KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE makrotaloudellisesta avusta kolmansille maille vuonna 1994 (95/C 357/01)

SISÄLTÖ

Sivu

I. YLEISKATSAUS . 3

1. Johdanto . 3

2. Makrotaloudellinen apu vuonna 1994 . 4

II. ALBANIA . 25

1. Johdanto . 25

2. Makrotaloudellinen tulos . 25

3. Rakenteelliset uudistukset . 26

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 27

III. ALGERIA . 28

1. Johdanto . 28

2. Makrotaloudellinen tulos . 29

3. Rakenteelliset uudistukset . 29

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 30

IV. BALTIAN MAAT . 31

1. Johdanto . 31

2. Viimeaikainen taloudellinen kehitys . 31

Viro . 31

Latvia . 32

Liettua . 33

3. Makrotaloudellisen avun toteutus . 34

V. BULGARIA . 34

1. Johdanto . 34

2. Makrotaloudellinen tulos . 35

3. Rakenteelliset uudistukset . 36

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 37

VI. MOLDOVA . 37

1. Johdanto . 37

2. Makrotaloudellinen tulos . 38

3. Rakenteelliset uudistukset . 39

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 39

VII. ROMANIA . 40

1. Johdanto . 40

2. Makrotaloudellinen tulos . 41

3. Rakenteelliset uudistukset . 42

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 43

VIII. SLOVAKIA . 43

1. Johdanto . 43

2. Makrotaloudellinen tulos . 44

3. Rakenteelliset uudistukset . 45

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 47

IX. UKRAINA . 47

1. Johdanto . 47

2. Makrotaloudellinen tulos . 48

3. Rakenteelliset uudistukset . 49

4. Makrotaloudellisen avun toteutus . 49

I. YLEISKATSAUS

1. Johdanto

Alun perin yhteisön maiden väliseksi tarkoitettua maksutasetukea eli yhteisön makrotaloudellista apua on laajennettu vuodesta 1990 alkaen kolmansiin, lähinnä Keski- ja Itä-Euroopan maihin tarkoituksena tukea niiden poliittisia ja taloudellisia uudistuspyrkimyksiä. Aloittaessaan muutoskehityksen kohti markkinatalousjärjestelmää nämä maat kohtasivat samankaltaisia ongelmia:

- Ensimmäisiin uudistusvaiheisiin, vapauttamiseen ja vakauttamiseen, liittyvät kustannukset olivat huomattavat, erityisesti sitoutuminen valuuttamarkkinoiden yhtenäistämiseen ja kansallisen valuutan saattaminen vaihtokelpoiseksi uudistuskehityksen alkuvaiheessa edellyttivät näiden maiden valuuttavarantojen vahvistamista. Eräillä mailla oli lisäksi runsaasti aikaisemmasta järjestelmästä periytynyttä valtionvelkaa, jonka rasitusvaikutus oli liian voimakas.

- Muutospyrkimyksiin liittyvien tarpeiden lisäksi Keski- ja Itä-Euroopan maiden (KIE-maiden) talouteen aiheutui häiriötä ulkoapäin: Persianlahden sodan seuraukset, mukaan lukien kauppasaarto, jolla oli erityisen vakavia vaikutuksia Bulgarian kaltaisissa talouksissa, valtion ohjaamiin tavaravirtoihin ja keinotekoisiin hintoihin perustuneen SEV-järjestelmän nopea romahtaminen ja myöhemmin Serbia-Montenegron kauppasaarron vaikutus.

- Kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta eli pääasiassa Kansainväliseltä valuuttarahastolta ja Maailmanpankilta saatavissa oleva apu oli riittämätöntä.

- Yksityisen alan rahavirrat olivat käytännöllisesti katsoen olemattomat, koska näiden maiden taloutta ei tunnettu ja uudistuksen sekä siirtymäkauden ensimmäisiin vaiheisiin liittyi paljon epätietoisuutta.

Tällä perusteella Euroopan yhteisö päätti laajentaa makrotaloudellisen apunsa koskemaan alueen maita täydennyksenä kansainvälisten rahoituslaitosten myöntämälle rahoitukselle. Keski- ja Itä-Euroopan maille annettavan 24 teollisuusmaan (G-24-maiden) sopiman avun yhteensovittamisen yhteydessä päätettiin myös, että komission olisi saatava muita rahoittajia osallistumaan vastaavin tavoin näiden maiden tukemiseen, kun maat toteuttavat Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin kanssa sopimiaan talousohjelmia.

Alkuvuodesta 1991 G-24-maat sopivat komission aloitteesta periaatteista, jotka ovat siitä alkaen olleet suuntaviivoina EU/G-24-maiden antamalle makrotaloudelliselle avulle. Toiminnassa on noudatettu seuraavia periaatteita (1):

(i) Poikkeuksellinen luonne: Jokaiseen toimeen on ryhdytty tiukasti tapauskohtaiselta pohjalta. Toimet keskeytetään, kun vastaanottajamaa tulee toimeen kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta ja yksityisistä pääomanlähteistä saatavan rahoituksen turvin.

(ii) Täydentävyys: Perusedellytys avun käynnistämiselle on Kansainvälisen valuuttarahaston ja muiden monenvälisten laitosten antama avun jälkeen jäävä merkittävä maksutaseen rahoitusvaje, joka on olemassa huolimatta voimakkaiden taloudellisten vakauttamis- ja uudistusohjelmien toteuttamisesta.

(iii) Ehdollisuus: Apu on yleensä maksettu peräkkäisinä erinä siten, että jokaisen maksun suorittamisen edellytyksenä on, että täytetään makrotaloudelliset tulosedellytykset ja rakenteellisen sopeuttamisen edellytykset, jotka ovat saajamaiden ja Kansainvälisen valuuttarahaston sopimien taloudellisten ohjelmien mukaiset.

Vuosina 1990-1993 EU- ja G-24-maat toteuttivat useita tällaisia avustustoimia, jotka koskivat useimpia niistä Keski-ja Itä-Euroopan maista, joille voidaan myöntää G-24-apua (taulukko 1):

- Yhteisön ensimmäinen kolmansia maita koskenut makrotaloudellinen toimi käynnistyi helmikuussa 1990, jolloin neuvosto päätti myöntää Unkarille viisivuotisen 870 miljoonan ecun laina-avun tukeakseen maan pyrkimyksiä selviytyä rakenteellisista sopeuttamisvaikeuksista Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn yhteydessä.

- Vuonna 1991 neuvosto teki neljä uutta päätöstä, joilla myönnettiin taloudellisena apuna Keski- ja Itä-Euroopan maille yhteensä 1 220 miljoonaa ecua: 375 miljoonaa ecua T Osekkoslovakialle, 290 miljoonaa ecua Bulgarialle, 375 miljoonaa ecua Romanialle ja vielä 180 miljoonaa ecua Unkarille (2).

- Vuoden 1992 loppupuolella neuvosto päätti uudesta yhteisön avustustoimien sarjasta Keski- ja Itä-Euroopan maille. Avun kokonaismäärä oli 480 miljoonaa ecua, joka sisälsi 110 miljoonaan ecun lisälainan Bulgarialle, 80 miljoonaan ecun lisälainan Romanialle, 220 miljoonaan ecun lainan Baltian maille (40 miljoonaa Virolle, 80 miljoonaa Latvialle ja 100 miljoonaa Liettualle) ja 70 miljoonaan ecun avustuksen Albanialle (3) (4).

Neuvosto päätti vuonna 1991 kahdesta yhteisön lainatoimenpiteestä Keski- ja Itä-Euroopan ulkopuolelle. Yhteisön tukena Välimeren maille, joihin Persianlahden sota vaikutti epäsuotuisasti, neuvosto myönsi heinäkuussa 1991 Israelille 160 miljoonaan ecun lainan, joka voidaan maksaa takaisin lainanottajan valuuttana. Syyskuussa 1991 päätettiin 400 miljoonaan ecun keskipitkän aikavälin lainasta Algerialle tarkoituksena auttaa maata saattamaan loppuun meneillään olevat poliittiset ja taloudelliset uudistukset (5).

2. Makrotaloudellinen apu vuonna 1994

Vuonna 1994 yhteisön makrotaloudellista apua annettiin useille Keski- ja Itä-Euroopan maille, entisestä Neuvostoliitosta irtautuneille Euroopan uusille itsenäisille valtioille (NIS-maat) ja Välimeren alueelle yhteensä 620 miljoonaa ecua (taulukko 1).

Uusiin avustustoimiin Keski- ja Itä-Euroopan maiden hyväksi kuuluivat 125 miljoonaan ecun lisälaina Romanialle, 35 miljoonaan ecun lisäavustus Albanialle ja 130 miljoonaan ecun laina Slovakian tasavallalle. Lisäksi Bulgarialle myönnetty laina, josta oli päätetty vuonna 1992, mutta jota ei voitu maksaa vuoden 1993 heikon makrotaloudellisen tuloksen vuoksi, käynnistettiin uudelleen vuonna 1994 uuden taloudellisen ohjelman yhteydessä. Kuten aiempina vuosina, kaikki nämä aloitteet liittyivät G-24-rahoituspakettiin, jolla täydennettiin kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta saatua apua. Kaikkiaan G-24-mailta pyydettiin poikkeuksellista rahoitusapua yhteensä 977 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, josta yhteisö antoi noin puolet (eli G-24-maille osoitettujen avustuspyyntöjen vuodesta 1991 alkaen kertynyt määrä on 4,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria, taulukko 2).

Avustustoimet Euroopan uusien itsenäisten valtioiden hyväksi sisälsivät enintään 45 miljoonaan ecun lainan Moldovalle ja enintään 85 miljoonan ecun lainan Ukrainalle. Nämä toimet liittyivät maailmanpankin yhteensovittamaan poikkeukselliseen kansainväliseen rahoitusapuun, jossa Moldova sai 130 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja Ukraina 185 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta saadun avun täydennykseksi. Ukraina sai myös Venäjältä ja Turkmenistanilta huomattavaa kahdenvälistä apua velkojen uudelleenjärjestelyn kautta.

Välimeren alueen osalta voidaan todeta, että Algerialle myönnetty laina (150 miljoonaa ecua), josta päätettiin vuonna 1991, käynnistettiin uudelleen vuonna 1994 Kansainvälisen valuuttarahaston tukeman uuden talousohjelman myötä, ja toinen erä (150 miljoonaa ecua) maksettiin. Samassa yhteydessä päätettiin enintään 200 miljoonan ecun lisälainasta Algerialle loppuvuodesta 1994. Nämäkin toimet olivat osa yhteistä kansainvälistä pyrkimystä tarjota täydentävää poikkeusapua, johon liittyi uutta kahdenvälistä rahoitusapua sekä velkojen uudelleenjärjestelytoimia Pariisin klubin ja Lontoon klubin velkojien kanssa.

Jokainen yhteisön toimi on edelleen vastannut vuonna 1991 laadittuja periaatteita. Erityisesti EU:n makrotaloudellinen apu on tukenut saajamaiden pyrkimyksiä toteuttaa taloudellisia uudistuksia ja rakenteellisia muutoksia. Läheisessä yhteistyössä Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin kanssa EU:n makrotaloudellisella avulla on edistetty kansallisiin erityistarpeisiin suunniteltuja politiikkoja, jotka on suunniteltu vakauttamaan taloudellista tilannetta ja luomaan kyseiseen maahan markkinatalousjärjestelmä (yhteenveto makrotaloudellisesta tuloksesta ja saajamaiden uudistusten edistymisestä on esitetty taulukoissa 4 ja 5, lisäksi sitä tarkastellaan maakohtaisesti jäljempänä).

Kohti politiikkaperusteista lähestymistapaa

Vuonna 1994 aloitettujen makrotaloudellisten avustustoimien maantieteellisen laajuuden vuoksi taloudelliset olosuhteet saajamaissa vaihtelevat voimakkaasti. Näistä eroista huolimatta EU:n makrotaloudelliset välineet ovat kuitenkin kehittyneet merkittävästi. Erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan maiden osalta:

- Makrotaloudellinen tuki on ollut osa EU:n laajaa pyrkimystä helpottaa muutoskehitystä Keski- ja Itä-Euroopassa ja solmia läheisemmät yhteydet naapurimaihinsa. Tämä pyrkimys on edelleen selkiytynyt: erityisesti voidaan mainita assosiointisopimukset, jotka allekirjoitettiin vuosina 1991-1995 useimpien näiden maiden kanssa. Lisäksi Kööpenhaminassa kesäkuussa 1993 otettiin ratkaiseva askel, kun Eurooppa-neuvosto hyväksyi näiden assosioituneiden maiden osalta tavoitteeksi unionin jäsenyyden ja ehdotti poliittisia ja taloudellisia toimenpiteitä luodakseen tälle tavoitteelle entistä suotuisammat olosuhteet. Makrotaloudellinen apu, jonka mahdollinen käyttötarkoitus on selkeästi ilmaistu assosiointisopimusten taloudellista yhteistyötä käsittelevässä luvussa, oli siten suhteutettava pitkäaikaiseen kumppanuuteen assosioituneiden maiden kanssa. Joulukuussa 1994 Eurooppa-neuvoston Essenin huippukokouksessa vahvistettiin Eurooppa-neuvoston Kööpenhaminan ja Korfun huippukokousten päätökset siitä, että Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneet maat voivat halutessaan liittyä Euroopan unionin jäseniksi heti, kun ne kykenevät täyttämään tarpeelliset edellytykset. Eurooppa-neuvosto on päättänyt edistää ja parantaa Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneiden jäsenmaiden valmistautumiskehitystä entisestään.

- Onnistunut siirtyminen markkinatalousjärjestelmään näytti enenevässä määrin olevan monimutkainen, pitkäaikainen kehitys. Tarkemmin sanoen välttämättömät yhteydet makrotaloudellisen vakauttamisen ja rakenteellisen sopeuttamisen välillä (sekä tarve painottaa rakenteellisia uudistuksia) kävivät ilmeisemmiksi. Kansainvälinen valuuttarahasto liitti mainitut näkökohdat entistä paremmin ohjelmiin, joista sovittiin asianomaisten maiden viranomaisten kanssa. Vastaavasti Maailmanpankki auttoi viranomaisia suunnittelemaan erityisohjelmia, jotka keskittyivät yritys- ja rahoitusalan tärkeimpiin uudistuksiin ja joita tuetaan politiikkaperusteisilla lainatoimenpiteillä, joihin liittyy ehto rakenteellisen uudistuksen edistymisestä.

Euroopan unionin näkökulmasta kaikki tämä on vaikuttanut ohjelmien ajoitukseen ja sisältöön. EU:n lainananto on kehittynyt politiikkaperusteisempaan suuntaan, ja laajempaa yhteisvaikutusta on saavutettu avustuspohjaisten EU:n keinojen kansaa (pääasiassa EU:n PHARE-ohjelma). Esimerkkinä voidaan mainita Bulgarian, Romanian ja Slovakian tasavallan kanssa vuonna 1994 aloitetut toimet.

Vuonna 1993 makrotaloudellinen epätasapaino jatkui edelleen, eikä uudistusten toteuttaminen onnistunut. Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin kanssa vuonna 1992 sovittujen ohjelmien tavoitteisiin ei päästy, ja neuvottelut uusista laajoista ohjelmista kestivät suurimman osan vuotta 1993. Samaan aikaan hiljattain itsenäistyneellä Slovakian tasavallalla oli vaikeuksia selviytyä ilman liittovaltion aikaisia suuria tulonsiirtoja. Oli siis tärkeää, että taloudellista apua olisi näiden maiden saatavilla, kun halu edistää vakauttamista ja uudistuksia heräisi uudelleen. Tämä tapahtui loppuvuonna 1993 ja alkuvuonna 1994, kun kaikkien kolmen maan viranomaiset päättivät sitoutua uusiin laajoihin ohjelmiin, joita kansainvälinen yhteisö voisi tukea. Euroopan unioni päätti tässä tilanteessa vastata myöntävästi pyyntöihin makrotaloudellisesta G-24-maiden toimiin liittyvästä lisäavusta täydentääkseen Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin järjestelyjä.

Vaikka varojen kokonaismäärät, joihin G-24-maat ovat sitoutuneet, eivät ole suhteellisesti ottaen olleet yhtä suuria kuin aikaisemmissa toimissa, yhteistyö komission ja Bretton Woods -laitosten välillä on ollut tiiviimpää. Myös keskustelu politiikasta asianomaisten maiden viranomaisten kanssa on lisääntynyt huomattavasti.

Makrotaloudelliseen apuun liittyvässä keskustelussa oli kaksi vaihetta.

- Ensimmäisessä vaiheessa päätavoitteena oli myötävaikuttaa tärkeimpien poliittisten toimien nopeaan toteuttamiseen ohjelman alkuvaiheessa.

- Toisessa vaiheessa päätavoitteena oli arvioida hallituksen rakenteellisen uudistuksen toimintasuunnitelmaa. Kaksi tärkeintä arvioinnin kohdetta olivat yksityistämiskehitys ja julkisen yritysalan uudelleenjärjestely. Samanaikaisesti käytiin neuvotteluja EU:n PHARE-palvelujen kanssa päämääränä löytää sopivia tapoja vahvistaa asianomaisten kansallisten laitosten kykyä hoitaa näitä tehtäviä.

Menettelytapoja on tarkkailtu sekä vakautuksen että rakenteellisen uudistuksen osalta läheisessä yhteistyössä kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin kanssa.

Makrotaloudellista apua on myönnetty myös muihin kuin Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneisiin maihin, tosin vähemmässä määrin. Toimia ei voi perustaa samanlaiselle pitkäaikaiselle kumppanuudelle kuin assosioituneiden maiden kanssa, vaan enemmän on painotettu rakenteellisia uudistuksia. Moldovassa ja Ukrainassa, joissa vuonna 1994 aloitetun makrotaloudellisen tuen avulla on tuettu pyrkimyksiä markkinatalousjärjestelmään siirtymiseksi muutoksen varhaisessa vaiheessa, näihin pyrkimyksiin ovat kuuluneet tarvittavan lainsäädäntökehyksen voimaan saattaminen sekä tärkeiden rakenteellisten uudistusten toteuttaminen erityisesti tärkeimmillä alueilla, jotka ovat ulkomaankaupan vapauttaminen, valuutan vaihdettavuus ja hintojen vapauttaminen (joiden toteuttaminen aloitettiin tämän vuosikymmenen alussa useimmissa Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneissa maissa).

Albaniassa, jossa taloudellisen vakauttamisen ja uudistuksen ensimmäinen vaihe on onnistuneesti jo toteutettu, avulla on tuettu Albanian viranomaisten suunnittelun muuttamista kriisitilanteen sanelemasta lyhyen aikavälin suunnittelusta johdonmukaiseen keskipitkän aikavälin suunnitteluun laajan keskipitkän aikavälin talousohjelman yhteydessä. Algeriassa EU:n uudelleen käynnistetty apu on ollut tukemassa uusia pyrkimyksiä luoda vaihdettava valuutta, jonka kurssi määräytyy markkinaehtoisesti, kaupan ja hintojen vapauttamista sekä julkisten yritysten talouskurin tiukentamista.

Avustustaakan jako

EU:n makrotaloudellisen avun kehittyessä kohti entistä politiikkaperusteisempaa lähestymistapaa unionin myöntämät varat ovat vähentyneet merkittävästi (taulukot 3 ja 3.1). Alun perin yksi EU:n avun tärkeistä ominaisuuksista oli, että huomattavan suuria rahasummia käytettiin Bretton Woods -laitosten ohjelmien tukemiseen. EU:lla oli keskeinen merkitys sekä suurimpana yksittäisenä avustajana (maksoi 54 prosenttia kaikesta Unkarille vuonna 1990 myönnetystä maksutasetuesta) että kahdenvälisen avun yhteensovittajana (G-24-hanke Keski- ja Itä-Euroopan maiden hyväksi vuodesta 1991 alkaen), minkä ansiosta toimintaan osallistui laaja joukko rahoittajia).

Kansainväliset rahoituslaitokset (joiden osuus maksutasetuesta kasvoi 21 prosentista [lukuun ottamatta velkojen uudelleenjärjestelyjä] vuonna 1991 noin 70 prosenttiin vuonna 1994) järjestivät lopulta enemmän varoja. Lisäksi luotiin uusi lainamuoto, järjestelmänmuutostuki (STF), joka yhdessä avunsaantirajan nostamisen kanssa mahdollisti Kansainvälisen valuuttarahaston avun lisäämisen Keski- ja Itä-Euroopan maille ja entiseen Neuvostoliitoon kuuluneille maille. Maailmanpankki puolestaan kehitti peräkkäisiä politiikkaperusteisia maksutasetoimia (lainat rakenteellista sopeuttamista varten [SAL] ja sen jälkeen yritys- ja rahoitusalan sopeuttamislainat [EFSAL (6)].

Vastaavasti ulkomaisten velkojen sekä yleinen että yksityinen apu toteutui velkojen uudelleenjärjestelyjen ja velkojen alentamistoimien yhteydessä (Algeria, Bulgaria, Ukraina). Tämä apu muodosti merkittävän osan maksutasetuesta vuosina 1991 ja 1994.

EU:n ja muiden kahdenvälisten rahoittajien suhteelliset osuudet (7) avusta (lukuun ottamatta velkojen uudelleenjärjestelyjä) pienenivät voimakkaasti eli 54 prosentista ja vastaavasti 25 prosentista vuonna 1990 17 prosenttiin ja vastaavasti 12 prosenttiin vuonna 1994 (eli 6 ja 5 prosenttiin kaikista sitoumuksista velkojen uudelleenjärjestelyt mukaan lukien)].

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 2 EU/G-24-maiden makrotaloudellinen apu Keski-Euroopan itäosien maille vuodesta 1991 (kertyneinä määrinä) (Tilanne joulukuussa 1994)

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde: Euroopan komissio.

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 3 Maksutaseen tuki EU:n makrotaloudellisen tuen saajille tuen myöntäjän mukaan, 1990-1994 (1) (% kaikista sitoumuksista)

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

Taulukko 3.1 Maksutaseen tuki EU:n makrotaloudellisen tuen saajille avun myöntäjän mukaan1990 1994 (miljoonina Yhdysvaltojen dollareina ja prosentteina kaikista sitoumuksista ja maksuista)

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

II ALBANIA

1. Johdanto

Albanian makrotaloudelliset ja rakenteelliset sopeuttamispyrkimykset aloitettiin vuonna 1992. Näiden pyrkimysten taustalla olivat vakavat taloudelliset, sosiaaliset ja hallinnolliset ongelmat. Huhtikuussa 1992 virkaan astuneen uuden hallituksen määrätietoiset pyrkimykset kriisin hallitsemiseksi ovat suurelta osin onnistuneet. Talousohjelma vuoden 1992 puolivälistä vuoden 1993 puoliväliin ehkäisi hyperinflaation vaaran ja katkaisi tuotannon laskukierteen sekä loi pohjan muutoksille kohti markkinataloutta. Tätä ohjelmaa tuettiin Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyllä ja EU:n (8) (joka myönsi 72 miljoonan ecun avustuksen) ja kahdenvälistä apua antavien G-24-maiden täydentävällä rahoituksella. Tältä pohjalta Albanian viranomaiset pystyivät siirtymään pääasiallisesta lyhyen aikavälin suunnittelusta kohti johdonmukaista keskipitkän aikavälin suunnittelua aloittaessaan kolmivuotisen kattavan järjestelyn Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa ohjelman tehostetusta rakenteellisesta sopeuttamisesta (ESAF) mukaisesti vuoden 1993 puolivälissä (60 miljoonaa US $). Tämän Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelman tueksi ministerineuvosto päätti 28 päivänä marraskuuta 1994 (9) myöntää Albanialle makrotaloudellista lisäavustusta 35 miljoonaa ecua suorana avustuksena G-24-ryhmän aloitteen yhteydessä, joka tähtäsi yhteensä 72 miljoonan US $:n avun järjestämiseen.

Albania on menestyksellisesti toimeenpannut ESAF:n ensimmäisessä ja toisessa vuosittaisessa järjestelyssä kaavaillut taloudelliset sopeuttamistoimet. Osa rakenteellisista uudistuksista viivästyi vuoden 1994 aikana. Albanian hallitus on kuitenkin viime aikoina tehnyt uusia aloitteita nopeuttaakseen rakenteellista sopeuttamista.

2. Makrotaloudellinen tulos

Makrotaloudellinen tulos oli vuoden 1994 aikana erittäin tyydyttävä. Inflaatio laski 12 kuukauden ajalta joulukuuhun mennessä noin 15 prosenttiin, kun ohjelman mukainen tavoite oli 24 prosenttia. Tuotannon on arvioitu kasvaneen yhä tasaisesti (noin 7,5 prosenttia; 11 prosenttia vuonna 1993). Kasvun veturina on ollut yksityinen toiminta maataloudessa, rakennusalalla ja palvelualalla. Ulkoinen vaihtotase oli ohjelman mukaista tasoa parempi erityisesti vilkkaan viennin ja jatkuvien yksityisten siirtojen ansiosta. Tämä makrotaloudellisesti menestyksellinen tulos oli seurausta tiukasta finanssi- ja rahapolitiikan noudattamisesta, ja erityisesti on huomattava, että julkisen talouden alijäämän tavoitteeksi asetettu kotimainen rahoitus saatiin pysymään 8 prosentissa BKT:sta. Valuuttavaranto pysyi ohjelman mukaista tasoa suurempana.

Tämän tuloksen perusteella Albanian hallitus ja Kansainvälinen valuuttarahasto ovat äskettäin sopineet makrotaloudellisesta kehyksestä ja vuoden 1995 talousarvion pääpiirteistä. Tavoitteisiin kuuluvat BKT:n 6 prosentin reaalikasvu, inflaation aleneminen 10 prosenttiin (joulukuusta joulukuuhun) sekä valuuttavarannon edelleen jatkuva kasvu. Tärkein poliittinen keino näihin tavoitteisiin pääsemiseksi on valtion kotimaisen rahoitusvaatimuksen laskeminen enintään 7 prosenttiin BKT:sta.

Talousarvion tavoitteiden saavuttamiseksi hallitus on tammikuun lopulla päättänyt toteuttaa uuden julkiseen talouteen liittyvän ohjelman, joka sisältää tullivapauksien poistamisen. Lisäksi viranomaiset päättivät korvata nykyisen liikevaihtoveron vuoden 1995 puolivälistä alkaen arvonlisäverolla, ottaa käyttöön yksinkertaistetun tullijärjestelmän sekä edelleen vähentää julkisen alan työntekijöiden määrää.

Näiden toimien odotetaan parantavan maksutasetta edelleen ja siten lisäävän varantojen määrää (ennen velkojen uudelleenjärjestelyjä). Lisäksi viranomaiset ovat ulkomaisten velkojien kanssa käydyissä neuvotteluissa päässeet äskettäin sopimukseen myöhässä olevista ulkomaan maksuista (noin 500 miljoonaa US $ korot pois lukien) pankkien neuvoa-antavan komitean kanssa.

Vienti kattaa edelleen ainoastaan murto-osan tuonnin tarpeista. Naapurimaihin (lähinnä Kreikkaan) joukoittain työhön muuttaneiden kouluttamattomien nuorten Albaniaan lähettämät varat ovat huomattava osa kansantuloa ja paljon vientiä suurempi ulkomaisen valuutan lähde (230-260 miljoonaa US $ vuodessa, 110-140 miljoonaa US $ vuosina 1993-1994). Näissä olosuhteissa he ovat auttaneet pitämään vaihtokurssin vakaana ja rahoittamaan kehittymässä olevaa yksityistä alaa (lähinnä kauppaa ja rakennustoimintaa) muun muassa vaikuttamalla epävirallisen rahoitusalan kehittymiseen. Vaihtotaseen alijäämä laski jyrkästi (vuoden 1992 66 prosentista BKT:sta 13,5 prosenttiin vuonna 1994), mutta Albania on silti yhä erittäin riippuvainen julkisen talouden ulkomaisesta rahoituksesta erityisesti infrastruktuuriin liittyvien investointitarpeiden toteuttamisessa.

3. Rakenteelliset uudistukset

Hintojen, ulkomaankaupan ja valuuttakurssijärjestelmän varhainen vapauttaminen ovat olleet Albanian hallituksen suurimpia saavutuksia viime vuosina. Suurin osa hintasääntelystä ja valtionavuista lakkautettiin vuosina 1992-1993. Leivän ja energian osalta hallitus päätti pehmentää näiden toimien yhteiskunnallista vaikutusta ottamalla käyttöön kohdennetun korvauskäytännön, josta luovutaan tietyn ajan kuluessa. Energian osalta hintojen sopeuttaminen johti maksamattomien energialaskujen määrän lisääntymiseen, "muun teknisen hävikin" (varkauksien) huomattavaan kasvuun, laajoihin sähkökatkoihin vuoden 1994 lopussa sekä tuontienergian tarpeeseen.

Ulkomaankauppa on suurelta osin vapautettu. Tuonnille ei ole määrällisiä rajoitteita, ja vientilisenssi vaaditaan ainoastaan hyvin harvoille tuotteille. Valuutta on heinäkuusta 1992 kellunut yhtenäistetyillä valuuttamarkkinoilla, joiden tehokkuutta ja syvyyttä on merkittävästi parantanut varhain toteutettu valuuttakauppiaiden ja valuutanvaihtotoimistojen lisensointi (johon keskuspankki on saanut PHAREn teknistä tukea).

Maataloudessa on tapahtunut voimakkaita muutoksia entisten kollektiivitilojen maiden yksityistämisen ja entisten valtiontilojen lakkauttamisen vuoksi. Noin 96 prosenttia viljelykelpoisesta maasta on ilmoitettu olevan nyt yksityisessä omistuksessa, ja maataloustuotanto on elpynyt (kasvu 14 prosenttia vuonna 1993 ja 7 prosenttia vuonna 1994). Maarekisteröinti on kuitenkin vielä pahasti kesken, ja väliaikaisten omistusoikeuksien jako keskeytyi vuoden 1994 puolivälissä. Lisäksi ne, jotka ovat saaneet entisten valtiontilojen maita, ovat oikeudelliselta asemaltaan ainoastaan maan "käyttäjiä", ja yksityisten palstojen pieni koko (keskimäärin 1,5 hehtaaria) on esteenä tuottavuuden kasvulle, samalla kun toimivien maamarkkinoiden puuttuminen estää pienten tilojen yhdistymisen suuremmiksi.

Pienten kauppojen ja julkisen asuntotoiminnan yksityistäminen toteutettiin nopeasti vuonna 1992 työntekijöille ja vuokralaisille nimellisillä hinnoilla tehdyin suorin myynnein. Kun palautus- ja korvauslainsäädäntö oli hyväksytty alkuvuodesta 1993, viranomaiset jatkoivat pienten ja keskisuurten yritysten yksityistämistä hajautetun menettelyn avulla, jossa vastuu oli paikallisviranomaisilla. Nyt yksityistäminen on viety suurelta osin loppuun, mikä on antanut pienyrityksille mahdollisuuden jatkaa toimintaansa ja näin elvyttää yksityistä alaa. Suurimpien valtion omistamien yritysten osalta edistys on tähän mennessä ollut vaihtelevaa. Suuri osa teollisuudesta ei lähes olemattomalla pääomallaan selvästikään ole enää kannattavaa eikä voi toimia liiketaloudellisin perustein nyt, kun valtion talousarviosta myönnettyä tukea on voimakkaasti vähennetty. Lisäksi johdolta puuttuu kyky suurten muutosten läpiviemiseen, eikä perinnettä ja kokemusta vientiin suuntautuneesta tuotannosta ja markkinoinnista ole.

Pankkialan uudistus eteni hitaasti vuonna 1994. Kolmella erikoistuneella valtion omistamalla pankilla (Säästöpankki kotitalouksien talletuksille, National Commercial Bank yritysalalle ja Rural Commercial Bank maatalousalalle) on edelleen taakkanaan luottotappioita huolimatta aikaisemmista yrityksistä päästä niistä eroon. Itse asiassa sekä National Commercial Bank että Rural Commercial Bank ovat käytännössä konkurssissa, eikä Säästöpankki ole täysin riippumaton keskuspankista. Näissä olosuhteissa pankkikohtaista toimintasuunnitelmaa ei ole vielä laadittu. Samaan aikaan on kehittynyt epävirallista pankkitoimintaa, joka on nähtävästi ollut tehokasta ja hyödyllistä, vaikka korkojen kerrotaan olevan korkeat.

Albanian hallitus on vuoden 1995 alussa toteuttanut sarjan toimia ja tehnyt uusia sitoumuksia tilanteen korjaamiseksi eri alueilla.

Maatalouden osalta hallitus on toteuttanut tarvittavia toimenpiteitä toimivien maamarkkinoiden aikaansaamiseksi. Näihin toimenpiteisiin kuuluu maarekisteröinnin ja väliaikaisten omistusoikeuksien jakamisen saattaminen loppuun sekä "käyttäjä"-aseman muuttaminen vuokrasuhteeksi.

Yksityistämisen ja yritysalan uudistuksen osalta on suunniteltu erityistoimenpiteitä kolmeen ryhmään kuuluvissa suurissa yrityksissä (ongelmallisimmat herkät yritykset, julkiset palvelut ja paljon voimavaroja vaativat yritykset sekä muut yritykset):

- Ensimmäinen ryhmä koostuu 32:sta Enterprise Restructuring Agencyn alaisesta valtion omistamasta yrityksestä. Hallitus on asettanut selkeät tavoitteet yritysten yksityistämiselle tai purkamiselle (jälkimmäinen vaatii uutta lainsäädäntöä). Hallitus on lisäksi ottanut muista erilleen viiden yrityksen ryhmän, joka työllistää noin puolet kaikista Enterprise Restructuring Agencyn alaisten yritysten työntekijöistä. Näitä yrityksiä varten otetaan lähiaikoina käyttöön oma toimintasuunnitelma.

- Julkisten liikelaitosten ja paljon voimavaroja vaativien yritysten osalta toimenpiteitä toteutettiin hyvin vähän vuonna 1994. Hallitus on äskettäin valmistellut lakiluonnoksen, joka mahdollistaa näiden yritysten yksityistämisen.

- Muut yritykset hallitus pyrkii yksityistämään nopeasti muun muassa joukkoyksityistämisohjelman avulla. Erityistä huomiota kiinnitetään kuitenkin siihen, ettei toiminnalla vaikeuteta strategisia ulkomaisia investointeja.

Minkäänlaista valtion omistamien kolmen pankin tulevaisuuteen liittyvää toimintasuunnitelmaa ei ole vielä esitetty. Liikesuunnitelmia on valmisteilla, mutta niiden laajuus on pääasiallisesti rajoittunut ainoastaan pankkien johdon järkeistämiseen. Pian alkavien ulkoisten tilintarkastuksien tuloksista odotetaan saatavan enemmän käytännön tietoa. Tämän jälkeen olisi mahdollista laatia toimintasuunnitelma näille pankeille. Myös lisenssinmyöntämiskäytäntöä täytyy yksinkertaistaa uusien pankkien markkinoille tulon helpottamiseksi ja mahdollisesti nykyisen epävirallisen, maanalaisen pankkitoiminnan osittaiseksi rekisteröimiseksi.

Samanaikaisesti keskuspankki pyrkii parantamaan kapasiteettiaan ja tehokkuuttaan erityisesti ottamalla käyttöön rahapolitiikan keinoja, jotka mahdollistavat keskuspankin toiminnan kehittämisen pankkikohtaisia luottokattoja pidemmälle.

4. Makrotaloudellisen avun toteutus

Kuten edellä mainittiin, ministerineuvosto päätti 28 päivänä marraskuuta 1994 Albanialle annettavasta makrorahoituksellisesta lisäavusta, jonka määrä on enintään 35 miljoonaa ecua. Tämä avustus täydentää Kansainvälisen valuuttarahaston kolmivuotisen ohjelman tehostetusta rakenteellisesta sopeuttamisesta (ESAF) yhteydessä antamaa avustusta. Ohjelma käynnistettiin vuoden 1993 puolivälissä, ja sen tarkoituksena on taata vakaa maksutasetilanne ja vahvistaa maan valuuttavarantoa.

Ensimmäinen erä (15 miljoonaa ecua) maksettiin toukokuussa sen jälkeen, kun yhteisymmärryspöytäkirja apuun liittyvistä makrotaloudellisista ja rakenteellisista edellytyksistä oli allekirjoitettu.

Toinen erä maksettaneen myöhemmin tänä vuonna, jos Albanian todetaan edistyneen tyydyttävästi ESAF-ohjelman toteuttamisessa ja rakenteellisten uudistuksien edistymisestä annetaan myönteinen arvio. Tässä arvioinnissa kiinnitetään erityistä huomiota vapauttamisen, ulkomaisen velan, talousarviouudistuksen ja julkisten investointien edistymiseen sekä yritys- ja pankkialan ja maatalouden kehittymiseen.

III ALGERIA

1. Johdanto

Syyskuussa 1991 neuvosto päätti myöntää Algerialle 400 miljoonan ecun lainan, joka suoritetaan lainansaajalle kahtena eränä (10). Lainasopimus ja siihen liittyvä yhteisymmärryspöytäkirja, jossa sovittiin lainan maksatusehdoista, allekirjoitettiin joulukuussa 1991. Ensimmäinen, 250 miljoonan ecun suuruinen erä maksettiin välittömästi, kun sille asetetut kaksi edellytystä olivat täyttyneet. Nämä edellytykset olivat valmiussopimus Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa sekä Algerian ja sen liikepankkivelkojien välinen sopimus kaupallisen velan jälleenrahoituksesta ja -profiloinnista.

Yhteisymmärryspöytäkirjan mukaan ennen toisen, 150 miljoonan ecun lainaerän maksamista kahden edellytyksen oli täytyttävä: a) Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelman yhteydessä sovittujen makrotaloudellisen tuloksen määrällisten edellytysten täyttäminen ja b) komission myönteinen arvio tietyillä rakenteellisen uudistuksen alueilla saavutetusta edistyksestä. Vuoden 1992 puoliväliin mennessä Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelmaa ei kuitenkaan enää noudatettu, eivätkä makrotaloudelliset tulosedellytykset toteutuneet.

Uusi hallitus tuli valtaan ja keskeytti melkein kaikki taloudelliset uudistusohjelmat ja peruutti osan jo suoritetuista vapauttamistoimista. Koko vuoden 1993 ajan vallinnut ankara hintasääntely, tuonnin hallinnollinen sääntely ja ulkomaisen valuutan tiukka kohdentamisjärjestelmä vähensivät voimakkaasti taloudellista toimintaa. Reaalisen valuuttakurssin kallistuminen ja löyhä finanssipolitiikka kasvattivat julkisen talouden alijäämää. Vuoden loppupuolella Algerian öljytuotteiden viennistä saamat tulot laskivat, mistä seurasi velanhoitovaikeuksia.

Edellä mainittuun liittyen aloitettiin vuoden 1993 lopussa Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa neuvottelut, joissa sovittiin 12 kuukauden valmiusjärjestelystä (11), jossa Algerialle maksettaisiin toukokuussa noin 1 mrd. US $. Kesäkuussa Algeria pääsi ensimmäisen kerran sopimukseen Pariisin klubin kanssa Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelman aikana toteutettavien kahdenvälisten velanhoitotoimien uudelleenjärjestelystä. Lisäksi ohjelma sai rahoituksellista tukea Maailmanpankilta, Arab Monetary Fundilta, Afrikan kehityspankilta ja Japanilta. Viranomaiset esittivät lisäksi komissiolle pyynnön vuoden 1991 apupakettiin kuuluvan toisen erän nopeasta maksamisesta sekä uuteen ohjelmaan liittyvästä makrotaloudellisesta avusta.

2. Makrotaloudellinen tulos

Uuden talousohjelman myötä talouden vakauttaminen ja talousuudistusten toteuttaminen on edistynyt. Algerian dinaari devalvoitiin noin 45 prosentilla, ja kiinteä valuuttakurssijärjestelmä korvattiin hallitulla kellunnalla, jonka tarkoituksena on vakauttaa reaalinen voimassa oleva vaihtokurssi. Hintojen, tuonnin ja ulkomaisen valuutan saannin sääntelyä vähennettiin huomattavasti. Kuluttajille suunnattua valtionapua on vähitellen vähennetty, ja tehokkaampi sosiaalinen turvaverkko on rakenteilla. Valtion omistamien yritysten talouskuria on tiukennettu, ja yksityistämiseen tähtääviä alkutoimenpiteitä on toteutettu.

Julkisen talouden alijäämä laski 9,2 prosentista BKT:sta vuonna 1993 5 prosenttiin BKT:sta vuonna 1994, ja vuoden 1995 talousarviolaissa tavoitteeksi on asetettu 2 prosentin alijäämä. Rahapolitiikkaa tiukennettiin, ja korkotaso nousi, mutta ei kuitenkaan vielä reaalisesti positiiviseksi. Huolimatta voimakkaasta devalvaatiosta ja sarjasta hintojen tarkistuksia inflaatio nousi kohtalaisesti 21 prosentista vuonna 1993 29 prosenttiin vuonna 1994, eikä kuukausittaisen inflaation odoteta olevan 10 prosentin vuosittaista inflaatiota suurempi vuoden 1995 loppuun mennessä. Talouskasvu ei ole kuitenkaan elpynyt Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelman ennusteen mukaisesti. BKT:n kasvuennustetta vuodeksi 1994 tarkistettiin alaspäin 3 prosentista noin nollaan. Tähän oli osaksi syynä maataloustuotantoon vaikuttanut kuivuus, mutta myös politiikkaan ja turvallisuuteen liittyvät ongelmat, jotka jatkuessaan saattavat haitata talousuudistuksen toteutumista.

Vientitulot, jotka muodostuvat lähinnä öljyteollisuuden tuotteista, vähenivät edelleen vuonna 1994 huolimatta öljyn maailmanmarkkinahinnan noususta. Tuonti kasvoi 15 prosenttia tuonnin ja valuuttakurssijärjestelmän vapauttamisen vuoksi. Pula kulutus- ja investointitavaroista loppui. Näiden uudistusten vuoksi vaihtotase heikkeni ohjelmassa ennustetun mukaisesti vuoden 1993 ylijäämästä, joka oli 0,8 mrd. US $, vuoden 1994 alijäämään, joka oli 1,7 mrd. US $, ja saman vuoden maksutase kokonaisuudessaan oli 4,4 mrd. US $ alijäämäinen. Alijäämä on rahoitettu pääosin Pariisin klubin kanssa sovituilla kahdenvälisten velkojen uudelleenjärjestelyllä (noin 3,6 mrd. US $). Neuvottelut aloitettiin myös liikepankkivelkojien Lontoon klubin kanssa, mutta neuvotteluja ei ole vielä saatu päätökseen. Maksutaseen alijäämää rahoitettiin vuonna 1994 noin 0,8 mrd. US $ vähentämällä kaupallisten velkojen hoitoa.

Poikkeuksellisen rahoituksen ansiosta Algerian pankki on voinut maksaa myöhässä olevia maksuja noin 0,5 mrd. US $ ja vahvistaa valuuttavarantoaan, joka oli vuoden 1994 lopussa lähes 2,2 mrd. US $ (2,4 kuukauden tuonti), kun se vuoden 1994 alussa oli 1,4 mrd. US $.

3. Rakenteelliset uudistukset

Tuonnin tiukka hallinnollinen sääntely ja ulkomaisen valuutan kohdentaminen lakkautettiin huhtikuussa 1994 ja korvattiin vapaamielisemmällä järjestelmällä, johon sisältyy järjestelmä tuojille asetettavista ammatillisista edellytyksistä ja lyhyt lista kielletyistä tuontitavaroista. Listaa supistettiin vähitellen, ja se lakkautettiin vuoden 1994 lopussa lukuun ottamatta joitain turvallisuuteen ja uskontoon liittyvistä syistä kiellettyjä tavaroita. Myös tuotteita, joiden tuonnille on asetettu ammatillisia edellytyksiä, on vähennetty, ja rajoitusten odotetaan poistuvan vuoden 1995 lopulla. Myös valtion monopolit tiettyjen tuontitavaroiden osalta on poistettu. Ulkomaisen valuutan saanti on täysin vapautettu julkisten ja yksityisten yritysten näkyviä juoksevia valuuttatoimia varten. Ainoastaan ulkomaisella luotolla rahoitettu tuonti on yhä luvanvaraista.

Viidessä valtion omistamassa pankissa on tehty säännöllisiä tilintarkastuksia vuodesta 1992 alkaen, ja pankkien kehittämistä on suunniteltu. Algerian pankki on lisännyt valvontamahdollisuuksiaan ja ottanut käyttöön aiempaa tehokkaampia vakavaraisuussäännöksiä ja valvontakeinoja. Vaikka pankit ovat vapaita määräämään itse otto- ja antolainauskorkonsa, jokaisen pankin keskimääräisen otto- ja antolainauskoron väliselle erotukselle on määrätty 5 prosenttiyksikön yläraja. Johtoa koskevat sopimukset pankkien johdon ja valtionvarainministeriön välillä odotetaan solmittavan vuonna 1995. Pankit saavat toimiluvan, jos Algerian pankin vaatimat vakavaraisuussuhdeluvut toteutuvat.

Yksityisten yritysten oikeudellinen ympäristö parani huomattavasti. Vuonna 1993 saatettiin voimaan kauppalaki, jossa yksityiset ja julkiset yritykset asetetaan samaan asemaan. Sijoituslaki sallii ulkomaiset sijoitukset talouden kaikilla aloilla ja voittojen täysimääräisen kotiuttamisen. Tammikuussa 1995 annettiin kilpailulaki, joka vapauttaa hintajärjestelmän ja asettaa tiukkoja rajoituksia kartelleille ja monopoleille.

Lähes 400 julkiselle yritykselle annettiin itsenäinen asema vuonna 1992, ja niiden johtaminen siirrettiin useille osuusrahastoille. Jäljelle jääneille 23 epäitsenäiselle julkiselle yritykselle on laadittu uudelleenjärjestelysuunnitelmia, ja niiden on suunniteltu itsenäistyvän vuoden 1995 loppuun mennessä johtoa koskevinen sopimusten allekirjoittamisen ja valtion antaman kertaluonteisen sopeuttamistuen jälkeen.

Julkisten yritysten yksityistämismahdollisuus tuotiin esille ensimmäisen kerran vuoden 1994 talousarviolaissa, joka mahdollisti julkisen omaisuuden myynnin. Kokeiluluonteinen viiden hotellin yksityistämisohjelma käynnistettiin marraskuussa 1994. Yksityistämislakia ja aiempaa kattavampaa yksityistämisohjelmaa valmistellaan parhaillaan. Nykyinen poliittinen ja turvallisuuteen liittyvä tilanne ei luonnollisestikaan edistä ulkomaisia eikä kotimaisia sijoituksia Algerian yksityiselle alalle.

4. Makrotaloudellisen avun toteutus

Sen jälkeen, kun Algerian viranomaiset ja Kansainvälinen valuuttarahasto huhtikuussa 1994 tekivät periaatesopimuksen ja Algerian viranomaiset esittivät pyynnön lisäavusta, neuvosto kannatti komission aikomusta maksaa vuoden 1991 ohjelman toinen erä Algerialle sekä sopi periaatteessa 200 miljoonan ecun makrotaloudellisesta lisäavusta.

Toinen, 150 miljoonan ecun suuruinen lainaerä maksettiin Algerialle elokuussa, ja komission ehdotus kahdessa erässä suoritettavasta 200 miljoonan ecun makrotaloudellisesta lisäavusta hyväksyttiin neuvostossa 22 päivänä joulukuuta 1994 (12). Yhteisymmärryspöytäkirja, jossa eritellään ensimmäisen 100 miljoonan ecun erän maksamisen edellytykset, tehtiin Algerian viranomaisten kanssa vuoden 1995 alussa. Rakenteellisia uudistuksia koskevat edellytykset liittyvät tuonnin ja valuuttakurssijärjestelmän entistä laajempaan vapauttamiseen sekä rahoitusalaa koskeviin uudistuksiin ja julkisten yritysten uudelleenjärjestelyn ja yksityistämisen edistymiseen. Lisäksi yhteisymmärryspöytäkirja painottaa yhteisön kiinnostusta sosiaalialaa kohtaan sekä makrotaloudellisen avun ja yhteisön muiden Algerian taloudellista uudistusta tukevien avustuskeinojen yhteisvaikutusta. Ensimmäinen erä maksetaan Algerialle heti, kun yhteisymmärryspöytäkirjassa sovitut talousuudistukset toteutuvat, eli jos mitään odottamatonta ei tapahdu, vuoden 1995 puoliväliin mennessä, jos Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelmaa on pystytty noudattamaan.

Edellytyksistä toisen erän maksamiseksi neuvotellaan myöhemmin ensimmäisen erän maksun jälkeen ja Kansainvälisen valuuttarahaston johtokunnan hyväksyttyä Algeriaa koskevan uuden ohjelman.

IV BALTIAN MAAT

1. Johdanto

Elokuussa 1991 itsenäisyytensä takaisin saaneet kolme Baltian maata olivat käynnistäneet uudistuksia jo vanhan hallinnon alaisina sen jälkeen, kun Neuvostoliiton korkein neuvosto oli antanut näiden maiden taloudellista itsenäisyyttä koskevan lakiesityksen marraskuussa 1989. Vuonna 1992 maiden ollessa jo aktiivisesti uudistumassa kohti markkinataloutta talouden näkymät huononivat. Taloussuhteiden purkaminen entisten neuvostotasavaltojen kanssa ja Venäjältä tuodun energian hinnan nousu maailmanmarkkinahintojen tasolle johtivat erittäin voimakkaisiin markkinahäiriöihin ja odotettuun maksutaseen alijäämään, jonka odotettiin muodostuvan mahdottomaksi hallita ilman kansainvälistä tukea. Viro, Latvia ja Liettua laativat vakauttamis- ja uudistusohjelmat kaudelle, joka kesti vuoden 1992 puolivälistä vuoden 1993 puoliväliin, ja sopivat valmiusjärjestelyistä Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa. G-24-maita pyydettiin auttamaan maksutaseen jäljellä olevan alijäämän rahoituksessa ohjelman aikana. Arvioitu alijäämä oli Viron osalta noin 105 miljoonaa US $, Latvian osalta 210 miljoonaa US $ ja Liettuan osalta 285 miljoonaa US $. Koska G-24-maat näyttivät suhtautuvan osallistumiseensa myönteisesti, Kansainvälisen valuuttarahaston johtokunta hyväksyi valmiusjärjestelyt syys- ja lokakuussa 1992.

Marraskuussa 1992 EY:n neuvosto hyväksyi maille myönnettävän enintään 220 miljoonan ecun makrotaloudellisen avun (13) (40 miljoonaa ecua Virolle, 80 miljoonaa ecua Latvialle ja 100 miljoonaa ecua Liettualle) maiden ohjelmien tukemiseksi. Suurin osa muiden G-24-maiden antamasta kahdenvälisestä tuesta tuli Japanilta ja EFTA-mailta. Lainaehdot ja yhteisymmärryspöytäkirjat yhteisön ja kunkin edunsaajamaan välillä allekirjoitettiin vuoden 1993 alussa. Komissio maksoi ensimmäiset lainaerät (50 prosenttia lainasummasta) maaliskuussa 1993 Virolle ja Latvialle ja heinäkuussa 1993 Liettualle. Toisen lainaerän maksamisen edellytykseksi asetettiin yhteisymmärryspöytäkirjassa määritettyjen makrotalouden vakautumista ja rakenteellista edistymistä koskevien tulosedellytysten myönteinen arviointi.

2. Viimeaikainen taloudellinen kehitys

Viro

Viro aloitti lähinnä hintoja koskeneet vapauttamistoimet jo entisen neuvostohallinnon aikana vuosina 1990 ja 1991. Viron pankki perustettiin uudelleen vuonna 1990. Maaliskuussa 1992 suurin osa tuontitulleista poistettiin lukuun ottamatta joitakin tuotteita kuten autoja, tupakkaa ja alkoholia. Hintojen vapauttaminen oli saatu lähes päätökseen vuoden 1992 puoliväliin mennessä. Kesäkuussa 1992 otettiin käyttöön Viron kruunu, joka sidottiin valuuttakomiteajärjestelmässä Saksan markkaan kurssiin, jossa kahdeksan kruunua vastaa yhtä Saksan markkaa. Uusi tiukka rahapolitiikka, jota valuuttakomiteajärjestelmässä ohjaa keskuspankin valuuttavarannon määrä, osoittautui menestyksekkääksi talouden tasapainottamisessa ja inflaation palauttamisessa kaksinumeroiseksi vuonna 1993. Kruunun vaihtosuhdetta Saksan markkaan ei ole muutettu vuoden 1992 jälkeen.

Viimeaikainen kehitys on ollut suotuisaa. Talous nousi taantumasta vuoden 1993 loppuun mennessä, ja BKT:n on arvioitu kasvaneen 6 prosenttia vuonna 1994, vaikka vakava kuivuus haittasi maatalouden tuotantoa. Rahan määrän kasvu valuuttakomiteajärjestelmässä pysyi kohtalaisena ja laski 30 prosentin tasolle. Valtion talous oli kokonaisuudessaan tasapainossa, mikä heijastaa valtion tulojen myönteistä kehitystä. Inflaatio pysyi kuitenkin korkeana kuluttajahintaindeksin (joulukuusta joulukuuhun) noustessa 47 prosenttia. Sen jälkeen, kun Viron yksityistämisvirasto perustettiin vuonna 1993 parantamaan yksityistä alaa koskevien politiikkojen yhteensovittamista, yksityistäminen lisääntyi vuoden 1994 alussa. Pienten yritysten yksityistäminen on saatu lähes päätökseen 1 500 pienen yrityksen myynnin myötä. Vuoden loppuun mennessä myös 258 suurta yritystä oli myyty.

Viron kaupan painopisteen siirtyminen idästä länteen oli nopeaa. Jo vuonna 1994 Viron viennistä 65 prosenttia ja tuonnista 70 prosenttia koski EU- ja EFTA-maita. Talouskasvun elpymisen ja investointeihin liittyvän tuonnin vuoksi tuonti oli merkittävää. Viennin voimakkaasta kasvusta huolimatta kauppatase oli viime vuonna alijäämäinen ensimmäistä kertaa vuoden 1991 jälkeen, ja vaihtotaseen alijäämä oli 6,5 prosenttia BKT:sta. Pääomatase oli kuitenkin huomattavasti ylijäämäinen merkittävien yksityisten ulkomaisten sijoitusten ansiosta, mikä mahdollisti valuuttavarannon kasvun jatkumisen. Vapaakauppasopimus Euroopan unionin kanssa tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1995. Eurooppa-sopimus allekirjoitettiin kesäkuussa 1995. Virosta tulee Euroopan unioniin assosioitunut maa.

Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyyn kuuluvan lokakuusta 1993 maaliskuuhun 1995 kestäneen ohjelman tavoitteet toteutuivat, ja maaliskuussa 1995 Kansainvälinen valuuttarahasto hyväksyi uuden, 14 miljoonan SDR:n (noin 21 miljoonaa US $) valmiusjärjestelyn 15 kuukaudeksi. On kuitenkin luultavaa, että Viron viranomaiset eivät nosta tätä määrää, ellei se ole tarpeen.

Latvia

Uudistukset aloitettiin Latviassa, kuten muissakin Baltian maissa, jo entisen neuvostovallan aikana. Hinnat ja ulkomaan kauppa vapautettiin täysin vuoden 1992 puoliväliin mennessä. Kaksitasoinen pankkijärjestelmä perustettiin vuonna 1992. Vuoden 1992 puolivälissä Latvia irtautui ruplavyöhykkeestä ja otti käyttöön väliaikaisen valuutan (Latvian rupla) sekä aloitti vakauttamistoimet, joihin kuuluivat tiukka rahapolitiikka ja rakenteelliset lisäuudistukset. Latvia noudatti tiukkaa talouskuria, jonka ansiosta valtion yleinen talousarvio 1993 oli ylijäämäinen (0,6 prosenttia BKT:sta) vuoden 1992 pienen alijäämän jälkeen (0,8 prosenttia). Pienten yritysten yksityistäminen aloitettiin 1992. Kansallinen valuutta, lati, otettiin käyttöön kesällä 1993. Ankarat vakauttamistoimet tuottivat huomattavia tuloksia. Vuoden 1993 loppuun mennessä inflaatio oli saatu laskemaan 35 prosenttiin (joulukuusta joulukuuhun).

Vuonna 1994 kehitys oli yleisesti ottaen myönteistä. Aiempina vuosina tapahtuneen tuotannon voimakkaan laskun (BKT väheni 35 prosenttia vuonna 1992 ja 15 prosenttia vuonna 1993) jälkeen BKT vakautui ja kasvoi jälleen 2 prosenttia. Inflaatio jatkoi laskuaan 26 prosenttiin (joulukuusta joulukuuhun). Talousarvion rahoitusalijäämä saatiin pysymään kahden prosentin tavoitteessa, vaikka palkkoja ja eläkkeitä korotettiin huomattavasti. Viranomaisten päätös antaa lainaa Latvian energialaitokselle myöhässä olevien kaasumaksujen suorittamiseksi Venäjälle johti kuitenkin ennakoitua suurempaan julkisen talouden alijäämään (4 prosenttia BKT:sta).

Vienti pysyi vuonna 1994 vuoden 1993 tasolla, kun taas tuonti kasvoi huomattavasti, minkä vuoksi vaihtotase oli voimakkaasti alijäämäinen (noin 3,4 prosenttia BKT:sta), kun se vuonna 1993 oli ylijäämäinen. Pääomatase oli kuitenkin, kuten vuonna 1993, ylijäämäinen suurten yksityisten pääomavirtojen ansiosta, jotka entisestään vahvistivat Latvian valuuttavarantoa, joka kasvoi viiden kuukauden tuonnin suuruiseksi. Vapaakauppasopimus Euroopan unionin kanssa tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1995. Eurooppa-sopimus allekirjoitettiin kesäkuussa 1995.

Viranomaiset toteuttivat rakenteellisia uudistuksia nopeasti. Rahoitusalan vahvistamiseksi kahden tärkeimmän pankin, Universal Bank of Latvian ja Latvian säästöpankin, taseita vahvistettiin. Pankkivalvonnan tiukentamisen yhteydessä yhdeksän pankin toimilupa peruutettiin vuonna 1994. Marraskuussa viranomaiset järjestivät huutokauppoja 68 suuren yrityksen yksityistämiseksi, joka oli viivästynyt omistusoikeusepäselvyyksien vuoksi.

Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn tavoitteet joulukuusta 1993 maaliskuuhun 1995 saavutettiin. Latvian viranomaiset ja Kansainvälinen valuuttarahasto tekivät sopimuksen uudesta, 27,45 miljoonan SDR:n (noin 41 miljoonaa US $) valmiusjärjestelystä 13 kuukaudeksi. Kansainvälisen valuuttarahaston johtokunta hyväksyi järjestelyn huhtikuussa 1995. Kuten Viron tapauksessa, Latviankaan viranomaisten ei uskota nostavan varoja, ellei maan valuuttavaranto supistu.

Liettua

Rakenteelliset uudistukset aloitettiin Liettuassa jo helmikuussa 1991, kun yritysten annettiin nostaa hintojaan rajoitetusti. Vuoden 1992 alkuun mennessä suurin osa hinnoista oli vapautettu. Myös yksityistäminen aloitettiin vuonna 1991. Yksityistämiskupongit jaettiin huhtikuussa, ja pienten yritysten huutokaupat aloitettiin tämän vuoden syyskuussa. Keväällä 1992 Liettua irtautui ruplavyöhykkeestä ja otti käyttöön väliaikaisena valuuttana talonas-kupongit. Heinäkuussa 1993 otettiin käyttöön uusi valuutta, liti. Muilla aloilla uudistukset olivat kuitenkin hitaampia, erityisesti makrotalouden vakauttamisessa, ulkomaan kaupan vapauttamisessa ja rahoitusalalla. Sääntelyn lakkauttaminen ja hintarakenteen muutos johtivat korkeaan inflaatioon, joka oli huipussaan vuonna 1992, jolloin se oli keskimäärin 720 prosenttia. Rahapolitiikkaa tiukennettiin kuitenkin keväällä 1993, ja ylijäämäisenä pidetyn julkisen talouden järkevä hallinta laski inflaatiota vuonna 1993 (vuoden keskimääräinen inflaatio 190 prosenttia).

Useiden vuosien taantuman jälkeen BKT vakautui ja kasvoi hieman vuonna 1994 (arvioitu kasvu 2 prosenttia). Huhtikuussa 1994 hallitus otti käyttöön valuuttakomiteajärjestelmän, jossa Liettuan pankin hallussa olevan kovan valuutan määrä sääntelee liikkeellä olevan rahan määrää. Liti on sidottu Yhdysvaltain dollariin kiinteään kurssiin, jossa neljä litiä vastaa yhtä dollaria. Tämä oli merkittävä askel talouden vakauttamiseksi. Rahan määrän kasvu pidettiin uudessa järjestelmässä kohtuullisena, ja inflaatio laski 45 prosenttiin. Vuonna 1994 julkisen talouden alijäämä oli noin 3 prosenttia BKT:sta, koska valtion tulot olivat odotettua pienemmät, erityisesti ensimmäisen vuosipuoliskon aikana. Syynä valtion tulojen pienuuteen olivat vastaperustettujen yksityisen alan yritysten hidas rekisteröinti sekä viivästykset siirtymisessä yleisestä valmisteverosta arvonlisäveroon. Ulkomaankaupan vapauttamista jatkettiin toukokuussa, kun viranomaiset laskivat tuontimaksuja useiden tuotteiden osalta. Tuolloin kaksi kolmasosaa tuonnista oli maksutonta, ja lopusta tuonnista perittiin suurimmasta osasta 10 prosentin maksua. Useita maataloustuotteita koskevia tuontimaksuja korotettiin kuitenkin heinäkuussa keskimäärin 40 prosenttiin. Länsimaiden osuus maan ulkomaankaupasta kasvaa jatkuvasti. Noin 50 prosenttia Liettuan viennistä menee nykyään länsimarkkinoille. Liettuan kauppa- ja vaihtotase ovat olleet alijäämäiset vuodesta 1993 saakka. Vuonna 1994 vaihtotaseen alijäämä oli 375 miljoonaa US $ (0,4 prosenttia BKT:sta). Suurten julkisten ja yksityisten pääomavirtojen synnyttämä pääomataseen ylijäämä kattoi vaihtotaseen alijäämän suurelta osin. Valuuttavaranto, jonka merkitys valuuttakomiteajärjestelmän käyttöönoton jälkeen on entistä suurempi, jatkoi kasvuaan ja kattoi vuoden loppuun mennessä noin kolmen kuukauden tuonnin. Vapaakauppasopimus Euroopan unionin kanssa tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1995. Eurooppa-sopimus allekirjoitettiin kesäkuussa 1995. Liettuasta tulee Euroopan unioniin assosioitunut maa.

Vuosi 1994 oli muutoksen aikaa myös tärkeimmillä rakenteellisilla alueilla. Yksityistäminen jatkui, ja syyskuuhun mennessä 76 prosenttia myytävistä yrityksistä, eli noin 30 prosenttia valtion omaisuudesta, oli yksityistetty. Joulukuussa tuli voimaan keskuspankkilaki, ja vuoden 1995 alussa annettiin laki liikepankkitoiminnasta. Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa sovitun valmiusjärjestelyn tavoitteet saavutettiin lokakuusta 1993 maaliskuuhun 1995 tyydyttävästi. Sen jälkeen, kun Liettuan hallituksen tekemä BKT:n hallittuun 5 prosentin kasvuun tähtäävä kolmivuotissuunnitelma hyväksyttiin viime syksynä, Kansainvälinen valuuttarahasto hyväksyi 24 päivänä lokakuuta 134,55 miljoonan SDR:n (noin 202 miljoonaa US $) laajennetun avun, joka korvaa nykyisen valmiusohjelman. Tämän järjestelyn avulla Liettuan tulisi voida muodostaa tarvittavat varannot ja rahoittaa tärkeä energiaan ja investointeihin liittyvä tuontinsa.

3. Makrotaloudellisen avun toteutus

Ottaen huomioon edellä mainitun komissio katsoo yhteisön laina-avulle asetettujen tulosedellytysten täyttyneen hyvin jokaisen kolmen maan osalta. Baltian valtiot ovat menestyksekkäästi toteuttaneet Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa sovittuja vakauttamispolitiikkoja. Kansainvälinen valuuttarahasto myönsi Liettualle uuden kolmivuotisen laajennetun tuen (EFF) lokakuussa 1994 sekä sopi uusista valmiusjärjestelyistä Viron kanssa maaliskuussa 1995 ja Latvian kanssa huhtikuussa 1995.

Samalla kun merkit talouden elpymisestä Baltian maissa lisääntyvät, on odotettavissa, että valtioiden vaihtotaseet heikentyvät vuosina 1995-1996 investointeihin liittyvien tuontitavaroiden voimakkaan kysynnän vuoksi. Tämän vuoksi Baltian maiden vaihtotaseet voivat lähivuosina olla huomattavan alijäämäisiä, ja valtioiden on tämän vuoksi turvauduttava voimakkaasti ulkomaiseen rahoitukseen. Koska investointeihin liittyvän kovalla valuutalla tapahtuvan rahoituksen kysynnän odotetaan kasvavan Baltian maissa, komissio sopi, neuvoteltuaan raha-asiain komitean kanssa, viranomaisten kanssa tehdyssä täydentävässä yhteisymmärryspöytäkirjassa, että suurin osa kunkin valtion toisesta lainaerästä kanavoidaan poikkeuksellisesti kotimaisten pankkien kautta järkevien hankkeiden rahoittamiseen.

Toisten lainaerien maksu on kuitenkin viivästynyt. Latvian ja Liettuan osalta tämä johtuu komission vuoden 1994 alussa tekemästä rakenteellisia uudistuksia koskevasta lisäselvityspyynnöstä, erityisesti yksityistämisen ja rahoitusalan uudistusten osalta. Viro on edistynyt nopeasti sekä vakauttamisessa että rakenteellisissa uudistuksissa, ja sen osalta viivästys johtuu viranomaisten keskeneräisestä selvityksestä valmiudestaan kanavoida lainavarat pankkien kautta.

V BULGARIA

1. Johdanto

Bulgarian talous eli ratkaisevaa muutosvaihetta lähes koko vuoden 1993 ajan. Reaalinen BKT laski edelleen, talousarvion alijäämä kasvoi, kotimainen pankkivelka kasvoi nopeasti, julkisten yritysten talouskuri heikkeni, ja kunnianhimoisten uudistusten ja rakenteellisen sopeuttamisen etenemisvauhti hiljeni huomattavasti. Lisäksi Bulgarian keskuspankki piti valuuttakurssia hallinnassa huomattavien toimenpiteiden avulla hillitäkseen levan heikkenemistä, jatkoi hintojen ja kaupan vapauttamista ja edistyi valtiontalouden uudistamisessa. Politiikkapoikkeamien, heikon makrotalouden hallinnan ja uudistusvauhtia koskevan lisääntyvän epävarmuuden vuoksi Bulgarialle ei vuonna 1993 enää myönnetty kansainvälistä apua käytännöllisesti katsoen lainkaan, eikä se päässyt Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa sopimukseen uudesta valmiusjärjestelystä.

Vuoden 1993 viimeisen neljänneksen aikana taloudellinen ilmapiiri parani huomattavasti kahden merkittävän toimen ansiosta:

- alustava sopimus Bulgarian kaupallisten velkojien kanssa kattavasta velkaa koskevasta periaatesopimuksesta ja velanhoidon vähentämisen ohjelmasta (DDSR) saatiin aikaan

- laadittiin uusi, uskottava politiikkaohjelma vuodeksi 1994.

Huhtikuussa 1994 Kansainvälinen valuuttarahasto hyväksyi yleisen apupaketin, jonka suuruus oli 421 miljoonaa US $ (josta 97 miljoonaa US $ 12-kuukautisena valmiusjärjestelynä ja 324 miljoonaa US $ järjestelmänmuutostukena [STF]). Heinäkuussa Bulgarian viranomaiset sopivat velanvähennysjärjestelystä liikepankkivelkojiensa kanssa. Mahdollistaakseen Bulgarian kyvyn maksaa velanvähennysjärjestelyyn kuuluvat ennakkomaksut Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailmanpankki päättivät syyskuussa lisätä apuaan 225 miljoonaa US $.

Yhteisö päätti G-24-maiden yhteensovittamisohjelman yhteydessä huhtikuussa vahvistaa sitoutumisensa 110 miljoonan ecun lainaan, jota voidaan korottaa 150 miljoonaan (14), jos aiheellista. Muut G-24-maiden Bulgarialle myöntämät rahoitussitoumukset olivat yhteensä 93,7 miljoonaa US $.

2. Makrotaloudellinen tulos

Politiikkaohjelma vuodeksi 1994 keskittyi pikaiseen tarpeeseen ottaa käyttöön tiukka finanssi- ja rahapolitiikka sisäisen ja ulkoisen tasapainon palauttamiseksi. Keskuspankin toimenpiteiden sijaan näiden politiikkojen pitäisi johtaa valuuttakurssin vakautumiseen. Vakauttamispolitiikka kuului kunnianhimoiseen rakenteelliseen uudistusohjelmaan, joka perustui valtion omaisuuden lisäjärkeistämiseen ja -yksityistämiseen, tappiollisten yritysten talouden tarkkailun lisäämiseen, omaisuudenpalautusohjelman saattamiseen loppuun ja luotonsaannin kiristämiseen.

Saavutukset ovat olleet vaihtelevia. Bulgarian talouden supistuminen pysähtyi vuonna 1994. Reaalinen BKT kasvoi 1,4 prosenttia (-2,4 prosenttia vuonna 1993). Teollisuustuotanto kasvoi 4 prosenttia (-8,5 prosenttia vuonna 1993), mikä heijastaa liiketoimintaympäristön paranemista, yksityisen alan laajentumista ja uusien vientimahdollisuuksien ilmestymistä. Maataloustuotanto kasvoi 11 prosenttia vuonna 1994, kun taas palvelualan kokonaistuotanto laski. Työttömyys väheni vuoden 1993 16 prosentista 13 prosenttiin vuonna 1994, mikä oli osittain seurausta talouskasvun muutoksesta ja työvoimahallinnon työttömyystilastoista poistetusta suuresta määrästä työttömiä, jotka eivät enää olleet oikeutettuja sosiaalietuuksiin.

Tiukasta raha- ja luottopolitiikasta huolimatta huomattavia hintavaihteluita esiintyi vuonna 1994 hintojen vapauttamisen ja talouspolitiikan vastoinkäymisten, erityisesti valuuttakurssin heilahtelun vuoksi. Vuotuisella kuluttajahintaindeksillä mitattu inflaatio oli 121,9 prosenttia (63,8 prosenttia vuonna 1993).

Vuonna 1994 hallitus otti käyttöön tiukan finanssipolitiikan, jonka tarkoituksena oli saada kuriin julkisen talouden alijäämä ja tiukentaa valtion yrityksiä koskevia talousarviorajoja. Nimelliset korottomat menot kasvoivat vähemmän kuin inflaatio, valtionavut leikattiin noin 2-3 prosenttiin BKT:sta, ja talousarvion alijäämä suhteessa BKT:een supistui 6,7 prosenttiin (15,7 prosenttia vuonna 1993).

Hallituksen suunnittelema tulopolitiikka vuodeksi 1994 oli kohtalaisen tiukka, ja nimellispalkkojen korotuksen yläraja oli yhdenmukainen arvioidun inflaation kanssa. Ennustettua suurempien inflaatiopaineiden vuoksi reaalitulot (etenkin julkisella alalla) laskivat jyrkästi.

Bulgarian ulkomaankaupan kehityksen osalta rakenteellinen siirtyminen OECD-maiden suuntaan vahvistui, mikä heijastaa EU:n ja EFTAn kanssa solmittujen assosiointi- ja kauppasopimusten, levin devalvaation ja alhaisten työvoimakustannusten myönteistä vaikutusta. Vuonna 1994 kauppataseen ylijäämä oli 200 miljoonaa US $ (kauppataseen alijäämä 900 miljoonaa US $ vuonna 1993), ja vaihtotase oli tasapainossa (1,4 mrd. US $ alijäämäinen vuonna 1993).

Suorat ulkomaiset sijoitukset pysyivät erittäin vähäisinä (105 miljoonaa US $) huolimatta siitä, että ulkomaisia sijoituksia koskevat vapaamieliset säädökset hyväksyttiin tammikuussa 1992. Virallinen ulkomainen rahoitus auttoi kuitenkin merkittävästi kasvattamaan Bulgarian valuuttavarannon vuoden loppuun mennessä 1 miljardiin US $:iin, joka vastaa kolmen kuukauden tuontia.

Ulkomaisen velan hoitoon liittyvä DDSR-sopimus tehtiin Lontoon klubin kanssa 28 päivänä heinäkuuta 1994. Sopimuksen on arvioitu vähentäneen Bulgarian 8,2 miljardin US $:n velkoja läntisille liikepankeille kaikkiaan 46-48 prosenttia. Sopimukseen liittyvät ennakkomaksut (715 miljoonaa US $) maksettiin osittain Bulgarian kovien valuuttojen varannosta (474 miljoonaa US $) ja osittain poikkeuksellisella virallisella ulkomaisella rahoituksella (241 miljoonaa US $). Lisäksi huhtikuussa 1994 saatiin aikaan Pariisin klubin kolmas velkojen uudelleenjärjestelysopimus Bulgarian ja sen virallisten velkojien kanssa. Sopimukseen sisältyvät kaikki aikaisemman uudelleenjärjestelyn erääntyvät velvoitteet 30 päivään huhtikuuta 1995 saakka. Näiden järjestelyjen jälkeen Bulgarian suhteet kansainväliseen rahoitusyhteisöön palautuivat ennalleen.

3. Rakenteelliset uudistukset

Lukuisista rajoituksista, politiikasta lipsumisesta, poliittisesta epävarmuudesta ja heikosta hallinnosta huolimatta Bulgarian ei tarvinnut vuoden 1994 aikana luopua aiemmin toteutuneista saavutuksista, kuten hintojen ja kaupan vapauttamisesta, valuutan vaihdettavuudesta ja vapautetusta valuuttakurssijärjestelmästä.

Monia ratkaisemattomia ongelmia on kuitenkin yhä jäljellä yritysten uudelleenjärjestelyn, yksityistämisen ja rahoitusjärjestelmän uudistuksen osalta.

Hintojen vapauttamisen osalta on arvioitu, että tällä hetkellä noin 90 prosenttia vähittäiskaupan liikevaihdosta tulee tavaroista, joiden hintaa ei säännellä. Useille tuotteille ja palveluille, kuten energialle, televiestinnälle, vesihuollolle ja kuljetuksille, on kuitenkin yhä hintarajoituksia. Useista hinnankorotuksista huolimatta säännellyt hinnat eivät pysyneet inflaation vauhdissa vuonna 1994. Hallitus on sitoutunut poistamaan asteittain maataloustuotteiden olemassa olevat välilliset hintarajoitukset (muun muassa vähimmäistuottajahinnat, vähimmäistuontihinnat ja enimmäismarginaalit).

Edistyminen kaupan vapauttamisessa on vuodesta 1992 alkaen ollut rohkaisevaa, mutta epätasaista. Vientikiellot on poistettu, ja noin 10 tuotteen vientikiintiöt on korvattu vientiverolla. Tuonnista perittävä 3 prosentin lisämaksu laskettiin 2 prosenttiin tammikuussa 1994. Kuitenkin vuoden 1994 puolivälissä kotimaisen teollisuuden ja maatalouden suojelemiseksi oli yhä käytössä muutamia väliaikaisia kaupan esteitä, kuten vähimmäistuontihintoja ja tuontilisenssejä. Bulgarian väliaikainen assosiointisopimus Euroopan unionin kanssa tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1994.

Bulgarian valuuttakurssijärjestelmä on vapautettu helmikuusta 1994 alkaen. Bulgarian asukkaita koskevia ulkomaisen valuutan vaihtorajoja henkilökohtaisia juoksevia valuuttamaksuja varten (muun muassa matkailussa) on nostettu huomattavasti, ja valuutan vaihdettavuus on turvattu kaupankäyntiin liittyvien maksujen osalta. Joitakin rajoituksia valuuttamaksuille ja -siirroille on kuitenkin yhä voimassa.

Omaisuuden palauttaminen edistyi huomattavasti, minkä ansiosta dynaaminen yksityinen vähittäis- ja tukkukauppa alkoi kehittyä nopeasti (yksityisten osuus nyt suurempi kuin 50 prosenttia).

Julkiset yritykset ovat heikkoja ja velkaisia. Yrityksiä koskevat talousarviorajat ovat liian väljiä, ja pankkijärjestelmän luottorajat kierretään yritysten välisten myöhässä olevien maksujen kasaamisella (tällä hetkellä niiden arvo saattaa olla neljännes teollisuustuotannon arvosta). Näiden ongelmien ratkaisemiseksi hallituksen toimintasuunnitelma keskittyy taloudellisten pelastussuunnitelmien käyttöönottoon, yritysten uudelleenjärjestelyyn ja yksityistämiseen.

Joulukuussa 1993 hyväksytty laki antaa hallitukselle valtuudet laskea liikkeelle pitkäaikaisia sekä koti- että ulkomaanvaluuttamääräisiä obligaatioita, joilla on tarkoituksena korvata pankkien salkkuihin vuoden 1991 loppuun mennessä kertyneitä perintäkelvottomia leva- ja dollarimääräisiä lainoja ja korkoja. Valtio ottaa siten hoitaakseen julkisten yritysten lainat, ja se voi myöhemmin muuttaa ne osakkeiksi tai päättää niiden poistamisesta tai uudelleenjärjestelystä yritysten uudelleenjärjestelyn tai yksityistämisen toteuduttua.

Uudelleenjärjestelyn osalta vuoden 1994 aikana toteutettuja merkittävimpiä toimia olivat tärkeimpien tappioita tuottavien yritysten tekemä esitys kattavista tappionvähentämis- ja järkeistämissuunnitelmista sekä pankkien luotonantoa näille yrityksille valvovan järjestelmän kehittäminen yritysten talouskurin tiukentamiseksi.

Hallitus pyrki määrätietoisesti nopeuttamaan vuonna 1994 yksityistämisohjelman toteutusta yksityistämislain muutoksella, jonka tarkoituksena on helpottaa tavanomaista, markkinoihin perustuvaa yksityistämistoimiston välityksellä tapahtuvaa yksityistämistä, saattamaan päätökseen pienten yritysten yksityistämisen ja samaan aikaan toteuttamaan 500 keskisuuren ja suuren yrityksen joukkoyksityistämisohjelman. Väliaikaiselta hallitukselta puuttui kuitenkin ohjelman läpiviemiseen tarvittavaa poliittista päättäväisyyttä, ja sen vuoksi joukkoyksityistämisen toteuttaminen on viivästynyt, ja tavanomaisesti tapahtuva yksityistäminen etenee hitaasti.

Nykyään Bulgarian pankkijärjestelmään vaikuttavat yhä monet rajoitukset, kuten pääoman puute, epäpätevä johto, keskuspankin riittämätön yritysten vakavaraisuuden valvonta ja riittämättömät vakavaraisuussäännöt, hidas yksityistämiskehitys, luotonantokurin puute ("löysää lainarahaa"), pirstoutuneisuus ja hoitamattomien yritysluottojen määrän kasvu. Tämän erittäin hankalan tilanteen selvittämiseksi on vuonna 1994 toteutettu useita toimia. Bulgarian pankin pankkitarkastusosaston toimintakykyä on parannettu. Ongelmapankeissa tehtiin kaksi asianmukaista paikalla toteutettua täydellistä tarkastusta vuoden 1994 puoliväliin mennessä, ja kaksi lisätarkastusta oli suunniteltu toteutettaviksi vuoden loppuun mennessä. Pankkien yhdistämisohjelma toteutettiin Bank Consolidation Companyn toimesta siten, että 66 julkisen alan pankkia sulautettiin 11 suureksi pankiksi. Järjestämättömien luottojen poistaminen edistyi, mutta pankkien asteittainen pääomanmuodostus eteni hitaasti kalliiden kustannusten vuoksi. Vuonna 1994 laadittiin aikataulu muutamien pankkien asteittaiselle yksityistämiselle, jonka odotetaan toteutuvan vuoden 1995 loppuun mennessä.

4. Makrotaloudellisen avun toteutus

Yhteisön myöntämän, G-24-maiden antaman avun osana maksettavan 110 miljoonan ecun lainan, josta päätettiin lokakuussa 1992 ja joka täydensi Kansainvälisen valuuttarahaston Bulgarialle antamaa apua, maksu viivästyi, koska Kansainvälisen valuuttarahaston vuoden 1992 valmiusjärjestelyn tavoitteisiin ei päästy. Samasta syystä myöskään muuta G-24-maiden alkuperäiseen pakettiin kuuluvaa apua ei annettu. Vuoden 1993 loppuun mennessä edellytykset EU:n ja G-24-maiden Bulgarialle myöntämän avun jatkamiselle palautuivat. Kansainvälisen valuuttarahaston uuden 16 päivänä toukokuuta 1994 sovitun valmiusjärjestelyn jälkeen EU:n neuvosto sopi komission kanssa, että vuonna 1992 päätetty Bulgarian makrotaloudellinen apu voidaan käynnistää uudelleen uuden ohjelman yhteydessä. Ensimmäinen lainaerä (70 miljoonaa ecua) maksettiin joulukuussa 1994 Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn hyväksymisen ja velkojien kanssa sovitun velkojen uudelleenjärjestelyohjelman perusteella. Toisen lainaerän maksun edellytyksenä on, että Bulgaria täyttää tavanomaiset makrotaloudelliset tulosedellytykset, joihin sisältyy muun muassa Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn tavoitteiden saavuttaminen, DDSR:n kunnollinen toteuttaminen ja rakenteellisten uudistusten edistyminen.

VI MOLDOVA

1. Johdanto

Euroopan unionin neuvosto päätti 13 päivänä kesäkuuta 1994 myöntää Moldovan tasavallalle enintään kymmenen vuoden ajaksi 45 miljoonan ecun lainan (15) auttaakseen maata sen pyrkimyksissä muuttaa taloutensa markkinataloudeksi ja vahvistaa keskuspankkinsa valuuttavarantoa. Yhteisön myöntämä laina oli osa kokonaispakettia, jonka kansainvälinen rahoitusyhteisö on järjestänyt Moldovan hyväksi Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin myöntämien lainojen täydennykseksi.

2. Makrotaloudellinen tulos

Otettuaan lokakuussa 1993 käyttöön kansallisen valuutan, Moldovan leun, Moldova on tehnyt ratkaisevan käänteen kohti taloutensa vakauttamista Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn (hyväksyttiin joulukuussa 1993) ja kansainvälisen yhteisön täydentävän avun, joka sisältää 45 miljoonan ecun yhteisölainan, tukeman talousohjelman mukaisesti.

Ohjelmaa toteutettiin erittäin vaikeassa ympäristössä. Vuonna 1994 reaalisen BKT:n arvioidaan laskeneen noin 22 prosenttia, kun sen oli odotettu laskevan ainoastaan 3 prosenttia. Tähän olivat osittain syynä keskusjohtoisen suunnitelmatalouden luhistumiseen liittyneet jatkuvat tuotannon ja kaupan häiriöt. Teollisuustuotanto laski vuoden 1994 ensimmäisellä puoliskolla noin 30 prosenttia ennen vakautumistaan vuoden jälkipuoliskolla. Lisäksi ankara kuivuus sekä sitä seuranneet tulvat ja raemyrskyt tuhosivat vuoden 1994 kolmannella neljänneksellä tämän maatalousvaltaisen valtion tärkeimpien viljelykasvien sadon.

Epäsuotuisasta taloudellisesta ympäristöstä huolimatta Moldovan viranomaiset osoittivat huomattavaa määrätietoisuutta ja johdonmukaisuutta talouden vakauttamispyrkimyksissään. Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn edellyttämät tarkastukset saatiin menestyksekkäästi toteutetuiksi kesäkuussa ja joulukuussa 1994, ja kaikki vuoden 1994 loppuun mennessä tavoitteena olleet tulosedellytykset täyttyivät. Ohjelman päätavoite oli leun liikkeellelaskuun perustuva inflaation nopea ja pysyvä aleneminen sekä valuuttakurssin vakautuminen. Ohjelman päättäväisen toteuttamisen ansiosta inflaatio laski voimakkaasti vuonna 1994. Kuukausittainen inflaatio laski vuoden 1993 viimeisen neljänneksen noin 20 prosentin keskiarvosta noin 3 prosenttiin vuoden 1994 viimeisellä neljänneksellä. Inflaation laantuessa valuuttakurssi vakautui ja leun uskottavuus parani (mikä heijastui valuutan virtaussuunnan muuttumisena), ja tämän ansiosta nimellis- ja reaalikorot laskivat.

Vuoden 1994 julkisen talouden alijäämä saatiin pidetyksi 8 prosentissa BKT:sta, vaikka reaalinen tuotanto ja inflaatio laskivat ennakoitua enemmän. Yritysalan maksuvalmiusongelmat vaikeuttivat kuitenkin veronkantoa, ja hallitus otti lopulta käyttöön maksuvaikeuksissa oleville yrityksille myönnettävät valtion takaamat lainat. Lisäksi myöhässä olevien maksujen määrä, palkkarästit mukaan lukien, nousi noin 1,5 prosenttia BKT:sta tiukan kassanhallintajärjestelmän soveltamisen vuoksi.

Maksutase oli koko vuoden 1994 ajan kovan paineen alaisena, ensi sijassa tuontienergian kohonneen hinnan ja luonnonmullistusten vuoksi. Alustavien tietojen mukaan vaihtotaseen alijäämä vastasi 9:ää prosenttia BKT:sta. Moldova oli erittäin riippuvainen ulkomaisesta avusta, joka kattoi noin puolet kokonaistuonnista. Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin osuus ulkomaisen avun kokonaismäärästä oli noin 56 prosenttia, ja muualta saadun kahdenvälisen avun osuus oli noin 44 prosenttia, mukaan lukien EU (makrotaloudellisen avun ensimmäistä erää vastaavat 25 miljoonaa ecua), Japani (30 miljoonaa US $), Yhdysvallat (20 miljoonaa US $) ja Romania (10 miljoonaa US $). Lisäksi Venäjälle maksettavia myöhässä olevia maksuja, jotka suurimmaksi osaksi olivat aiheutuneet moldovalaisyritysten energian tuonnista, oli 120 miljoonan US $:n arvosta. Ulkomaisen avun maksutahdin nopeuduttua loppuvuodesta 1994 keskuspankin bruttomääräiset valuttavarannot saavuttivat kolmen kuukauden tuontia vastaavan tason vuoden 1994 päättyessä.

Tässä vakauttamiskehityksen kriittisessä vaiheessa Moldovan viranomaiset ovat laatineet vuodeksi 1995 kunnianhimoisen toimintasuunnitelman, jonka tavoitteena on lujittaa vakautumiskehitystä ja tehostaa rakenteellisia uudistuksia. Ohjelma, jonka tukena on maaliskuussa 1995 hyväksytty uusi Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestely, tarvitsee lisää täydentävää rahoitusta kansainväliseltä yhteisöltä.

Ohjelman tavoitteena on 1,5 prosentin talouskasvu, jonka tärkeimpiä tekijöitä ovat maatalousalan elpyminen sääolosuhteiden palauduttua normaaleiksi, vuosittaisen inflaation hidastuminen noin 10 prosenttiin sekä maksutaseen vaihtotaseen alijäämän saaminen hallintaan. Näiden tavoitteiden toteutumiseksi finanssipolitiikassa keskitytään vähentämään talousarvion alijäämää jyrkästi 3,5:ttä prosenttia vastaavalle tasolle, ja rahapolitiikan on jatkuttava tiukkana.

Vuoden 1995 ensimmäisellä neljänneksellä Moldovan viranomaiset ovat tiukasti toteuttaneet ohjelmassaan suunniteltuja talouspolitiikkoja. Alustavien tietojen mukaan kaikki maaliskuun loppuun mennessä tavoitteeksi asetetut tulosedellytykset, mukaan lukien keskuspankin odotettua vahvempi valuuttavaranto, toteutuivat. Tämän ansiosta valuuttakurssi on pysynyt vakaana, ja inflaatiopaineet ovat pysyneet kurissa (16).

3. Rakenteelliset uudistukset

Edistyminen rakenteellisessa uudistuksessa vuonna 1994 oli vaihtelevaa. Julkiset yritykset eivät suurelta osin edelleenkään reagoineet markkinavoimiin (mikä johti, kuten edellä mainittiin, muun muassa lisääntyneeseen maksujen viivästymiseen valtiolle ja ulkomaisille energiantoimittajille) osaksi heikon konkurssi- ja likvidaatiomenettelyn ja yksityistämisen viivästysten vuoksi. Vuoden loppua kohden uudistuspyrkimyksiä kuitenkin nopeutettiin huomattavasti, kun viranomaiset huomasivat, että rakenteellisten uudistusten toteuttamisen lisäviivästykset uhkasivat tehdä tyhjäksi jo saavutetun vakauden. Käyttöön otettiin uusi yksinkertaistettu huutokauppamenettely, joka auttoi julkisten yritysten huutokaupalle asetetun kunnianhimoisen aikataulun toteuttamisessa. Hallitus päätti myös nimetä seitsemän ongelmallisinta julkista yritystä ja panna niissä vireille likvidaatiomenettelyn.

Loppuvuodesta 1994 alkanutta rakenteellisten uudistusten nopeuttamista on tarkoitus jatkaa myös vuonna 1995 nopeutetun yksityistämisohjelman avulla sekä luomalla konkurssimenettelylle oikeudelliset perusteet, vahvistamalla pankkijärjestelmän pääomapohjaa ja kehittämällä välillistä, markkinaehtoista rahamarkkinoiden sääntelyä.

Vuoden 1994 viimeisen neljänneksen aikana alkanut uudistuspyrkimysten nopeuttaminen on jatkunut vuonna 1995. Erityisesti on huomattava, että Moldovan parlamentti on 15 päivänä maaliskuuta hyväksynyt vuosiksi 1995-1996 uuden kunnianhimoisen yksityistämisohjelman, joka kattaa huomattavan osan jäljellä olevasta valtion omaisuudesta ja ottaa nykyisen kuponkijärjestelmän ohella käyttöön käteisyksityistämisen (tarjotakseen yrityksille paremman maksuvalmiuden yksityistämisen jälkeistä uudelleenjärjestelyä varten ja mahdollistaakseen ulkomaisten sijoittajien osallistumisen yksityistämiseen). Kokeiluluonteinen seitsemän yrityksen likvidaatio on hyvässä vauhdissa: perustettu likvidaatiokomitea hoitaa omaisuuden myynnin ja velkojen maksun, ja viisi yritystä on jo likvidoitu. Viidentoista muun yrityksen likvidaatio on suunniteltu toteutettavan samalla tavoin ennen kesäkuun loppua. Konkurssilakia on valmisteltu, ja uusi vakavaraisuussäännöt käsittävä ja keskuspankin itsenäisyyden takaava lakiluonnos on parhaillaan parlamentin käsiteltävänä. Lisäksi keskuspankki sopi tammikuussa toimintasuunnitelmista kymmenen ongelmapankin vakavaraisuuden takaamiseksi.

4. Makrotaloudellisen avun toteutus

Yhteisön 13 päivänä kesäkuuta 1994 myöntämä 45 miljoonan ecun laina oli tarkoitus maksaa kahdessa erässä siihen liittyvien makrotaloudellisten edellytysten täytyttyä. Ensimmäinen, 25 miljoonan ecun erä maksettiin joulukuussa 1994 Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyyn kuuluvan ensimmäisen tarkastuksen onnistuneen toteutuksen perusteella. Toisen, 20 miljoonan ecun erän maksamisen edellytyksenä oli Kansainvälisen valuuttarahaston valmiusjärjestelyn edellyttämien tavoitteiden toteutuminen sekä komission myönteinen arvio tulosedellytysten täyttymisestä ja rakenteellisten uudistusten edistymisestä hintojen, kaupan ja valuuttakurssien vapauttamisen, yksityistämisen sekä yritysten ja rahoitusalan talouskurin osalta.

Edistys näillä aloilla onkin ollut voimakasta. Tavaroiden ja palveluiden hinnat vapautettiin täysin vuoden 1994 aikana lukuun ottamatta energiatuotteita, kiinteistövuokria, telepalveluita, julkisia liikennevälineitä, kunnallisia palveluja ja valtion viljanhankintaa. Maataloustuotteiden valtionapu lakkautettiin toukokuussa 1994. Energian valtionapu poistettiin, mutta korvattiin heikoimmassa asemassa olevien väestöryhmien osalta käteiskorvausjärjestelmällä.

Kaupan vapauttaminen on edennyt huomatavasti: kaikki vientikiintiöt poistettiin lukuun ottamatta viljan ja viljatuotteiden vientiä. Vuoden 1994 loppuun mennessä Moldova alensi enimmäistuontimaksunsa 50 prosenttiin lukuun ottamatta muutamia ylellisyystuotteita, joista suurin osa on viinituotteita ja kulutuselektroniikkaa. Tuontimaksut on alennettu enintään 30 prosenttiin 1 päivästä huhtikuuta 1995, ja niitä odotetaan alennettavan lisää vuoden 1995 loppuun mennessä.

Valuuttakurssien osalta myönnettiin muissa maissa asuville heinäkuussa 1994 lupa kotiuttaa voitot sekä yritystensä purkamisesta saadut tulot; myös yritysten vientituloja koskeva ulkomaanvaluutan luovutusvelvollisuus kumottiin marraskuussa 1994. Moldovaan on perustettu pankkien välinen valuuttapörssi, josta kansalaiset voivat ostaa valuuttaa useimpia juoksevia valuuttamaksuja varten ja josta muissa maissa asuvat voivat ostaa valuuttaa kotiuttaakseen tulojaan.

Yksityistämisessä kehitys oli odotettua hitaampaa, mutta nopeutui vuoden 1994 viimeisten kuukausien aikana niin, että joulukuun loppuun mennessä oli yksityistetty 304 keskisuurta tai suurta ja 273 pientä yritystä, mikä vastaa 25:ttä prosenttia valtion koko omaisuudesta. Parlamentti on 15 päivänä maaliskuuta 1995 hyväksynyt vuosia 1995-1996 koskevan yksityistämisohjelman, jonka mukaan 2/3 valtion omaisuudesta yksityistetään vuoden 1996 loppuun mennessä.

Pankkialan uudistamisen osalta Moldovan valtionpankki laatii uusia sääntöjä, jotka täyttävät Baselin komitean asettamat normit. Hiljattain hyväksyttiin uudet säännöt, jotka velvoittavat liikepankit luokittelemaan sijoituksensa ja varautumaan luottotappioihin. Uuden pankkitoimintalain luonnos on valmisteltu ja alistettu parlamentille. Tässä laissa säädetään Moldovan valtionpankin itsenäisyydestä rahapolitiikan hoitamisessa sekä valtionpankin lisätyistä oikeuksista valvoa ja säännellä liikepankkien toimintaa. Uudessa pankkitoimintalakiluonnoksessa säädetään myös rangaistuksista vakavaraisuussääntöjen rikkomustapauksissa.

Moldovan viranomaisten toteuttamien toimien ja jatkotoimiin sitoutumisen vuoksi katsotaan yhteisölainan toisen erän maksamiselle asetettujen ehtojen täyttyneen.

Kestävän maksutasetilanteen varmistamiseksi vuonna 1995 Moldova tarvitsee makrotaloudellista lisäapua Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin myöntämän avun täydennykseksi, kuten kansainvälinen taloudellista apua myöntävä yhteisö totesi Maailmanpankin maaliskuussa 1995 järjestämän konsultaatioryhmän kokouksen yhteydessä. Toisen erän maksamisen jälkeen Euroopan komissio aikoo esittää, että Moldovalle annetaan makrotaloudellista lisäapua, jonka enimmäismäärä on enintään 15 miljoonaa ecua.

VII ROMANIA

1. Johdanto

Vuoden 1993 aikana inflaatio kiihtyi Romaniassa hintojen huomattavan vapauttamisen vuoksi. Löyhä rahapolitiikka ja taloudellisen kurin puuttuminen julkisissa yrityksissä kiihdyttivät inflaation yli 300 prosenttiin. Korot olivat voimakkaasti negatiiviset ja aiheuttivat varojen voimakkaan siirtymisen leusta ulkomaanvaluuttoihin. Romanian valtionpankki määräsi edelleen virallisen korkotason, maassa oli yhä käytössä useita valuuttakursseja, ja vuoden lopussa virallisen ja (yksityisten) valuutanvaihtotoimistojen valuuttakurssien välinen ero oli yli 50 prosenttia. Romanian valtionpankin valuuttavaranto supistui ale 50 miljoonaan US $:iin, joka vastaa kolmen päivän tuontia, kun taas liikepankeilla oli noin 1 miljardin US $:n arvosta valuuttaa. Edistyminen valtion omistamien yritysten uudelleenjärjestelyssä ja yksityistämisessä oli hyvin vähäistä. Huolimatta julkisen talouden uudistusten jonkinasteisesta edistymisestä ja julkisen talouden alijäämän vähenemisestä 2 prosenttiin BKT:sta Kansainvälisen valuuttarahaston ei ollut mahdollista jatkaa Romanian taloudellista tukemista vuonna 1993, eikä myöskään EU:n G-24-maiden makrotaloudellista apua voitu toteuttaa.

Vasta joulukuussa 1993 viranomaiset pääsivät Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa yhteisymmärrykseen uudesta talousohjelmasta vuosiksi 1994-1995. Kansainvälisen valuuttarahaston johtokunta hyväksyi tämän ohjelman ja siihen liittyvän 700 miljoonan US $:n suuruisen rahoitusavun (valmius- ja rakennemuutostuki) toukokuussa 1994 sen jälkeen, kun EU/G-24-maat olivat luvanneet rahoittaa jäljellä olevan vajeen.

2. Makrotaloudellinen kehitys

Vuosien 1994-1995 ohjelman päätavoitteet ovat vuotuisen inflaation vähentäminen noin 70-75 prosenttiin vuoden 1994 loppuun mennessä ja vaihtotaseen alijäämän merkittävä pieneneminen. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi viranomaiset lupasivat nostaa reaalikorkotason positiiviseksi, vapauttaa valuuttakurssijärjestelmän, rajoittaa julkisen talouden alijäämän 2,5 prosenttiin BKT:sta vuonna 1994 ja nopeuttaa julkisten yritysten yksityistämistä ja taloudellista uudelleenjärjestelyä.

Rahapolitiikkaa tiukennettiin vuoden 1993 loppua kohti, jolloin Romanian valtionpankki alkoi huutokaupata jälleenrahoitusluottojaan markkinakorolla. Tämä johti reaalikorkojen yleiseen nousuun positiiviselle tasolle koko pankkijärjestelmässä. Alkuvuodesta 1994 valtionpankin jälleenrahoituksen keskikorko kohosi yli 12 prosenttiin kuukaudessa, kun taas inflaatio laski 5-8 prosenttiin kuukaudessa. Nimelliskorot alkoivat vuoden 1994 toisella ja kolmannella neljänneksellä jälleen laskea inflaation mukana, tosin hitaasti. Romanian valtionpankin keskimääräinen jälleenrahoituskorko laski vuoden 1994 lopussa noin 5 prosenttiin kuukaudessa, kun taas inflaatio oli hidastunut noin 2 prosenttiin kuukaudessa. Liikepankkien korot vaihtelivat samalla tavoin.

Korkojen nousu palautti luottamuksen leuhun ja kavensi Romanian valtionpankin määräämän virallisen valuuttakurssin ja yksityisten valuutanvaihtotoimistojen kurssien välistä eroa. Valuutan helmi-maaliskuussa 1994 tapahtuneen noin 14 prosentin nimellisen devalvoitumisen jälkeen valtionpankki luopui hallinnollisesti säännellystä valuuttakurssijärjestelmästä ja siirtyi huhtikuun alussa markkinoiden määräämään valuuttakurssiin. Pankkien väliset valuuttamarkkinat perustettiin elokuussa. Vuoden 1994 kolmannella neljänneksellä muodostui virallisten ja yksityisten valuuttatoimistojen valuuttakurssien välille kuitenkin jälleen merkittävä ero, joka pysyi sitkeästi ennallaan koko ensimmäisen vuosineljänneksen 1995, tosin hitaasti kaventuen. Tämä osoitti, että valuuttamarkkinat eivät toimineet täysin avoimesti ja että virallinen valuuttakurssi ei vastannut markkinoiden todellista tilannetta.

Konsolidoitu julkisen talouden alijäämä osoitti itse asiassa pientä ylijäämää vuoden 1994 ensimmäisten viiden kuukauden osalta. Tämä tilanne ei kuitenkaan ollut kestävä, sillä menot pidettiin keinotekoisesti alhaalla toukokuuhun 1994 asti, koska parlamentti ei ollut vielä hyväksynyt uutta talousarviolakia. Vuoden loppuun mennessä julkisen talouden alijäämä oli kasvanut 2 070 miljardiin leuhun eli 4,4 prosenttiin BKT:sta. Tämä oli kansainvälisen valuuttarahaston kanssa tehdyssä ohjelmassa edellytetyn nimellisalijäämän mukainen. Osuutena BKT:sta se oli ohjelman alkuperäistä tavoitetta suurempi nflaation odotettua voimakkaamman hidastumisen ansiosta, mikä johti siihen, että arviota vuoden nimellis-BKT:sta tarkistettiin alaspäin.

Verouudistukset jatkuivat vuonna 1994 uuden voittoverolain, paikallisverolain ja maaverolain käyttöönotolla sekä valmisteverojen korotuksella. Julkisen talouden alijäämän markkinarahoitus Romanian valtiopankin luotoin lakkasi vähitellen lähes kokonaan maaliskuun ja marraskuun 1994 välisenä aikana. Joulukuussa 1994 luotot kuitenkin lisääntyivät jälleen jyrkästi, kun hallitus siirtyi jälleen käyttämään valtionpankkia liikepankkien sijaan rahoittaakseen osan alijäämästään.

Tiukan raha- ja finanssipolitiikan ansiosta inflaatio aleni nopeasti. Marraskuussa 1993 yli 300 prosentin vuotuisesta inflaatiosta päästiin vuoden 1994 lopussa alle 62 prosenttiin, joka on selvästi pienempi kuin Kansainvälisen valuuttarahaston ohjelman 75 prosentin tavoite. Nyt viranomaiset ovat asettaneet vuoden 1995 uudeksi vuosittaisen inflaation tavoitteeksi 25 prosenttia ohjelmassa alun perin kaavaillun 40 prosentin sijaan.

Vaihtotaseen alijäämä pieneni huomattavasti 1,2 miljardista US $:sta vuonna 1993 0,3 miljardiin US $:iin vuonna 1994. Tämä aiheutui voimakkaasta viennistä (dollareina +23 prosenttia), joka oli pääsiassa seurausta leun devalvoitumisesta ja kotimaan markkinoiden huomattavista maksurästeistä ja -viivästyksistä, jotka kannustivat yrityksiä myymään ulkomaille. Tuonti kasvoi ainoastaan noin 5 prosenttia. Vuoden 1994 loppupuolella ja vuoden 1995 alussa vaihtotaseeseen alkoi jälleen kohdistua paineita, jotka aiheutuivat osaksi leun reaaliarvon noususta.

Pääomatase kasvoi merkittävästi yksityisten suorien ja salkkuinvestointien osalta 414 miljoonaan US $:iin, kun se vuonna 1993 oli ainoastaan 14 miljoonaa US $. Lainojen maksujen on havaittu hidastuneen ohjelman mukaiseen ajoitukseen verrattuna. Tämän vuoksi pääomataseen ylijäämä vuonna 1994 jää ohjelmassa asetettua tavoitetta pienemmäksi.

Viralliset valuuttavarannot, jotka miltei ehtyivät vuoden 1993 lopussa, kasvoivat yli 620 miljoonaan US $:iin (joka vastaa 1,2 kuukauden tuontia) lokakuun 1994 puoliväliin mennessä. Koska virallisten ja yksityisten valuuttakurssien välinen ero palasi ja viranomaiset olivat ilmeisen halukkaita pitämään virallisen valuuttakurssin todellista markkinatasoa alempana, valtionpankki myi osan varannoistaan. Varannot vähenivät alle 407 miljoonaan US $:iin helmikuun 1995 loppuun mennessä, jolloin valtionpankki ryhtyi uudelleen ostamaan ulkomaanvaluuttaa. Koko pankkijärjestelmän valuuttavaranto kasvoi vuonna 1994 tammikuusta joulukuuhun 0,9 miljardista US $:sta 2 miljardiin US $:iin.

3. Rakenteelliset uudistukset

Romanian taloudellisen vakautusohjelman 1994-1995 keskeinen tavoite on velkaantuvien ja tappiollisten julkisten yritysten pakottaminen taloudelliseen kuriin. Yritysten väliset myöhässä olevat maksut kasvoivat kuitenkin vuoden 1994 loppuun mennessä noin 7 miljardiin leuhun eli 14 prosenttiin BKT:sta. Myöhässä olevien maksujen määrästä lähes puolet on noin 70 yhtiön ja valtiollistetun yrityksen velkoja, ja nämä yritykset on asetettu tiukan taloudellisen valvonnan alaisiksi. Erityisvalvontaan sisältyvät yritysten eristäminen pankkijärjestelmästä, neuvottelut velkojien kanssa sekä taloudellisten elvytyssuunnitelmien laatiminen ja toteutus. Jos velkojien kanssa ei päästä sopimukseen, käynnistetään konkurssimenettely. Suurimmalle osalle julkisista laitoksista likvidaatio ei tietenkään ole realistinen ratkaisu, joten toteutuskelpoisia taloudellisia elvytysohjelmia on laadittava.

Parlamentin hyväksyntä kauan viipyneelle konkurssilaille saatiin maaliskuussa 1995. Laki on taloudellisen elvytyssuunnitelman keskeinen tekijä, sillä se määrittelee asianmukaiset oikeudelliset puitteet tuomioistuinten ulkopuolella tapahtuvalle sovittelulle velkojien ja velallisten välillä. Se mahdollistaa konkurssimenettelyn käynnistämisen mutta antaa samalla riittävää joustavuutta pelastustoimia varten.

Julkisten yritysten yksityistäminen ei ole edennyt kovin paljon. Vuoden 1994 lopussa, 3 vuotta yksityistämislain hyväksymisen jälkeen, ainoastaan alle 900 lähes 6 300:sta valtion omistamasta yhtiöstä oli siirretty kokonaan yksityisomistukseen. Useimmat yksityistetyistä yhtiöistä olivat pieniä, ja niiden yksityistäminen toteutettiin myymällä ne yritysjohdolle ja henkilöstölle. Romanian hallitus julkisti kesäkuussa 1994 uuden joukkoyksityistämisohjelman, jonka tavoitteena on kesäkuuhun 1995 mennessä yksityistää 3 000 yritystä lisää. Parlamentti hyväksyi tämän ohjelman kuitenkin vasta maaliskuussa 1995. Arvioitiin, että ainakin kaksi viidestä valtion omistamasta suurpankista tulisi saattaa yksityistämiskuntoon vuonna 1995, mutta toistaiseksi tässä yhteydessä on mainittu ainoastaan yksi pankki, Romanian Development Bank.

4. Makrotaloudellisen avun toteutus

Romanian tehtyä Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa periaatesopimuksen uudesta ohjelmasta vuosiksi 1994-1995 maan viranomaiset anoivat EU:lta ja G-24-mailta lisää makrotaloudellista apua, jolla se kattaisi jäljellä olevan 275 miljoonan US $:n ulkomaisen rahoitustarpeen. EU:n / G-24-maiden sitoumukset olivat noin 219 miljoonaa US $, eli lähes 80 prosenttia jäljellä olevasta rahoitustarpeesta. Sitoumuksiin sisältyy kahdessa erässä maksettava enintään 125 miljoonaan ecun suuruinen EU:n makrotaloudellinen lisäapu, josta Euroopan unionin neuvosto päätti 20 päivänä kesäkuuta 1994 (päätös 94/369/EY). Joulukuussa 1994 komissio sopi Romanian viranomaisten kanssa lainan maksuun liittyvistä makrotaloudellisista edellytyksistä.

Toukokuuhun 1995 mennessä ei ensimmäistä 55 miljoonan ecun erää kuitenkaan ollut maksettu Romanian valuttakurssipolitiikan lipsuttua vuoden 1994 viimeisen neljänneksen ja vuoden 1995 ensimmäisen neljänneksen aikana. Komissio on useaan otteeseen ilmaissut Romanian viranomaisille huolensa näistä lipsumisista ja korostanut tarvetta saada jälleen aikaan yhtenäinen todellista markkinatilannetta vastaava valuuttakurssi, ennen kuin maksut voidaan aloittaa.

Toisen erän maksamisen edellytyksenä on tiettyjen rakenteellisten uudistustoimien tehokas toteuttaminen, mihin kuuluvat muun muassa yksityistämisen eteneminen, tappiollisten yritysten taloudellinen uudelleenjärjestely sekä pankkialan uudistukset, joista on sovittu Romanian viranomaisten kanssa yhteisymmärryspöytäkirjassa.

VIII SLOVAKIA

1. Johdanto

T Osekkoslovakian liittotasavallan hajoamisella 1 päivänä tammikuuta 1993 oli useita kielteisiä vaikutuksia Slovakian taloudelle aikana, jolloin maa vielä kärsi SEVin purkamisen aiheuttamasta järkytyksestä ja markkinatalouteen siirtymiseen liittyvistä vaikeuksista. Erityisesti liittovaltion hajoaminen merkitsi huomattavien varainsiirtojen menetystä T Osekinmaasta, mikä vaikutti osaltaan julkisen talouden ja vaihtotaseen suurten alijäämien syntymiseen vuonna 1993. Lisäksi T Osekkoslvakian jakautuminen keskeytti kaupankäynnin T Osekin tasavallan kanssa, rajoitti Slovakian pääsyä kansainvälisille pääomamarkkinoille, ja jakautumisesta seurasi Slovakian kruunuun kohdistuvaa keinottelua, joka käytännöllisesti katsoen ehdytti Slovakian viralliset valuuttavarannot.

Tässä tilanteessa Slovakian hallitus sopi Kansainvälisen valuuttarahaston kanssa vuoden 1993 keskivaiheilla loppuvuoden makrotaloudellisesta vakautusohjelmasta, jonka tueksi hyväksyttiin heinäkuussa 1993 ensimmäinen Kansainvälisen valuuttarahaston järjestelmänmuutostukierä, jonka määrä oli 64,4 miljoonaa SDR (noin 100 miljoonaa US $). Lisäksi Maailmanpankki myönsi marraskuussa 1993 Slovakialle 80 miljoonan US $:n lainan talouden elvyttämiseksi.

Heinäkuussa 1994 Kansainvälinen valuuttarahasto hyväksyi valmiusluoton 20 kuukauden ajalle ja toisen järjestelmänmuutostukierän, jotka olivat yhteensä arvoltaan 180 miljoonaa SDR (noin 280 miljoonaa US $), tukeakseen laajempaa talousohjelmaa vuosina 1994-1995. Näiden rinnalla Maailmanpankki aloitti neuvottelut mahdollisesta yritys- ja rahoitusalan sopeuttamislainasta. Kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa sovitulla makrotaloudellisella avulla ja ohjelmalla pyrittiin vahvistamaan Slovakian heikkoa maksutasetta ja tukemaan maan siirtymistä markkinatalouteen T Osekkoslovakian jakautumisen aiheuttaman epäedullisen tilanteen jälkeen.EU:n neuvosto teki ohjelman tukemiseksi 22 päivänä joulukuuta 1994 (17) päätöksen, jolla myönnettiin Slovakialle enintään 130 miljoonaa ecua makrotaloudellista apua osana G-24-maiden vastausta Slovakian viranomaisten pyyntöön 300 miljoonan US $:n täydentävästä avusta. Muut G-24-maat (lähinnä Japani, Itävalta ja Sveitsi) tekivät lisäsitoumuksia 87,3 miljoonan US $:n arvosta.

2. Makrotaloudellinen kehitys

Kaikki makrotaloudelliset muuttujat ovat kehittynet suotuisasti vuoden 1994 toisen vuosineljänneksen jälkeen. Neljän peräkkäisen taantumavuoden jälkeen Slovakian talous elpyi voimakkaasti vuonna 1994, jolloin reaalinen BKT kasvoi 4,8 prosenttia ja teollisuustuotanto 7 prosenttia. BKT:n elpyminen perustui nettoviennin voimakkaaseen kasvuun, joka oli määrältään suurempi kuin kotimaisen kysynnän väheneminen. Työttömyysprosentti puolestaan on vakautunut, tosin melko korkealle 14,5 prosentin tasolle (14,6 prosenttia maaliskuussa 1995). BKT:n arvioidaan jälleen kasvavan noin 4 prosenttia vuonna 1995, kun kasvun lähteeksi tulee nettoviennin sijaan kotimainen kysyntä.

Kuluttajahintaindeksin perusteella laskettu vuotuinen inflaatio on laskenut joulukuussa 1993 25 prosentista 11,3 prosenttiin maaliskuussa 1995, ja hallituksen ohjelma tähtää sen vähentämiseen 8 prosenttiin vuoden 1995 loppuun mennessä. Palkkojen nousu puolestaan kiihtyi vuonna 1994, sillä teollisuuden reaalipalkat nousivat 7 prosenttia oltuaan laskusuunnassa vuonna 1993. Hallitus on kuitenkin päättänyt poistaa viime vuonna käyttöön otetun palkkojen ylikorotuksesta kannettavan veron.

Talousarvion alijäämän vähentämisessä edettiin huomattavasti vuonna 1994. Yleisen valtiontalouden alijäämä oli vuoden lopussa 2,7 prosenttia BKT:sta, kun se vuonna 1993 oli 7,6 prosenttia. Vuoden 1995 talousarviossa yleisen valtiontalouden alijäämäksi arvioidaan 3 prosenttia BKT:sta. Myös rahapolitiikka oli tiukkaa vuonna 1994. Pankkijärjestelmän kotimaiset nettovarat kasvoivat ainoastaan 2 prosenttia, vaikka kasvuksi oli suunniteltu 5,5 prosenttia ja vuonna 1993 kasvua oli 11,1 prosenttia. Rahavaranto kasvoi kuitenkin suunniteltua nopeammin, mikä heijasti nettomääräisten ulkomaanvarojen nopeaa kasvua, joka puolestaan johtui maksutaseen muutoksesta. Slovakian valtionpankki jatkaa varovaista rahapolitiikkaa vuonna 1995. Valtionpankki on päättänyt säilyttää helmikuussa 1994 käyttöön otetut pankkikohtaiset luottokatot vuoden 1995 loppuun saakka ja on ottanut tavoitteeksi 4,5 prosentin kotimaisten nettovarojen kasvun ja 12,3 prosentin M2:n kasvun vuonna 1995.

Maksutase on parantunut selvästi vuoden 1994 toisesta neljänneksestä. Vaihtotase heilahti vuoden 1993 0,6 miljardin US $:n alijäämästä (5,4 prosenttia BKT:sta) 712 miljoonan US $:n ylijäämään (6 prosenttia BKT:sta) vuonna 1994. Tämän kehityksen tärkeimmät syyt näyttävät olevan kotimaisen kysynnän lasku, Slovakian kruunun devalvaatio (mukaan lukien kahdenvälisen clearing-järjestelmän sisäinen devalvaatio) ja 10 prosentin lisämaksun määrääminen tuonnille maaliskuussa 1994.

Vaihtotase on parantunut etenkin T Osekin kanssa käydyn kaupan osalta, ja kahdenvälinen vaihtotase oli Slovakialle 806 miljoonaa US $ ylijäämäinen vuonna 1994. Slovakian vaihtotaseen muutos T Osekin tasavaltaan nähden on heijastunut kahdenvälisen ecu-clearing-tilin taseeseen. Slovakian vaihtotaseen huomattavan alijäämän vuoden 1993 lopulla ja alkuvuonna 1994 jälkeen tase on ollut Slovakialle ylijäämäinen, koska T Osekin tasavalta on jatkuvasti ylittänyt 130 miljoonan ecun luottorajan, jonka ylittävät maksut on suoritettava kovana valuuttana.

Myös pääomatase on parantunut. Vuoden 1994 puolivälin jälkeen Slovakialle on maksettu virallista makrotaloudellista apua noin 295 miljoonaa US $ (Kansainvälinen valuuttarahasto, Maailmanpankin laina talouden elvyttämiseksi ja Japan Exim Bank). Lisäksi Slovakian valtionpankki laski heinäkuussa 1994 liikkeelle 250 miljoonan US $:n obligaatiolainan Samurai-markkinoilla. Ulkomaiset suorat sijoitukset kasvoivat vuoden 1993 100 miljoonasta US $:sta miljoonaan US $:iin vuonna 1994, mutta ne ovat yhä vähäisiä (1,5 prosenttia BKT:sta). Lopuksi voidaan mainita, että Slovakian valtionpankin tiukka linja pankkien välisen maksuvalmiuden osalta yhdessä vakaaksi havaitun Slovakian kruunun kanssa (sekä revalvaatio-odotukset T Osekin kruunuun nähden vuoden 1995 ensimmäisellä puoliskolla) on johtanut lyhytaikaisen pääoman virtaamiseen maahan.

Sekä vaihtotaseen että pääomataseen suotuisa kehitys on näkynyt valuuttavarannon huomattavana kasvuna. Virallinen valuuttavaranto on kasvanut vuoden 1993 lopun 415 miljoonasta US $:sta huhtikuun 1995 2,2 miljardiin US $:iin, eli noin 3 kuukauden tuontia vastaavaan määrään.

Huhtikuussa 1995 amerikkalainen luokituslaitos Standard& Poor's nosti Slovakian luokitusta BB-:sta BB+:aan eli ainoastaan yhden pykälän päähän niin sanotusta investointitason luokituksesta. Myös Moody's harkitsee Slovakian luokituksen nostamista. Tämän pitäisi vaikuttaa myönteisesti maan pääsyyn kansainvälisille pääomamarkkinoille.

Vuoden 1993 heinäkuun 10 prosentin devalvaation jälkeen Slovakian kruunun valuuttakurssi on pysynyt vakaana länsivaluutoista koostuvaan koriin nähden. Heinäkuussa 1994 tämän korin valuuttojen määrää vähennettiin viidestä kahteen (Saksan markkaan ja Yhdysvaltojen dollariin). Joulukuussa 1993 Slovakian kruunu devalvoitiin 5 prosentilla ja T Osekin kruunu revalvoitiin 3 prosentilla clearing-järjestelmässä. T Osekin kruunun 3 prosentin revalvaatio kumoutui kuitenkin maaliskuussa 1994, ja toukokuun puolivälissä Slovakian kruunun revalvointia koskevien spekulaatioiden lisääntymisen vuoksi clearing-järjestelmässä Slovakian valuutan devalvaatiota pienennettiin 5 prosentista 1 prosenttiin.

3. Rakenteelliset uudistukset

Slovakian viranomaiset julkistivat keväällä 1994 suunnitelman yksityistämisen nopeuttamiseksi, joka perustui kuponkiyksityistämisen entistä laajempaan käyttöön. Elokuun lopussa 1994 kuponkiyksityistämisen toiseen aaltoon oli suunniteltu otettavan noin 65 miljardin Slovakian kruunun arvosta osakepääomaa, ja syyskuun ja marraskuun 1994 välisenä aikana noin 3,5 miljoonaa kansalaista (kaikkiaan 3,8 miljoonasta kuponkeihin oikeutetusta) oli ilmoittautunut ostamaan kuponkeja.

30 päivän syyskuuta ja 1 päivän lokakuuta parlamenttivaalien jälkeinen poliittinen umpikuja ja uuden hallituksen uudelleen määrittelemä yksityistämissuunnitelma johtivat yksityistämiskehityksen huomattavaan viivästymiseen. Vasta valittu parlamentti mitätöi eräitä väliaikaisen hallituksen 6 päivän syyskuuta 1994 jälkeen tekemiä sopimuksia suorin myynnein toteuttavasta yksityistämisestä, ja kuponkijärjestelmä on huomattavasti supistunut ja viivästynyt. Painopisteen odotetaan siirtyvän kupongeista takaisin tavanomaisiin menetelmiin. Etusija annetaan omaisuuden suoralle myynnille strategisille sijoittajille, osamaksumyynnit johtajille ja henkilöstölle mukaan lukien.

Pankkialan uudistuksen osalta tulivat maaliskuussa 1995 voimaan uudet, tiukemmat määräykset luottotappioluokittelusta ja -varauksista. Slovakian parlamentin odotetaan hyväksyvän vuoden 1995 puoliväliin mennessä verolain muutokset, joissa säädetään täydestä verovähennysoikeudesta pankkien tekemistä luottotappiovarauksista vuosina 1995-1997. Jos pankit haluavat tilapäisesti hyötyä varausten täydestä verovähennyskelpoisuudesta, niiden on sitouduttava Slovakian valtionpankin hyväksymään uudelleenjärjestelyohjelmaan, ne eivät saa jakaa osinkoja useaan vuoteen, ja niiden on pyrittävä voimakkaasti vähentämään tai pitämään aisoissa toimintakustannuksensa (palkat mukaan lukien). Lisäksi Slovakian talouden meneillään olevan vahvistumisen toivotaan vaikuttavan myönteisesti järjestelemättömiin lainoihin.

Viranomaiset tutkivat mahdollista vakuusrahasto-ohjelman aloittamista ja valmistelevat Slovakian valtionpankkia ja liikepankkeja käsitteleviin lakeihin muutoksia, joilla pyritään lisäämään keskuspankin valvonta- ja väliintulovaltaa.

Eräiden yksityistämissijoitusrahastojen ja sijoitusyhtiöiden harjoittamien väärinkäytösten ja epämääräisen toiminnan vuoksi valtiovarainministeriö on rajoittanut useiden tällaisten yhtiöiden toimintaa ja suunnittelee niitä koskevien sääntöjen tiukentamista. Valmisteilla olevat lakimuutokset tähtäävät sijoitusrahastojen ja -yhtiöiden toimien avoimuuden ja valvonnan lisäämiseen sekä yksityistämissijoitusrahastojen osakkeenomistajien etujen parempaan turvaamiseen. On kuitenkin mahdollista, että muutokset saattavat rajoittaa yksityistämissijoitusrahastojen osuutta sisäisestä hallinnasta.

Talousministeriö on asettanut selvitystilaan 168 julkista yritystä, jotka kuuluvat ministeriön toimivallan piiriin, tosin kehitys on viety loppuun vasta 12 yrityksen valtion nimeämille selvitysmiehille lähinnä kiinteistömarkkinoilla vallitsevan ylitarjonnan vuoksi. Lisäksi viranomaiset valmistelevat konkurssi- ja sovittelulakiin muutoksia, jotka kohdistuvat eräisiin nykyisiin puutteisiin ja mahdollistavat tapausten nopeamman ratkaisemisen.

Hallitus on sitoutunut tekemään kruunusta täysin vaihtokelpoisen valuutan 1 päivään tammikuuta 1996 mennessä. Tämän mukaisesti Slovakian valtionpankki kor