Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Vuoteen 2030 ulottuvan kestävän kehityksen toimintaohjelman toteuttaminen niin, että ketään ei unohdeta”

(oma-aloitteinen lausunto)

(2020/C 47/05)

Esittelijä: Peter SCHMIDT

Toinen esittelijä: Lutz RIBBE

Komitean täysistunnon päätös 21.2.2019 Oikeusperusta työjärjestyksen 32 artiklan 2 kohta oma-aloitteinen lausunto Vastaavat jaostot ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” Hyväksyminen täysistunnossa 31.10.2019 Täysistunnon nro 547 Äänestystulos (puolesta / vastaan / pidättyi äänestämästä) 159/21/16

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 YK:n kestävän kehityksen tavoitteet luovat pohjaa kaikkien kannalta paremmalle ja kestäväpohjaisemmalle tulevaisuudelle. Keskeisellä sijalla kestävän kehityksen tavoitteissa on sitoumus, jolla varmistetaan, että siirryttäessä kestäväpohjaiseen ja selviytymiskykyiseen suuntaan noudatetaan periaatetta ”ketään ei unohdeta” ja pyritään ensisijaisesti tavoittamaan huonoimmassa asemassa olevat, sekä toteamus siitä, ettei yhtäkään tavoitetta ole saavutettu, ellei niitä ole saavutettu kaikkien kannalta.

1.2 ETSK on sitä mieltä, että sosiaaliset näkökohdat tulisi ottaa huomioon täysin synergiassa ympäristöön liittyvien ja taloudellisten näkökohtien kanssa. Kestävän kehityksen tavoitteiden toteuttaminen EU:ssa edellyttää, että sosiaalinen ulottuvuus yhdistetään kestävän kehityksen taloudelliseen ja ekologiseen ulottuvuuteen, käynnistetään systeeminen muutos ja päästään eroon nykyisten EU:n strategioiden siiloajattelusta. On selvää, että toimenpiteitä ja toimintapolitiikkoja määritettäessä lähtökohtana on oltava kestävän kehityksen toimintaohjelman Agenda 2030:n moniulotteisuus. Sosiaalisiin kysymyksiin puuttuminen on ratkaisevan tärkeää toimintaohjelman täytäntöönpanon kannalta.

1.3 Sekä sosiaaliasiat että alueellinen yhteenkuuluvuus on tähän mennessä – ympäristöön liittyvään tai taloudelliseen ulottuvuuteen verrattuna – nähty pikemminkin erillisinä politiikanaloina kuin kestävän kehityksen politiikan aidosti kiinteinä osina. Sosiaalinen ulottuvuus määrittyy kokonaisvaltaisessa kestävän kehityksen politiikassa siten, että sen avulla paitsi kehitetään perinteistä sosiaalipolitiikkaa (kuten korkeampia sosiaaliturvamaksuja) myös edistetään oikeudenmukaisuutta ja osallistumista talouselämään – ihmisten ja alueiden hyväksi.

1.4 Siirtyminen kestäväpohjaiseen, hiilineutraaliin ja resurssitehokkaaseen talouteen edellyttää perusteellisia muutoksia yhteiskunnassamme ja taloudessamme. Näihin muutoksiin liittyy mahdollisuuksia mutta myös riskejä. ”Ketään ei jätetä” -periaate tarkoittaa, että kaikilla yhteiskunnan jäsenillä ja etenkin muita jäljessä olevilla on todellinen mahdollisuus tarttua tilaisuuksiin ja että he ovat hyvin valmistautuneet selviytymään riskeistä. Tämä edellyttää aktiivista politiikkaa. Tässä yhteydessä heikoimmat yhteiskuntaryhmät sekä epäedullisimmassa asemassa olevat alueet on otettava erityisesti huomioon.

1.5 ”Ketään ei jätetä” -periaate tarkoittaa erityisesti sitä, että mahdollisimman monille ihmisille annetaan tilaisuus myönteiseen rooliin aktiivisina kansalaisina ja että investoinnit, uudet elämäntavat, kulutustottumukset ja kestävän kehityksen teknologiat ovat mahdollisimman laajasti kaikkien ihmisten, ryhmien ja alueiden ulottuvilla siirtymäprosessissa. Kestävään kehitykseen siirtymistä ei voi eikä sitä tule määrätä ylhäältä; se onnistuu vain, jos se perustuu laajaan tukeen ja kaikkien aktiiviseen osallistumiseen.

1.6 Jotta voidaan saavuttaa kestävän kehityksen tavoitteet ilman, että ketään jätetään jälkeen, ETSK kehottaa Euroopan komissiota, parlamenttia, neuvostoa ja jäsenvaltioita — perustamaan Euroopan sosiaalisen vihreän kehityksen ohjelman osana kattavaa ”vuoteen 2050 ulottuvaa EU:n kestävän kehityksen strategiaa”, jossa on aidosti luovuttu luonnonvarojen liikakäytöstä ja jonka päätavoitteena on lisätä kansalaisten hyvinvointia. ETSK on tyytyväinen siihen, että uusi komissio aikoo käynnistää Euroopan vihreän kehityksen ohjelman, mutta painottaa kuitenkin, että siihen tulisi sisältyä sosiaalinen ulottuvuus. — arvioimaan järjestelmällisesti siirtymästä aiheutuvia, Euroopan väestöön (etenkin varattomiin ja heikossa asemassa oleviin ryhmiin) ja rakenteellisesti epäedullisessa asemassa oleviin alueisiin mahdollisesti kohdistuvia myönteisiä ja kielteisiä sivuvaikutuksia sekä pyrkimään parempaan ymmärrykseen sukupolvien välisistä kestävää kehitystä edistävistä ja eriarvoisuutta aiheuttavista tekijöistä. — perustamaan asianmukaisia hallintorakenteita ja välineitä kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamiseksi sekä Euroopan sosiaalisen vihreän kehityksen ohjelman täytäntöön panemiseksi hyödyntämällä esimerkiksi eurooppalaista ohjausjaksoa, parempaa sääntelyä ja monivuotista rahoituskehystä sekä koheesio- ja sosiaalirahastoa siirtymän vauhdittamiseksi. — kehittämään laajempaa ymmärrystä ”oikeudenmukaisesta siirtymästä” (hiilestä luopumisen ohella), panemaan tinkimättä täytäntöön sitä tukevan Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin sekä edistämään tulonjakojärjestelmien uudistuksia (räätälöity verotus, sosiaaliturva ja kestäväpohjaiset ja sosiaaliset investoinnit), työ- ja yksityiselämän tasapainoa ja sukupuolten tasa-arvoa. — varmistamaan yhtäläisen pääsyn ja yhtäläiset mahdollisuudet asianmukaiseen koulutukseen kaikille. — poistamaan niiden kansalaisten aktiivisen osallistumisen esteet, joilla ei ole välttämätöntä sosiaalista ja rahoituspääomaa, tarvittavaa osaamista ja tietoa eikä mahdollisuuksia tarttua tilaisuuksiin. — ottamaan käyttöön toimintapolitiikkoja, jotka sekä hyödyttävät kansalaisia että suojelevat ympäristöä, esimerkkinä ilmansaastumisen torjuntaa koskevat suunnitelmat, joissa asetetaan etusijalle heikossa asemassa olevat ryhmät, ympäristöä säästävä sosiaalinen asuntopolitiikka jne. — edistämään yhteisö- ja yhteistyötaloutta kestävään kehitykseen siirryttäessä (esim. osaaminen, kiertotalous, energiakäänne, osuuskuntien tukeminen). — tukemaan pk-yrityksiä, jotta ne selviytyvät siirtymässä ja voivat saavuttaa kestävän kilpailukyvyn siten, että osaaminen, rahoitus, innovointi ja teknologia ovat nykyistä paremmin niiden ulottuvilla. — edistämään laadukkaiden työpaikkojen luomista. — laatimaan strategian sen varmistamiseksi, että kaupunkien ohella myös maaseutuyhteisöistä tulee entistä osallistavampia, selviytymiskykyisempiä ja kestäväpohjaisempia. — vahvistamaan ilmastonsuojelua ja ilmastonmuutokseen sopeutumista Euroopassa aavikoitumisen sekä veden niukkuuden ja väestökadon torjumiseksi. — huolehtimaan, että nuoret ja tulevat sukupolvet tulevat tarkoituksenmukaisesti kuulluiksi, ja ottamaan ne huomioon myös kestävään kehitykseen liittyvässä päätöksenteossa. — edistämään kestävää kauppapolitiikkaa, jossa otetaan huomioon kaupankäynnin myönteiset ja kielteiset sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät ulkoiset vaikutukset.

2. Johdanto

2.1 Kestävän kehityksen sosiaalinen ulottuvuus on liian pitkään jätetty liian vähälle huomiolle niin maailmanlaajuisesti kuin EU:ssa. Ympäristöön liittyvään ja taloudelliseen ulottuvuuteen verrattuna sosiaalisia kysymyksiä ja alueellista yhteenkuuluvuutta on tähän mennessä pidetty pikemminkin erillisinä politiikanaloina kuin kestävän kehityksen politiikan aidosti kiinteänä osana. Samaan aikaan Euroopassa on edelleen laajalti sosiaalista eriarvoisuutta ja alueellista epätasapainoa, ja paikoitellen ne ovat kärjistymässä. Tähän mennessä toimintapolitiikoissa on itse asiassa unohdettu ihmisiä, ryhmiä ja alueita, eikä niissä ole kunnioitettu maapallon kestävyyden rajoja eikä myöskään EU:n väestön merkittävien osien perusluonteisia sosiaalisia tarpeita. EU:ta pidetään usein vastuussa koheesio- ja sosiaalipoliittisten lupausten ja käytännön toimien välisestä kuilusta.

2.2 Taloudellisten, sosiaalisten ja ekologisten haasteiden lisääntyviä myönteisiä ja kielteisiä yhteyksiä ei voi eikä tule jättää huomiotta. Viime aikojen protesteja eri puolilla Eurooppaa ei tulisi nähdä merkkinä siinä, että suuri yleisö vastustaa uudistuksia suoralta kädeltä. Ne ovat pikemminkin osoitus monien nykytilanteeseen jo tyytymättömien ihmisten peloista. Nämä ihmiset ovat nyt myös huolissaan siitä, että tulevat tarvittavat muutokset, esimerkiksi siirtyminen hiilineutraaliin talouteen, toteutetaan jälleen heidän kustannuksellaan.

2.3 Tämän vuoksi uusissa kestävän kehityksen politiikan puitteissa on analysoitava nykyisten kestämättömien toimintapolitiikkojen puutteita ja luotava uusi sosiaalisen vihreän kehityksen ohjelma, jossa käytännön ratkaisuin puututaan tarkoituksenmukaisesti ihmisten pelkoihin. Taakan ja hyötyjen oikeudenmukainen jakautuminen on ensimmäinen askel pyrittäessä saavuttamaan laajin mahdollinen julkinen hyväksyntä ja tuki näille yhteiskuntapoliittisille toimille. Kun ihmiset osallistuvat siirtymään myönteisellä tavalla, alenee riski siitä, että tyytymättömyys, vastustus tai poliittinen irtisanoutuminen, esimerkiksi äänestämättömyys, lisääntyvät. On selvää, että puutteellinen osallistuminen edistää siirtymistä kohti ääriliikkeitä, populismia, rasismia ja nationalismia yhteiskunnassamme, kuten nykyisin on nähtävissä monissa EU:n jäsenvaltioissa.

2.4 Ympäristökriisiä ei voida ratkaista ennen kuin sosiaalinen ulottuvuus otetaan huomioon, ja päinvastoin. Tarvitaan yhteiskunnallista keskustelua sen hyväksymiseksi, että sosiaalinen ulottuvuus on luokiteltava vähintään yhtä tärkeäksi kuin taloudellinen ja ympäristöön liittyvä ulottuvuus.

2.5 Komitea vahvistaa, että ”ketään ei jätetä” -periaatteessa ei tule eikä voi olla kyse vain ihmisten erityisistä huolenaiheista ja heidän taloudellisesta tilanteestaan ja elinolosuhteistaan ( 1 ) . Kyse on myös siitä, että kotitaloudet, yhteisöt, alueet, toimialat ja vähemmistöt tuntevat itsensä unohdetuiksi ja hylätyiksi esimerkiksi tapauksissa, joissa julkiset palvelut on lakkautettu tai ne ovat heikentyneet ja edes peruspalveluja ei ole saatavilla tai ne eivät ole kohtuuhintaisia (vaikkakaan kyse ei ole vain rahasta). Palvelujen karsiminen alkaa fyysisestä infrastruktuurista (liikenne, televiestintä ja internet) ja vaikuttaa sitten koulutukseen, sosiaali- ja terveyspalveluihin ja vapaa-ajan toimintaan sekä hallinnollisiin palveluihin, lainvalvontaviranomaisiin, poliisitoimeen jne.

2.6 ”Ketään ei jätetä” -periaate tarkoittaa ihmisten voimaannuttamista aktiivisina kansalaisina, avoimuuden maksimointia sekä ihmisten, ryhmien ja alueiden osallistamista siirtymäprosessissa.

2.7 Lisäksi ”ketään ei jätetä” -periaate ulottuu tuleviin sukupolviin Brundtlandin komission raportissa ( 2 ) esitetyn kestävän kehityksen määritelmän mukaisesti. ETSK katsoo, että nykyisessä EU:n poliittisessa kehyksessä ja taloudessa jätetään huomiotta nuoret ja tulevat sukupolvet, ja pitää myönteisenä sitä, että etenkin nuoret tuovat nykyisin selkeästi esiin huolenaiheitaan, esimerkiksi Fridays for Future -liikkeen kautta.

2.8 Ihmisiä on kannustettava kohtaamaan tuleva siirtymäprosessi pelotta, joten poliittisten päättäjien on kaikilla tasoilla puhallettava ”ketään ei jätetä” -periaate henkiin. Siirtymä tarkoittaa muutosta – eivätkä kaikki suinkaan ole voittajia siirryttäessä kohti kestävää kehitystä. Näin ollen on yhtä lailla väärin kuin epäviisasta puhua vain molempia tai jopa kaikkia tahoja hyödyttävistä tilanteista. Vaikka yhteiskunta kokonaisuudessaan hyötyy, kustannukset ja hyödyt eivät jakaudu tasapuolisesti ilman poliittisia toimia, joilla varmistetaan, ettei ketään jätetä jälkeen.

3. Sosiaalisen ja ekologisen eriarvoisuuden huolestuttavia suuntauksia Euroopassa

3.1 Euroopassa on erittäin korkea inhimillisen kehityksen taso, ja kansalaisten elinajanodote on korkeimpia maailmassa. Euroopalla on kuitenkin vielä paljon tehtävää kestävän kehityksen sosiaalisen ulottuvuuden saavuttamisessa. Tuoreimpien saatavilla olevien Eurostatin tietojen mukaan ( 3 ) vuonna 2018 köyhyys- ja syrjäytymisriskirajalla oli 109,2 miljoonaa ihmistä eli 21,7 prosenttia EU:n väestöstä. Suurimmassa vaarassa ovat lapset ja vähemmistöryhmät. Vakavasta aineellisesta puutteesta, joka on absoluuttinen köyhyyden mittari, kärsivien ihmisten määrä on vuodesta 2008 laskenut merkittävästi 8,5 prosentista 5,8 prosenttiin EU:n väestöstä vuonna 2018 ( 4 ) , mutta se on edelleen kaukana Eurooppa 2020 -tavoitteesta.

3.2 Naisten osuus työllisistä on vain 67,5 prosenttia ( 5 ) verrattuna miesten 73 prosentin osuuteen (naisista, joilla on vähintään kolme lasta, vain 55 prosenttia on työllisiä, miehistä sitä vastoin 85 prosenttia) ( 6 ) . Naisista 32 prosenttia tekee osa-aikatyötä ( 7 ) , kun taas miehistä vain 8 prosenttia. Vuonna 2017 naisten bruttotuntipalkka oli EU:ssa keskimäärin 16 prosenttia miesten bruttotuntipalkkaa alhaisempi, mikä johtuu seuraavien seikkojen yhteisvaikutuksesta: stereotypiat, erottelu koulutuksessa ja työmarkkinoilla, miesten pääasiassa hoitamat johto- ja valvontatehtävät, pidemmät poissaolot työmarkkinoilta, palkattomat hoitovelvoitteet ja palkkasyrjintä ( 8 ) . Puutteelliset (lasten)hoitopalvelut ovat edelleen pääsyynä siihen, että naiset eivät kuulu työvoimaan. Joka kolmas työmarkkinoiden ulkopuolella oleva nainen (31,7 prosenttia) ilmoitti, että työvoimaan kuulumattomuus johtui hoitovelvoitteista, kun taas työmarkkinoiden ulkopuolella olevista miehistä tämän ilmoitti syyksi vain 4,6 prosenttia. Sukupuolten välinen palkkaero kasvaa koko uran ja elinkaaren ajan ja on syynä uskomattomaan sukupuolten väliseen 39 prosentin eläke-eroon. Sukupuolten välinen köyhyyskuilu on suurin vanhimmassa ikäryhmässä (65-vuotiaat ja sitä vanhemmat) ( 9 )

3.3 Varallisuus jakautuu vieläkin epätasaisemmin: 10 prosenttia vauraimmista kotitalouksista pitää hallussaan 50:tä prosenttia koko varallisuudesta, kun taas vähiten vaurain 40 prosentin osuus omistaa vain vähän yli 3 prosenttia ( 10 ) . Tuloasteikon alapäässä olevan väestönosan (40 prosenttia koko väestöstä) osuus yhteenlasketuista ekvivalenteista käytettävissä olevista tuloista on vakiintunut alhaiselle tasolle ja oli 21,1 prosenttia vuonna 2017 (Eurostat – kestävän kehityksen tavoitteet, 2019). Tulojen jakautumisessa on EU:ssa myös suuria eroja: vuonna 2016 eniten tuloja saavan 20 prosentin väestönosan tulot olivat 5,2 kertaa korkeammat kuin tuloasteikon alapäässä olevan 20 prosentin väestönosan tulot ( 11 )

3.4 Köyhät ovat myös köyhtyneet: Köyhyyden syvyys tai vakavuus (eli miten paljon köyhyysriskissä olevien ihmisten tulot jäävät köyhyysrajan alapuolelle) oli vuonna 2016 EU:ssa kokonaisuudessaan 25 prosenttia. Tämä tarkoittaa, että puolet köyhyysrajan alapuolella elävistä oli vähintään 25 prosenttia köyhyysriskirajan alapuolella ( 12 )

3.5 Saatavilla olevan (osittaisen) näytön mukaan pienituloiset kotitaloudet elävät yleensä vähemmän terveellisessä ympäristössä kuin korkeampituloiset kotitaloudet ja kärsivät monista haittatekijöistä. Köyhemmillä kotitalouksilla on myös muita suurempia kohtuuhintaiseen energiaan ja liikkuvuuteen liittyviä haasteita ( 13 ) . Euroopan kansalaiset eivät ole tasa-arvoisia, kun on kyse altistumisesta saasteille tai muille ympäristöriskeille ( 14 )

3.7 Eriarvoisuus johtuu nykyisestä taloustilanteesta. Trickle down -teoria, jonka mukaan kasvu parantaa kaikkien asemaa, ei vastaa eurooppalaista todellisuutta: kaikki eivät nimittäin ole hyötyneet Euroopan kasvusta yhtä lailla, vaan korkeamman tulotason kotitaloudet ovat hyötyneet paljon enemmän kuin tuloasteikon alapäässä oleva 40 prosentin väestönosa. Monilla on vaikeuksia selviytyä, kun taas hyvin pieni väestön osa hyötyy eniten vauraudesta, jonka luomiseen kaikki osallistuvat.

4. Kestävään kehitykseen siirtymisen erilaisia vaikutuksia

4.1 Siirtyminen kohti kestävää kehitystä perustuu siihen, että on välttämätöntä käsitellä luonnonvaroja huolellisemmin ja vastuullisemmin. Lisäksi on yhä enemmän näyttöä sen taloudellisesta potentiaalista. Vähähiilisten tavaroiden ja palvelujen globaalit markkinat kasvavat jo nyt nopeasti. Osa vähähiilisen talouden luomista työpaikoista on alueilla ja aloilla, joille on vuosikymmeniä investoitu liian vähän. Kiertotalouden edistäminen lisää osaltaan resurssitehokkuutta, vähentää kielteisiä ympäristövaikutuksia ja lisää työllisyyttä muun muassa siten, että toimintoja siirretään takaisin Eurooppaan ja myös jäsenvaltioiden sisällä, epäsuotuisat alueet mukaan luettuina. Äskettäin tehdyssä tutkimuksessa arvioidaan, että kiertotalouspolitiikkojen avulla aikaansaatu työllisyyden nettokasvu on noin 650 000–700 000 työpaikkaa vuoteen 2030 mennessä ( 19 ) . On varmistettava, että syntyneet työpaikat ovat laadukkaita ja että ne ovat kaikkien ulottuvilla. Ilmastoneutraaliin talouteen siirtymisen johdosta arvioidaan, että vuoteen 2030 mennessä EU:hun luodaan jo nyt odotettujen 12 miljoonan uuden työpaikan ohella 1,2 miljoonaa lisätyöpaikkaa. Siirtyminen saattaa lieventää käynnissä olevaa, automatisoinnista ja digitalisoinnista johtuvaa työn polarisoitumista myös siten, että etenkin rakennus- ja valmistusalalla syntyy keskipalkkaisia ja keskitason ammattitaitoa edellyttäviä työpaikkoja ( 20 ) . Vaikutukset kohdistuvat kaikkiin aloihin, mutta autoteollisuuteen ja maatalouteen odotetaan kohdistuvan erityisen paljon häiriöitä.

4.2 Tästä huolimatta voidaan edelleen nähdä valtavia kilpailun vääristymiä, koska markkinatalouden nykyisessä kehyksessä ei kyetä välttämään luonnonvarojen haaskausta, saastumista tai tuhoutumista. Nämä vääristymät eivät tapahdu vain ympäristön kustannuksella, vaan ne myös estävät uusien ja kestäväpohjaisten taloudellisten vaihtoehtojen nopean hyödyntämisen. Niitä on sekä Euroopassa että kansainvälisellä tasolla. Sisämarkkina- ja kauppapolitiikassa ei tule olla kilpailuetuja, joita saadaan aikaan toimimalla vastuuttomasti ihmisten hyvinvoinnin kannalta tai riistämällä luonnonvaroja. ETSK onkin tyytyväinen siihen, että Euroopan komission uusi puheenjohtaja on esimerkiksi kehottanut ottamaan käyttöön päästötullit edellyttäen, että kyseisen järjestelmän tarkoituksena on nopeuttaa siirtymistä kohti kestävää kehitystä ja saavuttaa nykyistä parempi sosiaalinen oikeudenmukaisuus. ETSK:n mielestä EU:n tulisi pyrkiä hiilen maailmanlaajuiseen hinnoitteluun, koska se olisi kestävä pitkäjänteinen ratkaisu.

4.3 EU:n jäsenvaltioiden verotusjärjestelmät ovat sikäli ongelmallisia, että ne perustuvat suurelta osin työn verotukseen. Ympäristöverojen osuus vuoden 2016 kokonaisverotuloista oli vain 6,3 prosenttia, kun taas työn verotuksen osuus oli 49,8 prosenttia. Kestävän kehityksen tavoitteisiin mukautetun verouudistuksen kokonaisvaltaisen lähestymistavan avulla painopistettä voitaisiinkin siirtää työn verotuksesta ylenmääräisen vaurauden, kulutuksen, saastumisen tai digitalisaation verotukseen ( 21 ) . Tällaisessa muutoksessa olisi otettava huomioon kasvavat tuloerot Euroopassa sekä tulotasojen ja hiilijalanjäljen välinen yhteys. Ympäristöverot on suunniteltava varmistamaan eniten kuluttavien tahojen toimintatapojen muutos ja minimoimaan tulo- ja varallisuuserojen kasvu. Esimerkiksi fossiilisille energialähteille myönnettävien tukien lakkauttaminen, hiilidioksidihinnoittelun käyttöönotto ja siitä saatavien tulojen osoittaminen julkisen liikenteen kehittämiseen voisi kaventaa tuloeroja ja saada aikaan myönteisiä sosiaalisia vaikutuksia.

4.4 Vain jos Eurooppa hoitaa oman osuutensa tässä asiassa, EU voi toimia uskottavasti kestävän kehityksen globaalina johtajana. Tämä on ensinnäkin edellytys sille, että voidaan hyötyä nopeasti kasvavista tulevista markkinoista esimerkiksi kiertotalouden, vihreän teknologian, biotekniikan ja kestävän rahoituksen aloilla. Samaan aikaan sitoutuminen kestävään kehitykseen globaalilla tasolla auttaa saavuttamaan EU:n poliittisia tavoitteita muilla aloilla (kuten puuttuminen muuttoliikkeen syihin, reilu maailmankauppa ja riippuvuuden vähentäminen öljyntuottajamaista ulkopoliittisesta näkökulmasta katsoen).

4.5 Siirtyminen kohti kestävää kehitystä edellyttää kuitenkin valtavia julkisia ja yksityisiä investointeja tai suuria menoja kestokulutustavaroihin, mikä kompensoituu pitkällä aikavälillä niin kotitalouksien ja yritysten kuin kuntien, alueiden ja valtioiden tasolla. Sosiaalisen kestävyyden kannalta ratkaiseva kysymys on: kuka voi investoida tai asettaa käyttöön nämä varat? Kysymys määrittää, kuka hyötyy kartoitetuista taloudellisista eduista ja kuka ei. Sosiaalinen kestävyys on vaarassa, jos — vain suuryritykset kykenevät investoimaan ja pk-yritykset eivät — startup-yrityksillä ei ole mahdollisuuksia päästä tuleville kestäväpohjaisen talouden markkinoille — julkisella sektorilla vain vaurailla – eikä niinkään rakenteellisesti heikoilla – alueilla on määrärahoja, joiden avulla infrastruktuuri voidaan mukauttaa kestävään kehitykseen — ennen kaikkea ihmisillä, joilla on alhainen tulotaso ja vähän taloudellisia resursseja, alhainen koulutus ja vähän osaamista, heikko luottokelpoisuus, alhainen sosiaalinen pääoma ja vähäinen itseluottamus, ei ole – tai he katsovat, ettei heillä ole – todellisia mahdollisuuksia investoida tai muuttaa kulutustottumuksiaan kestävän kehityksen suuntaan. Tällaisessa skenaariossa kestävään kehitykseen siirtymisestä hyötyvät vain ne, jotka jo ovat hyvässä asemassa. Samalla sosiaalinen eriarvoisuus ja epäoikeudenmukaisuus sekä alueelliset erot lisääntyisivät.

4.6 Sosiaalista kestävyyttä ei määritä se, kehitetäänkö perinteistä sosiaalipolitiikkaa (kuten korkeampia sosiaaliturvamaksuja) vaan se, tarjotaanko tasavertaisempia mahdollisuuksia osallistua talouselämään. Tätä varten pk-yritysten, startup-yritysten, julkisen sektorin rakenteellisesti heikoilla alueilla ja ennen kaikkea kansalaisten (etenkin heikoimmassa asemassa olevien) on kyettävä olemaan aktiivisesti mukana siirryttäessä kohti kestävää kehitystä. Tässä yhteydessä on otettava huomioon sukupuolen, yksilöllisten valmiuksien ja iän kaltaiset lisätekijät, sillä ne saattavat kärjistää nykyistä eriarvoisuutta Euroopassa.

4.7 On myös otettava huomioon siirtymän alueellinen vaikutus. Vuoteen 2050 mennessä kaupungeissa asuu maailmanlaajuisesti 67 prosenttia ihmisistä. Euroopassa kaupungistumisasteen odotetaan saavuttavan 80 prosenttia. Kaikki kansalaiset eivät aiheuta samanlaista ympäristökuormitusta, ja tämä on otettava politiikan kehittämisessä huomioon asianmukaisella tavalla. Esimerkiksi lontoolaisten osuus Yhdistyneen kuningaskunnan keskimääräisistä päästöistä on hieman yli puolet ( 22 ) . Toisaalta maaseutuväestöllä on usein merkittävä rooli ekosysteemipalvelujen tuotannossa ja säilyttämisessä. Näin ollen maaseutualueita ja pienempiä kaupunkeja sekä EU:n syrjäisimpiä alueita ei tulisi unohtaa, vaan ne olisi otettava mukaan siirtymäprosessiin.

5. Strategiset toiminta-alat – kohti ratkaisuja

5.1 Kestävän kehityksen politiikassa käytetään yleisesti taloudellisia kannustimia, jotta voidaan edistää ympäristön kannalta suotuista käyttäytymistä ja rangaista ympäristölle haitallisesta toiminnasta. Esimerkiksi hiilidioksidihinnoittelun yhteydessä lähtökohtana on, että markkinahinnan tulisi vastata hiilidioksidipäästöjen kustannuksia. Tätä lähestymistapaa voidaan soveltaa yleistäen kaikkiin ulkoisiin ympäristökustannuksiin, jotka on sisällytettävä hintoihin. Ulkoisten kustannusten sisällyttämistä hintoihin käytetään usein, koska sen avulla voidaan odottaa huomattavaa tehokkuutta ja vaikuttavuutta ja se sopii yhteen markkinatalouden periaatteiden kanssa.

5.2 Euroopan komissio on onneksi ryhtynyt suhtautumaan vakavammin ulkoisten vaikutusten hintoihin sisällyttämiseen ja esimerkiksi todennut, että uusiutuvat energialähteet ovat epäedullisessa asemassa niin kauan kuin fossiilisten energialähteiden ulkoiset kustannukset eivät heijastu täysin markkinahinnoissa ( 23 ) . Se on myös yrittänyt soveltaa saastuttaja maksaa -periaatetta ( 24 ) liikennealalla. Näissä lähestymistavoissa sovitetaan yhteen kestävän kehityksen ekologinen ja taloudellinen ulottuvuus, mutta niissä ei ole mukana sosiaalista ulottuvuutta. Kaikille yhteiskuntaryhmille ja sidosryhmille on tarjottava puitteet, joiden ansiosta niillä on kohtuulliset mahdollisuudet tuottaa ja kuluttaa kestäväpohjaisella tavalla. Muutoin pk-yritykset menettävät kilpailukykynsä, rakenteellisesti heikot alueet heikkenevät entisestään, ja sosiaalisesti tai henkilökohtaisesti heikossa asemassa olevilla ihmisillä on entistä vähemmän mahdollisuuksia saada osansa yhteiskunnan taloudellisesta hyvinvoinnista.

5.3 Tämän vuoksi kestävän kehityksen strategia, joka perustuu yksinomaan markkinoihin, joilla ihannetapauksessa kaikki ulkoiset kustannukset sisällytetään hintoihin, ei ole riittävä, koska se ei automaattisesti tuota kestäviä tuloksia yhteiskunnalle. Ulkoisten vaikutusten huomioon ottamisen lisäksi toimintapolitiikassa, jolla edistetään myös sosiaalista kestävyyttä, on sovellettava laaja-alaisempaa toimintamallia. On poistettava nykyiset esteet, jotka haittaavat ihmisten, yhteiskuntaryhmien, osuuskuntien, yksittäisten yritysten tai julkisen sektorin osallistumista kestävään kehitykseen.

5.4 Kestävään kehitykseen siirtyminen on erityisen tärkeää tietyillä aloilla, kuten elintarvikeala, liikenne, asuminen ja energia. Tämä käy erityisen hyvin ilmi kolmesta esimerkistä energia-alalta: — Korkeampi hiilidioksidin hinta nostaa sähkön hintaa, ellei sitä tuoteta täysin ilman hiilidioksidipäästöjä. Näin parannetaan uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan omavaraisen sähköntuotannon houkuttavuutta, esimerkkinä aurinkoenergia (tulevaisuudessa yhä enemmän yhdistettynä sähkön varastointiin). Itse tuotetun energian käyttäminen on järkevää ympäristön ja talouden kestävyyden kannalta. Kuitenkin omassa kodissaan asuvilla tai suurempaa yritystoimintaa harjoittavilla ja riittävän laajoja (katto)pinta-aloja omistavilla on paljon paremmat mahdollisuudet hyötyä tuottamansa energian käyttämisestä. Vuokralaisten tai pienten käsiteollisuusyritysten on sitä vastoin vaikeampaa tai objektiivisesti jopa mahdotonta ryhtyä tuottajakuluttajiksi. Näin ollen ne joutuvat maksamaan sähköstä yhä enemmän, kun taas tuottajakuluttajat voivat säästää rahaa ja kompensoida investointinsa, ja tietyissä tapauksissa niitä voidaan jopa tukea veronmaksajien rahoilla. Tämä lisää sosiaalista eriarvoisuutta ja pienten yritysten kilpailuhaittoja. Myös lämmitysalalla on hyvin samankaltaisia ongelmia. — Hiilidioksidin korkeampien hintojen vuoksi myös fossiiliset polttoaineet kallistuvat. Toisin sanoen sähköauton ostokustannukset saadaan katettua nopeasti. Tämä edellyttää kuitenkin maksukykyä tai ainakin luottokelpoisuutta. Yksityishenkilöt tai jopa pienet yritykset, joiden kohdalla näin ei ole, eivät kykene ostamaan sähköautoa, ja niiden on näin ollen maksettava korkeampi hinta bensiinistä. Vaihtoehtona on ainakin suurissa kaupungeissa julkinen liikenne tai pyöräily. Monilla maaseutualueilla tämä ei kuitenkaan ole realistinen vaihtoehto. Näin ollen ongelmat ovat erilaisia kuin sähkö- tai lämmitysalalla: myös alueelliseen koheesioon kohdistuu lisäpainetta. — Kiertotalouden kehitystä voidaan loppujen lopuksi parhaiten edistää tehokkaasti siten, että tehdään raaka-aineiden kulutuksesta kalliimpaa esimerkiksi alv:n kautta tapahtuvalla ohjauksella. Raaka-aineiden käytön välttäminen tai kierrätys teollisuudessa tai kaupan alalla edellyttää kuitenkin usein myös alkuinvestointeja laitteisiin ja teknologiaan, mikä hyödyttäisi taas suuria yrityksiä pk-yrityksiin nähden.

5.5 Nämä esimerkit osoittavat, että jos tämä on ainoa toimintamalli, sosiaalinen kestävyys kärsii, vaikka olisikin perusteltua edistää uusiutuvaa energiaa, sähköistä liikkuvuutta ja kiertotaloutta nostamalla päästöjen tai raaka-aineiden hintaa. Toimintamallia on tuettava aloitteilla, joilla puututaan nimenomaan epäedullisessa asemassa olevien markkinatoimijoiden tilanteeseen ja vähintään kompensoidaan niille koituvia haittoja. Pelkkä yksinkertainen kompensointi ei kuitenkaan usein riitä edistämään sosiaalista kestävyyttä. Joissakin tilanteissa epäedullisessa asemassa olevilla on itse asiassa oltava muita paremmat mahdollisuudet.

5.6 Tässä yhteydessä osallistuminen esimerkiksi energiakäänteeseen riippuu myös valveutumisesta ja mahdollisia toimia koskevasta tietämyksestä, joten on olennaisen tärkeää auttaa kyseisiä ihmisiä parantamaan halukkuuttaan sitoutua toimiin, jotka lisäävät osallistumista kestävään kehitykseen. Muutoin hallintomenettelyjen ja byrokratian luomat esteet voivat olla entistä raskaampia. Huomiota on kiinnitettävä myös infrastruktuurin muuttamiseen.

5.7 Toinen strateginen toiminta-ala on pätevöittäminen, koulutus, ohjaus ja tukeminen. Siirtyminen kohti ilmastoneutraalia taloutta vaikuttaa merkittävästi ammattitaitotarpeisiin. On pikaisesti investoitava inhimilliseen pääomaan (koulutus, elinikäinen oppiminen), jotta nykyisille ja tuleville sukupolville voidaan antaa tarvittavat taidot vihreän ja digitaalisen teknologian alalla. Oppilaitosten ja korkeakoulujen tulisi sisällyttää kestävä kehitys opetussuunnitelmiinsa ja näin myös edistää työssäoppimista työmarkkinoilla vallitseva tilanne huomioon ottaen. Väestön osaamisen kehittäminen ja uudelleenkoulutus vaikuttavat merkittävästi siihen, että kaikki pääsevät muutokseen mukaan.

5.8 Sosiaaliset tulonsiirrot (jotka rahoitetaan esimerkiksi progressiivisella verotuksella ja innovatiivisilla veroilla, kuten finanssitransaktiovero) ovat yhtä tärkeitä. Teknologisesta muutoksesta johtuva työn luonteen muuttuminen on seuraavalla kaudella pääaiheena keskustelussa, johon kaikki työmarkkinaosapuolet osallistuvat ja jossa tarkastellaan kysymystä uusista oikeuksista, kuten riittävästä toimeentulosta kaikille. Onkin tärkeää varmistaa, että uudet mallit edistävät kestävää kehitystä eivätkä estä sitä.

5.9 Sosiaalipolitiikassa on tähän mennessä unohdettu ympäristöhaasteet. Esimerkiksi Euroopan sosiaalirahastossa ei puututa ilmastonmuutokseen, ja arviolta vain 7 prosenttia määrärahoista osoitetaan vähähiiliseen ja ilmastonmuutosta kestävään talouteen uudistamalla koulutusjärjestelmiä, mukauttamalla osaamista ja pätevyyksiä, parantamalla työvoiman osaamista ja luomalla uusia työpaikkoja ( 25 ) . Koska poliittiset kehykset eivät myöskään ole johdonmukaisia, kompromissit, synergiat ja rinnakkaistoimenpiteet joko puuttuvat keskustelusta tai niitä on vaikea arvioida, koska mukautettuja tietoja, välineitä tai prosesseja ei ole.

5.10 Jotta voidaan helpottaa ajattelutavan muutosta ja siirtyä jälkikäteen toteutettavien kompensointi- ja lieventämistoimien sijaan antamaan sosiaalisesti heikossa asemassa oleville ihmisille rakenteellisesti epäsuotuisilla alueilla mahdollisuus kehittää itse alhaalta ylöspäin suuntautuvia hankkeita ja luoda asteittain todellisia kestäväpohjaisia, osallistavia ja syrjimättömiä talousmalleja ( 26 ) , tarvitaan seuraavia edellytyksiä: — taattu kohtuullinen toimeentulo sitä tarvitseville — taattu mikrorahoitustuen tai julkisten lainojen mahdollisuus niille, joilla on yksityispankkien näkökulmasta alhainen luottokelpoisuus — tuki (etenkin yhteisöjen) omavaraisuudelle esimerkiksi energian, asumisen ja maatalouden aloilla, mahdollisesti erilaisten yhteisötalouden rakenteiden, etenkin osuuskuntien kautta — hallinnollisten esteiden vähentäminen kyseisten toimijoiden kohdalla — oikeudellisen ja teknisen neuvonnan tarjoaminen — infrastruktuuriin tehtävien julkisten investointien ja sosiaalisten investointien lisääminen.

6. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin rooli kestävän kehityksen yhteydessä

6.1 EU:n marraskuussa 2017 hyväksymä Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari on erityisväline, jolla voidaan puuttua EU:n sosiaalisiin haasteisiin, sillä pilarissa on kyse periaatteista ja oikeuksista, jotka ovat olennaisia oikeudenmukaisille ja moitteettomasti toimiville työmarkkinoille sekä Euroopan 2000-luvun hyvinvointijärjestelmille. Pilarin tarkoituksena on antaa uusia ja vaikuttavampia oikeuksia kaikille kansalaisille 20 keskeisen periaatteen pohjalta kolmella alalla: i) yhtäläiset mahdollisuudet ja pääsy työmarkkinoille, ii) oikeudenmukaiset työolot ja iii) sosiaalinen suojelu ja osallisuus kaikille.

6.2 Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöönpano edellyttää vankkaa talousarvioperustaa ja investointeja. Yhtäältä monivuotisessa rahoituskehyksessä olisi varmistettava tarvittava rahoitus, ja toisaalta sosiaalisia investointeja voidaan helpottaa viittaamalla ”kultaiseen sääntöön” ( 27 ) niiden julkisten investointien yhteydessä, joilla on sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä tavoitteita. Jäsenvaltiot ja EU voivat saada lisävaroja sosiaalisen pilarin ( 28 ) ja kestävän kehityksen tavoitteiden rahoittamiseen asianmukaisella verotuspolitiikalla, johon sisältyy tehokas veropetosten, veronkierron ja aggressiivisen verosuunnittelun torjunta. Yksityisen sektorin investoinneilla voidaan myös täydentää julkisia menoja ja investointeja joillakin aloilla, mutta niihin olisi sovellettava erityisiä ja läpinäkyviä vaatimuksia, joilla taataan riittävät sosiaaliset vaikutukset yleisen edun hyväksi ( 29 )

6.3 Vaikka 17 kestävän kehityksen tavoitteen ja Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin 20 oikeuden ja periaatteen välillä on paljon yhtäläisyyksiä, yhtäkään ehdotusta ei ole vielä tehty siitä, miten voidaan luoda niiden välisiä hyödyllisiä synergioita. Tämä voitaisiin ensi kädessä toteuttaa siten, että mukautetaan sosiaali-indikaattoreiden tulostaulun 14 indikaattoria vastaamaan paremmin Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin 20:tä oikeutta ja periaatetta sekä kestävän kehityksen tavoitteita. Euroopan komission tulisi myös käynnistää strategia laajennettujen ja täsmällisempien yhteisten indikaattorien pohjalta, jotta voidaan paremmin yhdistää nämä kaksi keskeistä välinettä sosiaalisen ja ympäristökehityksen edistämiseksi siten, että vältetään epäselvät päällekkäisyydet. Verkkosivustowww.inequalityin.eu ( 30 ) on hyvä esimerkki välineestä, jolla mitataan tuloja ja ympäristöparametreja elämänlaadun indikaattoreina jäsenvaltioissa.

6.4 Parhaillaan käydään keskustelua siitä, miten Euroopassa voidaan panna täytäntöön käsite ”oikeudenmukainen siirtymä”. Aktiivisella työmarkkinapolitiikalla on määrä helpottaa siirtymistä etenkin vähähiilisten alojen työpaikkoihin (koulutus ja työnhakuneuvonta) ja lisätä työntekijöiden osallistumista. Lisäksi on tarkoitus edistää ympäristöpalvelumaksuja, joilla tuetaan siirtymän aikana heikossa asemassa olevia ryhmiä ( 31 )

Bryssel 31. lokakuuta 2019. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Luca JAHIER

(1) ETSK:n lausunto aiheesta ”Kohti kestäväpohjaisempaa eurooppalaista tulevaisuutta” (EUVL C 81, 2.3.2018, s. 44).

(2) Brundtlandin komission raportti Our Common Future

(3) https://ec.europa.eu/eurostat/documents/2995521/10163468/3-16102019-CP-EN.pdf/edc3178f-ae3e-9973-f147-b839ee522578

(4) Ks. alaviite 3.

(5) Ks. edellinen alaviite.

(6) https://eige.europa.eu/publications/poverty-gender-and-intersecting-inequalities-in-the-eu

(7) Eurostat

(8) https://ec.europa.eu/info/policies/justice-and-fundamental-rights/gender-equality/equal-pay/gender-pay-gap-situation-eu_en

(9) https://www.equalpayday.be/europa/; Eurostat

(10) OECD, Understanding the Socio-Economic Divide in Europe, Background Report, 2017

(11) Income inequality in the EU, Eurostat, 2016.

(12) "What is poverty – Poverty facts and trends", EAPN 2016.

(13) 30x30 Actions for a Sustainable Europe, #Think2030 Action Plan, Euroopan ympäristöpoliittinen instituutti (IEEP).

(14) Euroopan ympäristökeskus (2018).

(15) Eurostat 2019.

(16) Ks. alaviite 3.

(17) ESPAS 2019; Eurostat 2019.

(18) Eurostat 2018.

(19) Impacts of circular economy policies on the labour market, Cambridge Econometricsin, Trinomicsin ja ICF:n toukokuussa 2018 Euroopan komissiolle laatima raportti.

(20) ESDE 2019.

(21) ETSK:n lausunto aiheesta ”Kestäväpohjaiset sosiaaliturvan ja sosiaalisen suojelun järjestelmät digitaaliaikakaudella” (EUVL C 129, 11.4.2018, s. 7).

(22) IIED.

(23) Komission tiedonanto – Suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle ja energia-alalle vuosina 2014–2020 (EUVL C 200, 28.6.2014, s. 1).

(24) Valkoinen kirja yhtenäistä Euroopan liikennealuetta koskevasta etenemissuunnitelmasta – Kohti kilpailukykyistä ja resurssitehokasta liikennejärjestelmää (COM 2011/ 144 lopullinen).

(25) Baldock, David ja Charveriat, Céline, 2018. Raportissa luvuista todetaan seuraavaa: own calculations based on Ricardo (2017). Climate mainstreaming in the EU Budget: preparing for the next MFF".

(26) ETSK:n lausunto aiheesta ”Uudet kestäväpohjaiset talousmallit” (EUVL C 81, 2.3.2018, s. 57).

(27) EUVL C 227, 28.6.2018, s. 1, kohta 1.6, EUVL C 197, 8.6.2018, s. 33, kohdat 1.8 ja 3.6, EUVL C 327, 12.11.2013, s. 11, EUVL C 227, 28.6.2018, s. 95, kohta 1.4, EUVL C 226, 16.7.2014, s. 21, EUVL C 262, 25.7.2018, s. 1, kohta 3.14 ja EUVL C 190, 5.6.2019, s. 24, kohta 1.8, ECO/498 (ks. tämän virallisen lehden sivut 113).

(28) EUVL C 262, 25.7.2018, s. 1, kohta 1.6.

(29) EUVL C 262, 25.7.2018, s. 1, kohta 1.5.

(30) https://www.inequalityin.eu

(31) ITUC mainitsee ILO:n julkaisemat suuntaviivat oikeudenmukaisen siirtymän toteuttamiseksi.