Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Rakennerahastot 1999 – 11. vuosikertomus"



Virallinen lehti nro C 221 , 07/08/2001 s. 0091 - 0096



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Rakennerahastot 1999 - 11. vuosikertomus" (2001/C 221/15) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 24.-25. tammikuuta 2001 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Rakennerahastot 1999 - 11. vuosikertomus". Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 15. toukokuuta 2001. Esittelijä oli Umberto Burani. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 30.-31. toukokuuta 2001 pitämässään 382. täysistunnossa (toukokuun 30. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Komissio on laatinut asiakirjan "Rakennerahastot 1999 - 11. vuosikertomus" rakennerahastojen puiteasetuksessa (ETY) N:o 2052/88 olevassa 16 artiklassa säädetyn mukaisesti. 1.2. Kertomuksessa "selostetaan, miten rakennerahastoja koskevia säännöksiä sovellettiin ja miten rakennerahastojen tavoitteita 1-6 ja yhteisöaloitteita toteutettiin vuoden 1999 aikana". Vuoden 1995 toimintaa käsitelleestä seitsemännestä vuosikertomuksesta lähtien jokaisessa kertomuksessa on käsitelty tiettyä kysymystä läpi kertomuksen kulkevana teemana. Tässä kertomuksessa tarkastellaan sukupuolten tasa-arvoa. 1.3. Kertomuksessa selostetaan unionin vuoden 1999 rakennepoliittisten saavutusten lisäksi yksityiskohtaisesti kunkin jäsenvaltion tärkeimmät tukitoimet tavoitteittain. 1.4. Lisäksi kertomuksessa on mielenkiintoiset luvut rakennerahastojen vaikutusten arvioinnista ja analyysista, tuen täydentävyyden tarkastamisesta, eri rahoitusvälineiden yhteensovittamisesta, yhteensopivuudesta ja synergiasta yhteisön muun politiikan kanssa sekä toimielinten välisestä vuoropuhelusta ja vuoropuhelusta talouselämän osapuolten ja työmarkkinaosapuolten kanssa. 2. Ohjelmakauden 1994-1999 tulokset 2.1. Vuotta 1999 käsittelevä kertomus on erityisen tärkeä, koska se on ohjelmakauden 1994-1999 viimeinen. Sitä voidaan todella pitää loppukertomuksena yhteisön tukikehyksen toteutumisesta tarkasteltavana jaksona, ennen 21. kesäkuuta 1999 hyväksyttyjen ja vuoden 2000 alusta sovellettujen uusien asetusten voimaantuloa. 2.2. Tavoitteita toteutettiin 610 tukitoimella ja yhteisöaloitteiden ohjelmia 524 tukitoimella, joten kaikkiaan toteutettiin 1134 ohjelmaa. Kauden kaikki ohjelmat saatiin päätökseen vuoden 1999 aikana, minkä johdosta uusia tukitoimia oli tuona vuonna vähän. 2.3. Ohjelmakauden 1994-1999 viimeisenä vuonna saatiin seuraavia tuloksia: - edellisten kahden vuoden tapaan rahoituksen toteutuminen nopeutui huomattavasti, minkä ansiosta monissa tapauksissa saatiin kurottua umpeen kauden alussa havaitut viivästymiset - vuoden lopussa yhteisön tukikehyksille (YTK) ja yhtenäisille ohjelma-asiakirjoille (YOA) tarkoitetusta kokonaistuesta oli kohdennettu 99 % - määrärahoista oli maksettu 75 % (maksuja voidaan suorittaa vielä vuoden 2001 loppuun saakka) - toteutumisaste oli paras tavoitteissa 1 ja 3: lähes kaikki määrärahat oli kohdennettu, ja niistä oli maksettu 78 %; tavoitteiden 2, 4 ja 5b maksujen toteutuminen oli sen sijaan viivästynyt huomattavasti - määrärahojen toteutumisaste oli paras koheesiorahastomaissa, kun taas unionin vauraimmissa maissa toteutumisaste oli alhaisempi - myönteistä kehitystä voitiin havaita myös yhteisöaloitteiden määrärahojen kohdentamisasteessa (95 %), mutta määrärahoista oli maksettu vain 57 %. 2.4. Kertomuksesta ilmenee, että tavoitteiden toteuttamisympäristöt ja tulokset erosivat toisistaan huomattavasti. Edellisten vuosien tapaan määrärahojen toteutumisaste oli paras tavoitteessa 1, jossa määrärahoista oli kohdennettu 100 % ja maksettu 78 %. 2.4.1. Erityisen myönteisiä olivat Espanjan, Portugalin, Irlannin ja Saksan toteutumisasteet, jotka olivat keskiarvoa korkeammat, kun taas Belgian, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan tulokset eivät olleet yhtä loistavia. Italia oli kuronut umpeen aiemmin kertyneet viivästymiset ja kohdentanut 100 % määrärahoista, mutta sen maksut olivat edelleen myöhässä. 2.5. Tavoitteen 2 ongelmana oli, että jotkin ohjelmat hyväksyttiin vasta vuoden 1997 lopussa tai vuonna 1998, minkä johdosta niitä päästiin toteuttamaan vasta vuonna 1999. Tämän vuoksi maksujen toteutumisaste on alhainen, vain 60 %. 2.6. Vuoden 1999 viimeisinä kuukausina tavoitteessa 3, joka kohdistuu henkilöresursseihin ja työmarkkinoihin, jaettiin määrärahoja uudelleen. Tavoitteena oli, että lisämäärärahojen myöntämisperusteita muutettaisiin Euroopan työllisyysstrategian tavoitteiden mukaisesti siten, että otetaan huomioon erityisesti nuoret työttömät, pitkäaikaistyöttömät ja työmarkkinoilta syrjäytyneet. Vuoden 1999 lopussa tavoitteen 3 määrärahoista oli kohdennettu ja maksettu jo 80 %. 2.7. Tavoite 4 kohdistuu työllistymismahdollisuuksien parantamiseen teollisuuden ja tuotantojärjestelmien muutoksiin nähden. Vuoden 1998 tapaan kehitys oli myönteistä, ja määrärahoista oli kohdennettu 100 % ja maksettu 69 %. 2.8. Tavoitteessa 5a (maatalouden ja kalatalouden rakenteiden mukauttaminen) kehitys oli myönteistä: määrärahoista oli kohdennettu 96 % (maatalous) ja 100 % (kalatalous) ja maksettu vastaavasti 70 % ja 73 %. 2.9. Tavoitteen 5b (maaseutualueiden kehittäminen) toteutus nopeutui huomattavasti vuonna 1999. Määrärahoista oli kohdennettu 99 % ja maksettu 68 %. 2.10. Euroopan parlamentin pyynnöstä vuonna 1998 suoritetun määrärahojen uudelleenjaon ansiosta yhteisöaloitteiden toteutuminen nopeutui huomattavasti. Yhteisöaloitteiden määrärahoista oli vuoden 1999 lopussa kohdennettu 95 % ja maksettu 57 %. 2.11. Kertomuksessa selostetaan yhtäläisten mahdollisuuksien osalta, miten viime vuosina on onnistuttu poistamaan esteitä sukupuolten todellisen tasa-arvon toteutumisen tieltä työelämässä sekä poliittisessa ja yhteiskunnallisessa osallistumisessa. Perusongelmat ovat kuitenkin edelleen olemassa, minkä johdosta ministerineuvosto antoi vuonna 1996 päätöslauselman miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen sisällyttämisestä rakennerahastojen politiikkaan. 2.12. Vuosina 1997 ja 1998 tehtiin selvityksiä yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen soveltamisesta rakennerahastoissa ja myös ehdotus hyviksi käytännöiksi. Näitä selvityksiä käytettiin hyväksi sisällytettäessä naisten ja miesten tasa-arvon periaatetta kauden 2000-2006 rakennerahastoasetuksiin. 3. Yleistä 3.1. Kuten edellisinä vuosina on jo todettu(1), komitea ei hyväksy sitä, että komissio vain "esittää" kertomuksen pyytämättä komitealta virallisesti lausuntoa. 3.1.1. Koska kertomuksen aihe kuuluu EU-politiikan tärkeimpiin ja komitealla on perustamissopimuksen nojalla oma roolinsa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden alalla, komitea vetoaa tässä yhteydessä oikeuteensa tulla virallisesti kuulluksi tulevista rakennerahastoja koskevista kertomuksista. 3.2. Kertomuksen sisältö on varmasti tyhjentävä arvioiden ja tietojen osalta. Kertomus olisi kuitenkin pitänyt laatia siten, että siinä olisi käsitelty koko ohjelmakautta 1994-1999. 3.2.1. Komissio on ilmoittanut aikovansa laatia tällaisen kokonaisvaltaisen kertomuksen, mutta tehokkaan arvion antamiseksi myös ohjelmakautta 2000-2006 ajatellen kertomus tulisi laatia mitä pikimmin. Komitea suosittaa, että kertomuksen laatimista vauhditetaan mahdollisimman paljon, jotta sitä voidaan hyödyntää analyyseissa ja arvioissa tulevia vuosia varten. 3.3. Tarkasteltavassa kertomuksessa esitetään ansiokas tiivistelmä kunkin jäsenvaltion saavutuksista, muttei kuitenkaan selkeää ja tiivistä näkemystä rakennerahastojen hallinnosta, jäsenvaltioissa ja koko unionissa esiintyneistä ongelmista tai työllisyyttä sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevista tuloksista. Kertomuksesta puuttuu kaikki tulokset sisältävä yhtenäinen esitys, josta selviäisi rakennerahastojen määrärahojen kohdentuminen vuonna 1999 ja koko ohjelmakaudella 1994-1999. 3.4. Ensimmäinen huomio koskee kertomuksen laadintamenetelmää: kertomuksessa esitetään runsaasti määrällisiä tietoja, mutta vain vähäisessä määrin analyyseja ja laadun arviointia. 3.5. Kertomuksessa annetut tiedot ovat toki tärkeitä, mutta ne ovat riittämättömiä eikä niistä käy asianmukaisesti ilmi, millaisia vaikutuksia rakennepoliittisilla toimilla on ollut unionissa ja yksittäisissä jäsenvaltioissa. 3.6. Kertomuksessa arvioidaan tavoitteiden toteutumisen osalta etenkin rahoitukseen liittyviä seikkoja, määrärahojen kohdentamista ja maksamista, eikä arvioida, miten tuet ovat vaikuttaneet EU:n taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kehitykseen ja toteutukseen unioni- ja jäsenvaltiotasolla. 3.7. Komissio näyttää pitävän tärkeimpänä tarkastaa, että rakennerahastojen hallinto on tehokasta, muttei sitä, että tehdyt valinnat ovat tarkoituksenmukaisia. Kertomuksessa analysoidaan vain rahoitusasioita, vaikka tärkeää olisi saada tietää, millaisia esteitä määrärahojen paremman käytön tiellä on, onko ohjelmatyössä ja toteutuksessa esiintynyt puutteita, ovatko asetukset ja monimutkaiset raportointijärjestelmät olleet toimivia vai ovatko ne peräti olleet viivästymisten tai rahastojen puutteellisen toteutuksen syynä. 3.8. Komission kertomusten päämääränä näyttää olevan pikemminkin sääntöjen muodollinen noudattaminen kuin tarve vastata kansalaisille, joille tulisi tarjota mahdollisuus komission sekä jäsenvaltioiden ja alueiden hallitusten toimien perusteelliseen arviointiin. 3.9. Komission lähinnä "tilintarkastuksellinen" suhtautumistapa ilmenee tämänvuotisestakin kertomuksesta selvästi, koska koko esitys on jäsennetty kahden teeman - määrärahojen kohdentamisen ja maksujen toteutumisasteen - mukaan eikä siinä selosteta riittävästi myönteisten tai epätyydyttävien tulosten syitä. 3.9.1. Kertomuksen perusteella onkin vaikea saada käsitystä siitä, miksi maksujen toteutumisasteet olivat parhaat koheesiomaissa, kun taas "eräissä muissa, unionin vauraimpiin kuuluvissa jäsenvaltioissa maksujen toteutumisaste oli yhteisön keskiarvoa alhaisempi". 3.10. Kertomuksesta ei käy ilmi, johtuvatko vähiten vauraiden maiden muita paremmat tulokset suuremmasta tuen tarpeesta, hankkeiden paremmasta suunnittelusta, tehokkaammasta toteutusjärjestelmästä vai kaikista näistä seikoista yhdessä. 3.10.1. Näistä merkittävistä tuloksista olisi varmasti ollut syytä antaa tarkempia tietoja, selvityksiä ja esimerkkejä. Niitä ei kuitenkaan kertomuksessa anneta. 3.11. Kertomuksessa ei myöskään kommentoida lainkaan Luxemburgissa kesäkuussa 1999 sovitun mukaisesti uudistettujen asetusten toimivuutta. Ohjelmakauden 1994-1999 viimeisessä kertomuksessa komissio olisi kuitenkin voinut arvioida valvonta- ja seurantajärjestelmiä kriittisesti (ja ehkä itsekriittisestikin). 3.12. Komissio perustelee kokonaisarvion puuttumista sillä, että käytettävissä olisi pitänyt olla kaikki tiedot määrärahojen käytöstä, joka voi kuitenkin jatkua vuoden 2001 loppuun saakka. Komission perustelu ei vaikuta oikeutetulta, sillä tulosten laadullinen arviointi voidaan suorittaa täysin luotettavasti jo silloin, kun käytettävissä on tiedot yli 70 %:sta määrärahoja. 3.13. Komissio voisi tehdä kertomuksista lyhyempiä ja tiiviimpiä ja julkaista ne aiemmassa vaiheessa. Siten toimivaltaisissa instituutioissa voitaisiin ajoissa tutkia kertomuksia, antaa niistä arvioita ja ehdottaa muutoksia. 3.14. Tulosten esityksestä puuttuu fyysisiä indikaattoreita, jotka olisivat sangen hyödyllisiä toimivuutta ja vaikutuksia analysoitaessa. Esimerkkeinä mainittakoon seuraavat: Kuinka suuren peltoalan kastelu hoidettiin rakennerahastojen varojen avulla? Miten suuri osa valtioiden ja alueiden BKT:n kasvusta on rakennerahastotuen ansiota? Miten tuki on muuttanut kulutusta tai säästämistä alueilla? 4. Erityistä 4.1. Työllisyys 4.1.1. Kertomuksessa ei esitetä minkäänlaista arviota uusien ja säilyneiden työpaikkojen määrästä, tärkeimmistä saavutuksista eri tavoitteisiin kuuluvilla tukialoilla tai jäsenvaltioissa useimmin tai jatkuvimmin esiintyneistä ongelmista. 4.1.2. Esimerkiksi luku 1 vaikuttaa sitä vastoin lähes kokonaisuudessaan tarpeettomalta: luvussa käsitellään tulevia toimia (ohjelmakausi 2000-2006) paljon laajemmin kuin toteutettuja toimia (1999). Kertomuksessa käytetään siis runsaasti tilaa ohjelmakauden 2000-2006 koko valmisteluvaiheen laajaan uudelleenesittelyyn sekä uusien rahastojen ja asetusten esittelyyn. 4.1.2.1. Vaikuttaa siltä, että komissio on täyttänyt tehtävänsä lähes rituaalinomaisesti, tietyn ennalta määrätyn kaavan mukaan, sisällyttämättä kertomukseen vuosittain mitään erityistä, joka olisi ominaista kunkin kertomuksen lähestymistavalle tai rakenteelle. Luvussa 1.2 kuitenkin tarkastellaan lähemmin koheesiota koskevia temaattisia painopistealoja, mikä on rakennerahastojen vaikutusten kokonaisarvioinnin kannalta tärkeää. 4.2. Euroopan työllisyysstrategiaa, uutta alueellisten valtiontukien karttaa ja Euroopan aluekehityssuunnitelmaa (ESDP) koskevat osiot tarjoavat tärkeän viitekehyksen taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan yhteisön politiikan eri lohkojen yhteensovittamisen ja synergian ymmärtämiseksi. 4.3. Arviointiin saa pohjaa myös alueellisia työllisyyssopimuksia koskevasta osiosta; sopimukset ovat viime vuosina tehdyistä aloitteista mielenkiintoisimpia ja omaperäisimpiä. 4.4. Itse asiassa komissio antaa tavoitetta 2 koskevassa osiossa esimerkin siitä, millainen kertomuksesta olisi voitu laatia. Siinä esitetään riippumattoman tutkimuslaitoksen laatima kokonaisarvio vuosista 1989-1999. 4.5. Kyseisessä selvityksessä pohditaan lähemmin uudistusstrategioita ja strategisia vaihtoehtoja tiettyjen painopistealojen (työpaikkojen luominen, tutkimus ja kehitys, ympäristö, yhtäläiset mahdollisuudet) tukemiseksi. 4.6. Tavoitetta 2 koskevasta selvityksestä ilmenee seuraavaa: - Etenkin strategisten vaihtoehtojen suunnittelu on kehittynyt merkittävästi kymmenen viime vuoden aikana, siihen osallistuu entistä enemmän järjestöjä ja strategisiin painopistealoihin kiinnitetään enemmän huomiota. - Strategista kehitystä voidaan vielä parantaa. - Kehitystä ovat pääasiassa haitanneet ohjelmien hallintovastuun pirstoutuminen, koulutuksen ja tiedonvälityksen puute sekä parhaiden käytäntöjen vähäinen levitys. 4.7. Jäsenvaltiot teettivät myös ESR:n ja tavoitteiden 1, 3 ja 4 sekä Adapt- ja Employment-yhteisöaloitteiden arvioinnin ulkopuolisilla arvioijilla. Tulokseksi saatiin seuraavia mielenkiintoisia suosituksia: - On tuettava mahdollisimman paljon hankkeiden toteuttamista valtioidenvälisesti. - Hallintomenettelyjä on yksinkertaistettava. - Kansallisten työmarkkinaosapuolten ja yhteisöaloitteista vastaavien tahojen yhteistyötä on tiivistettävä. - Valtavirtaistaminen on aloitettava jo hanketasolla. - On laadittava seurantamenettelyjä ja kehitettävä seurantaindikaattorijärjestelmä arvioinnin tukemiseksi. 4.8. Kertomuksessa arvioidaan myös maaseudun kehittämisohjelmia ja Leader II -yhteisöaloitetta. Siinä esitetään kiinnostavia seikkoja joidenkin jäsenvaltioiden tavoite 1 -alueiden liikenteen infrastruktuuri-investointien vaikutusten teemakohtaisen arvioinnin tuloksista. 4.9. Kaikkien tavoitteiden osalta olisi ollut sangen hyödyllistä laatia tavoite 2 -selvityksen mallin mukaisesti perinpohjainen ja järjestelmällinen analyyttinen selvitys rakennerahastotuilla ohjelmakaudella 1994-1999 saavutetuista tuloksista. Kuten jo todettiin, tällaisen selvityksen avulla yhteisön politiikkaa voitaisiin arvioida kokonaisvaltaisemmin, ja myös kansalaiset, yritykset ja tutkimuslaitokset voisivat saada tietoa komission valinnoista. 4.10. Täydentävyys 4.10.1. Toisena tärkeänä teemana on täydentävyys. Komissio painottaa tuen täydentävyyden tarkastamista, jotta voidaan varmistaa, "ettei rahastojen resursseja käytetä korvaamaan kansallisia rakennetukia". 4.10.2. Kertomus ei kuitenkaan sisällä tarkkoja tietoja täydentävyyden tarkastamisesta; siinä esitetään vain huomioita, joita tilintarkastustuomioistuin oli esittänyt vuoden 2000 alussa laatimassaan erityiskertomuksessa. Kyseisessä kertomuksessa arvosteltiin täydentävyysperiaatteen soveltamisessa esiintyneitä puutteita, etenkin seuraamusten puuttumista, joka ei varmastikaan ole komission syytä. 4.10.3. Hämmennystä sitä vastoin herättää toteamus, jonka mukaan "komission oli tämän vuoksi oltava huomattavasti pragmaattisempi, kun se esitti muiden kuin tavoitteen 1 menetelmiä koskevia vaatimuksia ottaen huomioon kunkin jäsenvaltion erityistilanne". 4.10.4. Tämä ilman konkreettisia esimerkkejä esitetty väite näyttää viittaavan siihen, että komission toimissa on ollut jonkinlaista "joustoa", jota olisi ollut syytä selvittää tarkemmin ja etenkin perustella. 4.11. Yhtäläiset mahdollisuudet 4.11.1. Läpi kertomuksen kulkevaksi teemaksi oli valittu yhtäläiset mahdollisuudet. Komission mukaan kertomuksessa "esitetään, miten tämän poliittisen painopistealueen sisällyttäminen rahastojen ohjelmiin on parantunut". 4.11.2. Kertomuksessa on hyödyllisiä yleistietoja naisten ja miesten erilaisesta kohtelusta työmarkkinoilla. Siinä esitellään kunkin jäsenvaltion toimia, joilla on ollut tarkoitus edistää sukupuolten yhtäläisiä mahdollisuuksia rakennerahastotukea saavilla alueilla. 4.11.3. Teemakohtaisesta analyysista voidaan yleishuomiona todeta, että kaikkien rakennerahastoaloitteiden "uudelleentarkastelu" vuosittain valittavan yleisteeman kautta, josta päätettiin vuotta 1995 koskevan kertomuksen yhteydessä, on erittäin tärkeä seikka ja saattaa tuoda kertomukseen huomattavaa lisäarvoa. 4.11.4. Asetettua tavoitetta ei kuitenkaan tällä kertaa saavutettu, koska aihetta käsitellään yleisellä tasolla eikä analyysi siis ole riittävän perinpohjainen ja määrällinen. 4.11.5. Komissio selostaa jäsenvaltioiden toimintastrategioiden joitakin tavoitteita esittämättä riittävän selvästi niiden perusteita ja antamatta niiden tuloksista riittäviä määrällisiä tietoja. Tavoitteita selostamalla kerrotaan kuitenkin vain se, mitä on aiottu tehdä, koska tuloksia ja toimien vaikutuksia ei analysoida. 4.11.6. Kertomuksessa ei arvioida lainkaan toimien tehokkuutta eikä mainita mitään tuloksista tai mahdollisista epäonnistumisista. Siitä ei kaiken kaikkiaan saa kuvaa rakennepoliittisten toimien sekä taloudellisen ja yhteiskunnallisen rakennemuutoksen syy-seuraussuhteesta, joka kuitenkin olisi keskeinen tieto. Sen perusteella ei voida myöskään vertailla eri tuotannonaloja ja yhteiskuntia, jotta saataisiin selville, eroavatko tulokset ja tehokkuusasteet toisistaan ja mistä mahdolliset erot johtuvat. 4.11.7. Kertomuksessa ei osoiteta, millaiset tekijät haittasivat tai edistivät yhtäläisten mahdollisuuksien toteutumista, eikä arvioida osa-aika- tai tilapäistyön vaikutuksia tai sitä, miten paljon rakennerahastotuella toteutetut yhtäläisiä mahdollisuuksia tukevat toimet ovat vauhdittaneet naisyrittäjyyttä jne. 4.11.8. Kertomuksessa olisi ollut hyvä kommentoida tärkeimpiä ongelmia, joihin kyllä viitataan, kun käsitellään sukupuolten tasa-arvon vaikutusta tuottavuuteen ja todetaan, että työmarkkinat ovat edelleen "selvästi eriytyneet" sukupuolen mukaan ja että palkkaerot ovat suuret, EU:ssa keskimäärin 28 %(2). 4.12. Kumppanuus 4.12.1. Avaintekijöihin kuuluu myös kumppanuus, johon kertomuksessa ei kiinnitetä erityishuomiota, vaikka se on rakennepolitiikan onnistumisen ratkaiseva edellytys. 4.12.2. Useat kysymykset jäävät ilman vastausta: Miten monia ja millaisia toimijoita rakennerahastotuen käyttöön osallistui? Missä rakennerahaston tavoitteiden määrittelyn ja toimien valmistelun ja toteutuksen vaiheissa he osallistuivat tuen käyttöön? Millä tavoin kumppanuus ja läheisyysperiaate sovitettiin yhteen? 4.12.3. Lisäksi on kysyttävä, oliko kumppaneina lopullisia tuensaajia lähinnä olevia tahoja ja saattoivatko kaikki toimijat näin hyödyntää koko potentiaalinsa yhteisen kehitystavoitteen saavuttamiseksi? 4.12.4. Kumppanuudestakin olisi pitänyt esittää asiatietoja ja laadullisia tietoja, jotta rakennerahastojen vaikutuksia talouselämään, yhteiskuntaan ja tuotantorakenteen muutoksiin sekä yhteisön koheesiopolitiikan kokonaisvaikutuksia olisi voitu arvioida perusteellisemmin. 4.13. Rakennerahastot ja yhteisön muu politiikka 4.13.1. Yhteensopivuutta ja synergiaa yhteisön muun politiikan kanssa käsittelevä luku on hyvin kiintoisa, koska siinä tarkastellaan rakennerahastotoimien ja EU:n poliittisten toiminta-alojen välisiä vastaavuussuhteita. 4.13.2. Tässä kohden ongelmana ei ole niinkään kertomuksen laadintamenetelmä vaan asiasisältö. Yhteensopivuus tai synergia yhteisön muun politiikan kanssa on usein muodollista eikä niinkään todellista. Joillakin alueilla yhteisön politiikka ei ole riittävän johdonmukaista: eri toiminta-alojen päämäärät, menetelmät ja suunnittelujaksot eroavat toisistaan. 4.13.3. Tämä ei itse asiassa ole yllättävää, koska esimerkiksi YMP-uudistuksella, talous- ja rahaliiton käynnistämisellä ja Euroopan sisämarkkinoiden toteuttamisella pyritään saavuttamaan laajoja poliittisia tavoitteita. 4.13.4. Tästä huolimatta on todettava, että rakennerahastot on tärkeä nähdä merkittävänä keinona, jonka avulla kyseisten politiikanlohkojen kielteisiä vaikutuksia epäedullisessa asemassa olevilla alueilla voidaan vähentää. Ilman rakennerahastotukea laajoilla poliittisilla tavoitteilla voisi olla kielteisiä vaikutuksia heikossa asemassa oleviin yhteisöihin. Tämä on otettava huomioon tulevaa koheesiopolitiikkaa suunniteltaessa. 4.13.5. Samalla alueella saatetaan toteuttaa yhteisön eri ohjelmia ilman minkäänlaista koordinointia, mistä aiheutuu sekaannuksia ja päällekkäisyyksiä. 4.13.6. On tosin tunnustettava, ettei yhteensovittaminen ole helppoa, koska rakennerahastoista ja muista alaan vaikuttavista politiikanlohkoista päätetään ympäristössä, jossa toimijat, intressit ja taloudellis-yhteiskunnalliset tekijät ovat moninaisia, vaihtuvia ja toisinaan ristiriitaisia. 5. Päätelmät 5.1. Vaikka komitean joutuu esittämään kriittisiä huomioita kertomuksen laadintamenetelmästä ja sisällöstä, se myöntää, että komissio on käyttänyt paljon voimavaroja antaakseen rakennerahastopolitiikkaa ja rahastojen hallintoa koskevia tietoja ja arviointivälineitä. 5.2. Komitea on sitä mieltä, että kyseisten kertomusten laatimisen ei tulisi olla lähes rituaalinomainen tehtävä, jonka komissio suorittaa vuosittain vakiintuneen mallin mukaan luonnehtimatta erityisesti kertomuksen lähestymistapaa ja lähtökohtia. Kertomuksissa on painotettava arviointia ja analysointia sekä kiinnitettävä erityistä huomiota työpaikkojen luomiseen ja säilyttämiseen, innovaatiovaikutuksiin sekä yhtäläisiä mahdollisuuksia koskeviin tuloksiin ja kumppanuuteen. Näin voidaan rakennepolitiikan toimivuutta valvoa paremmin. 5.3. Toinen tärkeä ja asianmukaisesti analysoitava näkökohta on kumppanuus, joka on rakennepolitiikan onnistumisen keskeinen tekijä. 5.4. Komitea edustaa rakennerahastojen vaikutuspiiriin välittömästi kuuluvia ja rahastojen hallintoon osallistuvia työmarkkinaosapuolia. Se voi vaikuttaa asioiden kulkuun myös ohjelmakauden aikana eikä vain loppuarvioinnissa. 5.4.1. Komitea korostaa tätä mahdollisuutta ja toistaa näkemyksensä siitä, että sillä on oikeus tulla virallisesti kuulluksi tulevien rakennerahastokertomusten laadinnan yhteydessä. 5.5. Komitea toteaa painokkaasti olevansa valmis tekemään komission kanssa tiivistä yhteistyötä eri muodoissa rakenne- ja koheesiopolitiikan kehittämiseksi mahdollisimman suotuisaan suuntaan. 5.6. Se toivoo, että koko ohjelmakautta 1994-1999 koskeva kertomus laaditaan mahdollisimman pian, jotta arviointi voidaan suorittaa vuoden 2001 aikana. 5.7. Komitean mielestä rakennerahastoista tulisi lisäksi tehdä pitkän aikavälin arvio, jossa otettaisiin huomioon myös Euroopan unionin tuleva laajentuminen. 5.8. Rakennerahastotuki on ratkaisevan tärkeä ehdokasvaltioiden ja niiden talouselämän kannalta. Rakennerahastojen mittavia määrärahoja tulevina vuosina hallinnoivien tahojen olisi hyödyllistä saada käyttöönsä tiedot rakennerahastojen hallinnosta saaduista myönteisistä ja kielteisistä kokemuksista, jotta hyvät menetelmät ja käytännöt voitaisiin hyödyntää ja menneisyydessä tehdyistä virheistä voitaisiin ottaa oppia. 5.9. Komitean mielestä täydentävyysperiaatetta tulee noudattaa, koska, kuten komissiokin toteaa, se on "yksi rakennerahastojen toiminnan perusperiaatteista". Komitea antaa tukensa komission ponnisteluille sen puolesta, että periaatetta noudatettaisiin tinkimättä. 5.10. Komitea tarjoutuu tarkistamaan, voitaisiinko tällainen julkinen aloite, johon osallistuisivat kaikki rakennerahastoja hallinnoivat tahot ja myös ehdokasvaltioiden edustajat, toteuttaa yhteistyössä komission, Euroopan parlamentin ja alueiden komitean kanssa. Bryssel 30. toukokuuta 2001. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) EYVL C 268, 19.9.2000. (2) EYVL C 155, 29.5.2001.