[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 11.10.2006

KOM(2006) 588 lopullinen

KOMISSION VALMISTELUASIAKIRJA

komission suorittamasta hyväksyttyjen laitosten valvonnasta ja direktiivin 94/57/EY mukaisen siviilioikeudellista vastuuta säätelevän järjestelmän vaikutuksista

KOMISSION VALMISTELUASIAKIRJA

komission suorittamasta hyväksyttyjen laitosten valvonnasta ja direktiivin 94/57/EY mukaisen siviilioikeudellista vastuuta säätelevän järjestelmän vaikutuksista

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

JOHDANTO

Erika I -paketissa[1] tehty uudistus, jossa muutettiin hyväksyttyjen laitosten toimintaa koskevaa yhteisön lainsäädäntöä, sai aikaan merkittäviä muutoksia, joilla pyrittiin poistamaan Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission yhteinen huoli siitä, että hyväksyttyjen laitosten toiminta ei aina ole vaaditun tasoista.

Tässä yhteydessä vahvistettiin alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista 22 päivänä marraskuuta 1994 annettua neuvoston direktiiviä 94/57/EY[2] (jäljempänä ”direktiivi”), jotta sen nojalla voitaisiin valvoa tarkemmin näiden meriturvallisuuden ja meren pilaantumisen ehkäisemisen kannalta avainasemassa olevien yksityisten laitosten toimintaa. Uudet säännöt toivat muun muassa seuraavat muutokset:

- tiukat seuraamukset: yhteisön antama hyväksyntä voidaan peruuttaa vuodeksi tai kokonaan, jos tilapäiseen peruuttamiseen johtaneita puutteita ei korjata

- turvallisuuteen ja meren pilaantumisen ehkäisyyn liittyvän toiminnan on oltava korkealla tasolla ennen kuin laitokselle voidaan myöntää yhteisön hyväksyntä

- tiukennetut riippumattomuus- ja laatuvaatimukset sekä entistä avoimempi tiedottaminen kuhunkin luokkaan kuuluvista aluksista

- hyväksyttyjen laitosten siviilioikeudellisen vastuun vähimmäisrajat.

Tällä kertomuksella on seuraavat tavoitteet:

1. antaa selvitys komission suorittamasta hyväksyttyjen laitosten valvonnasta sekä niistä rohkaisevista tuloksista, joita on saatu puuttumalla tilanteisiin, jotka ovat saattaneet uhata meriturvallisuutta ja -ympäristöä

2. tarkastella uuden vastuukysymyksiä säätelevän järjestelmän taloudellisia vaikutuksia 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti.

Komissio valvoo edelleen direktiivin soveltamista jäsenvaltioissa sellaisissakin asioissa, joita ei käsitellä tässä asiakirjassa, ja antaa niistä myöhemmin erillisen raportin 16 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

Hyväksytyt laitokset

Kansainvälisen merenkulkujärjestön IMOn jäsenien hyväksymistä noin 60 luokituslaitoksesta vain seuraavat kaksitoista ovat saaneet direktiivin mukaisen yhteisön hyväksynnän:

- American Bureau of Shipping

- Bureau Veritas

- China Recognised organisation

- Det Norske Veritas

- Germanischer Lloyd

- Korean Register

- Lloyd's Register of Shipping

- Nippon Kaiji Kyokai

- Registro Italiano Navale (RINA)

- Russia Maritime Register of Shipping

- Hellenic Register of Shipping

- Registro Internacional Naval (RINAVE).

RINAVEn saamaa hyväksyntää, jonka komissio myönsi ensimmäisen kerran vuonna 2000[3] direktiivin 4 artiklan 3 kohdan [nykyisen 2 kohdan] mukaisesti, jatkettiin 18. huhtikuuta 2005 kolmen vuoden ajaksi[4], kun komissio oli ensin varmistanut, että RINAVE täyttää yhä direktiivin vaatimukset ja on harjoittanut toimintaansa tyydyttävästi. Jatketun hyväksynnän vaikutukset koskevat ainoastaan Portugalia.

Hellenic Register of Shipping -laitoksen saamaa hyväksyntää, jonka komissio myönsi ensimmäisen kerran vuonna 2001[5] direktiivin 4 artiklan 3 kohdan [nykyisen 2 kohdan] mukaisesti, jatkettiin 2. elokuuta 2005 kolmen vuoden ajaksi[6], kun a) komissio oli ensin varmistanut, että Hellenic Register of Shipping täyttää yhä direktiivin vaatimukset ja b) laitos oli sitoutunut siihen tavoitteeseen, että sen toiminta saadaan vastaamaan hyväksyttyjen laitosten keskimääräistä tasoa. Jatketun hyväksynnän vaikutukset koskivat aluksi vain Kreikkaa ja Kyprosta, mutta ne ulotettiin koskemaan myös Maltaa[7] 22. toukokuuta 2006.

Puolan viranomaiset esittivät maaliskuussa 2004 direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti virallisen pyynnön, joka koski Polish Register of Shipping -laitoksen määräaikaista hyväksymistä. Puolaan pyyntöön liittyivät myöhemmin Malta, Kypros, Liettua, Tšekki ja Slovakia. Laitos täyttää nykyään kaikki direktiivin perusteet ja vaatimukset panostettuaan komission suorittaman arvioinnin jälkeen lähes kahden vuoden ajan puutteiden korjaamiseen. Samanaikaisesti, kun tätä raporttia laadittiin, valmisteltiin luonnosta päätökseksi, jolla on tarkoitus myöntää Polish Register of Shipping -laitokselle määräaikainen yhteisön hyväksyntä.

Hyväksyttyjen laitosten arviointi

Yleistä

Direktiivin 4 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa: ” Laitosten, jotka 22 päivänä tammikuuta 2002 jo on hyväksytty tämän direktiivin perusteella, hyväksynnät pysyvät voimassa. Niiltä vaaditaan kuitenkin tässä direktiivissä säädettyjen uusien vaatimusten noudattamista, ja tämä arvioidaan ensimmäisten 11 artiklassa tarkoitettujen arviointien yhteydessä. ”

Direktiivin 11 artiklan 3 kohdassa säädetään puolestaan seuraavaa: ” Komissio arvioi kaikki hyväksytyt laitokset yhdessä sen jäsenvaltion kanssa, joka on esittänyt laitosta koskevan hyväksymispyynnön, säännöllisesti ja vähintään joka toinen vuosi varmistuakseen siitä, että ne täyttävät liitteen vaatimukset. ”

Komissio on muutetun direktiivin voimaantulon[8] jälkeen arvioinut kaikki hyväksytyt laitokset vähintään kerran, ja vuonna 2005 päästiin siihen tavoitteeseen, että jokainen laitos arvioidaan vähintään joka toinen vuosi.

Ensisijaisena pyrkimyksenä on ollut tarkistaa muutosdirektiivin noudattaminen. Komissio on suorittanut laajoja arviointeja sekä järjestelmien että yksittäisten tapausten analysoinnin pohjalta. Arviointeihin on kuulunut käyntejä kunkin arvioitavan laitoksen pääkonttoriin sekä yhteen tai useampaan aluekonttoriin. Monissa tapauksissa on käyty myös telakoilla ja rakenteilla olevissa aluksissa. Tässä yhteydessä komissio teki helmikuussa 2005 erityisen arviointikierroksen, jonka painopiste oli uusissa laivanrakennustöissä. Tavoitteena oli selvittää, miten hyväksytyt laitokset olivat reagoineet siihen poikkeukselliseen paineeseen, joka nykyään kohdistuu näihin markkinoihin.

Jäsenvaltiot, joita asia koskee, ovat osallistuneet säännöllisesti arviointeihin, mistä on ollut suurta hyötyä arviointityössä. Useimmat arvioinnit on suunniteltu valmistelukokouksissa yhdessä arviointiin osallistuneen jäsenvaltion nimeäminen asiantuntijoiden kanssa. Arviointien aikana jäsenvaltiot ovat voineet käsitellä lippuvaltioita koskevia erityiskysymyksiä ja osallistua työhön esittämällä lippuvaltioiden näkemyksiä. Lopuksi arvioijat ovat keskustelleet havainnoistaan arviointiin osallistuneiden jäsenvaltion asiantuntijoiden kanssa ennen kuin niistä on raportoitu komissiolle, joka on tiedottanut päätelmistään ja jatkotoimistaan arviointiin osallistuneelle hallinnolle.

Hyväksyttyjen laitosten arvioinnissa komissiota on avustanut helmikuusta 2004 alkaen Euroopan meriturvallisuusvirasto (EMSA).

- Meriturvallisuusviraston tarjoama asiantuntemus on antanut komissiolle mahdollisuuden tihentää ja laajentaa arviointeja, mikä on vaikuttanut ratkaisevasti edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseen.

- EMSA on koonnut tarkastajaryhmän, jossa yhdistyvät direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa kysymyksissä tarvittavat pätevyydet, ja se on kehittänyt erityisen kenttätyömetodiikan. Tämän ansiosta arvioinnit on voitu valmistella entistä perusteellisemmin, ja komissiolla on ollut huomattavasti paremmat mahdollisuudet havaita hyväksyttyjen laitosten järjestelmien ja menettelyjen heikkoudet, jotka vaativat toimenpiteitä.

Arviointien tärkeimmät tulokset

Yleistä

Tähänastiset arvioinnit osoittavat, että hyväksytyt laitokset noudattavat sääntöjä hyvin pitkälle, jollei oteta huomioon puutteita, joita käsitellään jäljempänä kohdissa 3.2.2–3.2.7. Komission mielestä hallitsevana suuntauksena on kuitenkin, että sääntöjen noudattaminen on lähinnä muodollista: järjestelmät ja menettelyt on kehitetty pitkälle, mutta ennakoiva valvonta ja tehokas riskinhallinta ovat liian usein jääneet heikompaan asemaan.

Luokitussääntöjen ja lakisääteisten vaatimusten noudattaminen

Komissio on tutkinut huomattavan määrän aluksia koskevia asiakirjoja satunnaisotoksilla ja telakkakäyntien yhteydessä sekä tutkimalla niitä onnettomuuksien ja satamavaltioiden suorittamaan valvontaan liittyvien pysäytysten jälkeen.

Tutkimukset ovat antaneet paikka paikoin varsin synkän kuvan tilanteesta: joissain tapauksissa katsastajat ovat tehneet vakavia virheitä tai tietyt tarkastukset tai kokeet on yksinkertaisesti jätetty tekemättä, eikä näitä selviä poikkeamia ole aina havaittu myöhemmissä sisäisissä tarkastuksissakaan tai asianmukaiset jatkotoimet on jätetty toteuttamatta:

- Toistuvana kuviona näyttää olevan, että vakavimmat poikkeamat liittyvät laitoksiin, joilla on käytettävissään suhteellisesti vähiten resursseja[9].

- Luokitus- ja lakisääteisten vaatimusten laiminlyönnin todettiin eräässä laitoksessa johtuneen siitä toimintavapaudesta, jonka laitoksen säännöt ja menettelyt antoivat katsastajille[10], koska laitoksen resurssit olivan liian niukat[11]. Jatkotutkimuksessa, jonka laitos toteutti komission kehotuksesta, todettiin useita muita työkohteita, joissa luokitus- ja lakisääteisten vaatimusten soveltaminen ei ollut ollut asianmukaista.

- Toisessa tapauksessa, jossa tutkittiin onnettomuudessa mukana olleen aluksen asiakirjoja, todettiin, että katsastajan tekemät vakavat virheet, jotka liittyivät laitoksen sääntöjen soveltamiseen, olivat myöhemmin jääneet havaitsematta, kun katsastajan raportti oli tarkistettu ennen sen toimittamista pääkonttoriin, vaikka virheet olivat selvästi havaittavissa kyseisistä asiakirjoista.

- Kyseinen laitos valvoi katsastajiaan asianmukaisesti ja ryhtyi toimenpiteisiin, jos katsastajan toiminta oli puutteellista, esimerkiksi peruuttamalla pätevyyskirjan. Laitos ei kuitenkaan mennyt niin pitkälle, että se olisi tämän jälkeen tutkinut tällaisten katsastajien tarkastamia aluksia havaitakseen mahdolliset riskit ja puuttuakseen niihin. Valitettavasti yksi alus, jonka eräs pätevyyskirjansa menettänyt katsastaja oli tarkastanut, vaurioitui vakavasti vähän sen jälkeen, ja alusta koskevien asiakirjojen tarkastelu herättää vakavia epäilyjä siitä, oliko aluksen vahingoittuneiden osien katsastus ollut riittävän perusteellista.

- On myös todettu tapauksia, jotka viittaavat siihen, että monet hyväksytyt laitokset jättävät tekemättä kansainvälisissä yleissopimuksissa edellytettyjä erityistarkastuksia (esimerkiksi ohjauslaitteiston testauksen aluksen ollessa täydessä lastissa).

”Joustolausekkeet”

Hyväksyttyjen laitosten suorittamalla telakoiden laatujärjestelmien arvioinnilla näyttää olevan yhä suurempi merkitys sertifiointiprosessissa.

Komissio antaa täyden tukensa tällaiselle arvioinnille, sillä se on keskeinen väline, joka täydentää tarkastustyötä. Arviointiin liittyy kuitenkin omat vaaransa:

- Kuten edellä mainittiin, erään hyväksytyn laitoksen sääntöjen mukaan katsastajat voivat telakan laatujärjestelmästä tekemänsä arvioinnin perusteella jättää tekemättä tarkastuksia johdon valvomatta asiaa (”joustavuuslauseke”).

- Sen lisäksi, että johdon on harjoitettava asianmukaista valvontaa, kaikki lakisääteiset tarkastukset on tehtävä poikkeuksetta. Edellä mainitussa tapauksessa laitoksen menettelyissä ja tarkistuslistoissa ei tehty selvää eroa lakisääteisten ja luokitustarkastusten välillä, mikä johti siihen, että kummatkin jätettiin tekemättä.

- Luokitustarkastustenkin osalta on syytä pohtia hyvin vakavasti joustolausekkeiden ulottuvuutta: hyväksyttyjen laitosten odotetaan sertifioivan aluksia eikä telakoita, ja niillä on aina oltava riittävästi ensi käden tietoja tähän tarkoitukseen.

- Komissio on myös tietoinen siitä lehdistön esittämästä mahdollisuudesta, että hyväksytyt laitokset saattavat ”auttaa” telakoita laatujärjestelmien perustamisessa joko suoraan tai tytär- ja yhteisyritysten välityksellä. Tämä voi johtaa eturistiriitoihin riippumatta siitä, liittyykö auttaminen joustolausekkeisiin.

Yksittäisissä tapauksissa toteutettujen toimien lisäksi komissio aikoo arvioida perusteellisesti kokonaistilannetta ja ryhtyä arviointitulosten pohjalta uusiin toimenpiteisiin.

Resurssit

Komissio on useissa tapauksissa todennut, että hyväksytyllä laitoksella ei ole ollut riittävästi resursseja selviytyä työtaakastaan varsinkaan nykyisessä tilanteessa, kun laivarakennustoiminta on huipussaan.

- Komissio on käyttänyt pääasiassa kahta indikaattoria mittaamaan resurssien yleistä riittävyyttä: alusten määrän ja katsastajien määrän välistä suhdetta[12], joka antaa yleiskuvan laitoksen resursseista, sekä rakenteilla olevien uusien alusten määrän ja katsastajien määrän välistä suhdetta[13], jolla pyritään mittamaan laitoksen resursseihin kohdistuvaa lisärasitetta, joka johtuu laivanrakennukseen liittyvästä vaativammasta tarkastus- ja sertifiointitoiminnasta. Nämä suhdeluvut ovat erittäin hyödyllisiä osoittimia, mutta niitä on tarkasteltava muiden tekijöiden, kuten aluskannan koostumuksen ja iän valossa. Komissio on tutkinut myös työpaikkakohtaisten resurssien riittävyyttä ja tarkastellut näin saatujen tulosten pohjalta muita arviointituloksia.

- Arvioidessaan työtä, jota eräs hyväksytty laitos oli tehnyt suurella telakalla, komissio saattoi heti todeta, että käytettävissä olevan työvoiman määrä (yksi päätoiminen katsastaja, jota toisinaan avusti toinen katsastaja) ja rakenteilla olevien alusten määrän (neljä katsastettavaa alusta usean kuukauden ajan) olivat jatkuvasti selvässä epäsuhteessa toisiinsa. Tästä syystä sekä luokitus- että lakisääteisiä vaatimuksia laiminlyötiin useaan otteeseen.

- Eräässä toisessa tapauksessa komissio huomasi, että hyväksytty laitos oli sääntöjen vastaisesti käyttänyt katsastajiensa apuna ulkopuolista henkilökuntaa uusilla suurilla laivanrakennuspaikoilla. Ulkopuolisen henkilökunnan todettiin suorittaneen katsastuksia, jotka voidaan laivanrakennustöiden yhteydessä katsoa ydintoiminnaksi ja joiden tekeminen normaalisti kuuluu laitoksen päätoimisille katsastajille.

- Kuten kohdassa 3.2.2 todettiin, vaikuttaa siltä, että vakavimmat havaitut puutteet korreloivat edelle mainittujen indikaattoreiden suurimpien arvojen kanssa.

Ongelman syyt eivät ole täysin selvillä, mutta niitä voivat olla pelkkä kilpailu, pätevän henkilökunnan puute ja/tai hyväksyttyjen laitosten heikko asema telakoihin nähden. Taustalla ovat myös nopeasti kasvava kysyntä ja siitä johtuvat tiukat tuotanto-olosuhteet. Komissio on joka tapauksessa erityisen huolestunut siitä, miten ongelma vaikuttaa alusturvallisuuteen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Se on jo toteuttanut asianmukaisia toimenpiteitä aktiivisessa yhteistyössä kyseisten laitosten kanssa.

Laatupolitiikka ja -järjestelmä

Hyväksytyt laitokset ovat yleensä ottaneet käyttöön varsin pitkälle kehitettyjä laatujärjestelmiä, joihin kuuluu yksityiskohtaisia ja tarkasti dokumentoituja menettelyjä. Komission tekemät arvioinnit ovat kuitenkin paljastaneet sen melkeinpä systemaattisen puutteen, että laitokset eivät ole määritelleet toimivia keskeisiä tulosindikaattoreita tai, mikä on vielä yleisempää, muodostaneet niistä tarkoituksenmukaista järjestelmää, jonka avulla johto voisi arvioida laitoksen toimintaa ja toimia itse ennakoivasti ja ennalta ehkäisevästi.

- Komissio on yleisesti sitä mieltä, että hyväksytyt laitokset tarvitsevat ehdottomasti jonkin verran aikaa voidakseen käsitellä näitä kysymyksiä ja edetä yrityksen ja erehdyksen kautta. Kaikkien laitosten olisi kuitenkin korjattava ongelmat keskipitkällä aikavälillä.

Riippumattomuus

Riippumattomuus on epäilemättä kaikkein vaikeimmin arvioitavissa oleva vaatimus. Tämä johtuu lähinnä siitä, että hyväksyttyjen laitosten asema vaihtelee suuresti: osa niistä on säätiöitä tai vastaavia organisaatioita, yksi on kokonaan säätiön omistuksessa, toiset ovat voittoa tavoittelemattomia yhtiöitä tai vastaavia organisaatioita ja loput osakeyhtiöitä.

Komissio on yrittänyt selvittää, mitkä elimet ja mikä henkilöstö tosiasiassa hallitsevat laitoksen liiketoimintaa, ja päästä selkeään tilanteeseen, jossa liitteessä mainitut eturyhmät (”rajoitetut ryhmät”)[14] eivät olisi sellaisessa asemassa, että niillä olisi määräävä vaikutus laitokseen. Osakeyhtiöitä arvioitaessa on otettu huomioon osakkeiden omistus yhtiörakenteesta riippumatta.

- Tästä syystä selvityksessä on joskus jouduttu tutkimaan elimiä, jotka eivät ole osallistuneet yhtiön hallintoon mutta jotka ovat vaikuttaneet päätöksiin, jotka koskevat sääntöjä, luokituksen hyväksymistä tai tilapäistä tai pysyvää peruuttamista ja lakisääteisten todistuskirjojen myöntämistä. Tällaisia elimiä ovat esimerkiksi luokitus- ja tekniset komiteat.

- Hyväksytyt laitokset ovat yleisesti katsoen yrittäneet parhaansa mukaan noudattaa direktiivin vaatimuksia.

- Erästä hyväksyttyä laitosta on kuitenkin vaadittu muuttamaan hallintoneuvostonsa kokoonpanoa, jotta laitos täyttäisi kaikki direktiivin vaatimukset.

Katsastajien riippumattomuuden osalta tilanne on yleisesti katsoen tyydyttävä, ja kaikki arvioidut laitokset ovat sisällyttäneet muun muassa eettisiin sääntöihinsä ja työehtoihinsa asianmukaisia suojalausekkeita.

- Useimpia suojalausekkeita on kuitenkin täytynyt mukauttaa, jotta ne vastaisivat tarkasti direktiivin ehtoja, joiden mukaan laitos ei saa kuulua tiettyihin eturyhmiin eikä sillä saa olla henkilö-, liike- tai perheyhteyksiä tällaisiin ryhmiin.

- Komissio on yleensä suosittanut, että hyväksytyt laitokset ottavat käyttöön järjestelmän, jonka avulla laitoksen katsastajien tilanne voidaan tarkistaa ennen kuin heille määrätään töitä.

Direktiivin muut vaatimukset

3. Yleisesti katsoen vaikuttaa siltä, että vaatimusta lakisääteisten työtehtävien antamisesta pelkästään päätoimisille katsastajille noudatetaan hyvin, lukuun ottamatta joitakin yksittäistapauksia. Vaikka eräät hyväksytyt laitokset ovat lakanneet käyttämästä muita kuin päätoimisia katsastajia, toiset käyttävät heitä melko runsaasti. Komission mielestä on erityisen tärkeä varmistaa, että tällaisia katsastajia koulutetaan ja valvotaan asianmukaisesti. Siitä huolimatta on syytä pohtia vakavasti, sallitaanko tämän epänormaalin tilanteen jatkua eli sallitaanko tarkastajien, jotka eivät saa suorittaa lakisääteisiä tehtäviä, edelleen suorittaa luokitustarkastuksia.

4. Vallitsevana suuntauksena on, että hyväksytyt laitokset pyrkivät hajauttamaan toimintaansa. Eräät havaitut puutteet viittaavat kuitenkin siihen, että hyväksyttyjen laitosten, jotka menettelevät tällä tavoin, on otettava käyttöön lisätarkastuksia voidakseen hallita hajautuksen aiheuttamia uusia riskejä (erityisesti entistä suurempaa altistumista toiminnallisista tarpeista ja asiakkaiden vaatimuksista johtuville paineille).

5. Kaikkein tyypillisimmässä tapauksessa erään laitoksen hajauttaminen oli käytännössä antanut aluejohtajille suuren vallan määrätä tehtävien jakamisesta katsastajille sekä katsastajien koulutuksesta ja valvonnasta. Aluejohtajilla oli apunaan laaja tietokanta, joka sisälsi kaikki olennaiset tiedot muun muassa katsastajien sopivuudesta ja pätevyydestä. Pääkonttori harjoitti valvontaansa lähinnä tekemällä auditointeja kahden vuoden välein. Tämä johti kuitenkin siihen, että useissa tapauksissa työtehtävät annettiin katsastajille, joilla ei ollut vaadittavaa asemaa tai pätevyyttä. Tätä asiaa tutkitaan parhaillaan.

6. Yleisesti katsoen näyttää siltä, että kaikki hyväksytyt laitokset hoitavat hyvin pätevyyteen ja koulutukseen liittyvät kysymykset. Komissio seuraa kuitenkin tiiviisti kertauskoulutuksen ajoittamista, sillä varsin monessa tapauksessa kertauskoulutuksessa käydään liian myöhään.

Hyväksyttyjen laitosten toiminnan taso

Kuten seuraavista taulukoista ilmenee, yhteisön hyväksymien kahdentoista laitoksen toiminta on parantanut merkittävästi kahden viime vuoden aikana, kun mittapuuna käytetään Pariisin yhteisymmärryspöytäkirjan (MOU:n) ja Tokion MOU:n nojalla tehtyjä sekä Yhdysvaltojen rannikkovartioston tekemiä luokitussidonnaisia pysäytyksiä:

[pic]

[pic]

[pic]

Komissio on hyvin tyytyväinen tilanteen parantumiseen, joka rauhoittaa suuresti tähänastisten arviointien herättämää jonkinasteista levottomuutta.

Parhaillaan kehitetään järjestelmää, jolla voidaan paremmin mitata hyväksyttyjen laitosten toiminnan tasoa. Uuteen järjestelmään syötetään pysäytysten määrät yhdeltä ja useammalta vuodelta (ottaen huomioon tilastollinen merkitsevyys), minkä lisäksi siinä otetaan huomioon muutkin tekijät, kuten onnettomuudet ja eri lippuvaltioiden osuudet kustakin aluskannasta.

Komission toteuttamat toimet

Puuttuessaan todettuihin puutteisiin komissio on katsonut olevan ehdottomasti tärkeintä tunnistaa ja poistaa mahdolliset turvallisuusuhat.

Hyväksytyt laitokset ovat yleensä tehneet mielellään yhteistyötä ja toteuttaneet toimia muuttaakseen sääntöjään, menettelyjään ja laatujärjestelmiään, jos on todettu, että ne eivät ole direktiivin vaatimusten mukaisia ja/tai niitä ei ole sovellettu asianmukaisesti.

Eräissä vakavissa tapauksissa komissio on kuitenkin kehottanut laitoksia menemään vielä pitemmälle ja varmistamaan seuraavat seikat:

7. Kunkin puutteen mahdolliset seuraukset tunnetaan niin tarkasti kuin on tarpeen:

8. Tämän perusteella on vaadittu, että järjestelmissä havaituista puutteista tehdään laajat riskinarvioinnit. Eräässä tapauksessa riskinarviointi käsitti koko laitoksen ja 1 500 alusta, joiden rakentamista laitos oli valvonut viime vuosien aikana.

9. Jos aluksen on todettu voivan aiheuttaa riskin, ryhdytään asianmukaisiin toimenpiteisiin:

10. Tämän perusteella on vaadittu useita alusten uudelleentarkastussuunnitelmia sen selvittämiseksi, ovatko arvioinneissa todetut puutteet johtaneet todellisiin katsastusvirheisiin. Tätä raporttia laadittaessa seitsemän alusta oli tarkastettu uudelleen ja kaksi muuta odotti uudelleentarkastuksia, jotka oli määrä tehdä pikaisesti. Käynnissä olevat riskinarvioinnit johtavat todennäköisesti uusiin uudelleentarkastuksiin.

11. Nykyisiä ja vasta hyväksyttyjä sääntöjä ja lakisääteisiä vaatimuksia sovelletaan asianmukaisesti tulevaisuudessa:

12. On vaadittu laajoja koulutussuunnitelmia, joista osa koskee koko laitosta.

13. Laitoksella on riittävästi resursseja tehtäviensä suorittamiseen:

14. Tämän perusteella on vaadittu sekä kertaluonteisia että monivuotisia rekrytointisuunnitelmia. Yhdessä tapauksessa tämä merkitsee yli 10 prosentin lisäystä laitoksen tarkastajien määrään.

15. Laitoksen riippumattomuus on täysin taattua:

16. Kuten edellä mainittiin, erästä laitosta on vaadittu muuttamaan hallintoneuvostonsa kokoonpanoa, jotta riittävän suuri enemmistö sen jäsenistä ei edustaisi rajoitettuja ryhmiä.

Toimenpiteet ovat osittain vielä käynnissä, mutta komissio on vakuuttunut siitä, että niillä on luotu täysin uudenlainen, ennakoiva tapa puuttua hyväksyttyjen laitosten heikkouksiin. Eräät toimenpiteet aiheuttavat asianomaisille laitoksille hyvin suuria kustannuksia, mikä on osoitus laitosten sitoutumisesta turvallisuuteen sekä yhteisön tällä alalla toteuttamien toimien lisäarvosta. Toimenpiteiden myönteiset vaikutukset ulottuvat paljon laajemmallekin kuin vain Euroopan aluskantaan.

Päätelmät

Komissio katsoo, että yhteisön hyväksymien laitosten on ennen kaikkea varmistettava työnsä säilyminen korkeatasoisena. Aina on pidettävä mielessä, että jokaisella virheellä on merkitystä ja kaikki virheet voivat jonain päivänä johtaa kohtalokkaisiin seurauksiin.

Jos asiaa katsotaan tältä kannalta, komission tekemän arvioinnin tulokset osoittavat, että vielä on tehtävä paljon työtä ennen kuin saavutetaan tyydyttävä riskitaso. Komission mielestä ongelma ei johdu itse järjestelmistä tai hyväksyttyjen laitosten nykyisestä pätevyystasosta, vaan tärkeintä on parantaa koko laitosten valvontaympäristöä, joka ei ole vielä sellainen kuin laitosten toimintaan liittyvät riskit edellyttäisivät.

Uusien alusten rakentaminen on viime vuosina kasvanut ennennäkemättömiin mittoihin, mikä on aiheuttanut valtavia paineita koko teollisuudelle, joka on joutunut toimimaan kapasiteettinsa äärirajoilla. On tärkeää varmistaa, että hyväksytyt laitokset voivat reagoida tähän tilanteeseen asianmukaisesti, jotta turvallisuudesta ei jouduttaisi tinkimään pitkällä aikavälillä.

Komissio ei epäröi peruuttaa yhden tai useamman laitoksen hyväksyntää, jos se on tarpeen, mutta se pyrkii ensin kaikin keinoin varmistamaan, että kyseisten laitosten sertifioimat alukset ovat turvallisia sekä nykyään että tulevaisuudessa. Juuri näin se on toiminutkin ja tulokset ovat olleet rohkaisevia, mistä voidaan kiittää myös jäsenvaltioiden ja laitosten yhteistyöhalukkuutta. Komissio jatkaa tätä tiukkaa, ennakoivaa linjaa EMSAn teknisellä tuella ja on vakuuttunut siitä, että toteutetut toimet edistävät tehokkaasti meriturvallisuuden paranemista.

Edellä mainitut tulokset on otettu täysimittaisesti huomioon kolmanteen meriturvallisuuspakettiin sisältyvässä komission ehdotuksessa, jonka tarkoituksena on laatia uudelleen direktiivi 94/57/EY. Tulokset on otettu huomioon seuraavasti:

- Vahvistetulla, itsenäisellä ja entistä avoimemmalla laatujärjestelmän sertifiointijärjestelmällä on keskeinen merkitys ennalta ehkäisevässä strategiassa, jossa painotetaan entistä enemmän sitä, että hyväksytyt laitokset harjoittavat asianmukaista riskinhallintaa.

- Ottamalla käyttöön taloudelliset seuraamukset (sekä kiinteämääräiset että uhkasakot), joita voidaan määrätä direktiivin vaatimusten laiminlyönnistä, ei ainoastaan paranneta seuraamuksien suhteuttamista rikkomuksiin vaan myös tehostetaan merkittävästi yhteisön toimia tällä alalla ja edistetään tavoitteiden mukaisesti puutteiden korjaamista niiden alkupisteessä.

- Tähänastisista arvioista saatujen kokemusten perusteella komissio on voinut ehdottaa direktiivin vaatimuksiin useita mukautuksia, joilla pyritään lisäämään niiden hyödyllisyyttä ja selkeyttä muun muassa riittävien resurssien varmistamiseksi.

Siviilioikeudellinen vastuu

Komissio on EMSAn avustuksella tutkinut, mitä taloudellisia vaikutuksia on ollut direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisen siviilioikeudellista vastuuta säätelevän järjestelmän soveltamisella. Tutkimuksen tuloksista esitetään tiivistelmä tämän asiakirjan liitteessä.

Asiaa käsiteltäessä on tärkeä muistaa, että direktiivissä säädetään ainoastaan sellaisesta korvauksesta, jota jäsenvaltion viranomainen voi vaatia hyväksytyltä laitokselta, kun viranomainen on tuomioistuimessa tai välitysmenettelyssä asetettu vastuuseen laitoksen tekemästä virheestä.

Säännösten soveltaminen jäsenvaltioissa

Edellä mainitussa tutkimuksessa on todettu seuraavaa:

17. Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitettu rajoittamaton vastuu törkeästä huolimattomuudesta hyväksytään eikä sitä aseteta kyseenalaiseksi.

18. Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohdassa tarkoitetuissa huolimattomuustapauksissa on korvauksen alarajoiksi tarkoitetuista määristä yleensä tullut niiden ylärajoja, sillä suurin osa jäsenvaltioista on rajoittanut korvaukset ii ja iii alakohdassa mainittuihin määriin tai hieman niiden yläpuolelle. Merkittävänä poikkeuksena ovat kuitenkin viisi jäsenvaltiota, jotka ovat hyödyntäneet mahdollisuutta neuvotella rajoittamattomasta vastuusta myös tällaisten tapausten varalta.

19. Tähän mennessä ei ole tullut tietoon yhtään tapausta, joka olisi käynnistänyt 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan säännösten soveltamisen. Ei siis ole olemassa oikeuskäytäntöä, joka voisi toimia ohjenuorana.

Hyväksytyt laitokset

Mikään ei viittaa siihen, että 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan käyttöönotto olisi vaikuttanut hyväksyttyjen laitosten taloudelliseen vakauteen.

Kun hyväksyttyjä laitoksia on kuultu asiasta, ne ovat yleensä esittäneet seuraavia kannanottoja:

20. Laitokset ovat väittäneet olevan mahdotonta ”hankkia vakuutusta rajoittamattoman vastuun varalta”. Tämä on selvää, koska vakuutusturvalla on aina rajansa, mutta toisaalta voidaan olettaa, että vakuutusturva suhteutetaan todellisiin riskeihin. Tässä yhteydessä on tärkeä todeta tutkimuksen osoittaneen, että hyväksytyt laitokset eivät ole lisänneet vakuutusturvaansa direktiivin mukaisen siviilioikeudellista vastuuta säätelevän järjestelmän voimaantulon vuoksi, vaikka nykyisen vakuutusturvan katsotaan yleensä kattavan vain direktiivin mukaiset vähimmäismäärät. Eräät hyväksytyt laitokset ovat valtuuttavien jäsenvaltioiden kanssa tekemissään sopimuksissa hyväksyneet rajoittamattoman vastuun myös silloin, kun on kyse pelkästä huolimattomuudesta. Tämän on väitetty voivan toimia markkinaesteenä, koska laitokset, jotka eivät ole valmiita hyväksymään tällaisia ehtoja, eivät voisi toimia kyseisten jäsenvaltioiden markkinoilla. Tässä yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon seuraavat seikat:

21. Jokainen neuvotteleva osapuoli voi itse päättää, hyväksyykö se sopimusehdot, kuten rajoittamatonta vastuuta koskevat ehdot, joilla säännellään sen toimintaa. Voidaan myös olettaa, että kummallakin osapuolella on yhtä vahva asema tällaisissa neuvotteluissa.

22. Tutkimus ei tue sitä väitettä, että rajoittamatonta vastuuta koskevia ehtoja voidaan käyttää syrjivästi, sillä kaikilla jäsenvaltioilla on sopimuksia useiden hyväksyttyjen laitosten kanssa. Sopimusten määrä riippuu siitä, kuinka paljon ja millaisia aluksia jäsenvaltion lipun alla purjehtii.

23. Hyväksytyt laitokset ovat ilmaisseet huolensa siitä, että direktiivi voi luoda uusia takautumisoikeuksia. Huolta herättävät direktiivin 6 artiklan sanamuoto ja erityisesti seuraava säännös: ” jos viranomainen on tuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen […] mukaan vastuussa vahingosta […] viranomaisella on oikeus saada hyväksytyltä laitokselta taloudellinen korvaus […] ”. Säännöksen pelätään nimittäin antavan sen käsityksen, että kolmansilla osapuolilla on nyt 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan korvaussäännösten nojalla uusi lakisääteinen oikeus saada menetyksiinsä taloudellista korvausta asianomaiselta kansalliselta merenkulkuviranomaiselta ja näin ollen epäsuorasti asianomaiselta hyväksytyltä laitokselta.

24. Asia ei selvästikään ole näin: direktiivillä ei millään tavoin muuteta kansallisten hallintojen korvausvastuujärjestelmiä.

25. Hyväksytyt laitokset ovat kuitenkin ilmoittaneet vakuutus- ja oikeudenkäyntikulujen kasvaneen merkittävästi näiden säännösten voimaantulon jälkeen. Tällä ei kuitenkaan näytä olleen havaittavaa vaikutusta laitosten perimiin maksuihin.

26. Hyväksytyt laitokset ehdottavat tilanteen selkeyttämiseksi, että direktiivin lisätään säännös, jonka mukaan 6 artiklan 2 kohdan b alakohdalla ei luoda uusia takautumisoikeuksia, mikä hillitsisi oikeudenkäyntien lisääntymistä. Eräät jäsenvaltiot (kuten Tanska, Latvia ja Alankomaat) näyttävätkin hyväksyneen tällaiset lausekkeet hyväksyttyjen laitosten kanssa tekemiinsä sopimuksiin. Lausekkeet on kuitenkin tarkistettava sen varmistamiseksi, ettei niillä ole vastakkaista vaikutusta, toisin sanoen etteivät ne estä viranomaisia saamasta direktiivin mukaista korvausta.

27. Hyväksytyt laitokset ovat ehdottaneet, että 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohdan mukaiset korvausvastuun alarajat olisi muutettava ylärajoiksi. Laitokset ovat ilmoittaneet, että ne voisivat tällöin hyväksyä korvausrajojen nostamisen.

Päätelmät

Komissio toteaa, että vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet täytäntöönpanotoimistaan, Southamptonin yliopiston tekemän tutkimuksen[15] perusteella vaikuttaa siltä, että joitakin direktiivin säännöksiä ei ole siirretty asianmukaisesti kaikkiin kansallisiin oikeusjärjestelmiin. Komissio aikoo tarkistaa asian tämän alan säännösten noudattamista koskevan arviointiohjelman yhteydessä[16].

Komissio ei näe mitään syytä muuttaa nykyisiä säännöksiä, koska ei ole todisteita siitä, että direktiivi olisi horjuttanut hyväksyttyjen laitosten taloudellista vakautta (tasapainoa) tai vaikuttanut siihen muulla tavoin. Komissio ei varsinkaan pidä tarpeellisena lisätä direktiiviin hyväksyttyjen laitosten vaatimaa uutta säännöstä, jonka mukaan 6 artiklan 2 kohdan b alakohdalla ei luoda uusia takatumisoikeuksia[17].

Lisäksi on huomattava, että nykyisiä vastuusäännöksiä on sovellettu vasta 22. heinäkuuta 2003 alkaen, minkä vuoksi voi olla liian aikaista tehdä varmoja päätelmiä niiden tarkistamisen tarpeellisuudesta varsinkaan, kun asiasta ei ole tehty tuomioistuinten päätöksiä. Komissio seuraa edelleen 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamista ja raportoi siitä tarvittaessa yhteisön lainsäätäjälle.

LIITE: ALUSTAVA TUTKIMUS DIREKTIIVIN 94/57/EY, SELLAISENA KUIN SE ON MUUTETTUNA, 6 ARTIKLAN 2 KOHDAN B ALAKOHDAN MUKAISESTA VASTUUKYSYMYKSIÄ SÄÄTELEVÄSTÄ JÄRJESTELMÄSTÄ

TAUSTAA

Direktiivin 94/57/EY, sellaisena kuin se on muutettuna, 6 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa: ” Komissio toimittaa viimeistään 22 päivänä heinäkuuta 2006 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan tässä artiklassa [6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa] tarkoitetun asianomaisten osapuolten vastuukysymyksiä säätelevän järjestelmän taloudellisia vaikutuksia ja erityisesti sen seurauksia hyväksyttyjen laitosten taloudellisen tasapainon kannalta.

Kertomus laaditaan yhteistyössä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja asianomaisten osapuolten, erityisesti hyväksyttyjen laitosten kanssa . Komissio esittää ehdotuksen tämän direktiivin muuttamiseksi erityisesti vastuuperiaatteen sekä enimmäisvastuun osalta, jos tämä osoittautuu arvioinnin perusteella tarpeelliseksi. ”

Komissio pyysi syyskuussa 2005 EMSAa tekemään tästä asiasta alustavan tutkimuksen komission kertomusta varten. EMSA hyväksyi tarjousmenettelyssä Southamptonin yliopiston merioikeuden laitoksen tekemän tarjouksen, joka koski tällaisen tutkimuksen tekemistä. Toimeksianto johti 15. heinäkuuta 2006 päivättyyn raporttiin Study on evaluating the economic impact of the liability regime on parties concerned and consequences for the financial equilibrium of Recognised organisations – Directive 94/57 article 6.5 , jonka laatijana oli riippumaton ryhmä merioikeuden laitoksen tutkijoita.

Tutkimuksen yleisenä tavoitteena on kuvata, mitä vaikutuksia on ollut direktiivin 94/57/EY (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/105/EY) 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa annettujen vastuusäännösten soveltamisella.

Tutkimus painottuu Euroopan unionin 25 jäsenvaltiossa sekä Norjassa ja Islannissa valtuutettuihin hyväksyttyihin laitoksiin. Niiden lisäksi on ollut tarpeen tutkia jonkin verran myös Euroopan ulkopuolisia merenkulkumaita sellaisen taustamateriaalin saamiseksi, jonka avulla on voitu arvioida direktiivin soveltamisen kaupallisia etuja ja haittoja.

Tutkimus antaa yleiskäsityksen taloudellisista vastuurajoista, joista EU:n 25 jäsenvaltiota sekä Norja ja Islanti ovat sopineet hyväksyttyjen laitosten kanssa 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan i– iii alakohdan mukaisesti. Jos tietyn maan kansallisessa lainsäädännössä on säädetty rajoittamattomasta vastuusta, tutkimuksessa on selvitetty, antaako kyseisen maan lainsäädäntö mahdollisuuden myös toisenlaiseen turvaan.

Tämä kertomus pohjautuu Southamptonin yliopiston tekemän tutkimuksen tuloksiin.

Taustatietoa 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan vastuusäännöksistä

Direktiivin 94/57/EY muuttamista koskeva ehdotus, joka kuului niin kutsuttuun Erika I -pakettiin, oli yksi keskeisistä ehdotuksista, jotka annettiin joulukuussa 1999 tapahtuneen Erika-onnettomuuden jälkeen. Ehdotus johti direktiivin 94/57/EY muuttamiseen direktiivillä 2001/105/EY[18]. Komission ehdotuksen yksi keskeisistä keskustelunaiheista oli vastuusäännösten sisällyttäminen 6 artiklaan. Ehdotus perustui niin kutsutun Göteborgin ryhmän työhön. Tähän ryhmään kuului EU:n lippuvaltioiden hallintojen ja hyväksyttyjen laitosten edustajia, jotka keskustelivat korvausvastuuseen liittyvistä vakiolausekkeista, laativat niitä ja yrittivät sopia vastuun rajoittamisesta huolimattomuustapauksissa.

Ehdotuksessaan (KOM(2000) 142 lopullinen) komissio ehdotti rajoittamatonta vastuuta, kun on kyse tahallisesta teosta tai törkeästä huolimattomuudesta, ja vastuun rajoittamista, kun on kyse huolimattomasta tai varomattomasta toiminnasta. Ehdotetut rajat olivat 5 miljoonaa euroa henkilövahingosta tai kuolemantapauksesta ja 2,5 miljoonaa euroa omaisuuden häviämisestä tai vahingoittumisesta.

Ehdotusta muutettiin yhteispäätösmenettelyssä, joka johti neuvoston ja Euroopan parlamentin väliseen sovitteluun, ja ehdotetut ylärajat muutettiin alarajoiksi. Korvausmäärät muutettiin 4:ksi ja 2 miljoonaksi euroksi.

Direktiivin 94/57/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetään seuraavien säännösten sisällyttämistä oikeudelliseen järjestelyyn, jolla säädellään kansallisten viranomaisten ja hyväksyttyjen laitosten yhteistyösuhdetta:

- jos viranomainen on tuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen tai riita-asiassa käytetyssä välitysmenettelyssä aikaansaadun ratkaisun mukaan vastuussa vahingosta ja velvollinen suorittamaan korvausta vahinkoa kärsineille sellaisen omaisuuden häviämisen tai vahingoittumisen taikka henkilövahingon tai kuolemantapauksen johdosta, jonka on kyseisessä tuomioistuimessa osoitettu johtuneen hyväksytyn laitoksen, sen elinten, työntekijöiden, edustajien tai muiden hyväksytyn laitoksen puolesta toimivien henkilöiden tahallisesta teosta tai laiminlyönnistä taikka törkeästä huolimattomuudesta, viranomaisella on oikeus saada hyväksytyltä laitokselta taloudellinen korvaus siltä osin kuin kyseinen omaisuuden häviäminen, vahingoittuminen, ruumiinvamma tai kuolema on kyseisen tuomioistuimen päätöksen mukaan hyväksytyn laitoksen aiheuttama;

- jos viranomainen on tuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen tai riita-asiassa käytetyssä välitysmenettelyssä aikaansaadun ratkaisun mukaan vastuussa vahingosta ja velvollinen suorittamaan korvausta vahinkoa kärsineille sellaisen henkilövahingon tai kuolemantapauksen johdosta, jonka on kyseisessä tuomioistuimessa osoitettu johtuneen hyväksytyn laitoksen, sen työntekijöiden, edustajien tai muiden hyväksytyn laitoksen puolesta toimivien henkilöiden huolimattomasta tai varomattomasta toiminnasta tai laiminlyönnistä, viranomaisella on oikeus saada hyväksytyltä laitokselta taloudellinen korvaus siltä osin kuin henkilövahinko tai kuolemantapaus on kyseisen tuomioistuimen päätöksen mukaan hyväksytyn laitoksen aiheuttama; jäsenvaltiot voivat rajoittaa hyväksytyn laitoksen maksettavaksi tulevaa enimmäiskorvausta, joka ei kuitenkaan saa olla alle 4 miljoonaa euroa;

- jos viranomainen on tuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen tai riita-asiassa käytetyssä välitysmenettelyssä aikaansaadun ratkaisun mukaan vastuussa vahingosta ja velvollinen suorittamaan korvausta vahinkoa kärsineille sellaisen omaisuuden häviämisen tai vahingoittumisen johdosta, jonka on kyseisessä tuomioistuimessa osoitettu johtuneen hyväksytyn laitoksen, sen työntekijöiden, edustajien tai muiden hyväksytyn laitoksen puolesta toimivien henkilöiden huolimattomasta tai varomattomasta toiminnasta tai laiminlyönnistä, viranomaisella on oikeus saada hyväksytyltä laitokselta korvaus siltä osin kuin kyseinen omaisuuden häviäminen tai vahingoittuminen on kyseisen tuomioistuimen päätöksen mukaan hyväksytyn laitoksen aiheuttama; jäsenvaltiot voivat rajoittaa hyväksytyn laitoksen maksettavaksi tulevaa enimmäiskorvausta, joka ei kuitenkaan saa olla alle 2 miljoonaa euroa.

Tässä yhteydessä on tärkeä erottaa toisistaan seuraavat seikat:

28. Hyväksytyt laitokset suorittavat lakisääteistä työtä (katsastuksia) selvittääkseen, täyttävätkö lippuvaltion rekisteröidyt alukset kansainvälisten (IMOn) yleissopimusten, säännöstöjen, EU-direktiivien ja kansallisen lainsäädännön vaatimukset. Lippuvaltion viranomaisen ja hyväksytyn laitoksen välistä suhdetta olisi säädeltävä niiden välisellä sopimuksella.

29. Mikään ei velvoita lippuvaltioita valtuuttamaan hyväksyttyä laitosta lakisääteiseen työhön. Ne voivat aivan yhtä hyvin suorittaa sen itse. Käytännössä useimmat jäsenvaltiot valtuuttavat kuitenkin hyväksytyt laitokset suorittamaan lakisääteisen työn joko kokonaan tai osittain.

30. Jos lippuvaltio on valtuuttanut hyväksytyn laitoksen suorittamaan puolestaan lakisääteisiä tehtäviä, lippuvaltion viranomaisen ja hyväksytyn laitoksen välistä suhdetta säännellään vastuusäännöksillä. Näin ollen, jos tapahtuu vahinko, josta lippuvaltion viranomainen on tuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen mukaan vastuussa, viranomainen voi periä sen maksettavaksi määrätyn korvauksen hyväksytyltä laitokselta, joka suorittaa lakisääteisiä tehtäviä sen puolesta.

31. Kun on kyse törkeästä huolimattomuudesta (6 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohta), vastuu on rajoittamaton: riippumatta siitä, kuinka suuren korvauksen tuomioistuin määrää viranomaisen maksamaan, sillä on oikeus periä koko summa hyväksytyltä laitokselta.

32. Kun taas on kyse huolimattomasta toiminnasta (6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohta), lippuvaltion viranomainen voi periä hyväksytyn laitoksen kanssa sopimansa enimmäismäärän, joka ei kuitenkaan saa olla alle 4 miljoonaa (ii alakohta) tai 2 miljoonaa (iii alakohta) euroa. Jos osapuolet ovat sopineet vastuun rajoittamisesta näihin määriin, mutta tuomioistuin tuomitsee maksamaan suuremman määrän, lippuvaltion viranomaisen on itse maksettava 2 tai 4 miljoonaa euroa ylittävä osuus (jollei se voi kattaa sitä vakuutuksella).

33. Direktiivi antaa kuitenkin lippuvaltion viranomaiselle ja hyväksytylle laitokselle, jonka viranomainen haluaa valtuuttaa suorittamaan lakisääteistä työtä puolestaan, mahdollisuuden neuvotella ja sopia 2:ta ja 4:ää miljoonaa euroa suuremmista määristä ja myös rajoittamattomasta vastuusta. Direktiivissä ei kuitenkaan vaadita, että vastuun olisi oltava rajoittamatonta, kun on kyse huolimattomasta toiminnasta (6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohta).

34. Jos osapuolet eivät pääse asiasta sopimukseen, viranomainen ei voi käyttää kyseistä hyväksyttyä laitosta lakisääteiseen työhön, vaan sen on lippuvaltiona suoritettava se itse, mihin sillä on täysi oikeus.

Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan vastuusäännökset tulivat voimaan 22. heinäkuuta 2003. Direktiivin 6 artiklan 5 kohdan mukaisen kertomuksen tavoitteena on arvioida, mitä vaikutuksia on ollut vastuusäännösten soveltamisella. On mielenkiintoista arvioida, kuinka suuresta vastuusta jäsenvaltiot ovat sopineet hyväksyttyjen laitosten kanssa, ja erityisen mielenkiintoisia ovat tapaukset, joissa jäsenvaltiot ovat neuvotelleet ja sopineet vastuun olevan rajoittamaton myös silloin, kun on kyse huolimattomasta toiminnasta. Tällaisissa tapauksissa on tutkittu, onko hyväksytyllä laitoksella mitään muuta turvaa.

VASTUUMÄÄRÄT – YLEISKATSAUS

Nykyiset vastuumäärät EU:n ja ETAn lippuvaltioissa

Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaan vastuu on rajoittamaton, kun on kyse törkeästä huolimattomuudesta. Tätä ei ole kyseenalaistettu ja vaikuttaa siltä, että säännöstä noudatetaan kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, jotka ovat panneet direktiivin täytäntöön.

Huolimatonta toimintaa koskevat vastuurajat (6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohta) vaihtelevat eri EU- ja ETA-maissa.

- Kahdeksassa jäsenvaltiossa (Kypros, Latvia, Liettua, Puola, Ruotsi, Slovenia, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta) vastuurajat ovat 4 miljoonaa (ii alakohta) ja 2 miljoonaa (iii alakohta) euroa.

- Viidessä jäsenvaltiossa (Belgia, Kreikka, Malta, Portugali ja Tanska) ja Norjassa vastuurajat ovat 5 miljoonaa ja 2,5 miljoonaa euroa eli hieman korkeammat kuin direktiivin mukaiset alarajat.

- Kolmessa jäsenvaltiossa (Alankomaat, Irlanti ja Suomi) vastuurajat ovat 5 ja 2,5 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria[19].

- Viidessä jäsenvaltiossa (Espanja, Italia, Luxemburg, Ranska ja Saksa) vastuuta ei ole rajoitettu ii ja iii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa. (On mahdollista, että vastuu vahvistetaan rajoittamattomaksi myös Puolan mallisopimuksessa.)

- Jäljellä olevista neljästä jäsenvaltiosta[20] on saatu hyvin niukasti tietoja tai ei lainkaan.

Voidaan siis todeta , että 17 jäsenvaltiota ja Norja ovat rajoittaneet vastuuta huolimattomasta toiminnasta. Korvausmäärät vastaavat osapuilleen direktiivissä säädettyjä määriä mutta siten, että alarajat ovat muuttuneet ylärajoiksi. Viisi jäsenvaltiota on hyödyntänyt 6 artiklan tarjoamaa mahdollisuutta ja sopinut valtuuttamiensa hyväksyttyjen laitosten kanssa rajoittamattomasta vastuusta myös huolimattoman toiminnan osalta. Kolmen jäsenvaltion ja Islannin tilanne on epäselvä, koska niistä ei ole riittävästi tietoja.

Taulukossa 1 esitetään tiivistelmä helmikuun 2006 tilanteesta. Tiedot perustuvat maakohtaiseen analyysiin, jonka Southamptonin yliopisto on tehnyt kyselylomakkeisiin saamiensa vastausten pohjalta[21].

Taulukko 1 Direktiivin 94/57/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan täytäntöönpano

Ranska | Rajoittamaton | Rajoittamaton | Rajoittamaton | ABS, BV, GL |

Saksa | Rajoittamaton | Rajoittamaton | Rajoittamaton | ABS, BV, GL, LR, DNV |

Italia | Rajoittamaton | Rajoittamaton | Rajoittamaton | ABS, BV, GL, RINA |

Luxemburg | Rajoittamaton | Rajoittamaton | Rajoittamaton | ABS, BV, GL, DNV, LR, NKK, RINA |

Espanja | Rajoittamaton | Rajoittamaton | Rajoittamaton | BV, GL, RINA |

Southamptonin yliopisto otti yhteyttä riippumattomiin oikeudellisiin asiantuntijoihin näissä maissa ja selvitti kysymystä rajoittamattomasta vastuusta ja mahdollisista keinoista suojautua siltä. Selvityksen tulokset voidaan tiivistää seuraavasti:

Useimpien oikeusjärjestelmien yleisenä periaatteena on, että suvereenin valtion on täytettävä lakisääteiset velvollisuutensa tehtävän vaatimaa huolellisuutta noudattaen, ja jos valtio on omalta osaltaan toiminut huolimattomasti, se voidaan todeta velvolliseksi maksamaan korvausta kaikille vahinkoa kärsineille. Espanjan, Italian, Luxemburgin, Ranskan ja Saksan oikeusjärjestelmät ovat vaikuttaneet vahvasti toisiinsa, eivätkä ne yleensä suojaa viranomaisia kansalaisten nostamilta kanteilta. Päinvastoin, niiden perustuslakien säännökset takaavat kansalaisille oikeuden vaatia korvausta tällaisista vahingoista oikeudenmukaisessa oikeudenkäynnissä[22]. Joihinkin maihin on perustettu erityinen tuomioistuin käsittelemään tällaisia korvausvaatimuksia[23], kun taas toisissa niistä päätetään riita-asioita käsittelevässä tuomioistuimessa[24].

Jos lähtökohta on tämä ja viranomainen on vastuussa lakisääteisten todistusten antamisesta[25] eikä se voi luopua tästä vastuusta pelkällä tehtävien siirtämisellä[26], herää kysymys, onko olemassa lakisääteisiä rajoituksia tai vaatimuksia, jotka estävät viranomaista saamasta täysimääräistä korvausta virheen tehneeltä hyväksytyltä laitokselta.

Asiasta kerättyjen tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että tällaisia rajoituksia tai vaatimuksia ei ole[27]. Ainoa EU- tai ETA-maa, josta ei voida tehdä tarkkoja päätelmiä, on Saksa, jossa on väitetty, että perustuslain säännös, joka antaa viranomaiselle mahdollisuuden periä työntekijöiltään korvausta takautumisoikeuden perusteella vain silloin, kun on kyse törkeästä huolimattomuudesta, estäisi korvauksen saamiseen kaikissa tapauksissa, joissa on kyse pelkästä huolimattomuudesta. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että Saksan viranomaiset ovat välttäneet lukemasta hyväksyttyjä laitoksia julkisen sektorin työntekijöiksi, mikä voi viedä pohjan koko väitteeltä.

Voidaan siis todeta , että tutkimuksen mukaan ei ole olemassa kansallista lainsäädäntöä, joka antaisi niissä maissa valtuutetuille hyväksytyille laitoksille, joissa vaaditaan rajoittamatonta vastuuta huolimattomasta toiminnasta, mahdollisuuden välttää tai rajoittaa tällaista vastuuta.Ainoa maa, jossa tämä saattaa olla mahdollista, on Saksa, mutta asiasta ei ilmeisesti ole päätetty yhdessäkään oikeustapauksessa.

Se seikka, että tietyt lippuvaltiot vaativat EU:ssa rajoittamatonta vastuuta myös huolimattomasta toiminnasta, on voinut johtaa siihen, että monet hyväksytyt laitokset ovat päättäneet olla hakematta valtuutusta kyseisiltä mailta (ks. kohta 3.3). Tämä voi herättää kysymyksen, voiko mahdollisuus neuvotella rajoittamattomasta vastuusta myös huolimattoman toiminnan osalta toimia keinona rajoittaa pääsyä kyseisille markkinoille.

Direktiivi 94/57/EY ja kilpailu

Eräät hyväksytyt laitokset katsovat, että joidenkin EU:n jäsenvaltioiden vaatima rajoittamaton vastuu huolimattomasta toiminnasta ja siihen liittyvät vakuutuskelvottomat riskit ovat toimineet protektionistisena toimenpiteenä, joka on vääristänyt markkinoita ja estänyt laitoksia toimimasta kyseisissä jäsenvaltioissa. Näiden hyväksyttyjen laitosten mielestä varsinaisena tarkoituksena on ollut rajoittaa käytettävissä olevien laitosten valinta niihin laitoksiin, jotka ovat valmiita ottamaan rajoittamattomaan vastuuseen liittyvän riskin myös huolimattoman toiminnan osalta. Eräiden hyväksyttyjen laitosten mielestä direktiivin lopullinen sanamuoto merkitsee sitä, että kansallisten laitosten suojelu voi jatkua epäsuorasti.

Tässä näkemyksessä ei kuitenkaan oteta kokonaan huomioon sitä seikkaa, että eräät hyväksytyt laitokset ovat, kuten taulukosta 2 ilmenee, allekirjoittaneet sopimuksia rajoittamattomasta vastuusta, joka koskee myös huolimatonta toimintaa. Tutkimus ei tue sitä väitettä, että jäsenvaltio voisi tämän avulla ”suojella omaa” hyväksyttyä laitostaan, koska kaikilla jäsenvaltioilla on sopimuksia useiden hyväksyttyjen laitosten kanssa (sen mukaan, mikä on jäsenvaltion lipun alla purjehtivan aluskannan koko ja luonne ja mitä varustamot vaativat).

Direktiivi antaa kyllä mahdollisuuden rajoittamattomaan vastuuseen, mutta se edellyttää, että molemmat osapuolet – EU:n jäsenvaltio ja hyväksytty laitos – neuvottelevat ja sopivat siitä. Direktiivi ei kuitenkaan velvoita soveltamaan rajoittamatonta vastuuta eikä myöskään jätä asiaa vain toisen osapuolen päätettäväksi.

On syytä muistaa, mitä edellä todettiin: jos EU:n jäsenvaltio vaatii rajoittamatonta vastuuta kaikesta huolimattomuudesta, mutta yksikään hyväksytty laitos ei ole halukas allekirjottamaan sopimusta sellaisin ehdoin, jäsenvaltio joutuu itse suorittamaan lakisääteiset tehtävät oman lippunsa alla purjehtiven alusten osalta.

Vastuumäärät tietyissä EU:n ulkopuolisissa maissa

Vastuumäärät vaihtelevat suuresti EU:n ulkopuolella, mutta niissä rajoissa, joita noudatetaan nykyään EU:ssa. Tutkimuksessa tarkasteltiin joitakin maailman merkittäviä lippuvaltioita: Bahamaa, Panamaa, Kanadaa, Kiinaa, Japania, Uutta-Seelantia ja Yhdysvaltoja. Tavoitteena oli hankkia tausta-materiaalia, jonka pohjalta voitiin arvioida direktiivin täytäntöönpanon kaupallisia etuja ja haittoja.

Joissakin maissa sovelletut vastuumäärät perustuvat kunkin hyväksytyn laitoksen vakioehtoihin. Toisissa taas noudatetaan IMOn mallisopimusta eli rajoittamatonta vastuuta, kun on kyse törkeästä huolimattomuudesta, ja rajallista vastuuta 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa. Näyttää siltä, että hyväksyttyjen laitosten vastuuta ei ole Yhdysvalloissa rajoitettu sopimusperusteisesti ollenkaan.

Toisaalta oikeudellinen neuvonta, jota hyväksytyt laitokset ovat saaneet Yhdysvalloissa (ja myös Saksassa), viittaa siihen, että merenkulkuviranomaiseen kohdistuviin, huolimattomuutta koskeviin korvausvaatimuksiin sovelletaan kuitenkin rajoituksia. Merenkulkuviranomaisen ja hyväksytyn laitoksen välistä rajoittamatonta vastuuta ei siis sovelleta käytännössä.

Voidaan siis todeta , että Southamptonin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan direktiivin vastuusäännökset eivät ole vaikuttaaneet EU:n ulkopuolisiin lippuvaltioihin siten, että ne olisivat alkaneet soveltaa rajoittamatonta vastuuta huolimattomaan toimintaan.

Oikeustapaukset

Southamptonin yliopiston tutkimus osoittaa, että toistaiseksi[28] ei ole ollut tai ole käynnissä oikeusjuttuja, joissa lippuvaltio olisi käyttänyt tai voisi käyttää 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaista takautumisoikeuttaan hyväksyttyä laitosta vastaan.

Direktiivin vaikutukset vakuutuksiin

Hyväksytyillä laitoksilla on 10–100 miljoonan dollarin arvoiset ammatilliset vastuuvakuutukset sekä lakisääteisiä että yleisiä palveluja varten. Laitokset väittävät kuitenkin, että vakuutusjärjestelyt on tehty kokonaisuutta ajatellen asettamalla vastuulle yleinen yläraja tapauskohtaisen ylärajan sijasta.

Direktiivin 94/57/EY soveltamisen vaikutukset vakuutuksiin voidaan hyväksyttyjen laitosten toimittamien tietojen pohjalta tiivistää seuraavasti:

- Direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltaminen ei ole saanut hyväksyttyjä laitoksia suurentamaan tai täydentämään vakuutusturvaansa.

- Vakuutusmaksut kasvoivat kuitenkin jopa kolminkertaisiksi vakuuttajien ja jälleenvakuuttajien arvioitua riskit uudelleen.

- Rajoittamatonta vastuuta varten ei voi hankkia vakuutusta. Hyväksytyt laitokset, jotka toimivat maissa, joissa vastuuta ei ole rajoitettu, joutuvat siis ottamaan sen riskin, että ne eivät voi katastrofin sattuessa kattaa vastuutaan, vaikka olisivat hankkineet suurenkin vakuutusturvan.

- Jälleenvakuuttajat ovat ilmaisseet huolensa direktiivin antamasta mahdollisuudesta olla rajoittamatta vastuuta.

- Vakuutussopimuksiin on sisällytetty epäedullisia ehtoja.

- Vaikuttaa kuitenkin siltä, etteivät katsastusmaksut ole nousseet merkittävästi.

Voidaan siis todeta , että 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltaminen ei ole saanut hyväksyttyjä laitoksia suurentamaan tai täydentämään vakuutusturvaansa. Vakuutusmaksut ovat sen sijaan voineet nousta. Hyväksytyt laitokset, jotka toimivat kahdenlaisissa järjestelmissä, joissa vastuuta huolimattomasta toiminnasta ja laiminlyönneistä joko on tai ei ole rajoitettu, eivät kuitenkaan peri eri järjestelmissä kovin eri suuruisia maksuja.

Hyväksyttyjen laitosten taloudellinen vakaus (tasapaino)

Saatavilla olevat tiedot[29] eivät anna vakuuttavaa näyttöä siitä, että 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan voimaantulo olisi vaikuttanut hyväksyttyjen laitosten taloudelliseen vakauteen.

Kiinnostava kysymys on, tarjoavatko EU ja ETA kilpailukykyisen työympäristön verrattuna maailman muihin merkittäviin merenkulkumaihin.

Tutkimuksen perusteella vaikuttaa siltä, että erot eivät ole suurimmat EU-maiden ja EU:n ulkopuolisten maiden välillä vaan niiden maiden välillä, jotka joko ovat tai eivät ole rajoittaneet korvausvastuuta varomattomasta tai huolimattomasta toiminnasta.

Vastuun rajoittaminen luo hyväksytyille laitoksille turvallisemman ja vakaamman taloudellisen toimintaympäristön. Kun on kyse törkeästä huolimattomuudesta, hyväksytyt laitokset hyväksyvät rajoittamattoman vastuun yleisenä ja tietyssä määrin kohtuullisena kompromissina. Kun taas on kyse pelkästä huolimattomuudesta, rajoittamattoman vastuun hyväksymisen katsotaan voivan johtaa kaupalliseen ja taloudelliseen itsemurhaan, minkä vuoksi kaikki laitokset eivät ole valmiita tarjoamaan palvelujaan rajoittamattoman vastuun ehdoilla.

Voidaan siis todeta , että tutkittaessa rajoittamattomaan vastuuseen liittyviä kaupallisia etuja ja haittoja ei ole saatu vakuuttavaa näyttöä siitä, että direktiivin soveltaminen olisi johtanut merkittäviin markkinamuutoksiin. Hyväksytyiltä laitoksilta saatujen vastausten perusteella katsastusmaksut ovat nousseet paikallisten markkinoiden kehityksen mukaisesti, eikä niihin ole ilmeisesti vaikuttanut riskialtistusten vaihtelu.

Kuuleminen

Southamptonin yliopisto teki tutkimuksensa käyttämällä kyselylomakkeita, jotka kattoivat määritellyt aiheet. Koska tietoa oli kerättävä useista eri lähteistä, joilla oli erilaiset intressit ja taustat, tutkimuksessa käytettiin viittä erilaista kyselylomaketta. Lomakkeet lähetettiin EU:n jäsenvaltioiden hallituksille, EU:n ulkopuolisten maiden hallituksille, hyväksytyille laitoksille sekä EU:ssa toimiville ja EU:n ulkopuolisille oikeudellisille asiantuntijoille. Lähes kaikissa tapauksissa kyselylomakkeiden jälkeen tehtiin puhelinhaastatteluja.

Hallituksilta saadut kirjalliset vastaukset olivat joitakin merkittäviä poikkeuksia lukuun ottamatta niukkasanaisia, joten ne vaativat lisäselvityksiä. Tarkkoja tietoja saatiin huomattavasti enemmän jälkikäteen tehdyillä puhelinhaastatteluilla, vaikka vastaajat vaativatkin usein, että tietoja oli käsiteltävä luottamuksellisina. Oikeudellisilta asiantuntijoilta saadut vastaukset olivat hyvin arvokkaita, mutta eivät aina tyhjentäviä. Hyväksytyistä laitoksista todettakoon, että kaikkia Kansainvälisen luokituslaitosten järjestön (IACS) jäseniä pyydettiin osallistumaan tutkimukseen ja niistä seitsemän antoi vastauksensa. Lisäksi otettiin yhteyttä kahteen muuhun hyväksyttyyn laitokseen (Hellenic Register of Shipping ja RINAVE), joille EU on antanut määräaikaisen hyväksynnän.

Southamptonin yliopistolla oli valitsemansa menettelytavan tukena EMSAn laatima kirje, jossa kuvattiin EMSAn antamaa toimeksiantoa.

Direktiivin 6 artiklan 5 kohdan mukaan ” kertomus laaditaan yhteistyössä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja asianomaisten osapuolten, erityisesti hyväksyttyjen laitosten kanssa. ” Tutkimusmenetelmä oli yleisesti katsoen tämän vaatimuksen mukainen.

Suurin osa IACS:n jäsenistä on antanut arvokkaan lisänsä tutkimukseen ja niiden näkemykset on sisällytetty kertomukseen (ks. kohta 4.1). Kaikki jäsenvaltiot eivät ole vastanneet kyselyyn tai osallistuneet muulla tavoin aktiivisesti tutkimukseen.

Hyväksyttyjen laitosten kanta

Ryhmä hyväksyttyjä laitoksia on julkistanut oman kantansa direktiiviin Kansainvälisen luokituslaitosten järjestön[30] välityksellä. Julkaisussaan Towards a Future Maritime Policy for the Union: A European vision for the ocean and the seas; Contribution by International Association of Classification Societies (IACS) [31] IACS ilmoittaa tukevansa meriturvallisuuteen liittyviä EU:n aloitteita. Se ottaa kuitenkin esille useita hyväksyttyjen laitosten vastuuta koskevia kysymyksiä, joiden se katsoo edustavan direktiivillä 94/57/EY luodun järjestelmän heikkouksia ja puutteita. IACS:n kanta voidaan tiivistää seuraavasti:

”... Luokituspalvelut ja niihin liittyvät lakisääteiset palvelut, joita IACS:n jäsenet tarjoavat joko luokituslaitoksina tai hyväksyttyinä laitoksina, ovat keskeinen osa yleisiä järjestelmiä, joiden tavoitteena on parantaa meriturvallisuutta ja ehkäistä meriympäristön pilaantumista. Nämä palvelut edistävät merkittävästi ihmishengen turvallisuutta, omaisuuden suojaamista ja meriympäristön suojelua.

Näiden keskeisten palvelujen tarjonnan jatkumista uhkaa se, että luokituslaitoksille voidaan asettaa rajoittamaton vastuu niiden tekemistä virheistä tai laiminlyönneistä, jotka eivät edusta törkeää huolimattomuutta.

IACS:n jäsenet pyytävät kunnioittavasti, että meripolitiikan erityisryhmä harkitsee asianmukaisen oikeudellisen suojan ulottamista koskemaan luokituslaitoksia, jotka toimivat EU:n jäsenvaltioissa ja jotka on hyväksytty alusten tarkastamiseen ja katsastamiseen valtuutettuja laitoksia sekä merenkulun viranomaisten asiaan liittyviä toimia koskevista yhteisistä säännöistä ja standardeista annetun EU:n neuvoston direktiivin 94/57/EY, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaisesti. Tällainen suoja ei koskisi tapauksia, joissa on kyse törkeästä huolimattomuudesta. Suoja olisi kuitenkin tunnustus siitä merkittävästä panoksesta, jonka luokituslaitokset antavat yleiseen talouskasvuun, paikalliseen työllisyyteen, meriturvallisuuten ja ympäristönsuojeluun. Suojan olisi toimittava puolueettomasti ja avoimesti ja sen oli mahdollistettava muutoksenhaku.

[…]

Kansainvälisinä organisaatioina, jotka palvelevat kaikkein kansainvälisintä alaa, merenkulkualan luokituslaitokset noudattavat vapaan kilpailun ja kaupan periaatteita tarjotakseen tehokkaasti palvelujaan merenkulkualalle ja meritekniselle teollisuudelle. Kyseiset periaatteet rakentuvat itsenäisten kansakuntien väliselle vastavuoroisuudelle. IACS pyytää kunnioittavasti, että meripolitiikan erityisryhmä sisällyttää nämä periaatteet ja käsitteet EU:n meripolitiikkaan rohkaistakseen kilpailua vapailla ja terveillä markkinoilla [32]. ”

Edellä olevasta kannasta voidaan tehdä seuraavat päätelmät:

- IACS ei kehota muuttamaan 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohtaa, jota sovelletaan törkeään huolimattomuuteen.

- IACS:n jäsenet ovat huolestuneita siitä, että niiden palvelujen tarjontaa vaarantaa direktiivissä 94/57/EY EU:n jäsenvaltioille annettu mahdollisuus vahvistaa vastuun olevan rajoittamatonta myös silloin, kun on kyse huolimattomasta toiminnasta johtuvista vahingoista.

- IACS:n jäsenet toivovat suojaa, joka saataisiin aikaan muuttamalla direktiivin 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan ii ja iii alakohdan vastuusäännöksiä. Kyseiset hyväksytyt laitokset ehdottavat, että ii ja iii alakohdassa säädetyt vastuun alarajat muutetaan ylärajoiksi ja direktiiviin lisätään säännös, jonka mukaan b alakohdalla ei luoda uusia takautumisoikeuksia, mikä hillitsisi oikeudenkäyntien määrän lisääntymistä. Hyväksytyt laitokset ovat ilmoittaneet, että ne voivat hyväksyä korvausrajojen nostamisen, jos korvauksille vahvistetaan ylärajat.

Hyväksytyt laitokset ilmaisevat myös huolensa[33] siitä, miten entistä suurempi rikosoikeudellisen vastuun uhka, joka kohdistuu niiden henkilöstöön ja merenkulkijoihin, vaikuttaa pätevien tarkastajien rekrytointiin.

Kyselyyn saadut vastaukset osoittavat, että direktiivin 94/57/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltaminen on vaikuttanut vastuukysymykseen erityisesti seuraavasti:

35. Se on ilmeisesti vaikuttanut eri valtioiden kanssa käytyihin neuvotteluihin.

36. Se on antanut hyväksyttyjen laitosten asiakkaille kimmokkeen keskustella aiempaa suuremmista korvausmääristä.

Hyväksytyt laitokset uskovat, että direktiivin 94/57/EY 6 artiklan 2 kohdan soveltaminen vaikuttaa merkittävästi oikeudenkäynteihin:

- Direktiivin 6 artiklassa säädetään muun muassa seuraavaa: ” jos viranomainen on tuomioistuimen lainvoimaisen päätöksen […] mukaan vastuussa vahingosta […] viranomaisella on oikeus saada hyväksytyltä laitokselta taloudellinen korvaus […] ”. Säännös voi antaa sellaisen käsityksen, että kolmansilla osapuolilla on nyt 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan i, ii ja iii alakohdan korvaussäännösten nojalla uusi lakisääteinen oikeus saada menetyksiinsä taloudellista korvausta asianomaiselta kansalliselta merenkulkuviranomaiselta ja näin ollen epäsuorasti asianomaiselta hyväksytyltä laitokselta.

- Hyväksyttyjen laitosten mukaan on mahdollista, että kantajat voivat oikeudenkäynnissä hyväksyttyä laitosta vastaan nostaa omien etujensa vuoksi kanteita myös kansallista viranomaista vastaan siinä toivossa, että tämä nostaisi kanteita hyväksyttyä laitosta vastaan.

- Hyväksytyt laitokset ovat ilmoittaneet, että niiden tekemiin katsastuksiin liittyvien taloudellisten vaateiden määrä on lisääntynyt. Lisäksi ne ovat ilmoittaneet vaadittujen summien kasvaneen merkittävästi[34]. Hyväksyttyjen laitosten mielestä 6 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuoto on antanut kantajille kimmokkeen tällaisiin vaateisiin.

- Hyväksytyt laitokset pelkäävät, että huolimattomuuden ja törkeän huolimattomuuden välinen ero hämärtyy tapauksissa, joissa merionnettomuus vaatii lukuisia ihmishenkiä tai aiheuttaa suurta aineellista vahinkoa. Tällöin vahinkojen suuruus sekä julkisuus voivat tehdä törkeän huolimattomuuden osoittamisen helpommaksi.

- Eräät hyväksytyt laitokset ovat todenneet, että oikeudenkäyntien lisääntyminen vaikuttaa todennäköisesti siihen, miten merenkuluntarkastajat suorittavat tehtävänsä, koska suurta julkisuutta saavien oikeudenkäyntien mahdollisuus voi vaikuttaa sekä hyväksyttyjen laitosten tarkastajien että asianomaisten kansallisten laitosten virkamiesten moraaliin ja asenteisiin. Lisäksi on väitetty työtehon voivan kärsiä, kun uhkana on, että varustamot, joiden alukset on pysäytetty tai aiotaan pysäyttää katsastuksen jälkeen, voivat esittää vaateita. Tällaisten uhkien ja vaateiden määrän on väitetty lisääntyneen aivan viime vuosina.

Hyväksytyt laitokset ovat väittäneet myös, että oikeudenkäyntien mahdollisen lisääntymisen vuoksi on huomattavasti vaikeampaa hankkia riittävää vakuutusturvaa, ja jos vakuutuksia on saatavissa, niihin liittyvät vakuutusmaksut ja omavastuu ovat aiempaa suurempia.

[1] KOM(2000) 142 lopullinen.

[2] EYVL L 319, 12.12.1994, s. 20. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/84/EY (EYVL L 324, 29.11.2002, s. 53).

[3] Komission päätös 2000/481/EY (EYVL L 193, 29.7.2000, s. 91).

[4] Komission päätös 2005/311/EY (EUVL L 99, 19.4.2005, s. 15).

[5] Komission päätös 2001/890/EY (EYVL L 329, 14.12.2001, s. 72).

[6] Komission päätös 2005/623/EY (EUVL L 219, 24.8.2005, s. 43).

[7] Komission päätös 2006/382/EY (EUVL L 151, 6.6.2006, s. 31).

[8] Tammikuun 22. päivänä 2002.

[9] Ks. kohta 3.2.4.

[10] Ks. kohta 3.2.3.

[11] Ks. kohta 3.2.4.

[12] Direktiivin soveltamisalaan kuuluvien, hyväksytyn laitoksen luokittelemien alusten määrä jaettuna kyseisen laitoksen päätoimisten katsastajien määrällä.

[13] Sellaisten direktiivin soveltamisalaan kuuluvien rakenteilla olevien alusten määrä, jotka hyväksytty laitos luokittelee, jaettuna kyseisen laitoksen päätoimisten katsastajien määrällä.

[14] Alusten omistajat, alusten rakentajat tai muut tahot, jotka harjoittavat alusten rakentamiseen, varustamiseen, korjaamiseen tai käyttöön liittyvää kaupallista toimintaa.

[15] Ks. liitteen taulukko 1.

[16] Tätä kertomusta laadittaessa oli käynnissä rikkomismenettely Slovakiaa vastaan, mutta se ei koskenut direktiivin korvausvastuusäännöksiä, vaan 3 artiklan mukaisia velvoitteita.

[17] On kuitenkin selvää, että komissio tarkistaa kutakin hyväksyttyä laitosta arvioidessaan sen vakuutusturvan riittävyyden.

[18] EYVL L 324, 29.11.2002, s. 53.

[19] Helmikuussa 2006 voimassa olleen vaihtokurssin mukaan laskettuina 4,2 ja 2,1 miljoonaa euroa.

[20] Itävalta, Tšekki, Slovenia ja Viro.

[21] Analyysiin pyrittiin mahdollisuuksien mukaan keräämään kaikki saatavilla olevat tiedot viranomaisilta sekä muista virallisista lähteistä, mutta niiden paikkansapitävyydestä ja täydellisyydestä ei ole takeita.

[22] Esimerkiksi Saksan perustuslain 34 § ja Italian perustuslain 28 artikla.

[23] Kuten Tribunal Administratif Ranskassa.

[24] Kuten Italiassa.

[25] Lippuvaltioiden velvollisuudesta antaa lakisääteisiä todistuksia määrätään yleensä kansainvälisissä yleissopimuksissa. Tämä näyttää pätevän myös EU:n lainsäädäntöön ainakin direktiivin johdanto-osassa olevien kahden kappaleen perusteella, joissa mainitaan jäsenvaltioiden velvollisuus antaa kansainväliset turvallisuutta ja pilaantumisen ehkäisemistä koskevat todistuskirjat sekä kansallisten viranomaisten velvollisuus osallistua läheisemmin tällaisten todistuskirjojen antamiseen.

[26] Joko sen vuoksi, että se on lailla kielletty, tai koska hyväksyttyjä laitoksia pidetään viranomaisen edustajina.

[27] Espanjan asetuksessa 90/2003 säädetään selvästi tällaisesta korvausvastuusta sallimatta mitään poikkeuksia tai rajoituksia.

[28] Helmikuuhun 2006 mennessä.

[29] Kyselyyn vastanneet hyväksytyt laitokset eivät olleet aiheuttaneet korvausvaatimuksia yhdellekään kansalliselle viranomaiselle suorittaessaan merenkulkualan lakisääteisiä tehtäviä viranomaisten puolesta.

[30] American Bureau of Shipping, Bureau Veritas, China Classification Society, Det Norske Veritas, Germanischer Lloyd, Korean Register of Shipping, Lloyd's Register, Nippon Kaiji Kyokai, Registro Italiano Navale, Russian Maritime Register of Shipping ja Indian Register of Shipping (liitännäisjäsen).

[31] Towards a Future Maritime Policy for the Union: A European vision for the ocean and the seas; Contribution by International Association of Classification Societies (IACS) , IACS, 13.10.2005.

[32] Ibid., kohta 6.1–6.7.

[33] ”…IACS pyytää meripolitiikan erityisryhmää ottamaan huomioon, että laajentamalla edelleen lainsäädäntöä, jolla kriminalisoidaan toiminta, joka voi omalta osaltaan vaikuttaa onnettomuudesta aiheutuvaan meren pilaantumiseen mutta joka ei edusta törkeää huolimattomuutta tai velvollisuuden laiminlyöntiä yksilön taholta, vaikutettaisiin hyvin kielteisesti luokituslaitosten mahdollisuuksiin rekrytoida ja pitää palveluksessaan pätevää henkilöstöä.” Tämä kohta ei liity suoranaisesti siviilioikeudellisen vastuun toteamiseen ja rajoittamiseen, mutta se liittyy mahdollisuuteen saada siviilioikeudellista korvausta tapauksissa, jossa rikosoikeudellinen vastuu on todettu.

[34] Asiasta ei ole kuitenkaan esitetty tilastoja tai tarkempia tietoja.

Lähde: Yhdysvaltojen rannikkovartioston vuosikertomukset. Tietojen käsittely: EMSA