Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Eurooppalaisesta yritysneuvostosta annetun direktiivin 94/45/EY konkreettinen soveltaminen ja mahdollista tarkistamista vaativat näkökohdat"

(2004/C 10/05)

Euroopan komissio pyysi varapuheenjohtajansa Loyola de Palacion 26. marraskuuta 2002 päiväämällä kirjeellä Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla lausunnon aiheesta "Eurooppalaisesta yritysneuvostosta annetun direktiivin 94/45/EY konkreettinen soveltaminen ja mahdollista tarkistamista vaativat näkökohdat".

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 10. syyskuuta 2003. Esittelijä oli Josly Piette.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. ja 25. syyskuuta 2003 pitämässään 402. täysistunnossa (syyskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 122 ääntä puolesta ja 1 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä.

LAUSUNNON TAVOITE

Komission ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitean välisen puitesopimuksen hengessä sekä vastatakseen Euroopan talous- ja sosiaalikomitean esityksiin voida osallistua laajemmin Euroopan unionin työllisyys- ja sosiaaliasioita koskevaan toimintaan komissio esitti komitealle, että tämä laatisi valmistelevan lausunnon eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä annetun direktiivin konkreettisesta soveltamisesta ja näkökohdista, joita tulisi mahdollisesti tarkistaa. Lausunto voi osoittautua komissiolle erittäin tärkeäksi, kun se tekee vuoden 2003 aikana päätöksen eräiden toimijoiden, etenkin Euroopan parlamentin, tekemän direktiivin 94/45/EY tarkistamista koskevan esityksen jatkotoimista. Työmarkkinaosapuolet voivat, ilman että niiden itsemääräämis- ja päätöksenteko-oikeutta tässä asiassa rajoitetaan, käyttää lausuntoa tukena toteamuksilleen ja objektiivisille tekijöille, joista ollaan samaa mieltä.

Niinpä tämä asiakirja on luonteeltaan ennen kaikkea tiedottava, ja sen tavoitteena on arvioida direktiivin täytäntöönpanosta lähtien tähän mennessä saatuja kokemuksia.

1. Direktiiviä 94/45/EY ja sen uudelleentarkastelua koskevat yleiset puitteet

1.1. Neuvosto hyväksyi eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä annetun direktiivin 22. syyskuuta 1994, ja direktiivi ulotettiin koskemaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa neuvoston direktiivillä 97/74/EY, annettu 15 päivänä joulukuuta 1997. Direktiivin hyväksyminen oli ratkaiseva edistysaskel yritysten tasolla käytävän, työmarkkinaosapuolten välisen aidosti eurooppalaisen vuoropuhelun kehittämisessä ja sopusoinnussa yritysten ja yritysryhmien ylikansallisen rakenteen kanssa.

Luonteeltaan aidosti ylikansallinen uusi väline on ollut huomattavana apuna työmarkkinasuhteiden eurooppalaisen ulottuvuuden kehittämisessä.

1.2. Jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään 22. syyskuuta 1996 mennessä (direktiivi 97/74/EY 15. joulukuuta 1999 mennessä)(1). Direktiivin 13 artiklan mukaisesti yritysten keskushallinnon ja työntekijöiden edustajien välisten vapaaehtoisten sopimusten neuvotteluille asetettiin sama määräaika. Direktiivi sovittaa yhteen erityiset eurooppalaiset ja kansalliset ulottuvuudet ja on siksi monimutkainen ja luonteeltaan erittäin innovatiivinen. Keskeiseksi tekijäksi direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä siten, että laadittavat säännökset olisivat sisällöltään mahdollisimman samansuuntaiset, onkin osoittautunut koordinointi.

1.3. Direktiivin 94/45/EY 15 artiklan mukaisesti komission tuli viimeistään 22. syyskuuta 1999 tarkastella direktiivin soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ehdottaakseen neuvostolle tarpeen mukaan tarvittavia muutoksia.

1.4. Kun otetaan huomioon, että kyseessä oli täysin innovatiivinen prosessi, oli odotettavissa, että mainittuun ajankohtaan mennessä ehdittäisiin neuvotteluista ja eurooppalaisten yrityskomiteoiden työskentelystä saada riittävästi käytännön kokemusta, jotta uudelleentarkastelu voitaisiin toteuttaa.

1.5. Komission oli määrä toteuttaa tämä uudelleentarkastelu "jäsenvaltioiden ja Euroopan tasolla toimivien työmarkkinaosapuolten kanssa".

1.6. Uudelleentarkastelu koski direktiivin soveltamista koskevia sääntöjä eli kaikkia eurooppalaisten yritysneuvostojen perustamiseen ja toimintaan liittyviä näkökohtia ja työntekijöiden lukumäärärajojen tarkoituksenmukaisuutta.

1.7. Kyseisen tarkastelun ja työmarkkinaosapuolten kanssa huhtikuussa 1999 pidetyn konferenssin jatkona komissio antoi Euroopan parlamentille ja neuvostolle 4. huhtikuuta 2000 kertomuksensa direktiivin soveltamisesta. Komission kertomuksessa arvioidaan pääasiassa sitä, miten jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta kertomus sisältää myös arvioinnin direktiivin täytäntöönpanosta. Komissio korostaa, että miten hyvin tahansa direktiivin saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä onnistutaankaan, aina jää jäljelle myös tulkinnanvaraisia seikkoja. Kertomuksessa todetaan lisäksi, että tällaisten kysymysten ratkaiseminen on joko itse asianosaisten tai tuomioistuimen tehtävä. Siksi komissio ei katsonut tarpeelliseksi ehdottaa direktiivin muuttamista tässä vaiheessa.

1.8. Tämän jälkeen Euroopan parlamentin puhemies lähetti kertomuksen käsiteltäväksi työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokuntaan ja lausuntoa varten oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaan sekä teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokuntaan. Euroopan parlamentti jätti kertomusta koskevan mietintönsä käsiteltäväksi 17. heinäkuuta 2001. Mietinnössä parlamentti kehottaa komissiota pikimmiten esittämään ehdotuksen direktiivin muuttamiseksi parannusehdotuksineen(2).

1.9. Miltei kolme vuotta kertomuksensa antamisen ja entistä pidemmän soveltamisajan jälkeen komissio katsoo nyt, että direktiivin käytännön soveltamista on aiheellista tarkastella uudelleen jo senkin vuoksi, että kysymystä käsitellään Nizzassa joulukuussa 2000 hyväksytyssä sosiaalipoliittisessa ohjelmassa.

1.10. Komissio antoi kertomuksensa huhtikuussa 2000, ja siitä lähtien Euroopan työmarkkinoilla on tapahtunut merkittäviä muutoksia. Ylikansallisten uudelleenjärjestelyjen rytmi on nopeutunut ja uudelleenjärjestelyistä on tullut entistä pysyvämpi osa yritysten toimintaa, mikä on haaste tämän päivän yritysneuvostoille.

1.11. Euroopan unionin uudet jäsenvaltiot, joita toukokuun 1. päivästä 2004 lähtien on kymmenen, kuuluvat direktiivin 94/45/EY soveltamisalaan heti liittymisestään lähtien. Laajentuminen vaikuttaa voimakkaasti paitsi nykyisiin neuvostoihin, joiden on otettava uusien jäsenvaltioiden työntekijöiden edustajat mukaan toimintaan, myös uusien yritysryhmien liittämiseen direktiivin soveltamisalaan, mikä aiheuttaa varmasti uusia haasteita. Tulevina vuosina eurooppalaisia yritysneuvostoja koskevissa keskusteluissa ja toimenpiteissä on otettava huomioon direktiivin soveltamisalaan liittyvien uusien yritysten erityispiirteet ja uusissa jäsenvaltioissa voimassa olevien, työmarkkinasuhteita koskevien järjestelmien ominaisuudet. Kuten työmarkkinaosapuolet painottivat huhtikuussa 1999 pidetyssä "Eurooppalaiset yritysneuvostot: käytäntö ja kehitys" -konferenssissa, toimijoille on suotava aikaa oppimisprosessiin, jotta he kykenevät sovittamaan yhteen kulttuuri-, käytäntö- ja todellisuustaustoiltaan erilaiset tekijät ja tiedot sekä ylittämään sosiaalisiin, taloudellisiin ja kulttuurisiin eroihin liittyvät esteet.

1.12. Lainsäädäntö on myös muuttunut. Työntekijöille tiedottamisesta ja heidän kuulemisestaan on annettu uusia yhteisön säännöksiä, kuten 8. lokakuuta 2001 annettu direktiivi eurooppayhtiön sääntöjen täydentämisestä henkilöstöedustuksen osalta (direktiivi 2001/86/EY) ja 11. maaliskuuta 2002 annettu direktiivi työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä (direktiivi 2002/14/EY).

2. Arvio

2.1. Laaja kokemuspohja

2.1.1. 1865 yrityksestä tai yritysryhmästä, jotka työllistävät 17 miljoonaa työntekijää ja jotka kuuluvat eurooppalaisia yritysneuvostoja koskevan direktiivin soveltamisalaan, 639 yrityksellä tai yritysryhmällä, jotka työllistävät 11 miljoonaa työntekijää, oli tällainen neuvosto vuoden 2002 lopussa. Sopimuksista 72 prosenttia eli 400 sopimusta on tehty ennen direktiivin antamista direktiivin 13 artiklan ja 28 prosenttia direktiivin 6 artiklan mukaisesti. Siten useimpien nykyisten eurooppalaisten yritysneuvostojen perustana on ennen direktiivin antamista tehty sopimus, jota on tarvittaessa jatkettu tai tarkistettu. Tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönotosta ilman yritysneuvoston perustamista on tehty lisäksi seitsemän sopimusta(3).

2.1.2. Yli puolet sopimuksista on tehty vuonna 1996. Sen jälkeen on tehty vuosittain noin 40 sopimusta. Nykyisistä direktiivin soveltamisalaan kuuluvista yrityksistä ja yritysryhmistä yhteensä 1200 yrityksen tai ryhmän, jotka työllistävät 6 miljoonaa työntekijää, uskotaan perustavan eurooppalaisen yritysneuvoston tai ottavan käyttöön tiedottamista ja kuulemista koskevan menettelyn. Vaikka nämä yritykset tai yritysryhmät ovat usein kooltaan pieniä ja niiden ylikansallinen yhdentyminen on ollut heikohkoa, niillä on jo varsin merkittäviä rajatylittäviä toimintoja.

2.1.3. Neljännes sopimuksista kuuluu Saksan lainsäädännön soveltamisalaan, 12-13 prosenttia Ranskan, Belgian tai Yhdistyneen kuningaskunnan ja 4-7 prosenttia Alankomaiden, Ruotsin, Italian, Irlannin tai Suomen lainsäädännön soveltamisalaan. Alle 20 sopimusta kuuluu Itävallan, Norjan, Tanskan, Luxemburgin, Sveitsin, Espanjan tai Kreikan lainsäädännön soveltamisalaan.

2.1.4. Laajentuminen koskettaa jo noin 30:tä prosenttia nykyisistä eurooppalaisista yritysneuvostoista(4), ja niihin kuuluu jäseninä tai tarkkailijoina Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004 liittyvien maiden edustajia. Hakijavaltioista etenkin Puola, Tsekki, Slovakia, Slovenia ja Unkari ovat aloittaneet toimet direktiivin 94/45/EY saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöään.

2.1.5. Eurooppalaisten yritysneuvostojen toimintaan osallistuu suoraan nykyään yli 10000 työntekijöiden edustajaa, jotka toteuttavat tietojen ja käytäntöjen vaihtoa eri kulttuurien välillä, mikä on yksi sosiaalisen Euroopan näkyvimmistä ja olennaisimmista ilmiöistä.

2.2. Sopimusneuvottelut

2.2.1. Direktiivin periaatteen tarkoituksenmukaisuus eli se, että neuvottelualoitteen tulisi tulla yritysten työmarkkinaosapuolten taholta, on vahvistettu useissa, 6 tai 13 artiklan nojalla tehdyissä sopimuksissa. Tämä uusi väline on luonteeltaan monimutkainen ja varsin eurooppalainen, joten työmarkkinaosapuolten rooli ei todellakaan ole aina ollut helppo, mutta yleisesti ottaen tutkimuksista käy ilmi, että työmarkkinaosapuolet hyötyvät selvästi eurooppalaisten yritysneuvostojen toiminnassa saamastaan kokemuksesta.

2.2.2. Tehdyt sopimukset poikkeavat toisistaan paljon, olivatpa kysymyksessä jo ennen direktiivin antamista tehdyt sopimukset, joita on määrällisesti eniten, tai direktiivin voimaantulon jälkeen tehdyt sopimukset. Useimmissa tapauksissa sopimukset sisältävät määräyksiä ylikansallisesta työntekijöille tiedottamisesta ja heidän kuulemisestaan direktiivin antamia oikeuksia noudattaen. Sopimuksista vain kahdeksan koskee pelkästään tiedottamista. Lisäksi osa sopimuksista koskee paitsi keskitettyjä tiedottamis- ja kuulemismekanismeja myös kansallisella tasolla hajautettuja, tiedottamisen ja kuulemisen tiettyihin osa-alueisiin liittyviä menettelyjä.

2.2.3. Työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua ja yritysten työmarkkinaosapuolten roolia on vahvistettu yksinkertaisesti siten, että yrityksen keskushallinto ja erityinen neuvotteluryhmä neuvottelevat eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta. Sopimuksista tehdyt eri tutkimukset ovat osoittaneet, että Euroopan tason ammattisihteeristöillä on ollut merkittävä rooli niiden koordinoidessa yli 75 prosenttia vapaaehtoisista sopimuksista. Nämä organisaatiot ovat myös allekirjoittaneet sopimuksia. Neuvotteluja varten erityisen neuvotteluryhmän jäsenet ovat usein pyytäneet valitsemiaan asiantuntijoita, etenkin asianomaisten Euroopan tason ammattisihteeristöjen edustajia, avustamaan neuvotteluryhmää sen työssä.

2.2.4. Uuden sopimuksen neuvottelutavasta säädetään direktiivissä 94/45/EY. Nykyisten sopimusten muuttamisen tai uudistamisen yhteydessä voi kuitenkin nousta esille vaikea kysymys neuvottelijoista ja allekirjoittajista, koska asiasta ei ole sopimuksessa määrätty.

2.2.5. Niiden 1200 yrityksen tai yritysryhmän työntekijän, jotka haluavat mahdollisesti aloittaa neuvottelut uuden eurooppalaisen neuvoston perustamisesta tai ottaa käyttöön työntekijöille tiedottamista tai heidän kuulemistaan koskevan menettelyn, on yleensä ensimmäiseksi määriteltävä Euroopassa toimivan yrityksen tai yritysryhmän rakenne, työntekijämäärä ja eri maiden neuvottelevat työmarkkinaosapuolet. Kolmessa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksenä käsittelemässä asiassa(5) asetetaan periaate, jonka mukaan asianomaisten Euroopan talousalueen yritysten johtotasojen on annettava työntekijöiden edustajille kaikki eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisneuvottelujen aloittamiseksi välttämättömät, etenkin yritysryhmärakennetta ja työntekijämäärää koskevat tiedot, olipa yritysryhmän toimipaikka missä tahansa tai olipa ryhmän johdon mielipide direktiivin sovellettavuudesta mikä tahansa.

2.2.6. Neuvottelujen aloittamista koskevien edellytysten ja tapojen määrittämisestä on vastuussa yrityksen keskushallinto, jonka on huolehdittava kokouksiin liittyvistä käytännön järjestelyistä, kuten matkoista, majoituksesta, tulkkauksesta, aikatauluista ja kaikista näistä toiminnoista aiheutuvista kustannuksista. Kysymys on merkittävä etenkin keskisuurten eurooppalaisten ryhmien kannalta; niihin lukeutuu suurin osa niistä yrityksistä, joiden uskotaan aloittavan neuvottelut. Voisi osoittautua hyödylliseksi pohtia tapoja, kuinka työmarkkinaosapuolten ylikansallisen vuoropuhelun aloittamista näissä yrityksissä voitaisiin erityisesti tukea, esimerkiksi alaa koskevien budjettikohtien avaamisen avulla.

2.2.7. Neuvottelut, jotka on aloitettava esitystä tai aloitetta seuraavien kuuden kuukauden aikana, voivat kestää kolme vuotta. Yleensä neuvottelut saadaan päätökseen lyhyemmässä ajassa. Neuvottelujen ilmapiiri vaikuttaa ratkaisevasti eurooppalaisten neuvostojen alkuajan toimintaan.

2.2.8. Useat yritykset tekevät muutoksia yhden tai useamman eurooppalaisen yritysneuvoston kokoonpanoa koskevaan sopimukseensa tai uudistavat niitä yritysten fuusioiden, luovutusten tai yritysryhmässä tapahtuvien merkittävien muutosten vuoksi. Edustusrakenteiden kokoonpanon asianmukaista mukauttamista yrityksessä tai yritysryhmässä tapahtuvien muutosten vuoksi sekä edustusrakenteen toimintaa siirtymäkausien aikana koskevat kysymykset vaikuttavat merkittävästi yritysneuvostojen kykyyn mukautua uudelleenjärjestelyihin. Puolessa sopimuksista käsitellään kysymyksiä eurooppalaisten neuvostojen toimivallasta uudelleenjärjestelyjen yhteydessä: sopimuksista 51 prosentissa viitataan yritysfuusioihin, 47 prosentissa toiminnan lopettamiseen ja 53 prosentissa toimipaikan siirtämiseen(6). Suurin osa neuvostoista on käsitellyt yrityksessä tai yritysryhmässä tapahtuvia muutoksia koskevia kysymyksiä.

2.3. Eurooppalaisten yritysneuvostojen toiminta

2.3.1. Yhdessä julkaisemissaan raporteissa Euroopan komissio (työllisyys- ja sosiaaliasioiden pääosasto) ja Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö ovat erotelleet toisistaan sopimukset, joilla on perustettu eurooppalainen yritysneuvosto, jonka toiminta näyttää rajoittuvan muodolliseen tai symboliseen olemassaoloon ja vuosikokoukseen, sekä sopimukset, joilla on perustettu neuvostoja, jotka kykenevät ottamaan dynaamisen roolin ja joiden työntekijöiden edustajat ovat aktiivisia myös kokousten välillä ja jatkuvasti yhteydessä yrityksen keskushallintoon(7).

2.3.2. Nykyiset eurooppalaiset yritysneuvostot muuttuvat kuitenkin jatkuvasti ja kehittävät toimintaansa rakentavan sisäisen prosessin suuntaviivojen mukaisesti, joten mikäli halutaan määritellä, missä määrin sopimukset antavat neuvostoille todellisia mahdollisuuksia toimia aktiivisesti, on painopistettä siirrettävä sopimuksen määräyksistä myös käytännön kokemusten tutkimiseen.

2.3.3. Eri tutkimustulokset [etenkin Lecher(8)] osoittavat, että sopimuksen tekeminen on pikemminkin lähtökohta eurooppalaisen yritysneuvoston kehittymiselle elimenä kuin toiminnan lopputulos.

2.3.4. Eurooppalaisten yritysneuvostojen toimintaa monografioiden, kyselyiden tai käytäntöjen vaihdon pohjalta analysoivat tutkimukset ovat osoittaneet, että kyseessä on todellakin dynaaminen, vaiheittain etenevä kehitysprosessi. Vaikka eurooppalaisten yritysneuvostojen perustamispyyntöä koskeviin aloitteisiin saatettiin alussa suhtautua epäluuloisesti, monet tahot katsovat nykyään voivansa parantaa omalta osaltaan työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua ja yrityksensä tiedottamis- ja kuulemistoimintoja.

2.3.5. Alankomaiden työnantajajärjestön julkaisemasta asiakirjasta, jossa tarkastellaan 17:n Alankomaissa toimipaikkaansa pitävän yrityksen eurooppalaisten yritysneuvostojen tehtäviä ja roolia, käy ilmi, että suurin osa työnantajista katsoo, että yritysneuvosto tuo tai voi tuoda lisäarvoa erityisesti uudelleenjärjestelyihin(9). On kuitenkin myös työnantajia, jotka katsovat, etteivät yritysneuvostot ole olleet avuksi työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun edistämisessä. Japanilaisista monikansallisista yrityksistä tehdyssä tutkimuksessa(10) haastelluista yritysjohtajista suuri enemmistö antoi myönteisen arvion eurooppalaisista yritysneuvostoista. Samoin myönteisen arvion antoi eräs amerikkalainen neuvoa-antava elin, joka oli hiljattain tehnyt tutkimuksen pääsääntöisesti amerikkalaisista yrityksistä koostuvien 24 ylikansallisen yrityksen johtajista(11). Useimmissa tapauksissa käytännön toiminnassa on menty sopimuksen säännöksiä pidemmälle; yritysjohdot suhtautuvat asiakysymysten käsittelyyn ylikansallisesti aiempaa myönteisemmin, asioiden luottamuksellisuus ei aiheuta juurikaan ongelmia, asiantuntijoiden osallistumista arvostetaan ja rakenteellisia uudelleenjärjestelyjä koskevaa kuulemista pidetään myönteisenä toimintana. Vaikka rakenteiden ylläpito vaatii paljon aikaa ja resursseja, 75 prosenttia haastatelluista johtajista katsoi, että eurooppalaiset yritysneuvostot tuovat yrityksille lisäarvoa. Useat yritysjohtajat totesivat eurooppalaisten yritysneuvostojen tuoneen päätöksentekoprosessiin odottamattomia etuja siten, että muun muassa johtotason hallinnollinen kurinalaisuus ja koordinointikyky ovat kehittyneet.

2.3.6. Eurooppalaiset yritysneuvostot jaotellaan usein paitsi eri kehitysvaiheidensa myös toimintatapansa mukaan (Lecher). Osa yritysneuvostoista katsoo olevansa päätoimipaikan kansallisen edustusrakenteen jatke ja siten täydentävä kansallinen tietolähde. Osa neuvostoista toimii johtavan maan edustajan alaisuudessa, jolloin ylikansallisuus on vahvasti esillä, mutta sitä ei juurikaan hyödynnetä, ja eräät neuvostot ovat luoneet itselleen todellisen "yhteisen ylikansallisen identiteetin", jossa jäsenet ovat keskenään tasa-arvoisia ja jossa laaditaan yhteiset kannat.

2.3.7. Ylikansalliseen tiedottamiseen ja kuulemiseen liittyvät ajankohtaa, sisältöä ja vaikutusta koskevat kysymykset ovat keskeisiä tekijöitä etenkin eurooppalaisten yritysneuvostojen seuraavien toimintojen kannalta:

- Keskushallinnon sekä jäsenten kollegoilleen säännöllisesti antamien tarkkojen tietojen laatua ja asianomaisten todellista mahdollisuutta hyödyntää tietoja pidetään keskeisinä tekijöinä eurooppalaisen neuvoston vuoropuhelun laadun ja aktiivisen toimintakyvyn kannalta. Eräät yritysneuvostot ovatkin sopineet tulostaulujen laatimisesta, tarpeellisiksi luokitelluista tiedoista ja niiden analysoinnista.

- Sopimuksista 87 prosentissa on luottamuksellisuuslauseke, ja siitä keskustellaan usein käytännössä, etenkin rakenteellisten uudelleenjärjestelytapausten yhteydessä. Käyttöönotettujen vuoropuhelumekanismien avulla on kuitenkin luotu luottamuksellinen ilmapiiri, joka näyttää lieventäneen ongelmaa.

2.3.8. Kokemus on osoittanut, että eurooppalaisen yritysneuvoston puuttuminen kaikkiin päätöksentekoprosesseihin varhaisessa vaiheessa voi varsinkin uudelleenjärjestelytapauksissa omalta osaltaan edistää vastuuntuntoista ja ennalta ehkäisevää hallinnointia.

2.3.9. Eurooppalaiselle yritysneuvostolle esitettyjen kysymysten ylikansallisesta luonteesta käydään usein konkreettista keskustelua varsinkin tilanteissa, joissa vain yhtä maata koskevilla päätöksillä on käytännössä strategisia, kansallisen tason ylittäviä vaikutuksia. Vaikka eurooppayhtiön sääntöjen täydentämisestä henkilöstöedustuksen osalta annetun direktiivin soveltamisala onkin hieman erilainen, etenkin koska eurooppayhtiö on luonteeltaan täysin vapaaehtoinen, direktiivissä säädetään, että henkilöstöä edustavalle elimelle annetut tiedot "- koskevat eurooppayhtiötä itseään ja sen toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaa tytäryhtiötä tai toimipaikkaa, tai asioita, joissa päätökset tekevät elimet yksittäisessä jäsenvaltiossa eivät ole toimivaltaisia".

2.3.10. Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö on tutkinut 12:ta yritystä tai yritysryhmää, jotka ovat laatineet yhteisiä ylikansallisia tekstejä(12). Näissä tutkimuksissa ja sopimuksia koskevassa tietokannassa(13) todetaan, että eräät eurooppalaiset yritysneuvostot ylittävät tiedottavan ja kuulevan tahon roolinsa laatimalla yhteisiä kannanottoja, menettelysääntöjä, peruskirjoja, toimintaohjelmia ja Euroopan tason sopimuksia etenkin terveyttä, turvallisuutta ja ympäristöä, perusoikeuksia, liikkuvuutta, koulutusta, lisäeläkkeitä, fuusioita, toiminnan lopettamista, toimipaikan siirtämistä ja uudelleenjärjestelyjä koskevissa kysymyksissä.

2.3.11. Käytäntö on osoittanut lisäksi, että työmarkkinaosapuolten välisen toimivan ja hedelmällisen vuoropuhelun toteutuminen eurooppalaisessa yritysneuvostossa riippuu kunkin elimen toimintatavasta, tiedonkulusta, koordinointikyvystä ja toimintatavoista riippuvasta reaktiokyvystä.

- Yritysneuvostojen toiminnan kannalta keskeisinä tekijöinä pidetään suppean komitean tai työvaliokunnan tai sihteeristön (75 prosentilla neuvostoista on sellaiset) kokoonpanoa, kokousten järjestämistiheyttä, yritysneuvostojen yhteyksiä kansallisiin edustuselimiin ja mahdollisuuksia olla yhteydessä muihin elimiin sekä niiden käännösresursseja.

- Jäsenten resurssit ja valmiudet vaihtelevat yritysneuvostoittain. Jo 42 prosentissa sopimuksista määrätään koulutuksesta, jolla vastataan Euroopan tason edustustehtäviin liittyviin erityistarpeisiin. Mahdollisuudesta käyttää asiantuntijoita apuna määrätään useimmissa sopimuksissa (sopimuksista 57 prosentissa määrätään asiantuntijaedustuksesta täysistunnoissa ja esikokouksissa), mutta kansallisten elinten erityispiirteistä ja yleisistä käytänteistä johtuen asiantuntijoiden käyttö on edelleen kiistanalainen aihe, ja jotkin maat käyttävät apuna pysyviä ammattijärjestöjen edustajia. Viestintävalmiudet, joihin kuuluu kyky olla yhteydessä eri edustajaelimiin, sekä käännös- ja tulkkauspalvelujen tarjoaminen tarvittaessa ovat niin ikään keskeisiä tekijöitä. Yritysneuvoston sääntömääräisten kokousten järjestämistiheys asettaa lisäksi käytännön kysymyksiä (sopimuksista 83 prosentissa kokousten määrä rajoitetaan nimenomaisesti yhteen kokoukseen tai yhteen sääntömääräiseen kokoukseen ja mahdollisuuteen järjestää yksi ylimääräinen kokous; 14 prosentissa sopimuksista määrätään kahdesta sääntömääräisestä kokouksesta).

- Tiedottamis- ja kuulemisprosessit liittyvät etenkin direktiivissä säädettyihin asiakohtiin ja ovat erityisen tärkeitä rakenteellisissa uudelleenjärjestelytapauksissa. Eräät neuvostot ulottavat prosessit koskemaan myös johdon suunnittelemia toimia etenkin sellaisilla aloilla kuin jatkokoulutus, ympäristö, työsuojelu, yhtäläiset mahdollisuudet, työntekijöiden mahdolliset rahoitusosuudet sekä kulttuurinen ja yhteiskunnallinen toiminta, vaikka kahteen jälkimmäiseen alaan kuuluvien tapausten määrä onkin varsin pieni.

Eurooppalainen yritysneuvosto on paikka, jossa voidaan vaihtaa näkemyksiä esimerkiksi sellaisten tavoitteiden toteuttamiseksi, jotka asetettiin Lissabonissa ja joiden keskeisiä tekijöitä ovat koulutus ja elinikäinen oppiminen.

2.3.12. Eurooppalaisen yritysneuvoston kyvystä sopeutua ja kehittyä yritysryhmässä tapahtuvien muutosten mukaisesti tai toiminnan kehittämiseksi (dynaaminen prosessi) on hyötyä myös käytännön toiminnassa. Belgiassa direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja lain toissijaisissa määräyksissä viitataan yrityksen rakenteessa tai yrityksen tai yritysryhmän koossa tapahtuviin muutoksiin ja säädetään tällaisissa tapauksissa sovellettavista säännöistä. Näistä säännöistä voidaan määrätä yhteistoimintapöytäkirjassa.

2.3.13. Eräissä sopimuksissa määrätään erityisellä tavalla ryhmän toiminnoista tai ryhmäjaosta. Tietyt eurooppalaiset neuvostot koostuvat yhdestä ainoasta elimestä, vaikka toimintoja on lukuisia, ja useammassa kuin yhdessä kymmenestä eurooppalaisesta yritysneuvostosta toiminta on jaoteltu ammattialoittain (Dublinissa sijaitsevan Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiön tutkimus vuodelta 2000). Suurin osa yrityksistä, joita asia koskee, on vahvistanut tiedonkulkuun liittyvät ja eri vuoropuhelutasojen ja -elinten yhteensovittamista koskevat mekanismit.

2.3.14. Miesten ja naisten todella epätasapainoinen edustus on yleinen piirre erityisissä neuvotteluryhmissä ja eurooppalaisissa yritysneuvostoissa, eikä tasapainoa ole saavutettu kansallisen tason edustuselimissäkään. Tämän epätasapainon korjaamista edistävien keinojen pohtiminen on välttämätöntä, varsinkin kun otetaan huomioon eurooppalaisten yritysneuvostojen asema eurooppalaisessa yhteiskuntamallissa.

2.3.15. Joissain sopimuksissa ja kansallisissa täytäntöönpanosäännöksissä määrätään lisäksi eri työntekijäryhmien tasapainoisesta edustuksesta eurooppalaisessa yritysneuvostossa.

2.3.16. Kysymystä eurooppalaisten yritysneuvostojen oikeushenkilöydestä eli neuvostojen kyvystä esiintyä kantajana tai vastaajana, hoitaa varoja tai solmia sopimuksia jäsenvaltiot käsittelevät eri tavoin.

2.3.17. Kaikissa maissa on säädetty seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan, jos direktiivin säännöksiä ei noudateta. Tämä koskee sekä neuvotteluryhmän perustamisvelvoitetta että yritysneuvoston toimintavelvoitetta. Joissain tapauksissa voi kuitenkin ilmetä kanteen nostamiseen liittyviä ongelmia, etenkin tilanteissa, joissa Euroopan ulkopuolisen ryhmän Euroopan päätoimipaikka on jäsenvaltiossa, jonka työntekijöillä ei ole edustajaa eurooppalaisessa yritysneuvostossa. Edustajilla voi olla käytännön ongelmia ja heiltä voi puuttua oikeus viedä asia yrityksen päätoimipaikkavaltion toimivaltaiseen tuomioistuimeen (tämä on tilanne esimerkiksi Belgiassa, jonka lainsäädännössä säädetään työntekijöitä edustavien järjestöjen mahdollisuudesta nostaa kanne työtuomioistuimessa).

2.4. Kansallisen ja Euroopan tason työmarkkinaosapuolten välisten vuoropuhelujen yhteensovittaminen

2.4.1. Direktiivissä 94/45/EY noudatetaan laajalti toissijaisuusperiaatetta, sillä direktiivissä otetaan huomioon työntekijöiden erilaiset edustus-, tiedotus- ja kuulemismuodot yrityksissä. Jäsenvaltiot ovat määrittäneet tavan valita tai nimittää työntekijöiden edustajat.

2.4.2. Paikallisen ja Euroopan tason vuorovaikutus on ollut joissain tapauksissa apuna kansallisten käytäntöjen kehittämisessä.

2.4.3. Eräät yritykset ovat perustaneet, usein sopimuksin, samassa tahdissa eurooppalaisen yritysneuvoston kanssa kansallisia ryhmäkomiteoita (toimipaikkojen välisiä komiteoita). Belgian kristillisen ammattijärjestöjen keskusliiton (CSC-ACV) tekemän tutkimuksen mukaan 35 prosentissa tapauksista eurooppalainen yritysneuvosto on antanut mahdollisuuden toimipaikkojen välisen viestintäverkoston luomiselle kansallisella tasolla. Saman tutkimuksen mukaan 67 prosenttia edustajista katsoo, että eurooppalaisella yritysneuvostolla on ollut merkittävä rooli paikallisten yritysneuvostojen toiminnan kehittämisessä(14).

2.4.4. Eräissä yrityksissä eurooppalainen yritysneuvosto on siten ollut apuna myös työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan sekä viestintää työntekijöiden kanssa estävien tekijöiden poistamisessa ottaen huomioon direktiivin liitteen 5 kohdan, jonka mukaan eurooppalaisen yritysneuvoston jäsenet antavat tietoa työntekijöiden edustajille tai, jollei edustajia ole, työntekijöille itselleen.

2.4.5. Eurooppalaisten yritysneuvostojen perustamisen rinnalla jotkin ryhmät ovat järjestäneet paikallisjohtojen välisen yhdenmukaisuuden vahvistamiseksi myös paikallisjohtojen ylikansallisia kokouksia.

2.4.6. Paitsi tiedottamis- ja kuulemistoimin eurooppalaiset yritysneuvostot ovat edesauttaneet työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua koskevan eurooppalaisen tietoisuuden heräämistä myös hyödyntämällä erinomaisen kulttuurisen mahdollisuuden kehittää ylikansallista kanssakäymistä. Kun otetaan huomioon yritysneuvostoissa esiintyvät hyvin erilaiset edustusmallit, tietojen ja strategioiden vaihto, vastavuoroinen vaikuttaminen sekä samaan ryhmään kuuluvien työntekijöiden ja työnantajien etuja koskevan yhteisvaikutuksen saavuttaminen ovat Euroopan rakentamisessa ilmeisiä etuja.

3. Päätelmät

3.1. Eurooppalaisten yritysneuvostojen sopimuksia ja käytäntöjä koskevat eri raportit ja tutkimukset vahvistavat, että tähän mennessä saatujen kokemusten pohjalta voidaan tehdä tiettyjä päätelmiä siitä, miten eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisneuvotteluprosessin tai työntekijöille ilmoittamista tai heidän kuulemistaan koskevan prosessin tulisi edetä ollakseen yksinkertainen, demokraattinen ja tehokas. Kokemuksia direktiivin tarkoituksesta eli siitä, kuinka työntekijöiden oikeus saada tietoa ja tulla kuulluksi toteutetaan, on myös runsain mitoin.

3.2. Kokoonpanonsa puolesta Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on taatusti tarjonnut erilaisen näkökulman yrityksissä ja yritysryhmissä käynnissä olevaan, työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelukäytännön dynaamiseen prosessiin. Eurooppalainen yritysneuvosto on vielä nuori, mutta jatkuvasti kehittyvä toimija. Tämän puolesta puhuu joka vuosi uudelleen neuvoteltujen sopimusten määrä.

3.3. Eurooppalaisen yritysneuvoston tiedottamis- ja kuulemismenettelystä, sen dynaamisesta roolista ja käytännöistä hyötyvät mitä todennäköisimmin kaikki asianomaiset toimijat, yksittäinen kansalainen mukaan luettuna. Yritysten ja rakenteellisten uudelleenjärjestelyjen globalisoitumisen yhteydessä toteutetut ratkaisut vaikuttavat paitsi elin- ja työoloihin myös yhteiskunnalliseen ilmapiiriin yrityksen ulkopuolella.

3.4. Direktiivin soveltamisesta ja eurooppalaisten yritysneuvostojen toiminnasta on tehty joukko huomioita, joiden perusteella Euroopan talous- ja sosiaalikomitea voi arvioida eurooppalaisten yritysneuvostojen työmarkkinaosapuolten väliseen vuoropuheluun ja Euroopan kehitykseen tuomat edut. Joihinkin keskeisiin kysymyksiin ei ole kuitenkaan löydetty vielä vastausta. Kysymykset koskevat pääasiassa seuraavia seikkoja:

- Työntekijöille tiedottamiseen ja heidän kuulemiseensa liittyvät käsitteet "tehokas vaikutus" ja "aikanaan"

- Direktiivin 94/45/EY soveltamisala esimerkiksi seuraavilta osin: yhteisyritykset, kauppalaivaston mahdollinen sulkeminen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle sekä käsite "yritys", joka on ongelmallinen yritysmuotojen moninaisuuden takia. Todennäköisesti tällainen moninaisuus Euroopan tasolla kasvaa yhä, kun soveltamisalaan liitetään osakkuusyritykset, osuuskunnat ja keskinäiset yhtiöt, joiden taloudellisen toiminnan merkitys ja rajatylittävät toiminnot lisääntyvät koko ajan. Julkiset yritykset mainitaan eksplisiittisesti ainoastaan kahden jäsenvaltion, Ruotsin ja Espanjan, täytäntöönpanosäännöksissä.

- Edustusta ja edustuksen suhteellisuutta eurooppalaisissa yritysneuvostoissa koskevaa kysymystä ei käsitellä kansallisissa täytäntöönpanoteksteissä

- Eurooppalaisten yritysneuvostojen vaikutus yritysten työmarkkinaosapuolten väliseen vuoropuheluun kansallisella tasolla

- Eurooppalaisten yritysneuvostojen edustajien mahdollisuus saapua itse paikalle elimeen, jonka työntekijöitä he edustavat, ja keskustella näiden elinten edustajien ja työntekijöiden kanssa

- Eurooppalaisen yritysneuvoston ja kilpailun sääntelyviranomaisten välinen suhde: neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4064/89 yrityskeskittymien valvonnasta säädetään, että käsiteltäessä yhteisön valvonnan piiriin kuuluvaa yrityskeskittymätapausta "työntekijöiden hyväksytyillä edustajilla" on oikeus tulla kuulluksi "luonnollisina henkilöinä tai oikeushenkilöinä, jos he osoittavat, että heillä on asiassa riittävä etu". Tällä hetkellä ei ole takeita siitä, että työntekijöiden edustajat saavat tutustua asiakirjakokonaisuuteen tai edes sen julkiseen versioon. Tämä kysymys on esitetty ensisijaisesti yhteisön viranomaisille ja se koskee työmarkkinapolitiikan ja kilpailupolitiikan yhteensovittamista.

3.5. Direktiivin soveltamisesta ja eurooppalaisten yritysneuvostojen toiminnasta tehtyjen toteamusten ja pohdintojen sisällöstä on eriäviä näkökantoja myös Euroopan talous- ja sosiaalikomitean piirissä. Eräiden jäsenten mielestä tämän valmistelevan lausunnon tulisi olla luonteeltaan ainoastaan tiedottava, eikä sen pitäisi vaikuttaa työmarkkinaosapuolten tuleviin, direktiivin 94/45/EY tarkistamista koskeviin keskusteluihin, sillä komissio on ilmoittanut työohjelmassaan aikovansa keskustella työmarkkinaosapuolten kanssa syksyllä 2003. Toisten jäsenten mielestä Euroopan talous- ja sosiaalikomitean huomioita direktiivin soveltamisesta ja eurooppalaisten yritysneuvostojen toiminnasta tulisi voida käyttää pohjana tarkasteltaessa, mitä direktiivin 94/45/EY näkökohtia tulisi mahdollisesti tarkistaa.

Bryssel 24. syyskuuta 2003.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) Direktiivin 94/45/EY saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä koskevat tekstit ovat nähtävissä Internet-sivustolla http://europa.eu.int/comm /employment_social/soc-dial /labour/directive9445/index_en.htm

(2) Euroopan parlamentin työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan 17. heinäkuuta 2001 antama lopullinen mietintö A5-0282/2001 komission kertomuksesta neuvoston direktiivin 94/45/EY soveltamisesta.

(3) Talous- ja sosiaalikomitean tietokanta Infopoint.

(4) European Works councils - facts and figures, Euroopan AY-instituutti, Bryssel, marraskuu 2002.

(5) Asia C-62/99, Bofrost, tuomio 29. maaliskuuta 2001, asia C-440/00; Kühne & Nagel, ratkaisuehdotus esitelty 11. heinäkuuta 2002, asia C-349/01; ADS Anker GmbH, ratkaisuehdotus esitelty 27. helmikuuta 2003.

(6) Sopimustietokanta, talous- ja sosiaalikomitean tietokanta Infopoint.

(7) Carley, M. & Marginson, P., 2000, Comités d'entreprise européens. Une étude comparative entre les accords visés à l'article 6 et à l'article 13, Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö.

(8) Lecher, W., Nagel, B. & Platzer, H.W., 1999, The Establishment of European Works Councils: from Information Committee to Social Actor, Ashgate Publishing, Aldershot.

(9) Lamers, J., 1998, The added value of European Works Councils, AWVN, Haarlem.

(10) Nakano, S., European journal of industrial relations, vol. 5 nro 3, s. 307-326.

(11) ORC European Works Council Survey 2002, Organization Resources Counselors Inc., tiivistelmä EIROnline 01/2003.

(12) Carley, M., 2001, Joint texts negotiated by European Works Councils, EFMWC, Dublin.

(13) Talous- ja sosiaalikomitean tietokanta Infopoint.

(14) Cortebeeck, Veerle & Van Ruysseveldt, Joris, 2002, Le CENE est-il sur la bonne voie?, Confédération des syndicats chrétiens ja Hoger Instituut voor de arbeid, Leuven.