Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla - Vihreä kirja"



Virallinen lehti nro C 073 , 09/03/1998 s. 0114



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla Vihreä kirja" (98/C 73/28) Euroopan komissio päätti 21. huhtikuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean aiheesta "Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla Vihreä kirja". Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 3. joulukuuta 1997. Esittelijä oli Harry Byrne, apulaisesittelijä oli Jan Jacob van Dijk. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 10. ja 11. joulukuuta 1997 pitämässään 350. täysistunnossa (joulukuun 11. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 92 ääntä puolesta ja 2 vastaan. 1. Johdanto 1.1. Komissio on julkaissut tämän vihreän kirjan kiinnittääkseen huomiota EU:n väestörakenteen merkittäviin muutoksiin ja näiden muutosten vaikutuksiin jäsenvaltioiden kansallisten eläkejärjestelmien kannalta. 1.2. Syntyvyys on laskenut ja elinaikaodote vastaavasti kasvanut viime vuosikymmenien aikana. Tällä hetkellä neljä työikäiseen väestöön kuuluvaa elättää sosiaaliturvamaksuillaan yhden eläkeläisen, mutta ennusteiden mukaan vuoteen 2040 mennessä elättäjinä on enää kaksi työikäistä kutakin eläkeläistä kohden. 1.3. Väestörakenteen muutoksilla tulee olemaan tuntuvia vaikutuksia kansallisten eläkejärjestelmien määrärahoihin, ellei toimenpiteisiin ryhdytä tilanteen korjaamiseksi. Esimerkiksi ajanjaksona 1995 2030 eläkemenojen ja bruttokansantuotteen välisen suhteen painotettu keskiarvo nousee 3 4 prosenttiyksikköä niissä 11 jäsenvaltiossa, joista ennusteita on saatavilla. 1.4. Tällä hetkellä noin 88 prosenttia kaikista Euroopan unionissa maksetuista eläkkeistä on valtion eläkkeitä, jotka rahoitetaan ns. jakojärjestelmän (pay as you go -schemes) mukaisesti. Väestörakenteen muutoksilla on huomattava merkitys, sillä ne kuormittavat jakojärjestelmiä. 1.5. Mainittu prosenttiluku ei kuitenkaan kerro koko totuutta, sillä kyseessä on vain keskiarvo Euroopan unionissa maksetuista eläkkeistä ja tilanne yksittäisissä jäsenvaltioissa vaihtelee huomattavasti. Esimerkiksi vihreän kirjan liitteenä olevasta taulukosta II voidaan havaita, että eläkerahastojen varat ovat 20 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta, kun vastaava osuus on USA:ssa 59 ja Japanissa 45 prosenttia. EU:ssa kaksi jäsenvaltiota eli Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta edustavat toista ääripäätä (noin 80 prosenttia) kun taas useissa jäsenvaltioissa suhdeluku on yksinumeroinen. 1.6. Tämän lausunnon liitteinä olevista taulukoista 1 ja 2 käy selvästi ilmi erot jäsenvaltioiden lähestymistavoissa. Taulukossa 1 kuvataan pakollisten valtion eläkkeiden suhdetta ansioihin (1,5 kertaa kansalliset keskiansiot). Suhdeluvut ovat pienimmät Irlannissa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (31 prosentista eteenpäin), kun taas Portugalissa, Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa luku on yli 70 prosenttia. Taulukossa 2 otetaan huomioon myös lisäeläkkeet, minkä seurauksena vaihtelu on vähäisempää, vaikka eroavaisuuksia on edelleen. 1.7. Riittävien eläkkeiden maksamista voidaan pitää EU:n sosiaalisen rakenteen perustana. TSK pitää myönteisenä sitä, että komissio on tehnyt aloitteen tilanteen korjaamiseksi, sillä ennustetut väestörakenteen muutokset ovat eläketurvaa uhkaava tekijä. Ongelma pahenee asteittain, mutta tulokset ovat sitä parempia mitä nopeammin toiminta aloitetaan. 1.8. Yhteenvetona TSK toteaa, että eläkekäytännöt vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioiden välillä eikä komission tarkoituksena ole laatia yksityiskohtaista, jäsenvaltioita velvoittavaa toimintasuunnitelmaa. 2. Toimintavaihtoehdot 2.1. TSK toteaa komission vihreän kirjan johdanto-osan perusteella seuraavaa: a) Eläkemenoista suurin osa rahoitetaan edelleen jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien mukaisesti (ensimmäinen pylväs). b) Vihreässä kirjassa käsitellyt toisen (työllisyyteen liittyvät eläkejärjestelmät) ja kolmannen (yksityisten ihmisten yleensä henkivakuutusyhtiöiltä ottamien eläkkeiden järjestelmät) pylvään järjestelmät eivät ole ratkaisu kaikkiin väestörakenteen muutoksen aiheuttamiin ongelmiin. c) Läheisyysperiaatteen mukaan juuri jäsenvaltioiden on päätettävä, minkälaisen aseman ne haluavat näille kolmelle pylväälle antaa eläke-etuuksia tarjotessaan. 2.2. TSK on samaa mieltä komission kanssa edellä kohdassa 2.1 esitetyistä seikoista. Komitea haluaa kuitenkin ennen kaikkea varmistaa, että tarvittaviin toimiin ryhdytään, jotta kunkin Euroopan kansalaisen oikeus kohtuulliseen eläkkeeseen taataan. Komitea korostaa, että sekä yksityisten että julkisten eläkejärjestelmien toimivuus riippuu väestörakenteeseen liittyvien tekijöiden lisäksi taloudellisista, sosiologisista ja oikeudellisista olosuhteista; esimerkiksi korkealla työttömyysasteella on negatiivinen vaikutus. 2.3. Ensimmäiseen pylvääseen kuuluvilla järjestelmillä on tärkeä merkitys. Jäsenvaltioiden olisikin tutkittava tapoja parantaa näiden järjestelmien kestävyyttä ja jatkuvuutta. TSK toteaa, että eräät jäsenvaltiot ovat jo alkaneet muuttaa järjestelmiään tämän tavoitteen mukaisiksi ja on tärkeää, että näin toimitaan edelleen. 2.4. Lisäeläkejärjestelmät ovat kuitenkin entistä tärkeämpiä ja TSK on yhtä mieltä siitä, että niiden toimivuus edellyttää ennen kaikkea lainsäädännön kautta turvattua toimintaympäristöä. 2.5. Kaksi tärkeintä lisäeläketulon lähdettä ovat seuraavat: a) työntekoon liittyvät eläkejärjestelmät, joiden rahoitus perustuu yleensä yrityksen kirjanpitoon tehtyihin varauksiin tai ulkopuolisiin investointeihin (varallisuuserät sijoitetaan ryhmähenkivakuutus- tai eläkerahastojärjestelmiin); b) henkilökohtaiset vakuutusjärjestelyt. 2.6. Kakkos- ja kolmospylväiden järjestelyjen käyttöaste riippuu kustakin jäsenvaltiosta. Vihreän kirjan muissa osissa keskitytäänkin siihen, miten yhtenäismarkkinat voivat mahdollistaa näiden järjestelyjen tehokkaamman toiminnan. 2.7. TSK pyytää komissiota kiinnittämään huomiota jakojärjestelmiin, joista on tehtävä jatkuvia ja pitkäaikaisia, jotta ne palvelisivat nykyisiä eläkkeensaajia ja vastaisivat tarpeeseen siirtyä varovasti asteittain entistä enemmän rahastoihin perustuviin eläkejärjestelmiin, joihin siirtymisen tarkoituksena on täydentää jakojärjestelmää ja tunnustaa sen ja rahastojärjestelmien täydentävyys. 2.8. Komissio kiinnittää huomiota lisäeläkejärjestelmien mahdolliseen käyttöön ja toteaa, että sekä rahastoihin perustuviin että muihin eläkejärjestelmiin liittyy hyviä ja huonoja puolia. Lisäksi olisi otettava huomioon, että asteittainenkin siirtyminen jakojärjestelmästä kohti kakkos- tai kolmospylvään järjestelmiä aiheuttaa eläkejärjestelyihin kohdistuvia lisäkustannuksia, sillä ykköspylvääseen liittyvien, jo tehtyjen sitoumusten rahoituksen on oltava kunnossa, ennen kuin tulevaisuuden rahoitusjärjestelmiin voidaan kohdentaa varoja. Olisikin varmistettava, että kakkos- tai kolmospylvääseen liittyvät aloitteet voidaan viedä loppuun muulla tavoin kuin ykköspylvääseen liittyvien sitoumusten kustannuksella. 3. II luku Eläkejärjestelmät ja EU:n pääomamarkkinat 3.1. Vihreässä kirjassa tuodaan esiin merkittäviä eroja investointitavoissa eri jäsenvaltioiden välillä siltä osin kuin on kyse osakkeiden ja obligaatioiden välisestä suhteesta (ks. taulukko 3). Osakkeiden on komission mukaan osoitettu tuottavan obligaatioita paremmin. Vihreässä kirjassa tosin epäillään, onko tulos täysin paikkansapitävä, mutta korostetaan kuitenkin sitä, että suhteellisen pienikin pääoman vuosittainen lisätuotto voi pitkällä aikavälillä saada aikaan tuntuvia eläkekustannusten säästöjä. 3.1.1. Eläkejärjestelmien varallisuuden sijoittaminen ulkomaisiin sijoituskohteisiin vaihtelee myös suuresti eri jäsenvaltioissa (ks. taulukko 4). 3.1.2. Vihreässä kirjassa kysytään edelleen, voidaanko parempaa tuottoa saada ilman tarpeetonta riskiä ja kykenevätkö EU:n pääomamarkkinat ottamaan vastaan mahdollisesti tuntuvatkin lisäinvestoinnit. 3.2. TSK pitää myönteisenä sitä, että asiaa tarkastellaan vihreässä kirjassa yksityiskohtaisesti. Komitea esittää kuitenkin seuraavat huomiot: 3.2.1. Pitkällä aikavälillä eläkevelvoitteet lisääntyvät, kun reaaliansioiden kasvu johtaa elämänlaatuun kohdistuvien vaatimusten kasvuun. Kokemus osoittaa, että osakkeisiin ja kiinteään omaisuuteen sijoittamalla voidaan eläkevelvoitteista suoriutua paremmin kuin kiinteäkorkoiseen arvopaperiin sijoittamalla. 3.2.2. Hyvin pitkällä aikavälillä on voitu vakuuttavalla tavalla osoittaa, että osakkeista saatava reaalituotto voi olla erittäin hyvä (ks. esim. vihreän kirjan liitteenä oleva taulukko VI c). Koska eläkeinvestoinnit ovat pitkäaikaisia, lyhyen aikavälin markkinaheilahteluilla on niihin vain vähän vaikutusta. Kuten vihreässä kirjassa osoitetaan, vuosittaisen tuoton noin kahden tai kolmen prosenttiyksikön kasvulla saattaa olla huomattava vaikutus tuloihin ja/tai menoihin. 3.2.3. On kehitetty laskukaavoja, joiden avulla eläkerahastot voivat arvioida varansa ja velkansa ja minimoida riskit mukauttamalla investoinnit rahaston piiriin kuuluvien eläkkeensaajien ikäprofiiliin. Siten rahastossa, jonka piiriin kuuluvat henkilöt ovat iäkkäämpiä, varovainen ja laskukaavoja soveltava johtoporras päätyy todennäköisesti suurempaan osuuteen obligaatioita kuin mikä tulisi kyseeseen, jos rahaston piiriin kuuluvat olisivat nuorempia. Riskejä minimoidaan myös hajauttamalla investointeja eri varallisuusryhmiin, joista jotkut korreloivat keskenään negatiivisesti. 3.2.3.1. Arvopaperimarkkinat mahdollistavat investointien hajauttamisen useille teollisuudenaloille, jotka kehittyvät todennäköisesti eri tavoin eri aikoina. Riskit hallitaan asettamalla kullekin yksittäiselle arvopaperille enimmäismäärä, joka voidaan sijoittaa. 3.2.4. EU:n pääomamarkkinoille kertyvät kohtuullisen suuret varat tulisivat käytettäviksi vasta pitkällä aikavälillä. Tarkasteltaessa pääomamarkkinoiden kykyä ottaa varoja vastaan voidaankin todeta, että EU:n pääomamarkkinat voisivat todennäköisesti kehittyä ja kehittyisivätkin siten, että ne kykenisivät ottamaan varat vastaan. Näin on tapahtunut esimerkiksi USA:ssa. On kuitenkin vaikeampaa arvioida, saako uusi investointikohde aikaan positiivisen käänteen EU:n taloudessa. 3.2.5. Tarkan varainhoidon periaatteisiin perustumattomat ja sattumanvaraiset investointien rajoitukset, jotka kohdistuvat esimerkiksi osakesijoituksiin ja ulkomaisiin sijoituksiin, voivat johtaa epätyydyttäviin tuloksiin. Myös talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että komission tehtävä ei ole puhua tietyn eläkerahastojen sijoitusstrategian puolesta. Se on pikemminkin sijoitusjohtajien tehtävä, ja heidän työtään on valvottava riittävästi. 3.2.6. Talous- ja sosiaalikomitea uskoo, että riittävän ja asianmukaisen valvonnan alaisuudessa, joka kattaisi myös sijoitusjohtajat, tuottoa voidaan parantaa ilman tarpeettomia riskejä ja että Euroopan unionin pääomamarkkinat kehittyvät todennäköisesti riittävästi voidakseen ottaa vastaan kertyvät sijoitusvarat. 4. III luku Yhtenäismarkkinoiden toiminnan vakauden valvontaa koskevat säännöt 4.1. Luvussa pohditaan, millaisia yhtenäismarkkinoiden toiminnan vakauden valvontaa koskevien sääntöjen tulisi olla eläkerahastosijoitusten osalta. Asiakirjan kohdassa 36 esitettyä voidaan pitää asianmukaisena perustana mahdolliselle lainsäädännölle. Huomioon otettaisiin kuitenkin komission myöhemmin esittämät tarkennukset. TSK pyytää saada tulla kuulluksi näiden tarkennusten osalta. 4.2. TSK tukee kohdassa 40 esitettyjä tavoitteita: a) poistetaan investointipalveluihin liittyvät yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen esteet; b) taataan vapaus sijoittaa eläkerahastojen varoja, kuitenkin vain "varovaisuusperiaatteen" mukaisesti. 4.3. TSK on samaa mieltä komission kanssa siitä, että tämä ei todennäköisesti saisi aikaan odottamattomia lyhyen aikavälin muutoksia investointitavoissa. Rahastojen hallinnoijat toimivat yleensä konservatiivisesti, ja todennäköisesti he mukauttaisivat päätöksensä uusiin investointivapauksiin asteittain. Euron käyttöönotto helpottaisi rajatylittäviä investointeja uutta valuuttaa käyttävissä jäsenvaltioissa, kun valuuttakurssien seuraaminen ei enää vaikuttaisi päätöksentekoon. 4.4. TSK tukee täysin komission kantaa, jonka mukaan eläkerahastojen vakautta on valvottava asianmukaisella tavalla. Olisi ennen kaikkea varmistettava, että valvova taho kantaa erityistä vastuuta myös riskinhallinnasta. Komissio esittää kuitenkin hyvin tärkeän kysymyksen pohtiessaan, olisiko eläkerahastoille ja vakuutusyhtiöille luotava yhteiset säännöt. 4.4.1. TSK korostaa kuitenkin, että vakavaraisuussääntöihin on sisällytettävä velkojen arviointi asianmukaisia laskukaavoja soveltaen. Säännöissä on myös edellytettävä, että omaisuudesta saatava tuotto on oikeassa suhteessa tehtyihin sitoumuksiin. Lisäksi rahastojen piiriin kuuluvien henkilöiden on voitava osallistua rahastojen hallinnointiin ja johtoportaan on annettava heille tarvittavia tietoja ja asianmukaista opastusta. 4.5. TSK huomauttaa, että vakuutusyhtiöt ja eläkerahastot eroavat toisistaan perusluonteisella tavalla, sillä vakuutusyhtiöt myyvät palvelujaan kun taas useimmissa jäsenvaltioissa eläkerahastot eivät. Myös henkivakuutusyhtiöihin sovelletaan valvontasäännöksiä, jotka koskevat yrityksen koko liiketoimintaa vakuutusturvaan ja investointeihin liittyvät eri tuotteet mukaan lukien. Eläkerahastojen investointipolitiikan olisi kuitenkin vastattava suurin piirtein investointipolitiikkaa, jota henkivakuutusyhtiöt noudattavat eläkkeitä koskevien sopimusvelvoitteiden yhteydessä. 4.6. TSK suosittelee, että eläkkeisiin liittyville investoinneille luotaisiin niiden erityisluonteen vuoksi omat sääntönsä. Kun vakuutusyhtiötkin tarjoavat vastaavia etuja, olisi ehkä tarpeen muuttaa henkivakuutuksia koskevaa direktiiviä, jotta varmistetaan, etteivät yhtiöt kärsi kilpailun vääristymisestä eläkkeiden osalta. Eläkkeisiin liittyviin investointeihin sovellettavat säännöt olisi laadittava siten, että eläkerahastot ja eläkkeiden osalta henkivakuutusyhtiöt voisivat suojelun tasoa alentamatta toimia kilpailutilanteessa mahdollisimman samanlaisin ehdoin. 4.7. TSK uskoo, että rahastojen hallinnoinnin vapaus on taattava, jos yhtenäismarkkinoiden halutaan toteutuvan. Uudenaikaisten tiedonkulkumenetelmien seurauksena tärkeätä ei niinkään ole markkinoiden läheinen sijainti vaan rahastojen hallinnoinnista vastaavan ryhmän pätevyys ja ammattitaito. 4.8. Tulevaisuuden näkökohdat huomioon ottaen TSK katsoo, että tässä vaiheessa olisi aiheellista hyväksyä yleisdirektiivi asiaan liittyvistä perusperiaatteista kohdassa 47 (vaihtoehto 3) kuvatun mukaisella tavalla. 5. IV luku Työntekijöiden vapaan liikkuvuuden edistäminen 5.1. Asiakirjan IV luvussa komissio käsittelee työntekijöiden vapaan liikkuvuuden nykyisiä esteitä. Yhteisön lainsäädännön avulla on jo poistettu esteitä rajatylittävältä liikkuvuudelta lakisääteisten eläkkeiden osalta. Lainsäädäntö ei kuitenkaan kata lisäeläkejärjestelmiä. Komission asiaa tarkastelemaan perustama korkean tason työryhmä suositteli marraskuussa 1996, että yhteisön lainsäädännössä olisi ensi vaiheessa keskityttävä kolmeen asiaan: a) säilytetään toiseen jäsenvaltioon muuttavien henkilöiden jo saavuttamat eläkeoikeudet; b) helpotetaan lisäeläkejärjestelmään perustuvien rajatylittävien maksujen suorittamista muissa jäsenvaltioissa; c) annetaan tilapäisesti toisessa jäsenvaltiossa komennuksella työskenteleville mahdollisuus kuulua edelleen alkuperäiseen lisäeläkejärjestelmään. TSK pitää myönteisenä sitä, että komissio on juuri hyväksymässä asiaa käsittelevää ehdotusta direktiiviksi, ja valmisteleekin aiheesta lausuntoa. 5.2. Muita komission esiin tuomia mutta korkean tason työryhmän tarkastelun ulkopuolelle jääneitä asioita ovat: a) kelpoisuusehdot lisäeläkeoikeuden saamiseksi, erityisesti monen vuoden pituiset karenssiajat, joita edellytetään joissain jäsenvaltioissa; b) vaikeudet ansaittujen eläkeoikeuksien siirtämisessä jäsenvaltiosta toiseen; c) verotukselliset ongelmat, jotka liittyvät eläkeoikeuksien kertymiseen useammassa jäsenvaltiossa (verotusta käsitellään myös vihreän kirjan V luvussa); d) toisessa jäsenvaltiossa tilapäisesti työskentelevän henkilön asema, kun työskentely ei perustu ulkomaankomennukseen. 5.3. Myös TSK:n mielestä kohdassa 5.2 esitetyt seikat ovat merkittävä este työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle eivätkä ne sovellu yhtenäismarkkinoille. Varsinkin jos eläkettä aletaan pitää eräänlaisena työvuosien mittaan ansaittavana palkkana, jonka maksamista lykätään, on kohtuutonta asettaa jopa 10 vuoden pituisia karenssiaikoja eläkeoikeuden saamiselle. 5.3.1. Eläkejärjestelmää vaihtaville on annettava yksityiskohtaiset tiedot pääomasiirtoihin perustuvasta eläke-etuuksien siirto-oikeudesta, jos tällainen vaihtoehto on järjestelmien rahoitusmenetelmien kannalta mahdollinen. TSK:n mukaan mahdollisessa ehdotuksessa direktiiviksi eläkejärjestelmien yhteensovittamisesta olisi myös kiinnitettävä huomiota säilytettyjen eläkkeiden reaaliarvon suojaamiseen. 5.3.2. TSK uskoo, että tilapäisesti komennuksella toisessa jäsenvaltiossa olevan henkilön, joka työskentelee edelleen saman yrityksen tai sen tytäryhtiön palveluksessa, olisi voitava kuulua alkuperäiseen eläkejärjestelmäänsä. Ei kuitenkaan voida edellyttää, että työnantaja pitää eläkejärjestelmän piirissä työntekijöitä, jotka irtisanoutuvat aloittaakseen työskentelyn toisessa jäsenvaltiossa muun kuin alkuperäisen työnantajan palveluksessa. 5.4. Vapaaehtoisista sosiaaliturvajärjestelmistä 15. toukokuuta 1992 antamassaan lausunnossa (esittelijä: Ada Maddocks) TSK suositteli, että komissio tarkastelisi mahdollisuutta luoda eurooppalaisen työeläkejärjestelmän malli sekä järjestelmään sovellettavat säännöt. "Eurooppalaiset" yritykset voisivat käyttää järjestelmää vakuuttaakseen työntekijänsä missä tahansa jäsenvaltiossa. TSK toistaa nyt silloisen suosituksensa. 5.5. Korkean tason työryhmä on esittänyt yhteisön eläkefoorumin perustamista käsittelemään henkilöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamista estäviä eläkeongelmia. TSK suhtautuu ehdotukseen edelleen varauksin. On jo olemassa maasta toiseen siirtyvien työntekijöiden ongelmiin paneutuva neuvoa-antava komitea, joka tarkastelee sosiaaliturvaan liittyviä ongelmia työntekijöiden vapaan liikkuvuuden kannalta. Lisäksi ehdotuksiin voidaan ottaa kantaa yhteiskunnallisessa vuoropuhelussa, varsinkin jos katsotaan, että lisäeläkkeet ovat itse asiassa palkkaa, jonka maksamista on lykätty. Komitea ehdottaa, että kyseisen neuvoa-antavan komitean sisälle perustettaisiin erityinen työryhmä, jonka tehtävänä olisi mahdollisimman pian tehdä ehdotuksia nykyisten lisäeläkkeitä koskevien ongelmien ratkaisemiseksi. 6. V luku Verotuksen merkitys lisäeläkkeiden kannalta 6.1. Vihreän kirjan V luvussa tuodaan esiin verotuksen tärkeä asema eläkejärjestelmien yhteydessä. Useimmissa jäsenvaltioissa eläkejärjestelmiin sovelletaan lievempää verotusta varojen kertymisen suhteen. Verohelpotukset kompensoidaan verottamalla lopulliselle edunsaajalle maksettavaa eläkettä. 6.1.1. Nykyiset verotussäännöt voivat kuitenkin estää työntekijöiden vapaata liikkuvuutta. Vihreässä kirjassa pyydetään esittämään näkemyksiä siitä, miten tilannetta voitaisiin parhaiten korjata ja erityisesti siitä, onko yhteisön lainsäädäntö asianmukainen ja varteenotettava vaihtoehto. 6.2. TSK kannattaa yleistä periaatetta, jonka mukaan kertyvät eläkevarat koostuvat itse asiassa etuuksista, joiden maksamista on lykätty, ja verotustakin pitäisi lykätä, kunnes etuudet maksetaan yksittäisille eläkkeensaajille. 6.2.1. TSK haluaa, että läheisyysperiaatetta noudatetaan. Työntekijöiden liikkuvuutta voitaisiin kuitenkin edistää laatimalla ja toimittamalla neuvoston hyväksyttäväksi yhteiset säännöt tietyssä jäsenvaltiossa toimivan eläkejärjestelmän tunnustamisesta toisissa jäsenvaltioissa. 6.3. Yleensä jäsenvaltiot myöntävät eläkejärjestelmille verohelpotuksia sillä perusteella, että verotulot kerätään eläke-etuuksien maksamisen yhteydessä. On tärkeää, ettei tämä periaate merkittävästi muutu yhteisten sääntöjen myötä. Ensi vuosisadalla eläkeläisten osuus kokonaisväestöstä on paljon suurempi kuin nyt. Valtioiden olisi asteittain yhä vaikeampaa rahoittaa menojaan, jos eläkkeensaajilta kerättäviä verotuloja ei olisi käytettävissä. 6.4. Erityisesti työntekijöiden liikkuvuuden kannalta yhteisiin sääntöihin olisi sisällytettävä seuraavat erityispiirteet: a) Ulkomaisille eläkejärjestelmille olisi eläkemaksujen osalta myönnettävä vastaavat verohelpotukset kuin kotimaisille järjestelmille. Tämä etu olisi kuitenkin voimassa vain rajoitetun ajan. Sen avulla helpotettaisiin työntekijöiden siirtymistä lyhyellä aikavälillä (komennuksella olevat työntekijät). Kansainvälisten yritysten työntekijät työskentelevät usein yhtäjaksoisesti 3 5 vuotta eri maissa aikoen kuitenkin nauttia eläkettä kotimaassaan. Olisi hyvin ongelmallista ja epäoikeudenmukaista, jos tällaiset työntekijät pakotettaisiin vaihtamaan eläkejärjestelmäänsä aina muuttaessaan. b) Siirtyessään pysyvästi toiseen jäsenvaltioon työntekijä voisi joko säilyttää alkuperäisen järjestelmän piirissä kertyneet etuudet tai, jos varoja on riittävästi, siirtää ne uudessa asuinmaassaan yleisesti tunnustetun järjestelmän piiriin. Työntekijällä olisi oltava mahdollisuus saada halutessaan asiaan liittyviä tietoja ja opastusta. c) Eläketulot verotettaisiin asuinmaassa. Tämä saattaisi kuitenkin tuottaa ongelmia sellaisille jäsenvaltioille, joiden menettämät verotulot eivät kompensoituisi vastaavasti toisten jäsenvaltioiden eläkeläisten muuttaessa kyseiseen maahan. 6.5. Olisi hyödyllistä luoda koko yhteisössä sovellettava lähestymistapa esteiden poistamiseksi. Realistisesti ajateltuna edistyminen asiassa perustunee kuitenkin kahden- tai monenvälisiin järjestelyihin. Komissio voisi helpottaa työtä luomalla mallin eläkkeiden verotusta koskevista säännöistä. 7. Päätelmät 7.1. TSK kannattaa vihreää kirjaa ja vetoaa jälleen sen puolesta, että toimintaan ryhdyttäisiin ajoissa, jotta varmistetaan asianmukaiset eläkejärjestelyt ensi vuosisadan eläkkeensaajille. 7.2. Komitea myöntää, että lisäeläkkeillä on tärkeä asema tulevaisuuden eläkejärjestelmissä. 7.3. TSK toteaa kuitenkin, että eri jäsenvaltioissa sovelletut käytännöt ovat vaikeuttaneet ja vaikeuttavat edelleen lisäeläkkeiden kehittämistä. Lisäeläkkeiden käyttöaste vaihtelee laajasti. Lisäksi niissä valtioissa, joissa lisäeläkejärjestelmä on vakiintunut, noudatetaan vapaampaa sijoituspolitiikkaa niin osakkeiden ja välillisten rahoituskeinojen kuin ulkomaisten investointienkin osalta. Obligaatiot ovat osakkeiden ja ulkomaisten investointien sijaan paljon suositumpia maissa, joissa lisäeläkejärjestelmiä vasta otetaan käyttöön. 7.4. Vaikkei asia liity suoranaisesti juuri eläkekeskusteluun, TSK toteaa, että käytettävissä olevien investointirahastojen määrän kasvulla on todennäköisesti suotuisia taloudellisia vaikutuksia EU:n jäsenvaltioissa. Bryssel, 11. joulukuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA>