EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 17.03.1999 
KOM(1999)127 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE 
JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
DIREKTIIVIEN 
90/364, 90/365 ja 93/96 
SOVELTAMISESTA 
(OLESKELUOIKEUS) 
TIIVISTELMÄ 
Vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden saivat aluksi ainoastaan taloudellista toimintaa 
harjoittavat henkilöt. Pitkän prosessin jälkeen oikeus laajennettiin koskemaan 
jäsenvaltioiden kansalaisia, vaikka nämä eivät harjoittaisi taloudellista toimintaa. Tämä 
uudistus sisältyy opiskelijoiden, eläkkeensaajien ja muiden työelämän ulkopuolella olevien 
oleskeluoikeudesta 28. kesäkuuta 1990 annettuihin kolmeen direktiiviin. Oleskeluoikeutta 
laajennettiin tietyin ehdoin juhlavasti Maastrichtin sopimuksella: EY:n 
perustamissopimukseen lisättiin 8 a artikla, jonka myötä jokaiselle kansalaiselle taataan 
henkilökohtainen perusoikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella. 
Johdettuun oikeuteen sisältyviä tätä oikeutta koskevia edellytyksiä ja yksityiskohtaisia 
sääntöjä sovelletaan kuitenkin edelleen. 
Tämän kertomuksen tarkoituksena on arvioida opiskelijoiden, eläkkeensaajien ja muiden 
työelämän ulkopuolella olevien oleskeluoikeudesta annettujen kolmen direktiivin 
soveltamista. 
Direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on ensimmäinen arvioitavista 
näkökohdista. 
Aluksi on todettava, että direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on ollut 
vaivalloista. Ainoastaan kolme jäsenvaltiota toimi täsmällisesti ja saattoi direktiivit osaksi 
kansallista lainsäädäntöä määräpäivään 30. kesäkuuta 1992 mennessä. Komission muita 
jäsenvaltioita vastaan aloittamia jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia 
menettelyjä, jotka liittyivät laiminlyönteihin direktiivien saattamisessa osaksi kansallista 
lainsäädäntöä, päätettiin sitä mukaa kuin toimenpiteitä direktiivien saattamiseksi osaksi 
kansallista lainsäädäntöä toteutettiin. Yhtä jäsenvaltiota vastaan menettelyä jatkettiin 
saattamalla asia tuomioistuimen käsiteltäväksi, ja asiasta annettiin tuomio vuonna 1997. 
Niiden toimenpiteiden sisällöstä, joilla direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, 
komission täytyi käynnistää jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat 
menettelyt 14 jäsenvaltiota vastaan, jotka eivät olleet kaikilta osin saattaneet direktiiviä 
osaksi kansallista lainsäädäntöä. Riita-asioiden osuus on epätavallisen suuri suhteessa 
asianomaisten säännösten sisältöön. Suurin osa menettelyistä päätettiin sitä mukaa kuin 
jäsenvaltiot olivat muuttaneet lainsäädäntöään. Komission täytyi kuitenkin saattaa kahden 
jäsenvaltion osalta asia tuomioistuimen käsiteltäväksi vuonna 1998. 
Direktiivin toimijoiden kokemukset, toisin sanoen kansalaisten ja jäsenvaltioiden 
hallintoelinten saamat kokemukset, muodostavat toisen osatekijän direktiivien soveltamisen 
arvioinnissa. 
Komissiolle jätetyistä kanteluista ja Euroopan parlamentille esitetyistä vetoomuksista käyvät 
ilmi hankaluudet, joita kansalaisilla on ollut direktiivien soveltamisessa: epävarmuus 
noudatettavista menettelyistä, oleskeluluvan saamiseksi vaadittavien menettelyjen pitkä 
kesto ja monimutkaisuus sekä hankaluudet sairausvakuutusta sekä tuloja ja varoja koskevien 
edellytysten täyttymisessä. 
Hallintoelimet ovat toisinaan epävarmoja sovellettavista säännöksistä ja niillä on 
hankaluuksia varsinkin tuloja ja varoja sekä sairausvakuutusta koskevien edellytysten 
arvioinnissa. 
Ensimmäiset päätelmät, jotka komissio tekee kolmen direktiivin soveltamisesta, ovat neljän 
suuntaiset: 
- on parannettava kansalaisille suunnattua tiedotusta 
- yhteisön nykyisen lainsäädännön noudattamisesta on edelleen johdonmukaisesti 
varmistuttava 
- henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta annettua yhteisön lainsäädäntöä on muutettava 
luettavammaksi ja lainsäädäntöä on jäsenneltävä uudelleen EU:n kansalaisuuden käsitteen 
ympärille 
- on aloitettava nykyisen lainsäädännön sisältömuutosten tarkastelu. 
Johdanto 
Henkilöiden vapaa liikkuvuus sisältää oikeuden mennä muihin kuin siihen yhteisön 
jäsenvaltioon, jonka kansalaisia henkilöt ovat, sekä liikkua ja oleskella kyseisissä 
muissa jäsenvaltiossa ja mahdollisesti jäädä niiden alueelle. Oikeutta käytettäessä 
kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kielletty. Alun perin Euroopan yhteisön 
jäsenvaltion kansalaisten oleskeluoikeus toisessa jäsenvaltiossa edellytti 
(ensisijaisesti) taloudellisen toiminnan harjoittamista kyseisessä valtiossa. 
Oleskeluoikeus oli siis ammattitoiminnan harjoittamista koskevan oikeuden välitön 
seuraus1. 
Tämä tilanne ei voinut kuitenkaan jäädä pysyväksi, sillä se ei kaikilta osin vastannut 
Rooman sopimuksen 3 artiklan c kohdassa vahvistettuja tavoitteita ("henkilöiden... 
vapaata liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistaminen jäsenvaltioiden väliltä") eikä 
Pariisissa vuonna 1974 pidetyssä huippukokouksessa ilmaistua poliittista tahtoa edetä 
kohti "kansalaisten Eurooppaa"2. 
Komissio vastasi uuteen käsitykseen henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta 
ehdottamalla vuodesta 1979 alkaen3 oleskeluoikeuden laajentamista muihin 
henkilöryhmiin, jotka eivät harjoita taloudellista toimintaa, sillä komissio piti tätä 
edistysaskelta tärkeänä sisämarkkinoiden toteutumisessa. Mutta vasta noin kymmenen 
vuotta myöhemmin Euroopan yhtenäisasiakirjan valmistelun ja hyväksymisen myötä 
luotiin prosessin loppuun viemiseksi tarvittavat olosuhteet. Vedettyään takaisin 
vuonna 1979 tekemänsä ehdotuksen komissio jakoi ehdotuksen sisällön vuonna 1989 
kolmeen uuteen ehdotukseen4, jotka koskivat opiskelijoita, eläkkeensaajia ja muita 
työelämän ulkopuolella olevia5. Neuvosto hyväksyi 28. kesäkuuta 1990 direktiivin 
90/364 oleskeluoikeudesta6, direktiivin 90/365 ammattitoimintansa lopettaneiden 
työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta7 ja direktiivien 
90/366 opiskelijoiden oleskeluoikeudesta . 
Tämä johdetussa oikeudessa toteutettu oleskeluoikeuden soveltamisalan laajennus 
vahvistettiin myöhemmin juhlallisesti Maastrichtin sopimuksella EY:n 
perustamissopimukseen lisätyllä 8 a artiklalla: "Jokaisella unionin kansalaisella on 
oikeus vapaasti... oleskella jäsenvaltioiden alueella, jollei tässä sopimuksessa 
määrätyistä tai sen soveltamisesta annetuissa säännöksissä säädetyistä rajoituksista ja 
ehdoista muuta johdu". 
1 Vrt. esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 3 kohta. 
2 Vrt. komission kertomus unionin kansalaisuuden toteutumisesta, 21.12.1993, KOM(93)702 
lopullinen, kohta n. 
3 KOM(79)215 lopullinen, EYVL C 207,17.8.1979, s. 14. 
4 EYVLC 191, 28.7.1989. 
5 Tässä kertomuksessa käsitteellä "muut työelämän ulkopuolella olevat" tarkoitetaan direktiivin 90/364 
edunsaajia. 
6 EYVL L 180, 13.7.1990, s. 26. 
7 EYVL L 180, 13.7.1990, s. 28. 
8 EYVL L 180, 13.7.1990, s. 30. 
Oleskeluoikeus vahvistetaan 8 a artiklalla henkilökohtaiseksi perusoikeudeksi9 
kumoamatta kuitenkaan aiemmin hyväksyttyä johdettua oikeutta ja erityisesti 
direktiivejä 90/364, 90/365 sekä direktiiviä 93/96, jolla direktiivi 90/366 korvattiin 
tuomioistuimen kumottua sen11. 
Itse oleskeluoikeuden lisäksi on syytä yleisesti korostaa Maastrichtin sopimuksella 
EY:n perustamissopimukseen lisätyn 8 artiklan 2 kohdan mukaista Unionin 
kansalaisen aseman merkitystä: "Unionin kansalaisilla on tässä sopimuksessa 
määrätyt oikeudet ja velvollisuudet". Yksi olennaisista oikeuksista on tuomioistuimen 
äskettäin antamassa tuomiossa mainittu "perustamissopimuksen 6 artiklassa 
määrätty oikeus olla joutumatta kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kohteeksi 
perustamissopimuksen asiallisella soveltamisalalla". 
Tämän komission laatiman kertomuksen tarkoituksena on täyttää velvollisuus, jonka 
mukaan komission on annettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle selvitys niiden 
kolmen direktiivin soveltamisesta, joilla oleskeluoikeus laajennetaan koskemaan 
kaikkia yhteisön kansalaisia, myös niitä, jotka eivät harjoita taloudellista toimintaa, 
sillä edellytyksellä, että kyseiset henkilöt kuuluvat sairausvakuutuksen piiriin ja että 
heillä on tuloja ja varoja, jotka ovat suuruudeltaan siinä määrin riittävät, että he eivät 
joudu turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään. 
On syytä huomata, että näitä kolmea direktiiviä sovelletaan myös Euroopan 
talousalueella ja että EFTAn valvontaviranomainen laatii parhaillaan kertomusta 
direktiivien soveltamisesta Norjassa, Islannissa ja Liechtensteinissa. 
Edellä mainittujen direktiivien soveltamista käsittelevä komission kertomus on jaettu 
neljään osaan: 
1. lyhyt katsaus direktiivien sisältöön 
2. sen tarkastelu, miten direktiivit on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä 
määräaikojen noudattamisen että toteutettujen kansallisten toimenpiteiden sisällön 
näkökulmasta 
3. direktiivien "toimijoilta", joita ovat EU:n kansalaiset ja oleskelua koskevissa 
asioissa toimivaltaiset hallintoelimet, direktiivien toiminnasta saatujen tietojen 
tarkastelu 
4. tilanneselvitys direktiivien soveltamisesta ja suunnitelma tulevaisuudessa 
pohdittavista aihealueista ja toteutettavista toimista, jotta oleskeluoikeus voisi toteutua 
entistä paremmin. 
9 Vrt. komission toinen kertomus unionin kansalaisuuden toteutumisesta, 27.5.1997, KOM(97) 230 
lopullinen, s. 15. 
10EYVLL317, 18.12.1993, s. 59. 
11 7.7.1992 annettu tuomio, asia C-295/90, Kok. 1992, s. 1-4193. 
12 12.5.1998 annettu tuomio, asia C-85/95, Kok. 1998, s. 1-2691. 
1. Direktiivien sisältö 
1.1. Eläkkeensaajat ja muut työelämän ulkopuolella olevat: 
Direktiivit 90/365 ja 90/364 antavat eläkkeensaajille ja muille työelämän ulkopuolella 
oleville mahdollisuuden oleskeluoikeuden saamiseen kahden edellytyksen täyttyessä: 
heillä on oltava tuloja ja varoja, jotka ovat suuruudeltaan siinä määrin riittävät, että he 
eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion 
sosiaaliturvajärjestelmään, minkä lisäksi heidän on kuuluttava sairausvakuutuksen 
piiriin kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa (1 artiklan 1 kohta). 
Tulot ja varat katsotaan riittäviksi suhteessa vastaanottavan maan 
sosiaaliturvalainsäädännön mukaisiin tulo-ja varallisuusrajoihin (1 artiklan 2 kohta). 
Perheenjäsenistä puoliso ja puolisoiden huollettavina olevat jälkeläiset ja ylenevässä 
polvessa olevat sukulaiset voivat asettua oleskeluoikeuden saajan kanssa toiseen 
jäsenvaltioon (1 artiklan 2 kohta). 
Oleskeluluvan voimassaoloaika voidaan rajoittaa viideksi vuodeksi, ja jäsenvaltiot 
voivat tarpeen mukaan vaatia luvan uudistamista kahden ensimmäisen vuoden 
1 "\ 
oleskelun jälkeen (2 artikla). Viittauksista (2 artikla) direktiivin 68/360 eri 
säännöksiin käy ilmi, että oleskelulupa on voimassa maan koko alueella, että sen 
voimassaoloon eivät vaikuta enintään kuuden kuukauden yhtäjaksoiset oleskelun 
keskeytymiset, että lupa myönnetään maksutta tai hintaan, joka ei ylitä vastaanottavan 
jäsenvaltion kansalaisille myönnettävistä henkilötodistuksista perittäviä kuluja ja että 
perheenjäseniltä, jotka eivät ole jonkin jäsenvaltion kansalaisia, mahdollisesti 
vaadittavat viisumit ovat maksuttomia ja kaiken kattavia. 
Puolisolla ja huollettavina olevilla lapsilla on kansalaisuudesta riippumatta oikeus 
ryhtyä palkattuun työhön tai toimia itsenäisenä ammatinharjoittajana vastaanottavan 
jäsenvaltion koko alueella (2 artikla). 
Oleskeluoikeuden on oltava voimassa niin kauan kuin edunsaaja täyttää riittäviä tuloja 
ja varoja sekä sairausvakuutuksen piiriin kuulumista koskevat edellytykset (3 artikla). 
1.2. Opiskelijat: 
Ennen direktiivin 93/96 säännösten esittelyä on syytä lyhyesti kerrata tuomioistuimen 
oikeuskäytäntöä opiskelijoiden oleskeluoikeuden perustasta. 
Opiskelijoiden oleskeluoikeuden perusta: 
Neuvoston sanamuoto direktiivissä 90/366 ("jäsenvaltiot myöntävät oleskeluoikeuden 
kaikille opiskelijoille") poikkeaa komission vuonna 1989 tekemästä ehdotuksesta 
("jäsenvaltiot tunnustavat oleskeluoikeuden"). Komissio arvioi Gravier-tuomion14 
jälkeen, että opiskelijoiden oleskeluoikeus on johdettavissa syrjinnän kieltämisestä 
13 Neuvoston direktiivi, annettu 15. lokakuuta 1968, jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän 
perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta, EYVL L 
257, 19.10.1968. 
14 13.2.1985 annettu tuomio, asia 293/83, Kok. 1985, s. 593. 
jäsenvaltioiden kansalaisten välillä ammatilliseen koulutukseen pääsyssä ja muutti 
tämän tuomion jälkeen direktiiviehdotustaan siten, että opiskelijat eivät kuuluneet 
ehdotuksen soveltamisalaan15. Kun tuomioistuin oli kumonnut direktiivin 90/36616, 
komissio käytti uudelleen vuonna 1993 antamassaan ehdotuksessa17 vuoden 1989 
ehdotukseen sisältynyttä sanamuotoa (jäsenvaltiot "tunnustavat" oleskeluoikeuden). 
Tämän sanamuodon valintaa tuki Raulin-tuomio, joka annettiin 26.2.199218 ja jossa 
tuomioistuin toteaa oikeudesta seuraavaa: "jäsenvaltion kansalaisella, joka on 
hyväksytty ammatilliseen koulutukseen toisessa jäsenvaltiossa, on oleskeluoikeus 
kyseisessä toisessa valtiossa voidakseen osallistua koulutukseen sen keston ajan". 
Neuvoston hyväksymä direktiivin 93/96 teksti sisältää jälleen sanamuodon, jossa 
jäsenvaltiot "tunnustavat" oleskeluoikeuden. 
Direktiivin 93/96 mukaiset oleskeluoikeutta koskevat yksityiskohtaiset säännöt: 
Oleskeluoikeuden saamiseksi edellytetään, että opiskelija on ilmoittautunut virallisesti 
hyväksyttyyn oppilaitokseen osallistuakseen päätoimisesti ammatilliseen 
koulutukseen, ja että hän kuuluu sairausvakuutuksen piiriin (1 artikla). Tuloistaan ja 
varoistaan opiskelija voi tehdä pelkän ilmoituksen (1 artikla). 
Oleskeluoikeus koskee myös puolisoa ja muista perheenjäsenistä ainoastaan 
huollettavana olevia lapsia (1 artikla). 
Oleskeluluvan voimassaoloaika voi olla sama kuin koulutuksen kesto tai yksi vuosi, 
jos koulutuksen kesto on yli yksi vuosi (2 artiklan 1 kohta). Direktiivissä viitataan 
direktiiviin 68/360 oleskeluluvasta perittävien maksujen ja perheenjäsenten viisumien 
myöntämisen yksityiskohtaisten sääntöjen osalta (2 artiklan 2 kohta). 
Puolisolla ja huollettavina olevilla lapsilla oikeus ryhtyä palkattuun työhön tai toimia 
itsenäisenä ammatinharjoittajana koko vastaanottavan jäsenvaltion alueella (2 artiklan 
2 kohta). 
Direktiivissä täsmennetään viittaamalla epäsuorasti tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, 
että opiskelijoilla ei ole mahdollisuutta direktiivin nojalla saada vastaanottavalta 
jäsenvaltiolta oleskelukulut kattavaa stipendiä (3 artikla). 
Oleskeluoikeus on voimassa niin kauan kuin edunsaaja täyttää 1 artiklan 1 kohdan 
mukaiset edellytykset (4 artikla). 
15 KOM(85)292 lopullinen, EYVL C 171, 10.7.1985, s. 8. 
16 Tuomioistuin katsoi, että direktiivin olisi pitänyt perustua perustamissopimuksen 7 artiklan 2 kohtaan 
eikä 235 artiklaan, jonka neuvosto oli hyväksynyt oikeusperustaksi. Tuomioistuimen näkemystä tukivat 
myös Euroopan parlamentti kanteessaan sekä komissio väUintulokirjelmässään. Vrt. Edellä oleva 
alaviite 11. 
17 KOM(93) 209 lopullinen. 
18 Asia C-3 57/89, Kok. 19921-1207. 
2. Direktiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 
Kun komission yksiköt olivat tutkineet jäsenvaltioissa hyväksyttyjä toimenpiteitä, 
joilla direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, komission täytyi aloittaa 
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely lähes kaikkia 
jäsenvaltioita vastaan, koska ne eivät olleet asianmukaisesti saattaneet direktiivien 
90/364, 90/365 ja 93/96 yhtä tai useampaa säännöstä osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
2. 1. Direktiivien mukaisen määräajan, jossa säännökset on saatettava osaksi 
kansallista lainsäädäntöä, noudattaminen 
Direktiivien 90/364, 90/365 ja 90/366 5 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava 
direktiivien noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 
voimaan viimeistään 30. kesäkuuta 1992. 
Ainoastaan kolme jäsenvaltiota (Alankomaat, Tanska ja Espanja) noudatti 
direktiiveissä vahvistettua määräaikaa ja saattoi voimaan toimenpiteet, joilla 
direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, kesäkuussa 1992. 
Komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn 
muita jäsenvaltioita vastaan, koska nämä eivät olleet saattaneet direktiivejä osaksi 
kansallista lainsäädäntöään, ja virallinen ilmoitus annettiin niille tiedoksi lokakuussa 
1992. 
Nämä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt rajoittuivat 
direktiiveihin 90/364 ja 90/365. koska Euroopan parlamentti oli pannut vireille 
direktiiviä 90/366 koskevan kumoamiskanteen 28. syyskuuta 1990. 
Virallisten ilmoitusten antamisen jälkeen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta 
jättämistä koskevat menettelyt sen vuoksi, että jäsenvaltiot eivät olleet saattaneet 
direktiivejä 90/364 ja 90/365 osaksi kansallista lainsäädäntöään, etenivät vaihtelevasti 
eri jäsenvaltioiden kohdalla. Komissio päätti päättää menettelyt sitä mukaa kuin 
jäsenvaltiot hyväksyivät toimenpiteitä, joilla direktiivit saatetaan osaksi kansallista 
lainsäädäntöä 9. 
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä jatkettiin 
kuitenkin Saksaa vastaan. Koska syyskuussa 1993 tiedoksi annettuun perusteltuun 
lausuntoon ei saatu tyydyttävää vastausta, komissio saattoi asian tuomioistuimen 
käsiteltäväksi 24. maaliskuuta 1995. Saksan hallituksen mukaan kanne oli 
perusteeton, ja se vetosi ulkomaalaislain (Ausländergesetz) 2 §:n 2 momenttiin, jossa 
mainitaan yhteisön lainsäädännön ensisijaisuus suhteessa kansalliseen lainsäädäntöön 
sekä huomautti, että Saksan osavaltioiden (Länder) toimivaltaisia hallintoelimiä oli 
kehotettu soveltamaan direktiivejä kaikilta osin. 
Tuomioistuin totesi 20. maaliskuuta 1997 antamassaan tuomiossa20, että Saksa ei ollut 
saattanut voimaan määräajassa niitä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, 
19 Ajankohdat, jolloin toimenpiteet direktiivien saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä 
hyväksyttiin, käyvät ilmi tämän kertomuksen liitteen 1 pääkohdat sisältävästä taulukosta. 
20 Asia C-96/95, komissio v. Saksa, Kok. 1997,1-1653. 
jotka ovat välttämättömiä direktiivien 90/364 ja 90/365 saattamiseksi osaksi 
kansallista lainsäädäntöä. Tuomioistuin vahvisti kaikilta osin komission riita-asiassa 
esittämät perustelut. Tuomioistuin totesi, että "kun Ausländergesetzm 2 §:n 
2 momentissa vain viitataan yhteisön oikeuteen, direktiivejä 90/364/ETY ja 
90/365/ETY, joilla luodaan oikeuksia toisten jäsenvaltioiden kansalaisten hyväksi, ei 
panna täytäntöön siten, että näiden direktiivien tosiasiallinen ja täysimääräinen 
soveltaminen turvattaisiin riittävän selvästi ja täsmällisesti" (36. perustelukappale) ja 
että "näissä kahdessa direktiivissä säänneltyjä oikeudellisia tilanteita koskevia 
julkisuus-, selvyys- ja varmuusvaatimuksia ei noudateta vain ilmoittamalla näistä 
direktiiveistä toimivaltaisille kansallisille viranomaisille" (39. perustelukappale). 
Itävalta, Suomi ja Ruotsi sen sijaan huolehtivat jo ennen liittymistään Euroopan 
unioniin (1. tammikuuta 1995) direktiivien saattamisesta osaksi kansallista 
lainsäädäntöä, koska niitä koskeva velvoite sisältyi 1. tammikuuta 1994 voimaan 
tulleeseen sopimukseen Euroopan talousalueesta. 
Opiskelijoiden oleskeluoikeuden osalta tuomioistuin kumosi 7. heinäkuuta 1992 
antamassaan tuomiossa21 direktiivin 90/366, joten komission täytyi tarkastella 
uudelleen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien menettelyjen 
mahdollista aloittamista. 
Koska tuomioistuin täsmensi tuomiossaan direktiivin 90/366 vaikutusten säilyvän 
voimassa kunnes annetaan uusi, oikeusperustaltaan asianmukainen direktiivi, 
komissio katsoi, että velvoite saattaa direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä säilyi, 
vaikka direktiivi oli muodollisesti kumottu. Komissio antoi huhtikuun 1993 alussa 
asiaa koskevan virallisen ilmoituksen niille jäsenvaltioille, jotka eivät siihen mennessä 
olleet saattaneet direktiiviä 90/366 osaksi kansallista lainsäädäntöä ja ilmoitti niille 
aikomuksestaan aloittaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat 
menettelyt. Neuvoston 29. lokakuuta 1993 antama direktiivi 93/96 opiskelijoiden 
oleskeluoikeudesta22 oli sisällöltään lähes sama kuin direktiivi 90/366, jonka tämä 
uusi direktiivi korvasi. Uusi direktiivi muutti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta 
jättämistä koskevien menettelyjen aloittamisen tilannetta, jos direktiivejä ei ollut 
saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä: komission täytyi tämän jälkeen käyttää 
perustana uutta direktiiviä 93/96, jonka 6 artiklan mukaan direktiivi piti saattaa osaksi 
kansallista lainsäädäntöä viimeistään 31. joulukuuta 1993. 
Helmikuussa 1994 komissio antoi virallisen ilmoituksen Saksalle, Belgialle ja 
Ranskalle. Nämä olivat ainoat jäsenvaltiot, jotka eivät olleet siihen mennessä 
saattaneet opiskelijoiden oleskeluoikeudesta annettua direktiiviä osaksi kansallista 
lainsäädäntöä. Belgiaa ja Ranskaa vastaan aloitetut menettelyt päätettiin vuosina 1994 
ja 1995. Saksalle sitä vastoin lähetettiin perusteltu lausunto huhtikuussa 1995 ja 
täydentävä perusteltu lausunto lokakuussa 1996. Menettely päätettiin vasta vuonna 
1997, kun 17. heinäkuuta 1997 annettiin asiaa koskeva määräys {Verordnung). 
Lukuun ottamatta Tanskaa, Espanjaa ja Alankomaita, jotka täyttivät 
velvollisuutensa säädetyssä määräajassa, kaikki muut jäsenvaltiot saattoivat 
direktiivit 90/364, 90/365 ja 90/366-93/96 osaksi kansallista lainsäädäntöä eri 
21 Ks. edelläoleva alaviite 11. 
22 Ks. edellä oleva alaviite 10. 
23 "Vanhat" kaksitoista jäsenvaltiota. 
pituisin viivein, vaikka kansalliseen lainsäädäntöön sisällytettävien säännösten 
määrä oli vähäinen ja vaikka sisällyttämiseen ei liittynyt erityisiä oikeudellisia 
ongelmia. Jäsenvaltioiden aloitteettomuus direktiivien saattamisessa osaksi 
kansallista lainsäädäntöä ja näin ollen oleskeluoikeuden laajentamisessa 
koskemaan uusia henkilöryhmiä on nähtävästi suhteutettava menneisyyden 
tapahtumiin. Kolmenkymmenen vuoden ajan ihmisten vapaata liikkuvuutta on 
käsitelty talouden näkökulmasta ja tämän käytännön elämään liittyvän 
liikkuvuuden myötä on syntynyt talouden päämääristä irtautunut 
henkilökohtainen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen. 
2. 2. Toimenpiteiden, joilla direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, 
yhdenmukaisuus direktiivien kanssa 
2.2.2. Säännökset joita ei ollut asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista 
lainsäädäntöä: 
- Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien tulojen ja varojen luonne ja niitä 
koskevat todisteet: 
Direktiivien 90/365 ja 90/364 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa 
säädetään, että asianomaisten henkilöiden (eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella 
olevien) oleskeluoikeuden saamisen edellytyksenä on se, "että heillä on riittävästi 
tuloja ja varoja, niin, että he eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan 
vastaanottavan maan sosiaaliturvajärjestelmään". Toisessa ja kolmannessa 
alakohdassa mainitaan tulojen ja varojen riittäviksi katsottavien vähimmäisrajojen 
määrittelyssä noudatettava menettely. Direktiiveissä ei eritellä, minkä tyyppiset tulot 
ja varat on tarkoitus ottaa huomioon, eikä niissä mainita todisteita, joiden esittämistä 
toimivaltaiset viranomaiset voivat vaatia. 
Kun otetaan huomioon direktiivien 90/365 ja 90/364 1 artiklan 1 kohdan sanamuotoja 
direktiivien sellaiset säännökset, jotka antavat vastaanottavalle jäsenvaltiolle 
mahdollisuuden tehokkaasti valvoa tulojen ja varojen pysyvyyttä ja toimia 
tapauksissa, joissa asianomaisilla henkilöillä ei enää ole riittäviä tuloja ja varoja, 
komissio katsoo, että direktiivien 1 artiklan 1 kohtaa ei ole asianmukaisesti saatettu 
osaksi kansallista lainsäädäntöä sellaisin kansallisin säännöksin, joilla keinotekoisesti 
rajataan huomioon otettavien tulojen ja varojen luokkia tai joilla asetetaan 
kohtuuttoman suuria vaatimuksia hyväksyttävien todisteiden luonteelle. 
Komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt 
niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka komission mukaan eivät olleet asianmukaisesti (eri 
asteisesti) saattaneet direktiivien 90/365 ja 90/364 1 artiklan 1 kohtaa osaksi 
kansallista lainsäädäntöä (Ranska, Italia). 
- Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien oleskeluluvan uudistaminen: 
Direktiivien 90/364 ja 90/365 2 artiklan 1 kohdan mukaan oleskeluoikeus 
vahvistetaan myöntämällä oleskelulupa, jonka voimassaoloaika voidaan rajoittaa 
viiteen vuoteen, minkä lisäksi kyseisessä kohdassa täsmennetään, että "jäsenvaltiot 
voivat, jos ne pitävät sitä tarpeellisena, kuitenkin vaatia luvan uudistamista kahden 
ensimmäisen vuoden oleskelun jälkeen". 
10 
Komissio tulkitsee luvan uudistamisen direktiivien valmisteluvaiheen näkökulmasta 
siten, että uudistaminen antaa vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille 
viranomaisille mahdollisuuden valvoa, tarpeen niin vaatiessa, tiettyjen henkilöiden 
tilannetta hallinnollisesti, mikäli oleskeluluvan ensimmäisen haun ajankohtana on 
syytä epäillä henkilön mahdollisuuksia täyttää direktiivien 1 artiklassa säädetyt, 
sairausvakuutuksen piiriin kuulumista ja tuloja ja varoja koskevat edellytykset. Näin 
ollen komissio katsoi, että direktiivejä ei ollut edelleenkään asianmukaisesti saatettu 
osaksi kansallista lainsäädäntöä, jos eläkkeensaajan tai työelämän ulkopuolella olevan 
henkilön oleskelulupa uudistetaan aina kahden vuoden jälkeen tai jos kyseisten 
henkilöiden oleskeluluvan voimassaoloaika rajoitetaan pääosin kahteen vuoteen. 
Oleskeluluvan voimassaoloajan rajoittaminen kahteen vuoteen on ensinnäkin 
direktiivien vastaista, minkä lisäksi joissakin lainsäädännöissä toimivaltaisille 
viranomaisille annetaan avoimesti mahdollisuus noudattaa tätä menettelyä 
varmistumatta siitä, että voimassaoloaika rajoitetaan kahteen vuoteen ainoastaan 
tapauksissa, joissa sairausvakuutuksen piiriin kuulumista on vaikea arvioida 
oleskeluluvan ensimmäisen haun ajankohtana. 
Komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt 
niitä jäsenvaltioita vastaan (Espanja, Kreikka, Italia, Portugali, Yhdistynyt 
kuningaskunta), jotka eivät olleet asianmukaisesti (eri asteisesti) saattaneet 
direktiivien 90/364 ja 90/365 2 artiklan 1 kohtaa osaksi kansallista lainsäädäntöä. 
- Eläkkeensaajien, työelämän ulkopuolella olevien ja opiskelijoiden sairausvakuutus: 
Kolmen direktiivin 1 artiklan mukaan oleskeluoikeuden saaminen edellyttää 
kuulumista "sairausvakuutuksen piiriin kaikkien riskien varalta vastaanottavassa 
jäsenvaltiossa". Koska tämä säännös on muotoiltu hyvin väljästi, komissio katsoo, että 
asianomaisilla henkilöillä on useita mahdollisuuksia täyttää sairausvakuutuksen piiriin 
kuulumista koskeva edellytys kuitenkin aina niin, että riskien kattavuutta koskeva 
vaatimus täyttyy. Näin ollen sairausvakuutuksen piiriin kuulumiseksi voidaan katsoa 
esimerkiksi sosiaaliturvan piiriin kuuluminen tai kotimaassa, vastaanottavassa 
jäsenvaltiossa tai muussa jäsenvaltiossa otettu yksityinen sairausvakuutus jne. 
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt aloitettiin sen 
vuoksi, että direktiivien sairausvakuutusta koskevia säännöksiä ei ollut saatettu osaksi 
kansallista lainsäädäntöä: 
- Ranskaa vastaan, koska Ranskan lainsäädännön ja hallintokäytännön mukaisesti 
opiskelijoiden, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia ja jotka eivät kuulu 
sosiaaliturvan piiriin tai jotka eivät pysty esittämään asetusten (ETY) N:o 1408/71 ja 
574/72 mukaista todistusta, on liityttävä opiskelijoiden sosiaaliturvajärjestelmään 
Ranskassa. 
- Luxemburgia vastaan, koska Luxemburgin lainsäädäntö rajoittaa liiaksi työelämän 
ulkopuolella olevien henkilöiden mahdollisia sairausvakuutustyyppejä. 
- Opiskelijoiden tuloja ja varoja koskeva ilmoitus: 
Direktiivin 93/96 1 artiklan mukaan jäsenvaltiot tunnustavat kaikkien sellaisten 
opiskelijoiden oleskeluoikeuden, jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia ja jotka 
antavat asianomaiselle kansalliselle viranomaiselle selvityksen tuloistaan ja 
varoistaan, jotta he eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan 
jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, tekemällä ilmoituksen tai valintansa mukaan 
11 
muulla vähintään vastaavalla tavalla24. Koska tämän säännös on sisällöltään kaikilta 
osin selkeä ja kun otetaan huomioon säännöksen alkuperäinen tarkoitus, komissio 
katsoo, että toimenpiteet, joilla säännös saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, 
ovat direktiivin vastaisia esimerkiksi silloin, kun niissä estetään opiskelijaa 
valitsemasta tuloja ja varoja koskevan ilmoituksen tekeminen, vaaditaan tuloja ja 
varoja koskevan todistuksen esittämistä tai tulojen ja varojen vähimmäismäärää 
osoittavan todistuksen esittämistä tai vähimmäismäärää koskevan ilmoituksen 
tekemistä. 
Komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt 
niitä jäsenvaltioita vastaan (Tanska, Espanja, Suomi, Ranska, Irlanti, Italia, 
Luxemburg, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta), jotka komission mukaan eivät 
olleet asianmukaisesti (eri asteisesti) saattaneet direktiivin 93/96 1 artiklaa osaksi 
kansallista lainsäädäntöä. 
- Oleskeluun liittyvät muodollisuudet: 
Direktiiveissä 90/364, 90/365 ja 93/96 viitataan direktiivin 68/360 3 artiklaan, jonka 
mukaan henkilöt pääsevät maahan esittämällä vain voimassaolevan 
henkilötodistuksen tai passin, eikä maahantulo saisi periaatteessa antaa aihetta 
viranomaisten esittämiin kysymyksiin esimerkiksi matkan määränpäästä tai 
tarkoituksesta tai käytettävissä olevista tuloista ja varoista25. 
Suomen sisäministeriön päätöksen mukaan viranomaiset voivat yleisesti tarkistaa, 
täyttävätkö Suomeen pyrkivät jäsenvaltioiden kansalaiset asianmukaisesti oleskelun 
edellytykset. 
Komissio katsoi, että kolmen direktiivin edunsaajiin sovellettuna kyseinen päätös on 
yhteisön lainsäädännön vastainen. 
- Oleskelulupa: 
Kolmen direktiivin 2 artiklan mukaan oleskeluoikeus vahvistetaan myöntämällä 
asiakirja, oleskelulupa. Kyse on erillisestä asiakirjasta eikä passiin lisättävästä 
leimasta. 
Ruotsia vastaan aloitettiin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva 
menettely, sillä Ruotsin lainsäädännön mukaan leiman käyttö on sallittua 
oleskeluoikeuden vahvistamisessa. 
2.2.3. Osaksi kansallista lainsäädäntöä saattamiseen liittyvien puutteiden vuoksi 
aloitettujen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien menettelyjen 
eteneminen: 
Kun komissio aloitti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia 
menettelyjä jäsenvaltioita vastaan, se käytti yhdistettyä menettelyä, joka koski yhtä tai 
useampaa direktiiveihin 90/364, 90/365 ja 93/96 liittyvää epäkohtaa. Menettelyt 
esitetään aikajärjestyksessä jäsenvaltioittain pääkohdat sisältävässä taulukossa tämän 
kertomuksen liitteessä 2. Menettelyt johtivat seuraaviin tuloksiin: 
24 Sanamuoto on sama kuin direktiivin 90/366 1 artiklassa. 
25 30.5.1991 annettu tuomio, asia C-68/89, komissio v. Alankomaat, Kok. 19911-2637. 
12 
- Alankomaat: Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely 
voitiin päättää. Kun otetaan huomioon uusi ulkomaalaisia koskeva päätös, joka tehtiin 
30. lokakuuta 1993, ja vuonna 1996 tehty muutos ulkomaalaisia koskevaan 
kiertokirjeeseen, opiskelijoille tarjoutuu mahdollisuus tehdä ilmoitus tuloista ja 
varoista. 
- Kreikka: Viralliseen ilmoitukseen saatuun vastaukseen sisältyneiden selvennysten 
jälkeen menettely päätettiin. Kreikan viranomaiset vahvistivat, että eläkkeensaajille ja 
työelämän ulkopuolella oleville myönnettävä oleskelulupa, jonka voimassaoloaika on 
viisi vuotta, uudistetaan ainoastaan poikkeustapauksissa ja että toimivaltaisille 
viranomaisille annetut ohjeet ovat tämän sisältöiset. 
- Tanska: Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely päätettiin 
22. elokuuta 1994 tehdyn päätöksen N:o 761 muuttamisesta 12. heinäkuuta 1996 
tehdyn sisäministeriön päätöksen N:o 684 johdosta. Muutosten myötä eläkkeensaajille 
ja työelämän ulkopuolella oleville myönnettävän oleskeluluvan voimassaoloaika on 
viisi vuotta ja lupa uudistetaan ainoastaan välttämättömissä tapauksissa. 
- Espanja: menettely päätettiin sen jälkeen kun 14. marraskuuta 1997 oli annettu 
Decreto Real N:o 1710/1997, jolla tehtiin kaksi muutosta Decreto Real N:o 
766/1992:een. Muutosten seurauksena eläkkeensaajille ja työelämän ulkopuolella 
oleville myönnettävän oleskeluluvan voimassaoloaika on viisi vuotta ja opiskelijoilla 
on mahdollisuus tehdä tuloja ja varoja koskeva ilmoitus. 
- Italia: kun viralliseen ilmoitukseen ja perusteltuun lausuntoon ei saatu tyydyttäväksi 
katsottavaa vastausta, komissio saattoi asian tuomioistuimen käsiteltäväksi. 
- Ranska: kun viralliseen ilmoitukseen ja perusteltuun lausuntoon ei saatu 
tyydyttäväksi katsottavaa vastausta, komissio saattoi asian tuomioistuimen 
käsiteltäväksi26. Opiskelijoiden sairausvakuutusta koskeva erityismenettely27 on 
perustellun lausunnon antamisvaiheessa. 
- Irlanti: Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely voitiin 
päättää sen jälkeen kun lainsäädäntö European Communities (Right of Residence for 
Non-Economically Active Persons) Regulations tuli voimaan vuonna 1997. Uuden 
lainsäädännön mukaan opiskelijoiden ei enää tarvitse esittää tuloja ja varoja koskevia 
todisteita. 
- Yhdistynyt kuningaskunta: Menettely päätettiin vuonna 1997 tehtyjen 
lainsäädäntömuutosten, Immigration (European Economic Area) (Amendment) Order, 
jälkeen. Muutosten myötä opiskelijoilla on mahdollisuus tehdä tuloja ja varoja 
koskeva ilmoitus ja eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien oleskeluluvan 
uudistaminen, joka tehdään ainoastaan tarpeen niin vaatiessa, ei vaikuta oleskeluluvan 
alkuperäiseen voimassaoloaikaan, joka on viisi vuotta. 
26 Asian ollessa vireillä tuomioistuimessa komissio sai tietää 3. lokakuuta 1997 annetusta Ranskan 
Conseil cTEtat'n tuomiosta - GISTI -jolla kumotaan tiettyjä komission kanteeseen sisältyviä 6. 
huhtikuuta 1995 tehdyn päätöksen määräyksiä. 
27 Vrt. Edellä oleva kohta 2.2.2. 
13 
- Portugali: Menettely voitiin päättää 13.2.1998 annetun lain N:o 8/98 ja kesäkuussa 
1998 annetun asetuksen 250/98 voimaantulon myötä. Näillä lainsäädäntövälineillä 
3.3.1993 annettua asetusta N:o 60/93 muutetaan siten, että eläkkeensaajien ja 
työelämän ulkopuolella olevien oleskeluluvan voimassaoloaika on viisi vuotta. 
- Luxemburg : Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely 
voitiin päättää 28. maaliskuuta 1972 annetun asetuksen muuttamisesta 3. kesäkuuta 
1996 annetun Suurherttuan asetuksen vuoksi: muutosten jälkeen opiskelijoilla on 
mahdollisuus tehdä tuloja ja varoja koskeva ilmoitus eikä heidän tarvitse toimittaa 
asiasta todistetta kuten aiemman lainsäädännön mukaan vaadittiin. Tämän lisäksi 
laajennettiin työelämän ulkopuolella olevien henkilöiden mahdollisuuksia ottaa 
sairausvakuutus. 
- Suomi: Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely voitiin 
päättää maahantulotarkastuksia sekä opiskelijoiden tulojen ja varojen tarkastusta 
koskevaan lainsäädäntöön tehtyjen muutosten ansiosta. 
- Ruotsi: Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely voitiin 
päättää ulkomaalaisista annettuun määräykseen tehtyjen muutosten ansiosta: tekstiä 
muutettiin siten, että siihen ei enää sisälly perheenjäsenten eriarvoista kohtelua sen 
mukaan, ovatko he ETA:n jäsenvaltion kansalaisia vai eivät, ja siinä tarkennetaan, että 
oleskelulupa myönnetään erillisen asiakirjan muodossa. 
- Saksa ja Itävalta: Näitä kahta jäsenvaltiota vastaan aloitettiin kaksi 
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa menettelyä, koska valtiot 
eivät olleet asianmukaisesti saattaneet direktiivejä 90/364, 90/365 ja 93/96 osaksi 
kansallista lainsäädäntöä. Menettely on virallisen ilmoituksen antamisvaiheessa. 
Belgian osalta niiden toimenpiteiden tarkastelussa, joilla direktiivien 90/364, 90/365 
ja 93/96 säännökset saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä, ei ilmennyt ongelmia 
yhdenmukaisuudessa. Toinen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva 
menettely, joka liittyy Belgian lainsäädännön yhdenmukaisuuteen työntekijöiden 
oleskeluoikeudesta annetun direktiivin 68/3 6028 kanssa, vaikutti kuitenkin 
opiskelijoiden, eläkkeensaajien ja muiden työelämän ulkopuolella olevien 
oleskeluoikeuteen, sillä kyseinen menettely koski muun muassa direktiivin 68/360 4 
artiklaa (palkkatyötä tekevien henkilöiden oleskelulupaa ja luvan myöntämisen 
määräaikaa koskevat yksityiskohdat), joka sisällöltään muistuttaa direktiivien 90/364, 
90/365 ja 93/96 2 artiklan 1 kohtaa, sekä direktiivin 68/360 9 artiklaa 
(oleskeluluvasta perittävät maksut), joihin direktiivit 90/364, 90/365 ja 93/96 
nimenomaisesti viittaavat. 
Tämä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva menettely johti 
tuomioistuimen 20. helmikuuta 1997 antamaan tuomioon29, jossa Belgian todetaan 
toimineen yhteisön lainsäädännön vastaisesti rikkoessaan direktiivin 68/360 
säännöksiä oleskeluluvan myöntämisen yksityiskohtaisten sääntöjen (useita 
peräkkäisiä rekisteröintitodistuksia käsittävä menettely) ja luvasta perittävien 
28 Vrt. alaviite 13. 
29 Asia C-344/95, komissio v. Belgia. 
14 
maksujen osalta. Samojen sääntöjen katsottiin koskevan myös opiskelijoita, 
eläkkeensaajia ja muita henkilöitä. 
Belgia muutti lainsäädäntöään tuomion johdosta30. Uuden lainsäädännön 
yhdenmukaisuutta direktiivin 68/360 sekä direktiivien 90/364, 90/365 ja 90/366 
kanssa tutkitaan parhaillaan. 
Direktiivien 90/364, 90/365 ja 90/366-93/96 saattaminen osaksi kansallista 
lainsäädäntöä johti jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien 
menettelyjen aloittamiseen lähes kaikkia jäsenvaltioita vastaan. Komissio on 
kuitenkin tyytyväinen siihen, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta 
jättämistä koskevat menettelyt voitiin hyvin usein päättää tilanteen 
korjaantumisen ansiosta. Jäsenvaltiot tunnustivat komission väitteiden 
perustelut ja korjasivat eri pituisin viivein toimenpiteitä, joilla direktiivit 
saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä. Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta 
jättämistä koskevat menettelyt sen vuoksi, että direktiivejä ei ollut 
asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, voitiin päättää 
kymmenessä tapauksessa, kaksi menettelyä on vielä virallisen ilmoituksen 
antamisvaiheessa ja ainoastaan kahdessa tapauksessa komissio saattoi asian 
tuomioistuimen käsiteltäväksi. 
Komissio kuitenkin toteaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä 
koskevien menettelyjen edenneen suhteellisen hitaasti ja on tietoinen hitauden 
mukanaan tuomista haitoista: EU:n kansalaiset joutuvat liian pitkään olemaan 
ilman mahdollisuuksia käyttää tiettyjä heille kuuluvia oikeuksia tai heille 
aiheutuu perusteettomia hallinnollisia ongelmia, koska direktiivejä ei ole 
asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Komissio on päättänyt 
vauhdittaa sisäisiä menettelyjä pystyäkseen tulevaisuudessa estämään entistä 
nopeammin yhteisön lainsäädännön rikkomukset. 
3. Direktiivien käytännön soveltamisen arviointi 
3.1. Kansalaisten kokemukset: 
Euroopan parlamentille toimitettujen kirjeiden, kantelujen ja vetoomusten kautta 
komission yksiköt saavat tietoja, jotka ovat tosin pirstaleisia mutta antavat käsityksen 
direktiivien soveltamisesta käytännössä. Komission yksiköt ovat kääntyneet myös 
sellaisten laitosten puoleen, jotka toimenkuvansa puolesta soveltuvat hyvin 
opiskelijoiden31 ja eläkkeensaajien32 kokemuksia koskevien tietojen keräämiseen. 
Lisäksi on tehty kyselytutkimus komission entisille virkamiehille, jotka eläkkeelle 
jäätyään ovat asettautuneet muuhun jäsenvaltioon kuin kotimaahansa tai viimeisen 
asemapaikkansa sijaintivaltioon. Nämä eri tietolähteet, joihin voidaan lisätä Eurojus-
verkoston neuvonantajien kommentit sekä kansalaisten vastauspalvelusta saadut 
tiedot33, sisältävät seuraavassa luetellut ongelmallisiksi todetut aihealueet. 
30 Arrete royal du 8 mai 1998 modifiant rarrete royal du 8 octobre 1981 sur l'acces au territoire, le 
sejour, l'etablissement et 1'eloignement des etrangers. 
31 Kansalliset Erasmus-toimistot. 
32 Eurolink Age. 
33 Ks. jäljempänä oleva kohta 4.1. 
15 
- Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien tulot ja varat: 
Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien ensimmäisenä ongelmana on saada 
tietoa siitä, kuinka paljon heillä on oltava tuloja ja varoja. 
Direktiiveillä 90/364 ja 90/365 ei vahvisteta tulojen ja varojen vähimmäismäärää, 
vaan niissä mainitaan periaate, jonka mukaan tulojen ja varojen riittäväksi katsottava 
taso voidaan määritellä. Jäsenvaltioiden tehtävänä on huolehtia käytännön 
menettelystä. Näyttää kuitenkin siltä, että direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöä 
saattavat lait useimmiten vain toistavat direktiivien sanamuodon ilman tarkennuksia 
tai viittaavat sosiaaliturvalainsäädännön kohtaan, jossa vahvistetaan tulojen ja varojen 
tai avustuksen vähimmäismäärä. Tätä vähimmäismäärää käytetään sen 
määrittämisessä, täyttävätkö eläkkeensaajat ja työelämän ulkopuolella olevat henkilöt 
tuloja ja varoja koskevan edellytyksen. 
Toinen ongelma liittyy todisteisiin, jotka eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella 
olevien on esitettävä todistaakseen tulonsa ja varansa. 
Riippumatta sellaisista suhteettoman tiukoista vaatimuksista, jotka johtuvat alun perin 
siitä, että direktiivejä ei ole asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä34, 
kansalaisten komission yksiköille toimittamista tiedoista käy ilmi, että melko usein 
toimivaltaiset viranomaiset vaativat tuloja ja varoja koskevia todisteita (viimeksi 
kuluneiden kuukausien pankkitiliotteet, tilin saldon ilmoittava pankin todistus, 
veroviranomaisten todistus jne.). Nämä on katsottava useimmiten suhteettomiksi 
direktiivien sisältöön nähden. 
Kun otetaan huomioon direktiivit, joiden mukaan oleskeluoikeuden saamiseksi 
edellytetään riittäviä tuloja ja varoja, jotta asianomainen henkilö ei joudu 
turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, sekä se, että 
riittäväksi katsottava määrä arvioidaan suhteessa objektiiviseen tasoon, komissio 
katsoo, että kansalliset viranomaiset voivat pyytää ainoastaan tätä tasoa vastaavien 
tulojen ja varojen todistamista. Näin ollen on suhteetonta, että oleskeluoikeuteen 
liittyvissä asioissa toimivaltaiset viranomaiset tekevät selvityksen oleskelulupaa 
hakevien eläkkeensaajien tai työelämän ulkopuolella olevien taloudellisesta 
kokonaistilanteesta ja/tai omaisuudesta (esim. viimeksi kuluneiden kuukausien 
pankkitiliotteet). Komissio huomauttaa lisäksi, että tietyt todisteet (esim. tilin saldon 
ilmoittava pankin todistus) kuvaavat tilannetta ainoastaan tietyllä hetkellä eikä niillä 
pystytä todistamaan tilanteen muuttumattomuutta. 
Direktiivin 90/365 edunsaajia koskevien eritystapausten osalta komissio huomauttaa, 
että eläkkeille on tulonlähteinä ominaista muuttumattomuus. Näin ollen komissio 
katsoo, että tuloja ja varoja koskevien monien eri todisteiden vaatiminen on 
suhteetonta varsinkin eläkkeensaajien kohdalla. 
34 Vrt. jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt edellä kohdassa 2.2. 
16 
Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien oleskeluoikeuden 
voimassaoloaika: 
Jotkut eläkkeensaajat ja työelämän ulkopuolella olevat oleskelevat toisessa 
jäsenvaltiossa joka vuosi usean kuukauden ajan (esimerkiksi talvikauden ajan). 
Näyttää siltä, että monet heistä eivät hae oleskelulupaa vaikka oleskelisivatkin maassa 
yli kolme kuukautta. Selityksenä tähän on useimmiten halu välttää hankalia 
hallinnollisia menettelyjä ja "paperisotaa". Viranomaiset, joille kyseiset henkilöt ovat 
jättäneet oleskelulupahakemuksen, myöntävät usein lupia, joiden voimassaoloaika 
rajoittuu oleskelun oletettuun kestoon. Direktiivien 90/364 ja 90/365 2 artiklan 
mukaan oleskeluluvan voimassaoloaika ei kuitenkaan saa olla alle viisi vuotta. 
- Sairausvakuutusta koskevaan edellytykseen liittyvät ongelmat: 
Eläkkeensaajilla ja muilla työelämän ulkopuolella olevilla näyttää melko usein olevan 
hankaluuksia saada vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset tunnustamaan 
sairausvakuutuksensa. Tämän ongelman eteen joutuivat useimmiten virkamiehet3 ja 
yksityisen sairausvakuutuksen ottaneet henkilöt. 
Komission yksiköille hiljattain toimitettujen tietojen mukaan kahdessa jäsenvaltiossa 
eläkkeensaajien ja muiden työelämän ulkopuolella olevien on täytynyt liittyä 
vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, vaikka nämä henkilöt kuuluvat 
jo jonkin sairausvakuutuksen piiriin. Tämä ongelma on vastaava kuin Ranskassa 
oleskelulupaa hakeneiden opiskelijoiden kohdalla36. 
- Sairausvakuutuksen kattavuus: 
Komission yksiköt ovat kiinnittäneet huomiota johonkin jäsenvaltioon jo 
asettautuneiden eläkkeensaajien ongelmaan, kun nämä toteavat sairaanhoitopalvelujen 
olevan vähemmän kattavia kuin mihin heillä on oikeus kotimaassaan. Tämä on 
seurausta yleissäännöstä, jonka mukaan sairaanhoitopalvelujen tarjonta määräytyy 
asuinjäsenvaltion lainsäädännön mukaan. Lisäksi usein on mahdotonta säilyttää 
aiemmin kotimaana olleessa jäsenvaltiossa otetun täydentävän vakuutuksen etuuksia 
(vakuutuksenantajat pelkäävät vakuutettavien riskien lisääntyvän, koska ne eivät 
tunne toisen jäsenvaltion palvelujen kattavuutta) tai ottaa vastaava vakuutus siinä 
jäsenvaltiossa, johon eläkkeensaaja on juuri asettautunut (täydentävän vakuutuksen 
ottamisen esteenä on liian korkea ikä). 
- Verotus: 
Osalla eläkkeensaajista ja muista työelämän ulkopuolella olevista henkilöistä on 
vaikeuksia arvioida toiseen jäsenvaltioon muuttamisen taloudellisia vaikutuksia ja 
ymmärtää vastaanottavan jäsenvaltion verotuksen erityispiirteitä. Komission 
yksiköille on osoitettu useita näitä kysymyksiä koskevia valituksia. 
- Direktiivien 90/364 ja 90/365 vääristyneet vaikutukset: 
Komission tietoon on tullut jonkin verran tapauksia, joissa oleskelulupahakemuksia 
käsittelevä viranomainen on vaatinut tuloja ja varoja koskevien todistusten esittämistä 
sellaisilta henkilöiltä, jotka eivät ole eläkkeellä eivätkä työelämän ulkopuolella, vaan 
palkansaajia tai itsenäisiä ammatinharjoittajia tai jotka edelleen asuivat jäsenvaltiossa, 
35 Virkamiesten ongelma pitäisi tästä lähtien katsoa ratkaistuksi, koska 29. kesäkuuta 1998 annetulla 
neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98 muutettiin asetuksia (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 
asetusten soveltamisalan laajentamiseksi koskemaan myös virkamiesten erityisjärjestelmiä. 
36 Ks. edellä oleva kohta 2.2.2. 
17 
jossa he ovat aiemmin työskennelleet. Näihin henkilöihin sovellettavan 
lainsäädännön37 mukaan tuloja ja varoja koskevaa todistusta ei kuitenkaan tarvitse 
toimittaa. Komission tietoon tulleissa tapauksissa komission yksiköt ovat 
huomauttaneet jäsenvaltioille kyseisestä direktiiveihin 90/364 ja 90/365 liittyvästä 
vääristymästä. 
Toinen vääristymä liittyy direktiiviin 90/364. Ennen direktiivin 90/364 antamista 
asuinjäsenvaltion kansalaisen puolisoon, joka on yhteisön jäsenvaltion kansalainen, ei 
sovellettu yhteisön lainsäädäntöä, jos tämä ei harjoittanut taloudellista toimintaa, vaan 
kyseisten henkilöiden oleskeluoikeudesta säädettiin asuinvaltion ulkomaalaislaeilla. 
Tietyissä tapauksissa lainsäädäntöön sisältyi erityisiä säännöksiä kyseisen maan 
kansalaisten puolisoista. Siitä lähtien, kun direktiivi 90/364 on saatettu osaksi 
kansallista lainsäädäntöä, asuinvaltion kansalaisen puolisoilla, jotka ovat yhteisön 
jäsenvaltion kansalaisia, on tämän direktiivin nojalla itsenäinen oleskeluoikeus. 
Käytännössä toimivaltaiset viranomaiset soveltavat heihin direktiivin mukaista 
menettelyä ja tarkistavat tuloja ja varoja koskevan edellytyksen täyttymisen samaan 
tapaan kuin tapauksissa, joissa yksittäinen henkilö, joka ei harjoita taloudellista 
toimintaa, hakee oleskelulupaa. 
Komission tietoon on lisäksi tullut tapauksia, joissa toimivaltainen viranomainen on 
ehdottomasti vaatinut lupaa hakeneelta henkilöltä omia tuloja ja varoja koskevan 
todistuksen esittämistä ja kieltäytynyt ottamasta huomioon puolison tuloja ja varoja. 
On ollut myös tapauksia, joissa viranomainen on vaatinut asianomaista henkilöä 
antamaan vakuuden tai esittämään todistuksen, jossa puoliso sitoutuu ottamaan menot 
vastattavakseen. Tuloja ja varoja koskevan edellytyksen täyttymisen tarkistaminen 
tällä tavoin on vaikeasti perusteltavissa suhteessa direktiivin 90/364 säännöksiin eikä 
menettely ole yhdenmukainen direktiivin 68/3 6038 9 artiklassa säädetyn 
jäsenvaltioiden yleisen velvoitteen kanssa, jossa vaaditaan oleskeluluvan saamiseen 
liittyvien muodollisuuksien yksinkertaistamista mahdollisimman pitkälti. 
- Tiettyjen opiskelijoiden oleskelulupa: 
Erasmus-, Sokrates- ja Leonardo-ohjelmien kaltaisiin ohjelmiin osallistuvat 
opiskelijat oleskelevat vastaanottavassa jäsenvaltiossa muutamia kuukausia, 
useimmiten kolmesta kuukaudesta vuoteen (jos aiottu oleskelu kestää yli kolme 
kuukautta, Euroopan unionin kansalaisten on yhteisön lainsäädännön mukaan haettava 
oleskelulupaa). Kokemus osoittaa muodollisuuksien kestävän pitkään. Ei ole 
harvinaista, että opiskelijat eivät saa ollenkaan oleskelulupaa tai saavat sen vasta 
oleskelunsa loppuvaiheessa hieman ennen paluuta kotimaahansa. Vaikka asiakirjan 
myöntäminen ei ole oleskeluoikeuden edellytys ja asiakirjalla on ainoastaan oikeuden 
toteava arvo, tilanne ei voi kuitenkaan jäädä pysyväksi. Opiskelijat tuskin ovat 
halukkaita ryhtymään menettelyyn, josta samoihin ohjelmiin osallistuvilta kollegoilta 
tai edeltäjiltä saatujen tietojen perusteella ei ole mitään hyötyä. Toimivaltaiset 
viranomaiset eivät sen sijaan näytä sisäistäneen opiskelijoille myönnettävien 
oleskelulupien kiireellisyyttä. 
37 Direktiivit 68/360 ja 73/148 palkansaajien ja itsenäisten ammatinharjoittajien osalta ja asetus N:o 
1251/70 sekä direktiivi 75/34 niiden henkilöiden osalta, jotka jäävät siihen valtioon, jossa he ovat 
aiemmin harjoittaneet taloudellista toimintaa. 
38 Johon viitataan direktiivin 90/364 2 artiklan 2 kohdassa. 
18 
- Opiskelijoiden oleskelulupa: 
Opiskelijat valittavat tietyissä jäsenvaltioissa perittävistä maksuista aina oleskeluluvan 
uusimisen yhteydessä. 
3.2. Jäsenvaltioiden hallintoelinten käytäntö 
Direktiivien soveltamisen todellisen kokonaistilanteen selville saamiseksi on kerättävä 
tietoja myös direktiivien 90/364, 90/365 ja 93/96 soveltajilta, toisin sanojen 
jäsenvaltioiden viranomaisilta. Komissio lähetti jäsenvaltioihin kyselykaavakkeen, 
jossa pyydetään direktiivien soveltamiseen liittyviä tietoja. Seuraavassa esitellään 
kyselyn pääkohdat sekä lyhyt tiivistelmä jäsenvaltioiden vastauksista (Kreikka, Irlanti 
ja Luxemburg eivät vastanneet kyselyyn). 
3.2.1. Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien tulot ja varat: 
- Mitä tuloja ja varoja toimivaltaiset viranomaiset ottavat huomioon: Pääomatulot? 
Vuokratulot? Tekijänoikeudet? Muut? Onko tulojen ja varojen alkuperällä 
(asuinjäsenvaltio, kotimaana ollut jäsenvaltio, muu jäsenvaltio, yhteisön ulkopuolinen 
valtio) vaikutusta huomioon otettaviin tuloihin ja varoihin? 
Kyselykaavakkeiden vastauksista käy ilmi, että lähes kaikki jäsenvaltiot vahvistavat 
ottavansa huomioon monenlaisia tuloja ja varoja eikä tulojen ja varojen alkuperällä 
sinänsä ole merkitystä tulojen ja varojen riittävyyden määrittelyssä. Suurimmassa 
osassa jäsenvaltioita määräävänä tekijänä on se, että asianomaisella henkilöllä on 
oltava tosiasiallisesti ja vapaasti käytettävissään kyseiset tulot ja varat. 
- Mitä muita kuin omia tuloja ja varoja otetaan huomioon: Vanhempien taloudellinen 
tuki? Avopuolison taloudellinen tuki? Kolmansien henkilöiden antama taloudellinen 
tuki? Muu? 
Jäsenvaltioiden antamat vastaukset huomioon otettavista muista kuin omista tuloista 
ja varoista ovat vaihtelevia. 
Belgiassa näitä tuloja ja varoja ei oteta huomioon direktiivin 90/364 soveltamisen 
yhteydessä. Ruotsissa noudatetaan samaa periaatetta, ja asianomaisen henkilön 
vanhempien antama taloudellinen tuki hyväksytään ainoastaan silloin, kun tuki 
maksetaan asianomaisen henkilön vapaassa käytössä olevalle pankkitilille. Espanjassa 
otetaan huomioon ainoastaan vanhempien antama taloudellinen tuki. On syytä 
huomata, että Alankomaat eivät katso riittäviksi tuloiksi ja varoiksi avopuolison 
antamaa sitoumusta. 
Vanhemmilta tai kolmansilta osapuolilta saatujen tulojen ja varojen huomioon 
ottamiseksi jäsenvaltiot vaativat erilaisia todisteita. 
- Ottavatko toimivaltaiset viranomaiset huomioon tulojen ja varojen riittävyyttä 
määrittäessään tekijöitä, jotka eivät ole varsinaisia omia tuloja ja varoja (esimerkiksi 
asunnon omistaminen tai vastikkeeton käyttö), vaan aineellisia etuja, jotka parantavat 
asianomaisen henkilön mahdollisuuksia tulla toimeen omillaan? Jos vastaus on kyllä, 
niin miten? 
19 
Itävallassa, Suomessa, Ranskassa, Portugalissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 
Ruotsissa ja tietyiltä osin myös Tanskassa tulojen ja varojen arvioinnissa otetaan 
huomioon se, että asianomainen henkilö omistaa asunnon tai hänellä on asunto 
käytettävissään vastikkeetta. Espanjassa ei oteta huomioon kyselyssä mainittuja 
aineellisia etuja. 
3.2.2. Opiskelijoiden tulot ja varat: 
Kuinka monessa tapauksessa opiskelijat ovat joutuneet turvautumaan yhteiskunnan 
tukeen sen jälkeen kun toimenpiteet, joilla direktiivit 90/366-93/96 saatetaan osaksi 
kansallista lainsäädäntöä, ovat tulleet voimaan ja mitä tukitoimia on toteutettu? 
Mistään jäsenvaltiosta ei saatu tietoja sellaisten opiskelijoiden määrästä, jotka ovat 
joutuneet oleskelunsa aikana turvautumaan yhteiskunnan tukeen. 
3.2.3. Opiskelijoiden oleskeluluvan uusimisesta perittävät maksut: 
Minkä suuruinen on oleskeluluvan myöntämisestä perittävä maksu? Peritäänkö 
maksu aina luvan uusimisen yhteydessä? 
Saksa, Tanska, Ranska, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta myöntävät oleskeluluvan 
ilmaiseksi. Jotkut muut jäsenvaltiot perivät saman maksun luvan ensimmäisen 
myöntämisen ja sen uusimisen yhteydessä (Belgia, Espanja, Suomi, Portugali). 
Itävallassa peritään sen sijaan hieman alhaisempi maksu uusimisen yhteydessä ja 
Alankomaissa maksu peritään ainoastaan luvan ensimmäisen myöntämisen 
yhteydessä. 
4. Päätelmät 
Direktiivien soveltamisesta tähän mennessä esitetyissä huomioissa ei pidä unohtaa 
vapaaseen liikkuvuuteen oikeutettujen uusien ryhmien eli opiskelijoiden, 
eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien valtavan suurta määrää. Vaikka 
suurin osa jäsenvaltioista ei ole pystynyt toimittamaan asiasta tilastotietoja, ilmiö on 
todellinen ja havaittavissa, tosin epätäydellisesi, tiettyjen indikaattorien avulla. 
Direktiivien 90/364, 90/365 ja 90/366-93/96 käytännön soveltamisesta kansalaisten ja 
toimivaltaisten viranomaisten saamien kokemusten perusteella komissio esittää 
opiskelijoiden, eläkeläisten ja työelämän ulkopuolella olevien vapaasta liikkuvuudesta 
seuraavat päätelmät. 
4.1. Kansalaisille suunnattua tiedotusta on parannettava 
Komissiolle osoitetuista kirjeistä ja kanteluista käy ilmi kansalaisten tietämättömyys 
vapaata liikkuvuutta koskevien oikeuksien täsmällisestä laajuudesta. Tiedonpuute voi 
johtaa kahdenlaiseen tilanteeseen: kansalaiset saattavat olla tietämättömiä todellisista 
oikeuksistaan, mutta he saattavat toisaalta olla varmoja heille kuuluvista oikeuksista, 
jotka ovat todellisuudessa rajatummat tai joita ei tosiasiallisesti ole. 
20 
Kansalaisten tietojen laadulla on vaikutusta muun muassa sisämarkkinoiden 
asianmukaiseen toimintaan henkilöiden vapaan liikkuvuuden alalla. Komissio on 
tietoinen tehtävästään tässä suhteessa ja on jo tehnyt asiassa aloitteita. 
Osana aloitetta "Kansalaisten Eurooppa", joka käynnistettiin yhdessä Euroopan 
parlamentin kanssa marraskuussa 1996 ja jonka tavoitteena on lisätä kansalaisten 
tietoisuutta omista oikeuksistaan EU:ssa ja erityisesti yhtenäismarkkinoilla, komissio 
on laatinut oppaan "Oleskelu ja asuminen toisessa Euroopan unionin maassa". Opas 
sisältää katsauksen kansalaisten oleskeluun liittyviin oikeuksiin. Tietoja 
opiskelijoiden oleskeluoikeudesta on myös saatavissa oppaasta "Opiskelu, koulutus ja 
tutkimus toisessa Euroopan unionin maassa". Näiden oppaiden täydennykseksi 
komissio on laatinut jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä maakohtaisia lehtisiä. Oppaat 
ja lehtiset, joita jaetaan laajalti39, ovat yksi tapa täydentää kansalaisten tietoja. 
Kussakin maakohtaisessa lehtisessä mainitaan asianomaisen jäsenvaltion vaatima 
tulojen ja varojen vähimmäismäärä40. Komission tiedotustoimiin on sisältynyt lisäksi 
vastauspalvelun perustaminen41. Kansalaiset voivat vastauspalvelun kautta saada 
yhteyden asiantuntijoihin erityisesti oleskeluoikeuksiinsa liittyvien kysymysten 
selvittämiseksi. 
Joka viides vastauspalvelua käyttänyt henkilö on pyytänyt selvitystä oleskeluoikeutta 
tai kansallisiin viranomaisiin liittyviä käytännön ongelmia koskeviin kysymyksiin. 
Cardiffin Eurooppa-neuvostossa käynnistettiin aloitetta "Kansalaisten Eurooppa" 
seuraava uusi ohjelma, jossa tarjotaan välineet kansalaisten ja yritysten kanssa 
käytävälle pysyvälle vuoropuhelulle. Aloitteen "Kansalaisten Eurooppa" tiedot on 
sisällytetty vuoropuheluun pysyvän tiedotuksen muodossa. 
Ohjelman tavoitteena on tarjota suoraan ja helposti tietoja sisämarkkinoihin liittyvistä 
oikeuksista ja samalla antaa kaikille mahdollisuus esittää kysymyksiä, kertoa 
kokemuksistaan ja tehdä ehdotuksia. 
Erityisten tiedotuskampanjoiden järjestämisen lisäksi on tutkittava myös muita 
mahdollisuuksia. Esimerkiksi vastaukset, jotka komissio antaa parlamentin tekemiin 
kysymyksiin, eivät yleensä saavuta suurta yleisöä, vaikka ne julkaistaan Euroopan 
yhteisöjen virallisessa lehdessä. Näiden parlamentin kysymyksiin annettujen 
vastausten nopeaa jakelua asiasta kiinnostuneille (jäsenvaltioille, yhdistyksille jne.) 
voitaisiin harkita. 
4.2. Yhteisön nykyisen lainsäädännön noudattamisesta on edelleen 
johdonmukaisesti varmistuttava 
Sen lisäksi, että on aloitettu jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia 
menettelyjä, koska direktiivejä ei ole asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista 
lainsäädäntöä, komissio on tiiviisti seurannut hallintomenettelyjä, jotka saattavat antaa 
aiheen uusien jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien menettelyjen 
aloittamiselle. 
39 Oppaita ja lehtisiä, jotka ovat saatavissa EU:n 11 virallisella kielellä, voi tilata ilmaiseksi soittamalla 
kunkin jäsenvaltion palvelunumeroon. Ne ovat saatavissa myös Internetistä 
(http://europa.eu.int/citizens). 
40 Vrt. edellä oleva kohta 3.1. 
41 Lehtisiä on saatavissa Internetin kautta tai soittamalla palvelunumeroon, vrt. edellä oleva alaviite 39. 
21 
Esimerkiksi tällä hetkellä komission yksiköt keskittyvät tutkimaan vaadittuihin tuloja 
ja varoja koskeviin todisteisiin liittyviä eri menettelyjä42 sekä opiskelijoiden esittämiä 
kanteluita, joiden mukaan mahdollisuutta tehdä tuloja ja varoja koskeva ilmoitus ei 
käytännössä anneta, vaikka mahdollisuus mainitaan nimenomaisesti kansallisessa 
lainsäädännössä43. 
Komissio jatkaa tulevaisuudessa työtään taatakseen yhteisön lainsäädännön 
noudattamisen ei ainoastaan lainsäädännön ja muun sääntelyn tasolla vaan myös 
kansalaisten käyttämissä päivittäisissä hallintomenettelyissä. 
Varsinaista oleskelua koskevien menettelyjen ja muodollisuuksien lisäksi komissio 
valvoo, että Unionin kansalaisen asema 4 toteutuu kaikilta osin opiskelijoiden, 
eläkkeensaajen ja muiden työelämän ulkopuolella olevien osalta. Tässä yhteydessä on 
syytä tarkistaa, että perustamissopimuksen 6 artiklaa, jolla kielletään kansalaisuuteen 
perustuva syrjintä, sovelletaan tosiasiallisesti näihin henkilöryhmiin tietenkin sillä 
edellytyksellä, että direktiivien mukaiset sairausvakuutusta ja tuloja ja varoja koskevat 
ehdot täyttyvät. 
4.3. Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta annettua yhteisön lainsäädäntöä on 
muutettava luettavammaksi ja lainsäädäntöä on jäsenneltävä uudelleen EU:n 
kansalaisuuden käsitteen ympärille 
Voimassa olevan johdetun oikeuden laajennus kolmella direktiivillä, joita sovelletaan 
uusiin henkilöryhmiin, on moninkertaistanut vapaan liikkuvuuden alalla käytettäviä 
oikeudellisia välineitä ja muuttanut yhteisön lainsäädäntöä epäselvemmäksi sekä 
kansalaisten että hallintoelinten kannalta. 
Komissio on jo todennut45, että näiden välineiden moninkertaistumista ja siitä 
aiheutuneita käytännön hankaluuksia olisi tarkasteltava uudelleen suhteessa EY:n 
perustamissopimuksen 8 a artiklalla käyttöön otettuun unionin kansalaisuuden 
käsitteeseen, ja tarkastelun olisi johdettava "vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden 
ja oleskeluoikeuden tarkistamiseen suhteessa kansalaisuudesta annettuihin 
sääntöihin"46. Tarkistuksessa, johon myös Euroopan parlamentti on ilmaissut 
myönteisen kantansa47, olisi tehtävä myös sisältömuutoksia. Tietyt näistä muutoksista, 
jotka koskevat tarkasteltavina olevaa kolmea direktiiviä, esitellään seuraavassa. 
4.4. Käynnistetään voimassa olevan lainsäädännön sisältömuutosten tarkastelu 
- Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien tulot ja varat: 
42 Vrt. edellä oleva kohta 3.1. 
43 Tietyissä tapauksissa tämä mahdollisuus sisältyy kansalliseen lainsäädäntöön komission aloittaman 
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn johdosta. 
44 Ks. edellä oleva alaviite 12. 
45 Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle henkilöiden vapaata liikkuvuutta 
käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän suositusten seurannasta, 1.7.1998, KOM(98)403 
lopullinen. 
46 Vrt. edellä mainittu tiedonanto, s. 2. 
47 Vrt. 2.7.1998 annetun päätöslauselman, joka koskee komission toista kertomusta unionin 
kansalaisuuden toteutumisesta, kohdat 3 ja 4 . 
22 
Direktiivien 90/364 ja 90/365 mukainen tuloja ja varoja koskeva edellytys tarkoittaa 
käytännössä ennakkoon tehtävää tarkastusta (erilaisten todisteiden vaatimista), joka 
vaikuttaa usein kohtuuttomalta, kun otetaan huomioon erityisesti 1 artiklan 2 kohdassa 
säädetty luvan uudistamismenettely ja 3 artiklassa selkeästi mainittu oleskeluoikeuden 
jatkumisen ja tuloja ja varoja sekä sairausvakuutusta koskevien edellytysten 
pysyvyyden välinen yhteys. Ennakkoon tehtävä tarkastus saattaa joissakin tapauksissa 
loukata yksityisyyden suojaa. 
Lisäksi komission kyselyssä useiden jäsenvaltioiden hallintoelimet ilmoittivat 
hankaluuksista tulojen ja varojen riittäväksi katsotun määrän arvioinnissa. 
Nämä eri tekijät huomioon ottaen komissio aikoo tutkia, voitaisiinko tuloja ja varoja 
koskevan ilmoituksen tekemisen periaatetta soveltaa opiskelijoiden tapaan myös 
eläkkeensaajiin ja työelämän ulkopuolella oleviin48. 
- Eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien oleskelulupa: 
Käytäntö on osoittanut, että useat eläkkeensaajat (ja vähemmässä määrin työelämän 
ulkopuolella olevat) asuvat vuorotellen kotimaassaan ja jossakin muussa 
jäsenvaltiossa. Yhteisön lainsäädännön49 mukaan yli kuuden kuukauden pituiset 
oleskelun keskeytymiset vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaikuttavat oleskeluluvan 
voimassaoloon. 
Komissio tarkastelee uudelleen oleskelun keskeytymisten vaikutusta oleskeluluvan 
voimassaoloon erityisesti eläkkeensaajien ja työelämän ulkopuolella olevien 
ongelmien näkökulmasta. 
- Opiskelijoiden oleskeluluvasta perittävät maksut: 
Direktiivin 93/96 nykyinen sanamuoto antaa mahdollisuuden siihen, että yliopiston 
koko opintokokonaisuutta toisessa jäsenvaltiossa suorittavalta, muusta jäsenvaltiosta 
tulevalta opiskelijalta peritään oleskeluluvan vuotuisen uudistamisen yhteydessä sama 
maksu kuin oleskeluluvan ensimmäisellä myöntämiskerralla. Sitä vastoin 
opiskelijalta, jonka oleskelu kestää vain vähän aikaa mutta kuitenkin yli kolme 
kuukautta, vaaditaan oleskelulupa ja häneltä saatetaan periä sama maksu kuin 
tavanomaisesta viiden vuoden oleskeluluvasta. 
Komissio on tietoinen siitä, että opiskelijoiden liikkuvuus riippuu asianomaisille 
henkilöille koituvista kustannuksista ja se tutkii mahdollisuutta ehdottaa 
opiskelijoiden oleskeluluvan ensimmäisen myöntämisen ja uusimisen 
maksuttomuutta. 
- Direktiivin 93/96 soveltamisala: 
Nykyisessä muodossaan oleva 1 artikla, jossa viitataan virallisesti hyväksyttyihin 
laitoksiin, sulkee direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle muissa kuin virallisesti 
hyväksytyissä oppilaitoksissa opiskelevat henkilöt. 
Komissio haluaa välttää opintoja suorittavien henkilöiden liikkuvuuden rajoittamista 
oleskeluoikeuteen liittyvistä syistä, joten se tutkii mahdollisuutta selventää 
48 Korkean tason ryhmän mietinnössä henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta (Veilin mietintö), joka 
esitettiin komissiolle 18.3.1997, ehdotetaan tätä ratkaisua (s. 26, kohta d). 
49 Vit kohta 1.1. 
23 
opiskelijoiden oleskeluoikeuden soveltamisalaa, ja se keskittyy erityisesti ongelmiin, 
joita harjoittelijoilla ja vapaaehtoishankkeisiin osallistuvilla on ollut 
hallintomenettelyissä. 
24 
Liite 1 
TOIMENPITEET, JOILLA DIREKTIIVIT 90/364, 90/365 JA 90/366-93/96 SAATETAAN 
OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 
Jäsenvaltiot Toimenpide, jolla direktiivit saatetaan osaksi kansallista 
lainsäädäntöä 
Belgia Direktiivien 90/364 ja 90/365 saattaminen osaksi kansallista 
lainsäädäntöä: 
- Arrete royal du 7 decembre 1992 modifiant la loi du 15 decembre 1980 
sur Pacces au territoire, le sejour, Petablissement et Peloignement des 
etrangers, Moniteur beige du 22.1.1993, p. 1052; 
- Koninklijk besluit van 7 december 1992 tot wijziging van de wet van 15 
december 1980 betreffende de toegang to het grondgebied, het verblijf, de 
vestiging en de venvijdering van vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 
22.1.1993, p.1052. 
- Arrete royal du 22 decembre 1992 modifiant 1'Arrete royal du 8 octobre 
1981 sur 1'acces au territoire, le sejour, Petablissement et Peloignement 
des etrangers, Moniteur beige du 22.1.1993, p. 1053; 
- Koninklijk besluit van 22 december 1992 tot wijziging van het 
Koninklijk besluit van 8 oktober 1981 betreffende de toegang to het 
grondgebied, het verblijf, de vestiging en de verwijdering van 
vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 22.1.1993, p. 1053. 
Direktiivin 93/96 saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä: 
- Arrete royal du 22 fevrier 1995 modifiant la loi du 15 decembre 1980 
sur 1'acces au territoire, le sejour, Petablissement et Peloignement des 
etrangers, Moniteur beige du 15.3.1995, p. 5784; 
- Koninklijk besluit van 22 februari 1995 tot wijziging van de wet van 15 
december 1980 betreffende de toegang to het grondgebied, het verblijf, de 
vestiging en de venvijdering van vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 
15.3.1995, p. 5784; 
- Arrete royal du 22 fevrier 1995 modifiant P Arrete royal du 8 octobre 
1981 sur 1'acces au territoire, le sejour, Petablissement et Peloignement 
des etrangers, Moniteur beige du 15.3.1995, p. 5784; 
- Koninklijk besluit van 22 februari 1995 tot vvijziging van het Koninklijk 
besluit van 8 oktober 1981 betreffende de toegang to het grondgebied, 
het verblijf, de vestiging en de venvijdering van vreemdelingen, Belgisch 
Staatsblad 15.3.1995, p. 5785. 
Tanska Justitsministeriets bekendtgorelse nr. 575 af 26. Juni 1992; 
Indenrigsministeriets bekendtgorelse nr. 761 af 22. August 1994; 
Indenrigsministeriets bekendtgorelse nr. 684 af 12. Juli 1996 (*). 
Saksa - Verordnung vom 17/07/1997 iiber die allgemeine Freizugigkeit von 
Staatsangehörigen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union 
(Freiziigigkeitsverordnung/EG - FreiziigV/EG), Bundesgesetzblatt Teil I 
vom 22/07/1997 Seite 1810. 
25 
Kreikka 
Espanja 
Irlanti 
Italia 
Luxemburg IIpos5piKÖ Siaxoyua 278/92, EicoSo<; Kai 8iauovr| cxnv EXXaSa ujrnKocöv 
Kpaxcbv ueXdov xr|c, EOK, 7101) 6EV exouv TO SiKaicoua auxo P&OEI dXXcov 
8iaxa£ea>v xou KOIVOXIKOU 8iKaiou r\ arcouSatpuv f| sxovv navoei xr]v 
87iayys^naTiKfi xouq 8paaxripiöxr|xa coq uiaGcoxoi T| (JT| UICGGÖXOI 
epyaCousvoi, ae auuuopcpcöan npoq xic, Odr\y\Bq xov £up.(3oi>X,iou 
Eup(ö7taiLKa)vKoivoxfixcovt)u'api9(j.. 90/364/EOK, 90/3 66/EOK Kai 
90/365/EOK (OEK A' 144 xr]q 28ri<; AuyoijaxoD 1992, aek. 5). 
- Real Decreto 766/92. de 26 de junio, sobre entrada v 
permanencia en Espana de nacionales de Estados miembros de las 
Comunidades Europeas, BOE Num. 156, 30.6.1992, Pägina 22275. 
- Real Decreto numero 737/95 de 05/05/1995, por el que se modifica el 
Real Decreto 766/92, de 26 de junio, sobre entrada y 
permanencia en Espana de nacionales de Estados miembros de las 
Comunidades Europeas, Boletin Oficial del Estado numero 133 de 
05/06/1995 Pägina 16547 (Marginal 13536) (*) 
- European Communities (Right of Residence for Non-Economically 
Active Persons) Regulations 1993. S.I. 109 of 1993; 
- European Communities (Right of Residence for Non-Economically 
Active Persons) Regulations 1997. S.I. 57 of 1997 (*). 
- Legge 19 febbraio 1992. n. 142, Disposizioni per 1'adempimento di 
obblighi derivanti dalFappartenenza deiritalia alle Comunitä europee 
(legge comunitaria per il 1991). 
- Decreto legislativo 26 novembre 1992. n. 470 . Attuazione delle 
direttive 90/364/CEE, 90/365/CEE e 90/366/CEE in materia di diritto di 
soggiorno dei cittadini comunitari, dei lavorati salariati e non salariati che 
hanno cessato la propria attivitä professionale e degli studenti, Gazzetta 
Ufficiale n. 286, 4 Dicembre 1992, Pag. 12. 
- Legge 24 aprile 1998, n. 128, Disposizioni per 1'adempimento di 
obblighi derivanti dalFappartenenza delFItalia alle Comunitä europee 
(Legge comunitaria per 1995-1997), Gazzetta Ufficiale n. 104, 7 maggio 
1998, (**) 
- Reglement grand-ducal du 12 fevrier 1993 portant modification du 
reglement grand-ducal modifie du 28 mars 1972 relatif aux conditions 
d'entree et de sejour de certaines categories d'etrangers faisant 1'objet de 
conventions internationales, Memorial Grand-Ducal A Numero 21 
du 24 mars 1993, p.382; 
- Reglement grand-ducal du 03 juin 1996 portant modification du 
reglement grand-ducal du 28 mars 1972 relatif aux conditions d'entree et 
de sejour de certaines categories d'etrangers faisant 1'objet de conventions 
internationales, Memorial Grand-Ducal A Numero 39 du 
14 juin 1996 Page 1268 (*). 
26 
Alankomaat 
Itävalta 
Ranska 
Portugali - Besluit van 23/06/1992 tot wijziging van het vreemdelingenbesluit, 
Staatsblad nummer 329 van 29/06/1992 
- Besluit van 30/12/1993 houdende wijziging van de vreemdelingenvvet, 
Staatsblad nummer 8 van 06/01/1994 
- Besluit van 07/07/1994. houdende wijziging van het 
Vreemdelingenbesluit (gewijzigde indiening aanvragen om toelating als 
vluchteling), 
Staatsblad nummer 526 van 19/07/1994 
- Bundesgesetz iiber die Einreise und den Aufenthalt von Fremden 
(Fremdengesetz - FrG), Bundesgesetzblatt fur die Republik Österreich, 
Nr. 286/1992; 
- Fremdengesetz 1992, Bundesgesetzblatt fur die Republik Österreich, Nr. 
838/1992; 
- Fremdengesetz 1997, Bundesgesetzblatt fur die Republik Österreich, Nr. 
75/1997; 
- Decret n° 94-211 du 11 mars 1994 reglementant les conditions d'entree 
et de sejour en France des ressortissants des Etats membres de la 
Communaute europeenne beneficiaires de la libre circulation des 
personnes, J.O. du 13 mars 1994, p. 3989. 
- Arrete du 6 avril 1995 fixant les modalites d'application du decret n° 
94-211 du 11 mars 1994 transposant les directives du Conseil des 
Communautes europeennes des 28 juin 1990 et 29 octobre 1993 relatives 
au droit de sejour en France, J.O. du 15 avril 1995, p. 5993. 
- Decret n° 98-864 du 23 septembre 1998 modifiant le decret n° 94-211 
du 11 mars 1994 reglementant les conditions d'entree et de sejour en 
France des ressortissants des Etats membres de la Communaute 
europeenne beneficiaires de la libre circulation des personnes, J.O. du 27 
septembre 1998, p. 14743 (*). 
- Decreto-Lei n.° 60/93 de 3 de Marco. Diärio da Republica I Serie A N° 
52 de 03/03/1993 Pägina 943; 
- Lei n° 8/98 de 13 de Fevereiro, que concede ao Governo autorizacäo 
para alterar o regime legal de entrada, permanencia, saida e expulsäo de 
estrangeiros do territorio nacional, Diärio da Republica I Serie AN0 37 
de 13.2.1998 Pägina 570 (**); 
- Decreto-Lei n° 250/98 de 11 de Agosto. Diärio da Republica I Serie A 
N° 184 de 11.8.1998 Pägina 3891 (*); 
27 
Suomi 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
Kuningas­
kunta - Ulkomaalaislaki/Utlänningslagen (378/91) 22/02/1991 
- Laki ulkomaalaislain muuttamisesta/Lag om ändring av utlänningslagen 
(640/93)28/06/1993 
- Asetus ulkomaalaislain muuttamisesta annetun lain 
voimaanpanosta/Förordning om ikraftträdande av lagen om ändring av 
utlänningslagen (1393/93) 22/12/1993 
-Ulkomaalaisasetus/Utlänningsförordningen (142/94) 18/2/1994 
- Sisäasiainministeriön määräys/Inrikesministeriets föreskrift 30.12.1993 
Dno. 8/010/93 (*) 
- Sisäasiainministeriön ohje/Inrikesministeriets föreskrift 18.5.1994 Dno. 
10/010/94 (*) 
- Utlänningslagen (1989:529) 
- Lagen (1992:1165) om ändring i utlänningslagen (1989:547) 
- Utlänningsförordningen (1989:547). De viktigaste ändringarna: SFS 
1992:1166, 1993:1369 och 1994:1698 
- Förordning (1998:153) om ändring i utlänningsförordningen (1989:547) 
(*) 
- The Immigration (European Economic Area) Order 1994. S.I. 
1994/1895; 
- The Immigration (European Economic Area) Amendment Order 1997. 
S.I. 1997/2981 (*). 
(*) Muutos toimenpiteeseen, jolla direktiivit saatetaan osaksi kansallista 
lainsäädäntöä, komission aloittaman jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä 
koskevan menettelyn seurauksena. 
(**) Laki, jolla hallitukselle annetaan valtuudet muuttaa ulkomaalaislakia. 
28 
V 
> 
•ta» _< C4 <u 
o .b 
.ti T3 
hJ !« 
•ta> 
V 
^ • M 
£ 
O 
s > 
c V 
IA 
:eS 
•ta» sn 
S»> 
V -ta» •ta» 
«J e 
a « *rf M 
> 
_< SO 
O .£ 
:es 
•ta» Vi 
E 
:eS 
:«S 
es 
•ta» 
•M 
eS 
S es •ta» 
•ta» 
es 
S 
O 
e 
s 
•o 
•ta» 
•ta» 
o > 
V 
> 
en £ SS 
0) 
:eS 
O 
S 
s es -ta» :eS 
> :eS :es :o •ta» 
e :es "O 
:« :es 
»n 
S 
es 
es •ta» SO 
es »3 
C 
_3 
• aM 
J2 
es 
SO 
O 
s •ta» 
•ta» 
•ta» es es 
• ta 
•ta» K> 
0) 
M 
• ta 
es -< 3 
S e es 
es 
<u 
O 
!U 
VO 
ON 
ro 
ON 
es 
Vi 
V© 
fO 
—. O 
ON 
VO 
JO 
O o\ 
:es 
es 
JS 
© 
:es :es e o a 
.il 
1/1 el <3 to lyn 
inen 
a> H ti S ö S 
(V> !C3 U W ._ G to 
•"* K/» 
sf 
2 3 •3 ^ 
S 'O,<N 
1° <U -y 
tn S Peru 
lausi 
f 
<u ö • Mene 
päättä 
:g 
S S yden 
allim ••a .s 
H > 
"~to 
a o 
s 
G 
<L> 
G 
»—» 2 
> 
'•*-» 
1 S ui 
=CÖ 
>—> -i 
Ö 
S 
l/l 
% 
o 
£ 
00 
ON 
ON 
CÖ 
t/3 -X 
CÖ 
C/3 r-ON 
© 
^H 
CÖ 
13 
> :CÖ ON 
VO 
v~> 
ON 
o" 
eö -<! to 
G 
cö 
H 00 
ON 
VO 
VO 
ON 
Ö 
0O 
ON 
VO 
ir> 
ON 
l> 
CÖ 
Q. 
to 
w 00 
ON 
VO 
r-ON 
•—*\ 
VO 
ON 
ON 
vo 
ON 
ci 
^ ^ 
VO 
ON 
en 
ON 
*> 
M 
"-o "—' 
</-> ON 
ON 
cö 
to 
c 
rt cö -•-» 
to 
<D 
T3 
•G 
eö 
]> 
l-
'"3 v—' VO 
ON 
<N i 
to >. T3 
ts <u c 
S 
VO 
m 
-rf" 
VO 
r*"i 
O 
ON ON 
/-^ ON 
:CÖ • 
00 
ON 
u-i 
vo" 
ON 
m 
^ to 
»> •!-> 
« e§ •— > -O «5 
w 3 
^ -el 00 S ON 
vd 
u-i 
ON 
•>•' 
"ti 
eö VO 
ON 
^H 
»n 
ON 
r-' 
SP 
3 
X) 
e X a 00 
ON 
^ 
t> 
ON 
1-1 
'S 
o 3 00 
ON 
1-1 
t— 
ON 
ö I—1 
'to 
o S 00 
ON 
vö 
VO 
ON 
ö 
1—1 
cö 
•ta» 
C to 
>-. * 
•s ^ 
.23 G "3 'S 
^^ VO 
ON 
»O 
ON 
»•' 
cö 
S ä VO 
ON 
ir> 
ON 
ö *-* 
tö 
cö 
O 
cö 
^ oo 
ON 
,_; ^ 
vo ON 
i—i 
i—< 
ID 
ON 
vd 
cö 
^G 
cö 00 
ON 
(S 
1—1 
c^ ON 
iri 
ON 
•S 
3 
•e 
o 
PH ON 
O 
•G 
c« 
> C CJ 
:CS 
•»—> 
ä 
3 
•S 
ej 
H 2 SS 
»Tl o< Ö 
o 
'to to 
'g o 
a 
ol-6 
ISSN 1024-4492 
KOM(99) 127 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 06 16 11 17 
Luettelonumero : CB-CO-99-127-FI-C 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg