Toimenpidettä sovelletaan kaikkiin henkilöautoihin, joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi, joiden massa on enintään 3 500 kg ja jotka eivät ole pelkästään yrityskäytössä. Henkilöautoja, joita käytetään tiettyihin erityistarkoituksiin, kohdeltaisiin kuitenkin tavanomaisten sääntöjen mukaisesti. Tällaisia ovat jälleenmyyntiä, vuokrausta tai liisausta varten ostetut autot, matkustajien kuljettamiseen käytettävät autot (kuten taksit) sekä ajo-opetuksessa käytettävät autot.

Viro esitti tietoja, joiden mukaan neuvoston täytäntöönpanopäätösten 2014/797/EU mukaisen poikkeuksen käyttöön otosta lähtien valtaosa yritysten autoista on edelleen myös yksityiskäytössä, mikä osoitti, että poikkeus on perusteltu.

Henkilöautojen tapauksessa tätä järjestelmää on vaikea soveltaa erityisesti siksi, että yksityis- ja yrityskäyttöä on vaikea erottaa toisistaan. Jos ajoneuvon käytöstä pidetään kirjaa, kirjattujen tietojen ylläpidosta ja tarkastamisesta aiheutuu lisärasitteita sekä asianomaiselle yritykselle että viranomaisille.

Alv-direktiivin 168 ja 168 a artiklassa säädetään, että verovelvollisella on oikeus vähentää arvonlisävero, joka kannetaan verovelvollisen verollisia liiketoimia varten tehdyistä hankinnoista. Mainitun direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen yksityiskäyttöön on vastikkeellinen palvelu, jos tavara on oikeuttanut arvonlisäveron vähennykseen. Järjestelmä antaa mahdollisuuden periä takaisin verovelvollisen alun perin vähentämä arvonlisävero, kun on kyse yksityiskäyttöön otetuista tavaroista.

Koska poikkeuksen soveltamisala on rajallinen, erityistoimenpide on oikeassa suhteessa tavoitteeseen nähden eli siihen, että tarkoituksena on estää tietyntyyppisiä veropetoksia ja veron kiertämistä. Erityisesti koska yritykset voivat ilmoittaa verovelvollisuutensa liian alhaiseksi ja koska kilometrimäärien tarkastaminen on vaivalloista veroviranomaisille, mainittu 50 prosentin rajoitus yksinkertaistaisi arvonlisäveron kantamista tietyllä alalla.

Sen estämättä, mitä vähennysoikeusrajoituksen piiriin kuuluvien menojen luokkia koskevien sääntöjen vahvistamisesta tehdyissä aiemmissa aloitteissa esitetään, tällainen poikkeus on asianmukainen siihen asti, kun nämä säännöt on yhdenmukaistettu EU:n tasolla.

Alv-direktiivin 176 artiklassa säädetään, että neuvosto päättää, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Ennen kuin neuvosto on päättänyt asiasta, jäsenvaltiot saavat mainitun artiklan nojalla jatkaa 1. tammikuuta 1979 voimassa olleiden poikkeusten soveltamista. Sen vuoksi voimaan on jäänyt useita säännöksiä, joilla rajoitetaan henkilöautoihin liittyvää arvonlisäveron vähennysoikeutta.

Ehdotuksen tarkoituksena on yksinkertaistaa veronkantoa. Tätä varten poistetaan verovelvollisilta tarve pitää kirjaa tiettyjen henkilöautojen yksityiskäytöstä. Samalla tavoitteena on myös estää virheelliseen kirjanpitoon perustuvat alv-petokset. Se voi näin ollen vaikuttaa myönteisesti niin yrityksiin kuin viranomaisiin. Viro pitää tätä ratkaisua sopivana toimenpiteenä, joka on rinnastettavissa muihin aiempiin ja nykyisiin poikkeuksiin.

(6)Henkilöautojen muuta käyttöä kuin yrityskäyttöä on usein erittäin vaikea määrittää tarkasti, ja silloinkin kun se on mahdollista, määrittäminen on hankalaa. Pyydetyn luvan mukaan arvonlisäveron määrä, joka voidaan vähentää myös muussa kuin pelkästään yrityskäytössä oleviin henkilöautoihin liittyvistä kustannuksista, olisi vahvistettava joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta kiinteänä prosenttiosuutena. Viron viranomaiset katsovat, että käytettävissä olevien tietojen mukaan 50 prosenttia on perusteltu määrä. Jos henkilöautoihin on sovellettu tällä päätöksellä sallittua rajoitusta, niihin ei kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi saisi soveltaa samaan aikaan vaatimusta, jonka mukaan henkilöauton muusta kuin yrityskäytöstä on suoritettava arvonlisäveroa. Tämä yksinkertaistamistoimenpide poistaa tarpeen pitää kirjaa yritysautojen yksityiskäytöstä ja estää samaan aikaan veropetokset, jotka perustuisivat virheelliseen kirjanpitoon.

(7)Pyydettyyn lupaan liittyvää vähennysoikeutta koskevaa rajoitusta olisi sovellettava arvonlisäveroon, joka on maksettu tiettyjen henkilöautojen ostamisen, leasing-vuokrauksen, yhteisöhankinnan ja tuonnin sekä näihin liittyvien kustannusten perusteella, mukaan lukien polttoaineen ostaminen.

(8)Pyydettyä lupaa olisi sovellettava ainoastaan sellaisiin henkilöautoihin, joiden suurin sallittu massa on 3 500 kilogrammaa ja joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi, koska sellaisten henkilöautojen muu kuin yrityskäyttö, joiden massa ylittää 3 500 kilogrammaa tai joissa on enemmän kuin kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi, on vähäistä niiden luonteen tai sen yritystoiminnan tyypin vuoksi, jossa niitä käytetään. Olisi laadittava yksityiskohtainen luettelo sentyyppisistä henkilöautoista, jotka jätetään luvan ulkopuolelle niiden erityiskäytön perusteella.

(9)Luvan olisi oltava voimassa rajoitetun ajan eli 31 päivään joulukuuta 2024 asti, jotta voidaan tarkastella uudelleen poikkeustoimenpiteen tarpeellisuutta ja tehokkuutta sekä prosenttiosuuden jakautumista yrityskäytön ja muun kuin yrityskäytön välillä.

(10)Jos Viro pitää tarpeellisena jatkaa erityistoimenpiteen voimassaoloa vielä vuoden 2024 jälkeen, sen olisi toimitettava komissiolle 31 päivään maaliskuuta 2024 mennessä voimassaolon jatkamista koskeva pyyntö ja kertomus, johon sisältyy uudelleenarviointi sovellettavasta prosenttiosuudesta.

(11)Poikkeuksella on vain vähäinen vaikutus lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan veron kokonaismäärään, eikä se vaikuta arvonlisäverosta saataviin unionin omiin varoihin,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Poiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 168 ja 168 a artiklassa säädetään, Viro saa rajoittaa alv:n vähennysoikeuden 50 prosenttiin henkilöautojen, jotka eivät ole kokonaan yrityskäytössä, ostamiseen, leasing-vuokraukseen, yhteisöhankintaan ja tuontiin liittyvien menojen osalta sekä tällaisten henkilöautojen huoltoon, korjaukseen ja polttoainehankintoihin liittyvien menojen osalta.

2 artikla

Poiketen siitä, mitä direktiivin 2006/112/EY 26 artiklan 1 kohdassa säädetään, Viro ei saa rinnastaa vastikkeellisiin palveluihin sellaisen henkilöauton muuta kuin yrityskäyttöä, joka kuuluu verovelvollisen yrityksen liikeomaisuuteen, jos kyseiseen autoon sovelletaan tämän päätöksen 1 artiklan mukaista rajoitusta.

3 artikla

1.Tätä päätöstä sovelletaan ainoastaan henkilöautoihin, joiden suurin sallittu massa on enintään 3 500 kilogrammaa ja joissa on enintään kahdeksan istuinta kuljettajan istuimen lisäksi.

2.Tätä päätöstä ei sovelleta seuraaviin henkilöautoluokkiin:

a)jälleenmyyntiä, vuokrausta tai leasing-vuokrausta varten ostetut autot;

b)vastikkeellisessa matkustajaliikenteessä käytettävät autot, mukaan lukien taksipalvelut;

c)ajo-opetuksessa käytettävät autot.

4 artikla

Tämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2024. Tässä päätöksessä annetun luvan voimassaolon jatkamista koskeva pyyntö on toimitettava komissiolle viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2024, ja siihen on liitettävä kertomus, joka sisältää uudelleenarvioinnin 1 artiklassa säädetystä prosenttiosuudesta.

5 artikla