Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle viininviljelyaloja koskevan perustutkimuksen yhteydessä saadusta kokemuksesta (viininviljelyaloja koskevien tilastotietojen keruusta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 357/79 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti) /* KOM/2003/0752 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE viininviljelyaloja koskevan perustutkimuksen yhteydessä saadusta kokemuksesta (viininviljelyaloja koskevien tilastotietojen keruusta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 357/79 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti) Sisällysluettelo 1. Johdanto 2. Menetelmät 3. Tulokset 3.1. Tulosten toimittaminen komissiolle 3.2. Tulosten julkaiseminen 3.3. Tuloksia koskevia yleiskommentteja 3.4. Tutkimusjärjestelyn johdonmukaisuus 1. Johdanto Viininviljelyaloja koskevien tilastotietojen keruusta 5. helmikuuta 1979 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 357/79 (jäljempänä "perusasetus") [1] 1 artiklassa säädetään joka kymmenes vuosi tehtävästä viinitilojen rakennetta koskevasta perustutkimuksesta. Vuosittain on kuitenkin tehtävä välitutkimus viininvalmistukseen käytettävien rypälelajikkeiden viljelyaloilla edellisen viinivuoden aikana tapahtuneista muutoksista. [2] [1] EYVL L 154, 5.3.1979, s. 124. [2] Täytäntöönpanotoimenpiteet sisältyvät seuraaviin säädöksiin: komission päätös 79/491/ETY (EYVL L 129, 28.5.1979, s. 9), komission asetus (ETY) N:o 991/79 (EYVL L 129, 28.5.1979, s. 1), komission päätös 80/763/ETY (EYVL L 213, 16.8.1980, s. 26), komission päätös 80/764/ETY (EYVL L 213, 16.8.1980, s. 28), komission päätös 80/765/ETY (EYVL L 213, 16.8.1980, s. 34). - Kaikkia viinitiloja koskevissa perustutkimuksissa (perusasetuksen 1-4 artikla) kerätään yksityiskohtaisia tietoja viininvalmistukseen käytettävien rypäleiden, syötäviksi tarkoitettujen rypäleiden, kuivattavaksi tarkoitettujen rypäleiden ja viiniköynnöksen kasvullisen lisäysaineiston tuotantoon käytetyistä viininviljelyaloista sekä viiniköynnöslajikkeista ja viiniköynnösten iästä. - Välitutkimukset (perusasetuksen 5 ja 6 artikla) koskevat viininvalmistukseen käytettävien rypälelajikkeiden viljelyaloissa viinivuoden aikana tapahtuneita muutoksia raivausten, istutusten ja uudelleenistutusten jälkeen. Näiden viljelyalojen tuotanto tutkitaan myös, jotta saadaan täsmällisiä ja ajantasaisia tietoja viinintuotantopotentiaalista ja tarjonnasta viinimarkkinoilla. Tässä kertomuksessa, joka on laadittu asetuksen (ETY) N:o 357/79 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti, on tarkoitus esitellä yhteisön viininviljelyaloja koskevan kolmannen perustutkimuksen tulokset. Tutkimus koskee viininviljelyalojen tilannetta 1. syyskuuta 1999 (viinivuoden 1998-1999 raivausten, uusien viljelmien ja uudelleenistutusten jälkeen), ja se tehtiin yhdeksässä jäsenvaltiossa (Saksa, Espanja, Ranska, Kreikka, Italia, Luxemburg, Portugali, Itävalta ja Yhdistynyt kuningaskunta). Italia teki tutkimuksen lokakuun 2000 ja huhtikuun 2001 välisenä aikana ja Ranska lokakuun 2000 ja helmikuun 2001 välisenä aikana. Näiden kahden jäsenvaltion tapauksessa tutkimus kuvastaa viininviljelyalojen tilannetta 1. syyskuuta 2000. [3] [3] Ranskalle ja Italialle myönnettiin poikkeus neuvoston asetuksella (EY) N:o 2329/98 (EYVL L 291, 30.10.1998, s. 2). 2. Menetelmät Asetuksen (ETY) N:o 357/79 3 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle yksityiskohtainen kuvaus menetelmistä, joita perustutkimuksessa käytetään, jotta varmistetaan tutkimuksissa saatujen tietojen tilastollinen luotettavuus ja vertailukelpoisuus. Jäsenvaltiot noudattivat tutkimuksen alaa seuraavin huomautuksin: - Saksa tutki maatilat, jotka viljelevät viiniä yli 10 aarin alalla. Myös alle 10 aarin tilat tutkittiin, jos ne olivat harjoittaneet tuotantoa myyntiä varten viinivuoden 1998-1999 aikana. Saksan tutkimus oli kattava, ja siinä hyödynnettiin viinitilarekisterin tilastotietoja. Tutkimuksen kohteena olivat viljelyalat, joilla tuotetaan tma-laatuviinejä ja viiniköynnöksen kasvullista lisäysaineistoa (niihin sisältyivät nuoret viljelmät, jotka eivät vielä tuota). Satoluokat lasketaan viimeisten kymmenen vuoden keskiarvon perusteella. - Espanja teki viinivuoden aikana asetuksen mukaisesti tutkimuksen kaikista viiniä viljelevistä tiloista viinitilarekisterin avulla. Satoluokat määritettiin tuottajien ilmoitusten perusteella. Vuonna 1999 käytetty menetelmä poikkeaa kuitenkin huomattavasti vuonna 1989 käytetystä. Muutokset vaikeuttavat näiden kahden tutkimuksen tulosten vertailua. - Ranska tutki 1. lokakuuta 2000 ja 28. helmikuuta 2001 välisenä aikana (yleistä maatilojen laskentaa varten määritellyt) maatilat, joilla on 5 aaria samppanjan tai 10 aaria tma-laatuviinien tuotannossa tai kaikkiaan 20 aaria viinitarhoja. Tutkimus oli kattava, ja siinä käytettiin viinitilarekisteristä saatuja, korjattuja tietoja. Satoluokat määritettiin vuotuisista maataloustilastoista lasketun viiden vuoden keskiarvon perusteella. - Kreikka otti huomioon kaikki viiniä viljelevät tilat, mikäli ne tuottivat normaalisti myyntiin. Tutkimus tehtiin satunnaisotoksella yhdessä vaiheessa kaikista viininviljelyaloista viinivuoden 1998-1999 aikana. Satoluokat määritettiin tuottajien ilmoitusten perusteella. - Italia tarkasteli pinta-alarajoituksetta viinitiloja, joiden viljelyalaan sisältyi viininvalmistukseen käytettäviä tai syötäviksi tarkoitettuja rypäleitä (vaikka ala ei olisi vielä ollutkaan tuotannossa) tai viiniköynnöksen kasvullista lisäysaineistoa, mikäli tila tuotti normaalisti myyntiin. Tutkimus tehtiin lokakuusta 2000 huhtikuuhun 2001, ja se oli kattava. Satoluokat määritettiin kymmenen vuoden keskiarvon perusteella. - Luxemburg teki tutkimuksensa viinivuoden 1999-2000 aikana jatkuvasti päivitettävän ja erittäin luotettavan viinitilarekisterin avulla. Tutkimuksessa tarkasteltiin viinitiloja, jotka tuottavat tma-laatuviinien valmistukseen käytettäviä rypälelajikkeita. Satoluokat määritettiin kymmenen vuoden keskiarvon perusteella. - Portugali tutki kattavasti kaikki asetuksen säännösten mukaiset viinitilat marraskuun 1998 ja lokakuun 1999 välisenä aikana. - Itävalta tutki viinivuoden 1998-1999 aikana tma-laatuviinien valmistukseen käytettäviä rypälelajikkeita tuottavat viinitilat ja viiniköynnöksen kasvullista lisäysaineistoa tuottavat viljelyalat. Tiedot kerättiin viinitilarekisteristä. - Yhdistynyt kuningaskunta teki joulukuussa 1999 viinitilarekisterin avulla tutkimuksen tiloista, jotka tuottavat muiden viinien valmistukseen käytettäviä rypäleitä. Viinitilalaskenta ei ole pakollinen, eivätkä siihen sisälly viininviljelyalaltaan alle 10 aarin tilat. 3. Tulokset 3.1. Tulosten toimittaminen komissiolle Asetuksen (ETY) N:o 357/79 4 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava perustutkimuksen tulokset komissiolle 15 kuukauden kuluttua tiloilla tehdyistä tutkimuksista. Lopulliset tiedot saatiin seuraavilta tahoilta, jotka vastasivat perustutkimuksesta jäsenvaltioissa: Maa Taho Päivämäärä Saksa Liittovaltion tilastotoimisto, Bonn 22.11.2001 Itävalta Statistik Austria 25.4.2001 Espanja Maatalousministeriö, Madrid 3.9.2001 Ranska Maatalousministeriö, Pariisi 31.8.2001 Kreikka Kansallinen tilastotoimisto, Ateena 13.3.2002 Italia ISTAT, Rooma 25.6.2002 Luxemburg Institut Viti-vinicole, Remich 7.9.2001 Portugali Kansallinen tilastotoimisto, Lissabon 4.2.2002 Yhdistynyt Maatalousministeriö, York 21.2.2002 kuningaskunta Kun otetaan huomioon ongelmat, joita jäsenvaltioilla oli tietojen käsittelyssä, voidaan yleisesti ottaen katsoa, että määräaikoja noudatettiin. Tiedot esitettiin komission (Eurostatin) etukäteen laatimien taulukoiden avulla ja lähetettiin tietokoneluettavassa muodossa. Kuten perusasetuksen 7 artiklassa säädetään, taulukoista neuvotellaan asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa. Taulukkomuotoiset tiedot saatuaan komissio validoi ne. Validointi käsittää taulukoiden sisäisiä ja taulukoiden välisiä tarkastuksia, ja sen aikana alkuperäisiin tietoihin tehdään tietty määrä korjauksia epäjohdonmukaisuuksien eliminoimiseksi ja vertailukelpoisuuden ja luotettavuuden saavuttamiseksi. Tiedot toimitettiin ennalta määriteltyjen sääntöjen mukaisesti kaikkien maantieteellisten yksiköiden osalta, kuten täytäntöönpanotoimenpiteitä koskevissa komission päätöksissä [4] säädetään. [4] Ks. alaviitteen 2 viitteet komission säädöksiin. Kokonaisuudessaan tulokset antavat hyödyllistä tietoa asianomaisten jäsenvaltioiden viininviljelyn rakenteesta. 3.2. Tulosten julkaiseminen Perustutkimuksen tulokset julkaistaan analyyttisessä muodossa vuonna 2003, ja ne antavat yleiskuvan yhteisön viininviljelyalojen muutoksista vuosina 1989-1999. Täydelliset tulokset ovat saatavilla Eurostatin New Cronos -tietokannan alan VITIS aihealueessa 5. 3.3. Tuloksia koskevia yleiskommentteja [5] [5] Kommentit perustuvat tietoihin sellaisina kuin jäsenvaltiot ovat ne toimittaneet. Ne voivat muuttua, kun käynnissä oleva työ tulosten vertailukelpoisuuden parantamiseksi on saatu valmiiksi. Vuosina 1989-1999 Euroopan unionin viininviljelyala pieneni 15,7 %. Supistumista rajoitti Itävallan liittyminen Euroopan unioniin vuonna 1995 ja se, että Yhdistynyt kuningaskunta teki tutkimuksen enimmäistä kertaa vuonna 1999. Jos tutkimuksen kattama alue olisi ollut sama kuin vuonna 1989, vähennys olisi ollut 32 %. Euroopan unionin koko viininviljelyala on pienentynyt 3,2 miljoonaan hehtaariin eli 15,7 % vuodesta 1989 vuoteen 1999. Pinta-ala jakaantuu 1,8 miljoonan tilan kesken, mikä on 30,5 % vähemmän kuin edellisessä tutkimuksessa. Keskimääräinen tilakohtainen viininviljelyala on kasvanut 1,8 hehtaarista 2,2 hehtaariin eli 9 %. Tämä suuntaus on yleinen Euroopan unionin maissa. Kreikassa, Ranskassa, Italiassa, Luxemburgissa ja Portugalissa viinitilojen määrä on vähentynyt yli 30 %. Viininviljelyalat kehittyvät näissä maissa saman suuntaisesti. Saksassa tilojen määrä väheni vain 11 % ja viljelyalat lisääntyivät hieman (1,9 %). Tutkimuksen kohteena olleissa jäsenvaltioissa on merkittäviä alueiden välisiä eroja, joista seuraavassa muutamia: - Saksassa kehitys on yhtenäisintä. - Kreikassa eri alueiden erilainen kehitys on muuttanut tuntuvasti viininviljelyn maantieteellistä jakautumista. Nisiassa, joka oli tärkein viinintuotantoalue vuonna 1989, viininviljelyala pieneni 55 %. Tämän vuoksi Kentriki Ellada on nyt tärkein tuotantoalue, vaikka sielläkin viljelyala väheni 7,5 %. - Ranskassa viininviljelyalat pienenivät selvästi kaakkoisilla alueilla (Provence-Alpes-Côte-d'Azur, Languedoc-Roussillon), mutta Lounais- ja Koillis-Ranskassa ne kasvoivat joissain tapauksissa huomattavastikin (22,5 % Burgundissa). - Italiassa, jossa viiniä viljellään koko maassa, pinta-alat ovat pienentyneet kaikilla muilla alueilla paitsi Trentino-Alto Adigessa ja Friuli-Venezia Giuliassa. - Portugalin tilanne on samanlainen, sillä viljelyalat pienenivät kaikilla alueilla lukuun ottamatta Alentejoa, jossa viininviljelyala kasvoi 30 %. Laatuviinin viljelyalojen voimakas kasvu Euroopan unionissa kasvatetaan viiniköynnöstä pääasiassa viininvalmistuksessa käytettävien rypäleiden [6] tuotantoon, sillä 3,2 miljoonasta viininviljelyyn käytetystä hehtaarista yli 3 miljoonaa hehtaaria eli 95 % on varattu tähän tarkoitukseen. [6] "Viininvalmistukseen käytettävillä rypäleillä" tarkoitetaan viinin tai alkoholin tuotantoon tarkoitettuja rypäleitä. Syötäväksi tarkoitettuja rypäleitä tuotetaan viidessä jäsenvaltiossa (Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Portugalissa). Viljelyala pieneni Italiassa 41 %, mutta sen osuus tästä tuotannosta on silti 40 %. Ranskassa, Portugalissa, Kreikassa ja Espanjassa viljelyala pieneni saman verran. Kuivattujen rypäleiden tuotantoon tarkoitettu viljelyala keskittyy lähes kokonaan Kreikkaan, ja se väheni 20 % vuoteen 1989 verrattuna. Suurin osa Euroopan viinitarhoista tuottaa viininvalmistukseen käytettäviä rypäleitä. Viiniä tuottavien viinitarhojen rakenne on kuitenkin muuttunut merkittävästi. Laatuviinien osuus on kasvanut muiden viinien kustannuksella, ja tämä on ollut yleinen kehitys unionissa. Vaikka laatuviiniä tuottavien tilojen lukumäärä on vähentynyt 1,9 %, viljelyalat ovat lisääntyneet 8,1 %. Suurinta kasvu on ollut Italiassa, 21 %, ja Portugalissa, 18 %. Muissa jäsenvaltioissa kasvu on ollut alle 10 %. Laatuviinien viljelyala muodostaa nykyään enemmistön unionissa (56 % vuonna 1999 mutta 45 % vuonna 1989). Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin eroja: Saksassa ja Luxemburgissa kaikki viinitarhat ovat laatuviinien tuotannossa, kun Italiassa laatuviiniä tuottavia tarhoja on 22 %:n lisääntymisestä huolimatta vain 36 %. Maaperään soveltuvat lajikkeet Tutkimuksessa ainoastaan viinin valmistukseen käytettävien rypäleiden viljelyalat jaettiin lajikkeen ja värin (vaalea tai tumma) mukaan. Lajikkeen valinta riippuu kasvualueen geologisista ja ilmastollisista tekijöistä, mutta myös viinintuottajien taloudellisista valinnoista. Jäsenvaltiossa tavattavien eri lajikkeiden määrä riippuukin pitkälti viininviljelyn levinneisyydestä valtion alueella. - Saksassa, jossa viinintuotanto keskittyy neljään osavaltioon, vaaleat lajikkeet (lähinnä Riesling ja Müller-Thurgau) kattavat yli 75 % alasta. Luxemburgin ja Itävallan tilanne on vastaava - vaaleat lajikkeet muodostavat selvän enemmistön. - Kreikassa vaaleiden ja tummien lajikkeiden viljelyala on lähes yhtä suuri. Tummia lajikkeita on paljon - viisi lajiketta kattaa puolet tummien lajikkeiden viljelyalasta - sitä vastoin Savvatiano-lajike yksin kattaa puolet vaaleiden lajikkeiden viljelyalasta. Vaaleiden lajikkeiden viljelyala on pienentynyt selvästi, sillä viininvalmistukseen käytettävien vaaleiden lajikkeiden osuus oli 63 % vuonna 1989 mutta 48 % vuonna 1999. - Espanjassa vaaleat lajikkeet ovat enemmistönä, 63 % pinta-alasta, mikä on kutakuinkin yhtä paljon kuin vuonna 1989. - Ranskassa tummien lajikkeiden viljelyala on pienentynyt 7 % mutta on yhä 68 % viljelyalasta. Tummista lajikkeista Carignanin viljelyala on pienentynyt 43 %, kun taas Merlot'n viljelyala on lisääntynyt 68 % ja Grenachen 10 %. Vaaleista lajikkeista Chardonnay lisääntyi 83 % ja Sauvignon blanc 74 %. - Italiassa tummien ja vaaleiden lajikkeiden viljelyala on samansuuruinen, ja lajikkeita on runsaasti. Seitsemän tummaa ja yhdeksän vaaleaa lajiketta kattaa puolet viininviljelyalasta. Tummista lajikkeista Barberan viljelyala on pienentynyt 40 % ja Negroamaron 46 %. - Portugalissa tummien lajikkeiden viljelyala on lievästi suurempi (58 %). Kuten Italiassakin, lajikkeet ovat hyvin moninaisia. Vaaleista lajikkeista Fernao Pires ja Vital ovat selvästi vähentyneet, 39 % ja 63 %. Puolella tiloista on alle 0,5 ha viiniviljelmiä Alle 0,5 hehtaarin tilojen määrä on vähentynyt 33 % vuosina 1989-1999. Niitä on kuitenkin lukumääräisesti edelleen puolet unionin viinitiloista, ja ne muodostavat yhteensä 5 % viljelyalasta. Vastaavasti yli 9,5 hehtaarin tilojen viljeltävänä on 50 % unionin viininviljelyalasta, mutta ne ovat lukumääräisesti vain 5 % tiloista. Tilojen lukumäärän vähentymiseen on siis liittynyt viljelyalan keskittyminen suuremmille tiloille. Kaikkien alle 10 hehtaarin pinta-alaluokkien osuus viininviljelyalasta on pienentynyt; sitä vastoin yli 30 hehtaarin tiloilla, joilla vuonna 1989 oli yhteensä 15 % viljelyalasta, on nyt 19 % viljelyalasta. 3.4. Tutkimusjärjestelyn johdonmukaisuus Asetuksella (ETY) N:o 357/79 määritelty tutkimusjärjestely on johdonmukainen, koska sen avulla voidaan seurata viininviljelyalan kehittymistä (istutusten, uudelleenistutusten ja raivausten myötä) kahden perustutkimuksen välillä. Koska vuosittaisten tietojen hankkimisessa ja perustutkimuksessa käytettävät menetelmät ovat erilaisia, ei ole epätavallista, että näiden kahden operaation perusteella lasketut viininviljelyalat poikkeavat toisistaan hieman. Näiden poikkeamien pitäisi kuitenkin olla tilastollisesti hyväksyttäviä. Viidellä vuosien 1989 ja 1999 tutkimuksiin osallistuneesta seitsemästä maasta (Saksa, Kreikka, Ranska, Luxemburg ja Portugali) todetut poikkeamat ovat hyväksyttäviä. Sitä vastoin Italian ja Espanjan poikkeamat ovat niin suuria, että on tarpeen parantaa tuntuvasti tilastovälineitä.