Erityiskertomus nro 2/2003 yleisestä talousarviosta rahoitettavan Euroopan unionin elintarviketurvapolitiikan täytäntöönpanosta kehitysmaissa sekä komission vastaukset



Virallinen lehti nro C 093 , 17/04/2003 s. 0001 - 0031



Erityiskertomus nro 2/2003 yleisestä talousarviosta rahoitettavan Euroopan unionin elintarviketurvapolitiikan täytäntöönpanosta kehitysmaissa sekä komission vastaukset (annettu EY:n perustamissopimuksen 248 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla) (2003/C 93/01) SISÄLLYS >TAULUKON PAIKKA> TIIVISTELMÄ I. Marraskuussa 1996 Roomassa pidetyn elintarvikehuippukokouksen yhteydessä valtionpäämiehet ja pääministerit sitoutuivat vähentämään aliravittujen määrän puoleen eli 800 miljoonasta 400 miljoonaan vuoteen 2015 mennessä. Painopiste oli aiheellista siirtää elintarvikeavusta pidemmän aikavälin kehitysapuun elintarviketurvatilanteen parantamiseksi (ks. kohdat 1 ja 2). II. Samoihin aikoihin hyväksyttiin neuvoston asetus (EY) N:o 1292/96(1), jonka tavoitteena on tehostaa elintarviketurvaa ja vähentää edunsaajamaiden riippuvuutta elintarvikeavusta (ks. kohdat 3-9). III. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen painopiste oli kaikkien niiden osapuolten toimissa, jotka pyrkivät saavuttamaan neuvoston asetuksessa säädetyt tavoitteet. Tarkastuksen kohteena oli esimerkiksi maiden strategioiden määrittely, toimien hallinnointi, tietojen asianmukaisuus ja rahoittajien välinen koordinointi (ks. kohdat 10-16). IV. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1292/96 painopiste siirrettiin lyhyen aikavälin elintarvikeavusta pitkän aikavälin kehitystoimiin elintarviketurvan alalla. Puutteellisen elintarviketurvan syyt ovat kuitenkin moninaiset ja siksi ongelmaa voidaan käsitellä tehokkaasti vain yleisen ja laajan kehitysyhteistyöpolitiikan yhteydessä (ks. kohdat 17-21). V. Useissa edunsaajamaissa elintarviketurvastrategioita ei ollut liitetty yhtenäisiin kansallisiin kehitysyhteistyöstrategioihin ja elintarviketurvaohjelmia toteutettiin kehitysohjelmina erillään pääohjelmista (ks. kohdat 25-28). VI. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen kohteena olleissa maissa ei ollut saatavilla luotettavia perustietoja elintarviketurvatilanteesta, ja useimmiten kansalliset yksiköt tuottivat tilastoja puutteellisesti (ks. kohdat 29-31). VII. Asetukseen (EY) N:o 1292/96 perustuvan arvioinnin yhteydessä havaittiin joitakin huomattavia ongelmia, mutta loppupäätelmänä todettiin, että oli liian varhaista arvioida asetuksen vaikutusta ja tehoa (ks. kohdat 32-34). VIII. Komission rakenne hankaloittaa sen yksiköiden keskinäistä koordinointia elintarviketurvaan liittyvissä toimissa. Lisäksi tietoja ohjelmien edistymisestä ei ollut helposti saatavissa komission yksiköissä Brysselissä (ks. kohdat 38, 46 ja 47). IX. Useissa maissa hankkeita ei ollut määritelty selvästi eikä mailla ollut virallisia menettelyjä hankkeiden valitsemiseksi selvien toimintalinjojen ja kriteerien perusteella (ks. kohdat 52 ja 53). Paikallinen väestö ei osallistunut juuri lainkaan hankkeiden ehdottamiseen tai valintaan. Vain harvoin oli olemassa rakenteita, jotka tukevat paikallisia yhteisöjä hankkeiden hallinnoinnissa. Useimmat keskushallinnon yksiköistä olivat siirtäneet elintarviketurvaohjelmien hallinnoinnin erityisille puolivaltiollisille elimille, mikä estää kehitystoimien liittämisen pysyviin rakenteisiin (ks. kohdat 55-72). X. Arvioinnit olivat hyvin harvinaisia. Tarkastuksia suoritetaan, mutta ne eivät ole vuosittaisia (ks. kohdat 73-77). XI. Komission ja muiden rahoittajien, etenkin EU:n jäsenvaltioiden, välinen koordinointi merkitsi useimmissa maissa parhaimmillaankin pelkkää tietojen vaihtoa (ks. kohdat 78-87). XII. Tilintarkastustuomioistuin suosittaa tekemiensä havaintojen perusteella, että a) elintarviketurvan käsite sisällytetään komission yleiseen kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja yksittäisiä yleisstrategioita ja -ohjelmia kehitetään edunsaajamaissa sekä niitä varten (ks. kohdat 88-90); b) elintarviketurvaa varten myönnettävän tuen uuden arvioinnin yhteydessä harkitaan asetuksesta (EY) N:o 1292/96 luopumista sen nykyisessä muodossa ja sisällytetään kaikki kehitystoimet, elintarviketurvaan liittyvät toimet mukaan lukien, muutamaan laaja-alaiseen asetukseen; tämän seurauksena alaluokan B7 (ulkoiset toimet) budjettikohtia olisi muutettava (ks. kohdat 91-93); c) erillisten elintarviketurvaa koskevien ohjelmien pitäisi olla monivuotisia (ks. kohdat 94 ja 95); d) komissio harkitsisi kehitysmaiden tukemista sen varmistamiseksi, että kotitalouksien sosiaalis-taloudellisesta tilanteesta saadaan luotettavia perustietoja, minkä lisäksi muiden rahoittajien kanssa olisi kehitettävä elintarviketurvaa koskevia indikaattoreita (ks. kohdat 96-98); e) komission keskusyksiköiden ja lähetystöjen välillä pitäisi olla säännöllistä rahoitustietojen vaihtoa (ks. kohdat 99-100); f) komissio keskittää jatkossakin toimintansa valmiuksien kehittämiseen ja edunsaajamaiden keskus- ja paikallistason yksiköiden hallinnolliseen tukeen (ks. kohdat 101-102). JOHDANTO Maailmanlaajuinen tilanne elintarviketurvan alalla 1. Vuonna 1996 maailmassa arvioitiin olevan noin 800 miljoonaa aliravittua. Roomassa pidettiin vuonna 1996 YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) järjestämä elintarvikehuippukokous, jossa valtionpäämiehet ja pääministerit sitoutuivat vähentämään aliravittujen määrän puoleen eli 400 miljoonaan vuoteen 2015 mennessä(2). Tällä hetkellä aliravittuja on kehitysmaissa kuitenkin edelleen 800 miljoonaa(3). Tähän mennessä saavutettu 8 miljoonan vuotuinen lasku riittää ainoastaan kompensoimaan maailman väestönkasvun vaikutukset. Tavoitteen saavuttamiseksi aliravittujen määrän on vähennyttävä - kun maailman jatkuva väestönkasvu otetaan huomioon - vuosien 2002 ja 2015 välisenä aikana noin 35 miljoonalla vuodessa. 2. Keski-, Etelä- ja Itä-Afrikassa arvioidaan olevan tällä hetkellä 153 miljoonaa aliravittua eli 44 prosenttia koko väestöstä. Tilanne on tätäkin huonompi Afganistanissa, Haitissa, Pohjois-Koreassa ja Mongoliassa, joissa aliravittuja on 34 miljoonaa eli 62 prosenttia koko väestöstä. Suurin absoluuttinen määrä aliravittuja on kuitenkin Intiassa, Kiinassa ja Bangladeshissa, joissa heitä on yhteensä 395 miljoonaa (noin 20 prosenttia väestöstä) eli puolet maailman aliravituista. Muutos elintarvikeavusta elintarviketurvaan 3. Vuodesta 1994 lähtien elintarvikeapu on maailmanlaajuisesti pyritty liittämään kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja edunsaajamaiden elintarviketurvastrategioihin. Näin on siirrytty hätäavusta kehitysapuun, jonka kohteena ovat rakenteelliset elintarviketurvan häiriöt. 4. Tämä muutos yleisessä ajattelutavassa ilmeni myös marraskuussa 1996 pidetyssä elintarvikehuippukokouksessa. Niin sanotussa maailman elintarviketurvaa koskevassa Rooman julistuksessa valtionpäämiehet ja pääministerit(4) painottivat kestävää elintarviketurvaa ja köyhyyden poistamista. Huippukokouksen toimintasuunnitelman mukaan elintarviketurva toteutuu, kun jokaisella on kaikkina aikoina saatavillaan terveeseen ja aktiiviseen elämään tarvitsemansa ravinto ja sen hankkimiseen tai tuottamiseen tarvittavat voimavarat(5). 5. Huippukokouksessa painotettiin, että köyhyyden poistaminen on olennaista elintarvikehuollon tehostamisessa. Kunkin maan oman elintarviketuotannon lisäämisen sekä elintarvikkeiden tuonnin on liityttävä läheisesti elintarvikkeiden hankkimiseen tarvittavien tulojen kasvuun kotitalouksissa. 6. Yhteisön toimintatapa on myös muuttunut selvästi. Painopiste on siirtynyt lyhyen aikavälin elintarvikeavusta pitkän aikavälin elintarviketurvaan, joka tukee kestävää kehitystä, talouskasvua ja köyhyyden vähentämistä. Tämä muutos yleisessä ajattelutavassa heijastui neuvoston elintarviketurvasta annetussa asetuksessa (EY) N:o 1292/96, jossa painotettiin, että elintarvikeavulla voidaan ratkaista elintarvikehuollon häiriöt vain osittain ja lyhytaikaisesti ja että pitkän aikavälin elintarviketurvan toimien pitäisi kuulua yleiseen köyhyyden torjuntaan. Käytännössä tämä on merkinnyt sitä, että tuki on muuttunut taloudelliseksi ja tekniseksi avuksi. 7. Neuvoston asetus (EY) N:o 1292/96 korvaa viisi erillistä aiempaa asetusta(6). Asetuksessa elintarvikeapu liitetään laajempaan elintarviketurvastrategiaan. Asetuksen päätavoitteet voidaan tiivistää seuraavasti: a) elintarviketurvan tehostaminen köyhyyden lieventämiseksi edunsaajamaissa; b) edunsaajamaiden elintarvikeavusta riippuvuuden vähentäminen; c) maiden taloudellisen ja yhteiskunnallisen tasapainoisen kehityksen edistäminen. 8. Keskittääkseen toimet heikoimmassa asemassa oleviin maihin, komissio on valinnut 21 ensisijaista maata(7) rakennetoimia varten ennen kyseisten toimien täytäntöönpanoa. Lisäksi se on valinnut 11 muuta maata sekä palestiinalaisaluen, joiden katsotaan olevan kriisitilanteessa tai kriisinjälkeisessä tilanteessa(8). 9. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1292/96 toteuttamisesta laaditun ulkoisen arvioinnin jälkeen komissio antoi syyskuussa 2001 tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Tiedonanto (KOM(2001) 473) ja asianomaiset neuvoston päätelmät (15390/01) olivat jatkoa pyrkimyksille sisällyttää elintarvikeavun ja elintarviketurvan tavoitteet ja välineet kokonaisuudessaan osaksi komission kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja kehitysyhteistyötä. TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIMEN TARKASTUS Aiemmat tarkastukset 10. Tilintarkastustuomioistuin on julkaissut neljä elintarvikeapua koskevaa erityiskertomusta(9), joista kaksi viimeistä julkaistiin vuonna 1988. Tilintarkastustuomioistuin on omistanut myös osia vuosikertomuksistaan elintarvikeavulle(10). Tämä on ensimmäinen elintarviketurvaan liittyviä näkökohtia koskeva erityiskertomus. Tarkastuksen tavoitteet 11. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen yleistavoitteena oli selvittää, onko komissio ryhtynyt asianmukaisiin toimiin asetuksessa (EY) N:o 1292/96 säädettyjen elintarviketurvaa koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Tavoitteet liittyivät erityisesti seuraaviin seikkoihin: a) komission ja edunsaajamaiden elintarviketurvastrategioiden määrittely ja muun muassa niiden yhteensovittaminen EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkojen kanssa; b) toimien yksilöinti, toteuttaminen, seuranta ja arviointi sekä niiden johdonmukaisuus muiden kehitysapuohjelmien, -hankkeiden tai -toimien kanssa; c) tietojen asianmukaisuus (täydellisyys, merkityksellisyys, luotettavuus ja ajankohtaisuus) keskus- ja paikallishallinnossa; d) EU:n ja muiden rahoittajien (erityisesti EU:n jäsenvaltioiden) toimien johdonmukaisuus, täydentävyys ja yhteensopivuus. Tarkastuksessa käytetty lähestymistapa 12. Tarkastuksessa keskityttiin lähinnä asetuksen (EY) N:o 1292/96 mukaisen yhteisön elintarviketurvapolitiikan täytäntöönpanoon vuosina 1997-2001. Täytäntöönpano rahoitetaan Euroopan unionin yleisen talousarvion luvusta B7-2 0. Lisäksi tarkasteltiin politiikan johdonmukaisuutta ja täydentävyyttä muista lähteistä rahoitettaviin toimiin nähden (EU:n talousarvion muista budjettikohdista ja Euroopan kehitysrahastoista (EKR) rahoitettavat ulkoiset toimet). 13. Tarkastuksen lähtökohtana oli komission suorittama hallinnointi keskus- ja paikallistasolla ja muun muassa sen tutkiminen, miten komissio käsittelee elintarviketurvastrategiaan liittyviä asioita ja miten se on järjestänyt politiikan täytäntöönpanon. 14. Tilintarkastustuomioistuin toimitti tarkastuksen paikan päällä joissakin edunsaajamaissa(11), jotta voitiin selvittää, miten hankkeet oli yksilöity ja toteutettu sekä miten niiden arviointi ja seuranta oli hoidettu. Tarkastukseen valittiin useita hankkeita, joiden osalta arvioitiin, miten johdonmukaisia ja koordinoituja ne olivat ja miten oli varmistettu, että elintarviketurvaa pystyttiin kehittämään kestävällä tavalla. Tilintarkastustuomioistuin tutki erityisesti sitä, missä määrin keskus- ja paikallisviranomaiset sekä paikalliset yhteisöt olivat osallistuneet koko prosessiin. Näiden maiden aliravitsemustilanne on esitetty liitteessä 1. 15. EU:n ja muiden rahoittajien, erityisesti jäsenvaltioiden, yhteistyön laajuutta tarkasteltiin sekä keskus- että paikallistasolla. 16. Vierailuja tehtiin lisäksi YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestöön (FAO), neuvoston elintarviketurvaa ja elintarvikeapua käsittelevään komiteaan sekä Euroopan elintarviketurvaverkostosta (RESAL) vastaavaan järjestöön. HUOMAUTUKSET Oikeudellinen kehys ja elintarviketurvan käsite 17. Uutta asetuksessa (EY) N:o 1292/96 oli se, että siinä elintarvikeapu sisällytettiin kehitysyhteistyöpolitiikkaan, johon kuului monivuotinen lähestymistapa elintarviketurvaan ja köyhyyden lieventämiseen. Näin voidaan edistää edunsaajamaiden tasapainoista taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä. Yksi asetuksen tärkeimmistä uudistuksista oli, että se lisäsi jo olemassa olevaan lähestymistapaan kysyntään perustuvan lähestymistavan, jonka tavoitteena on lisätä heikoimmassa asemassa olevan väestön ostovoimaa; jo olemassa oleva lähestymistapa puolestaan perustuu tarjontaan, ja sillä on tarkoitus kasvattaa paikallista elintarviketuotantoa (tai maahantuontia). 18. Elintarviketurvan käsite on laaja. Puutteellinen elintarviketurva - joko elintarvikkeiden puute tai niiden saatavuusongelmat - johtuu monista eri tekijöistä, joista useimmat ovat rakenteellisia. Lyhyen aikavälin toimet kuuluvat tavallisesti elintarvikeavun alaan, joten elintarviketurvan painopiste on yleensä rakenteellisissa, pitkän aikavälin tekijöissä. Näitä voivat olla esimerkiksi epäsuotuisat ilmasto-olosuhteet, puutteellinen infrastruktuuri, riittämättömät koulutus- ja terveydenhuoltopalvelut, heikot talouskasvunäkymät, puutteellinen hallinto ja heikko johtaminen. 19. Kaikki puutteellisen elintarviketurvan taustalla vaikuttavat tekijät aiheuttavat köyhyyttä ja kehityksen puuttumista. Näin ollen tilanteen parantamiseksi tarvitaan runsaasti erityyppisiä kehitystoimia. Tutkiessaan elintarviketurvahankkeita, joita oli rahoitettu tietyissä maissa asetuksen N:o 1292/96 perusteella yleisen talousarvion luvusta B7-2 0 vuosina 1997-2001, tilintarkastustuomioistuin havaitsi, että monia erityyppisiä kehitystoimia oli olemassa (ks. liite 2). On kuitenkin ilmeistä, että elintarviketurvan parantamista koskeva neuvoston erityinen asetus ja erityiset budjettikohdat eivät pelkällä olemassaolollaan johda erityisiin, havaittavissa oleviin toimenpiteisiin elintarviketurvan alalla. 20. Toisaalta voidaan todeta, että vaikka neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1292/96 säädetään elintarviketurvaa ja elintarvikeapua koskevasta politiikasta, sillä ei kuitenkaan säännellä kehitystoimia, joita rahoitetaan yleisen talousarvion luvuista Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Välimeren alueen maita varten ja Euroopan kehitysrahastoista Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maita (AKT-maat) varten. Nykytilanne johtaa siihen, että kehitysohjelmia laaditaan sisällyttämättä niitä kunnolla pääohjelmiin, jotka rahoitetaan Aasiaa, Latinalaista Amerikkaa ja Välimeren alueen maita koskevista yleisen talousarvion luvuista sekä Euroopan kehitysrahastoista. Näiden kehitysohjelmien tavoitteena on kuitenkin pääohjelmien tapaan köyhyyden lieventäminen, elinolosuhteiden parantaminen ja elintarviketurva. 21. Asetuksessa säädetään, että yhteisön elintarvikeapu on yhdistettävä edunsaajamaiden kehitysyhteistyöpolitiikkoihin ja elintarvikestrategioihin ja sen on tuettava edunsaajamaiden kehittämiä politiikkoja köyhyyden vähentämiseksi(12). Tällainen tavoite, joka koskee elintarviketurvan liittämistä kehitysmaiden omiin kehitysyhteistyöpolitiikkoihin ja elintarvikestrategioihin, saavutettiin kuitenkin ainoastaan kahdessa maassa (Madagaskar ja Bolivia), kun taas muissa maissa elintarviketurvaohjelmia toteutettiin erillisinä kehitysohjelmina (ks. myös kohta 25). Edunsaajamaiden strategiat 22. Ennen ohjelmien käynnistämistä komissio pyysi tukeen oikeutettuja maita laatimaan elintarviketurvapolitiikkaa koskevat strategia-asiakirjat, sillä asetuksessa (EY) N:o 1292/96 säädetään, että elintarvikeapu ja elintarviketurvaan liittyvät toimet on yhdistettävä edunsaajamaan pitkäaikaiseen elintarviketurvapolitiikkaan, jonka tarkoituksena on köyhyyden lieventäminen(13). Optimaalisessa tilanteessa elintarviketurvapolitiikka sisällytettäisiin kunkin edunsaajamaan kohdalla yhteen yleiseen kehitysyhteistyöstrategia-asiakirjaan, joka kattaisi kaikki asiaankuuluvat näkökohdat kuten köyhyyden lieventämisen, elintarviketurvan sekä maaseudun ja sosiaalisektorien kehittämisen. Vastaavasti elintarviketurvaa koskevat näkökohdat olisi sisällytettävä köyhyyden vähentämistä koskeviin strategia-asiakirjoihin, joita kehitysmaat laativat Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston antamien toimintaohjeiden mukaisesti. 23. Madagaskarissa maaseudun kehittämistä koskeva toimintasuunnitelma ja väliaikainen köyhyyden vähentämistä koskeva strategia-asiakirja ovat toisiaan täydentäviä, ja ne nivoutuvat hyvin kokonaisuuteen. Molemmissa toimintaperiaatteita koskevissa asiakirjoissa on luetteloitu yksittäisiä elintarviketurvan alalla toteutettavia toimia ja asetettu selviä tavoitteita. Niille on tyypillistä kansalaisten osallistumista kannustava lähestymistapa, ja ne on liitetty hyvin köyhyyden torjuntaan. Lisäksi ne ovat yhdenmukaisia sekä hallituksen yleisten toimintastrategioiden että asetuksen (EY) N:o 1292/96 tavoitteiden kanssa. 24. Bolivian kansallinen elintarviketurvaohjelma on niinikään hyvin liitetty maan yleiseen talouden ja yhteiskunnan kehittämistä koskevaan ohjelmaan, ja se liittyy tiiviisti maatalouden kehitysohjelmaan ja on yhdenmukainen köyhyyden vähentämisstrategian tavoitteiden ja ensisijaisten toiminta-alojen kanssa. 25. Etiopiassa, Georgiassa, Nigerissä ja Jemenissä elintarviketurvapolitiikkoja ei ollut kuitenkaan liitetty edunsaajamaan yleisiin kehitysyhteistyöstrategioihin. Mailla oli sen sijaan useita yksittäisiä, esimerkiksi maataloutta, maaseudun kehittämistä ja elintarviketurvaa koskevia strategioita, joiden samankaltaisuus tai erot aiheuttivat eri strategioiden välisiä sekaannuksia. Strategia-asiakirjoilla on suuri merkitys elintarviketurvan kannalta, mutta yhdessäkään niistä ei käsitelty maanomistusrakenteita ja maareformeja tai ympäristönäkökohtia. Asiakirjoista ei myöskään käynyt ilmi, että sukupuolinäkökohtia olisi otettu huomioon neuvoston asetuksen 5 artiklan mukaisesti. 26. Etiopiassa vuonna 1996 laaditussa elintarviketurvastrategia-asiakirjassa kiinnitetään jonkin verran huomiota keskeisiin poliittisiin kysymyksiin ja ostovoiman puuttumiseen, mutta siinä painotetaan voimakkaasti maatalouden kasvua, mikä antaa ymmärtää, että puutteellinen elintarviketurva on maassa lähinnä tarjontaan liittyvä ongelma. Tosiasiassa Etiopian hallitus jatkoi elintarvikeavun perinteistä hätäapuun keskitettyä mallia (huippu oli 1,4 miljoonaa tonnia vuonna 2000). Näin ei ratkaista rakenteellisia elintarvikehuollon häiriöitä. Lisäksi tämä vaikuttaa kielteisesti hintoihin paikallisilla elintarvikemarkkinoilla ja sitä kautta paikalliseen tuotantoon ja tuloihin. Etiopian osalta laaditussa köyhyyden vähentämistä koskevassa väliaikaisessa strategia-asiakirjassa ei käsitellä riittävässä määrin rakenteellisia kysymyksiä, jotka ovat puutteellisen elintarviketurvan perimmäisiä syitä; asiakirjassa painotetaan jatkuvan elintarvikeavun tarvetta. 27. Georgiaa ja Jemeniä koskevissa kansallisissa elintarviketurva-asiakirjoissa ei määritetä painopistealueita. Jemeniä koskevassa strategia-asiakirjassa osoitetaan perustellusti, että Jemenillä ei ole mahdollisuuksia omavaraiseen elintarviketuotantoon, mutta asiakirjassa ei osoiteta keinoja, joilla voitaisiin lisätä ostovoimaa ja parantaa elintarvikkeiden saatavuutta käytännössä. 28. Nigerin kohdalla elintarviketurvaa koskeva strategia-asiakirja on pikemminkin hyvä toimintasuunnitelma kuin varsinainen strategia-asiakirja, sillä siinä ei aseteta laaja-alaisia tavoitteita. Nigerin hallitus hyväksyi asiakirjan elokuussa 2000, mutta sitä ei ollut vielä pantu täytäntöön tilintarkastustuomioistuimen toimittaessa tarkastusta maassa kesäkuussa 2001. Perustiedot 29. Elintarviketurvaa koskevien tavoitteiden määrittely on ollut ja on edelleen vähäistä, koska luotettavia tietoja edunsaajamaiden elintarviketurvatilanteesta ei ole saatavilla - etenkään yksittäisten kotitalouksien tasolla. Näin ollen on käytännöllisesti katsoen mahdotonta määritellä köyhimmät väestönosat ja sopivimmat toimet. Näin ollen on myös mahdotonta arvioida, noudatetaanko neuvoston asetuksen säännöstä(14), jonka mukaan elintarviketurvaan liittyvillä toimilla on parannettava edunsaajamaiden köyhimpien väestöryhmien elinolosuhteita. 30. Useimmissa tarkastuksen kohteena olleissa maissa ei ole käytännössä olemassa kansallisia tietoja kotitalouksien taloudellisesta tilanteesta ja heikoimmassa asemassa olevien väestönosien elintarviketurvatilanteesta, ja jopa perustiedot maataloustuotannosta, elintarvikevarastoista ja elintarvikkeiden tuonnista ovat usein epäluotettavia: a) Esimerkiksi Georgiassa viranomaisten julkaisemat luvut eivät ole luotettavia eivätkä täydellisiä. Arvion mukaan salakuljetuksen ja muiden veronkiertotapojen takia vehnän tuontiluvut ovat jopa viisinkertaisia kansallisten tulliviranomaisten julkaisemiin virallisiin määriin verrattuna. b) Nigerissä varhaisvaroitusjärjestelmän yhteydessä kootut tiedot eivät ole täydellisiä eivätkä luotettavia, koska niissä ei oteta huomioon maan laidunalueita. c) Madagaskarissa, Jemenissä ja Nigerissä maatalouden tilastot ja muut tilastotiedot ovat vanhentuneita; maatalouden yleislaskenta suoritettiin viimeksi jo 17 vuotta sitten. 31. Joissakin maissa suunniteltiin sosiaalis-taloudellisia ja maatalouden laskentoja edellä mainitun tilanteen korjaamiseksi. Niiden toteuttaminen on kuitenkin viivästynyt huomattavasti. Lisäksi tilastojen tekeminen käytännössä lakkautettiin useimmissa maissa, kun tilastoyksiköt eivät enää saaneet rahoitustukea. Neuvoston asetuksessa edellytetty arviointi 32. Asetuksen (EY) N:o 1292/96 32 artiklassa säädetään, että kolmen vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta komissio esittää budjettivallan käyttäjille kokonaisarvion sen elintarvikeapuun ja elintarviketurvaan liittyvistä toimista sekä asetuksen tulevaisuutta koskevat ehdotukset ja tarvittaessa asetuksen muutosehdotukset. 33. Komissio toimitti budjettivallan käyttäjille syyskuussa 2001 yhteenvedon, joka perustui komissiolle joulukuussa 2000 esitettyyn riippumattomaan ulkopuoliseen arviointikertomukseen. Arvioinnin keskeiset päätelmät olivat seuraavat: a) yksittäisten elintarviketurvaohjelmien olemassaolo on kyseenalaista; b) elintarviketurvan käsite olisi otettava huomioon muiden kehitysohjelmien yhteydessä ja maakohtaisten strategia-asiakirjojen olisi katettava kaikki rahoitusvälineet; c) elintarviketuontia koskevilla valuuttajärjestelyillä ei ole merkitystä vapautuneilla markkinoilla; kyseessä on itse asiassa pelkkä kansallisten talousarvioiden tukemismuoto; d) maksusitoumusten maksattamistahdin ja kyseisten rahamäärien osalta olisi otettava huomioon, miten nopeasti komission on mahdollista panna toimet täytäntöön ja edunsaajamaiden käyttää tukivarat; e) kaikkien hankkeiden ja ohjelmien kohdalla olisi määritettävä kriteerit ja indikaattorit ja huolehdittava systemaattisesti seurannasta ja arvioinneista. 34. Mainituista tärkeistä suosituksista huolimatta arvioinnissa todettiin, että asetuksen tehokkuutta ja vaikutusta on liian varhaista arvioida täysipainoisesti ja että siksi toinen kokonaisarviointi on tehtävä vuosina 2003-2004. Komissio tuki tätä toteamusta tiedotteessaan(15), ja neuvosto totesi 14. joulukuuta 2001 antamassaan vastauksessa(16), että asetuksen sisältöä ei ole tarpeen muuttaa. Yleinen hallinnointi Talousarvion toteuttaminen 35. Euroopan unionin talousarvion luvun B7-2 0 budjettikohtien erityisesti elintarvikeapua ja -turvaa varten tarkoitetut maksusitoumusmäärärahat laskivat vuosina 1997-2001 yhteensä 530 miljoonasta eurosta 465 miljoonaan euroon eli 12 prosenttia neljässä vuodessa (ks. taulukko 1). Maksujen jakautuminen maittain ja järjestöittäin kunakin ohjelmatyövuonna (1997-2001) käy ilmi liitteistä 3-5. 36. Elintarvikeapuun sidotut varat käytetään yleensä nopeasti, sillä tämäntyyppisten toimien toteuttaminen on luonteeltaan melko selkeää. Elintarviketurvaan osoitetut varat on pystytty käyttämään huomattavasti hitaammin, kuten taulukosta 2 käy ilmi. Taulukossa esitetään maksusitoumukset ja 31. joulukuuta 2001 mennessä suoritetut kumulatiiviset maksut ohjelmatyövuosien 1997-2001 osalta(17). Taulukko 1 Elintarvikeavun ja -turvan maksusitoumusmäärärahat varainhoitovuosina 1994-2001 >TAULUKON PAIKKA> Lähde: EU:n yleiset talousarviot ja komission SINCOM-kirjanpitojärjestelmä. Taulukko 2 Elintarvikeavun ja elintarviketurvan maksusitoumusten kumulatiiviset maksut ohjelmatyövuosina 1997-2001 (EU:n yleinen talousarvio)((Tässä taulukossa ja taulukossa 1 ilmoitettujen vuotuisten kokonaismäärien väliset erot johtuvat siitä, että ohjelmatyövuosia koskevat maksusitoumukset (sopimukset/lisäsopimukset) on jaettu useille talousarviovuosille.)) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: CRIS (SINCOM 2). Hallinnointijärjestelmät 37. Komission yksiköt ovat yleisesti vastuussa yleisen talousarvion luvusta B7-2 0 rahoitettavan elintarviketurvapolitiikan täytäntöönpanosta. Tarkoitusta varten on perustettu erityinen yksikkö. Edunsaajamaissa elintarviketurvaan liittyvien toimien toteuttamisesta ja seurannasta huolehtivat edunsaajamaan viranomaiset, komission lähetystöt, paikalliset elintarviketurvayksiköt ja kansalaisjärjestöt. KOMISSIO 38. Elintarviketurvan tavoite edellyttää lukuisia erityyppisiä toimia, jotka ovat sidoksissa elintarvikeavun alan toimiin, humanitaariseen apuun ja pitkän aikavälin kehitystukeen. Jotta elintarviketurvaan liittyvät toimet olisivat yhdenmukaisia muiden tukien kanssa, tiivis koordinointi asianomaisten komission muiden yksiköiden kanssa on suotavaa. Tämä merkitsee, että elintarviketurvasta vastaavan yksikön pitäisi olla jatkuvassa yhteydessä ja koordinoida toimiaan kaikkien eri maantieteellisten yksiköiden (Aasiasta, Latinalaisesta Amerikasta, Keski- ja Itä-Euroopasta sekä AKT-maista vastaavat yksiköt) kanssa saman pääosaston sisällä sekä tiettyjen muiden pääosastojen kanssa (esimerkiksi kehitysyhteistyön ja ulkosuhteiden pääosastot) ja lisäksi komission humanitaarisen avun toimiston kanssa. Erityisyksikön on rajallisten resurssiensa takia erittäin vaikea varmistaa elintarviketurvapolitiikkojen ja edunsaajamaiden muiden kehitysyhteistyöstrategioiden välistä yhdenmukaisuutta (ks. kohta 25); kyseinen tehtävä on kuitenkin olennainen niin kauan kuin EU:n eri kehitysohjelmia toteutetaan rinnakkain. ELINTARVIKETURVAYKSIKÖT 39. Elintarviketurvayksiköt ovat komission rahoittamia paikallisia teknisen avun toimistoja, joissa työskentelee unionin ja paikallisia asiantuntijoita edunsaajamaiden tukemiseksi elintarviketurvaan liittyvien toimien suunnittelussa, toteuttamisessa ja seurannassa. Henkilöstön kanssa tehtyjä henkilökohtaisia sopimuksia lukuun ottamatta elintarviketurvayksiköillä ei ole selvää, kirjallista toimeksiantoa, jossa eriteltäisiin niiden tehtävät ja velvollisuudet elintarviketurvaan liittyvien toimien hallinnoinnissa ja toimia koskevien selvitysten antamisessa. Esimerkiksi Nigerissä ja Jemenissä ei ole aina selvää, tulisiko elintarviketurvaan liittyviin toimiin osallistuvien elintarviketurvayksiköiden tai teknisten asiantuntijoiden avustaa ensisijaisesti lähetystöä vai edunsaajamaan viranomaisia, ja missä määrin apua tulisi antaa. KANSALAISJÄRJESTÖT 40. Vuonna 2000 otettiin käyttöön uusi menetelmä kansalaisjärjestöjen valitsemiseksi. Vaikka komissio aikoi hajauttaa kehitysavun täytäntöönpanon, hakijoiden sopivuutta lain ja hallinnon näkökulmasta tutkittiin keskitetysti Brysselissä, mikä aiheutti niin pitkiä viiveitä, että aika, joka lähetystöillä oli käytettävissä ehdotettujen toimien teknisten ja rahoituksellisten näkökohtien tarkasteluun, jäi liian lyhyeksi. Yleensä uusi menetelmä osoittautui monimutkaiseksi ja aikaavieväksi. Vaikka ehdotuspyyntö julkaistiin syyskuussa 2000, ensimmäiset sopimukset voitiin allekirjoittaa vasta joulukuussa 2001. EUROOPAN ELINTARVIKETURVAVERKOSTO 41. Komissio sopi vuonna 1998 useita eri tukitoimia kattavan, seitsemän riippumattoman konsulttiyrityksen yhteisyrityksestä muodostuvan Euroopan elintarviketurvaverkoston (RESAL) perustamisesta. 42. Elintarviketurvaverkoston tärkeimmät tehtävät olivat avustaminen elintarviketurvastrategioiden suunnittelussa ja elintarviketurvatilanteiden tutkimisessa, elintarviketurvaan liittyviä toimia koskevien ehdotusten tekeminen sekä kuukausittaisessa ja neljännesvuosittaisissa kertomuksissa julkaistavien tietojen keruu- ja tutkimisjärjestelmän luominen ja elintarviketurvan alaan liittyvän tietojärjestelmien (esim. hintojen seuranta, satoennusteet) kehittäminen. Tietojärjestelmän sisältämät tulokset ovat saatavilla Internetissä. 43. Verkosto toimi yleisesti ottaen hyvin, ja se oli erityisen tehokas antaessaan tapauskohtaista konsulttiapua tutkimusten ja tuen muodossa sekä komissiolle että edunsaajamaille elintarviketurvapolitiikkojen ja -strategioiden luomiseksi. 44. Tietoverkon luominen oli hyvä tapa koota olemassa olevat tiedot ja esittää ne yleisölle avoimessa muodossa, mutta olisi huomattava, että tietojen laatu oli riippuvainen niiden lähteistä, jotka eivät aina olleet luotettavia. Lisäksi verkoston Internet-sivuston tietoja ei aina päivitetty; esimerkiksi elokuussa 2001 tiedot, jotka kattoivat puolet tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskohteena olleista maista, olivat yli neljä kuukautta vanhoja, vaikka ne olisi pitänyt toimittaa kuukausittain. 45. Komissio lakkautti Euroopan elintarviketurvaverkoston kanssa tehdyn sopimuksen 1. syyskuuta 2001 alkaen osana teknisen avun toimistojen lakkauttamista koskevaa politiikkaansa. Verkoston tilalle otetaan ensisijaisissa maissa sijaitsevien 15 lähetystön palvelukseen vastaaviin tehtäviin 20 uutta asiantuntijaa ja lisäksi viisi asiantuntijaa komission yksiköihin Brysseliin. Hallinnointia koskevat tiedot 46. Vaikka komissiolla on Brysselissä luotettavat tiedot elintarviketurvaohjelmia varten tarkoitettujen varojen myöntämisestä, sitomisesta ja käyttöön asettamisesta, se ei voinut antaa luotettavia tietoja ennakoina maksettujen varojen käytöstä ja ohjelman eri osien edistymisestä(18). Komission SINCOM 2 -kirjanpitojärjestelmä ei tunnistanut kaikkia elintarviketurvan alalla tehtyjä sopimuksia ja niiden perusteella suoritettuja maksuja, joten järjestelmän avulla ei voitu saada asiasta täydellisiä ja yksityiskohtaisia tietoja. Vaikka kyseiset tiedot olivat yleensä saatavilla lähetystöjen tasolla, niitä ei toimitettu systemaattisesti komissiolle Brysseliin. Budjettivallan käyttäjille osoitetuissa komission vuosikertomuksissa asetuksen (EY) N:o 1292/96 täytäntöönpanosta ei ole tietoja vastikevarojen käytöstä. Tämä on ristiriidassa asetuksen 31 artiklan 3 kohdan kanssa, jossa säädetään selvästi, että elintarvikeapu- ja elintarviketurvatoimia koskevassa komission vuosikertomuksessa on lisäksi esitettävä tiedot elintarvikeavulla aikaansaatujen vastikevarojen avulla toteutetuista hankkeista. 47. Komission vuosikertomuksia elintarvikeapu- ja elintarviketurvatoimien täytäntöönpanosta voidaan käyttää vain erittäin varauksellisesti tutkimuksissa, joissa esimerkiksi verrataan eri vuosia keskenään, kun otetaan huomioon edellä mainitut ongelmat ja se, että avun osatekijöiden esittämistavat vaihtelevat vuosittain. Toimet Tukitoimien valmistelu 48. Yksittäisten hankkeiden ja toimien valmistelu voidaan käynnistää virallisten kirjeiden (jotka ovat itse asiassa komission ja edunsaajamaan allekirjoittamia sopimuksia) perusteella; niiden liitteenä ovat vuosittaiset elintarviketurvaa koskevat yleissuunnitelmat. 49. Useimmissa edunsaajamaissa tämä prosessi on yleensä ollut hankala ja aikaavievä. Siihen vaikuttivat muun muassa seuraavat tekijät: a) Elintarviketurvastrategiaa koskevissa asiakirjoissa ei yleensä aseteta selviä ensisijaisia tavoitteita, minkä vuoksi tavoitteet asetetaan vasta suunnitteluvaiheessa. b) Hallinnolliset menettelyt sekä komissiossa että edunsaajamaissa ovat monimutkaisia. c) Neuvoston asetuksen nojalla voidaan elintarviketurvaa koskevista budjettikohdista rahoittaa hyvin monentyyppisiä toimia, minkä vuoksi osapuolten on erityisesti ponnisteltava määritelläkseen ohjelmien tarkan sisällön. Tämän seurauksena joinakin vuosina tiettyjen edunsaajamaiden osalta ei laadittu ohjelmaa lainkaan. 50. Asetuksessa säädetään, että elintarviketurvaan liittyvien toimien on oltava osa monivuotisia ohjelmia(19). Monivuotisessa suunnitelmassa on esitettävä pitkän aikavälin näkymiä siitä, miten elintarvikeapu voidaan korvata elintarviketurvaan liittyvillä toimilla; näin voidaan määrittää asianmukainen toimintakokonaisuus usean vuoden ajaksi. Viime aikoihin asti toimia on suunniteltu vain vuodeksi kerrallaan. Vuodesta 2001 alkaen komissio on laatinut monivuotisia ohjelmia useille edunsaajamaille, esimerkiksi Mosambikille. 51. Neuvoston asetuksen 3 artiklassa edellytetään toimintatapaa, jonka yhteydessä eri lähteistä rahoitettavien toimien täydentävyys tulee varmistettua. Useimmissa maissa, joihin tilintarkastustuomioistuin teki tarkastuskäynnin, elintarviketurvaohjelmia ei sisällytetty kunnolla pääohjelmiin. Jotkin osapuolet pitävät elintarviketurvaa koskevaa budjettikohtaa tervetulleena lisärahoituslähteenä. Esimerkiksi Etiopiassa elintarviketurvaa koskevia budjettikohtia käytettiin korvaamaan maatalouden maksuosien puuttumista seitsemännessä ja etenkin kahdeksannessa Euroopan kehitysrahastossa. Joissakin maissa on kuitenkin pyritty liittämään tietyntyyppisiä toimia elintarviketurvaa koskevaan budjettikohtaan. Nigeriassa maaseudun kehittämishankkeita rahoitettiin Euroopan kehitysrahastoista, kun taas elintarviketurvaa koskevia budjettikohtia käytettiin erityisten tukitoimien ja valmiuksien kehittämisen rahoittamiseen (elintarviketurvasta ja kriisinhallinnasta vastaava elin, elintarvikkeiden varastointi, maatalouden laskennat). Madagaskarissa yleisestä talousarviosta rahoitettavat elintarviketurvaan liittyvät toimet täydentävät seitsemännestä ja kahdeksannesta Euroopan kehitysrahastoista rahoitettavia maaseudun kehittämishankkeita, jolloin kahta erillistä rahoituslähdettä käytetään johdonmukaisesti. Tämä johtuu siitä, että maassa on vain yksi kehitysyhteistyöstrategia, jossa hallinnoidaan maaseudun kehittämiseen, elintarviketurvaan ja köyhyyden lieventämiseen liittyviä toimia niiden rahoituslähteestä riippumatta. Hankkeiden määrittely 52. Useimmissa tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen kohteina olleissa maissa hankkeita ei ollut määritelty selvästi. Boliviaa lukuun ottamatta ei havaittu näyttöä rakenteista, joiden avulla hankkeet voitaisiin valita selvien toimintalinjojen ja kriteerien perusteella. Esimerkiksi Jemenissä tärkein kriteeri oli, että hankkeiden pitäisi jakautua tasaisesti koko maahan: Tuloksena oli suuri määrä hajallaan olevia erilaisia hankkeita, jotka oli valittu tapauskohtaisesti. 53. Toteutettavuustutkimusten puute vaikeutti tilintarkastustuomioistuimen tarkastamien elintarviketurvahankkeiden suunnittelua. Esimerkiksi Jemenissä toteutettavuustutkimuksia ei tehty käytännöllisesti katsoen lainkaan ennen toimien aloittamista. Useimmat hankkeista toteutettiin tutkimatta niiden tarvetta etukäteen ja kuulematta paikallista väestöä. Etiopiassa yhdenkään paikan päällä tarkastetun hankkeen rahoitusta koskevia tai taloudellisia näkökohtia ei ollut tutkittu ennen toteuttamista. Myöskään Madagaskarissa elintarviketurvaan liittyvien toimien toteuttamiskelpoisuutta ja kestävyyttä ei tutkittu riittävästi. 54. Tästä huolimatta useat tilintarkastustuomioistuimen tarkastamat hankkeet olivat teknisesti hyvin toteutettuja ja kyseessä olevan väestön kannalta hyödyllisiä. Poikkeuksia tästä olivat Jemenin ja Bolivian kasteluhankkeet, joissa patoja ja vesijohtoja ei ollut saatu valmiiksi tai niitä ei ollut huollettu, joten kastelu voitiin toteuttaa vain rajoitetusti. Toimien toteuttaminen Edunsaajien osallistuminen 55. Edunsaajamaissa valtion osallistuminen elintarviketurvaan liittyvien toimien suunnitteluun on olennaisen tärkeää toimien onnistumisen kannalta. Erityisesti keskus- ja paikallistason hallinnon olisi pystyttävä varmistamaan hankkeiden kestävyys. 56. Keskushallinnon osallistuminen hankkeen elinkaareen on yleensä vähäistä. Joissakin tarkastuksen kohteina olleissa maissa kuten Jemenissä ja Etiopiassa paikalliset elimet vastaavat elintarviketurvaan liittyvistä toimista ilman tehokasta koordinointia, kun taas toisissa maissa, kuten Madagaskarissa ja Boliviassa, on perustettu erityisiä elimiä, jotka vastaavat ohjelman toteuttamisesta. 57. Nigerissä perustettiin elintarvikeavusta ja -turvasta vastaava hallinnointiyksikkö, jonka kautta valtion ja rahoittajien koordinointi toimii hyvin. Tästä huolimatta valtion osallistuminen kansalliseen elintarviketurvasuunnitelmaan ei ole riittävää, ja näin ollen suunnitelmaa johtavat rahoittajat eikä valtio. 58. Väestön aktiivinen osallistuminen on vähintään yhtä tärkeää kuin keskushallinnon osallistuminen. Asetuksen (EY) N:o 1292/96(20) mukaisesti edunsaajilla pitäisi olla aktiivinen rooli oman kehityksensä eteenpäin viemisessä, ja niiden olisi tuettava hankkeita aktiivisesti, jotta hankkeet olisivat toteuttamiskelpoisia ja kestäviä. 59. Paikalliset yhteisöt tuntevat olevansa vastuussa hankkeesta, jos ne ovat osallistuneet siihen koko prosessin ajan määrittelyvaiheesta alkaen. Lisäksi elintarviketurvaan liittyvät toimet eivät ole kestäviä ilman yhteisöjen toimivia paikalliselimiä, jotka auttavat paikallisväestöä tarpeiden määrittelyssä sekä hankkeiden toteuttamisessa ja hallinnoinnissa. Käytännössä niiden osallistuminen hankkeiden elinkaareen oli hyvin vähäistä tarkastuksen kohteina olleissa maissa Boliviaa lukuun ottamatta. 60. Etenkin Jemenissä ja Georgiassa ei ollut näyttöä siitä, että väestöä olisi kuultu. Toimia toteutetaan arvioimatta paikallisen väestön tilannetta tai selittämättä, miksi jokin tietty toimi olisi ensisijainen tai miksi tiettyjä kohderyhmiä on valittu. Jemenissä paikallishallinnon yksiköillä oli suuria vaikeuksia vakuuttaa yhteisöt ehdotettujen toimien hyödyllisyydestä. 61. Useimmissa tarkastuskohteena olleissa maissa ei ole riittävää rakenteellista kapasiteettia paikallistasolla hankkeiden hallinnoimiseksi ja valvomiseksi sekä paikallisen väestön tukemiseksi hallinnollisesti ja teknisesti. Boliviassa kunnat toimivat asianmukaisesti, mutta niiden koordinointikykyä heikentää se, että niiden tärkein tekninen henkilöstö vaihtuu usein vaalien jälkeen poliittisista syistä. Viiveet 62. Lähes kaikissa edunsaajamaissa ilmeni huomattavia viiveitä rahoituspäätöksen ja ohjelmien tai hankkeiden toteuttamisen aloitusajankohdan välillä. Tämän seurauksena huomattavat määrät varoja olivat käyttämättöminä useita vuosia. 63. Viiveet olivat yleensä erityisen merkittäviä ensimmäisten ohjelmien toteuttamisessa (vuoden 1996 osalta). Tämä johtuu osittain edellä mainituista tukitoimien valmisteluun liittyvistä syistä (ks. kohta 49). Henkilöstöongelmat ja komission uudistuksen lyhyen aikavälin vaikutukset saattavat myös olla syynä maksujen pitkähköihin viiveisiin esimerkiksi Etiopiassa, Jemenissä ja Madagaskarissa. Viiveet estivät ohjelmien sujuvan toteuttamisen. 64. Myös edunsaajamaat aiheuttivat viiveitä. Esimerkiksi Jemenin ja Nigerin hallitukset eivät saaneet aikaan sopimuksia maataloutta koskevista laskennoista, jotka ovat olennaisen tärkeitä elintarviketurvatilannetta koskevien tietojen saamiseksi. Etiopiassa viiveitä aiheuttivat myös epäselvä vastuunjako ministeriöiden ja täytäntöönpanevien elinten sekä keskushallinnon ja osavaltioiden hallitusten kesken. Talousarviotuki 65. Joissakin maissa yhteisön tuki annetaan talousarviotuen muodossa (neuvoston asetuksen 2 artiklan 5 kohdan mukaisesti), ja edellytyksenä on tällöin kansallisen talousarvion tehokas suunnittelu, toteuttaminen ja valvonta eli julkisten menojen säännöllinen valvonta ja tarkastus. 66. Talousarviotuki maksetaan yleensä ulkomaan valuutan vasta-arvon mukaan (paikallisena valuuttana); komissio asettaa varat edunsaajamaiden käyttöön elintarviketuonnin rahoittamista varten, ja edunsaajamaiden on todistettava tuonnin tapahtuneen. Vapautetun tuonnin kohdalla - joka koskee nykyisin käytännössä kaikkia edunsaajamaita - kyseessä on kuitenkin keinotekoinen rakenne sellaista tukitoimea varten, joka on itse asiassa yleinen, kyseisten maiden maksutaseen tukemiseen tarkoitettu valuuttajärjestely. 67. Useimmissa tapauksissa, joissa talousarviotukea annettiin, kohdealueita olivat esimerkiksi sosiaalisektori, tuet investointeja varten tai tuet toistuvien kulujen kattamiseksi. Sitä, millä perusteella tietty lähestymistapa valittiin, ei yleensä ilmoitettu. Talousarviotukea maksetaan lisäksi ainoastaan, mikäli tietyt ehdot täyttyvät. Ehdot saattavat liittyä esimerkiksi makrotaloudellisiin tekijöihin, talousarvioon liittyviin indikaattoreihin (esimerkiksi terveydenhuollon tai koulutuksen osuus) tai valtionhallinnon yksiköiden hallinnollisiin uudistuksiin. Yleiseksi talousarviotuen myöntämisperusteeksi olisi asetettava tehokkaat kansallisten talousarvio- ja tilinpitojärjestelmien hallinto- ja valvontajärjestelmät tai niiden puuttuessa olisi edellytettävä vähintään, että alalla toteutetaan huomattavia parannuksia(21). 68. Talousarviotukea annettiin Georgialle, Madagaskarille, Nigerille ja Jemenille siitä huolimatta, että niiden talousarvio- ja tilinpitojärjestelmät eivät olleet asianmukaisia. Maksuja lykättiin ehtojen täyttymättä jäämisen takia Georgian (makrotaloudelliset ehdot) ja Madagaskarin (julkishallinnon uudistaminen) kohdalla. 69. Vaikka maksujen lykkäämispäätökset olivat täysin perusteltuja ehtojen täyttymättä jäämisen takia, menettely johti pahoihin keskeytyksiin elintarviketurvaohjelmien toteuttamisessa esimerkiksi sosiaalisektorilla, jolla kansallisesta talousarviosta maksettava rahoitus oli riippuvainen EU-tuesta. Makrotaloudellisista tekijöistä riippuvaisesta talousarviotuesta saattaa näin ollen helposti tulla soveltumatonta elintarviketurvaan liittyvien toimien yhteydessä; kyseisten toimien nimenomaisena tarkoituksena on elintarviketurvatilanteen parantaminen paikallistasolla. Seuranta 70. Keskus- tai paikallishallinnon tulisi ensisijaisesti vastata seurannasta yhdessä komission lähetystön kanssa. Komission keskusyksiköt ja lähetystöt eivät yleensä osallistu aktiivisesti hankkeiden seurantaan. Useimmissa maissa seurannasta vastaavat paikalliset elintarviketurvayksiköt. 71. Georgiassa valtio ei ole juurikaan osoittanut kiinnostusta seurantaa kohtaan; poikkeuksen muodostavat perhe-etuuksista vastaavan terveysministeriön hallinnoimat hankkeet, joiden seuranta on tiivistä ja tehokasta. Jemenissä maan viranomaiset eivät puolestaan suorittaneet lainkaan elintarviketurvaan liittyvien toimien tarkastuksia. 72. Huolimatta siitä, että Etiopiassa elintarviketurvayksikön toteuttamaa seurantaa hankaloitti hankkeiden hajaantuneisuus ja etäisyys, yksikön toimittamat raportit antoivat kuitenkin yleensä selkeän ja kattavan kuvan raporttien kohteena olevien hankkeiden toteutusvaiheesta. Arviointi ja tarkastukset 73. Komission olisi arvioitava elintarviketurvaan liittyviä toimia säännöllisesti sen toteamiseksi, onko ennakkoarvioinnissa asetetut tavoitteet saavutettu. Komission toimet eivät kuitenkaan - Etiopiaa lukuun ottamatta - ole riittäviä, sillä riippumattomia arviointeja on suoritettu hyvin vähän. Joka tapauksessa elintarviketurvaan liittyvien toimien vaikutuksen ja tehokkuuden perusteellinen arviointi edellyttää, että käytössä on eri hankkeita ja ohjelmia koskevia varmistettavissa olevia tulosindikaattoreita. Missään tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen kohteena olleessa maassa Boliviaa lukuun ottamatta ei ollut näyttöä tällaisista indikaattoreista. 74. Useimmissa virallisissa kirjeissä tai niihin liitetyissä yhteisymmärryspöytäkirjoissa määrättiin ohjelmiin liittyvien tilintarkastusten suorittamisesta. Koko ohjelmaa koskevia tarkastuksia tai ohjelman osaa koskevia "puolivälin" tarkistuksia alettiin suorittaa vasta vuonna 2001. 75. Tarkastukset suoritetaan vuosia ohjelmien käynnistämisen jälkeen. Siksi on usein vaikea jäljittää todentavia asiakirjoja tai saada selvityksiä näkökohdista, joilla maksusuoritukset on perusteltu. Tällaisessa tilanteessa sisäisen tarkastuksen heikkouksia ei voida enää korjata ainakaan kyseessä olevan ohjelman osalta, ja muiden käynnissä olevien ohjelmien osalta korjauksia voidaan tehdä erittäin myöhäisessä vaiheessa. 76. Komission keskusyksiköillä ei ole täydellistä tai ajantasaista käsitystä lähetystöjen aloitteesta toimitetuista tarkastuksista, sillä lähetystöt eivät järjestelmällisesti tiedota keskusyksiköille suunnitelluista ja toimitetuista tarkastuksista. 77. Tarkastusten asianmukaisuutta ja kertomusten sisältöä ei usein arvioitu riittävän laajasti. Tämän seurauksena tarvittaviin toimiin ei aina ryhdytty tapauksissa, joissa tarkastuksia ei ollut toteutettu riittävän ammattitaitoisesti tai tarkastuskertomuksissa oli tuotu esille puutteita esimerkiksi maksujen sisäisessä valvontajärjestelmässä. Rahoittajien välinen koordinointi Koordinointi keskustasolla 78. Asetuksessa (EY) N:o 1292/96 säädetään, että yhteisö ja sen jäsenvaltiot sovittavat kehitysyhteistyöpolitiikkansa läheisesti yhteen elintarvikeapuohjelmiensa ja erityisesti elintarviketurvan parantamiseen pyrkivien toimien osalta ja että olisi säädettävä jäsenvaltioiden ja komission läheisestä yhteistyöstä elintarviketurvaa ja elintarvikeapua käsittelevässä komiteassa(22). 79. Asetuksen 20 artiklassa todetaan myös, että jäsenvaltiot ja komissio antavat toisilleen kaiken tarvittavan avun sekä kaikki tarpeelliset tiedot elintarvikeapuun ja elintarviketurvaan liittyvien toimien täytäntöönpanon varmistamiseksi. Tätä yksityiskohtaisemmin asetuksen 28 artiklassa säädetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle kansallisista elintarvikeapua koskevista toimistaan sekä elintarviketurvan varmistamiseen tähtäävistä ohjelmistaan ja että yhteisön ja jäsenvaltioiden välisestä yhteensovittamisesta ja yhteistyöstä vaihdetaan komiteassa säännöllisesti tietoja. Lisäksi asetuksen 30 artiklan nojalla jäsenvaltiot ja komissio ilmoittavat toisilleen arviointityön tulokset ja analyysit tai tutkimukset sekä pyrkivät toteuttamaan yhteisiä arviointitoimia. 80. Todellisuudessa asetuksen edellä mainittuja säännöksiä ei kuitenkaan noudateta riittävässä määrin. Jäsenvaltiot eivät ole ilmoittaneet komissiolle niiden kahdenvälisistä elintarvikeapuun ja -turvaan liittyvistä toimista. Säännöstä, joka koskee elintarviketurvaan liittyvistä toimista ilmoittamista, noudatetaan vain yksisuuntaisesti. Komissio ilmoittaa toimista jäsenvaltioille, mutta tieto ei kulje jäsenvaltioilta komissiolle, kuten tilintarkastustuomioistuin on tuonut useaan otteeseen esille muiden ohjelmien yhteydessä(23). 81. Neuvoston puheenjohtajavaltiona toiminut Belgia esitteli syyskuussa 2001 Belgian kansallisen elintarvikeapu- ja elintarviketurvapolitiikan ja ehdotti, että kukin jäsenvaltio esittelisi oman elintarviketurvapolitiikkansa elintarviketurvaa ja elintarvikeapua käsittelevässä komiteassa(24). Tämä aloite ei kuitenkaan saanut vastakaikua muilta jäsenvaltioilta. 82. Asetusta (EY) N:o 1292/96 koskevien päätelmien(25), jotka neuvosto antoi 19. joulukuuta 2001, tärkeimmissä suosituksissa ei ole otettu huomioon komission tiedonannon(26) suositusta siitä, että elintarviketurvaa ja elintarvikeapua käsittelevän komitean asemaa olisi vahvistettava keskittämällä sen roolia enemmän strategisiin ja alakohtaisiin kysymyksiin. 83. Tietoja, joita jäsenvaltioiden edustajat saavat komissiolta elintarviketurvaa ja elintarvikeapua käsittelevässä komiteassa, ei välttämättä välitetä niiden edunsaajamaissa sijaitseville suurlähetystöille. Esimerkiksi jäsenvaltioiden suurlähettiläät Georgiassa valittivat sitä, etteivät jäsenvaltioiden ulko- ja kehitysyhteistyöministeriöt olleet antaneet mitään palautetta yhteisön elintarviketurvapolitiikan toteuttamisesta. Koordinointi paikallistasolla 84. Paikallistasolla pidettiin säännöllisesti jäsenvaltioiden edustajien ja komission lähetystöjen välisiä kokouksia. Useimmissa tarkastuksen kohteina olleissa maissa koordinointiin kuului ainoastaan tietojen vaihtoa, mutta etenkin Madagaskarissa oltiin tiiviissä yhteistyössä muiden rahoittajien kanssa ja siellä luotiin rahoittajien yhteinen tietokanta, joka sisälsi maassa toteutettavien, eri lähteistä rahoitettujen hankkeiden tiedot. Myös Nigerissä elintarvikekriisien ehkäisemisestä ja hallinnoinnista vastaavaan koordinointielimeen kuuluvien rahoittajien yhteistyö oli tiivistä. 85. Madagaskaria ja Nigeriä lukuun ottamatta koordinointi muiden monenkeskisten rahoittajien kanssa (Maailmanpankki, Kansainvälinen valuuttarahasto, Yhdistyneiden Kansakuntien kehitysohjelma (UNDP), YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö) on vähäistä, vaikka Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailmanpankki avustavat nykyisin monissa maissa valtiota köyhyyden lieventämistä koskevan kansallisen strategia-asiakirjan valmistelussa. Köyhyyden lieventäminen ja elintarviketurva liittyvät läheisesti toisiinsa ja siksi valtion, Euroopan yhteisön sekä Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston koordinoinnin tulisi olla tiivistä ristiriitaisuuksien välttämiseksi. 86. Useimmissa tarkastuksen kohteena olleissa maissa oli elintarviketurvaa koskevia tietojärjestelmiä, vaikkakin ne olivat laadultaan puutteellisia. Kyse oli maataloustuotantoa koskevista tiedoista sekä markkinatieto- ja varhaisvaroitusjärjestelmistä, ja niistä vastasivat osittain valtionhallinnon yksiköt ja osittain rahoittajat. Tämä aiheutti tietojen hajaantumisen ja edellytti kahta eri tietojärjestelmää, mikä voitaisiin estää paremmalla koordinoinnilla. 87. Rahoittajien välisen koordinoinnin puuttumisen takia edunsaajamaalle ei voida laatia yhtä, yleistä maakohtaista strategiaa, jota kaikki rahoittajat voisivat noudattaa. Useiden keskeisten rahoittajien mukaan edunsaajamaan olisi silloin huolehdittava koordinoinnista eri rahoittajien välillä. Jos maa ei kuitenkaan pysty tähän, rahoittajien oma-aloitteinen keskinäinen koordinointi on erittäin tärkeää. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET Toimintaperiaatteet ja asetus (EY) N:o 1292/96 88. Asetuksen (EY) N:o 1292/96 mukaisesti on laadittu erityisiä elintarviketurvastrategioita ja elintarviketurvaan liittyviä ohjelmia ja toimintasuunnitelmia. Ne täydentävät köyhyyden lieventämis- ja maatalousstrategioita, maakohtaisia strategia-asiakirjoja, kansallisia maaohjelmia ja muiden rahoittajien kehityssuunnitelmia. Useimmissa strategia-asiakirjoissa (joko suoraan tai epäsuoraan ilmaistut) tavoitteet ovat viime kädessä samat eli köyhyyden lieventäminen, elintarviketurva ja elinolosuhteiden parantaminen. 89. Elintarviketurva sinänsä ei ole väline, ja toimilla, joilla pyritään elintarviketurvan parantamiseen, ei ole erityisiä elintarviketurvaan liittyviä ominaispiirteitä. Toimet ovat pikemminkin samankaltaisia tai vastaavia kuin muiden kehitysohjelmien yhteydessä toteutetut toimet. Elintarviketurvatoimia toteutetaan kuitenkin kehitysohjelmina erillään pääasiallisista kehitysohjelmista. Komission eri yksiköiltä ja muilta osapuolilta vaaditaankin huomattavia koordinointitoimia eri ohjelmien keskinäisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi. Koordinointi ei ole käytännössä toteutunut elintarviketurvaan liittyviin toimiin erikoistuneen yksikön rajallisten resurssien takia. Suositus 1 90. Elintarviketurvan tavoitetta tulisi seurata a) tutkimalla ehdotettuja toimia sen varmistamiseksi, että niiden vaikutus elintarviketurvaan on otettu huomioon; b) valvomalla elintarviketurvaa edunsaajamaissa ja selvittämällä puutteellisen elintarviketurvan syitä; c) antamalla elintarviketurvaa koskevia selvityksiä ja suosituksia mahdollisista toimista tilanteen parantamiseksi. Komission olisi lisättävä yhteistyötä monen- ja kahdenvälisten rahoittajien kanssa, jäsenvaltiot mukaan lukien, kehitysmaita koskevien yhteisten strategia-asiakirjojen laatimiseksi; asiakirjoihin olisi selkeästi sisällytettävä elintarviketurvan käsite. 91. Kun nykyiset elintarviketurvaan liittyvät tavoitteet on liitetty mukaan pääasiallisiin kehitysohjelmiin, elintarviketurvaan liittyviä toimia koskeva erityinen asetus ei ole enää tarpeellinen. Siksi, mahdollisesti elintarviketurvaa koskevan uuden arvioinnin yhteydessä vuonna 2004, olisikin harkittava asetuksesta luopumista sen nykyisessä muodossa. Elintarviketurvaan liittyvät tukitoimet, jotka rahoitetaan tällä hetkellä asetuksen (EY) N:o 1292/96 perusteella, voitaisiin tällöin kattaa Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Välimeren maiden alueita koskevilla asetuksilla. Tällaisessa tilanteessa saatetaan joutua hakemaan ratkaisua AKT-maiden kohdalla, jotka olisivat vaarassa jäädä yleisestä talousarviosta suoritettavan, kyseisille maille Euroopan kehitysrahastoista maksettavia tukia tällä hetkellä täydentävän rahoituksen ulkopuolelle. Valitusta ratkaisusta riippumatta yleisestä talousarviosta maksettavan rahoituksen ja AKT-maiden maaohjelmien välinen yhdenmukaisuus olisi varmistettava. 92. Asetuksessa (EY) N:o 1292/96 säädetty elintarvikeapu käsittää monissa tapauksissa hätäapua ja se on siten myös luonteeltaan humanitaarista apua. Siksi elintarvikeapu voitaisiinkin liittää mukaan humanitaarista apua koskevaan asetukseen, jolloin sama asetus kattaisi sekä humanitaarisen avun että elintarvikeavun, joita varten säädettäisiin tarvittaessa toisistaan poikkeavia menettelyjä. 93. Elintarvikeavun ja humanitaarisen avun määrärahat voitaisiin sijoittaa samaan budjettikohtaan, kun taas elintarviketurvan määrärahat voitaisiin sisällyttää niihin yleisiin budjettikohtiin, joista tuetaan edunsaajamaiden kehitysohjelmia kullakin maantieteellisellä alueella. Elintarviketurvaohjelmat 94. Elintarviketurvaohjelmat valmistellaan vuodeksi kerrallaan, mutta niiden päätökseen saattamiseen kuluu tavallisesti useita vuosia. Vuosittaisen suunnittelun viiveiden vuoksi myös varojen käyttöönotto viivästyy, ja siksi jatkuva rahoitus ei ole aina taattu, vaikka se olisikin suotavaa. Suositus 2 95. Ohjelmien pitäisi olla monivuotisia ja niiden tulisi perustua edunsaajamaiden yleisiin kehitysyhteistyöstrategioihin. Ohjelmien pitäisi olla siinä mielessä realistisia, että niiden kohdalla olisi otettu huomioon edunsaajamaiden kyky käyttää tukena maksetut varat sekä komission kyky hallinnoida ja valvoa ohjelmia. Perustiedot 96. Elintarviketurvasta saatavilla olevat tiedot ovat yleensä vanhentuneita, epätäydellisiä ja epäluotettavia. Aikaisemmin rahoittajat ovat tukeneet edunsaajamaiden valmiuksia tilastojen laadinnassa. Saavutetut tulokset kuitenkin yleensä menetettiin, kun edunsaajamaiden oli itse kustannettava tilastointitoiminta. Suositus 3 97. Komission olisi yhdessä muiden rahoittajien kanssa tuettava ensisijaisesti sellaisten järjestelmien kehittämistä, joiden avulla saadaan luotettavia tietoja kotitalouksien sosiaalis-taloudellisesta tilanteesta, köyhyyden ja elintarviketurvan näkökohdat mukaan lukien. 98. Lisäksi komission pitäisi kehittää yhdessä muiden rahoittajien kanssa indikaattoreita, joilla voidaan mitata elintarviketurvan paranemista. Keskustason hallinnoinnin tietojärjestelmät 99. Komission kirjanpitojärjestelmä ei tunnistanut kaikkia olennaisia tietoja rahoitustilanteesta ja elintarviketurvaan liittyvien toimien toteuttamisen edistymisestä. Tiedot olivat suurelta osin saatavissa lähetystöjen tasolla, mutta tietoja ei toimitettu systemaattisesti komissiolle Brysseliin. Suositus 4 100. Komission olisi muutettava kirjanpidon ja hallinnoinnin tietojärjestelmiään siten, että varojen käytöstä voidaan koota kattavat ja tarkat tiedot. Lisäksi komission keskusyksiköiden ja lähetystöjen välillä pitäisi olla säännöllistä tietojenvaihtoa. Keskusyksiköiden pitäisi saada perustietoja myös hajautetusti hallinnoitujen toimien yhteydessä, jotta ne voivat täyttää valvontatehtävänsä. Kestävyys 101. Toimien kestävyyttä ei voida varmistaa, jos kansalliset keskus- ja paikallishallinnon infrastruktuurit ovat puutteellisia. Useimmissa tarkastuksen kohteena olleissa maissa keskushallinnon valmiudet tai motivaatio olivat niin heikkoja, ettei kehitysohjelmia voitu hallinnoida tehokkaasti. Paikallistasolla hallintorakenteet puuttuvat lähes kokonaan. Tämä on yleinen ongelma, jonka tilintarkastustuomioistuin on tuonut esiin säännöllisesti. Suositus 5 102. Komission pitäisi jatkossakin keskittää toimet valmiuksien kehittämiseen ja hallinnolliseen tukeen, jotta voitaisiin parantaa edunsaajamaiden tällä hetkellä heikkoa tukivarojen käyttökykyä ja lisätä niiden todellista vastuuta elintarviketurvaan liittyvissä hankkeissa. Erityisesti olisi kiinnitettävä huomiota toimien yksilöinti-, suunnittelu- ja seurantaprosesseihin. Paikallisen väestön olisi osallistuttava aktiivisesti hankkeiden kaikkiin vaiheisiin. Valtioita olisi rohkaistava antamaan etusija paikallisten rakenteiden kehittämiselle, jossa kansalaisjärjestöillä voisi väliaikaisesti olla tärkeä osuus. Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 13. helmikuuta 2003 pitämässään kokouksessa. Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Juan Manuel Fabra Vallés presidentti (1) Neuvoston asetus (EY) N:o 1292/96, annettu 27 päivänä kesäkuuta 1996, elintarvikeapupolitiikasta ja elintarvikeavun hallinnosta sekä elintarviketurvaan liittyvistä erityisistä tukitoimista (EYVL L 166, 5.7.1996, s. 1). (2) Tämä vastaa Yhdistyneiden Kansakuntien muotoilemaa yleistavoitetta köyhyyden vähentämisestä 50 prosentilla maailmassa samana ajanjaksona. Tavoite vahvistettiin Rooman elintarvikehuippukokouksessa 10.-13. heinäkuuta 2002. (3) Kaikki luvut ovat peräisin FAO:n elintarviketurvaa käsittelevän komitean arvioinnista, joka koskee maailman elintarviketurvatilannetta. Komitea julkaisi arvioinnin Roomassa 28.5.-1.6.2001 pitämänsä kokouksen jälkeen. (4) Euroopan unionin jäsenvaltiot sisältyvät tähän. (5) Maailman elintarvikehuippukokouksen toimintasuunnitelman kohta 1; toimintasuunnitelma on 13. marraskuuta 1996 annettuun maailman elintarviketurvaa koskevaan Rooman julistuksen liitteenä. (6) - neuvoston asetus (ETY) N:o 3972/86 elintarvikeapupolitiikasta ja elintarvikeavun hallinnosta - neuvoston asetus (ETY) N:o 1755/84 elintarvikkeita koskevien vaihtoehtoisten toimien toteuttamisesta elintarvikeaputoimitusten asemesta - neuvoston asetus (ETY) N:o 2507/88 varastointiohjelmien ja pikahälytysjärjestelmien täytäntöönpanosta - neuvoston asetus (ETY) N:o 2508/88 kansainvälisten toimielinten ja muiden kuin julkishallinnon järjestöjen suorittamien elintarviketuotteiden tai siementen ostojen yhteisrahoitustoimien täytäntöönpanosta - neuvoston asetus (ETY) N:o 1420/87 neuvoston elintarvikeapupolitiikasta ja elintarvikeavun hallinnosta annetun asetuksen (ETY) N:o 3972/86 täytäntöönpanoa koskevista säännöistä. (7) Armenia, Azerbaidzan, Bangladesh, Bolivia, Burkina Faso, Kap Verde, Eritrea, Etiopia, Georgia, Haiti, Honduras, Kirgisia, Madagaskar, Malawi, Mauritania, Moldova, Mosambik, Nicaragua, Niger, Peru ja Jemen. (8) Afganistan, Angola, Kongon demokraattinen tasavalta, Ecuador, Liberia, Pohjois-Korea, Ruanda, Sierra Leone, Somalia, Sudan ja Tadzikistan. (9) Erityiskertomus nro 7/87 elintarvikeapuun liittyvien vastikevarojen hallinnoinnista (EYVL C 31, 4.2.1988), erityiskertomus nro 6/87 elintarvikeavusta Intialle (EYVL C 31, 4.2.1988), erityiskertomus nro 1/87 elintarvikeavun laadusta (EYVL C 219, 17.8.1987) ja 30. lokakuuta 1980 annettu erityiskertomus nro 8/80 yhteisön elintarvikeavusta (julkaisematon). (10) Vuotta 1992 koskeva vuosikertomus (EYVL C 309, 16.11.1993, s. 205-216); vuotta 1989 koskeva vuosikertomus (EYVL C 313, 12.12.1990, s. 178-181); vuotta 1988 koskeva vuosikertomus (EYVL C 312, 12.12.1989, s. 145-148 ja 153-154). (11) Bolivia, Etiopia, Georgia, Madagaskar, Niger ja Jemen, jotka valittiin EU:n talousarviosta myönnettävän, elintarviketurvaa koskevan tuen määrän suuruuden perusteella; mukana on vähintään yksi maa kultakin maantieteelliseltä alueelta. (12) Asetuksen 1 artiklan 4 kohta ja johdanto-osan toinen ja 23. kappale. (13) Johdanto-osan toinen kappale, 1 artiklan 4 kohta, 2 artiklan 2 kohdan viimeinen luetelmakohta. (14) 3 artiklan 3 kohta ja 6 artiklan 3 kohta. (15) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle - Elintarvikeapupolitiikasta ja elintarvikeavun hallinnosta sekä elintarviketurvaan liittyvistä erityisistä tukitoimista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1292/96 arviointi ja tulevat suuntaviivat (KOM(2001) 473 lopullinen, 12. syyskuuta 2001). (16) Neuvoston elintarvikeavusta vastaavan työryhmän asiakirja 15390/01: luonnos neuvoston päätelmistä, jotka koskevat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1292/96 arviointia ja tulevia suuntaviivoja. (17) Ohjelmatyövuosi on vuosi, jonka osalta sitoudutaan niin sanotun virallisen kirjeen avulla (ks. kohta 48) rahoittamaan tietyn edunsaajamaan elintarviketurvaohjelma. Ohjelmaa koskevat maksusitoumukset voidaan jakaa useille talousarviovuosille. (18) Ks. tilintarkastustuomioistuimen peräkkäisissä tarkastuslausumissa esitetyt huomautukset, jotka kulminoituvat varainhoitovuoden 1999 vuosikertomuksen kohdissa 8.11-8.13 (EYVL C 342, 1.12. 2000). (19) Johdanto-osan 13 ja 14 kappale sekä 3 artiklan 4 kohta. (20) 1 artiklan 3 kohdan viides luetelmakohta. (21) Erityiskertomus nro 5/2001 vastikevarojen käytöstä AKT-maissa (EYVL C 257, 14.9.2001) sekä erityiskertomus nro 1/2002 makrotaloudellisesta rahoitusavusta ja rakennesopeutustuista (EYVL C 121, 23.5.2002). (22) Johdanto-osan 3 ja 23 kappale. (23) Etelä-Afrikkaa koskeva erityiskertomus nro 7/98 (EYVL C 241, 31.7.1998), kohdat 93-97 Kunnostamistoimia koskeva erityiskertomus nro 4/2000 (EYVL C 113, 19.4.2000), kohdat 37-41 Palestiinaa koskeva erityiskertomus nro 19/2000 (EYVL C 32, 31.1.2001), kohdat 84-88. (24) Epävirallinen ("non paper") asiakirja 6/01 (ALIM), 6. syyskuuta 2001. (25) Neuvoston asiakirja 15390/01 (ALIM), 17. joulukuuta 2001. (26) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle, suositus 9 (KOM (2001) 473 lopullinen, 12. syyskuuta 2001, s. 5). LIITE 1 ELINTARVIKETURVATILANNE KUUDESSA TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIMEN TARKASTUSKÄYNNIN KOHTEENA OLLEESSA MAASSA 1. Alla on esitetty elintarviketurvatilanne tarkastuksen kohteena olleissa maissa(1). 2. Georgiassa, Boliviassa ja Madagaskarissa yleinen elintarvikkeiden saatavuus näyttää olevan riittävä, eli näissä maissa ei ole kokonaisvaltaista elintarvikepulaa. Köyhimmillä väestönosilla on kuitenkin vaikeuksia saada elintarvikkeita, mikä johtuu vakavasta ostovoiman puutteesta. 3. Etiopiassa elintarviketurva liittyy rakenteellisiin tekijöihin ja aliravittuja on 49 prosenttia väestöstä eli 28,4 miljoonaa. Tärkeimmät tekijät ovat ostovoiman puute ja elintarvikkeiden saatavuuden ongelma käytännössä. World Development Report -julkaisussa (1999/2000) osoitetaan, että 89 prosenttia väestöstä on köyhyysrajan (kahden USA:n dollarin päiväansio) alapuolella. 4. Jemen ei pysty rakenteellisista syistä tuottamaan enempää kuin 30 prosenttia väestön tarvitsemista elintarvikkeista, ja elintarvikkeiden puute katetaan pääasiassa maahantuonnilla. Maaseutuväestön ostokyky on erittäin heikko, joten maaseutualueet kärsivät rakenteellisesta elintarvikepulasta. 5. Nigerin elintarviketurvatilanne vaihtelee herkästi ilmasto-olosuhteiden takia. Maassa onkin säännöllisin väliajoin vuosia, jolloin se kärsii vakavasta elintarvikepulasta. 6. Seuraavasta taulukosta käy ilmi aliravittujen määrä ja osuus koko väestöstä kuudessa tarkastuksen kohteena olleessa maassa: Aliravittujen määrä kuudessa tarkastetussa maassa >TAULUKON PAIKKA> Lähde: FAO, Rooma: Maailman elintarviketurvatilannetta koskeva arviointi (julkaistu 1. kesäkuuta 2001). (1) Bolivia, Etiopia, Georgia, Madagaskar, Niger ja Jemen. LIITE 2 ELINTARVIKETURVAAN LIITTYVÄT ERILAISET TOIMET - varhaisvaroitusjärjestelmien tukeminen - varastointitilojen rakentaminen tai kunnostaminen - kasvihuoneiden rakentaminen - siementen tuottaminen tai toimittaminen, vilja- tai siemenpankkien perustaminen - maatalouden tarvikkeiden kuten lannoitteiden, torjunta-aineiden, työkalujen ja laitteiden toimittaminen - pienimuotoisten maanviljelystekniikoiden toimittaminen - vesiviljelyn kehittämisen tukeminen - kalastusvälineiden ja -veneiden toimittaminen - varastojen hankkiminen - ruokapalkkaan perustuva työ, rahapalkkaan perustuva työ, työllisyyden lisäämissuunnitelmat - maatalouden tulojen eriyttäminen - viljanviljelyn sekä vihannesten ja hedelmäpuiden viljelyn kehittäminen - kotieläintuotannon kehittäminen (karjankasvatus, maidon ja juuston tuotanto, siipikarjan kasvatus) - eläinlääkintälaitteet ja eläinklinikoiden tukeminen, eläinlääkkeiden toimittaminen - maataloustuotteiden kuljetuksen, jakelun ja markkinoinnin tukeminen - maaseudun kehittämiseen liittyvät pienhankkeet - maaseudun mikroluottojärjestelyt maanviljelyä, karjankasvatusta ja käsityöteollisuutta varten - maaseudun vedensaantisuunnitelmat - pienoispatojen rakentaminen - kastelujärjestelmät - jokien virtauksien muuttaminen - jokien rantojen tai jokiuomien suojelu - maaperän suojelu - maaseudun kulkutiet (päätiet) - kylien infrastruktuurit - metsityshankkeet - tuottajajärjestöjen tukeminen - naisjärjestöjen tukeminen - tekninen apu ja maataloustekniikkaa, rahoitusta ja hallinnointia koskeva koulutus - ministeriöiden ja julkishallinnon muiden elinten, kuntien ja elintarviketurvaan liittyvistä toimista vastaavien paikallisten yhteisöjen institutionaalisten valmiuksien kehittäminen - tiedotus ja koulutus elintarvikkeisiin ja terveyteen liittyvissä asioissa, ruokavalion monipuolistaminen - hygienia- ja terveydenhoitokampanjat - terveydenhuollon tukeminen - maaseutukoulujen ja lastenhoitopaikkojen tukeminen - sosiaaliturvaverkostojen tukeminen - valuuttajärjestelyt elintarvikkeiden maahantuonnin rahoittamiseksi. Lähde: Euroopan tilintarkastustuomioistuin LIITE 3 Elintarvikeavun ja elintarviketurvan kumulatiiviset maksut 31.12.2001 ohjelmatyövuosien 1997-2001 osalta (EU:n yleinen talousarvio) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: CRIS (SINCOM 2). LIITE 4 Elintarvikeavun ja elintarviketurvan kumulatiiviset maksut 31.12.2001 ohjelmatyövuosien 1997-2001 osalta (EU:n yleinen talousarvio) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: CRIS (SINCOM 2). LIITE 5 Elintarvikeavun ja elintarviketurvan kumulatiiviset maksut 31.12.2001 ohjelmatyövuosien 1997-2001 osalta (EU:n yleinen talousarvio) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: CRIS (SINCOM 2). LIITE 6 Yhteenveto ohjelmatyövuosina 1997-2001 suoritettujen maksujen kokonaismääristä 31.12.2001 >TAULUKON PAIKKA> Komission vastaukset TIIVISTELMÄ II. Komissio aloitti jo 1980-luvun puolivälissä useita tärkeitä poliittisia uudistuksia siirtääkseen painotusta elintarvikeavusta elintarviketurvaa koskevien politiikkojen ja strategioiden tukemiseen. IV. Komissio antoi vuonna 2001 tiedonannon, jossa esitetään puitteet sille, miten elintarviketurva voidaan ottaa tehokkaammin osaksi köyhyyden vähentämistä ja kehitysyhteistyötä koskevia yleisiä strategioita. Komissio on myös pyrkinyt liittämään hätäapu-, kunnostus- ja kehitysyhteistyötoimet paremmin toisiinsa. V. Viimeisimmällä ohjelmakaudella avunsaajamaat ovat ottaneet elintarviketurvaan liittyvät kysymykset järjestelmällisemmin huomioon köyhyyden vähentämistä ja kehitysyhteistyötä koskevissa yleisissä strategioissaan. VI. Komissio on pyrkinyt auttamaan kehitysmaita vahvistamaan toimintakykyään ja luomaan tarvittavat järjestelmät. VII. Asiasta on määrä suorittaa uusi arviointi vuonna 2004. VIII. Monitahoisten elintarviketurvahankkeiden suunnittelussa, ennakkoarvioinnissa ja toteuttamisessa käytettäviä rakenteita ja toimintamenetelmiä on määrä parantaa komissiossa. Tämä otetaan myös arvioinnin kohteeksi vuonna 2004. Tietoa hankkeiden tarpeista, ongelmista ja toteutusvaiheesta saadaan kuitenkin säännöllisesti raportoinnin, uudelleentarkastelun, arvioinnin ja tarkastuskäyntien avulla. IX. Avunsaajamaiden keskushallintoyksiköt ovat usein hyvin heikkoja ja niiden kyky toimia virallisella tasolla on vähäinen. Tilintarkastustuomioistuin on kuitenkin havainnut, että monet hankkeista on toteutettu tekniseltä kannalta moitteettomasti ja niistä on ollut hyötyä kohdeväestölle. X. Väli- ja loppuarviointeja sekä -tarkastuksia toimitetaan nykyään säännöllisin väliajoin. XI. Komissio kanta asiaan on esitetty tiedonannossa KOM(2001) 473 seuraavasti: Täydentävyys EU:n jäsenvaltioiden ja muiden tärkeimpien avunantajien suhteen taataan tiiviillä koordinaatiotoimilla ohjelmoinnin ja hankkeen elinkaaren kaikissa vaiheissa. Lähetystöissä on nähty erityisen paljon vaivaa, jotta paikallistason koordinointia jäsenvaltioiden, tärkeimpien avunantajien ja YK:n järjestöjen kanssa voitaisiin tehostaa. XII. a) ja b) Komission kanta asiaan on esitetty tiedonannossa KOM(2001) 473 seuraavasti: - Komission on määrä tarkastella syvällisesti sitä laajempaa käsitteellistä ja strategista kehitysyhteistyön viitekehystä, jonka puitteissa komission elintarvikeapua ja elintarviketurvaan liittyvää tukea annetaan, ja sen on määrä käsitellä myös politiikan johdonmukaisuutta. - Se tarkastelee varsinkin mahdollisia vaihtoehtoja, joiden avulla elintarviketurvan tavoite ja välineet saataisiin suoraksi osaksi komission yleistä kehitysyhteistyötä. Elintarviketurvassa ja elintarvikeavussa painotetaan kumppanuuteen perustuvaa lähestymistapaa ja niiden suunnittelu tapahtuu kunkin maan itsensä päättämien köyhyyden vähentämisstrategioiden mukaisesti. c) Monivuotiset ohjelmat ovat selvästi lisääntymässä. d) Meneillään olevissa hankkeissa otetaan huomioon tilintarkastustuomioistuimen ehdotukset. e) Tämä on parhaillaan meneillään. f) Näin tehdään jo komissiossa. JOHDANTO 3-9. Teollisuusmaat ovat jo yli neljännesvuosisadan keskittyneet maataloustuotannon lisäämiseen ja mittaviin elintarvikeapuohjelmiin antaessaan apua kehitysmaille näiden pyrkiessä torjumaan elintarvikepulaa ja saavuttamaan elintarvikeomavaraisuuden. Komissio aloitti tältä pohjalta jo 1980-luvun puolivälissä muiden tärkeimpien avunantajien kanssa useita tärkeitä poliittisia uudistuksia siirtääkseen painotusta elintarvikeavusta elintarviketurvaa koskevien politiikkojen ja strategioiden tukemiseen. Uudistusprosessi saatiin päätökseen vuonna 1996 neuvoston vahvistettua asetuksen (EY) N:o 1292/96. Asetuksen täytäntöönpanosta laadittiin ulkopuolinen arviointi vuonna 2000. Arvioinnin perusteella komissio laati (parlamentille ja neuvostolle tarkoitetun) tiedonannon, jossa määritellään tarkemmin asetuksen tehtävä ja siihen sisältyvien toimenpiteiden tavoitteet ja soveltamistavat. Asetuksen lähestymistapaa perusteltiin seuraavilla seikoilla: - tarve kehittää erityinen kehitysapuväline, jolla EY:tä tuetaan sen pyrkiessä ratkaisemaan seuraavat ongelmat: - rakenteellisista syistä johtuva elintarviketurvan puute ensimmäisenä vaiheena joidenkin maiden köyhyyden vähentämistä pitkällä aikavälillä, - vaikeita kansallisen ja alueellisen tason elintarviketilanteita, - erityisiä ravitsemusongelmia, - miten liittää hätäapu-, kunnostus- ja kehitysyhteistyötoimet toisiinsa; - kansainvälisistä sopimuksista ja monenvälisistä aloitteista (kansainväliset kehitystavoitteet (IDT) ja elintarvikeapua koskeva yleissopimus) johtuvat EY:n velvoitteet. 7. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1292/96 tavoitteena on myös tukea elintarviketurvan liittämistä kansallisiin kehitysyhteistyöpolitiikkoihin ja köyhyyden vähentämisstrategioihin. HUOMAUTUKSET 17. Elintarvikeapu määriteltiin asetuksessa (EY) N:o 1292/96 keskipitkällä aikavälillä annettavaksi kriisinjälkeiseksi avuksi, joka edeltää peruslähtökohdiltaan monivuotista pitkän aikavälin elintarviketurvan kehittämispolitiikkaa. Näin ollen elintarvikeapu ja sen myöhemmin korvaavat elintarviketurvatoimet liittävät kriisiavun ja kehitysyhteistyön tehokkaasti toisiinsa. 18. Vuoden 1996 asetus (1 luvun 1 artikla) ja tiedonanto KOM(2001) 473 osoittavat, että kyseisen tukivälineen tarkoituksena on myös tarjota vastauksia vakavan elintarvikepulan tai elintarvikekriisien vuoksi heikentyneeseen elintarviketurvaan. Tällaiset tukitoimet ovat luonteeltaan lyhytaikaisia. 19. Elintarviketurvaa ei voida määritellä eri sektorien tai toimintojen tapaan, koska se on ennen kaikkea tavoite, joka sisältyy kaikkiin kehitysyhteistyön eri osa-alueisiin. Siksi komissio katsookin, että neuvoston asetuksella (EY) N:o 1292/96 on aivan erityinen tehtävä hätäapu-, kunnostus- ja kehitysyhteistyötoimien yhdistäjänä: se sijoittuu humanitaarisen avun ja tärkeimpien kehitysyhteistyövälineiden (EKR, ALA, MED jne.) välimaastoon. Juuri tästä syystä neuvoston asetus (EY) N:o 1292/96 vaikuttaa tehokkaasti elintarviketurvaan. 20. Neuvoston asetusta (EY) N:o 1292/96 ei ole tarkoitus käyttää pääasiallisena kehitysyhteistyön välineenä. Komissio kuitenkin myöntää, että komission tärkeimpien kehitysyhteistyövälineiden (EKR, ALA, MED jne.) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1292/96 välisten päällekkäisyyksien välttämiseksi on vielä tehtävä paljon työtä. Yksi tapa varmistaa, että neuvoston asetusta (EY) N:o 1292/96 käytetään vain sen omaan tarkoitukseen, on asettaa etusijalle maat, jotka ovat elintarviketurvan ja -kriisien kannalta erityisen riskialttiita. Kansallisten kehitysstrategioiden ja komission maakohtaisten strategia-asiakirjojen käyttöönoton ansiosta kaikki kehitysaputoimet voidaan nykyään sisällyttää johdonmukaisesti yhteen strategiseen kehykseen. Näin on toimittu muun muassa Mosambikin, Bolivian ja viimeksi Etiopian tapauksessa. Komission on valitettavasti myönnettävä, että vaikka elintarviketurvaan liittyvät tavoitteet on usein nostettu etusijalle monen kehitysmaan politiikassa, niitä ei ole kuitenkaan aina otettu keskeiseksi osaksi kansallisia kehitysstrategioita. 21. Vaikka elintarviketurvaan liittyvät tavoitteet on monissa kehitysmaissa määritelty ensisijaisiksi tavoitteiksi, köyhyyden vähentämiseen, elintarviketurvaan ja maaseudun kehittämiseen liittyvät näkökohdat jäävät aivan liian usein taka-alalle hallitusten laatiessa kansallisia kehitysstrategioitaan. Useimpien avunsaajamaiden strategia-asiakirjoissa budjettikohdalla autetaan enemmän tai vähemmän tuloksekkaasti asianomaisten maiden hallituksia laatimaan elintarviketurvastrategioita ja sisällyttämään ne köyhyyden yleiseen vähentämispolitiikkaan. Näin on laita muun muassa joissakin tilintarkastustuomioistuimen tarkastamissa maissa eli Nigerissä, Georgiassa, Etiopiassa ja Jemenissä, joissa elintarviketurva on otettu keskeiseksi tavoitteeksi. 22. Sen lisäksi, että komissio toimii vuoden 1996 asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi, se kannustaa ja tukee avunsaajamaiden hallituksia, jotta ne voisivat sisällyttää elintarviketurvan köyhyyden vähentämistä koskeviin strategia-asiakirjoihinsa. 25. Komissio haluaa huomauttaa, että tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskäynnin perusteella ja edellä 20 kohdan mukaisesti Etiopia, Niger ja piakkoin myös Georgia tulevat sisällyttämään elintarviketurvapolitiikan osa-alueet köyhyyden vähentämistä koskeviin strategia-asiakirjoihinsa. Elintarviketurvan sisällyttäminen strategia-asiakirjoihin (Nigerissä, Etiopiassa ja Georgiassa) on komission aloite, joka perustuu maiden hallitusten kanssa käytyyn tiiviiseen vuoropuheluun. Komissio rahoittaa lisäksi merkittäviä ohjelmia (maarekisterin laatimiseksi, maanomistusoikeuden jakamiseksi jne.) muun muassa uusissa itsenäisissä valtioissa ja Hondurasissa. Sukupuolten tasa-arvoon liittyvät kysymykset eivät ole saaneet riittävästi huomiota aiemmissa tukitoimissa, mikä kävi ilmi vuonna 2000 suoritetusta ulkopuolisesta arvioinnista. Siksi elintarviketurvaa koskevaan budjettikohtaan liittyvissä vuosiksi 2002 ja 2003-2004 vahvistetuissa ohjelmasuunnittelun suuntaviivoissa korostetaan tarvetta kiinnittää riittävästi huomiota kaikkia eri aloja koskeviin yhteisiin kysymyksiin ja varsinkin sukupuolten tasa-arvoon. Esimerkiksi Bangladeshissa toteutetaan naisille tarkoitettuja tulonhankkimisprojekteja. 26. Koska elintarviketurvastrategiassa esiintyy puutteita Etiopiassa, komissio on ryhtynyt tiiviimpään vuoropuheluun maan hallituksen kanssa ja määritellyt tärkeimmät toimintamuotonsa puutteellisen elintarviketurvan taustalla olevien rakenteellisten syiden poistamisessa (elintarviketurvaohjelma hyväksytty vuonna 2002). Tämänhetkinen kriisi saattaa kuitenkin viivästyttää strategian toimeenpanoa. 27. Georgian ja Jemenin kansallisissa elintarviketurva-asiakirjoissa esitetään joitakin keskeisiä tavoitteita, kuten tietojärjestelmien ja sosiaaliturvaohjelmien perustaminen. Komissio on kuitenkin tietoinen siitä, että keskeisiä tavoitteita on vielä täsmennettävä. 28. Nigerin elintarviketurvastrategia on luonteeltaan operatiivinen. On siis aivan ymmärrettävää, että se saa alkunsa toimintasuunnitelman muodossa. Siitä on kuitenkin ollut hyötyä köyhyyden vähentämistä ja maaseudun kehittämistä koskevien kansallisten strategia-asiakirjojen laadinnassa. 29-31. Komissio on tietoinen köyhyyden ja haavoittuvuuden kartoittamisen sekä tilasto- ja vertailutietojen keräämisen ja tietojärjestelmien merkityksestä (varojärjestelmät, markkinatiedot). Se onkin tehnyt viime vuosina paljon työtä auttaakseen kehitysmaita vahvistamaan toimintakykyään ja luomaan tarvitsemiaan järjestelmiä. Monet maat kärsivät kuitenkin kriiseistä ja levottomuuksista, joten avunantajien on turvauduttava usein tilanteen sanelemiin ratkaisuihin. Komissio uskoo myös, että ennakkoarviointi- ja suunnitteluvaiheessa tehdyt vertailututkimukset sekä seurannan ja arviointijärjestelmien tehostaminen (käyttäen vain muutamia indikaattoreita) parantaisivat huomattavasti vaikutusarviointia. Esimerkiksi Boliviassa haavoittuvista alueista on jo tosin olemassa kartoitus. 30. Kotitalouksien taloudellisesta tilanteesta on jo olemassa tilastoja, mutta ne ovat hajanaisia, epäyhtenäisiä ja toisinaan vanhentuneita. Komissio osallistuu Eurostatin kautta PARIS21-hankkeeseen (Partnership in statistics for development in the 21st century), jonka tavoitteena on parantaa kehitysmaiden tilastointivalmiuksia. PARIS21-hankkeen osana tehtiin syyskuussa 2002 aloite maataloutta ja maaseutua koskevien tilastojen parantamiseksi kuudessa Afrikan maassa. Aloite kuuluu osana köyhyyden torjuntaa ja elintarviketurvaa koskevaan toimintaan. c) Komissio on sitä mieltä, että maatalouslaskennan tiedot on saatava ajan tasalle; Jemenissä laskenta on meneillään ja sitä rahoitetaan elintarviketurvaohjelmasta. 34. Komissio katsoi tiedonannossaan KOM(2001) 473 ja neuvosto päätelmissään 15390/01, ettei asetuksen (EY) N:o 1292/96 sisältöä ole aihetta muuttaa (ennen uutta ja yksityiskohtaisempaa arviointia). Tiedonannossa KOM(2001) 473 otettiin kuitenkin huomioon useimmat vuosina 2000-2001 suoritetun arvioinnin yhteydessä annetuista suosituksista. Kuten vastauksesta kohtiin 3-9 käy ilmi, komissio on vahvasti sitä mieltä, että asetuksella (EY) N:o 1292/96 on erityistehtävä. Toinen arviointi elintarvikeapupolitiikasta ja elintarvikeavun hallinnosta sekä elintarviketurvaan liittyvistä erityisistä tukitoimista annetun asetuksen (EY) N:o 1292/96 täytäntöönpanosta suoritetaan vuonna 2004 kokonaisarviointina. Tässä arvioinnissa on määrä tarkastella syvällisesti sitä laajempaa käsitteellistä ja strategista kehitysyhteistyön viitekehystä, jonka puitteissa komission elintarvikeapua ja elintarviketurvaan liittyvää tukea annetaan, ja siinä on määrä käsitellä myös politiikan johdonmukaisuutta. Siinä tarkastellaan mahdollisia vaihtoehtoja, joiden avulla elintarviketurvan tavoite ja välineet saataisiin suoraksi osaksi komission yleistä kehitysyhteistyötä. Siinä käsitellään myös mahdollisia vaihtoehtoja kehitysyhteistyön pääosaston ja EuropeAidin sekä ECHO:n vastuunjaon selkeyttämiseksi tavaroina toimitettavan elintarvikeavun ohjelmasuunnittelun, kohdentamisen ja käsittelyn osalta. 39. Paikallisten teknisten asiantuntijoiden tehtävänkuvaa on selkeytetty elintarviketurvaan liittyvän rahoitusvälineen sisäisen hajauttamisen yhteydessä: elintarviketurva-asiantuntijat ovat vuodesta 2002 toimineet joko asiasta vastaavissa ministeriöissä tai lähetystöissä. 40. Kansalaisjärjestöille suunnatut ehdotuspyynnöt siirretään elintarviketurvaan liittyvien tukitoimien sisäisen hajauttamisen yhteydessä lähetystöihin vuoden 2004 alkuun mennessä. Tämän jälkeen ehdotuspyyntöjä hallinnoidaan suoraan lähetystöistä, menettelyt ovat yksinkertaisempia ja määräajat lyhempiä. 44. RESAL-sivuston hoito oli annettu eräälle kansalaisjärjestölle palvelusopimuksella, joka päättyi elokuussa 2001. Koska kyseinen sivusto on herättänyt paljon mielenkiintoa, komissio on päättänyt ottaa sen uudelleen käyttöön ja liittää sen omiin Internet-sivustoihinsa. Sivuston tietojen päivitys alkaa vuonna 2003. 46. Komissio myöntää, ettei keskitetyssä SINCOM2-järjestelmässä vielä kyetä tekemään eroa ennakkomaksujen ja jo tehdystä työstä suoritettujen maksujen välillä. Tammikuun 1. päivänä 2003 voimaantulleen varainhoitoasetuksen 81 artiklan ja soveltamissääntöjen 102 artiklan perusteella komissio ryhtyy toimiin tilanteen korjaamiseksi. Ongelmaa on myös käsitelty 17. joulukuuta 2002 annetussa komission tiedonannossa kirjanpitojärjestelmän uudistamisesta. CRIS-järjestelmän avulla komission päätoimipaikasta voidaan seurata vuodesta 2003 alkaen elintarviketurvaohjelmien eri osien edistymistä avunsaajamaissa. Kyseisestä tietokannasta käy ilmi ohjelmien toteuttamistilanne (sitoumukset, hankintasopimukset, maksut jne.). 49. Tilintarkastustuomioistuimen huomautuksissa esitettyjen syiden lisäksi avun (ja varsinkin talousarviotuen) täytäntöönpanoa viivästyttää lähinnä se, etteivät avunsaajamaiden hallitukset noudata poliittisiin ja institutionaalisiin uudistuksiin liittyviä ehtoja. 50. Komissio on laatinut ehdotuksen (tiedonanto KOM(2001) 473), jonka perusteella monivuotiset suunnitelmat otetaan yleiseksi käytännöksi. Monivuotisia elintarviketurvaohjelmia on kuitenkin laadittu jo vuodesta 1996 alkaen ehdotuksina, joissa talousarviorahoitus jakautuu kahdelle tai kolmelle peräkkäiselle vuodelle. Toisaalta tulenaroissa ja arvaamattomissa kriisitilanteissa (esimerkiksi Palestiina, Pohjois-Korea) konkreettisiin tuloksiin päästään ehkä paremmin joustavan vuosittaisen ohjelmasuunnittelun avulla. 51. EY:n tukitoimien keskeisenä ajatuksena on, että toimien on täydennettävä toisiaan, mutta toimien toteuttaminen riippuu kuitenkin maassa vallitsevista oloista. Esimerkiksi Bolivian elintarviketurvaohjelmien rahoituksella pyritään vakauttamaan herkästi heikentyvää elintarviketilannetta, ja rahoitus täydentää täysin Aasian ja Latinalaisen Amerikan (ALA) maiden alueellista taloudellista yhdentymistä ja perusinfrastruktuurien kehittämistä (juomavesi ja viemäröinti) edistävästä budjettikohdasta annettavaa rahoitusta. Elintarviketurvaa koskevan budjettikohdan määräraha on noin 50 prosenttia EY:n ja Bolivian välisen yhteistyön määrärahoista. Tässä yhteydessä voidaan mainita myös Etiopia, jossa EKR:n rahoitus täydentää maakohtaista strategia-asiakirjaa elintarviketurvaan liittyvissä kysymyksissä. 52. Hankkeiden hajanaisuus, johon tilintarkastustuomioistuin viittaa, johtuu usein siitä, että budjettikohdan määräraha on usein ainoa rahoituslähde muissa kuin ensisijaisissa maissa, joiden instituutiot ovat yleensä heikkoja. Budjettikohdan määrärahalla on näin ollen rahoitettava monia erilaisia tarpeita, joita on joskus vaikea määritellä tarkasti. Jemenissä tukitoimien kohteet määriteltiin kansallisen elintarviketurvapolitiikan perusteella (vrt. kohta 27); ohjelmaa ollaan parhaillaan määrittelemässä uudelleen, jotta tukialueet (4-6 hallinnollista aluetta) ja kohderyhmät (naisten huomioon ottaminen) saataisiin tarkemmin määriteltyä. Hankkeiden ja ohjelmien määrittelyä ja ennakkoarviointia varten ei ole olemassa erityisiä rakenteita. Komissio käyttää yleensä hallitusten kehittämiä rakenteita ja laitoksia (joiden toimintaa tuetaan teknisellä avulla). Ongelmana on siis pikemminkin toimintavalmiuksien kuin rakenteiden puute. Ohjelmasuunnittelulle asetetuissa komission suuntaviivoissa, jotka perustuvat tiedonantoon KOM(2001) 473, annetaan selkeät ohjeet hankkeiden määrittelystä ja ennakkoarvioinnista. 53. Jemenin hallituksen laiminlyömät toteutettavuustutkimukset suoritettiin kolmen hankkeen osalta. Kesäkuusta 2002 alkaen tukea on myönnetty vain hankkeille, joiden määrittelyn ja toteutettavuuden asiantuntija on tutkinut etukäteen. Komissio keskittyy Jemenissä saamaan paikalliset väestöryhmät paremmin mukaan hankkeisiin. 54. Komissio on tyytyväinen tilintarkastustuomioistuimen huomioon siitä, että hankkeet on toteutettu moitteettomasti ja että niistä on ollut todellista hyötyä väestölle. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastamat kasteluhankkeet Boliviassa on toteutettu tarjouseritelmän mukaisesti. Eräät hankkeiden osat eivät olleet vielä toiminnassa siitä syystä, että avustuksensaajat eivät ole huolehtineet huoltotöistä. 56. Etiopiassa hallitus osallistuu hankkeeseen aluetasolla. Se on auttanut laatimaan alueellisia strategioita ja toimintasuunnitelmia, joiden toteuttamisesta vastaavat hallintokoneistoon kuuluvat alueelliset elintarviketurvatoimistot. Jemenissä keskushallintoa pyydetään ottamaan keskeinen rooli useimmissa tukitoimissa. Uudessa elintarviketurvaohjelmassa tehostetaan lisäksi julkisten laitosten toimintaa. 57. Nigerissä keskeinen rooli valtion ja avunantajien välisissä yhteisissä hallintojärjestelyissä on pääministerillä, joka koordinoi elintarviketurvatoimia. Toisaalta julkisen rahoituksen osuus toimista on valitettavan pieni. 59. Komissio on tilintarkastustuomioistuimen kanssa yhtä mieltä siitä, että paikallisyhteisöt ottavat vastuun hankkeista vain jos ne ovat niissä mukana jo määrittelyvaiheessa. Näin tapahtui Boliviassa hallituksen hajauttamispolitiikan ansiosta. Paikallisväestön osallistumisaste riippuu siis myös hallituksen harjoittamasta politiikasta. 60. Georgiassa väestön osallistumista hankkeisiin hankaloittaa maan sosioekonominen tilanne. Köyhyyden vähentämistä koskevan strategia-asiakirjan (PRSP) laadintaprosessin aikana maan hallitus kuitenkin ymmärsi osallistumisen tarpeellisuuden. Elintarviketurvaohjelman osana otetaan käyttöön tietojärjestelmä, jonka avulla hallitus voi paremmin arvioida kaikkein heikoimmassa asemassa olevien väestöryhmien sosiaalista tilannetta. Komissio keskittyy Jemenissä saamaan paikalliset väestöryhmät paremmin mukaan hankkeisiin. Tämä on otettu nykyään keskeiseksi koulutustavoitteeksi konsulttitoimistossa, joka vastaa ohjelman toteuttamisesta. 62. Elintarviketurvaa koskevasta budjettikohdasta rahoitusta saavien maiden julkiset laitokset ovat usein heikkoja ja yksityinen sektori (myös kansalaisyhteiskunta) hajallaan. Ohjelmien toteuttamisessa saatetaan kohdata vaikeuksia, jotka lisäävät viivästyksiä. Kuten tiedonannossa KOM(2001) 473 todetaan, varojen myöntämisen ja hankkeen toteutuksen aloittamisen välillä on kohtuuton kuilu. Asiaan on ehdotettu seuraavia korjaavia toimenpiteitä, joita jo toteutetaankin: - ohjelmatyö saatetaan loppuun yhdeksän kuukautta ennen budjettivuoden alkamista, - hankkeen määrittely- ja ennakkoarviointiprosessi aloitetaan heti ohjelmatyöprosessin jälkeen, jotta ohjelmien ja hankkeiden analyysille, suunnittelulle ja ennakkoarvioinnille jää riittävästi aikaa, - hiotaan ohjelmasuunnittelulle asetettuja suuntaviivoja ja lyhennetään komission sisäistä lausuntokierrosta, - lisätään monivuotista ohjelmatyötä. 66. Kehitysmaille annettavan talousarviotuen täytäntöönpanosta vuonna 2002 laaditun komission menettelyoppaan mukaan suora talousarviotuki kielletään asetuksessa (EY) N:o 1292/96. Näin ollen maissa, joilla on tiukat säännöt valuuttavarannoista ja joiden valuuttamarkkinat sekä tuontijärjestelmä on vapautettu, valuuttajärjestely auttaa kasvattamaan avunsaajamaan valuuttavarantoa niin, että yksityinen sektori voi tuoda maahan elintarvikkeita kotimaan tarpeisiin. Valuuttajärjestelyn ansiosta kertyy vastikevaroja (epäsuora talousarviotuki), joiden tarkoituksena on tukea eri sektorien uudistusohjelmia sekä elintarviketurvan parantamiseen tähtääviä julkisrahotteisia ohjelmia. 67-68. Talousarviotuen muodossa toteutettavista elintarviketurvaohjelmista neuvotellaan yleensä avunsaajamaiden hallitusten ja muiden rahoittajien kanssa. Talousarviotuen täytäntöönpanon vähimmäisedellytyksenä on, että asianomaisella maalla on tyydyttävä talousuudistusohjelma, jonka Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) ja Maailmanpankki ovat hyväksyneet. Tarkoituksena on varmistaa, että maalla on riittävä finanssijärjestelmä, jotta sille voidaan antaa suoraan valtion talousarvioon tarkoitettua tukea. Komission tehdessä päätöksen talousarviotuen myöntämisestä tilintarkastustuomioistuimen mainitsemille neljälle maalle nämä täyttivät makrotaloudelliset ehdot. Elintarviketurvaa koskevasta budjettikohdasta rahoitetuissa talousarviotukiohjelmissa keskityttiin muun muassa uudistushankkeisiin, joiden tarkoituksena on parantaa kansallisia budjetti- ja tilinpitomenettelyjä. Koska kyseisiin menettelyihin tarvitaan huomattavia parannuksia, tukea annetaan keskipitkällä aikavälillä, jonka kuluessa elintarviketurvaohjelmissa pyritään saamaan avunsaajamaiden julkisiin laitoksiin tehokkaammat ja avoimemmat julkistalouden käytännöt yhteistyössä IMF:n ja Maailmanpankin kanssa. 69. Kullekin maalle asetetut talousarviotuen saantiehdot koskevat makrotaloudellisia oloja, joita kutsutaan niin sanotuiksi yleisehdoiksi ja jotka liittyvät Bretton Woodsin instituutioiden määrittelemien makrotalouden uudistusohjelmien tyydyttävään toteutukseen (vrt. kohta 67). Toisaalta sovelletaan myös toimialakohtaisia niin sanottuja erityisehtoja, joiden tarkoituksena on parantaa elintarviketurvaa keskipitkällä aikavälillä. Talousarviotuen maksaminen riippuu siis lähinnä siitä, noudattavatko maat toimialakohtaisia ehtoja. Kyseiset ehdot liittyvät ainoastaan toimialoihin, jotka ovat yhteydessä elintarviketurvaan vaikuttaviin politiikkoihin, ja julkisin varoin rahoitettaviin ohjelmiin. 70. Yksi paikallisen elintarviketurvayksikön (LFSU) lukuisista tehtävistä oli tosiaankin huolehtia elintarviketurvatoimien seurannasta ja raportoida niistä lähetystöille. Ulkomaanavun sisäisen hajauttamisen yhteydessä ohjelmien seurantatehtävät siirtyvät merkittävässä määrin lähetystöille. 71. Jemenissä lähetystö ja hallitus eivät juurikaan olleet mukana seurannassa. Komissio haluaa kuitenkin täsmentää, että seurantaa harjoitettiin tarkastuskäynneillä, joita tekivät Euroopan komission teknisen avun toimisto Sanaassa (EC-TAO), elintarviketurvan tekniset asiantuntijat, Ammanin lähetystö ja komission päätoimipaikan yksiköt. Komissio oli syyskuussa 1997 antanut ohjelman seurannan yksityisen yrityksen (GFA) tehtäväksi yksivuotisella palvelusopimuksella (Monitoring Services for the Yemen Food Security Programme). Georgian elintarviketurvaohjelmassa kehitetään maatalousministeriöön avoimempaa julkisten menojen suunnittelu- ja seurantajärjestelmää tehostamalla budjettiosaston ja maatalouspolitiikan määrittelystä vastaavan osaston toimintaa. Tämä on ohjelman keskeinen tavoite, ja tarkoituksena on saada ohjelman kohteena olevat ministeriöt soveltamaan talousarviokirjanpidon menetelmiä. Tavoitteen saavuttamiseksi tehdään tiivistä yhteistyötä valtionvarainministeriön ja paikallisen valtionkonttorin kanssa. Valtaosa elintarviketurvaohjelmaan liittyvistä ehdoista koskee julkisten menojen hallinnoinnin parantamista, kuten seurantaa ja budjettisuunnittelua, joihin mukautuminen ja joiden toteuttaminen eri ministeriöissä vaatii kuitenkin jonkin verran aikaa. Lisäksi nämä pilottiministeriöissä toteutetut uudistukset nivoutuvat täydellisesti IMF:n ajaman julkistalouden uudistuksen yleisperiaatteisiin. 73-75. Komissio korostaa, että arviointeja ja tarkastuksia on suoritettu sen päätoimipaikasta käsin. Arviointeja tarkasteltaessa on otettava huomioon paikallistasolla suoritetut arvioinnit. Esimerkiksi Boliviassa suoritettiin 46 pienhankkeen arviointia vuosina 2000-2002. Lisäksi seuranta- ja vaikutusindikaattorien yksilöinti- ja määrittelytyö komissiossa on valmistumassa. Kyseisten indikaattorien avulla voidaan jatkossa järkeistää ja yhtenäistää ohjelmien arviointeja. Komission päätoimipaikan toimittamien tarkastusten lisäksi on otettava huomioon kansalaisjärjestöjen kanssa tehtyihin yli 100000 euron arvoisiin sopimuksiin kohdistuvat tarkastukset. Lisäksi vuotta 2003 varten on laadittu tarkastusohjelma, jonka yhteydessä otetaan huomioon tilintarkastustuomioistuimen huomautus siitä, että tarkastuksia on toimitettava jo hankkeiden toteutuksen aikana, jotta havaitut puutteet saataisiin korjattua ajoissa. 76. Komissio suunnittelee ottavansa tällaisen järjestelmän käyttöön vuonna 2003. 77. Tilintarkastustuomioistuimen esiintuoma seikka huolestuttaa myös komissiota. Komissio onkin ottanut käyttöön tarkastustoimintaa varten puitesopimuksen ja viimeistelee parhaillaan vakioehtoja, joiden avulla tämäntyyppistä valvontaa voidaan tehostaa. Talousarviotukia koskevassa komission menettelyoppaassa tuotiin jälleen esiin, että teknisiä tarkastuksia ja tilintarkastuksia on toimitettava säännöllisin väliajoin ja avunsaajamaiden julkisten menojen luonnetta on arvioitava säännöllisesti. Näiden menetelmien avulla ongelmat saadaan määriteltyä ja voidaan ryhtyä korjaaviin toimiin, jotta ongelmat otettaisiin huomioon tulevien ohjelmien ehtojen määrittelyssä. 78-83. EY:n ja jäsenvaltioiden toimien koordinointi elintarviketurvaa ja elintarvikeapua käsittelevän komitean välityksellä on ajan mittaan parantunut, mutta siinä on yhä parantamisen varaa Ruotsin ja Belgian puheenjohtajakausilla tehdyistä parantamisyrityksistä huolimatta. Yleensä tieto kulkee vain yhteen suuntaan eli komissiosta jäsenvaltioiden lähetystöihin. Komissio on kuitenkin onnistunut aloittamaan yhä useamman jäsenvaltion kanssa neuvottelut ohjelmien kokonaissuunnittelusta sekä yhteisesti kiinnostavista poliittisista ja strategisista kysymyksistä. Nykyisen elintarvikeapukomitean tehtävät on siirrettävä ajan myötä komission kehitysyhteistyökomiteoille politiikan johdonmukaistamiseksi ja komitologiamenettelyn järkeistämiseksi. 84-87. EY:n lähetystöjen, EU:n jäsenvaltioiden edustustojen ja muiden tärkeimpien osapuolten on koordinoitava toimiaan paikallistasolla järjestelmällisesti. Koordinoinnin tehokkuus riippuu paljolti isäntämaan poliittisesta, sosiaalisesta ja taloudellisesta tilanteesta ja maan halukkuudesta käydä vuoropuhelua ja jakaa tietoja. Asetusta (EY) N:o 1292/96 sovelletaan jo nimensäkin mukaan paljolti kriisimaissa ja -alueilla, joilla vallitsevat sekasortoiset olot. Koordinointivelvollisuus koskee Bretton Woodsin instituutioita (Maailmanpankkia ja Kansainvälistä valuuttarahastoa) vain, jos kyseessä ovat rakenteelliset muutokset (poliittiset ja institutionaaliset uudistusprosessit ja talousarviotuki). YK:n järjestöjen ja kansalaisjärjestöjen kanssa toimintaa koordinoidaan silloin, kun siinä keskitytään kriiseihin ja kriisinjälkeiseen apuun. Afrikan unionin kanssa käytävän vuoropuhelun yhteydessä komissio arvioi yhdessä Belgian valtion ja YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) kanssa Afrikassa toimivat nykyiset tietojärjestelmät. Arvioinnin tarkoituksena on yhdenmukaistaa ja tehostaa kyseisiä järjestelmiä. Komissiossa tehdään lisäksi paljon työtä kehitysmaiden kannustamiseksi käyttämään ensisijaisesti kansallisia kehitysstrategioita omien toimintaperiaatteidensa määrittelyyn, suunnitteluun ja palvelujen tarjoamiseen ja perustamaan ulkopuolisten avunantajien kanssa toteutettavien toimien koordinoinnin yksinomaan näihin strategioihin. Toimintakyvyn vahvistaminen on tärkein keino auttaa maiden hallituksia ja kansalaisyhteiskuntaa ottamaan vastuu niille kuuluvista tehtävistä. 85. Komissio pyrkii jatkossakin parantamaan muiden avunantajien kanssa toteutettavien toimien koordinointia. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET 88. Asetuksen (EY) N:o 1292/96 mukaisesti kansalliset elintarviketurvastrategiat on laadittu niin, että ne tarjoavat yhtenäisen kehyksen EY:n ja muiden avunantajien toiminnalle. Laajempien kansallisten kehitysstrategioiden myötä (köyhyyden vähentämisstrategiat tai muut strategiat) elintarviketurvatavoitteet ja -ohjelmat sisällytetään asteittain yhteen kansalliseen toimintakehykseen sekä EY:n maa- ja aluekohtaisiin strategia-asiakirjoihin. 89. Komissio myöntää, että elintarviketurva on tärkein köyhyyttä lieventävä osatekijä ja näin ollen ennen kaikkea kehitystavoite. Näin ollen elintarviketurvan tarpeet on otettava huomioon kaikissa käytettävissä olevissa tukitoimissa lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Yksi asetuksen (EY) N:o 1292/96 tehtävistä onkin liittää lyhytkestoinen humanitaarinen apu pitkän aikavälin toimintaan (EY:n tärkeimpiin kehitysapuvälineisiin: EKR, ALA, MED jne.). Komissio katsoo myös, että asetusta (EY) N:o 1292/96 voidaan käyttää tehokkaasti ja johdonmukaisesti vain, jos toiminnan koordinointiin kiinnitetään huomattavasti enemmän huomiota. Suositus 1 90. Komissio kuten kaikki muutkin tärkeimmät avunantajat ovat sitä mieltä, että - elintarvikeapua ja elintarviketurvaa koskevat tavoitteet ovat köyhyyden lieventämisen kannalta perustavanlaatuisia, ja näin ollen ne on otettu osaksi laajempaa köyhyyden lieventämistä koskevaa kehitysaputavoitetta, - elintarvikeapuun ja elintarviketurvaan liittyvät kysymykset on liitettävä kansallisiin politiikkoihin ja kehitysstrategioihin (kuten köyhyyden vähentämisstrategioihin), - asetuksen (EY) N:o 1292/96 nojalla rahoitettavien toimien on täydennettävä niin lyhytkestoista kriisiapua kuin pitkän aikavälin kehitysyhteistyötoimia; tämä täydentävyys voidaan varmistaa kansallisilla kehitysstrategioilla tai niiden puuttuessa kansallisilla elintarviketurvastrategioilla, ja näin voidaan myös välttää toimien päällekkäisyydet. Komissio myöntää kuitenkin, että budjettikohtaa on käytettävä tiukasti tiedonannossa KOM(2001) 473 esitettyjen linjausten mukaisesti. Tämä edellyttää elintarviketurvahankkeiden ja -toimien hyvin tarkkaa seulontaa hankkeiden määrittely- ja ennakkoarviointivaiheessa. 91. Komissio ei tällä erää yhdy tilintarkastustuomioistuimen päätelmään, jonka mukaan asetuksesta (EY) N:o 1292/96 olisi luovuttava sen nykyisessä muodossa. Tiedonannossa KOM(2001) 473 ja neuvoston päätelmissä 15390/01 - myönnetään, että asetuksella (EY) N:o 1292/96 on erityinen tehtävä (ks. huomautukset kohdassa 33) ja että se olisi säilytettävä tällä erää sellaisenaan, - ehdotetaan, että vuonna 2004 suoritetaan yksityiskohtaisempi toinen arviointi, jossa tarkastellaan syvällisesti sitä laajempaa käsitteellistä ja strategista kehitysyhteistyön viitekehystä, jonka puitteissa komission elintarvikeapua ja elintarviketurvaan liittyvää tukea annetaan. 92-93. Komissio ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen suosituksen. Se katsoo kuitenkin, että kysymystä kannattaa tarkastella vuodelle 2004 suunnitellun yksityiskohtaisen arvioinnin yhteydessä. 94-95. Tiedonannossa KOM(2001) 473 esitetään useita ehdotuksia ohjelmasuunnittelun sekä hankkeiden määrittelyn ja ennakkoarvioinnin nopeuttamiseksi. Tätä asiaa on käsitelty yksityiskohtaisesti kohdassa 62. Suositus 2 96. Komission elintarviketurvastrategiaa koskevien tietojärjestelmien rahoittaminen on edelleen toiminnan keskeisenä tavoitteena; "hyväksynnän" saaminen hallituksilta on arkaluonteinen asia; joissakin maissa rahoitus on otettu valtion talousarvioon. Kehitysmaiden valmiuksia tehdä köyhyyttä ja elintarviketurvaa koskevia analyyseja on viipymättä lisättävä niin, että ne saadaan kestävälle pohjalle. Tämä on ensimmäinen askel kokonaisvaltaisen kansallisen kehitysstrategian laadinnassa. Suositus 3 97. Tämänsuuntaista työtä tehdään jo paljon, mutta keskenään kilpailevia tietojärjestelmiä on yhdenmukaistettava (varsinkin aluetasolla), ja ne on saatava valtion omistukseen ja sen ylläpidettäviksi. 98. Tämän ilmeisen puutteen korjaamiseksi on jo ryhdytty toimiin. 99-100. Vuonna 2002 perustetun uuden CRIS-tietokannan avulla ulkosuhteista ja talousarvion toteuttamisesta vastaavat komission yksiköt ovat alkaneet saada tietoa taloudellisesta tilanteesta. Lisäksi ulkomaanavun sisäinen hajauttaminen ja tehtävien jakaminen komission päätoimipaikan ja lähetystöjen kesken ovat selkeyttäneet vastuualueita: lähetystöt saavat nyt kokonaiskuvan hankkeen elinkaaresta ja komission päätoimipaikka puolestaan voi seurata reaaliajassa varojen käyttöä. Suositus 4 100. Komissio myöntää, että tilintarkastustuomioistuimen huomautukset ovat aiheellisia, ja on ryhtynyt niiden perusteella toimiin ongel