[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 7.10.2010

KOM(2010) 549 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Finanssialan verotus

{SEK(2010) 1166 lopullinen}

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Finanssialan verotus

TAUSTAA

Viimeaikainen finanssikriisi on osoittanut olevan tarpeellista lujittaa rahoitusjärjestelmää, koska sen epävakaudesta on koitunut suuria kustannuksia reaalitaloudelle. Monia tärkeitä kysymyksiä on ratkaistava myös kehityksen, resurssitehokkuuden ja ilmastonmuutoksen alalla, ja niiden ratkaisemisella on huomattavia talousarviovaikutuksia. Tätä taustaa vasten on aiheellista kysyä, voisiko uusien verojen määrääminen finanssialalle olla ratkaisu, joka tuottaisi tarpeellisia tuloja.

Kesäkuun 17. päivänä 2010 kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi Torontossa järjestettyä G20-maiden huippukokousta valmistellessaan, että ”EU:n olisi johdettava pyrkimyksiä määritellä maailmanlaajuinen lähestymistapa rahoituslaitoksilta perittäviä maksuja ja veroja koskevien järjestelmien käyttöönottoon, jotta voidaan säilyttää toimintaedellytykset koko maailmassa tasapuolisina, ja se puolustaa voimakkaasti tätä kantaa G20-kumppaneidensa kanssa. Tässä yhteydessä olisi tarkasteltava ja kehitettävä edelleen pääomasiirtojen kansainvälisen transaktiomaksun käyttöönottoa.”

Finanssialaan ja verotukseen liittyvistä kysymyksistä on keskustelu myös Euroopan parlamentissa. Parlamentti on pyytänyt erityisesti 10. maaliskuuta 2010 antamassaan päätöslauselmassa komissiota ja neuvostoa pohtimaan, miten finanssitransaktioverolla voitaisiin rahoittaa kehitysyhteistyötä, auttaa kehitysmaita torjumaan ilmastonmuutosta ja rahoittaa EU:n talousarviota. Eräät jäsenvaltiot ovat jo toteuttaneet pankkiverotukseen liittyviä toimia.

Näistä asioista keskustellaan myös Euroopan unionin ulkopuolella. Tämä osoittaa sen, että finanssikriisi ja sen seuraukset ovat luonteeltaan globaaleja ja vaikuttavat koko järjestelmään. Uusista verotusmuodoista on keskustelu myös G20-ryhmässä. Verotuksessa käytettävistä lisävälineistä ei ole kuitenkaan päästy maailmanlaajuiseen yhteisymmärrykseen[1]. Finanssitransaktioiden verotuksesta on viimeksi käyty merkittävää keskustelua vuosituhannen kehitystavoitteita käsitelleessä YK:n korkean tason täysistunnossa. Lisäksi YK:n pääsihteerin perustamassa ilmastorahoitusta käsittelevässä korkean tason neuvoa-antavassa ryhmässä on pohdittu mahdollisuuksia hankkia tuloja maailmanlaajuisen toiminnan kannalta keskeisiltä aloilta, kuten finanssialalta, mutta myös lento- ja meriliikenteen aloilta.

Tämä tiedonanto antaa oman panoksensa näihin keskusteluihin käsittelemällä kahta välinettä: finanssitransaktioveroa ja finanssitoimintaveroa.

FINANSSIALAN UUSIEN VEROJEN TAVOITTEET JA PERUSTEET

Riippumatta siitä, mitä verovälineitä harkitaan, voidaan kysyä, onko olemassa perusteita sellaiselle verojärjestelmän mukauttamiselle, jolla finanssiala saadaan maksamaan oikeudenmukainen ja merkittävä osuus julkisiin talousarvioihin. Komission mielestä tähän on olemassa kolme pääasiallista perustetta.

Ensiksikin veroilla voidaan täydentää finanssialalla käynnissä olevia laajoja uudistuksia, koska niillä voidaan tehostaa ja vakauttaa finanssimarkkinoita ja vähentää niiden volatiliteettia sekä liiallisen riskinoton haittavaikutuksia. Finanssialalla saatetaan ottaa liian suuria riskejä monien tekijöiden vuoksi, joita ovat muun muassa todellinen tai odotettu valtion tuki (joka aiheuttaa moraalikatoa), informaation epäsymmetriat sekä palkka- ja palkkiorakenteet, jotka yhdessä makrotalouden kehityksen kanssa ovat myötävaikuttaneet viimeaikaiseen kriisiin. Finanssialan käyttäytyminen aiheuttaa siis muulle taloudelle kielteisiä ulkoisvaikutuksia. Näin ollen on aiheellista ottaa käyttöön korjaava vero, jolla pyritään siihen, että vaikutukset kohdistuvat finanssialaan. Vero on suunniteltava tämän tavoitteen mukaisesti.

Finanssi- ja talouskriisi on tuonut finanssialalla esiin useita epäsuhtaisia kannustimia ja rahoitusjärjestelmän sääntely- ja valvontakehyksessä olevia heikkouksia. Sen vuoksi sääntelyyn on valmisteltu tai tehty merkittäviä uudistuksia.[2] Laaja yksimielisyys vallitsee siitä, että sääntely- ja valvontauudistukset ovat keskeinen keino, jolla voidaan lisätä rahoitusjärjestelmän vakautta ja kestävyyttä.

Komissio on ehdottanut uusia kriisinhallintajärjestelyjä, joilla pyritään parantamaan viranomaisten kykyä hallita pankkialan konkursseja.[3] Yhtenä toimenpiteenä on muodostaa pankeilta kerättävillä maksuilla rahoitettavien kansallisten kriisinratkaisurahastojen verkko. Komissio on esittänyt näkemyksensä tästä asiasta hiljattain antamassaan tiedonannossa (KOM(2010) 254 lopullinen) ja antaa tarkempaa tietoa ehdotuksistaan lähitulevaisuudessa.

Uudet verot voisivat sääntelyn ohella myötävaikuttaa välillisesti finanssialan vakauttamiseen, koska niillä ehkäistäisiin tiettyjen riskialttiiden toimintojen suorittamista alalla ja ne toimisivat myös tulolähteenä.

Toiseksi finanssialan katsotaan olevan suurelta osin vastuussa finanssikriisin puhkeamisesta, sen laajuudesta ja kielteisistä vaikutuksista julkisen velan määrään koko maailmassa. Uusia veroja voidaan perustella myös sillä, että eräät hallitukset antoivat alalle merkittävää tukea kriisin aikana, minkä vuoksi sen olisi oikeudenmukaista antaa oma panoksensa. Finanssialan uusilla veroilla edistettäisiin julkisen talouden vakauttamista, tukiresursseja ja taloudellista tehokkuutta, mikä edistäisi kestävämpää kehitystä Eurooppa 2020 -strategian mukaisesti.

Kolmanneksi useimmat finanssipalvelut on vapautettu EU:ssa arvonlisäverosta. Tämä johtuu siitä, että suurin osa finanssipalvelujen tuloista on marginaaliperusteisia, minkä vuoksi niitä ei ole helppo verottaa nykyisessä alv-järjestelmässä.

Näin ollen on olemassa perusteita sille, että finanssiala osallistuu oikeudenmukaisemmalla ja merkittävämmällä tavalla julkisen talouden rahoittamiseen. Yleiset puitteet tälle keskustelulle ovat julkisen talouden vakauttaminen EU:ssa ja muualla maailmassa sekä ainakin kaksi kiireellistä maailmanlaajuista haastetta, joilla on huomattavia talousarviovaikutuksia. EU on tehnyt merkittäviä ilmastonsuojeluun ja kehitykseen liittyviä sitoumuksia[4], joiden täyttämiseksi on jatkettava uusien tulolähteiden kartoittamista[5].

EU:n jäsenvaltiot ovat alkaneet ottaa käyttöön kansallisia verovälineitä puuttuakseen näihin ongelmiin. On tärkeää, että tällaiset muutokset toteutetaan koordinoidusti, koska erilaiset kansalliset järjestelmät, joissa veroja kannetaan toisistaan poikkeavin perustein, voivat yllyttää verokeinotteluun ja johtaa vääristymiin EU:n finanssimarkkinoiden välillä. Koordinoimattomat kansalliset ratkaisut voivat myös johtaa kaksinkertaiseen verotukseen ja finanssialan pirstoutumiseen, mikä haittaa yhtenäismarkkinoiden moitteetonta toimintaa.

Mahdolliset verotoimenpiteet on myös asetettava laajempaan yhteyteen, jonka muodostavat nykyiset finanssialan uudistukset ja erityisesti todennäköinen pääomavaatimusten tiukentaminen sekä keskustelut pankeilta perittävien maksujen mahdollisesta käyttöönotosta. Tällaisissa toimenpiteissä on otettava huomioon niiden kumulatiiviset vaikutukset (varsinkin, jos niitä ei koordinoida huolellisesti eikä oteta asteittain käyttöön), jotta niillä ei vaaranneta elinkelpoista finanssialaa, joka voi rahoittaa asianmukaisesti ja tehokkaasti laajempaa taloutta.

FINANSSITRANSAKTIOVERO

Finanssitransaktioverossa on kyse yksittäisten transaktioiden arvoon perustuvasta verosta. Sitä olisi sovellettava laajasti erilaisiin rahoitusvälineisiin (osakkeisiin, joukkolainoihin, valuuttoihin ja johdannaisiin), vaikka eräissä ehdotuksissa esitetäänkin, että sen soveltaminen rajoitettaisiin vain joihinkin välineisiin (esimerkiksi valuuttatransaktiovero).[6]

Tuloihin liittyvät näkökohdat

Finanssitransaktioveron tuotto-odotus ja taloudellisten vaikutusten voimakkuus vaihtelevat suuresti sen mukaan, mihin tuotteisiin ja kuinka laajalla alueella (maailmanlaajuisesti, EU:n laajuisesti vai kansallisesti) veroa sovelletaan ja miten paljon kauppaa käydään tietyllä oikeudenkäyttöalueella. Koska veron soveltamisesta ei ole sovittu kansainvälisellä tasolla, saadut tulot riippuisivat mobiilin kaupankäynnin uudelleensijoituksesta. Tuloihin vaikuttavat myös valittu verokanta sekä se, voidaanko veroa kiertää muuttamalla finanssituotteita.

Maailmanlaajuisesti arvioituna osake- ja joukkolainatransaktioista saadut verotulot olisivat olleet noin 60 miljardia euroa vuonna 2006, jos verokanta olisi ollut 0,1 prosenttia. Joidenkin tutkimusten mukaan tulot olisivat kuitenkin olleet kymmenkertaiset, jos johdannaiset olisi otettu mukaan veropohjaan. Johdannaisia koskeviin arvioihin kytkeytyy kuitenkin muun muassa veropohjien määrittämiseen liittyviä teknisiä ongelmia[7] sekä epäilyjä tuloarvioiden tarkkuudesta. Aiemmat kokemukset ovat osoittaneet, että odotettujen ja tosiasiallisten tulojen välillä on huomattava ero. Ratkaisemattomia kysymyksiä liittyy myös valuuttatransaktioihin, jos niistä kannetaan veroa ainoastaan kansallisella tasolla.[8] Jos veropohjaan kuuluisivat ainoastaan pörssikaupan kohteena olevat osakkeet ja joukkolainat, verotuloja saataisiin noin 20 miljardia euroa EU:n 27 jäsenvaltiossa.[9] Jos siihen kuuluisivat myös johdannaistuotteet, arvioidut tulot olisivat huomattavasi suuremmat ja joidenkin laskelmien mukaan jopa 150 miljardia euroa. Jos niihin valuuttoihin kohdistuvista transaktioista, joilla käydään eniten kauppaa maailmassa, kannettaisiin 0,005 prosentin valuuttatransaktiovero, tuloja saataisiin vuoden 2007 tietojen perusteella 24 miljardia euroa vuodessa.

Verotulot kerättäisiin niissä muutamissa maissa, joihin kaupankäynti on keskittynyt. Ne jakautuisivat vielä epätasaisemmin, jos johdannaisetkin kuuluisivat verotuksen piiriin. Sen vuoksi verosta voi olla vaikea päästä sopimukseen, koska kaikkien maiden olisi otettava se käyttöön, mutta vain muutamat saisivat siitä tuloja. Toisaalta voidaan väittää, että sijoittajat käyttävät kaikkialla maailmassa samoja keskeisiä markkinapaikkoja. Näin ollen kaikki käyttäjät ovat mukana tuottamassa verotuloja, mikä antaa verolle maailmanlaajuisen ulottuvuuden. Sen vuoksi finanssitransaktiovero saattaa olla hyvä tulolähde globaalilla tasolla.

Toisaalta on tärkeää ottaa huomioon verosta aiheutuva taloudellinen rasitus. Finanssialan veroilla saadaan todennäköisesti aikaan jonkinlainen tulojen uudelleenjako pankkien osakkailta, johtajilta ja markkinatoimijoilta muulle väestölle. Todennäköisesti verorasitus siirretään osittain keskiverto- ja muiden asiakkaiden kannettavaksi, mutta tämä riippuu veronmaksajien mahdollisuuksista välttää kyseinen vero. Välillisesti vero lisäisi myös viranomaisten ja yritysten pääomakustannuksia. Verorasituksen todellisesta jakautumisesta ei ole kokemukseen perustuvaa näyttöä.

Markkinatehokkuuteen ja talouden vakauteen kohdistuvat vaikutukset

Yksi finanssitransaktioveron puolesta esitetty väite on se, että sen avulla voidaan noudattaa ”saastuttaja maksaa” -periaatetta ja saada siten finanssiala vastaamaan oman toimintansa haitallisista ulkoisvaikutuksista. On väitetty, että laajapohjainen finanssitransaktiovero auttaisi vakauttamaan finanssimarkkinoita vähentämällä lyhytaikaista spekulatiivista kaupankäyntiä, koska sillä rangaistaisiin finanssimarkkinoiden toimijoita epätoivotuista transaktioista, lähinnä huippunopeasta kaupankäynnistä.

Tässä yhteydessä on otettava huomioon useita näkökohtia. Ensiksikin tehokkuushyödyistä ei ole varmuutta, koska vero voisi lisätä hintavolatiliteettia vähentämällä likviditeettiä esimerkiksi sellaisilla markkinoilla, joita käytetään riskeiltä suojautumiseen. Toiseksi, vaikka huippunopean kaupankäynnin arvo taloudelle on kyseenalainen, ei ole myöskään selvää, onko tällainen toiminta ollut kriisissä pääsyynä haitallisiin ulkoisvaikutuksiin. Kolmanneksi finanssitransaktioveron perusteena on transaktioiden bruttoarvot. Koska vero kannetaan transaktioista eikä lisäarvosta, se on kumulatiivinen. Tuotteista, joilla käydään useammin kauppaa, kannetaan enemmän veroa.

Tehokkuuden kannalta olisi ihanteellista, että finanssitransaktiovero kannettaisiin ”haitallisista” tai hyvin spekulatiivisista transaktioista. Käytännössä tällaisia transaktioita ei kuitenkaan voida erottaa ”normaaleista” transaktioista. Jotta finanssitransaktioverolla saavutettaisiin sen tehokkuustavoite, veropohjan täytyisi olla mahdollisimman laaja. Kapeapohjaisella finanssitransaktioverolla voitaisiin pienentää maantieteellisen uudelleensijoituksen riskiä, jos vero suunniteltaisiin asianmukaisesti.[10] Toisaalta, jos veroa kannettaisiin vain joistakin transaktioista, sillä suosittaisiin toimintoja, jotka eivät olisi verotuksen kohteina, mikä vääristäisi rahoituksen välitystä. Sen mukaan, millaiseksi finanssitransaktiovero suunnitellaan, se voi myös antaa mahdollisuuden veronkiertoon, jos tuotteita muutetaan ja korvataan toisilla.

Jotta voitaisiin vähentää tehokkaasti toimintaa, jolla voi olla maailmanlaajuisesti haitallisia ulkoisvaikutuksia, ja välttää kaupankäynnin uudelleensijoitus, veroa olisi sovellettava kaikissa finanssikeskuksissa. Nämä globaalit keskukset ovat suuressa määrin kytköksissä toisiinsa, ja yritykset voivat pienin kustannuksin siirtää kaupankäyntinsä yhdestä keskuksesta toiseen. Lisäksi monilla finanssiyrityksillä on tytäryrityksiä eri puolilla maailmaa. Koska finanssitransaktioveroa varten tarvitaan laaja veropohja, jotta sillä voidaan saavuttaa tehokkuus- ja tulotavoitteet, sitä varten tarvitaan myös laajamittaista globaalia koordinointia uudelleensijoitus- ja veronkiertoriskien pienentämiseksi.

Arviointi

Finanssitransaktiovero voisi olla globaalilla tasolla asianmukainen tulolähde, josta saataisiin rahoitusta erityisesti maailmanlaajuisia poliittisia tavoitteita varten. Jotta se toimisi tehokkaasti ja oikeudenmukaisesti, osallistujamaiden olisi yritettävä päästä sopimukseen maailmanlaajuisista rahoitusvälineistä, jotka olisivat kaikkien hyväksyttävissä. Komissio on sitoutunut jatkamaan tähän tähtäävää yhteistyötä kansainvälisten kumppaneidensa kanssa erityisesti G20-ryhmässä.

Yhtenä vaihtoehtona on harkita finanssitransaktioveron käyttöönottoa pelkästään EU:ssa. On kuitenkin muistettava, että finanssiala on maailmanlaajuinen ala kaikkine sidossuhteineen. Finanssitoiminta on keskittynyt muutamiin finanssikeskuksiin, joita on sekä EU:ssa että sen ulkopuolella, ja nämä keskukset käyvät kilpailua maailmanmarkkinoilla. Finanssiala on myös monimutkainen ja jatkuvasti kehittyvä ala, jonka tärkeimmät toimijat ovat kehittäneet kyvyn löytää uusia ja innovatiivisia tapoja harjoittaa liiketoimintaa ja strukturoida finanssitransaktioita.

FINANSSITOIMINTAVERO

Toinen mahdollinen väline, jolla voidaan parantaa finanssialan verotusta ja vähentää mahdollisia haitallisia ulkoisvaikutuksia, on IMF:n ehdottama finanssitoimintavero. Laajimmassa (yhteenlaskumenetelmään perustuvassa) muodossa veroa kannetaan kokonaisvoitosta ja palkoista. Se voidaan myös kohdentaa erityisesti ylisuuriin voittoihin ja/tai riskiin.[11] Toisin kuin finanssitransaktioverotuksessa, jossa jokaista finanssimarkkinoiden toimijaa verotetaan kyseisen toimijan transaktioiden mukaan, finanssitoimintaverotuksessa verotetaan yrityksiä. Tässä tiedonannossa keskitytään yhteenlaskumenetelmään perustuvaan finanssitoimintaveroon.

Tuloihin liittyvät näkökohdat

Jos yhteenlaskumenetelmään perustuvaa finanssitoimintaveroa sovelletaan niihin 22 kehittyneeseen talouteen, joita käsitellään IMF:n G20-ryhmälle antamassa raportissa, finanssitoiminnan 5 prosentin verotuksella hankitaan tuloja, jotka vastaavat keskimäärin 0,28 prosenttia BKT:stä.[12] Jos taas käytetään BKT-osuuksien maakohtaisia arvioita absoluuttisten lukujen laskemiseksi, yhteenlaskumenetelmään perustuvalla finanssitoimintaverolla saadaan 22 maasta yhteensä noin 75 miljardin euron verotulot. Jos samaa veroa sovelletaan EU:n 27 jäsenvaltioon, tulojen määrä voi olla jopa 25 miljardia euroa.

Maantieteellisesti tulot jakautuisivat jotakuinkin sen mukaan, miten finanssiala on tosiasiallisesti jakautunut EU:ssa. Tulojen jakautuminen ei olisi kuitenkaan yhtä keskittynyttä kuin finanssitransaktioveron tapauksessa. Tämä johtuu siitä, että verotuksen kohteena ei olisi kauppa, jota käydään pääasiassa muutamassa finanssikeskuksessa, vaan palkkiot ja voitto, jotka ovat jakautuneet tasaisemmin. Tältä osin finanssitoimintavero sopisi paremmin tulojen keräämiseen kansallisten talouksien vakauttamista varten, joka vaatii monissa jäsenvaltioissa kiireellisiä toimia.

Finanssitoimintaveron aiheuttaman taloudellisen rasituksen vaikutukset riippuvat siitä, millaiseksi vero käytännössä suunnitellaan. Rasituksen todellisesta jakautumisesta ei ole kokemukseen perustuvaa näyttöä. Jos vero siirretään asiakkaiden maksettavaksi ja jos yritysasiakkaat eivät voi tehdä vähennyksiä, verorasitus voisi kohdistua osittain myös finanssipalvelujen käyttäjiin.

Markkinatehokkuuteen ja talouden vakauteen kohdistuvat vaikutukset

Finanssitoimintaan kohdistuvat vaikutukset riippuvat siitä, millaiseksi vero suunnitellaan. Yhteenlaskumenetelmään perustuva finanssitoimintavero ei muuttaisi suoranaisesti niiden markkinoiden rakenteita, joilla finanssilaitokset toimivat, koska verotettavana kohteena olisivat tulot riippumatta siitä, miten ne on tuotettu. Näin ollen sillä ei syrjittäisi joitakin tuotteita toisten kustannuksella eikä se riippuisi liikevaihdon suuruudesta. Tämä on kiinnostava vero EU:n kannalta, koska sillä voidaan hankkia tuloja ja puuttua joihinkin finanssipalvelujen verotusongelmiin, joita ei ole vielä ratkaistu.

Finanssitoimintaveron perusteena ovat finanssilaitosten liiketoiminnasta kertyneet kokonaistuotot. Näin ollen veroa ei kanneta pelkästään kaupankäynnistä vaan kaikesta toiminnasta. Se ei muuta rahoitusvälineiden hintoja eikä näin ollen vaikuta markkinarakenteeseen. Tällöin se ei myöskään vaikuta suoraan huippunopean kaupankäynnin esiintymiseen.

Finanssitoimintavero voisi toimia nykyisten kannustimien lisäksi uutena kannustimena voitonsiirtoihin, jotka tapahtuisivat tulojen ja palkkioiden siirtoina EU:n ulkopuolelle. Siirtoihin kannustavaa vaikutusta voi kuitenkin lieventää veropohjan luonne sekä finanssiyritysten yleinen tarve harjoittaa perustoimintaansa siellä, mihin kuluttajat ovat sijoittuneet. Toisaalta on otettava huomioon, että tekniikan kehitys voi lisätä finanssialan liikkuvuutta. Jos osa jäsenvaltioista ottaa finanssitoimintaveron omin päin käyttöönsä, tämä voi aiheuttaa yhtenäismarkkinoilla vääristymiä, jotka ovat ristiriidassa sen tavoitteen kanssa, että jäsenvaltioiden välillä on oltava tasapuoliset toimintaedellytykset.

Arviointi

Yhteenlaskumenetelmään perustuvaa finanssitoimintaveroa voidaan pitää verona, joka kohdistuu välillisesti finanssialan yrityksen tuottamaan kokonaislisäarvoon.[13] Jos sillä pyritään täydentämään nykyistä alv:tä, on ratkaistava useita teknisiä kysymyksiä, jotta molemmat verot saadaan mukautettua toisiinsa. Komissio pitää finanssitoimintaveroa vaihtoehtona, jota kannatta tutkia tarkemmin EU:n puitteissa. Tällöin olisi arvioitava veron mahdollisia kilpailuvaikutuksia sekä sitä, kompensoituisivatko nämä vaikutukset tekijöillä, jotka voivat saada yritykset luopumaan toimintansa siirrosta.

YLEISET PÄÄTELMÄT JA JATKOTOIMET

Maailma joutuu kohtaamaan suuria haasteita samalla, kun julkiseen talouteen kohdistuva paine kasvaa koko EU:ssa. Edessä on monia erilaisia haasteita, joihin kuuluvat finanssialan vakauttaminen ja sen toiminnan parantaminen, joilla pyritään vähentämään muuhun talouteen kohdistuvia haitallisia ulkoisvaikutuksia, sekä finanssikriisistä kärsineen julkisen talouden vakauttaminen. Samalla on täytettävä kehitysmaille annetut lupaukset sekä ilmastonmuutoksen torjuntaan ja maailmanlaajuiseen resurssien vähyyteen liittyvät sitoumukset.

On olemassa perusteita sille, että edellä mainittujen ongelmien vuoksi finanssitoiminnan verotusta on tarkasteltava uudelleen. Finanssialan olisi osallistuttava oikeudenmukaisella ja merkittävällä panoksella julkisen talouden rahoittamiseen, ja on aiheellista väittää, että tämän panoksen on oltava nykyistä suurempi. Tätä voidaan perustella sillä, että finanssialalla on erityisasema taloudessa, minkä finanssikriisi on osoittanut hyvin selvästi, ja että osa finanssipalveluista on vapautettu alv:stä.

Jos komissio toteuttaa myöhemmin finanssialan verotukseen liittyviä toimia, se ottaa niissä huomioon tarpeen luoda edellytykset finanssialan oikeudenmukaiselle ja tasapainoiselle verotukselle. Sitä varten on tasapuolistettava finanssialan toimintaedellytyksiä sekä muihin aloihin nähden että sisäisesti. Samalla on pyrittävä minimoimaan nykyiset vääristymät, jotka johtuvat finanssipalvelujen alv-vapaudesta, ja vähentämään rajatylittävää kaksinkertaista verotusta. Lisäksi komission tavoitteena on parantaa sääntelyn periaatteita sekä selkeyttää ja yksinkertaistaa finanssipalvelujen verotusympäristöä. Nämä toimet perustuvat kattavaan analyysin, jossa tarkastellaan jäsenvaltioiden nykyisiä ja kehitteillä olevia toimintapuitteita ja näiden vaikutuksia sisämarkkinoiden toimintaan. Komissio ottaa huomioon myös finanssialan yleisen sääntelyuudistuksen yhteisvaikutukset.

Innovatiiviset rahoitusmekanismit yleensäkin ja erityisesti uudet finanssialan verot voivat olla tärkeitä keinoja ratkaistaessa koko maailman ja Euroopan ongelmia. Kuten edellä on todettu, finanssitransaktiovero on väline, joka sopii parhaiten tulojen hankkimiseen globaalilla tasolla. Haasteena on suunnitella yleismaailmallinen finanssitransaktiovero, joka tuottaisi riittävästi tuloja, ja minimoida samalla sen kielteiset taloudelliset vaikutukset. Komissio antaa tukensa sille, että finanssitransaktioveron ja sen muunnelmien tutkimista ja kehittämistä jatketaan G20-ryhmässä, ja pyrkii siihen, että verosta päästään sopimukseen tärkeimpien kansainvälisten kumppaneiden kanssa. Tähän mennessä tehdyn selvityksen perusteella vaikuttaa siltä, että finanssitransaktioveroa ei pitäisi ottaa käyttöön pelkästään EU:n tasolla, koska suurena vaarana on, että se johtaa finanssitoiminnan siirtymiseen ja heikentää tulojen hankintaa.

Tässä vaiheessa komissio katsoo, että finanssitoiminnan verotus tarjoaisi paremmat mahdollisuudet EU:n tasolla. Kyseisen veron avulla voitaisiin puuttua finanssialan nykyiseen alv-vapauteen ja hankkia runsaasti tuloja. Koska kyseessä on innovatiivinen vero, sen mahdollinen käyttöönotto vaatii enemmän teknistä työtä.

Edellä olevien päätelmien perusteella komissio käynnistää viipymättä perusteellisen vaikutustenarvioinnin, jossa näitä vaihtoehtoja tutkitaan tarkemmin, voidakseen antaa asianmukaiset toimintaehdotukset kesään 2011 mennessä.

[1] Torontossa kokoontuneiden G20-maiden päätelmissä todetaan niiden sopineen, että finanssialan olisi osallistuttava oikeudenmukaisella ja merkittävällä tavalla niistä toimista aiheutuneiden kustannusten maksamiseen, joita valtiot ovat toteuttaneet rahoitusjärjestelmän korjaamiseksi tai ratkaisujen rahoittamiseksi ja rahoitusjärjestelmästä aiheutuvien riskien pienentämiseksi. Päätelmien mukaan G20-maat tunnustavat, että mahdollisia toimintatapoja on useita. Eräiden maiden tavoitteena on finanssivero. Toiset taas kannattavat muita keinoja.

[2] Komissio on kuvannut näitä aloitteita tiedonannossaan KOM(2010) 301 lopullinen.

[3] KOM(2009) 561 lopullinen.

[4] Teollisuusmaat ovat myös sopineet Kööpenhaminan sitoumuksessa tavoitteesta, jonka mukaan ne käyttävät yhdessä vuosittain 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuoteen 2020 saakka auttaakseen kehitysmaita ilmastonmuutoksen torjunnassa. Vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi EU on sitoutunut kasvattamaan julkisen kehitysapunsa 0,7 prosenttiin bruttokansantulostaan vuoteen 2015 mennessä, mikä voi merkitä sitä, että EU:n julkinen kehitysapu kaksinkertaistuu 50 miljardista 100 miljardiin euroon vuosien 2008 ja 2015 välisenä aikana.

[5] Komission yksiköt ovat laatineet valmisteluasiakirjan innovatiivisesta rahoituksesta maailmanlaajuisella tasolla (SEC(2010) 409 lopullinen). Asiakirjassa arvioidaan, voidaanko maailmanlaajuisella innovatiivisella rahoituksella hankkia tuloja edellä mainittujen ongelmien ratkaisemiseksi.

[6] Valuuttaveroa käsitellään lyhyesti komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa. Tämän tiedonannon mukaan laajapohjainen finanssitransaktiovero kohdistuisi pörssikaupassa joukkolaina- ja johdannaistransaktioihin ja pörssikaupan ulkopuolella OTC-transaktioihin, kuten johdannaistransaktioihin tai avistakaupan valuuttatransaktioihin.

[7] Pörssikaupan kohteina olevista tuotteista pitäisi olla suhteellisen helppo kantaa yleistä finanssitransaktioveroa. OTC-tuotteiden verohallinto olisi kuitenkin monimutkaisempaa, mutta silti toteutettavissa, koska suuntauksena on ollut asettaa uusia rekisteröintivaatimuksia. Tämä ilmenee myös OTC-johdannaisia, keskusvastapuolia ja kauppatietorekistereitä koskevasta komission asetusehdotuksesta KOM(2010) 484 lopullinen.

[8] Kansainvälisiä pääomasiirtoja kehityksen hyväksi käsittelevän työryhmän erityisryhmän asiantuntijat ovat suosittaneet monista syistä, että valuuttatransaktioveroa sovellettaisiin maailmanlaajuisesti. http://www.leadinggroup.org/article668.html.

[9] Olettamukset perustuvat kaupan määriin, joista joukkolainojen osuus on 30 prosenttia ja osakkeiden 20 prosenttia.

[10] Suunnittelu riippuu tarkasta veropohjasta, johon voivat kuulua esimerkiksi valuuttatransaktiot tai osakkeet ja joukkolainat.

[11] Kahta jälkimmäistä mahdollisuutta käsitellään tarkemmin tähän tiedonantoon liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa.

[12] ”IMF (2010) Financial Sector taxation” – IMF:n raportti G20-ryhmälle ja siihen liittyvä taustamateriaali.

[13] Koska veron kohteina ovat palkat ja palkkiot ja välillisesti lisäarvo, se voisi olla mahdollinen ratkaisu finanssialan alv-vapauteen. Vielä on kuitenkin käsiteltävä useita varaumia ennen kuin verosta saadaan yhteensopiva nykyisen alv-järjestelmän kanssa.