Ehdotus neuvoston päätös AKT–EY-ministerineuvostossa vahvistettavasta yhteisön kannasta vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitukseen sovellettavien yksityiskohtaisten sääntöjen tarkistamiseen (AKT–EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II oleva 3 luku) /* KOM/2007/0337 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 19.6.2007 KOM(2007) 337 lopullinen Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS AKT–EY-ministerineuvostossa vahvistettavasta yhteisön kannasta vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitukseen sovellettavien yksityiskohtaisten sääntöjen tarkistamiseen (AKT–EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II oleva 3 luku) (komission esittämä) PERUSTELUT Johdanto Cotonoussa 23. kesäkuuta 2000 allekirjoitetussa AKT–EY-kumppanuussopimuksessa[1], jota on tarkistettu Luxemburgissa 25. kesäkuuta 2005[2], jäljempänä ’Cotonoun sopimus’, sopimuspuolet tunnustavat, että vientitulojen epävakaus voi haitata AKT-valtioiden kehitystä ja niiden kehitystavoitteiden saavuttamista. Sopimuksen 68 artiklan 1 kohdan nojalla onkin perustettu vientitulojen epävakaisuuden haittavaikutusten lievittämiseksi lisärahoitusjärjestelmä, jäljempänä ’FLEX’. Erilaiset menetelmiä koskevat ja toiminnalliset ongelmat näyttävät kuitenkin estävän FLEX-välineen kaikkien tavoitteiden saavuttamista, ja AKT-valtiot toimittivat tammikuussa 2005 muutosehdotuksen[3]. Koska ehdotusta ei voitu ottaa huomioon Cotonoun sopimuksen viisivuotistarkistuksen yhteydessä, sovittiin, että komissio ja AKT-valtiot tarkastelevat ehdotusta myöhemmin[4]. Komissio on samaa mieltä siitä, että FLEX-väline on tietyiltä osin puutteellinen (olematta välttämättä samaa mieltä AKT-ryhmän ehdottamista ratkaisuista). Perusteellinen tarkistus on välttämätön, jotta sopimuksen 68 artiklassa vahvistetut tavoitteet voitaisiin saavuttaa helpommin. Tarkistus koskee sekä tuensaantiperusteita että teknisiä seikkoja pyrkien selkiyttämään käytettäviä indikaattoreita sekä varojen vapauttamista koskevaa määräaikaa ja FLEX-varojen suhdanteita lievittävää vaikutusta. Cotonoun sopimuksen 100 artiklan mukaisesti liitettä II voidaan tarkistaa AKT–EY-ministerineuvoston päätöksellä. Näin ollen komissio suosittaa, että neuvosto ja jäsenvaltiot valtuuttavat komission neuvottelemaan AKT-ryhmän kanssa FLEX-yhteistyövälineen tarkistuksesta. 1. Ehdotetun tarkistuksen kohde Cotonoun sopimuksen 68 artiklan 2 kohdassa määrätään, että ”vientitulojen lyhytaikaisten vaihtelujen takia myönnettävän tuen tarkoituksena on turvata sosioekonomiset uudistukset ja politiikat, joihin tulojen väheneminen voisi vaikuttaa kielteisesti, sekä lieventää erityisesti maatalouden ja kaivostoiminnan tuotteiden viennistä saatavien tulojen epävakauden haittavaikutuksia”. FLEX-välineellä ei siis pyritä suoraan korvaamaan vientitulojen menetyksiä vaan lievittämään niiden negatiivista vaikutusta talouteen ja suojaamaan sosiaalisektorin menoja. FLEX-välineen ensimmäisinä soveltamisvuosina on havaittu erilaisia menetelmällisiä ja toiminnallisia ongelmia, jotka vähentävät tuntuvasti välineen hyötyä. Sen suhdanteita tasoittavaa vaikutusta heikentää pitkä viive ennen kuin sitä sovelletaan. Lisäksi FLEX-välineen rahoitus tulee ennakoimattomiin menoihin varatuista B-määrärahoista[5], mikä aiheutti 9. EKR:n yhteydessä ongelmia FLEX-tuen saatavuudessa, kun B-määrärahat loppuivat. FLEX-välineen käytön kolmea peruselementtiä eli tuensaantiperusteita, laskutapaa ja FLEX-välineen käyttöönottoa sekä rahoituslähdettä koskevia sääntöjä onkin perusteellisesti tarkistettava. 2. TUENSAANTIPERUSTEET Tällä hetkellä FLEX-tuen saannin ehtona on kaksi perustetta, joita sovelletaan kumulatiivisesti. Toinen koskee vientitulojen vaihtelua ja toinen tämän teoreettista vaikutusta julkisen talouden alijäämään. Nämä ehdot aiheuttavat tulkintaongelmia, joiden vuoksi niitä olisi syytä tarkistaa, vaikka niiden taustalla olevaa perusajatusta ei ole aihetta kyseenalaistaa. 2.1. Etuuskohtelun soveltamisalaan kuuluvien maiden määrän lisääminen Nykyisellään ensimmäinen FLEX-tuen saannin ehto täyttyy seuraavissa tapauksissa[6]: ” - vientitulojen kymmenen prosentin (vähiten kehittyneiden, sisämaa- ja saarivaltioiden tapauksessa kahden prosentin) menetys tavaraviennissä soveltamisvuotta edeltävien neljän vuoden jakson kolmen ensimmäisen vuoden vientitulojen aritmeettiseen keskiarvoon verrattuna, tai - vientitulojen kymmenen prosentin (vähiten kehittyneiden, sisämaa- ja saarivaltioiden tapauksessa kahden prosentin) menetys maataloustuotteiden tai kaivannaisten kokonaisviennissä soveltamisvuotta edeltävien neljän vuoden jakson kolmen ensimmäisen vuoden vientitulojen aritmeettiseen keskiarvoon verrattuna niiden maiden osalta, joissa maataloustuotteiden tai kaivannaisten osuus on yli 40 prosenttia tavaroiden kokonaisvientituloista ”. Cotonoun sopimuksen tarkistuksen yhteydessä niihin maihin, jotka saavat muita edullisemman kohtelun eli voivat saada tukea jo kahden prosentin vientitulojen menetyksestä, lisättiin konfliktin tai luonnononnettomuuden jälkitilanteessa olevat maat (Cotonoun sopimuksen 68 artiklan 3 kohta). Sopimuksen liitteessä II olevaan 9 artiklaan ehdotetaan muutosta, jossa otettaisiin huomioon konfliktin tai luonnononnettomuuden jälkitilanteessa olevien maiden lisäys niiden maiden määritelmään, jotka täyttävät tuensaantiperusteen jo kahden prosentin vientitulojen menetyksestä. 2.2. Viiteajanjakso Nykyisellään viiteajanjakso vientitulojen vaihtelun laskennassa kattaa vuodet N4–N2. Viiteajanjaksoon ehdotetaan sisällytettävän viimeisin soveltamisvuotta (N) edeltänyt vuosi (N-1) , jota koskevat tiedot kumppanimaan on joka tapauksessa toimitettava. Koska vaihtelua esiintyy jatkuvasti, viiteajanjakso saattaa lisäksi sisältää ääriarvoja eikä se välttämättä kuvasta suuntausta. Numeroesimerkkejä vuosista N-4, N-3, N-2, N-1, N: - 50, 53, 92, 59, 62 =positiivinen suuntaus, mutta maa voi saada FLEX-tukea, koska huomioon otettava keskiarvo (N-4, N-3, N-2) on 65 ja soveltamisvuoden vienti jää alle 98 prosenttiin tästä keskiarvosta. - 50, 41, 53, 56, 48 = negatiivista vaihtelua suuntaukseen verrattuna, mutta maa ei voi saada FLEX-tukea, koska huomioon otettava keskiarvo (N-4, N-3, N-2) on 48 ja soveltamisvuoden vienti on suurempi kuin 98 prosenttia tästä keskiarvosta. AKT-maiden ryhmä on pyytänyt, että huomioon otettaisiin kuuden vuoden viiteajanjakso, josta jätettäisiin huomiotta suurin ja pienin arvo. Ehdotuksen mukainen laskutapa kuitenkin korostaisi rakenteellisia suuntauksia, kun taas välineellä pyritään pikemminkin tasoittamaan lyhyen aikavälin poikkeamia suuntauksesta. Ehdotetaan, että Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevaa 9 artiklaa mukautetaan siten, että viiteajanjaksoon luetaan neljä soveltamisvuotta edeltänyttä vuotta ja laskennassa jätetään huomiotta vuosi, jota koskevat tiedot ovat ”äärimmäisimmät”, eli vuosi, jona vientitulot poikkeavat eniten keskiarvosta[7]. 2.3. Laskentavaluutta Tähän saakka vientitulojen menetykset on aina laskettu euroina. Inflaatiolla ja sellaisissa maissa valuuttakurssin muutoksilla, joiden valuutta on sidottu Yhdysvaltojen dollariin tai johonkin muuhun viitevaluuttaan ja/tai joiden kaupassa viitevaluutta on pääasiassa joku muu kuin euro, voi kuitenkin olla merkittävä vaikutus tukikelpoisuuteen. Esimerkiksi Saint Lucia, jonka valuutalla, Itä-Karibian dollarilla, on ollut kiinteä vaihtokurssi Yhdysvaltojen dollarin kanssa jo 30 vuotta ja jonka ulkomaankauppa tapahtuu pääosin Yhdysvaltojen dollareina, ei olisi ollut vuonna 2004 tukikelpoinen, jos tiedot olisi laskettu paikallisena valuuttana. Ehdotetaan, että vientitulojen vaihtelua analysoidaan paikallisena valuuttana korjattuna inflaatiokertoimella (kuluttajahintaindeksi tai BKT-deflaattori). Ehdotetaan, että Cotonoun sopimuksen liitteeseen II lisätään uusi 9 a artikla valuutan valinnasta. 2.4. Toisen tuensaantiperusteen poistaminen Toinen peruste lisävarojen jakamisessa on ”kahden prosentin kasvu joko kyseiselle vuodelle lasketussa tai seuraavalle vuodelle ennustetussa julkisen talouden alijäämässä”[8]. Jotta vientitulojen vaihtelun teoreettinen vaikutus valtiontalouteen voitaisiin laskea, yksinkertaistetusti oletetaan, että vienti vaikuttaa valtiontalouteen samassa suhteessa kuin bruttokansantuotteeseen. Julkisen talouden alijäämän kasvua vientitulojen menetyksen seurauksena arvioidaan seuraavan kaavan avulla: Julkisen talouden alijäämän kasvu = vientitulojen menetyksen arvo vuonna N x (tulojen keskimääräinen osuus BKT:stä vuosina N-4, N-3 ja N-2) (FLEXiä koskevat vuoden 2005 operatiiviset ohjeet). AKT-valtiot, samoin kuin komissio vuonna 2004 tekemässään ehdotuksessa, ovat kyseenalaistaneet tämän perusteen tarpeellisuuden. Useat syyt puoltavatkin siitä luopumista: - Vientitulojen menetyksen vaikutusta valtiontalouteen (ja siis varoihin, joita valtiolla on kehityspolitiikkoihinsa käytettävissä) on vaikea määritellä. Vientisektorin verotuksen rakenne (yksityinen/julkinen, keskitetty/hajautettu jne.) ja taso vaihtelee voimakkaasti maasta toiseen. Vientitulojen menetys vuonna N voi vaikuttaa valtion budjettiin vuonna N tai N+1 riippuen verojärjestelmästä ja vientitulojen menetyksen todellisesta ajankohdasta verovuonna. Myös kansantalouden hoidon laatu ja julkisen talouden hallittavuus vaikuttavat siihen, miten paljon ulkoisilla tekijöillä, kuten vientitulojen vaihtelulla, on vaikutusta valtiontalouteen. Vientitulojen epävakauden todellinen vaikutus budjettitilanteeseen vaihteleekin huomattavasti kansallisten olosuhteiden mukaan, ja nykyinen lähestymistapa saattaisi jopa kannustaa leväperäisempään julkisen talouden hoitoon. - Mielivaltaisesti valittu kahden prosentin kasvu alijäämässä vääristää tuloksia. Sellaisen maan, jonka laskettu alijäämä on jo merkittävä, olisi muilta osin samanlaisissa olosuhteissa vaikeampi saada FLEX-tukea kuin maan, jonka ennakoitu alijäämä olisi pienempi[9]. - Alijäämiä koskevat ennusteet, joiden perusteella tukikelpoisuus lasketaan, voivat erota huomattavasti lopullisista luvuista. Tämän vuoksi ehdotetaan, että Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevassa 9 artiklassa määritelty toinen tuensaantiperuste poistetaan. 2.5. Lisäys ensimmäiseen tuensaantiperusteeseen Toisen tuensaantiperusteen poistaminen ei saa samalla johtaa siihen, että sellaisten suhteellisen pienten FLEX-tukien, jotka eivät vaikuta makrotaloudelliseen vakauteen ja maan kykyyn toteuttaa uudistuksia ja sosioekonomista politiikkaansa, määrä moninkertaistuu. Jotta apu voitaisiin keskittää maihin, joille vientitulojen menetys on suurin ongelma, Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevaa 9 artiklaa ehdotetaan mukautettavan siten, että tuki rajoitetaan tilanteisiin, joissa vientitulojen menetys on yli 0,7 prosenttia BKT:stä[10]. 2.6. Peräkkäisten vuosien lukumäärä Tällä hetkellä maa voi saada FLEX-tukea neljän peräkkäisen vuoden aikana[11]. Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevan 9 artiklan 2 kohtaa ehdotetaan mukautettavan siten, että FLEX-tukea voi saada kolmen peräkkäisen vuoden ajan, ja siten, että vastaavuus sopimuksen 68 artiklan kanssa (vientitulojen vaihtelu lyhyellä aikavälillä) säilyy eikä tuen saanti perustu vientitulojen rakenteelliseen laskusuuntaukseen. 3. FLEX-tuen laskeminen ja maksaminen 3.1. Talousarviovaikutukset Jos AKT-maa täyttää tuensaantiperusteet, FLEX-tukea voidaan nykyisellään myöntää enintään (kyseisen maan B-määrärahojen rajoissa, ks. jäljempänä 4 kohta) yhtä paljon kuin ennakoidun julkisen talouden alijäämän kasvuksi arvioidaan. Ottaen huomioon vääristymäriski, joka syntyy siitä, että viitearvona käytetään alijäämää (ks. 2.5 kohta), alijäämän sijaan olisi järkevämpää ottaa lähtökohdaksi vaikutus valtiontalouteen. Jotta FLEX-tuki voitaisiin keskittää paremmin niihin maihin, joilla on heikoimmat edellytykset kestää vientitulojen vaihtelua, ja etenkin maihin, joiden keskushallinnon tulot avustuksia lukuun ottamatta ovat vähäiset, tuelle ehdotetaan määrättäväksi yläraja sellaisissa maissa, joissa vientitulojen suhteellinen osuus BKT:stä on AKT-maiden keskiarvoa korkeampi. Cotonoun sopimuksen liitteeseen II ehdotetaan lisättävän 9 a artikla tuen laskutavan muuttamiseksi ja tuen rajoittamiseksi teoreettiseen budjettivaikutukseen, joka määritellään seuraavasti: ” Teoreettinen budjettivaikutus = vientitulojen menetyksen arvo vuonna N kerrottuna ”tulot/ BKT" -suhteen vuosien N-4, N-3, N-2 ja N-1 keskiarvolla ottamatta huomioon äärimmäistä arvoa ja siten, että suhteen enimmäisarvo voi olla 25 prosenttia ”. Tuloilla tarkoitetaan tässä keskushallinnon tuloja ilman avustuksia. Vientitulojen menetyksen arvo lasketaan paikallisena valuuttana korjattuna inflaatiokertoimella vuoden N tulojen ja vuosien N-4, N-3, N-2 ja N-1 tulojen aritmeettisen keskiarvon erotuksena ottamatta lukuun ääriarvoa. Vientitulojen menetyksen arvo muunnetaan euroiksi vuonna N sovellettavan vaihtokurssin mukaisesti. 3.2. Rahoitustuen vapauttamismenetelmät Rahoitustuen täytäntöönpano tapahtuu nykyään eri tavalla sen mukaan, voiko kyseinen maa saada budjettitukea. a) Budjettitukea saavat maat Budjettitukikelpoiset maat saavat vientitulojen menetystä korvaavan rahoitustuen yleisenä budjettitukena, mikä on FLEX-tuen tavoitteiden mukaista. Maksuaikaa voitaisiin kuitenkin lyhentää. Ennakkomaksumenetelmä on jo olemassa enintään 80 prosentin määrälle mahdollisesta rahoitustuen määrästä[12]. Järjestelmää hyödynnetään tällä hetkellä liian vähän, varsinkin ottaen huomioon, että vientitulojen lopulliset tilastot eivät yleensä juurikaan poikkea alustavista tilastoista, joiden perusteella ennakkoja voitaisiin maksaa. Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevaa 10 artiklaa ehdotetaan mukautettavan siten, että ennakkomaksu suoritettaisiin aina ja ennakkomaksun määrä nostettaisiin 100 prosenttiin mahdollisen rahoitustuen enimmäismäärästä. Aikataulu voisi olla seuraava: FLEX-hakemuksen määräaika vuoden N+1 alkupuoliskon aikana ja EKR-komitean päätös ja varojen vapauttaminen saman vuoden jälkipuoliskon aikana tai viimeistään vuoden N+2 alussa. Mahdollisesti liikaa maksettu määrä (jos lopulliset tilastot osoittaisivatkin vientitulojen menetyksen jääneen odotettua pienemmäksi) perittäisiin takaisin vähentämällä liikaa maksettu määrä seuraavasta budjettituesta. b) Maat, jotka eivät saa budjettitukea Niiden maiden osalta, joille budjettitukea ei voida maksaa, määrä lisätään maaohjelmaan uusia hankkeita ja ohjelmia varten tai sillä täydennetään jo käynnissä olevia hankkeita ja ohjelmia. Näiden maiden FLEX-tuella ei ole suoraa vaikutusta kansantalouden vakauttamiseen eikä se varsinaisesti tasoita suhdanteita. Koska hankkeita koskevien ennakoiden hallinnointi on vaikeaa, ennakkomaksuperiaatetta ei suositella laajennettavaksi maihin, jotka eivät voi saada budjettitukea. Niiden osalta on parempi odottaa lopullisia vientitulotilastoja ennen FLEX-tuen jakamista. Sen sijaan FLEX-tukea olisi pyrittävä käyttämään enemmän vientitulojen epävakaudesta aiheutuvien haittavaikutusten lievittämiseen ja tällä tavoin kannustamaan järjestelmällisempään muiden mekanismien käyttöön, kuten Cotonoun sopimuksen 68 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu järjestely: ” Yhteisö tukee myös markkinaehtoisia vakuutusjärjestelmiä, jotka on tarkoitettu AKT-valtioille, jotka haluavat suojautua vientitulojen vaihteluilta .” Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevaa 9 artiklaa ehdotetaan mukautettavan siten, että siihen lisätään viittaus markkinaehtoisiin vakuutusjärjestelmiin, jotka on tarkoitettu vientitulojen vaihtelulta suojautumiseen. 3.3. Maat, joilta puuttuu strategia-asiakirja, ja muut erikoistapaukset FLEX-tuella pyritään ennen kaikkea turvaamaan sosioekonomiset uudistukset ja politiikat, joihin vientitulojen väheneminen voisi vaikuttaa kielteisesti. Tällöin oletaan, että vientitulojen väheneminen johtuu maan ulkopuolisista syistä ja että hallitus noudattaa uudistuspolitiikkaa, jolla pyritään parantamaan kansalaisten hyvinvointia. Erityistapauksissa (esim. maat, joilla ei ole allekirjoitettua strategia-asiakirjaa; maat, joihin sovelletaan sopimuksen 96 ja 97 artiklassa tarkoitettuja aiheellisia toimenpiteitä) näitä olettamuksia ei välttämättä tarkisteta. FLEX-tuen saannin pitäisi myötäillä neuvoston arviota maan poliittisesta tilanteesta. Tästä syystä ehdotetaan, että FLEX-tuki otetaan järjestelmällisesti huomioon, kun neuvosto tekee päätöstä johonkin kumppanimaahan kohdistuvista aiheellisista toimenpiteistä Cotonoun sopimuksessa tarkoitetun poliittisen vuoropuhelun puitteissa. 4. Erillisen FLEX-määrärahan perustaminen Sillä, että FLEX-tuen määrää rajoittivat aiemmin B-määrärahojen määrä ja saatavuus, oli merkittävä vaikutus tukitoimien laajuuteen. Soveltamisvuotta 2004 varten maksettiinkin vain 10,6 miljoonaa euroa, vaikka rahaa olisi ollut käytettävissä 193,6 miljoonaa euroa. Mahdollisista tarpeista katettiin keskimäärin 21,5 prosenttia vuosina 2003–2005, vuoden 2003 28 prosentin jäädessä huippuarvoksi (maksettu rahamäärä oli 81,5 miljoonaa euroa). Cotonoun sopimuksen tarkistuksen yhteydessä tuli mahdolliseksi lisätä B-määrärahoja uusien tarpeiden mukaan[13]. Maakohtaista yhteistyötä varten 10. EKR:ssä olevat varaukset eivät kuitenkaan riitä kattamaan kaikkea FLEX-tuen tarvetta teoreettisen budjettivaikutuksen enimmäismäärään asti (ks. 3.1 kohta)[14]. Tämän vuoksi on löydettävä objektiivinen, vakioitu ja avoin menetelmä FLEX-mekanismille varattavan B-määrärahaosuuden rajoittamiseksi. Ehdotetussa ratkaisussa FLEX-määrärahalle asetetaan vuotuinen enimmäismäärä kaikkien AKT-maiden osalta, kuten ehdotettiin soveltamisvuosien 2005 ja 2006 lopputarkastelun yhteydessä. Ottaen huomioon 10. EKR:n B-määrärahojen varausten käytettävyyden ehdotetaan, että 10. EKR:stä käytettävissä olevien FLEX-varojen määrää ei nosteta liikaa. Vuotuisen vaihtelun vuoksi ehdotetaan, että FLEX-mekanismia varten asetetaan 80 miljoonan euron perusmääräraha, jota voidaan korottaa enintään 100 miljoonaan euroon, jos mahdolliset maksumäärät ovat poikkeuksellisen korkeita ja jos määrärahan kattavuus jäisi alle 33 prosenttiin mahdollisesti maksettavista määristä. Tämä määräraha on noin 35–44 prosenttia arvioiduista todellisista tarpeista kolmelta viime vuodelta. Luku lähes kattaa kulut, joita sokeripöytäkirjan soveltamisalaan kuuluville AKT-maille arvioidaan syntyvän yhteisön sokerimarkkinoiden uudistuksesta, ja on lähellä FLEX-mekanismille 9. EKR:stä kohdennettua enimmäismäärää. Siinä tapauksessa, että mahdollisesti maksettavan FLEX-tuen määrä ylittäisi vuotuisen määrärahan, maat saisivat FLEX-tukea suhteessa niiden mahdolliseen tukikelpoisuuteen. Jotta prosessi ei hidastuisi, vuoden N+1 aikana on tarkoitus ilmoittaa alustavien tilastojen perusteella niille budjettitukikelpoisille maille maksettava määrä, joille voidaan maksaa nopeutetusti (ks. 3.3 kohta). Muiden maiden osalta määrät ilmoitetaan lopullisten tilastojen perusteella. Cotonoun sopimuksen liitteeseen II lisättävään uuteen 9 a artiklaan ehdotetaan lisättävän kohta sen periaatteen vahvistamiseksi, että perustetaan yleinen vuotuinen FLEX-määräraha, josta jaetaan tukea tarpeiden mukaisessa suhteessa. Näin ollen komissio ehdottaa, että neuvosto hyväksyy liitteenä olevan päätöksen. Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS AKT–EY-ministerineuvostossa vahvistettavasta yhteisön kannasta vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitukseen sovellettavien yksityiskohtaisten sääntöjen tarkistamiseen (AKT–EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II oleva 3 luku) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 300 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan, ottaa huomioon Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun[15] ja Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2005 tarkistetun[16] AKT–EY-kumppanuussopimuksen, jäljempänä ’AKT–EY-kumppanuussopimus’, ottaa huomioon komission ehdotuksen, sekä katsoo seuraavaa: (1) AKT–EY-kumppanuussopimuksen 100 artiklassa määrätään, että AKT–EY-ministerineuvosto voi tarkistaa, tarkastella uudelleen ja/tai muuttaa liitteitä II, III, IV ja VI kehitysrahoitusyhteistyön AKT–EY-komitean suosituksen perusteella. (2) Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevan 3 luvun 11 artiklassa määrätään, että kyseisen luvun määräyksiä tarkastellaan uudelleen viimeistään kahden vuoden kuluttua ja sen jälkeen kumman tahansa osapuolen pyynnöstä. (3) Vientitulojen epävakauden haittavaikutusten lievittämiseen tarkoitettua tukijärjestelmää muutettiin ensimmäisen kerran 30 päivänä kesäkuuta 2004 tehdyllä AKT–EY-ministerineuvoston päätöksellä N:o 2/2004[17]. (4) Kun AKT–EY-kumppanuussopimuksen tarkistus allekirjoitettiin Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2005, sopimuspuolet antoivat yhteisen julistuksen, jonka mukaan ”AKT–EY-ministerineuvosto tutkii Cotonoun sopimuksen 100 artiklan määräysten mukaisesti AKT-puolen ehdotukset, jotka koskevat vientitulojen lyhytaikaisia vaihteluja koskevaa sopimuksen liitettä II”[18]. (5) Olisi määriteltävä AKT–EY-ministerineuvostossa vahvistettava yhteisön kanta vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitusta koskevan AKT-EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II olevan 3 luvun tarkistamiseen, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA: Ainoa artikla Yhteisö vahvistaa AKT–EY-ministerineuvostossa kantansa vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitukseen sovellettavien yksityiskohtaisten sääntöjen tarkistamiseen liitteenä olevan AKT–EY-ministerineuvoston päätösluonnoksen pohjalta. Päätösluonnokseen voidaan tehdä vähäisiä muutoksia ilman neuvoston erillistä päätöstä. Tehty Brysselissä […] Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE Luonnos: AKT–EY-MINISTERINEUVOSTON PÄÄTÖS vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitukseen sovellettavien yksityiskohtaisten sääntöjen tarkistamisesta (AKT–EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II oleva 3 luku) AKT–EY-MINISTERINEUVOSTO, joka ottaa huomioon Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun[19] ja Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2005 tarkistetun[20] AKT–EY-kumppanuussopimuksen, jäljempänä ’AKT–EY-kumppanuussopimus’, ja erityisesti sen 100 artiklan, sekä katsoo seuraavaa: (1) AKT–EY-kumppanuussopimuksen allekirjoittajamaat tunnustavat, että vientitulojen epävakaus voi haitata AKT-valtioiden kehitystä, ja ovat perustaneet lisärahoitusjärjestelmän, jolla pyritään vientitulojen, maatalous ja kaivosala mukaan luettuina, epävakaisuuden haittavaikutusten lievittämiseen, sekä vahvistavat, että tuen tavoitteena on turvata sosioekonomiset uudistukset ja politiikat, joihin vientitulojen väheneminen voisi vaikuttaa kielteisesti, ja lievittää maataloustuotteiden ja kaivannaisten vientitulojen epävakauden haittavaikutuksia[21]. (2) AKT–EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II olevan 11 artiklan mukaisesti kyseisen liitteen 3 luvun määräyksiä vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoituksesta tarkastellaan uudelleen viimeistään kahden vuoden kuluttua ja sen jälkeen kumman tahansa osapuolen pyynnöstä. (3) Vientitulojen epävakauden haittavaikutusten lievittämiseen tarkoitettua tukijärjestelmää muutettiin ensimmäisen kerran 30 päivänä kesäkuuta 2004 tehdyllä AKT–EY-ministerineuvoston päätöksellä N:o 2/2004[22]. (4) Kun AKT–EY-kumppanuussopimuksen tarkistus allekirjoitettiin Luxemburgissa 25 päivänä kesäkuuta 2005, sopimuspuolet antoivat yhteisen julistuksen, jonka mukaan ”AKT–EY-ministerineuvosto tutkii Cotonoun sopimuksen 100 artiklan määräysten mukaisesti AKT-puolen ehdotukset, jotka koskevat vientitulojen lyhytaikaisia vaihteluja koskevaa sopimuksen liitettä II”[23]. (5) Vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoitusjärjestelmän toimivuutta olisi parannettava, jotta se vastaisi paremmin tarkoitustaan, ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA 1 artikla Muutetaan AKT–EY-kumppanuussopimuksen liitteessä II oleva 3 luku seuraavasti: 1. Korvataan 9 artiklan 1 kohdan teksti seuraavasti: ”Tuensaantiperusteet 1. Ylimääräisiä varoja myönnetään seuraavin perustein: - vientitulojen kymmenen prosentin (vähiten kehittyneiden, sisämaa- ja saarivaltioiden sekä konfliktin tai luonnononnettomuuden jälkitilanteessa olevien maiden tapauksessa kahden prosentin) menetys tavaraviennissä soveltamisvuotta edeltävien neljän vuoden vientitulojen aritmeettiseen keskiarvoon verrattuna ottamatta huomioon arvoltaan äärimmäisintä vuotta; tai - vientitulojen kymmenen prosentin (vähiten kehittyneiden, sisämaa- ja saarivaltioiden sekä konfliktin tai luonnononnettomuuden jälkitilanteessa olevien maiden tapauksessa kahden prosentin) menetys maataloustuotteiden tai kaivannaisten kokonaisviennissä soveltamisvuotta edeltävien neljän vuoden vientitulojen aritmeettiseen keskiarvoon verrattuna ottamatta huomioon arvoltaan äärimmäisintä vuotta niiden maiden osalta, joissa maataloustuotteiden tai kaivannaisten osuus on yli 40 prosenttia tavaroiden kokonaisvientituloista”. 2. Korvataan 9 artiklan 2 kohdan teksti seuraavasti: ”2. Edellä 1 kohdassa määritellyn vientitulojen menetyksen on oltava vähintään 0,7 prosenttia bruttokansantuotteesta, jotta oikeutta ylimääräiseen tukeen sovelletaan. Ylimääräistä tukea myönnetään enintään kolmena peräkkäisenä vuotena.” 3. Korvataan 9 artiklan 3 kohdan teksti seuraavasti: ”3. Ylimääräiset varat otetaan huomioon asianomaisen maan kansantalouden tilinpidossa. Ne käytetään ohjelmointia koskevien sääntöjen ja menetelmien sekä täytäntöönpano- ja hallintomenettelyjä koskevan liitteen IV määräysten mukaisesti yhteisön ja asianomaisen AKT-valtion kesken ennakkoon laadittujen sopimusten perusteella soveltamisvuotta seuraavana vuonna. Molempien osapuolten suostumuksella varoja voidaan käyttää kansalliseen talousarvioon sisältyvien ohjelmien rahoittamiseen. Osa ylimääräisistä varoista voidaan kuitenkin varata erityisaloja varten, erityisesti sellaisten markkinaehtoisten vakuutusjärjestelmien kehittämiseen, jotka on tarkoitettu vientitulojen vaihtelulta suojautumiseen.” 4. Lisätään liitteessä II olevaan 3 lukuun 9 a artikla seuraavasti: ”9 a artikla 1. Ylimääräisen rahoitustuen määrä on sama kuin vientitulojen menetys kerrottuna keskushallinnon tulojen ja bruttokansantuotteen suhteen aritmeettisella keskiarvolla neljältä soveltamisvuotta edeltäneeltä vuodelta ottamatta lukuun äärimmäisintä arvoa ja siten, että suhteen enimmäismäärä on 25 prosenttia. 2. Komissio analysoi AKT-valtioiden toimittamat tiedot määrittääkseen tuensaantiperusteiden täyttymisen ja 9 artiklassa määritellyn ylimääräisen rahoitustuen määrän paikallisena valuuttana korjattuna inflaatiokertoimella. Komissio muuntaa sen jälkeen mahdollisen ylimääräisen rahoitustuen määrän euroiksi asiassa noudatettavien menettelyjen mukaisesti. 3. Komissio määrittelee vuosittain maaohjelmien rahoitukseen tarkoitettujen määrärahojen puitteissa kaikki AKT-valtiot kattavan määrärahan, josta myönnetään tukea vientitulojen lyhyen aikavälin vaihtelun perusteella. Jos 9 artiklassa määritellyllä tavalla laskettujen rahoitustukien yhteismäärä ylittää määrärahan määrän, maakohtainen jako suoritetaan suhteessa kunkin AKT-valtion mahdollisen ylimääräisen, euroina ilmaistun rahoitustuen määrään.” 5. Korvataan 10 artiklan teksti seuraavasti: ”Ylimääräisten varojen myöntämisjärjestelmästä myönnetään ennakkoa yhdistettyjen kauppatilastojen valmistumisen mahdollisesta viivästymisestä aiheutuvien haittojen kattamiseksi ja sen varmistamiseksi, että kyseiset varat voidaan sisällyttää viimeistään soveltamisvuotta seuraavan vuoden talousarvioon. Ennakkoa voivat saada ainoastaan valtiot, joissa FLEX-rahoitustuki voidaan panna täytäntöön yleisen talousarviotuen välityksellä. Ennakot pannaan maksuun asianomaisen valtion toimesta laadittujen väliaikaisten vientitilastojen perusteella, jotka toimitetaan komissiolle. Ennakko on enintään 100 prosenttia soveltamisvuodelle arvioidusta ylimääräisen tuen määrästä. Näin käyttöön otettujen varojen määrää mukautetaan lopullisten yhdistettyjen vientitilastojen perusteella. Nämä tilastot on toimitettava viimeistään soveltamisvuotta seuraavan toisen vuoden 31 päivänä joulukuuta.” 2 artikla Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se tehdään. Tehty... AKT–EY-ministerineuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] EYVL L 317, 15.12.2000. [2] EUVL L 287, 28.10.2005. [3] Document ACP/85/017/04 Rev 5 du 8 décembre 2004 soumis à la DG DEV le 17 janvier 2005 : Propositions d’amendements à l’Accord de Cotonou dans la cadre du FLEX . [4] Luxemburgissa 25. kesäkuuta 2005 allekirjoitetun päätösasiakirjan julistus II – Yhteinen julistus Cotonoun sopimuksen 68 artiklasta: ”AKT–EY-ministerineuvosto tutkii Cotonoun sopimuksen 100 artiklan määräysten mukaisesti AKT-puolen ehdotukset, jotka koskevat vientitulojen lyhytaikaisia vaihteluja koskevaa sopimuksen liitettä II.” [5] Cotonoun sopimuksen liitteessä IV olevan 3 artiklan 2 kohdan b alakohta. [6] Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevan 9 artiklan 1 kohdan a alakohta. [7] Ensimmäisessä esimerkkitapauksessa vientitulojen keskiarvo vuosilta N-4–N-1 on 63,6 ja keskiarvosta poikkeaa eniten vuosi N-2. Kun keskiarvo lasketaan uudestaan vuosilta N-4, N-3 ja N-1, keskiarvoksi saadaan 54, jolloin maa ei ole enää FLEX-tukikelpoinen. Toisessa esimerkkitapauksessa keskiarvo vuosilta N-4–N-1 on 50, ääriarvo on vuodelta N-3 ja keskiarvo ilman ääriarvoa 53, jolloin maa voi saada FLEX-tukea. [8] Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevan 9 artiklan 1 kohdan b alakohta. Alijäämä määritellään komission laatimissa suuntaviivoissa keskushallinnon alijäämäksi (sen yhteismäärä ilman avustuksia). [9] Esimerkiksi maa, jonka laskettu alijäämä on kaksi prosenttia BKT:stä, voisi saada tukea, jos alijäämän arvioidaan kasvavan vientitulojen menetyksen vuoksi 0,04 prosenttia BKT:stä. Sen sijaan maan, jonka laskettu alijäämä (ilman avustuksia) on 20 prosenttia, alijäämän olisi kasvettava 0,4 prosenttia BKT:stä, jotta se voisi saada FELX-tukea. Todellisuudessa tukikelpoisia ovatkin pääasiassa maat, joiden alijäämä on alun pitäenkin arvioitu pieneksi. [10] 0,7 prosentin kynnys on laskettu seuraavalla tavalla: 2 prosentin menetys vientituloissa ja viennin osuus 35 prosenttia BKT:stä (AKT-maiden vuosien 2000–2005 keskiarvon mukaisesti). Laskutapa suosii maita, joissa viennin osuus BKT:stä on suurempi ja/tai joiden vientitulot ovat kaikkein epävakaimmat, ilman, että tästä kärsivät köyhimmät maat, joiden vero- ja maksupohja suhteessa BKT:hen on hyvin heikko. [11] Cotonoun sopimuksen liitteessä II olevan 9 artiklan 2 kohta. [12] Cotonoun sopimuksen liitteessä II oleva 10 artikla. [13] Cotonoun sopimuksen liitteessä IV olevan 3 artiklan 5 kohta. [14] 10. EKR:stä päätettiin varata 1,8 miljardia euroa B-määrärahoihin ennakoimattomia menoja varten. Varaus on tarkoitettu erityisesti humanitaarisen ja hätäavun tarpeisiin (joista määrätään Cotonoun sopimuksen 72 ja 73 artiklassa, mukaan luettuina kriiseistä toipuvat maat, joilla ei ole allekirjoitettua strategia-asiakirjaa), velkahelpotusaloitteisiin ja FLEX-mekanismiin. Talousarviosta maksettavan avun ylittävien humanitaarisen ja hätäavun tarpeiden arvioidaan yhdeksännestä EKR:stä rahoitettujen toimien ekstrapolaation perusteella olevan 150–200 miljoonaa euroa vuodessa. FLEX-mekanismiin käytettävissä oleva rahoitus ei siis riitä kaikkiin mahdollisiin tarpeisiin, joiden määräksi arvioidaan noin 200 miljoonaa euroa. [15] EYVL L 317, 15.12.2000, s. 3. [16] EUVL L 287, 28.10.2005, s. 1. [17] EUVL L 297, 22.9.2004, s. 18. [18] Julistus II – Yhteinen julistus Cotonoun sopimuksen 68 artiklasta, EUVL L 287, 28.10.2005, s. 37. [19] EYVL L 317, 15.12.2000, s. 3. [20] EUVL L 287, 28.10.2005, s. 1. [21] AKT–EY-kumppanuussopimuksen 68 artikla. [22] EUVL L 297, 22.9.2004, s. 18. [23] Julistus II – Yhteinen julistus Cotonoun sopimuksen 68 artiklasta, EUVL L 287, 28.10.2005, s. 37.