosta –0,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun se heikoimmillaan vuonna 2014 oli –3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuosien 2014 ja 2017 välillä julkiset menot pienenivät suhteessa BKT:hen 58,1 prosentista 54,2 prosenttiin (ks. kuvio 3.1.1). Tähän vaikuttivat pääasiassa terveydenhuoltoon, koulutukseen, elinkeinoasioihin ja sosiaaliseen suojeluun suunnattujen menojen leikkaukset. Myös julkisen sektorin palkkamenot ovat pienentyneet vuoden 2017 kilpailukykysopimukseen sisältyvien toimenpiteiden vuoksi (palkkojen jäädyttäminen ja lomarahojen tilapäinen alentaminen), mikä on vähentänyt yleisen julkishallinnon menoja 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Julkisten menojen kokonaismäärä on edelleen EU:n toiseksi suurin ja selvästi EU:n keskiarvon yläpuolella (54,2 % vs. 45,8 %). Kuvio 3.1.1:Julkisyhteisöjen menot suhteessa BKT:hen tehtävittäin, Suomi ja EU Lähde: Eurostat Hallitus päätti vuonna 2019 muuttaa finanssipolitiikan viritystä ja harjoittaa elvyttävää politiikkaa edistämällä rakenneuudistuksia. Hallituksen suunnitelmissa ennakoidaan vuotuisten menojen kasvavan vuonna 2020 pysyvästi 1,1 miljardia euroa (0,5 % suhteessa BKT:hen) ja kasvun kiihtyvän 1,4 miljardiin euroon vuoteen 2023 mennessä. Hallitus aikoo myös käyttää vuosina 2020–2023 yhteensä 3,1 miljardia euroa (1,3 % suhteessa BKT:hen) ns. tulevaisuusinvestointeihin Suunnitellut menojen lisäykset suunnataan työmarkkina- ja sosiaaliturvauudistuksiin, koulutus- ja terveydenhuoltoinvestointeihin sekä liikenneinfrastruktuurin ylläpitoon. Hallitusohjelman pääasialliset rahoituslähteet ovat veronkorotukset, omaisuuden myynti ja odotettu ansiotuloverokertymän kasvu uusien työpaikkojen seurauksena. Uudet pysyvät menot on tarkoitus kattaa pääasiassa korottamalla valmisteveroja 0,7 miljardilla eurolla (0,3 % suhteessa BKT:hen) vuoteen 2023 mennessä. Hallitus aikoo saada rahoitusaseman tasapainoon vuonna 2023 ja kattaa jäljellä olevan vajeen tuloilla, joita saadaan, kun työllisyysaste nousee. Tulevaisuusinvestoinnit, joista hallitus aikoo luopua asteittain vuoteen 2023 mennessä, on tarkoitus rahoittaa valtion omaisuuden myynnillä. Taustatrendien lisäksi myös lähtötilanteen menojen ja tulojen epäsuhdan odotetaan johtavan julkisen talouden rahoitusaseman heikkenemiseen (ks. kuvio 3.1.2). Nimellisen alijäämän ennustetaan kasvavan suhteessa BKT:hen niin, että se on 1,1 prosenttia vuonna 2019, 1,4 prosenttia vuonna 2020 ja 1,6 prosenttia vuonna 2021. Kuvio 3.1.2:Julkisen talouden rahoitusaseman muutostekijät Lähde: Euroopan komissio Julkisten menojen kasvu ei välttämättä johda julkisen velan suhteelliseen kasvuun. Suomella on runsaasti rahoitusvaroja, joita hallitus aikoo käyttää rahoittaakseen osan suunnitelluista menoista. Suomi on supistanut julkista bruttovelkaa suhteessa BKT:hen vuoden 2016 huippulukemasta (63 %) 59 prosenttiin vuonna 2018. Komissio ennustaa, että julkisen talouden velkasuhde pysyy lähellä tätä tasoa vuosina 2019 ja 2020. Vuonna 2021 velkasuhde alkaa kasvaa, mikä johtuu erityisesti huomattavista sotilasmenoista, jotka alkavat realisoitua. Verotus Suomen verorakenteelle on ominaista suuri kokonaisverorasitus, jossa painottuu työn ja kulutuksen verotus. Vuonna 2018 kokonaisverorasitus (43,2 % suhteessa BKT:hen) oli EU:n suurimpia. Tämä johtuu pääasiassa suhteellisen korkeasta ansiotuloverotuksen (12,2 % suhteessa BKT:hen) ja kulutusverotuksen (14,2 % suhteessa BKT:hen) tasosta. Sen sijaan omaisuusverojen tuotto, mukaan lukien juoksevat kiinteistöverot, on 7,1 prosenttia suhteessa BKT:hen eli jonkin verran alle EU:n keskiarvon. Hallitus on päättänyt jatkaa asteittaista siirtymistä ansiotulojen verotuksesta kulutusveroihin. Se on ehdottanut pieni- ja keskituloisten ansiotuloverojen maltillista keventämistä tekemällä muutoksia tuloveroasteikkoon. Veropohjaa vahvistetaan poistamalla asteittain asuntolainojen korkovähennys ja pienentämällä kotitalousvähennystä. Samaan aikaan suunnitellaan tupakkatuotteiden ja virvoitusjuomien valmisteverojen korottamista, mikä voi edistää terveyttä ja hyvinvointia. Myös liikenteen polttoaineiden verotus kiristyy vuonna 2020. Kiinteistöverouudistus on edelleen asialistalla. Tavoitteena on varmistaa, että kiinteistöveron perusta ja kiinteistöjen markkina-arvot vastaisivat paremmin toisiaan. Hallitusohjelmassa todetaan, että kiinteistöverotuksessa on otettava huomioon ympäristönäkökohdat. Omaisuusverojen osalta hallitus selvittää, onko mahdollisuus ottaa käyttöön ulkomaisten rahastojen ja muiden osinkoveroista vapautettujen yhteisöjen saamille osingoille 5 prosentin lähdevero vuoteen 2022 mennessä. Ympäristöverojen tuotto ylittää edelleen EU:n keskiarvon. Vuonna 2018 ympäristöverojen tuotto oli 2,9 prosenttia suhteessa BKT:hen (EU:n keskiarvo: 2,4 %) ja energiaverojen 1,9 prosenttia suhteessa BKT:hen eli sama kuin EU:ssa keskimäärin. Vaikka vuoteen 2016 mennessä tuet oli lähes lopetettu, vuonna 2016 oli edelleen voimassa verohelpotuksia fossiilisille polttoaineille, joita käytetään liikenteessä (), liikkuvissa työkoneissa, maataloudessa, energiaintensiivisisissä yrityksissä, lämmityksessä jne. Näiden verohelpotusten määrä oli vuonna 2016 yhteensä 1,6 miljardia euroa (eli 0,7 % suhteessa BKT:hen) (OECD 2020). Yleinen kestävän kehityksen verouudistus kattaa energiaverotuksen, liikenteen verotuksen ja kiertotalouden edistämisen, ja siihen sisältyy selvitys päästöihin perustuvasta kulutusverotuksesta. Julkisen talouden suunnitelma vuosiksi 2020–2023 sisältää määrärahoja hiilineutraaliutta koskeviin tavoitteisiin, ympäristön hyvinvoinnin ja luonnon monimuotoisuuden edistämiseen, päästöjen vähentämiseen sekä uusiutuvan energian ja julkisen liikenteen tukemiseen. Pyrkimyksiä parantaa verosäännösten noudattamista jatketaan ottamalla käyttöön tulorekisteri ja erityiset verotunnistejärjestelmät. Tulorekisteri (ks. myös Euroopan komissio 2019a) otettiin käyttöön vuonna 2019, ja ensimmäiset kokemukset ovat osoittaneet, että tarvitaan joitakin korjaavia toimenpiteitä, jotta tiedot ilmoitetaan varmasti oikein. Pienyrityksille ja kansalaisyhteiskunnan järjestöille annettavaa tukea lisätään. Tulorekisteriä laajennetaan kahdessa erillisessä vaiheessa. Kaikki tulorekisterilain soveltamisalaan kuuluvat tiedon käyttäjät ovat alkaneet käyttää tulorekisteritietoja vuodesta 2020 alkaen. Vuodesta 2021 alkaen ilmoitetaan myös eläkkeitä ja etuuksia koskevat tiedot, ja ulosottoviranomaiset alkavat käyttää tulorekisteritietoja. Suomen verohallinto on ottanut käyttöön erityisen veronumerojärjestelmän veronkannon parantamiseksi ja harmaan talouden torjumiseksi. Rakennusalalta saatujen myönteisten kokemusten pohjalta () järjestelmä otetaan käyttöön laivanrakennusalalla. Tarvetta ottaa se käyttöön muilla aloilla, kuten matkailu- ja ravintola-alalla, arvioidaan.

Julkisen talouden kehys Suomi on ainoa euroalueen jäsenvaltio, joka on nimennyt valtiovarainministeriön osaston asetuksessa (EU) 473/2013 tarkoitetuksi riippumattoman ennusteen laatijaksi. Valtiovarainministeriön kansantalousosasto ja budjettiosasto ovat hallinnollisesti erillään, ja kansantalousosasto on ennustetoiminnassaan riippumaton. Tämä erityisjärjestely edellyttää kuitenkin säännöllistä valvontaa, jolla varmistetaan, että toimintojen eriyttäminen ja riippumattomuus saman instituution sisällä säilyy. Hallitus noudattaa joitakin ns. vihreän budjetoinnin käytäntöjä. Vuodesta 2017 lähtien talousarvioesityksiin on sisältynyt luku, jossa keskitytään ilmastonmuutokseen ja kestävään kehitykseen (ks. kohta 3.5). Siinä tarkastellaan, millä talousarvion määrärahoilla edistetään vihreitä tavoitteita. Siinä esitetään erityisesti määrärahat, joilla edistetään i) uusiutuvien energialähteiden käyttöä, ii) luonnon monimuotoisuutta sekä ympäristön ja luonnon hyvinvointia, iii) päästöjen vähentämistä, iv) biotalousratkaisuja ja v) Suomen kehittämistä vähähiiliseksi yhteiskunnaksi. Luku kattaa myös verot, joilla on merkitystä hiilineutraalia Suomea koskevan tavoitteen kannalta, kuten energiaverot, ajoneuvovero, autovero, tiettyjen juomapakkausten valmistevero ja jätevero. Lisäksi se sisältää laadullisen arvioinnin julkisen rahoituksen osatekijöistä, jotka ovat aiempien selvitysten perusteella ympäristölle haitallisia. Ennen uutta vaalikautta tehtiin menokartoitus. Menokartoituksissa tarkastellaan yksityiskohtaisesti julkisia menoja ja pyritään löytämään säästöjä ja tehokkuusetuja suhteessa julkisten menojen nykyiseen koostumukseen. Edellisessä menokartoituksessa pyrittiin antamaan yksityiskohtainen kuvaus valtion menoista, jotka on otettava huomioon hallitusneuvotteluissa vuoden 2015 vaalien jälkeen. Tarkoituksena oli myös antaa uuden hallituksen ministereille tietoa. Vuoden 2019 vaalien seurauksena menokartoitusprosessia päivitettiin. Vuoden 2019 alkupuoliskolla toteutettu menokartoitus kattaa kaikki valtion menot, mukaan lukien kunnille ja sosiaaliturvarahastoille maksettavat valtionosuudet, lukuun ottamatta toimintamenoja, alle 50 miljoonan euron menoeriä ja alv-menoja. 3.1.2.Velkakestävyysanalyysi ja julkisen talouden riskit Suomessa ei ole lyhyellä aikavälillä odotettavissa merkittäviä julkisen talouden rahoituspaineen riskejä. S0-indikaattori, joka on komission luoma julkisen talouden rahoituspaineen stressiä yhden vuoden aikajänteellä mittaava varhaiseen havaitsemiseen tähtäävä indikaattori, on alle kriittisen kynnysarvon sekä julkista taloutta kuvaavan että makrotaloutta ja kilpailukykyä kuvaavan alaindeksin osalta (ks. liite B). Valtion joukkolainojen ja luottoriskinvaihtosopimusten pienet tuottoerot viittaavat siihen, että Suomea pidetään rahoitusmarkkinoilla vakavaraisena. Suomen julkisen talouden kestävyyteen kohdistuu riskejä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Kestävyysvajeindikaattori S1 viittaa keskisuuriin riskeihin, jotka johtuvat pääasiassa ennustetusta ikääntymiseen liittyvien julkisten menojen kasvusta. Tämän indikaattorin perusteella velkasuhteen saaminen 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2034 mennessä edellyttää, että rakenteellinen perusjäämä kohenee perusskenaarioon verrattuna asteittain viiden vuoden aikana kumulatiivisesti 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Pitkällä aikavälillä julkisen talouden kestävyysvajeen indikaattori S2 viittaa keskisuuriin riskeihin. Jos politiikka säilyy muuttumattomana, S2-indikaattorin () arvioidaan olevan 3,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Indikaattorin arvo on heikompi kuin viime vuonna arvioitiin. Tämä johtuu siitä, että lähtökohtana oleva julkisen talouden rahoitusasema on epäsuotuisampi, minkä vaikutus S2-indikaattoriin (3,6 % suhteessa BKT:hen) on 1,7 prosenttia suhteessa BKT:hen (kun se viime vuonna oli 0,7 % suhteessa BKT:hen). Ikääntymisestä aiheutuvien kustannusten kasvun ennustettu vaikutus on edelleen suuri (1,9 % suhteessa BKT:hen), mikä johtuu ennustetusta pitkäaikaishoitomenojen kasvusta (1,6 % suhteessa BKT:hen). Julkisen velan arvioidaan kasvavan ennustejaksolla. Velkakestävyysanalyysi viittaa keskipitkällä aikavälillä keskisuuriin riskeihin. Perusskenaariossa, jossa politiikka säilyy muuttumattomana, velkasuhteen ennustetaan kasvavan vähitellen noin 62 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoden 2030 tienoilla. Velka kasvaa pääasiassa väestön ikääntymisen vuoksi. Jos väestön ikääntymisestä aiheutuvat kustannukset (eläkkeet, pitkäaikaishoito- ja terveydenhuoltomenot) jätettäisiin pois velkaennusteista, velkasuhde supistuisi samalla aikajänteellä asteittain noin 53 prosenttiin suhteessa BKT:hen (ks. kuvio 3.1.3). Lisäksi velan ennustetaan kasvavan myös negatiivisten perusjäämien vuoksi. Tätä kasvua kompensoi osittain lumipallovaikutuksen suotuisa vaikutus (ks. liite B). Jos Suomi noudattaisi kaikkia vakaus- ja kasvusopimuksen finanssipoliittisia sääntöjä, velka suhteessa BKT:hen supistuisi noin 50 prosenttiin vuonna 2030. Sen sijaan julkinen velka olisi tuolloin 65 prosenttia suhteessa BKT:hen, jos talouskasvu olisi perusskenaariota hitaampaa. Kuvio 3.1.3:Velka suhteessa BKT:hen Lähde: Euroopan komissio Sosiaali- ja terveyspalvelu-uudistus Pitkäaikaishoidon menojen kasvu korostaa tarvetta parantaa kiireellisesti terveydenhuoltojärjestelmän kestävyyttä. Terveydenhuollon juoksevat menot ovat pienemmät kuin EU:ssa keskimäärin (5,5 %, kun ne EU:ssa ovat 6,6 % suhteessa BKT:hen), mutta pitkäaikaishoidon menot ovat EU:n neljänneksi suurimmat (2,2 % suhteessa BKT:hen). Vuoteen 2070 mennessä terveydenhuollon menojen odotetaan väestön ikääntymisen ja muiden kuin väestöön liittyvien tekijöiden seurauksena kasvavan 13 prosenttia ja pitkäaikaishoidon menojen 93 prosenttia. Terveydenhuollon rahoituksesta 62 prosenttia tulee julkisista varoista, kun EU:n keskiarvo on 36 prosenttia (OECD/EU 2018). Nykyinen rahoitusjärjestelmä on kuitenkin hajanainen ja muodostuu kolmesta kanavasta: kunnat, kansallinen sairausvakuutusjärjestelmä ja työterveyshuolto. Asiakasmaksut ovat korkeampia kuin EU:ssa keskimäärin, ja ne ovat nousseet kolmen viime vuoden aikana. Maaliskuun 2019 takaiskun jälkeen terveydenhuoltojärjestelmän uudistus on edelleen poliittisella asialistalla. Hallituksen vuosina 2015–2019 valmistelemaa maakunta- ja sosiaali- ja terveyspalvelu-uudistusta (sote) ei lopulta esitetty eduskunnalle muun muassa perustuslaillisten ongelmien vuoksi. Nykyinen hallitus suunnittelee toteuttavansa tarkistetun uudistuksen kevääseen 2023 mennessä. Uudistuksen ytimessä on edelleen sekä terveydenhuolto- että sosiaalipalvelujen järjestämisvastuun siirtäminen maakuntatasolle. Tähän liittyvät suunnitelmat sote-palvelujen hallinnon uudelleenorganisoimiseksi valtio-, maakunta- ja kuntatasolla pidetään myös voimassa. Uudistuksessa painotetaan palvelujen yhdenvertaista saatavuutta ja laatua. Uudistuksen edelliseen versioon sisältyi yksityisten terveyspalveluntarjoajien roolin vahvistaminen ja potilaiden vapaus valita julkisten ja yksityisten palvelujen välillä, mutta nämä eivät ole enää mukana. Hallituksen terveyspalvelu-uudistuksessa on tarkoitus keskittyä perusterveydenhuoltoon. Seuraavien kolmen vuoden aikana käytetään noin 140 miljoonaa euroa ja palkataan sote-keskuksiin tuhat uutta lääkäriä. Hallitus aikoo erityisesti i) nostaa hoitohenkilöstön vähimmäismäärää, ii) parantaa pääsyä perustason palveluihin (lyhyemmät enimmäisodotusajat), iii) lisätä kotihoidon ja omaishoidon resursseja, iv) laatia kansallisen mielenterveysstrategian, v) jatkaa lapsi- ja perhepalvelujen muutosohjelmaa ja vi) uudistaa vammaispalvelulain. Uudistuksen toinen osa on terveyspalvelujen järjestämisvastuun siirtäminen 295 kunnalta uusille hallintoyksiköille (15–18 maakunnalle), joskin hitaammin kuin alun perin suunniteltiin. Hallintouudistuksen valmistelu on aloitettu tekemällä selvitys Uuttamaata ja Helsinkiä koskevasta erillisratkaisusta. Maakuntatason hallinnoinnin odotetaan parantavan tehokkuutta. Uudistuksella pyritään vastaamaan kuntien heikkoon rahoitustilanteeseen, sillä osalla kunnista on vaikeuksia täyttää terveyspalvelujen tarjoamiseen liittyvät lakisääteiset velvoitteensa. Järjestämisvastuun siirtämisen odotetaan parantavan järjestelmän hallinnointia. Väestön ryhmittely riskien perusteella ja erikoissairaanhoidon saatavuus todennäköisesti paranevat. Tehokkuuden parantamisen kannalta tärkein tekijä on sosiaali- ja terveysministeriön mahdollisuus seurata ja ohjata terveyspalvelujen tulevien maakuntatason järjestäjien suoriutumista. Mitään selvitystä uudistuksen mahdollisista kustannussäästöistä ei tähän mennessä kuitenkaan ole aloitettu. Uudistuksesta sopiminen on ollut haasteena viimeiset 15 vuotta. Hallituksen uusi vaiheistava ja parlamentaarinen lähestymistapa voi osoittautua tuloksellisemmaksi tavaksi hyväksyä uudistus. Perusterveydenhuollon laajentamisella saatavuuden parantamiseksi on selkeät määrärahat, määräajat ja tulokset, mutta julkisen talouden kestävyyden parantamiseen tähtäävän hallintouudistuksen muotoilu on kesken. 3.2. Rahoitusala 3.2.1.PANKKISEKTORI Pankkisektori on suuri, ja sen kannattavuus on heikentynyt hieman viime vuosina. Suomen pankkisektori on erittäin keskittynyt, ja kolmen suurimman toimijan osuus markkinoista on yli 70 prosenttia kaikissa pääsegmenteissä. Se on suhteellisesti Euroopan suurimpia, ja sen tase on nelinkertainen maan talouden tuotokseen verrattuna. Pankit ovat edelleen kannattavia, mutta voittomarginaalit ovat heikentyneet jonkin verran viime vuosina. Vuonna 2019 ne ovat pysyneet pääosin entisellään (ks. taulukko 3.2.1). Pankkisektorilla on tehty mittavia investointeja tietotekniikkainfrastruktuurin nykyaikaistamiseen. Sektorin keskimääräinen kulu/tuottosuhde pystyttiin niiden ansiosta nostamaan 63 prosenttiin vuoden 2019 ensimmäisten kuuden kuukauden aikana. Taulukko 3.2.1Rahoitusvakausindikaattorit, kaikki Suomessa toimivat pankit Lähde: EKP, pankkisektorin konsolidoidut tiedot Pankit ovat hyvin pääomitettuja, mutta haavoittuvuustekijänä on edelleen Suomen pankkijärjestelmän riippuvuus tukkurahoituksesta. Pääomatasot ylittävät selvästi vähimmäisvaatimukset. Vuonna 2019 sektorin yhteenlaskettu ydinvakavaraisuussuhde (CET 1) supistui 16,6 prosenttiin. Tässä näkyy Nordean siirtyminen Helsinkiin (vuoden 2018 lopussa) sekä Finanssivalvonnan tammikuussa 2018 asuntolainoille asettaman 15 prosentin vähimmäisriskipainon vaikutus. Basel III ‑pääomavaatimusten tiukka täytäntöönpano tulee olemaan vakavaraisuussuhdelukujen kannalta lisähaaste. Lainasalkun laatu on erittäin hyvä, ja järjestämättömien lainojen osuus on pieni. Koska lainojen suhde talletuksiin on pankkijärjestelmässä 127,2 prosenttia, suomalaiset pankit ovat kuitenkin riippuvaisempia markkinarahoituksesta kuin eräät eurooppalaiset kilpailijansa. Tämä on yksi järjestelmän pitkäaikaisista rakenteellisista haavoittuvuustekijöistä, vaikka markkinoille pääsy onkin tällä hetkellä suhteellisen helppoa ja hinnat edullisia. Pankit rajoittavat tätä haavoittuvuutta suurella likvidien varojen poolilla, joka on suurempi kuin kokonaisrahoitusvaje, ja jatkuvasti lisääntyvällä pitkäaikaisen velan, pääasiassa katettujen joukkolainojen, liikkeeseenlaskulla ja käytöllä. Niillä korvataan hitaasti (keskimäärin 5 miljardia euroa vuodessa) arvopaperit, joiden takaisinmaksuprofiili on lyhyempi. Vaikka tämä rajoittaa jälleenrahoitusriskiä, se myös lisää luottolaitosten keskinäisiä kytköksiä ja niiden altistumista pohjoismaisten asuntomarkkinoiden riskeille.

Rahoitusta oli edelleen helpompi saada kuin useimmissa EU-maissa. Yritysten rahoituksen saantia vuonna 2019 kartoittaneen kyselytutkimuksen mukaan pienten ja keskisuurten yritysten rahoituksen saantia pidetään Suomessa vähiten ongelmallisena kaikista tutkimukseen osallistuneista maista (Euroopan keskuspankki 2019). Vuonna 2017 investoinnit siemenvaiheen yrityksiin jäivät kuitenkin suhteellisen vaatimattomiksi, vaikka ne kasvoivat EU:n keskiarvoa vastaavasti (Flachenecker ym. 2020). Myös pienten lainojen kustannukset verrattuna suuriin lainoihin ovat suuremmat kuin EU:ssa keskimäärin. 3.2.2.KOTITALOUKSIEN VELKA Vahva kotimainen kysyntä on edelleen luotonannon kasvun veturi. Suomalaisten pankkien lainasalkku kasvoi edelleen vuoden 2019 toisella neljänneksellä, kotitaloussegmentissä 2,4 prosenttia ja yrityssegmentissä 6,6 prosenttia. Rahoitusalan ulkopuolisille yrityksille myönnettyjen lainojen osuus on tällä hetkellä noin 40 prosenttia pankkien yksityisen sektorin kokonaislainasalkusta. Nykytilanteessa, jossa korot ovat alhaiset, useimmilla yrityksillä ja yksityisasiakkailla on varaa ottaa pankkilainaa mihin tahansa tarkoitukseen. On kuitenkin huolestuttavaa, että kotitaloudet näyttävät ottavan lainaa myös valvomattomilta pikavippiyhtiöiltä, jotka markkinoivat palvelujaan aggressiivisesti. Kotitalouksien velka suhteessa käytettävissä oleviin tuloihin on edelleen suuri, lähes 140 prosenttia, kuten myös vuonna 2018. Viime vuosien tapaan suurin osa luottokannasta, myös uusi luotonanto, on vaihtuvakorkoista, minkä vuoksi mahdolliset rahapolitiikan virityksen nopeat muutokset ovat luotonottajille riski. Luottotietorekisterin edellyttämää lainsäädäntöä ollaan luomassa. Kattava luottotietorekisteri antaisi kattavamman kuvan kotitalouksien kokonaisvelkaantuneisuudesta. Oikeusministeriö teetti vuonna 2018 selvityksen, jossa ehdotettiin keskitetyn luottotietorekisterin perustamista. Selvityksen pohjalta aloitettiin valmistelu- ja analysointityö vuonna 2019. Lainvalmistelutyö alkoi alkuvuodesta 2020. Rekisteri on tarkoitus ottaa käyttöön hallituskauden loppuun mennessä. Se tulee toimimaan jo käytössä olevan tulorekisterijärjestelmän rinnalla. Yksi luottotietorekisterin keskeisistä ominaisuuksista on tietosuoja. Järjestelmän edellytyksistä tehdyssä selvityksessä arvioidaan luottorekisterihankkeen kokonaiskustannuksiksi 20 miljoonaa euroa. Rekisterin odotetaan lopulta kehittyvän täysin kattavaksi järjestelmäksi, joka sisältää kaikki yksityishenkilöille myönnetyt luotot. Kattavuutta on tarkoitus lisätä vaiheittain. Alkuvaiheessa siihen sisällytetään ainakin kulutusluotot. 3.2.3.RAHANPESUN TORJUNTA Suomi hyväksyi harmaan talouden ja talousrikollisuuden torjunnan toimenpideohjelman kesäkuussa 2018. Rahanpesun riski johtuu Suomessa pääasiassa harmaasta taloudesta. Pohjoismaisissa EU:n jäsenvaltioissa on viime vuosina tullut esiin laajamittaisia rahanpesuepäilyjä, joita on tarkasteltu kertomuksessa viimeaikaisten väitettyjen EU:n luottolaitoksiin liittyneiden rahanpesutapausten arvioinnista (Euroopan komissio 2019b). Finanssivalvonta on parantanut valvontakapasiteettiaan, mutta lisätoimia tarvitaan. Suomi valmistelee parhaillaan selvitystä uutta kansallista riskiarviota varten. Riskiarvion on määrä valmistua vuonna 2020. Rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen vastaisen toimintaryhmän (FATF) huhtikuussa 2019 julkaisemassa vertaisarviointiraportissa tarkasteltiin Suomessa käytössä olevaa rahanpesun ja terrorismin rahoituksen torjuntajärjestelmää ja todettiin, että finanssivalvontaa on vahvistettava. Toimintaryhmä totesi tarvittavan seuraavia toimia: i) riskiluokitusvälineen kehittäminen; ii) riskiperusteisen lähestymistavan syventäminen ja asianmukainen soveltaminen; iii) valvontamenettelyjen tarkistaminen ja iv) varoittavan sanktiopolitiikan käyttöönotto. Nämä toimet voisivat parantaa valvontaviranomaisen kykyä puuttua asianmukaisesti rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen liittyviin riskeihin. Vertaisarvioinnin jälkeen Suomeen kohdistetaan tiiviimpää seurantaa, ja sen on raportoitava edistymisestä säännöllisesti. Suomi on sitoutunut vahvistamaan nopeasti valmiuksia ja on hiljattain osoittanut keskeisille toimivaltaisille viranomaisille lisää rahoitusta ja henkilöresursseja. Finanssivalvonnan resursseja on kuitenkin vielä lisättävä. Useissa tapauksissa Finanssivalvonta on tutkinut epäiltyjä pankkialan rahanpesutapauksia. Ensimmäiset seuraamukset määrättiin joulukuussa 2019 yhdelle pankille ja yhdelle varainhoitoyhtiölle rahanpesun ja terrorismin rahoituksen estämisvelvoitteiden laiminlyömisestä. Rahanpesun selvittelykeskuksen työmäärä on kasvanut huomattavasti viime vuoden aikana. Rahanpesun selvittelykeskuksen vastaanottamien epäilyttäviä liiketoimia koskevien ilmoitusten määrä kasvoi 64,2 prosenttia vuonna 2019. Tämän seurauksena rahanpesun selvittelykeskus on lisännyt henkilöstöään. Finanssivalvonta ja rahanpesun selvittelykeskus tekevät tiivistä yhteistyötä monilla aloilla, kuten ohjeistuksen antamisessa ilmoitusvelvollisille yhteisöille. Yhteistyö sopivuus- ja luotettavuusarviointeja koskevassa konsultoinnissa on kuitenkin puutteellista, ja yhteydenpito Finanssivalvonnan ja rahanpesun selvittelykeskuksen välillä on muutoin vähäistä, sillä selvittelykeskus voi jakaa Finanssivalvonnan kanssa vain vähän tietoa ja Finanssivalvonta jakaa ainoastaan yleisluonteista tietoa. Laatikko 3.2.1: Suomen luottotietorekisteri Luottotietojärjestelmä kerää, käsittelee ja jakaa tietoa luottopäätöksiä ja finanssivalvontaa varten. Keskeisiä toimijoita luottoraportoinnissa ovat rekisteröidyt henkilöt, tietojen antajat, palveluntarjoajat ja käyttäjät. Palveluntarjoajia on kahdenlaisia. Julkisten luottotietorekisterien (yleensä valtion omistamien) ensisijaisena tavoitteena on tukea rahoitusalan valvontaa ja seurata järjestelmäriskejä. Yksityiset luottotietorekisterit (useimmiten yksityisten tahojen omistuksessa) pyrkivät pääasiassa parantamaan tietojen laatua ja saatavuutta, jotta luotonantajat voivat tehdä paremmin tietoon perustuvia päätöksiä. Luottotietojärjestelmissä voi olla negatiivisia ja positiivisia tietoja. Negatiiviset tiedot rajoittuvat yleensä täyttämättä jääneisiin taloudellisisiin velvoitteisiin, kuten maksuviivästyksiin, maksulaiminlyönteihin ja konkursseihin, ja ne kirjataan vasta, kun tällainen epäsuotuisa tapahtuma ilmenee. Positiiviset tiedot täydentävät negatiivisia tietoja. Niihin voi sisältyä tietoja muun muassa varoista ja veloista, velkasuhteesta, lainatyypeistä, luottolaitoksista, takauksista, velkojen erääntymisajoista tai lyhennystavoista. Suomessa luottotietoja antavat yksityiset luottotietorekisterit, jotka keräävät pääasiassa negatiivisia tietoja. Rekisterien kattavuus on muihin EU-maihin verrattuna huomattavan vähäinen. Kattavuusaste on pysynyt viime vuosina vakaana, kun taas EU:ssa yleinen suuntaus on ollut luottotietojen kattavuuden lisääminen. Lisäksi monet EU-maat ovat perustaneet julkisia luottotietorekistereitä, ja valtaosassa EU:n luottotietojärjestelmistä on myös positiivisia tietoja. Samaan aikaan kotitalouksien velka on kasvanut Suomessa vuodesta 2012 ja ylittänyt EU:n keskiarvon, kun taas EU:ssa se on pienentynyt (ks. kuvio 1). Tähän liittyen vuoden 2019 maakohtaisessa suosituksessa (COM(2019) 526) kehotetaan perustamaan luottorekisterijärjestelmä Suomeen kotitalouksien velkaantuneisuuden seurannan vahvistamiseksi (ks. viimeaikainen kehitys kohdassa 3.2.2). Kuvio 3.1.3 a: Kotitalouksien velka ja yksityisten luottotietorekisterien kattavuus Lähde: Eurostat (2019a), Maailmanpankki (2019)

Huom. Kattavuudella tarkoitetaan luottotietorekisteriin merkittyjen henkilöiden ja yritysten lukumäärää sekä ajantasaista tietoa takaisinmaksuhistoriasta, maksamatta jääneistä veloista ja otetuista lainoista. Lukumäärä ilmaistaan prosenttiosuutena aikuisväestöstä. Hyvin suunnitelluilla luottotietojärjestelmillä, joilla on laaja kattavuus, on tunnustetusti monia etuja. Ensinnäkin tietojen jakaminen vaikuttaa myönteisesti informaation epäsymmetriaan ja takaisinmaksukäyttäytymiseen. Toiseksi luottotietojärjestelmät ovat tärkeitä rahoitusalan sääntelyn ja valvonnan sekä mikro- ja makrotason vakauteen liittyvien riskien arvioinnin kannalta. Kolmanneksi niillä on yhteys velkaantumiseen, millä on merkitystä erityisesti Suomessa. Luottotietojen jakaminen voi toimia luotonottoa rajoittavana mekanismina ja vähentää kannustimia ylivelkaantumiseen. Se paljastaa lainanottajien velat kaikille lainanantajille ja voi viime kädessä vähentää kokonaisvelkaantuneisuutta, koska voimakkaasti velkaantuneille myönnetään vähemmän luottoa. Tiedonvaihtojärjestelyt vaikuttavat myös vahvasti erityisesti kotitalouksien velkaantumiseen sekä siihen liittyvään maksukyvyttömyyteen ja maksulaiminlyönteihin (van Roy ym. 2017; Bennardo ym. 2015, Jappelli ym. 2005, 2013; Padilla ym. 1997, 2000; Girault ym. 2010; Brown ym. 2007). Myös positiivisten tietojen keräämisen hyödyt on tunnustettu. Järjestelmissä, joissa ei ole positiivisia tietoja, saattaa olla tietoaukkoja ja kokonaisvelkatason valvonta rajallista. Esimerkiksi velallisista, jotka täyttävät taloudelliset velvoitteensa säännöllisesti ilman kielteisiä tapahtumia, ei ole tietoja. Positiivisia tietoja sisältävät järjestelmät ovat sitä vastoin kattavampia. Niiden käyttö parantaa luotonantajien kykyä erottaa vähäisen riskin luotonottajat suuririskisistä, mikä edistää luotonannon tehokasta laajentamista. Tutkimuksissa on tullut esiin yhteys positiivisia tietoja sisältävien järjestelmien ja parempien luottopäätösten, edullisten ja oikeudenmukaisesti myönnettyjen luottojen, alhaisempien maksukyvyttömyysasteiden ja pienempien luottotappioiden välillä (Doblas-Madrid ym. 2013; International Finance Corporation 2012; Turner 2010). Vaikka positiivisia tietoja sisältävät luottotietojärjestelmät voivat olla hyödyllisiä, niissä on noudatettava yksityisyyden suojaa ja tietosuojaa koskevia sääntely- ja lainsäädäntökehyksiä. 3.3. Työmarkkinat, koulutus ja sosiaalipolitiikka 3.3.1.Työmarkkinat Neljä vuotta jatkuneen talouskasvun jälkeen työllisyysaste on historiallisen korkea, mutta odotetavissa on taantuma. Työllisyysaste (20–64-vuotiaat) nousi 2,1 prosenttiyksikköä 76,3 prosenttiin vuonna 2018 (ks. kuvio 3.3.1). Samaan aikaan työttömyysaste on supistunut. Vuonna 2018 se oli 7,4 prosenttia, mikä merkitsee jyrkkää laskua edellisvuoden 8,6 prosentista. Työttömyyden väheneminen koskee myös pitkäaikaistyöttömyyttä, joka vuonna 2018 supistui 0,5 prosenttiyksikköä 1,6 prosenttiin eli selvästi alle EU:n keskiarvon. Työllisyyden odotetaan kasvaneen vuonna 2019, ja kasvun odotetaan jatkuvan vuonna 2020, joskin hitaampana. Joidenkin väestöryhmien, esimerkiksi maahanmuuttajataustaisten, työllisyysaste on kuitenkin edelleen alhainen (ks. jäljempänä sosiaalipolitiikkaa käsittelevä kohta). Kuvio 3.3.1:Työvoimaosuus, työllisyysaste ja työttömyysaste Lähde: Eurostat Työvoimapula kasvaa erityisesti tieto- ja viestintätekniikan alalla. Suomen julkisen työvoimapalvelun mukaan avoimien työpaikkojen määrä kasvoi vuoden 2019 kahdella ensimmäisellä neljänneksellä 4 prosenttia ja oli 114 000 vuonna 2019. Näistä noin 50 prosenttia ilmoitettiin vaikeasti täytettäviksi. Erityisesti niiden yritysten osuus, joilla on ollut vaikeuksia täyttää tieto- ja viestintätekniikan erityisosaamista edellyttäviä työpaikkoja (), on suurempi kuin EU:n keskiarvo (ks. myös jäljempänä osaamista koskeva jakso). Palkkojen odotetaan vuonna 2019 edelleen nousseen kiristyvien työmarkkinoiden ja suurempien sopimusperusteisten palkankorotusten vuoksi. Vuonna 2019 nimellispalkkojen odotetaan nousseen 3,1 prosenttia eli inflaatioennustetta enemmän (ks. jakso 1). Useimpien työehtosopimusten voimassaolo päättyy vuonna 2020. Vuotta 2020 ja sen jälkeistä aikaa koskevat julkisen ja yksityisen sektorin palkkaneuvottelut aloitettiin syksyllä 2019 ja niiden odotetaan päättyvän keväällä 2020. Toistaiseksi on vaikea ennustaa, missä määrin lopputuloksessa näkyvät tuottavuuden kehitys, kilpailukykynäkökohdat ja palkkojen riittävyys. Ensimmäisen neuvottelukierroksen perusteella palkkojen odotetaan nousevan seuraavien kahden vuoden aikana noin 3 prosenttia (). Kiistanalaisin kysymys on todennäköisesti työajan pidennys (enintään 24 tunnilla vuodessa), josta sovittiin kilpailukykysopimuksessa vuonna 2016. Teknologiateollisuus luopui työajan pidennyksestä vastineeksi mahdollisuudesta sopia paikallisesti lisätöistä. Sukupuolten palkkaero on edelleen 16,7 prosenttia eli hieman yli EU:n keskiarvon. Sukupuolten välinen palkkaero johtuu osittain työmarkkinoiden eriytymisestä sukupuolen mukaan ja pitkistä perhevapaista, joita käyttävät enimmäkseen äidit. Naisia palkataan useammin määräaikaisilla työsopimuksilla, ja Suomessa sukupuolten välinen ero on tässä suhteessa EU:n toiseksi suurin. Hallitus aikoo puuttua perusteettomiin palkkaeroihin ja palkkasyrjintään parantamalla palkka-avoimuutta lainsäädännön keinoin (Valtioneuvoston kanslia 2019). Kohdennetulla työllisyys- ja koulutuspolitiikalla, jolla puututaan sukupuolenmukaiseen eriytymiseen, voitaisiin lisätä työvoiman tarjontaa työvoimapulasta kärsivillä aloilla. Väestönkehitys tuo paineita työmarkkinoille. Työikäinen väestö on pienentynyt väestön ikääntymisen vuoksi vuodesta 2016 alkaen (ks. kuvio 3.3.2). Positiivinen nettomuutto on tähän asti kumonnut tämän kehityksen vaikutuksen väestön kokonaiskasvuun. Syntyvyyden pienentyminen kuitenkin heikentää työvoiman tarjonnan pitkän aikavälin näkymiä. Syntyvyys on laskenut jyrkästi viimeisten kymmenen vuoden aikana ja on nyt EU:n alhaisimpia (Tilastokeskus 2019). Työikäisen väestön osuuden ennustetaan vähenevän 5 prosenttiyksikköä vuoden 2060 loppuun mennessä. Syntyvyyden äkillisen laskun syistä ei ole selvyyttä, mutta mahdollisia syitä ovat seuraavat: i) perhe- ja työelämän yhteensovittamisen vaikeus, ii) huoli tulevaisuudesta, iii) lasten hankkimisen lykkääminen, iv) lapsettomuuden lisääntyminen ja v) politiikkatoimet, jotka eivät kannusta hankkimaan lapsia, kuten lapsilisän indeksikorotusten poistaminen tai subjektiivisen päivähoito-oikeuden rajoittaminen, ja joita onkin sen vuoksi purettu vuodesta 2020 alkaen. Kuvio 3.3.2:Väestön muutos 2007–2018 Lähde: Euroopan komission laskelmat Tilastokeskuksen tietojen perusteella (vuoden 2019 tiedot elokuuhun asti) Työvoimaosuus on kasvanut viime vuosina, mutta työmarkkinoilla on edelleen rakenteellisia esteitä. Kokonaistyövoimaosuus oli 82 prosenttia vuonna 2018, kun se vuotta aiemmin oli 80,7 prosenttia. Kokonaistyövoimaosuus ylittää EU:n keskiarvon (78,4 %), kun taas 25–54-vuotiaiden miesten työvoimaosuus on alle EU:n keskiarvon. Syyskuussa 2019 tehdyn työvoimatutkimuksen mukaan miesten työttömyysaste kasvoi 0,4 prosenttia verrattuna syyskuuhun 2018, kun taas naisten työttömyysaste laski 1,3 prosenttia. Synnytysiässä (20–39-vuotiaat) olevien naisten työvoimaosuus on Suomessa EU:n keskiarvoa suurempi mutta noin 4 prosenttiyksikköä pienempi kuin vertailukelpoisissa EU-Pohjoismaissa. Vanhempien ikäryhmien (55–64-vuotiaat) työvoimaosuus on 8 prosenttiyksikköä EU:n keskiarvoa suurempi mutta edelleen pienempi kuin muissa Pohjoismaissa. Hallitus on asettanut kunnianhimoisia työllisyystavoitteita. Niiden saavuttamiseksi on tärkeää poistaa työmarkkinoille osallistumisen rakenteellisia esteitä (ks. laatikko 3.3.2). Se edistäisi YK:n kestävän kehityksen tavoitteen 8 saavuttamista (ihmisarvoista työtä ja talouskasvua). Työelämän ulkopuolelle jäämisen syinä näyttäisivät olevan alhaisen koulutustason lisäksi tekijät, jotka ovat jossain määrin sukupuoli- ja ikäkohtaisia. Perhe- ja hoitovelvoitteet näyttävät koskevan naisia suhteettoman paljon enemmän kuin miehiä. Pääasiasialliset syyt miesten jäämiselle työmarkkinoiden ulkopuolelle ovat sairaus tai työkyvyttömyys (ks. kuvio 3.3.3). Eläkkeelle jääminen on tärkein syy, jonka vuoksi vanhemmat kohortit (55–64-vuotiaat) poistuvat työvoimasta. Matalan osaamistason aikuisten työllisyysaste on edelleen alle EU:n keskiarvon. Matalan osaamistason aikuisten määrä on kuitenkin Suomessa suhteellisen pieni (). Työvoiman ulkopuolelle jäämiseen puuttuminen edellyttää erilaisia toimenpiteitä kohderyhmästä riippuen.

Kuvio 3.3.3:Syyt työmarkkinoiden ulkopuolella olemiseen, osuudet sukupuolen ja ikäryhmän mukaan jaoteltuna 2018. Lähde: Eurostat Työnteon kannustimet Kannustin- ja työttömyysloukkuja on edelleen, mutta viime vuosina on toteutettu joitakin toimenpiteitä niiden poistamiseksi. Tietyt etuudet ja niiden yhdistelmät muodostavat työttömyys- tai kannustinloukkuja (Euroopan komissio 2016a, 2017, 2018b ja 2019b). Sosiaaliturvajärjestelmän uudistus on aloitettu, ja siinä puututaan työvoiman ulkopuolelle jäämisen ja työttömyysloukkujen muodostamaan haasteeseen (ks. laatikko 3.3.2). Byrokratialoukkujen poistamiseksi (Euroopan komissio 2019b) Suomi otti vuonna 2019 käyttöön reaaliaikaisen tulorekisterin. Se sisältää reaaliaikaista tietoa palkoista ja etuuksista (viimeksi mainituista 1. tammikuuta 2020 alkaen). Sen avulla on mahdollista lyhentää työttömyys- ja muiden etuuksien käsittelyaikoja ja siten lisätä työntekijän varmuutta tulotasosta, jos hän ottaa vastaan osa-aikatyön tai lyhytaikaisen työn. Lisäksi se voi antaa tulevaisuudessa mahdollisuuksia yhdistää helpommin työtuloja ja etuuksia. Kotona omaisiaan ja lapsiaan hoitavien pitkän aikavälin työllistymisnäkymiä voitaisiin parantaa kannustimilla. Pitkään jatkuvat hoitovelvollisuudet, jotka lankeavat usein naisille, heikentävät heidän asemaansa työmarkkinoilla. Maahanmuuttajataustaiset naiset ovat suhteettoman aliedustettuina työmarkkinoilla. Ero EU:n ulkopuolella syntyneiden ja EU:ssa syntyneiden naisten työvoimaosuuksissa oli vuonna 2018 erittäin suuri (EU:n ulkopuolella syntyneet: 18,2 prosenttiyksikköä – EU 9,5 prosenttiyksikköä). Hallituksen lakiesitys työttömien tai työvoiman ulkopuolella olevien perheiden lasten täyden päivähoito-oikeuden palauttamiseksi on hyväksytty. Hallitus pyrkii uudistamaan perhevapaita. Päätavoitteena on antaa kummallekin vanhemmalle sama määrä perhevapaapäiviä, joita ei voida siirtää toiselle. Ehdotettu uudistus voisi vaikuttaa myönteisesti työ- ja yksityiselämän tasapainottamiseen ja sukupuolten tasa-arvoon. Hallitus selvittää parhaillaan mahdollisuutta virtaviivaistaa hoitovapaajärjestelmää esimerkiksi niin, että kotihoidontuki voitaisiin maksaa suoraan isovanhemmalle. Tämä voisi tarjota joillekin vanhemmille paremmat mahdollisuudet palata työelämään tai opiskelemaan. Hoitovapaiden perusteellinen uudistaminen yhdessä varhaiskasvatuksen saatavuuteen ja laatuun tehtävien lisäinvestointien kanssa voisi tuottaa kestäviä tuloksia naisten, ja erityisesti edellä mainittuihin ryhmiin kuuluvien naisten, saamisessa työmarkkinoille. Eläkeuudistus on vähentänyt uusien vanhuuseläkeläisten määrää. Vuoden 2017 eläkeuudistuksen myötä vanhuuseläkkeen alaikäraja nousee ikäryhmittäin, kunnes se on 65 vuotta vuonna 2027. Uudistus on vaikuttanut työelämästä eläkkeelle siirtyvien määrään. Suomen eläketurvakeskus arvioi, että vanhuuseläkkeelle jääneiden määrä väheni vuosien 2017 ja 2018 välillä 8 prosenttia lähinnä eläkeuudistuksen vuoksi. Tämä voi osittain selittää yli 55-vuotiaiden työllisyysasteen myönteisen kehityksen, jonka odotetaan eläkeiän nousun vuoksi jatkuvan. Iäkkäiden työntekijöiden pidennetty työttömyysturva lisää osaltaan työttömyyttä iäkkäimmissä ikäryhmissä. Yli 61-vuotiaiden työttömien mahdollisuus saada työttömyyspäivärahaa pidempään vähentää heidän halukkuuttaan palata työhön ennen eläkkeelle jäämistä. Lisäksi se voi tahattomasti kannustaa työnantajia irtisanomaan ne työntekijät, jotka ovat oikeutettuja lisäpäiviin. Työmarkkinaosapuolet ovat ehdottaneet hallitukselle työttömyysturvan lisäpäivien ikärajan nostamista 61:stä 62:een vuoden 1961 jälkeen syntyneiden osalta. Muutos tuli voimaan vuoden 2020 alusta. Erään arvion mukaan tämä vähentäisi työttömien määrää 7 400:lla vuoden 2025 loppuun mennessä (Reipas 2019). Nykytilanteessa tällaisen järjestelmän poistaminen kokonaan ja ikääntyneiden työntekijöiden työnteon kannustimien parantaminen auttaisivat vähentämään työvoimapulaa. Aktivointitoimet Kohderyhmien kestävä aktivointi on haaste. Suomessa käytetään varoja aktiiviseen työvoimapolitiikkaan enemmän kuin EU:ssa keskimäärin mutta vähemmän kuin muissa Pohjoismaissa. Suomi käyttää työvoimapolitiikan määrärahoista kolmanneksen aktivointitoimiin, kun Ruotsi käyttää noin puolet (OECD 2016). Julkiset työvoimapalvelut ovat kärsineet kymmenen viime vuoden aikana henkilöstövähennyksistä, mikä johtuu osittain palvelujen digitalisointipyrkimyksistä. Uusien teknologioiden käyttöönotto palveluissa saattaa myös johtaa siihen, että julkiset työvoimapalvelut uhkaavat menettää asemansa työmarkkinoiden tärkeimpänä toimijana, joka auttaa työttömiä löytämään työtä. Parhaassa työiässä olevien miesten, osatyökykyisten ja maahanmuuttajien aktivoimisen painottaminen voisi olla hyödyllistä, sillä heidän työllisyysasteensa on alhainen. Integroitujen palvelujen tarjoaminen ns. vaikeasti työllistettäville ei ole koordinoitua. Viime vuosina eri kohderyhmille on suunnattu moniammatillisia palveluja (ks. Euroopan komissio 2017 ja 2018b). Pitkäaikaistyöttömille ja osatyökykyisille tarjottavissa palveluissa voisi kuitenkin olla hyötyä keskeisten toimijoiden, erityisesti paikallisten julkisten työvoimapalvelujen ja kuntien, tiiviimmästä koordinoinnista ja sitoutumisesta. Haasteita näyttävät olevan henkilöresurssien puute sekä yhteensopimattomat tietojenvaihtojärjestelmät, jotka estävät palvelujen tehokkaan integroinnin. Kuntatason kokeiluilla pyritään vastaamaan haasteisiin. Kokeilukunnat valittiin vuonna 2019. Laki työvoimapalveluiden siirtämisestä työ- ja elinkeinotoimistoilta kunnille on valmisteilla. Uudella ohjelmalla edistetään työvoima- ja yrityspalvelujen hajauttamista kuntatasolle. Kokeilut jatkuvat vuoteen 2022, ja tulokset otetaan huomioon tulevien palvelurakenteiden suunnittelussa. Hallitus on kumonnut vuonna 2018 käyttöönotetun ehdollisen työttömyysturvajärjestelmän eli ns. aktiivimallin (Euroopan komissio 2018 ja 2019). Työttömyysetuuksien automaattinen vähentäminen on hallituksen esityksen perusteella nyt poistettu, mutta järjestelmän muut osat on säilytetty. Aktiivimallin vaikutuksista tehdyn arvioinnin mukaan (Kyyrä ym. 2019) nopean talouskasvun ja työvoiman kysynnän kasvun vuoksi on vaikea osoittaa aktiivimallin suoria vaikutuksia työllisyyteen. Samalla arvioinnissa todettiin, että mallilla onnistuttiin kannustamaan työttömiä käyttämään työvoimapalveluja ja lisäämään heidän osallistumistaan aktiivisiin työvoimatoimenpiteisiin. On tärkeää vahvistaa julkisia työvoimapalveluja, jotta niillä voidaan nopeasti vähentää pitkäaikaistyöttömyyden riskiä ja siirtymistä työmarkkinoiden ulkopuolelle. Aktiivimallin tarkistamisen jälkeen voitaisiin harkita muiden sellaisten mekanismien laatimista, joilla lisättäisiin kannustimia hakea työtä tai osallistua koulutukseen. Hallitus pyrkii lisäämään työllisyyttä etenkin palkkatuilla. Hallitus lisäsi palkkatukiin käytettävissä olevaa rahoitusta 17 miljoonalla eurolla vuoden 2020 talousarviossa. Lisäksi suunnitteilla on toimenpiteitä, joilla tehdään palkkatukien käytöstä työnantajien kannalta yksinkertaisempaa. Nämä muutokset voisivat parantaa tukien kohdentamista yksityissektorille ja lisätä niiden vaikuttavuutta kestävillä työllistymistuloksilla mitattuna (Asplund ym. 2018). Jos palkkatukia kuitenkin käytetään yleispätevänä ratkaisuna, niillä voi olla kielteisiä vaikutuksia, koska monet työttömät olisivat voineet työllistyä myös ilman tukea. Konkreettisempia ehdotuksia odotetaan vuoden 2020 aikana. Osatyökykyisten työllisyyden parantamiseksi on suunnitteilla toimenpiteitä. Edellinen hallitus käynnisti ns. työkykyohjelman, joka on suunnattu osatyökykyisille (ks. Euroopan komissio 2019b). Uudistuksen tavoitteena on integroida ja selventää osatyökykyisille tai alentuneesti työkykyisille tarjolla olevan palveluverkoston tehtäviä. Lisäksi on aloitettu työkyvyttömyyseläkkeen uudistusta koskeva lainsäädäntötyö. Sillä pyritään kannustamaan osatyökyvyttömyyseläkkeellä olevia palaamaan työmarkkinoille. Uudistuksen tavoitteena on, että työnteko lisää nettotuloja. Tämän saavuttamiseksi uudistuksessa otettaisiin käyttöön ns. suojaosuus, joka on 50 prosenttia eläkkeestä. Suojaosuuden ylittävät ansiot pienentäisivät eläkettä 50 prosenttia jokaista ansaittua lisäeuroa kohti (Knuuti ym. 2019). Toimenpiteitä, joilla voitaisiin parantaa yhteiskunnallisten yritysten rahoituksen saantia, selvitetään. Yhteiskunnallisilla yrityksillä on Suomessa tärkeä rooli marginalisoituneiden ryhmien aktiivisessa osallistamisessa. Monilla näistä yrityksistä on kuitenkin vaikeuksia saada taloudellista tukea. Useimmat rahoitusvälineet on suunniteltu joko perinteisiä yrityksiä tai voittoa tavoittelemattomia yhdistyksiä varten, joten ne eivät palvele erityisesti yhteiskunnallisia yrityksiä. Suomen hallituksen vuoden 2019 ohjelmalla pyritään parantamaan yhteiskunnallisten yritysten toimintaedellytyksiä, mikä voi lisätä niiden potentiaalia entisestään. Osaaminen ja työn tulevaisuus Suomessa osaamisen kohtaanto-ongelmia makrotalouden tasolla vähemmän kuin EU:ssa keskimäärin. Eri osaamisryhmien (matala, keskitason ja korkea osaamistaso) työmarkkinatulosten erot ovat pienempiä kuin EU:ssa keskimäärin, ja ne ovat pienentyneet vuodesta 2010 (ks. kuvio 3.3.4). Vertikaalinen osaamisen kohtaanto-ongelma eli se, että ihmiset ovat ylikoulutettuja, pysyi Suomessa vuosina 2008–2018 pitkälti vakaana, alle 20 prosentissa. Korkean osaamistason tehtävät ovat viime vuosina lisääntyneet Suomessa keskitason osaamistasoa vaativiin verrattuna, ja rutiinitehtävät ovat vähentyneet. Tämä tarkoittaa, että lyhyellä aikavälillä tarvitaan aikuisen työvoiman uudelleenkoulutusta ja täydennyskoulutusta, jotta se vastaisi paremmin työmarkkinoiden kysyntää. Hiljattain toteutettu ammatillisen koulutuksen uudistus ja korkea-asteen koulutuksen rahoituksen uudistus kannustavat lisäämään aikuisille tarjottavaa täydennys- ja uudelleenkoulutusta (ks. koulutusta koskeva kohta jäljempänä). Kuvio 3.3.4:Työllisyysasteiden suhteellinen hajonta koulutustason mukaan (2010, 2015 ja 2018) Lähde: Eurostatin tietoihin perustuvat Euroopan komission laskelmat Suomessa on vain vähäinen riski, että automaatio vie työpaikkoja. Automaatio on uhka noin 5–8 prosentille työpaikoista alueesta riippuen (Gonzalez ym. 2019). Luvut ovat EU:n pienimmät. Toimenkuvat kuitenkin muuttuvat digitalisaation, robotiikan ja tekoälyn vuoksi. Ei-kognitiivisten ja digitaalisten taitojen kysyntä työmarkkinoilla kasvaa. Suomen tulokset digitaalisissa taidoissa ovat hyvät (laatikko 3.3.3, Gonzalez ym. 2019). Noin 50 prosentilla väestöstä digitaaliset taidot ylittävät perustason (ks. myös kohta 3.4.2). Vaikka digitaalista osaamista on hyvin saatavilla, työvoimapula uhkaa muodostua tieto- ja viestintätekniikan alan (ICT) kehitystä hidastavaksi tekijäksi (ks. kuvio 3.3.5). Vaikka luonnontieteilijöiden ja insinöörien saatavuus on Suomessa maailman paras (Maailman talousfoorumi 2016), niiden yritysten osuus, joilla on ollut vaikeuksia täyttää tieto- ja viestintätekniikan erityisosaamista edellyttäviä työpaikkoja, on 6,9 prosenttia eli suurempi kuin EU:n keskiarvo (4,6 %) (Euroopan komissio 2019d). Useilla osaamisaloilla, kuten tietokoneosaamisen, elektroniikan ja matemaattisen osaamisen aloilla, on vakava työvoimapula. Tieto- ja viestintätekniikan alan tutkinnon suorittaneiden osuus on edelleen selvästi EU:n keskiarvoa suurempi, mutta osaajapula vaivaa edelleen. Lisäksi kalliiksi tulevat oleskelulupamenettelyt rajoittavat ulkomaisten opiskelijoiden mahdollisuuksia jäädä Suomeen valmistumisen jälkeen. Suomalaisilla yrityksillä on hallinnollisia vaikeuksia ulkomaisten asiantuntijoiden palkkaamisessa. Suhteellisen tiukan maahanmuuttopolitiikan lieventämistä harkitaan, erityisesti tutkinnon suorittamisen jälkeistä työnhakua varten myönnettävien oleskelulupien pidentämistä kahteen vuoteen.

Kuvio 3.3.5:Avoimien työpaikkojen määrä koko taloudessa sekä tieto- ja viestintäpalvelualalla Ruotsissa ja Suomessa Lähde: Euroopan komissio Suomella on toimiva osaamisen ennakointijärjestelmä, jolla se voi vastata tuleviin haasteisiin. Suomessa osaamisen ennakointi kytkeytyy päätöksentekoon ja vastaa työmarkkinoiden tarpeita (Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus 2017). Suomi käynnisti osaamisen ennakointifoorumin vuonna 2017. Foorumi on järjestänyt toimintansa kahden pääpilarin ympärille: toisessa esitetään talouskehityksen perusteella vuoteen 2025 ulottuvia osaamisennusteita ja toisessa keskitytään koulutustarpeiden ennakointiin. Lisäksi on käynnissä monia alueellisia ennakointihankkeita. Alueelliset ennakointitoimet, joihin paikallisviranomaiset ja oppilaitokset osallistuvat, ovat kehittyneet nopeasti viime vuosina. Osaamisen ennakointi vaikuttaa hallituksen koulutuspoliittisiin toimenpiteisiin ammatillisesta koulutuksesta korkea-asteen koulutukseen. Uudelleenkoulutus ja täydennyskoulutus ovat avainasemassa, kun työvoiman työllistettävyyttä pidetään yllä ja varmistetaan, että tarjolla oleva osaaminen vastaa tulevaisuuden tarpeita. Osallistuminen aikuiskoulutukseen on Suomessa jo nyt runsasta. Vuonna 2018 tehdyssä kyselyssä 25–64-vuotiaista vastaajista 28,5 prosenttia ilmoitti osallistuneensa koulutukseen edellisten neljän viikon aikana (EU:n keskiarvo 11,1 %). Vaikka aikuiskoulutuksen osallistuvien osuus on suuri, hallitus aikoo esittää jatkuvan oppimisen uudistuksen, jota koskeva työ alkaa vuonna 2020. Yksi syy siihen, miksi työntekijät eivät osallistu koulutukseen, on ollut aikapula (Euroopan komissio 2019b). Uudistuksella pyritään lisäämään työikäisten mahdollisuuksia osallistua jatkuvaan oppimiseen yhdistämällä työ ja opiskelu joustavasti ja tukemalla oppimista työpaikalla. Lisäksi parannetaan yksilöllisten osaamistarpeiden ennakointia ja aikuisopiskelijoiden neuvontapalveluja (opetusministeriö 2019a). Vuonna 2020 osoitetaan 7,5 miljoonaa euroa lisärahoitusta heikkojen perustaitojen varassa olevien aikuisten kouluttamiseen. 3.3.2.Sosiaalipolitiikka ja terveydenhuolto Köyhyyden tai sosiaalisen syrjäytymisen riski on kasvanut hieman, mutta on edelleen selvästi alle EU:n keskiarvon. Aineellinen ja sosiaalinen puute (MSD) () on Suomessa EU:n keskiarvoon verrattuna vähäistä. Suomessa köyhyys- tai syrjäytymisvaarassa olevan väestön osuus ja la