EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 4.9.2017 COM(2017) 463 final 2017/0215(NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan unionin puolesta Kansainvälisen valaanpyyntikomission seuraavissa kolmessa kokouksessa sekä kokoustenvälisten tapaamisten ja toimien yhteydessä esitettävästä kannasta



PERUSTELUT 1.Ehdotuksen kohde Tämä ehdotus koskee neuvoston päätöstä, jolla vahvistetaan kanta, joka esitetään Euroopan unionin puolesta valaanpyynnin säätelyä koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen (ICRW) liittyvissä Kansainvälisen valaanpyyntikomission (IWC) kokouksissa, mukaan lukien kokoustenväliset tapaamiset ja toimet. Se perustuu komission ehdotusten pohjalta 2. maaliskuuta 2009 ja 13. joulukuuta 2011 tehtyihin neuvoston päätöksiin, joiden myötä unioni pystyi sopimaan kannastaan moniin kysymyksiin IWC:n kolmessa kokouksessa (vuosina 2012, 2014 ja 2016) ja kokoustenvälisissä tapaamisissa. Aikaisempien päätösten monivuotinen luonne ja niiden tarjoama vakaa lähestymistapa teki EU:lle ja sen jäsenvaltioille mahdolliseksi toimia IWC:hen liittyvissä asioissa entistä ennakoivammalla tavalla, mikä on johtanut siihen, että kolmansien maiden hallitukset pyytävät EU:ta yhä useammin osallistumaan toimiin lyhyellä varoitusajalla. Tästä syystä ehdotetaan, että tulevalla neuvoston päätöksellä ei ohjattaisi ainoastaan toimia IWC:hen liittyvissä kokouksissa vaan että sen pohjalta toimintaa voitaisiin jatkaa myös kokousten välillä päätöksessä vahvistetun toimintapoliittisen kehyksen rajoissa, esimerkiksi virallisten yhteydenottojen osalta. 2.Ehdotuksen tausta 2.1.Valaanpyynnin säätelyä koskeva kansainvälinen yleissopimus Vuonna 1946 allekirjoitetulla valaanpyynnin säätelyä koskevalla kansainvälisellä yleissopimuksella (ICRW) varmistetaan sekä valaiden suojelu että niiden kestävä hoito maailmanlaajuisella tasolla. Yleissopimus sisältää oikeudellisesti sitovan säännöstön, jossa määrätään, mitkä lajit ovat suojeltavia ja mitkä eivät ja millä vesillä valaanpyynti on sallittu ja millä kielletty, mukaan luettuina rauhoitusalueet, ja asetetaan saalisrajoituksia kaupalliselle ja alkuperäisväestön valaanpyynnille. Yleissopimuksella säännellään myös valaanpyyntiä tieteellistä tutkimusta varten. Tältä osin säännöstössä edellytetään sopimuspuolina olevien hallitusten toimittavan siihen liittyvät erikoisluvat tieteellisen komitean tarkasteltaviksi ennen niiden myöntämistä. Tällaisten lupien myöntäminen on yksittäisten maiden tehtävä. Yleissopimus on tehty ennen Rooman sopimusta, joten ICRW:n jäsenyys on avoinna ainoastaan yksittäisten maiden hallituksille ja Euroopan unionilla on vain tarkkailijan asema. EU:n jäsenvaltioista 25:n hallitukset ovat tällä hetkellä ICRW:n sopimuspuolina. ICRW:n sopimuspuolina on yhteensä 87 hallitusta. 2.2.Kansainvälinen valaanpyyntikomissio Yleissopimuksen täytäntöönpanoa hallinnoiva toimivaltainen elin on Kansainvälinen valaanpyyntikomissio (IWC), joka kokoontuu kahden vuoden välein. IWC täyttää sekä valaskantojen kestävään hoitoon että suojeluun liittyvät perustehtävänsä tekemällä yleissopimuksen säännöstöön muutoksia, joita sopimuspuolina olevat hallitukset ovat pyytäneet. Muutoksille on saatava IWC:n äänestävien jäsenten kolmen neljäsosan enemmistö. Yleissopimuksen säännöstön muuttamista koskevilla IWC:n päätöksillä on suora oikeusvaikutus, koska päätökset tulevat voimaan asetetussa määräajassa ilman ratifiointia. Käytännöllisesti katsoen kaikissa IWC:n kokouksissa on tehty ehdotuksia yleissopimuksen säännöstön muuttamiseksi siten, että sallittaisiin valaanpyynti tietyissä olosuhteissa tai perustettaisiin rauhoitusalueita. IWC on ajan saatossa kehittynyt huomattavasti, ja siitä on tullut keskeinen kansainvälinen järjestö, jossa käsitellään kaikkia valaisiin ja valaanpyyntiin liittyviä näkökohtia ja jonka piirissä toteutetaan myös toimia, kuten kenttätutkimusohjelmia, populaatioiden mallinnusta, suojelusuunnitelmia sekä uhkien tunnistamista ja hallintaa. Kestävän kehityksen Agenda 2030 -ohjelma sekä kestävän kehityksen tavoitteet yleensä ja erityisesti kestävän kehityksen tavoite nro 14 tulevat vaikuttamaan IWC:hen yhä enemmän. IWC:n pääasiallinen tulonlähde ovat sopimuspuolina olevien hallitusten suorittamat maksuosuudet, mutta sopimusvaltiot ja kansalaisjärjestöt maksavat myös vapaaehtoisia lisämaksuja tukeakseen tiettyjä IWC:n hallinnoimia työohjelmia. IWC saa neuvoja tieteelliseltä komitealtaan, joka avustaa sitä erityisesti kantojen tilan arvioinnissa, saalisrajoituspäätöksissä sekä valaisiin ja valaanpyyntiin liittyvien tietojen analysoinnissa. Tieteellinen komitea arvioi ja kommentoi myös tieteellistä tutkimusta varten myönnettäviä valaanpyyntilupia ennen kuin sopimuspuolina olevat hallitukset myöntävät niitä kansalaisilleen. IWC:n kaksoisrooli valaanpyynnin hallinnoijana ja valaiden suojelijana on johtanut sopimuspuolina olevien hallitusten esittämiin täysin vastakkaisiin kantoihin sen mukaan, kannattavatko ne valaanpyyntiä vai valaiden tiukkaa suojelua. Tämä tilanne heikentää IWC:tä, joka on kuitenkin edelleen ainoa olemassa oleva rakenne, jolla on mahdollisuuksia ratkaista valaisiin liittyviä maailmanlaajuisia ongelmia. 3.Unionin puolesta esitettävä kanta 3.1.Unionin kannan tarve IWC:ssä hyväksyttävät päätökset, joilla muutetaan säännöstöä, voivat vaikuttaa siihen, miten valaisiin liittyvän EU:n politiikan ja lainsäädännön tavoitteet saavutetaan.

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 191 artiklan 1 kohdan mukaan yksi EU:n ympäristöpolitiikan tavoitteista on sellaisten toimenpiteiden edistäminen kansainvälisellä tasolla, joilla puututaan alueellisiin tai maailmanlaajuisiin ympäristöongelmiin. Tämä tavoite kattaa myös lajien, mukaan lukien valaslajit, maailmanlaajuisen suojelun, ja Euroopan unioni on antanut ympäristölainsäädäntöä, jolla edistetään niiden tehokasta suojelua sääntöjen laajamittaisella yhdenmukaistamisella EU:ssa. Luontodirektiivin liitteessä IV luetellaan kaikki valaslajit. Tämä tarkoittaa, että kaikkia valaslajeja suojellaan tahalliselta häiritsemiseltä, kiinniotoilta tai tappamiselta EU:n vesillä. Se antaa EU:lle myös toimintapoliittisen taustan melusaasteen, valaiden ja merialusten törmäysten, verkkoihin sotkeutumisen ja sivusaalisongelman kaltaisia kysymyksiä koskevien kantojen muodostamiseen. Luontodirektiivissä kielletään myös luonnosta otettujen yksilöiden pitäminen, kuljetus ja myynti tai vaihto. Direktiivi ei salli kaupallisen valaanpyynnin jatkamista. Luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimuksen (CITES) määräykset pannaan EU:ssa täytäntöön luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 338/97, jossa kielletään valaiden tuominen EU:hun ensisijaisesti kaupallisissa tarkoituksissa. Suojelun korkeaa tasoa vahvistetaan edelleen meristrategian puitedirektiivillä, jolla pyritään parantamaan valaslajien elinympäristöä parantamalla EU:n meriympäristön tilaa. Valaiden vaeltamisen vuoksi EU:n politiikka ei kuitenkaan ole tehokasta edes EU:n vesillä, ellei sen ohella ryhdytä vertailukelpoisen kansainvälisen sääntelykehyksen mukaisesti toteutettaviin johdonmukaisiin maailmanlaajuisiin toimiin. Tällaisen kehyksen tarjoaa valaanpyynnin säätelyä koskeva kansainvälinen yleissopimus ICRW. Myös EU:n osallisuus monenvälisissä ympäristösopimuksissa, kuten biologista monimuotoisuutta koskevassa yleissopimuksessa, ilmastonmuutosta koskevassa YK:n puitesopimuksessa ja pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevassa Tukholman yleissopimuksessa, sekä elohopeaa koskevan Minamatan yleissopimuksen ratifiointi vaikuttavat moniin aihealueisiin, joista on tehty IWC:n päätöslauselmia. 3.2.Yksittäiset toimintapoliittiset kysymykset 3.2.1.Kaupallinen valaanpyynti, pienimuotoinen rannikkovalaanpyynti ja perusteet pyyntiluville tieteellisiä tarkoituksia varten Kaupallista valaanpyyntiä säätelevä IWC päätti vuonna 1982, että kaikkien valaslajien ja -populaatioiden kaupalliselle pyynnille olisi asetettava moratorio vuodesta 1986 alkaen. Moratorio ei sido Norjaa ja Islantia, koska Norja on esittänyt siitä vastalauseen ja Islanti on tehnyt siihen varauman. Ne jatkavat kaupallista valaanpyyntiä edelleen. Nämä kaksi valtiota asettavat omat saalisrajoituksensa mutta antavat tietoja saaliistaan ja siihen liittyvää tieteellistä dataa komissiolle. Sekä Norja että Islanti kertovat asettavansa omat saalisrajoituksensa tarkistetun hallintamenettelyn (RMP) mukaisesti. IWC laati menettelyn arvioidakseen kaupallisen valaanpyynnin kestäviä saalisrajoituksia. Tarkistetun hallintamenettelyn tiukka soveltaminen tieteellisen komitean suosittelemalla tavalla on keskeinen tekijä, jonka avulla voidaan välttää liian suuret pyyntimäärät. Kaupallista valaanpyyntiä koskeva moratorio sitoo Japania, mutta se myöntää erikoislupia yleissopimuksen VIII artiklan perusteella. Kyseisessä artiklassa säädetään, että erikoisluvan saaja voidaan valtuuttaa ”tappamaan, ottamaan saaliiksi ja käsittelemään valaita tieteellistä tutkimusta varten, sopimuspuolena olevan hallituksen asettamien lukumäärää koskevien rajoitusten ja muiden sen sopivaksi katsomien ehtojen mukaisesti”. Vuonna 2014 Kansainvälinen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että Japanin valaanpyyntiä tieteellisiin tarkoituksiin koskeva pääasiallinen ohjelma oli lainvastainen, koska sen tieteellinen laatu ei ollut riittävä, jotta valaanpyyntiä olisi voitu perustella harjoitettavan selkeästi ”tieteellisen tutkimuksen tarpeisiin”. Tarvetta ottaa näytteitä esitettyjen tieteellisten tavoitteiden täyttämiseksi nimenomaan kuolleista valaista ei myöskään osoitettu. Japani aloitti kuitenkin tieteellisiä tarkoituksia varten harjoitettavan valaanpyynnin Eteläisellä jäämerellä uudelleen vuonna 2016 ja jatkoi sitä vuonna 2017 uuden ohjelman perusteella. Se jätti myös noudattamatta valaanpyyntilupien tarkistettua tarkastelumenettelyä, jota vaadittiin asiaankuuluvissa IWC:n päätöslauselmissa, joihin Japani esitti vastalauseen. Vaikka nämä maat edelleen jatkavat valaanpyyntiä, kaupalliselle valaanpyynnille asetettu moratorio on auttanut suojelemaan valaita viimeisten 30 vuoden aikana. Monet valaspopulaatiot ovat kuitenkin edelleen kriittisesti huvenneet, koska kalastusvälineisiin sotkeutumisen, merialuksiin törmäämisen, merten saastumisen ja vedenalaisen melun sekä elinympäristöjen heikentymisen kaltaisia muita uhkia on yhä enemmän. On tärkeää välttää kaupallisen valaanpyynnin aiheuttamaa painetta populaatioiden elpymisen helpottamiseksi. IWC:ssä päätetty yleinen kaupallisen valaanpyynnin kielto olisi näistä syistä pidettävä voimassa. Se on sekä EU:n periaatteiden mukaista että EU:n vaatimus. Japani on myös yrittänyt suostutella IWC:tä hyväksymään uuden valaanpyyntiluokan, pienimuotoisen rannikkovalaanpyynnin (STWC), joka osittain poistaisi kaupalliselle valaanpyynnille asetetun moratorion. EU:n olisi vastustettava ehdotuksia uusista valaanpyyntiluokista ja kannatettava Kansainvälisen tuomioistuimen näkemystä, jonka mukaan ICRW jakaa valaanpyynnin seuraaviin kolmeen luokkaan: kaupallinen valaanpyynti ja alkuperäisväestön valaanpyynti (säännöstö kattaa molemmat) sekä VIII artiklan mukainen erikoisluvalla tapahtuva valaanpyynti. Tällä estetään kaupallisen valaanpyynnin kiellon porsaanreiät ja autetaan välttämään sellaisten konseptien soveltaminen lähellä EU:n vesiä. Tieteellisiin tarkoituksiin harjoitettavan valaanpyynnin osalta EU:n olisi pysyttävä tiukkana siitä, että erikoispyyntiluvat sallivaa VIII artiklaa ei saa käyttää perusteena valaanpyynnille, joka on ensisijaisesti kaupallista. Artiklan väärinkäyttö on moratorion hengen ja IWC:n useissa päätöslauselmissaan esittämän tahdon vastaista. Jotta EU voisi pitää erikoislupahakemuksia VIII artiklan nojalla oikeutettuina, niiden on oltava 31. maaliskuuta 2014 annetussa valaanpyyntiä Eteläisellä jäämerellä koskevassa Kansainvälisen tuomioistuimen päätöksessä esitettyjen huomioiden mukaisia. Tämä tarkoittaa, että on noudatettava tiukasti valaanpyyntiä erikoisluvalla koskevaa päätöslauselmaa 2014-5, jossa vaaditaan, että erikoisluvan myöntämiseksi seuraavien kahden edellytyksen on toteuduttava: näytteidenotto kuolleista valaista on tieteellistä tutkimusta ja näytteitä otetaan ainoastaan tieteellisiin tarkoituksiin. Käytännössä tämä tarkoittaisi, että tieteellisen komitean olisi vakuututtava siitä, että erikoislupien myöntämistä suunnitteleva sopimuspuoli on osoittanut hankkeen odotetun tuloksen olevan tieteellisen tutkimuksen näkökulmasta perusteltu, tarkastellut huolellisesti mahdollisuutta saavuttaa tutkimuksen tulokset muulla tavalla kuin näytteenotolla kuolleista valaista ja todennut, ettei se ole toteutettavissa, sekä osoittanut, että ehdotetut näytemäärät liittyvät tiukasti tieteellisiin tarpeisiin eivätkä ylitä sitä, mikä on tieteellisen tavoitteen kannalta kohtuullista. Lisäksi EU:n olisi edistettävä näkemystä – jonka kaikki Kansainväliseen tuomioistuimeen viedyn asian osapuolet lopulta hyväksyivät – siitä, että IWC:llä on perusteltu oikeus keskustella erikoisluvalla tapahtuvasta valaanpyynnistä. EU:n olisi jatkossakin puhuttava sellaisten lähestymistapojen puolesta, joilla taataan, että IWC:n tieteellinen komitea ja itse IWC tarkastelevat kaikkia erikoislupia ennen niiden myöntämistä ja että kaikki tällaiset luvat ovat näiden elinten suositusten mukaisia. 3.2.2.Suojelu Vuonna 1946 tehty ICRW oli ensimmäisiä kansainvälisiä sopimuksia, joissa yhdistyivät suojelu ja kestävä hyödyntäminen. Ajan myötä muusta kuin valaanpyynnistä aiheutuvat uhat ovat kasvaneet, ja niistä on tullut yksi IWC:n suurimmista haasteista. Vuonna 2003 perustettiin suojelukomitea, joka tekee tiivistä yhteistyötä tieteellisen komitean kanssa vastatakseen valaisiin ja niiden elinympäristöihin kohdistuviin uhkiin. Vuonna 2016 IWC hyväksyi sopimuspuolina olevien EU:n jäsenvaltioiden EU:ssa koordinoituun kantaan perustuvan tuen avulla uuden strategisen suunnitelman, johon liittyi työohjelma, jossa määritellään valaisiin kohdistuvat tärkeimmät uhat (alustörmäykset, meriin kertynyt jäte, sivusaalisongelma, ihmisen aiheuttama melu, kemialliset saasteet ja ilmastonmuutos) sekä ensisijaiset toimet (kestävä valaiden tarkkailu, suojelu- ja hoitosuunnitelmat, tiedonkeruu ja raportointi). Lisäksi uutta painoarvoa on annettu valaslajien merkitykselle ekosysteemien säätelyssä ja sille, kuinka ne osallistuvat ”ekosysteemipalvelujen” tarjoamiseen sekä eläessään että kuoltuaan. EU:n olisi tuettava edelleen IWC:n kasvavaa osallistumista suojelutoimiin, mikä on sekä EU:n toimintapolitiikan että sen lainsäädännön mukaista. EU on vahvasti sitoutunut suojeluun, ja sen pitäisi jatkossakin antaa tukensa kaikille ehdotuksille valaiden rauhoitusalueiksi. Tällaiset ehdotukset edellyttävät muutoksia säännöstöön, ja ne hyväksytään kolmen neljäsosan ääntenenemmistöllä. Enemmistön saavuttaminen edellyttää aktiivisia valmistelevia keskusteluja rauhoitusalueita yleensä vastustavien sopimuspuolina olevien hallitusten kanssa. EU:n ja sen jäsenvaltioiden tulisi myös lisätä avoimuutta ehdottamalla, että rauhoitusalueita koskevat säännöstön määräykset koottaisiin erilliseen jaksoon oman otsakkeen alle. Vastaavasti IWC:n valaiden hyvinvoinnin edistämiseksi tekemiä ehdotuksia olisi kannatettava. Eläinten hyvinvoinnin parantamiseen tähtäävä työ voi liittyä muun muassa kalastusvälineisiin sotkeutumiseen, aluksiin törmäämiseen, rannalle ajautumisiin joukoittain, valaiden tarkkailuun, melusaasteeseen, tappo- ja lopetusmenetelmiin jne.

IWC on viime vuosina alkanut käsitellä valaiden sairauksiin liittyviä kysymyksiä keskittyen erityisesti sairauksiin, jotka voivat olla sidoksissa ihmisen toimintaan, ja tauteihin, jotka voivat levitä ihmisten ja eläinten välillä. Jälkimmäiset voivat aiheuttaa riskejä alkuperäisväestön metsästysyhteiskunnille, joissa kulutetaan muusta kuin kaupallisesta valaanpyynnistä saatuja tuotteita. EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi tuettava tällaisia keskusteluja edellyttäen, että ne perustuvat tieteellisiin tietoihin ja että IWC tuo lisäarvoa muilla foorumeilla tehtävään työhön. 3.2.3.Alkuperäisväestön valaanpyynti Alkuperäisväestön valaanpyyntiä käsitellään säännöstön peräkkäisissä versioissa, ja sen sääntely on perustavaa laatua oleva kiinteä osa IWC:n tehtäviä. IWC asettaa alkuperäisväestön valaanpyynnille saalisrajoitukset kuuden vuoden välein (seuraavan kerran vuonna 2018). Alkuperäisväestön valaanpyyntiin ei sovelleta moratoriota, koska kyseessä ei ole kaupallinen valaanpyynti. On hallitusten vastuulla esittää todisteet maansa alkuperäisväestön tarpeista. Se tehdään toimittamalla näitä tarpeita koskeva lausunto, jossa esitetään yksityiskohtaisesti kulttuuriin, elinkeinoon ja ravitsemukseen liittyvät pyynnin, tuotteiden ja jakelun näkökohdat. Tieteellinen komitea antaa neuvoja ehdotetun pyynnin kestävyydestä ja kantaa suojaavista saalisrajoituksista, ja IWC päättää kullekin pyynnille saalisrajoitukset ottaen huomioon tarpeita koskevan lausunnon ja tieteellisen komitean neuvot. Tämä on kuitenkin usein ollut kiistanalainen kysymys sekä EU:n että IWC:n tasolla. Tilannetta ei helpota se, että säännöstössä tunnustetaan alkuperäisväestön pyynnillä tyydytettävän alkuperäisväestön elinkeinon tarpeet muttei määritellä niitä mitenkään. Tällaisen määritelmän laatiminen on erityisen vaikeaa, koska sillä pitäisi kattaa monimutkaisia käsitteitä sekä erilaisia pyyntejä ja yhteisöjen erityispiirteitä. Koko EU ja Grönlannin puolesta Tanska ovat tehneet tärkeitä aloitteita alkuperäisväestön valaanpyyntiin liittyvien paineiden lieventämiseksi. Vuonna 2014 IWC hyväksyi päätöslauselman 2014-1 tarpeesta säännellä alkuperäisväestön valaanpyyntiä tulevaisuudessa nykyistä johdonmukaisemman pitkän aikavälin lähestymistavan mukaisesti. Siinä myös pyydettiin tieteellistä komiteaa ja alkuperäisväestön valaanpyyntiä käsittelevää alakomiteaa suorittamaan erityistehtäviä ennen seuraavien alkuperäisväestön valaanpyynnin kiintiöiden asettamista vuonna 2018, jotta saalisrajoituksista voitaisiin päättää vankkojen tietojen pohjalta. Päätöslauselman 2014-1 lisäksi käytiin keskusteluja eri taustoista tulevien asiantuntijoiden, myös alkuperäiskansojen edustajien, kesken elinkeinoon liittyvien tarpeiden käsitteestä ja suhteesta alkuperäiskansojen oikeuksiin. Asiantuntijat suosittelivat, että lisätään oikeuksia koskevaa ymmärtämystä, parannetaan alkuperäiskansojen roolia IWC:ssä ja luodaan yhteyksiä IWC:n ja muiden asiaankuuluvien foorumien välille. He suosittelivat myös, että tarpeita koskeva lausunto, jonka katsotaan rajoittavan alkuperäiskansojen oikeuksia hyödyntää resurssejaan, korvataan vähemmän vaativalla asiakirjalla. Asiantuntijat ehdottivat alkuperäiskansojen valaanpyyntiin sovellettavien saalisrajoitusten asettamisprosessin ja -aikataulun parantamista vuoden 2018 jälkeen. Lokakuussa 2016 järjestetyssä IWC:n 66. kokouksessa (IWC 66) EU ja sen jäsenvaltioista yleissopimuksen sopimuspuolina olevat hallitukset olivat yleisesti ottaen valmiita kannattamaan tarvetta ottaa IWC:n työssä paremmin huomioon alkuperäiskansojen oikeudet ja asiantuntijoiden ehdotusta parantaa alkuperäiskansojen valaanpyyntiä koskevien saalisrajoitusten asettamisprosessia. Tarvetta koskevan lausunnon osalta oli kuitenkin erimielisyyttä. Tämän seurauksena IWC 66:ssa sovittiin, että alkuperäiskansojen valaanpyyntiä käsittelevä työryhmä käsittelee tarvittaessa asiaa tarkemmin ja antaa suosituksia vuonna 2018 pidettävää seuraavaa IWC:n kokousta (IWC 67) varten. Tämän osalta on tärkeää, että kaksi tässä asiassa keskusteluissa eniten osallisena olevaa EU:n jäsenvaltiota tekevät yhteistyötä varmistaakseen, että IWC 67:lle tehtävät suositukset ovat sellaisia, että koko EU voi antaa niille tukensa. Alkuperäiskansojen oikeuksien osalta mainittakoon, että EU on jo pitkään ajanut ihmisoikeuksia kaikkialla maailmassa ja useat sen toimintapolitiikat ovat alkuperäiskansojen kannalta relevantteja. Osoittaakseen tukensa oikeuksiin perustuvalle lähestymistavalle EU voisi noudattaa asiantuntijoiden suosituksia ja ehdottaa IWC:lle päätöslauselmaa alkuperäiskansojen oikeuksiin liittyvän viimeaikaisen kehityksen tärkeydestä ja kannustaa tutkimaan mekanismeja, joilla parannetaan alkuperäiskansojen edustajien asemaa IWC:n kokouksissa. EU voisi myös harkita IWC 67:n yhteydessä käsiteltävien säännöstön muuttamisehdotusten laajentamista siten, että vaihdettaisiin nyt käytössä oleva englanninkielinen termi ”aborigines” termiksi ”indigenous peoples” (tällä ei muuteta suomenkielistä termiä ”alkuperäiskansat”). Muut alkuperäiskansojen oikeuksia koskevat suositukset vaikuttavat suhteettomilta siihen nähden, että alkuperäiskansojen valaanpyyntiä harjoitetaan vain neljässä jäsenenä olevassa valtiossa. Tällaisia suosituksia ovat suositus alkuperäiskansojen oikeuksiin liittyviä välineitä koskevan tutkimuksen tilaamisesta, suositus alkuperäiskansojen oikeuksia käsittelevän YK:n erityisraportoijan kutsumisesta IWC:n kokouksiin säännöllisesti, suositus IWC:n edustajan nimittämisestä osallistumaan YK:n pysyvän foorumin kokoukseen sekä suositus sen selvittämisestä, olisiko sihteeristön hyödyllistä liittyä alkuperäiskansojen asioita käsittelevään järjestöjenväliseen ryhmään. Näitä näkökohtia koskevien relevanttien tietojen kulku IWC:hen voidaan toteuttaa tehokkaammin ja alemmin kustannuksin siten, että asiaankuuluvat sopimuspuolina olevat hallitukset ja alkuperäisväestön edustajat antavat asioista lausuntoja. EU:n on oltava oikeuksiin perustuvan lähestymistavan edistämisessä tietoinen siitä, etteivät alkuperäiskansojen oikeudet ole absoluuttisia ja että niihin voidaan vaikuttaa kohtuullisilla ja puolueettomasti perustelluilla toimilla. Esimerkiksi tietojen toimittaminen alkuperäisväestön valaanpyyntikiintiöitä haettaessa on kohtuullista ja puolueettomasti perusteltua, koska IWC:n tehtävänä on asettaa saalisrajoitukset alkuperäisväestön elinkeinotarpeiden tyydyttämiseksi. Alkuperäisväestön valaanpyyntikiintiöiden rajoittaminen pyynnin kestävyyden perusteella voi myös olla kohtuullista ja puolueettomasti perusteltua, koska IWC:n tehtävänä on myös hoitaa valaskantoja maailmanlaajuisesti. 3.3.Institutionaaliset kysymykset Koska EU:lla on tarkkailijan asema, EU:n kannan IWC:ssä esittävät jäsenvaltiot, jotka toimivat yhdessä EU:n eduksi siten, että parhaiten edistetään EU:n tunnustamista – sanotun kuitenkaan rajoittamatta EU:n edustamista koskevia perustamissopimuksen määräyksiä. Vaikka vaikuttaa epätodennäköiseltä, että IWC:n nykyisen puheenjohtajan Japanin pyrkimykset käynnistää keskustelut IWC:n tulevaisuudesta johtavat ehdotuksiin perussopimuksen muuttamiseksi, EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi käytettävä hyväkseen kaikki mahdollisuudet, joilla voitaisiin edistää EU:n jäsenyyttä. Niin kauan kuin EU ei ole yleissopimuksen sopimuspuolena, on erittäin tärkeää, että EU:n jäsenvaltiot käyttävät yhteistä painoarvoaan parhaalla mahdollisella tavalla EU:n kantojen ajamiseksi IWC:ssä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun vilpittömän yhteistyön periaatteen sekä EU:n ulkoisen edustuksen yhtenäisyyden periaatteen mukaisesti. Yhteinen EU:n kanta on olennainen myös siksi, että se on edellytys yhteisymmärryksen tai yksimielisyyden saavuttamiselle IWC:ssä. Se puolestaan on erityisen tärkeää, koska Kansainvälisen tuomioistuimen mukaan IWC:n päätöslauselmilla voi olla relevanssia yleissopimusta tai sen säännöstöä tulkittaessa, jos ne on hyväksytty yhteisymmärryksessä tai yksimielisesti. EU:n kollektiivisen painoarvon maksimoiminen edellyttää, että kaikkien jäsenvaltioiden hallitukset ovat IWC:n sopimuspuolina ja siten voivat äänestää säännöstöön tehtävistä muutoksista ja muista päätöslauselmista. Tällä hetkellä 25 EU:n jäsenvaltion hallitukset ovat IWC:n sopimuspuolina. On tärkeää, että myös loput kolme, jotka eivät vielä ole liittyneet sopimuspuoliksi (Malta ja Latvia) tai jotka eivät enää ole sopimuspuolia (Kreikka), liittyvät mahdollisimman pian. Jäsenvaltioiden on myös maksettava arvioidut maksuosuutensa ajoissa, jotta ne saavat äänestysoikeudet. Kaikkien jäsenvaltioiden ei tarvitse EU:n koko vaikutusvallan maksimoimiseksi lähettää IWC:n kokouksiin kansallisia edustajiaan kotimaasta. Paikallisen lähetystön henkilökunnan voi valtuuttaa osallistumaan kokouksiin. Jos jäsenvaltiolla ei ole omaa edustusta IWC:n kokouksen sijaintivaltiossa, asiaankuuluva kansallinen viranomainen voi vaihtoehtoisesti ja muiden oikeudellisesti sitovien sopimusten osalta noudatetun käytännön mukaisesti ennen kokousta antaa valtuutuksen toisen jäsenvaltion edustajille. Vilpittömän yhteistyön velvoite tarkoittaa, ettei EU:n jäsenvaltioiden pitäisi äänestää toisiaan vastaan ja että niiden pitäisi tehdä kaikkensa saavuttaakseen yhteisen kannan. ICRW:n sopimuspuolina on 87 valtion hallitukset, joten EU:n tämänhetkinen 22 äänestävän jäsenen määrä vastaa neljännestä äänestävistä IWC:n jäsenistä. Näin ollen sekä perusperiaatteet että äänestysvahvuus edellyttävät, että koko EU:ssa päästään sopimukseen hyvissä ajoin ennen IWC:n kokouksia, joissa päätetään IWC:tä koskevista ehdotuksista. 4.Oikeusperusta 4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”. SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohtaa sovelletaan riippumatta siitä, onko unioni kyseisessä sopimuksessa mainitun elimen jäsen tai kyseisen sopimuksen osapuoli. Kansainvälinen valaanpyyntikomissio on perustettu valaanpyynnin säätelyä koskevalla kansainvälisellä yleissopimuksella. Määräykset, joita IWC on perustettu antamaan, ovat säädöksiä, joilla on oikeudellisia vaikutuksia. Suunnitelluilla säädöksillä voidaan merkittävällä tavalla vaikuttaa EU:n lainsäädäntöön (ks. edellä 3.1 kohta). Suunnitelluilla säädöksillä ei täydennetä eikä muuteta sopimuksen institutionaalista kehystä. Ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on näin ollen SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta. 4.2.Aineellinen oikeusperusta Euroopan unionin päätavoitteena IWC:ssä on varmistaa valaiden suojelua ja hoitoa koskeva tehokas kansainvälinen sääntelykehys, jonka avulla valaslajien suojelun taso paranee merkittävästi ja jolla IWC:n jäsenten harjoittama valaanpyynti saatetaan kokonaisuudessaan IWC:n valvontaan. Aikaisemmissa ehdotuksissa suunniteltujen säädösten tärkeimmän tavoitteen ja sisällön on katsottu liittyvän ensisijaisesti ympäristöasioihin, joten aineellisena oikeusperustana on käytetty SEUT-sopimuksen 191 artiklan 1 kohtaa eikä SEUT-sopimuksen 43 artiklan 2 kohtaa ole ehdotettu osaksi operatiivista oikeusperustaa päätökselle unionin kannasta IWC:ssä (ks. myös KOM(2011)495 ja KOM(2008)711). Ehdotetaan, että toistaiseksi säilytetään sama oikeusperusta kuin vuosina 2008 ja 2011. On kuitenkin korostettava, että SEUT-sopimuksen 191 artiklan 1 kohdan ja 43 artiklan 2 kohdan rajaaminen on aiheena tietyissä tuomioistuimen käsiteltävinä olevissa asioissa. Tämä aineellista oikeusperustaa koskeva ehdotus ei millään tavalla rajoita perussopimuksen 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa, luettuna yhdessä 38 artiklan ja liitteen I kanssa, määrättyä Euroopan unionin yksinomaista toimivaltaa meren elollisten luonnonvarojen säilyttämisen alalla, ja siten kaikkien elollisten vesiluonnonvarojen alalla asetuksen (EU) N:o 1380/2013 nojalla harjoitettavan yhteisen kalastuspolitiikan mukaisesti. Tämä lähestymistapa ei muodosta minkäänlaista ennakkotapausta tuleville neuvotteluille mainitun asetuksen soveltamisalaan kuuluvien elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisen ja hoidon alalla, ja sitä saatetaan joutua mukauttamaan SEUT-sopimuksen 191 artiklan 1 kohtaa ja 43 artiklan 2 kohtaa koskevien asiaankuuluvien tuomioistuimessa käsiteltävinä olevien asioiden tulosten perusteella. 4.3.Päätelmät Ehdotetun päätöksen oikeusperustan tulisi toistaiseksi olla SEUT-sopimuksen 191 artiklan 1 kohta luettuna yhdessä SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan kanssa. 2017/0215 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan unionin puolesta Kansainvälisen valaanpyyntikomission seuraavissa kolmessa kokouksessa sekä kokoustenvälisten tapaamisten ja toimien yhteydessä esitettävästä kannasta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 191 artiklan 1 kohdan yhdessä sen 218 artiklan 9 kohdan kanssa, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sekä katsoo seuraavaa: (1)Vuonna 1946 allekirjoitetulla valaanpyynnin säätelyä koskevalla kansainvälisellä yleissopimuksella (ICRW) perustettiin Kansainvälinen valaanpyyntikomissio (IWC), joka on maailmanlaajuisen valaiden suojelun ja hoidon alalla toimivaltainen kansainvälinen järjestö. (2)Yleissopimukseen on erottamattomana osana liitetty säännöstö, jolla säädellään valaanpyynnin harjoittamista koko maailmassa. Se sisältää valasvarojen suojelua ja käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Sen määräykset ja niiden IWC:ssä hyväksytyt muutokset sitovat sopimuspuolia, jollei sopimuspuoli muodollisesti vastusta muutosta yleissopimuksen V artiklan 3 kohdan mukaisesti. (3)Säännöstöön tehdyllä muutoksella, jota kannatti enemmistö IWC:ssä edustettuina olevista valtioista, asetettiin kaupallista valaanpyyntiä koskeva moratorio, joka tuli voimaan vuonna 1986. Johtavat valaanpyyntiä kannattavat valtiot ovat johdonmukaisesti vastustaneet moratoriota ja jatkaneet valaanpyyntiä tieteellisiksi kutsumiinsa tarkoituksiin tai muiden poikkeusten perusteella. (4)On tarkoituksenmukaista muodostaa IWC:ssä esitettävä unionin kanta, koska päätöksillä säännöstöön tehtävistä muutoksista voi olla oikeusvaikutuksia ja ne voivat vaikuttaa valaisiin liittyvän unionin toimintapolitiikan ja lainsäädännön tavoitteiden saavuttamiseen. IWC:n kokouksissa tehdään toistuvasti päätösehdotuksia, joiden tavoitteena on sallia valaanpyynti asettamalla kiintiöitä ja toteuttamalla hoitotoimenpiteitä tai määrittää valaiden suojelualueita, ja näitä ehdotuksia varten olisi muodostettava unionin kanta. (5)IWC:n jäseniä voivat olla ainoastaan valtiot. Tällä hetkellä IWC:n jäseninä on 25 Euroopan unionin jäsenvaltiota. Euroopan unionilla on IWC:ssä tarkkailijan asema, ja sitä edustaa komissio.