Euroopan unionin päästökauppajärjestelmä (EU ETS) on ollut teollisuuden ja energia-alan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevan EU:n strategian kulmakivi vuodesta 2005. Järjestelmällä edistetään huomattavasti EU:n vuodelle 2020 asettamaa tavoitetta vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 20 prosenttia vuoden 1990 tasosta. Vaikka EU on ylittämässä tämän tavoitteensa, kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen vähintään 40 prosentilla vuoteen 2030 mennessä osana vuoteen 2030 ulottuvia EU:n ilmasto- ja energiapuitteita vaatii jatkuvaa edistystä. EU:n vuoden 2030 tavoitteen saavuttamisen kannalta tärkein mekanismi on hyvin toimiva EU:n päästökauppajärjestelmä: sen avulla on tarkoitus saada aikaan 43 prosentin kasvihuonekaasupäästövähennykset vuoteen 2005 verrattuna järjestelmään kuuluvilla aloilla.

Euroopan hiilimarkkinoiden päästöoikeuksien ylijäämä on kolmen viime vuoden aikana jatkuvasti pienentynyt yhteensä lähes miljardilla päästöoikeudella, mikä johtuu pääasiassa niin sanotusta takapainotuksesta eli päästöoikeuksien huutokauppaamiseen lykkäämisestä (ks. kohdan 4.3 kaavio 3). Uudistetussa päästökauppajärjestelmässä pyritään edelleen pienentämään ylijäämää vahvistamalla markkinavakausvarantoa, joka on vuonna 2015 perustettu päästöoikeuksien ylitarjonnan vähentämiseen ja päästökauppajärjestelmän tulevien häiriöiden sietokyvyn parantamiseen tarkoitettu EU:n mekanismi. Markkinavakausvarantoon sijoitettavan ylijäämän prosenttiosuus kaksinkertaistetaan alun perin sovitusta 12 prosentista 24 prosenttiin vuodesta 2019 (jolloin varannon käyttö alkaa) vuoteen 2023. Lisäksi varannossa säilytettävät päästöoikeudet, jotka ylittävät edellisen vuoden huutokaupattavien päästöoikeuksien määrän, eivät ole enää voimassa vuodesta 2023 lähtien. Toukokuussa 2018 toteutettu markkinavakausvarannon ylijäämäindikaattorin toinen julkistaminen ja nämä uudistukset johtavat siihen, että lähes 265 miljoonaa päästöoikeutta (16 prosenttia ylijäämästä) sijoitetaan markkinavakausvarantoon tammikuusta elokuuhun 2019 huutokauppaamisen sijasta. Tämä vähentää päästökauppamääriä vuoden 2019 kahdeksan ensimmäisen kuukauden aikana noin 40 prosenttia verrattuna vastaavaan määrän vuonna 2018.

MiFID II Direktiivi rahoitusvälineiden markkinoista (Directive on Markets in Financial Instruments)

Lisäksi jakoa yksittäisille laitoksille voidaan mukauttaa vuosittain vastaamaan huomattavia tuotannonlisäyksiä ja -vähennyksiä. Mukautusrajaksi on määritetty 15 prosenttia, ja sitä arvioidaan kahden vuoden liukuvan keskiarvon perusteella. Jaon mukautusjärjestelmän manipuloinnin ja väärinkäytön estämiseksi komissio voi hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä, joissa säädetään mukautuksia koskevista lisäjärjestelyistä. Täytäntöönpanosäädöksen laatiminen on tarkoitus aloittaa vuoden 2018 lopussa (ks. liitteessä oleva lisäys 6).

Neljännessä vaiheessa ilmaisjako keskitetään aloihin, joilla riski tuotannon siirtymisestä EU:n ulkopuolelle on suurin. Alojen hiilivuotoalttiutta arvioidaan kaupan ja päästöjen intensiteettiä kuvaavan indikaattorin perusteella. Erittäin alttiit alat kirjataan hiilivuotoluetteloon, ja niille jaetaan ilmaiseksi päästöoikeuksia määrä, joka vastaa sataa prosenttia asiaankuuluvasta vertailuarvosta. Vähemmän alttiilla aloilla ilmaisjako on 30 prosenttia vuoteen 2026 mennessä, minkä jälkeen se poistetaan asteittain käytöstä vuoteen 2030 mennessä. Komissio laatii parhaillaan seuraavalle päästökauppakaudelle hiilivuotoluetteloa (ks. liitteessä oleva lisäys 6), joka on voimassa koko neljännen vaiheen ajan.

Nykyinen ilmaisjakokehys säilytetään suurelta osin neljännessä vaiheessa, jotta voidaan varmistaa ennakoitavuus ja avoimuus eurooppalaisen teollisuuden kannalta ja vastata kysymyksiin, jotka liittyvät teollisuuden kilpailukyyn globalisoituneessa maailmassa. Ilmaisjako on edelleenkin ennakoitavaa ja avointa ja perustuu vertailuarvoihin, jotka on johdettu EU:n tehokkaimpaan 10 prosentin joukkoon kuuluvien laitosten tehokkuudesta. Nykyisen päästökauppakauden täytäntöönpanosta saatujen kokemusten perusteella on kuitenkin tehty useita käytännön parannuksia.

Tämä kertomus Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta on laadittu direktiivin 2003/87/EY (EU:n päästökauppadirektiivi) 10 artiklan 5 kohdan ja 21 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kuten direktiivissä säädetään, kertomuksen tarkoituksena on säännöllisen kuvauksen esittäminen Euroopan hiilimarkkinoiden toiminnasta vuosittain.

Jotta monialaista korjauskerrointa ei tarvitsisi soveltaa seuraavalla päästökauppakaudella, on otettu käyttöön merkittävä uusi suojatoimi eli niin sanottu ilmaisjakopuskuri. Puskuri otettaisiin käyttöön korjauskertoimen soveltamisen yhteydessä siten, että neljännessä vaiheessa huutokaupattavien päästöoikeuksien osuutta vähennettäisiin enintään 3 prosenttia päästöoikeuksien kokonaismäärästä. Näin voitaisiin lisätä ilmaisjakoon käytettävissä olevaa määrää. Jos ilmaisjakopuskuria varten varatut päästöoikeudet jäävät käyttämättä, ne asetetaan saataville vastaperustettujen innovaatio- ja modernisaatiorahastojen ”lisäyksenä” (ks. kohta 2.3).

Jäsenvaltiot voivat myös neljännessä vaiheessa antaa valtiontukea aloille, jotka ovat alttiita hiilivuotoriskille huomattavien välillisten hiilikustannusten (eli sähkön hintojen noususta aiheutuvien kustannusten) vuoksi (ks. kohta 4.1.2.1.2). Lisäksi sovelletaan parannettuja avoimuus- ja raportointisäännöksiä. Jäsenvaltioiden pitäisi pyrkiä käyttämään tähän tarkoitukseen enintään 25 prosenttia huutokauppatuloista. Jos ne ylittävät tämän määrän, niiden on avoimuuden vuoksi esitettävä sille perustelut raportissa. Jäsenvaltioiden on myös julkistettava säännöllisesti määrä, joka hyvityksen saajille on maksettu, sekä alakohtaisesti että kokonaissummana. Komissio on uusien säännösten vuoksi aloittanut tietyistä päästökauppajärjestelmään liittyvistä valtiontukitoimenpiteistä annettujen suuntaviivojen tarkistamisen seuraavaa päästökauppakautta varten (ks. liitteessä oleva lisäys 6).

2.3 Vähähiilisen innovoinnin ja energia-alan nykyaikaistamisen rahoitus

Useat vähähiiliset rahoitusmekanismit auttavat eri teollisuudenaloja ja energia-alaa vastaamaan innovointi- ja investointihaasteisiin, jotka liittyvät siirtymiseen vähähiiliseen talouteen neljännessä vaiheessa. Näihin kuuluu kaksi uutta rahastoa:

·Innovaatiorahasto tukee innovatiivisten teknologioiden ja läpimurtoinnovaatioiden demonstrointia kilpailutuksen perusteella EU:n päästökauppajärjestelmän kattamilla aloilla, joihin kuuluvat innovatiiviset uusiutuvat energialähteet, hiilidioksidin talteenotto ja hyödyntäminen (CCU) sekä energian varastointi. Käytettävissä olevat resurssit vastaavat vähintään 450 miljoonan päästöoikeuden markkina-arvoa niiden huutokauppaamisen ajankohtana. Niitä täydennetään NER300-ohjelmasta maksamatta jääneillä määrärahoilla ja enintään 50 miljoonalla päästöoikeudella, jotka voidaan antaa rahaston käyttöön, jos niitä ei tarvita ilmaisjakopuskuria varten edellä kuvatulla tavalla. Kaikkien jäsenvaltioiden hankkeet, myös pienimuotoiset hankkeet, voivat saada tukea innovaatiorahastosta. Innovaatiorahaston perustaminen on aloitettu julkisella kuulemisella vuoden 2018 alussa (ks. liitteessä oleva lisäys 6).

·Modernisaatiorahasto tukee investointeja, joilla pyritään nykyaikaistamaan sähköntuotantoalaa ja yleensäkin energiajärjestelmiä, parantamaan energiatehokkuutta ja uusiutuvan energian käyttöä sekä helpottamaan oikeudenmukaista siirtymää hiilestä riippuvaisilla alueilla kymmenessä alhaisimman tulotason jäsenvaltiossa. Kiinteitä fossiilisia polttoaineita käyttävät energiantuotantolaitokset eivät ole oikeutettuja tukeen. Rahastoon sijoitetaan neljännessä vaiheessa päästöoikeuksien kokonaismäärästä 2 prosenttia, jotka huutokaupataan yhteisessä huutokauppapaikassa järjestettäviä huutokauppoja koskevien sääntöjen mukaisesti. Riippuen siitä, missä laajuudessa huutokauppaosuutta vähennetään ilmaisjakopuskurin soveltamiseksi, rahaston käytettävissä olevien päästöoikeuksien määrää voidaan lisätä enintään 0,5 prosentilla päästöoikeuksien kokonaismäärästä. Modernisaatiorahaston perustaminen on aloitettu edunsaajajäsenvaltioissa syyskuusta 2018 alkaen järjestettävillä valmistelutyöpajoilla (ks. liitteessä oleva lisäys 6).

Kahden uuden rahaston lisäksi käytettävissä on edelleen myös vaihtoehtoinen siirtymäajan ilmaisjako, josta säädetään EU:n päästökauppadirektiivin 10 c artiklassa, energia-alan nykyaikaistamiseksi samoissa alhaisen tulotason jäsenvaltioissa, jotka ovat oikeutettuja modernisaatiorahaston tukeen. Resurssien jakomenettelyjen avoimuutta on parannettu huomattavasti. Hankkeet, joiden arvo on yli 12,5 miljoonaa euroa, valitaan tarjouskilpailumenettelyllä. Tämän arvon alittavat investoinnit sen sijaan on valittava selkeiden ja avoimien perusteiden mukaisesti niin, että valinnan tuloksista järjestetään julkinen kuuleminen (ellei myös näitä hankkeita valita tarjouskilpailumenettelyllä). Tarkistetussa EU:n päästöoikeusdirektiivissä säädetään, että kolmannen päästökauppakauden (2013–2020) jakamattomat 10 c artiklan mukaiset päästöoikeudet voidaan jakaa kaudella 2021–2030 investointeihin, jotka valitaan tällaisella tarjouskilpailumenettelyllä, paitsi jos kyseinen jäsenvaltio päättää olla jakamatta niitä kaikkia tai osaa niistä ja ilmoittaa siitä komissiolle 30. syyskuuta 2019 mennessä. Lisäksi tukikelpoiset jäsenvaltiot voivat uusien säännösten mukaan käyttää kaikkia 10 c artiklan mukaisesti jaettuja päästöoikeuksia tai osaa niistä tukemaan investointeja modernisaatiorahaston puitteissa, mikäli ne ilmoittavat vastaavat määrät komissiolle 30. syyskuuta 2019 mennessä.

3. EU:N PÄÄSTÖKAUPPAJÄRJESTELMÄN RAKENNE

3.1 Soveltamisalaan kuuluvat toiminnot, laitokset ja ilma-aluksen käyttäjät

EU:n päästökauppajärjestelmään on liittynyt Euroopan talousalueen (ETA) 31 jäsenvaltiota. Sillä rajoitetaan noin 11 000 voima- ja tuotantolaitoksen sekä yli 500:n Euroopan talousalueen lentoasemien välillä lentävän ilma-aluksen käyttäjän päästöjä. Järjestelmä kattaa noin 40 prosenttia EU:n kasvihuonekaasupäästöistä. Kolmannesta vaiheesta (2013–2020)* alkaen EU:n päästökauppajärjestelmällä säännellään kiinteiden laitosten osalta energiaintensiivisiä teollisuudenaloja, mukaan lukien voimalaitokset ja muut polttolaitokset, joiden kokonaislämpöteho on vähintään 20 MW (lukuun ottamatta ongelma- ja yhdyskuntajätteen polttolaitoksia), öljynjalostamot, koksaamot, rauta- ja teräs-, klinkkeri-, lasi-, kalkki-, tiili-, keramiikka-, massa-, paperi- ja pahviteollisuus, alumiinin, petrokemikaalien, ammoniakin, typpihapon, adipiinihapon, glyoksaali- ja glyoksyylihapon tuotanto sekä hiilidioksidin talteenotto, siirto putkistoissa ja geologinen varastointi. Ilmailualalla EU:n päästökauppajärjestelmän soveltamisala rajoittui kauden 2013–2016 ETA-alueen sisäisiin lentoihin, samalla kun odotettiin kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön (ICAO) maailmanlaajuista lähestymistapaa. ICAO hyväksyi vuonna 2016 päätöslauselman kansainvälisen lentoliikenteen kokonaisvaltaisesta päästöhyvitysjärjestelmästä (Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International Aviation, CORSIA), joka otetaan käyttöön vuonna 2021. Sopimuksen jälkeen ja CORSIA:n soveltamista odotettaessa vuonna 2017 ilmailun soveltamisalan rajoittamista ETA-alueen sisälle jatkettiin vuoteen 2023 asti (ks. osio 5). EU:n päästökauppajärjestelmä kattaa hiilidioksidin (CO2) päästöjen lisäksi myös typpihapon, adipiinihapon, glyoksyylihapon ja glyoksaalin tuotannosta peräisin olevat typpioksiduulin (N2O) päästöt sekä alumiinin tuotannosta peräisin olevat perfluorihiilivetyjen (PFC) päästöt. Vaikka osallistuminen EU:n päästökauppajärjestelmään on pakollista, tietyillä aloilla se kattaa vain tietyn koon ylittävät laitokset. Lisäksi siihen osallistuvat maat voivat jättää järjestelmän ulkopuolelle pienet laitokset (päästöt alle 25 000 hiilidioksidiekvivalenttitonnia), jos käytössä on vastaavia vaihtoehtoisia toimenpiteitä. Tarkistetussa EU:n päästökauppadirektiivissä säädetään myös, että neljännessä vaiheessa hyvin vähäisten päästöjen aiheuttajat (ilmoitetut päästöt alle 2 500 hiilidioksidiekvivalenttitonnia kolmen viime vuoden aikana) voidaan sulkea EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle, jos niiden päästöjen määrän arvioimiseen on käytettävissä yksinkertaistettuja tarkkailujärjestelyjä. Jos hyvin vähäisiä päästöjä aiheuttavien laitosten päästöt ylittävät tämän määrän jonakin kalenterivuotena, ne otetaan takaisin järjestelmään. Osallistujamaat voivat myös lisätä EU:n päästökauppajärjestelmään aloja ja kasvihuonekaasuja. * Tietoja EU:n päästökauppajärjestelmän ensimmäisestä ja toisesta vaiheesta on saatavilla seuraavasta osoitteesta: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013_fi

Osallistujamaiden vuonna 2018 toimittamien 21 artiklan mukaisten kertomusten mukaan sallittuja laitoksia oli vuonna 2017 yhteensä 10 688. Vuonna 2016 niitä oli noin 10 790 ja vuonna 2015 noin 10 950.

Kuten aiempinakin vuosina, EU:n päästökauppajärjestelmän toimien puitteissa poltetut polttoaineet olivat vuonna 2017 suurimmalta osin fossiilisia. Kuitenkin 28 valtiota (29 valtiota viime vuonna) raportoi myös biomassan käytöstä 2 181 laitoksessa (20,4 prosenttia kaikista laitoksista). Viime vuonna biomassaa käyttäviä laitoksia oli 2 079 eli 19 prosenttia kaikista laitoksista. Kolme valtiota (LI, LV ja MT) ei raportoinut minkäänlaisesta biomassan käytöstä. Biomassaan liittyvät päästöt olivat vuonna 2017 noin 145 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (8 prosenttia päästökauppajärjestelmässä ilmoitetuista päästöistä), mikä oli vain hieman enemmän kuin vuonna 2016, jolloin ne olivat noin 141 miljoonaa tonnia hiilidioksidia (silloin myös noin 8 prosenttia päästökauppajärjestelmässä ilmoitetuista päästöistä). Vuonna 2017 vain Ruotsi ilmoitti kahden ilma-alusten käyttäjän käyttäneen biopolttoainetta (vuosina 2016 ja 2015 Saksa ilmoitti kolmen ja Ruotsi neljän ilma-alusten käyttäjän vastaavasta käytöstä).

Vuotuisiin päästöihin perustuvissa laitosten luokissa vuotta 2017 koskevat tiedot osoittavat, että aiempien vuosien tapaan laitoksista 72 prosenttia kuului luokkaan A, lähes 21 prosenttia luokkaan B ja hieman yli 7 prosenttia luokkaan C. Yli 6 110 laitosta ilmoitettiin ’vähän päästöjä aiheuttavaksi laitokseksi’ (57 prosenttia kokonaismäärästä).

EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvia laitoksia, jotka harjoittavat polttolaitostoimintoja, on kaikissa osallistujamaissa. Useimpien osallistujamaiden raportoimia toimintoja ovat öljynjalostus sekä teräksen, sementin, kalkin, lasin, keramiikan, massan ja paperin tuotanto. Siltä osin kuin on kyse EU:n päästökauppajärjestelmän piiriin kuuluvista toiminnoista, jotka koskevat muiden kasvihuonekaasujen kuin hiilidioksidin päästöjä, lupia on ilmoitusten mukaan myönnetty lähinnä alumiinia ja perfluorihiilivetyjä (PFC-yhdisteitä) varten 12 maassa (DE, FR, EL, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK ja UK) ja typpihapon tuotantoa ja N2O:ta varten 20 maassa (kaikki muut paitsi CY, DK, EE, ES, IE, IS, LI, LU, LV, MT, PT ja SI). Muista N2O-aloista on ilmoitettu adipiinihapon tuotannon osalta kolmessa maassa (DE, FR ja IT) ja glyoksaalin ja glyoksyylihapon tuotannon osalta kahdessa (DE ja FR). Vain Norja ilmoitti hiilidioksidin talteenottoon ja varastointiin liittyvästä toiminnasta.

Seitsemän maata (ES, FR, HR, IS, IT, SI ja UK) on hyödyntänyt mahdollisuutta jättää vähäisten päästöjen aiheuttajat EU:n päästökauppajärjestelmän ulkopuolelle EU:n päästökauppadirektiivin 27 artiklan mukaisesti). Järjestelmän ulkopuolisten hiilidioksidipäästöjen määrä oli vuonna 2017 yhteensä 2,85 miljoonaa tonnia (noin 0,16 prosenttia todennettujen päästöjen kokonaismäärästä).

Jäsenvaltioiden vuonna 2018 toimittamien 21 artiklan mukaisten tietojen mukaan tähän mennessä kahdeksan maata (BE, DK, FR, HR, HU, LI, LT ja NL) on hyödyntänyt tarkkailua ja raportointia koskevan komission asetuksen 13 artiklassa tarjottua mahdollisuutta sallia yksinkertaistetut tarkkailusuunnitelmat tapauksissa, joissa riski on pieni. Vain Alankomaat on tullut mukaan vuoden 2016 jälkeen. Päästömääriltään vähäisten ilma-aluksen käyttäjien osalta säännöksen hyödyntämisestä on raportoinut kolme maata vuonna 2017(BE, IS ja PL).

Vuonna 2017 yhteensä 541:llä ilma-aluksen käyttäjällä raportoitiin olevan tarkkailusuunnitelma (verrattuna 503:een vuonna 2016 ja 524:ään vuonna 2015). Raportoiduista ilma-aluksen käyttäjistä 58 prosenttia (316) oli kaupallisia ilma-aluksen käyttäjiä ja loput 42 prosenttia (225) muita kuin kaupallisia ilma-aluksen käyttäjiä. Ilma-aluksen käyttäjistä yhteensä 280 (lähes 52 prosenttia kokonaismäärästä) katsotaan vähäisten päästöjen aiheuttajiksi (249 (50 prosenttia) vuonna 2016 ja 274 (52 prosenttia) vuonna 2015).

3.2 Unionin rekisteri ja Euroopan unionin tapahtumaloki (EUTL)