Komission tiedonanto — Käsikirja tuomittujen siirtämisestä ja vapausrangaistuksista Euroopan unionissa

(2019/C 403/02)

SISÄLLYSLUETTELO

LYHENNELUETTELO 5

ESIPUHE 6

JOHDANTO JA YLEINEN OIKEUDELLINEN TAUSTA 6

1. Yleiskatsaus 6

1.1 Puitepäätöksen pääpiirteet 7

1.1.1 Lähettäminen 8

1.1.2 Todistus 8

1.1.3 Tuomio 8

1.1.4 Rangaistus 8

1.1.5 Tuomion antanut valtio ja täytäntöönpanovaltio 9

1.2 Vastavuoroisen tunnustamisen periaate 9

1.3 EU:n puitepäätösten oikeusvaikutus 9

1.4 SEUT-sopimuksen 267 artikla: Ennakkoratkaisumenettely 10

I OSA: TUOMION JA TODISTUKSEN LÄHETTÄMINEN 10

2. Lähettämistä koskevat vaatimukset 10

2.1 Puitepäätöksen soveltamisala 10

2.1.1 Henkilöllinen soveltamisala 10

2.1.2 Asiallinen soveltamisala 10

2.1.3 Ajallinen soveltamisala 11

2.2 Toimivaltaiset viranomaiset 11

2.3 Täytäntöönpanovaltion valitseminen 11

2.3.1 Puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tilanteet 11

2.3.2 Siirto jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja jossa hän asuu (4 artiklan 1 kohdan a alakohta) 12

2.3.3 Siirto jäsenvaltioon, johon henkilö karkotetaan (4 artiklan 1 kohdan b alakohta) 12

2.3.4 Siirto mihin tahansa muuhun jäsenvaltioon, joka suostuu siirtoon (4 artiklan 1 kohdan c alakohta) 12

2.4 Tuomitun tietoinen suostumus 13

2.5 Täytäntöönpanovaltion suostumus 13

2.6 Tuomitun mielipide 14

2.7 Sosiaalisen kuntoutuksen arviointi 14

2.7.1 Tuomion antaneen valtion on oltava vakuuttunut 14

2.7.2 Täytäntöönpanovaltion kuuleminen tarvittaessa 14

2.7.3 Sosiaalisen kuntoutuksen määritelmä 15

2.7.4 Rangaistuksen täytäntöönpanon yksityiskohdat 15

2.8 Luettelo 32 rikoksesta, joiden vuoksi tekijä voidaan luovuttaa teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta 15

2.9 Haavoittuvassa asemassa olevat ryhmät: alaikäiset ja mielenterveyshäiriöistä kärsivät rikoksentekijät ja psykiatristen tai terveydenhoitotoimenpiteiden siirtäminen 16

2.10 Perusoikeuksien huomioon ottaminen tuomion antaneessa valtiossa 16

3. Lähettämismenettely 17

3.1 Toimijat, joilla on oikeus aloittaa menettely 17

3.2 Menettely tuomitun mielipiteen saamiseksi 17

3.3 Tuomitulle annettava ilmoitus (6 artiklan 4 kohta ja liitteessä II oleva lomake) 18

3.4 Lähetettävät asiakirjat 18

3.4.1 Todistus 18

3.4.2 Tuomio 19

3.5 Tuomion antaneen valtion toimittamat hyödylliset lisätiedot 22

3.6 Lähettäminen [toimittaminen] 22

3.7 Tiedonsaantipyyntö: mahdollista ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevat säännökset 22

3.8 Välikaista säilöönottoa koskeva pyyntö 23

3.9 Todistuksen pois vetäminen 23

II OSA: TUOMION TUNNUSTAMINEN JA RANGAISTUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO 24

4. Tunnustamismenettely 24

4.1 Tuomion tunnustamista koskevan päätöksen tekemisen enimmäismääräaika ja oikeussuojakeinot siirtopäätöstä vastaan 24

4.2 Tuomion käännöstä koskeva pyyntö 24

4.3 Lykkääminen 24

4.4 Väliaikainen säilöönotto 25

5. Päätös tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta 25

5.1 Yleinen velvollisuus tunnustaa tuomio ja panna se täytäntöön 25

5.2 Täytäntöönpanovaltion suostumus 25

5.3 Luettelo 32 rikoksesta, joiden kohdalla kaksoisrangaistavuutta ei tutkita 25

5.4 Rangaistuksen mukauttaminen 26

5.5 Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle 27

5.5.1 Puutteellinen tai virheellinen todistus (9 artiklan 1 kohdan a alakohta) 27

5.5.2 Lähettämisen perusteet eivät täyty (9 artiklan 1 kohdan b alakohta) 27

5.5.3 Ne bis in idem -periaate (9 artiklan 1 kohdan c alakohta) 27

5.5.4 Kaksoisrangaistavuuden puuttuminen (9 artiklan 1 kohdan d alakohta) 27

5.5.5 Oikeus panna määrätty rangaistus täytäntöön on vanhentunut (9 artiklan 1 kohdan e alakohta) 28

5.5.6 Täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukainen koskemattomuus (9 artiklan 1 kohdan f alakohta) 28

5.5.7 Rikosoikeudellisen vastuun vähimmäisikäraja ei täyty (9 artiklan 1 kohdan g alakohta) 28

5.5.8 Rangaistuksesta suorittamatta oleva osa on liian lyhyt (9 artiklan 1 kohdan h alakohta) 28

5.5.9 Oikeudenkäynnit, joissa vastaaja ei ole läsnä (9 artiklan 1 kohdan i alakohta) 28

5.5.10 Syyttäminen ennen siirtoa tehdyistä rikoksista (9 artiklan 1 kohdan j alakohta) 29

5.5.11 Psykiatrian tai terveydenhuollon alan toimenpide tai muu vapauden menetyksen käsittävä toimenpide (9 artiklan 1 kohdan k alakohta) 30

5.5.12 Ekstraterritoriaalisuus (9 artiklan 1 kohdan l alakohta) 30

5.6 Osittainen tunnustaminen ja täytäntöönpano 30

6. Tuomitun siirtäminen 30

6.1 Fyysisen siirron määräajat 30

6.2 Kauttakuljetus toisen jäsenvaltion kautta 30

6.3 Siirtokulut 31

6.4 Matkustusasiakirjat 31

7. Rangaistuksen täytäntöönpano 31

7.1 Täytäntöönpanoon sovellettava lainsäädäntö 31

7.2 Tuomion lyhentäminen 31

7.3 Ennenaikainen ja ehdonalainen vapauttaminen 31

7.4 Yleinen armahdus, armahdus 31

7.5 Tuomion uudelleenkäsittely 32

7.6 Oikeus panna tuomio täytäntöön 32

7.7 Ilmoitusvelvollisuudet 32

8. Erityissääntö 32

III OSA – SEKALAISTA 33

9. Toimivaltaisten viranomaisten välinen viestintä menettelyn eri vaiheissa 33

10. Suhde muihin sopimuksiin 34

11. Yhteydet muihin rikosasioissa tehtävään oikeudelliseen yhteistyöhön liittyviin välineisiin 34

11.1 Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tehty puitepäätös 2002/584/YOS 34

11.2 Muut välineet 35

11.2.1 Uhrien oikeuksia koskeva direktiivi 2012/29/EU 35

11.2.2 Neuvoston puitepäätös 2008/947/YOS vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi 35

LIITE I – Puitepäätös 2008/909/YOS, epävirallinen konsolidointi 37

LIITE II – Siirtotodistus 52

LIITE III – Tuomitulle annettava ilmoitus 58

LIITE IV – puitepäätös 2008/909/YOS: vuokaavio 59

LIITE V – Tiedonlähteitä 60

LIITE VI – Luettelo unionin tuomioistuimen tuomioista, jotka koskevat puitepäätöstä 2008/909/YOS 61

LIITE VII – Luettelo unionin tuomioistuimen tuomioista, jotka koskevat puitepäätöstä 2002/584/YOS 62

LYHENNELUETTELO

Schengenin yleissopimus Schengenin sopimuksen soveltamisesta 19 päivänä kesäkuuta 1990 tehty yleissopimus EAW eurooppalainen pidätysmääräys ECHR yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi EIT Euroopan ihmisoikeustuomioistuin EJN Euroopan oikeudellinen verkosto EuroPris Euroopan vankilaviranomaisten yhteistyöjärjestö Puitepäätös 2002/584/YOS Neuvoston puitepäätös 2002/584/YOS, tehty 13 päivänä kesäkuuta 2002, eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä Puitepäätös Neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa Puitepäätös 2008/947/YOS Neuvoston puitepäätös 2008/947/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi Puitepäätös 2009/299/YOS Neuvoston puitepäätös 2009/299/YOS, tehty 26 päivänä helmikuuta 2009, puitepäätösten 2002/584/YOS, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta, jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä SEU Sopimus Euroopan unionista SEUT Euroopan unionin toiminnasta tehty sopimus Uhrien oikeuksia koskeva direktiivi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/29/EU, annettu 25 päivänä lokakuuta 2012, rikoksen uhrien oikeuksia, tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä neuvoston puitepäätöksen 2001/220/YOS korvaamisesta Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimus Tuomittujen siirtämisestä 21 päivänä maaliskuuta 1983 tehty Euroopan neuvoston yleissopimus Euroopan neuvoston vuoden 1997 lisäpöytäkirja Tuomittujen siirtämistä koskevaan Euroopan neuvoston yleissopimukseen 18 päivänä joulukuuta 1997 tehty lisäpöytäkirja

Vastuuvapauslauseke: Tämä käsikirja ei ole oikeudellisesti sitova eikä tyhjentävä. Se ei vaikuta voimassa olevaan unionin oikeuteen eikä sen myöhempään kehittämiseen. Se ei myöskään rajoita Euroopan unionin tuomioistuimen sitovaa tulkintaa unionin oikeudesta.

ESIPUHE

Tämän käsikirjan tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille ja niiden nimeämille toimivaltaisille viranomaisille käytännön ohjeita 27 päivänä marraskuuta 2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS, jäljempänä ’puitepäätös’, sellaisena kuin se on muutettuna 26 päivänä helmikuuta 2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (1) oikeudenkäynneistä vastaajan poissa ollessa, jäljempänä ’puitepäätös 2009/299/YOS’, soveltamiseen. Puitepäätöksen täytäntöönpanon määräajaksi asetettiin 5. joulukuuta 2011. Tätä käsikirjaa laatiessaan komissio on ottanut huomioon oikeusalalla toimivien näkemykset, joita nämä esittivät yhdessä Euroopan vankilaviranomaisten yhteistyöjärjestön (EuroPris) kanssa järjestetyissä lukuisissa asiantuntijatapaamisissa. Tapaamisissa osanottajat käsittelivät tämän välineen täytäntöönpanoon ja vankien siirtojen käytännön toteutukseen liittyviä haasteita ja esteitä (2). Lisäksi asiakirjaluonnoksesta kuultiin komission kutsumia asiantuntijoita. Puitepäätöksen täytäntöönpanokertomus (3) julkaistiin 5. helmikuuta 2014.

Käsikirja on saatavilla internetissä Euroopan oikeusportaalissa osoitteessa https://e-justice.europa.eu ja Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla (4) unionin kaikilla virallisilla kielillä.

Tietoa tämän puitepäätöksen täytäntöönpanosta ja eri jäsenvaltioiden antamat ilmoitukset ovat saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla (5).

Hyödyllisiä käytännön ohjeita on saatavilla oppaassa ”EuroPris Resource Book on the Transfer of Sentenced Persons” (6).

Neuvoston päätöksen 2002/187/YOS 3 artiklan mukaan yksi Eurojustin tavoitteista on parantaa oikeudellista yhteistyötä koskevien pyyntöjen ja päätösten täytäntöönpanoa, mukaan lukien vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta toteuttaviin välineisiin perustuvat pyynnöt ja päätökset. Eurojust voi näin ollen toimia välittäjänä ja koordinoijana vankien siirtoja koskevissa tapauksissa (7).

Tämän käsikirjan tiedot vastaavat tilannetta 1. heinäkuuta 2019.

JOHDANTO JA YLEINEN OIKEUDELLINEN TAUSTA

1. Yleiskatsaus

Jäsenvaltioiden välisten oikeudellisten suhteiden perustana on keskinäinen luottamus muiden jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiin. Sen ansiosta täytäntöönpanovaltio voi tunnustaa tuomion antaneen valtion viranomaisten tekemät päätökset ja hyväksyä sen, että mahdollisuuksia vastustaa tunnustamista on rajoitettu.

Viime vuosikymmeninä jäsenvaltiot ovat entistä useammin tuominneet muiden EU:n jäsenvaltioiden kansalaisia ja määränneet heille vapausrangaistuksia tai vapauden menetyksen käsittäviä toimenpiteitä (8). Viimeisimpien käytettävissä olevien lukujen (9) mukaan muiden EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten prosenttiosuus vankien kokonaismäärästä jäsenvaltiota kohden vaihtelee 0,3 prosentista (PL ja RO) 39,4 prosenttiin (LU). Jotkut asuvat vakinaisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa he ovat vangittuina. Jotkut heistä saatetaan kuitenkin karkottaa, kun he ovat suorittaneet rangaistuksensa loppuun.

Monille EU:n jäsenvaltioiden tuomituille kansalaisille rangaistuksen täytäntöönpano tuomion antaneessa jäsenvaltiossa ei välttämättä ole ihanteellinen vaihtoehto heidän sosiaalisen kuntoutuksensa kannalta.

Puitepäätös lisää mahdollisuuksia hoitaa tuomitun ulkomaalaisen asiaa siirtämällä hänet toiseen EU:n jäsenvaltioon henkilön kuntoutuksen tehostamiseksi.

Puitepäätöstä sovelletaan kaikkiin EU:n jäsenvaltioissa oleskeleviin EU:n kansalaisiin ja kolmansien maiden kansalaisiin. Sellaisiin ulkomaalaisiin, jotka eivät asu EU:n jäsenvaltiossa, sovelletaan kuitenkin muita oikeudellista yhteistyötä koskevia kansainvälisiä välineitä, kuten 21 päivänä maaliskuuta 1983 tehtyä tuomittujen siirtämistä koskevaa Euroopan neuvoston yleissopimusta, jäljempänä ’Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimus’, ja tähän yleissopimukseen 18 päivänä joulukuuta 1997 tehtyä lisäpöytäkirjaa, jäljempänä ’Euroopan neuvoston vuoden 1997 lisäpöytäkirja’ (10).

Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimus tarjosi myös alustavan ratkaisun rajat ylittävien siirtojen helpottamiseen EU:n sisällä. Puitepäätös, Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimus ja vuoden 1997 lisäpöytäkirja on kuitenkin EU:n jäsenvaltioiden välisissä suhteissa korvattu edellä mainitulla puitepäätöksellä 5. joulukuuta 2011 alkaen.

Yksi puitepäätöksen tuomista merkittävistä muutoksista Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimukseen verrattuna on vankien siirtojen pakollisuus tietyissä tilanteissa. Samalla sopimus mahdollistaa siirrot useammissa tilanteissa. Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimuksen soveltamisessa vaikeuksia on aiheuttanut se, että molempien valtioiden ja asianomaisen henkilön on suostuttava siirtoon. Tämän ongelman ratkaisemiseksi Schengenin säännöstöön osallistuvat maat olivat jo päättäneet täydentää Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimusta lisäämällä siihen niin kutsutun pakkosiirron mahdollisuuden. Schengenin sopimuksen soveltamisesta vuonna 1990 tehdyn yleissopimuksen, jäljempänä ’Schengenin yleissopimus’, 67–69 artiklan mukaan henkilön suostumus rangaistuksen suorittamiseen siinä maassa, jonka kansalainen hän on, ei ole tarpeen, mikäli henkilö on välttänyt rangaistuksen tai pidätysmääräyksen täytäntöönpanon pakenemalla kyseiseen maahan. Tämä Schengenin yleissopimuksen uudistus otettiin huomioon Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimukseen vuonna 1997 tehdyssä lisäpöytäkirjassa.

Sekä Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimuksen että puitepäätöksen pääasiallinen tarkoitus on helpottaa vankien sosiaalista kuntoutusta antamalla rikoksesta tuomituille ulkomaalaisille mahdollisuus suorittaa rangaistuksensa toisessa jäsenvaltiossa.

Puitepäätöstä sovelletaan sellaisten vankien siirtoon, jotka suorittavat edelleen rangaistustaan, eikä se siis koske sellaisten rikoksentekijöiden karkottamista, jotka ovat suorittaneet rangaistuksensa eivätkä siten enää ole rikosoikeudellisten menettelyjen kohteena. Puitepäätöksen soveltamisessa olisi kuitenkin noudatettava sovellettavaa unionin lainsäädäntöä, muun muassa Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2004/38/EY. Kyseisen direktiivin 28 artiklassa todetaan, että EU:n kansalaisia voidaan karkottaa toisesta jäsenvaltiosta ainoastaan yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä.

1.1 Puitepäätöksen pääpiirteet

Puitepäätöksessä määritetään, missä tilanteissa ja miten EU:n jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä tuomioiden tunnustamisen ja toisen jäsenvaltion määräämien rangaistusten täytäntöönpanon yhteydessä. Tarkoituksena on helpottaa tuomitun henkilön sosiaalista kuntoutusta. Päätöksellä pyritään tehostamaan yhteistyötä Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimukseen verrattuna soveltamalla vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta, joka edellyttää jäsenvaltioiden luottamusta toistensa oikeudellisiin päätöksiin. Näin ollen puitepäätöksessä noudatetaan erilaista lähestymistapaa joihinkin Euroopan neuvoston vuoden 1983 yleissopimuksen keskeisiin piirteisiin:

— Puitepäätöksessä määrätään periaatteessa velvoitteesta hyväksyä siirtopyynnöt kahdessa tilanteessa. Tuomion antanut valtio ei kuitenkaan ole velvollinen lähettämään tuomiota toiseen jäsenvaltioon sen tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten.

— Siirroista voidaan kieltäytyä vain muutaman tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevan perusteen nojalla.

— Puitepäätöksellä rajoitetaan tilanteita, joissa siirtoon tarvitaan tuomitun suostumus. Jo Euroopan neuvoston yleissopimuksen vuoden 1997 lisäpöytäkirjan mukaan tätä suostumusta ei enää tarvittu, jos siirto oli tarkoitus tehdä valtioon, johon henkilö oli paennut (11), tai jos tuomitusta oli annettu maastapoistamis- tai karkotusmääräys, jonka nojalla hänet oli määrä siirtää pyynnön vastaanottaneeseen valtioon (12). Näiden kahden poikkeuksen lisäksi puitepäätöksessä määrätään kolmannesta poikkeuksesta tapauksessa, jossa pyydetään siirtoa jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja jossa hän asuu.

— Kaksoisrangaistavuuden vaatimuksen perinteinen tutkiminen (13) poistetaan 32 rikosta käsittävän luettelon osalta (jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus säilyttää se (14)).

— Välineessä määritetään tälle menettelylle selkeä määräaika.

— Puitepäätöksessä säädetään tuomion antaneen valtion määräämän rangaistuksen täytäntöönpanon jatkuvuudesta, ja täytäntöönpanovaltiolla on vain vähäiset ja tarkoin säännellyt mukauttamismahdollisuudet. Tuomion antaneella valtiolla on lopullinen valta päättää siirrosta sen mukaan, onko se tyytyväinen rangaistuksen mukauttamiseen ja täytäntöönpanon yksityiskohtiin.

1.1.1 Lähettäminen

Tuomio ja todistus voidaan lähettää, jos tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen, tarvittaessa täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen kuulemisen jälkeen, on vakuuttunut siitä, että siirtäminen ja rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa edistäisivät tuomitun sosiaalista kuntoutusta (4 artiklan 2 kohta).

1.1.2 Todistus

Tuomion antanut valtio lähettää tuomion jäsenvaltioon, johon se voi siirtää tuomitun henkilön, eli täytäntöönpanovaltioon (4 artiklan 1 kohta). Prosessin nopeuttamiseksi tuomioon liitetään vakiomallinen todistus, joka sisältää siirtoon tarvittavat tiedot (4 ja 5 artikla, katso puitepäätöksen liite I).

Todistus on täytettävä asianmukaisesti, ja sen on vastattava tuomiota. Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on allekirjoitettava todistus ja vahvistettava sen sisältö oikeaksi.

Todistus on käännettävä täytäntöönpanovaltion viralliselle kielelle tai jollekin virallisista kielistä, mikäli käytettävissä on useita virallisia kieliä (23 artiklan 1 kohta). Kukin jäsenvaltio voi kuitenkin ilmoittaa neuvoston pääsihteeristöön talletettavassa ilmoituksessa, että se hyväksyy yhdelle tai useammalle EU:n viralliselle kielelle tehdyn käännöksen.

Jos todistuksen joitakin osia ei ole täytetty tai ne on täytetty puutteellisesti, täytäntöönpanovaltiolla ei ole riittäviä tietoja siirtoa koskevan päätöksen tekemiseksi ja se joutuu pyytämään lisätietoja tuomion antaneelta valtiolta, mikä viivyttää prosessia (katso 9 artiklan 1 kohdan a alakohta).

Vakiomallisia todistuksia on saatavilla kaikilla EU:n virallisilla kielillä. Jäsenvaltioiden hyväksymiä kieliä koskeviin ilmoituksiin voi tutustua Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla (15).

Jotkin puitepäätöksen 1 artiklan a–d alakohdassa käytetyt määritelmät saattavat vaatia lisäselitystä. Seuraavissa kohdissa esitellään päätöksessä käytettyjä keskeisiä termejä.

1.1.3 Tuomio

Puitepäätöksessä ’tuomiolla’ tarkoitetaan ”tuomion antaneen valtion tuomioistuimen antamaa lainvoimaista päätöstä tai määräystä, jolla luonnolliselle henkilölle määrätään rangaistus”. Puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdassa edellytetään, että lähetettäväksi tarkoitettu tuomioistuimen tuomio tai määräys on lainvoimainen päätös eli että kansalliset muutoksenhakukeinot on käytetty tai niiden määräajat ovat umpeutuneet (16).

1.1.4 Rangaistus

’Rangaistuksella’ tarkoitetaan rikosoikeudenkäynnissä rikoksen johdosta määrätyksi tai määräämättömäksi ajaksi määrättyä vapausrangaistusta tai muuta toimenpidettä, joka käsittää vapauden menetyksen (1 artiklan b alakohta).

Puitepäätöksen 3 artiklan 3 kohdassa todetaan, että puitepäätöstä sovelletaan ainoastaan puitepäätöksessä tarkoitettuun tuomioiden tunnustamiseen ja rangaistusten täytäntöönpanoon. Se seikka, että rangaistuksen lisäksi on määrätty sakko tai tehty päätös menetetyksi tuomitsemisesta ja tätä ei ole vielä suoritettu, peritty tai pantu täytäntöön, ei ole este tuomion lähettämiselle. Puitepäätös ei kata sakkojen ja menetetyksi tuomitsemista koskevien päätösten vastavuoroista tunnustamista. Niitä käsitellään muissa välineissä, kuten taloudellisten seuraamusten rajat ylittävästä täytäntöönpanosta tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2005/214/YOS (17) ja menetetyksi tuomitsemisesta tehdyssä neuvoston puitepäätöksessä 2006/783/YOS (18).

1.1.5 Tuomion antanut valtio ja täytäntöönpanovaltio

Puitepäätöksessä määritellään, että ’tuomion antanut valtio’ on ”jäsenvaltio, jossa tuomio on annettu”, kun taas ’täytäntöönpanovaltio’ on ”jäsenvaltio, johon tuomio lähetetään sen tunnustamista ja täytäntöönpanoa varten” (1 artiklan c ja d alakohta).

1.2 Vastavuoroisen tunnustamisen periaate

Kun vastavuoroinen tunnustaminen oli vahvistettu oikeudellisen yhteistyön perustaksi rikosasioissa, sitä käytettiin myös puitepäätöksen hyväksymisen perustana vuonna 2008 (19).

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaan jäsenvaltion on tunnustettava ja pantava täytäntöön toisen jäsenvaltion rikosasioissa antamat oikeudelliset päätökset, paitsi jos sovelletaan jotakin tyhjentävistä kieltäytymisperusteista. Periaate edellyttää vahvaa keskinäistä luottamusta EU:n jäsenvaltioiden välillä.

Keskinäisen luottamuksen perustana on oletus, että kaikki EU:n jäsenvaltiot noudattavat täysimääräisesti vapauden, demokratian sekä ihmisoikeuksien, perusvapauksien ja oikeusvaltion kunnioittamisen periaatteita.

1.3 EU:n puitepäätösten oikeusvaikutus

Puitepäätösten oikeusperustan (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEU-sopimus’, 34 artiklan 2 kohdan b alakohta, ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa sovellettava versio) mukaan puitepäätökset velvoittavat jäsenvaltioita saavutettavaan tulokseen nähden mutta jättävät kansallisten viranomaisten valittaviksi täytäntöönpanon muodon ja keinot. Puitepäätöksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Tätä puitepäätöstä ei ole kumottu, julistettu mitättömäksi tai muutettu Lissabonin sopimuksen nojalla (Lissabonin sopimuksen voimaantuloon liittyvistä siirtymämääräyksistä tehdyssä pöytäkirjassa N:o 36 oleva 9 artikla). Näin ollen sen luonne ei ole muuttunut, eikä sillä varsinkaan ole välitöntä oikeusvaikutusta (20).

Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että puitepäätöksen sitovan luonteen vuoksi kansallisilla viranomaisilla ja myös kansallisilla tuomioistuimilla on velvollisuus tulkita kansallista oikeutta sen mukaisesti ottamalla huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja. Kun kansalliset tuomioistuimet soveltavat kansallista oikeutta, niiden on tulkittava sitä mahdollisimman pitkälle asianomaisen puitepäätöksen sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta sillä tavoiteltu tulos saavutettaisiin. Tämä velvollisuus tulkita kansallista oikeutta EU:n oikeuden mukaisesti on erottamaton osa Euroopan unionin toiminnasta tehdyllä sopimuksella, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, luotua järjestelmää, sillä näin kansalliset tuomioistuimet voivat toimivaltansa rajoissa varmistaa unionin oikeuden täyden tehokkuuden, kun ne ratkaisevat käsiteltävikseen saatettuja asioita (21).

Tällä kansallisen oikeuden yhdenmukaisen tulkinnan periaatteella on tosin tietyt rajat. Kansallisen tuomioistuimen velvollisuutta tukeutua puitepäätöksen sisältöön, kun se tulkitsee ja soveltaa asiaan liittyviä kansallisen oikeuden säännöksiä, rajoittavat yleiset oikeusperiaatteet, erityisesti oikeusvarmuuden periaate ja taannehtivuuskiellon periaate. Nämä periaatteet estävät erityisesti sellaisen tulkinnan, että kyseinen velvollisuus voisi johtaa siihen, että puitepäätöksen perusteella ja sen täytäntöön panemiseksi annetusta lainsäädännöstä riippumatta määritettäisiin puitepäätöksen säännöksiä rikkovien henkilöiden rikosoikeudellinen vastuu tai ankaroitettaisiin sitä. Yhdenmukaisen tulkinnan periaate ei myöskään voi olla perustana kansallisen oikeuden contra legem -tulkinnalle (22).

Vaatimukseen tulkita kansallista oikeutta EU:n oikeuden mukaisesti sisältyy kansallisten tuomioistuinten, myös asiaa ylimpänä oikeusasteena käsittelevien, velvollisuus tarvittaessa muuttaa vakiintunutta kansallista oikeuskäytäntöä, jos se perustuu sellaiseen kansallisen oikeuden tulkintaan, joka ei sovi yhteen puitepäätöksen tavoitteiden kanssa. Toimivaltaisen tuomioistuimen on näin ollen varmistettava puitepäätöksen täysi vaikutus jättämällä tarvittaessa oman tuomiovaltansa nojalla soveltamatta ylimmän kansallisen tuomioistuimen tekemää tulkintaa, kun tämä tulkinta ei ole yhteensopiva unionin oikeuden kanssa (23).

1.4 SEUT-sopimuksen 267 artikla: Ennakkoratkaisumenettely

Tuomioistuin voi tulkita puitepäätöksiä kuten mitä tahansa muita unionin oikeuteen kuuluvia toimenpiteitä. Kaikki jäsenvaltioiden tuomioistuimet ovat voineet 1. joulukuuta 2014 alkaen saattaa rikosasioissa tehtävän poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön alalla käsiteltäväkseen viedyissä riita-asioissa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi EU:n oikeuden tulkintaa tai EU:n säädösten pätevyyttä koskevia kysymyksiä. Unionin tuomioistuin ei ratkaise itse riitaa. On kansallisen tuomioistuimen tehtävä ratkaista asia tuomioistuimen päätöksen mukaisesti, ja tämä päätös sitoo vastaavasti muita kansallisia tuomioistuimia, joissa käsitellään vastaavia kysymyksiä. Ennakkoratkaisumenettely on riidaton menettely, jonka avulla unionin tuomioistuin voi ohjeistaa kansallisia tuomioistuimia EU:n oikeuden tulkitsemisessa, jotta ne voivat soveltaa sitä oikein.

Ennakkoratkaisumenettelyn olennaisia piirteitä esitellään unionin tuomioistuimen asiakirjassa ”Suositukset kansallisille tuomioistuimille ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä” (24).

Ennakkoratkaisupyynnön käsittelemiseen keskimäärin tarvittu aika oli vuonna 2017 alle 16 kuukautta (25). Tämä voi olla pitkä odotusaika pidätettynä olevalle henkilölle (26). Tämän vuoksi unionin tuomioistuimessa on vuodesta 2008 alkaen ollut käytössä kiireellinen ennakkoratkaisumenettely. Näiden tapausten keskimääräinen käsittelyaika oli vuonna 2017 vain 2,9 kuukautta (27).

I OSA: TUOMION JA TODISTUKSEN LÄHETTÄMINEN

2. Lähettämistä koskevat vaatimukset

2.1 Puitepäätöksen soveltamisala

2.1.1 Henkilöllinen soveltamisala

Tuomion tunnustamista ja rangaistuksen täytäntöönpanoa sovelletaan kaikkiin EU:n kansalaisiin ja kolmansien maiden kansalaisiin, jotka ovat joko tuomion antaneessa valtiossa tai täytäntöönpanovaltiossa (3 artiklan 2 kohta).

2.1.2 Asiallinen soveltamisala

Tuomitun sosiaalisen kuntoutumisen edistämiseksi puitepäätös kattaa rikosoikeudenkäynnin perusteella rikoksen johdosta määrätyksi tai määräämättömäksi ajaksi määrätyt vapausrangaistukset tai muut toimenpiteet, jotka käsittävät vapauden menetyksen (1 artiklan b alakohta).

Kuten määritelmästä selviää, jokainen rikosoikeudenkäynnissä rikoksen johdosta annettu tuomio, joka johtaa vapauden menetykseen, voidaan lähettää puitepäätöksen nojalla. Tämä tarkoittaa, että laitokseen sijoittamista koskevat päätökset – tapauksissa, joissa rikoksentekijän on todettu olevan rikosoikeudellisesti täysin tai osittain syyntakeeton henkisen tilansa vuoksi (ks. johdanto-osan 20 kappale) – sisältyvät puitepäätöksessä käytettyyn määritelmään.

Lisäksi puitepäätös kattaa niin kutsutut yhdistelmärangaistukset tapauksissa, joissa oikeusviranomainen on katsonut tarpeelliseksi määrätä henkilölle sekä vapausrangaistuksen että muun toimenpiteen, joka käsittää vapauden menetyksen, kuten psykiatrisen hoidon.

2.1.3 Ajallinen soveltamisala

Puitepäätöstä sovelletaan 5. päivästä joulukuuta 2011 alkaen (26 artikla).

Ennen kyseistä päivämäärää vastaanotettuihin siirtopyyntöihin sovelletaan edelleen tuomittujen siirtämistä koskevia voimassa olevia säädöksiä. Pyyntöihin, jotka on otettu vastaan mainitusta päivästä alkaen, sovelletaan jäsenvaltioiden tämän puitepäätöksen mukaisesti hyväksymiä sääntöjä (28 artiklan 1 kohta).

Jäsenvaltioilla oli kuitenkin mahdollisuus antaa puitepäätöksen hyväksymispäivänä ilmoitus, jonka mukaan ne soveltavat edelleen tuomittujen siirtämistä koskevia voimassa olevia säädöksiä sellaisten tuomioiden osalta, jotka on annettu ennen tiettyä päivämäärää (viimeistään 5. joulukuuta 2011) (28 artiklan 2 kohta). Puitepäätös hyväksyttiin 27. marraskuuta 2008.

Neljä jäsenvaltiota (Alankomaat (28), Irlanti, Malta ja Puola) antoi tällaisen ilmoituksen. Ne kuitenkin antoivat ilmoituksensa vasta puitepäätöksen hyväksymispäivän (27. marraskuuta 2008) jälkeen. Komissio katsoo siksi, että nämä ilmoitukset eivät ole päteviä ja että jäsenvaltioiden olisi välittömästi poistettava aikarajoitus lainsäädännöstään (29).

2.2 Toimivaltaiset viranomaiset

Tärkeimmät toimijat, jotka takaavat puitepäätöksen nojalla tehtävän yhteistyön, ovat tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaiset viranomaiset. Jäsenvaltiot voivat vapaasti nimetä yhden tai useamman toimivaltaisen viranomaisen kansallisen lainsäädäntönsä nojalla toimiessaan tuomion antaneena valtiona tai täytäntöönpanovaltiona (2 artikla).

On syytä mainita, että puitepäätöksessä ei rajata ’toimivaltaisen viranomaisen’ määritelmää oikeusviranomaisiin, mikä antaa jäsenvaltioille vallan valita toimivaltainen viranomainen, jonka katsotaan parhaiten voivan käsitellä tämän välineen mukaisia menettelyjä. Joissakin jäsenvaltioissa nämä tehtävät on annettu oikeusministeriölle, joissakin taas lainkäyttöelimille tai lainkäyttöelinten kaltaisille elimille. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nimeämisen tulos Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristölle, joka julkaisee tämän tiedon (2 artikla) (30).

Tietyt jäsenvaltiot ovat hyväksyneet hajautetun tuomiovallan järjestelmän, mikä tarkoittaa, että niiden kaikki tuomioistuimet ovat toimivaltaisia viranomaisia. Tämä saattaa vaikeuttaa oikean viranomaisen määrittämistä, ja toimintatavat voivat poiketa toisistaan yhden ja saman jäsenvaltion sisällä. Jotkin jäsenvaltiot ovat ratkaisseet asian nimeämällä keskusviranomaisen, joka käsittelee saapuvat pyynnöt (31).

2.3 Täytäntöönpanovaltion valitseminen

2.3.1 Puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tilanteet

Puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan tuomio ja todistus voidaan lähettää

— jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja jossa hän asuu; TAI

— jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja johon, vaikkei hän asu mainitussa jäsenvaltiossa, hänet karkotetaan sen jälkeen, kun hänet on vapautettu rangaistuksen täytäntöönpanosta maastapoistamis- tai karkotusmääräyksen perusteella; TAI

— mihin tahansa muuhun jäsenvaltioon, jonka toimivaltainen viranomainen suostuu tuomion ja todistuksen lähettämiseen, tarvittaessa tuomitun suostumuksella (ks. 4 artiklan 3 kohta luettuna yhdessä 4 artiklan 6 ja 7 kohdan ja 6 artiklan kanssa).

2.3.2 Siirto jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja jossa hän asuu (4 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Tuomitun asuinpaikan määrittäminen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi on tärkeä tekijä puitepäätöksen asianmukaisessa soveltamisessa ja liittyy välittömästi kyseisen säännöksen pakolliseen luonteeseen. Jos tämä ehto ei täyty, tuomionsiirtoprosessi edellyttää usein tuomitun suostumusta (ks. jäljempänä muut tilanteet, joissa suostumusta ei vaadita).

Käsitettä ’valtio, jossa tuomittu asuu’ selvitetään tarkemmin johdanto-osan kappaleessa 17. Sen mukaan kyseisellä valtiolla tarkoitetaan paikkaa, johon asianomaisella on yhteys vakituisen asuinpaikan ja esimerkiksi perhesiteiden tai sosiaalisten tai ammatillisten siteiden kaltaisten seikkojen perusteella (32).

Mallia voidaan ottaa unionin tuomioistuimen tuomiosta asiassa Kozłowski. Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (33), jäljempänä ’puitepäätös 2002/548/YOS’, yhteydessä tuomioistuin totesi, että sen ratkaisemiseksi, onko henkilön ja täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion välillä siteitä, on arvioitava kokonaisvaltaisesti ”useita objektiivisia seikkoja, jotka ovat ominaisia tämän henkilön tilanteelle ja joihin kuuluvat esimerkiksi etsityn henkilön oleskelun kesto, luonne ja edellytykset sekä ne perhesiteet ja taloudelliset siteet, joita hänellä on täytäntöönpanosta vastaavaan jäsenvaltioon” (34). Lisäksi tuomioistuin totesi käsitteen ’asua vakinaisesti’ tarkoittavan, että henkilö on asettunut asianomaiseen jäsenvaltioon tosiasiallisesti asumaan, ja käsitteen ’oleskelu’ tarkoittavan tilannetta, jossa henkilö on jonkin aikaa asianomaisessa jäsenvaltiossa pysyvästi oleskeltuaan luonut siihen siteitä, jotka vastaavat vakinaisen asumisen perusteella syntyviä siteitä (35).

2.3.3 Siirto jäsenvaltioon, johon henkilö karkotetaan (4 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan tuomio ja todistus voidaan lähettää myös siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen tuomittu on ja johon hänet karkotetaan sen jälkeen, kun hänet on vapautettu rangaistuksen täytäntöönpanosta, vaikkei hän asu mainitussa jäsenvaltiossa. Jotta tätä säännöstä voidaan soveltaa, taustalla olevan maastapoistamis- tai karkotusmääräyksen on sisällyttävä tuomioon tai oikeudelliseen tai hallinnolliseen päätökseen tai tuomiosta johtuvaan muuhun toimenpiteeseen.

2.3.4 Siirto mihin tahansa muuhun jäsenvaltioon, joka suostuu siirtoon (4 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Kolmas tilanne, jonka puitepäätöksen soveltamisala (4 artiklan 1 kohdan c alakohta) kattaa, on kyseessä, jos tuomion antanut valtio haluaa lähettää tuomion ja todistuksen muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jonka kansalainen tuomittu on, jossa hän asuu tai johon hänet karkotetaan maastapoistamis- tai karkotusmääräyksen perusteella. Tämä voi olla esimerkiksi jäsenvaltio, jossa tuomittu asuu tai opiskelee, tai jäsenvaltio, jonka kansalainen henkilö on mutta jossa hän ei asu ja jonne häntä ei karkoteta.

Tässä tilanteessa tarvitaan täytäntöönpanovaltion ennakkosuostumus (4 artiklan 1 kohdan c alakohta), ja toimivaltaisten viranomaisten on kuultava toisiaan (4 artiklan 3 kohta). Toimivaltaisten viranomaisten olisi otettava huomioon esimerkiksi sellaiset seikat kuin oleskelun kesto tai muut siteet täytäntöönpanovaltioon. Tapauksissa, joissa tuomittu voitaisiin kansallisen lainsäädännön tai kansainvälisten sopimusten mukaisesti siirtää jäsenvaltioon ja kolmanteen maahan, tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi toisiaan kuullen harkittava, edistäisikö täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa sosiaalisen kuntoutuksen tavoitetta paremmin kuin täytäntöönpano kolmannessa maassa (johdanto-osan 8 kappale).

Tuomitun ennakkosuostumus tarvitaan aina, paitsi 6 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetussa erityistilanteessa.

2.4 Tuomitun tietoinen suostumus

Yksi puitepäätöksen tuomittujen siirtoon tuoma uudistus aiempiin kansainvälisiin siirtojärjestelyihin verrattuna on se, että se lisää tilanteita, joissa tuomitun suostumusta ei tarvita.

Tuomitun suostumusta ei tarvita (6 artiklan 2 kohta), jos

— tuomittu on täytäntöönpanovaltion kansalainen ja myös asuu siellä tai

— tuomittu karkotetaan täytäntöönpanovaltioon sen jälkeen, kun hänet on vapautettu rangaistuksen täytäntöönpanosta tuomioon tai oikeudelliseen tai hallinnolliseen päätökseen tai tuomiosta johtuvaan muuhun toimenpiteeseen sisältyvän maastapoistamis- tai karkotusmääräyksen perusteella tai

— tuomittu on paennut tai muuten palannut täytäntöönpanovaltioon tuomion antaneessa valtiossa häntä vastaan vireillä olevan rikosoikeudellisen menettelyn tai mainitussa valtiossa annetun tuomion vuoksi.

Kaikissa muissa tapauksissa tarvitaan tuomitun tietoinen suostumus.

Puitepäätöksen 6 artiklan 4 kohdassa velvoitetaan tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen ilmoittamaan liitteessä II olevaa vakiolomaketta käyttäen tuomitulle hänen ymmärtämällään kielellä, että se on päättänyt lähettää tuomion sekä todistuksen. (Ks. myös kohdat 3.2 ja 3.3.) Jos tuomittu on täytäntöönpanovaltiossa silloin, kun tämä päätös tehdään, lomake toimitetaan täytäntöönpanovaltioon, jonka on ilmoitettava asiasta tuomitulle.

Koska sosiaalisella kuntouttamisella on suuri merkitys puitepäätöksen johtavana periaatteena, on varmistettava, että asianomaista henkilöä kuullaan asianmukaisesti siirtopäätösten yhteydessä. Siksi on suositeltavaa, että tuomion antanut valtio antaa tuomitulle perustiedot, jotta tämä voi antaa tietoisen suostumuksen tai tietoon perustuvan lausunnon. Tällaisia tietoja voivat olla siirron logistiikka, täytäntöönpanovaltion vankilajärjestelmät tai ennenaikaista ja ehdonalaista vapauttamista koskevat järjestelyt.

Jos tuomittu ei suostu siirtoon, suostumusta edellyttävä siirto ei ole mahdollinen (4 artiklan 1 kohta ja 6 artiklan 1 kohta). Tilanteessa, jossa suostumusta ei tarvita, tuomitun kielteinen mielipide on otettava huomioon, mutta se ei muodosta kieltäytymisperustetta sosiaalisen kuntoutuksen osalta (johdanto-osan 10 kappale).

2.5 Täytäntöönpanovaltion suostumus

Täytäntöönpanovaltion suostumus tarvitaan kaikissa muissa paitsi 4 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa (esimerkiksi jos asianomainen henkilö on täytäntöönpanovaltion kansalainen mutta ei asu kyseisessä valtiossa eikä häntä karkoteta sinne tai jos hän oleskelee täytäntöönpanovaltiossa mutta ei ole sen kansalainen) (4 artiklan 1 kohdan c alakohta). Tässä tapauksessa tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten on kuultava toisiaan ja täytäntöönpanovaltio voi kieltäytyä yhteistyöstä jättämällä antamatta suostumuksen tuomion lähettämiseen (johdanto-osan 8 kappale).

Puitepäätöksen 4 artiklan 7 kohdassa kuitenkin vahvistetaan, että kukin jäsenvaltio voi antaa ilmoituksen, jonka mukaan sen ennakkosuostumusta ei tarvita tuomion ja todistuksen lähettämiseen, jos tuomittu

a) asuu ja on laillisesti oleskellut vähintään viiden vuoden ajan yhtäjaksoisesti täytäntöönpanovaltiossa ja säilyttää pysyvän oleskeluoikeuden kyseisessä valtiossa (36) ja/tai

b) on täytäntöönpanovaltion kansalainen muissa kuin 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyissä tapauksissa.

Tällainen ilmoitus on pätevä jäsenvaltion suhteissa muihin jäsenvaltioihin, jotka ovat antaneet saman ilmoituksen puitepäätöksen hyväksymisen yhteydessä tai milloin tahansa sen jälkeen (4 artiklan 7 kohta). Puitepäätöksen 4 artiklan 7 kohdan mukaisiin ilmoituksiin voi tutustua Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla (37).

Pannessaan puitepäätöstä täytäntöön jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, joissa otetaan erityisesti huomioon tarkoitus edistää tuomitun sosiaalista kuntoutusta ja joiden perusteella niiden toimivaltaisten viranomaisten on päätettävä, suostutaanko 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisissa tapauksissa tuomion ja todistuksen lähettämiseen (4 artiklan 6 kohta).

2.6 Tuomitun mielipide

Vaikka tuomitun suostumusta ei tarvittaisi, tuomitulle on, jos hän vielä on tuomion antaneessa valtiossa, annettava tilaisuus esittää mielipiteensä (suullisesti tai kirjallisesti) siirrosta sekä tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta (6 artiklan 3 kohta).

Vaikka tuomitun mielipide ei voi muodostaa kieltäytymisperustetta sosiaalisen kuntoutuksen osalta (johdanto-osan 10 kappale), mielipide on otettava huomioon arvioitaessa sosiaalisen kuntoutuksen edistämistä ja pyydetyn siirron asianmukaisuutta. Jos tuomittu on käyttänyt mahdollisuutta tämän mielipiteen esittämiseen, mielipide on lisäksi lähetettävä kirjallisena täytäntöönpanovaltiolle, jotta se voidaan liittää tämän perusteltuun lausuntoon kuntoutustarkoituksesta (6 artiklan 3 kohta).

2.7 Sosiaalisen kuntoutuksen arviointi

2.7.1 Tuomion antaneen valtion on oltava vakuuttunut

Puitepäätöksen johdanto-osan 15 kappaleen mukaisesti puitepäätöstä olisi sovellettava yhdenmukaisesti sen Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 18 artiklassa määrätyn oikeuden kanssa, jonka mukaan unionin kansalaiset voivat liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella. Tämä oikeus on nyt kirjattu SEUT-sopimuksen 21 artiklaan.

Kuten edellä mainittiin, sosiaalinen kuntoutus on puitepäätöksessä keskeinen näkökohta (38). Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on oltava vakuuttunut siitä, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa edistää tuomitun sosiaalista kuntoutusta (ks. johdanto-osan 9 kappale ja 4 artiklan 2 kohta).

Sosiaalisen kuntoutuksen edistämisen arviointi ei saa rajoittua pelkkään maantieteellisen siteen luomiseen vaan sen on perustuttava perusteelliseen, tapauskohtaiseen arviointiin. Tätä tarkoitusta varten välineessä määrätään tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion välisestä kuulemismenettelystä.

2.7.2 Täytäntöönpanovaltion kuuleminen tarvittaessa

Kun tuomion antanut valtio kuulee täytäntöönpanovaltiota, joko vapaaehtoisuuden tai velvoitteen perusteella, sen toteamiseksi, että sosiaalista kuntoutusta edistetään, täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi esittää tuomion antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle perustellun lausunnon siitä, että rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa ei edistäisi tuomitun sosiaalista kuntoutusta. Lisäksi täytäntöönpanovaltiolla on tämä mahdollisuus, vaikka toimivaltaiset viranomaiset eivät olisi kuulleet toisiaan. Tässä tapauksessa perusteltu lausunto voidaan toimittaa viipymättä todistuksen ja tuomion lähettämisen jälkeen. Tuomion antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarkasteltava tätä lausuntoa ja päätettävä, peruuttaako se todistuksen (4 artiklan 4 kohta). Euroopan oikeudellinen verkosto voi auttaa toimivaltaisten viranomaisten välisissä kuulemisissa (39).

On tärkeää huomata, että kielteinen lausunto ei sinänsä muodosta sosiaaliseen kuntoutukseen perustuvaa kieltäytymisperustetta (johdanto-osan 10 kappale).

Jos tuomion antanut valtio saa joko tuomitulta tai täytäntöönpanovaltiolta lausunnon, jonka mukaan rangaistuksen täytäntöönpano ei helpottaisi tuomitun sosiaalista kuntoutusta, tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on otettava tämä lausunto huomioon. Jos se haluaa jatkaa menettelyä, sen on vakuututtava siitä, että täytäntöönpano kuitenkin helpottaa tai edistää kuntoutusta kyseisen lausunnon perusteluista huolimatta (johdanto-osan 10 kappale).

2.7.3 Sosiaalisen kuntoutuksen määritelmä

Vaikka puitepäätöksessä ei anneta täsmällistä määritelmää sosiaalisesta kuntoutuksesta, siinä esitetään kuitenkin esimerkinomainen luettelo seikoista, joiden avulla voidaan arvioida, edistääkö tuomitun siirtäminen hänen sosiaalista kuntoutustaan. Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen olisi otettava huomioon esimerkiksi sellaiset seikat kuin tuomitun yhteys täytäntöönpanovaltioon, se, katsooko tuomittu, että hänen perheensä on täytäntöönpanovaltiossa, sekä kieli- tai kulttuurisiteet, sosiaaliset tai taloudelliset ja muut siteet täytäntöönpanovaltioon (johdanto-osan 9 kappale).

Edellä esitetystä seuraa, että sosiaalinen kuntoutus olisi puitepäätöksen yhteydessä ymmärrettävä siten, että on asianmukaisempaa toteuttaa kuntoutustoimenpiteitä valtiossa, jonka kieltä tuomittu ymmärtää ja johon hänellä on läheiset siteet. Mahdollisuus sosiaaliseen kontaktiin sukulaisten ja ystävien kanssa auttaa valmistamaan tuomittua yhteisöön palaamiseen. Tätä tavoitetta ei välttämättä edistetä, jos tuomittu pidetään vieraassa maassa silloin, kun on todennäköistä, ettei hän enää saa jäädä kyseiseen valtioon rangaistuksen suoritettuaan.

2.7.4 Rangaistuksen täytäntöönpanon yksityiskohdat

Sosiaalisen kuntoutuksen mahdollisuudet saattavat riippua myös rangaistuksen täytäntöönpanon yksityiskohdista täytäntöönpanovaltiossa.

Jos täytäntöönpanovaltio – kuulemisten aikana tai kun se on käyttänyt mahdollisuutta esittää perustellun lausuntonsa tuomion ja todistuksen lähettämisen jälkeen – pitää todennäköisenä, että rangaistusta on mukautettava, tämä tieto voidaan sisällyttää sen sosiaalisen kuntoutuksen helpottamismahdollisuuksia koskeviin perusteluihin.

Vastaavanlainen huomio voidaan esittää ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevista mahdollisista säännöksistä, joita voidaan soveltaa täytäntöönpanovaltiossa (ks. 17 artikla). Tuomion antanut valtio voi pyytää tietoa näistä täytäntöönpanon yksityiskohdista, ja täytäntöönpanovaltiolla on velvollisuus ilmoittaa niistä (ks. 17 artiklan 3 kohta).

Tämä antaa täytäntöönpanovaltiolle mahdollisuuden vahvistaa arviotaan pyydetystä siirrosta ja antaa tuomion antaneelle valtiolle merkityksellistä lisätietoa, jonka avulla se voi vakuuttua siitä, että sosiaalista kuntoutusta edistetään.

2.8 Luettelo 32 rikoksesta, joiden vuoksi tekijä voidaan luovuttaa teon kaksoisrangaistavuutta tutkimatta

Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen olisi ennen rangaistuksen täytäntöönpanon siirtämistä määritettävä, kuuluuko vähintään yksi rikoksista johonkin niistä 32 rikostyypistä, joiden osalta teon kaksoisrangaistavuutta ei tarvitse tutkia. Luettelo rikoksista on esitetty 7 artiklan 1 kohdassa ja todistuksessa, jossa luetteloon kuuluvat rikokset olisi merkittävä rastilla. Jotta 7 artiklaa voidaan soveltaa, luetteloon kuuluvista rikoksista olisi tuomion antaneessa valtiossa voitava seurata vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, jonka enimmäisaika on vähintään kolme vuotta.

Tuomion antaneen jäsenvaltion lainsäädäntö ratkaisee. Tämä vahvistettiin asiassa C-303/05, Advocaten voor de Wereld, joka liittyy puitepäätökseen 2002/584/YOS (40).

Täytäntöönpanosta vastaava viranomainen voi tutkia teon kaksoisrangaistavuuden vain sellaisten rikosten osalta, joita ei mainita 32 rikoksen luettelossa.

Useat jäsenvaltiot ovat kuitenkin käyttäneet mahdollisuutta tutkia kaksoisrangaistavuus kaikissa tapauksissa (7 artiklan 4 kohta, ks. alaviite 14). Asiaa koskevat ilmoitukset voidaan perua milloin tahansa.

2.9 Haavoittuvassa asemassa olevat ryhmät: alaikäiset ja mielenterveyshäiriöistä kärsivät rikoksentekijät ja psykiatristen tai terveydenhoitotoimenpiteiden siirtäminen

Tuomitut alaikäiset rikoksentekijät ja mielenterveyshäiriöistä kärsivät rikoksentekijät muodostavat erityiset tuomittujen ryhmät, jotka ovat haavoittuvassa asemassa, kun on kyse heidän kohtelustaan, hoidostaan ja majoituksestaan. Puitepäätöksen soveltamiseen onkin kiinnitettävä näiden ryhmien kohdalla erityistä huomiota.

Puitepäätös sisältää kaksi säännöstä, joita sovelletaan tilanteisiin, joissa on mukana alaikäisiä ja mielenterveyshäiriöistä ja/tai riippuvuusongelmista kärsiviä henkilöitä (9 artikla). Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön jos

i) rangaistus on määrätty henkilölle, jota ei täytäntöönpanovaltion lain mukaan olisi ikänsä puolesta voitu asettaa rikosoikeudelliseen vastuuseen teoista, joista tuomio on annettu (9 artiklan 1 kohdan g alakohta); tai

ii) määrättyyn rangaistukseen sisältyy psykiatrian tai terveydenhuollon alan toimenpide tai muu vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, jota, huolimatta 8 artiklan 3 kohdassa (41) tarkoitetusta mahdollisuudesta mukauttaa rangaistusta, täytäntöönpanovaltio ei voi panna täytäntöön tämän jäsenvaltion oikeus- tai terveydenhuoltojärjestelmän mukaisesti (9 artiklan 1 kohdan k alakohta).

Puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan k alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa täytäntöönpanovaltion olisi harkittava mahdollisuutta mukauttaa rangaistusta puitepäätöksen mukaisesti ennen kuin se kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta täytäntöön rangaistusta, joka käsittää muun toimenpiteen kuin vapausrangaistuksen (ks. johdanto-osan 19 kappale).

Lisäksi täytäntöönpanovaltio on tämänkaltaisissa tilanteissa, ennen kuin se päättää olla tunnustamatta tuomiota ja panematta rangaistusta täytäntöön, velvollinen kuulemaan tuomion antanutta valtiota asianmukaisella tavalla ja tarvittaessa pyytämään sitä toimittamaan viipymättä mahdolliset tarvittavat lisätiedot (9 artiklan 3 kohta).

Puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan k alakohdassa tarkoitettua kieltäytymisperustetta voidaan soveltaa myös tapauksissa, joissa henkilön ei ole todettu syyllistyneen rikokseen, vaikka toimivaltainen viranomainen on pannut rikoksen seurauksena täytäntöön vapauden menetyksen käsittävän toimenpiteen, joka on muu kuin vapausrangaistus (ks. johdanto-osan 20 kappale).

Tilaisuus esittää mielipide siirrosta suullisesti tai kirjallisesti on annettava henkilön lailliselle edustajalle, jos tuomion antanut valtio katsoo tämän tarpeelliseksi tuomitun iän taikka hänen fyysisen tai henkisen tilansa vuoksi (6 artiklan 3 kohta).

2.10 Perusoikeuksien huomioon ottaminen tuomion antaneessa valtiossa

Puitepäätöksessä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan SEU-sopimuksen 6 artiklassa ja Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jäljempänä ’EU:n perusoikeuskirja’, tunnustettuja periaatteita (johdanto-osan 13 kappale).

Puitepäätöksen 3 artiklan 4 kohdan mukaan puitepäätös ei aiheuta muutoksia velvoitteeseen kunnioittaa näitä perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita.

Tästä johtuu, että tuomion antaneen valtion on erityisesti tilanteissa, joissa rangaistuksen siirtoa pyydetään ilman tuomitun suostumusta, varmistettava, etteivät rangaistuksen siirto, tunnustaminen ja täytäntöönpano vaaranna tuomitun perusoikeuksia.

Vankilaoloihin liittyy useissa EU:n jäsenvaltioissa huomattavia ongelmia, joista yksi polttavimmista on vankiloiden ahtaus. Epäinhimilliset tai halventavat vankilaolot voivat huomattavasti heikentää vastavuoroista tunnustamista koskevien EU:n välineiden soveltamista, sillä ne saattavat johtaa sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen että EU:n perusoikeuskirjan rikkomiseen.

Tähän mennessä unionin tuomioistuin on kuitenkin käsitellyt tätä kysymystä ainoastaan puitepäätöksen 2002/584/YOS yhteydessä (42). Puitepäätöksen 2002/584/YOS mukaan täytäntöönpanovaltiota sitoo vastavuoroisen tunnustamisen periaate, ja sen on tästä syystä periaatteessa pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön ja siten luovutettava asianomainen henkilö tuomion antaneelle valtiolle, paitsi jos sovelletaan kieltäytymisperusteita. Tämän puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluvat tilanteet sen sijaan koskevat tuomittujen siirtämistä tuomion antaneesta valtiosta täytäntöönpanovaltioon. Tältä osin tuomion antaneella valtiolla ei ole velvoitetta siirtää rangaistusta, jos vankilaolot herättävät epäilyksiä, vaikka toinen jäsenvaltio olisi nimenomaan pyytänyt siirtoa. EU:n perusoikeuskirjan 4 artiklaa, jossa kielletään kidutus sekä epäinhimillinen ja halventava kohtelu, sovelletaan myös vankien siirtoihin, erityisesti tilanteessa, jossa valtio haluaa siirtää henkilön ilman tämän suostumusta.

3. Lähettämismenettely

3.1 Toimijat, joilla on oikeus aloittaa menettely

Puitepäätöksessä annetaan tuomion antaneelle valtiolle, täytäntöönpanovaltiolle ja tuomitulle mahdollisuus käynnistää mekanismi, joka voi johtaa siirtoon. Menettelyssä on kuitenkin merkittäviä eroja sen mukaan, kuka sen aloittaa.

Täytäntöönpanovaltio voi omasta aloitteestaan pyytää tuomion antanutta valtiota lähettämään tuomion. Myös tuomittu voi pyytää tuomion antaneen valtion tai täytäntöönpanovaltion toimivaltaisia viranomaisia aloittamaan tuomion lähettämismenettelyn (4 artiklan 5 kohta).

Kummassakaan tilanteessa tuomion antaneella valtiolla ei kuitenkaan ole velvoitetta noudattaa pyyntöä. Tämä johtuu loogisesti siitä, että tuomion antanut valtio on edelleen ainoa toimija, joka on antanut rikoksesta tuomion, mihin sillä oli täysi toimivalta. Näin ollen tuomion antaneella valtiolla on harkintavalta arvioida joko täytäntöönpanovaltion tai tuomitun tai molempien esittämiä pyyntöjä.

Tuomion antanut valtio ei välttämättä halua siirtää tuomittua, jos tätä esimerkiksi odottaa täytäntöönpanovaltiossa lyhyempi vankeusrangaistus, kun otetaan huomioon ennenaikaista ja ehdonalaista vapauttamista koskevat säännökset kyseisessä valtiossa. Myös uhrien etu voidaan ottaa huomioon päätettäessä, missä rikoksentekijän olisi paras suorittaa rangaistuksensa. Jäsenvaltio saattaa myös olla haluton siirtämään henkilöä, jos siirto voisi johtaa siihen, että henkilö palaa kotivaltionsa rikollisiin piireihin, sen sijaan että se edistäisi hänen sosiaalista kuntoutustaan.

Tuomion antaneen valtion täysi päätösvalta ilmenee myös puitepäätöksen 13 artiklasta, jossa todetaan, että niin kauan kuin rangaistuksen täytäntöönpano ei ole alkanut täytäntöönpanovaltiossa, tuomion antanut valtio voi vetää todistuksen pois ilmoittaen tämän toimenpiteen syyt (ks. tämän osalta myös 17 artiklan 3 kohta).

Tästä syystä on tärkeää huomioida, että tuomion antanut valtio ei ole velvollinen lähettämään tuomiota ja todistusta, vaikka se olisi tuomitun edun mukaista. Tuomitulla ei siis ole ”oikeutta” siirtoon (43).

Jäsenvaltioissa ollaan yhä enemmän tietoisia siitä, että uhrien mielipiteet olisi otettava huomioon tuomittujen rikoksentekijöiden rangaistusten täytäntöönpanon yhteydessä, kansainväliset vankien siirrot mukaan luettuna. Rikoksella voi olla uhreja sekä täytäntöönpanovaltiossa että tuomion antaneessa valtiossa. Monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön menettelyn, jossa uhreilla on tilaisuus tulla kuulluiksi siirroista ja heidän mielipiteensä otetaan huomioon. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että uhreilla olisi oikeus vastustaa siirtoa.

3.2 Menettely tuomitun mielipiteen saamiseksi

Jos tuomittu on vielä tuomion antaneessa valtiossa, hänelle on annettava tilaisuus esittää mielipiteensä suullisesti tai kirjallisesti siirrosta sekä tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta (6 artiklan 3 kohta). Tämä tilaisuus on annettava hänen lailliselle edustajalleen, jos tuomion antanut valtio katsoo tämän tarpeelliseksi tuomitun iän taikka hänen fyysisen tai henkisen tilansa vuoksi.

Tuomitun mielipidettä olisi aina kysyttävä, vaikka suostumusta ei tarvittaisi.

Vaikka tuomitun mielipide ei voi muodostaa kieltäytymisperustetta sosiaalisen kuntoutuksen osalta (johdanto-osan 10 kappale), mielipide on otettava huomioon arvioitaessa sosiaalisen kuntoutuksen edistämistä ja pyydetyn siirron asianmukaisuutta (6 artiklan 3 kohta).

Tiedot tuomitun mielipiteestä on ilmoitettava todistuksen laatikossa k:

k) Tuomitun mielipide: 1. ☐ Tuomittua ei ole voitu kuulla, koska hän on jo täytäntöönpanovaltiossa. 2. ☐ Tuomittu on tuomion antaneessa valtiossa ja a. ☐ on pyytänyt lähettämään tuomion ja todistuksen ☐ on suostunut tuomion ja todistuksen lähettämiseen ☐ ei ole suostunut tuomion ja todistuksen lähettämiseen. Tuomitun perustelut: … … b. ☐ Liitetään tuomitun mielipide. ☐ Tuomitun mielipide on jo lähetettytäytäntöönpanovaltioon. Lähetyspäivämäärä (pp/kk/vvvv): …

3.3 Tuomitulle annettava ilmoitus (6 artiklan 4 kohta ja liitteessä II oleva lomake)

Tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen ilmoittaa liitteessä II olevaa vakiolomaketta käyttäen tuomitulle hänen ymmärtämällään kielellä, että se on päättänyt lähettää tuomion sekä todistuksen. Jos tuomittu on täytäntöönpanovaltiossa silloin, kun tämä päätös tehdään, lomake toimitetaan täytäntöönpanovaltioon, jonka on ilmoitettava asiasta tuomitulle (6 artiklan 4 kohta).

Puitepäätöksen liitteessä II on vakiolomake tuomitulle annettavaa ilmoitusta varten:

LIITE II TUOMITULLE ANNETTAVA ILMOITUS Teille ilmoitetaan …n (tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen) päätöksen toimittaa …n (tuomion antaneen valtion toimivaltainen tuomioistuin) … (tuomion päivämäärä) päivätyn tuomion … (viitenumero, jos sellainen on saatavilla) … lle (täytäntöönpanovaltio) tuomion tunnustamista ja siinä määrätyn seuraamuksen täytäntöönpanoa varten sen kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jolla pannaan täytäntöön 27 päivänä marraskuuta 2008 annettu neuvoston puitepäätös (2008/909/YOS) vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa. Rangaistuksen täytäntöönpanoon sovelletaan … n (täytäntöönpanovaltio) lainsäädäntöä. Mainitun valtion viranomaisilla on toimivalta päättää täytäntöönpanomenettelyistä ja määrätä kaikista niihin liittyvistä toimenpiteistä, myös ennenaikaiseen tai ehdonalaiseen vapauteen päästämisen perusteista. …n (täytäntöönpanovaltio) toimivaltaisen viranomaisen on vähennettävä vapausrangaistuksen kokonaiskestosta koko se aika, jonka tuomittu on jo ollut vapautensa menettäneenä rangaistuksen johdosta. … n (täytäntöönpanovaltio) toimivaltainen viranomainen voi mukauttaa rangaistusta vain, jos se ei kestonsa tai luonteensa osalta ole mainitun valtion lainsäädännön mukainen. Mukautettu rangaistus ei saa olla luonteeltaan tai kestoltaan ankarampi kuin … ssa (tuomion antanut jäsenvaltio) annettu tuomio.

3.4 Lähetettävät asiakirjat

3.4.1 Todistus

Puitepäätöksessä määrätään aiemmista monenvälisistä välineistä poikkeavasta prosessista: muodollisen pyynnön esittämisen sijaan tuomion antanut valtio lähettää tuomion jäsenvaltioon, johon se haluaa siirtää tuomitun. Prosessin nopeuttamiseksi tuomioon liitetään vakiomallinen todistus, joka sisältää siirtoon tarvittavat tiedot (4 ja 5 artikla, katso puitepäätöksen liite I). Todistus on täytettävä asianmukaisesti, ja sen on vastattava tuomiota. Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on allekirjoitettava todistus ja vahvistettava sen sisältö oikeaksi (5 artiklan 2 kohta). Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla on Compendium-verkkotyökalu (44), jota voi käyttää todistuksen laatimisessa.

Todistus on käännettävä täytäntöönpanovaltion viralliselle kielelle tai jollekin virallisista kielistä, mikäli käytettävissä on useita virallisia kieliä (23 artiklan 1 kohta). Kukin jäsenvaltio voi kuitenkin ilmoittaa neuvoston pääsihteeristöön talletettavassa ilmoituksessa, että se hyväksyy yhdelle tai useammalle EU:n viralliselle kielelle tehdyn käännöksen. Jos todistuksen joitakin osia ei ole täytetty tai ne on täytetty puutteellisesti, täytäntöönpanovaltiolla ei ole riittäviä tietoja siirtoa koskevan päätöksen tekemiseksi ja se joutuu pyytämään lisätietoja tuomion antaneelta valtiolta, mikä viivyttää prosessia.

Vakiolomakkeet kaikilla EU:n virallisilla kielillä ja ilmoitukset jäsenvaltioiden hyväksymistä kielistä ovat saatavilla Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla (45).

3.4.2 Tuomio

Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on lähetettävä todistuksen kanssa tuomio tai sen oikeaksi todistettu jäljennös.

Yleensä tuomiosta ei pidä vaatia käännöstä (23 artiklan 2 kohta). On kuitenkin olemassa mahdollisuus, että täytäntöönpanovaltio vaatii käännöksen toimittamista tuomion tai sen keskeisten kohtien mukana. Voidakseen tehdä näin jäsenvaltion on ensinnäkin talletettava neuvoston pääsihteeristöön ilmoitus, jonka mukaan se haluaa saada tilaisuuden tehdä tällaisen pyynnön (23 artiklan 3 kohta). Toiseksi tällainen pyyntö voidaan esittää vain, jos täytäntöönpanovaltio pitää todistuksen sisältöä riittämättömänä rangaistuksen täytäntöönpanosta päättämiseksi, ja tarvittaessa täytäntöönpanovaltion ja tuomion antaneen valtion toimivaltaisten viranomaisten kuultua toisiaan siitä, mitkä tuomion keskeiset kohdat on käännettävä.

Tiedot tuomiosta on ilmoitettava todistuksen laatikoissa h ja i:

h) Tuomio, jolla rangaistus on määrätty: 1. Tuomio koskee kaikkiaan…. rikosta. Yhteenveto tosiseikoista ja kuvaus olosuhteista, joissa rangaistava teko tai rangaistavat teot tehtiin, mukaan lukien tekopaikka ja -aika sekä tuomitun osallisuus tekoihin: … … … Rikoksen tai rikosten luonne ja oikeudellinen luokittelu sekä sovellettavat säännökset, joiden perusteella tuomio annettiin: … … … 2. Merkitkää rasti asianmukaisiin kohtiin, jos kohdan 1 alakohdassa h tarkoitetuissa rikoksissa on yksi tai useampi seuraavista rikoksista, sellaisina kuin ne määritellään tuomion antaneen valtion lainsäädännössä, joista voi tuomion antaneessa valtiossa seurata vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä turvaamistoimenpide, jonka enimmäiskesto on vähintään kolme vuotta: ☐ rikollisjärjestöön osallistuminen ☐ terrorismi ☐ ihmiskauppa ☐ lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ja lapsipornografia ☐ huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laiton kauppa ☐ aseiden, ampumatarvikkeiden ja räjähteiden laiton kauppa ☐ lahjonta ☐ petos, mukaan lukien Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehdyssä yleissopimuksessa tarkoitettu Euroopan yhteisön taloudellisiin etuihin kohdistuva petos ☐ rahanpesu ☐ rahan, mukaan lukien euron, väärentäminen ☐ tietoverkkorikollisuus ☐ ympäristörikollisuus, mukaan lukien uhanalaisten eläinlajien laiton kauppa ja uhanalaisten kasvilajien ja -lajikkeiden laiton kauppa ☐ laittomassa maahantulossa ja maassa oleskelussa avustaminen ☐ murha, vakavan ruumiinvamman aiheuttaminen ☐ ihmisen elinten ja kudosten laiton kauppa ☐ ihmisryöstö, vapaudenriisto ja panttivangiksi ottaminen ☐ rasismi ja muukalaisviha ☐ järjestäytynyt varkausrikollisuus tai aseellinen ryöstö ☐ kulttuuriomaisuuden, mukaan lukien antiikki- ja taide-esineiden, laiton kauppa ☐ petollinen menettely ☐ ryöstön tapainen kiristys ja kiristys ☐ tuotteiden väärentäminen ja laiton jäljentäminen ☐ hallinnollisten asiakirjojen väärentäminen ja kaupankäynti näillä väärennöksillä ☐ maksuvälineväärennökset ☐ hormonivalmisteiden ja muiden kasvua edistävien aineiden laiton kauppa ☐ ydin- ja radioaktiivisten aineiden laiton kauppa ☐ varastettujen ajoneuvojen kauppa ☐ raiskaus ☐ murhapoltto ☐ kansainvälisen rikostuomioistuimen tuomiovaltaan kuuluvatrikokset ☐ ilma-aluksen tai aluksen kaappaus ☐ tuhotyö. 3. Jos kohdassa 1 tarkoitettu yksi tai useampi rikos ei kuulu 2 kohdassa tarkoitettuihin tapauksiin tai jos tuomio ja todistus lähetetään sellaiselle jäsenvaltiolle, joka on ilmoittanut tutkivansa kaksoisrangaistavuuden (puitepäätöksen 7 artiklan 4 kohta), niistä on annettava täydellinen kuvaus: … … … i) Tiedot tuomiosta, jolla rangaistus on määrätty: 1. Ilmoittakaa, oliko asianomainen henkilö henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä: 1. ☐ Kyllä, henkilö oli henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä. 2. ☐ Ei, henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä. 3. Jos olette merkinnyt kohdan 2, vahvistakaa yksi seuraavista: ☐ 3.1 a. haaste oli annettu … (päivä/kuukausi/vuosi) asianomaiselle henkilölle henkilökohtaisesti tiedoksi ja hänelle oli siten ilmoitettu päätökseen johtaneen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta ja hänelle oli ilmoitettu, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä; TAI ☐ 3.1 b. asianomaiselle henkilölle ei ollut annettu henkilökohtaisesti tiedoksi haastetta, mutta hän oli muilla keinoin tosiasiallisesti saanut virallisen tiedon päätökseen johtaneen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta siten, että voidaan kiistattomasti todeta, että hän oli tietoinen oikeudenkäynnistä, ja hänelle oli ilmoitettu, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä; TAI ☐ 3.2. asianomainen henkilö oli oikeudenkäynnistä tietoisena valtuuttanut oikeudenkäyntiavustajan, jonka joko asianomainen henkilö tai valtio oli nimennyt puolustamaan häntä oikeudenkäynnissä, ja tämä edustaja oli tosiasiallisesti puolustanut häntä oikeudenkäynnissä; TAI ☐ 3.3. päätös oli annettu asianomaiselle henkilölle tiedoksi … (päivä/kuukausi/vuosi) ja hänelle oli nimenomaisesti ilmoitettu hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon henkilöllä on oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden asian ratkaisuperusteiden uudelleentutkimiseen, mukaan lukien uudet todisteet, ja joka voi johtaa alkuperäisen päätöksen kumoamiseen, ja ☐ henkilö nimenomaisesti ilmoitti, ettei hän riitauta päätöstä; TAI ☐ henkilö ei pyytänyt uudelleenkäsittelyä tai hakenut muutosta määräajassa. 4. Jos olette merkinnyt edellä olevan 3.1 b, 3.2 tai 3.3 kohdan, ilmoittakaa sen osalta, miten kyseinen edellytys on täyttynyt: … … 2. Tiedot rangaistuksen kestosta: 2.1 Rangaistuksen kokonaiskesto (päivinä): … 2.2 Sen rangaistuksen johdosta, jonka osalta tuomio on annettu, … mennessä (ilmoittakaa päivämäärä, jona laskelma tehtiin: pp/kk/vvvv) jo suoritetun vapausrangaistuksen kokonaiskesto (päivinä) … 2.3 Tuomion kokonaiskestosta muista kuin 2.2 kohdassa tarkoitetuista syistä (esim. yleisen armahduksen, armahduksen tai lieventämisen perusteella) … mennessä (ilmoittakaa päivämäärä, jona laskelma tehtiin: pp/kk/vvvv) vähennettävien päivien lukumäärä: … 2.4 Rangaistuksen päättymispäivä tuomion antaneessa valtiossa: ☐ Ei sovelleta, koska henkilöä ei ole vangittu ☐ Henkilö on vangittu, ja rangaistus olisi suoritettu tuomion antaneen valtion lainsäädännön nojalla kokonaisuudessaan … mennessä (ilmoittakaa päivämäärä: pp/kk/vvvv… 3. Rangaistustyyppi: ☐ vapausrangaistus ☐ vapauden menetyksen käsittävä toimenpide (yksilöitävä): …

3.5 Tuomion antaneen valtion toimittamat hyödylliset lisätiedot

Käytäntö on osoittanut, että tietyt vankiin liittyvät asiakirjat katsotaan hyödyllisiksi apuvälineiksi, jotka kannattaa liittää siirtopyyntöön tai jotka voidaan toimittaa täytäntöönpanovaltiolle siirron toteuttamisen yhteydessä vangin uudelleensijoittamisen helpottamiseksi, vaikka puitepäätöksessä ei tätä vaaditakaan. Tällaisia asiakirjoja ovat vangin taustaa koskevat tiedot, tiedot vangin vankeusrangaistuksista ja vangin turvallisuustietoraportit (ks. ”EuroPris Resource Book on the Transfer of Sentenced Persons” (46)).

3.6 Lähettäminen [toimittaminen]

Tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen on lähetettävä tuomio tai sen oikeaksi todistettu jäljennös sekä todistus suoraan täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Kirjallinen todiste tarvitaan, jotta täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi todeta pyynnön aitouden. Tuomion alkuperäiskappale tai sen oikeaksi todistettu jäljennös ja alkuperäinen todistus on lähetettävä täytäntöönpanovaltiolle tämän sitä vaatiessa. Kaikki virallinen yhteydenpito tapahtuu niin ikään suoraan mainittujen toimivaltaisten viranomaisten välillä (5 artiklan 1 kohta).

Tuomio tai sen oikeaksi todistettu jäljennös ja todistus voidaan lähettää täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle millä hyvänsä tavalla, josta jää kirjallinen todiste, esimerkiksi sähköpostitse tai telekopioitse niin, että täytäntöönpanovaltio voi todeta niiden aitouden (johdanto-osan 18 kappale).

Tuomion antanut valtio saa lähettää tuomion yhdessä todistuksen kanssa vain yhteen täytäntöönpanovaltioon kerrallaan (5 artiklan 3 kohta).

Jos täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen ei ole tuomion antaneen valtion toimivaltaisen viranomaisen tiedossa, viimeksi mainitun on suoritettava kaikki tarpeelliset tiedustelut, myös Euroopan oikeudellisen verkoston yhteysviranomaisten kautta, saadakseen tiedot täytäntöönpanovaltiolta (5 artiklan 4 kohta) (47).

Jos tuomion ja todistuksen vastaanottavalla täytäntöönpanovaltion viranomaisella ei ole toimivaltaa tunnustaa sitä ja toteuttaa sen täytäntöönpanon edellyttämiä toimenpiteitä, sen on viran puolesta lähetettävä tuomio ja todistus täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ja ilmoitettava tästä tuomion antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle (5 artiklan 5 kohta).

3.7 Tiedonsaantipyyntö: mahdollista ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevat säännökset

Rangaistuksen täytäntöönpanoon sovelletaan täytäntöönpanovaltion lainsäädäntöä. Täytäntöönpanovaltion viranomaisilla on yksin toimivalta päättää täytäntöönpanomenettelyistä ja määrätä kaikista niihin liittyvistä toimenpiteistä, myös ennenaikaiseen tai ehdonalaiseen vapauteen päästämisen perusteista (17 artiklan 1 kohta).

Se, miten pitkään tuomittu lopulta istuu vankilassa, riippuu pitkälti siitä, mitä täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä säädetään ennenaikaisesta ja ehdonalaisesta vapauttamisesta. Erot jäsenvaltioiden välillä ovat tässä suhteessa suuret: joissain jäsenvaltioissa tuomittu vapautetaan, kun hän on kärsinyt tuomiosta esimerkiksi kaksi kolmasosaa, toisissa jo yhden kolmasosan jälkeen (48).

Täytäntöönpanovaltion on pyynnöstä ilmoitettava tuomion antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollista ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevista sovellettavista säännöksistä. Tuomion antanut valtio voi suostua näiden säännösten soveltamiseen tai vetää pois todistuksen (17 artiklan 3 kohta).

Jäsenvaltioilla on mahdollisuus säätää, että missä tahansa ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevassa päätöksessä voidaan ottaa huomioon tuomion antaneen valtion ilmoittamat kansallisen lainsäädännön säännökset, joiden mukaan tuomitulla on oikeus ennenaikaiseen tai ehdonalaiseen vapauttamiseen tiettynä ajankohtana (17 artiklan 4 kohta).

On suositeltavaa, että täytäntöönpanovaltio viestii selkeästi ja toimittaa tuomion antaneelle valtiolle ja tuomitulle selvityksen sovellettavista ehdonalaista vapauttamista koskevista säännöksistään. Tämä saattaa tarkoittaa, että on toimitettava yksityiskohtaisempia tietoja täytäntöönpanon yksityiskohdista kuin pelkät sovellettavat säännökset.

Tiedot ennenaikaisesta ja ehdonalaisesta vapauttamisesta tuomion antaneessa valtiossa on ilmoitettava todistuksen laatikossa j. Yksityiskohtaisempia tietoja ennenaikaiseen ja ehdonalaiseen vapauttamiseen sovellettavista säännöksistä voidaan antaa todistuksen laatikossa l:

j) Ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevat tiedot: 1. Tuomion antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti tuomitulla on oikeus päästä ennenaikaiseen tai ehdonalaiseen vapauteen suoritettuaan ☐ puolet rangaistuksesta ☐ kaksi kolmasosaa rangaistuksesta ☐ muun osan rangaistuksesta (yksilöitävä): 2. Tuomion antaneen valtion toimivaltainen viranomainen pyytää tietoja ☐ Ennenaikaista tai ehdonalaista vapauttamista koskevista täytäntöönpanovaltion lainsäädännön sovellettavista säännöksistä. ☐ Ennenaikaisen tai ehdonalaisen vapauden alkamis- ja päättymisajasta. l) Muita tapaukseen liittyviä seikkoja (mahdollisia lisätietoja) … …

3.8 Välikaista säilöönottoa koskeva pyyntö

Jos tuomittu on täytäntöönpanovaltiossa, täytäntöönpanovaltio voi tuomion antaneen valtion pyynnöstä pidättää tuomitun tai toteuttaa mitä tahansa muita toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että tuomittu pysyy sen alueella. Tällainen pidätyspyyntö voidaan tehdä ennen tuomion ja todistuksen saapumista tai ennen päätöstä tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta. Väliaikaisen säilöönoton kesto ei saa johtaa rangaistuksen keston pitenemiseen (14 artikla).

Tämän säännöksen avulla tuomion antanut valtio voi varmistaa, että tuomittu ei pakene esimerkiksi odottaessaan tulosta tutkinnassa, jossa täytäntöönpanovaltio tutkii, onko rangaistuksen täytäntöönpanosta huolehtiminen todella mahdollista.

Tiedot väliaikaisesta säilöönotosta on ilmoitettava todistuksen laatikossa e:

e) Välikaista säilöönottoa koskeva tuomion antaneen valtion pyyntö (jos tuomittu on täytäntöönpanovaltiossa): ☐ Tuomion antanut valtio pyytää täytäntöönpanovaltiota pidättämään tuomitun tai toteuttamaan mahdolliset muut toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuomittu pysyy sen alueella, kunnes päätös tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta on tehty. ☐ Tuomion antanut valtio on jo pyytänyt täytäntöönpanovaltiota pidättämään tuomitun tai toteuttamaan mahdolliset muut toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuomittu pysyy sen alueella, kunnes päätös tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta on tehty. Ilmoittakaa sen täytäntöönpanovaltion viranomaisen nimi, joka on tehnyt henkilön pidättämispyyntöä koskevan päätöksen (tarvittaessa ja jos saatavilla): … … …

3.9 Todistuksen pois vetäminen

Tuomion antanut valtio voi vetää todistuksen pois ilmoittaen tämän toimenpiteen syyt, niin kauan kuin rangaistuksen täytäntöönpano ei ole vielä alkanut täytäntöönpanovaltiossa (13 artikla). Tuomion antanut valtio voi 17 artiklan 3 kohdan nojalla pyytää täytäntöönpanovaltiolta tietoa rangaistuksen täytäntöönpanon yksityiskohdista, ja täytäntöönpanovaltion on toimitettava sille tarkat tiedot vastauksessaan. Tämän jälkeen, ja ennen kuin rangaistuksen täytäntöönpano on alkanut, tuomion antanut valtio voi päättää vetää todistuksen pois. Etenkin jos tuomion antanut valtio katsoo, että tuomitun siirtäminen saattaisi johtaa ennenaikaiseen vapauttamiseen, se voi päättää olla siirtämättä tuomittua ja vetää todistuksen pois.

Todistuksen pois vetämisen jälkeen täytäntöönpanovaltio ei saa enää panna rangaistusta täytäntöön.

II OSA: TUOMION TUNNUSTAMINEN JA RANGAISTUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANO

4. TUNNUSTAMISMENETTELY

4.1 Tuomion tunnustamista koskevan päätöksen tekemisen enimmäismääräaika ja oikeussuojakeinot siirtopäätöstä vastaan

Puitepäätöksellä pyritään perustamaan tuomioiden siirtämistä varten uusi, yksinkertaistettu ja tehostettu järjestelmä, jonka tarkoituksena on helpottaa ja nopeuttaa rajat ylittävää oikeudellista yhteistyötä. Tämän vuoksi siinä vahvistetaan määräajat, joiden kuluessa siirto on toteutettava. Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on päätettävä mahdollisimman nopeasti, tunnustaako se tuomion ja paneeko se rangaistuksen täytäntöön, ja sen on ilmoitettava tuomion antaneelle valtiolle päätöksestään sekä mahdollisesta päätöksestä mukauttaa rangaistusta (12 artiklan 1 kohta). Lopullinen päätös tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta on tehtävä 90 päivän kuluessa tuomion ja todistuksen vastaanottamisesta (12 artiklan 2 kohta).

Määräajat voidaan ylittää vain poikkeustilanteissa. Tällöin täytäntöönpanovaltion on viipymättä ilmoitettava tuomion antaneelle valtiolle mitä tahansa keinoa käyttäen viivästyksen syyt ja arvio lopullisen päätöksen tekemiseen tarvittavasta ajasta (12 artiklan 3 kohta).

On selvää, että kaikkien jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että tuomitut voivat käyttää heille kansallisen lainsäädännön mukaan kuuluvia oikeuksia ja oikeussuojakeinoja. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kun niiden järjestelmään sisällytetään oikeussuojakeinoja, korostetaan myös puitepäätöksessä säädettyjen määräaikojen noudattamisen tärkeyttä (49).

SEU-sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot säätävät tarvittavista oikeussuojakeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla (ks. myös EU:n perusoikeuskirjan 47 artikla oikeudesta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin).

Tuomitut voivat hakea muutosta päätökseen, jonka mukaan tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tällainen muutoksenhaku ei estä puitepäätöksen sujuvaa soveltamista ja että määräaikoja noudatetaan. Johdanto-osan 22 kappaleen mukaan lopullinen päätös tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta, mahdollinen muutoksenhakumenettely mukaan lukien, on pääsääntöisesti tehtävä 90 päivän kuluessa tuomion ja todistuksen vastaanottamisesta.

Unionin tuomioistuin on puitepäätöksen 2002/584/YOS yhteydessä todennut, että kyseinen puitepäätös ei ole esteenä sille, että jäsenvaltiot säätävät muutoksenhausta, jolla lykätään oikeusviranomaisen päätöksen täytäntöönpanoa, edellyttäen, että lopullinen päätös tehdään puitepäätöksessä tarkoitetuissa määräajoissa (50).

4.2 Tuomion käännöstä koskeva pyyntö

Yleensä tuomiosta ei pidä vaatia käännöstä (23 artiklan 2 kohta). On kuitenkin olemassa mahdollisuus, että täytäntöönpanovaltio vaatii käännöksen toimittamista tuomion tai sen keskeisten kohtien mukana. Voidakseen tehdä näin jäsenvaltion on ensinnäkin talletettava neuvoston pääsihteeristöön ilmoitus, jonka mukaan se haluaa saada tilaisuuden tehdä tällaisen pyynnön (23 artiklan 3 kohta). Toiseksi tällainen pyyntö voidaan esittää vain, jos täytäntöönpanovaltio pitää todistuksen sisältöä riittämättömänä rangaistuksen täytäntöönpanosta päättämiseksi, ja tarvittaessa täytäntöönpanovaltion ja tuomion antaneen valtion toimivaltaisten viranomaisten kuultua toisiaan siitä, mitkä tuomion keskeiset kohdat on käännettävä (23 artiklan 2 ja 3 kohta).

4.3 Lykkääminen

Puitepäätöksen mukaan tunnustamista tai siitä kieltäytymistä voidaan lykätä, jos todistus on puutteellinen tai jos se ei selvästikään vastaa tuomiota (11 artikla). Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi asettaa kohtuullisen määräajan, jonka kuluessa todistus on täydennettävä tai oikaistava (ks. 9 artiklan 1 kohdan a alakohta).

4.4 Väliaikainen säilöönotto

Jos tuomittu on täytäntöönpanovaltiossa, täytäntöönpanovaltio voi tuomion antaneen valtion pyynnöstä pidättää tuomitun tai toteuttaa mitä tahansa muita toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että tuomittu pysyy sen alueella. Tällainen pidätyspyyntö voidaan tehdä ennen tuomion ja todistuksen saapumista tai ennen päätöstä tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta. Väliaikaisen säilöönoton kesto ei saa johtaa rangaistuksen keston pitenemiseen (14 artikla).

Tämän säännöksen avulla tuomion antanut valtio voi varmistaa, että tuomittu ei pakene esimerkiksi odottaessaan tulosta tutkinnassa, jossa täytäntöönpanovaltio tutkii, onko rangaistuksen täytäntöönpanosta huolehtiminen todella mahdollista.

5. Päätös tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta

5.1 Yleinen velvollisuus tunnustaa tuomio ja panna se täytäntöön

Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen on velvollinen lähettämään tuomion ja toteuttamaan viipymättä kaikki tarvittavat toimenpiteet rangaistuksen täytäntöönpanemiseksi, jollei se päätä vedota johonkin perusteeseen kieltäytyä tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta (8 artiklan 1 kohta).

5.2 Täytäntöönpanovaltion suostumus

Täytäntöönpanovaltion suostumus on ennakkoedellytys kaikissa tilanteissa, jotka eivät kuulu 4 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan soveltamisalaan eli joissa on kyse esimerkiksi kansalaisista, jotka eivät asu täytäntöönpanovaltiossa ja joita ei karkoteta kyseiseen valtioon, tai henkilöistä, jotka asuvat täytäntöönpanovaltiossa mutta eivät ole sen kansalaisia (4 artiklan 1 kohdan c alakohta). Tässä tapauksessa tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten on kuultava toisiaan, ja täytäntöönpanovaltiolla on oikeus kieltäytyä yhteistyöstä olemalla suostumatta siirtoon (johdanto-osan 8 kappale).

Kukin jäsenvaltio voi poiketa tästä säännöstä antamalla ilmoituksen, jonka mukaan sen ennakkosuostumusta ei tarvita tuomion ja todistuksen lähettämiseen (4 artiklan 7 kohta), jos tuomittu

a) asuu ja on laillisesti oleskellut vähintään viiden vuoden ajan yhtäjaksoisesti täytäntöönpanovaltiossa ja säilyttää pysyvän oleskeluoikeuden kyseisessä valtiossa (51) ja/tai

b) on täytäntöönpanovaltion kansalainen muissa kuin 4 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyissä tapauksissa.

Tällainen ilmoitus on pätevä jäsenvaltion suhteissa muihin jäsenvaltioihin, jotka ovat antaneet saman ilmoituksen puitepäätöksen hyväksymisen yhteydessä tai milloin tahansa sen jälkeen (4 artiklan 7 kohta).

Pannessaan puitepäätöstä täytäntöön jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, joissa otetaan erityisesti huomioon tarkoitus edistää tuomitun sosiaalista kuntoutusta ja joiden perusteella niiden toimivaltaisten viranomaisten on päätettävä, suostutaanko 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisissa tapauksissa tuomion ja todistuksen lähettämiseen (4 artiklan 6 kohta).

Puitepäätöksen 4 artiklan 7 kohdan mukaisiin ilmoituksiin voi tutustua Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivustolla (52).

5.3 Luettelo 32 rikoksesta, joiden kohdalla kaksoisrangaistavuutta ei tutkita

Täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen olisi tarkistettava, katsooko pidätysmääräyksen antanut viranomainen jonkin rikoksista kuuluvan puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohdassa olevaan 32 rikoksen luetteloon. Täytäntöönpanosta vastaava viranomainen voi tutkia teon kaksoisrangaistavuuden vain sellaisten rikosten osalta, joita ei mainita 32 rikoksen luettelossa.

On syytä korostaa, että 7 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen edellytysten arvioimiseksi merkitystä on ainoastaan tuomion antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisella teon määritelmällä ja siitä määrättävällä enimmäisrangaistuksella. Täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen on tunnustettava, mitä pidätysmääräyksen antanut viranomainen on ilmoittanut todistuksessa.

Puitepäätöksen mukaan jäsenvaltioilla on mahdollisuus jatkaa kaksoisrangaistavuuden soveltamista myös mainittujen 32 rikostyypin osalta. Jotta tätä poikkeusta voidaan soveltaa, neuvoston pääsihteeristölle on jätettävä ilmoitus välineen hyväksymisen yhteydessä tai missä tahansa myöhemmässä vaiheessa, jonka jäsenvaltio katsoo asianmukaiseksi. Jäsenvaltiot voivat myös peruuttaa nämä ilmoitukset milloin tahansa (7 artiklan 4 kohta). Monet jäsenvaltiot ovat tehneet ilmoituksia, joiden ansiosta ne voivat tarkistaa kaksoisrangaistavuuden kaikkien rikosten osalta (ks. alaviite 14).

Unionin tuomioistuin tulkitsi asiassa C-289/15, Grundza (53), antamassaan tuomiossa puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 1 kohdan d alakohtaa (eli sitä, miten kaksoisrangaistavuuden vaatimusta olisi arvioitava). Tuomioistuin totesi seuraavaa:

”38 […] kaksoisrangaistavuutta arvioitaessa täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on tutkittava, voiko rikoksen perustana olevista tosiseikoista itsessään, sellaisina kuin ne käyvät ilmi tuomion antaneessa valtiossa toimivaltaisen viranomaisen julistamasta tuomiosta, määrätä täytäntöönpanovaltiossa rikosoikeudellisia seuraamuksia siinä tapauksessa, että tosiseikat olisivat tapahtuneet kyseisen valtion alueella. (…) 49 Kaksoisrangaistavuutta koskevassa arvioinnissa täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen ei kuitenkaan pidä tutkia sitä, onko tuomion antaneessa valtiossa suojattua etua loukattu, vaan se, olisiko samankaltainen kansallisessa lainsäädännössä suojattu etu siinä tapauksessa, että rikos olisi tapahtunut viranomaisen sijaintijäsenvaltion alueella, katsottu loukatuksi.”

5.4 Rangaistuksen mukauttaminen

Koska puitepäätös perustuu siihen, että jäsenvaltiot luottavat toistensa oikeusjärjestelmiin, tuomion antaneen valtion tuomarin ratkaisua olisi kunnioitettava. Periaatteessa sitä ei pitäisi tarkistaa eikä mukauttaa (8 artiklan 1 kohta) (54). Tästä niin kutsutusta täytäntöönpanon jatkuvuuden periaatteesta (55) on olemassa kaksi poikkeusta, jotka molemmat johtuvat siitä, että tuomion antaneessa valtiossa määrätty rangaistus ei ole kestoltaan tai luonteeltaan täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukainen:

1) Rangaistuksen kesto on erilainen: Jos tuomion antaneen valtion rangaistus ei ole kestoltaan täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukainen, viimeksi mainittu voi mukauttaa sitä ainoastaan, jos se ylittää samankaltaisista rikoksista täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä säädetyn enimmäisrangaistuksen (esimerkiksi sellaisista huumerikoksista määrätyn 14 vuoden tuomion siirto, joihin täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan voidaan soveltaa enintään 12 vuoden rangaistusta). Mukautettu rangaistus ei kuitenkaan saa olla lyhyempi kuin samankaltaisista rikoksista täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä säädetty enimmäisrangaistus (8 artiklan 2 kohta).

2) Rangaistuksen luonne on erilainen: Jos tuomion antaneen valtion rangaistus ei ole täytäntöönpanovaltion kansallisen lainsäädännön mukainen, täytäntöönpanovaltio voi mukauttaa rangaistusta sen omassa lainsäädännössä samankaltaisista rikoksista säädettyyn rangaistukseen tai toimenpiteeseen (esimerkiksi elinkautinen rangaistus voidaan mukauttaa 20 vuoden rangaistukseksi). Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on kuitenkin varmistettava, että mukautettu rangaistus tai toimenpide vastaa mahdollisimman pitkälti tuomion antaneessa valtiossa määrättyä alkuperäistä rangaistusta. Lisäksi täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi muuntaa alkuperäisen rangaistuksen taloudelliseksi rangaistukseksi (8 artiklan 3 kohta).

Molemmissa tilanteissa, kun mukauttaminen katsotaan tarpeelliseksi, täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on mahdollisimman nopeasti ilmoitettava tuomion antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle päätöksestään mukauttaa rangaistusta (12 artiklan 1 kohta).

Jos tuomion antanut valtio ei hyväksy rangaistuksen mukauttamista, se voi päättää vetää todistuksen pois (13 artikla).

Mukautettu rangaistus ei saa olla luonteeltaan tai kestoltaan ankarampi kuin tuomion antaneen valtion määräämä rangaistus (8 artiklan 4 kohta).

Niin kauan kuin rangaistuksen täytäntöönpano täytäntöönpanovaltiossa ei ole alkanut, tuomion antaneella valtiolla on mahdollisuus vetää todistus pois, jos se katsoo, että mukauttamispäätös on tuomitun siirtämiseen liittyvien alkuperäisten tarkoitusperien vastainen (12 artiklan 1 kohta ja 13 artikla luettuina yhdessä).

Puitepäätöksen 8 artiklan 2 ja 3 kohdassa käsitellään tuomion antaneen valtion alun perin määräämän rangaistuksen mukauttamista. Rangaistuksen mukauttamista koskevat säännökset eivät siten kata ennenaikaiseen ja ehdonalaiseen vapauttamiseen liittyviä järjestelyjä, koska nämä järjestelyt koskevat rangaistuksen täytäntöönpanoa. Rangaistuksen täytäntöönpanojärjestelyistä säädetään puitepäätöksen 17 artiklassa (ks. jäljempänä oleva 7.3 kohta).

5.5 Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle

Yleistä velvollisuutta tunnustaa ja panna täytäntöön lähetetty tuomio (vahvistettu 8 artiklan 1 kohdassa) rajoittavat perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle eli kieltäytymisperusteet (9 artikla). On tärkeää ottaa huomioon, että nämä perusteet ovat ainoat, joihin täytäntöönpanosta vastaava viranomainen voi vedota täytäntöönpanosta kieltäytyessään. Unionin tuomioistuin on tarkentanut puitepäätöksen 2002/584/YOS yhteydessä, että kieltäytymisperusteiden luettelo on tyhjentävä (56).

Kieltäytymisperusteet olisi pantava täytäntöön siten, että niiden soveltaminen on toimivaltaiselle viranomaiselle valinnaista. Puitepäätöksen 9 artiklassa todetaan selkeästi, että toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, mikä tarkoittaa, että täytäntöönpanosta vastaavalla toimivaltaisella viranomaisella on silti harkintavalta arvioida tapauskohtaisesti kieltäytymisperusteeseen vetoamisen aiheellisuutta (57).

Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos vähintään yhtä seuraavista tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteista voidaan soveltaa:

5.5.1 Puutteellinen tai virheellinen todistus (9 artiklan 1 kohdan a alakohta)

Puitepäätöksen 4 artiklassa tarkoitettu todistus on puutteellinen tai se ei selvästikään vastaa tuomiota eikä sitä ole täydennetty tai oikaistu täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen asettamassa kohtuullisessa määräajassa.

5.5.2 Lähettämisen perusteet eivät täyty (9 artiklan 1 kohdan b alakohta)

Puitepäätöksen 4 artiklan 1 kohdassa esitetyt perusteet eivät täyty. Katso tarkennus 2.3.1 kohdassa.

5.5.3 Ne bis in idem -periaate (9 artiklan 1 kohdan c alakohta)

Rangaistuksen täytäntöönpano olisi ne bis in idem -periaatteen vastaista.

Unionin tuomioistuin on antanut useita tuomioita ne bis in idem -periaatteen tulkinnasta suhteessa Schengenin yleissopimuksen 54 artiklaan. Kyseisiä tuomioita sovelletaan puitepäätökseen 2002/584/YOS asiassa C-261/09, Mantello (58), annetun tuomion nojalla. Tuomioissa täsmennetään mm. ilmaisuja ”lopullinen tuomio”, ”sama teko” ja ”rangaistus on suoritettu”. Unionin tuomioistuin katsoi asiassa C-129/14 PPU, Spasic (59), antamassaan tuomiossa, että Schengenin yleissopimuksen 54 artikla ”sopii yhteen kyseisen periaatteen takaavan perusoikeuskirjan 50 artiklan kanssa”.

Schengenin yleissopimuksen 54 artikla.

”Henkilöä, jota koskevassa asiassa sopimuspuoli on antanut lainvoimaisen tuomion, ei voida syyttää samasta teosta toisen sopimuspuolen toimesta edellyttäen, että tämä henkilö on tuomion saatuaan suorittanut rangaistuksensa tai parhaillaan suorittaa sitä taikka että sitä ei voida tuomion antaneen sopimuspuolen lain mukaan enää suorittaa.”

EU:n perusoikeuskirjan 50 artikla

”Kielto syyttää ja rangaista oikeudenkäynnissä kahdesti samasta rikoksesta Ketään ei saa panna syytteeseen tai rangaista rikoksesta, josta hänet on jo unionissa lopullisesti vapautettu tai tuomittu syylliseksi lain mukaisesti.”

5.5.4 Kaksoisrangaistavuuden puuttuminen (9 artiklan 1 kohdan d alakohta)

Puitepäätöksen 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa ja, jos täytäntöönpanovaltio on tehnyt 7 artiklan 4 kohdan mukaisen ilmoituksen, 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota, jos se liittyy tekoihin, jotka eivät täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan olisi rikoksia.

Näin ollen tämä kieltäytymisperuste koskee

1) rikoksia, jotka eivät kuulu johonkin puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohdassa lueteltujen rikosten ryhmään

2) rikoksia, jotka kuuluvat johonkin puitepäätöksen 7 artiklan 1 kohdassa lueteltujen rikosten ryhmään mutta joista voi tuomion antaneessa valtiossa seurata ainoastaan vapauden menetyksen käsittävä rangaistus tai turvaamistoimenpide, jonka enimmäisaika on alle kolme vuotta, tai

3) kaikkia rikoksia, jos on tehty 7 artiklan 4 kohdan mukainen ilmoitus.

Vero-, tulli- ja valuutta-asioiden osalta tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ei kuitenkaan voida kieltäytyä sillä perusteella, että täytäntöönpanovaltion lainsäädännössä ei määrätä samantyyppisiä veroja tai että se ei sisällä veroja, tulleja tai valuuttatoimia koskevia samantyyppisiä säännöksiä kuin pidätysmääräyksen antaneen valtion lainsäädäntö.

Unionin tuomioistuin on selventänyt asiassa C-289/15, Grundza, antamassaan tuomiossa, miten kaksoisrangaistavuutta koskevaa vaatimusta on arvioitava (ks. 5.3 kohta).

5.5.5 Oikeus panna määrätty rangaistus täytäntöön on vanhentunut (9 artiklan 1 kohdan e alakohta)

Oikeus panna määrätty rangaistus täytäntöön on täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan vanhentunut.

5.5.6 Täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukainen koskemattomuus (9 artiklan 1 kohdan f alakohta)

Täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan on olemassa koskemattomuus, joka estää rangaistuksen täytäntöönpanon.

5.5.7 Rikosoikeudellisen vastuun vähimmäisikäraja ei täyty (9 artiklan 1 kohdan g alakohta)

Rangaistus on määrätty henkilölle, jota ei täytäntöönpanovaltion lain mukaan olisi ikänsä puolesta voitu asettaa rikosoikeudelliseen vastuuseen teoista, joista tuomio on annettu.

Rikosoikeudellisen vastuun vähimmäisikäraja määritellään eri jäsenvaltioissa eri tavoin. Tätä kieltäytymisperustetta voidaan soveltaa, jos kyseiseen henkilöön voitaisiin täytäntöönpanovaltiossa hänen ikänsä vuoksi soveltaa ainoastaan siviilioikeudellisia tai hallinnollisia mutta ei rikosoikeudellisia menettelyjä.

Unionin tuomioistuin on puitepäätöksen 2002/584/YOS (60) yhteydessä tarkentanut, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kieltäydyttävä luovuttamasta ainoastaan niitä alaikäisiä, jotka täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan eivät vielä ole saavuttaneet ikää, jossa he ovat rikosoikeudellisessa vastuussa teoista, joihin eurooppalainen pidätysmääräys perustuu (61). Tämän arvioimiseksi oikeusviranomaisen on ainoastaan varmennettava, onko kyseinen henkilö saavuttanut vähimmäisikärajan, jonka ylitettyään hän on täytäntöönpanovaltiossa rikosoikeudellisessa vastuussa teoista, joihin eurooppalainen pidätysmääräys perustuu. Viranomaisen ei tarvitse ottaa huomioon mitään lisäehtoja, jotka liittyvät kyseisen henkilön olosuhteisiin perustuvaan arvioon ja joiden on nimenomaan täytyttävä, jotta alaikäinen voidaan panna syytteeseen ja tuomita tällaisista teoista kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla.

5.5.8 Rangaistuksesta suorittamatta oleva osa on liian lyhyt (9 artiklan 1 kohdan h alakohta)

Ajankohtana, jona täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen on vastaanottanut tuomion, rangaistuksesta oli enää suorittamatta alle kuusi kuukautta.

Koska puitepäätöksessä asetettu enimmäismääräaika on 120 päivää (90 päivää tuomion tunnustamista koskevan päätöksen tekemiseen, katso 12 artiklan 2 kohta + 30 päivää tuomitun siirtämiseen, katso 15 artiklan 1 kohta), täytäntöönpanovaltio ei voi katsoa siirtämistä aiheelliseksi, jos rangaistuksesta on enää suorittamatta alle kuusi kuukautta. Tässä yhteydessä merkityksellinen on ajankohta, jolloin täytäntöönpanovaltio vastaanotti tuomion.

5.5.9 Oikeudenkäynnit, joissa vastaaja ei ole läsnä (9 artiklan 1 kohdan i alakohta)

Puitepäätöksellä 2009/299/YOS muutettiin puitepäätöstä 2008/909/YOS muuttamalla vastaajan poissa ollessa tehtyjä päätöksiä koskevaa 9 artiklan 1 kohdan i alakohtaa. Näillä säännöksillä säädellyissä tilanteissa täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen vastaanottama tuomio koskee sellaisen rangaistuksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa, joka on annettu tuomion antaneessa valtiossa vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä.

Puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan i alakohta sisältää kieltäytymisperusteen, jos vastaaja ei 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen mukaan ollut henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä.

Tästä säännöstä on kuitenkin useita poikkeuksia. Täytäntöönpanosta vastaava viranomainen ei voi kieltäytyä rangaistuksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan pyynnön täytäntöön panemisesta sellaisen päätöksen perusteella, joka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä, jos todistuksessa todetaan, että kyseinen henkilö tuomion antaneen valtion kansallisessa lainsäädännössä tarkemmin määriteltyjen menettelyvaatimusten mukaisesti

i) asianmukaiseen aikaan — joko oli saanut haasteen henkilökohtaisesti tiedoksi ja siten saanut tiedon päätökseen johtaneen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta tai oli muilla keinoin tosiasiallisesti saanut virallisen tiedon kyseisen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta siten, että voidaan kiistattomasti todeta, että hän oli tietoinen oikeudenkäynnistä, ja — hänelle oli ilmoitettu, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä, tai

ii) oli oikeudenkäynnistä tietoisena valtuuttanut oikeudenkäyntiavustajan, jonka joko asianomainen henkilö tai valtio oli nimennyt puolustamaan häntä oikeudenkäynnissä, ja tämä edustaja oli tosiasiallisesti puolustanut häntä oikeudenkäynnissä, tai

iii) sen jälkeen, kun päätös oli annettu asianomaiselle henkilölle tiedoksi ja hänelle oli nimenomaisesti ilmoitettu hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon henkilöllä on oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden asian ratkaisuperusteiden uudelleentutkimiseen, mukaan lukien uudet todisteet, ja joka voi johtaa alkuperäisen päätöksen kumoamiseen: — nimenomaisesti ilmoitti, ettei hän riitauta päätöstä, tai — ei pyytänyt uudelleenkäsittelyä tai hakenut muutosta määräajassa.

Unionin tuomioistuin on jo antanut tuomioita oikeudenkäynneistä, joissa vastaaja ei ole läsnä, puitepäätöksen 2002/584/YOS yhteydessä.

Asiassa C-399/11, Melloni (62), annettu tuomio koski sitä, onko puitepäätöksen 2002/584/YOS 4 a artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se estää täytäntöönpanosta vastaavaa oikeusviranomaista tässä säännöksessä täsmennetyissä tapauksissa asettamasta rangaistuksen täytäntöön panemiseksi annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanolle ehdon, jonka mukaan vastaajan poissa ollessa annetulla tuomiolla ratkaistua asiaa on voitava tarkastella uudelleen pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa.

Unionin tuomioistuin katsoi, että puitepäätöksen 2002/584/YOS 4 a artiklan 1 kohdassa säädetään rangaistuksen täytäntöön panemiseksi annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevasta harkinnanvaraisesta kieltäytymisperusteesta tilanteessa, jossa kyseinen henkilö on tuomittu hänen ollessaan poissa oikeudenkäynnistä. Tähän vaihtoehtoon liittyy kuitenkin neljä poikkeusta, joista on säädetty puitepäätöksen 2002/584/YOS 4 a artiklan 1 kohdan a–d alakohdassa. Tuomioistuin katsoi, että näissä neljässä tilanteessa täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei voi asettaa poissa olevana tuomitun henkilön luovuttamisen ehdoksi sitä, että asiaa on voitava tarkastella uudelleen henkilön itsensä läsnä ollessa.

Lisäksi on annettu useita tuomioita, jotka koskevat puitepäätöksen 2002/584/YOS 4 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ilmaisun ’päätökseen johtanut oikeudenkäynti’ tulkintaa (63).

5.5.10 Syyttäminen ennen siirtoa tehdyistä rikoksista (9 artiklan 1 kohdan j alakohta)

Täytäntöönpanovaltio, ennen kuin päätös tehdään 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tekee 18 artiklan 3 kohdan mukaisen suostumusta koskevan pyynnön tuomion antaneen valtion toimivaltaiselle viranomaiselle ja tuomion antanut valtio ei anna 18 artiklan 2 kohdan g alakohdan mukaisesti suostumustaan asianomaisen henkilön syyttämiseen, tuomitsemiseen tai muuhun hänen vapautensa riistämiseen täytäntöönpanovaltiossa ennen kyseistä siirtoa tehdystä muusta kuin siirron perusteena olleesta rikoksesta. Johdanto-osan 23 kappaleen mukaan 18 artiklan 1 kohdassa säädetään, että erityissääntöä sovelletaan vain silloin, kun henkilö on siirretty täytäntöönpanovaltioon, jollei 2 kohdassa luetelluista poikkeuksista muuta johdu. Sitä ei sen vuoksi olisi sovellettava silloin, kun henkilöä ei ole siirretty täytäntöönpanovaltioon, kuten esimerkiksi silloin, kun henkilö on paennut täytäntöönpanovaltioon.

5.5.11 Psykiatrian tai terveydenhuollon alan toimenpide tai muu vapauden menetyksen käsittävä toimenpide (9 artiklan 1 kohdan k alakohta)

Määrättyyn rangaistukseen sisältyy psykiatrian tai terveydenhuollon alan toimenpide tai muu vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, jota, sen estämättä mitä 8 artiklan 3 kohdassa säädetään, täytäntöönpanovaltio ei voi panna täytäntöön tämän jäsenvaltion oikeus- tai terveydenhuoltojärjestelmän mukaisesti.

Johdanto-osan 19 kappaleessa todetaan, että 9 artiklan 1 kohdan k alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa täytäntöönpanovaltion olisi harkittava mahdollisuutta mukauttaa rangaistusta tämän puitepäätöksen mukaisesti ennen kuin se kieltäytyy tunnustamasta ja panemasta täytäntöön rangaistusta, joka käsittää muun toimenpiteen kuin vapausrangaistuksen.

Johdanto-osan 20 kappaleen mukaan 9 artiklan 1 kohdan k alakohdassa tarkoitettua kieltäytymisperustetta voidaan soveltaa myös tapauksissa, joissa henkilön ei ole todettu syyllistyneen rikokseen, vaikka toimivaltainen viranomainen on pannut rikoksen seurauksena täytäntöön vapauden menetyksen käsittävän toimenpiteen, joka on muu kuin vapausrangaistus.

5.5.12 Ekstraterritoriaalisuus (9 artiklan 1 kohdan l alakohta)

Tuomio liittyy rikoksiin, jotka katsotaan täytäntöönpanovaltion lainsäädännön mukaan tehdyiksi kokonaan tai huomattavalta tai olennaiselta osaltaan täytäntöönpanovaltion alueella tai sen alueeseen rinnastettavassa paikassa.

Johdanto-osan 21 kappaleen mukaan alueellisuuteen liittyvää kieltäytymisperustetta olisi sovellettava ainoastaan poikkeustapauksissa ja niin, että pyritään tämän puitepäätöksen säännösten mukaiseen mahdollisimman laajaan yhteistyöhön ottaen samalla huomioon sen tarkoituksen. Tämän kieltäytymisperusteen soveltamista koskevan päätöksen olisi aina perustuttava tapauskohtaiseen analyysiin ja sitä edeltäviin tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten välisiin kuulemisiin.

5.6 Osittainen tunnustaminen ja täytäntöönpano

Puitepäätöksen mukaan täytäntöönpanovaltio voi kuulla tuomion antaneen valtion toimivaltaista viranomaista tarkoituksin päästä sopimukseen rangaistuksen osittaisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sen sijaan, että se kieltäytyisi yhteistyöstä, jos rangaistuksen tunnustaminen kokonaisuudessaan ei ole mahdollista (10 artikla).

Valtiot voivat tapauskohtaisesti sopia rangaistuksen osittaisesta tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta vahvistamiensa ehtojen mukaisesti edellyttäen, että tämä tunnustaminen ja täytäntöönpano eivät johda rangaistuksen pidentymiseen. Jos sopimukseen ei päästä, todistus vedetään pois.

6. Tuomitun siirtäminen

6.1 Fyysisen siirron määräajat

Perusperiaate on, että jos tuomittu on tuomion antaneessa valtiossa, hänet siirretään tuomion antaneen valtion ja täytäntöönpanovaltion keskenään sopimana ajankohtana ja viimeistään 30 päivän kuluttua siitä, kun täytäntöönpanovaltio on tehnyt tuomion tunnustamista ja rangaistuksen täytäntöönpanoa koskevan lopullisen päätöksen, paitsi jos ennalta arvaamattomat olosuhteet estävät siirtä