4.5

Kaiken kaikkiaan ETSK kannattaa ehdotettua säädöstä. Se esittää kuitenkin seuraavassa muutamia huomioita tärkeistä näkökohdista. 4.5.1 Ehdotetussa 111 artiklan 1 kohdassa, johon viitataan edellä kohdassa 4.3, esitetään yhtenäistä 25 prosentin rajaa, joka koskisi myös pankkien välisiä talletuksia. Säännöksen motiivi on aivan ymmärrettävä, sillä eräitä kaikesta päätellen vakavaraisimpiin kuuluneita pankkejakin on romahtanut melkein varoituksetta. Säännöissä on aina viisainta varautua pahimpaan, mutta niiden lähtökohdaksi ei voida ottaa katastrofiskenaariota. Säätämällä riskiraja kohtuuttoman matalaksi, kuten pankkien välisten talletusten osalta näyttää käyvän, rajoitetaan maksuvalmiutta kaikkina aikoina ja erityisesti markkinoiden kireinä aikoina. Kyseistä säännöstä olisi suositeltavaa tarkistaa siten, että pankkien välisille lyhytaikaisille lainoille säädetään korkeampi raja, varsinkin kun 25 prosentin kattoa on tarkoitus soveltaa erääntymisajasta riippumatta. Etenkin nykyisessä tilanteessa pankkien väliset lyhyet lainat voivat toimia markkinoiden likviditeettiä sääntelevänä tekijänä, ja lisäksi niihin liittyy yleensä vähemmän riskejä kuin muunlaisiin vastuisiin. Viime aikojen poikkeuksellisesta tilanteesta johtuvat tapahtumat eivät kyseenalaista tätä periaatetta, mutta poikkeuksellisiin tilanteisiin tulee reagoida poikkeuksellisin toimenpitein, ja normaalitilanteessa olisi sovellettava normaalisääntöjä. 4.5.2 Ehdotetun 113 artiklan 4 kohdan perusteella jäsenvaltiot voisivat antaa vapautuksia 111 artiklan 1 kohdan soveltamisesta. ETSK noudattaa tältä osin vastaavissa tapauksissa omaksumaansa linjaa ja ilmaisee vastustavansa ponnekkaasti kaikkia sellaisia toimenpiteitä, jotka saattavat horjuttaa kilpailun tasapuolisuutta. Kun velvoitteen asettamisen sijasta annetaan mahdollisuus noudattaa tai olla noudattamatta sääntöä, hidastetaan sääntelyn yhdenmukaistamista. ETSK – niin kuin kaikki muutkin – on täysin tietoinen siitä, että mahdollisuuksien antaminen velvoitteiden asettamisen sijasta on käytännön kannalta tarpeen, kun näkemykset menevät ristiin. Komitea katsoo kuitenkin, että kaikissa direktiiviehdotuksissa säännökset olisi esitettävä selvästi joko velvoitteena tai kieltona ja että päätös niiden muuttamisesta vapaavalintaisiksi olisi jätettävä parlamentin ja neuvoston tehtäväksi. Näistä asioista käytävien keskustelujen johdosta työmarkkinaosapuolet saisivat avoimuuden nimissä tietoonsa perustelut, joilla toimenpiteitä puolletaan tai vastustetaan. 4.5.3 Edellä mainittu mahdollinen vapautus koskisi rahoituslaitoksen emoyritykseen tai ryhmän muihin yrityksiin liittyviä vastuita, mikäli vastapuolet ovat sijoittautuneet samaan jäsenvaltioon (80 artiklan 7 kohdan d alakohta). Tällainen rajoitus vahingoittaa monikansallisia yritysryhmiä lisäämättä kuitenkaan markkinoiden turvallisuutta. Keskitetysti hallinnoidun ryhmän sisäisten riskien, joista vastaavat saman konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluvat yksiköt, olisi kuuluttava vapautusten soveltamisalaan. Näin on kuitenkin vaikea toimia, sillä konkurssia ja selvitystilaa koskevat kansalliset lainsäädännöt kieltävät varojen siirron yksiköltä toiselle kriittisissä tai maksukyvyttömyyttä enteilevissä tilanteissa. Sitä paitsi direktiivin tavoitteena on ryhmittymien kokonaisriskitason määrittäminen ottamatta lukuun toimenpiteitä mahdollisista kriisitilanteista selviämiseksi. 4.5.4 Yhtenä järkevänä ratkaisuna voisi olla, että vapautus emoyritykseen tai muissa jäsenvaltioissa sijaitseviin ryhmän muihin yrityksiin liittyvistä vastuista myönnettäisiin tapauskohtaisesti sillä edellytyksellä, ettei koko ryhmän vakavaraisuus anna aihetta huoleen lähitulevaisuudessa. Vapautus voitaisiin keskeyttää välittömästi, jos valvontaviranomaiset katsovat, että yritys tai ryhmä on joutumassa vaikeuksiin.