30.3.2004 FI C 80/139 Euroopan unionin virallinen lehti
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Verotus Euroopan unionissa: yhteiset
periaatteet, verotuksen yhdenmukaistaminen sekä mahdollisuus tehdä päätöksiä määräenemmis-
töllä”
(2004/C 80/33)
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. heinäkuuta 2003 antaa työjärjestyksensä 29 artiklan
2 kohdan nojalla oma-aloitteisen lausunnon aiheesta ”Verotus Euroopan unionissa: yhteiset periaatteet,
verotuksen yhdenmukaistaminen sekä mahdollisuus tehdä päätöksiä määräenemmistöllä”.
Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus”
-erityisjaosto antoi lausuntonsa 26. marraskuuta 2003. Esittelijä oli Lars Nyberg.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 10. ja 11. joulukuuta 2003 pitämässään 404. täysistunnossa
(joulukuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 78 ääntä puolesta ja23 vastaan 15:n pidättyessä äänestämästä.
1. Johdanto
1.1. Veropolitiikka on makrotalouspolitiikan osa-alue, joka
on jäsenvaltioissa sekä EU:n tasolla aina poliittisen keskustelunkeskipisteessä. Jäsenvaltioiden veropolitiikassa on suuria eroa-
vuuksia; ne eivät koske ainoastaan veronkantoa vaan erot
ilmenevät jo muun muassa veropohjan laskemistavassa, vero-järjestelmän veronkantomuodoissa, valvonnassa jne.
1.2. Puolueilla on erilaisia käsityksiä verojärjestelmän kehit-
tämisestä. Puolueiden välisten erojen lisäksi kansallisiin vero-
järjestelmiin perustuvat erilaiset viitekehykset vaikuttavatEU:ssa käytävään verokeskusteluun. Niitä käydään yhtäältä
kaikkien jäsenvaltioiden kesken ja toisaalta euroryhmään kuu-
luvien jäsenvaltioiden piirissä.
1.3. Yhteisen näkemyksen löytäminen on siten verokysy-
myksissä vaikeaa; verojärjestelmien kuvailu verojen erilaisten
määrittelyjen avulla on vaikeaa, ja kaikki verotusmuodot eivät
välttämättä ole käytössä joka maassa. Tämän lausunnontarkoituksena on viedä keskustelua eteenpäin veroja ja niidenkehittämistä koskevan yhteisen näkemyksen löytämiseksi.
1.4. Perustamissopimuksen veropolitiikkaa koskevat mää-
räykset sekä Eurooppa-valmistelukunnassa käyty keskustelu javalmistelukunnan tekemä ehdotus ovat lausunnon lähtökohta-na. EU:n 15 jäsenvaltion verojärjestelmien kehitystä kuvaillaan
lyhyesti. Vaikka EU laajenee vuonna 2004, aineiston puuttumi-
sen vuoksi lausunnossa on jouduttu tyytymään nykyisiinjäsenvaltioihin.2. Toimivalta ja päätöksentekosäännöt – Rooman sopi-
mus ja Eurooppa-valmistelukunta
2.1. Voimassa olevat määräykset veroista ja maksuista
sisältyvät Rooman sopimuksen 90–93 artiklaan. Päätöksente-koa koskevat säännöt sisältyvät 93 artiklaan:
2.1.1. ”Neuvosto antaa yksimielisesti komission ehdotuk-
sesta sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa
kuultuaan säännökset liikevaihtoveroja, valmisteveroja jamuita välillisiä veroja koskevan lainsäädännön yhdenmukaista-misesta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisä-
markkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi
14 artiklassa mainitussa määräajassa.”
2.2. Eurooppa-valmistelukunnassa keskusteltiin verotusky-
symyksiä koskevista uusista päätöksentekomuodoista. Perusta-
missopimuksen 90–92 artiklaa ei muutettu, mutta ne numeroi-
tiin uudelleen. Päätöksentekoa koskevat määräykset on halli-tustenvälisen konferenssin käsiteltäväksi annetussa tekstissäsijoitettu kahteen eri artiklaan.
2.2.1. ” III-62artikla
1. Ministerineuvoston eurooppalailla tai -puitelailla vahvis-
tetaan toimenpiteet liikevaihtoveroja, valmisteveroja ja muitavälillisiä veroja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamises-ta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkki-
noiden toiminnan varmistamiseksi ja kilpailun vääristymien
välttämiseksi. Ministerineuvosto tekee ratkaisunsa yksimieli-sesti Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa
kuultuaan.
2. Jos ministerineuvosto yksimielisesti komission ehdotuk-
sesta toteaa, että 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet koskevat
hallinnollista yhteistyötä tai veropetosten ja laittoman veron-
kierron torjuntaa, se antaa 1 kohdasta poiketen määräenem-mistöllä eurooppalain tai -puitelain, jolla nämä toimenpiteetvahvistetaan.”
C 80/140 FI 30.3.2004 Euroopan unionin virallinen lehti
2.2.2. ” III-63artikla
1. Jos ministerineuvosto yksimielisesti komission ehdotuk-
sesta toteaa, että yhtiöveroon liittyvät toimenpiteet koskevat
hallinnollista yhteistyötä tai veropetosten ja laittoman veron-kierron torjuntaa, se antaa määräenemmistöllä eurooppalain
tai -puitelain näiden toimenpiteiden vahvistamisesta siltä osin
kuin toimenpiteet ovat tarpeen sisämarkkinoiden toiminnanvarmistamiseksi ja kilpailun vääristymien välttämiseksi.
2. Kyseinen laki tai -puitelaki annetaan, kun Euroopan
parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa on kuultu.”
2.3. Perustuslakiehdotuksen III-62 artiklassa on kaksi koh-
taa, joista ensimmäisellä korvataan perustamissopimuksen
93 artikla. Sanamuotoa on nykyaikaistettu ja se on sovitettuvalmistelukunnan muissa artikloissa ehdottamiin termeihin.
Artiklaa on muutettu sisällöllisesti siten, että sisämarkkinoiden
toiminnan lisäksi siinä viitataan yhdenmukaistamiseen myössiltä osin kuin se on tarpeen yritysten välisen kilpailunvääristymien välttämiseksi. Sekä III-62 että III-63 artiklan
1 kohdan lauseessa ”sisämarkkinoiden toiminnan varmistami-
seksi ja kilpailun vääristymien välttämiseksi” käytetään ja-sanaa. Komitea ehdottaa, että ja-sana muutettaisiin tai-sanaksi
sen välttämiseksi, että molempien edellytysten ei täydy toteu-
tua yhtä aikaa.
2.3.1. Perustuslakiehdotuksen III-62 artiklan toiseen koh-
taan sisältyy selvä laajennus, joka ei koske toimivaltaa vaan
mahdollisuutta päättää säädöksen antamisesta määräenemmis-töllä. Veropohjaa ja -kantaa koskevista kysymyksistä päätet-
täessä sovelletaan kuitenkin edelleen yksimielisyysvaatimusta.
2.4. Perustuslakiehdotuksen III-63 artiklan nojalla mahdol-
lisuudet tehdä ratkaisu määräenemmistöllä kasvavat, sillä siinä
annetaan toimivalta päättää yhtiöveroon liittyvistä toimenpi-
teistä, mikäli ne koskevat hallinnollista yhteistyötä tai verope-tosten ja laittoman veronkierron torjuntaa. Toimivaltaa on
siten laajennettu yksinomaan välillisistä veroista myös välittö-
miin veroihin.
2.5. Näihin molempiin artikloihin sisältyy mahdollisuus
tehdä ratkaisu määräenemmistöllä tietyissä rajallisissa tapauk-
sissa, mutta neuvosto päättää kuitenkin kaikissa tilanteissayksimielisesti, onko kyse hallinnollisesta yhteistyöstä tai vero-
petosten ja laittoman veronkierron torjunnasta. Tällaisten
ratkaisujen pitäisi yleensä kuulua komissiolle. III-62 ja III-63 artiklan kuuluisi tämän vuoksi alkaa seuraavasti: ”Kuntarkoitetut toimenpiteet koskevat – –”. Näin ollen olisi poistet-
tava näiden artiklojen alku, joka kuuluu seuraavasti: ”Jos
ministerineuvosto yksimielisesti komission ehdotuksesta to-teaa, että – –”.
2.6. Valmistelukunnassa käydyissä keskusteluissa tehtiin
ehdotuksia perustamissopimuksen verotusta koskevien mää-räysten kauaskantoisemmasta muuttamisesta. Ehdotuksia teh-tiin erityisesti toimivallan ulottamisesta välillisiä veroja laajem-
piin kysymyksiin sekä päätöksentekomenettelyn muuttamises-
ta siten että useista verotusasioista päätettäisiin määräenem-
mistöllä yksimielisen päätöksenteon sijaan.
2.7. Perustamissopimuksen 94 ja 95 artikla (perustuslakieh-
dotuksen III-64 ja III-65 artikla) koskee lainsäädännön lähentä-
mistä sisämarkkinoihin liittyvissä kysymyksissä. Perustamisso-pimuksessa määrätään nimenomaisesti, että päätöksen tekemi-nen määräenemmistöllä ei koske verotusta. Perustamissopi-
muksen 96 artiklan (perustuslakiehdotuksen III-66 artikla)
mukaan päätös voidaan tehdä määräenemmistöllä, jos jäsen-valtioiden lait voivat vääristää kilpailua sisämarkkinoilla. Vero-
politiikkaa ei ole nimenomaisesti suljettu artiklan soveltamis-
alan ulkopuolelle, ja olisikin mielenkiintoista, jos komissiokäyttäisi tätä artiklaa oikeusperustana esimerkiksi yritysvero-
tuksen alalla.
2.8. Perustamissopimuksen 175 artikla (perustuslakiehdo-
tuksen III-180 artikla) on oikeusperusta ympäristöveroja ja -
maksuja koskevien päätösten tekemiseksi yksimielisesti, vaikka
ympäristöpolitiikkaa koskevat muut päätökset voidaan tehdämääräenemmistöllä.
3. Välittömät ja välilliset verot
3.1. Perustamissopimuksessa on määrätty välillisistä verois-
ta, koska ne ovat sisämarkkinoiden toiminnan kannalta olen-naisia. Jakoa välittömiin ja välillisiin veroihin käytetään kuiten-
kin myös muissa yhteyksissä.
3.2. Toinen luokittelu koskee työn, pääoman ja kulutuksen
verottamista, ja näistä ansiotulot ja pääoma kuuluvat välittö-
miin veroihin. Asia monimutkaistuu entisestään, sillä ansiotu-lon perusteella kannetaan sekä tuloveroa sekä sairausvakuutus-
maksuja. Koska on olemassa hyvin suuria eroja sen suhteen,
mikä osa ansiotuloista kannetaan tuloveroina ja toisaaltasosiaaliturvamaksuina, molemmat on vertailuja tehtäessä on
otettava aina huomioon.
3.3. Verot voivat lisäksi olla valtionveroja tai alueellisia ja
kunnallisia veroja. Verotuksen jakautumisessa näiden kolmentason kesken on suuria eroja.
3.4. Ympäristöverot ovat verolaji, joiden merkitys on kasva-
nut mutta joita ei voida sisällyttää yllämainittuun luokitukseen.
Verot voidaan kantaa tuotantoketjun tasolla tai kulutuksesta jane voivat olla välittömiä tai välillisiä. Koska ympäristöverojakutsutaan usein maksuiksi, ne saattavat jäädä verovertailujen
ulkopuolelle nimikkeidensä vuoksi. Nimikkeestä riippumatta
ympäristöverot on sisällytettävä veronkantoa koskeviin tie-toihin.
30.3.2004 FI C 80/141 Euroopan unionin virallinen lehti
4. Vertailut jäsenvaltioiden välillä
4.1. Lausunnossa esitetyt tilastotiedot perustuvat Eurostatin
julkaisuun ” Structures of the taxation systems in the European
Union ”. Nämä tiedot ovat vertailujen kannalta erityisen kiinnos-
tavia, sillä ne eivät perustu ainoastaan verokantoihin vaan ne
koskevat verokertymää kokonaisuudessaan. Jokaisesta verosta
ilmoitetaan, minkä suuruisesta veropohjan osasta vero tosi-asiassa kannetaan. Tätä nimitetään implisiittiseksi veroasteeksi
(implicit tax rate ), ja sen mukaan veroasteeseen vaikuttavat
sekä verokanta että veropohjan perusteella tehtävä laskelma.Ainoastaan verokannan perustella tehtävä vertailu voi olla
harhaanjohtavaa, sillä veropohjan laskemissäännöt voivat
vaihdella huomattavasti. On mahdollista, että korkeasta vero-kannasta kertyy vain vähän verotuloa, mikäli veropohjaa
laskettaessa voidaan tehdä suuria vähennyksiä.
4.2. Eurostatin tiedot koskevat vuosia 1995–2001. Niiden
perusteella voidaan nähdä eräitä yleisiä suuntauksia. Yksi
tällainen suuntaus on ansiotuloista kannettavien verojen osuu-
den kaventaminen (tätä tavoitetta edelsi ajanjakso, jolloinansiotuloverojen osuus kasvoi) ja yritys pienentää yritysvero-
tuksen verokantaa. Tavoitteena on samanaikaisesti laajentaa
veropohjaa ja kasvattaa välillisten verojen osuutta, mikä onosa ympäristönsuojeluun tähtäävää verouudistusta. Välillisten
verojen kasvattaminen liittyy usein tuloverojen keventämiseen.
Vaikka tällaisia suuntauksia onkin havaittavissa, kehitys onyksittäisissä jäsenvaltioissa hyvin erilaista. Jäsenvaltioiden väli-sen erojen kasvamiseen johtavia päätöksiä on vältettävä.
4.3. Jäsenvaltioita ryhmiteltäessä ilmenee, että Pohjois-
maissa välittömien verojen osuus on suuri kun taas etenkin
Portugalissa ja Kreikassa on paljon välillisiä veroja. Tanskassa,
Isossa–Britanniassa ja Irlannissa on vain vähän sosiaaliturva-maksuja.
4.4. Vertailuja tehtäessä on otettava huomioon, että tapah-
tuvat muutokset eivät välttämättä johdu verojärjestelmäntosiasiallisista muutoksista. Sekä kotitalouksien että yritysten
tulot kasvoivat vuosina 1995–2000, jotka olivat vahvan
talouskasvun aikaa. Tästä syystä välittömiin veroihin perustu-vat verotulot kasvoivat, mikä tulee selvästi esiin Eurostatin
taulukosta II-4.2. Verotulot kasvoivat siten verokantoja tai
veropohjan laskemissääntöjä muuttamatta. Talouskasvun py-sähtyessä vuonna 2001 myös tämä kehitys pysähtyi. Tämän
vuoksi verotulot laskevat vaikkei järjestelmää ole muutettu.
4.5. Eroja on myös siinä, mille hallinnon tasolle vero
kannetaan. Kreikassa paikallishallinnolle kannettavan veron
osuus kokonaisverotuloista on yksi prosentti, kun taas Tans-
kassa paikallishallinnolle kannetaan kolmasosa verotuloista.Kaikissa pohjoismaissa paikallistasolle kannetaan suuri osuusverotuloista. Aluetason osuus on suuri Saksassa, Belgiassa,
Espanjassa ja Itävallassa, jotka ovat liittovaltiorakenteeseen
perustuvia valtioita. Tällaisilla eroilla on merkitystä jokaisessa
jäsenvaltioissa, mutta ne eivät vaikuta jäsenvaltioiden välisiinsuhteisiin. Liittovaltiorakenteeseen perustuvissa valtioissa yh-teisön tasolla tehtyjä päätöksiä saattaa olla vaikea panna
täytäntöön, sillä päätökset tehdään osavaltiotasolla.
4.6. Jäsenvaltiot ryhmitellään usein verokertymän perus-
teella. Tilanne on mutkikkaampi, kun verotusta tarkastellaantyöhön, pääomaan ja kulutukseen perustuvan verorasituksen
kannalta. Ruotsissa ja Suomessa verot ovat korkeita kaikissa
näistä kolmesta luokasta. Tanskassa kulutusverot ovat erityisenkorkeita, mutta pääomatuloja verotetaan keveämmin. Matalan
verotuksen maissa Isossa–Britanniassa sekä Irlannissa on suh-
teellisen korkea pääomatulo- ja kulutusverotus. Kreikassa,joka on matalan verotuksen maa, kulutusverot ovat erityisen
korkeita. Yli 40 prosenttia verotuloista kannetaan kulutusvero-
ina. Yleisellä tasolla kulutusverot ovat yllättävän korkeita, josaikaisemmin on tarkasteltu ainoastaan yleisiä arvonlisävero-
kantoja. Jäsenvaltioiden väliset erot muuttavat muotoaan,
kun otetaan huomioon muut valmisteverot sekä alennettujenarvonlisäverokantojen vaikutus. Luxemburgissa kolmasosa ve-rotuloista kannetaan pääomatuloista. Ympäristöverojen osuus
on suurin Tanskassa ja Alankomaissa.
4.7. Tosiasiallista verokertymää koskevia tietoja on vero-
tuksen tehokkuuden tarkastelemista varten verrattava verokan-toihin. Mikäli jonkin valtion verokannat ovat suhteellisen
korkealla tasolla, mutta sen verokertymä ei ole suuri, tämä
johtuu joko siitä, että veropohjasta tehtävät vähennykset ovathuomattavia, taikka siitä, että veron perintä on tehotonta.
Todellisia verokantoja koskevia vertailuja on vaikea tehdä,
koska komissio ja Eurostat ovat käyttäneet laajoja veroperusto-ja eli työtä, pääomatuloja ja kulutusta. Vertailut koskevat usein
ainoastaan näiden kolmen suuren verolajin yhtä osa-aluetta.
4.7.1. Pääomatulojen verotukseen liittyy veroperusteita,
jotka vaikuttavat eniten muiden maiden verosääntöihin. Pääo-matulojen verotusta onkin erittäin vaikea vertailla sen tarkaste-
lemiseksi, mitkä verot vaikuttavat muihin maihin eniten.
Pääomaverotus jakautuu neljään pääalueeseen: yritysverotus,korkotulojen verotus, osinkoverotus ja pääomavoittojen vero-
tus. Näitä neljää pääaluetta koskevaa vertailua ei voida rajoittaa
ainoastaan verokantoihin, sillä eroja on muun muassa vähen-nysoikeuksissa. Vertailussa ei voida tarkastella ainoastaan yhtäosa-aluetta, vaan huomioon on otettava erilaiset tilanteet,
kuten alhainen yritysverotus yhdistettynä korkeaan osinko- ja
pääomatulojen verotukseen. Kaikki nämä verotuksen osatvaikuttavat muiden maiden verojärjestelmiin.
C 80/142 FI 30.3.2004 Euroopan unionin virallinen lehti
4.8. On myös muistettava, että edellä esitetyn mukaiset
verokertymät perustuvat ainoastaan verokantoihin ja siihen,
minkälaisen veropohjan perusteella vero kannetaan. Suuri
osa maiden välisistä eroavuuksista johtuu muista poliittisistapäätöksistä. Veroista tehtävä lapsivähennys tuottaa alhaisem-man kokonaisverokertymän kuin lapsilisä, vaikka maksettu
tosiasiallinen tuki lasta kohden on sama. Alhaisempi lasten-
vaatteisiin kohdistuva arvonlisävero vaikuttaa lapsilisään ver-rattuna myös eri tavalla verokertymään. Tilastot osoittavat
myös, että alempi arvonlisävero ei aina vaikuta hintoihin
toivotulla tavalla. Julkisen talouden vaje pienentää tällä hetkelläverokertymää, mutta verokertymä suurenee alijäämän supis-
tuessa.
5. Miksi veroja kannetaan?
5.1. Verojärjestelmät ovat rakentuneet pitkän historiallisen
kehityksen myötä. Ne ovat nykyajan eurooppalaisissa valtioissa
sosiaalisesti toimivan ja demokraattisen yhteiskunnan itsestäänselvä osa. Veron kantamiseen on olemassa monia syitä.
– Keskeinen syy on luonnollisesti rahan kerääminen julki-
selle sektorille sen tehtävien hoitoon, jotta sosiaalisiapalveluja voidaan tarjota asianmukaisella tavalla. Verojenmäärä ja niiden kantamistapa riippuvat suuresti erilaisista
perinteistä sekä tavoitteista, jotka liittyvät eri tehtävien
hoitamiseen julkisen sektorin avulla.
– Eri verotusmuotojen käyttö verotulojen keräämisessä
vaikuttaa tulonjakoon ja taloudellisiin voimavaroihin.
– Verojärjestelmien rakenne ja niiden suhde sosiaaliturva-
järjestelmiin voivat vaikuttaa työllisyysasteeseen ja yksi-lölliseen valintaan siitä, miten paljon kukin tekee töitä.
– Mikäli suhdannekehitykseen halutaan vaikuttaa, vero-
muutokset ovat rahapoliittisten toimenpiteiden lisäksi
tärkeimpiä ja nopeimpia talouspoliittisia toimia.
– Tiettyjen verojen tarkoituksena voi olla suora vaikuttami-
nen markkinoiden toimintaan. Selkein esimerkki tästä ontavoite vähentää tuotantoa tai kulutusta ympäristöllehaitalliseen toimintaan kohdistuvilla veroilla tai maksuil-
la. Toisena esimerkkinä voidaan mainita valmisteverot,
joiden kantamisella yritetään vähentää esimerkiksi tupa-kointia ja alkoholin käyttöä.6. Veropohja ja verokanta
6.1. Eurostatin ratkaisu esittää verotulot implisiittisenä ve-
roasteena, jossa otetaan huomioon sekä veropohja että vero-kannat, tuo selvästi esiin sen, että molemmat tekijät ovat
ratkaisevia verokertymän suuruudelle. Yleisessä verokeskuste-
lussa on keskitytty liian paljon verokantojen tarkasteluun.
6.2. Koska verokannat ovat poliittisesti kaikkein kiistellym-
piä, komitea ehdottaa, että ensin tutkittaisiin veropohjien
laskemisesta johtuvia eroavaisuuksia. Tämän jälkeen voitaisiin
tehdä ehdotuksia yhteisten sääntöjen vahvistamisesta näidenlaskelmien lähentämiseksi. Jos verotulojen erot johtuvat pääa-siassa verokannoista, seuraavaksi voitaisiin miettiä mahdolli-
suutta vahvistaa verokannoille vähimmäistasoja.
6.3. Mikäli verotuksen osalta tarkastellaan ainoastaan vero-
kantoja, se aiheuttaa myös tilastollisia ongelmia. Esimerkiksiyleisestä arvonlisäverokannasta myönnettävien poikkeuksien
suhteen jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja. Tämän vuoksi
jäsenvaltiot eroavat toisistaan siinä, missä määrin kyseeseentulevaa veropohjaa voidaan hyödyntää. Yleisen arvonlisävero-kannan valinnan lisäksi se vaikuttaa arvonlisäverosta kertyviin
verotuloihin (
1). Poikkeusten jakautumisella on kuitenkin huo-
mattava ja tärkeä merkitys, sillä se vaikuttaa tulonjakoon sekäverotuksen uudelleenjakoasteeseen.
6.3.1. Komission mukaan ”EU:n veropolitiikan olisi jatkos-
sakin edesautettava pyrkimyksiä alentaa nimellisverokantoja
veroperustaa laajentamalla. Näin vähennettäisiin jäsenvaltioi-den verojärjestelmiin liittyviä taloudellisia vääristymiä” (
2). Täl-
laisen veropoliittisen tavoitteen ei pidä koskea ainoastaan
arvonlisäveroa vaan se on mahdollisesti vielä tärkeämpi mui-
den verojen, kuten yhtiöverotuksen ja ympäristöverojen kan-nalta.
6.3.2. Toinen veropohjaan liittyvä jäsenvaltioiden välinen
ero johtuu siitä, että vain osa julkisen sektorin toiminnasta on
arvonlisäveron alaista. Maan, jossa on suuri julkinen sektori,on nostettava arvonlisäverokantaansa, jos se haluaa kerätäyhtä paljon arvonlisäveroon perustuvia verotuloja kuin sellai-
nen maa, jossa julkinen sektori on pieni. Tämän vuoksi
arvonlisäverokantaa koskeva valinta on tehtävä jäsenvaltio-kohtaisesti.
(1) Ruotsissa tehdyssä tutkimuksessa on todettu, että mikäli kaikista
tavaroista ja palveluista kannettaisiin Ruotsissa yleinen arvonlisä-vero, verokanta voitaisiin alentaa 25 prosentista 21–22 prosent-tiin. Koska muun muassa elintarvikkeisiin sovelletaan alennettuaarvonlisäverokantaa, tällainen muutos saattaisi vaikuttaa tulonja-koon huomattavasti.
(
2) KOM(2001) 260 lopullinen.
30.3.2004 FI C 80/143 Euroopan unionin virallinen lehti
6.4. Ympäristöhaittojen verotusta koskevien liitteen taulu-
koiden perusteella voidaan todeta, että ympäristöverojen ja
-maksujen veropohjan laskemisessa on myös suuria eroja.
Kaikki ne maat, joiden katsotaan verottavan ympäristöllehaitallista toimintaa erityisen raskaasti, eivät lukeudu tällaisistaveroista huomattavia verotuloja keräävien maiden joukkoon.
Tähän voi olla kaksi syytä: osassa kyseisiä maita voi yhtäältä
esiintyä hyviä mahdollisuuksia tällaisten verojen välttämiseenja toisaalta saattaa olla niin, että kuluttajat todellakin välttävät
ympäristölle haitallisia tuotteita niiden korkean veron vuoksi.
Riittävän korkeiden verokantojen lisäksi veropohja olisi yhte-näistettävä, jotta aiheuttamisperiaatetta voitaisiin noudattaa
tehokkaammin. Tämä ei ole tärkeää ainoastaan ympäristön-
suojelun kannalta vaan myös oikeudenmukaisempien kilpai-luedellytysten takaamiseksi.
6.5. Vaikka veropohjista ja verokannoista saadaan helpoi-
ten tilastotietoja, verojärjestelmän rakenne on kolmas osa-alue,
jonka suhteen jäsenvaltioiden välillä on eroja. Olisi tutkittava,
miten veroja kerätään ja mikä taho hoitaa esimerkiksi niidenmaksuunpanon. Samalla olisi myös tarpeen saada tietoja siitä,millä tavalla ja miten tiheästi maksuunpano tapahtuu ja miten
sitä valvotaan. Käytetäänkö nykyaikaista tietotekniikkaa, ja
onko viranomaisilla sekä kansalaisilla riittävät taidot tietotek-niikan käyttämiseen? Ovatko menettelyt yksinkertaisia vai
onko edelleen olemassa tarpeetonta byrokratiaa?
6.6. Näihin kysymyksiin annettavilla vastauksilla on jäsen-
valtiotasolla ratkaiseva merkitys siihen, missä määrin ja minkä-
laisin kustannuksin verotuloja voidaan verokantojen perusteel-la tosiasiallisesti kerätä. Menettelyjen yhdenmukaistamisella on
myös suuri merkitys sisämarkkinoiden toiminnan sujuvuudel-
le. Yhden jäsenvaltiokohtaisen järjestelmän omaksuminen onusein vaikeaa, mutta kansainvälisessä kaupassa on hallittava
useampia järjestelmiä. Se voi olla usein suurempi este kaupalle
kuin erilaiset verokannat, ja este voi olla ylivoimainen pienilleja keskisuurille yrityksille.
6.6.1. Komission tulee ottaa tällaiset kysymykset tarkoin
huomioon jatkotoimissaan, mikä on edellytys sille, että jäsen-valtiot voivat hyväksyä veropohjien yhdenmukaisemman las-
kemistavan. Komitea toivoo myös, että uusi käsite hallinnolli-
sesta yhteistyöstä otetaan huomioon kaikessa tarpeettomienerojen ja turhan byrokratian poistamiseen tähtäävässä yhteis-
työssä.
6.6.2. Kysymys eri verojärjestelmien välisestä kilpailusta
johtaa aina kiihkeisiin keskusteluihin. Tämän vuoksi onkintuotava selväsi esiin, minkälaisesta kilpailusta on kyse. On
väärin olettaa, että verokilpailulla tarkoitetaan aina verokantoja
ja -pohjia. Verokilpailuun on aina suhtauduttava myönteisesti,mikäli verojärjestelmästä tulee sen johdosta tehokkaampija byrokratia vähenee. Jotta tällaista parhaiden käytäntöjen
edistämiseen tähtäävää kilpailua voisi syntyä, komitea ehdot-
taa, että unioni harkitsisi uuden avoimen koordinointimenetel-män soveltamista näillä veropolitiikan osa-alueilla.7. Jäsenvaltioiden riippuvuus toisistaan ja tarve yhte-
näistää verotusjärjestelmiä
7.1. Verojärjestelmien erojen merkitys kasvaa jäsenmaiden
välisen taloudellisen integraation tiivistyessä. Staattisessa tilan-
teessa eroilla ei ole suurta merkitystä. Erot ovat syntyneet
erilaisten perinteiden johdosta esimerkiksi siten, että jossainmaassa suuri osa sosiaalisista palveluista on annettu julkisen
sektorin tehtäväksi, minkä vuoksi verojen kokonaisosuus
taloudesta on suurempi. Jäsenvaltioiden taloudet ovat sopeutu-neet näihin eroihin, sillä ne ovat syntyneet jo kauan sitten. Jos
talous on dynaamisempi ja etenkin jos dynamiikka perustuu
osittain valtioiden väliseen jatkuvaan integraatioon, verojärjes-telmien eroilla voi olla suurempi merkitys sille, miten taloudettoimivat yhdessä.
7.1.1. Sisämarkkinat sekä talous- ja rahaliiton perustaminen
ovat auttaneet markkinoiden integroitumista. Kehitys voijatkua, jos koordinoidaan myös talouspolitiikkaa, jonka yksiosa veropolitiikka on. Integraatio liittyy tiiviisti kilpailun
voimistumiseen, mikä lisää tehokkuutta ja mahdollisuuksia
taloudelliseen hyvinvointiin. Tuotannon tehostuminen kilpai-lun lisääntymisen avulla on yritysten, työntekijöiden ja koko
kansantalouden kannalta vain myönteistä.
7.1.2. Integraatiossa on sisäänrakennettuja riskejä, mikäli
kilpailijoiden aiheuttamasta kasvavasta paineesta ei selviydytäja tuotannon tehostamisen sijasta turvaudutaan muihin mene-
telmiin. Sosiaaliturvan ja ympäristönsuojelun heikentäminen
sekä veropoliittisiin toimiin turvautuminen voi olla helpom-paa, mikäli kilpailun aiheuttamiin haasteisiin ei voida vastata
tuotantoa tehostamalla. Kilpailun lisääntymisestä koituvat edut
kumoutuvat kuitenkin tällaisilla toimilla. Kilpailukyvyn puutenaamioidaan työntekijöihin ja ympäristönsuojeluun vaikutta-
viksi muutoksiksi tai se siirretään vahingollisen verokilpailun
avulla muihin maihin. Sosiaaliturvan ja ympäristönsuojelunheikentäminen on usein – muttei aina – voitu estää menestyk-
sekkäästi sisämarkkinalainsäädännön avulla, mutta verotuksen
alalla näin on käynyt harvemmin.
7.1.3. Yhteyttä veropolitiikan ja sen seikan välillä, että
oikeudenmukaisia kilpailuedellytyksiä ei ole voitu saavuttaa, ei
oteta riittävän vakavasti. Ns. Primarolo-raportissa kuvailtiin
useita kilpailua vääristäviä toimia yritysverotuksen alalla. Jäsen-valtiot ovat sitoutuneet poistamaan niistä kaikkein haitallisim-mat toimet, joita oli lukumääräisesti 66. Komitea toivoo,
että komissio esittäisi ripeästi selvityksen siitä, miten näiden
toimien eliminointi etenee. Tällaiset suoranaiset veropolitiikanjärjestelmävirheet on korjattava.
C 80/144 FI 30.3.2004 Euroopan unionin virallinen lehti
7.2. Sisämarkkinat ja yhteisen rahan käyttöönotto ovat
sinällään jo vaikuttaneet siihen, että kilpailuedellytykset ovat
tulleet oikeudenmukaisimmiksi. Markkinoiden toimintaehtoja
on siten asetettu poliittisin toimin. Eri mieltä voidaan olla siitä,ovatko toimet olleet riittäviä ja onko sääntöjen aineellinensisältö ollut paras mahdollinen. Yhtä mieltä ollaan kuitenkin
siitä, että kehitys on ollut sisämarkkinoiden toiminnalle hyö-
dyllistä. Esteiden poistaminen on pienille ja keskisuurilleyrityksille erityisen tärkeää, jotta ne voivat osallistua tehok-
kaammin sisämarkkinoiden ”kansainväliseen kauppaan”.
7.2.1. Jotta jäsenvaltioiden välille voitaisiin luoda yhtenevät
kilpailuedellytykset, sisämarkkinoiden toimintaedellytysten
säätelyä koskevien metodien käyttöä on jatkettava. On välttä-mätöntä, että kilpailuedellytysten kannalta olennaisia verotus-
poliittisia ratkaisuja kehitetään ja niitä kiirehditään. Saman-
aikaisesti on vältettävä, että verotusratkaisuilla estetään sisä-markkinoiden kehitystä. Kuten kohdassa 5.1 todettiin, verotuk-
sella on talouspolitiikan välineenä kuitenkin myös tietynlaista
taloudellista toimintaa edistävä (tai siitä rankaiseva) vaikutusmuun muassa ekologisen, kestävää kehitystä suosivan lähesty-mistavan yhteydessä. Tästä säännöstä on siten myös voitava
poiketa, eli ympäristöverot ovat perusteltuja silloin kun on
pysäytettävä politiikan ei-toivottu kehitys. Kilpailua vääristä-viin veroihin on suhtauduttava samalla tavoin kuin suoriin
valtiontukiin, sillä niiden vaikutukset sisämarkkinoihin ovat
samanlaisia.
7.2.2. Kilpailuedellytykset tulevat integraation myötä entis-
tä tiukemmiksi, ellei tehdä poliittisia päätöksiä yrityksentoimintaan eniten vaikuttavien verojen ja maksujen alentami-
sesta. Veroasteen alentaminen sekä verotusmuotojen uudel-
leenmäärittely on epätarkoituksenmukaista, mikäli kehitys onmarkkinavetoista. Eri jäsenvaltioissa toteutetut viimeisimmätyritysverouudistukset ovat merkinneet veroasteen alenemista.
Keskiarvo on laskenut 15 jäsenvaltion EU:ssa 32,42 prosentista
29,70 prosenttiin Mikäli tällaisia muutoksia pidetään toivotta-vina, niistä on päätettävä poliittisin prosessein, joissa muiden
maiden verojärjestelmien vaikutus ei saa olla ratkaiseva tekijä.
7.3. Useilla veroilla ei ole välitöntä tai keskeistä merkitystä
sisämarkkinoiden toiminnalle. Ne voivat tietenkin olla merkit-
täviä oman maan markkinoiden kannalta. Yhdenmukaisem-man järjestelmän tarvetta on tarkasteltava ainoastaan suhteessa
sisämarkkinoiden toimintaan.
7.4. Rooman sopimuksen perusteella on katsottu, että
koska välilliset verot vaikuttavat sisämarkkinoiden toimintaan,
niiden tulee kuulua EU:n toimivaltaan. Eurooppa-valmistelu-kunta on ehdottanut, että yhteisöllä olisi tiettyä toimivaltaayhtiöverotuksessa. Kyse on kuitenkin vain hallinnollisesta
yhteistyöstä sekä veropetoksista ja veronkierrosta. Ne ovat
tärkeitä toimia, mutta ne ovat silti liian rajallisia kattamaan
yhtiöverotuksen kaikki mahdolliset vaikutukset sisämarkki-noihin.
7.4.1. On erittäin hyvä, että ehdotukseen sisältyy yhtiövero-
tuksen osalta maininta sekä sisämarkkinoiden toiminnasta
että toimista kilpailun vääristymisen välttämiseksi. Kilpailun
vääristymisen käsite on hyvin tärkeä, ja Primarolon ryhmässäkäytävää keskustelua voidaan pitää lähtökohtana.
7.4.2. Vasta silloin kun hallinnollisen yhteistyön käsitettä
ensimmäisen kerran tulkitaan, voidaan arvioida, onko se
riittävän kattava. Sanamuoto on asianmukainen, mikäli tarkoi-
tuksena on yhdenmukaistaa veronkantoa, veronperintää, vero-valvontaa, kaavakkeiden suunnittelua ja muita näihin liittyviä
seikkoja. Käsite on aivan liian suppea, jos sillä tarkoitetaan
jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ihmisten liikkuessa maastatoiseen tai heidän ryhtyessään muista syistä liiketoimiin useassa
eri maassa.
7.4.3. Suppeiden sanamuotojen lisäksi suurin puute on,
että huomioon ei oteta kaikkia sisämarkkinoiden toimintaan
tai kilpailuedellytyksiin mahdollisesti vaikuttavia veroja. Näitäovat muun muassa pääomatuloista kannettavat verot, joilla
on suuri merkitys unionin yhteisten rahoitusmarkkinoiden
kehitykselle ja investointipääoman hankkimiselle jokaisessamaassa. Ehdotuksessa ei myöskään mainita veroja, joiden
tarkoituksena on suojella ympäristöä.
7.5. EU:lla tulisi olla toimivalta kaikilla sisämarkkinoiden
toimintaan ja jäsenvaltioiden välisiin kilpailuedellytyksiin vai-kuttavilla aloilla. Toimivallan on koskettava kaikkia niitä veroja
ja maksuja, joilla on tällaisia vaikutuksia. Perustuslakiin ei tule
sisällyttää artiklaa, jonka mukaan EU:lla on oikeus päättääjokaisen asian osalta yksimielisesti, säädetäänkö siitä EU:n
tasolla. Sen lisäksi, että verotuksen osalta poissuljetut alat on
sisällyttävä EU:n toimivaltaan, on myös määrättävä siitä, mitätoimivalta koskee (sisämarkkinat ja kilpailuedellytykset) sekä
siitä, tehdäänkö päätökset yksimielisesti vai määräenemmistöl-
lä. Päätöksentekomuotoja valittaessa on myös punnittavayksimielisyyttä edellyttävän päätöksenteon kasvavia vaikeuksia
silloin, kun unioniin kuuluu 25 jäsenvaltioita.
8. Tehdyt päätökset
8.1. Vaikka perustamissopimuksessa on puutteita, tärkeistä
verokysymyksistä on kuitenkin neuvoteltu ja viime vuosina onmyös tehty muutamia päätöksiä.
30.3.2004 FI C 80/145 Euroopan unionin virallinen lehti
8.2. Neuvosto sopi 3.6.2003 14 vuoden keskustelujen
jälkeen ja monien kompromissien nojalla veropaketista, joka
koskee sekä korkotulojen verotusta että yhtiöveroja. Siihen,
miten päätös tehtiin, voidaan suhtautua kriittisemmin kuin senvarsinaiseen sisältöön.
8.2.1. Korkotulojen verotuksesta päätettiin, että jokaisen
maan on annettava tietoja ulkomaalaisten korotuloista heidän
asuinmaassaan suoritettavaa verotusta varten. Tulevat kymme-nen uutta jäsenvaltiota alkaa soveltaa näitä edellytyksiä vuodes-
ta 2007. Luxemburgia, Belgiaa ja Itävaltaa sekä ns. veroparatii-
seja (Sveitsi, Monaco, Liechtenstein, Andorra, San Marino,Gibraltar ja Kanaalin saaret) koskevat poikkeukset: ne perivät
ulkomaalaisten säästöistä lähdeveron ja siirtävät siitä kolme
neljäsosaa heidän asuinvaltioihinsa. Säännöt tulevat voimaan2005. Lähdevero on 15 prosenttia maissa, joita koskee poik-
keus. Se korotetaan 20 prosenttiin vuonna 2008 ja 35 prosent-
tiin vuonna 2011. Yhdysvallat on myös sitoutunut luovutta-maan tietoja pyydettäessä.
8.2.2. Voidaan todeta, että päätös on korkotulojen verotuk-
sen osalta kauaskantoinen. Päätöksen vaikutukset ovat kuiten-
kin rajallisia, sillä se ei koske muita pääomatuloja, kutenosinkoja, eikä sitä myöskään sovelleta erilaisiin vakuutustuot-
teisiin.
8.2.3. Veropakettiin sisältyy myös sääntöjä rojaltimaksuista
kaksoisverotuksen välttämistä varten. Myös yritysverotus kuu-
luu veropakettiin siten, että siinä sovittiin käytännesäännöistä,
joiden mukaan jäsenvaltiot sitoutuvat lakkauttaman 66 toi-menpidettä epäreilun kilpailun välttämiseksi. Veropaketintähän osaan ei sisälly yhtiöveron verokantaa koskevia sääntöjä.
Onkin aiheellista todeta, että veropaketti on nykyisellään
epätäydellinen erityisesti yhtiöverotuksen kannalta.
8.3. Myös ympäristöverot ja -maksut ovat viime vuosina
olleet keskustelunaiheena. Perustamissopimuksen 175 artiklan(perustuslakiehdotuksen III-130 artikla) mukaan ympäristöve-
roja koskevat päätökset on tehtävä yksimielisesti. Valmistelu-
kunnassa tehdyt ehdotukset päätöksen tekemisestä määräe-nemmistöllä tätä artiklaa koskevissa asioissa hylättiin. Useasta
komission ehdotuksesta ei vielä ole lopullisesti päätetty. Tämä
koskee esimerkiksi direktiivejä dieselöljyn ja biopolttoaineenverotuksesta. Neuvosto päätti 27.10.2003 energiatuotteidenverotuksesta. Direktiivi tulee voimaan 1.1.2004, ja sen perus-
tella erot energiatyyppien verotuksen välillä pienenevät. Tämä
asia, josta on keskusteltu yli kymmenen vuotta, on useinjouduttu siirtämään Eurooppa-neuvoston käsiteltäväksi.8.3.1. Yksimielistä päätöksentekoa koskevat säännöt ovat
luultavasti olleet syynä siihen, ettei komissio ole virallisesti
tehdyt ehdotusta muun muassa pakkauksista, autojen hiilidiok-
sidipäästöistä tai lentobensiinistä. Ehdotuksia verotuksen por-rastamisesta tuotteiden haitallisuuden mukaan ei myöskäänole tehty.
8.4. Komissio on tehnyt ehdotuksen eräiden tavaroiden
alennettuja arvonlisäverokantoja koskevista yhdenmukaiste-
tuista säännöistä. Komission mukaan kymmenen prosenttiyk-sikön ero (jolloin arvonlisäverokanta olisi 15-25 prosenttia)
olisi sisämarkkinoiden kannalta hyväksyttävä. Yleisiin arvonli-
säverokantoihin sovellettavien poikkeusten osalta erot voivatolla suuria, sillä verokanta voi liikkua nollan ja 25 prosentin
välillä (
1).
9. Määräenemmistö ja vähimmäistasot
9.1. Kaikkiin verotusta koskeviin EU:n päätöksiin on voi-
massa yksimielisyysvaatimus. Perustuslakiehdotuksessa tätä
vaatimusta lievennetään jonkin verran, mutta siihen ei sisällyveropohjien ja verokantojen laskemista koskevia määräyksiä.ETSK on useassa yhteydessä todennut, että yksimielisyysvaati-
musta on veroasioissa tutkittava lähemmin.
9.1.1. Yksimielisyysvaatimuksen vuoksi päätettäväksi tulee
entistä harvempia ehdotuksia. Tämän vaatimuksen vuoksi
yksimielisyyttä edellyttävän päätöksen tekeminen voi myös
viedä erittäin pitkän ajan, kuten säästöjen tuottamia korkotulo-ja koskevan asian käsittely osoittaa. Juuri tämä tapaus on
esimerkki siitä, miten jäsenvaltiot voivat käyttää yksimielisyys-
vaatimusta hyväkseen saadakseen vaatimuksensa läpi muillapolitiikanaloilla. Saattaa myös käydä niin, että komissio ei
yksimielisyysvaatimuksen vuoksi edes anna ehdotusta asiassa,
josta on odotettavissa, että jokin jäsenvaltio vastustaa sitä.Päätös, johon kaikki jäsenvaltiot voivat yhtyä, on aina asetetta-va etusijalle. Mikäli yksimielisyysvaatimus johtaa siihen, että
päätökset tehdään euroryhmässä tai tiivistetyssä yhteistyössä
noudatettavan menettelyn mukaisesti, se ei ole koskaan oletäysin oikeudenmukaista.
9.1.2. Komitean mielestä tällaisiin ongelmiin on vain yksi
ratkaisu. EU:lla tulee olla toimivalta verotuksessa ja myösmahdollisuus tehdä verotusta koskevat päätökset määräenem-
mistöllä, sillä yhden jäsenvaltion mahdollisuudet laskea vero-
jaan ovat suuresti riippuvaisia siitä, miten toiset jäsenvaltiottoimivat sisämarkkinoilla 25 jäsenvaltiota käsittävässä unio-
nissa. Koska yhdessä jäsenvaltiossa noudatettu politiikka vai-
kuttaa toisiin jäsenvaltioihin, hallitustenvälisen konferenssinon käytettävä hyväkseen pelivaraa siinä, että määräenemmistö-päätöksiä laajennettaisiin veropolitiikan alalla. Jäsenvaltion
suvereenisuus päättää eräistä veroista on pelkkää utopiaa,
kun sisämarkkinat asettavat käytännössä rajat kansallisellepäätöksenteolle veroasioissa. Valtio ei ole suvereeni, jos sillä
on muodollinen muttei todellinen päätöksentekovalta.
(1) Ks. komitean lausunto ehdotuksesta KOM(2003) 397 – EUVL
C 32, 5.2.2004.
C 80/146 FI 30.3.2004 Euroopan unionin virallinen lehti
9.2. Jos mahdollisuudet verottaa veropohjan vaihtelevia
kohteita vähenevät sen vuoksi, että verokannat ”yhdenmukais-
tuvat” sisämarkkinoilla käytävän kilpailun vuoksi alaspäin,
verotaakka kohdistuu entistä enemmän työntekijöihin. Kunväestön ikääntyminen otetaan huomioon, verotaakasta tuleevähitellen kestämätön. Selkeän ja oikeudenmukaiseksi koetun
verojärjestelmän merkitys kasvaa, kun työssäkäyvä ja sosiaali-
sen hyvinvoinnin ylläpitämisen maksava väestönosa väheneeväestön ikääntymisestä johtuvien muutosten vuoksi.
9.3. Mikäli määräenemmistösäännöt otetaan verotuksen
alalla käyttöön, on rajattava selkeästi, mitä veroja ne koskevat.
On selvää, että yritysverotus, pääomatulojen ja ympäristöllehaitallisen toiminnan verottaminen ovat tähän ryhmään kuulu-
via aloja. Määräenemmistöpäätösten yleistäminen veroasioissa
ei missään tapauksessa ole ajankohtaista. Kuten valmistelukun-ta ehdottaa, sisämarkkinoiden toimintaan vaikuttavat tai kilpai-lua vääristävät verot ovat niitä, joita koskevat päätökset
tulisi tehdä määräenemmistöllä. Tuloverotuksen ja esimerkiksi
kiinteistöveron tulee jatkossakin kuulua jäsenvaltioiden toimi-valtaan, ja mikäli niitä käsitellään EU:n tasolla, päätökset tulee
tehdä yksimielisesti. Selvän jaon tekeminen on luonnollisesti
vaikeaa. Tietyt verot, kuten arvonlisävero ja muut valmisteve-rot, vaikuttavat jossain määrin sisämarkkinoiden toimintaan,
mutta niiden mahdolliset vaikutukset eivät niinkään selvästi
vääristä sisämarkkinoiden kilpailua.
9.4. Jako verolajeihin on yksi kahdesta jakoperusteesta.
Toisen jakoperusteen mukaan kyse ei ole yhdenmukaistamises-ta vaan ainoastaan vähimmäistasojen määrittelemisestä. Jäsen-
valtioiden mahdollisuudet päättää veroistaan haluamallaan
tavalla estyvät ainoastaan silloin, jos eräät maat laskevatveronsa niin alhaiselle tasolle, että muiden on kilpailusyistä
noudatettava niiden esimerkkiä. Jos jokin jäsenvaltio päättää
vähimmäistasojen vahvistamisen jälkeen ylläpitää korkeampiaveroja tai korottaa niitä, se voi tehdä niin. Tällaisten päätösten
vaikutukset rajoittuvat kotimaahan ja vaikuttavat negatiivisesti
kilpailukykyyn.
10. Loppupäätelmät
10.1. Jäsenvaltioiden veropolitiikan erot eivät koske ainoas-
taan verokantoja vaan myös veropohjien laskemista sekä
verojärjestelmän kokonaisrakennetta. Yhteisen näkemyksen
löytäminen verotuskysymyksistä ei riipu siten ainoastaanpoliittisista kannoista.10.2. Eurooppa-valmistelukunnan ehdottamien veropoliit-
tisten muutosten mukaan sisämarkkinoiden toiminnan lisäksi
kilpailun vääristyminen voi olla syy, jonka perusteella toimista
voidaan päättää EU:n tasolla. Valmistelukunta ehdottaa, ettähallinnollisen yhteistyön sekä veropetosten ja veronkierronosalta ratkaisut voitaisiin tehdä määräenemmistöllä välillisen
verotuksen lisäksi myös yhtiöveron alalla.
10.3. Jäsenvaltioiden välillä tehdyt vertailut työhön, pääo-
maan ja kulutukseen kohdistuvasta verorasituksesta sekä ym-
päristöveroista tuovat esiin sen, että verokysymykset ovaterittäin mutkikkaita. Tiedot yhtiöverotuksesta osoittavat myös
sen, että verotulojen muutokset saattavat johtua taloudellisesta
tilanteesta ilman että verosäännöksiä olisi muutettu.
10.4. Sen lisäksi, että veroilla kerätään tuloja pääasiassa
julkisen sektorin tehtävien hoitoon, niiden avulla vaikutetaan
tulonjakoon, markkinakäyttäytymiseen, esimerkiksi haitallis-
ten tuotteiden käyttöön, sekä myös työn tarjontaan. Koskaveropolitiikka on talouspolitiikan yksi osa-alue, sillä vaikute-taan myös suhdanteisiin.
10.5. Ennen kuin verokannoista voidaan päättää, veropoli-
tiikassa olisi ensin sovittava muun muassa verojen ja verovä-
hennysten laskemista, verojärjestelmän hallinnointia ja tehok-kuutta koskevista yhdenmukaisimmista säännöksistä. Muut
kuin verokantoja koskevat erot voivat monesti aiheuttaa suuria
ongelmia etenkin niille pienille ja keskisuurille yrityksille, jotkaaikovat tarjota tuotteitaan sisämarkkinoilla.
10.6. Jäsenvaltioiden välisen taloudellisen integraation kas-
vaessa myös verojärjestelmien erojen merkitys kasvaa. Integ-
raatio liittyy tiiviisti kilpailun lisääntymiseen, mikä saattaanostaa tuottavuutta ja mahdollisuuksia taloudelliseen hyvin-vointiin. Mikäli kilpailusta ei selvitä tuottavuutta lisäämällä, on
olemassa riski, että sen sijasta heikennykset kohdistetaan
ympäristönsuojeluun, sosiaaliturvaan ja veronkevennyksiinkilpailun uhkaamien yritysten ”suojelemiseksi”.
10.6.1. Kilpailua vääristävät toimenpiteet esimerkiksi yri-
tysverotuksen alalla on eliminoitava. Veropolitiikkaa on tämän
vuoksi kehitettävä ja päätöksentekoa on nopeutettava kilpai-luedellytysten yhdenmukaistamiseksi. Kilpailua vääristävät
verot vaikuttavat sisämarkkinoihin samalla tavoin kuin suorat
valtiontuet.
10.6.2. Valmistelukunnan ehdottamalla hallinnollista yh-
teistyötä sekä veropetoksia ja veronkiertoa koskevalla päätök-sentekotavan helpottamisella on merkitystä vain siinä tapauk-
sessa, että määräysten laajan tulkinnan avulla voidaan vähentää
verojärjestelmien tarpeettomia eroavuuksia sisämarkkinoidentoiminnan tehostamiseksi.
30.3.2004 FI C 80/147 Euroopan unionin virallinen lehti
10.7. 14 vuoden keskustelujen jälkeen päätettiin vuoteen
2011 mennessä asteittain toteutettavasta oikeudenmukaisem-
masta järjestelmästä korkotulojen verottamiseksi. Energiavero-
tusta tullaan tänä syksynä tehdyn päätöksen nojalla yhdenmu-kaistamaan, mutta muu energiaverotus näyttää jumiutuneenpäätöksentekokoneistoon. Yhtiöverotuksessa työ on aloitettu
kaikkien vahingollisimpien säännösten osalta, mutta vielä
ollaan kaukana tämän alan verotuksen kokonaisvaltaisemmas-ta sääntelystä.
10.8. EU:lla on oltava toimivalta ja mahdollisuudet tehdä
veroratkaisuja määräenemmistöllä tilanteessa, jossa jonkin
jäsenvaltion mahdollisuudet määrätä veroistaan riippuvat mui-
Bryssel 10. joulukuuta 2003.
Euroopan talous- ja sosiaalikomitean
puheenjohtaja
Roger BRIESCHden jäsenvaltioiden toimista. Mikäli vaihtelevia veropohjia ei
voida verottaa, nousee kiinteisiin veropohjiin kohdistuva, eli
pääasiassa työntekijöiden ansiotulojen verotus.
10.8.1. Määräenemmistöpäätökset on rajoitettava koske-
maan tiettyjä veroja, joihin kuuluvat yritysverotus, pääomatu-lojen verotus ja ympäristölle haitallisen toiminnan verotus.
Tämän koskee myös sisämarkkinoiden toimintaan vaikuttavia
ja kilpailua vääristäviä veroja. Määräenemmistöpäätöksiä eipitäisi tehdä sellaisista kansallisista eroista, jotka eivät vaikutamarkkinoihin tai kilpailuun. Määräenemmistöä on sen lisäksi,
että sen tulisi koskea vain tiettyjä veroja, käytettävä vain
vähimmäistasoista säätämiseksi.