Euroopan unionissa suojeltuja alueita perustetaan luonnonsuojeludirektiivien nojalla (ks. luontotyyppidirektiivin mukaiset erityisten suojelutoimien alueet ja lintudirektiivin mukaiset erityiset suojelualueet). Kyseisten alueiden määritelmä on yhdenmukainen biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen suojelualueiden määritelmän kanssa, toisin sanoen alueet ovat maantieteellisesti määritettyjä, niillä on selvä suojelutavoite ja niillä toteutetaan hoitotoimenpiteitä kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.

2.Yhteinen kalastuspolitiikka: Yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevassa äskettäin uudistetussa perusasetuksessa säädetään, että on hyväksyttävä suojelutoimenpiteitä meristrategiadirektiivin sekä luontotyyppi- ja lintudirektiivien tavoitteiden mukaisesti . Sen nojalla voidaan myös perustaa biologisesti herkkiä suojeltuja alueita . Lisäksi voidaan perustaa suojeltuja kalastusalueita kalavarojen kestävää hyödyntämistä koskevista hoitotoimenpiteistä Välimerellä annetun asetuksen nojalla .

3.Vesipuitedirektiivi : Direktiiviä sovelletaan sisämaan jokisuiden vaihettumisalueisiin, mutta sen säännöksillä on suuri merkitys rannikkovesien suojelluille merialueille, joissa on runsaasti kutu- ja kasvualueita ja jotka siksi ovat tärkeitä suojelun kannalta.

4.Direktiivi merten aluesuunnittelun puitteista : Direktiivin nojalla suojellut merialueet sisällytetään merten aluesuunnitelmiin.

Kansainvälinen ulottuvuus

1.Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimus: Yleissopimuksessa vaaditaan, että osapuolten on pantava täytäntöön toimenpiteitä, joilla varmistetaan yleensä meriympäristön ja erityisesti harvinaisten tai haavoittuvien ekosysteemien, uhanalaisten, erittäin uhanalaisten tai vaarassa olevien lajien sekä muiden meren eliöiden luontotyyppien suojelu ja säilyminen .

2.Biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus: Yleissopimuksen tarkoituksena on pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen sekä taata merten biologisen monimuotoisuuden säilyminen ja kestävä hyödyntäminen. Biologista monimuotoisuutta koskevalla Aichin tavoitteella 11 pyritään säilyttämään 10 prosenttia rannikko- ja merialueista tehokkaasti ja tasapuolisesti hallinnoitujen, ekologisesti edustavien ja hyvin yhteenliitettyjen suojeltujen alueiden järjestelmillä ja muilla tehokkailla aluelähtöisillä suojelutoimilla. Tästä tavoitteesta tuli maailmanlaajuinen sitoumus, kun se sisällytettiin Rio+20-kokouksen loppuasiakirjaan The Future We Want ja sitä esitettiin valtameriä koskevaksi tavoitteeksi YK:ssa neuvoteltavassa vuoden 2015 jälkeistä aikaa koskevassa kehitysohjelmassa. Ekologisesti tai biologisesti merkittäviä merialueita kuvataan myös biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen yhteydessä, sillä niillä on suuri merkitys valtamerten terveelle toiminnalle, ja samalla tunnustetaan tarve jonkinlaiseen valtamerten suojeluun. Noin 200 ekologisesti tai biologisesti merkittävää merialuetta on kuvattu alueellisissa työpajoissa eri puolilla maailmaa, ja osapuolten konferenssissa on hyväksytty, että ne sisällytetään biologista monimuotoisuutta koskevan sopimuksen ekologisesti tai biologisesti merkittäviä merialueita koskevaan rekisteriin. Valtioiden ja toimivaltaisten hallitusten välisten organisaatioiden tehtävänä on päättää kyseisten alueiden tai niiden osien mahdollisista hoito- ja suojelutoimenpiteistä mukaan lukien niiden nimeäminen suojelluiksi merialueiksi.

3. Meriä koskevat alueelliset yleissopimukset: Yleissopimusten tavoitteena on parantaa meriympäristön suojelun alueellista hallintoa. Merivesien kattamiseksi on tehty neljä meriä koskevaa alueellista yleissopimusta meristrategiadirektiivin soveltamisalan puitteissa: OSPAR koskee Koillis-Atlanttia, HELCOM Itämerta, Barcelonan yleissopimus Välimerta ja Bukarestin yleissopimus Mustaamerta. Kaikilla neljällä alueellisella yleissopimuksella on edistetty suojeltujen merialueiden perustamista ja suojeltujen merialueiden verkoston yhtenäisyyden arviointia .



Liite II

Taulukot