KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Sähkön sisämarkkinoiden toteutumisessa viime aikoina saavutettu kehitys

I. Johdanto

Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti nopeuttamaan sähkö- ja kaasualan vapauttamista, jotta niiden sisämarkkinat saataisiin täysin toimintaan. Eurooppa-neuvosto arvioi alalla saavutettua kehitystä maaliskuussa 2001 Tukholmassa komission raportin ja ehdotusten perusteella.

Energiamarkkinoiden täysimittainen avaaminen kilpailulle on olennaisen tärkeä tekijä Euroopan kilpailukyvylle. Sähkö on tärkein energialähde Euroopan unionissa ja sähköteollisuus on eräs Euroopan talouden suurimmista aloista. Se tuottaa vuosittain noin 2500 terawattituntia [1] ja sen vuotuinen liikevaihto on noin 150 miljardia euroa. Kilpailun asteittainen vapauttaminen on jo johtanut sähkön hintojen huomattavaan alenemiseen kahden viime vuoden aikana.

[1] 2500 miljardia kilowattituntia.

Samaan aikaan täydellisen vapauttamisen ennakkoedellytyksenä on varmistettava, että julkisten palveluiden standardeja pidetään yllä ja kehitetään ja vaikutukset alan työllisyyteen otetaan huomioon.

Komissio esittää Lissabonissa saadun toimeksiannon mukaisesti ehdotukset, jotka perustuvat niin kutsutun Firenzen prosessin tuloksiin. Prosessissa pyritään määrittämään sisämarkkinoiden toiminnan helpottamista mahdollistavia konkreettisia toimenpiteitä. Tässä tiedonannossa esitetään lyhyt analyysi nykytilanteesta ja tarkastellaan erityisesti Firenzen prosessin viimeisimpien tulosten perusteella niitä toimia, joita operaattorit ja sääntelystä vastaavat viranomaiset toteuttavat komission valvonnassa sähkön sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi.

II. Sähkömarkkinoiden avaaminen: nykytilanne

Kaikki jäsenvaltiot Luxemburgia [2] lukuun ottamatta ovat nyt saattaneet sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 96/92/EY säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tietyissä valtioissa (Ranska, Belgia) ei ole kuitenkaan vielä annettu toissijaisia säädöksiä (soveltamisasetuksia), joita tarvitaan lakien soveltamiseen. Komissio varmistaa edelleen, että kansalliset säädökset vastaavat direktiivin säännöksiä.

[2] Saatujen tietojen mukaan Luxemburg antaa lain direktiivin täytäntöönpanosta 23.-24. toukokuuta 2000.

Direktiivissä vahvistetaan markkinoiden avautumisen vähimmäistasoksi 30 prosenttia kulutuksesta vuonna 2000 ja 35 prosenttia kulutuksesta vuonna 2003. Avautumisen ansiosta suurimmat kuluttajat voivat valita sähköntoimittajansa vapaasti. Useat jäsenvaltiot menevät direktiivin vaatimuksia pidemmällekin. Näin ollen direktiivin täytäntöönpanon ansiosta markkinoiden avautumisaste on nykyisin kaksi kolmasosaa EU:n sähkönkulutuksesta (liite I).

Lisäksi jäsenvaltioille on jätetty mahdollisuus valita tietyissä tilanteissa useista toisiinsa verrannollisista menetelmistä. Tällöin suurin osa niistä on valinnut lähestymistavan, jonka avulla voidaan luoda markkinoiden toimivuuden kannalta myönteisimmät vaikutukset. Esimerkkejä useimpien jäsenvaltioiden valitsemista vaihtoehdoista ovat kolmansien osapuolten säännelty verkkoon pääsy, uuden tuotantokapasiteetin rakentamisen lupamenettely, siirtoverkko- operaattorin erottaminen laissa kokonaan sähköntuottajasta/jakelijasta ja riippumattomien viranomaisten asettaminen vastaamaan sääntelystä. Kyseiset järjestelyt ovat sopivimpia vältettäessä markkinoiden uusien toimijoiden syrjimistä.

Toimien seurauksena toteutuu eräs näkyvimmistä vaikutuksista eli sähkön hinta alenee (liite II). Tilastot sähkön hinnan kehityksestä Euroopan unionissa vuosina 1996-1999 osoittavat, että hinta on alentunut keskimäärin noin 6 prosenttia [3] ja joissakin tapauksissa jopa 20 prosenttia. Kaikki sähkön kuluttajat - kotitaloudet, pk-yritykset ja teollisuus - hyötyvät tästä kehityksestä. Suuntaus vahvistui huomattavasti vuonna 1999.

[3] Painottamaton aritmeettinen keskiarvo; lähde: EUROSTAT.

Myös toinen markkinoiden vapauttamisen olennainen tekijä, rajat ylittävä kauppa, kehittyy. Sähkökaupan osuus on yhteensä noin 8 prosenttia sähkön kokonaistuotannosta yhteisössä.

Kehitys on rohkaisevaa, myös verrattuna muun maailman, esimerkiksi Yhdysvaltain, tilanteeseen. Euroopan unioni oli maailman edistynein alue sähkömarkkinoiden integroinnissa, vaikka se aiemmin perustui erillisiin, monopolien hallitsemiin kansallisiin markkinoihin.

Lopullista tavoitetta ei ole kuitenkaan vielä saavutettu eli markkinat eivät ole täysin yhdentyneet. Kaikki markkinoiden toimijat tunnustavat, että kahta kysymystä on tarkasteltava lähemmin, jos halutaan saada aikaan todelliset sisämarkkinat:

- siirtoverkko-operaattorin ja sähköntuottajan/jakelijan eriyttäminen

Erityisesti uusien toimijoiden markkinoille pääsyn edellytyksenä ovat tasapuoliset ja syrjimättömät verkkoon pääsyä koskevat säännöt. Kokemus on osoittanut, että tämän tavoitteen saavuttaminen helpottuu huomattavasti, kun siirto- ja jakeluverkon operaattorit (jotka useimmiten käytännössä kuuluvat olemassa oleviin, vertikaalisesti integroituneisiin yrityksiin) eriytetään muista alan toiminnoista, erityisesti sähköntuotannosta ja jakelusta/markkinoinnista.

Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että emoyrityksen kaupallinen etu on tosiasiallisesti ja kokonaisuudessaan erillään verkon toiminnasta.

- kolmansien osapuolten säännelty verkkoon pääsy

Saadun kokemuksen mukaan syrjinnän välttämisen kannalta hintojen julkaiseminen on paras tapa säännellä kolmansien osapuolten pääsyä verkkoon. Syrjinnän estämisen lisäksi yritykset voivat järjestelmän avulla suunnitella sähköostonsa tietoisina hintatasosta. Sen sijaan neuvotteluihin perustuvassa verkkoon pääsyssä hinnat ja edellytykset on neuvoteltava aina uudestaan sopimuksen päättyessä, mikä aiheuttaa yrityksille lisäkustannuksia. Jäsenvaltioiden olisi siis tarkasteltava vaadittavia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että kolmansien osapuolten verkkoon pääsyä säänneltäisiin avoimesti kaikenlaisen syrjinnän estämiseksi.

Yhteenvetona on todettava, ettei direktiivin täytäntöönpanosta annetuissa laeissa säädetty markkinoiden avaaminen riitä todellisten yhtenäismarkkinoiden luomiseen. Lopullinen tavoite on saavuttaa yhdet tosiasiallisesti yhdentyneet markkinat, eikä viidettoista rinnakkaiset, eri laajuudessa vapautetut markkinat.

III. Toimenpiteet ja mekanismit markkinoiden toiminnan helpottamiseksi

Kaksi tärkeintä tekijää, jotka antavat lopullisen sysäyksen Euroopan energiamarkkinoiden kehittämiselle, ovat rajat ylittävän sähkönsiirron syrjimätön hinnoittelu ja tehokas ylikuormituksen hallinta. Tavoitteena on saada nopeasti aikaan yksinkertainen, avoin, puolueeton, syrjimätön ja kustannuksia vastaava järjestelmä todellisten energia-alan sisämarkkinoiden luomiseksi viidentoista vapautuneen mutta toistaiseksi liian pirstaloituneen markkina-alueen tilalle. Niin kutsutulla "Firenzen prosessilla" on tarkoitus helpottaa tavoitteen saavuttamista. Prosessissa komissio kokoaa foorumiksi ympärilleen edustajia kansallisista hallintoelimistä, Euroopan sääntelystä vastaavien tahojen neuvostosta ja Euroopan siirtoverkko-operaattorien liitosta (European Association of Transmission Systems Operators, ETSO). Myös tuottajat, kuluttajat ja markkinatoimijat sekä Euroopan parlamentti ovat edustettuina.

Foorumin työhön kuuluu teknisten, esimerkiksi sähkönsiirron hinnoittelua ja ylikuormituksen rajat ylittävää hallintaa koskevien päätösten ja ehdotusten epävirallinen valmistelu ja edistäminen sekä eri osapuolten saattaminen yhteen. Kyseisten teknisten toimenpiteiden etuna on, että sääntelystä vastaavat viranomaiset voivat soveltaa niitä jäsenvaltioissa nopeasti ilman, että niiden on odoteltava uuden direktiivin antamista.

1. Rajat ylittävien siirtojen hinnoittelu

Sähkön ominaisuudet tekevät samanaikaisesti avoimen, puolueettoman ja syrjimättömän sekä kustannuksia vastaavan hintajärjestelmän kehittämisen erityisen vaikeaksi. Fyysiset sähkövirrathan eivät vastaa myyjän ja ostajan sopimussuhdetta - jos pohjoiseurooppalaisesta generaattorista myydään sähköä Etelä-Euroopassa sijaitsevalle ostajalle, generaattorin tuottamia elektroneja ei todellisuudessa kuljeteta pohjoisesta etelään.

Vaikka sähkökauppaa ei olekaan mahdollista eritellä selkeästi osiksi erilaisia taloudellisia liiketoimia, kyse on kuitenkin eri siirtojärjestelmien välisistä fyysisistä virroista. Valtiossa A tuotettu sähkö kulkee tietyissä tapauksissa valtion B siirtojärjestelmän läpi saapuakseen valtiossa C sijaitsevalle kuluttajalle. Tämän vuoksi on tarpeen säätää kustannusten korvaamisesta niille siirto-operaattoreille, joiden siirtojärjestelmässä fyysiset sähkövirrat kulkevat. Sen operaattorin, jonka järjestelmässä kyseiset virrat syntyvät, olisi maksettava tämä korvaus.

Firenzen prosessin osanottajat saivat maaliskuussa 2000 pidetyssä kokouksessaan aikaan tärkeän edistysaskeleen eli periaatesopimuksen rajat ylittävien siirtojen väliaikaisesta hinnoittelujärjestelystä. Järjestely tullee voimaan 1. lokakuuta 2000 aluksi yhden vuoden ajaksi ja se kattaa järjestelyyn kuuluvien operaattorien väliset korvaukset. Voimaantulopäivänä poistetaan kaikki tuontia ja vientiä koskevat kansallisen tason vaatimukset.

Järjestelyyn kuuluu

- kaikien siirto-operaattoreiden rajat ylittäviin sähkövirtoihin käyttämien kokonaiskustannusten määrittäminen (tietyn jakson aikana mitattujen fyysisten sähkövirtojen määrän perusteella). Kyseisten kokonaiskustannusten mukaan määritetään korvausrahasto eli summa, joka on käytettävissä siirto-operaattoreiden välisiin korvauksiin.

- kunkin kansallisen siirto-operaattorin korvausrahastoon maksettavaksi tulevan maksuosuuden määrittäminen siten, että maasta lähtevistä fyysisistä sähkövirroista vähennetään (aiemmin mitatut) maasta lähtevät fyysiset virrat. Jos operaattori vie enemmän sähköä kuin tuo, sen on maksettava rahastoon.

- kunkin siirto-operaattorin saaman korvauksen määrän määrittäminen (aiemmin mitattujen) siirtovirtojen perusteella.

Kullekin siirto-operaattorille määritettyjen maksuosuuksien ja korvausten perusteella laaditaan luettelo nettomaksajista ja nettosaajista.

Niiden rajat ylittävien siirtojen kustannusten taso, joista järjestelmään kuuluvien operaattorien väliset korvaukset suoritetaan, määritetään koeluonteisesti yhden vuoden ajan ETSO:sta saatavien alustavien tietojen perusteella.

Kyseisiä alustavia lukuja on tarkennettava. Korvausten kokonaistason perusteella määritetään rajat ylittävän kaupan tosiasiallisten hintojen taso. Näin ollen sähkökaupan kehittymisen kannalta se on tarpeen laskea tarkasti. Komissio ja kansalliset sääntelystä vastaavat viranomaiset pyrkivät siihen, että kehitetään sellainen siirtokustannusten laskemismenetelmä, joka tuo kustannukset täysin esiin.

Kunkin siirto-operaattorin omassa kansallisessa hintajärjestelmässään käyttämään maksuosuuksien ja korvauksien määrittämismenetelmään olisi ainakin lyhyellä aikavälillä jätettävä toissijaisuusperiaatteen mukaista liikkumavaraa. Niinpä kukin operaattori määrittää omaan tilanteeseensa parhaiten sopivan menetelmän. Sääntelystä vastaavan kansallisen viranomaisen on hyväksyttävä kyseinen menetelmä. Kansallisista menetelmistä on kuitenkin toimitettava ennen käyttöönottoa tieto komissiolle hyväksymistä varten. Komissio tarkistaa, etteivät eri jäsenvaltioissa mahdollisesti hyvinkin erilaiset lähestymistavat vääristä sisämarkkinoita millään tavalla.

Tuottajien ja kuluttajien välistä kustannusten jakoa koskevan kehittyneemmän järjestelmän aikaansaamiseen tähtäävien töiden on jatkuttava. Tavoitteena on tällaisen järjestelmän käyttöönotto noin lokakuussa 2001. Asiassa vallitsee yksimielisyys (joka on vielä vahvistettava) siitä, että kaikkia osapuolia on kuultava tuotannon [4] ja kulutuksen [5] kustannusten välisen suhteen yhdenmukaistamiseksi, jotta rajat ylittävän kaupan hinnoitteluun löydettäisiin vakaa, pitkäaikainen ratkaisu. Tuotantokustannusten suhteellisen tason yhdenmukaistamisen perusteluna on erityisesti tarve varmistaa, että kaikilla tuottajilla on tasavertainen mahdollisuus käyttää verkkoa ja päästä näin Euroopan markkinoille. Komissio arvioi kansallisten sääntelystä vastaavien viranomaisten ehdotuksen perusteella saavutetun edistyksen ja tekee tarvittaessa vuoden 2000 loppuun mennessä konkreettisia ehdotuksia, jotta varmistetaan, että yhteisön lähestymistapa otetaan ajoissa käyttöön.

[4] Operaattorit puhuvat "G"-kuluista (Generation).

[5] Operaattorit puhuvat "L"-kuluista (Load).

2. Ylikuormituksen hallinta

Ala on kehittynyt paljon. ETSO esitti neuvoston pyynnöstä ja Firenzen viimeisimmän foorumin päätelmien mukaisesti seuraaviin kysymyksiin liittyvän työnsä tulokset:

- käytettävissä oleva sähkönsiirtokapasiteetti: ETSO määrittää säännöllisin väliajoin yhteenkytkentää varten käytettävissä olevan kapasiteetin ja alkaa julkaista kyseiset tiedot keväästä 2000.

- siirto-operaattorien välinen tiedonvaihto järjestelmän varmuuden takaamiseksi: sopiva menetelmä on kehitetty ja käytössä.

- uuden yhteenkytkentäkapasiteetin luominen: eri järjestelmien välisten yhteenkytkentöjen nykyiset pullonkaulat on päätetty analysoida. Yhteisöllä on tässä avainasema, kun varmistetaan, etteivät fyysiset rajoitukset haittaa markkinoiden toimintaa. Vaikuttaa siltä, että on syytä kuulla jäsenvaltioita ja laatia tämän jälkeen Euroopan edun mukaisia yhteenkytkentöjä koskeva suunnitelma. Rahoitus tai kannattavuus eivät ole useinkaan ongelma uuden yhteenkytkentäkapasiteetin luomisessa (markkinat ovat olemassa), vaan vaikeinta on hälventää uusia infrastruktuureita ja yleistä etua koskevaa epäröintiä paikallistasolla.

- käytettävissä olevan siirtokapasiteetin jakaminen: erityisen kuormitetuille, varsinkin Ranskan ja Espanjan sekä Saksan ja Tanskan välisille linjoille on kehitetty jakojärjestelyjä. Järjestelmä perustuu myyntiin syrjimättömien huutokauppojen avulla. Tavoitteena on antaa saatuun kokemukseen perustuvat ja yhteiset alaa koskevat suuntaviivat.

IV. Muut toimet

Sähkön sisämarkkinoiden toimivuus on riippuvainen useisiin hyvin teknisiin kysymyksiin löydettävistä ratkaisuista. Kyseisten ratkaisujen lisäksi olisi kuitenkin toteutettava myös yleisempiä toimia, joilla pyritään markkinoiden toimivuuden säilyttämiseen.

1. Julkisten palvelujen taso

On varmistettava, ettei markkinoiden vapauttaminen vaikuta tarjottavien palvelujen tasoon sähköalalla. Tämä periaate käy selkeästi ilmi direktiivin hengestä ja sanamuodosta. Siinä säädetään toimenpiteistä, joiden tavoitteena on varmistaa julkisiin palveluihin liittyvien velvollisuuksien täyttäminen kilpailuun perustuvilla markkinoilla. Säännöt koskevat kohtuuhintaisia sähkötoimituksia koskevan oikeuden takaamista kaikille kansalaisille, tietyissä tapauksissa heikoimmassa asemassa olevien (vanhukset, vammaiset) erityisturvaa sekä ympäristönsuojelua ja toimitusten turvaamista. Tähän mennessä saatujen kokemusten mukaan kilpailu ei vaikuta julkisten palvelujen laatuun, jos hallinnosta tai sääntelystä vastaavat viranomaiset asettavat erityisiä edellytyksiä esimerkiksi sähkönmyyntiluvan myöntämiselle tai jatkamiselle.

Komissio esittää Tukholmassa maaliskuussa 2001 kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle tiedonannon, jossa kuvataan jäsenvaltioiden toteuttamat kuluttajansuojaa koskevat toimenpiteet. Lisäksi saatavilla olevien tietojen perusteella tehdään vertaileva arvio parhaiden käytäntöjen edistämiseksi. Komissio voisi laatia yhdessä jäsenvaltioiden ja muiden asianomaisten kanssa myös ehdotuksia julkisten palvelujen kehittämisessä noudatettavista suuntaviivoista.

Yhteisössä on tarkoitus taata mahdollisimman korkea julkisten palvelujen taso televiestinnän alalla vahvistettavien yleispalvelujen tapaan.

2. Markkinoiden vapauttamisen vaikutukset työllisyyteen

Markkinoiden avaamisessa on otettava huomioon alan työllisyystilanteen kehittyminen. Kokonaisarviossa on huomioitava alan rakennemuutoksen, johon voi liittyä joitakin työpaikkojen menetyksiä, lisäksi myös kaikki kilpailukyvyn kasvun ja kustannusten laskun aiheuttamat myönteiset vaikutukset talouteen ja työllisyyteen erityisesti niillä aloilla, joilla energiaa kulutetaan paljon.

Komissio on aloittanut tutkimuksen kokemuksista maissa, joilla markkinoiden vapauttaminen on pisimmällä. Tulosten odotetaan olevan valmiit ennen kesää 2000 ja niiden perusteella voidaan tehdä analyysi pääasiallisista suuntauksista ja toteutettavista laatua koskevista toimenpiteistä.

3. Vertailuanalyysi (benchmarking)

Jäsenvaltiot ovat avanneet sähkömarkkinoitaan laajemmin kuin direktiivissä edellytetään. Kokemusten mukaan säädöksissä asetettu vapauttamisaste ei kuitenkaan välttämättä vastaa markkinoiden tosiasiallista kehitystä. Tämän vuoksi komissio kehittää Eurostatin avulla indikaattorit, joiden avulla arvioidaan kilpailun todellinen määrä kansallisilla markkinoilla sekä koko yhteisön markkinoilla. Seuraavien viikkojen aikana aloitetaan myös tutkimus jäsenvaltioissa sovelletuista verkkoon pääsyn hinnoittelujärjestelmistä; kyseisen tutkimuksen tulokset ovat käytettävissä Tukholmassa pidettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen aikaan.

Tavoitteena on saada kokonaiskäsitys markkinoiden toiminnasta ja tuoda esiin yhteisössä käytettävät parhaat käytännöt.

4. Vienti/tuonti

Kaupankäyntiä koskevien sääntöjen mukaan yhteisön ulkopuoliset maat voivat myydä sähköä Euroopan unionissa ja jotkut maat ovatkin jo aikeissa käyttää tätä mahdollisuutta. Tässä yhteydessä kaksi kysymystä vaikuttaa erityisen tärkeiltä:

- vastavuoroinen markkinoillepääsy

- ympäristöstandardien noudattaminen.

Edistystä voitaisiin saada aikaan tekemällä alueellisia tai kahdenvälisiä sopimuksia tai antamalla yhteisiä tulkitsevia julistuksia, jollaista esimerkiksi Sveitsi ja EU valmistelevat parhaillaan. Sopimuksia voitaisiin tehdä EU:n ja niiden maiden välille, jotka takaavat pääsyn yhteisille markkinoille vastavuoroisuuden ja toisiaan vastaavien ympäristöstandardien mukaisesti. Komissio ehdottaa tulevan kuukauden aikana neuvotteluvaltuutusta.

5. Ehdokasmaille annettava tekninen apu

Komissio on laatinut toimintasuunnitelman kaikille unioniin liittymistä valmisteleville ehdokasmaille annettavasta teknisestä avusta, jota ne tarvitsevat siirtyessään kilpailuun perustuviin sähkömarkkinoihin. Ehdokkaiden on mukautettava lainsäädäntönsä EU:n voimassa olevien direktiivien mukaiseksi. Toimintasuunnitelmassa korostetaan avun tarvetta sääntelyyn liittyvissä kysymyksissä, lainsäädännön laatimisessa, markkinoiden ja siirtojärjestelmän toiminnassa ja kansallisten sääntelystä vastaavien viranomaisten perustamisessä. Siirtymävaiheen helpottamiseksi on kehitetty erityisiä toimia.

6. Sähköntuotanto uusiutuvista energialähteistä

Komissio julkaisi vuonna 1997 valkoisen kirjan uusiutuvista energialähteistä. Siinä korostetaan kyseisten lähteiden olennaisen tärkeää osuutta sähkön toimitusvarmuuden ja ympäristön suojelemisen kannalta. Kirjassa ehdotetaan ohjeelliseksi tavoitteeksi uusiutuvien energiavarojen osuuden kaksinkertaistamista Euroopan unionin energiataseessa siten, että vuonna 2010 kyseisten varojen osuus olisi 12 prosenttia. Uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön lisäämisellä edistetään huomattavasti tämän tavoitteen saavuttamista sekä Euroopan unionin Kiotossa tekemien, kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevien sitoumusten toteuttamista. Jotta kyseinen 12 prosentin tavoite saavutettaisiin sähköalalla, on arvioitu, että uusiutuvien energialähteiden osuus olisi korotettava 22,1 prosenttiin sähkön kokonaiskulutuksesta.

Näin ollen markkinoita olisi kannustettava kriittisen massan saavuttamiseen, jotta uusiutuvista energialähteistä tuotettu sähkö olisi niin kilpailukykyistä, että se voidaan liittää sisämarkkinoihin.

Komissio esitti tähän liittyvän direktiiviehdotuksen neuvostolle 30. toukokuuta 2000.

V. PÄÄTELMÄT

Sähkömarkkinoiden toteutumisessa on saatu aikaan kehitystä sekä avautumisasteen että teollisuuden ja kotitalouksien kuluttajien maksamien hintojen osalta.

Jotta yhteisössä voitaisiin täysipainoisesti hyötyä kilpailuun perustuvista ja dynaamisista markkinoista, niiden vapauttamista on kuitenkin nopeutettava samaan aikaan sekä määrällisesti että laadullisesti. Vapauttamisen olisi johdettava tilanteeseen, jossa lopulta kaikilla kuluttajilla olisi oikeus valita oma sähköntoimittajansa.

Tämän oikeuden varmistamiseksi on taattava tasavertainen pääsy verkkoon puolueettomien ja avointen sääntöjen sekä syrjimättömien hintojen avulla. Samoin julkisten palvelujen tasoa on pidettävä yllä ja kehitettävä ja otettava samalla huomioon vaikutukset työllisyyteen ja ympäristöön.

Voimassa olevassa direktiivissä säädetään tärkeimmistä edellytyksiä, yksityiskohtaisia sääntöjä ja vapauttamisen aikataulua koskevista periaatteista. Lisätoimenpiteet ovat sähkön todellisten yhtenäismarkkinoiden toiminnan kannalta kuitenkin välttämättömiä erityisesti rajat ylittävään toimintaan ja ylikuormituksen hallintaan liittyvissä kysymyksissä.

Tähän tarpeeseen vastaamiseksi aloitettiin nk. Firenzen prosessi. Prosessi perustuu toimijoiden välisiin neuvotteluihin ja edustaa ainutlaatuista institutionaalista lähestymistapaa ja hallintomallia. Komissio on ottanut prosessiin mukaan jäsenvaltiot ja tärkeimmät toimijat siten, että kaikkien oma toimivalta on säilytetty. Niinpä Firenzen prosessilla on kiistämättömiä tehokkuuteen ja nopeuteen liittyviä etuja, kun otetaan huomioon tarkasteltavien kysymysten luonne.

Foorumin kokouksessa maaliskuussa 2000 saatiinkin aikaan todellista rajat ylittävän kaupan hinnoitteluun ja markkinoiden avoimuuteen liittyvää kehitystä. Komissio huolehtii läheisessä yhteistyössä kansallisten sääntelystä vastaavien viranomaisten kanssa siitä, että lokakuussa 2000 aloitettavaksi suunnitellulla väliaikaisella hintajärjestelyllä noudatetaan asetettuja tavoitteita eli kustannusten vastaavuutta, puolueettomuutta, avoimuutta ja syrjimättömyyttä. Kyseinen siirtymäkauden järjestely helpottaa vakaan ja yhdenmukaisen järjestelmän käyttöönottoa.

Komissio vastaa toimen järjestelyistä.

Firenzen prosessin tuoreimmat, erityisesti rajat ylittävän kaupan hinnoittelua koskevat tulokset otetaan huomioon tai niitä mukautetaan sähkön sisämarkkinoita koskevan direktiivin tarkistuksen yhteydessä, kun komissio esittää tiedonantonsa Tukholman Eurooppa-neuvostossa. Komissio voisi esittää samaan aikaan muita sähkön sisämarkkinoita koskevia ehdotuksia erityisesti mahdollisten asiakkaiden määrän huomattavasta ja nopeasta kasvusta, toiminnallisesta ja kirjanpidollisesta eriyttämisestä ja kolmansien osapuolten pääsystä verkkoon.

Komissio suunnittelee ehdottavansa ylikuormituksen ja markittävien yhteenkytkentäverkkojen osalta eri osapuolten välistä neuvottelujärjestelyä, jotta saataisiin laadittua puuttuvia suuria yhteenkytkentään liittyviä infrastruktuureita koskeva eurooppalainen suunnitelma.

Liite I (Jäsenvaltioiden avautumisasteet)

Liite II (Hintojen kehitys)

LIITE 1

JÄSENVALTIOIDEN AVAUTUMISASTEET

>TAULUKON PAIKKA>

Huom. Luxemburg ei ole vielä taulukkoa laadittaessa pannut direktiiviä täytäntöön.

LIITE 2

HINTOJEN KEHITYS VUOSINA 1996 - 1999 (nykyhintoina)

ilman veroja (lähde Eurostat)

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukon tulkitsemisessa huomioon otettavia seikkoja:

- Vuosi 1996 valittiin vertailuvuodeksi osoitettaessa direktiivin antamisen jälkeen aikaan saatua kehitystä. Markkinoiden vapauttamisen valmistelun voidaan katsoa alkaneen kyseisenä vuonna.

- Belgialla oli vuoden, Kreikalla kahden vuoden ja Irlannilla vuoden mittainen lisäaika direktiivin soveltamisessa. Tämän on periaatteessa täytynyt viivästyttää direktiivin vaikutusta hintoihin.

- Eräät maat (esim. Yhdistynyt kuningaskunta) olivat aloittaneet markkinoidensa vapauttamisen jo ennen direktiivin antamista. Näin ollen hinnat olivat saattaneet laskea osittain jo ennen vuotta 1996.

- Sisämarkkinoiden luomisen tuloksena hinnat eri jäsenvaltioissa lähenevät periaatteessa toisiaan. Hintoja alentava vaikutus siis vaihtelee eri jäsenvaltioissa sen mukaan, mikä hintataso oli ennen direktiivin antamista.

- Jotkut jäsenvaltiot ovat avanneet markkinat heti kokonaan ja lisäksi ne ovat ottaneet käyttöön "sähköpörssin". Suurimmassa osassa näitä jäsenvaltioita hinnat ovat laskeneet eniten.