KOMISSION TIEDONANTO

Natura 2000 -alueisiin liittyvien suunnitelmien ja hankkeiden arviointi – Luontodirektiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 ja 4 kohtaa koskevat menetelmäohjeet

(2021/C 437/01)

SISÄLLYS

1. JOHDANTO 3

1.1 Asiakirjan tarkoitus ja luonne 3

1.2 Rakenne 3

2. YLEINEN LÄHESTYMISTAPA JA PERIAATTEET 4

2.1 Direktiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisen menettelyn vaiheet 4

2.2 Päätöksentekoa koskeva lähestymistapa 5

3. DIREKTIIVIN 6 ARTIKLAN 3 JA 4 KOHTAA KOSKEVA MENETELMÄ 7

3.1 Vaihe 1: Selvitys 7

3.1.1 Vaihe 1: Selvitetään, liittyykö suunnitelma tai hanke suoraan Natura 2000 -alueen käyttöön tai onko se tarpeellinen alueen käytön kannalta 8

3.1.2 Vaihe 2: Kuvaillaan suunnitelma tai hanke ja sen vaikutustekijät 9

3.1.3 Vaihe 3: Määritetään ne Natura 2000 -alueet, joihin suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa 10

3.1.4 Vaihe 4: Arvioidaan, voidaanko todennäköiset merkittävät vaikutukset sulkea pois, kun otetaan huomioon alueen suojelutavoitteet 13

3.1.5 Päätelmät: selvityksen tuloksiin perustuva päätös 15

3.2 Vaihe 2: Asianmukainen arviointi 17

3.2.1 Vaihe 1: Kerätään tietoja hankkeesta ja asianomaisista Natura 2000 -alueista 18

3.2.2 Vaihe 2: Arvioidaan suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia alueen suojelutavoitteiden kannalta erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa 23

3.2.3 Vaihe 3: Selvitetään suunnitelman tai hankkeen vaikutukset Natura 2000 -alueen koskemattomuuteen 34

3.2.4 Vaihe 4: Lieventävät toimenpiteet 36

3.2.5 Asianmukaisen arvioinnin päätelmät 40

3.2.6 Muut näkökohdat: kuulemiset, asianmukaisen arvioinnin laatu ja oikeussuojan saatavuus 42

3.3 Vaihe 3: 6 artiklan 4 kohdan mukainen menettely 46

3.3.1 Vaihe 1: Vaihtoehtoisten ratkaisujen tutkiminen 47

3.3.2 Vaihe 2: Erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavien syiden tutkiminen 53

3.3.3 Vaihe 3: Korvaavien toimenpiteiden määrittäminen, arviointi ja hyväksyminen 55

a) Korvaavien toimenpiteiden päätyypit 55

b) Korvaavien toimenpiteiden ja tavoitteiden asettamista ohjaavat periaatteet 57

c) Korvaavien toimenpiteiden ajoitus 59

d) Luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaisten korvaavien toimenpiteiden arviointi ja seuranta 59

e) Korvaavien toimenpiteiden asettaminen suunnitelmille 61

4. STRATEGINEN SUUNNITTELU JA SUUNNITELMIEN ASIANMUKAINEN ARVIOINTI 64

4.1 Strateginen suunnittelu 64

4.2 Suunnitelmien asianmukainen arviointi 64

4.3 Herkkyyskartoitus 66

4.4 Kuuleminen ja vuoropuhelu strategisessa suunnittelussa 70

5. YHTEYDET MUIHIN YMPÄRISTÖARVIOINTIMENETTELYIHIN: YVA-DIREKTIIVI, SYA-DIREKTIIVI JA VESIPOLITIIKAN PUITEDIREKTIIVI 71

5.1 Ympäristöarviointien sujuvoittaminen 71

5.2 Ympäristövaikutusten arviointi, strateginen ympäristöarviointi ja asianmukainen arviointi 71

5.2.1 YVA:n tai SYA:n ja asianmukaisen arvioinnin sujuvoittamisen mahdollisuudet ja hyödyt 72

5.2.2 Asianmukaisen arvioinnin erityispiirteet ja erot YVA- tai SYA-menettelyjen kanssa 73

5.2.3 SYA:n, YVA:n tai asianmukaisen arvioinnin suhde luonnonsuojeludirektiivien tiukkoihin lajien suojelua koskeviin säännöksiin 74

5.3 Vesipolitiikan puitedirektiivin 4 artiklan 7 kohdan mukaiset arvioinnit, jotka on sovitettu yhteen luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaisen menettelyn kanssa tai sisällytetty siihen 75

6. KESKEISET LÄHTEET 77

LIITE

1. JOHDANTO

1.1 Asiakirjan tarkoitus ja luonne

Tämän asiakirjan tarkoituksena on antaa menetelmäohjeita luontodirektiivin (1) 6 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamisesta. Näillä ohjeilla on tarkoitus auttaa jäsenvaltioiden ja jäsenehdokasvaltioiden viranomaisia ja kansallisia virastoja sekä suunnitelmien ja hankkeiden toteuttajia, konsultteja, alueiden hallinnoijia, alan toimijoita ja muita sidosryhmiä soveltamaan näistä säännöksistä johtuvia velvoitteita. Asiakirjassa esitetään Euroopan komission näkemykset, eikä se ole oikeudellisesti sitova. Ainoastaan Euroopan unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan unionin oikeutta.

Ohjeita on luettava yhdessä direktiivien ja kansallisen lainsäädännön sekä komission luontodirektiivin keskeisten käsitteiden tulkinnan lähtökohtana toimivassa tiedonannossa ”Natura 2000 -alueiden suojelu ja käyttö – Luontodirektiivin 92/43/ETY 6 artiklan säännökset” (2), jäljempänä ’6 artiklaa koskeva opas’, annettujen ohjeiden kanssa. Luettavuuden helpottamiseksi näissä ohjeissa viitataan 6 artiklaa koskevan oppaan asianomaisiin osiin.

Komissio on myös hyväksynyt useita alakohtaisia ohjeasiakirjoja, jotka koskevat eri politiikan aloja, kuten energia-alaa, mukaan lukien uusiutuvat energialähteet, kaivostoimintaa, sisävesiliikennettä, satamien ja estuaarien kehitystä sekä maa- ja metsätaloutta (3). Näissä asiakirjoissa analysoidaan usein yksityiskohtaisemmin suunnitelmien tai hankkeiden arviointien erityispiirteitä kyseisillä aloilla. Niitä voidaan näin ollen käyttää täydentämään nykyisiä yleisiä suuntaviivoja alakohtaisilla käytännön näkökohdilla.

Menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen mukaisesti yksittäisten jäsenvaltioiden tehtävänä on päättää, miten direktiivistä johtuvat menettelyjä koskevat vaatimukset otetaan käyttöön. Kunkin jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen vastuulla on tehdä 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisiin arviointeihin sisältyvät keskeiset päätökset. Tässä ohjeasiakirjassa käsitteellä ’arviointi’ tarkoitetaan koko sitä prosessia, jossa suunnitelman tai hankkeen toteuttaja, viranomaiset, luonnonsuojeluvirastot ja muut virastot, kansalaisjärjestöt sekä kansalaiset keräävät tietoja ja jossa nämä tiedot toimitetaan toimivaltaiselle viranomaiselle tarkasteltaviksi ja arvioitaviksi.

Toimivaltainen viranomainen määrittää sen jälkeen arvioinnin tulokset ja päättää, hyväksyykö se suunnitelman tai hankkeen, ja jos hyväksyy, mitä ehtoja hyväksymiseen sisältyy. Tässä prosessissa otetaan huomioon, että 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa edellytetyt arvioinnit perustuvat useiden sidosryhmien keräämiin luotettaviin tietoihin ja dataan sekä sidosryhmien kuulemiseen ja sidosryhmien välisiin kuulemisiin.

Tällä asiakirjalla päivitetään aiempia luontodirektiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohtaa koskevia menetelmäohjeita (4) , (5). Se perustuu luontodirektiivin täytäntöönpanosta saatuihin kokemuksiin ja asiaa koskevaan Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön sekä EU:n ohjeiden ja kirjallisuuden tarkasteluun, tapaustutkimusmateriaaliin ja EU:n jäsenvaltioiden viranomaisten ja sidosryhmien kuulemisten yhteydessä saatuihin ehdotuksiin ja palautteeseen. ATECMA S.L. ja Adelphi consult GmbH ovat tukeneet tämän ohjeasiakirjan laatimista Euroopan komission kanssa tehdyn sopimuksen (6) mukaisesti.

1.2 Rakenne

Tämä asiakirja koostuu kolmesta pääosasta ja yhdestä liitteestä.

— Ensimmäisessä kohdassa selitetään yleinen lähestymistapa ja yleiset periaatteet, joihin ohjeet perustuvat. Se sisältää 6 artiklaa koskevan oppaan mukaisen vuokaavion, jossa havainnollistetaan, miten 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaiset arvioinnit olisi jäsenneltävä ja miten arviointien eri vaiheet liittyvät 6 artiklan 3 ja 4 kohdan vaatimuksiin.

— Seuraavassa kohdassa esitetään tärkeimmät vaiheittaiset menetelmäohjeet. Jokaisessa vaiheessa on menetelmiä ja työkaluja sekä esimerkkejä ja ehdotuksia arviointien suorittamiseksi. Tätä tuetaan käyttämällä tarkistuslistoja, matriiseja ja vaiheittaisia ohjeita, jotka koskevat arvioinnin kutakin vaihetta. On kuitenkin huomattava, että ne on tarkoitettu ainoastaan havainnollistaviin tarkoituksiin ja että niillä ei voida kattaa kaikkia tilanteita.

— Kolmannessa kohdassa on luku strategisesta suunnittelusta ja erityisesti suunnitelmien arviointimenettelystä. Tässä kohdassa tarkastellaan myös yhteyksiä muihin EU:n lainsäädännössä edellytettyihin ympäristöarviointeihin.

— Liitteessä annetaan esimerkkejä menetelmistä sekä lisäohjeita ja -välineitä (esimerkiksi tarkistuslistat tai muodot). Näitä voidaan käyttää 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisten menettelyjen täytäntöönpanossa.

2. YLEINEN LÄHESTYMISTAPA JA PERIAATTEET

2.1 Direktiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisen menettelyn vaiheet

Direktiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetään seuraavasti:

”3 Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia. 4 Jos suunnitelma tai hanke on alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta ja vaihtoehtoisten ratkaisujen puuttuessa kuitenkin toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset tai taloudelliset syyt, jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat korvaavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Natura 2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle toteutetut korvaavat toimenpiteet. Jos kyseisellä alueella on ensisijaisesti suojeltava luontotyyppi ja/tai laji, ainoat kysymykseen tulevat näkökohdat ovat sellaisia, jotka liittyvät ihmisen terveyteen tai yleiseen turvallisuuteen tai ensisijaisen tärkeisiin suotuisiin vaikutuksiin ympäristöön taikka, komission lausunnon mukaan, muihin erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottaviin syihin.”

Direktiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädetään vaiheittaisesta menettelystä sellaisten suunnitelmien tai hankkeiden arvioimiseksi, jotka ovat omiaan vaikuttamaan Natura 2000 -alueisiin merkittävästi. Siihen kuuluu kolme päävaihetta:

— Ensimmäinen vaihe: selvitys. Menettelyn ensimmäinen osa koostuu ennakkoarviointivaiheesta (”selvitys”), jossa selvitetään, liittyykö suunnitelma tai hanke suoranaisesti Natura 2000 -alueen käyttöön tai onko se tarpeellinen alueen käytön kannalta, ja jos näin ei ole, onko se omiaan vaikuttamaan alueeseen (7) merkittävästi (joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa) alueen suojelutavoitteiden kannalta. Ensimmäiseen vaiheeseen sovelletaan 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen ensimmäistä osaa.

— Toinen vaihe: asianmukainen arviointi. Jos todennäköisiä merkittäviä vaikutuksia ei voida sulkea pois, menettelyn seuraavassa vaiheessa arvioidaan suunnitelman tai hankkeen (joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa) vaikutusta alueen suojelutavoitteisiin ja varmistetaan, vaikuttaako se Natura 2000 -alueen koskemattomuuteen, ottaen huomioon mahdolliset lieventävät toimenpiteet. Toimivaltaiset viranomaiset päättävät suunnitelman tai hankkeen hyväksymisestä asianmukaisen arvioinnin tulosten perusteella. Toiseen vaiheeseen sovelletaan 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen toista osaa ja toista virkettä.

— Kolmas vaihe: poikkeaminen 6 artiklan 3 kohdasta tietyin edellytyksin. Menettelyn kolmanteen vaiheeseen sovelletaan 6 artiklan 4 kohtaa. Sitä sovelletaan ainoastaan, jos suunnitelman tai hankkeen toteuttaja katsoo arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta, että suunnitelma tai hanke olisi edelleen toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä. Tämä on mahdollista vain, jos vaihtoehtoisia ratkaisuja ei ole, erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavat syyt ovat asianmukaisesti perusteltuja ja jos toteutetaan asianmukaisia korvaavia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että Natura 2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä.

Menettelyn jokaiseen vaiheeseen vaikuttaa edellinen vaihe. Siksi on olennaisen tärkeää toteuttaa vaiheet oikeassa järjestyksessä 6 artiklan 3 ja 4 kohdan soveltamiseksi oikein. Kaaviossa 1 esitetään tämän menettelyn vuokaavio.

2.2 Päätöksentekoa koskeva lähestymistapa

Luontodirektiivi perustuu kaiken EU:n ympäristölainsäädännön tavoin ennalta varautumisen periaatteeseen (8) eli siihen, että tieteellisen näytön puuttumista toimen merkittävistä kielteisistä vaikutuksista ei voida käyttää perusteena toimen hyväksymiselle. Ennalta varautumisen periaate merkitsee sovellettaessa 6 artiklan 3 kohdan mukaista menettelyä sitä, että Natura 2000 -alueisiin kohdistuvien kielteisten vaikutusten puuttuminen on osoitettava ennen kuin suunnitelma tai hanke voidaan hyväksyä. Toisin sanoen, jos ei ole varmuutta kielteisten vaikutusten olemassaolosta, suunnitelmaa tai hanketta ei voida hyväksyä.

Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että suunnitelman tai hankkeen toteuttajan on osoitettava ja toimivaltaisen viranomaisen vahvistettava ilman perusteltua epäilystä, että

— ensimmäisessä vaiheessa (selvitys) voidaan sulkea pois todennäköiset merkittävät vaikutukset; tai

— toisessa vaiheessa (asianmukainen arviointi) voidaan sulkea pois Natura 2000 -alueen koskemattomuuteen kohdistuvat haitalliset vaikutukset.

Jos alueen koskemattomuuteen kohdistuvat haitalliset vaikutukset ovat joko varmoja tai niitä ei voida sulkea pois, suunnitelma tai hanke voidaan edelleen hyväksyä poikkeuksellisesti 6 artiklan 4 kohdan nojalla sillä edellytyksellä, että vaihtoehtoja ei ole, se on perusteltua erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä ja että toteutetaan riittävät korvaavat toimenpiteet Natura 2000 -verkoston yleisen kokonaisuuden säilyttämiseksi yhtenäisenä. Ennalta varautumisen periaatetta voidaan soveltaa myös tällaisissa tapauksissa ja erityisesti sovellettavien korvaavien toimenpiteiden laajuuden osalta (ks. kohta 3.3.3).

Luontodirektiivissä viitataan nimenomaisesti ”alueen suojelutavoitteisiin” 6 artiklan 3 kohdan soveltamisen perustana. Euroopan unionin tuomioistuin on vahvistanut asiassa C-849/19, komissio v. Kreikka, antamassaan tuomiossa, että suojelutavoitteet on vahvistettava virallisesti ja että niiden on oltava aluekohtaisia, niissä on viitattava alueen erityisiin arvoihin ja että niiden on oltava täsmällisiä (9).

Lisäksi tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että suunnitelman tai hankkeen suojeltuun alueeseen kohdistuvien vaikutusten asianmukaista arviointia koskevan velvollisuuden laajuus on määritettävä suojelutavoitteiden valossa (10). Toisin sanoen päätös siitä, onko suunnitelma tai hanke omiaan vaikuttamaan merkittävästi Natura 2000 -alueeseen, olisi tehtävä suhteessa alueen suojelutavoitteisiin (ks. selvitystä koskeva kohta 3.1). Sen vuoksi on olennaisen tärkeää, että kaikille Natura 2000 -alueille asetetaan viipymättä erityiset suojelutavoitteet ja että nämä tavoitteet asetetaan julkisesti saataville.

Kuten jäljempänä olevassa kohdassa 3.2.2 selitetään, aluekohtaiset suojelutavoitteet on asetettava kaikille suojelluille luontotyypeille ja lajeille, joita on alueella merkittävässä määrin (eli luontotyypeille ja lajeille, joiden osalta tietolomakkeen aluetta koskevassa arvioinnissa on A-, B- tai C-merkintä, mutta ei D-merkintää (11)). Suojelutavoitteissa on määritettävä tavoitteet, jotka on tarkoitus saavuttaa kunkin suojeltujen piirteiden suojelun tason määrittävän ominaisuuden tai parametrin osalta.

Arviointeja on tarkasteltava uudelleen sekä selvitystä että asianmukaista arviointia koskevissa vaiheissa, jos suunnitelmaa tai hanketta muutetaan tai kehitetään edelleen valmisteluprosessin aikana. Jos esimerkiksi selvitysvaiheessa ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että merkittävät vaikutukset ovat todennäköisiä, suunnitelman tai hankkeen toteuttaja voi päättää muuttaa suunnitelmaa tai hanketta mahdollisten merkittävien vaikutusten riskin poissulkemiseksi. Tällaisissa tapauksissa muutetulle suunnitelmalle tai hankkeelle olisi tehtävä uusi selvitys sen määrittämiseksi, onko se edelleen omiaan vaikuttamaan alueeseen merkittävästi.

Laatikko 1 Päätöksen tekeminen asianmukaisen arvioinnin perusteella Toimivaltaisten viranomaisten vastuulla on hyväksyä tai jättää hyväksymättä suunnitelma tai hanke niiden johtopäätösten perusteella, jotka asianmukaisessa arvioinnissa on tehty suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista kyseessä olevaan Natura 2000 -alueeseen. Hyväksyntä voidaan antaa vasta sen jälkeen, kun viranomaiset ovat saaneet varmuuden siitä, ettei suunnitelma tai hanke vaikuta haitallisesti Natura 2000 -alueen koskemattomuuteen. Näin on silloin, kun ei ole olemassa mitään tieteelliseltä kannalta järkevää epäilyä tällaisten vaikutusten aiheutumatta jäämisestä (12). Ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti arvioinnissa ei siis pyritä osoittamaan, että haitallisia vaikutuksia aiheutuu, vaan se, että niitä ei aiheudu (13). Asianmukaisen arvioinnin on näin ollen oltava riittävän yksityiskohtainen ja riittävän hyvin perusteltu, jotta voidaan osoittaa haitallisten vaikutusten puuttuminen alan parhaan olemassa olevan tieteellisen tiedon perusteella (14). Jos päätös tehdään selvitysvaiheen aikana, vaaditaan sama varmuuden taso eikä todennäköisten merkittävien vaikutusten puuttumisesta pitäisi olla perusteltua epäilystä.

3. DIREKTIIVIN 6 ARTIKLAN 3 JA 4 KOHTAA KOSKEVA MENETELMÄ

3.1 Vaihe 1: Selvitys

Tässä ensimmäisessä vaiheessa tarkastellaan, onko todennäköistä, että suunnitelmalla tai hankkeella on merkittäviä vaikutuksia Natura 2000 -alueeseen joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa. Jos todennäköisiä merkittäviä vaikutuksia ei voida sulkea pois siten, ettei asiasta jää perusteltua epäilystä, suunnitelmalle tai hankkeelle on tehtävä täydellinen 6 artiklan 3 kohdan mukainen asianmukainen arviointi.

Käsitteet ’suunnitelma’ ja ’hanke’ on ymmärrettävä laajasti. Hankkeeseen voi sisältyä rakennustöitä, laitoksia ja muuta luonnonympäristöön kajoamista, mukaan lukien luonnonvarojen hyödyntämiseen tähtäävä säännöllinen toiminta. Käsitteellä suunnitelma on 6 artiklan 3 kohdan soveltamisen kannalta myös mahdollisesti laaja merkitys, mukaan lukien maankäyttöön tai aluesuunnitteluun liittyvät suunnitelmat sekä alakohtaiset suunnitelmat (esimerkiksi liikenne-, energia-, jätehuolto-, vesihuolto- ja metsänhoitosuunnitelmat). Direktiivissä ei rajoiteta suunnitelman tai hankkeen laajuutta erityisiin luokkiin. Keskeistä on se, ovatko ne omiaan vaikuttamaan Natura 2000 -alueeseen merkittävästi. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdissa 4.4.1 ja 4.4.2.

Koska selvitys on ennakkoarviointivaihe, se voi yleensä perustua jo olemassa oleviin tietoihin, kuten asiantuntijalausuntoihin (esimerkiksi toimivaltaisten ympäristöviranomaisten lausunnot) tai julkaistuun aineistoon (esimerkiksi luontotyyppikartat tai lajikartoitukset), sen sijaan, että vaadittaisiin yksityiskohtaisen uuden näytön keräämistä. Jos riittäviä tietoja esimerkiksi suojeltujen luontotyyppien ja lajien esiintymisestä sillä alueella, johon suunnitelma tai hanke mahdollisesti vaikuttaa, ei ole tai ne ovat vanhentuneita, saatetaan kuitenkin joutua keräämään ja analysoimaan lisätietoja, jotta voidaan määrittää, onko odotettavissa merkittäviä vaikutuksia. Jos tietoja ei ole, on oletettava, että merkittävät vaikutukset ovat todennäköisiä ja että asianmukainen arviointi on tarpeen.

Selvitys on toteutettava varhaisessa vaiheessa eli yleensä ennen kuin kaikki suunnitelman tai hankkeen yksityiskohdat on vahvistettu ja esimerkiksi silloin, kun hankkeen sijainti ja yleinen luonne ovat tiedossa, mutta suunnitteluprosessia ei ole vielä aloitettu. Varhaisessa selvityksessä on monia etuja:

— Se voi vähentää viivästysten ja lisäkustannusten riskiä myöhemmin, kun suunnitelmalle tai hankkeelle haetaan kehityslupaa.

— Sen avulla suunnitelmien tai hankkeiden vetäjät, toimivaltaiset viranomaiset ja muut sidosryhmät, joilla on asiaan liittyvää tietoa tai asiantuntemusta, voivat kuulla toisiaan ja vaihtaa tietoja varhaisessa vaiheessa.

— Sen avulla suunnitelman tai hankkeen toteuttaja voi paremmin arvioida mahdollisesti tarvittavia seuraavia vaiheita käyttämättä merkittävästi aikaa ja rahaa.

— Sen avulla voidaan tunnistaa ja ennakoida mahdollisia riskejä, jotka kohdistuvat sekä Natura 2000 -alueisiin että itse suunnitelmaan tai hankkeeseen, esimerkiksi siten, että korostetaan suunnitelman tai hankkeen vaihtoehtoisen sijainnin tai mahdollisten vahinkojen välttämistä koskevan suunnittelun tarvetta tai että kerätään lisätietoja oikea-aikaisen arvioinnin helpottamiseksi. Vaikka alustavan suunnittelun keskeisten näkökohtien olisi oltava selkeitä, myös suunnitelmaa tai hanketta olisi voitava mukauttaa.

Kun suunnitelmalle tai hankkeelle tehdään selvitys varhaisessa vaiheessa, selvitystä voi olla tarpeen tarkastella uudelleen myöhemmässä vaiheessa, kun suunnitelmasta tai hankkeesta saadaan tarkempia tietoja. Selvitysanalyysin laajuus voi vaihdella eri suunnitelmien ja hankkeiden kohdalla kehittämistoimen laajuuden ja todennäköisten vaikutusten mukaan.

Analyysi koostuu neljästä vaiheesta:

1. Selvitetään, liittyykö suunnitelma tai hanke suoraan Natura 2000 -alueen käyttöön tai onko se tarpeellinen alueen käytön kannalta.

2. Yksilöidään suunnitelman tai hankkeen olennaisten osat ja niiden todennäköiset vaikutukset.

3. Määritetään, mihin Natura 2000 -alueisiin (jos mihinkään) suunnitelma tai hanke saattaa vaikuttaa, ottaen huomioon suunnitelman tai hankkeen mahdolliset vaikutukset erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.

4. Arvioidaan, voidaanko Natura 2000 -alueeseen todennäköisesti kohdistuvat merkittävät vaikutukset sulkea pois, kun otetaan huomioon alueen suojelutavoitteet.

Seuraavissa kohdissa esitellään tarkemmin kutakin neljää vaihetta sekä selvityksen tuloksia ja asiaan liittyviä asiakirjoja.

Jäljempänä olevassa taulukossa 1 esitetään tärkeimmät luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan mukaisten selvityksen ja asianmukaisen arvioinnin vaiheiden väliset erot.

Taulukko 1

Selvitysvaiheen ja asianmukaisen arvioinnin väliset erot

Selvitys Asianmukainen arviointi Selvitetään, onko suunnitelman tai hankkeen toteuttaminen omiaan aiheuttamaan Natura 2000 -alueelle merkittäviä kielteisiä vaikutuksia alueen suojelutavoitteiden kannalta. Arvioidaan todennäköiset vaikutukset Natura 2000 -alueeseen sen suojelutavoitteiden kannalta sekä se, vaikuttaako tai saattaako suunnitelma tai hanke vaikuttaa haitallisesti alueen koskemattomuuteen. Jos merkittävien vaikutusten aiheutumista ei voida varmuudella sulkea pois, suunnitelmasta tai hankkeesta on tehtävä asianmukainen arviointi. Suunnitelma tai hanke voidaan hyväksyä vain, jos haitalliset vaikutukset Natura 2000 -alueen koskemattomuuteen voidaan sulkea pois. Perustuu tavallisesti olemassa oleviin tietoihin, saatavilla olevaan tietämykseen ja kokemukseen sekä asiantuntijalausuntoihin. Edellyttää yksityiskohtaista tarkastelua, usein kenttätutkimuksia, asiantuntijaneuvontaa ja tietyn tapauksen asiantuntija-arviota. Lieventäviä toimenpiteitä ei voida ottaa huomioon (15). Arvioidaan lieventäviä toimenpiteitä haitallisten vaikutusten poistamiseksi tai vähentämiseksi.

3.1.1 Vaihe 1: Selvitetään, liittyykö suunnitelma tai hanke suoraan Natura 2000 -alueen käyttöön tai onko se tarpeellinen alueen käytön kannalta

Tässä vaiheessa selvitetään, liittyykö suunnitelma tai hanke alueen käyttöön tai onko se sen kannalta tarpeellinen eli edistetäänkö suunnitelmalla tai hankkeella alueen suojelutavoitteiden saavuttamista.

Käsitteellä ’käyttö’ viitataan alueen suojelun hallintaan, eli se on ymmärrettävä siinä merkityksessä, jossa sitä käytetään 6 artiklan 1 kohdassa. Näin ollen toiminta vapautetaan arviointia koskevasta vaatimuksesta, jos se liittyy suoraan suojelutavoitteisiin ja on tarpeen niiden saavuttamiseksi. Suunnitelmiin tai hankkeisiin, jotka liittyvät suoraan Natura 2000 -alueiden suojeluun tai ovat sen kannalta tarpeellisia, ei yleensä pidä soveltaa 6 artiklan 3 kohdan säännöksiä, mutta niiden muuhun kuin suojeluun liittyviä osia voi kuitenkin olla syytä arvioida. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdassa 4.4.3.

Suunnitelman tai hankkeen muuhun kuin suojeluun liittyvältä osalta voidaan yhä edellyttää asianmukaista arviointia, mikäli suojelun hallinta on yksi asianomaisen suunnitelman tai hankkeen tavoitteista. Tämä voisi koskea esimerkiksi puunkorjuuta, joka on osa Natura 2000 -alueeksi osoitetun metsämaan suojeluun liittyvää käyttösuunnitelmaa. Toiminnan sitä osaa, joka ei ole alueen suojelun kannalta välttämätön, olisi arvioitava asianmukaisesti (16).

Joissain olosuhteissa on mahdollista, että suunnitelma tai hanke, joka liittyy suoraan tietyn alueen (kohdealueen) käyttöön tai on sen kannalta tarpeellinen, voi vaikuttaa kielteisesti toiseen alueeseen. Esimerkiksi kohdealueen tulvanhallinnan parantamiseksi suunnitelmassa voidaan ehdottaa, että toiselle alueelle rakennetaan pato, jolla voi olla merkittävä haitallinen vaikutus kyseiseen alueeseen. Sen vuoksi suunnitelmasta tai hankkeesta olisi tehtävä mahdollisia merkittäviä vaikutuksia toiseen alueeseen koskeva arviointi.

Näin ollen niiden suunnitelmien tai hankkeiden, jotka liittyvät suoraan luonnonsuojeludirektiivien mukaisten Natura 2000 -alueiden käyttöön tai ovat sen kannalta tarpeellisia, olisi oltava sellaisia, että niillä pyritään alueiden suojeltujen luontotyyppien ja lajien suotuisan suojelun tason säilyttämiseen tai tarvittaessa ennalleen saattamiseen ja että niillä edistetään näiden tavoitteiden saavuttamista.

Laatikko 2 Esimerkkejä kriteereistä, joiden avulla selvitetään, liittyykö suunnitelma tai hanke suoraan Natura 2000 -alueen käyttöön tai onko se tarpeellinen alueen käytön kannalta — Suunnitelman tai hankkeen suunnitellut toimenpiteet sisältyvät kyseisen Natura 2000 -alueen käyttösuunnitelmaan tai niitä ehdotetaan osana muita lainsäädännöllisiä, hallinnollisia tai sopimusperusteisia toimenpiteitä, joita tarvitaan alueen sekä sen luontotyyppien ja lajien suotuisan suojelun tason säilyttämiseen ja (tarvittaessa) ennalleen saattamiseen. — Natura 2000 -alueen käytöstä vastaava lakisääteinen elin on antanut perustellun lausunnon, jonka mukaan toiminta liittyy suoraan kohdealueen käyttöön ja on sen kannalta tarpeellista ja että se liittyy selvästi alueen luontotyyppien tai lajien suojelun tason säilyttämiseen tai parantamiseen.

3.1.2 Vaihe 2: Kuvaillaan suunnitelma tai hanke ja sen vaikutustekijät

Suunnitelmaa tai hanketta kuvailtaessa on tarpeen yksilöidä kaikki näkökohdat, jotka voivat vaikuttaa Natura 2000 -alueeseen joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.

Hankkeen kaikki vaiheet, mukaan lukien rakentaminen, käyttö ja käytöstäpoisto, on otettava huomioon.

Suunnitelmien osalta on kerättävä ja analysoitava asianmukaiset tiedot suunnitelmaan sisältyvistä toimista sen selvittämiseksi, voivatko ne erikseen tai yhdessä vaikuttaa merkittävästi Natura 2000 -alueisiin, myös yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.

Laatikossa 3 luetellaan yksilöitävän suunnitelman tai hankkeen keskeiset parametrit. Nämä osatekijät ovat ainoastaan suuntaa-antavia, ja niitä on mukautettava tai täydennettävä tapauskohtaisesti. Joissakin hankkeissa tai suunnitelmissa voi olla tarpeen määrittää erikseen parametrit rakennus-, käyttö- ja käytöstäpoistovaihetta varten.

Laatikko 3 Esimerkkejä selvityksessä huomioon otettavista suunnitelman tai hankkeen osatekijöistä — Koko (esimerkiksi suhteessa suoraan maankäyttöön); — kokonaisvaikutusalue, mukaan lukien välillisten vaikutusten (esimerkiksi melu, sameus tai tärinä) vaikutusalue; — ympäristön fyysiset muutokset (esimerkiksi joenuomien tai muiden vesistöjen morfologian ja metsäpeitteen tiheyden muutokset); — muutokset olemassa olevan paineen voimakkuudessa (esimerkiksi melun, saastumisen tai liikenteen lisääntyminen); — resurssitarpeet (esimerkiksi vedenotto ja mineraalien louhinta); — päästöt (esimerkiksi typpilaskeumat) ja jätteet (ja se, hävitetäänkö ne maahan, veteen vai ilmaan); — kuljetustarpeet (esimerkiksi kulkutiet); — muun muassa rakentamisen, käytön ja käytöstäpoiston kesto; — ajalliset näkökohdat (suunnitelman tai hankkeen eri vaiheiden ajoitus); — etäisyys Natura 2000 -alueista ja erityisesti niiden tunnusomaisista piirteistä; — muiden hankkeiden ja suunnitelmien aiheuttamat kumulatiiviset vaikutukset.

3.1.3 Vaihe 3: Määritetään ne Natura 2000 -alueet, joihin suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa

Niiden Natura 2000 -alueiden määrittäminen, joihin saattaa kohdistua vaikutuksia, olisi tehtävä niin, että otetaan huomioon kaikki sellaiset suunnitelman tai hankkeen näkökohdat, joilla voi olla mahdollisia vaikutuksia suunnitelman tai hankkeen vaikutusalueella sijaitseviin Natura 2000 -alueisiin. Tässä olisi otettava huomioon kaikki merkittävässä määrin alueella esiintyvät tunnusomaiset piirteet (lajit ja luontotyypit) ja niiden suojelutavoitteet.

Siinä olisi määritettävä erityisesti

— kaikki Natura 2000 -alueet, jotka ovat maantieteellisesti päällekkäisiä suunnitelman tai hankkeen jonkin toimen tai näkökohdan kanssa sen missä tahansa vaiheessa tai liittyvät siihen;

— kaikki Natura 2000 -alueet suunnitelman tai hankkeen todennäköisellä vaikutusalueella. Suunnitelman tai hankkeen ympäristössä (tai lähietäisyydellä) sijaitsevat Natura 2000 -alueet, joihin hankkeen osatekijät voivat edelleen vaikuttaa välillisesti, mukaan lukien luonnonvarojen (esimerkiksi vesi) käyttö sekä erityyppiset jätteet ja aine- ja energiapäästöt;

— suunnitelman tai hankkeen ympäristössä (tai lähietäisyydellä) olevat Natura 2000 -alueet, joiden eläimistö voi siirtyä hankealueelle ja sitten kuolla tai kärsiä muista vaikutuksista (esimerkiksi ruokinta-alueiden häviämisestä tai elinpiirin pienenemisestä);

— Natura 2000 -alueet, joiden kytkeytyneisyyteen tai ekologiseen jatkumoon suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa.

Arvioitavien Natura 2000 -alueiden laajuus eli alue, jolla suunnitelman tai hankkeen vaikutukset voivat ilmetä, riippuu suunnitelman tai hankkeen luonteesta ja siitä, kuinka kauas niiden vaikutukset voivat ulottua. Niiden Natura 2000 -alueiden osalta, jotka sijaitsevat jokien alajuoksuilla tai pohjavesiesiintymistä johtuvien kosteikkojen varrella, suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa muun muassa vesivirtoihin ja kalojen vaellukseen myös kaukaa. Myös pilaavien aineiden päästöillä voi olla pitkälle ulottuvia vaikutuksia.

Joillakin hankkeilla tai suunnitelmilla, jotka eivät suoraan vaikuta Natura 2000 -alueisiin, voi silti olla niihin merkittävä vaikutus, jos ne aiheuttavat esteen tai estävät ekologiset yhteydet. Näin voi tapahtua esimerkiksi silloin, kun suunnitelmat vaikuttavat maisemapiirteisiin, jotka yhdistävät Natura 2000 -alueita tai jotka voivat estää lajien liikkumista tai häiritä joki- tai metsäekosysteemin jatkuvuutta.

Jotta voidaan määrittää suunnitelman tai hankkeen mahdolliset vaikutukset Natura 2000 -alueisiin, on tarpeen määrittää asianomaisten alueiden lisäksi myös niiden sisällä merkittävässä määrin esiintyvät luontotyypit ja lajit sekä aluekohtaiset suojelutavoitteet.

Laatikossa 4 luetellaan esimerkkejä tietolähteistä, joita voidaan käyttää tähän tarkoitukseen.

Laatikko 4 Natura 2000 -alueeseen kohdistuvien vaikutusten määrittämisessä käytettävät lähteet — Natura 2000 -aluetta koskeva tietolomake; — aluekohtaiset suojelutavoitteet (jotka on vahvistettu erityisten suojelutoimien alueita koskevissa nimeämissäädöksissä, erityisten suojelualueiden luokittelusäädöksissä, alueen käyttösuunnitelmassa tai erillisessä säädöksessä); — alueen käyttösuunnitelmat (joissa esimerkiksi määritetään alueen paineita ja uhkia); — olemassa olevat tutkimukset ja seurantatiedot asiaankuuluvista lajeista ja luontotyypeistä, niiden levinneisyydestä alueella ja sen ympäristössä, niiden suojelun tasosta sekä niihin kohdistuvista paineista ja uhkista; — alueen nykyiset ja aiemmat kartat; — maankäyttösuunnitelmat ja muut asiaa koskevat olemassa olevat suunnitelmat; — olemassa oleva alueen kartoitusaineisto; — olemassa olevat hydrogeologiaa koskevat tiedot; — olemassa olevat tiedot merkityksellisistä aineista (esimerkiksi typpilaskeumat tai päästettyjen jätevesien koostumus); — samankaltaisten hankkeiden tai suunnitelmien ympäristövaikutusten arvioinnit; — asiaankuuluvat ympäristön tilaa koskevat raportit; — kartat ja maantieteelliset tietojärjestelmät; — alueen historiaa koskevat tiedot jne.

Natura 2000 -tietolomakkeessa (17) annettavat tiedot ovat lähtökohta sellaisten luontotyyppien ja lajien määrittämiselle, joita alueella esiintyy merkittävässä määrin ja joihin suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa, sekä mahdollisten alueeseen kohdistuvien paineiden ja vaikutusten määrittämiselle. Muita aluekohtaisia tietoja voidaan saada esimerkiksi Natura 2000 -alueen käyttösuunnitelmasta, sellaisten toimien luetteloista, jotka voivat aiheuttaa vahinkoa tai pilaantumista, alueella olevien luontotyyppien ja lajien seurantatutkimusten tuloksista sekä sellaisista eliömaantieteellisen, kansallisen ja paikallisen tason lähteistä, jotka eivät liity Natura 2000 -alueeseen.

On tärkeää, että nämä tiedot asetetaan julkisesti saataville esimerkiksi keskustietokannan tai kansallisten tai alueellisten viranomaisten verkkoportaalien ja verkkosivustojen kautta ja että niitä päivitetään säännöllisesti, jotta ne ovat helposti kaikkien asianomaisten sidosryhmien ja viranomaisten saatavilla.

Laatikko 5 Natura 2000 -alueiden tunnusomaisia piirteitä koskevat keskeiset tietolähteet Kustakin Natura 2000 -alueesta on saatavilla tietolomake. Se sisältää tietoja alueella esiintyvistä EU:n suojelemista lajeista ja luontotyypeistä, ja siinä esitetään laaja arvio kunkin kyseisen alueen lajin tai luontotyypin tilasta (asteikolla A–D). Siinä on tietoa alueen luontotyyppien pinta-alasta, edustavuudesta ja suojelun tasosta ja esitetään kokonaisarvio alueen arvosta kyseisten luontotyyppien suojelemisen kannalta. Alueella esiintyvien lajien osalta tietolomakkeessa on tietoa niiden kannoista, luokista (paikallaan pysyvä, lisääntyvä, talvehtiva tai muuttava) ja alueen arvosta kyseisten lajien kannalta. Lomake sisältää myös taustatietoja alueesta. Niitä ovat muun muassa — alueen yleiset piirteet, laatu ja merkitys; — haavoittuvuus (ihmisten ja muiden vaikutusten aiheuttama paine alueella sekä luontotyyppien ja ekosysteemien hauraus); — ihmisen toimiin ja luonnon prosesseihin liittyvät vaikutukset, jotka voivat vaikuttaa joko myönteisesti tai kielteisesti alueen suojeluun ja käyttöön sekä sen alueen pinta-alan osuuteen, johon kohdistuu vaikutuksia; — alueesta vastaava hallintoelin; — alueen käyttösuunnitelmat ja -käytännöt, mukaan lukien perinteinen ihmisen toiminta; — alueen kartta. Suojelutoimenpiteet ja käyttösuunnitelmat Jäsenvaltioiden on laadittava erityisten suojelutoimien alueiden osalta suojelutoimenpiteitä, jotka vastaavat liitteessä I lueteltujen luontotyyppien ja liitteessä II esitettyjen lajien ekologisia vaatimuksia alueella (luontodirektiivin 6 artiklan 1 kohta). Tähän voi tarvittaessa sisältyä alueille erityisesti suunniteltujen tai muihin kehityssuunnitelmiin sisältyvien käyttösuunnitelmien sekä/tai muiden lainsäädännöllisten, hallinnollisten tai sopimusoikeudellisten toimenpiteiden käyttöä. Myös erityisiin suojelualueisiin on kohdistettava kohdennettuja suojelutoimenpiteitä. Natura 2000 -käyttösuunnitelmista voidaan mahdollisuuksien mukaan saada tietoa alueiden suojelutavoitteista, alueella esiintyvien lajien ja luontotyyppien sijainnista ja tilasta, niihin kohdistuvista uhkista sekä alueen suojelutason parantamiseksi tarvittavista suojelutoimenpiteistä. Kaikesta tästä voi olla hyötyä selvitysvaiheessa ja asianmukaisessa arvioinnissa.

Komission verkkosivustolla on tietoja ja karttoja kaikista EU:n Natura 2000 -alueista Natura 2000 -katseluohjelmassa ja julkisessa Natura 2000 -tietokannassa (osoitteessa http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/data/indexen.htm). Useimmilla jäsenvaltioilla on myös julkisesti saatavilla olevaa tietoa Natura 2000 -alueista ja niiden piirteistä. Maantieteelliset tietojärjestelmät voivat myös auttaa ymmärtämään suunnitelman tai hankkeen näkökohtien ja Natura 2000 -alueen erityisten piirteiden välistä suhdetta.

Eri maissa on käytettävissä käytännön välineitä ja tietojärjestelmiä, joiden avulla voidaan määrittää erilaisten hankkeiden ja suunnitelmien mahdolliset vaikutukset Natura 2000 -alueisiin. Laatikossa 6 annetaan esimerkkejä tällaisista välineistä.

Laatikko 6 Esimerkkejä tietojärjestelmistä, joiden avulla voidaan määrittää erityyppisten hankkeiden ja suunnitelmien mahdolliset vaikutukset Natura 2000 -alueisiin Saksa Lähes kaikentyyppisten hankkeiden mahdollisten kielteisten vaikutusten arviointiin tarvittavat tiedot saadaan liittovaltion luonnonsuojeluviraston FFH-VP-Info-tietojärjestelmästä. Se sisältää laajan tietokannan mahdollisista vaikutuksista tiettyihin luontotyyppeihin ja lajeihin. Sitä voidaan käyttää selvityksessä ja asianmukaisessa arvioinnissa. Sillä annetaan yksityiskohtaista tietoa vaikutustekijöiden herkkyydestä ja mahdollisista vaikutuksista lähes kaikkiin Saksassa esiintyviin luonnonsuojeludirektiivien nojalla suojeltuihin luontotyyppeihin ja lajeihin. Se sisältää myös tarkistuslistoja, joilla arvioidaan kunkin luontotyyppiin ja lajiin kohdistuvan vaikutuksen vakavuutta/merkityksellisyyttä. Ks. http://ffh-vp-info.de/FFHVP/Page.jsp Irlanti Irlannissa on saatavilla GeoTool-sovellus, jolla tuetaan tiedonkeruuprosessia ensimmäisessä vaiheessa (selvitys) ja toisessa vaiheessa (asianmukainen arviointi). Sen avulla käyttäjä voi valita pisteen kartasta ja hakea erityisten suojelutoimien alueita ja erityisiä suojelualueita tietyltä etäisyydeltä pisteestä. Käyttäjä voi valita etäisyyden suunnitelman tai hankkeen mahdollisten ympäristövaikutusten tason mukaan. Kutakin valitulla alueella sijaitsevaa Natura 2000 -aluetta koskeviin tietoihin sisältyy luettelo luontotyypeistä ja lajeista, joita varten alueet on osoitettu, sekä linkki kunkin alueen suojelutavoitteisiin. Ks. https://gis.epa.ie/EPAMaps/AAGeoTool Alankomaat Alankomaiden hallitus on laatinut välineen, jonka avulla voidaan nopeasti arvioida hankkeen mahdollisia vaikutuksia alkuvaiheessa. Siinä kuvataan menettelyvaiheet, joita tarvitaan, jos Natura 2000 -alueisiin tai suojeltuihin lajeihin kohdistuvien vaikutusten arviointi on osa lupamenettelyä. Se auttaa yksilöimään mahdolliset vaikutukset yksittäisiin lajeihin ja luontotyyppeihin ja antaa tietoa lajien ja luontotyyppien herkkyydestä eri toiminnoille. Ks. www.natura2000.nl (kohdat ”routeplanner beschermde natuur” ja ”effectenindicator Natura 2000-gebieden”). Belgia Belgia tarjoaa interaktiivisen verkkosovelluksen, jonka avulla voidaan tehdä ensimmäinen selvitys ja arvioida ilmassa olevien laskeumien (typin oksideista ja ammoniakista koostuvat laskeumat, jotka liittyvät muun muassa intensiiviseen maatalouteen, teollisiin lämmitys- ja energiaprosesseihin sekä liikkuvuuteen) aiheuttamaa happamoitumista ja rehevöitymistä. Se on nopea skannaustyökalu mahdollisten vaikutusten tunnistamiseksi. Jos skannauksen jälkeen näkyviin tulee vihreä valo, haitallisia vaikutuksia ei ole odotettavissa. Jos työkalun näyttämä valo on punainen, voi olla sellaisia haitallisia vaikutuksia, joita on syytä tarkastella perusteellisemmin asianmukaisessa arvioinnissa. Ks. https://www.milieuinfo.be/voortoets/ Lisätietoja selvityksen ja asianmukaisen arvioinnin tueksi annettavista tiedoista ja käytännön välineistä on tämän ohjeasiakirjan liitteessä (kohta 1.1).

3.1.4 Vaihe 4: Arvioidaan, voidaanko todennäköiset merkittävät vaikutukset sulkea pois, kun otetaan huomioon alueen suojelutavoitteet

Selvitysvaiheen seuraavassa vaiheessa arvioidaan edellisessä vaiheessa tunnistettujen vaikutusten todennäköisyyttä ja mahdollista merkitystä ottaen huomioon mahdolliset kumulatiiviset vaikutukset muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.

Merkittävien vaikutusten todennäköisyyden arviointi

Todennäköisellä merkittävällä vaikutuksella tarkoitetaan tässä yhteydessä mitä tahansa vaikutusta, jonka voidaan kohtuudella ennakoida aiheutuvan sellaisen suunnitelman tai hankkeen seurauksena, joka vaikuttaisi kielteisesti ja merkittävästi Natura 2000 -alueella esiintyvien luontotyyppien ja lajien suojelutavoitteisiin. Tämä voi johtua alueella tai sen ulkopuolella toteutettavista toimista tai vaikutuksen ja muiden suunnitelmien tai hankkeiden yhteisvaikutuksesta.

Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että jos todennäköisiä merkittäviä vaikutuksia ei voida sulkea pois niin, että perusteltua epäilystä ei ole, suunnitelmalle tai hankkeelle on tehtävä 6 artiklan 3 kohdan mukainen kattava asianmukainen arviointi (ks. mahdollisten vaikutusten arviointia koskeva kohdan 3.2.2 alakohta b).

Vaikutusten merkittävyys vaihtelee usean eri tekijän mukaan. Tällaisia tekijöitä ovat muun muassa vaikutuksen suuruus, tyyppi, laajuus, kesto, voimakkuus, ajoitus, todennäköisyys, kumulatiiviset vaikutukset ja kyseisten luontotyyppien ja lajien haavoittuvuus.

Laatikossa 7 luetellaan esimerkkejä indikaattoreista, joilla näiden vaikutusten merkittävyyttä voidaan mitata.

Laatikko 7 Esimerkkejä merkittävyysindikaattoreista Vaikutuksen tyyppi Merkittävyysindikaattori Luontotyypin alueen menetys Heikentyminen Menetetty luontotyyppi hehtaareina ja menetetyn luontotyypin prosenttiosuus. Alue (absoluuttisina lukuina ja prosenttiosuuksina), jolla lajin tai luontotyypin suojelun tason määrittämisessä käytetyt ominaisuudet ovat heikentyneet, sekä kunkin ominaisuuden heikentymisen laajuus. Häiriö Häiriötekijän voimakkuus, kesto tai pysyvyys ja sen etäisyys lisääntymisalueista Pirstoutuminen Muutos alkuperäiseen ja haluttuun tilaan verrattuna (esimerkiksi useiden pienten luontotyyppipalstojen luominen yhden suuren luontotyypin sijasta ja reunavaikutukselle altistuva luontotyyppi hehtaareina) Välilliset vaikutukset Se, missä määrin alue on avoin muille uhkille (haitalliset vieraslajit, ihmisten ja eläinten tunkeutuminen alueelle sekä muu kehitys).

Vaikutusten merkittävyyden arvioinnissa käytettäviä tietolähteitä ovat muun muassa näyttö sellaisista vastaavista toimista, joiden vaikutukset kohdistuvat alueisiin, joilla on samankaltaisia suojeltuja piirteitä, joiden suojelun taso on samankaltainen, tai joilla on samankaltaiset suojelutavoitteet, sekä saatavilla olevaan näyttöön perustuva asiantuntija-arvio. Koska kaikki tapaukset ovat kuitenkin väistämättä erilaisia, on otettava huomioon paikalliset olosuhteet. Arviointi on näin ollen tehtävä aina tapauskohtaisesti.

Kuten 6 artiklaa koskevassa oppaassa todetaan, se, mikä on merkityksellistä yhdellä alueella, ei välttämättä ole sitä toisella. Esimerkiksi sadan neliömetrin menetys luontotyypin alueesta voi olla merkittävä, jos kyseessä on harvinaisen orkidean pieni kasvupaikka, kun taas laajan aromaan kannalta vastaava menetys voi olla merkityksetön, jos se ei vaikuta alueen suojelutavoitteisiin.

Suunnitelmien osalta voi tässä vaiheessa olla vaikeaa arvioida kaikkien yksittäisiin alueisiin kohdistuvien mahdollisten vaikutusten laajuutta ja merkittävyyttä riippuen suunnitelman eri näkökohtien ja osien määrittelyn tasosta ja yksityiskohdista. Natura 2000 -alueeseen kohdistuvien merkittävien vaikutusten todennäköisyyttä voidaan kuitenkin vielä arvioida esimerkiksi suunnitelman tai hankkeen tyypin ja mahdollisen vaikutusalueen perusteella.

Suunnitelmille on sen vuoksi tehtävä riittävän tarkka (siten, ettei perusteltua epäilystä ole) selvitys ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti, jotta vältetään sellaisten osien tai toimien poissulkeminen, joilla voi olla vaikutuksia Natura 2000 -alueeseen, ja jätetään ne tarkemman tarkastelun ulkopuolelle asianmukaisessa arvioinnissa.

Euroopan unionin tuomioistuin on todennut 6 artiklan 3 kohdan mukaisen menettelyn täytäntöönpanon lieventävien toimenpiteiden arvioinnin osalta (18), että ”määritettäessä sitä, onko myöhemmin tarpeen tehdä asianmukainen arviointi suunnitelman tai hankkeen vaikutuksista asianomaiseen alueeseen, selvitysvaiheessa ei ole asianmukaista ottaa huomioon toimenpiteitä, joilla pyritään välttämään kyseisen suunnitelman tai hankkeen haitalliset vaikutukset asianomaiseen alueeseen tai vähentämään niitä” (asiassa C-323/17 annettu tuomio).

Hankkeiden toteuttajat voivat kuitenkin joskus suunnitella hankkeita siten, että mahdollisia vaikutuksia vältetään tai minimoidaan alusta alkaen. Tämä voidaan toteuttaa käyttämällä parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa tai soveltamalla ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä, mukaan lukien lakisääteiset toimenpiteet (esimerkiksi kieltoalueet), joista säädetään esimerkiksi alakohtaisissa asetuksissa, Natura 2000 -käyttösuunnitelmissa tai alue- tai kaavoitussuunnitelmissa.

Tällaiset hankkeen yleiset osat voidaan ottaa huomioon selvityksessä, toisin kuin suunnitelma- tai hankekohtaiset lieventävät toimenpiteet, joita ei pidä tässä vaiheessa ottaa huomioon. Nämä osat olisi yksilöitävä selkeästi hankkeen kuvauksessa. Erityiset lieventävät toimenpiteet, kuten vihersiltojen rakentaminen alueella suojeltavien lajien siirtymisen mahdollistamiseksi, erityisesti jos toimivaltainen viranomainen määrää niistä, olisi otettava huomioon ainoastaan asianmukaisen arvioinnin yhteydessä, kuten kohdassa 3.2.5 kuvataan.

Muihin suunnitelmiin ja hankkeisiin liittyvien mahdollisten kumulatiivisten vaikutusten arviointi

Selvityksen aikana suunnitelman tai hankkeen mahdollisten merkittävien vaikutusten todennäköisyyttä olisi arvioitava joko erikseen tai yhdessä muiden hankkeiden tai suunnitelmien kanssa. Tällaisten kumulatiivisten vaikutusten arviointi on usein vähemmän yksityiskohtaista selvitysvaiheessa kuin asianmukaisessa arvioinnissa. On kuitenkin edelleen tarpeen yksilöidä kaikki muut suunnitelmat tai hankkeet, jotka voivat aiheuttaa kumulatiivisia vaikutuksia yhdessä kyseisen suunnitelman tai hankkeen kanssa.

Yhteisvaikutusta koskeva selvitys edellyttää sellaisten muiden suunnitelmien ja hankkeiden yksilöimistä, joilla voi olla mahdollisia vaikutuksia samoihin Natura 2000 -alueisiin, minkä jälkeen on arvioitava niiden kykyä aiheuttaa merkittäviä vaikutuksia, kun niitä tarkastellaan yhdessä arvioitavana olevan suunnitelman tai hankkeen kanssa. Jos tässä analyysissä ei voida tehdä lopullisia päätelmiä, siinä olisi ainakin yksilöitävä muut asiaankuuluvat suunnitelmat ja hankkeet, joita olisi tarkasteltava yksityiskohtaisemmin asianmukaisessa arvioinnissa.

Kumulatiivisten vaikutusten arviointi selvitysvaiheessa Joukko erikseen vähäisiä vaikutuksia voi synnyttää yhdessä merkittävän vaikutuksen. Silloin, kun määritetään todennäköisiä merkittäviä vaikutuksia, olisi suunnitelman tai hankkeen arvioinnin aikana tarkasteltava myös muiden suunnitelmien ja/tai hankkeiden yhdistelmiä kumulatiivisten vaikutusten huomioon ottamiseksi. Yhteisvaikutusta koskevaa säännöstä sovelletaan muihin suunnitelmiin tai hankkeisiin, jotka on jo toteutettu tai hyväksytty mutta vielä kesken tai joita on ehdotettu (eli joista on tehty hyväksymis- tai lupahakemus). Lisäksi on tärkeää huomata, että kumulatiivisten vaikutusten arviointi ei rajoitu vain samantyyppisten ja samaa toimialaa koskevien suunnitelmien tai hankkeiden arviointiin . Arvioinnissa olisi otettava huomioon kaikentyyppiset suunnitelmat tai hankkeet, jotka voivat yhdessä tarkasteltavan suunnitelman tai hankkeen kanssa aiheuttaa merkittäviä vaikutuksia. Samaan tapaan arvioinnissa olisi hankkeiden välisten taikka suunnitelmien välisten kumulatiivisten vaikutusten tarkastelun ohella tarkasteltava niin ikään hankkeiden ja suunnitelmien välisiä vaikutuksia (ja päinvastoin) . Esimerkiksi suuren moottoritien rakentamista koskeva uusi hanke ei välttämättä yksin vaikuta haitallisesti alueeseen, mutta jos tässä yhteydessä otetaan huomioon, että tälle samalle alueelle on jo hyväksytty asuntoaluesuunnitelma, nämä tekijät voivat yhdessä synnyttää merkittäviä kielteisiä vaikutuksia alueelle. Toisaalta suunnitelma ei välttämättä itsessään vaikuta merkittävästi Natura 2000 -alueisiin, mutta arvioinnin tulos voi muuttua, mikäli tässä yhteydessä otetaan huomioon, että alueelle on aiemmin ehdotettu suurta kehityshanketta taikka sellainen on jo hyväksytty eikä se sisälly arvioitavaan suunnitelmaan. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdassa 4.5.3.

Tietojen hankkiminen muista suunnitelmista ja hankkeista, jotka voivat yhdessä aiheuttaa kumulatiivisia vaikutuksia Natura 2000 -alueelle, voi olla haastavaa. On erittäin hyödyllistä, että on olemassa tietokantoja tai tietojärjestelmiä, joiden avulla voidaan tarjota näitä tietoja tietyllä alueella. Joissakin maissa on jo tällaisia tietokantoja ja tietojärjestelmiä ja joissakin niitä kehitetään parhaillaan (19). Olemassa olevia tietokantoja, joilla kansalaisille tiedotetaan suunnitelmien ja hankkeiden strategisesta ympäristöarvioinnista ja ympäristövaikutusten arvioinnista, voidaan käyttää myös mahdollisten kumulatiivisten vaikutusten määrittämiseen (20).

Toimivaltaisia viranomaisia (ympäristöviranomaisia tai alakohtaisia viranomaisia) olisi joka tapauksessa kuultava, ja niiden olisi voitava antaa tietoja muista suunnitelmista tai hankkeista, jotka on otettava huomioon selvityksen aikana.

Taulukossa 2 esitetään Natura 2000 -alueeseen kohdistuvien kumulatiivisten vaikutusten arvioinnin keskeiset vaiheet.

Taulukko 2

Kumulatiivisten vaikutusten arviointi

Arvioinnin vaiheet Toteutettava toimi Määritetään maantieteelliset rajat ja arvioinnin aikataulu Määritetään kumulatiivisten vaikutusten tutkimisen rajat. Huomaa, että nämä ovat erilaisia erityyppisten vaikutusten (esimerkiksi vaikutukset vesivaroihin ja meluun) osalta, ja että niihin voi sisältyä syrjäisiä (alueen ulkopuolisia) paikkoja. Tunnistetaan kaikki hankkeet tai suunnitelmat, jotka voisivat toimia yhdessä Tunnistetaan kaikki tarkasteltavana olevan suunnitelman tai hankkeen mahdolliset vaikutusten lähteet yhdessä olemassa olevan ympäristön muiden lähteiden ja muiden ehdotettujen hankkeiden tai suunnitelmien mahdollisten vaikutusten kanssa; hankkeiden tai suunnitelmien ajoitus ja vaiheistus. Vaikutusten tunnistaminen Tunnistetaan sellaisten vaikutusten tyypit (esimerkiksi melu, vesivarojen väheneminen ja kemialliset päästöt), jotka voivat vaikuttaa muutoksille alttiin alueen rakenteeseen ja toimintoihin. Vaikutusten kulkeutumistiet Määritetään mahdolliset kumulatiiviset kulkeutumistiet (21) (esimerkiksi veden ja ilman kautta; vaikutusten kumuloituminen ajallisesti tai paikallisesti). Tutkitaan alueen olosuhteet sen selvittämiseksi, missä alueen rakenteeseen ja toimintaan liittyvät riskialttiit näkökohdat ovat. Ennakointi Arvioidaan tunnistettujen todennäköisten kumulatiivisten vaikutusten suuruutta tai laajuutta. Arviointi Selitetään, ovatko mahdolliset kumulatiiviset vaikutukset todennäköisesti merkittäviä ottaen huomioon merkittävyyden arviointia koskevassa vaiheessa kerätyt tiedot.

Kun alueella oleva suojeltu luontotyyppi tai laji on jo epäsuotuisassa tilassa tai kun luontotyyppien tai lajien erityisten ominaisuuksien kannalta kriittiset vaikutusten kynnysarvot ylittyvät (tai jos alueeseen kohdistuu kumulatiivisia vaikutuksia, jotka johtavat jompaankumpaan näistä tiloista), millä tahansa lisäsuunnitelmalla tai -hankkeella, jolla joko erikseen tai yhdessä vaikutetaan näihin tasoihin, on todennäköisesti merkittävä vaikutus Natura 2000 -alueeseen.

3.1.5 Päätelmät: selvityksen tuloksiin perustuva päätös

Sen päättämisellä, onko suunnitelma tai hanke omiaan vaikuttamaan Natura 2000 -alueeseen merkittävästi, on käytännöllisiä ja oikeudellisia seurauksia. Suunnitelmat ja hankkeet, joiden ei katsota olevan omiaan vaikuttamaan alueeseen merkittävästi niin, ettei perusteltua epäilystä ole, voidaan käsitellä ottamatta huomioon 6 artiklan 3 kohdassa esitettyjä seuraavia vaiheita.

Kuten asianmukaista arviointia koskevassa vaiheessa, myös selvitysvaiheen päätteeksi toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä kirjallinen ja perusteltu päätös, josta käyvät ilmi tämän päätelmän syyt. Päätelmiä laadittaessa olisi otettava huomioon myös Natura 2000 -alueesta vastaavan hallintoelimen lausunto.

Päätös olisi myös asetettava julkisesti saataville. Vaikka direktiivin tekstissä ei nimenomaisesti viitata tähän, Euroopan unionin tuomioistuin on todennut, että myös 6 artiklan 3 kohdan mukaisessa selvitysvaiheessa edellytetään yleisön osallistumista (asiassa C-243/15 annetun tuomion 46–49 kohta). Lisäksi tuomioistuin on tunnustanut kansalaisjärjestöjen oikeuden riitauttaa viranomaisten tekemä selvitystä koskeva päätös (asiassa C-243/15 annetun tuomion 56–61 kohta).

Koska jo pelkkä alueeseen kohdistuvien merkittävien vaikutusten mahdollisuus edellyttää asianmukaista arviointia, päätös voidaan tehdä joko suunnitelman tai hankkeen perusteellisen tarkastelun jälkeen tai yksinkertaisen analyysin perusteella silloin, kun on jo ennakoitavissa, että vaikutukset ovat todennäköisesti merkittäviä (suunnitelman tai hankkeen tyypin, koon tai laajuuden, Natura 2000 -alueen ominaispiirteiden tai muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa esiintyvien yhteisvaikutusten suuren riskin vuoksi). Näin asianmukainen arviointi voidaan aloittaa mahdollisimman pian.

Epävarmassa tapauksessa eli jos saatavilla olevien tietojen perusteella ei voida sulkea pois sitä, että suunnitelma tai hanke voi vaikuttaa merkittävästi Natura 2000 -alueeseen joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, suunnitelmasta tai hankkeesta on tehtävä asianmukainen arviointi.

Selvitystä koskevassa päätöksessä olisi myös mieluiten annettava ohjeita siitä, kuinka laaja asianmukainen arviointi on tehtävä ja mitkä ovat ne todennäköiset merkittävät vaikutukset, joita on tutkittava (22). Jos kyseessä on suunnitelma, päätöksen ohjeiden olisi katettava myös kaikki Natura 2000 -alueet, joihin suunnitelma saattaa vaikuttaa.

Laatikossa 8 esitetään selvitysanalyysimalli.

Laatikko 8 Selvitysanalyysimalli Lyhyt kuvaus suunnitelmasta tai hankkeesta ja tärkeimmät näkökohdat, jotka todennäköisesti aiheuttavat vaikutuksia Suunnitelman tai hankkeen tavoitteet ja sen pääpiirteet tai -toiminnot eri vaiheissa (esimerkiksi rakentaminen, käyttö ja tarvittaessa käytöstäpoisto). Lyhyt kuvaus Natura 2000 -alueista ja niiden keskeisistä piirteistä Luontotyypit ja lajit, joita varten alueet on osoitettu suojeltaviksi, ja niiden suojelutavoitteet. Kuvaus suunnitelman tai hankkeen yksittäisistä näkökohdista, jotka voivat aiheuttaa vaikutuksia Natura 2000 -alueisiin, ja joita ovat muun muassa — koko ja laajuus; — etäisyys Natura 2000 -alueista; — maankäyttö (suora tai välillinen); — resurssitarpeet (esimerkiksi vedenotto ja maan tai mineraalien louhinta); — päästöt (hävittäminen maahan, veteen tai ilmaan); — kuljetusvaatimukset; — rakentamisen, käytön ja käytöstäpoiston kesto ja ajoitus; — vaikutustekijöiden laajuus (esimerkiksi melu, typpilaskeumat ja sameus). Kuvaus Natura 2000 -alueisiin kohdistuvista todennäköisistä vaikutuksista, kun otetaan huomioon tunnusomaisia piirteitä varten asetetut erityiset suojelutavoitteet. Näitä todennäköisiä vaikutuksia ovat muun muassa — luontotyyppien pieneneminen, heikentyminen tai pirstaloituminen; — lajeille aiheutuvat häiriöt sekä lajien kantojen ja tiheyden pieneneminen; — luontotyyppien ja lajien ekologisten vaatimusten kannalta olennaisten ekologisten toimintojen ja/tai ominaisuuksien muutokset (esimerkiksi veden laatu ja määrä); — puuttuminen niihin keskeisiin suhteisiin, jotka määrittävät alueen rakenteen ja toiminnan. Kuvaus todennäköisistä vaikutuksista yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa: — kumulatiivisten vaikutusten osalta huomioon otettavat vaikutustekijät; — luettelo ja kuvaus hankkeista, jotka voivat vaikuttaa kumulatiivisiin vaikutuksiin; — kumulatiivisten vaikutusten laajuuden ja merkittävyyden arviointi alueen erityisten suojelutavoitteiden kannalta. Merkittävyyden arviointiperusteet ja merkittävyysindikaattorit ottaen huomioon alueen erityiset suojelutavoitteet, esimerkiksi — luontotyyppien häviämisaste (absoluuttinen ja suhteellinen) ja muutokset luontotyyppien rakenteessa; — lajipopulaatioiden siirtymisriski, häiriöiden taso, lajien levinneisyysalueen pieneneminen, ruokinta-alue, suoja-alueet ja lisääntymiselle suotuisan tilan muuttuminen; — niiden luontotyyppien ja lajien merkitys, joihin vaikutukset kohdistuvat, esimerkiksi edustavuus ja paikallinen monimuotoisuus; — alueen merkitys (esimerkiksi tiettyjen luontotyyppien ja lajien levinneisyysalueen rajaus, askelkivielinympäristö sekä tärkeys ekologisten yhteyksien kannalta); — ekologisten toimintojen häiriöt tai muutokset; — muutokset alueen keskeisiin ekologisiin ominaisuuksiin (esimerkiksi veden laatuun). Päätelmät: Edellä mainittuihin tietoihin perustuva kuvaus suunnitelman tai hankkeen näkökohdista tai näkökohtien yhdistelmästä, joilla on todennäköisesti merkittäviä vaikutuksia, ja niistä näkökohdista, joiden osalta vaikutusten luonnetta tai laajuutta ei tiedetä. Todennäköisiä merkittäviä vaikutuksia ☐ Ei ☐ Kyllä tai epävarma

3.2 Vaihe 2: Asianmukainen arviointi

Asianmukaisen arvioinnin tarkoituksena on arvioida, miten suunnitelma tai hanke vaikuttaa alueen suojelutavoitteisiin joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa. Johtopäätösten perusteella toimivaltaisten viranomaisten pitäisi voida selvittää, vaikuttaako suunnitelma tai hanke haitallisesti kyseisen alueen koskemattomuuteen. Asianmukainen arviointi kohdistuu näin ollen nimenomaisesti niihin lajeihin ja/tai luontotyyppeihin, joita varten Natura 2000 -alue on osoitettu. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdassa 4.6.1.

Asianmukaista arviointia sovelletaan sekä hankkeisiin että suunnitelmiin. Se voidaan sovittaa yhteen muiden ympäristöarviointien kanssa tai sisällyttää niihin. Tällaisia ympäristöarviointeja ovat muun muassa hankkeiden ympäristövaikutusten arviointi (YVA), suunnitelmien ja ohjelmien strateginen ympäristöarviointi (SYA) sekä vesipolitiikan puitedirektiivin perusteella tehtävät arvioinnit (ks. kohta 5.2).

Kuten YVA- ja SYA-prosesseissa, suunnitelman tai hankkeen toteuttaja toimittaa yleensä asianmukaista arviointia koskevan raportin toimivaltaiselle viranomaiselle tarkastelua varten. Jos arvioinnissa havaitaan kielteisiä vaikutuksia tai jos tällaisia vaikutuksia pidetään todennäköisinä, toteuttaja voi myös tässä vaiheessa toteuttaa lieventäviä toimenpiteitä vaikutusten vähentämiseksi.

Tällöin toimivaltaisen viranomaisen vastuulla on varmistaa, vaikuttaako suunnitelma tai hanke haitallisesti kyseisen alueen koskemattomuuteen ja voidaanko suunnitelma tai hanke hyväksyä vai ei. Toimivaltainen viranomainen voi myös asettaa hyväksymiselle ehtoja ja tarvittaessa kuulla kansalaisia etukäteen. Lisätietoja asianmukaiseen arviointiin liittyvästä kuulemisesta annetaan kohdassa 3.2.7.

Arviointiprosessiin kuuluu tietojen kerääminen useilta sidosryhmiltä, kuten kansallisilta, alueellisilta ja paikallisilta luonnonsuojeluviranomaisilta sekä tieteellisiltä asiantuntijoilta ja kansalaisjärjestöiltä, ja näiden tietojen arviointi. Toimivaltainen viranomainen voi myös käyttää suunnitelman tai hankkeen toteuttajan toimittamia tietoja kuullessaan sisäisiä ja ulkoisia asiantuntijoita ja muita sidosryhmiä.

Joissakin tapauksissa toimivaltaisen viranomaisen voi olla tarpeen pyytää lisätietoja sen varmistamiseksi, että lopullinen arvio on mahdollisimman kattava ja objektiivinen. On muistettava, että asianmukaisen arvioinnin on oltava riittävän yksityiskohtainen ja riittävän hyvin perusteltu, jotta voidaan osoittaa haitallisten vaikutusten puuttuminen alan parhaan olemassa olevan tieteellisen tiedon perusteella.

Yhteenvetona voidaan todeta, että asianmukaiseen arviointiin kuuluvat seuraavat vaiheet:

1. Kerätään tietoja hankkeesta ja asianomaisesta Natura 2000 -alueesta.

2. Arvioidaan suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia alueen suojelutavoitteiden kannalta erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa.

3. Varmistetaan, voiko suunnitelmalla tai hankkeella olla haitallisia vaikutuksia alueen koskemattomuuteen.

4. Tarkastellaan lieventäviä toimenpiteitä (mukaan lukien niiden seuranta).

Nämä vaiheet on ehkä toteutettava toistuvasti eli siten, että tietyt vaiheet suoritetaan uudelleen myöhempien vaiheiden tulosten perusteella. Jokainen vaihe kuvataan seuraavissa kohdissa. Tämän luvun lopussa käsitellään muita näkökohtia, kuten julkista kuulemista ja asianmukaisten arviointien laadun varmistamista.

3.2.1 Vaihe 1: Kerätään tietoja hankkeesta ja asianomaisista Natura 2000 -alueista

Asianmukaista arviointia varten tarvittaviin tietoihin kuuluvat kuvaus niistä Natura 2000 -alueista, joihin vaikutukset todennäköisesti kohdistuvat, lajeista ja luontotyypeistä, joita alueella esiintyy merkittävässä määrin (niin kutsutut tunnusomaiset piirteet), ja niiden suojelutavoitteista sekä kuvaus suunnitelmasta tai hankkeesta ja sen mahdollisista vaikutuksista alueen suojelutavoitteisiin. Osa näistä tiedoista on saatettu kerätä jo selvitysvaiheessa, mutta yleensä tietojen on oltava yksityiskohtaisempia asianmukaista arviointia varten.

Toimivaltaisen viranomaisen on YVA-direktiivin 5 artiklan 2 kohdan ja SYA-direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti suunnitelman tai hankkeen toteuttajan pyynnöstä määritettävä ympäristövaikutusten arvioinnin laajuus (laajuuden määrittäminen). Laajuuden määrittämisen tarkoituksena on yksilöidä ne seikat, jotka suunnitelman tai hankkeen toteuttajan laatimassa ja toimivaltaiselle viranomaiselle toimitettavassa ympäristövaikutusten arviointia koskevassa raportissa olisi käsiteltävä. Laajuuden määrittämisellä olisi erityisesti autettava yksilöimään tärkeimmät tutkittavat tekijät, jotta niitä voidaan käsitellä yksityiskohtaisemmin (23).

Laajuuden määrittäminen vaihtelee suunnitelman tai hankkeen ja kyseessä olevien alueiden mukaan. Yleensä siihen sisältyy kuitenkin alueen kuvaus sekä suunnitelman tai hankkeen kuvaus ja sen mahdolliset vaikutukset alueeseen, kun otetaan huomioon alueen suojelutavoitteet. Riippumatta siitä, onko asianmukainen arviointi sisällytetty SYA- tai YVA-arviointiin vai ei, laajuuden määrittämisessä olisi ilmoitettava muun muassa alueen lähtötilanteen olosuhteet (eli alueella merkittävästi esiintyvien suojeltujen luontotyyppien ja lajien olosuhteet, aluekohtaiset suojelutavoitteet sekä muut tekijät, jotka määrittävät alueen koskemattomuuden ja alueen merkityksen verkoston yhtenäisyyden kannalta), jotka on yksilöitävä ja joita on tutkittava asianmukaisessa arvioinnissa, analyysin yksityiskohtaisuus, menetelmät, merkittävyyden arviointiperusteet, lieventävien toimenpiteiden tyypit sekä analysoitavat vaihtoehdot.

YVA-direktiivin (direktiivi 2011/92/EU, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2014/52/EU) 5 artiklan 2 kohta Toimivaltaisen viranomaisen on annettava hankkeen toteuttajan pyynnöstä lausunto, jossa määritetään niiden tietojen laajuus ja tarkkuus, jotka hankkeen toteuttajan on sisällytettävä ympäristövaikutusten arviointiselostukseen tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja otettava lausuntoa antaessaan huomioon hankkeen toteuttajan antamat tiedot erityisesti hankkeen erityisominaisuuksista, mukaan lukien sijainti ja tekniset valmiudet, ja sen todennäköisistä ympäristövaikutuksista. Toimivaltaisen viranomaisen on kuultava 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia, ennen kuin se antaa lausuntonsa. Jäsenvaltiot voivat myös vaatia toimivaltaisia viranomaisia antamaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun lausunnon riippumatta siitä, pyytääkö hankkeen toteuttaja sitä. SYA-direktiivin (direktiivi 2001/42/EY) 5 artiklan 4 kohta Tämän direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia on kuultava, kun päätetään ympäristöselostuksessa annettavien tietojen laajuudesta ja yksityiskohtaisuudesta.

Tietojen keräämiseen ja tutkimuksiin vaadittavien tietojen laajuus ja yksityiskohtaisuuden taso vaihtelevat hankkeen ja kohteena olevan alueen (tai kohteena olevien alueiden) mukaan. Asiasta on näin ollen päätettävä tapauskohtaisesti. Tämä voi riippua esimerkiksi hankkeen ja alueen monimutkaisuudesta sekä alueen merkityksestä niille lajeille ja luontotyypeille, joita varten se on osoitettu. Asia riippuu myös muun muassa alueesta jo saatavilla olevista tiedoista, lajeista ja luontotyypeistä, joita alueella esiintyy merkittävässä määrin, sekä aiemmista arvioinneista saaduista tiedoista.

Yhdenmukaistetut ja korkealaatuiset maantieteelliset tiedot helpottavat yleensä suunnitelmien ja hankkeiden toteuttajien, viranomaisten ja sidosryhmien työtä, ja ne ovat erityisen tärkeitä rajatylittävien hankkeiden ja vaikutusten kannalta. Esimerkiksi hankkeissa, jotka vaikuttavat rajatylittävään jokeen tai laitokseen, joka voi mahdollisesti aiheuttaa rajatylittävää saastumista, on erittäin tärkeää, että näiden vaikutusten tunnistamiseen, arviointiin ja lieventämiseen käytetään yhteisiä standardeja. EU:n INSPIRE-paikkatietoportaalia (INfrastructure for SPatial InfoRmation in Europe) koskevalla direktiivillä pyritään saattamaan tällaiset standardoidut tiedot saataville ja käyttöön (24).

Taulukossa 3 on ohjeellinen tarkistuslista asianmukaisessa arvioinnissa tarvittavista lähtötilannetta koskevista tiedoista, ja taulukossa 4 annetaan esimerkki tiedoista, jotka on kerättävä arvioitaessa suunnitelmien ja hankkeiden vaikutuksia Natura 2000 -verkostoon.

Taulukko 3

Ohjeellinen tarkistuslista asianmukaisessa arvioinnissa tarvittavista lähtötilannetta koskevista tiedoista

Lähtötilannetta koskevat tiedot Natura 2000 -alueista ja niiden ominaisuuksista Tietolähteet Saatavuus Natura 2000 -alueiden suojelutavoitteet. Alueita varten käyttöön otetut suojelutoimenpiteet. Maankäyttö sekä kielletty ja sallittu toiminta alueilla. Tärkeimmät alueilla havaitut uhkat ja paineet. Natura 2000 -alueiden kartat (joissa esitetään alueiden rajat ja merkityksellisten piirteiden sijainti). Natura 2000 -tietolomakkeet Erityisten suojelutoimien alueen tai erityisen suojelualueen osoittamista koskevat säädökset Käyttösuunnitelmat ja muut alueen käyttöä koskevat asiakirjat tai välineet (muun muassa asetukset ja sopimukset) Kansalliset tai alueelliset verkkoportaalit Viralliset lehdet Luonnonsuojeluviranomaiset tai -virastot Natura 2000 -katseluohjelma (25) Natura 2000 -tietokanta (26) Kansalliset tietokannat Alueilla esiintyvät luontotyypit ja lajit sekä niiden kunto: muun muassa suojeluaste ja edustavuus. Alueiden merkitys niillä esiintyville luontotyypeille ja lajeille. Tärkeimmät ekologiset vaatimukset sekä luontotyyppien ja lajien haavoittuvuus ja herkkyys. Natura 2000 -tietolomakkeet Alueiden käyttösuunnitelmat Osoittamissäädökset Lakisääteiset kansallisen, alueellisen tai paikallisen tason luonnonsuojelusuunnitelmat ja -politiikat Lajien ja luontotyyppien suojelua koskevat toimintasuunnitelmat Ajantasaiset ja historialliset kartat sekä tutkimukset jne. Asiantuntijoilta saadut tiedot Kansalliset tai alueelliset verkkoportaalit Natura 2000 -katseluohjelma Natura 2000 -tietokanta Kansalliset tietokannat Toimivaltaiset viranomaiset Saatavilla oleva kirjallisuus Tieteelliset laitokset Luontotyyppien ja lajien suojelun taso, kehityssuuntaukset sekä tärkeimmät niihin kohdistuvat uhkat ja paineet (eliömaantieteellisellä alueella ja kansallisella tasolla). Luontodirektiivin 17 artiklan ja lintudirektiivin 12 artiklan mukaiset kansalliset kertomukset suojelun tasosta Verkkoraportit (27) Hankkeen tai suunnitelman lähtötilannetta koskevat tiedot Tietolähteet Saatavuus Suunnitelman tai hankkeen täydelliset tiedot: muun muassa hankkeen vaikutuspiirin kokonaispinta-ala, hankkeeseen liittyvä toiminta, päästöt, luonnonvarojen käyttö, vaiheet ja aikataulusuunnittelu. Suunnitelman tai hankkeen ja Natura 2000 -alueen välinen suhde (esimerkiksi keskeiset etäisyydet tai reitit). Suunnitelman tai hankkeen asiakirjat (muun muassa piirustukset ja kartat) Kartat ja paikkatietojärjestelmät Hankkeen tai suunnitelman vetäjä Natura 2000 -katseluohjelma Sellaisten muiden suunnitelmien tai hankkeiden (toteutettu, hyväksytty tai ehdotettu) ominaispiirteet, jotka voivat aiheuttaa yhteisvaikutuksia tai kumulatiivisia vaikutuksia arvioitavan hankkeen kanssa Natura 2000 -alueilla. Tietokannat, jotka koskevat esimerkiksi SYA- tai YVA-arviointia, suunnitelmien tai hankkeiden asianmukaista arviointia, alueellisia tai kunnallisia suunnitelmia taikka paikallisviranomaisten suunnitteluhakemuksia Toimivaltaiset viranomaiset Verkkoalustat Tiedot muista hankkeen tai suunnitelman hyväksymisen edellyttämistä arvioinneista. Kansallinen lainsäädäntö Toimivaltaiset viranomaiset Viralliset lehdet Organisaatiot, jotka osallistuvat suunnitelman tai hankkeen alaan tai toimintaan tai joita ala tai toiminta koskee. Alakohtaiset organisaatiot tai yhdistykset Hankkeen tai suunnitelman toteuttaja Toimivaltaiset viranomaiset Vastaavanlaisten suunnitelmien tai hankkeiden arvioinnit YVA- ja SYA-lausunnot, asianmukaista arviointia koskevat raportit ja muut asiakirjatodisteet samankaltaisista aiemmin arvioiduista suunnitelmista tai hankkeista Viralliset lehdet Toimivaltaiset viranomaiset, asiaankuuluvat virastot ja muut elimet





Taulukko 4

Tiedot, jotka kerätään arvioitaessa suunnitelmien ja hankkeiden vaikutuksia Natura 2000 -alueisiin (Espanjan suuntaviivat)

Osatekijät Soveltamisala Kerättävät tiedot Natura 2000 -alueet Luontotyypit Yleinen — koodi, nimi ja ensisijaisuutta osoittava merkki; — ominaiset lajit; — olennaiset rakennetta ja toimintaa koskevat muuttujat ja ekologiset vaatimukset. Eliömaantieteellinen alue (maan tasolla) — luontotyypin suojelun taso eliömaantieteellisellä alueella (kansallinen taso); — alueen asema ja merkitys luontotyypin suojelun kannalta. Natura 2000 -alue — luontotyypin suojeluaste ja edustavuus alueella; — alueella olevalle luontotyypille asetettu suojelutavoite; — luontotyypin levinneisyys alueella (mukaan lukien kartoitus), prosenttia kokonaispinta-alasta (maa/alue); — alueella olevaan luontotyyppiin kohdistuvat paineet, uhkat ja vaikutukset; — haavoittuvuus hankkeen mahdollisille vaikutuksille. Lajit Yleinen — koodi, nimi, ensisijaisuutta osoittava merkki ja suojeluasema alueella tai maassa; — lajien populaatioiden dynamiikkaan vaikuttavat ekologiset vaatimukset ja tekijät. Eliömaantieteellinen alue (maan tasolla) — lajin suojelun taso eliömaantieteellisellä alueella (kansallinen taso); — alueen asema ja merkitys lajin suojelun kannalta. Natura 2000 -alue — alueen lajien suojelun tila; — alueella olevalle lajille asetettu suojelutavoite; — lajin levinneisyysalue ja alueen käyttö (mukaan lukien kartoitus); — alueen populaatio ja kehityssuuntaukset; prosenttiosuus maan tai alueen kokonaispopulaatiosta; — alueella oleviin lajeihin kohdistuvat nykyiset paineet ja uhkat; — lajin alttius mahdollisille vaikutuksille (esimerkiksi häiriöherkkyys). Natura 2000 -verkoston yhtenäisyyden kannalta tärkeät maisemapiirteet Eliömaantieteellinen alue (maan tasolla) — tyyppi (muun muassa ekologinen käytävä tai askelkivielinympäristö); — Natura 2000 -alueet ja muut alueet, jotka ovat toisiinsa yhteydessä tai liittyvät toisiinsa ekologisesti (mukaan lukien kartoitus); — lajit (tai luontotyypit), joille se on tärkeää, ja merkitys niiden suojelun kannalta; — piirteeseen kohdistuvat paineet, uhkat ja vaikutukset; — haavoittuvuus hankkeelle ja mahdolliset vaikutukset.

Mukautettu lähteestä: Suositukset Natura 2000 -verkostoa koskevien hankkeiden asianmukaiseen arviointiin sisällytettävistä tiedoista Espanjan kansallisten viranomaisten YVA-asiakirjoissa (Ministerio de Agricultura y Pesca, Alimentación y Medio Ambiente, 2018). Saatavilla osoitteessa https://www.miteco.gob.es/es/calidad-y-evaluacion-ambiental/temas/evaluacion-ambiental/guias-directrices/

3.2.2 Vaihe 2: Arvioidaan suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia alueen suojelutavoitteiden kannalta erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa

Asianmukaisessa arvioinnissa pitäisi selvittää perusteellisesti kaikki suunnitelman tai hankkeen alueeseen kohdistuvat mahdolliset vaikutukset, jotka voivat olla merkittäviä, ja tässä yhteydessä on otettava huomioon kumulatiiviset ja muunlaiset vaikutukset, joita arvioitavana oleva suunnitelma tai hanke on omiaan aiheuttamaan yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdassa 4.6.2.

Asianmukaisella arvioinnilla olisi varmistettava, että kaikki alueen koskemattomuuteen vaikuttavat rakenteelliset ja toiminnalliset näkökohdat otetaan täysimittaisesti huomioon sekä lähtötilanteen olosuhteiden määrittelyssä että vaiheissa, jotka johtavat mahdollisten vaikutusten, lieventävien toimenpiteiden ja lieventävien toimenpiteiden soveltamisen jälkeen jäljelle jäävien mahdollisten vaikutusten määrittämiseen.

Vaihe 2 sisältää seuraavat toimet:

— Määritetään niiden Natura 2000 -alueiden suojelutavoitteet, joihin suunnitelma tai hanke vaikuttaa.

— Määritetään suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia ja arvioidaan niitä alueiden suojelutavoitteiden kannalta.

— Tarkastellaan kumulatiivisia vaikutuksia, jotka liittyvät muihin suunnitelmiin ja hankkeisiin.

a) Määritetään niiden Natura 2000 -alueiden suojelutavoitteet, joihin suunnitelma tai hanke vaikuttaa

Asianmukaisessa arvioinnissa on arvioitava suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia Natura 2000 -alueilla esiintyvien suojeltujen luontotyyppien ja lajien suojelutavoitteiden perusteella.

Toimivaltaisten viranomaisten on asetettava suojelutavoitteet kullekin alueelle. Tavoitteet on vahvistettava kaikille luontodirektiivin soveltamisalaan kuuluville yhteisön tärkeinä pitämille lajeille ja luontotyypeille sekä lintudirektiivin liitteessä I tarkoitetuille Natura 2000 -alueella merkittävässä määrin esiintyville lintulajeille ja säännöllisesti esiintyville muuttolintulajeille.

Aluetason suojelutavoitteet ovat erityisiä tavoitteita, jotka alueella on saavutettava sen varmistamiseksi, että alue edistää parhaalla mahdollisella tavalla suotuisan suojelun tason saavuttamista asianmukaisella tasolla (kun otetaan huomioon kyseisten lajien tai luontotyyppien luontainen levinneisyysalue). Aluetason suojelutavoitteissa olisi määriteltävä, millainen alueen lajien ja luontotyyppien suojelun tilan toivotaan olevan, jotta alueen vaikutus suotuisan suojelun tason saavuttamiseen asianmukaisella tasolla olisi mahdollisimman suuri. Toisinaan suojelutavoitteet määritellään tietyllä aikavälillä toteutettavina tavoitteina. Nämä tavoitteet olisi asetettava alueen kustakin tietolomakkeella ilmoitetusta lajista ja luontotyypistä tehdyn suojelun tarpeen arvioinnin perusteella. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdassa 2.3.1 ja suojelutavoitteiden asettamista koskevassa komission muistiossa (saatavilla osoitteessa https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm).

Natura 2000 -alueen suojelutavoitteet vahvistetaan yleensä käyttösuunnitelmissa tai asiaankuuluvissa käyttöön liittyvissä välineissä tai muissa alueita koskevissa julkaistuissa asiakirjoissa (esimerkiksi virallisissa lehdissä julkaistavat nimeämissäädökset). Niiden olisi myös oltava julkisesti saatavilla.

Kaikkien alueella esiintyvien luontotyyppien ja lajien suojelutavoitteiden olisi liityttävä niiden ekologisiin vaatimuksiin, ja ne olisi asetettava niiden parametrien perusteella, joita käytetään alueen suojelun tason määrittämiseen (esimerkiksi niiden pinta-ala, rakenne ja toiminnot tai populaatiot). Niissä olisi määritettävä saavutettavat tavoitteet kunkin ominaisuuden tai parametrin osalta. Niihin olisi myös sisällytettävä tavoitteet tai rajat ekologisille toiminnoille ja prosesseille, joista luontotyypit ja lajit ovat riippuvaisia (esimerkiksi vaadittavan veden laadun ja määrän määrittäminen vedessä elävien lajien osalta).

Suojelutavoitteiden on oltava — yksityiskohtaisia – eli niiden olisi liityttävä tiettyyn piirteeseen (lajiin tai luontotyyppiin) ja määrittelevät, mitä suojelutavoitteen saavuttaminen edellyttää; — mitattavissa ja raportoitavissa – eli niillä olisi oltava määrällisiä tavoitteita (joita mahdollisesti täydennetään laadullisilla tavoitteilla, kuten kuvauksella luontotyypin hyvästä tilasta tai populaatiorakenteesta), jotka mahdollistavat valvonnan, jolla voidaan arvioida, saavutetaanko suojelutavoitteet, ja jota käytetään luontodirektiivin 17 artiklan soveltamisessa; — realistisia – eli niillä olisi oltava kohtuullinen aikataulu ja riittävät resurssit; — lähestymistavaltaan johdonmukaisia – eli suojelutavoitteiden olisi oltava rakenteeltaan mahdollisimman samanlaisia kaikilla alueilla, ja alueilla, joilla esiintyy samaa lajia tai luontotyyppiä, olisi käytettävä suotuisan suojelun tason kuvaamisessa samanlaisia ominaisuuksia ja tavoitteita; ja — kattavia – eli ominaisuuksien ja tavoitteiden olisi katettava lajin tai luontotyypin erityispiirteet, jotka ovat tarpeen sen suojelun tason määrittämiseksi joko suotuisaksi tai epäsuotuisaksi. Tavoitteissa on myös täsmennettävä, onko niillä tarkoitus ”saattaa ennalleen” vai ”säilyttää” alueen tietyn piirteen suojelun taso (tavoitetaso, joka määrittää tarvittavat suojelutoimenpiteet etukäteen). Mukautettu suojelutavoitteiden asettamista koskevasta komission muistiosta (saatavilla osoitteessa https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm).

Aluekohtaisten suojelutavoitteiden puuttuminen tai sellaisten suojelutavoitteiden asettaminen, jotka eivät ole edellä kuvattujen periaatteiden mukaisia, vaarantaa 6 artiklan 3 kohdan vaatimusten noudattamisen.

Laatikossa 9 annetaan esimerkkejä alueiden suojelutavoitteista.

Laatikko 9 Esimerkkejä Natura 2000 -alueiden luontotyyppien ja lajien suojelutavoitteista Riutat (1170) — pysyvä luontotyyppialue (xx ha) on vakaa tai kasvava ja siihen kohdistuu luonnollisia prosesseja; — riuttojen levinneisyys on vakaa tai kasvussa (toimitetaan kartta); — seuraavat yhteisötyypit säilytetään luonnollisessa kunnossa: altistunut vuorovesialueiden riuttojen yhteisökompleksi (xx ha); altistunut sublitoraalin yhteisökompleksi (xx ha) (toimitetaan kuvaus kustakin yhteisötyypistä). Rannikon liikkuvat Ammophila arenaria -rantakauradyynit (”valkoiset dyynit”) (2120) — luontotyyppialue (xx ha) on vakaa tai kasvava, eikä sen levinneisyys ole vähentynyt (toimitetaan kartta), ja siihen kohdistuu luonnollisia prosesseja; — sedimentin ja orgaanisen aineksen luonnollinen kierto säilyy ilman fyysisiä sulkuja (esimerkiksi fyysiset esteet); — Ammophila arenarian hallitsemat lajiköyhät yhteisöt säilytetään; — negatiivisten indikaattorilajien (mukaan lukien vieraslajit, ravinnetilanteen muutoksia osoittavat lajit ja lajit, joita ei pidetä luontotyypille ominaisina) osuus on alle viisi prosenttia. Kuivat nummet (4030) — luontotyypin nykyinen pinta-ala (xx ha) ja levinneisyys alueella kasvaa x prosenttia (toimitetaan kartta); — tyypillisten lajien runsaus säilytetään (toimitetaan luettelo); — hajanaisten kotoperäisten puiden ja pensaiden niukka peite (< 10 %:n peite) säilytetään; — vähintään yksi mutta enintään kymmenen prosenttia luontotyypin pinta-alasta on paljasta maata; — typpilaskeumat eivät ylitä alueelle määritettyjä kriittisiä kuormitusarvoja (esimerkiksi 10–20 kgN/ha vuodessa). Molinia-niityt kalkki-, turve- ja savialustoilla (Molinion caeruleae) (6410) — luontotyypin nykyinen pinta-ala (xx ha) ja levinneisyys alueella kasvaa x prosenttia (toimitetaan kartta); — kasvillisuuden koostumusta parannetaan: vähintään xx positiivista indikaattorilajia, mukaan lukien yksi ”korkealaatuinen” laji, negatiivisten indikaattorilajien yhteenlaskettu peite on enintään 20 prosenttia niin, että yksittäisen lajin peite on alle kymmenen prosenttia ja vieraslajien peite enintään yksi prosentti; — kasvillisuuden rakennetta parannetaan: puumaisten lajien ja lännensananjalan (Pteridium aquilinum) peitteen osuus on enintään viisi prosenttia, ja leveälehtisten rikkakasvien osuus kasvillisuudesta on 40–90 prosenttia. Vähintään 30 prosenttia ruohikosta on 10–80 cm korkeaa; — fyysinen rakenne säilyy: paljasta maata enintään kymmenen prosenttia. Keidassuot (7110) — alueen luontotyypin pinta-alaa laajennetaan (esimerkiksi nykyistä pinta-alaa kasvatetaan 10 %:lla – xx hehtaarista yy hehtaariin) ja sen kuntoa parannetaan (esimerkiksi nostamalla luonteenomaisten rahkasammalten (Sphagnum) peittotaso vähintään x prosenttiin); — asianmukaiset vedenkorkeudet palautetaan koko alueelle (keskimääräinen vedenkorkeus on keidassuon välipinnan pinnankorkeuden lähellä tai yläpuolella suurimman osan vuodesta; kausivaihtelut saavat olla enintään 20 cm, ja niiden on oltava vain 10 cm pinnan alapuolella hyvin lyhyitä ajanjaksoja lukuun ottamatta); — maaperän pH-arvo ja asianmukaiset ravintoainetasot säilyvät ennallaan (merkitykselliset ravinteet ja niiden luontaiset vaihteluvälit ilmoitetaan alueen osalta); — hajanaisten kotoperäisten puiden ja pensaiden osuus on alle 10 prosenttia. Luzulo-Fagetum-pyökkimetsät (9110) — nykyinen suojelun taso säilytetään (suotuisa); — luontotyypin tämänhetkinen pinta-ala alueella: säilytetään xx ha; — tavalliset puulajit säilytetään: vähintään 70 prosenttia latvustotasosta koostuu Picea abies-, Fagus sylvatica ssp. sylvatica- ja Abies alba -lajeista eri suhteissa niin, että esiintyy harvoin Betula pendula- ja Sorbus aucuparia -lajeja. Peitteestä 80–90 prosenttia on 22–30 metristä kuusta ja pihtaa sekä satavuotiasta 18–24 metristä pyökkiä; — ruohokasvikerrokselle ominaiset lajit säilytetään: ruohokasvikerros, jossa on vähintään kolmea lajia / 1 000 m2 seuraavista asidofiilisistä lajeista: Calamagrostis arundinacea, Luzula luzuloides, Vaccinium myrtillus, Hieracium rotundatum, Athyrium filix-femina, Digitalis grandiflora, Dryopteris filix-mas, Festuca drymeia, Galium odoratum, Galium schultesii, Lamium galeobdolon, Luzula luzuloides, Oxalis acetosella, Poa nemoralis, Pteridium aquilinum, Veronica officinalis; — haitalliset ja vierasperäiset puulajit, mukaan lukien muut kuin vastaavat ekotyypit, kattavat alle 20 prosenttia; jättöpuut: vähintään kolme puuta / ha; kuolleen puun määrä: vähintään 20 m3/ha. Asperulo-Fagetum-pyökkimetsät (9130) — luontotyypin nykyinen pinta-ala (xx ha) ja levinneisyys alueella kasvaa x prosenttia (toimitetaan kartta); — luontotyypin laatua (ekologisen rakenteen ja toiminnan osalta) parannetaan varmistamalla, että vähintään 95 prosenttia latvuston muodostavista puista on kotoperäisiä lajeja, kuten pyökkiä, saarnea ja tammea niin, että vähintään 50 prosenttia on Fagus sylvatica -pyökkiä; noin 10 prosenttia latvustosta sisältää dynaamisesti muuttuvia aukkokuvioita, jotka edistävät kaikenikäisten puulajien luontaista uusiutumista; vähintään X täysikasvuista puuta / ha ja vähintään X merkityksellistä pohjakerroksen kasvilajia / ha (toimitetaan luettelo asianomaisista lajeista); — sekä seisovan että kaatuneen kuolleen puun määrää lisätään mahdollisuuksien mukaan selkärangattomien, sienten ja muiden metsälajien elinympäristön tarjoamiseksi (kaatuneet puut ja oksat, elävien puiden kuolleet oksat tai pystyyn jääneet kuolleet puut, kaikki halkaisijaltaan > 20 cm; ilmoitetaan vähimmäistilavuus). Saukko (Lutra lutra) — nykyinen populaatio (xx yksilöä) säilytetään; — makean veden (joki) luontotyypin ekologista laatua parannetaan (yli xx km); — makuupaikkojen ja pesien määrä (ilmoitetaan lukumäärä) säilytetään eikä saatavilla olevan kalan biomassa vähene merkittävästi (xx kg); — parannetaan yhteyksiä muihin joen varrella oleviin saukkopopulaatioihin. Pyöriäinen (Phocoena phocoena) — lajin nykyinen alueella oleva populaatio säilytetään (xx yksilöä); — vedenalainen melu on enintään xx dB; — lajin levinneisyys alueella säilytetään varmistamalla, että ei ole olemassa keinotekoisia esteitä, jotka voisivat rajoittaa alueen käyttöä; — alueen saaliseläinten saatavuus ja tiheys säilytetään (esimerkiksi tuulenkala, valkoturska, silli ja kilohaili); — estetään alueen pyöriäisten joutuminen sivusaaliina pyydyksiin. Euroopanpikkuherkko (Rhinolophus hipposideros) — populaatiota ylläpidetään siten, että lepakoita on ennen kesän lisääntymisaikaa vähintään xx yksilöä; — kesä- ja lisäpiilopaikkojen määrä ja kunto säilytetään; — mahdollisen ravinnonhankinta-alueen (xx ha) ja lineaaristen piirteiden xx (km) laajuus säilytetään ilman merkittävää vähenemistä tai menetystä 2,5 kilometrin etäisyydellä piilopaikasta (toimitetaan kartta); — keinotekoisen valon voimakkuus ei lisäänny merkittävästi piilopaikan läheisyydessä tai liikkumisreittien varrella 2,5 kilometrin etäisyydellä piilopaikasta.

Jos suojelutavoitteita ei ole (28), asianmukaisessa arvioinnissa olisi 6 artiklan 2 kohdan vaatimusten mukaisesti katsottava, että vähimmäistavoitteena on varmistaa, että alueella merkittävässä määrin esiintyvät luontotyypit tai lajien elinympäristöt eivät heikkene nykyistä (arvioinnin ajankohdan) tasoa huonommiksi ja että lajit eivät häiriinny merkittävästi (29).

Vaikka arvioinnissa olisi keskityttävä alueella merkittävässä määrin esiintyviin lintuihin sekä yhteisön tärkeinä pitämiin lajeihin ja luontotyyppeihin, on muistettava, että nämä kohdepiirteet ovat monimutkaisessa vuorovaikutuksessa myös muiden lajien, luontotyyppien ja luonnonympäristön kanssa. Tältä osin muut lajit voi olla syytä ottaa huomioon myös silloin, kun tarkastellaan suojeltuihin luontotyyppeihin kohdistuvia mahdollisia vaikutuksia, jos nämä lajit ovat kyseessä olevalle luontotyypille tyypillisiä kasvi- ja eläinlajeja (30) tai merkittävä osa ravintoketjua, josta Natura 2000 -alueen suojelun kohde on riippuvainen. Tämä otetaan huomioon alueen suojelutavoitteissa, ja asianmukaisessa arvioinnissa olisi tarvittaessa tarkasteltava suunnitelman tai hankkeen mahdollisia vaikutuksia näihin muihin lajeihin.

Myös maisemapiirteet, jotka edistävät verkoston ekologista yhtenäisyyttä, mukaan lukien sen kytkeytyneisyys, olisi tarvittaessa otettava huomioon arvioitaessa suunnitelmien ja hankkeiden vaikutuksia Natura 2000 -verkostoon (ks. taulukko 4).

b) Määritetään suunnitelman tai hankkeen vaikutuksia ja arvioidaan niitä alueiden suojelutavoitteiden kannalta

Arvioinnissa on selvitettävä alan parhaan tieteellisen tuntemuksen valossa kaikki sellaiset suunnitelman tai hankkeen osa-alueet, jotka erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa voivat vaikuttaa alueen suojelutavoitteisiin. Vaikutusten arvioinnin on perustuttava objektiivisiin ja, mikäli mahdollista, kvantifioitaviin kriteereihin. Vaikutukset on ennustettava niin tarkasti kuin mahdollista, ja ennusteiden perusteet on ilmoitettava selkeästi ja kirjattava asianmukaisesta arvioinnista laadittavaan raporttiin. Lisätietoja on saatavilla 6 artiklaa koskevan oppaan kohdassa 4.6.

Arvioinnin on katettava koko kyseisen suunnitelman tai hankkeen vaikutukset, mukaan lukien kaikki siihen kuuluvat toimet, kaikissa sen vaiheissa (valmistelu, rakentaminen, käyttö ja tarvittaessa käytöstäpoisto tai kunnostaminen). Arvioinnissa on tunnistettava ja eriteltävä erityyppiset vaikutukset, kuten suorat ja välilliset vaikutukset, väliaikaiset tai pysyvät vaikutukset, lyhyen ja pitkän aikavälin vaikutukset sekä kumulatiiviset vaikutukset.

Arvioinnissa analysoidaan tavallisesti seuraavia mahdollisia vaikutuksia:

— Välitön menetys: luontotyypin kattavuuden vähentyminen fyysisen tuhoutumisen vuoksi (esimerkiksi sen poistamisen tai rakennusmateriaalien tai sedimenttien sijoittamisen vuoksi); lajien lisääntymis-, ruokailu- ja levähdysalueiden menetys.

— Heikentyminen: luontotyypin laadun heikkeneminen, joka johtaa luonteenomaisten lajien määrän vähenemiseen tai yhteisön (lajikoostumus) rakenteen muutokseen. Tämä voi johtua abioottisten olosuhteiden muutoksista (esimerkiksi vedenkorkeus tai suspendoituneen sedimentin, pilaavien aineiden tai pölyn kertymisen lisääntyminen); lajien lisääntymis-, ruokailu- ja levähdysalueiden heikkeneminen.

— Häiriintyminen: muutos nykyisissä ympäristöolosuhteissa (esimerkiksi lisääntynyt melu tai valo taikka ihmisten ja ajoneuvojen lisääntynyt tiheys). Häiriöt voivat aiheuttaa muun muassa lajin yksilöiden siirtymistä, muutoksia lajin käyttäytymisessä tai sairastumis- tai kuolleisuusriskin lisääntymistä.

— Pirstoutuminen: johtaa asiaankuuluvien luontotyyppien ja lajien levinneisyysalueiden muuttumiseen esimerkiksi luomalla fyysisiä tai ekologisia esteitä alueille, jotka ovat fyysisesti tai toiminnallisesti yhteydessä toisiinsa, tai jakamalla ne pienemmiksi erillisiksi alueiksi.

— Muut välilliset vaikutukset: epäsuora muutos ympäristön laatuun (joka johtuu esimerkiksi ravinteiden ja valon saatavuuden muutoksesta tai alueen haavoittuvuuden lisääntymisestä muille uusille uhkille, kuten haitallisille vieraslajeille tai ihmisten ja eläinten tunkeutumiselle alueelle).

Näitä vaikutuksia olisi analysoitava aluekohtaisten suojelutavoitteiden perusteella, mikä tarkoittaa sitä, että analyysi on tehtävä paitsi suhteessa alueella merkittävässä määrin esiintyvien luontotyyppien ja lajien nykyiseen tilaan myös suhteessa niiden suojelutavoitteiden mukaiseen haluttuun tilaan (esimerkiksi populaation koon tai luontotyypin kattavuuden lisääminen x prosentilla).

Aluekohtaisiin suojelutavoitteisiin perustuva vaikutusten analyysi on siis tehtävä myös niiden erityisten ominaisuuksien tai parametrien perusteella, jotka määrittävät suojeltujen piirteiden suojelun tason (esimerkiksi levinneisyysalue, elinympäristö, rakenne ja toiminta, populaation koko sekä tulevaisuudennäkymät).

Suunnitelman tai hankkeen kutakin näkökohtaa olisi tarkasteltava vuorotellen ja sen mahdollisia vaikutuksia olisi arvioitava alueen suojelutavoitteiden kannalta. Sen jälkeen tulisi tarkastella vaikutuksia kaikkiin luontotyyppeihin ja lajeihin, joihin vaikutukset kohdistuvat, yhdessä ja toisiinsa nähden niin, että myös niiden välinen vuorovaikutus voidaan ottaa huomioon.

Suunnitelman tai hankkeiden mahdollisten vaikutusten ennustamiseen voidaan käyttää erilaisia menetelmiä. Laatikossa 10 luetellaan esimerkkejä menetelmistä, joita voidaan käyttää vaikutusten ja niiden laajuuden ennustamiseen.

Laatikko 10 Esimerkkejä vaikutusten ennustamista koskevista menetelmistä Suorilla mittauksilla, kuten esimerkiksi hävinneen tai vahingoittuneen luontotyypin pinta-alan koon mittaamisella, voidaan hahmottaa lajien populaatioiden, elinympäristöjen ja yhteisöjen suhteellista menetystä. Vuokaavioilla sekä verkko- ja järjestelmäkaavioilla yksilöidään suorista ja välillisistä vaikutuksista johtuvia vaikutusketjuja niiden aiheutumistavan mukaisesti niin, että pystytään kuvaamaan keskinäisiä suhteita ja prosessipolkuja. Määrällisillä ennustemalleilla tehdään matemaattisia ennusteita, jotka perustuvat vaikutusten voimaa ja suuntaa koskeviin tietoihin ja oletuksiin. Malleista voidaan johtaa ennusteita, jotka ovat johdonmukaisia aiempien ja nykyisten tietojen kanssa (trendianalyysi, skenaariot ja muita olennaisia paikkoja koskeviin tietoihin perustuvat analogiat), ja tehdä intuitiivisia ennusteita. Joissakin yleisesti käytetyissä malleissa ennakoidaan pilaavien aineiden leviämistä ilmaan, maaperän eroosiota, jokien sedimenttikuormitusta ja saastuneiden jokien happipitoisuuden muutosta. Paikkatietojärjestelmiä (GIS) voidaan käyttää alueellisten suhteiden, kuten rajoitusten päällekkäisyyden, mallintamiseen tai herkkien alueiden tai luontotyyppien häviämisen kartoittamiseen. Paikkatietojärjestelmät koostuvat tietokonepohjaisesta kartografiasta, karttatietojen tallentamisesta ja tietokantojen hallintajärjestelmästä, johon tallennetaan attribuutteja, kuten maan käyttö tai kaltevuus. Paikkatietojärjestelmiin tallennettuja muuttujia voidaan katsella, yhdistellä ja analysoida nopeasti. Aiempia vastaavia hankkeita koskevista tiedoista voi olla hyötyä etenkin, jos niiden alun perin tehtyjä määrällisiä ennusteita on seurattu toiminnan aikana. Asiantuntijalausunto ja -arvio voi perustua aiempiin kokemuksiin ja kuulemisiin.

Taulukossa 5 esitetään esimerkki järjestelmällisestä hankkeen osatekijöiden ja Natura 2000 -alueen suojeltujen piirteiden välisestä keskinäisestä analyysistä.

Taulukko 5

Esimerkki järjestelmällisestä hankkeen osien ja Natura 2000 -alueen suojeltujen piirteiden välisestä keskinäisestä analyysistä – yksinkertaistettu kalanviljelylaitosta koskeva esimerkki

Hankkeen vaihe Hankkeen osa Luontotyyppi 1 Joki Luontotyyppi 2 Jokimetsät Luontotyyppi 3 Kosteat nummet Laji 1 Kalat Laji 2 Selkärangattomat Laji 3 Linnut Rakentaminen Altaat Joen uoman ja virtauksen muuttaminen (xx m – pituus) Pinta-alan menetys (xx m2) Pinta-alan menetys (xx m2) Muutokset lajiyhteisöissä Häiriöt ja yksilöiden siirtyminen. Lisääntymisympäristön menetys Rakennukset Pinta-alan menetys (xx m2) Luontotyyppien häviäminen ja heikentyminen Tiet Paikalliset muutokset veden virtauksessa Pinta-alan menetys (xx m2) Luontotyyppien häviäminen ja heikentyminen Toiminta Kalojen ruokinta ja hoitaminen Orgaanisten ja kemiallisten tuotteiden aiheuttama veden saastuminen Veden saastumisesta johtuva luontotyypin laadun muutos Häiriöt ja yksilöiden siirtyminen Vedenotto Virtauksen heikkenemisestä johtuva luontotyypin muutos Virtauksen heikkenemisestä johtuva luontotyypin heikentyminen Virtauksen heikkenemisestä johtuva luontotyypin heikentyminen Valaistus Häiriöt ja yksilöiden siirtyminen Häiriöt ja yksilöiden siirtyminen Melu Yksilöiden siirtyminen

Arvioinnin on perustuttava alan parhaaseen saatavilla olevaan tieteelliseen tietoon. Tämä tarkoittaa, että tietojen on oltava täydellisiä ja ajantasaisia. Tästä syystä on usein tarpeen tehdä kenttätutkimuksia tietoaukkojen täyttämiseksi ja täsmällisten tietojen keräämiseksi. Tähän voivat sisältyä esimerkiksi alueella tehtävät etsinnät (käyttämällä muun muassa näytteenottomenetelmiä, laskentoja ja inventaarioita), jotta voidaan yksilöidä tai vahvistaa luonnonpiirteiden tarkka sijainti ja levinneisyys suhteessa arvioitavan suunnitelman tai hankkeen suunniteltuihin toimiin ja niiden suojelun tilaan.

Etukäteen tehtävästä kirjoituspöytätutkimuksesta voi olla hyötyä, kun tarkastellaan saatavilla olevaa tietoa ja tunnistetaan tietotarpeita, jotka edellyttävät lisäkenttätutkimusta. Tämä voi olla hyödyllinen käytäntö esimerkiksi silloin, kun työpöytätutkimuksella osoitetaan, että on haavoittuvia luontotyyppejä, joihin liittyy harvinaista kasvistoa ja/tai eläimistöä, tai että vaikutusalueella esiintyy lajeja, jotka ovat ratkaisevan tärkeitä alueen suojelutavoitteiden kannalta.

Kenttätutkimuksista saatujen tietojen olisi muodostettava objektiivinen perusta arviointiprosessille, joka on toteutettava aluekohtaiset suojelutavoitteet huomioon ottaen. Jotta kenttätutkimustiedot olisivat täydellisiä, on asetettava riittävä aikaväli, esimerkiksi yhden tai useamman vuoden tutkimus, joka kattaa koko kasvusyklin ja jossa otetaan huomioon luonnonvaraisen eläimistön kausiluonteisuus, tai eläimistötutkimukset, jotka on ehkä toistettava tietyn ajanjakson aikaisten populaatioiden ja kehityssuuntausten vahvistamiseksi.

Kun on kyse suurista rakennushankkeista, kuten esimerkiksi moottoriteistä, rautateistä, tuulivoimapuistoista, satamista tai vesiväylistä, joilla odotetaan niiden laajuuden ja luonteen vuoksi olevan merkittäviä vaikutuksia alueeseen, kenttätutkimuksia tarvitaan lähes aina. Niihin on sisällytettävä yksityiskohtainen kartoitus muun muassa suojelluista luontotyypeistä tai lajien lisääntymis- tai levähdyspaikoista (ellei joitakin näistä selvityksistä ja tutkimuksista ole jo tehty hiljattain esimerkiksi valmisteltaessa tai päivitettäessä käyttösuunnitelmaa tai arvioitaessa jotakin muuta alueen merkittävää kehityshanketta).

Vaikutus olisi määritettävä tai kirjattava käyttäen parametreja, joiden avulla voidaan arvioida alueella merkittävässä määrin esiintyvien luontotyyppien ja lajien erityisiin suojelutavoitteisiin kohdistuvan vaikutuksen laajuutta ja vakavuutta (ks. myös kohdassa 3.1.4 oleva merkittävyysindikaattoreita koskeva laatikko 7). Tähän voisi sisältyä esimerkiksi seuraavia parametreja:

— Pysyvästi menetetyn (esimerkiksi kasvillisuuden raivaamisen tai sopivien lisääntymis- tai pesintäpaikkojen poistamisen vuoksi) luontotyypin tai lajin elinympäristön pinta-ala arvioituna suhteessa alueen luontotyypin pinta-alaan alueellisella, kansallisella ja eliömaantieteellisellä tasolla (menetetyn luontotyypin prosenttiosuus) ja aluekohtaisessa suojelutavoitteessa (johon voi sisältyä ennallistamistavoite) asetetun tavoitteen kannalta;

— Luontotyypin tai lajin elinympäristön pinta-ala, johon kohdistuu vaikutuksia (esimerkiksi saastuminen, melu tai muiden ekologisten olosuhteiden heikentyminen), arvioituna suhteessa alueen luontotyypin pinta-alan prosenttiosuuteen alueellisella, kansallisella ja eliömaantieteellisellä tasolla (prosenttiosuus luontotyypin pinta-alasta, johon kohdistuu vaikutuksia) ja aluekohtaisessa suojelutavoitteessa (johon voi sisältyä ennallistamistavoite) asetetun tavoitteen kannalta;

— Vaikutusten kohteena olevien paikallisten ja muuttavien lajien populaatioiden koko arvioituna suhteessa paikallisiin, alueellisiin, kansallisiin ja kansainvälisiin populaatioihin (prosenttiosuus populaatiosta, johon vaikutuksia kohdistuu) ja aluekohtaisessa suojelutavoitteessa (johon voi sisältyä tavoite populaation koon kasvattamisesta alueella) asetetun tavoitteen kannalta;

— Vaikutusten kohteena olevan luontotyypin tai lajin elinympäristön laatuun tai vaikutusten kohteena olevan lajin säilymiseen kohdistuvien vaikutusten (esimerkiksi saasteet, melu ja muiden ekologisten olosuhteiden heikentyminen) laajuus, kun otetaan huomioon niiden aluekohtaisen suojelutavoitteen (johon voi sisältyä ennallistamistavoite) mukaiset ekologiset vaatimukset kyseisellä alueella.

Kuten aiemmissa kohdissa on jo todettu, arvioinnissa ei pitäisi mahdollisia haitallisia vaikutuksia arvioitaessa ottaa huomioon ainoastaan kielteisiä muutoksia nykytilaan, vaan myös muutokset, jotka voivat estää suojelutavoitteiden saavuttamisen siltä osin kuin ne edellyttävät nykyisten olosuhteiden parantamista.

c) Arvioidaan kumulatiivisia vaikutuksia, jotka liittyvät muihin suunnitelmiin ja hankkeisiin

Kumulatiiviset vaikutukset voivat johtua hankkeen (suunnitelman tai hankkeen) peräkkäisistä, vaiheittaisista ja/tai yhdistetyistä vaikutuksista, kun ne lisätään muihin olemassa oleviin, suunniteltuihin ja/tai kohtuudella ennakoitavissa oleviin kehityskulkuihin (ks. myös kohdassa 3.1.4 oleva Natura 2000 -alueeseen kohdistuvien kumulatiivisten vaikutusten arvioinnin keskeisiä vaiheita koskeva taulukko 2). Esimerkkejä kumulatiivisista vaikutuksista ovat muun muassa

— pilaavien aineiden suuremmat pitoisuudet (erityisesti vedessä ja maaperässä), jotka ylittävät alueella suojellun luontotyypin tai lajin ekologiset vaatimukset;

— valuma-alueen veden virtauksen heikkeneminen useiden vedenottojen vuoksi alle tason, joka on alueella suojellun luontotyypin tai lajin ekologisten vaatimusten mukainen;

— muuttoreittien tai luonnonvaraisten eläinten liikkumisen häiriintyminen;

— eri kehityssuunnista johtuva ekosysteemin luontotyyppeihin ja lajeihin kohdistuva lisääntynyt paine.

Kumulatiiviset vaikutukset kattavat laajan kirjon eri maantieteellisten alueiden ja aikavälien vaikutuksia. Joissakin tapauksissa kumulatiivisia vaikutuksia syntyy, koska kehitteillä on samaa tyyppiä olevia hankkeita. Seuraavat ovat tärkeimpiä esimerkkejä:

— kun samaan jokeen tai saman valuma-alueen sisälle rakennetaan tai suunnitellaan useita vesivoimahankkeita;

— kun useita öljy- ja kaasuhankkeita tai mineraalien louhintaa koskevia hankkeita kehitetään toistensa lähelle; tai

— kun samalle muuttoreitille tai alueelle rakennetaan tai suunnitellaan useita tuulivoimapuistoja.

Toisissa tapauksissa kumulatiivisia vaikutuksia aiheutuu samalla alueella toteutettavien erityyppisten hankkeiden, kuten mineraalien louhinta-alueen, kulkuteiden, siirtojohtojen ja muiden samankaltaisten maankäyttötapojen kehittämisen, yhteisvaikutuksesta. Joissakin tilanteissa saman hankkeen eri osatekijät toteutetaan ja arvioidaan erikseen, jolloin myös näiden osatekijöiden kumulatiivisista vaikutuksista olisi tehtävä kumulatiivisia vaikutuksia koskeva arviointi.

Muut suunnitelmat tai hankkeet, jotka voivat yhdessä tarkasteltavan suunnitelman tai hankkeen kanssa aiheuttaa merkittäviä vaikutuksia alueeseen, on otettava huomioon asianmukaisessa arvioinnissa. Ehdotettu tie kulkee esimerkissä lähellä Natura 2000 -aluetta, eikä sen aiheuttama häiriö (esimerkiksi melu) vaikuta merkitt