EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 31.3.2020 COM(2020) 117 final 2020/0046(NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskevan Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan satamavaltiovalvontaa käsittelevässä komiteassa Euroopan unionin puolesta otettavasta kannasta



PERUSTELUT 1.Ehdotuksen kohde Tämä ehdotus koskee päätöstä satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskevan Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan satamavaltiovalvontaa käsittelevässä komiteassa unionin puolesta otettavan kannan vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on määrä antaa päätöksiä, jotka ovat tarpeen, jotta direktiivissä 2009/16/EY vahvistettu satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskeva EU:n järjestelmä, jäljempänä ’satamavaltiovalvontajärjestelmä’, toimisi moitteettomasti. 2.Ehdotuksen tausta 2.1. Satamavaltioiden harjoittamaa valvontaa koskeva Pariisin yhteisymmärryspöytäkirja (Pariisin pöytäkirja) Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjassa, jäljempänä ’Pariisin pöytäkirja’, määrätään kansainvälisestä tarkastusjärjestelmästä, jonka mukaan satamavaltiovalvonnassa toimivat tarkastajat tarkastavat kansallisten satamien ulkomaiset alukset sen varmistamiseksi, että aluksen päällikön, päällystön ja miehistön pätevyys sekä aluksen ja sen laitteistojen kunto täyttävät kansainvälisten yleissopimusten vaatimukset ja että aluksen miehistö ja käyttö ovat sovellettavan kansainvälisen oikeuden mukaisia. Pariisin pöytäkirja allekirjoitettiin 26. tammikuuta 1982. Direktiivi 2009/16/EY, sellaisena kuin se on muutettuna, sisältää Pariisin pöytäkirjan menettelyt ja välineet. Pariisin pöytäkirjan jäseniä ovat EU:n jäsenvaltiot, joilla on merisatamia, sekä Kanada, Venäjä, Islanti ja Norja. Euroopan unioni ei ole Pariisin pöytäkirjan jäsen. 2.2 Pariisin pöytäkirjan satamavaltiovalvontaa käsittelevässä komiteassa suunniteltu säädös Jotta satamavaltiovalvontajärjestelmä voisi toimia, on Pariisin pöytäkirjan puitteissa tehtävä joka vuosi tietyt päätökset. Päätökset tehdään yksimielisesti vuotuisessa satamavaltiovalvontaa käsittelevässä komiteassa, jäljempänä ’satamavaltiovalvontakomitea’, joka kokoontuu vuosittain toukokuussa. Pariisin pöytäkirjan asianmukaisen toimivaltaisen elimen tekemistä päätöksistä tulee direktiivin 2009/16/EY nojalla EU:n jäsenvaltioita sitovia. 3. UNIONIN PUOLESTA OTETTAVA KANTA Unionin puolesta Pariisin pöytäkirjan kaltaisissa kansainvälisissä organisaatioissa otettava kanta, silloin kun niiden on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla vahvistettava neuvoston päätöksellä komission ehdotuksesta. Satamavaltiovalvontakomiteassa Euroopan unionin puolesta otettava kanta vuosiksi 2016–2019 vahvistettiin vuonna 2016 neuvoston päätöksellä (EU) 2016/381. Neuvoston päätös vahvistettiin kaksiportaisella menettelyllä. Itse päätöksessä vahvistettiin unionin kantaa koskevat monivuotiset pääperiaatteet ja suuntaviivat. Kantaa mukautettiin sen jälkeen satamavaltiovalvontakomitean kutakin vuosikokousta varten komission epävirallisilla asiakirjoilla, joista keskustellaan neuvoston merenkulkutyöryhmässä. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa satamavaltiovalvontakomiteassa otettava unionin kanta vuosiksi 2020–2024. Tässä ehdotuksessa esitetty lähestymistapa johtuu Pariisin pöytäkirjan päätöksentekoprosessin ominaispiirteistä. Pariisin pöytäkirjan sisäisissä säännöissä vahvistetaan, että viimeinen päivä, jona sen jäsenet sekä suuntaviivojen ja ohjeiden laatimisesta vastaavat työryhmät voivat toimittaa asiakirjoja, on kuusi viikkoa ennen satamavaltiovalvontakomitean kokousta. Vasta tällöin kaikki toimitetut asiakirjat ovat käytettävissä ja komissio voi aloittaa analysointinsa laatiakseen SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdassa tarkoitetun koordinoitua unionin kantaa koskevan ehdotuksen, joka neuvoston on sitten hyväksyttävä. Koska kyseiseen analyysiin, komission ehdotuksen laadintaan sekä sen hyväksymiseen neuvostossa käytettävissä oleva aika on lyhyt, liitteessä 2 esitetään menettely unionin kannan vuosittaista tarkentamista varten. 4.Oikeusperusta 4.1 Menettelyllinen oikeusperusta 4.1.1. Periaatteet Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”. SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohtaa sovelletaan riippumatta siitä, onko unioni kyseisen elimen jäsen vai kyseisen sopimuksen osapuoli. Ilmaisu ”säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia” kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2 Soveltaminen käsiteltävänä olevassa asiassa Pariisin pöytäkirja on sopimuksella perustettu elin. Säädös, joka Pariisin pöytäkirjan on määrä antaa, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia. Suunniteltu säädös voi vaikuttaa ratkaisevasti EU:n lainsäädännön, erityisesti satamavaltioiden suorittamasta valvonnasta annetun direktiivin 2009/16/EY, sisältöön, koska Pariisin pöytäkirjan satamavaltiovalvontakomitea tekee useita päätöksiä, jotka on tehtävä vuosittain, jotta direktiivi toimisi moitteettomasti. Suunnitellulla säädöksellä ei täydennetä eikä muuteta sopimuksen institutionaalisia rakenteita. Tämän vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta. 4.2 Aineellinen oikeusperusta 4.2.1 Periaatteet SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää. 4.2.2 Soveltaminen käsiteltävänä olevassa asiassa Suunnitellun säädöksen pääasiallinen tarkoitus ja sisältö liittyvät liikenteeseen. Sen vuoksi ehdotetun päätöksen aineellinen oikeusperusta on 100 artiklan 2 kohta. 4.3 Päätelmät Ehdotetun päätöksen oikeusperustana olisi oltava SEUT-sopimuksen 100 artiklan 2 kohta yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa. 2020/0046 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskevan Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan satamavaltiovalvontaa käsittelevässä komiteassa Euroopan unionin puolesta otettavasta kannasta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan 2 kohdan yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sekä katsoo seuraavaa: (1)Satamavaltioiden suorittamaa valvontaa koskeva yhteisymmärryspöytäkirja, jäljempänä ’Pariisin pöytäkirja’, allekirjoitettiin Pariisissa 26 päivänä tammikuuta 1982 ja tuli voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1982. Pariisin pöytäkirjan 8.1 jakson nojalla merenkulkuviranomainen voi ehdottaa siihen muutoksia. Lisäksi Pariisin pöytäkirjan 7.1 jakson nojalla satamavaltiovalvontaa käsittelevä komitea, jäljempänä ’satamavaltiovalvontakomitea’, koostuu kunkin merenkulkuviranomaisen ja komission edustajasta ja sen toimivalta vahvistetaan 7.3 jaksossa. On aiheellista vahvistaa satamavaltiovalvontakomiteassa unionin puolesta otettava kanta, koska Pariisin pöytäkirjan toimivaltaisen elimen päätöksillä on merkitystä unionin oikeudellisen kehyksen eli Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/16/EY kannalta.