Erityiskertomus nro 10/2001

rakennerahastojen varainhoidon valvonnasta, komission asetukset (EY) N:o 2064/97 ja (EY) N:o 1681/94, sekä komission vastaukset

(annettu EY:n perustamissopimuksen 248 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla)

(2001/C 314/02)

SISÄLLYS

>TAULUKON PAIKKA>

SANASTO

BMF Bundesministerium der Finanzen (Saksan liittotasavallan valtiovarainministeriö)

CICC Commission Interministérielle de Coordination des Contrôles (tarkastusten koordinoinnista vastaava Ranskan ministeriöiden välinen toimikunta)

EAKR Euroopan aluekehitysrahasto

EMOTR Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto

ESR Euroopan sosiaalirahasto

IGA Inspection Générale pour l'Administration (Ranskan hallintoasioiden tarkastusosasto)

IGAE Intervención General de la Administración del Estado (Espanjan valtion kansallisten menojen tarkastusosasto)

IGAG Inspection Générale de l'Agriculture (Ranskan maatalouden tarkastusosasto)

IGAS Inspection Générale des Affaires Sociales (Ranskan sosiaaliasioiden tarkastusosasto)

IGF Inspection Générale des Finances (Ranskan rahoitustarkastus)

IGRUE Ispettorato Generale per i Rapporti Finanziari con l'Unione Europea (Italian taloudellisista suhteista Euroopan unioniin vastaava tarkastusosasto)

KOR Kalastuksen ohjauksen rahoitusväline

OLAF Euroopan petostentorjuntavirasto

SFAM Komission tarkastuskäsikirja "Hallinto- ja valvontajärjestelmien tarkastus, Rakennerahastot - Varainhoidon valvonta jäsenvaltioissa"

UCLAF "Unité de coordination de la lutte anti-fraude" (Petostentorjunnan koordinointiyksikkö)

YTK Yhteisön tukikehys

TIIVISTELMÄ

I. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen aiheena oli rakennerahastojen varainhoidon valvonnan tehostamista koskevan kahden asetuksen täytäntöönpano komissiossa ja jäsenvaltioissa. Kyseiset asetukset ovat asetus (EY) N:o 2064/97, jossa säädetään EU:n yhteisrahoittamista hankkeista aiheutuneiden menojen tarkastusjärjestelmästä jäsenvaltioissa, sekä asetus (EY) N:o 1681/94, jolla otetaan käyttöön jäsenvaltioiden havaitsemia sääntöjenvastaisuuksia koskeva tiedotusjärjestelmä.

II. Tarkastus toimitettiin OLAFissa ja muissa komission yksiköissä sekä Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Portugaliin tehtiin alustava tarkastuskäynti.

III. Asetuksen (EY) N:o 2064/97 antaminen oli komissiolta merkittävä aloite rakennerahastojen varainhoidon valvonnan parantamiseksi jäsenvaltioissa aiheutuneiden menojen osalta. Toimitettavien tarkastusten ja niitä seuraavien tukimuodon päättämisestä laadittavien lausumien avulla pitäisi voida välttää se, että yhteisön yhteisrahoitusta myönnetään tukeen oikeuttamattomiin menoihin. Vaikka jäsenvaltioissa toteutettu työ on usein laadukasta, tilintarkastustuomioistuin havaitsi useita tapauksia, joissa jäsenvaltiot eivät soveltaneet asetusta asianmukaisesti (kohdat 42-80). Komissio ei ole antanut oikeaan aikaan riittävästi selkeitä ohjeita huolimatta lokakuussa 1999 jaetun tarkastuskäsikirjan liitteissä annetuista ohjeista. Tarkastuskäsikirja on hyödyllinen perusta asetuksen täytäntöönpanolle. Komissio ei ollut juurikaan arvioinut jäsenvaltioiden toimia vuoden 2000 loppuun mennessä (kohdat 20-36). On toteutettava viipymättä toimia sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot soveltavat asetusta asianmukaiseksi, jotta saadaan riittävästi luotettavia tietoja, joiden perusteella tukimuodot voidaan päättää.

- Komission olisi selvitettävä yksityiskohtaisesti, miten jäsenvaltiot panevat asetusta täytäntöön, ja annettava riittävästi ohjeita.

- Komission olisi pikaisesti ja järjestelmällisesti tiedotettava jäsenvaltioille niiden toimittamien tarkastusten ja antamien ilmoitusten riittävyydestä.

IV. OLAFin tilastojen mukaan rakennerahastoihin liittyviä sääntöjenvastaisuuksia havaitaan yhä enemmän. Puutteita todettiin asetuksen (EY) N:o 1681/94 täytäntöönpanossa kaikilla tasoilla, eli alueilla, jäsenvaltioissa, OLAFissa ja muissa komission yksiköissä. Sääntöjenvastaisuuksia koskevat tiedot olivat puutteellisia ja vanhentuneita, ja niistä oli vain vähän hyötyä, mikä johtui osaksi siitä, että OLAFin tietokanta oli poissa toiminnasta kolmen vuoden ajan vuosina 1998-2000, ja osaksi siitä, että komissio ei toteuttanut saatavilla olevien tietojen perusteella asianmukaisia seurantatoimia (kohdat 88-126).

- Komission olisi tutkittava sääntöjenvastaisuuksien havaitsemista ja niistä tiedottamista koskevien jäsenvaltioiden järjestelmien toimintaa ja valvottava järjestelmiä varmistaakseen niiden ajantasaisuuden, kattavuuden ja relevanttiuden sekä annettava tarvittaessa ohjeita.

- Jäsenvaltioiden olisi tarkistettava omat järjestelmänsä sen varmistamiseksi, että havaituista tapauksista ilmoitetaan ja niiden selvittämisestä tiedotetaan.

- OLAFin ja muiden komission yksiköiden olisi määriteltävä yhdessä vastuualueensa ja päätettävä, voitaisiinko tapauksien seurantaa tehostaa, jos ilmoitukset lähetettäisiin uusiin varainhoitoyksiköihin, jotka perustetaan rakennerahastoja hallinnoiviin pääosastoihin, ja jos ilmoitukset tutkittaisiin alustavasti näissä yksiköissä.

- Komission olisi laadittava ehdotuksia molempien asetusten eri näkökohtien yhdistämiseksi, jotta valvonta- ja raportointijärjestelmiä voitaisiin tehostaa ja yhtenäistää selvin ja johdonmukaisin perustein kaikkialla EU:ssa.

JOHDANTO

1. Budjettimenoista noin 30 prosenttia on rakennerahastojen menoja (153038 miljoonaa euroa kuusivuotiskaudella 1994-1999 vuoden 1994 hintatason mukaan). Rakennerahastoja hallinnoidaan monivuotisten ohjelmien avulla pääasiassa jäsenvaltioissa, jotka lähettävät lopullisille edunsaajille aiheutuneisiin todellisiin kuluihin perustuvat menoilmoitukset komissiolle. Yhteisö yhteisrahoittaa määrätyn osan näistä kuluista. Edeltävissä tarkastuksissaan tilintarkastustuomioistuin havaitsi useita virheitä menojen perustana olevissa toimissa ja vakavia puutteita rakennerahastojen valvontajärjestelmissä. Nämä puutteet liittyvät tukeen oikeuttamattomiin kustannuksiin tai toimiin, todellista suuremmiksi ilmoitettuihin kustannuksiin sekä riittämättömiin tositeasiakirjoihin. Monet näistä virheistä eivät välttämättä vaikuta suoraan yhteisön ennakkomaksuihin, mutta tosiasiassa vaarana on, että niistä aiheutuu haittaa ohjelmia päätettäessä. Varainhoidon valvonnan parantamisen on oltava keskeinen tavoite sovellettaessa uutta yhteisön tukikehystä vuosina 2000-2006.

2. Tässä kertomuksessa käsitellään rakennerahastojen menojen varainhoidon valvonnan parantamiseksi annetun kahden asetuksen täytäntöönpanoa. Kyseiset asetukset ovat:

a) komission asetus (EY) N:o 2064/97, jossa vahvistetaan yksityiskohtaiset järjestelyt, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat rakennerahastoista yhteisrahoitettujen toimien varainhoitoa(1); ja

b) komission asetus (EY) N:o 1681/94, joka koskee rakennepolitiikan rahoituksen sääntöjenvastaisuuksia ja aiheettomasti maksettujen summien takaisinperintää sekä tiedotusjärjestelmän perustamista(2).

3. Tilintarkastustuomioistuin on raportoinut varainhoitovuosia 1998 ja 1999 koskevissa vuosikertomuksissaan(3) komission toteuttamista toimista asetuksen (EY) N:o 2064/97 panemiseksi täytäntöön. Vuonna 1998 annetussa erityiskertomuksessa(4) arvioitiin UCLAFin (vastikään perustettua petostentorjuntavirastoa OLAFia edeltänyt komission petostentorjunnan yksikkö) hallintotoimia.

TILINTARKASTUSTUOMIOISTUIMEN TOIMITTAMA TARKASTUS

4. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa tutkittiin, miten komissio varmistaa näiden kahden asetuksen asianmukaisen täytäntöönpanon ja parantaa tällä tavalla varainhoidon valvontaa ja lisää varmuutta rakennerahastojen menojen laillisuudesta ja asianmukaisuudesta.

5. Tarkastus jakaantui kahteen osaan:

a) OLAFin ja muiden komission yksiköiden toteuttamat hallintotoimet, joilla varmistetaan asetusten vaatimusten täysimääräinen ja vaikuttava soveltaminen;

b) asetusten täytäntöönpano jäsenvaltioissa.

6. Tarkastus toimitettiin OLAFissa ja muissa komission yksiköissä sekä Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Portugaliin tehtiin alustava tarkastuskäynti (jonka yhteydessä toteutettiin joitakin testauksia) tulevan tarkastuksen sisällön ja tavoitteiden valmistelemiseksi. Jäsenvaltiot valittiin niiden taloudellisen merkityksen ja hallintorakenteiden erilaisuuden perusteella. Niistä jäsenvaltioista, joihin ei tehty tarkastuskäyntejä, saatiin tietoja kyselylomakkeiden avulla. Kun osa toimitetuista tiedoista myöhemmin testattiin, todettiin kuitenkin, ettei tietojen täsmällisyyteen ja täydellisyyteen voida luottaa. Tähän kertomukseen sisältyvät huomautukset perustuvat näin ollen pääasiassa edellä mainituissa jäsenvaltioissa toimitettujen tarkastusten tuloksiin.

SÄÄNTELY-YMPÄRISTÖ

7. Rakennerahastojen varainhoidon valvontaa sääntelevät säännökset perustuvat neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2082/93) 23 artiklaan(5). Siinä säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimet voidakseen todentaa, että yhteisön rahoittamat toimenpiteet toteutetaan oikein, ehkäistäkseen sääntöjenvastaisuuksia ja ryhtyäkseen toimenpiteisiin niitä vastaan sekä periäkseen takaisin varat, jotka on menetetty sääntöjenvastaisuuden tai laiminlyönnin vuoksi. Näitä säännöksiä on tarkasteltava perustamissopimuksen kannalta, sillä siinä määrätään, että komissio vastaa talousarvion toteuttamisesta ja että jäsenvaltioiden on toimittava komission kanssa yhteistyössä sen varmistamiseksi, että määrärahat käytetään moitteettoman varainhoidon periaatteiden mukaisesti.

Asetus (EY) N:o 2064/97

8. Komission asetus (EY) N:o 2064/97 (jäljempänä 'asetus') tuli voimaan marraskuussa 1997. Asetus laadittiin vastauksena kritiikkiin, joka oli kohdistunut rakennerahastojen varainhoitoon. Jäsenvaltiot vastaavat rakennerahastojen lähes kaikkien menojen hallinnoinnista.

9. Ennen asetuksen voimaantuloa jäsenvaltiot toimittivat tarkastuksia maksujen suorittamisen jälkeen joko melko rajallisessa määrin tai eivät toimittaneet niitä lainkaan. Edellisissä tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksissa(6) oli havaittu, että komissio teki vain vähän tarkastuksia tukimuotojen päättämisen johdosta.

10. Asetuksen 2 artiklassa asetetaan jäsenvaltioiden hallinto- ja valvontajärjestelmää koskevat vähimmäisvaatimukset ja selvitetään yksityiskohtaisesti, mistä riittävä kirjausketju koostuu.

11. Asetuksen 3 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot todentavat toiminnassa olevien hallinto- ja valvontajärjestelmien tehokkuuden sekä eri tasoilla tehdyt menoilmoitukset. Ennen kunkin tukimuodon päättämistä tehtäviin tarkastuksiin on sisällytettävä vähintään 5 prosenttia kaikista tukeen oikeuttavista menoista, ja tarkastettavan otoksen on oltava edustava ja perustuttava samalla riskianalyysiin (kohdat 19-21).

12. Asetuksen 8 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot esittävät komissiolle toimeenpanevasta elimestä toiminnallisesti riippumattoman henkilön tai organisaation lausuman ('tukimuodon päättämisestä laadittava lausuma') viimeistään kutakin tukimuotoa koskevaan lopulliseen menoilmoitukseen liittyvän loppusuorituspyynnön yhteydessä. Lausuma on yhteenveto jäsenvaltioiden edellisinä vuosina toimittamien tarkastusten tuloksista ja yleispäätelmä loppusuoritusta koskevan pyynnön pätevyydestä sekä lopullisen menoilmoituksen perustana olevien toimien laillisuudesta ja asianmukaisuudesta.

13. Asetus tuli voimaan keskellä ohjelmakautta 1994-1999, joka jatkuu useimmissa tapauksissa maksujen määräpäivään eli 31. joulukuuta 2001 saakka. Asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot voivat vähentää tarkastettavista 5 prosentista osuuden, joka suhteellisesti vastaa ennen asetuksen voimaantuloa hyväksyttyjen tukimuotojen prosenttiosuutta. Komission asetuksen (EY) N:o 2406/98(7) mukaan tukimuodon päättämisestä laadittavaa lausumaa ei tarvita, jos määräaika sitoumusten tekemiselle oli ennen 1. tammikuuta 1997.

14. Asetuksen 9 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle kunkin vuoden kesäkuun 30. päivään mennessä asetuksen soveltamisesta edellisen kalenterivuoden aikana. Kuten tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksessa varainhoitovuodelta 1999(8) todetaan, näiden ilmoitusten laatu ja niissä annetut tiedot ovat vaihdelleet.

15. Asetuksessa edellytetään myös, että sääntöjenvastaisuuksien osalta toteutetaan toimia. Tästä säädetään 7 artiklassa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava "ilmeisten sääntöjenvastaisuuksien" tutkiminen ja niiden tyydyttävä käsittely. Tämä vahvistaa asetuksessa (EY) N:o 1681/94 säädettyjä vaatimuksia.

Asetus (EY) N:o 1681/94

16. Komission asetus (EY) N:o 1681/94 tarjoaa kehyksen havaituista sääntöjenvastaisuuksista tiedottamiselle ja niiden seurannalle. Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle menettelyistä, joilla ne varmistavat yhteisön rahoittamien toimien asianmukaisuuden, sääntöjenvastaisuuksien ehkäisyn ja menetettyjen summien takaisinperinnän, sekä annettava kuvaus nykyisistä valvontajärjestelmistä. Asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa edellytetään, että komissio tutkii jäsenvaltioiden ilmoitukset ja antaa näille tiedon johtopäätöksistään.

17. Pääasiallinen vastuu sääntöjenvastaisten tapausten ilmoittamisesta on kutakin rakennerahastoa varten nimetyillä jäsenvaltioiden viranomaisilla. Tähän vastuutehtävään sisältyy yksityiskohtaisen selvityksen antaminen komissiolle (käytännössä OLAFille) neljännesvuosittain sellaisista sääntöjenvastaisuuksista, joiden taloudellinen vaikutus on yli 4000 euroa (3 artikla), ja kyseisten tapausten käsittelyn edistymistä koskevan selvityksen antaminen neljännesvuosittain (5 artikla).

18. Asetuksen 8 artiklassa edellytetään, että komissio ylläpitää yhteyksiä jäsenvaltioihin tiedottaakseen niille saaduista kokemuksista ja ilmoittaakseen niille, jos on aihetta epäillä, että samankaltaisia sääntöjenvastaisuuksia saattaa tapahtua muissa jäsenvaltioissa.

ASETUKSEN (EY) N:o 2064/97 TAVOITTEET

19. Jäsenvaltioiden on järjestettävä asianmukaiseen otantaperiaatteeseen pohjautuvia tarkastuksia hallinto- ja valvontajärjestelmien tehokkuuden todentamiseksi sekä eri tasoilla tehtyjen menoilmoitusten todentamiseksi riskianalyysin perusteella. Virheistä voi aiheutua menetyksiä yhteisön talousarvioon, joten ne ovat EU:n veronmaksajan edun vastaisia. Tästä syystä asetuksen tavoitteet ja siihen sisältyvien valvontamenettelyjen teoreettinen ja käytännön tehokkuus on ratkaisevan tärkeää.

20. Asetuksen antamisen aikaan ei ollut selkeästi määritelty tapaa, jolla asetuksessa (EY) N:o 2064/97 säädetyt tarkastukset olisi toimitettava. Tämän jälkeen otosten poiminnasta annettiin ohjeet komission rakennerahastojen tarkastuskäsikirjan liitteissä 2 ja 5. Asetuksen mukaan kyseiset tarkistukset on toimitettava riskianalyysiin perustuvan ja edustavan otoksen perusteella. Tämän säännöksen tulkinta johti kyseenalaisiin käytäntöihin jäsenvaltioissa.

21. Yksi tapa voisi olla näiden kahden menetelmän yhdistäminen loogiseksi viitekehykseksi siten, että suoritettaisiin riskianalyysi, jossa määriteltäisiin, mitkä tapahtumat on tarkastettava perusteellisesti virheiden havaitsemiseksi ja korjaamiseksi. Tätä tarkastusta täydennettäisiin tarkastamalla muista tapahtumista poimittava edustava otos. Näin voitaisiin päätellä, liittyykö muihin tapahtumiin tosiasiallisesti vain vähän riskejä vai onko virheen esiintyvyys olennainen. Komission olisi annettava jäsenvaltioille lisää ohjeita poimintamenetelmästä sekä siitä, kuinka saatuja tuloksia hyödynnetään erityisesti laadittaessa tukimuodon päättämisestä annettavaa lausumaa.

KOMISSION TEHTÄVÄ ASETUKSEN (EY) N:o 2064/97 TÄYTÄNTÖÖNPANEMISEKSI

22. Komission keskeinen tehtävä on varmistaa, että asetusta sovelletaan asianmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa ja kaikissa rahastoissa niin, että tukimuodon päättämisestä laaditut lausumat perustuvat tarkastuspäätelmiin, jotka on laadittu täsmällisten ja luotettavien tarkastusten jälkeen.

23. Varainhoidon valvonnan pääosasto vastasi heinäkuuhun 2000 saakka asetukseen liittyvien asioiden koordinoinnista. Se vahvisti kaudella tammikuusta 1998 kesäkuuhun 2000 jäljellä olevat kahdenväliset hallinnolliset järjestelyt (jäsenvaltioiden kanssa tehdyt pöytäkirjat), joiden oikeusperusta on asetuksen 10 artiklassa. Lisäksi pääosasto analysoi 9 artiklan nojalla laaditut ilmoitukset ja järjesti kahdenväliset tapaamiset jäsenvaltioiden kanssa. Samaan aikaan varainhoidon valvonnan pääosasto teki jäsenvaltioissa joitakin selvityksiä siitä, kuinka jäsenvaltiot soveltavat tiettyjä asetuksen (EY) N:o 2064/97 säännöksiä. Tämä oli kuitenkin riittämätöntä sen arvioimiseksi, kuinka jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön asetuksen (EY) N:o 2064/97. Lisäksi kyseiset neljä operatiivista pääosastoa (aluepolitiikan, työllisyyden ja sosiaaliasioiden, maatalouden sekä kalastuksen pääosasto) katsoivat vuoden 2000 puoliväliin saakka, etteivät ne vastaa asetuksen täytäntöönpanon arvioimisesta.

24. Aluepolitiikan pääosasto on heinäkuusta 2000 alkaen vastannut koordinoinnista, vaikka mainitut kolme muuta operatiivista pääosastoa ovatkin vastuussa asetuksen täytäntöönpanosta omien rahastojensa osalta.

Komission tarkastuskäsikirja

25. Komissio julkaisi tarkastuskäsikirjan "Hallinto- ja valvontajärjestelmien tarkastus, Rakennerahastot - Varainhoidon valvonta jäsenvaltioissa" 19. huhtikuuta 1999 eli noin 18 kuukautta asetuksen voimaantulon jälkeen. Vaikka käsikirja ei ole jäsenvaltioiden kannalta oikeudellisesti sitova, liitteen 2 johdannossa (joka on osoitettu suoraan jäsenvaltioille ja jossa käsitellään asetuksen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa) todetaan, että käsikirjan tarkoituksena on "täsmentää jäsenvaltioiden tekemiä tarkastuksia koskevat vaatimukset sekä kertoa, kuinka kyseiset vaatimukset tulkitaan ja todennetaan komission yksiköissä". Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että liite tarjoaa hyödyllisen perustan asetuksen täytäntöönpanolle.

26. Liite lähetettiin jäsenvaltioiden viranomaisille asianomaisilla kielillä kuitenkin vasta lokakuussa 1999, jolloin joissakin tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen kohteena olleissa jäsenvaltioissa oli käytännössä liian myöhäistä vaikuttaa merkittävästi asetuksen täytäntöönpanomenetelmiin. Yhdenkään jäsenvaltion riskianalyysissä ei esimerkiksi määritelty asiaankuuluvia toiminnan luonteesta johtuvia riskejä ja valvontariskejä, kuten tarkastuskäsikirjassa on esitetty. Lisäksi jäsenvaltioissa vuonna 2000 toteutetuissa tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksissa ilmeni, että jotkin asetuksen täytäntöönpanosta ja koordinoinnista vastaavat hallinnoivat elimet tai jäsenvaltioiden tarkastajat eivät edes tienneet tarkastuskäsikirjan olemassaolosta pääasiassa jäsenvaltioiden sisäisten koordinointiongelmien vuoksi(9).

27. Vaikka tarkastuskäsikirja toimitettiin eri osapuolille, jäsenvaltioille jäi epäselväksi asetuksen joidenkin osien tulkinta, kuten tarkastusten 5 prosentin tavoitemäärän suhteellinen alentaminen (kohdat 75-79). Komissio ei ollut antanut jäsenvaltioille yhteisiä ohjeita tästä keskeisestä aiheesta vuoden 2000 loppuun mennessä.

28. Tarkastuskäsikirjassa todetaan, että komissio arvioi asetuksen säännösten noudattamista (eli tarkastusten suunnittelua ja etenemistä jäsenvaltioissa) varmistaakseen, että tarkastukset ovat asianmukaiset ja riittävät, niin että 5 prosentin tavoite saavutetaan. Tällaista arviota ei voida laatia tyydyttävästi hyödyntämällä ainoastaan 9 artiklan nojalla laadittuja raportteja ja jäsenvaltioiden kanssa vuosittain järjestetyistä kahdenvälisistä kokouksista saatuja tietoja. Lisäarviointi on välttämätöntä jäsenvaltioiden keskus- ja aluehallinnon tasolla, jotta komissio saa riittävät tiedot jäsenvaltioiden toimittamien tarkastusten laadusta ja määrästä.

Asetuksen noudattamista koskeva komission arviointi

29. Varainhoidon valvonnan pääosasto teki joitakin selvityksiä tietyistä asetuksen säännöksistä. Tutkittaessa työllisyyden pääosaston ja maatalouden pääosaston vuosilta 1999 ja 2000 laatimia kertomuksia, joissa käsiteltiin jäsenvaltioihin tehtyjä tarkastuskäyntejä, havaittiin, että kertomuksissa kyllä viitattiin asetukseen, mutta viittauksiin sisältyi ainoastaan yksittäisiä kommentteja ja kuvauksia jäsenvaltioiden järjestelmistä. Tarkastuksen tavoitteisiin ei yhdessäkään tapauksessa kuulunut asetuksen noudattamisen tutkiminen. Aluepolitiikan pääosasto oli toimittanut vuoden 2000 loppuun mennessä hyvin vähän tarkastuksia asetuksen täytäntöönpanon osalta.

30. Aluepolitiikan pääosastolla tai työllisyyden pääosastolla ei ole resursseja arvioida kokonaisuudessaan asetuksen noudattamista, sillä tukimuotoja on lukuisia. Tämä johtuu erityisesti siitä, että kunkin rakennerahastoja hallinnoivan pääosaston tarkastusyksiköt ovat lisäksi sitoutuneet vuonna 2001 toteuttamaan merkittäviä toimia varmistaakseen, että uutta ohjelmakautta 2000-2006 koskevia sääntöjä noudatetaan. Työllisyyden pääosasto ilmoitti tilintarkastustuomioistuimelle, että sen tarkastus- ja valvontayksikkö kärsii vakavasta henkilöstöpulasta, joka voi vaarantaa yksikön toimintamahdollisuudet vuonna 2001.

31. Kalastuksen pääosasto suoritti lokakuussa 2000 paikalla toimitettavan tarkastuksen saatuaan tukimuodon päättämisestä laaditun lausuman, joka koski erään toimintaohjelman päättämistä. Pääosaston kertomuksessa arvioitiin asetuksen 2 artiklan noudattamista jäsenvaltion järjestelmässä (riittävien hallinto- ja valvontajärjestelmien asianmukainen toiminta), muttei 3 artiklassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden toimittamien tarkastusten laatua (muun muassa tarkastusten laatu ja sisältö, havaintojen seuranta sekä eri tyyppisten ja kokoisten hankkeiden asianmukaista valikoimaa koskevan 5 prosentin tavoitteen saavuttaminen). Vaikka onkin myönteistä, että pääosasto toimitti paikalla tarkastuksen toimintaohjelman päätyttyä, edellä mainitut seikat olisi tutkittava ja niistä olisi raportoitava kaikissa tällaisissa tarkastuksissa.

32. Kyseisissä neljässä operatiivisessa pääosastossa on tavoitteena tehdä vuonna 2001 useita tarkastuskäyntejä asetuksen täytäntöönpanon arvioimiseksi. Koska tarkastuskäynnit aloitetaan vasta vuonna 2001, tilintarkastustuomioistuimen mielestä pääosastoille ei jää riittävästi aikaa arvioida perusteellisesti useiden eri tarkastajien ja lausumien antajien työskentelyä. Lisäksi tällöin voi olla liian myöhäistä korjata kesäkuuhun 2002 mennessä joitakin vakavia puutteita, joita voidaan havaita tarkastuksen laadussa, otannan koostumuksessa tai tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antajan toteuttamassa työssä.

33. Lisäksi jäsenvaltioissa on tapahtunut viivästyksiä 5 prosentin tavoitemäärän tarkastamisessa. Esimerkiksi Italiassa 36 ministeriöstä tai alueesta ainoastaan neljä oli aloittanut kyseisen 5 prosentin tavoitemäärän tarkastamisen 30. kesäkuuta 2000 mennessä ja joissakin tapauksissa tarkastuksen toimittavaa elintä ei ollut vielä edes valittu vuoden 2000 loppuun mennessä. Kaikki tarkastukset on saatettava päätökseen ennen 30. kesäkuuta 2002 (tukimuotojen päättämisen määräpäivä), joten huolta aiheuttaa se, pystyvätkö jäsenvaltiot toimittamaan riittävän laadukkaat tarkastukset jäljellä olevassa ajassa. Komission olisi yksilöitävä kaikki tarkastustensa aloittamisessa myöhästyneet jäsenvaltiot ja toteutettava niiden osalta pikaisesti seurantatoimia.

34. Koska asetuksen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ei arvioitu paikalla, komissio sai tietoonsa asetuksen tulkinnassa ilmenneet ongelmat vasta myöhäisessä vaiheessa. Tämä tarkoittaa, että jäsenvaltiot ovat toimittaneet asetuksen kanssa ristiriidassa olevia tarkastuksia. Jos komissio olisi tehnyt kyseiset arvioinnit aiemmin, se olisi voinut arvioida useampia alueita ja tukimuotoja ja lisäksi havaita väärinymmärrykset ja virheelliset tulkinnat nopeasti sekä ilmoittaa kaikille jäsenvaltioille oikeista tulkinnoista ajoissa.

Koordinointi komissiossa

35. Komission pääosastojen on annettava koordinoitu vastaus asetusta koskeviin tulkintakysymyksiin. Jäsenvaltiot ovat osoittaneet kysymyksensä pääasiassa kyseisestä rakennerahastosta vastaavalle pääosastolle, joista niille on joskus annettu ristiriitaisia ohjeita asetuksen tulkinnasta, esimerkiksi 5 prosentin tavoitemäärän alentamisen osalta (kohdat 75-79).

36. Asetusta tulkittiin ristiriitaisesti myös, kun kalastuksen pääosasto ilmoitti Italian viranomaisille, että tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman allekirjoittajana on oltava valtion viranomainen. Kaikissa muissa komissiosta saaduissa ohjeissa todettiin, ettei näin tarvitse olla. Tällaisten tapausten välttämiseksi aluepolitiikan pääosaston, joka on koordinoiva pääosasto, olisi hyväksyttävä jäsenvaltioille annettavat vastaukset ja kunkin jäsenvaltion tietylle yhteysviranomaiselle olisi toimitettava keskitetysti jäljennökset kaikista yleisluontoisista ohjeista.

SOVELLETTAVAT STANDARDIT

37. Asetuksen 3 artiklassa ei määritellä yksityiskohtaisesti, miten jäsenvaltioiden olisi toimitettava tarkastukset. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa arvioitiin sovellettu tarkastusmenettely ja jäsenvaltioiden toimittamat tarkastukset. Perusteena käytettiin tarkastuskäsikirjaa ja yleisesti hyväksyttyjä tarkastusstandardeja. Tilintarkastustuomioistuimen mukaan niissä esitettyjä perusteita voidaan pitää 3 artiklassa mainitun tarkastuksen vähimmäisvaatimuksina, vaikka jäsenvaltioiden paikalla tekemä työ on yksityiskohtaisesti räätälöitävä kutakin tukimuotoa vastaavaksi. Seuraavissa kohdissa selitetään, miten tarkastukset voitaisiin tilintarkastustuomioistuimen mielestä järjestää.

38. Tarkastukset toimittava osapuoli ei saa osallistua hankkeen toteuttamiseen. On oltava tarkistusluettelo, jossa esitetään kyseisten tarkastusten perustavoitteet, ja luettelo on mukautettava kussakin erityyppisessä hankkeessa havaittuihin riskeihin. Tarkastuksissa on tutkittava hankkeen todellinen tilanne paikalla sekä menoilmoituksen kaikki osatekijät lähdeasiakirjoihin saakka. Tässä yhteydessä on tarkastettava toimien todellinen tilanne ja taloudelliset näkökohdat sekä todettava tilien perustana olevien menojen yhdenmukaisuus lainsäädännön kanssa. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että ainoastaan tällä tavoin tarkastetut menot voidaan ottaa huomioon 5 prosentin tavoitteen saavuttamisessa. Tarkastusryhmään voi tarvittaessa kuulua alan tekninen asiantuntija (kuten insinööri) sekä talousasiantuntija tai tilintarkastaja.

39. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa edellytetään, että tarkastaja todentaa toiminnassa olevien hallinto- ja valvontajärjestelmien tehokkuuden. Tarkastustyön voi tehdä vain riippumaton elin, esimerkiksi tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antava elin. Hankkeen hallinnoijat eivät tällaisen tarkastuksen yhteydessä saa vastata omien hallinto- ja valvontajärjestelmiensä tehokkuuden todentamisesta.

40. Jäsenvaltioiden toimittamat tarkastukset on dokumentoitava kaikilta osin ja tehdyn työn tuloksista on annettava kirjallinen kertomus, jossa selitetään, miten hanke on valittu, ja annetaan yksityiskohtainen kuvaus toimitetusta tarkastuksesta sekä yksilöidään tarkastetut tukeen oikeuttavat menot. Havaittujen virheiden ja sääntöjenvastaisuuksien arvo on myös ilmoitettava, jotta lausuman antaja voi noudattaa asetuksen 8 artiklan 2 kohtaa ja päättää, ovatko virheet ja sääntöjenvastaisuudet olennaisia.

41. Tapauksissa, joissa ei ole mahdollista tarkastaa kaikkia hankkeen menoja, tarkastusta varten voidaan poimia edustava ja riittävän suuri otos tavanomaisen tarkastuskäytännön mukaisesti, jotta voidaan päätellä menojen muodostaman kokonaisuuden tukikelpoisuus. Asetuksen mukaan kaikkia hankkeen toteuttamisesta kyseiseen ajankohtaan mennessä aiheutuneita menoja voidaan pitää tarkastettuina, jos voidaan osoittaa, että tarkastettu otos on edustava. Muita yksityiskohtaiseen tarkastamiseen perustuvia menettelyjä, kuten analyyttisiä tutkimustekniikoita, voidaan myös käyttää hankkeen laillisuuden ja asianmukaisuuden osoittamiseksi. Näin ollen, jos kaikkia menoja ei tarkasteta, raportissa on annettava yksityiskohtaiset tiedot otoksesta ja sen edustavuudesta ja riittävyydestä.

TÄYTÄNTÖÖNPANO JÄSENVALTIOISSA

42. Seuraavissa kohdissa tehdään yhteenveto tarkastuskäynnin kohteena olleissa jäsenvaltioissa toimitettujen tarkastusten havainnoista. On kuitenkin muistettava, että komissio on viime kädessä vastuussa asetuksen asianmukaisen soveltamisen varmistamisesta.

Nykyiset järjestelyt

43. Ranskassa menoja hallinnoivan elimen virkamiehet, joita alueen prefektuuri valvoo, toimittavat 3 artiklan mukaiset EAKR:a, EMOTR:n ohjausosastoa ja KOR:a koskevat tarkastukset. ESR:n tarkastukset toimittaa erillinen alueellinen valvontaelin.

44. Tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman laatii tarkastusten koordinoinnista vastaava Ranskan ministeriöiden välinen toimikunta (Commission interministérielle de coordination des contrôles, CICC). Tässä elimessä työskentelee rahoitustarkastuksen (Inspection générale des finances) sekä kutakin rakennerahastoa hallinnoivan ministeriön tarkastusosaston (Inspection générale) edustajia. Elin on toiminnallisesti riippumaton yhteisrahoitettuja menoja hallinnoivista elimistä ja täyttää näin ollen 8 artiklan 1 kohdan vaatimukset.

45. Yhdistyneessä kuningaskunnassa alueellisen valtionviraston virkamiehet (Skotlannissa Skotlannin hallitus ja Walesissa Walesin edustajakokous), jotka hallinnoivat hanketta, toimittavat 3 artiklan mukaiset EAKR:n tarkastukset. Riippumattomuuden varmistamiseksi tarkastuksista on vastuussa rahoituksesta vastaavan yksikön erillinen yksikkö. Tämä koskee myös ESR:n tarkastuksia, vaikka joitakin rahastoa koskevia tarkastuksia toimittaa lisäksi riippumaton keskusyksikkö. EMOTR:n ohjausosaston tarkastukset toimittaa erillinen tarkastajaryhmä. Tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antaa kussakin tapauksessa kyseisen ministeriön sisäisen tarkastuksen yksikkö. Näin taataan riippumattomuus 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti.

46. Espanjassa 3 artiklan mukaisten tarkastusten toimittamisesta vastaa kansallisesti hallinnoitujen toimien osalta valtionhallinnon tarkastusosasto (Intervención General de la Administración del Estado, IGAE) ja autonomisten alueiden hallinnoimien toimien osalta kyseisten alueiden 17 tarkastusosastoa (Intervenciones Generales). Nämä samat elimet, jotka ovat toiminnallisesti riippumattomia täytäntöönpanevasta yksiköstä, antavat tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman kaikkien rahastojen osalta.

47. Italiassa tarkastusmenettelyjen lopullista rakennetta ei ollut vielä päätetty tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen aikaan lokakuussa 2000. Kukin tukimuotojen täytäntöönpanosta vastaava ministeriö ja alue voivat vapaasti päättää omista järjestelyistään. Ministeriön tai alueen perustama sisäinen komitea taikka yksityiset ulkopuoliset tarkastajat toimittavat asetuksen 3 artiklan mukaiset tarkastukset. Yleensä tarkastuksen toimittava elin laatii myös tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman. Riippumattomuus on näin ollen varmistettu.

48. Myös Saksan osavaltiot ovat autonomisia. Osavaltioiden ministeriöiden toiminnalliset yksiköt, jotka hallinnoivat rahastoja, toimittavat pääosan asetuksen 3 artiklan mukaisista tarkastuksista. Tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antavat riippumattomat yksiköt, kuten kyseisen ministeriön talousarvioasioista vastaava henkilö (Beauftragte für den Haushalt).

49. Saksan viranomaiset hakivat etukäteen hyväksyntää komissiolta varmistaakseen, että maan nykyiset hallinnolliset järjestelyt vastaavat asetuksen vaatimuksia. Varainhoidon valvonnan pääosasto ja liittovaltion ministeriöiden edustajat allekirjoittivat vuonna 1998 sopimuksen (yhteiset johtopäätökset), jossa vahvistettiin, että liittovaltion ja osavaltioiden nykyiset järjestelmät, sellaisina kuin ne on kuvattu Saksan viranomaisten antamassa järjestelmäkuvauksessa, olivat asetuksen mukaiset. Komissio toimitti ainoastaan muutamia Saksan hallinto- ja valvontajärjestelmään liittyviä tarkastuksia, joiden perusteella syntyi epäilyksiä joistakin olennaisista asioista, kuten tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antajan riippumattomuudesta. Komissio antoi kuitenkin ehdottoman hyväksyntänsä Saksan viranomaisille. Näin ollen ei ole selvää, millä perusteilla komissio on päättänyt, että Saksan hallinto- ja valvontajärjestelmä on asetuksen vaatimusten mukainen. Lisäksi tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa havaittiin, että EAKR:n osalta sovellettu järjestelmä ei vastaa asetuksen vaatimuksia.

50. Portugalissa tarkastusten toimittamisesta vastaavat osaksi hallinnollisista yksiköistä riippumattomat valvontaelimet ja osaksi tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antaja, joka on valtiovarainministeriön alainen. Näin 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu riippumattomuus on varmistettu.

Koordinointi jäsenvaltioissa

51. Jäsenvaltioissa on useita elimiä, jotka toimittavat tarkastuksia. Tilintarkastustuomioistuin katsookin, että asetuksen täytäntöönpanoa voitaisiin helpottaa luomalla koordinointielin, joka vahvistaisi suuntaviivat ja parhaat käytännöt, antaisi ohjeita ja toimisi keskitetysti komissioon ylläpidettävistä yhteyksistä vastaavana yhteysviranomaisena. Yksi EAKR:oon liittyvien toimien erityispiirre on, että niiden toteuttamiseen osallistuu jäsenvaltioissa useita eri elimiä. Näin ollen vakioitujen menettelyjen ja yhteisten ohjeiden laatiminen on erityisen tärkeää, vaikka se voikin olla vaikeaa.

52. Ranskassa CICC on antanut alueille hyvin aktiivisesti suosituksia parhaista käytännöistä 3 artiklan mukaisten tarkastusten toimittamiseksi. CICC tekee tarkastuskäyntejä kaikille alueille ja arvioi 3 artiklan mukaisesti toimitettujen tarkastusten relevanttiuden (täyttääkö otos 3 artiklan 3 kohdan vaatimukset), määrän (onko otos riittävän kattava) ja laadun sekä valvoo kaikkia tukimuotoja kyseisessä jäsenvaltiossa. Se arvioi myös hallinto- ja valvontajärjestelmien riittävyyden. CICC tekee tarkastuskäynnin kullekin alueelle myös jälkeenpäin varmistaakseen, että sen parannusehdotuksia on noudatettu.

53. Portugalissa rahoitustarkastus (Inspecçao-Geral de Finanças) valvoo vastaavalla tavalla kaikkia tukimuotoja sekä 2 ja 3 artiklan mukaista työskentelyä. Lisäksi se tekee omat tarkastuksensa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa asianomaisen ministeriön sisäisen tarkastuksen yksikkö toimii Ranskan CICC:n tavoin, mutta kukin yksikkö käsittelee ainoastaan yhtä rahastoa(10).

54. Italiassa ei ole määrättyä tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antavaa elintä, mutta taloudellisista suhteista Euroopan unioniin vastaava valtiovarainministeriön alainen tarkastusosasto (Ispettorato Generale per i Rapporti Finanziari con l'Unione Europea, IGRUE) on vastuussa alan koordinoinnista. IGRUE:n toteuttama koordinointi ei juurikaan liity tarkastusmenetelmiin, ja olemassa ei ole yksityiskohtaisia käytännön ohjeita esimerkiksi siitä, mistä 3 artiklan mukaiset tarkastukset koostuvat ja mitä lausuman antajan työhön kuuluu. Olemassa ei myöskään ole keskitetysti laadittuja tarkistusluetteloita, joilla varmistettaisiin, että ministeriöt ja alueet käsittelisivät samankaltaisia menoja yhdenmukaisesti ja noudattaisivat vähimmäisvaatimuksia. IGRUE sallii kunkin hallinnoivan elimen valita tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antajan. Koska alueet ovat autonomisia, kukin elin vastaa omasta työskentelystään ja voi vahvistaa omat menetelmänsä. Näin ollen tarkastusstandardien tai virheiden käsittelyn yhdenmukaisuutta ei voida taata eri elimissä tai saman rahaston osalta.

55. IGRUE:n lisäksi Italiassa on muitakin tahoja, jotka ovat yhteydessä komissioon asetusta koskevissa asioissa, ja kyselyt lähetetään usein asianomaisesta ministeriöstä tai alueelta suoraan rahastosta vastaavaan pääosastoon. IGRUE ei aina saa tietoja yhteydenpidosta tai saaduista vastauksista.

56. Saksan 16 osavaltiota vastaavat asetuksen noudattamisesta, ja Saksan liittotasavallan valtiovarainministeriö (BMF) koordinoi asetuksen täytäntöönpanoa kaikkien rakennerahastojen osalta. Täytäntöönpanoa tai sen laatua ei kuitenkaan valvota. Liittovaltion tasolla ei ole tietoa organisatorisista päätöksistä, joita osavaltiot ovat tehneet 3 artiklan mukaisten tarkastusten toimittamisesta, eikä tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antajan valinnasta.

57. Myös Espanjassa alueet ovat riippumattomia kansallisista viranomaisista. Espanjan järjestelmän etuna on kuitenkin, että sama elin laatii tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman ja toimittaa 3 artiklan mukaiset tarkastukset, joten tarkastusten laadun valvonta on varmistettu elimen toiminnan luonteen ansiosta kaikkien rahastojen osalta. IGAE on toimittanut vakiomuotoiset ohjeet ja tarkistusluettelot kaikille autonomisille alueille, mutta niitä tukimuotoja, joiden toteuttaminen on täysin tietyn autonomisen alueen(11) vastuulla, koskevien ohjeiden noudattamista ja tulkinnan yhdenmukaisuutta eri alueilla ei ole varmistettu Espanjan perustuslakijärjestelmän vuoksi.

58. Näin ollen viimeksi mainituissa kolmessa jäsenvaltiossa, joiden perustuslailliset ja hallinnolliset organisaatiot on hajautettu, vastuussa oleva keskushallinnon viranomainen ei valvo alueellisten viranomaisten työskentelyä eikä se Espanjaa lukuun ottamatta anna ohjeita tarkastusten toimittamisesta, sillä nämä tehtävät ovat yksinomaan alueellisten viranomaisten vastuulla. Alueellisten viranomaisten kesken keskustellaan vain vähän menetelmistä ja havaittujen sääntöjenvastaisuuksien käsittelystä, joten ei voida taata, että käsittely olisi yhdenmukainen eri alueilla tai että alueelliset viranomaiset noudattaisivat tarkastuksissa samoja vähimmäisstandardeja. Komission olisi toteutettava toimia yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tämän asian ratkaisemiseksi esimerkiksi perustamalla koordinointikomiteoita.

59. Yhteisen lausuman antaminen edellyttää merkittävää koordinointia asianomaisten kansallisten ja alueellisten elinten välillä. Vaikka tukimuotoon sisältyy sekä kansallisia että alueellisia menoja ja vaikka kansalliset ja alueelliset elimet toimittavat erilliset tarkastukset, olisi kuitenkin annettava ainoastaan yksi tukimuodon päättämisestä laadittava lausuma. Näin siksi, että asetuksessa edellytetään yhtä lausumaa kustakin tukimuodosta ja siksi, että useiden lausumien, joiden päätelmät voisivat erota toisistaan, laatiminen vaikeuttaisi merkittävästi hallinnointia komissiossa.

60. Asetuksen 3 artiklassa mainitun 5 prosentin tavoitemäärän saavuttamisen valvonta todettiin riittämättömäksi kansallisella tasolla joissakin niistä jäsenvaltioista, joihin tilintarkastustuomioistuin teki tarkastuskäynnin. Tavoitemäärän saavuttamista valvottiin riittävästi ainoastaan Espanjassa ja Italiassa. Ranskassa toimivaltainen ministeriö valvoo jatkuvasti tavoitteen saavuttamista ainoastaan ESR:n osalta. Kansallisten viranomaisten on suositeltavaa ottaa käyttöön tällainen käytäntö kussakin jäsenvaltiossa kunkin rahaston osalta. Tiedoissa olisi mainittava mahdollisista sääntöjenvastaisuuksista, joista on asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti ilmoitettava komissiolle.

Vastuu tarkastusten toimittamisesta

61. Komissio on todennut, että asetuksen 3 artiklassa mainittujen tavoitteiden saavuttamisen kannalta on ratkaisevan tärkeää, että hallinto- ja maksuviranomaisten sekä tarkastuselinten tehtävät erotetaan selvästi toisistaan(12). Se keskusteli kuitenkin vielä lokakuussa 2000 ja maaliskuussa 2001 jäsenvaltioiden kanssa niiden organisaatioiden riippumattomuudesta, joiden tehtävänä on toimittaa 3 artiklan mukaiset tarkastukset kauden 1994-1999 osalta. Komission olisi pitänyt ratkaista asia asetuksen voimaantulon aikaan. Vaikka 3 artiklassa ei erikseen edellytetä elinten keskinäistä riippumattomuutta, uudessa valvontaa koskevassa asetuksessa(13), joka kattaa ohjelmakauden 2000-2006, otettiin käyttöön periaate, jonka mukaan jäsenvaltion tarkastava viranomainen ja hallinnoiva viranomainen on erotettava toisistaan.

62. Brandenburgissa EAKR:n hankkeiden hallinnoinnista ja maksujen hyväksymisestä vastaavat henkilöt toimittavat myös 3 artiklan mukaiset tarkastukset. Ranskassa (Nord-Pas-de-Calais'ssa) ei ollut aina mahdollista varmistaa, ettei tarkastaja ollut hankkeen hallinnoija. Molemmat alueet ovat ilmoittaneet tilintarkastustuomioistuimelle, että ne ovat tarkastuksen jälkeen toteuttaneet toimia tehtävien erottamiseksi toisistaan riittävällä tavalla. Eräässä toisessa tapauksessa komissio antoi kahden yksityisen yrityksen (jotka olivat täytäntöönpanevia elimiä) sisäisen tarkastuksen yksiköille luvan toimittaa 3 artiklan mukaiset tarkastukset ja laatia 8 artiklan mukaiset lausumat. Kyseiset elimet olivat myös useiden toimenpiteiden lopullisia edunsaajia, mikä asetti riippumattomuuden kyseenalaiseksi. Tällaisissa tapauksissa, joissa julkinen ulkopuolinen taho ei ole valvonut tarkastuksia, tarkastusten riippumattomuus voi olla kyseenalainen.

Otoksen poiminta

63. Tarkastuksessa havaittiin vakavia ongelmia kolmen jäsenvaltion poimintamenetelmissä, sillä otokset eivät olleet edustavia eikä riskianalyysiä ollut tehty, mikä on vastoin asetuksen vaatimuksia.

64. Saksassa (Brandenburgissa) ei sovellettu menetelmiä, joilla olisi varmistettu, että otos on edustava ja että siihen sisältyy asianmukaisesti eri tyyppisiä ja kokoisia hankkeita. Saksassa liittovaltion tasolla (ESR) valittiin ainoastaan sellaisia hankkeita, joiden tukeen oikeuttavat menot olivat yhteensä yli 500000 euroa, ja Brandenburgissa tarkastettava 5 prosentin otos koostui 5 prosentista yhteisrahoitettuja EAKR:n hankkeita eikä 5 prosentista kaikkia tukeen oikeuttavia menoja, kuten asetuksessa edellytettiin. Lisäksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa poimintamenetelmissä ei otettu huomioon EAKR:n ja EMOTR:n päätettyjä hankkeita.

65. Italiassa ESR:n osalta ja Saksassa (Brandenburgissa, ESR:n ja EMOTR:n ohjausosaston osalta) riskianalyysiä koskevaa perustetta ei otettu huomioon otosta poimittaessa, kun taas muissa tapauksissa otos poimittiin täysin riskianalyysin perusteella niin, että huomioon otettiin tarkastettaviin hankkeisiin liittyvissä hankkeissa aiemmin havaitut virheet. Jälkimmäinen poimintamenetelmä ei ole edustava, sillä sen perusteella ei saada oikeaa kuvaa virheiden kokonaismäärästä eikä se ole 3 artiklan 2 ja 3 kohdan mukainen.

Jäsenvaltioiden toimittamien tarkastusten sisältö

66. Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Skotlanti) tilintarkastustuomioistuin totesi, että EAKR:a koskevissa tarkastuksissa tutkittiin järjestelmän toimintaa sen sijaan, että hankkeiden yksittäiset menoilmoitukset olisi tarkastettu yksityiskohtaisesti. Näin ollen jäsenvaltio noudatti ainoastaan 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, joka koskee hallinto- ja valvontajärjestelmien todentamista, eikä 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, jossa käsitellään menoilmoitusten todentamista. Samassa jäsenvaltiossa ESR:n menoja koskevissa tarkastuksissa arvioitiin ainoastaan sitä, oliko olemassa järjestelmiä menoilmoitusten virheettömyyden varmistamiseksi, joten tilintarkastustuomioistuimen tarkastajien tutkimiin kertomuksiin sisältyi vain vähän hankkeiden yksityiskohtaista tarkastamista.

67. Päinvastaisia havaintoja tehtiin ESR:n toimenpiteiden hallinnoinnista Saksassa, jossa toiminnassa olevien hallinto- ja valvontajärjestelmien tehokkuutta ei tarkastettu niin kansallisella kuin alueellisellakaan tasolla. Koska muita järjestelmien tarkastuksia ei toimitettu, 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan vaatimuksia ei noudatettu.

68. Ranskassa alueellisella tasolla toimitettavia tarkastuksia koskevat keskitetysti annetut ohjeet ovat 3 artiklan vaatimusten mukaisia. Nord-Pas-de-Calais'n alueella kaikkien rahastojen paitsi ESR:n osalta todettiin kuitenkin, että useat tarkastukset, jotka otettiin mukaan tarkastusten tavoitemäärää laskettaessa, olivat ennen lopullista maksuerää toimitettavia rutiinitarkastuksia, jollaisia tehtiin jo ennen asetuksen voimaantuloa. Tällaisiin tarkastuksiin ei yleensä kuulunut perusteellista menojen tarkastusta. Tarkastuksen aikoihin helmikuussa 2000 velvoitetta tarkastaa 5 prosenttia menoista ei siis noudatettu tyydyttävästi. Ranskan viranomaiset ovat myöhemmin ilmoittaneet tilintarkastustuomioistuimelle, että kyseinen puute on korjattu.

69. Tarkastuskertomusten sisällössä havaittiin puutteita. Kaiken kaikkiaan kertomuksissa annettiin harvoin määrällisiä tietoja jäsenvaltioiden toimittamien tarkastusten tuloksista, vaikka nämä tiedot ovat välttämättömiä tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antamiseksi. Ranskassa (Nord-Pas-de-Calais'ssa) EAKR:a ja EMOTR:a koskeviin tarkastettuihin kertomuksiin sisältyivät todistusasiakirja, jossa oli yksi ainoa rivi, sekä suositus hankkeen toteuttajalle maksettavasta lopullisesta maksuerästä. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen jälkeen on annettu uusia ohjeita tilanteen korjaamiseksi. Brandenburgissa Saksassa (ESR ja EMOTR:n ohjausosasto) ja kansallisella tasolla (ESR) ei annettu yksityiskohtaisia tietoja siitä, mitä oli tarkastettu tai oliko edustavaa otosta käytetty ja millä tavalla se oli poimittu.

Tarkastetut tukeen oikeuttavat menot

70. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 4 artiklan d ja e kohdassa sekä komission tarkastuskäsikirjassa(14) edellytetään, että tilien perustana olevat menot tarkastetaan(15). Ainoastaan jo maksetut menot, jotka on ilmoitettu ja joista on toimitettu yksityiskohtainen tarkastus, voidaan asetuksen mukaisesti katsoa jäsenvaltioiden tarkastamiksi. Useissa tutkituissa tapauksissa tällaista tarkastusta ei kuitenkaan toimitettu.

71. Yhdistyneessä kuningaskunnassa tarkastetuiksi ilmoitettuihin ESR:n menoihin sisältyi tarkastettua vuotta edeltävien ja seuraavien vuosien ilmoitettuja menoja, mutta tilien perustana olevia asiakirjoja ei ollut tutkittu. Toisessa tapauksessa hankkeet katsottiin yksityiskohtaisesti tarkastetuiksi sillä perusteella, että järjestelmätarkastus oli toimitettu(16).

72. Tarkastuksen aikana yleisesti havaittu puute oli se, että mukaan oli otettu menoja, jotka eivät vielä olleet aiheutuneet jäsenvaltion toimittamaan tarkastukseen mennessä (erityisesti EAKR:n menojen osalta, sillä EAKR:oon liittyvien hankkeiden toteutus oli kesken tarkastuksen aikaan). Tällaisissa tapauksissa jäsenvaltiot ilmoittivat kaikki hyväksytyt tukeen oikeuttavat menot tarkastetuiksi. Saksassa eräässä tapauksessa kahdesti tarkastettuun hankkeeseen liittyvät menot otettiin kahdesti mukaan 5 prosentin tavoitemäärää laskettaessa.

73. Espanjan ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ilmoittivat, että tavoitteellinen prosenttiosuus oli saavutettu eräiden tukimuotojen osalta joissakin tapauksissa jo vuonna 1998. Tätä seuraavien vuosien menot on tarkastettava, jotta koko jakso saadaan katettua, sillä asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot toimittavat tarkastuksia tasaisesti kyseessä olevalla jaksolla.

74. Huolimatta joidenkin jäsenvaltioiden vastakkaisista käsityksistä tilintarkastustuomioistuimen ja komission toimittamia tarkastuksia ei voida sisällyttää 5 prosentin tavoitemäärään, sillä asetuksessa säädetään, että jäsenvaltiot järjestävät hankkeita koskevat tarkastukset (3 artikla). Yhteisön tarkastajien toimittamissa tarkastuksissa ei välttämättä noudateta samoja perusteita tarkastettavien hankkeiden poimintamenetelmiä ja tarkastusten tavoitteita määriteltäessä. Kansainvälisissä tarkastusstandardeissa edellytetään kuitenkin, että tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antajan olisi otettava huomioon yhteisön tarkastajien toimittamat tarkastukset.

5 prosentin tavoitemäärän alentaminen

75. Komissio ei ole asianmukaisesti selittänyt säännöstä, jossa sallitaan 5 prosentin tarkastustavoitteen alentaminen, joten jäsenvaltioissa oli epäselvyyttä säännöksen soveltamisesta. Lisäksi tarkastuskäsikirjassa viitataan asiaan vain toteamalla, että tavoitteen alennus lasketaan maksujen määräpäivän (viimeistään 31. joulukuuta 2001) perusteella.

76. Eräs (työllisyyden pääosaston hyväksymä) tulkinta on, että 5 prosentin otos olisi poimittava kauden 1998-2001 aikana (eli asetuksen voimaantulosta lähtien) syntyneistä menoista ja että jäsenvaltioiden ei tarvitse tarkastaa kauden 1994-1997 menoja. Toinen (varainhoidon valvonnan pääosaston(17) suosittelema) tulkinta on, että jäsenvaltiot tarkastavat mainittua pienemmän prosenttiosuuden kunkin vuoden menoista kaudella 1994-2001(18).

77. Näistä jäsenvaltioiden toimittamista tarkastuksista saadut tulokset ovat keskeinen osatekijä tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman päätelmien kannalta, joten tilintarkastustuomioistuimen mielestä tarkastusten olisi katettava koko ohjelmakausi lopullisten menoilmoitusten tavoin. Varainhoidon valvonnan pääosaston suosituksen mukaisesti tavoitemäärä olisi parempi laskea vuosittaisten menojen määrän kuin ajanjakson pituuden perusteella.

78. Komissio (aluepolitiikan pääosasto) teki helmikuussa 2001 ensimmäisen asetusta koskevan tarkastuskäynnin, jossa havaittiin, että Irlannin viranomaiset eivät tarkastaneet ennen asetuksen voimaantuloa aiheutuneita menoja. Tilintarkastustuomioistuin havaitsi varainhoitovuotta 2000 koskevassa tilintarkastuksessa, että asetusta oli tulkittu samalla tavalla myös Italiassa ja Ruotsissa. Jos asetuksen täytäntöönpanoa olisi arvioitu aikaisemmassa vaiheessa, komissio olisi saanut tietoonsa tulkintojen eroavaisuuden. On erittäin tärkeää, että komissio antaa asiasta välittömästi ohjeet kaikille jäsenvaltioille.

79. Asetusta (EY) N:o 2406/98 sovelletaan ainoastaan tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antamiseen. Vaatimus tarkastaa 5 prosenttia (tai pienempi prosenttiosuus) kaikista tukeen oikeuttavista menoista koskee kaikkia tukimuotoja, joihin kuuluu muun muassa tavoite 2 -alueille kaudella 1994-1996 myönnetty tuki. Tarkastuksessa ilmeni, että yksikään jäsenvaltio ei ollut tarkastanut 5:tä prosenttia ohjelmakauden 1994-1996 menoista. Komission olisi joko toteutettava toimia varmistaakseen, että jäsenvaltiot soveltavat asetusta täysipainoisesti, tai ehdotettava asetuksen muuttamista.

Tukimuodon päättämisestä laadittava lausuma

80. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastukseen mennessä ainoastaan muutamat tukimuodot oli päätetty. Tarkastuksessa ei havaittu tapauksia, joissa tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman antaja ei olisi ollut tarpeeksi riippumaton (lukuun ottamatta kohdassa 62 käsiteltyjä tapauksia). Myöhemmin Kreikassa toimitetussa EAKR:n menojen tarkastuksessa tilintarkastustuomioistuin havaitsi kuitenkin, ettei lausuman laatija ollut käynyt läpi jäsenvaltion tarkastajien tekemää työtä, mikä vaikeuttaa asianmukaisen lausuman antamista.

81. Tarkastuksessa korostui jäsenvaltioiden huoli siitä, että niille myönnettävää yhteisön yhteisrahoitusta vähennetään, jos ne toimittavat perusteellisia tarkastuksia ja järjestelmätarkastuksia ja ilmoittavat sääntöjenvastaisuuksien suuresta esiintymistiheydestä(19). Jos näin on, jäsenvaltiot eivät välttämättä laadi kielteisiä lausumia. Komissio ilmoitti tilintarkastustuomioistuimelle, että yhteisön yhteisrahoitus evätään ainoastaan sellaisten sääntöjenvastaisuuksien osalta, joiden todetaan jääneen lopulliseen menoilmoitukseen. Lisäksi komissio tekee sääntöjenvastaisuuksiin liittyviä ekstrapolointeja ja rahoitusta koskevia korjauksia ainoastaan tapauksissa, joissa asetusta ei ole sovellettu oikein. Tilintarkastustuomioistuin ei ole tietoinen siitä, mitä oikeusperustaa komissio voisi hyödyntää tässä tilanteessa.

82. Jos sääntöjenvastaisuuksien esiintymistiheys on suuri tarkastetussa otoksessa, sääntöjenvastaisuuksia ei voida jättää huomioimatta, vaikka havaitut virheet korjataankin. Otoksessa olisi otettava huomioon kaikki riskitekijät, mutta sen olisi oltava myös edustava. Näin ollen, jos otoksessa on paljon sääntöjenvastaisuuksia, se tarkoittaa, että tarkastamatta jääneessä osuudessa on myös merkittävästi sääntöjenvastaisuuksia. Jos tarkastuksissa havaitut sääntöjenvastaisuudet ovat järjestelmällisiä, asetuksen 7 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot korjaavat tarkastuksissa havaitsematta jääneet tapaukset. Komission olisi nyt ilmoitettava jäsenvaltioille, miten se aikoo hyödyntää lausumia erityisesti niiden havaittujen sääntöjenvastaisuuksien osalta, jotka eivät ole järjestelmällisiä.

83. Komissio ei ole laatinut ohjeita siitä, mitä tarkoitetaan sääntöjenvastaisuuksien suurella tai pienellä esiintymistiheydellä. Tästä syystä vaarana on, että yhdessä jäsenvaltiossa pidetään suurena sellaista sääntöjenvastaisuuksien esiintymistiheyttä, jonka toisessa jäsenvaltiossa katsotaan olevan hyväksyttävän pieni. Komission olisi otettava selville, mitä perusteluja jäsenvaltiot soveltavat pienen ja suuren esiintymistiheyden määrittelemiseksi, ja annettava ohjeet asiasta. Sen on myös hyväksyttävä yhteinen toimintamalli, jota noudatetaan operatiivisissa pääosastoissa niiden saatua tukimuodon päättämisestä laadittavan lausuman, jotta varmistetaan, että jäsenvaltioita ja rakennerahastoja käsitellään tasavertaisesti.

84. Lisäksi "esiintymistiheys"-termi ei itsessään riitä sen päättelemiseen, miten sääntöjenvastaisuudet vaikuttavat menoilmoitukseen. Sääntöjenvastaisuuksien esiintymistiheys voi olla suuri (jolloin syy on selvitettävä), mutta niiden vaikutus menoilmoitukseen voi olla erittäin vähäinen. Sääntöjenvastaisuuksien esiintymistiheyttä tarkasteltaessa ei mitata niiden taloudellista vaikutusta, ja tästä syystä menoilmoituksen luotettavuuden arvioiminen oikein on vaikeaa. Näin ollen sääntöjenvastaisuuksien määrällinen arvo on myös ilmoitettava, jotta voidaan päätellä niiden todellinen vaikutus tilien perustana oleviin menoihin.

Kirjausketjut

85. Kirjausketju koostuu eri hallinnollisten tasojen ja edunsaajatasojen yksittäisistä menokirjauksista ja tositeasiakirjoista. Komissio palkkasi konsulttiyrityksen tekemään tutkimuksen rakennerahastojen menojen hallinto- ja valvontajärjestelmistä valituissa jäsenvaltioissa. Yritys laati kustakin rahastosta useita vuokaavioita ja järjestelmäkuvauksia valittujen jäsenvaltioiden osalta. Vastaavat tiedot kerättiin myös muista jäsenvaltioista konsulttien suunnitteleman mallin mukaisesti. Tutkimusta on tarkoitus ajantasaistaa säännöllisesti.

86. Riittävän kirjausketjun muodostaminen kuvataan asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa ja liitteessä I. Komission tutkimuksesta saatujen kirjausketjujen perusteella voitiin päätellä vastuualueet, muttei toiminnassa olevien hallinto- ja valvontajärjestelmien riittävyyttä tai riskialoja. Niiden perusteella ei myöskään voitu varmistaa, että kukin kirjausketju oli asetuksen liitteessä esitetyn mallin mukainen.

87. Eri hankkeet sekä jäsenvaltioiden hallintojärjestelmät rakennerahastojen (erityisesti EAKR:n) hallinnoimiseksi ja valvomiseksi eroavat merkittävästi toisistaan, joten kaikkia kirjausketjuja ei voida soveltaa kaikkiin rahaston tukimuotoihin tietyssä jäsenvaltiossa. Tutkimussopimuksesta saatu hyöty(20) onkin kyseenalainen, sillä tilintarkastustuomioistuin ei löytänyt todisteita siitä, että kyseisiä kirjausketjuja olisi käytetty tai että niitä olisi ajantasaistettu jäsenvaltioissa tai komissiossa, jonka virkamiehet mielellään luottavat järjestelmiä koskevaan tietämykseensä.

ASETUKSEN (EY) N:o 1681/94 TAVOITTEET

88. Asetuksen pääasiallisena tarkoituksena on saada jäsenvaltiot ilmoittamaan komissiolle aiempaa paremmin asiaankuuluvista oikeudellisista ja hallinnollisista säännöksistään, rakennerahastoja koskevien sääntöjenvastaisuuksien luonteesta ja määrästä, sääntöjenvastaisuuksien taloudellisista vaikutuksista sekä jäsenvaltioiden viranomaisten tältä osin toteuttamista korjaavista ja ehkäisevistä toimista, kuten neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2082/93 23 artiklassa säädetään. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi asetuksessa säädetään sääntöjenvastaisuuksia ja aiheettomasti maksettujen summien takaisinperintää koskevan tiedotusjärjestelmän perustamisesta.

89. Asetuksessa ei määritellä, kuinka jäsenvaltioiden olisi tulkittava termi "sääntöjenvastaisuus" (termi määriteltiin vasta kun asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 tuli voimaan(21), eikä siinä esitetä, mihin komissio pyrkii kyseisen tiedotusjärjestelmän perustamisella. Asetuksessa ei erityisesti säädetä siitä, miten saatavia tietoja voitaisiin käyttää esimerkiksi riskianalyysin soveltamisessa ja aiheettomasti maksettujen summien takaisinperinnän valvomisessa.

OLAFIN JA MUIDEN KOMISSION YKSIKÖIDEN TEHTÄVÄT ASETUKSEN (EY) N:o 1681/94 TÄYTÄNTÖÖNPANEMISEKSI

Hallintojärjestelmät

90. Joulukuussa 1993 perustettiin UCLAF, josta tuli osa komission pääsihteeristöä. Sen vastuualueisiin kuului asetuksen (EY) N:o 1681/94 täytäntöönpanon varmistaminen sekä jäsenvaltioiden tekemien sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten vastaanotto ja hallinnointi. Komission vastuulla oleva rakennerahastojen toimien toteuttamista koskeva tavanomainen varainhoito, josta säädetään neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2082/93 23 artiklassa, säilyi komission asianomaisissa pääosastoissa.

91. Tekniset hankaluudet ja henkilöstöpula ovat haitanneet vuodesta 1997 UCLAFin (myöhemmin OLAF) järjestelmän toimintaa jäsenvaltioissa havaittuja sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten hallinnoimiseksi ja kirjaamiseksi rakennerahastojen alalla. Sääntöjenvastaisuuksia koskevaan UCLAFin tietokantaan ei ole syötetty tietoja ilmoituksista vuoden 1997 lopun jälkeen(22), sillä Luxemburgissa sijaitseva tietokanta suljettiin ja sen sisältö siirrettiin Brysselissä sijaitsevaan IRENE-päätietokantaan(23). Ohjelmistojen puuttumisen vuoksi tietoja ei käsitelty eikä uusia tietoja rekisteröity järjestelmään. Kun tietokanta suljettiin, siihen ei ollut pääsyä enää myöskään pääosastoilla. Näin ollen UCLAFiin toimitettiin yhä neljännesvuosittain ilmoituksia sääntöjenvastaisuuksista jäsenvaltioissa, mutta tietoja ei siirretty vuoden 1997 jälkeen säännöllisesti tai järjestelmällisesti UCLAFista muihin komission yksiköihin(24).

92. Ainoastaan aluepolitiikan ja kalastuksen pääosastoilla oli järjestelmät sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten hallinnoimista, kirjaamista ja käsittelyä varten; tosin niissäkin havaittiin puutteita. Rakennerahastojen varainhoitoa koskevat asiat koottiin yksittäisiksi rahoitusta koskeviksi asiakirjoiksi, mikä vaikeutti täysimääräistä valvontaa ja tietojen hyödyntämistä. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksen jälkeen komission yksiköt ilmoittivat aikomuksestaan toteuttaa parannuksia alalla.

93. Uutta tietokantajärjestelmää on suunniteltu siitä lähtien, kun OLAF perustettiin 1. kesäkuuta 1999(25), ja sen on tarkoitus olla toiminnassa vuonna 2001. Tietokantajärjestelmällä pyritään vastaamaan uuden organisaation moninaisiin tietotarpeisiin. Tilintarkastustuomioistuimelle on ilmoitettu, että jäsenvaltiot ja komission pääosastot voivat ehdotetun järjestelmän avulla ilmoittaa sääntöjenvastaisuuksista ja tarkastella niitä sähköisesti.

94. Marraskuussa 2000 annetun komission uudistamista koskevan valkoisen kirjan(26) mukaisesti komissio aikoo varmistaa osana käynnissä olevaa komission sisäisen tarkastuksen lujittamista ja uudelleenjärjestelyä, että OLAFin ja komission pääosastojen välistä koordinointia ja yhteydenpitoa parannetaan. Lisäksi se aikoo varmistaa, että yhteisön varojen edunsaajia koskevan keskitetyn ennakkovaroitusjärjestelmän toimintaa tehostetaan (jolloin komission kirjanpitojärjestelmällä voidaan tunnistaa riskialttiit edunsaajat ennen maksujen suorittamista) ja että aiheettomasti maksettujen summien takaisinperintää hallinnoidaan entistä tehokkaammin. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi OLAFin ja muiden komission yksiköiden olisi pohdittava, olisiko sääntöjenvastaisuuksia koskevat ilmoitukset hyvä todentaa alustavasti rakennerahastoja hallinnoivissa pääosastoissa. Tämä helpottaisi sääntöjenvastaisuuksien oikea-aikaista ja suoraa seurantaa yhteistyössä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa, ja näin voitaisiin varmistaa, että komissio tekee asianmukaiset korjaukset tuleviin maksuihin.

Komission ohjeet

95. Sääntöjenvastaisuus on määritelty Euroopan yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdassa. Siinä todetaan, että sääntöjenvastaisuus on

"jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle perusteettoman menon takia".

96. Asetuksessa (EY) N:o 1681/94 ei ole määritelty sääntöjenvastaisuutta, joten jäsenvaltioille tarkoitetuissa sääntöjenvastaisuuksien havaitsemista ja niistä ilmoittamista koskevissa OLAFin ohjeissa viitataan edellä olevaan määritelmään. Yleisesti ottaen petoksen ja sääntöjenvastaisuuden ero on siinä, että petos on tahallinen teko ja rikos, kun taas sääntöjenvastaisuus on teosta tai laiminlyönnistä seurannut yhteisön oikeuden rikkominen.

97. OLAFin tehtävänä on ollut tietojen ja ohjeiden antaminen asetuksen (EY) N:o 1681/94 säännösten tulkinnasta ja täytäntöönpanosta. Tämä on tapahtunut jäsenvaltioissa järjestettyjen seminaarien, jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa pidettyjen kahdenvälisten kokousten sekä petoksenvastaisen toiminnan koordinoinnin neuvoa-antavan komitean (Cocolaf(27)) kokousten kautta. Nämä aloitteet ovat joissakin tapauksissa johtaneet siihen, että sääntöjenvastaisuuksista on ilmoitettu enemmän ja niitä koskevat tiedot ovat olleet laadukkaita. Tarkastuksessa ilmeni kuitenkin, ettei OLAFilla(28) ollut yksityiskohtaista tietoa siitä, kuinka kukin jäsenvaltio noudattaa asetusta, tai sovellettavasta sääntöjenvastaisuuden määritelmästä, jotta se voisi arvioida ilmoitettujen tietojen laatua ja määrää.

98. Koska komission yksiköiltä tai koordinoinnista vastaavilta jäsenvaltioiden viranomaisilta ei ole saatu selkeitä ohjeita(29), jäsenvaltiot ja alueet ja jopa kutakin rakennerahastoa hallinnoivat viranomaiset tulkitsivat asetusta hyvin eri tavoin. Esimerkiksi Italia sai komission yksiköiltä ristiriitaista tietoa, sillä aluksi yksiköt neuvoivat ilmoittamaan ainoastaan sellaisista sääntöjenvastaisuuksista, jotka johtavat seuraamuksiin, mutta myöhemmin ne kehottivat ottamaan mukaan myös tapaukset, joista ei aiheudu haittaa yhteisön talousarvioon(30). Italiassa (Laziossa) toimitetussa tarkastuksessa ilmeni, etteivät asianomaiset alueelliset viranomaiset olleet saaneet minkäänlaisia ohjeita sitten vuoden 1995.

99. Komissio viittasi ilmoitettavan sääntöjenvastaisuuden määrittelyä ja tulkintaa koskeviin ongelmiin jäsenvaltioissa petostentorjuntaa koskevassa vuosikertomuksessaan vuodelta 1999. Kertomus sisälsi tutkimustulokset(31), jotka perustuivat jäsenvaltioiden kaudella 1993-1997 tekemiin sääntöjenvastaisuuksia koskeviin ilmoituksiin. Tutkimustulosten mukaan jäsenvaltioiden ilmoitukset erosivat toisistaan, ja tästä syystä "jäsenvaltioiden nykyisin noudattama käytäntö ei vastaa tavoitetta yhteisön taloudellisten etujen yhtäläisen tehokkaasta suojaamisesta".

100. Jotkin tietoja toimittaneet viranomaiset tulkitsivat virheellisesti, että ilmoittamisvelvollisuus koskee ainoastaan petoksia ja petosepäilyjä, luultavasti siksi, että UCLAF/OLAF on ensisijaisesti petostentorjuntaviranomainen. Näin oli huolimatta siitä, että kyseinen sääntöjenvastaisuuksien suppea tulkinta hylättiin Cocolafin kokouksessa 4. lokakuuta 1995, koska se oli ristiriidassa asetuksen (EY) N:o 1681/94 kanssa.

101. Tapauksissa, joissa asetusta tulkittiin niin, että sen mukaan oli ilmoitettava myös muista sääntöjenvastaisuuksista kuin petoksista, oli kuitenkin epäselvyyttä siitä, oliko meno maksettava tai oliko siihen perustuva hakemus tehtävä ennen kuin sääntöjenvastaisuus voitiin todeta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa tämä johti siihen, että kolmen eri rakennerahaston osalta sovellettiin kolmea eri tulkintaa. Saksassa (Brandenburgissa) puolestaan kahden rakennerahaston hallinnoinnista vastaava täytäntöönpaneva elin sovelsi rahastoihin eri tulkintaa ilman selvää syytä, ja Espanja ilmoitti ainoastaan sellaisista tapauksista, joissa oli aloitettu perintämenettely.

102. Jäsenvaltioiden viranomaiset tulkitsivat eri tavoin myös perustetta, jonka mukaan on ilmoitettava kaikista sellaisista sääntöjenvastaisuuksista, joista on aloitettu hallinnollinen tai oikeudellinen esitutkinta. Useissa tapauksissa viranomaiset katsoivat, että edellytyksenä sääntöjenvastaisuudesta ilmoittamiselle oli perintämääräyksen antaminen tai oikeudellisen menettelyn aloittaminen eikä niinkään sääntöjenvastaisuuden havaitseminen ja tutkinta. Ranskassa ja Italiassa tämä johti siihen, että OLAFille tai muille komission yksiköille ei ilmoitettu useista epäillyistä petostapauksista, joita tutkittiin parhaillaan.

103. Asetuksen 3 artiklan 3 kohdan ja joidenkin jäsenvaltioiden lakien mukaan sääntöjenvastaisuuksia koskevien tietojen toimittamiseen voidaan tarvita toimivaltaisen oikeusviranomaisen lupa. Tämän säännöksen asianmukaisesta soveltamisesta aiheutui joissakin tapauksissa jopa kahden vuoden viipeitä(32), kun viranomaiset odottivat hallinnollisten ja oikeudellisten toimien tuloksia. Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettujen menettelyjen avulla voitiin sitä vastoin ilmoittaa sääntöjenvastaisuuksista jo aikaisessa vaiheessa.

104. Saksassa (Baijeri) ja Italiassa asetusta tulkittiin niin, että sitä ei sovellettu rahastoja hallinnoivissa elimissä havaittuihin sääntöjenvastaisuuksiin. Tällä tulkinnalla on erityinen merkitys, sillä kun rahoituksen varmentavat viranomaiset eivät tarkasta hallinnoivaa elintä siksi, että se on riippumaton oikeudellinen yksikkö, kyseisen elimen hallinnoimaan yhteisön rahoittamaan toimintaan liittyy tavallista enemmän riskejä.

105. Useissa tapauksissa(33) hallinnoivat viranomaiset korjasivat havaittuja sääntöjenvastaisuuksia vähentämällä maksettavaa tukea eivätkä ilmoittaneet sääntöjenvastaisuuksista. Tämä käytäntö ja edellä mainitut tulkinnat vaikuttivat siihen, että jotkin hallinnoivat elimet Belgiassa, Ranskassa ja Alankomaissa ilmoittivat suhteellisen harvoista sääntöjenvastaisuuksista, ja joidenkin rakennerahastojen osalta niistä ei ilmoitettu ollenkaan(34). Erään hallinnoivan elimen(35), johon tehtiin tarkastuskäynti, tekemien alustavien tutkimusten mukaan vastedes olisi vuosittain ilmoitettava arviolta tuhansista sääntöjenvastaisuuksista, jos sääntöjenvastaisuuden määritelmää noudatettaisiin kaikilta osin. Liitteessä 1 esitetään kaudella 1994-2000 ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien määrä ja arvo rakennerahastoittain ja jäsenvaltioittain.

106. Koska jäsenvaltioiden viranomaiset ovat soveltaneet sääntöjenvastaisuuden osalta useita eri määritelmiä ja koska tietoja ei ole ajantasaistettu, toimitetut tiedot ovat olleet puutteellisia, epäluotettavia, harhaanjohtavia ja vanhentuneita, ja niistä ei ole paljonkaan hyötyä varainhoidon kannalta. Jäsenvaltioiden viranomaiset ja OLAF ovat järjestäneet yhteisiä tiedotusseminaareja, mutta komission ja jäsenvaltioiden on toteutettava lisää toimia oikeudellisten ja hallinnollisten esteiden poistamiseksi jäsenvaltioissa, jotta voidaan varmistaa tietojen toimittamisen yhdenmukaisuus. Liitteessä 2 esitetään yhteenveto asetuksen noudattamista koskevista järjestelmistä tarkastuksen kohteena olleissa jäsenvaltioissa.

Asetuksen (EY) N:o 1681/94 seuranta OLAFissa ja muissa komission yksiköissä

107. Pääasiallinen vastuu havaittujen sääntöjenvastaisuuksien käsittelystä ja rahoitusta koskevien korjausten tekemisestä on jäsenvaltioilla, kun taas järjestelmän valvonnasta ja sääntöjenvastaisuuksia koskevista ilmoituksista vastaavat yhteisön tasolla OLAF, varainhoidon valvonnan pääosasto sekä operatiiviset pääosastot. Asetuksen soveltamisen valvonnan todettiin olevan puutteellista komissiossa useilla aloilla. Ensinnäkään tilintarkastustuomioistuin ei ole löytänyt todisteita siitä, että komissio olisi analysoinut tai arvioinut jäsenvaltioiden toimittamia toisistaan eriäviä tietoja hallinto- ja valvontajärjestelmistä sekä sääntöjenvastaisuuksien havaitsemista ja niistä raportoimista koskevista järjestelyistä. OLAF on asetuksen (EY) N:o 1681/94 täytäntöönpanosta vastaava pääasiallinen viranomainen, ja 3 ja 5 artiklan mukaiset jäsenvaltioiden ilmoitukset lähetetään sille. Kertomukset jäsenvaltioiden hallinnollisista ja oikeudellisista säännöksistä lähetetään asetuksen 2 artiklan ja asetuksen (ETY) N:o 4253/88 23 artiklan 1 kohdan mukaisesti varainhoidon valvonnan pääosastolle (jäsenvaltioiden varainhoitojärjestelmien tarkastajalle). Asetuksen tarkoituksen vastaisesti näihin tietoihin ei sisälly yksityiskohtaisia tietoja jäsenvaltioiden tiedotusjärjestelmistä, joita hyödynnetään sääntöjenvastaisuuksien havaitsemisessa ja niistä raportoinnissa, eikä OLAFilla tai komission pääosastoilla ole yksityiskohtaisia tietoja tai analyysejä jäsenvaltioiden menettelyistä tai järjestelmistä, joita hyödynnetään sääntöjenvastaisuuksista raportoitaessa.

108. Toiseksi yksikään komission yksikkö ei tehnyt tarkastuskäyntejä jäsenvaltioihin nimenomaan tarkistaakseen niiden järjestelmiä kyseisellä alalla. Paikalla toimitettavien tarkastusten merkitys korostuu tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksesta saaduissa tuloksissa, joiden mukaan sääntöjenvastaisuuksien havaitsemisessa, kirjaamisessa ja niistä tiedottamisessa oli useita puutteita sekä keskushallinnossa että alemmilla hallinnon tasoilla. OLAF ja muut komission yksiköt eivät olleet tietoisia näistä ongelmista.

109. Esimerkiksi rakennerahastojen hallinnoinnista kansallisella ja alueellisella tasolla vastuussa olevilla yksittäisillä viranomaisilla ei ollut ohjeita tai kirjallisia menettelyjä, joiden mukaisesti ne olisivat todentaneet saatujen sääntöjenvastaisuuksia koskevien tietojen tulkinnan tai laadun. Huolimatta siitä, että yhteisössä tai jäsenvaltioissa(36) ei valvottu, miten kukin tiedot toimittava elin tulkitsi "sääntöjenvastaisuus"-termiä, yksikään jäsenvaltion viranomainen ei varmistunut saatujen tietojen luonteesta, vaan välitti ne edelleen komissiolle ilman tarkastuksia.

110. Lisäksi useimmissa tapauksissa koordinoinnista vastaavilla jäsenvaltion viranomaisilla ei ollut aiempia tietoja, joiden perusteella olisi voitu tehdä yhteenveto kaikista ilmoitetuista tapauksista ja niiden käsittelyn etenemisestä, eivätkä ne toteuttaneet täydellisyys- tai loogisuustarkastuksia analysoimalla, kuinka monesta sääntöjenvastaisuudesta kukin elin tai alue toimitti tietoja. Ranskan sisäasiainministeriö ei säilyttänyt saamiinsa sääntöjenvastaisuusilmoituksiin liittyviä asiakirjoja, ja yksi Yhdistyneen kuningaskunnan ministeriö ei pystynyt toimittamaan täydellistä luetteloa kaikista kaudella 1994-1999 käsitellyistä tapauksista, sillä se oli poistanut tietokannastaan kaikki tapaukset, joiden käsittely oli lopetettu. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että kyseiset tiedot olisi säilytettävä, jotta niitä voitaisiin hyödyntää asetuksessa (EY) N:o 2064/97 tarkoitetussa riskianalyysissä ja muissa tarkastuksissa.

111. Asetuksen 5 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot antavat neljännesvuosittain ajantasaistetut tiedot aiemmin ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien johdosta toteutetuista oikeudellisista tai hallinnollisista toimista, mutta säännöstä ei yleensä noudateta pääasiassa siksi, että tutkinta-ajat ovat pitkiä. Viipeet vähentävät seurantamenettelyjen tehokkuutta ja avoimuutta. Usein ei myöskään noudateta vaatimusta ilmoittaa neljännesvuosittain siitä, että sääntöjenvastaisuuksia ei ole havaittu (tyhjät ilmoitukset).

112. Tarkastuksessa ilmeni, että hallinnoivien viranomaisten sääntöjenvastaisuuksien osalta säilyttämien asiakirjojen laatu oli heikko, sillä niissä havaittiin monia virheitä ja epätarkkuuksia kaikilla tasoilla. OLAF hylkäsi esimerkiksi kaikki Ranskan sääntöjenvastaisuuksia koskevat ilmoitukset kaudelta 1997-1998 puutteellisten tietojen vuoksi. Useissa tapauksissa(37) OLAFille toimitetuista sääntöjenvastaisuuksia koskevista lomakkeista puuttui tärkeitä tietoja, kuten hankkeen nimi, sääntöjenvastaisuuksien arvo tai erityinen viitenumero, eivätkä viranomaiset olleet käyttäneet standardin mukaisia lomakkeita. Tämä vaikeutti tietojen tarkoituksenmukaista analysointia.

113. Joissakin tapauksissa epätarkoituksenmukaisten tietojen toimittaminen ja niiden hyväksyntä ilman seurantatoimia on osoituksena siitä, että toimitettavat tiedot on määriteltävä nykyistä selkeämmin ja toimivammin. Lisäksi asianmukaiset tiedot olisi säilytettävä sähköisessä muodossa, jotta voitaisiin nopeasti varmistaa, mitkä ilmoitukset on jo saatu ja mitkä on vielä saatava. Tiedoista on käytävä ilmi ilmoitusten yleinen sisältö ja kunkin tapauksen seurantatoimet ja siitä käyty kirjeenvaihto. Näitä tietoja olisi säännöllisesti verrattava raportointijärjestelmässä oleviin muiden viranomaisten tietoihin, jotta kertomusten laadinnassa ei esiintyisi virheitä.

114. Tarkastuskäynnin kohteena olleista jäsenvaltioista useimpien raportointijärjestelmässä ei ollut varmistettu, että kaikista havaituista sääntöjenvastaisuuksista lopulta ilmoitettiin asianmukaisesti OLAFille(38). Useissa tapauksissa keskushallintoviranomaisen tiedot käsiteltävinä olevista ja päätökseen saatetuista sääntöjenvastaisuuksista eivät täysin vastanneet rakennerahastoja hallinnoivien paikallisten elinten tietoja. Lisäksi havaittiin katkoksia ilmoitusketjuissa sekä epätarkkoja ja viivästyneitä ilmoituksia. Italiassa(39) sääntöjenvastaisuuksien ilmoittamiseen käytettiin useita rinnakkaisia tiedotuskanavia, minkä vuoksi OLAFille ei ilmoitettu sääntöjenvastaisuuksista ja välittäjinä toimivat viranomaiset sivuutettiin ja jätettiin ulkopuolelle varojen turvaamiseksi tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta.

Sääntöjenvastaisuuksien seuranta OLAFissa ja muissa komission yksiköissä

115. Rakennerahastoista annettujen asetusten mukaan, jos jäsenvaltion viranomaiset ilmoittavat havaitusta sääntöjenvastaisuudesta ennen toimintaohjelman rahoitussitoumusten tekemisen määräpäivää, ne voivat korvata tukeen oikeuttamattomat summat muilla hankemenoilla. Jos näin ei tehdä ja sääntöjenvastaisuus tulee myöhemmin OLAFin ja muiden komission yksiköiden tietoon, yhteisön tukea voidaan vähentää, pidättää tai peruuttaa neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2082/93 24 artiklan mukaisesti. Esimerkiksi vuonna 1999 annettiin 24 artiklan nojalla noin 75 perintämääräystä, joiden arvo oli 82 miljoonaa euroa(40).

>TAULUKON PAIKKA>

Lähde:

komissio.

116. OLAF aloittaa tutkinnan erittäin harvoin jäsenvaltioiden ilmoitusten perusteella. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että komission yksiköt olettavat, että jäsenvaltiot toteuttavat havaitsemiaan sääntöjenvastaisuuksia koskevat seurantatoimet itse ja tekevät automaattisesti korjaukset kyseisiin summiin, perivät ne takaisin ja/tai ohjelmoivat ne uudelleen. OLAF asettaa tästä syystä etusijalle omat tutkimuksensa ja erityistä huomiota vaativat riskialttiit alat, kun taas hallinnoivat pääosastot asettavat etusijalle komission ja tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskäynneillä sekä OLAFin tutkimuksissa havaittujen sääntöjenvastaisuuksien kirjaamisen ja seurannan.

117. Jäsenvaltioiden ilmoitukset ovat usein puutteellisia(41), ja niillä ei ole merkitystä riskianalyysin kannalta, joten niitä ei senkään vuoksi aseteta toiminnassa etusijalle. Näin ollen OLAF totesi vuosittaisessa toimintakertomuksessaan kaudelta 1999-2000(42), ettei se voinut olla tyytyväinen tavanomaisista lähteistä saamiinsa tietoihin ja että sen oli vielä tehtävä analyysi määritelläkseen, oliko pääosa sääntöjenvastaisuuksista havaittu vai muodostivatko havainnot ainoastaan pienen osan todellisuudessa tapahtuneista sääntöjenvastaisuuksista.

118. Kautta 30. kesäkuuta 1994 - 31. joulukuuta 2000 koskevien OLAFin tietojen(43) mukaan jäsenvaltiot ilmoittivat asetuksen (EY) N:o 1681/94 nojalla yhteensä 3244 sääntöjenvastaisuudesta neljän rakennerahaston (EAKR, ESR, EMOTR ja KOR) osalta. Sääntöjenvastaisuuksien arvo oli 433,9 miljoonaa euroa. Näiden tapausten johdosta perittävä kokonaissumma oli vuoden 2000 lopussa vielä 317,3 miljoonaa euroa, joten kyseisten ilmoitusten perusteella todellisuudessa peritty määrä oli 116,6 miljoonaa euroa, mikä vastaa hieman yli neljäsosaa tuesta, johon ilmoitettiin liittyvän sääntöjenvastaisuuksia.

119. Taulukossa esitetään jäsenvaltioiden vuonna 2000 ilmoittamat sääntöjenvastaisuudet ja niiden arvo. Vuonna 2000 ilmoitettuja tapauksia oli yli 74 prosenttia enemmän kuin edellisvuonna. Suurin osa ilmoitetuista tapauksista (55 prosenttia tapauksista ja 51 prosenttia tapausten arvosta) liittyi ESR:n toimintaan. Ilmoitettujen tapausten määrän selvä lisääntyminen on osoitus siitä, että jäsenvaltiot pyrkivät ilmoittamaan sääntöjenvastaisuuksista yhä tehokkaammin, mutta kokonaismääristä ei käy ilmi, että luvut ovat yhä hyvin erilaisia eri jäsenvaltioissa ja eri alueilla.

Taulukko

Asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti jäsenvaltioiden ilmoittamat petokset ja muut sääntöjenvastaisuudet (vuonna 2000)

>TAULUKON PAIKKA>

120. Sääntöjenvastaisuuksista ilmoittamisen päätavoitteena on, että komissio voi ottaa tiedot huomioon, kun se hyväksyy maksuja rakennerahastoja koskeville yksittäisille ohjelmille. Tästä syystä tietojen on oltava tarkkoja ja ajantasaisia. Sellaisen kyseisten yksiköiden hyväksymän ja dokumentoidun järjestelmän puuttuminen rakennerahastoja hallinnoivissa pääosastoissa sekä OLAFin ja pääosastojen välillä, jolla seurattaisiin jäsenvaltioiden ilmoittamia sääntöjenvastaisuuksia, haittaa kuitenkin näiden tietojen asianmukaista ja tehokasta hyödyntämistä.

121. OLAF lähetti esimerkiksi helmikuussa 1997 rakennerahastoja hallinnoiville pääosastoille kattavan luettelon kyseiseen ajankohtaan mennessä ilmoitetuista sääntöjenvastaisuuksista. Useissa tapauksissa pääosastot eivät kuitenkaan voineet seurata sääntöjenvastaisuuksia, sillä jäsenvaltiot eivät olleet toimittaneet niistä riittävästi tietoa(44). Lisäksi työllisyyden pääosastolla oli käytössään kolme mapillista vuonna 1998 tehtyjen ilmoitusten kopioita, mutta ilmoituksia ei analysoitu eikä seurantatoimia toteutettu. Samoin aluepolitiikan pääosastolle kuuluvista tapauksista 17 oli sellaisia, joista oli ilmoitettu asianomaisista maantieteellisistä alueista vastaaville yksiköille seurantatoimien toteuttamiseksi ja joiden käsittely oli edelleen kesken kahden vuoden jälkeen.

122. Useissa tapauksissa OLAFin ja muiden komission yksiköiden välisen tietojenvaihdon ja tiedustelujen todettiin olleen erittäin monimutkaisia. Aluepolitiikan pääosasto lähetti tiedusteluja OLAFin kautta jäsenvaltioille, vaikka suorien yhteydenottojen avulla jäsenvaltioiden viranomaisilta olisi saatu vastaukset välittömästi. Sen sijaan käytiin runsaasti ajoittain turhaa kirjeenvaihtoa, mikä aiheutti tehottomuutta.

123. Kaikkien merkittävien menojen, jotka esitetään määrärahojen saamiseksi, totuudenmukaisuus ja tarkkuus olisi todennettava erikseen tai suoraan vertaamalla niitä tilien perustana oleviin alkuperäisiin asiakirjoihin. Lisäksi hallinnoivien viranomaisten olisi harkittava monialaisen analyysin tekemistä ylimitoitetuista hakemuksista (eli verrattava haettua tukea lopulliseen hyväksyttyyn summaan), jotta voitaisiin yksilöidä yli 4000 euron suuruiset tukeen oikeuttamattomat menot ja sääntöjenvastaisuudet, jotka otetaan huomioon riskianalyysejä laadittaessa.

124. Jotkin jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet lukuisista sääntöjenvastaisuuksista neljännesvuosittain, mutta useita näistä tapauksista ei selvitetty pitkään aikaan. Esimerkiksi eräässä tapauksessa(45) alustavat toimet viivästyivät 16 kuukautta ja sen jälkeen kului viisi vuotta, joiden aikana edunsaaja ei maksanut tukea takaisin useista pyynnöistä huolimatta. Vaikka koordinointielimelle neljännesvuosittain annetuissa kertomuksissa tapauksen käsittelyn todettiin olevan kesken, kyseinen elin, OLAF tai muut komission yksiköt eivät toteuttaneet seurantatoimia.

125. OLAF tai muut komission yksiköt eivät järjestelmällisesti analysoineet ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien luonnetta, kehitystä tai esiintymistiheyttä riskianalyysejä (sellaisten riskialttiiden alojen yksilöinti, joihin kiinnitetään erityistä huomiota tarkastuksissa) varten eikä varainhoidon valvontaa parannettu tai kohdennettu ilmoitusten perusteella. Lisäksi OLAFin IRENE-tietokanta oli suunniteltu sellaiseksi, ettei sen avulla voitu laatia analyyttisiä selvityksiä sääntöjenvastaisuuksista eri maantieteellisillä alueilla tai aloilla eikä sitä yleensä hyödynnetty riskianalyyseissä. Tietokanta ei itse asiassa ollut toiminnassa syyskuusta 1997 vuoden 2000 loppupuolelle saakka. Koska eri toimintaohjelmiin ja jäsenvaltioihin liittyvien sääntöjenvastaisuuksien seuranta ei ole järjestelmällistä ja niitä ei analysoida, varainhoidon tehokkuus kärsii ja raportointijärjestelmän hyödyllisyys joutuu kyseenalaiseksi.

126. Yleensä jäsenvaltiot eivät hyödyntäneet täysipainoisesti tietoja eivätkä ne tehneet tilastoanalyysejä aiempien sääntöjenvastaisuuksien vertailemiseksi eri aloilla. Tilintarkastustuomioistuimen ja komission toimittamien tarkastusten havaintoja ei myöskään sisällytetty tarkastelun kohteena olleeseen sääntöjenvastaisuuksista raportoimista koskevaan järjestelmään. Jos sääntöjenvastaisuuksista raportoimista koskevasta järjestelmästä halutaan olevan hyötyä, yhteisön rahoituksen turvaamiseksi yksittäisissä tapauksissa on toteutettava pikaisia seurantatoimia ja kaikista asianmukaisista lähteistä saadut tarkastustulokset on analysoitava. Näin valvontajärjestelmistä ja riskeistä voidaan tehdä yleisluonteisia päätelmiä.

PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET

127. Asetuksen (EY) N:o 2064/97 voimaantulo oli askel eteenpäin jäsenvaltioiden varainhoidon valvonnan tehostamisessa, sillä jäsenvaltioiden toimittamien tarkastusten ja tukimuodon päättämisestä laatimien lausumien avulla yhteisön yhteisrahoittamissa menoissa ilmenevien virheiden uskotaan vähenevän. Komission olisi asetettava etusijalle asetuksen täytäntöönpanoa koskeva neuvonta ja arviointi, jonka avulla jäsenvaltioiden tukikelpoisiksi ilmoittamien menojen laillisuuden ja asianmukaisuuden todentamista voitaisiin parantaa, joko välivaiheissa tai päättämisvaiheessa (katso kohdat 22-36). Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksissa on toistuvasti käynyt ilmi, että lopullisissa menoilmoituksissa on huomattava määrä virheitä vielä lopullisen maksuerän maksamisen ja tukimuodon päättämisen jälkeen (kohta 1).

128. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksessa havaittiin, että jäsenvaltiot tekevät paljon erinomaisia tarkastuksia, mutta tarkastusten laatu vaihtelee jopa alueittain (kohdat 42-84). Komission on hyvin tärkeää varmistaa, että tarkastusten taso säilyy tyydyttävänä kaikkialla yhteisössä.

129. Tarkastuksessa havaittiin, että asetuksen täytäntöönpano oli viivästynyt (kohta 33) ja että kansalliset ja alueelliset viranomaiset olivat usein soveltaneet väärin täytäntöönpanon perustavaa laatua olevia yksityiskohtia (esimerkiksi kohta 78). Tämä johtui osaksi siitä, ettei komissiosta ollut saatu riittävästi ohjeita (kohdat 22-36). Tarkastuksessa ilmeni, ettei yksikään tarkastuskäynnin kohteena ollut jäsenvaltio noudattanut asetusta kaikilta osin. Yleisesti ottaen kyseiset jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tilintarkastustuomioistuimelle, että ne tarkistavat menettelyitään ja toteuttavat parannuksia. Jäsenvaltioissa sijaitsevat rakennerahastoja hallinnoivat organisaatiot ovat hyvin erilaisia, joten kunkin jäsenvaltion olisi tarkistettava asetuksen täytäntöönpano, ja komission on kiireesti toteutettava käytettyjen järjestelmien toimintaa koskeva kattava arviointi ja annettava tarvittaessa ohjeita.

130. Asetuksen (EY) N:o 1681/94 täytäntöönpanoa koskevassa tarkastuksessa ilmeni, että havaituista sääntöjenvastaisuuksista ja käsittelyn etenemisestä ei ilmoiteta, ja tästä syystä ilmoitettujen tapausten määrä ja luonne eroaa jäsenvaltiosta toiseen (kohdat 98-106 ja 111-114). Koska OLAF ei pitkään aikaan ylläpitänyt riittävää tietokantaa (kohdat 91 ja 125) ja koska rakennerahastoja hallinnoivat komission pääosastot eivät ole toteuttaneet järjestelmällisiä seurantatoimia (kohdat 92 ja 121), asetuksen käytännön merkitys on vähentynyt. Kun otetaan huomioon, että OLAF on tähän mennessä toiminut välittäjänä asetusta koskevassa raportointijärjestelmässä, OLAFin ja muiden komission yksiköiden olisi pohdittava nykyisiä menettelyjä siinä tarkoituksessa, että rakennerahastoja hallinnoivat pääosastot pystyisivät tutkimaan ilmoitukset ja toteuttamaan seurantatoimet välittömästi (kohta 94).

131. Tilintarkastustuomioistuin on pannut merkille, että sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten määrä lisääntyi edelleen vuonna 2000. Komission olisi kuitenkin toimitettava useita kattavia tarkastuksia paikalla jäsenvaltioissa. Näin voitaisiin yksilöidä jäsenvaltioiden järjestelmissä olevat puutteet, jotka liittyvät sääntöjenvastaisten menojen havaitsemiseen, niistä ilmoittamiseen ja niiden seurantaan. Komission olisi annettava jäsenvaltioille selvät kirjalliset ohjeet vaadittujen valvonta- ja tiedotusjärjestelmien luonteesta sekä sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten ajoituksesta ja muodosta. Sen olisi myös annettava suosituksia ja esitettävä pyyntöjä korjaavista toimenpiteistä, kuten uudessa rakennerahastoja koskevassa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1260/1999(46) säädetään (kohdat 107-108).

132. Mainitun kahden asetuksen avulla OLAFin, muiden komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden olisi voitava yksilöidä ja korjata hallinnoinnin ja valvonnan puutteet. Lisäksi komission olisi laadittava ehdotuksia kyseisten kahden asetuksen eri näkökohtien yhdistämiseksi, jotta valvonta- ja raportointijärjestelmiä voitaisiin tehostaa ja yhtenäistää selvin ja johdonmukaisin perustein kaikkialla EU:ssa.

Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 19. heinäkuuta 2001pitämässään kokouksessa.

Tilintarkastustuomioistuimen puolesta

Jan O. Karlsson

presidentti

(1) EYVL L 290, 23.10.1997.

(2) EYVL L 178, 12.7.1994.

(3) Tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomus varainhoitovuodelta 1998, kohdat 3.14-3.19 (EYVL C 349, 3.12.1999) ja tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomus varainhoitovuodelta 1999, kohdat 3.69-3.74 (EYVL C 342, 1.12.2000).

(4) Erityiskertomus nro 8/98 petostentorjuntaan erikoistuneista komission yksiköistä, erityisesti petostentorjunnan koordinointiyksiköstä (UCLAF) (EYVL C 230, 22.7.1998).

(5) EYVL L 193, 31.7.1993.

(6) Vuosikertomus varainhoitovuodelta 1998, kohta 3.33; vuosikertomus varainhoitovuodelta 1999, kohta 3.75.

(7) EYVL L 298, 7.11.1998.

(8) Vuosikertomus varainhoitovuodelta 1999, kohta 3.74 (EYVL C 342, 1.12.2000).

(9) Ranska: CICC, DATAR (Délégation à l'aménagement du territoire et à l'action régionale), sisäasiainministeriö ja DGEFP (Direction générale de l'emploi et de la formation professionnelle). Yhdistynyt kuningaskunta: kauppa- ja teollisuusministeriö ja GOWM (Government Office fot the West Midlands).

(10) Yhdistyneen kuningaskunnan maatalous-, kalastus- ja elintarvikeministeriön sisäisen tarkastuksen yksikkö kattaa kuitenkin sekä EMOTR:n ohjausosaston että KOR:n.

(11) Espanja: IGAE:lla ei ole valtuuksia tarkastaa 17 alueellisen tarkastusosaston työskentelyä tai tehdä siihen muutoksia.

(12) Komission kirje Yhdistyneelle kuningaskunnalle, päivätty 28.9.2000.

(13) EYVL L 63, 3.3.2001 - Asetus (EY) N:o 438/2001.

(14) Tarkastuskäsikirjassa mainitaan "paikalla suoritettava menoilmoituksen kaikkien kohtien perusteellinen tarkastus, johon sisältyvät myös lähdeasiakirjat ja rakennerahastojen tuen lopullisten edunsaajien pitämät muut arkistot" ja "erilliset tapahtumatasolla toteutettavat tarkastukset, joilla selvitetään tiettyjen tapahtumien oikeellisuus" (liitteen 2 B kohta). Siinä todetaan myös, että "tarkastuksiin, jotka kohdistuvat viiteen prosenttiin kaikista tukeen oikeuttavista kustannuksista, on sisällyttävä paikalla suoritettuja kutakin tukimuotoa koskevien yksittäisten menoilmoitusten tarkastuksia". Lisäksi A kohdassa todetaan, että "menoilmoitusten todentaminen antaa varmuuden ainoastaan tosiasiallisesti tarkastetuista menoilmoituksista".

(15) Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot todentavat eri tasoilla tehdyt menoilmoitukset valikoivasti riskianalyysin perusteella.

(16) Esimerkiksi kahden ESR:stä yhteisrahoitetun kurssin lopulliset maksupyynnöt vuodelta 1998 tarkastettiin, ja kaikki 28 ESR:stä yhteisrahoitettua kurssia katsottiin tarkastetuiksi sillä perusteella, että kaikkien kyseisten kurssien osalta sovellettiin samoja järjestelmiä. Jäljelle jääneiden 26 pyynnön tukikelpoisuutta tai tosiasiallisuutta ei kuitenkaan tarkastettu. Viranomaiset sovelsivat oikein kahdesta kurssista saatuja tuloksia 26 muuhun kurssiin, mutta tapauksissa, joissa tarkastuksessa ei havaita järjestelmiin liittyviä heikkouksia tai sisältövirheitä, tuloksia ei voida perustellusti ekstrapoloida pyyntöihin, joita ei ole tutkittu.

(17) Kirjeet Tanskalle ja Suomelle.

(18) Esimerkiksi kaudella 1994-1999 toteutetun toimintaohjelman osalta maksuja voidaan suorittaa kahdeksan vuoden ajan. Kun asetus tuli voimaan (marraskuussa 1997), kahdeksasta vuodesta oli jäljellä neljä kahdeksasosaa, joten tarkastettava osuus olisi neljä kahdeksasosaa 5 prosentista. Kunkin vuoden menoista (kaudella 1994-2001) tarkastettaisiin siis vähintään 2,5 prosenttia.

(19) Asetuksen 8 artiklassa mainitaan vain sääntöjenvastaisuudet. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että tässä yhteydessä sääntöjenvastaisuuksien olisi katettava myös virheiden käsite.

(20) Sopimuksen kustannukset olivat 300000 euroa.

(21) Neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EYVL L 312, 23.12.1995) 1 artiklan 2 kohdassa todetaan, että "väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen taikka perusteettoman menon takia".

(22) OLAFin toimintakertomuksessa kaudelta 1. kesäkuuta 1999-31. toukokuuta 2000, annettu 23. toukokuuta 2000, todettiin jäsenvaltioiden ilmoitusten osalta, että kaikki asetuksen (EY) N:o 1681/94 nojalla tehdyt ilmoitukset tallennettiin OLAFin IRENE-tietokantaan (kohta 1.1.1).

(23) IRENE-tietokanta (Irregularities, Enquiries, Exploitation) on ollut toiminnassa 1. joulukuuta 1992 lähtien.

(24) Esimerkiksi jäsenvaltioiden OLAFille kaudella 1997-1999 ilmoittamista 14:stä KOR:a koskevasta tapauksesta ainoastaan neljästä oli ilmoitettu kalastuksen pääosastolle ennen kuin kyseinen pääosasto pyysi toukokuussa 1999 OLAFilta ajantasaistettuja tietoja.

(25) Komissio teki 28. huhtikuuta 1999 päätöksen 1999/352/EY, EHTY, Euratom Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) perustamisesta (EYVL L 136, 31.5.1999).

(26) Valkoinen kirja komission uudistamisesta, KOM(2000) 200 lopullinen, 1. maaliskuuta 2000 ja KOM(2000) lopullinen/2, 5. huhtikuuta 2000.

(27) Petoksenvastaisen toiminnan koordinoinnin neuvoa-antava komitea (Cocolaf) perustettiin vuonna 1994, ja se koostuu jäsenvaltioiden edustajista ja sen puheenjohtajana toimii OLAF.

(28) OLAF totesi kuitenkin 23. toukokuuta 2000 antamassaan toimintakertomuksessa (1. kesäkuuta 1999-31. toukokuuta 2000), että jäsenvaltioiden raportointimenettelyt on yhdenmukaistettu ja että toimitettavien ilmoitusten on oltava yhdenmukaisia tietokoneistetun käsittelyn helpottamiseksi asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisten ilmoitusten osalta (kohta 1.1.1).

(29) Italia: pääministerin kanslian alainen yhteisön politiikkaa käsittelevä osasto ei määritellyt sääntöjenvastaisuutta, josta on ilmoitettava, joten kukin viranomainen tulkitsi termiä eri tavoin.

(30) Työllisyyden pääosaston Italian työministeriölle huhtikuussa 1995 osoittama kirje, jota myöhemmin muutettiin 16. tammikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä nro 1319.

(31) Yhteisen tutkimuskeskuksen tutkimus vuosilta 1993-1997.

(32) Ranska, Belgia, Alankomaat ja Italia.

(33) Alankomaat, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Italia.

(34) Yhdistynyt kuningaskunta: KOR; Ranska: EAKR, KOR, EMOTR.

(35) Saksan työ-, sosiaali-, terveys- ja naisasiainministeriö (Ministerium für Arbeit, Soziales, Gesundheit und Frauen, MASGF). Kaikissa osavaltioissa on tähän mennessä tulkittu sääntöjenvastaisuus-termiä hyvin suppeasti, joten voidaan olettaa, että kun tästä lähtien noudatetaan yleisesti Saksan liittotasavallan valtiovarainministeriön perusteita, työ- ja sosiaaliministeriön on ilmoitettava useista tuhansista tapauksista neljännesvuosittain. Tilanne eroaa täysin entisestä, sillä vuoden 1999 joulukuun loppua edeltävän 5 1/2 vuoden aikana ilmoitettiin ainoastaan 42 sääntöjenvastaisuudesta.

(36) Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriö, Ranskassa CICC; Italia.

(37) Ranskan sisäasiainministeriö, Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriö sekä ympäristö-, liikenne- ja alueministeriö, Espanja, Italian teollisuusministeriö.

(38) Esimerkiksi eräällä alueella hallinnoiva viranomainen kirjasi kuusi sääntöjenvastaisuutta, joista ei ilmoitettu kansallisille viranomaisille eikä OLAFille.

(39) Italiassa on annettu ohjeet, joiden mukaan kukin hallinnoiva elin ilmoittaa havaitusta sääntöjenvastaisuudesta yhteisön politiikkaa käsittelevälle osastolle, mutta tästä huolimatta jotkin elimet ilmoittavat niistä suoraan valtiovarainministeriölle ja toiset taas suoraan asianomaisille ministeriöille ja komission pääosastoille.

(40)

(41) Lisäksi jäsenvaltiot toimittivat ilmoitukset useissa eri muodoissa, sillä asetuksessa ei anneta ohjeita asiasta. Tämä vaikeutti tietojen tallennusta ja analysointia entisestään.

(42) OLAFin toimintakertomus, annettu 23. toukokuuta 2000 (1. kesäkuuta 1999-31. toukokuuta 2000), kohta 5.1.2.

(43) On huomattava, että tiedot eroavat asiakirjassa "Yhteisön taloudellisten etujen suojaaminen ja petostentorjunta", vuosikertomus 1999 (KOM(2000) 718 lopullinen, 8. marraskuuta 2000, annetuista tiedoista niiden ajantasaistamisen vuoksi.

(44) Aluepolitiikan pääosasto - Yhteensä 35 tapauksessa (33 prosenttia 107 tapauksesta) pääosasto ei loppujen lopuksi pystynyt määrittämään edunsaajaa, toimea, toimintaohjelmaa jne.

(45) Saksassa Brandenburg: ILB (Investition Landesbank).

(46) Neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999 rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä (EYVL L 161, 26.6.1999).

LIITE 1

ASETUKSEN (EY) N:o 1681/94 3 ARTIKLAN MUKAISET ILMOITUKSET

(Jaksolla 30.6.1994 - 31.12.2000)

>TAULUKON PAIKKA>

0:

ei ilmoitettavia tapauksia sääntöjenvastaisuuksista.

Lähde:

OLAF.

>TAULUKON PAIKKA>

0:

ei ilmoitettavia tapauksia sääntöjenvastaisuuksista.

Lähde:

komissio.

LIITE 2

YHTEENVETO ASETUKSEN (EY) N:o 1681/94 NOUDATTAMISESTA TARKASTUSKÄYNTIEN KOHTEENA OLLEISSA JÄSENVALTIOISSA

>TAULUKON PAIKKA>

Komission vastaukset

TIIVISTELMÄ

Nämä kaksi asetusta ovat osa prosessia, jonka tarkoituksena on parantaa jäsenvaltioiden harjoittamaa rakennerahastojen menojen valvontaa. Prosessi ja sen mukanaan tuomat uudet vaatimukset ovat merkinneet useita muutoksia jäsenvaltioiden hallinnollisiin järjestelyihin ja edellyttäneet lisäresursseja. Osa muutoksista on toteutettu asteittain kolmen viime vuoden aikana, ja eräät seikat selkenevät nyt kun ohjelmat tulevat loppusuoralle ja niitä päätetään.

Saavutetut kokemukset auttavat tehostamaan valvontajärjestelyjä ohjelmakaudella 2000-2006.

III. Pitkä prosessi huipentui asetuksen (EY) N:o 2064/97 antamiseen vuoden 1997 lopussa, ja siihen sisältyi perusteellisia neuvotteluja jäsenvaltioiden kanssa rakennerahastojen komiteoissa, joita oli kuultava komission ehdotuksesta. Keskeisten säännösten vaikutuksia oli siis tarkasteltu ja selvitetty jo ennen asetuksen antamista.

Asetuksen (EY) N:o 2064/97 tultua voimaan komissio on nähnyt paljon vaivaa neuvoakseen jäsenvaltioita yksityiskohtaisesti säännösten täytäntöönpanossa. Ohjeita on annettu erityisesti kesäkuussa 1998 julkaistussa rakennerahastoja koskevassa tarkastuskäsikirjassa, jäsenvaltioiden kanssa pidetyissä kahdenvälisissä koordinaatiokokouksissa, joissa on käsitelty järjestelmällisesti asetukseen liittyviä kysymyksiä, EU:n varainhoidon valvojien vuosikokouksissa vuosina 1998, 1999 ja 2000 sekä muissa yhteyksissä.

Vuodesta 1999 alkaen rakennerahastoista vastaavat yksiköt ovat tehneet useita tarkastuskäyntejä jäsenvaltioihin arvioidakseen asetuksen tiettyjen säännösten noudattamista. Ohjelmakauden 1994-1999 ohjelmien päättämiseen valmistauduttiin aloittamalla vuoden 2001 alussa kattava tarkastus, joka koskee asetuksen täytäntöönpanoa kaikissa jäsenvaltioissa. Jos tarkastuksessa todetaan ongelmia, niistä ilmoitetaan kansallisille viranomaisille, jotta ne voivat ryhtyä tarvittaviin toimiin tilanteen korjaamiseksi.

Jäsenvaltioista saatujen tiedonantojen määrän lisääntyminen osoittaa, että asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti toimitettavien tietojen määrän ja laadun parantamiseksi tehty jatkuva työ on tuottanut tulosta. Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) toimii tiiviissä yhteistyössä komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden kanssa jäljellä olevien puutteiden korjaamiseksi. Petostentorjuntavirasto on joulukuusta 2000 lähtien käyttänyt uutta tietokoneohjelmistoa, joka kehitettiin asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaista tiedonantomenettelyä varten. Eräät jäsenvaltiot ovat kokeilleet uutta ohjelmistoa, ja se on valmis käytettäväksi kaikissa jäsenvaltioissa.

Komission uudistamista koskevassa valkoisessa kirjassa esitellään yksityiskohtaisesti joukko "yhteisön taloudellisten etujen suojaamista" koskevia toimenpiteitä, joiden tavoitteena on paljastamis- ja yhteistyöjärjestelmien parantaminen. Lisäksi komission yksiköiden välinen sekä komission ja jäsenvaltioiden välinen yhteistyö erityisesti rakennerahastojen alalla on määriteltävä paremmin, jotta väärinkäytöksiä, petoksia ja lahjontaa voidaan ehkäistä ja paljastaa tehokkaammin. Tähän rakennerahastoja koskevaan tavoitteeseen perustuu valkoisen kirjan toimintasuunnitelmassa toimi 97: Rakennerahastojen seurannan tehostaminen. Aihetta koskeva komission tiedonanto hyväksytään lähitulevaisuudessa.

Vasta hyväksytyssä komission julkaisussa "Yhteisön taloudellisten etujen suojaaminen - Petostentorjunta - Toimintasuunnitelma 2001-2003" tunnustetaan selvästi, että petostentorjuntaviraston ja rakennerahastoista vastaavien pääosastojen välistä vastuunjakoa on selkeytettävä ilmi tulleiden väärinkäytösten ja petosten seurannassa sekä perusteettomasti maksettujen varojen takaisinperinnässä. Toimintasuunnitelmassa todetaankin, että petostentorjuntavirasto ja rakennerahastoista vastaavat pääosastot laativat yhteistyömuistioita, jotka koskevat jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti ilmoittamien väärinkäytösten seurantaa. Nämä muistiot on tarkoitus laatia ennen vuoden 2001 loppua.

Koordinointia petostentorjuntaviraston, jäsenvaltioiden ja rakennerahastoista vastaavien pääosastojen välillä on vahvistettu myös vuosittaisissa valvonnan koordinointikokouksissa, joiden järjestämisestä on aiemmin vastannut varainhoidon valvonnan pääosasto ja heinäkuusta 2000 lähtien aluepolitiikan pääosasto. Näissä kokouksissa keskustellaan aina myös jäsenvaltioiden ilmoittamista väärinkäytöstapauksista.

Kaikissa jäsenvaltioissa tehdään parhaillaan asetuksen (EY) N:o 2064/97 valvontasäännösten soveltamista koskevia järjestelmätarkastuksia, joihin sisältyy myös väärinkäytösten käsittelyä koskevan 7 artiklan noudattamisen arviointi.

Komission päätöksen 1999/352/EY, EHTY, Euratom 2 artiklan 5 kohdan b alakohdassa säädetään, että petostentorjuntavirasto on vastuussa jäsenvaltioiden ilmoittamien väärinkäytöksiä koskevien tietojen keräämisestä ja säilyttämisestä. On tärkeää, että kaikki väärinkäytöksiä sisältävät tietokannat mahdollistavat kokonaiskäsityksen muodostamisen tilanteesta. Menoja käsittelevien yksiköiden ylläpitämät, hajautetut tietokannat eivät sitä mahdollista. Maaliskuusta 2001 lähtien operatiiviset yksiköt ovat kuitenkin jälleen voineet olla verkkoyhteydessä sähköisessä tiedonantorekisterissä (ECR) oleviin jäsenvaltioiden tiedonantoihin.

Komissiossa on yhdenmukaistettu jäsenvaltioiden ilmoitusmenettelyjä kaikilla aloilla. Automaattisen tietojenkäsittelyn helpottamiseksi ilmoitukset on tehtävä tietyssä muodossa. Kaikki asetuksen (EY) N:o 1681/94 mukaisesti ilmoitetut tiedot tallennetaan petostentorjuntaviraston tietokantaan. Petostentorjuntavirasto voi hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla kaikissa jäsenvaltioissa käytössä olevaa uutta tietokoneohjelmistoa. Uudessa asetuksessa (EY) N