1.Johdanto ja tärkeimmät havainnot

Jäsenvaltioiden sekä unionin ja erityisesti euroalueen ensisijaisena tavoitteena on kehittää politiikkoja tuottavuuden kasvun lisäämiseksi ja kilpailukyvyn parantamiseksi. Tuottavuuden kasvu on ollut laskussa useiden vuosikymmenten ajan, ja se on heikennyt edelleen talous- ja finanssikriisin jälkeen. Lisäksi kilpailukyvyn ja tuottavuuden erilaiset kehityssuunnat euroalueella ennen kriisiä vaikuttivat osaltaan makrotalouden epätasapainon kertymiseen, minkä korjaaminen on osoittautunut pitkälliseksi ja kalliiksi. Koska kansallinen tuottavuus on tärkein vaurautta ja tulojen kasvua edistävä tekijä, tällaisilla kehityssuunnilla on merkittäviä vaikutuksia taloudelliseen hyvinvointiin ja tuloeroihin sekä talous- ja rahaliiton moitteettomaan toimintaan.

Vaikka edistystä on tapahtunut jonkin verran, on tehtävä enemmän talouden kestävyyden parantamiseksi euroalueella ja unionin valmistelemiseksi vastaamaan pitkän aikavälin haasteisiin, kuten väestön ikääntymiseen, globalisaatioon ja teknologian muutokseen. Niin jäsenvaltioiden kuin koko unioninkin tasolla tarvitaan politiikkatoimia. Tuottavuuden lisääminen on keskeisellä sijalla vuotuisessa kasvuselvityksessä ja euroalueen suosituksissa. Tukea rakenneuudistusten toteuttamiselle on vahvistettu talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson aikana. Myös unioni pyrkii lisäämään investointeja, parantamaan sääntely-ympäristöä ja saattamaan sisämarkkinat, digitaaliset sisämarkkinat, pääomamarkkinaunionin, pankkiunionin ja energiaunionin valmiiksi. Uudistusten eteneminen jäsenvaltioissa on kuitenkin ollut epätasaista ja aivan liian hidasta.

Politiikkojen suunnitteleminen ja toteuttaminen tuottavuuden lisäämiseksi on haastavaa, ja siinä onnistuminen edellyttää vahvaa kansallista sitoutumista. Tällaisten politiikkojen olisi perustuttava vankkaan näyttöön, ja ne olisi kohdennettava kokonaisvaltaisesti monenlaisiin tuottavuustekijöihin, jotka ovat tietyssä määrin jäsenvaltiokohtaisia. Sen vuoksi Euroopan talous- ja rahaliiton viimeistelystä annetussa viiden puheenjohtajan kertomuksessa suositellaan, että jokainen euroalueen jäsenvaltio perustaa laitoksen, jonka vastuulla on seurata talouden kilpailukykyä ja antaa asiaa koskevia poliittisia suosituksia. Näiden laitosten tarkoituksena on edistää ja tukea rakenneuudistusten toteuttamista tarjoamalla uudistuksille vankka analyyttinen perusta ja antamalla tietoa julkisia keskusteluja varten. Jäsenvaltioiden hallitukset voivat hyödyntää näiden laitosten esittämiä todisteita hankkiessaan poliittista ja julkista tukea tarvittaville uudistuksille.

Neuvosto antoi komission ehdotuksesta syyskuussa 2016 suosituksen, jossa euroalueen jäsenvaltioita kehotettiin perustamaan kansalliset tuottavuuskomiteansa maaliskuuhun 2018 mennessä. Suositus on osoitettu euroalueen jäsenvaltioille, mutta myös euroalueen ulkopuolisia jäsenvaltioita kannustetaan määrittämään tai perustamaan vastaavia laitoksia. Tuottavuuskomiteat visioitiin analyysien ja sisällön osalta objektiivisiksi, puolueettomiksi ja riippumattomiksi. Ne suunniteltiin tutkimaan tuottavuushaasteita ja näin edistämään todisteisiin perustuvaa poliittista päätöksentekoa. Vaikka kaikilla tuottavuuskomiteoilla on samat ominaisuudet ja tehtävät, kukin jäsenvaltio voi päättää oman tuottavuuskomiteansa täsmällisen rakenteen.

Neuvoston suosituksessa myös pyydetään komissiota laatimaan viimeistään 20. maaliskuuta 2019 tilannekertomus kyseisen suosituksen täytäntöönpanosta ja asianmukaisuudesta. Tämä kertomus täyttää toimeksiannon. Tämä kertomus perustuu komission henkilöstön joulukuussa 2018 lähettämään kyselyyn annettuihin vastauksiin. Kysely lähetettiin nimetyille tuottavuuskomiteoille ja talouspoliittisen komitean jäsenille. Tässä esitetään yleiskatsaus tuottavuuden ja kilpailukyvyn kehitykseen unionissa ja euroalueella, kerrotaan, mihin tuottavuuskomiteoita on perustettu (tilanne vuoden 2018 lopun tilanne), ja esitetään yhteenveto tuottavuuskomiteoiden yhteistyöstä ja komission roolista. Kertomuksen tärkeimmät havainnot ovat seuraavat:

·Useimpiin euroalueen jäsenvaltioihin on jo perustettu kansallinen tuottavuuskomitea, ja niiden määrä kasvaa tasaisesti. Oman tuottavuuskomiteansa on perustanut kymmenen euroalueen jäsenvaltiota (Alankomaat, Belgia, Irlanti, Kypros, Liettua, Luxemburg, Portugali, Ranska, Slovenia ja Suomi). Jäljellä olevat euroalueen jäsenvaltiot ovat vahvistaneet aikomuksensa perustaa tuottavuuskomitea, ja osa niistä on jo edennyt siinä varsin pitkälle (Kreikka, Malta ja Slovakia). Lisäksi kolme euroalueen ulkopuolista jäsenvaltiota on perustanut vastaavan laitoksen (Romania, Tanska ja Unkari).

·Jäsenvaltiot ovat valinneet erilaisia järjestelyjä, suurelta osin maakohtaisten olosuhteiden mukaisesti. Nimetyt tuottavuuskomiteat vaikuttavat suurelta osin vastaavan muodoltaan neuvoston suosituksen vaatimuksia. Useissa tapauksissa osaa vaatimuksista ei kuitenkaan ole nimenomaisesti sisällytetty kansalliseen lainsäädäntöön, esimerkiksi säännöt, joilla varmistetaan toiminnallinen riippumattomuus ja asianmukainen tiedonsaanti. Lisäksi joidenkin tuottavuuskomiteoiden toimeksianto on rajattu ajallisesti. Se, vaikuttavatko nämä tekijät asianomaisten tuottavuuskomiteoiden toimintaan, jää kuitenkin nähtäväksi, koska useimmat komiteoista ovat suhteellisen uusia ja kestää aikansa ennen kuin niiden toiminnasta saadaan tuloksia.

·On rohkaisevaa nähdä, että jotkin tuottavuuskomiteat osallistuvat aktiivisesti kansallisiin keskusteluihin tuottavuuteen liittyvistä haasteista. Parhaiten ovat yleensä onnistuneet sellaiset tuottavuuskomiteat, jotka tukeutuvat olemassa oleviin laitoksiin. Useat tuottavuuskomiteat ovat jo julkaisseet vuosikertomuksensa ja osallistuvat aktiivisesti tuottavuutta koskeviin keskusteluihin ja järjestävät tapahtumia, konferensseja ja työryhmiä sekä julkaisevat raportteja.

·Euroopan komissio on luonut tuottavuuskomiteoiden verkoston helpottamaan näkemysten, käytäntöjen ja kokemusten vaihtoa ja auttamaan tuottavuuskomiteoita ottamaan paremmin huomioon euroalueen ja unionin laajemmat ulottuvuudet. Komissio pitää tuottavuuskomiteoita tärkeinä keskustelukumppaneina ja toimijoina, jotka pohjustavat kansallista sitoutumista uudistuksiin. Komissio vaihtaa säännöllisesti näkemyksiä kaikkien verkoston toimintaan osallistuvien tuottavuuskomiteoiden kanssa myös jäsenvaltioihin talouspolitiikan EU-ohjausjakson yhteydessä tehtävien tiedonkeruumatkojen aikana.

2.Tuottavuus ja kilpailukyky unionissa ja euroalueella

Työn tuottavuuden kasvu unionissa ja muissa kehittyneissä talouksissa oli laskussa jo paljon ennen kriisiä. Kriisi on vaikuttanut useimpiin kehittyneisiin talouksiin. Lisäksi unionin ja Yhdysvaltojen välinen tuottavuuskuilu on kasvanut kahden viime vuosikymmenen aikana (kuvio 1). Siitä huolimatta, että tilanne on viime aikoina parantunut, sekä työn tuottavuuden kasvu että kokonaistuottavuuden kasvu unionissa ja euroalueella on yhä alhaisemmalla tasolla kuin ennen kriisiä (kuvio 2). Sitä paitsi viimeaikaisesta kehityksestä huolimatta jäsenvaltioiden välillä on merkittäviä eroja. Erot työn tuottavuuden kasvussa eri puolilla Eurooppaa liittyvät esimerkiksi sellaisiin tekijöihin kuin tiettyjen jäsenvaltioiden jälkeenjääneisyyden kurominen umpeen. Maissa, joissa työn tuottavuus oli aluksi alhaisempi, työn tuottavuus on vuodesta 1995 ollut keskimäärin korkeampi (kuvio 3).

Kuvio 1: Työn tuottavuus euroalueella ja EU28:ssa verrattuna Yhdysvaltoihin ja Japaniin Kuvio 2: Työn tuottavuuden ja kokonaistuottavuuden kasvu Kuvio 3: Työn tuottavuus vuonna 1995 (vaaka-akseli) ja keskimääräinen tuottavuuden kasvu 1995–2017 (pystyakseli) Kuvio 4: Työn tuottavuuden kasvuun vaikuttavat tekijät

Lähde: AMECO-tietokanta. Huomautus: Kuvassa 3 työn tuottavuus vuonna 1995 mitataan ostovoimastandardeina.

Työn tuottavuuden kasvua ohjaavat tuotannolliset investoinnit ja teknologinen kehitys, jotka molemmat ovat vielä suhteellisen heikkoja (kuvio 4). Teknologinen kehitys unionissa, mitattuna kokonaistuottavuuden kasvuna, hidastui kriisin aikana eikä ole vielä täysin palannut kriisiä edeltäneelle tasolle. Myös investoinnit vähenivät maailmanlaajuisen talous- ja finanssikriisin aikana eivätkä ne ole vielä täysin elpyneet. Investointien elpymistä ovat auttaneet määrätietoiset politiikkatoimet unionin tasolla (esim. Euroopan investointiohjelman kautta) ja kansallisella tasolla, mutta investoinnit eivät vieläkään yllä kriisiä edeltävälle tasolle.

Tuottavuuden kasvu on hidastunut samalla kun kuilu teknologisen kehityksen hyödyntämisessä on kasvanut johtavien ja heikommin suoriutuvien yritysten välillä. Tätä osoittaa se, että markkinoilla parhaiten suoriutuvien yritysten ja vähiten tuottavien yritysten tuottavuuden välinen ero on kasvanut. Teknologinen kehitys hyödyttää pääasiassa parhaiten suoriutuvia yrityksiä, jotka ovat lisänneet valta-asemaansa markkinoilla. Kun taas vähiten tuottavat yritykset eivät ole pystyneet nopeasti hyödyntämään uudempia teknologioita ja ovat jääneet jälkeen tuottavuudessa. Tällä ilmiöllä on myös sosiaalisia vaikutuksia, koska tuottavuuden hajonta yritysten välillä saattaa merkitä suurempia palkkaeroja koko taloudessa ja kasvattaa siten tuloeroja.

Makrotaloudelliset, institutionaaliset ja sääntelylliset olosuhteet vaikuttavat tuottavuuden kasvuun ja kilpailukykyyn. Tällaisia olosuhteita ovat: i) ylläpitävä innovointi ja koulutustason parantaminen; ii) hyvin toimivat työ- ja tuotemarkkinat; iii) rahoituksen saanti ja tehokkaat maksukyvyttömyysmenettelyt; ja iv) kannustava liiketoimintaympäristö. Monet tekijät, kuten uusien teknologioiden käyttöönoton hidastuminen, kilpailua rajoittava tuotemarkkinoiden sääntely ja huonosti toimivat työmarkkinat, ovat vaikuttaneet merkittävästi siihen, että tuottavuuden kasvu on ollut heikkoa useissa jäsenvaltioissa.

Tuottavuuden kasvun edistäminen edellyttää kohdennettua ja todisteisiin perustuvaa politiikkaa. Tuottavuuden kasvuun liittyviin haasteisiin puuttumiseksi on syytä toteuttaa politiikkatoimia sekä kansallisella että unionin tasolla. Tuottavuuden kasvua olisi pyrittävä lisäämään kansallisilla uudistuksilla, kuten kohdennetuilla toimenpiteillä, joilla edistetään investointeja. On myös kehitettävä osaamista ja luotava tiiviimpiä yhteyksiä koulutusjärjestelmien ja yritysten välille. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi sekä kollektiivisesti että kunkin erikseen otettava vastuu siitä, että hyödynnetään sisämarkkinoiden koko potentiaalia. Tuottavuuteen liittyvistä politiikoista ja rakenneuudistuksista käytävän keskustelun on perustuttava tietoon, jotta voidaan tunnistaa oikein haasteet ja politiikkojen mahdolliset vaikutukset. Tuottavuuskomiteat voivat näin edistää todisteisiin perustuvaa keskustelua ja jakaa hyviä käytäntöjä analyyttisen ja riippumattoman työnsä ansiosta.

Tuottavuutta lisääviä toimia käsitellään talouspolitiikan EU-ohjausjakson puitteissa. Tuottavuuden kasvuun liittyvät haasteet ovat jossain määrin maakohtaisia eikä niihin ole yhtä yleispätevää ratkaisua. Useimmat jäsenvaltiot saivat vuonna 2018 maakohtaisen suosituksen toteuttaa politiikkatoimia tuottavuuteen liittyvällä alalla. Myös euroaluetta koskevassa suosituksessa 2018 euroalueen jäsenvaltioita kehotettiin asettamaan etusijalle uudistukset, jotka lisäävät tuottavuutta ja kasvupotentiaalia.