Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Kohti sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uutta järjestelmää - Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkastelu"



Virallinen lehti nro C 204 , 18/07/2000 s. 0006 - 0012



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Kohti sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uutta järjestelmää - Vuoden 1999 viestintäalan uudelleentarkastelu" (2000/C 204/03) Komissio päätti 15. marraskuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto antoi lausuntonsa 4. toukokuuta 2000. Esittelijä oli Göran Lagerholm. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. ja 25. toukokuuta 2000 pitämässään 373. täysistunnossa (toukokuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 94 ääntä puolesta, 1 vastaan 4:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Euroopan komissio käynnisti televiestintämarkkinoiden avaamista koskevan kattavan sääntelyjärjestelmän asteittaisen täytäntöönpanon vuonna 1990. Tämä on ollut ensisijaisen tärkeää EU:n maailmanlaajuiselle kilpailukyvylle. Euroopan siirtyminen tietoyhteiskuntaan kaikkine sen sisältämine sosiaalisine ja taloudellisine etuineen edellyttää kehittynyttä viestintäalaa. Ilman tehokasta, korkealaatuista viestintää eurooppalainen teollisuus ja etenkin pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) joutuvat selvästi huonompaan asemaan maailmanlaajuisiin kilpailijoihinsa nähden. Uusien viestintäpalvelujen käyttöönotto ja yleistyminen voivat vähentää alueellisia eroja, sillä uusissa viestintäpalveluissa välimatkojen merkitys pienenee. Kilpailun kiristymisellä on jatkossakin suuri vaikutus televiestintäpalvelujen kehitykseen ja kokonaistalouteen. 1.2. Viestintäalan tekniset ja markkinamuutokset etenevät yhä nopeammin. Internet mullistaa laajalti perinteiset markkinarakenteet. Prosessointi-, liityntä- ja perussiirtotekniikan parannuksilla vähennetään viestintäinfrastruktuurin kustannuksia ja lisätään sen kapasiteettia. Langattomien sovellusten merkitys kasvaa edelleen kaikilla markkinasegmenteillä. Lisäksi tiedotusalan tekniikoiden, etenkin digitaalitelevision (DTV), kehittyminen tuo mukanaan kertapalveluluonteiset "tilauspalvelut" ja datansiirron, Internetin ja sähköisen kaupan kaltaiset uudet palvelut ja lisää siten kilpailua lähentyvällä viestintäalalla. 2. Komission tiedonanto 2.1. Komission tiedonannolla käynnistetään televiestinnän voimassa olevan sääntelyjärjestelmän uudelleentarkastelu. Se perustuu pääosin viidenteen raporttiin televiestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta(1), lähentymistä koskevaan vihreään kirjaan(2) liittyneen julkisen kuulemisen tuloksiin, radiotaajuuspolitiikkaa koskevaan vihreään kirjaan(3) liittyneen julkisen kuulemisen tuloksiin, Euroopan unionin digitaalitelevisiomarkkinoiden kehittämistä koskevan raportin päätelmiin(4) sekä mahdollista Euroopan sääntelyviranomaista koskevaan raporttiin. 2.2. Kun nykyisen televiestintämarkkinoiden vapauttamiseksi käyttöönotetun sääntelyjärjestelmän tarkoituksena oli ohjata siirtymistä kilpailuun, on viestinnän perusrakenteiden ja niihin liittyvien palvelujen uuden sääntelyjärjestelmän tavoitteena edistää ja pitää yllä avoimia ja kilpailukykyisiä eurooppalaisia viestintäpalvelumarkkinoita, edistää Euroopan kansalaisten etuja ja vakiinnuttaa sisämarkkinat. 2.3. Sääntelykehyksen tulisi käsittää konsolidoidun ja yksinkertaistetun (86 artiklaan perustuvan) liberalisointidirektiivin lisäksi alakohtainen puitedirektiivi, neljä alakohtaista erityisdirektiiviä (toimilupadirektiivi [joka sisältäisi niukat resurssit], käyttöoikeus- ja yhteenliittämisdirektiivi, yleispalveludirektiivi ja tietosuojadirektiivi, jotka kaikki perustuvat 95 artiklaan), suuntaa-antavat täydentävät toimenpiteet sekä kilpailusäännöt. 2.4. Puitedirektiivillä on määrä asettaa jäsenvaltioille politiikan erityistavoitteet, velvoittaa nämä toimimaan viiden sääntelyperiaatteen mukaisesti, varmistaa kuluttajien erityisoikeudet ja yhteentoimivuuden oikea taso, säätää kansallisten sääntelyviranomaisten oikeuksista ja velvollisuuksista sekä päätöksentekovallasta ja -menettelyistä, luoda uutta viestintäkomiteaa ja viestintää käsittelevää korkean tason ryhmää koskevat säännöt ja antaa asianosaisten laatimia suosituksia, parhaita käytäntöjä koskevia ohjeita ja käytännesääntöjä sekä tehdä muita täydentäviä toimenpiteitä. 2.5. Uusi kehys kattaisi kaikki viestinnän perusrakenteet ja niihin liittyvät verkot. Kehyksessä - käsiteltäisiin Internetin välityksellä tarjottavia viestintäpalveluja samalla tavoin kuin muitakin viestintäpalveluja - annettaisiin operaattoreille yleisiä valtuutuksia yksittäisten toimilupien sijasta - annettaisiin yhteiset periaatteet kaikkien viestinnän perusrakenteiden käyttöoikeuksista ja niiden yhteenliittämisestä - varmistettaisiin asiantuntijaryhmän avulla, että yhteisön radiotaajuuspolitiikka perustuu myös poliittisiin eikä vain teknisiin näkökohtiin - asetettaisiin etusijalle kaikkien viestintäpalvelujen käyttöhinnan kohtuullisuus, sillä tämä on tietoyhteiskuntaan osallistumisen edellytys - säilytettäisiin jäsenvaltioilla oikeus ottaa käyttöön yleispalvelua koskevia rahoitusjärjestelmiä sen lisäksi, että ne voivat rahoittaa julkisen käytön valtion budjetista - tehostettaisiin tilaajayhteyksiin kohdistuvaa kilpailua - edistettäisiin kilpailun tehostamista ja Euroopan laajuisten palvelujen kehittämistä yhteisötasoisilla yhdenmukaisilla oikeussäännöksillä - parannettaisiin komission ja kansallisten sääntelyviranomaisten yhteistyötä. 2.6. Sääntelytoimenpiteiden tulee tulevaisuudessa perustua selvästi määriteltyihin poliittisiin tavoitteisiin ja ne tulee pitää määrältään mahdollisimman vähäisinä. Niiden tulee parantaa oikeusvarmuutta, kohdella tasapuolisesti eri tekniikoita, ja ne tulee säätää mahdollisimman lähellä asianomaisen toiminnan tasoa. 3. Yleistä 3.1. Yleisesti ottaen talous- ja sosiaalikomitea kannattaa komission tiedonantoa. 3.2. Komitea on erityisen tyytyväinen komission lupaukseen käyttää ehdotetun sääntelykehityksen perustana - avoimien ja kilpailukykyisten eurooppalaisten markkinoiden edistämistä ja ylläpitämistä - sisämarkkinoiden vakiinnuttamista - selkeää sitoutumista kilpailusääntöihin sekä alakohtaisen lainsäädännön yksinkertaistamista ja karsimista, jota tuetaan suosituksilla, ohjeilla ja alojenvälisillä sopimuksilla; sen lisäksi, että niukkojen resurssien käyttöä on säädeltävä, alakohtaista sääntelyä tulisi käyttää vain aloilla, joilla ei ole riittävästi kilpailua, ja vain tietyn siirtymäkauden ajan - riippumattomuutta yksittäisistä tekniikoista, mihin kuuluu myös luopuminen Internetiä koskevista erityistoimenpiteistä; teknisesti riippumattoman sääntelyn ei tulisi kuitenkaan johtaa uusien palvelujen tiukempaan sääntelyyn vaan pikemmin vähentää perinteisten palvelujen nykyistä erityissääntelyä. 3.3. Kun komissio vastedes kehittelee yksityiskohtaisia kantojaan, on tarkoin varmistettava, että nämä periaatteet säilyvät etusijalla. Samoin on varmistettava, että ehdotuksien täytäntöönpano ei tapahdu hitaimman jäsenvaltion vauhdilla vaan alakohtainen sääntely korvataan yleisillä kilpailusäännöillä eri (alueellisilla ja palvelu)markkinoilla sitä mukaa kuin kilpailua syntyy. Tämä ongelma voi kasvaa EU:n laajentuessa. Voidaan myös olettaa, että laajentumisen yhteydessä on tarpeen antaa tukea joillekin uusille tulokkaille. 3.4. Siirtymisestä alakohtaisesta televiestinnän sääntelystä yleisiin kilpailusääntöihin keskustellaan usein ns. "sunset-" ja pidättymislausekkeiden pohjalta. Tällaisten sääntelytoimien käyttö edellyttää kuitenkin tiettyjä perusteita. Tällaisia perusteita tulee olla vähän, ja ne tulisi määrittää mahdollisimman pian. 3.5. Komitea korostaa lähentyvien viestintämarkkinoiden maailmanlaajuista luonnetta. Ehdotettua eurooppalaista sääntelyjärjestelmää ei tule tarkastella erillisenä ilmiönä. On tärkeää, että eurooppalaisten toimijoiden kilpailukyky säilytetään ja sille annetaan tilaa kehittyä. Vaarana on, että alueellinen sääntely aiheuttaa Euroopan alueellisten markkinoiden eristymisen maailmanmarkkinoista, varsinkin jos liiallisen sääntelyn sallitaan estää markkinavoimia toimimasta. Tämän vuoksi komitea kehottaa komissiota ottamaan huomioon toimenpiteiden mahdolliset vaikutukset Euroopan teollisuuden maailmanlaajuiseen kilpailukykyyn. 3.6. Komitea pitää kuitenkin tärkeänä, ettei komission keskity ainoastaan kilpailun lisääntymisen nykyisiin ja tuleviin myönteisiin vaikutuksiin. On mahdollista, että sähköisen viestinnän perusrakenteiden ja siihen liittyvien palvelujen ennennäkemättömän nopea kehitys aiheuttaa joillain aloilla riskejä kansanterveydelle ja ympäristölle. Tiedonannossa tällaisia riskejä ei mainita - mikä on ehkä luonnollista sen tavoitteet huomioon ottaen - mutta komitea kehottaa komissiota seuraamaan tarkasti terveys- ja ympäristövaikutuksia. 4. Erityistä 4.1. Toimiluvat ja valtuutukset 4.1.1. Komitea on samaa mieltä siitä, että toimilupaehtoja on yhtenäistettävä niin muodollisesti kuin käytännössäkin. Järjestelmän tulisi perustua yleisiin valtuutuksiin lukuunottamatta tapauksia, joissa on kyse taajuuksien ja numeroiden käytöstä. Tämän mukaisesti yhdenmukaistaminen ei saisi johtaa nykyistä työläämpien sääntelyjärjestelmien käyttöönottoon markkinoilla, joilla esimerkiksi yleiset valtuutukset eivät edellytä ennakkorekisteröitymistä. 4.1.2. Komission ehdotuksen mukaan toimilupajärjestelmä kattaisi myös Internet-pohjaiset viestintäpalvelut. Yleissääntönä tulisi soveltaa riippumattomuutta yksittäisistä tekniikoista. Näin ollen Internetiin viestintäpalvelujen teknisenä välitysmuotona ei tule soveltaa erityissääntöjä. Komitea katsoo silti, että erityisesti käynnistysvaiheessa uutta tekniikkaa tulisi säännellä mahdollisimman vähän, mutta teknisen riippumattomuuden periaatetta tulee noudattaa. Tämä on kuitenkin hyväksyttävää vain, jos kuluttajansuojan perusvaatimukset täyttyvät. 4.2. Käyttöoikeudet ja yhteenliittäminen 4.2.1. Komitea katsoo, että sääntelytoimet ovat oikeutettuja vain, jos markkinat eivät ole onnistuneet luomaan tehokasta ja tervettä perusrakenteiden kilpailua. Markkinoiden epäonnistuttua sääntelytoimilla tulee puuttua nimenomaan kyseiseen ongelmaan, ja niiden tulee olla asianmukaisia ja kestoltaan rajattuja. 4.2.2. Jos lyhytaikainen käyttöoikeuksien sääntely katsotaan tarpeelliseksi (esimerkiksi tilaajayhteyksien eriyttämisen yhteydessä), tulisi keskittyä lähinnä yritysten välisten sopimuksien aikaansaamiseen. Jos tämä ei ole mahdollista, tulisi eriytetyn käyttöoikeuden hinnoittelujärjestelmän luoda kannustimia perusrakenneinvestoinneille (esim. asettamalla aikarajoja tietyille kustannuslaskentamekanismeille), ja sitä tulisi soveltaa yhtenäisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Vaihtoehtoisten käyttömuotojen kehitystä tulee seurata hyvin tarkasti, ja kansallisille sääntelyviranomaisille annettaviin käyttöoikeussuosituksiin tulisi sisältyä kehotus lopettaa sääntelytoimet, kun vaihtoehtoisia käyttömuotoja on saatavilla. 4.3. Radiotaajuuksien hallinta(5) 4.3.1. Radiotaajuuksien käyttö on televiestintäjärjestelmien kannalta yhä tärkeämpää. Ainoa keino ratkaista taajuuskaistojen saatavuusongelma on käyttää uudenaikaista tekniikkaa radiotaajuuksien käytön tehostamiseksi kaikkien käyttäjien, ei ainoastaan televiestintäalan osalta. Komitean mielestä taajuuspolitiikkaa tulee koordinoida yleislähetyspalvelujen, televiestinnän, radiopaikannuksen ja sotilaskäytön välillä. Keinoja, joiden avulla useat käyttäjät ja palvelut voivat käyttää samaa taajuuskaistaa, on parannettava. 4.3.2. Yksi tapa tehostaa taajuuksien käyttöä on yhdenmukaistaa kansainvälisesti taajuuksien jako. Tämä on erityisen tärkeää Euroopan kaltaisilla alueilla, missä on paljon valtioiden välisiä rajoja. 4.3.3. Komitea pitää radiotaajuuksien hinnoittelua hyväksyttävänä taajuuksien käytön tehostamiskeinona, kunhan hintataso on kohtuullinen eikä haittaa järjestelmän kehitystä vaan luo tasapuoliset toimintaehdot markkinoiden kaikille toimijoille, niin teleoperaattoreille kuin lähetystoiminnan harjoittajille. 4.3.4. Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että jäsenvaltioita tulisi kannustaa käyttämään radiotaajuuksien käyttömaksuista, toimilupien huutokaupoista ja hallinnollisesta hinnoittelusta kertyviä tuloja taajuuksien käytön tehostamiseen. 4.4. Yleispalvelu(6) 4.4.1. Yleispalvelu on määritetty yhteisön nykyisessä lainsäädännössä siten, että se kattaa puheensiirron, telekopioyhteydet ja äänikaistaisen datansiirron modeemin avulla (toisin sanoen Internet-yhteyden). Kiinteissä sijaintipaikoissa olevilla käyttäjillä on oltava mahdollisuus soittaa kotimaan- ja ulkomaanpuheluja sekä yhteys hätänumeropalveluihin (kansalliset hätänumerot tai eurooppalainen hätänumero 112). Määritelmä kattaa myös operaattoripalvelut, puhelinluettelopalvelut, yleisöpuhelimet, erityisehdoin välitettävät palvelut ja erityislaitteet vammaisille tai henkilöille, joilla on sosiaalisia erityistarpeita. 4.4.2. Nykyisessä sääntelyjärjestelmässä edellytetään, että kansallisten sääntelyviranomaisten on asetettava velvoitteita verkko-operaattoreille, jotta varmistetaan, että määriteltyjen tietynlaatuisten palvelujen vähimmäismäärä on kaikkien saatavilla sijainnista riippumatta kohtuulliseen hintaan. 4.4.3. Televiestintäalan sääntelyn purkaminen sekä tekniikan kehitys ovat tuoneet suurimmalle osalle kuluttajista huomattavia etuja luotettavampien, laadukkaampien ja halvempien palvelujen muodossa. Palvelujen kirjo kasvaa edelleen. Uudet laajakaistaverkot yleistyvät markkinoilla kaupallisina palveluina. Laajakaistaverkot mahdollistavat nopean Internet-yhteyden ja tekevät nykyisistä tietoyhteiskuntapalveluista houkuttelevampia, ja lisäksi niillä voitaisiin edistää tilausvideopalvelujen kaltaisten suurta kaistanleveyttä käyttävien uusien palvelujen käyttöönottoa. Laajakaistapalvelujen saatavuus on ratkaisevia tekijöitä EU:n siirtymisessä tietoyhteiskuntaan. Voitaisiin vaatia, että yleispalvelun määritelmä ja soveltamisala tulisi laajentaa kattamaan myös esim. laajakaistapalvelut. 4.4.4. Komitea tukeutuu yleispalveluvelvoitteen soveltamisalan laajentamisen osalta komission vuonna 1996 julkaisemaan tiedonantoon. Siinä yksilöitiin yleispalvelun soveltamisalan laajentamista koskevat avainperusteet: "täytyy yhdistää palvelun markkinapohjainen kysynnän ja saatavuuden analyysi sekä poliittinen arvio sen yhteiskunnallisesta ja taloudellisesta toivottavuudesta". TSK:n mielestä nämä perusteet ovat edelleen voimassa 4.4.4.1. Komitea on kuitenkin komission kanssa samaa mieltä siitä, että tässä vaiheessa on toivottavaa säilyttää yleispalvelun nykyinen määritelmä ja soveltamisala. Koska yleispalvelu on muuttuva ja kehittyvä käsite, komissio ehdottaa, että "yhteisön lainsäädäntöön sisällytettäisiin yleispalvelun soveltamisalan mahdollista laajentamista koskevat perusteet sekä mekanismit, joilla mahdollistetaan uudelleentarkastelu määräajoittain". 4.4.4.2. Pitäen mielessä Lissabonin huippukokouksen päätelmät ja erityisesti aiheesta "Työllisyys, talousuudistus ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus - Kohti innovaation ja tiedon Eurooppaa" annetun TSK:n lausunnon "Tietoyhteiskunta kaikille" -aloitetta koskeva luku (CES 1053/99), jossa korostetaan, missä määrin tietoyhteiskunnan räjähdysmäinen kehitys ja siihen liittyvä uusi talous voivat aiheuttaa yhteiskunnallista syrjäytymistä, komitea toivoo komission määrittelevän mahdollisimman nopeasti yleispalvelun laajennetut oikeudelliset hallinnointiperusteet. Tämä on tärkeää Lissabonin Eurooppa-neuvoston hyväksymien suuntaviivojen noudattamiseksi, tietoyhteiskunnan takaamiseksi kaikille sekä yhteiskunnallisen syrjäytymisen riskien minimoimiseksi ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiseksi EY:n perustamissopimuksen 2 artiklan mukaisesti. 4.4.5. Nykyisessä sääntelyjärjestelmässä edellytetään, että kansallisten sääntelyviranomaisten on asetettava velvoitteita verkko-operaattoreille, jotta varmistetaan, että tietynlaatuisten määriteltyjen palvelujen vähimmäismäärä on kaikkien saatavilla sijainnista riippumatta kohtuulliseen hintaan. Järjestelmä tarjoaa kansallisille sääntelyviranomaisille mahdollisuuden perustaa yleispalvelurahaston, jolloin voidaan varmistaa tasapuolisuus operaattoreiden välillä. 4.4.5.1. Komitea kannattaa tätä periaatetta. Komitea itse asiassa ehdotti sitä lausunnossaan aiheesta "Teleyleispalvelu täysin vapautetun ympäristön näkökulmasta" (KOM(1995) 73 lopull.). TSK totesi, että "kaikkien telepalvelujen tarjoajien tulee osallistua kyseisten palvelujen kaikkien näkökohtien oikeudenmukaisempaan jakoon, rahoitus mukaanlukien". Komitea ottaa siis kantaa sen puolesta, että kaikki operaattorit olisivat rahoittamassa yleispalveluja, jotta sekä kuluttajia että eri operaattoreita kohdeltaisiin tasapuolisesti. 4.4.6. Vaikka tekniikka ja luultavasti myös toimintaympäristö kehittyvät, periaatetta ei ole tarpeen harkita uudelleen, sillä vaarana on kokonaisten maantieteellisten alueiden jääminen Euroopan alueen teknologisen kehityksen ulkopuolelle. Se tarkoittaisi itse asiassa, että osalta kansalaisia otettaisiin pois oikeus käyttää uutta tietotekniikkaa ja siten mahdollisuus hyötyä niihin liittyvistä työpaikoista (etätyö jne.), jolloin kansalaisia kohdeltaisiin eriarvoisesti. 4.4.7. Se, ettei komitea pidä järkevänä laajentaa yleispalvelun soveltamisalaa laajakaistapalveluihin juuri nyt, kun odotetaan komission esittävän perusteet soveltamisalan mahdolliselle laajentamiselle, ei tarkoita, että se torjuisi jäsenvaltioiden ja yhteisön aloitteet laajakaistapalvelujen käyttöönoton vauhdittamiseksi. 4.4.8. Vaikka komitea näin ollen katsookin, että läheisyysperiaatetta tulee soveltaa sähköisen viestinnän yleispalvelun ja "yleisen käytön" rahoittamiseen, se korostaa, että jatkuva pyrkimys parantaa laatua ja alentaa hintoja tällä alalla on EU:n kilpailukyvyn edellytys. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden tulisi valita tehokkain ja kilpailua vähiten vääristävä tapa myös yleispalvelun ja "yleisen käytön" tuottamiseen ja rahoittamiseen. Komitean mielestä tulisi ensisijaisesti turvautua julkisiin tarjouskilpailuihin. 4.4.9. Tässä yhteydessä komitea painottaa, että yhteisö- ja jäsenvaltiotasolla voi olla myös muista syistä tarpeen edistää tietoyhteiskunnan kehitystä julkisin varoin rahoitetuilla toimilla. Tällaisten aloitteiden yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota käyttäjäkoulutukseen, joka on erittäin tärkeää, sillä sen avulla estetään tietoyhteiskunnan hyvä- ja huono-osaisten välisen kuilun syntyminen. 4.4.10. Kuten "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto korosti Oulun julkilausumassaan(7), se kehottaa komissiota vahvistamaan tietoyhteiskuntaa tukevien toimien sisällyttämistä rakennerahastojen ja erityisesti ESR:n toimialaan "syrjittyjen" ryhmiin kuuluvien kansalaisten kouluttamiseksi ja integroimiseksi. 4.5. Käyttäjien ja kuluttajien edut 4.5.1. Käsitellessään tiedonannossaan kuluttajansuojaa ja kuluttajavalistusta komissio ehdottaa mm. seuraavaa: - säilytetään voimassa olevat velvoitteet, jotka koskevat valitusten käsittelyä ja riitojen ratkaisua sekä palvelun laatua, ja lujitetaan niitä; pohditaan, ovatko lisätoimenpiteet tarpeellisia - vaaditaan palvelujen toimittajia antamaan asiakkailleen tietoa palvelujen laadusta - selkeytetään kuluttajille annettavia palvelun laatua ja hintaa koskevia tietoja - saatetaan ajan tasalle ja selkeytetään telealan tietosuojadirektiiviä niin, että otetaan huomion tekninen kehitys ja varmistetaan, että se soveltuu markkinoille, joilla eri alat lähentyvät toisiaan. 4.5.2. Komitea kannattaa näitä ehdotuksia. Näyttää ilmeiseltä, että käyttäjien ja kuluttajien edut varmistetaan parhaiten avoimilla markkinoilla tapahtuvalla kilpailulla, ja on myös kaikkien hinnoilla kilpailevien teleoperaattorien edun mukaista, että nykyisille ja mahdollisille uusille asiakkaille tiedotetaan yksityiskohtaisesti operaattorien tarjoamien palvelujen hinnoista ja laadusta. Kustannusten ja hinnanmuodostukseen vaikuttavien tekijöiden julkisuus on olennaisen tärkeää. Viranomaiset, jotka jo nyt valvovat jäsenvaltioissa kuluttajalainsäädännön tuella yritysten kuluttajatiedotuksen asianmukaisuutta ja oikeellisuutta, voisivat myös valvoa asianmukaisesti ja jatkuvasti televiestintäalan kuluttajatiedotusta. 4.5.3. Televiestintäalalla tapahtuvien muutosten raju vauhti sekä uusien palvelujen ja - useimmilla markkinoilla - uusien operaattorien lakkaamaton virta aiheuttavat varmasti hämmennystä ja epävarmuutta monissa kuluttajissa. Menestyksellisen kehityksen kannalta on tärkeää herättää kuluttajissa luottamusta markkinoihin. Tästä syystä komitea katsoo, että tällä hetkellä on perusteltua asettaa teleoperaattoreille erityisiä vaatimuksia kuluttajatiedotuksen suhteen. Komitea pitää myös suotavana, että käyttäjien ja kuluttajien saatavilla on yksinkertaiset ja kohtuuhintaiset valitusten käsittely- ja riitojen ratkaisumenettelyt kansallisten tuomioistuinten ulkopuolella, ja kannustaa komission laatiman eurooppalaisen kuluttajavalituslomakkeen käyttöä. 4.5.4. Komitea on yhtä mieltä komission kanssa siitä, että telealan tietosuojadirektiivi on jäänyt tekniikan kehityksen jalkoihin ja sitä tulisi tarkistaa. Tässä yhteydessä olisi pohdittava, voitaisiinko tietosuojavaatimukset, jotka direktiivillä on tarkoitus turvata, täyttää muuttamalla EU:n tietosuojaa koskevaa yleisdirektiiviä telealan tietosuojadirektiivin ajantasaistamisen sijasta. Tällainen ratkaisu vastaisi paremmin sekä pyrkimystä vähentää alakohtaista lainsäädäntöä että telealalla tapahtuneen lähentämisen synnyttämiä toimintaedellytyksiä. Tämä ei saa kuitenkaan viivästyttää telealan tietosuojan ajantasaistamista. 4.6. Numerointi, nimeäminen ja osoitteiden antaminen 4.6.1. Sääntelyjärjestelmän tulisi edistää uusien palvelujen kehittämistä. Komitean mielestä ehdotus, jonka mukaan olisi pohdittava kansallisten älyverkkotietokantojen yhteentoimivuuden määräämistä pakolliseksi yleiseurooppalaisten palvelujen tarjonnan helpottamiseksi, saattaa olla ristiriidassa eri tekniikkojen tasapuolisen kohtelun periaatteen kanssa ja sitä tulisi harkita uudelleen. 4.6.2. Jos yksittäistapauksessa sääntelytoimet katsotaan tarpeellisiksi, sääntelyviranomaisen tulisi ainoastaan asettaa vaatimukset ja jättää alan tehtäväksi löytää kustannustehokkain keino niiden täyttämiseksi. 4.7. Erityiset kilpailunäkökohdat 4.7.1. Komissio koettaa torjua voimakkaat kannanotot, jotka puoltavat kilpailulainsäädännön laajempaa soveltamista alakohtaisen sääntelyn sijasta, ehdottamalla, että kilpailulainsäädännössä määritettyä käsitettä "määräävä markkina-asema" käytettäisiin laukaisevana tekijänä alakohtaisten (käyttöoikeuksia, kustannusten suhteuttamista ja syrjimättömyyttä koskevien) velvoitteiden vahvistamiselle. Komitea ei ole vakuuttunut tällaisen toimintatavan eduista. 4.7.2. Uuden määräävää markkina-asemaa koskevan käsitteen käyttöönotto nykyistä "merkittävän markkina-aseman" käsitettä poistamatta taas olisi ristiriidassa periaatteen kanssa, jonka mukaan sääntely on pidettävä mahdollisimman vähäisenä. 4.7.3. Määräävän markkina-aseman perusteen käyttäminen ennakkosääntelyn toteuttamiseksi ei ole askel kilpailulainsäädännön periaatteiden tiukempaan noudattamiseen, kuten komissio näyttää uskovan. Komitea pitää päin vastoin todennäköisenä, että tällainen lähestymistapa pitkittää siirtymäkautta kilpailulainsäädännön täysimittaiseen käyttöön ja saattaa itse asiassa haitata kilpailulainsäädännön soveltamista telealalla. 4.7.4. Tämä ristiriita komission asiakirjan tavoitteiden ja sen sisältämien ehdotusten käytännön vaikutusten välillä näyttää johtuvan sekaannuksesta yhtäältä kilpailulainsäädännön telealaan soveltamisen ja toisaalta uutta sääntelyä luotaessa tapahtuneen tiettyjen kilpailulainsäädännön termien epäasianmukaisen käytön välillä. Kilpailulainsäädännössä määräävä markkina-asema sinänsä ei ole ongelmallinen; vasta kun sitä käytetään väärin, rikotaan kilpailusääntöjä. Kilpailulainsäädäntö on jälkikäteen, ei ennakolta toimiva väline; sen suuri etu on, että rikkomuksista seuraa todellisia ja huomattavia rangaistuksia. Ennakkovelvoitteiden asettaminen määräävässä asemassa oleville yrityksille ei ole kilpailulainsäädännön soveltamista vaan sääntelyä toisella nimellä. 4.7.5. Ennakkosääntelyä tulisi soveltaa vain, kun tehokasta kilpailua ei ole. Ennen kuin näin tehdään, on tarpeen tutkia kukin tapaus erikseen sen määrittämiseksi, tarvitaanko hallinnollisia toimia markkinamekanismien korvaamiseksi. Tästä syystä kaikki asiaankuuluvat markkinat tulisi analysoida perusteellisesti. Näin voidaan todeta, onko kilpailu viranomaisten kannalta riittämätöntä ja johtuuko tämä markkinoiden toimintahäiriöstä vai toimijoiden epäasianmukaisesta käyttäytymisestä, joka voi oikeuttaa markkinatoimijoiden hallinnollisen sääntelyn. 4.8. Toimielimiä koskevat näkökohdat 4.8.1. Komitea kannattaa yhteistyön tiivistämistä komission ja jäsenvaltioiden viranomaisten välillä ja tämän mukaisesti komission ja jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisista muodostettavan viestintää käsittelevän korkean tason ryhmän perustamista. Ryhmän päätöksenteon täytyy olla täysin avointa. 4.8.2. Komission ja jäsenvaltioiden viranomaisten yhteistyön lisäämisen tulisi riittää yhtenäistämään telealan lainsäädännön soveltamista koko EU:n alueella. Tämän vuoksi komitea kannattaa komission kantaa olla ehdottamatta yhteisötason sääntelyviranomaisen perustamista. 4.8.3. Radiotaajuuksien käytön yleisen tehostamisen tukemiseksi jäsenvaltioiden hallitusten taajuuspolitiikan on muututtava joustavammaksi ja avoimeksi innovaatioille. Komitea on tyytyväinen ehdotukseen taajuuspoliittisesta asiantuntijaryhmästä, jossa voidaan keskustella sopivista keinoista tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 4.9. Suuntaa-antavat säännöt ja itsesääntely 4.9.1. Tiedonannossaan komissio hahmottelee uuden sääntelyjärjestelmän, jossa on kolme osaa: velvoittava alakohtainen lainsäädäntö, joka koostuu puitedirektiivistä ja neljästä erityisdirektiivistä, siihen liittyvät suuntaa-antavat alakohtaiset toimet sekä yleinen kilpailulainsäädäntö. Komitea ymmärtää, että suuntaa-antavia kohdennettuja toimenpiteitä on lisättävä, ja kannattaa alakohtaisten sopimusten ja aiesopimusten käytön lisäämistä. Muita (muodollisesti) suuntaa-antavia säännöksiä, kuten komission ja jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten suosituksia ja ohjeita, tulisi käyttää hyvin varoen, sillä niistä voi käytännössä tulla yhtä velvoittavia kuin virallisista direktiiveistä, vaikka ne eivät ole demokraattisten valvontamenettelyjen alaisia. On tarpeen edelleen yhdenmukaistaa yleiseurooppalaista sääntelyjärjestelmää ja luoda nopeita ja joustavia menettelyjä sen varmistamiseksi, että yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan yhdenmukaisesti koko EU:n alueella. Yhdenmukaistamisen puute on ongelma, joka koskee kaikkia televiestintämarkkinoiden tärkeimpiä toimijoita: teleoperaattoreita, palvelujen tarjoajia, laitevalmistajia jne. Yhdenmukaistaminen on siis kaikkien alan toimijoiden edun mukaista. 4.9.1.1. Komitea uskoo, että suuntaa-antavat käytännesäännöt voivat olla hyödyllinen väline yleiseurooppalaisella ja jäsenvaltiotasolla, kun velvoittava lainsäädäntö on saatettu voimaan. Tällaisia sääntöjä voitaisiin käyttää joustavana ja nopeana sääntelykeinona, mutta oikeusvarmuuden ja selvyyden vuoksi niiden täytyy perustua velvoittaviin normeihin. Suuntaa-antavia sääntöjä voitaisiin käyttää osoittamaan, miten tiettyjä normeja tulee soveltaa; näin varmistetaan sääntelyn yhdenmukaisuus koko EU:ssa samalla kun jätetään tilaa jäsenvaltiokohtaisille mukautuksille. 4.9.1.2. On kuitenkin tärkeää huomata, että suuntaa-antavat ohjeet komission tuottamien suositusten ja ohjeiden muodossa voivat rajoittaa Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden osallistumista lainsäädäntöprosessiin. Erityisesti komission suositusten kaltaisten suuntaa-antavien välineiden käytössä on huolehdittava tarkasti siitä, että päätöksenteko on riittävän avointa ja ymmärrettävää, että jäsenvaltiot saadaan osallistumaan päätöksentekoon alusta lähtien ja ennen kaikkea että telealan teollisuutta ja muita toimijoita kuten käyttäjiä ja työntekijöiden edustajia kuullaan riittävästi. 4.9.1.3. Suuntaa-antavat ohjeet eivät myöskään saa tarjota jäsenvaltioille tai niiden sääntelyviranomaisille mahdollisuutta palata alakohtaiseen sääntelyyn. Joustavuuden vastapainoksi on oltava oikeusvarmuutta ja selkeyttä. Sen vuoksi uuteen joustavaan välineeseen tulee liittää täsmällisiä sääntöjä ja selviä tulkintaohjeita, joilla varmistetaan toiminnan yhdenmukaisuus koko EU:ssa ja vältetään mielivaltaiset päätökset. 4.9.2. Komitea katsoo, että "itsesääntelyllä" voidaan auttaa Euroopan telealaa muuttumaan entisestä säännellystä monopolialasta todelliseen kilpailuun perustuvaksi alaksi, joka toimii normaalin liike-elämän kilpailulainsäädännön mukaan. Jos ala saa itse neuvotella ja panna toimeen omat sääntönsä ja valvoa niiden noudattamista, tarvitaan normaalin kilpailulainsäädännön lisäksi vain vähän jos lainkaan muuta sääntelyä. Jos tällaisia sääntöjä noudatetaan koko EU:ssa, voidaan jopa saavuttaa merkittävää edistystä yhdenmukaistamisessa. Selvää on, että käyttäjien tulee olla asianmukaisesti edustettuina, kun ala hahmottelee itsesääntelyjärjestelyjään. Bryssel 24. toukokuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) KOM(1999) 537. (2) Vihreä kirja televiestinnän, tiedotusvälineiden ja tietotekniikan lähentymisestä sekä sen vaikutuksista sääntelyyn - Kohti tietoyhteiskunnan edellyttämää lähestymistapaa, KOM(1999) 623; TSK:n lausunto: EYVL C 214, 10.7.1998. (3) KOM(1999) 538; ks. myös TSK:n lausunto aiheesta "Vihreä kirja radiotaajuuspolitiikasta - Radiotaajuudet Euroopan yhteisön televiestintä-, yleisradiotoiminta-, liikenne- ja t& k-politiikassa", KOM(1998) 596 lopull., EYVL C 169, 16.6.1999. (4) Digitaalitelevision markkinakehitys Euroopan unionissa - Televisiosignaalien lähetystä koskevien standardien käytöstä 24 lokakuuta 1995 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 95/47/EY liittyvä raportti, KOM(1999) 540. (5) Ks. TSK:n lausunto aiheesta "Vihreä kirja radiotaajuuspolitiikasta - Radiotaajuudet Euroopan yhteisön televiestintä-, yleisradiotoiminta-, liikenne- ja t& k-politiikassa", KOM(1998) 596 lopull., EYVL C 169, 16.6.1999. (6) Ks. TSK:n oma-aloitteinen lausunto aiheesta "Yleishyödylliset palvelut", EYVL C 368, 20.12.1999, ja TSK:n lausunto aiheesta "Teleyleispalvelu täysin vapautetun ympäristön näkökulmasta", KOM(96) 73 lopull., EYVL C 30, 30.1.1997. (7) CES 829/1999, "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaoston Oulussa 6.-7. syyskuuta 1999 pitämän 11. kokouksen pöytäkirjan liite III.