Työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaalisen suojelun saatavuudesta annetun neuvoston suosituksen täytäntöönpanoa – myös osana covid-19-pandemian sosiaalisten vaikutusten torjumiseen tähtääviä toimenpiteitä – on toteutettu vaihtelevin tavoin eri puolilla Eurooppaa suosituksen antamista seuranneiden kolmen vuoden aikana. Suosituksen täytäntöönpanon yleisissä tavoitetasoissa on huomattavia eroja, ja muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta useimmilla jäsenvaltioilla ei ole pyrkimyksiä korjata kaikkia sosiaalisen suojelun saatavuuteen liittyviä puutteita. Lisätoimet ovatkin tarpeen, jotta voidaan korjata nykyiset puutteet ja torjua Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyssodan sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia. Hyökkäyssodasta johtuva syventynyt energiakriisi lisää toimien kiireellisyyttä.

EU:n työmarkkinoilla on merkittävä määrä ihmisiä, jotka toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina (yksinyrittäjinä), työsuhteissa, joita ei säännellä vakiosopimuksilla, riippuvaisen ja itsenäisen ammatinharjoittamisen yhdistelmissä tai vuorotellen näiden välillä. Vuonna 2021 lähes 40 prosenttia EU:n 27 jäsenvaltion työvoimasta (76,7 miljoonaa ihmistä) oli vakituisiin kokoaikaisiin työsopimuksiin verrattuna epätyypillisissä työsuhteissa eli määräaikaisessa työsuhteessa (23,7 miljoonaa), osa-aikatyössä (36,4 miljoonaa) ja/tai itsenäisinä ammatinharjoittajina (26,9 miljoonaa, joista 18,4 miljoonaa yksinyrittäjää). Vaikka epätyypillisissä työsuhteissa olevien henkilöiden kokonaisosuus on pysynyt vakaana viime vuosikymmenen aikana ja eri ryhmät ja niihin kuuluvat ihmiset ovat toisiinsa verrattuna hyvin erilaisissa tilanteissa, EU:n jäsenvaltioissa on alkanut esiintyä yhä enemmän uusia työsuhteen muotoja (kuten tilapäistyöntekijät, portfoliotyöntekijät ja alustatyöntekijät), jotka eivät useinkaan kuulu sosiaalisen suojelun piiriin.

Avoimuus on ratkaisevan tärkeää, jotta sosiaalisen suojelun saatavuutta voidaan parantaa. Joissakin tapauksissa sosiaalista suojelua koskevat säännöt ovat kuitenkin niin monimutkaisia tai epäselviä, etteivät ihmiset saa asianmukaisesti tietoa oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan tai siitä, miten he voivat käyttää oikeuksiaan ja noudattaa etuuden saamisen edellytyksenä olevia velvoitteitaan. Vaikka digitalisointi ei ole ollut kansallisten täytäntöönpanosuunnitelmien ensisijainen painopiste, monet maat ovat alkaneet digitalisoida sosiaalisen suojelun hallinnointia ja toteuttamista esimerkiksi luomalla yksinkertaistettuja yhden käynnin portaaleja, automatisoimalla joidenkin etuuksien saantia, ottamalla käyttöön eläkesimulaattoreita tai hyödyntämällä esitäytettyjä hakulomakkeita. Tältä osin tarvitaan kuitenkin lisätoimia, muun muassa toimenpiteitä, joilla pyritään kuromaan umpeen digitaalista kuilua haavoittuvassa asemassa olevien ihmisten osalta, esimerkiksi niiden, joilla on heikko (digitaalinen, hallinnollinen ja talousasioita koskeva) lukutaito tai jokin vamma.

”Riittävät” sosiaalisen suojelun järjestelmät korvaavat riittävällä ja oikea-aikaisella tavalla tulonmenetyksiä. Tällä tavoin ne ylläpitävät ihmisten elintasoa ja suojelevat heitä köyhyydeltä. Noin puolet jäsenvaltioista toteutti tai ilmoitti kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissaan toimenpiteitä sosiaalisen suojelun järjestelmän riittävyyden parantamiseksi erityisesti eläkkeiden osalta itsenäisten ammatinharjoittajien, useampien etuuksien katveeseen jäävien tai tiettyihin ammattiryhmiin kuuluvien henkilöiden ryhmissä. Lisäksi otettiin käyttöön toimenpiteitä työttömyysetuuksien riittävyyden parantamiseksi pidentämällä niiden kestoa ja/tai määrää. Haasteita on kuitenkin edelleen. Määräaikaisilla työntekijöillä on enemmän aineellista ja sosiaalista puutetta kuin vakituisessa työsuhteessa olevilla työntekijöillä. Tilanne on sama, kun osa-aikaisia työntekijöitä verrataan kokoaikatyöntekijöihin. Lisäksi itsenäisillä ammatinharjoittajilla, osa-aikaisilla ja määräaikaisilla työntekijöillä on tavanomaisissa työsuhteissa olevia työntekijöitä suurempi tuloköyhyysriski.

Voimassa olevat sosiaaliturvamaksuja ja -etuuksia koskevat säännöt voivat aiheuttaa tilanteen, jossa sosiaalisen suojelun järjestelmiin osallistuvat eivät saa mitään etuuksia (tosiasiallinen saatavuus). Nämä henkilöt voivat jäädä etuuksien ulkopuolelle esimerkiksi siksi, että sosiaaliturvamaksujen vähimmäisaika tai vähimmäismäärä ei ylity. Vuodesta 2019 lähtien vain harvoissa kansallisissa toimenpiteissä on puututtu tosiasialliseen saatavuuteen esimerkiksi lyhentämällä työttömyys- tai terveydenhuoltoetuuksien kelpoisuusaikoja. Tulotuen erot niiden henkilöiden, jotka ennen työttömyyttä olivat ”tavanomaisessa” työsuhteessa, ja muiden välillä ovat edelleen suuria monissa EU:n jäsenvaltioissa. Yleisesti ottaen itsenäiset ammatinharjoittajat saavat edelleen epätodennäköisemmin etuuksia. Monissa maissa myös määräaikaiset ja osa-aikaiset työntekijät saavat edelleen epätodennäköisemmin etuuksia kuin ne, joilla on vakituinen tai kokoaikainen työsopimus.

Tietoja toimittaneissa 10 jäsenvaltiossa arvioidaan olevan vähintään 5,6 miljoonaa epätyypillistä työntekijää ja 15,3 miljoonaa itsenäistä ammatinharjoittajaa, jotka eivät ole oikeutettuja työttömyysetuuksiin. Lisäksi niissä jäsenvaltioissa, joissa osallistuminen sosiaaliturvajärjestelmiin on itsenäisille ammatinharjoittajille vapaaehtoista, järjestelmien käyttöaste on yleensä alhainen.

Vuodesta 2019 lähtien 15 jäsenvaltiota on toteuttanut tai suunnitellut merkittäviä uudistuksia, joilla lisätään tiettyjen työmarkkinoilla olevien ihmisryhmien osallistumista sosiaalisen suojelun järjestelmiin. Uudistukset koskevat pääasiassa itsenäisiä ammatinharjoittajia (erityisesti yksinyrittäjiä ja taloudellisesti riippuvaisia itsenäisiä ammatinharjoittajia) ja henkilöitä, joilla on epätyypillinen työsopimus tai jotka työskentelevät tietyillä aloilla (kotitalouden palvelut, kulttuuri), joilla epätyypilliset työmuodot ovat yleisiä. On kuitenkin todennäköistä, että huomattava osa heistä ei jatkossakaan saa virallista pääsyä sosiaalisen suojelun piiriin, koska toimenpiteet eivät kohdistu kaikkiin sosiaalisen suojelun puutteisiin tai aloihin eikä kaikilla jäsenvaltioilla ole suunnitelmia puutteiden korjaamiseksi.

Lisäksi komissio on vuodesta 2019 lähtien käynnistänyt useita aloitteita, joilla pyritään esimerkiksi parantamaan vähimmäispalkkojen ja vähimmäistoimeentuloetuuksien kattavuutta ja riittävyyttä sekä alustatyöntekijöiden tilannetta ja puuttumaan vihreän siirtymän sosiaalisiin vaikutuksiin erityisesti niiden työntekijöiden osalta, jotka tarvitsevat tukea uusiin tehtäviin siirtymisessä ja toimeentulotukea. Myös avoimista ja ennakoitavista työoloista annetulla direktiivillä pyritään varmistamaan, että EU:n työntekijät saavat jo varhaisessa vaiheessa olennaisia tietoja työsopimuksestaan, erityisesti sosiaaliturvasta. Nämä aloitteet toimivat yhdessä sen varmistamiseksi, että kaikilla ihmisillä on työn muodosta riippumatta mahdollisuus riittävään sosiaaliseen suojeluun taloudellisten riskien toteutuessa ja että kaikki myös osallistuvat sosiaalisen suojelun rahoittamiseen. Tätä kannatetaan myös maailmanlaajuisella tasolla.

Politiikan alan osalta komissio on edistänyt syvällistä keskustelua suosituksen eri ulottuvuuksien täytäntöönpanosta jäsenvaltioiden edustajien, työmarkkinaosapuolten ja sidosryhmien välillä. Euroopan komissio seuraa sosiaaliseen suojeluun liittyviä kysymyksiä myös osana eurooppalaista ohjausjaksoa. Covid-19-pandemian sosiaalisten vaikutusten lieventämiseksi komissio suositti vuonna 2020, että yhdeksän jäsenvaltiota (EE, ES, IT, CY, LT, NL, PL, PT ja SI) parantaisi sosiaalisen suojelun kattavuutta epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien osalta. Vuonna 2022 neljälle jäsenvaltiolle (EE, HU, NL ja PL) annettiin maakohtainen suositus vuoden 2019 neuvoston suosituksen kattamilla aloilla. Lisäksi sosiaalisen suojelun komitean seurantakertomuksessa tuodaan vuosittain esiin jäsenvaltiot, joilla on merkittävä sosiaalisen suojelun saatavuuteen liittyvä sosiaalinen haaste.

Sosiaalisen suojelun saatavuuden seurantaa on kuitenkin parannettava EU:n jäsenvaltioissa. Esimerkiksi tiedoilla, joita tällä hetkellä on saatavilla EU:n tasolla, ei voida suoraan mitata riskin toteutumisen ja etuuden saamisen välistä suhdetta muiden kuin työttömyys- ja vanhuusetuuksien osalta. Vaikka virallisen kattavuuden puutteiden kvantifioinnissa on edistytty, näitä tietoja ei ole saatavilla kaikista maista eivätkä saatavilla olevat tiedot ole täysin vertailukelpoisia. Lisäksi useiden alojen tavoitteissa on edistyttävä asteittain. Esimerkiksi itsenäisten ammatinharjoittajien taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta (erityisesti heidän tuloistaan) on saatava nykyistä enemmän tietoa, jossa on otettu huomioon sosiaaliturvamaksujen vaihtelevat tasot.

Neuvoston suosituksen tavoitteena on varmistaa, että kaikilla työntekijöillä ja itsenäisillä ammatinharjoittajilla on virallinen pääsy tosiasiallisen, riittävän ja avoimen sosiaalisen suojelun piiriin ja että he osallistuvat sen rahoittamiseen. Suositusta sovelletaan kuuteen sosiaalisen suojelun alaan: työttömyysetuudet, sairaus- ja terveydenhuoltoetuudet, äitiys- ja isyysetuudet, työkyvyttömyysetuudet, vanhuus- ja perhe-eläke-etuudet sekä etuudet, jotka kattavat työtapaturmat ja ammattitaudit.

Sen lisäksi, että vihreää siirtymää on hallinnoitava oikeudenmukaisesti, vuoden 2022 alkupuolella tuli esiin uusi haaste: Venäjän Ukrainaa vastaan käymän hyökkäyssodan aiheuttama taloudellinen ja geopoliittinen tilanne, joka on johtanut energian ja perustuotteiden hintojen nousuun, inflaatiopaineisiin ja kasvavaan taloudelliseen epävarmuuteen. Tilanne voi johtaa siihen, että jo ennestään haavoittuvassa asemassa olevat kotitaloudet ajautuvat köyhyyteen. Sosiaalisen suojelun järjestelmillä on keskeinen rooli sekä näiden vaikutusten ehkäisemisessä että niihin puuttumisessa, ja sosiaalisia turvaverkkoja onkin tarpeen vahvistaa heikoimmassa asemassa olevien tukemiseksi.

Suosituksessa myös kannustetaan jäsenvaltioita parantamaan sosiaalisen suojelun saatavuutta koskevien kansallisten tilastojen saatavuutta. Kuitenkin, vaikka määrällisiä tietoja on saatavilla suhteellisen vähän, vain muutamassa jäsenvaltiossa (26 jäsenvaltiosta 5:ssä, ks. liite) on suunnitteilla tietojen saatavuuden parantamista koskevia erityistoimenpiteitä. Vaikka monilla jäsenvaltioilla on asiaa koskevia tietoja, joista suurin osa on peräisin hallinnollisista lähteistä, tietoja ei ole aina eritelty työsuhteen tyypin, sukupuolen tai iän mukaan eikä tietojen avulla ole pyritty arvioimaan sosiaalisen suojelun eri alojen kattavuusastetta. Saatavilla olevia tietoja ei myöskään käytetä päätöksenteossa järjestelmällisellä tavalla. Kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa tai työmarkkinaosapuolten kannanotoissa ei tuotu esiin erityisiä kysymyksiä täytäntöönpanotoimenpiteiden vaikutuksesta pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Työnantajajärjestöt ovat kuitenkin ilmoittaneet, että sosiaalisen suojelun tärkeimpien alojen perustasojen olisi oltava itsenäisten ammatinharjoittajien saavilla kohtuullisin kustannuksin, kun taas vahvemman suojan olisi oltava vapaaehtoista.

Covid-19-pandemia on osoittanut sen, kuinka tärkeitä sosiaaliset turvaverkostot ovat kriisiaikoina. Samalla pandemia toi esiin sosiaalisen suojelun saatavuudessa olevia puutteita ja sai monet jäsenvaltiot ulottamaan sosiaalisen suojelun ryhmiin, jotka eivät aiemmin olleet kuuluneet sen piiriin. Koska pandemian aiheuttama terveyskriisi ajoittui suosituksen täytäntöönpanokaudelle, ei ole yllättävää, että 26 kansallisesta täytäntöönpanosuunnitelmasta 24:ssä viitataan pandemian seurausten torjumiseksi toteutettuihin toimenpiteisiin. Kolmessa suunnitelmassa viitataan yksinomaan pandemiaan liittyviin toimenpiteisiin. Kuitenkin vain kahdeksassa kansallisessa täytäntöönpanosuunnitelmassa viitataan toimenpiteisiin, joista on tullut pysyviä. Niissä keskitytään pääasiassa itsenäisten ammatinharjoittajien tai tiettyjen alojen, kuten kulttuurialan, työntekijöiden kattavuuden parantamiseen.

Tarkasteltaessa 26:ta kansallista täytäntöönpanosuunnitelmaa voidaan havaita, että lähes kaikissa kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa viitataan implisiittisesti tai eksplisiittisesti kansallisella tasolla olemassa oleviin tai jäljellä oleviin puutteisiin sosiaalisen suojelun saatavuudessa. Kuitenkin vain puolessa jäsenvaltioista kaikki työntekijäryhmät ja puutetyypit on otettu käsittelyyn. Lisäksi kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa keskitytään pääasiassa viralliseen kattavuuteen – muita sosiaalisen suojelun saatavuuden ulottuvuuksia ei ole käsitelty yhtä tarkasti. EU:n tasolla on kuitenkin sovittu indikaattoreista, joilla seurataan myös tosiasiallista saatavuutta tai riittävyyttä. On tärkeää huomata, että jotkin jäsenvaltiot katsovat, että ne ovat jo panneet täytäntöön kaikki suosituksen säännökset (BG ja SE) tai lähes kaikki suosituksen säännökset (CZ, FR, HU, AT ja PL). Ks. myös liitteessä oleva taulukko.

Kypros uudistaa sosiaalivakuutusjärjestelmäänsä laajentamalla vakuutusturvan kattamaan itsenäiset ammatinharjoittajat ja epätyypillisissä työsuhteissa olevat työntekijät (uudistuksen on määrä tulla voimaan vuonna 2023). Luxemburgin hallitus ehdotti isyysetuuksien laajentamista koskemaan itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivia isiä. Viro laajentaa työttömyysvakuutuksen kattavuutta itsenäisiin ammatinharjoittajiin, yritystilinhaltijoihin sekä johto- ja valvontaelinten jäseniin. Lisäksi Viro pyrkii laajentamaan sairausturvaa henkilöihin, jotka eivät ole vakuutettuja tai joilla on jaksoittainen vakuutus. Alankomaat valmistautuu ottamaan käyttöön itsenäisten ammatinharjoittajien pakollisen työkyvyttömyysvakuutuksen (valmistelut on määrä saattaa päätökseen vuoteen 2026 mennessä).

Kuten jäljempänä esitetään, toteutuneet rakenneuudistukset osoittavat, että nämä puutteet on mahdollista korjata ja että toteutetut uudistukset voivat myös toimia innoituksena muille maille, joilla on edelleen samankaltaisia puutteita.

Itsenäisten ammatinharjoittajien kokonaisosuus työvoimasta on pysynyt vakaana 25:n viime vuoden ajan (n. 14 % työvoimasta). Sen sijaan sellaisten itsenäisten ammatinharjoittajien, joilla ei ole työntekijöitä, osuus on kasvanut (n. 68,3 % EU:n 27 miljoonasta itsenäisestä ammatinharjoittajasta). Saatavilla olevat tiedot seitsemästä jäsenvaltiosta (BE, DE, IT, LU, NL, PL ja SE) osoittavat, että yksinyrittäjät kärsivät usein työssäkäyvien köyhyydestä. Tämän suuntauksen vuoksi on entistä tärkeämpää varmistaa, että itsenäisillä ammatinharjoittajilla on pääsy sosiaalisen suojelun piiriin.

Vuoden 2022 tietojen mukaan 17 jäsenvaltiossa on virallista kattavuutta koskevia puutteita vähintään yhden epätyypillisten työntekijöiden ryhmän osalta ainakin yhdellä tarkastellulla sosiaalisen suojelun alalla. Sosiaalisen suojelun alat, joilla on eniten puutteita, ovat työttömyys- (13 jäsenvaltiota), sairaus- (11 jäsenvaltiota) ja äitiysetuudet (9). Ryhmät, jotka jäävät näiden etuuksien ulkopuolelle, ovat tilapäistyöntekijät tai yksinkertaistetuissa lyhytaikaisissa määräaikaisissa työsuhteissa olevat työntekijät, kausityöntekijät ja työntekijät, joilla on muunlaisia maakohtaisia työsopimuksia. Viidessä jäsenvaltiossa puutteet koskevat ainoastaan oppisopimuskoulutettavien ja harjoittelijoiden erityisryhmää (ja usein tähän ryhmään kuuluvaa alaryhmää). Lisäksi noin puolessa jäsenvaltioista epätyypillisessä työsuhteessa olevien työntekijöiden pääsy vähintään yhden sosiaalisen suojelun alan piiriin pohjautuu vapaaehtoisuuteen. Nämä järjestelmät perustuvat usein valinnaiseen liittymiseen (opt-in) ja koskevat erityisesti työttömyys-, vanhuus-, työkyvyttömyys-, sairaus- ja äitiysetuuksia.

Seurantakehyksen mukaisen virallisen kattavuuden kartoitus osoittaa, että EU:n jäsenvaltioissa on edelleen merkittäviä puutteita virallisessa kattavuudessa sekä epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden että itsenäisten ammatinharjoittajien osalta, vaikkakin edistystä on tapahtunut jonkin verran vuoden 2019 jälkeen.

Eurooppalaiset työntekijäjärjestöt ovat ilmaisseet huolensa siitä, että useimmissa kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa ei puututa riittävästi sosiaalisen suojelun tosiasialliseen saatavuuteen liittyviin ongelmiin (erityisesti tiukkoihin kelpoisuussääntöihin, jotka estävät apua tarvitsevia saamasta etuuksia). Eurooppalaiset työnantajajärjestöt katsovat, että sosiaalinen suojelu on kytkettävä työllisyyteen perustuviin sosiaaliturvamaksuihin ja että työnteon kannustimia on vahvistettava.

Monissa kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa tunnustetaan, että epätyypillisessä työsuhteessa olevien työntekijöiden, erityisesti niiden, joiden työsopimukset ovat hyvin lyhytkestoisia, sekä itsenäisten ammatinharjoittajien on vaikeaa saada tosiasiallisesti sosiaalista suojelua. Tästä huolimatta rakenneuudistuksia on toteutettu tai ehdotettu vain vähän. Lisäksi kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa keskityttiin hyvin vähän siihen, miten etuusoikeuksien siirrettävyyttä järjestelmästä tai työmarkkina-asemasta toiseen voitaisiin parantaa.

Epätyypillisissä työsuhteissa olevilta evätään muita todennäköisemmin tosiasiallinen pääsy sosiaalisen suojelun järjestelmiin, kun he tarvitsevat sitä. Nykyiset sosiaaliturvamaksuja ja -etuuksia koskevat säännöt voivat vaikeuttaa epätyypillisten työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien tosiasiallisia mahdollisuuksia saada etuuksia. Esimerkiksi vuonna 2022 työttömyysetuuksia koskeva kelpoisuusaika oli 12 jäsenvaltiossa yksi vuosi ja kahdessa jäsenvaltiossa jopa kaksi vuotta. Tällaisilla perusteilla, joilla usein pyritään turvaamaan järjestelmän rahoituksen kestävyys, estetään useiden määräaikaisessa tai epävarmassa työsuhteessa olevien henkilöiden etuuksien saanti, vaikka he olisivat maksaneet maksuja järjestelmään ja ovat köyhyysriskissä. Tämä koskee myös sairausetuuksia, joiden kelpoisuusajat ovat kymmenessä jäsenvaltiossa palkattujen työntekijöiden osalta jopa kuusi kuukautta tai enemmän ja viidessä jäsenvaltiossa itsenäisten ammatinharjoittajien osalta pidemmät kuin palkattujen työntekijöiden osalta. Lisäksi kolmasosassa jäsenvaltioista ne, jotka eivät ole olleet työsuhteessa vähintään kahdeksaan kuukauteen, eivät voi saada maksuihin perustuvia äitiysetuuksia.

Vaikka virallinen kattavuus on välttämätön edellytys sosiaalisen suojelun järjestelmiin pääsylle, se ei ehkä riitä, ellei tosiasiallista kattavuutta ole turvattu kaikille työntekijöille työsuhteen tyypistä riippumatta sekä itsenäisille ammatinharjoittajille. Neuvoston suosituksen mukaan ’tosiasiallisella kattavuudella’ jonkin ryhmän osalta tarkoitetaan ”sellaista tilannetta tietyllä sosiaalisen suojelun alalla, jossa ryhmään kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus kerryttää etuuksia ja vastaavan riskin toteutuessa mahdollisuus saada tietyntasoisia etuuksia”. Se voidaan saavuttaa mukauttamalla sosiaaliturvamaksuja ja -etuuksia koskevia sääntöjä siten, että yksityishenkilöt voivat kerryttää ja saada etuuksia riippumatta siitä, mikä heidän työsuhteensa tyyppi tai työmarkkina-asemansa on. Tosiasiallinen kattavuus tarkoittaa myös sitä, että oikeudet säilyvät ja kertyvät ja/tai niitä voidaan siirtää työnteon ja itsenäisen ammatinharjoittamisen muodosta riippumatta pitkällä aikavälillä ja eri järjestelmien välillä tietyllä sosiaalisen suojelun alalla.

Alustatyöntekijöiden sosiaalisen suojelun saatavuutta käsitellään 11 kansallisessa täytäntöönpanosuunnitelmassa (BE, DE, EE, FR, HR, IT, CY, LT, PT, RO ja SI). Useimmat jäsenvaltiot pitävät sitä ongelmallisena. Viisi jäsenvaltiota (BE, IT, CY, RO ja SI) sisällytti kansallisiin täytäntöönpanosuunnitelmiinsa konkreettisia toimenpiteitä, ja neljä jäsenvaltiota (DE, EE, LT ja PT) viittaa yleisesti tarpeeseen toteuttaa toimia tällä alalla tulevaisuudessa. Esimerkiksi Kypros laskee alustatyöntekijät niiden epätyypillisissä työsuhteissa olevien henkilöiden joukkoon, joille olisi tarjottava etuuksia (työttömyys, työtapaturmat) sosiaalivakuutusjärjestelmän uudistuksella. Belgia ja Romania ilmoittavat lainsäädäntömuutoksista, joilla varmistetaan riittävä sosiaalinen suojelu alustatyöntekijöille, myös silloin, kun he toimivat itsenäisinä ammatinharjoittajina (ks. myös edellä).

Epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden osalta on toteutettu muun muassa seuraavia uudistuksia: Espanjassa kotitaloustyöntekijöille on avattu mahdollisuus saada maksuihin perustuvia työttömyysetuuksia (lokakuusta 2022 alkaen). Portugalissa kulttuurialan ammattilaisten asemaa on parannettu, ja heille on perustettu erityinen sosiaaliturvarahasto (lokakuusta 2022 alkaen erittäin lyhytaikaisissa työsuhteissa olevat työntekijät on katettu useimpien riskien osalta ja heillä on oikeus uuteen tukeen taiteellisen toiminnan keskeytyessä). Lisäksi sekä EU:n tasolla että kansallisella tasolla on tapahtunut merkittävää kehitystä taiteilijoiden ja kulttuurialan ja luovien alojen ammattilaisten aseman ja työolojen parantamiseksi. Alalla esiintyy runsaasti epätyypillisiä työmuotoja.

Kuten jäljempänä olevasta kaaviosta käy ilmi, työttömien keskimääräinen osuus aineellista ja sosiaalista puutetta kärsivistä on suurin (36,2 % EU:ssa vuonna 2021). Seuraavalla sijalla ovat määräaikaiset työntekijät (13,1 %, kun vakituisten työntekijöiden vastaava osuus on 6,4 %). Myös osa-aikatyöntekijöiden osuus puutteesta kärsivistä on suurempi (10,6 %) kuin kokoaikaisten työntekijöiden osuus (6,7 %). Korkeita köyhyysriskiasteita on havaittavissa itsenäisten ammatinharjoittajien (21,4 %), määräaikaisten työntekijöiden (17,2 %) ja osa-aikaisten työntekijöiden (15,5 %) keskuudessa.

Aineellinen ja sosiaalinen puute on tilapäisillä työntekijöillä yleisempää kuin vakituisilla työntekijöillä ja osa-aikatyöntekijöillä yleisempää kuin kokoaikaisilla työntekijöillä. Lisäksi itsenäisillä ammatinharjoittajilla ja määräaikaisilla työntekijöillä on myös tavanomaisissa työsuhteissa olevia työntekijöitä suurempi köyhyysriski.

Liettua on valmistellut vuosina 2021 ja 2022 työttömyysvakuutuksen uudistusta (joka on vielä hyväksyttävä) vähimmäismaksukauden lyhentämiseksi (12 kuukaudesta 9 kuukauteen), vakuutuksen laajentamiseksi kattamaan itsenäiset ammatinharjoittajat ja maksujen määrien mukauttamiseksi.

Espanja uudistaa työttömyystukijärjestelmäänsä korjatakseen eräitä kattavuuden puutteita, pidentääkseen enimmäiskestoa ja yksinkertaistaakseen järjestelmää. Maaliskuusta 2022 lähtien se on mahdollistanut maksuihin perustumattomien työttömyystukien saamisen myös yli 52-vuotiaille työntekijöille, joilla on epäjatkuvat, määräaikaiset työsopimukset.

Useat jäsenvaltiot katsovat kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissaan, että nykyiset etuusoikeuksia koskevat säännöt ovat asianmukaiset ja että maksukausien on oltava riittävän pitkiä. Näin voidaan tarjota kannustimia työntekoon sekä ”säilytetään järjestelmän kestävyys ja toteutetaan suojatoimia väärinkäytösten estämiseksi”. Tämä osoittaa, että maksuja ja etuusoikeuksia koskevien sääntöjen muuttaminen on edelleen haastava poliittinen kysymys, joka edellyttää vaikutusten arvioimista, poliittista yksimielisyyttä ja kaikkien sidosryhmien osallistumista.

Viimeisimmät luvut ovat vuodelta 2021, ja ne perustuvat yleisesti vuoden 2020 tulotilanteeseen. Sosiaalisen suojelun järjestelmien tunnustetaan yleisesti auttaneen ihmisiä selviytymään covid-19-kriisistä. Ne eivät erittäin voimakkaiden politiikkatoimien ansiosta (kuten kattavuuden lisääminen sekä poikkeukselliset tukitoimenpiteet ja menot) kuitenkaan lisänneet merkittävästi köyhyysriskejä tai tuloeroja. Ukrainan tilanteen aiheuttamalla uudella kriisillä on kuitenkin alkanut olla merkittäviä taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia erityisesti inflaation ja kasvavan energiaköyhyyden vuoksi. Kun otetaan huomioon, että tietoja saadaan tietyllä viipeellä, on vielä liian aikaista mitata näiden kriisien vaikutusten voimakkuutta.

2.4.2.Politiikkatoimet

Riittävyyteen liittyviä seikkoja käsitellään kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa jossakin määrin (16 jäsenvaltiota esittää toimenpiteitä riittävyyden parantamiseksi). Vain harvoissa jäsenvaltioissa keskitytään epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden sosiaaliturvan riittävyyteen. Monet jäsenvaltiot ovat kuitenkin hyväksyneet tai aikovat toteuttaa riittävyyden parantamiseksi toimenpiteitä, joissa keskitytään itsenäisten ammatinharjoittajien tai erityisten työntekijäryhmien eläkkeisiin. Toimenpiteitä otetaan käyttöön myös työttömyysetuuksien riittävyyden parantamiseksi.

Itsenäisten ammatinharjoittajien ja epätyypillisissä työsuhteissa olevien työntekijöiden tulevat etuudet määräytyvät sen mukaan, missä määrin nämä ryhmät osallistuvat eläkkeiden rahoittamiseen. Itsenäisten ammatinharjoittajien osalta työn määrän ja ansioiden vaihtelu tekee eläkemaksujen säännöllisestä maksamisesta haastavaa. Espanjassa ja Latviassa päätettiin mukauttaa itsenäisten ammatinharjoittajien eläkemaksuja koskevaa laskentamenetelmää tulevien eläkkeiden riittävyyden tukemiseksi. Belgiassa on tarkoitus yhdenmukaistaa itsenäisten ammatinharjoittajien ja palkansaajien eläkejärjestelmät ja mukauttaa itsenäisten ammatinharjoittajien eläkemaksuja siten, että ne vastaisivat paremmin heidän maksukykyään. Samasta syystä ja järjestelmään osallistumisen kannustamiseksi Portugali alensi eläkemaksuja ja laskee nyt maksupohjan neljännesvuosittain edellisellä vuosineljänneksellä ansaittujen tulojen perusteella. Itävalta ja Viro toteuttivat toimenpiteitä eläkkeiden riittävyyden parantamiseksi erityisesti niiden osalta, joilla on pienet eläkeoikeudet. Näin tehtiin myös Saksassa, jossa toimenpiteiden pääasiallisina edunsaajina ovat naiset. Tšekissä käsiteltiin eläkeuudistusta, jolla parannetaan eläkejärjestelmän oikeudenmukaisuutta (mm. puuttumalla sukupuolieroihin). Ranskassa hyväksyttiin vuonna 2021 lainsäädäntötoimenpiteitä maanviljelijöiden avustajien eläketason nostamiseksi, ja Suomi teki vuonna 2022 muutoksia itsenäisten ammatinharjoittajien eläkevakuutukseen.

Työttömyysetuuksien kattavuuden lisääminen tai keston pidentäminen auttaa parantamaan niiden riittävyyttä. Viro ja Liettua toteuttivat tämän suuntaisia toimenpiteitä. Belgia taas korotti työttömyysetuuksien sekä muiden sosiaaliturvaetuuksien ja -avustuksien vähimmäistasoa. Erityisesti tällä alalla on toteutettu monia toimia osana covid-19-pandemiaa koskevaa politiikkaa. Esimerkkeinä voidaan mainita, että työttömyysetuuksien kestoa pidennettiin väliaikaisesti vuosina 2020 ja 2021 (joissakin tapauksissa myös vuonna 2022) Bulgariassa, Tanskassa, Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Portugalissa, Romaniassa, Slovakiassa ja Ruotsissa. Belgia, Ranska ja Italia keskeyttivät etuuksien asteittaisen alenemisen ajan mittaan (degressiivisyys). Etuuksien tasoa nostettiin Irlannissa, Luxemburgissa (osittain työttömänä olevien osalta) ja Maltassa (lisätuen avulla) tilapäisesti ja joissakin valtioissa (Belgiassa, Bulgariassa, Virossa ja osittain Portugalissa) pysyvästi. Vaikka suurin osa näistä toimenpiteistä on nyt lopetettu tai lopetetaan, jotkin jäsenvaltiot ovat päättäneet tehdä niistä rakenteellisia. Erityisesti kulttuurialalla useissa jäsenvaltioissa on toteutettu uusia toimenpiteitä. Muutamissa toimenpiteissä keskityttiin muiden sosiaalisen suojelun alojen kuin eläkkeiden tai työttömyysturvan riittävyyteen. Esimerkkejä tästä on Belgian kansallisessa täytäntöönpanosuunnitelmassa (sairaus, työkyvyttömyys) ja Maltan kansallisessa täytäntöönpanosuunnitelmassa (terveydenhuollossa uusien kroonisten sairauksien hoidot ovat maksuttomia vuodesta 2023 alkaen).

Laatikko 4: Nuoria haittaavat sosiaalisen suojelun puutteet Työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaalisen suojelun saatavuudessa olevat puutteet ovat erityisen korostuneita tietyissä ryhmissä, esimerkiksi nuorten keskuudessa. Vuonna 2021 sellaisten nuorten osuus (16–29-vuotiaat), jotka olivat työttömiä ja köyhyysriskissä (ennen sosiaalisia tulonsiirtoja) ja saivat sosiaalietuuksia, oli EU:ssa paljon pienempi (38 %) kuin vastaava osuus 30–64-vuotiaiden keskuudessa (57 %). Äskettäin julkaistussa selvityksessä vahvistetaan, että nuorilla työntekijöillä ei useinkaan ole virallista mahdollisuutta saada työttömyys-, sairaus- tai äitiysetuuksia. Useimmissa tapauksissa nämä puutteet eivät johdu suoraan ikään liittyvistä säännöistä. Pikemminkin ne johtuvat virallisen kattavuuden puutteesta tietyissä ryhmissä (harjoittelijat, oppisopimuskoulutettavat, tilapäiset työntekijät, alustatyöntekijät, riippuvaiset itsenäiset ammatinharjoittajat), joissa on paljon nuoria, tai tosiasiallista kattavuutta koskevista ongelmista (erityisesti silloin, kun säännöt – vähimmäiskelpoisuusaika tai suoritettuja vähimmäismaksuja tai tehtyjä työtunteja koskevat rajoitukset – sulkevat sosiaaliturvaetuuksien ulkopuolelle nuoret, joilla on lyhyt työhistoria ja joiden työsopimukset ovat epävarmoja). Nuorten työntekijöiden on esimerkiksi vaikeampi täyttää työttömyysetuuksien kelpoisuusvaatimukset, kun he menettävät työpaikkansa. Sama koskee sairausetuuksia. Mielenkiintoista on, että Itävalta, Belgia ja Slovenia soveltavat nuoriin lyhyempiä vähimmäismaksukausia. Näin tehdään myös Espanjassa äitiysetuuksien osalta. Vaikka nimenomaan nuoria koskevia uudistuksia sisältyy vain harvoihin kansallisiin täytäntöönpanosuunnitelmiin, tästä on joitakin poikkeuksia, kuten opiskelijoiden ja harjoittelijoiden sosiaalivakuutusta koskevan lain muuttaminen Kreikassa ja opiskelijoiden äitiysvapaan uudistaminen Kroatiassa. Lisäksi joissakin covid-19-kriisin johdosta toteutetuissa toimenpiteissä keskityttiin nuoriin, kuten opiskelijoihin. Itävallassa otettiin käyttöön koulutuslisä työttömyysetuuksien lisäksi ja laajennettiin avustusrahasto koskemaan opiskelijoita. Belgiassa otettiin käyttöön työttömyyskorvaukset opiskelijoille, jotka olivat menettäneet työpaikkansa pandemian vuoksi. Latviassa otettiin käyttöön tilapäinen työttömyysetuus työttömiksi rekisteröityneille vastavalmistuneille nuorille. Lisäksi jotkin yleiset toimenpiteet (joita ei ole tarkoitettu nimenomaisesti nuorille) ovat erityisen merkittäviä nuorten kannalta heidän erityisen tilanteensa vuoksi (esim. väliaikaiset työntekijät tai alustatyöntekijät). Esimerkkejä ovat edellä mainitut uudistukset, joilla puututaan viralliseen kattavuuteen (tai sosiaalisen suojelun tosiasialliseen saatavuuteen) epätyypillisten työntekijöiden kannalta, Virossa toteutettu sairausvakuutuksen laajentaminen koskemaan kaikkia asukkaita, myös opiskelijoita, sekä Espanjassa tilapäisesti (covid-19-pandemian aikana) väliaikaisille työntekijöille myönnetty tuki, jolla helpotettiin heidän mahdollisuuksiaan saada maksuihin perustuvia työttömyysetuuksia.

2.5.Avoimuus

Avoimuus on neljäs neuvoston suosituksessa käsiteltävistä ulottuvuuksista. Avoimuus on ratkaiseva tekijä, kun halutaan taata sosiaalisen suojelun saatavuus työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien kannalta. Ihmiset eivät välttämättä ole riittävän tietoisia oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan eivätkä erilaisista tavoista käyttää ja noudattaa niitä. Säännöt voivat olla liian monimutkaisia tai liian epäselviä. Tämä voi vähentää sosiaalisen suojelun järjestelmiin osallistumista ja edistää joidenkin sosiaalietuuksien alhaista käyttöastetta. Vaikutus saattaa olla suurempi itsenäisten ammatinharjoittajien ja epätyypillisissä työsuhteissa olevien henkilöiden kohdalla, koska heihin sovelletaan usein erityisiä sääntöjä ja monimutkaisempia menettelyjä, kuten edellä on todettu. Lisäksi näillä ryhmillä ei useinkaan ole etujaan ajavia järjestöjä, kuten muilla ryhmillä, joiden etuja ajavat työmarkkinaosapuolet.

Jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestelmien hyvin laaja kirjo selittää myös erilaisia lähestymistapoja sosiaalisen suojelun järjestelmien ja etuuksien avoimuuteen. Joissakin maissa on esimerkiksi hyvin yleisiä, (lähes) kaikkiin sovellettavia järjestelmiä, kun taas toisissa maissa on juuri alettu siirtyä hyvin eriytyneistä suojelujärjestelmistä yleisempiin. Toinen merkittävä ero on se, että jotkin maat aloittivat digitaalisen siirtymän jo kauan sitten, kun taas toiset saivat vauhtia vasta covid-19-pandemiasta. Jotkin jäsenvaltiot toteavat kansallisessa täytäntöönpanosuunnitelmassaan, että sosiaalisen suojelun saatavuutta koskevat säännöt ovat jo nyt selkeät ja avoimet ja että tietoa on saatavilla (esim. BE, EE, FR, HR, MT ja SE). Jotkin niistä myös korostavat tämän tilanteen ylläpitämisen tai parantamisen merkitystä (BE, MT, NL ja SE). Joissakin maissa oikeus tiedonsaantiin (ml. tieto sosiaalisen suojelun kuudesta alasta) on vahvistettu lainsäädännössä (esim. BE, CZ, EE, LV, RO, SI ja SK). Eräät maat ovat sisällyttäneet avoimuuden ja yksinkertaistamisen tavoitteina elpymis- ja palautumissuunnitelmiinsa. Tämä pätee esimerkiksi Kyproksen suunnittelemaan sosiaalivakuutusjärjestelmän uudistukseen sekä sosiaalivakuutuspalvelujen rakenneuudistukseen ja digitalisointiin. Yleisesti ottaen avoimuus ei silti näy hyvin kansallisissa täytäntöönpanosuunnitelmissa. Eri puolilla EU:ta on kuitenkin toteutettu tai ollaan toteuttamassa useita uudistuksia ja toimenpiteitä. Niillä tuetaan selkeän ja ajantasaisen tiedon saatavuutta ja tietoisuutta sosiaalisista oikeuksista sekä yksinkertaistetaan menettelyjä, monissa tapauksissa myös elpymis- ja palautumissuunnitelmien avulla.

2.5.1.Tiedonsaanti

Sosiaalista suojelua koskevan tiedon saaminen on välttämätöntä, jotta ihmiset tietäisivät, mitä oikeuksia ja velvollisuuksia heillä on. Tiedottamista voidaan tehdä ”passiivisesti”, esimerkiksi tietolehtisillä tai verkkoportaaleissa, tai ”aktiivisemmin” lähinnä yleisten tai kohdennettujen tiedotuskampanjoiden avulla.

Kuten neuvoston suosituksen johdanto-osan 22 kappaleessa todetaan, ”erityisesti digitalisaatio voi osaltaan lisätä avoimuutta yksilöiden kannalta”. Digitaalinen tiedottaminen onkin keskeinen osa jäsenvaltioiden pyrkimyksiä parantaa tiedonsaantia. Vaikka käytäntöjä on edelleen hyvin monenlaisia, kaikissa jäsenvaltioissa on nyt niin kutsuttuja portaaleja. Ne voivat olla keskitettyjä yleisiä / valtion ylläpitämiä tai yhdennettyjä sosiaaliturvaportaaleja tai sosiaalisen suojelun tiettyjä aloja koskevia portaaleja.

Jos tietoa annetaan eri työmarkkina-asemien osalta, itsenäisten ammatinharjoittajien tilanteeseen kiinnitetään yleensä (eri määrä) erityistä huomiota (riippuen osittain siitä, onko itsenäisillä ammatinharjoittajilla virallinen mahdollisuus saada sosiaalista suojelua eri aloilla ja jos on, ovatko ehdot samat vai erilaiset kuin muiden ryhmien kohdalla). Useissa jäsenvaltioissa on kuitenkin tietovajeita ja -puutteita, jotka vaikuttavat erityisesti epätyypillisiin työntekijöihin (tai näiden alaryhmiin) ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin, joista joskus annetaan yksityiskohtaista tietoa ja joskus ei (erityisesti yleisillä viranomaissivustoilla). Itsenäisille ammatinharjoittajille ja epätyypillisissä työsuhteissa oleville henkilöille räätälöity tieto on edelleen yleensä vähäistä (Romania), eri ryhmiä ei ole eroteltu hyvin (Kypros) tai tiettyjä järjestelmiä koskeva tieto puuttuu, esimerkiksi tieto vapaaehtoisista järjestelmistä (Itävalta). Yleisesti ottaen vajeet ja puutteet sosiaalisen suojelun eri aloilla toimivien julkishallintojen ja/tai (julkisten tai yksityisten) palveluntarjoajien tarjoamassa tiedossa on selvästi määritetty ongelmaksi 17 jäsenvaltiossa (BE, CZ, DE, EE, IE, EL, FR, HR, CY, LT, NL, AT, RO, SI, SK, FI ja SE). Toinen mahdollinen puute liittyy vanhentuneisiin verkkosivustoihin, jotka luotiin tiettyjen tapahtumien (kuten covid-19-kriisin) käynnistämien ohjelmien tai hankkeiden seurauksena. Niitä rahoitettiin väliaikaisesti, mutta myöhemmin niitä ei ole ylläpidetty eikä päivitetty.

Yksilöllistä tietoa on saatavilla parhaiten vanhuusetuuksien kohdalla, usein verkkolaskureiden kautta. Jäsenvaltioista 21 (BE, CZ, DK, DE, EE, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, AT, NL, PL, PT, SI, SK, FI ja SE) ilmoittaa tarjoavansa eläkelaskureita (tai ‑simulaattoreita), jotka ovat suoraan kansalaisten saatavilla. Niiden avulla voi saada arvion tulevista eläkeoikeuksistaan tosiasiallisten maksujen ja jaksojen perusteella. Ammatillisia lisäeläkejärjestelmiä ja vapaaehtoisia järjestelmiä koskeva tieto näyttää kuitenkin vaihtelevan paljon jäsenvaltioiden välillä. Vaikka vanhuusetuuksien alalla on edistytty pidemmälle, niidenkään kohdalla ei ole selvää, onko epätyypillisissä työsuhteissa oleville tarjolla riittävästi tietoa.

Digitalisaation lisääntyminen ja siirtyminen fyysisistä palveluista verkko- ja digitaalisiin palveluihin voivat aiheuttaa vaikeuksia tiedonsaannissa erityisesti haavoittuvassa asemassa oleville ryhmille (esim. henkilöille, joilla on heikot digitaaliset taidot, näkö- tai kuulovammaisille henkilöille, ikääntyneille tai asunnottomille henkilöille). Samaan aikaan monet sosiaalisesta suojelusta tiedottavat verkkosivustot ovat näkövammaisten (esim. BE, DK, EE, IE, EL, LT, LU ja SI) tai kuulovammaisten (esim. CZ, DK, EE, IE, EL, HR, LT, LU, RO ja SI) saatavilla. Joissakin tapauksissa sosiaaliturvaetuuksia koskevan tiedon saatavuuden varmistamiseksi on käynnissä uudistuksia. Esimerkiksi Ruotsissa verkkosivuilla on jo saatavilla tietoa eri tavoin vammaisille henkilöille sopivassa muodossa, kuten selkokielellä tai viittomakielellä. Ruotsin viranomaisten on myös tarjottava tulkin palveluja maksutta. Suomessa Kansaneläkelaitos on vuodesta 2019 lähtien laajentanut viittomakielisiä verkkopalveluitaan ja tarjoaa vammaisille tulkkipalvelua.

Fyysisillä toimipaikoilla voi olla tärkeä rooli vammaisten henkilöiden ja henkilöiden, joilla on heikko digitaalinen lukutaito, tiedonsaannin parantamisessa. Monissa maissa fyysiset tiedonsaantimahdollisuudet ovat kuitenkin vähentyneet merkittävästi, ja covid-19-kriisi on usein nopeuttanut niiden katoamista. Joissakin jäsenvaltioissa (kuten BE, EE ja IT) on ilmoitettu ohjelmista, joilla parannetaan digitaalista lukutaitoa ja kavennetaan digitaalista kuilua. Huomionarvoista on myös se, että jotkin digitaalisesti edistyneimmistä maista kehittävät jo (uudelleen) fyysistä tiedonsaantia tai perustavat keskitettyjä palvelukeskuksia (EE ja LV). Virossa otettiin vuonna 2020 käyttöön eläke-etuuksien kotiinkuljetuspalvelu, jonka hintaa alennettiin vuoden 2022 alussa.

Kun otetaan huomioon sosiaalietuuksien saantia koskevien järjestelmien ja menettelyjen monimutkaisuus, yksi tiedonsaannin kannalta keskeinen näkökohta on tavoittaminen. Sen avulla voidaan lisätä ihmisten tietoisuutta oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan sekä sosiaalisen suojelun järjestelmiin kuulumisen merkityksestä. Vuosien 2017–2021 osalta 14 jäsenvaltiota ilmoitti sosiaalisen suojelun järjestelmiä tai sosiaaliturvaetuuksia yleisesti tai useita etuuksia koskevista tiedotuskampanjoista näiden haasteiden ratkaisemiseksi. Useissa maissa toteutettiin kampanjoita, joilla pyrittiin lisäämään yleistä tietoisuutta sosiaaliturvaetuuksien saamisen edellytyksistä sosiaaliturvamaksujen ja säännöllisen työnteon merkityksen osalta. Tämä on erityisen tärkeää itsenäisille ammatinharjoittajille ja epätyypillisissä työsuhteissa oleville henkilöille. Esimerkiksi Suomessa työttömyyskassat ja ammattiliitot toteuttavat säännöllisesti tiedotuskampanjoita, joilla pyritään saamaan työntekijöitä liittymään työttömyyskassoihin. Näin he olisivat paremmin turvassa tulonmenetyksiltä joutuessaan työttömiksi. Useimmissa jäsenvaltioissa järjestettiin myös erityisiä sosiaalisen suojelun aloja koskevia kampanjoita. Erityisen kiinnostavia ovat epätyypillisille työntekijöille ja itsenäisille ammatinharjoittajille suunnatut vanhuusetuuksia koskevat kampanjat (CZ, DE, HR ja HU) ja kampanjat, jotka koskevat etuuksien tulevaa saatavuutta ja riittävyyttä (CZ, EL, LT, HU, MT, NL, PL ja FI).

2.5.2.Yksinkertaistaminen

Avoimuutta voidaan parantaa erityyppisillä yksinkertaistamistoimilla: yksinkertaistamalla sosiaalisen suojelun järjestelmän muodollisia sääntöjä (käsitelty edellä), yksinkertaistamalla itse hallintorakennetta (instituutiota) tai yksinkertaistamalla etuuksien hakemis- tai vastaanottamisprosessia. Useat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tai suunnitelleet uudistuksia yleisten tai yksittäisten järjestelmien yksinkertaistamiseksi ja laajentaneet tai parantaneet epätyypillisissä työsuhteissa olevien henkilöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien ryhmien mahdollisuuksia saada useammanlaisia etuuksia. Itävalta ja Portugali ottivat käyttöön selkeämmät säännöt, jotka koskevat etuuksien saatavuutta itsenäisten ammatinharjoittajien (ryhmien) kannalta. Muita käyttöön otettavia yksinkertaistamistoimenpiteitä ovat tiedonkeruun kertaluonteisuuden periaate (BE, IE, EL, ES, LV, LU ja PL), keskitettyjen sosiaalisen suojelun portaalien luominen tai parantaminen (IE, LV, HU, MT, NL, SI, SK ja SE) sekä tietojenvaihdon osittainen automatisointi (DE ja EL).

Toinen uudistustyyppi liittyy hakumenettelyjen yksinkertaistamiseen. Uudistuksia ovat muun muassa sellaisten verkkoportaalien käynnistäminen, joissa on integroituja toimintoja käyttäjille ja tietoja jaetaan eri instituutioiden välillä (BG, CZ, IT, LV, LT, MT, NL ja FI), sähköiset ja esitäytettyihin lomakkeisiin perustuvat hakumenettelyt (DE, IT ja SK) sekä etuuksien automaattinen myöntäminen tietyillä aloilla tukikelpoisille henkilöille.