EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 16.12.1998 
KOM(1998) 772 lopull. 
98/0358 (SYN) 
Ehdotus 
NEUVOSTON SUOSITUKSEKSI 
YMPÄRISTÖTARKASTUSTEN 
VÄHIMMÄISVAATIMUKSISTA JÄSENVALTIOISSA 
(komission esittämä) 

PERUSTELUT 
1. EHDOTUKSEN PERUSTELUT 
1.1 Yleistä 
Yhteisön ympäristölainsäädännön voimaansaattamisen ja täytäntöönpanon 
edistyminen on herättänyt viime vuosina yhä enemmän huolestusta sitä mukaa 
kuin yhteisön säännöstö on kehittynyt tällä alalla. Dublinissa kesäkuussa 1990 
kokoontunut Eurooppa-neuvosto tähdensi, että yhteisön ympäristölainsäädäntö 
on tuloksekasta ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltiot saattavat koko 
lainsäädännön voimaan ja panevat sen kokonaan täytäntöön. Euroopan 
parlamentti antoi asiasta päätöslauselman1 vuonna 1992. Komissio ja 
Euroopan parlamentti järjestivät toukokuussa 1996 yhteisen julkisen 
kuulemistilaisuuden, jonka aiheena oli "Ympäristönsuojelun haasteet: 
lainsäädännön toimivuuden parantaminen". Tämän toiminnan ja 
mielenkiinnon tuloksena komissio antoi tiedonannon yhteisön 
ympäristölainsäädännön voimaan saattamisesta2, joka toimitettiin neuvostolle 
ja Euroopan parlamentille 5. marraskuuta 1996. 
Tiedonannossa todettiin ympäristötarkastustoiminnan vaihtelevan suuresti 
jäsenvaltiosta toiseen, eriteltiin puutteet ja todettiin olevan tarpeellista 
varmistaa vähimmäistarkastustehtävien suorittaminen, mikä koskee erityisesti 
teollisuuden pistekuormituspäästöjen valvontaa. Tästä syystä tiedonannossa 
ehdotettiin suosituksen antamista "laatimalla asiasta suuntaviivat ja siten 
pienentämällä nykyisiä jäsenvaltioiden välisiä huomattavia tarkastustoiminnan 
eroja". Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät tämän ehdotuksen 
päätöslauselmissa3, jotka ne atoivat vastauksena kyseiseen tiedonantoon. 
Komission tiedonannossa ja neuvoston päätöslauselmassa suunniteltiin 
IMPELin (Euroopan unionin ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja 
täytäntöönpanoa edistävän verkon) tehtävää tässä yhteydessä Neuvoston 
päätöslauselmassa katsottiin, että "IMPEL-verkolla olisi... sääntelyn eri 
vaiheissa4 oltava tärkeä osa ja se voisi erityisesti antaa neuvoja pyynnöstä tai 
omasta aloitteestaan - voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa koskevissa 
yleisluontoisissa kysymyksissä sekä laadittaessa uusia ehdotuksia yhteisön 
lainsäädännöksi erityisesti silloin, kun tarvitaan käytännön kokemusta". 
EYVLC 125, 18.5.1992, s. 122. 
KOM(96) 500 lopullinen, 22.10.1996. 
PE 259.215/63, 14.5.1997, ja EYVLC 321,22.10.1997, s. 1. 
Sällnlelyn eri vaiheilla tarkoitetaan koko tapahtumasarjaa, jonka kuluessa säädös 
suunnitellaan, luonnostellaan, laaditaan, hyväksytään, saatetaan voimaan ja pannaan 
täytäntöön ja sen toimivuus arvioidaan. Tässä tapahtumasarjassa on kyse metodologisesta 
keinosta, jonka avulla ympäristöpolitiikan välineisiin voidaan soveltaa kokonaisvaltaisia 
lähestymistapaa. 
ia. 
Erityisesti neuvosto pyysi "komissiota, ottaen huomioon olemassa olevien 
järjestelmien moninaisuuden, tekemään erityisesti IMPELin työn pohjalta 
ehdotuksen neuvostolle jatkotarkastelua varten vähimmäisperusteista ja/tai 
suuntaviivoista jäsenvaltioiden tasolla toteutettaville tarkastustehtäville ja 
niiden mahdollisista jäsenvaltioissa toteutettavista käytännön soveltamisen 
valvontatavoista ympäristölainsäädännön yhtäläisen soveltamisen ja 
täytäntöönpanon varmistamiseksi". 
IMPEL, joka perustettiin vuonna 1992 edistämään tietojen ja kokemusten 
vaihtoa sekä ympäristölainsäädännön voimaansaattamisen, soveltamisen ja 
täytäntöönpanon yhdenmukaistamista, on tutkinut ympäristötarkastusten 
vähimmäisvaatimuksia koskevaa kysymystä ja antanut siitä marraskuussa 
1997 asiakirjan, johon tämä ehdotus perustuu. Tämä osoittaa komission 
pyrkivän toteuttamaan tiedonannossaan esittämänsä aikomuksen, jonka 
mukaan ympäristölainsäädännön voimaansaattamisesta ja täytäntöönpanosta 
vastaavat jäsenvaltioiden viranomaiset on saatava varhaisessa vaiheessa 
osallistumaan lainsäädäntöprosessiin. 
1.2 Ehdotuksella saavutettavat ympäristötavoitteet 
EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan k kohdan mukaan yhteisön toimintaan 
sisältyy ympäristöpolitiikka. Tästä määrätään tarkemmin 
perustamissopimuksen XVI osastossa. Kyseisen osaston 130 s artiklan 
4 kohdassa määrätään erityisesti, että "jäsenvaltiot huolehtivat (yhteisön) 
ympäristöpolitiikan... täytäntöönpanosta". Perustamissopimuksen 155 
artiklassa komissiolle annetaan oikeus käyttää itsenäistä päätösvaltaa ja 
osallistua neuvoston ja Euroopan parlamentin päätöksentekoon 
perustamissopimuksessa määrätyllä tavalla, ja sen 189 artiklassa määrätään, 
että suosituksia voivat antaa muun muassa Euroopan parlamentti ja neuvosto 
yhdessä. 
Ottaen huomioon, että yhteisön säännöstö on laajentunut merkittävästi 
ympäristöoikeuden alalla 1970-luvun puolivälistä alkaen, on ilmeisen tärkeää 
varmistaa, että kyseiset säädökset pannaan kokonaan ja tuloksekkaasti 
täytäntöön toteuttamalla yhteisön ympäristöpolitiikkaa. Tämän toteutumista 
edistetään laatimalla ensi vaiheessa sellaisia vähimmäisvaatimuksia koskevat 
suuntaviivat, joita jäsenvaltioiden olisi noudatettava 
ympäristötarkastuksissaan. 
Ehdotus kohdistuu ilmaa, vettä ja maaperää pilaaviin 
pistekuormiluspäästöihin, joita säännellään yhteisön lainsäädännöllä. 
Tarkoitus on, että suositus koskee ensimmäisessä vaiheessa sellaisten 
teollisuuslaitosten sekä muiden yritysten ja laitosten ympäristötarkastuksia, 
joiden päästöt ympäristöön tai toiminta, joka voi niitä aiheuttaa, edellyttävät 
yhteisön lainsäädännön mukaan lupaa tai lisenssiä. Suositus koskee siis 
sellaisiin yhteisön lainsäädännön aloihin kuuluvia ympäristötarkastuksia, joilla 
säädetään ilman pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen 
yhtenäistämisestä, veden laadusta, jätehuollosta ja ydinlaitoksista, joihin 
luetaan kuuluviksi myös tutkimuksen tai terveydenhuollon alalla käytettävät 
ydinmateriaalia sisältävät laitteet. Se ei tässä vaiheessa koske tarkastuksia, 
joiden kohteena on hajakuormituslähteiden aiheuttama pilaantuminen. 
2. OIKEUSPERUSTAN VALINTA JA PERUSTELUT 
Ehdotus perustuu EY:n perustamissopimuksen 130 s artiklaan 
(yhteistoimintamenettely), joka on yhteisön ympäristöpolitiikan erityinen 
oikeusperusta. Perustamissopimuksen 100 a artiklaa voidaan käyttää 
ainoastaan sellaisten toimenpiteiden oikeusperustana, joiden kohteina ovat 
sisämarkkinoiden toteuttaminen ja toiminta. Vaikka eräät ehdotuksen kohdat 
voivatkin yhdenvertaistaa teollisuuslaitosten toiminnan harjoittajien kohtelua, 
jos ne pannaan täytäntöön koko yhteisössä, tämä ei ole kuitenkaan ehdotuksen 
pääasiallinen tarkoitus. 
3. TOISSIJAISUUS JA SUHTEELLISUUS 
3.1 Mitkä ovat suunnitellun toimen tavoitteet yhteisön velvoitteiden 
kannalta? 
Ehdotus on laadittu sen varmistamiseksi, että yhteisön ympäristöpolitiikan 
täytäntöönpanoa koskevia EY:n perustamissopimuksen 130 r artiklan ja 130 s 
artiklan 4 kohdan määräyksiä noudatetaan. 
3.2 Mikä on ongelman ulottuvuus yhteisössä? 
Kysymys yhteisön ympäristölainsäädännön voimaansaattamisesta ja 
täytäntöönpanosta koskee kaikkia jäsenvaltioita sekä komissiota. Yhteisön 
ympäristölainsäädännössä jäsenvaltiot velvoitetaan huolehtimaan siitä, että 
tiettyihin päästöihin tai toimintaan, joka voi niitä aiheuttaa, vaaditaan 
ennakkolupa tai -lisenssi. Toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat tai niiden 
olisi tarkastettava sellaiset teollisuuslaitokset sekä muut yritykset ja laitokset 
("valvonnanalaiset laitokset"), joita tällaiset vaatimukset koskevat. 
Suuntaviivojen laatiminen kyseisiä ympäristötarkastuksia koskeville 
vähimmäisvaatimuksille takaa ensimmäisten toimenpiteiden toteuttamisen 
yhdenmukaisten vähimmäisvaatimusten käyttöön ottamiseksi koko yhteisössä. 
Yhdenmukaisempien vähimmäisvaatimusten käyttöönotto 
ympäristötarkastuksissa olisi hyödyksi myös kilpailua vääristävien tekijöiden 
välttämisen kannalta. 
3.3 Miten asia voidaan ratkaista tehokkaimmin: yhteisön vai jäsenvaltioiden 
toiminnan avulla 
Komission tehtävä on valvoa yhteisön lainsäädännön saattamista osaksi 
kansallista lainsäädäntöä sekä sen noudattamista ja tuloksekasta soveltamista, 
ja tässä tehtävässä se käyttää valtuuksia, jotka sille on annettu erityisesti EY:n 
perustamissopimuksen 155, 169 ja 171 artiklassa. Yhteisön lainsäädännössä 
säädettyjen yksittäisten vaatimusten täytäntöönpanosta vastaavat jäsenvaltiot. 
Tarkastustoiminta on kuulunut jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan, ja 
ne ovat voineet suureksi osaksi noudattaa oman valintansa mukaisia 
vaatimuksia ja standardeja. Kokemus on osoittanut, että tämä ei ole johtanut 
yhteisön ympäristölainsäädännön yhtäläiseen voimaansaattamiseen ja 
täytäntöönpanoon. 
Yhteisön toimintaa tarvitaan varmistamaan, että ympäristötarkastusten 
vähimmäisvaatimuksia noudatetaan valvonnanalaisten laitosten tarkastuksissa 
koko yhteisössä. Ehdotuksessa on kuitenkin otettu huomioon jäsenvaltioiden 
tarkastusjärjestelmien ja -järjestelyjen väliset huomattavat erot, minkä vuoksi 
on ehdotettu suositusta, joka ei ole sitova väline ja jossa jäsenvaltioiden 
tehtäväksi jää valita tarkastusten hallinnollinen rakenne, tarkastusjärjestelmät 
ja taso, jolla nämä rakenteet ja järjestelmät luodaan (kansallinen, alue- tai 
paikallistaso). 
3.4 Mitä toimintakeinoja yhteisöllä on käytettävissään? 
Yhteisön ympäristölainsäädännön yhtäläistä soveltamista pidetään tällä alalla 
erittäin tärkeänä. Ottaen huomioon jäsenvaltioiden tarkastusjärjestelmien ja 
-järjestelyjen väliset huomattavat erot on katsottu parhaaksi antaa asiasta 
aluksi suuntaviivat suosituksen muodossa, koska suositus ei ole sitova väline 
kuten direktiivi. Koska on oletettavaa, että joillakin jäsenvaltioilla ei ole 
riittäviä mahdollisuuksia vähimmäisvaatimusten tehokkaaseen käyttöön, 
aikomuksena olisi kohdistaa tietyt ehdot täyttäville alueille tai jäsenvaltioille 
varoja yhteisön yhteisörahoituksesta, sellaisten jo olemassa olevien 
rahoitusvälineiden avulla kuten koheesiorahasto tai "ERDFM. 
3.5 Suhteellisuus 
Suositus on sopiva yhteisön toimintamuoto tällä alalla ottaen huomioon, että 
jäsenvaltioiden ympäristötarkastusjärjestelmien ja -järjestelyjen välillä on 
huomattavia eroja sekä jäsenvaltioiden mahdollisuuksissa suorittaa 
tarkastustehtäviä että suoritettujen tarkastustehtävien laajuudessa ja sisällössä, 
ja muutamissa jäsenvaltioissa on jopa kysymys siitä, onko tarkastustehtäviä 
määrätty lainkaan. Ottaen huomioon nämä erot komissio katsoo, että 
ympäristötarkastustehtävien suorittaminen suosituksen mukaisella tavalla voi 
joissakin jäsenvaltioissa edellyttää niiden tarkastuskapasiteetin lisäämistä. 
Tällaisissa tapauksissa yhteisön yhteisrahoitusta voitaisiin antaa tukikelpoisille 
jäsenvaltioille käyttämällä yhteisön nykyisiä rahoitusvälineitä kuten 
koheesiorahastoa tai Euroopan aluekehitysrahastoa. Toimenpiteen voidaan 
katsoa olevan suhteellisuusperiaatteen mukainen myös sen vuoksi, että siinä 
ainoastaan suositellaan vähimmäisvaatimuksia ja jätetään jäsenvaltioiden 
tehtäväksi valita tavat, joilla ne soveltavat kyseisiä vaatimuksia omissa 
tarkastusjärjestelmissään. Lisäksi on otettava huomioon, että kyseessä on 
ensimmäinen käynnissä olevaan tarkastus- ja täytäntöönpano-ohjelmaan 
kuuluva toimenpide. Suosituksen toimivuudesta saatujen kokemusten ja asiaan 
liittyvien osapuolten kuten IMPELin kanssa käytyjen lisäneuvottelujen 
perusteella aiotaan myöhemmissä vaiheissa kiinnittää huomiota 
vähimmäisvaatimusten käsitteen ja soveltamisalan laajentamiseen erityisesti 
sen vuoksi, että voitaisiin siirtyä pistekuormituslähteiden tarkastuksista, joita 
varten vähimmäisvaatimukset on kehitetty, hajakuormituslähteet ja ympäristön 
osatekijät kattaviin yleistarkastuksiin. Myöhemmissä vaiheissa aiotaan 
kiinnittää huomiota myös sellaisten vähimmäisvaatimusten kehittämiseen, 
jotka koskevat tarkastusviranomaisten koulutusta ja pätevyyttä sekä 
teollisuuslaitosten, yritysten ja muiden laitosten tarkastusten suoritustiheyttä ja 
jotka perustuvat jäsenvaltioiden parhaisiin käytettävissä oleviin 
toimintatapoihin. Kaikkien näiden kokemusten perusteella aiotaan ajan mittaan 
harkita kehysdirektiivin antamista yleisestä ympäristötarkastustoiminnasta. 
4. KUSTANNUKSET, JOITA EHDOTUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 
AIHEUTTAA JÄSENVALTIOILLE, YHTEISÖLLE ~JÄ 
EHDOTUKSEN SOVELTAMISALAAN KUULUVILLE 
LAITOKSILLE 
4.1 Jäsenvaltioille aiheutuvat kustannukset 
Useissa yhteisön alakohtaisissa direktiiveissä säädetään, että jäsenvaltioiden 
on tehtävä jonkin tyyppisiä ympäristötarkastuksia. Tästä syystä jäsenvaltioilla 
pitäisi jo olla käytössään toimivat järjestelmät ja järjestelyt tällaisten 
tarkastusten suorittamiseksi. Muut direktiivit, joissa ei säädetä 
tarkastustehtävistä, on saatettava kokonaan voimaan, ja Euroopan yhteisöjen 
tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan niitä on sovellettava ja ne on 
pantava täytäntöön asianmukaisesti paikan päällä, kussakin jäsenvaltiossa. 
Tällaisten velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa kustannuksia. Siihen nähden, 
että jäsenvaltioiden jo nyt tulee noudattaa yhteisön oikeuden velvoitteita, 
suositusehdotuksesta pitäisi aiheutua hyvin vähän lisäkustannuksia 
jäsenvaltioille. Ainoat ehdotuksen vaatimukset, joista voi aiheutua 
lisäkustannuksia, ovat kertomusten laadintaa koskevat vaatimukset sekä 
vaatimus tiettyjen, esimerkiksi tarkastuskäyntejä koskevien kertomusten 
toimittamisesta yleisön saataville. Näitä kustannuksia voi todennäköisimmin 
aiheuttaa henkilöstön tarve, joka voidaan tyydyttää henkilösiirroilla 
pikemminkin kuin infrastruktuurin rakentamisella. IMPEL voi mahdollisesti 
osallistua alan henkilöstön kouluttamiseen. Koska ehdotus perustuu yhteisössä 
vakituisesti käytettyihin parhaisiin toimintatapoihin, vähimmäisvaatimusten 
täyttäminen aiheuttanee olemattomia tai ainoastaan hyvin vähäisiä 
kustannuksia jäsenvaltioissa. 
Ympäristölle koituvan hyödyn pitäisi joka tapauksessa ylittää kaikki 
mahdolliset lisäkustannukset. 
Niiden jäsenvaltioiden kohdalla, joilla ei ole pitkälle kehittyneitä 
tarkastusjärjestelmiä, voisi joissakin tapauksissa tulla kysymykseen 
yhteisrahoitus, jossa käytetään yhteisön nykyisiä rahoitusvälineitä. 
4.2 Yhteisölle aiheutuvat kustannukset 
Jäsenvaltiot, jotka voivat osoittaa tarvitsevansa rahoitustukea, voivat saada sitä 
yhteisön rahoitustukena koheesiorahastosta tai rakennerahastoista (Euroopan 
aluekehitysrahastosta). Tämä tuki antaa niille mahdollisuuden kehittää 
tarkastuskapasiteettiaan ja noudattaa suosituksessa annettuja suuntaviivoja. 
Sikäli kuin tällaisia rahastoja on jo käytettävissä tämä ei vaikuta yhteisön 
talousarvioon. 
Tietyssä mielessä on kannattavaa noudattaa tarkasti yhteisön vaatimuksia jo 
varhaisessa vaiheessa tekemällä asianmukaisia ympäristötarkastuksia, koska 
siten vältytään sellaisten toimenpiteiden aiheuttamilta ennallistamis- ja 
hallintokustannuksilta, joihin on ryhdyttävä silloin, kun yhteisön lainsäädäntöä 
on rikottu soveltamalla virheellisesti siinä säädettyjä standardeja ja 
vaatimuksia. 
4.3 Valvonnanalaisille laitoksille aiheutuvat kustannukset 
Ehdotuksesta aiheutuu erittäin vähän kustannuksia valvonnanalaisille 
laitoksille. Näiden laitosten on jo noudatettava niitä koskevia EY.n 
lakisääteisiä vaatimuksia, eikä ehdotuksessa aseteta niille erityisiä 
lisävelvoitteita. Ehdotus aiheuttaa todellisia lisäkustannuksia ainoastaan siinä 
tapauksessa, että jäsenvaltiot päättävät periä tarkastusten suorittamisesta 
maksuja. Jos tarkastukset eivät ole jo maksullisia, jäsenvaltiot voivat itse 
päättää asiasta, mikä on täysin toissijaisuusperiaatteen mukaista. 
5. ERI OSAPUOLTEN KANSSA KÄYDYN LAUSUNTOKIERROKSEN 
TULOKSET 
5.1 Jäsenvaltiot 
Jäsenvaltioiden kanssa ei ole käyty virallista lausuntokierrosta. Ehdotus 
perustuu pääasiallisesti IMPELin työhön, johon osallistuu jäsenvaltioissa 
toimivien organisaatioiden tarkastajia ja teknisiä edustajia. Voidaan kuitenkin 
katsoa, että jäsenvaltioita on kuultu ehdotuksen sisällöstä, koska ne ovat 
edustettuina IMPELissä ja koska IMPELin edustajat kävivät työnsä yhteydessä 
omien maidensa viranomaisten kanssa sisäisiä neuvotteluja. 
5.2 Valtioista riippumattomat järjestöt 
Tammikuussa 1998 pidettyyn kokoukseen kutsuttiin seuraavat valtioista 
riippumattomat järjestöt: 
Birdlife International 
European Environment Bureau (EEB) 
Friends of the Earth 
Greenpeace 
Maailman Luonnon Säätiö (WWF) 
Birdlife International esitti komissiolle kirjallisia huomautuksia. Järjestö 
suhtautui myönteisesti niihin ehdotuksen kohtiin, jotka koskivat yleisön 
mahdollisuutta saada tarkastuksista ja tarkastuskäynneistä laadittuja 
kertomuksia sekä jäsenvaltioiden konsolidoituja kansallisia kertomuksia. 
Järjestön mielestä on suotavaa jatkaa IMPELin työtä, jonka kohteena ovat 
muut ympäristötarkastukset kuten hajakuormituslähteiden tarkastukset. 
European Environmental Bureau (EEB) osallistui kokoukseen ja esitti 
myös kirjallisia huomautuksia. Järjestö suhtautui myönteisesti 
ympäristötarkastusten vähimmäisvaatimusten asettamiseen mutta katsoi, että 
ehdotuksen säännöksiä voitaisiin tiukentaa tarkastuskertomusten julkaisemisen 
ja tarkastusten suoritustiheyden osalta. Lisäksi järjestö katsoi, että ehdotukseen 
olisi sisällyttävä myös tarkastajien pätevyyttä koskevat 
vähimmäisvaatimukset. 
Muilta valtioista riippumattomilta järjestöiltä ei saatu vastauksia. 
5.3 Teollisuuden edustajien kuuleminen 
Koska ehdotus on kohdistettu ympäristöntarkastusviranomaisillc, siitä ei 
pitäisi olla seurauksia teollisuudelle, joka muutenkin joutuu noudattamaan 
ympäristötarkastuksia koskevaa aikaisempaa asianmukaista lainsäädäntöä. 
Teollisuuden edustajia on virallisesti tullut kuulla niissä aikaisemmissa 
yhteyksissä, jolloin komissio on tehnyt lainsäädäntöehdotuksia erinäisistä 
ympäristötarkastuksia koskevista määräyksistä. 
6. YKSITYISKOHTAINEN SELITYS EHDOTUKSESTA 
I kohta: Tarkoitus 
Suosituksen tarkoituksena on laatia suuntaviivat ympäristötarkastuksille, joita 
tehdään jäsenvaltioissa niiden organisoimiseen, suorittamiseen, 
jatkotoimenpiteisiin ja tulosten julkaisemiseen sovellettavien 
vähimmäisvaatimusten mukaisesti, millä pyritään parantamaan yhteisön 
ympäristölainsäädännön noudattamista ja myötävaikuttamaan sen yhtäläiseen 
voimaansaattamiseen ja täytäntöönpanoon kaikissa jäsenvaltioissa. 
II kohta: Soveltamisala ja määritelmät 
Suosituksen soveltamisalaan kuuluvat kaikissa sellaisissa teollisuuslaitoksissa 
sekä muissa yrityksissä ja laitoksissa suoritettavat ympäristötarkastukset, 
joiden päästöt ympäristöön tai toiminta, joka voi niitä aiheuttaa, edellyttävät 
Euroopan yhteisön lainsäädännön mukaan lupaa tai lisenssiä. Lisäksi se 
koskee ydinlaitosten, joihin luetaan kuuluviksi myös tutkimuksen tai 
terveydenhuollon alalla käytettävät ydinmateriaalia sisältävät laitteet, 
tarkastuksia. (Kaikkia näitä laitoksia kutsutaan suosituksessa 
valvonnanalaisiksi laitoksiksi.) 
Kyseisessä kohdassa määritellään 'ympäristötarkastukset', 'valvonnanalaisten 
laitosten toiminnan harjoittajat' ja 'tarkastusviranomaiset'. Lisäksi siinä 
todetaan, että jäsenvaltio voi antaa tarkastusten suorittamisen kansallisella, 
alue- tai paikallistasolla toimivan valtion viranomaisen tehtäväksi tai 
valtuuttaa tietyin edellytyksin toisen oikeushenkilön suorittamaan 
tarkastustehtäviä. Siten ehdotuksessa on otettu huomioon jäsenvaltioissa 
voimistuva suuntaus antaa kyseiset tehtävät yksityisyritysten suoritettaviksi. 
III kohta: Ympäristötarkastusten organisoiminen ja suorittaminen 
Kyseisessä kohdassa suositellaan, että jäsenvaltiot organisoivat ja tekevät 
ympäristötarkastuksia suosituksessa annettujen suuntaviivojen mukaisesti. 
Lisäksi siinä kehotetaan jäsenvaltioita auttamaan toisiaan hallinnollisesti siten, 
että ne vaihtavat keskenään tarkastuksia koskevia tietoja ja antavat tarvittaessa 
tarkastusvirkamiehiä toistensa käyttöön. 
IV kohta: Ympäristötarkastussuunnitelmat 
Kyseisessä kohdassa käsitellään ympäristötarkastussuunnitclmia, jotka 
jäsenvaltioiden olisi laadittava ennakolta ja joiden pitäisi koskea koko 
jäsenvaltion aluetta ja sillä sijaitsevia valvonnanalaisia laitoksia. 
Suunnitelmien olisi oltava ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 
annetun direktiivin 90/313/ETY säännösten mukaisesti yleisön saatavilla. 
Suunnitelmat voitaisiin laatia kansallisella, alue- tai paikallistasolla, ja 
toimivaltaiset viranomaiset olisi määrättävä suorittamaan kyseisiä 
ympäristötarkastuksia. 
Suosituksen tässä kohdassa luodaan perusta, jolle suunnitelmat olisi laadittava, 
ja eritellään asiat, jotka niihin olisi sisällyttävä. 
V kohta: Tarkastuskäynnit 
Kyseisessä kohdassa esitetään vaatimukset, joita jäsenvaltioiden olisi 
noudatettava valvonnanalaisten laitosten tarkastuskäyntien yhteydessä. 
Tarkastuskäyntejä olisi tehtävä säännöllisesti valvonnanalaisten laitosten 
rutiiniluonteisiin ympäristötarkastuksiin kuuluvina käynteinä. Lisäksi 
kohdassa selvitetään yksityiskohtaisesti, missä tapauksissa olisi tehtävä muita 
kuin rutiiniluonteisia tarkastuskäyntejä. Tällaisia käyntejä olisi tehtävä 
esimerkiksi tutkittaessa vakavia valituksia tai onnettomuuksia tai harkittaessa 
ensimmäisen luvan tai lisenssin antamista taikka ennen kuin tällainen lupa tai 
lisenssi annetaan uudelleen, uusitaan tai muutetaan. 
VI kohta: Tarkastuskäynneistä laadittavat kertomukset ja niistä tehtävät 
päätelmät 
Tässä kohdassa suositellaan, että jäsenvaltiot huolehtivat siitä, että 
tarkastusviranomaiset laativat jokaisen tarkastuskäynnin jälkeen kertomuksen, 
joka sisältää niiden tekemät havainnot siitä, miten valvonnanalaiset laitokset 
noudattavat EY.n lakisääteisiä vaatimuksia. Lisäksi kertomuksessa olisi oltava 
arvio kyseisistä havainnoista ja päätös lisätoimenpiteiden tarpeellisuudesta. 
Kertomusten olisi oltava direktiivin 90/313/ETY säännösten mukaisesti 
helposti yleisön saatavilla. 
VII kohta: Vakavien onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja sellaisten 
tapausten tutkiminen, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu 
Kyseisessä kohdassa käsitellään vakavien onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja 
sellaisten tapausten tutkimista, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu. 
Tutkimuksissa olisi selvitettävä tapahtuman syyt, määritettävä asianmukaiset 
toimenpiteet, joilla sen ympäristövaikutuksia voidaan lieventää (mukaan 
luettuina entistämistoimenpiteet), sekä suositettava toimenpiteitä, joiden avulla 
vastaavat tapahtumat voitaisiin välttää tulevaisuudessa, ja mahdollistettava 
tarvittaessa täytäntöönpano- ja seuraamusmenettelyn aloittaminen. 
VIII kohta: Yleiset säännökset ympäristötarkastustoiminnasta 
laadittavasta kertomuksesta 
Kyseisessä kohdassa jäsenvaltioiden ympäristötarkastusviranomaisia 
kannustetaan laatimaan komissiolle kansallinen kertomus suosituksen 
mukaisesta ympäristötarkastustoiminnasta kaksi vuotta suosituksen X-
kohdassa mainitun päivämäärän jälkeen. 
IX kohta: Komission tekemä vähimmäisvaatimusten toimivuuden 
uudelleentarkastelu 
Kyseisessä kohdassa todetaan, että komission olisi tarkasteltava uudelleen 
suosituksen toimivuutta ja tehokkuutta mahdollisimman pian sen jälkeen, kun 
se on saanut VIII kohdassa tarkoitetut kansalliset kertomukset. 
Uudelleentarkastelun tarkoituksena on kehittää vähimmäisvaatimuksia 
edelleen niistä saatujen kokemusten perusteella ottaen huomioon asiaan 
liittyvien osapuolten, kuten IMPELin, mahdollisesti antamat lisätiedot. 
X kohta: Täytäntöönpano 
Kyseisessä kohdassa jäsenvaltioita kehotetaan panemaan suositus täytäntöön 
viimeistään kaksitoista kuukautta sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan 
yhteisöjen virallisessa lehdessä. 
EHDOTUS: 
NEUVOSTON SUOSITUS YMPÄRISTÖTARKASTUSTEN 
VÄHIMMÄISVAATIMUKSISTA JÄSENVALTIOISSA 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 
l kohdan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen1, 
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon2, 
ottaa huomioon talous-ja sosiaalikomiteanpa alueiden komitean lausunnon4, 
noudattaa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä*. 
sekä katsoo, että 
1. ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta yhteisön poliittisesta toimintaohjelmasta 
1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden 
jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselmassa6 sekä parlamentin ja 
neuvoston päätöksessä mainitun ohjelman uudelleentarkastelusta7 korostetaan yhteisön 
ympäristölainsäädännön voimaansaattamisen tärkeyttä yhteisvastuun käsitteellä, 
2. yhteisön ympäristölainsäädännön voimaansaattamisesta 5 päivänä marraskuuta 1996 
Euroopan unionin neuvostolle ja Euroopan parlamentille annetussa komission 
tiedonannossapa erityisesti sen 29 kohdassa ehdotetaan yhteisön suuntaviivojen 
laatimista yhteisön tasolla jäsenvaltioiden auttamiseksi niiden suorittaessa 
tarkastustehtäviä, millä pyritään pienentämään jäsenvaltioiden välillä nykyään 
esiintyviä huomattavia tarkastuseroja, 
3. yhteisön ympäristölainsäädännön laatimisesta, voimaansaattamisesta ja 
l 
2 
3 
4 
5 
6 EYVLC 138, 17.5.1993. 
7 EY VL L275, 10.10.1998. 
8 KOM(96) SOO lopullinen, 22.10.1996. 
ID 
täytäntöönpanosta 7 päivänä lokakuuta 1997 annetussa neuvoston päätöslauselmassa9 
komissiota pyydetään tekemään erityisesti Euroopan unionin ympäristölainsäädännön 
voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa edistävän verkon (IMPELin) työn pohjalta 
ehdotus neuvostolle jatkotarkastelua varten vähimmäisperusteista ja/tai suuntaviivoista 
jäsenvaltioiden tasolla suoritettaville tarkastustehtäville ja niiden mahdollisista 
jäsenvaltioissa toteutettavista käytännön soveltamisen valvontatavoista 
ympäristölainsäädännön yhtäläisen soveltamisen ja täytäntöönpanon varmistamiseksi; 
komission tekemässä ehdotuksessa on otettu huomioon IMPELin laatima asiakirja 
"Tarkastusten vähimmäisvaatimukset"l0, 
4. komission tiedonannosta 14 päivänä toukokuuta 1997 annetussa parlamentin 
päätöslauselmassa11 kehotetaan antamaan ympäristötarkastuksia koskevat yhteisön 
säädökset; talous-ja sosiaalikomitea12ja alueiden komitea13 antoivat komission 
tiedonannosta myönteiset lausunnot, joissa korostetaan ympäristötarkastusten 
tärkeyttä, 
5. tarkastusjärjestelmien olemassaolo ja tarkastusten tehokas suorittaminen ehkäisevät 
ympäristösäännösten rikkomista antamalla viranomaisille mahdollisuuden todeta 
rikkomukset ja panna ympäristölait täytäntöön seuraamuksien tai muiden keinojen 
avulla, ja tästä syystä tarkastukset ovat korvaamaton osa sääntelyä ja tehokas väline, 
jolla varmistetaan yhteisön ympäristölainsäädännön yhtäläinen noudattaminen ja 
täytäntöönpano kaikkialla yhteisössä ja vältetään kilpailun vääristyminen, 
6. jäsenvaltioiden tarkastusjärjestelmien ja -järjestelyjen välillä on nykyään huomattavia 
eroja sekä jäsenvaltioiden mahdollisuuksissa suorittaa tarkastustehtäviä että 
suoritettujen tarkastustehtävien laajuudessa ja sisällössä, ja muutamissa jäsenvaltioissa 
on jopa kysymys siitä, onko tarkastustehtäviä määrätty lainkaan, ja tätä tilannetta ei 
voida pitää tyydyttävänä ottaen huomioon, että tavoitteena on yhteisön 
ympäristönsuojelulainsäädännön tehokas ja yhtäläinen voimaansaattaminen, 
käytäntöön soveltaminen ja täytäntöönpano, 
7. sen vuoksi on ensi vaiheessa tarpeen luoda ympäristötarkastustoimenpiteitä koskevan 
ohjelman suuntaviivat asettamalla vähimmäisvaatimukset, joiden noudattamisella 
luodaan yhteinen perusta tarkastustehtävien suorittamiselle jäsenvaltioissa, 
9 EYVLC 321,22.10.1997. 
10 Marraskuu 1997. 
11 PE 259.215/63. 
12 CES 479/97 ENV/439,29.4.1997. 
13 CdR 437/96 lopullinen, 11 .-12.6.1997. 
1\ 
8. yhteisön ympäristölainsäädännössä jäsenvaltiot velvoitetaan noudattamaan 
vaatimuksia, jotka koskevat tiettyjä päästöjä tai sellaista toimintaa, joka voi niitä 
aiheuttaa; jäsenvaltioiden olisi ensi vaiheessa täytettävä tarkastusten organisointia ja 
suorittamista koskevat vähimmäisvaatimukset, jotka koskevat sellaisia 
teollisuuslaitoksia sekä muita yrityksiä ja laitoksia, joiden päästöt tai niitä 
mahdollisesti aiheuttava toiminta edellyttävät yhteisön ympäristölainsäädännön 
mukaan lupaa tai lisenssiä; lisäksi on suotavaa, että kyseiset vähimmäisvaatimukset 
koskisivat myös ydinlaitosten, joihin luetaan kuuluviksi myös tutkimuksen tai 
terveydenhuollon alalla käytettävät ydinmateriaalia sisältävät laitteet, tarkastuksia, 
joita tekevät säteilyturvallisuuden tarkastuslaitokset, joita jäsenvaltiot ovat perustaneet 
Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen nojalla annetun yhteisön 
ydinturvallisuuslainsäädännön perusteella, 
9. tarkastusjärjestelmän tehostamiseksi ympäristötarkastustotminta olisi suunniteltava 
jäsenvaltioissa etukäteen, 
10. tarkastuskäynnit ovat tärkeä osa ympäristötarkastustoimintaa, 
11. yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään14 rekisteröityjen 
teollisuudenharjoittajien toimittamat tiedot ja asiakirjat voivat olla 
ympäristötarkastusten yhteydessä hyödyllinen tiedonlähde, 
12. tarkastuskäynneistä olisi laadittava säännöllisiä kertomuksia, jotta kyseisistä 
käynneistä voitaisiin tehdä päätelmiä, 
13. tarkastustoiminnasta laadittavat kertomukset ja yleisön mahdollisuus saada niihin 
sisältyviä tietoja ovat tärkeitä avoimuuden takaavia keinoja, joilla varmistetaan 
kansalaisten, valtioista riippumattomien järjestöjen ja muiden asiaan liittyvien 
toimijoiden osallistuminen yhteisön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoon; 
tällaisten tietojen saannin on oltava ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 
päivänä kesäkuuta 1990 annetun direktiivin 90/313/ETY'5 säännösten mukaisia, 
14. jäsenvaltioiden olisi autettava toisiaan hallinnollisesti tämän suosituksen 
täytäntöönpanossa, 
15. komission olisi tarkasteltava uudelleen tämän suosituksen toimivuutta ja tehokkuutta 
ja annettava asiasta kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille mahdollisimman 
pian sen jälkeen, kun se on saanut jäsenvaltioiden kansalliset kertomukset, ja 
16. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 3 b artiklassa määrättyjen toissijaisuus- ja 
suhteellisuusperiaatteiden perusteella, sekä ottaen huomioon erot eri jäsenvaltioiden 
14 Teollisuusyritysten vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja 
auditointijärjcstelmailn 29 kesäkuuta 1993 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1836/93 (EY VI. I. 168, 
10.7.1993, s. I). 
15 EY VL L 158,23.6.1990, s.56. 
/2_ 
tarkastusjärjestelmissä ja -käytännöissä, suunnitellun toiminnan tavoitteet voidaan 
saavuttaa parhaiten tässä suosituksessa vahvistettujen yhteisötasoisten 
vähimmäisvaatimusten avulla, 
SUOSITTELEE, ETTÄ: 
Tarkoitus 
Ympäristötarkastustehtävät olisi suoritettava jäsenvaltioissa niiden organisoimiseen, 
suorittamiseen, seurantatoimenpiteisiin ja tulosten julkaisemiseen sovellettavien 
vähimmäisvaatimusten mukaisesti, millä parannetaan yhteisön ympäristölainsäädännön 
noudattamista ja myötävaikutetaan sen yhtäläiseen voimaansaattamiseen ja 
täytäntöönpanoon kaikissa jäsenvaltioissa. 
II 
Soveltamisala ja määritelmät 
1. Tämä suositus koskee kaikissa sellaisissa teollisuuslaitoksissa sekä muissa yrityksissä 
ja laitoksissa suoritettavia ympäristötarkastuksia, joiden päästöt ympäristöön tai toiminta, 
joka voi niitä aiheuttaa, edellyttävät Euroopan yhteisön lainsäädännön mukaan lupaa tai 
lisenssiä. Lisäksi se koskee ydinlaitosten, joihin luetaan kuuluviksi myös tutkimuksen tai 
terveydenhuollon alalla käytettävät ydinmateriaalia sisältävät laitteet, tarkastuksia. Kaikkia 
näitä laitoksia kutsutaan jäljempänä 'valvonnanalaisiksi laitoksiksi'. 
2. Tässä suosituksessa 'ympäristötarkastuksella' tarkoitetaan toimintaa, jonka 
tarkoituksena on tapauksen mukaan 
a) varmistaa, että valvonnanalaiset laitokset noudattavat ympäristövaatimuksia, 
joista säädetään Euroopan yhteisön lainsäädännössä sekä jäsenvaltioiden laissa, 
asetuksissa, määräyksissä, ohjeissa, kielloissa, luvissa ja/tai lisensseissä, joilla 
kyseiset ympäristövaatimukset (jäljempänä *EY:n lakisääteiset vaatimukset') 
pannaan täytäntöön ja joihin niitä sovelletaan, sekä edistää näiden vaatimusten 
noudattamista 
b) seurata vai vonnanalaisten laitosten ympäristövaikutuksia ja pyrkiä sen avulla 
selvittämään, tarvitaanko EY:n lakisääteisten vaatimusten noudattamisen 
varmistamiseksi lisää tarkastus- tai täytäntöönpainotoimintaa (johon kuuluu 
mahdollisten lupien tai lisenssien muuttaminen tai peruuttaminen) 
c) toteuttaa edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi toimenpiteitä, joihin 
kuuluvat 
- tarkastuskäynnit 
& 
- ympäristön laadun seuranta 
- ympäristöauditointia koskevien kertomusten ja lausuntojen tarkastelu 
- valvonnanalaisten laitosten toiminnan harjoittajien toteuttamien tai niiden 
puolesta toteutettujen seurantatoimenpiteiden tarkastelu ja todentaminen 
- valvonnanalaisessa laitoksessa harjoitetun toiminnan ja toteutettujen 
toimenpiteiden arviointi 
- asian kannalta merkityksellisen infrastruktuurin, laitteiden huollon sekä 
laitoksen hoidon asianmukaisuuden tarkastaminen 
- valvonnanalaisten laitosten toiminnan harjoittajien pitämien, asiaa 
koskevien asiakirjojen tarkastaminen. 
3. Ympäristötarkastukset, tarkastuskäynnit mukaan luettuina, voivat olla 
- rutiiniluonteisia, jolloin niiden tekeminen kuuluu suunniteltuun 
tarkastusohjelmaan, tai 
- muita kuin rutiiniluonteisia, jolloin niitä tehdään esimerkiksi valitusten 
vuoksi, luvan tai lisenssin antamisen, uusimisen tai muuttamisen 
yhteydessä taikka tutkittaessa onnettomuuksia, vaaratilanteita ja sellaisia 
tapauksia, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu. 
4 a) Ympäristötarkastuksia voivat tehdä kaikki jäsenvaltion perustamat tai nimeämät 
valtion viranomaiset, jotka toimivat kansallisella, alue- tai paikallistasolla ja vastaavat tämän 
suosituksen soveltamisalaan kuuluvista asioista. 
b) Edellä a kohdassa mainitut elimet voivat kansallisen lainsäädännön mukaisesti 
valtuuttaa julkis- tai yksityisoikeuden piiriin kuuluvan oikeushenkilön suorittamaan tässä 
suosituksessa tarkoitetut tehtävät alaisuudessaan ja valvonnassaan, jos kyseinen 
oikeushenkilö ei voi hyötyä henkilökohtaisesti tekemiensä tarkastusten tuloksista. 
c) Edellä a ja b kohdassa tarkoitetut elimet määritellään 'tarkastusviranomaisiksi'. 
5. Tässä suosituksessa 'valvonnanalaisen laitoksen toiminnan harjoittajalla* tarkoitetaan 
luonnollista tai oikeushenkilöä, joka hoitaa tai johtaa valvonnanalaista laitosta taikka, jos 
asiasta on säädetty kansallisessa lainsäädännössä, jolle on annettu valvonnanalaisen 
laitoksen teknistä toimintaa koskeva taloudellinen päätösvalta. 
III 
Ympäristötarkastusten organisoiminen ja suorittaminen 
I. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että ympäristötarkastuksilla pyritään 
saavuttamaan korkea ympäristönsuojelun taso, ja tästä syystä niiden olisi toteutettava 
«v 
tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että valvonnanalaisten laitosten 
ympäristötarkastukset organisoidaan ja suoritetaan tämän suosituksen IV, V, VI, Vilja VIII 
kohdan mukaisesti. 
2. Jäsenvaltioiden olisi autettava toisiaan hallinnollisesti tässä suosituksessa 
vahvistettujen suuntaviivojen noudattamisessa vaihtamalla keskenään asiaa koskevia tietoja 
ja antamalla tarvittaessa tarkastusvirkamiehiä toistensa käyttöön. 
IV 
Ympäristötarkastussuunnitelmat 
1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava ympäristötarkastustoiminnan 
ennakkosuunnittelusta siten, että niillä on kaikkina aikoina yksi tai useampia 
ympäristötarkastussuunnitelmia, jotka koskevat koko jäsenvaltion aluetta ja sillä sijaitsevia 
valvonnanalaisia laitoksia. Suunnitelman tai suunnitelmien olisi oltava ympäristöä koskevan 
tiedon saannin vapaudesta annetun direktiivin 90/313/ETY säännösten mukaisesti yleisön 
saatavilla. 
2. Suunnitelma tai suunnitelmat voidaan laatia kansallisella, alue- tai paikallistasolla, 
mutta jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että niiden suunnitelma tai suunnitelmat 
koskevat kaikkia niiden alueella sijaitsevien valvonnanalaisten laitosten 
ympäristötarkastuksia ja että II kohdan 4 kohdassa mainitut viranomaiset määrätään 
suorittamaan kyseisiä tarkastuksia. 
3. Ympäristötarkastussuunnitelmat olisi laadittava seuraavien seikkojen perusteella: 
a) noudatettavat EY:n lakisääteiset vaatimukset 
b) luettelo suunnitelman kattamalla alueella sijaitsevista valvonnanalaisista 
laitoksista 
c) yleinen arvio tärkeimmistä ympäristökysymyksistä suunnitelman kattamalla 
alueella sekä siitä, missä määrin valvonnanalaiset laitokset noudattavat EY:n 
lakisääteisiä vaatimuksia 
d) tiedot aikaisemmasta tarkastustoiminnasta. 
4. Ympäristötarkastussuunnitelmien olisi täytettävä seuraavat vaatimukset: 
a) Niiden on sovelluttava kyseisten viranomaisten tarkastustehtäviin, ja niissä on 
otettava huomioon valvonnanalaiset laitokset, joita tarkastukset koskevat, sekä 
niiden päästöjen aiheuttamat riskit ja ympäristövaikutukset. 
b) Niissä on otettava huomioon tietyistä kohteista tai tietyntyyppisistä 
valvonnanalaisista laitoksista saatavilla olevat merkitykselliset tiedot, kuten 
/S" 
valvonnanalaisten laitosten toiminnan harjoittajien viranomaisille antamat 
kertomukset, sisäiset seurantatiedot, ympäristöauditointitiedot ja 
ympäristölausunnot, joita ovat antaneet erityisesti yhteisön ympäristöasioiden 
hallinta-ja auditointijärjestelmään rekisteröidyt valvonnanalaiset laitokset, sekä 
aikaisempien tarkastusten tulokset ja ympäristön laadun seurantaa koskevat 
kertomukset. 
Jokaisessa ympäristötarkastussuunnitelmassa olisi ainakin 
a) määritettävä sen kattama maantieteellinen alue, joka voi käsittää koko 
jäsenvaltion alueen tai osan siitä 
b) määritettävä suunnitelman voimassaoloaika, joka saa olla enintään yhden vuoden 
pituinen 
c) oltava erityiset säännökset sen tarkistamisesta 
d) yksilöitävä ne nimenomaiset kohteet tai valvonnanalaisten laitosten tyypit, jotka 
se käsittää 
e) määrättävä rutiiniluonteisista ympäristötarkastusohjelmista, mukaan luettuna 
tarvittaessa erityyppisissä tai yksilöidyissä valvonnanalaisissa laitoksissa 
tehtävien tarkastuskäyntien suoritustiheys 
f) käsiteltävä ja hahmoteltava sellaisia muita kuin rutiiniluonteisia 
ympäristötarkastuksia koskevia menettelyjä, joita järjestetään esimerkiksi 
valitusten, onnettomuuksien ja vaaratilanteiden vuoksi ja sellaisissa tapauksissa, 
joissa vaatimuksia ei ole noudatettu, sekä luvan myöntämistä varten. 
Tarkastuskäynnit 
1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että kaikkien tarkastuskäyntien yhteydessä 
noudatetaan seuraavia vaatimuksia: 
a) on tarkastettava perusteellisesti, että kyseistä tarkastusta koskevia EY:n 
lakisääteisiä vaatimuksia on noudatettu 
b) jos tarkastuskäyntejä tekee useampi kuin yksi ympäristötarkastusviranomainen, 
niiden on vaihdettava tietoja toistensa toiminnasta sekä yhteensovitettava 
tarkastuskäynnit ja muu ympäristötarkastustyö siinä määrin kuin se on 
mahdollista 
e) tarkastuskäyntien tulokset on esitettävä VI kohdan mukaan laadituissa 
kertomuksissa, ja kansallisten, alueellisten tai paikallisten tarkastus-, 
täytäntöönpano-ja muiden viranomaisten, joita tarkastukset koskevat, on 
/(, 
tarvittaessa vaihdettava niitä keskenään 
d) tarkastajille ja muille virkamiehille, joilla on valtuudet tehdä tarkastuskäyntejä, 
on taattava laillinen pääsy kohteisiin ja oikeus saada tietoja 
ympäristötarkastusten suorittamiseksi. 
2. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että tarkastusviranomaiset tekevät 
säännöllisesti rutiiniluonteisiin ympäristötarkastuksiinsa kuuluvia tarkastuskäyntejä ja että 
tällaisten tarkastuskäyntien yhteydessä noudatetaan seuraavia lisävaatimuksia: 
a) on sovellettava kokonaisvaltaista lähestymistapaa, jossa tarkastellaan kaikkia 
seurattavia ympäristövaikutuksia asiaa koskevien EY:n lakisääteisten 
vaatimusten, ympäristötarkastusohjelmien ja tarkastuselinten toiminnan 
vaatimien järjestelyjen mukaisesti 
b) tarkastuskäynneillä on pyrittävä edistämään toiminnanharjoittajien tiedonsaantia 
ja vahvistamaan heidän käsitystään laitoksen toiminnan kannalta 
merkityksellisistä EY:n lakisääteisistä vaatimuksista, ympäristön herkkyydestä 
ja kyseisen toiminnan ympäristövaikutuksista 
c) on tarkasteltava valvonnanalaisen laitoksen aiheuttamia ympäristöriskejä ja 
-vaikutuksia sen arvioimiseksi, ovatko nykyiset lupa- tai lisenssivaatimukset 
riittäviä ja onko niihin tarpeellista tehdä parannuksia tai muita muutoksia. 
3. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että muita kuin rutiiniluonteisia 
tarkastuskäyntejä tehdään seuraavissa tapauksissa: 
a) tarkastusviranomaisten tutkiessa vakavia ympäristöä koskevia vaiituksia, jolloin 
tarkastuskäynnit on tehtävä mahdollisimman pian sen jälkeen, kun viranomaiset 
ovat saaneet kyseiset valitukset 
b) tutkittaessa vakavia ympäristöonnettomuuksia, vaaratilanteita ja sellaisia 
tapauksia, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu, jolloin tarkastuskäynnit on 
tehtävä mahdollisimman pian sen jälkeen, kun tarkastusviranomaiset ovat 
saaneet niistä tiedon 
e) päätettäessä siitä, onko valvonnanalaisessa laitoksessa tai ehdotetussa paikassa 
käytettävään prosessiin tai harjoitettavaan toimintaan annettava ensimmäinen 
lupa tai lisenssi ja millaisin ehdoin se olisi annettava 
d) tarvittaessa ennen kuin lupia tai lisenssejä annetaan uudelleen, uusitaan tai 
muutetaan. 
VI 
h 
Tarkastuskäynneistä laadittavat kertomukset ja niistä tehtävät päätelmät 
1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että tarkastusviranomaiset laativat jokaisen 
tarkastuskäynnin jälkeen kertomuksen, joka sisältää kyseisten viranomaisten EY:n 
lakisääteisten vaatimusten noudattamisesta tekemät havainnot, arvion näistä havainnoista ja 
päätöksen siitä, tarvitaanko lisätoimenpiteitä, kuten täytäntöönpanomenettelyä, mukaan 
luettuina seuraamukset, uuden tai tarkistetun luvan tai lisenssin antamista ja 
tarkastustoiminnan seurantatoimenpiteitä, mukaan luettuina uudet tarkastuskäynnit. 
2. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että kyseiset kertomukset saatetaan 
asianmukaisesti kirjalliseen muotoon ja tallennetaan tietokantaan, josta ne ovat helposti 
saatavilla, ja että niistä ilmoitetaan kyseisen valvonnanalaisen laitoksen toiminnan 
harjoittajalle ja että ne ovat yleisön saatavilla tiedon saannin vapaudesta annetun direktiivin 
90/313/ETY säännösten mukaisesti. 
VII 
Vakavien onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja sellaisten tapausten tutkiminen, joissa 
vaatimuksia ei ole noudatettu 
1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että tarkastusviranomainen, jota asia koskee, 
tutkii vakavat onnettomuudet, vaaratilanteet ja sellaiset tapaukset, joissa EY:n lainsäädäntöä 
ei ole noudatettu, siitä riippumatta, ovatko viranomaiset saaneet niistä tiedon valituksen 
kautta tai muulla tavoin, jotta voidaan 
a) selvittää tapahtuman syyt ja sen ympäristövaikutukset sekä tarvittaessa siihen ja 
sen seurauksiin liittyvät vastuukysymykset ja mahdolliset korvausvelvollisuudet 
sekä toimittaa päätelmät täytäntöönpanoviranomaiselle, jos se on toinen kuin 
kyseinen tarkastusviranomainen 
b) lieventää ja mahdollisesti korjata tapahtuman ympäristövaikutuksia 
määrittämällä asianmukaiset toimenpiteet, jotka toiminnanharjoittajan 
(-harjoittajien) ja viranomaisten on toteutettava 
e) määrittää tarvittavat toimenpiteet onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja sellaisten 
tapausten välttämiseksi, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu, ja 
d) mahdollistaa tarvittaessa täytäntöönpano- tai seuraamusmenettelyn aloittaminen. 
2. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 
tarkastusviranomainen varmistaa tällaisten ympäristötarkastusten seurantatoimenpiteenä, 
että toiminnanharjoittaja ryhtyy asianmukaisiin toimenpiteisiin onnettomuuden, 
vaaratilanteen tai sellaisen tapauksen johdosta, jossa vaatimuksia ei ole noudatettu, sekä 
tarkastusviranomaisen tällaisen tapahtuman vuoksi tekemien tarkastusten johdosta. 
ff 
VIII 
Yleiset säännökset ympäristötarkastustoiminnasta laadittavista kertomuksista 
1. Jäsenvaltioiden olisi laadittava komissiolle kertomus suosituksen mukaisesta 
ympäristötarkastustoiminnasta kahden vuoden kuluttua jäljempänä X kohdassa säädetystä 
päivämäärästä käyttäen mahdollisuuksiensa mukaan hyväkseen alueellisilta ja paikallisilta 
ympäristötarkastustarkastusviranomaisilta saatuja tietoja. Kertomusten olisi oltava yleisön 
ja komission saatavilla, ja niiden olisi sisällettävä erityisesti seuraavat tiedot: 
a) tiedot tarkastusviranomaisten henkilöstön ja muiden voimavarojen määrästä 
b) yksityiskohtaiset tiedot siitä, mikä on tarkastusviranomaisen tehtävä 
tarkastussuunnitelman (-suunnitelmien) laadinnassa ja toteutuksessa ja miten se 
on suorittanut kyseisen tehtävän 
e) tiivistelmä suoritetuista ympäristötarkastuksista, mukaan luettuina tehtyjen 
tarkastuskäyntien lukumäärä, tarkastettujen valvonnanalaisten laitosten osuudet 
(laitostyypeittäin) ja arvio siitä, minkä ajan kuluttua kaikki tietyntyyppiset 
valvonnanalaiset laitokset on tarkastettu. 
d) EY:n lakisääteisten vaatimusten noudattamisen taso valvonnanalaisissa 
laitoksissa sellaisena kuin se ilmenee suoritetuista tarkastuksista ja muista 
toimivaltaisen viranomaisen hallussa olevista tiedoista, tiedot valvonnanalaisten 
laitosten sijainnista ja tyypistä sekä kaikista EY:n lakisääteisistä vaatimuksista, 
joita ei ole noudatettu, kuten myös siitä, missä määrin niitä ei ole noudatettu 
e) tiivistelmä toimenpiteistä, jotka on toteutettu onnettomuuksien, vaaratilanteiden 
ja sellaisten tapausten johdosta, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu, sekä 
käsiteltyjen tapausten määrät 
f) arvio siitä, kuinka hyvin tarkastuselin on onnistunut toteuttamaan 
tarkastussuunnitelmat, sekä tulevia suunnitelmia koskevat ehdotukset. 
IX 
Komission tekemä vähimmäisvaatimusten toimivuuden uudelleentarkastelu 
Komission olisi tarkasteltava uudelleen tämän suosituksen toimivuutta ja tehokkuutta 
mahdollisimman pian edellä VIII kohdassa mainittujen konsolidoitujen kansallisten 
kertomusten vastaanottamisen jälkeen, jotta vähimmäisvaatimuksia voitaisiin kehittää 
edelleen niiden soveltamisalan osalta ja niiden noudattamisesta saatujen kokemusten 
perusteella ottaen huomioon asiaan liittyvien osapuolten, kuten IMPELin, mahdollisesti 
n 
antamat lisätiedot. 
Täytäntöönpano 
Jäsenvaltioita kehotetaan panemaan tämä suositus täytäntöön viimeistään kaksitoista 
kuukautta sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä, ja 
niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä samalla, kun ne toimittavat 
yksityiskohtaiset tiedot nykyisistä tai suunnitelluista ympäristötarkastusjärjestelyistä. 
Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
2ro 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 772 lopullinen 
ZTLÖ Ar\ J\JL 1VJ i\ JL 
FI 14 15 05 
Luettelonumero : CB-CO ^)S-771 M C 
Euroopan yhteisöjen virallisien julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg