Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kumppanuus rakennerahastotoimien toteutuksessa"



Virallinen lehti nro C 010 , 14/01/2004 s. 0021 - 0026



Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kumppanuus rakennerahastotoimien toteutuksessa" (2004/C 10/07) Helmikuun 18. päivänä 2003 aluepolitiikasta vastaava Euroopan komission jäsen Michel Barnier pyysi komission nimissä Euroopan talous- ja sosiaalikomitealta lausunnon aiheesta "Kumppanuus rakennerahastotoimien toteutuksessa". Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 11. syyskuuta 2003. Esittelijä oli Paulo Barros Vale ja apulaisesittelijä Bruno Di Odoardo. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi yksimielisesti 24. ja 25. syyskuuta 2003 pitämässään 402. täysistunnossa (syyskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 1.1. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea (ETSK) on aina kiinnittänyt erityistä huomiota yleisten etujen yhteensovittamisen ja niistä sopimisen muotoihin Euroopan ja kunkin jäsenvaltion tasolla vaaleissa valittujen viranomaisten ja heidän edustajiensa sekä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan välillä. 1.2. ETSK sisällyttikin vuoden 2003 työohjelmaansa oma-aloitteisen lausunnon aiheesta "Kumppanuus rakennerahastotoimien toteutuksessa", jotta se voisi esittää näkemyksensä asiasta. Myös Euroopan komissio pyysi ETSK:lta kyseisestä aiheesta valmistelevan lausunnon. Tämä tuo hyvin esille aiheen merkityksen ja ajankohtaisuuden. Aihetta on kehiteltävä ja tarkasteltava perinpohjaisesti etenkin rakennerahastoja koskevien asetusten tulevan tarkistamisen kannalta sekä epäsuorasti Euroopan unionin seuraavan laajentumisen kannalta, kun unioniin tulee useita uusia jäsenvaltioita. 1.3. Kumppanuus on yksi niistä periaatteista, joka on ollut tavoitteena rakennepolitiikkaa koskevassa lainsäädännössä (kuten 21. kesäkuuta 1999 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 1260/1999 käy kiistämättömästi ilmi). Lukuisten uudistusten yhteydessä se on saanut yhä korostuneemman merkityksen. 1.4. Kumppanuustoiminta yleistyi ohjelmakaudella 1994-1999, mutta meneillään olevalla ohjelmakaudella 2000-2006 se on laajentunut(1) kattamaan paikallisviranomaiset, talouselämän osapuolet ja työmarkkinaosapuolet sekä eräät kansalaisjärjestöt. 1.5. Samanaikaisesti, kun on voitu havaita kumppanuustoiminnan laajentuneen käsittämään mahdollisia uusia toimijoita, kyseisten toimijoiden osallistuminen on saanut uusia muotoja. Se kattaa nykyään suunnittelu-, jälkikäteisarviointi- ja seurantavaiheet(2). 1.6. Kumppanuudelle osoitettu aikaisempaa suurempi painoarvo liittyy erityisesti seuraavaan kahteen tekijään: - työmarkkinaosapuolten osoittama halu vahvistaa kumppanuuden roolia - tutkimuksista saadut tulokset, jotka osoittavat hyvän (laaja-alaisen ja kokonaisvaltaisen) kumppanuuden olevan ohjelmien menestykseen vaikuttava tekijä siitä syystä, että a) kumppanien osallistuminen toimintaan prosessien alusta lukien mahdollistaa entistä asiantuntevammat ja oikeutetummat toimet b) laaja-alaisuutensa ja kokonaisvaltaisuutensa ansiosta kumppanuus mahdollistaa aikaisempaa paremman koordinoinnin ohjelmien toteuttamisessa c) määrärahat käytetään tehokkaammin, koska hankkeiden valinta toteutetaan entistä paremmin ja koska mahdollisille tuensaajille ja osarahoittajille tarjotaan entistä enemmän tietoa d) avoimuus lisääntyy yhteisön toiminnan saadessa aikaisempaa enemmän näkyvyyttä ja selkeämmän profiilin. 2. Kumppanuuden käsite 2.1. Lähtökohtana on se, että kumppanuus on määriteltävä aikaisempaa paremmin ja vahvistettava sen erittäin tärkeää roolia yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden välineenä - eikä siis poliittisena välineenä - rakennerahastotoimien asianmukaisessa toteutuksessa. 2.2. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1260/1999, jossa säädetään rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä(3), kumppanuuden määritelmä koskee pääasiassa kahdenlaisia kumppaneita (joiden tehtävien eroja tulisi selkiyttää kyseisessä asetuksessa): - institutionaaliset kumppanit sekä erityisesti alue- ja paikallisviranomaiset - taloudelliset ja yhteiskunnalliset toimijat. 2.3. Käsillä olevassa ETSK:n lausunnossa käsitellään kumppanuutta yleisellä tasolla, mutta siinä kiinnitetään asiaan luonnollisesti erityistä huomiota talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden kannalta. 3. Nykytilanne 3.1. Ensimmäinen rakennerahastojen puitteissa harjoitettava kumppanuuden muoto liittyy kumppanuuteen unionin tasolla ennen jäsenvaltioiden tasolla harjoitettua kumppanuutta. Yhteisön toiminnan on siis perustuttava yleisestä ohjelmasuunnitteluvaiheesta lähtien komission, jäsenvaltioiden sekä talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden väliseen yhteistyöhön. 3.2. Aiemmin mainitun rakennerahastoja koskevan asetuksen 8 artiklassa säädetään, että komissio kuulee vuosittain Euroopan tasolla järjestäytyneitä talouselämän osapuolia ja työmarkkinaosapuolia yhteisön rakennepolitiikasta. 3.3. Vaikka ETSK on sitä mieltä, että kumppanuus jäsenvaltioiden tasolla voi toimia esimerkkinä ja synnyttää jopa kerrannaisvaikutuksia, käytännössä kyseinen kuuleminen unionin tasolla on viime vuosina rajoittunut muutaman tunnin kestävien kokousten järjestämiseen. Näissä kokouksissa osapuolet ovat voineet lähinnä kuulla lyhyen selvityksen rakennerahastojen toiminnasta ilman konkreettista mahdollisuutta esittää toimien suuntaamiseen ja arviointiin liittyviä perusteltuja ehdotuksia. 3.4. Euroopan tasolla kumppanuus on rajoittunut tiedon jakamiseen, mikä ei ole sama asia kuin yhteisön rakennepolitiikoista neuvotteleminen. On kuitenkin huomioitava, että myös Euroopan työmarkkinaosapuolten on oltava aloitteellisia, sillä niiden tehtäviin kuuluu seurata aktiivisesti rakennerahastotoimien toteutukseen liittyvää prosessia toimielimissä. 3.5. Komission on tarkistettava talouselämän osapuolten ja työmarkkinaosapuolten kuulemiskäytäntöjä järjestämällä aikaisempaa useammin kokoontumismahdollisuuksia sekä edistämällä aitoa keskustelua ja yhteistyötä pysyvien ja alakohtaisten kumppanien kanssa. 3.6. Lisäksi on toivottavaa, että rakennerahastoja koskevan asetuksen yleisen tarkistamisen yhteydessä säädetään selkeästi siitä, että komission tulee aina, etenkin rakennepolitiikkoja koskevien yleistavoitteiden laadinnan yhteydessä, kuulla jäsenvaltioiden lisäksi talouselämän osapuolia ja työmarkkinaosapuolia Euroopan tasolla. (Huomattakoon, että asetuksen 10 artiklassa, jonka mukaan "- komissio julkistaa kuultuaan kulloinkin kaikkia jäsenvaltioita 1 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden osalta merkityksellisiä ja sovittuja yhteisön politiikkoja koskevat ohjeelliset laajat suuntaviivat -", ei viitata millään tavoin talouselämän osapuoliin eikä työmarkkinaosapuoliin.) 3.7. On erittäin vaikeaa laatia analyyttinen katsaus jäsenvaltioissa harjoitettavista kumppanuuden eri muodoista rakennerahastojen ohjelmakaudella 2000-2006. Tarkasteltaessa kehittämissuunnitelmia, yhteisön tukikehyksiä, toimenpideohjelmia tai yhtenäisiä ohjelma-asiakirjoja voidaan todeta, että suuressa osassa asiakirjoista on vain hyvin yleisluontoisia viittauksia talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien osallistumistapoihin sekä hyvin vaihtelevia ja summittaisia mainintoja niiden osallistumisesta seurantakomiteoihin. 3.8. On siis välttämätöntä laatia yhteisön suuntaviivat, joiden pohjalta määritellään kumppanien kuulemiseen liittyvien toimenpiteiden toteuttamista koskevien jäsenvaltioiden kertomusten sisältö. Näin on mahdollista saada yksityiskohtaisempia tietoja kumppanuuden muodoista ja laatia hyödyllisiä analyysejä parhaista käytänteistä. 3.9. Ulotettaessa seurantakomiteoihin osallistuminen aikaisempaa laajempaan joukkoon toimijoita voidaan lisäksi kehittää rakennerahastojen hallintoa ja toteutusta, koska näin voidaan hyödyntää kunkin toimijan käytännön kokemusta sekä sosioekonomisen tilanteen ja maantieteellisen toiminta-alueen tuntemusta. Tällä on suotuisa vaikutus koko prosessin laatuun. 3.10. Kumppanuuden ja kumppanien roolin vahvistaminen on tärkeä tavoite, joka ei aina toteudu käytännön kuulemista ja yhteistyötä koskevassa toiminnassa. Tästä voidaan mainita seuraavat esimerkit: a) Talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien kuuleminen suunnitelmien laadinnan yhteydessä on ehdoton edellytys jäsenvaltioiden esittämien suunnitelmien hyväksymiseksi. Kyseisiä kuulemisia ei toteuteta aina parhaalla mahdollisella tavalla niin, että varmistettaisiin kumppaniosapuolien aito tuki ja osallistuminen. b) Lopullisen suunnitelman laatimiseksi on huomioitava kumppanuuden vahvistaminen komission ja jäsenvaltioiden välisissä neuvotteluissa. Tilanne vaihtelee kuitenkin paljon jäsenvaltioittain, sillä on jäänyt epäselväksi, mitä voidaan pitää hyväksyttävänä kumppanien osallistumisen vähimmäistasona. c) Kumppanuus on yksi kaikkien ohjelmien ja yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen väliarviointia koskevan erittelyn vakioelementeistä. On tärkeää selvittää, miten kumppanuuteen suhtaudutaan ja miten se vaikuttaa arviointiin. d) Komissio on tukenut edellisen ohjelmakauden kumppanuusohjelmien - kuten alueellisten työllisyyssopimusten - valtavirtaistamista (mainstreaming). Eri tahoista (viranomaiset ja kumppanit) johtuen saavutetut tulokset eivät ole kuitenkaan joissakin tapauksissa olleet aina erinomaisia. e) Komissio on aloittanut edellisellä kaudella tukemiensa alueellisten työllisyyssopimusten teemakohtaisen arvioinnin, jossa esimerkkitapausten pohjalta muodostetaan luettelo hyvistä käytänteistä, joista ETSK haluaisi esittää näkemyksensä. 3.11. Myös potentiaalisilla kumppaneilla on merkittävä rooli kumppanuuden vahvistamisessa, koska niiden moninaisuudesta johtuen ne voivat tarjota nykyisiin kumppaneihin nähden erilaisia näkökulmia. Niiden onkin vaadittava kansallisilta viranomaisilta mahdollisuutta osallistua seurantakomiteoihin, sillä niiden tulisi voida hyötyä teknisluonteisista avustustoimista ja erikoiskoulutuksesta sekä ottaa käyttöön havaitut hyvät käytänteet. 3.12. Kuluvan ohjelmakauden 2000-2006 ensimmäisistä vuosista voidaan todeta seuraavaa: a) Komission saamista ja tarkastamista ohjelmista ja yhtenäisistä ohjelma-asiakirjoista, joista yli 100 koskee tavoitetta 1, 60 tavoitetta 2 ja 59 Interreg III -ohjelmaa, voidaan todeta, että niissä on noudatettu kumppanuuteen liittyviä sääntöjä, mikä on tukikelpoisuuden edellytys. b) Komissio on myös havainnut, että talouselämän osapuolia ja työmarkkinaosapuolia on kuultu lukuisten suunnitelmien, ohjelmien ja yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen osalta, ja osapuolten osallistumista seurantakomiteoihin on suunniteltu. c) On kuitenkin huomattava, että jäsenvaltioiden tarjoaman tiedon tasossa on suuria eroja. Monet valtiot ainoastaan mainitsevat kumppaneiden kuulemisen menemättä yksityiskohtiin tai erittelemättä asiaa tarkemmin. Joissakin poikkeustapauksissa ohjelmat on julkaistu verkossa suurelle yleisölle. Komitea katsoo, että komission tulee tukea kyseistä käytäntöä. d) Myös seurantakomiteoihin osallistumista koskevat tiedot ovat hyvin vaihtelevia. Joissakin tapauksissa ainoastaan viitataan kumppanien osallistumiseen. ETSK:n kyseisestä aiheesta järjestämissä kuulemistilaisuuksissa on tullut esille kumppanien kokema voimakas turhautuminen saavutettujen tulosten johdosta, kun sitä vastoin monien viranomaisten arviot ovat olleet myönteisiä. e) Saman valtion toimittamissa asiakirjoissa voidaan havaita, että termiä "kumppanit" on käytetty epäyhtenäisellä tavalla eri ohjelmissa. Tämä on seurausta toissijaisuusperiaatteesta, josta säädetään asetuksen (EY) N:o 1260/1999 8 artiklassa. f) Myös talouselämän osapuolille ja työmarkkinaosapuolille seurantakomiteoissa myönnetyissä oikeuksissa on eroja. Osallistumisestaan huolimatta niillä on kyseisissä komiteoissa usein muihin jäseniin nähden erilainen asema: äänestysoikeutta ei ole tai sitä on rajoitettu, ja usein niillä on komiteassa vain konsultoiva tai tiedottava rooli. g) Huolimatta todetuista hankaluuksista ETSK uskoo - ja komissio näyttää olevan samaa mieltä - että tuloksia syntyy keskipitkällä aikavälillä. Kuten tiedetään, nykyisellä ohjelmakaudella, joka käsittää vuodet 2002-2006, seurantakomiteoilla on aikaisempaa merkittävämpi tehtävä, sillä niiden on hyväksyttävä hankkeiden valintakriteerit. Jo seuraavan väliarvioinnin yhteydessä on mahdollista tehdä täsmällisempiä päätelmiä, koska kumppanuuden vaikutukset ovat yksi arvioinnin kohteena olevista tekijöistä. h) Edellisistä kohdista käy ilmi kumppanuuden tärkeys sekä sen merkitys rakennerahastotoimien toteutuksessa. Kumppanien menettely- ja osallistumistapojen moninaisuuden perusteella näyttää kuitenkin siltä, että kumppanien eri vaiheisiin osallistumista koskevat selkeät puitteet kumppanuuden menettelytavoista ja käytännöistä puuttuvat. Asiaan on kiinnitettävä erityistä huomiota. Havaitut erot kumppaneiden rooleissa ja osallistumistavoissa - myös yhden ja saman jäsenvaltion sisällä - tuovat selkeästi esille sen, että kyseistä aihealuetta varten on mahdollisesti laadittava aikaisempaa perusteellisemmat ja yksityiskohtaisemmat puitteet. 3.13. Vielä on kuitenkin paljon tehtävää, ja komissiolla on tässä keskeinen rooli. Komitea katsoo, että komitealle esitetty lausuntopyyntö on erittäin ansiokas aloite ja että työmarkkinaosapuolten suhteissa jäsenvaltioiden julkishallintoon on syntynyt aitoja kerrannaisvaikutuksia sekä uudenlaista vuorovaikutusta. Edellä mainitut kansalaisyhteiskunnan kehittämistä ja etenkin talouselämän osapuolten ja työmarkkinaosapuolten osallistumista julkisten ohjelmien toteutukseen koskevien uusien mallien edistyksellisyys asettaa jo sinällään Euroopan komission erityiseen vastuuseen, sillä sen on saatava viranomaiset toimimaan moitteettomalla tavalla. 4. Kumppanuuden eri tasot ja vaiheet sekä tähän liittyvät menettelytapakysymykset 4.1. Euroopan komission tilaamassa ja lontoolaisen The Tavistock Institute Evaluation Development and Review Unitin vuonna 1999 laatimassa tutkimuksessa "Kumppanuusperiaatteen temaattinen arviointi" (The Thematic Evaluation of the Partnership Principle) tuotiin esille merkittävät erot kumppaneiden osallistumisessa ohjelmien eri vaiheisiin. Suurimmassa osassa tapauksista kyseinen osallistuminen osoittautui merkittäväksi ohjelmasuunnitteluvaiheessa ja yleisessä ohjelmasuunnittelussa (neuvotteluja edeltävä vaihe), mutta täysin riittämättömäksi seuranta- ja arviointivaiheissa. Tutkimuksessa todetaan, että monissa jäsenmaissa näissä viimeisissä vaiheissa kumppaneille luotiin "harhakuva osallistumisesta". 4.2. Näiden arvioiden pohjalta on ryhdyttävä pohtimaan rakennerahastoasetuksen 35 artiklassa säädettyjä seurantakomiteoita. Uusien ja merkittävien tehtävien osoittaminen kyseisille elimille vaatii työmarkkinaosapuolten osallistumismekanismien tarkistamista. 4.3. Tavistock Instituten raportissa todettiin, että seurantakomiteat ovat olleet kumppaneille ennemminkin keino hankkia tietoja rahastojen toiminnasta kuin taho, joka osallistuu vaihtoehtojen valintaan. 4.4. Talouselämän osapuolten ja työmarkkinaosapuolten osallistumisesta seurantakomiteoihin on ehdottomasti tultava pakollista, ja tämän osallistumisen merkitystä on lisättävä myöntämällä äänioikeus, jolloin kyseisten osapuolien näkemykset seurantakomiteassa käsiteltävistä asioista käyvät selville. 4.4.1. Kun kumppanien käsiteltävinä olevista asioista esittämät näkökannat merkitään ainoastaan mielipiteinä pöytäkirjaan, kansalliset tai alueelliset viranomaiset ja EU:n toimielimet eivät saa selkeää kuvaa seurantakomiteoissa edustettuina olevien toimijoiden enemmistön käsityksistä tai edes mahdollisten vastakkaisten näkökantojen saamasta suhteellisesta kannatuksesta. Ainoastaan äänestyksen avulla voidaan saavuttaa tavoiteltava selkeys. 4.5. On tärkeää, että talouselämän osapuolet ja työmarkkinaosapuolet voivat antaa oman panoksensa seurantakomiteoiden työskentelyyn. Tältä osin on välttämätöntä, että - kokouksissa ei käsitellä yksinomaan - kuten usein tapahtuu - hallintoviranomaisten ja komission välisiin suhteisiin liittyvien hallinnollisten ja byrokraattisten ongelmien ratkaisemista koskevia asioita; komitean kokouksissa huomion on kohdistuttava erityisesti toteutukseen liittyvien toimenpiteiden tehokkuuden ja laadun varmistamiseen - perustetaan seurantakomiteoiden tekninen sihteeristö, joka kykenee tarjoamaan tarvittavaa tukea, jotta talouselämän osapuolet ja työmarkkinaosapuolet voivat hoitaa tehtävänsä asianmukaisesti, ja joka hankkii tarvittavaa tietoa osapuolten kannanottoja varten - erilaisissa toimenpiteissä sovellettavan kumppanuuden laatu on yksi seurantaindikaattoreista, joka ilmentää ohjelmien suoritustasoa ja joka on tärkeä kriteeri asetuksen 44 artiklassa mainitun "suoritusvarauksen" myöntämiseksi. Jäsenvaltiot voivat hakea kyseisiä suoritusvarauksia toimenpideohjelmien kauden puolivälissä. 4.6. Komission tulisi tilata ajan tasalla oleva tutkimus erilaisista osallistumismalleista, joita on käytetty kansallisella ja alueellisella tasolla. Tällä tavoin voitaisiin arvioida ja levittää vähemmän tunnettuja, mutta tulevaisuuden kannalta merkittäviä käytänteitä. 4.7. ETSK pitää välttämättömänä sitä, että varmistetaan ohjelmien arvioijien riippumattomuus suhteessa ohjelman toteutuksesta vastaavaan kansalliseen tahoon. Institutionaalisilla kumppaneilla sekä talouselämän osapuolilla ja työmarkkinaosapuolilla voi olla eri toimenpiteiden käytännön tuloksista hankkimansa informaation johdosta myös tältä osin huomattava rooli. 5. Kumppanien valintaa koskevat kriteerit 5.1. Kumppaneiden valinnalla sekä niiden tehtäviä ja vastuita koskevalla avoimuudella on ETSK:n mielestä ensiarvoinen merkitys. 5.2. Kumppaneiden tehtävien yhteensopivuus niiden osallistuessa ohjelmien useisiin käytännön toteutusvaiheisiin sekä toimiessa samanaikaisesti hankkeiden edistäjinä edellyttää kumppaneiden valintaa määrittelevien sääntöjen laatimista, jotta kumppanuuteen ei oteta mukaan toimijoita, jotka ovat valtiosta riippuvaisia ja jotka eivät näin ollen ole toiminnallisesti tai rakenteellisesti täysin itsenäisiä. 5.3. ETSK katsoo, että on arvioitava osallistuvien kumppanien suositeltava lukumäärä kutakin ohjelmavaihetta varten, jotta vältetään byrokratiasta ja yleisestä vastuun siirtämisestä muille tahoille aiheutuva prosessien tehottomuus, jota hyvin laajat komiteat - jotka ovat toisinaan pelkkiä muodollisia tiedottamisfoorumeita - synnyttävät. 5.4. ETSK kannattaa uskottavien kumppaniverkostojen (joilla on asianmukainen toimivalta) perustamista eri tasoille. Verkostojen on mahdollistettava kumppanien aito osallistuminen pelkän muodollisen osallistumisen sijasta. 5.5. Perinteisten talouselämän osapuoliin ja työmarkkinaosapuoliin kuuluvien toimijoiden (ammattiliittojen, teollisuuden, maanviljelijöiden, käsiteollisuusyrittäjien ja kauppiaiden järjestöjen, kolmannen sektorin, osuuskuntien jne.) lisäksi on tärkeää vahvistaa kauppakamarien, yliopistojen ja yhteiskunnan tukemaa asuntotuotantoa edistävien elinten kaltaisten itsenäisten toimijoiden osallistumista yhteisön rakennepolitiikkoihin. 6. Eturistiriidat 6.1. Ongelmia voi syntyä kumppanuuden kokoonpanosta sekä prosessien mahdollisesta tehottomuudesta, jotka aiheutuvat päätöksenteon avoimuuden ja itsenäisyyden kanssa yhteensopimattomasta tehtävien kasautumisesta esimerkiksi siten, että samat henkilöt osallistuvat ohjelmasuunnittelu-, seuranta- ja arviointivaiheisiin ja ovat myös usein ohjelmien varsinaisia edunsaajia. 6.2. Edut näyttävät usein olevan yhteensopimattomia tai syntyy eturistiriitoja, kun asioista päättävä taho voi samalla olla rakennerahastojen edunsaaja. 6.3. On oltava selvää, missä prosessin vaiheissa kumppanien tulee osallistua sekä mikä on niiden asema. Kumppaneilla tulee näin olla neuvoa-antava rooli, eikä niillä tule olla päätöksentekovaltaa. Talouselämän osapuolten ja työmarkkinaosapuolten päätöksentekovalta merkitsisi edustuksellisen demokratian vääristämistä, sillä varsinaisesta päätöksenteosta vastaavat elimet valitaan demokratian pelisäännöin. ETSK:n käsityksen mukaan kumppanien äänioikeuden on rajoituttava valmistelusta, seurannasta ja arvioinnista vastaaviin elimiin eikä sen tule missään tapauksessa koskea hankkeiden hallinnasta ja niitä koskevasta päätöksenteosta vastaavia elimiä, vaikka kumppanien tuleekin olla niissä jäseninä tai edustettuina. Kyse on siis osallistavan demokratian periaatteiden soveltamisesta loukkaamatta edustuksellisen demokratian periaatteita. 6.4. ETSK katsoo, että kullekin toimijaryhmälle - ohjelmasuunnittelijoille, seurannasta vastaaville ja arvioijille - on laadittava selkeät säännöt. Tällä tavoin voidaan ehkäistä mahdolliset yleisten eettisten periaatteiden ja laillisuuden periaatteiden vastaiset eturistiriidat. 7. Kumppanuuden muut muodot 7.1. ETSK katsoo, että rakennerahastotoimien toteutuksessa on edettävä yhä suuremmassa määrin kohti institutionaalisten kumppanien sekä talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien uudenlaisia osallistumismuotoja, joissa mennään suunnittelu-, hallinnointi-, valvonta- ja arviointielimiin osallistumista huomattavasti pidemmälle. 7.2. Yleiskattavien tukiprosessien toteuttamista on vahvistettava edellyttämällä jäsenvaltioilta kyseisenkaltaisten mallien soveltamista ainakin vähäisessä määrin yhteisön tukikehysten (YTK) puitteissa. Mahdollisina etuina olisivat byrokratian vähentyminen, prosessin nopeutuminen sekä - ottaen huomioon nykyisin yleistyneet julkistalouksien rahoitusongelmat - se, että jäsenvaltioiden ei tarvitse osoittaa tähän varoja talousarvioistaan. 7.3. ETSK ei katso, että yleiskattavat tukiprosessit tulisi säilyttää sellaisina kuin niitä on sovellettu tähän asti, vaan pitää välttämättömänä, että aikaisempien kokemusten arvioinnin pohjalta niitä koskeviin sääntöihin voidaan tehdä parannuksia luotettavien toimijoiden - ei yksinomaan valtiollisten - osallistumisen mahdollistamiseksi yhä enemmässä määrin yhteisön rahastojen hallintaan. Valitettavasti vain harvat jäsenvaltiot ovat toimineet tällä tavoin. 8. Rahoitus ja tekninen tuki 8.1. ETSK katsoo lisäksi, että talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien tulee saada rahoitusta ja koulutusta suorittaakseen niille osoitetut tehtävät kyvykkäästi. Tällä hetkellä rahoitusta ja koulutusta on tarjolla hyvin harvoissa tapauksissa tai ei ollenkaan. 8.2. Joissakin tapauksissa kumppanien heikko osallistuminen johtuu siitä, että niillä ei ole riittävästi kyllin päteviä työntekijöitä, jotta ne voisivat osallistua, niin kuin niiden kuuluu, aktiivisesti yhteisön rahastojen tarjoamiin tilaisuuksiin. 9. Laajentuminen 9.1. Lähestyvä unionin laajentuminen on erityinen huolenaihe ETSK:lle ottaen huomioon joidenkin tulevien jäsenvaltioiden kansalaisyhteiskuntien tämänhetkinen haavoittuvuus. Kumppanuutta voidaan toteuttaa kyseisissä maissa ainoastaan, jos taloudellis-yhteiskunnallisten järjestöjen rahoituksen ja teknisen tuen vahvistamiseen kiinnitetään erityistä huomiota. Tavoitteena on, että kyseiset järjestöt saavuttavat vähimmäisedellytykset, jotta niiden osallistuminen kumppanuustoimintaan olisi tehokasta. 10. Muut seikat 10.1. ETSK katsoo, että jäsenvaltioiden on kiinnitettävä erityistä huomiota hallinnollisiin menettelyihin kokonaisuudessaan ja vähentää ne minimitasolle. Usein juuri liiallisen ja ylimitoitetun hallinnon monimutkaisuus vaarantaa itse kumppanuuden periaatteen muodostamalla monesti haitallisia esteitä ja käytänteitä. 11. Päätelmät 11.1. ETSK katsoo, että osallistumisen vähimmäistason määräämiseen liittyy merkittäviä etuja. Vähimmäistasosta säädettäisiin yhteisön asetuksessa, ja jäsenvaltiot voisivat määrätä osallistumistasosta tarkemmin kansallisessa lainsäädännössä tai säännöksissä. 11.2. Talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien rooli, niiden ehdotukset ja osallistumiseen liittyvät menettelytavat ovat väistämättä erilaiset yhteisön rakennerahastotoimien valmistelu-, rahoitus-, seuranta- ja arviointivaiheissa. Tästä syystä on tehtävä selväksi, mitä kumppaneilta odotetaan, mihin toimenpiteisiin kumppanien on ryhdyttävä, jotta ohjelmien tulokset olisivat parhaat mahdolliset, millä tasoilla kumppanuustoimintaa toteutetaan ja minkä poliittisten ja teknisten tahojen kanssa kumppanien on toimittava. 11.3. Kumppanuudella on ratkaiseva merkitys rakennerahastotoimien seuraavissa kahdessa vaiheessa: - rahastojen ohjelmasuunnittelua ja yleisiä valintoja koskevassa "poliittisessa" vaiheessa sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla - toiminnan seuranta- ja arviointivaiheessa. 11.4. ETSK katsoo, että asetuksen (EY) N:o 1260/1999 8 artiklan muotoilua tulee tarkentaa selkeämpien puitteiden luomiseksi kullekin toimijaryhmälle ohjelman kaikissa vaiheissa suunnittelusta arviointiin talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien aidon osallistumisen mahdollistamiseksi. 11.5. ETSK katsoo, että toimenpiteiden operatiivisen toteuttamisvaiheen on jatkossakin oltava hallintoviranomaisten vastuulla. Roolien päällekkäisyyttä ja sekoittumista on vältettävä. 11.6. ETSK katsoo, että alueellisista työllisyyssopimuksista saadut kokemukset voivat tarjota merkittävää informaatiota kumppanien osallistumisesta ja roolista sekä selkeyttää yhtäältä julkishallintoa ja toisaalta talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien sekä institutionaalisten kumppanien vastuualueita ja rajoituksia. 11.7. Komitea suosittelee ponnekkaasti riittävän teknisen ja rahoituskapasiteetin omaavien talouselämän osapuolien ja työmarkkinaosapuolien ottamista mukaan entistä tiiviimmin yhteisön rahastoja hyödyntävien toimien hallintoon ja kyseisten osapuolien asettamista entistä vastuullisempaan asemaan. ETSK ehdottaa näin ollen määrättäväksi tuntuvan vähimmäistason (esimerkiksi 15 prosenttia yhteisön tukikehyksen (YTK) kokonaisrahoituksesta), joka jäsenvaltioiden on hyväksyttävä ja joka pannaan käytäntöön niin kutsuttujen yleiskattavien tukien puitteissa. Kyseisiä tukia on valitettavasti käytetty tähän asti erittäin vähän. Bryssel 24. syyskuuta 2003. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Roger Briesch (1) Kohdassa 1 mainitun asetuksen 8 artikla. (2) Saman asetuksen 15 artikla. (3) EYVL L 161, 26.6.1999.