Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi palveluista sisämarkkinoilla [SEC(2004) 21] /* KOM/2004/0002 lopull./2 - COD 2004/0001 */





Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI palveluista sisämarkkinoilla [SEC(2004) 21] (komission esittämä) SISÄLLYSLUETTELO TIIVISTELMÄ 1. TAUSTA JA TAVOITE 2. TAUSTA 3. DIREKTIIVIN PÄÄPIIRTEET a) Puitedirektiivi b) Sääntelymenetelmien yhdistelmä c) Nykyaikaistamisprosessien yhteensovittaminen d) Dynaaminen lähestymistapa e) Palvelujen saatavuutta helpottava kehys 4. VALMISTELEVAT TOIMET 5. JOHDONMUKAISUUS MUIDEN YHTEISÖN POLITIIKKOJEN KANSSA 6. OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT a) Oikeusperusta ja lainsäädäntövälineen valinta b) Toissijaisuus c) Suhteellisuus 7. ERITYISKYSYMYKSET a) Mitkä toimet kuuluvat direktiivin soveltamisalaan (2 ja 4 artikla)? b) Miksi jotkin palvelut tai alat jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle (2 artikla)? c) Mitä "keskitetty asiointipiste" tarkoittaa (6 artikla)? d) Miten kielletyt vaatimukset (14 artikla) ja arvioitavat vaatimukset (15 artikla) eroavat toisistaan? e) Mitä keskinäiseen arviointiin sisältyy (9, 15, 30 ja 41 artikla)? f) Miten direktiivin 14, 15 ja 16 artiklan täytäntöönpano ja komissiolle uskottu tehtävä perustamissopimuksen valvojana niveltyvät toisiinsa varsinkin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien kanteiden osalta? g) Jos jotakin vaatimusta ei ole lueteltu 14 tai 15 artiklassa, katsotaanko sen olevan perustamissopimuksen 43 artiklassa määrätyn sijoittautumisvapauden mukainen? h) Miksi palvelujen vastaanottajien oikeuksille on varattu kokonainen jakso (III luvun 2 jakso)? i) Miksi direktiiviin on sisällytetty kolmansien maiden kansalaisten tilapäistä siirtoa koskevat näkökohdat (25 artikla)? j) Miksi alkuperämaaperiaatetta ei sovelleta tiettyihin aloihin tai toimintoihin (17 artikla)? TIIVISTELMÄ 1. Tämä direktiiviehdotus on osa Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston käynnistämää talousuudistusprosessia, jonka tavoitteena on tehdä EU:sta maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous vuoteen 2010 mennessä. Palvelujen todellisten sisämarkkinoiden toteuttaminen on tähän tavoitteeseen pääsemisen ehdoton edellytys. Palvelualan huomattavia kasvu- ja työllistämismahdollisuuksia ei toistaiseksi ole voitu hyödyntää palvelutoiminnan kehittämistä sisämarkkinoilla haittaavien lukuisten esteiden vuoksi [1]. Ehdotus sisältyy komission hyväksymään strategiaan, jolla nämä esteet pyritään poistamaan, ja se on seurausta palvelujen sisämarkkinatilannetta käsittelevästä kertomuksesta [2], jossa tuotiin esiin esteiden määrä ja vakavuus. [1] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Palvelujen sisämarkkinastrategia, KOM(2000) 888 lopullinen, 29.12.2000. [2] Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Palvelujen sisämarkkinatilanne, KOM(2002) 441 lopullinen, 30.7.2002. 2. Direktiiviehdotuksen tavoitteena on luoda oikeudellinen kehys, jolla poistetaan palveluntarjoajien sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden esteet jäsenvaltioiden välillä sekä taataan palveluntarjoajille ja vastaanottajille oikeusvarmuus, jotta he voivat käyttää tehokkaasti näitä perustamissopimuksen mukaisia kahta perusvapautta. Ehdotus kattaa useita palvelualan taloustoimia muutamin poikkeuksin (esimerkiksi rahoituspalvelut), ja sitä sovelletaan ainoastaan jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin palveluntarjoajiin. 3. Jotta sijoittautumisvapauden esteet saataisiin poistettua, ehdotetaan säädettäväksi seuraavista: - hallinnon yksinkertaistamistoimenpiteet, erityisesti sellaisten keskitettyjen asiointipisteiden perustaminen, joissa palveluntarjoaja voi hoitaa toimintaansa liittyvät hallintomenettelyt, sekä velvollisuus mahdollistaa kyseisten menettelyiden hoitaminen sähköisesti; - tietyt periaatteet, joita palvelutoimintaan sovellettavissa lupajärjestelmissä on noudatettava, erityisesti lupien myöntämistä koskevat ehdot ja menettelyt; - tiettyjen erityisen rajoittavien oikeudellisten vaatimusten kieltäminen, joita vielä voi olla joidenkin jäsenvaltioiden lainsäädännössä; - velvollisuus arvioida tiettyjen muiden oikeudellisten vaatimusten yhteensopivuus direktiivissä vahvistettujen ehtojen kanssa ja erityisesti niiden oikeasuhteisuus. 4. Jotta palvelujen vapaan liikkuvuuden esteet saataisiin poistettua, ehdotetaan säädettäväksi seuraavista: - alkuperämaaperiaate, jonka mukaan palveluntarjoajaan sovelletaan ainoastaan palveluntarjoajan sijoittautumismaan lainsäädäntöä, eivätkä jäsenvaltiot saa rajoittaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palveluntarjoajan tuottamia palveluja. Periaatteeseen liittyy yleisiä poikkeuksia, siirtymäajan poikkeuksia ja yksittäistapauksiin sovellettavia poikkeuksia; - vastaanottajien oikeus käyttää toisista jäsenvaltioista tarjottavia palveluja ilman, että palvelujen käyttäminen estetään asuinvaltion rajoittavin toimin tai viranomaisten tai yksityisten toimijoiden soveltamin syrjivin toimin. Terveydenhoitopalvelujen vastaanottajien eli potilaiden kohdalla ehdotuksessa selkeytetään tapaukset, joissa jäsenvaltio voi edellyttää, että toisessa jäsenvaltiossa annettavien terveydenhoitopalvelujen kustannusten korvaamiselle on haettava lupa; - toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palveluntarjoajan tarjoamien palvelujen vastaanottajille tarkoitettu neuvontamenettely; - kun kyse on työntekijöiden tilapäisestä lähettämisestä palvelun tarjoamista varten, tehtävien jako alkuperäjäsenvaltion ja vastaanottajajäsenvaltion välillä ja valvontamenettelyitä koskevat säännöt. 5. Jotta jäsenvaltioiden välille voidaan synnyttää keskinäinen luottamus, joka on tarpeen esteiden poistamiseksi, ehdotetaan säädettäväksi seuraavista: - lainsäädäntöjen yhdenmukaistaminen, jolla taataan vastaava yleisen edun suoja keskeisissä kysymyksissä, kuten kuluttajansuojan alalla. Näitä ovat erityisesti palveluntarjoajan tiedonantovelvollisuus, ammatillinen vakuutus, monialatoiminta, riitojen ratkaisu sekä palveluntarjoajan asemaa koskevien tietojen vaihto; - jäsenvaltioiden viranomaisten tehostettu keskinäinen avunanto, jolla taataan palvelutoiminnan tehokas valvonta. Yhteistyö perustuu selkeään tehtäväjakoon jäsenvaltioiden välillä ja yhteistyövelvoitteisiin; - palvelujen laadun parantamista kannustavat toimenpiteet, esimerkiksi toimien vapaaehtoinen sertifiointi, laatusopimusten laatiminen tai kauppakamareiden ja ammattikuntien yhteistyö; - sidosryhmien laatimat yhteisön tason käytännesäännöt tiettyjen kysymysten - erityisesti säänneltyjä ammatteja koskevan kaupallisen viestinnän - osalta. 6. Jotta kaikki direktiivin vaikutukset saataisiin aikaan vuoteen 2010 mennessä, ehdotus perustuu dynaamiseen lähestymistapaan, jossa säädetään tiettyjen säännösten asteittaisesta täytäntöönpanosta, täydentävästä yhdenmukaistamisesta tiettyjen erityiskysymysten (varojen siirron, arpajaistoiminnan ja velkojen perinnän oikeusteitse) osalta, mahdollisuudesta mukauttaa säännöksiä kehitykseen sekä uusia aloitteita koskevien mahdollisten tarpeiden kartoittamisesta. Ehdotus ei myöskään rajoita yhteisön muita lainsäädäntö- tai muita aloitteita kuluttajansuojan alalla. PERUSTELUT 1. TAUSTA JA TAVOITE Palvelut ovat erottamaton osa nykyaikaista taloutta. Niiden osuus on lähes 70 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työpaikoista, ja ne tarjoavat merkittävän mahdollisuuden lisätä kasvua ja työllisyyttä. Tämän mahdollisuuden hyödyntäminen on keskeisessä asemassa Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston käynnistämässä talousuudistusprosessissa, jonka tavoitteena on tehdä EU:sta maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous vuoteen 2010 mennessä. Tähän mennessä palvelujen kasvumahdollisuuksia ei kuitenkaan ole voitu toteuttaa täysimääräisesti useiden esteiden takia, jotka jarruttavat palvelutoiminnan kehitystä jäsenvaltioiden välillä. Komissio esitti kertomuksessaan Palvelujen sisämarkkinatilanne [3] (jäljempänä 'kertomus') luettelon näistä esteistä pannen merkille, että on kulunut kymmenen vuotta siitä, kun sisämarkkinoiden olisi pitänyt toteutua, ja on todettava, että taloudellisesti yhdentyneen Eurooppa-kuvan ja sen todellisuuden välillä, jollaiseksi kansalaiset ja palvelujen tarjoajat sen kokevat, on suuri ero. Esteet vaikuttavat moninaisiin palveluihin kuten jakelu-, työnvälitys-, sertifiointi- ja laboratoriopalveluihin, rakentamiseen, kiinteistönvälitykseen, käsityöteollisuuteen, matkailuun, säänneltyihin ammatteihin jne., ja ne koskettavat erityisesti pk-yrityksiä, joiden asema on hallitseva palvelualalla. Pk-yrityksien ei ole helppoa hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia, koska niillä ei ole välineitä rajatylittävään toimintaan liittyvien oikeudellisten riskien arvioimiseen, riskeihin varautumiseen ja monimutkaisista hallintomenettelyistä selviytymiseen. Näiden toimintahäiriöiden vaikutukset talouteen käyvät ilmi kertomuksesta ja ehdotuksen vaikutustenarvioinnista, joissa korostetaan häiriöiden haittaavan koko Euroopan talouskehitystä ja talouden kasvu-, kilpailu- ja työllistämiskykyä. [3] KOM(2002) 441 lopullinen, 30.7.2002. Jäsenvaltioiden välisen palvelutoiminnan kehittämisen esteet tulevat esiin erityisesti seuraavissa kahdessa tilanteessa: - kun jonkin jäsenvaltion palveluntarjoaja haluaa sijoittautua toiseen jäsenvaltioon tarjotakseen siellä palvelujaan (palveluntarjoaja voi kohdata esimerkiksi liian raskaita lupamenettelyjä, liiallisia hallinnollisia muodollisuuksia, syrjiviä vaatimuksia tai taloudellisia seikkoja mittaavia testejä); - kun palveluntarjoaja haluaa tarjota palveluja toisessa jäsenvaltiossa omasta alkuperämaastaan käsin siirtyen tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon (palveluntarjoajalle voidaan esimerkiksi asettaa oikeudellinen velvoite sijoittautua kyseiseen valtioon tai hakea kyseiseltä valtiolta toimilupaa tai palveluntarjoajan toiminnan harjoittamiseen voidaan soveltaa kyseisen valtion sääntöjä tai työntekijöiden tilapäistä lähettämistä koskevia suhteettomia menettelyitä). Vastauksena tähän tilanteeseen nyt ehdotettavan direktiivin tavoitteena on luoda lainsäädäntöpuitteet, joilla edistetään palveluntarjoajien sijoittautumisvapautta jäsenvaltioissa ja jäsenvaltioiden välistä palvelujen vapaata liikkuvuutta. Sillä pyritään poistamaan tiettyjä oikeudellisia esteitä palvelujen todellisten sisämarkkinoiden toteutumiselle ja takaamaan palveluntarjoajille ja palvelujen vastaanottajille oikeusvarmuus, jotta näitä perustamissopimuksen mukaisia kahta perusvapautta voidaan käyttää tehokkaasti. 2. TAUSTA Direktiiviehdotus on osa Eurooppa-neuvoston vuonna 2000 käynnistämää poliittista prosessia: Maaliskuussa 2000 Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi talousuudistuksia koskevan ohjelman, jonka tarkoituksena on tehdä Euroopan unionista vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous. EU:n valtioiden ja hallitusten päämiehet kehottivat tässä yhteydessä komissiota ja jäsenvaltioita laatimaan strategian, jonka avulla palvelujen vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet poistetaan [4]. [4] Puheenjohtajavaltion päätelmät, Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto, 24.3.2000, kohta 17. Toiminnan tarve tällä alalla tuotiin esiin myös Tukholman huippukokouksessa vuonna 2001 ja Barcelonan huippukokouksessa vuonna 2002. Joulukuussa 2000 komissio - vastauksena Lissabonin huippukokouksen kehotukseen - määritteli Palvelujen sisämarkkinastrategian [5], joka sai jäsenvaltioiden [6], Euroopan parlamentin [7], talous ja sosiaalikomitean [8] sekä alueiden komitean [9] täyden tuen. Strategian tavoitteena on tehdä palvelujen toimittamisesta kaikkialle Euroopan unioniin yhtä helppoa kuin se on yhden jäsenvaltion sisällä. Strategia perustuu ennen kaikkea horisontaaliseen lähestymistapaan, joka kattaa kaikki palveluihin liittyvät talouden alat, sekä kaksivaiheiseen prosessiin: ensiksi laaditaan tilannekatsaus vaikeuksista, jotka estävät palvelujen sisämarkkinoiden tehokkaan toiminnan ja seuraavaksi kehitetään kartoitettuihin ongelmiin sopeutettuja ratkaisuja, erityisesti laaja-alainen lainsäädäntöväline [10]. [5] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Palvelujen sisämarkkinastrategia, KOM(2000) 888 lopullinen, 29.12.2000. [6] Neuvoston 2336. istunto sisämarkkinoita, kuluttaja-asioita ja matkailua käsittelevässä kokoonpanossa, 12. maaliskuuta 2001, 6926/01 (lehdistötiedote 103), kohta 17. [7] Euroopan parlamentin päätöslauselma komission tiedonannosta "Palvelujen sisämarkkinastrategia", A5 0310/2001, 4.10.2001. [8] Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto - Palvelujen sisämarkkinastrategia (lisälausunto), CES 1472/2001 lopullinen, 28.11.2001. [9] Alueiden komitean lausunto aiheesta Komission tiedonanto - Palvelujen sisämarkkinastrategia, CDR 134/2001 lopullinen, 27.6.2001. [10] Komission kertomuksessa on sovellettu palvelujen tiettyihin näkökohtiin EY:n perustamissopimuksen entisen 100 b artiklan mukaista kansallisten säännösten kartoituksen ajatusta. Heinäkuussa 2002 komissio esitteli kertomuksen Palvelujen sisämarkkinastrategia. Tämä ensimmäisen vaiheen päättävä kertomus sisältää mahdollisimman täydellisen luettelon palvelujen sisämarkkinarajoista. Kertomuksessa analysoidaan myös rajojen yhteisiä piirteitä ja annetaan ensimmäinen arvio niiden taloudellisesta vaikutuksesta. Marraskuussa 2002 annetuissa neuvoston päätelmissä komission kertomuksesta [11] todetaan, että "kymmenen vuoden kuluttua siitä, kun sisämarkkinoiden olisi pitänyt toteutua, on vielä tehtävä paljon työtä, jotta palvelujen sisämarkkinat olisivat todellisuutta", ja korostetaan, että "sekä lainsäädännöllisten että muiden esteiden poistamista sisämarkkinoiden palveluilta olisi pidettävä erittäin tärkeänä poliittisena painopisteenä osana Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetettua kokonaistavoitetta tehdä Euroopan unionista maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin talous vuoteen 2010 mennessä". Neuvosto kehottaa komissiota nopeuttamaan palvelujen sisämarkkinastrategian toiseen vaiheeseen kuuluvien aloitteiden ja erityisesti lainsäädäntövälineen laadintaa. [11] Neuvoston päätelmät palvelujen tarjontaa koskevien sisämarkkinoiden esteistä, neuvoston - Kilpailukyky (Sisämarkkinat, teollisuus ja tutkimus) - 2462. istunto, Bryssel 14. marraskuuta 2002, 13839/02 (lehdistötiedote 344). Helmikuussa 2003 myös Euroopan parlamentti ilmaisi tyytyväisyytensä komission kertomukseen kehottaen "kilpailukykyä käsittelevää neuvostoa vahvistamaan, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet alkuperämaata ja vastavuoroista tunnustamista koskeviin periaatteisiin, koska nämä periaatteet muodostavat välttämättömän perustan tavaroiden ja palvelujen sisämarkkinoiden toteuttamiselle" [12]. Parlamentti piti myös "myönteisinä ehdotuksia monialaisesta välineestä, jossa palvelujen vapaa liikkuvuus varmistetaan vastavuoroisen - mahdollisimman usein automaattisen - tunnustamisen, hallinnollisen yhteistyön ja, jos se osoittautuu ehdottoman tarpeelliseksi, yhdenmukaistamisen avulla" [13]. [12] Euroopan parlamentin 13.2.2003 antama päätöslauselma komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Sisämarkkinoiden strategian katsaus vuodeksi 2002 - Lupauksista toimintaan, (KOM(2002) 171 - C5-0283/2002 - 2002/2143(COS)), A5-0026/2003, kohta 35. [13] Kohta 36. Maaliskuussa 2003 kokoontunut kevään Eurooppa-neuvosto halusi vahvistaa Lissabonin strategian taloudellista ulottuvuutta ja peräsi kilpailukykyneuvoston horisontaalisen tehtävän lujittamista, jotta kilpailukykyä voidaan parantaa ja kasvua lisätä komissiossa laadittavan integroidun strategian puitteissa. Palvelujen vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla edistävän selkeän ja tasapainoisen säädöskehyksen toteuttaminen kuuluu uuden integroidun kilpailukykystrategian saavuttamisen välttämättömiin edellytyksiin. Toukokuussa 2003 komissio ilmoitti tiedonannossaan Sisämarkkinastrategia [14], että "komissio tekee ehdotuksen direktiiviksi sisämarkkinapalveluista ennen vuoden 2003 loppua. Tällä direktiivillä luodaan selkeä ja tasapainoinen säädöskehys, jolla pyritään helpottamaan toiminnan aloittamisedellytyksiä ja rajat ylittävää palveluntarjontaa. Sen pohjana on yhdistelmä vastavuoroista tunnustamista, hallinnollista yhteistyötä, yhdenmukaistamista silloin kun se on ehdottoman välttämätöntä ja eurooppalaisten menettelysääntöjen/ammattialasääntöjen edistämistä". [14] Sisämarkkinastrategia - Vuosien 2003-2006 painopisteet; Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, KOM(2003) 238 lopullinen, 7.5.2003. Lokakuussa 2003 Eurooppa-neuvosto piti sisämarkkinoita avainalueena Euroopan talouden kilpailukyvyn parantamiselle ja siten kasvua ja työllisyyttä edistävien olosuhteiden luomiselle. Se pyysikin "komissiota tekemään lisää ehdotuksia, jotka ovat tarpeen sisämarkkinoiden toteuttamiseksi ja niiden potentiaalin hyödyntämiseksi täysimääräisesti, yrittäjyyden edistämiseksi ja todellisten palvelujen sisämarkkinoiden luomiseksi ottaen samalla asianmukaisesti huomioon tarve säilyttää yleishyödyllisten palvelujen tarjonta ja kauppa" [15]. [15] Puheenjohtajavaltion päätelmät, Brysselissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto, 16.-17.10.2003, kohta 16. 3. DIREKTIIVIN PÄÄPIIRTEET a) Puitedirektiivi Tällä direktiivillä luodaan yleinen oikeudellinen kehys, jota sovelletaan kaikkiin palveluelinkeinon toimiin muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Laaja-alainen lähestymistapa on perusteltu, koska - kuten kertomuksessa [16] selitettiin - tehokkaasti toimivien palvelujen sisämarkkinoiden toteuttamista haittaavat esteet ovat usein yhteisiä useille erilaisille toiminta-aloille ja niillä on useita yhteisiä piirteitä. [16] Edellä mainittu KOM(2002) 441, II osa. Koska kyse on puitedirektiivistä, ehdotuksessa ei pyritä laatimaan yksityiskohtaisia sääntöjä tai yhdenmukaistamaan kaikkia palvelutoimintaan sovellettavia jäsenvaltioiden sääntöjä. Mainittu lähestymistapa olisi johtanut palvelujen sääntelyä koskevien kansallisten järjestelmien erityispiirteiden liialliseen sääntelemiseen ja yhdenmukaistamiseen. Ehdotus koskee sen sijaan ainoastaan palvelujen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta keskeisiä kysymyksiä. Etusijalle asetetaankin säännökset, jotka koskevat tiettyjen seikkojen kohdennettua yhdenmukaistamista ja selkeiden tulosvelvoitteiden vahvistaminen rajoittamatta oikeudellisia tapoja tavoitteiden saavuttamiseksi sekä säännökset, joilla pyritään selkeyttämään palvelun alkuperäjäsenmaan ja vastaanottajajäsenmaan roolia. Lisäksi ehdotuksessa viitataan soveltamista koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin, joita komissio laatii tiettyjen säännösten osalta. Vaikka ehdotuksella luodaankin yleinen oikeudellinen kehys, siinä tunnustetaan kunkin ammatin tai toiminta-alan erityispiirteet. Siinä tunnustetaan erityisesti säänneltyjen ammattien erityisluonne ja itsesääntelyn erityisasema. Näin ollen siinä ehdotetaan esimerkiksi säädettäväksi alkuperämaaperiaatteeseen sovellettavista tietyistä poikkeuksista (17 artikla), jotka liittyvät suoraan tiettyjen toimintojen erityispiirteisiin. Siinä ehdotetaan myös säädettäväksi tiettyjä toimia - esimerkiksi ammatillisia vakuutuksia ja takuita (27 artikla), säänneltyjä ammatteja koskevaa kaupallista viestintää (29 artikla) tai monialatoimintaa (30 artikla) - koskevista erityissäännöksistä. Ehdotuksessa viitataan myös tiettyjen toimien omiin sääntelymenetelmiin, joita ovat esimerkiksi säänneltyjen ammattien käytännesäännöt (39 artikla). Ehdotus ei rajoita yhteisön muita lainsäädäntö- tai muita aloitteita kuluttajansuojan alalla. b) Sääntelymenetelmien yhdistelmä Direktiiviehdotus perustuu palvelutoiminnan sääntelyyn erityisesti seuraavin keinoin: - alkuperämaaperiaate, jonka mukaan palveluntarjoajaan sovelletaan ainoastaan palveluntarjoajan sijoittautumismaan lainsäädäntöä, eivätkä jäsenvaltiot saa rajoittaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palveluntarjoajan toimittamia palveluja. Periaatteen mukaisesti palveluntarjoaja voi siis toimittaa palvelujaan yhdessä tai useammassa muussa jäsenvaltiossa, eikä häneen sovelleta kyseisten maiden lainsäädäntöä. Näin voidaan myös saattaa alkuperäjäsenvaltio vastuulliseksi, sillä sen velvollisuutena on varmistaa alueelleen sijoittautuneiden palveluntarjoajien tehokas valvonta, vaikka kyseiset tarjoajat tuottaisivatkin palveluja muissa jäsenvaltioissa; - alkuperämaaperiaatteeseen tehtävät, erityisesti 17 artiklaa koskevat poikkeukset, jotka ovat tarpeen, jotta voidaan ottaa huomioon yleisen edun suojan erot tietyillä aloilla, yhteisön yhdenmukaistamisen aste, hallinnollisen yhteistyön taso ja tietyt yhteisön välineet. Joitakin poikkeuksia sovelletaan siirtymäkauden ajan vuoteen 2010 saakka, jotta annettaisiin aikaa tiettyjä erityiskysymyksiä koskevalle täydentävälle yhdenmukaistamiselle. Yksittäistapauksiin sovellettavat poikkeukset ovat mahdollisia, kun noudatetaan tiettyjä perusedellytyksiä ja menettelyjä; - kansallisten viranomaisten välisen keskinäisen avunannon toteuttaminen on välttämätöntä, jotta voidaan varmistaa jäsenvaltioiden välinen keskinäinen luottamus, johon alkuperämaaperiaate perustuu. Valvonnan tehokkuuden takaamiseksi ehdotuksessa vahvistetaan viranomaisten välisen hallinnollisen yhteistyön korkea taso organisoimalla valvontatehtävien jakautuminen, tiedonvaihto ja keskinäinen avunanto; - kohdennettu yhdenmukaistaminen, jolla taataan yleisen edun suoja tietyillä olennaisen tärkeillä aloilla, joilla suojan kattavuuden liialliset erot muun muassa kuluttajansuojan alalla asettaisivat kyseenalaiseksi keskinäisen luottamuksen, joka puolestaan on välttämätön alkuperämaaperiaatteen hyväksymisen kannalta. Lisäksi suojan kattavuuden liialliset erot voisivat yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan olla perusteena vapaata liikkuvuutta rajoittaville toimenpiteille. Yhdenmukaistaminen koskee myös hallinnon yksinkertaistamista ja tietyntyyppisten vaatimusten poistamista; - vaihtoehtoiset sääntelytavat, joiden asema on merkittävä palvelutoiminnan sääntelyssä. Ehdotuksessa tämä tunnustetaan täysin, ja sidosryhmiä kannustetaan laatimaan tiettyjä aiheita koskevia käytännesääntöjä yhteisön tasolla. c) Nykyaikaistamisprosessien yhteensovittaminen Direktiiviehdotuksella pyritään sovittamaan yhteisön tasolla yhteen palvelutoimintaan sovellettavien kansallisten lainsäädäntöjärjestelmien nykyaikaistamista siten, että tavoitteena on poistaa oikeudelliset esteet palvelujen todellisten sisämarkkinoiden toteuttamiselle. Kertomuksessa korostetaankin jäsenvaltioiden oikeudellisten puitteiden nykyaikaistamisen vastustusta ja todetaan, että "EY:n perustamissopimuksen perusperiaatteet, yhteisöjen tuomioistuimen niille antama merkitys ja vuosien 1962 ja 1985 kunnianhimoiset ohjelmat eivät ole aina johtaneet kansallisten lainsäädäntöjen odotettuun mukauttamiseen" [17]. [17] Edellä mainittu KOM(2002) 441, II osa, C osan 2 kohta. Nykyaikaistamistarpeeseen ei voida vastata tehokkaasti muuttamalla lainsäädäntöä tapaus- ja jäsenvaltiokohtaisesti komission käynnistämien rikkomismenettelyjen seurauksena, sillä tämä tapa olisi pelkästään reagointia havaittuihin ongelmiin, eikä siihen sisältyisi yhteiseen tavoitteeseen perustuvaa poliittista tahtoa. [18] Jos sen sijaan kaikki jäsenvaltiot muuttavat lainsäädäntöään yhteisten periaatteiden ja yhteisen aikataulun mukaisesti, tästä aiheutuvan taloudellisen kasvun vaikutukset voidaan moninkertaistaa Euroopan tasolla. Samalla voidaan välttää kilpailun vääristymät eri muutostahtia etenevien jäsenvaltioiden välillä ja saada eri osapuolet tehokkaammin mukaan pyrkimään tähän tavoitteeseen - myös jäsenvaltioiden ja yhteisön hallinnollisten resurssien osalta. [18] Katso vaikutusten arvioinnin kohta 6.3.2. Sinä aikana, kun direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, jäsenvaltioiden on: - yksinkertaistettava palvelutoimintaan liittyviä hallintomenettelyjä ja muodollisuuksia keskitettyjen asiointipisteiden (6 artikla), sähköisten menettelyiden (8 artikla) ja palvelutoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lupamenettelyjen yksinkertaistamisen (10-13 artikla) avulla; on syytä huomata, että velvollisuus antaa tietoa (7 artikla) ja mahdollistaa sähköisten menettelyjen soveltaminen (8 artikla) eivät estä sitä, että jäsenvaltiot säilyttävät näiden rinnalla muita viestintää ja menettelyjä koskevia sääntöjä; - poistettava lainsäädännöstään tietyt direktiivissä luetellut vaatimukset, jotka vaikeuttavat palvelutoiminnan aloittamista ja harjoittamista (14, 21 ja 29 artikla); - taattava lainsäädännössään muista jäsenvaltioista peräisin olevien palvelujen vapaa liikkuvuus ja muutettava näin ollen vapaan liikkuvuuden estäviä sääntöjä (16, 20, 23 ja 25 artikla); - arvioitava tiettyjen direktiivissä lueteltujen sellaisten vaatimusten perusteet ja oikeasuhteisuus, jotka voivat rajoittaa merkittävästi palvelutoiminnan kehittämistä, jos ne sisältyvät jäsenvaltioiden lainsäädäntöön (9, 15 ja 30 artikla). Arvioinnin perusteella olisi poistettava perusteettomia vaatimuksia ja tehtävä keskinäinen arviointi, jonka perusteella puolestaan voitaisiin tarvittaessa päätyä ehdottamaan muita yhteisön tason aloitteita. d) Dynaaminen lähestymistapa Koska kertomuksessa kartoitettujen esteiden määrä on suuri, palvelujen todellisten rajattomien sisämarkkinoiden toteuttaminen vie aikaa. Jäsenvaltioiden tiettyjen sääntöjen nykyaikaistaminen edellyttää perusteellisia muutoksia (näin on esimerkiksi keskitetyn asiointipisteen ja sähköisten menettelyiden laita) tai tiettyjä toimintoja koskevaa täydentävää yhdenmukaistamista taikka toisilla aloilla tapahtuneen yhteisön yhdentymiskehityksen ottamista huomioon. Jotta vältettäisiin staattinen toimintatapa, joka kohdistuu ainoastaan yhteen ongelmaan ja jättää muut ongelmat ratkaisematta, direktiiviehdotuksessa esitetään asteittaista lähestymistapaa, jonka myötä palvelujen todelliset sisämarkkinat toteutuisivat vuoteen 2010 mennessä. Näin ollen ehdotetaan säädettäväksi seuraavista seikoista: - tiettyjen säännösten (6-8 artikla) asteittainen täytäntöönpano; - täydentävä yhdenmukaistaminen tiettyjen kartoitettujen erityiskysymysten - varojen siirron, arpajaistoiminnan ja velkojen perinnän oikeusteitse (40 artiklan 1 kohta) - osalta; näihin sovelletaan alkuperämaaperiaatetta koskevaa siirtymäajan poikkeusta. Lisäksi uusia yhdenmukaistamistarpeita voidaan havaita erityisesti kuluttajansuojan ja rajatylittävien sopimusten osalta (40 artiklan 2 kohdan d alakohta); - mahdollisuus mukauttaa alkuperämaaperiaatteen soveltamisalaa sitä mukaa kun sääntöjä yhdenmukaistetaan tietyillä aloilla (17 artiklan 21 kohta ja 19 artiklan 2 kohta); - komission mahdollisuus toteuttaa täytäntöönpanotoimenpiteitä tiettyjen säännösten täytäntöönpanosääntöjen yhteydessä (8 artiklan 3 kohta, 22 artiklan 4 kohta, 26 artiklan 6 kohta ja 38 artikla); - uusia aloitteita koskevien mahdollisten tarpeiden kartoittaminen keskinäisen arviointiprosessin avulla (40 artiklan 2 kohta). Ehdotuksen sisältö esitetään tiivistettynä seuraavassa taulukossa: >TAULUKON PAIKKA> e) Palvelujen saatavuutta helpottava kehys Kertomuksessa korostetaan, palvelujen vastaanottajat - erityisesti kuluttajat - yhdessä pk-yritysten kanssa kärsivät ensisijassa siitä, että palvelujen sisämarkkinat eivät toimi asianmukaisesti: he eivät voi nauttia laajasta ja kilpailukykyisesti hinnoitellusta palvelujen valikoimasta ja paremmasta elämänlaadusta, joita he voisivat odottaa yhdentyneiltä sisämarkkinoilta. Koska direktiivillä luodaan edellytykset jäsenvaltioiden välisen palvelutoiminnan kehittämiselle ja parannetaan oikeusvarmuutta, sillä lisätään myös saatavilla olevien palvelujen tarjontaa ja siitä on suoraa hyötyä palvelujen vastaanottajille. Lisäksi direktiivillä taataan tarjottavien palvelujen parempi laatu, sillä siinä tehostetaan palvelutoiminnan valvontaa yhteisön tasolla. Lisäksi ehdotuksessa - esitetään säädettäväksi vastaanottajien oikeudesta käyttää toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palveluntarjoajien palveluja ilman, että palvelujen käyttäminen estetään tai sitä rajoitetaan asuinvaltion rajoittavin toimin (20 artikla) tai viranomaisten tai yksityisten toimijoiden soveltamin syrjivin toimin (21 artikla). Ehdotuksessa selkeytetään yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti terveydenhoitopalvelujen vastaanottajien kohdalla tapaukset, joissa jäsenvaltio voi edellyttää, että toisessa jäsenvaltiossa annettavien terveydenhuoltopalvelujen kustannusten korvaamiselle on haettava ennakkolupa; - taataan vastaanottajalle tämän jäsenvaltiossa annettava erityistuki, johon sisältyy tietojen antaminen muiden jäsenvaltioiden lainsäädännöstä, tiedot käytettävissä olevista muutoksenhakumenettelyistä ja tiedot käytännön tukea tarjoavista yhdistyksistä ja organisaatioista (22 artikla); - laajennetaan huomattavasti palvelujen vastaanottajien oikeutta saada tietoa, jonka perusteella he voivat tehdä tiedostettuja valintoja. Vaikka joihinkin palvelutoimintoihin sovelletaan jo yhteisön sääntöihin perustuvia avoimuutta koskevia velvoitteita, jäljellä on paljon toimintoja, joihin ei sovelleta tällaisia velvoitteita, koska aiheesta ei ole annettu koko palvelutoimintaa koskevia säännöksiä (26, 27, 28, 30, 31 ja 32 artikla); - parannetaan palvelujen vastaanottajan suojaa säätämällä palveluntarjoajan laatua koskevista velvoitteista, erityisesti ammatillista vakuutusta koskevasta vaatimuksesta, jos palveluun sisältyy erityinen terveys- tai turvallisuusriski tai erityinen taloudellinen riski vastaanottajan kannalta (27 artikla), monialatoimintaa koskevista säännöksistä (30 artikla) tai riitojen ratkaisusta (32 artikla). 4. VALMISTELEVAT TOIMET Nyt esitettävä ehdotus on lukuisien analyysien, kyselyjen ja kuulemisten tulos. Jäsenvaltiot, Euroopan parlamentti ja sidosryhmät ovat osallistuneet palvelujen sisämarkkinastrategian käynnistämisestä (vuoden 2000 joulukuusta) lähtien kuulemisiin, joita on kuvattu ehdotuksen vaikutusten arvioinnissa. Myös talous- ja sosiaalikomitea ja alueiden komitea ovat antaneet merkittävän panoksen palvelujen sisämarkkinastrategian laatimiseen. 5. JOHDONMUKAISUUS MUIDEN YHTEISÖN POLITIIKKOJEN KANSSA Palvelujen sisämarkkinoita ei voida toteuttaa yksinomaan säädöksen avulla, vaan toteuttamiseen tarvitaan myös liitännäistoimenpiteitä. Lisäksi oikeudelliselta kannalta katsottuna ehdotus niveltyy johdonmukaisella tavalla muihin yhteisön säädöksiin: jos jokin palvelutoiminta kuuluu jo yhden tai useamman yhteisön säädöksen soveltamisalaan, direktiiviä ja säädöksiä sovelletaan kumulatiivisesti siten, että yhdessä säädöksessä asetetut vaatimukset lisätään toisissa säädöksissä vahvistettuihin vaatimuksiin. Jos jonkin artiklan osalta olisi voinut aiheutua johdonmukaisuutta koskevia ongelmia, direktiivissä (esimerkiksi 17 artiklassa) säädetään poikkeuksesta tai soveltuvista yhteensovittamislausekkeista, joilla direktiivin ja kyseisten yhteisön säädösten johdonmukaisuus varmistetaan. Ehdotus ei rajoita yhteisön muita lainsäädäntö- tai muita aloitteita kuluttajansuojan alalla. Yhteensovittaminen tiettyihin muihin käynnissä oleviin aloitteisiin: - Yrityspalvelujen kilpailukyky. Samaan aikaan kun komissio esitti sisämarkkinoiden palveluja koskevan direktiiviehdotuksen, se esitti tiedonannon yrityspalvelujen kilpailukyvystä ja niiden vaikutuksesta eurooppalaisten yritysten suorituskykyyn [19]. Tiedonannossa korostetaan yrityspalvelujen merkitystä EU:n kilpailukykyyn ja esitellään uudet kannustustoimet, erityisesti yrityspalvelujen eurooppalaisen foorumin perustaminen. Vaikka direktiivissä paneudutaan oikeudellisten ja hallinnollisten esteiden poistamiseen, palvelusektorin kilpailukyky riippuu myös tietyistä täydentävistä taloudellisista toimenpiteistä, jotka on tuotu esiin yrityspalveluja koskevassa tiedonannossa. [19] KOM(2003) 747. - Ammatillinen pätevyys. Ehdotetulla direktiivillä täydennetään ammattipätevyyden tunnustamista koskevaa direktiiviehdotusta [20], jossa ei käsitellä sellaisia ammatilliseen pätevyyteen liittyviä näkökohtia kuin ammatillinen vakuutus, kaupallinen viestintä tai monialatoiminta. Ehdotukset ovat keskenään täysin johdonmukaisia, koska niillä pyritään sijoittautumisvapauden osalta helpottamaan palveluntarjoajien sijoittautumista ja ne perustuvat palvelujen vapaan liikkuvuuden osalta alkuperämaaperiaatteeseen. [20] Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi ammattipätevyyden tunnustamisesta, KOM(2002) 119 lopullinen, 7.3.2002. - Työntekijöiden tilapäinen lähettäminen. Työntekijöiden tilapäiseen lähettämiseen sovellettavista työehdoista ja -oloista säädetään direktiivissä 96/71/EY [21], jonka mukaan sovelletaan tiettyjä sen maan sääntöjä, jonka alueelle työntekijä on lähetetty. Jotta direktiiviehdotus olisi johdonmukainen kyseisen direktiivin kanssa, 17 artiklassa ehdotetaan säädettäväksi näitä sääntöjä koskevasta poikkeuksesta alkuperämaaperiaatteeseen. Jotta palvelujen vapaata liikkuvuutta ja direktiivin 96/71/EY täytäntöönpanoa helpotettaisiin, ehdotuksessa selkeytetään tehtävien jakoa alkuperäjäsenvaltion ja tilapäisen lähettämisen kohdejäsenvaltion välillä sekä hallinnollisia valvontamenettelyitä koskevia sääntöjä (24 artikla). [21] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/71/EY, annettu 16 päivänä joulukuuta 1996, palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon. - Korvaukset terveydenhoidosta. Direktiiviehdotuksessa käsitellään erityisesti sitä, ovatko järjestelmät, jotka koskevat ennakkoluvan edellytystä toisessa jäsenvaltiossa annetun terveydenhoidon kustannusten korvaamisen yhteydessä, yhteensopivia palvelujen vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa. Tältä osin ehdotuksessa (23 artiklassa) noudatetaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä selkeästi vahvistettua jakoa sairaalahoitoon ja muuhun kuin sairaalassa annettuun hoitoon [22]. Tapauksissa, joissa ennakkoluvan vaatiminen on perusteltua, ehdotuksessa tarkennetaan lupaan sovellettavia erityisehtoja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Korkealla tasolla on käyty keskustelua potilaiden liikkuvuudesta ja terveydenhoidon kehittämisestä Euroopan unionissa sekä potilaiden oikeuksista ja velvollisuuksista, terveydenhuoltojärjestelmien välisen yhteistyön helpottamisesta, aiheellisten tietojen toimittamisesta potilaille, alan ammattihenkilöille ja poliittisille päättäjille, rajatylittävän hoidon saantimahdollisuuksista ja laadusta, EU:n laajentumisen vaikutuksista ja yleisesti siitä, miten oikeusvarmuutta voidaan parantaa ja miten kansalliset tavoitteet voidaan sovittaa alan yhteisön tason velvoitteisiin. Komissio esittää keväällä 2004 tiedonannon, jossa vahvistetaan strategia potilaiden liikkuvuutta ja terveydenhoitoa koskevan kysymyksen käsittelemiseksi. Tiedonanto sisältää ehdotukset, jotka esitetään vastauksena korkean tason keskustelujen tuloksena annettuihin suosituksiin. [22] Katso Yhteenvetoraportti: "Application of Internal Market rules to health services. Implementation by the Member States of the Court's jurisprudence." Komission valmisteluasiakirja. SEK(2003) 900, 28.7.2003. - Palvelujen turvallisuus. Komissio on esitellyt kuluttajapalvelujen turvallisuutta käsittelevän kertomuksen [23], jossa korostetaan, että palveluihin liittyvistä riskeistä ja turvallisuusnäkökohdista on saatavilla huomattavan vähän faktatietoja. Kertomuksessa todetaan myös, että on mahdotonta kartoittaa erityisiä puutteita jäsenvaltioiden järjestelmissä tai määrittää, eroaako suojan todellinen kattavuus eri jäsenvaltioissa merkittävästi tai aiheuttaako kansallisten sääntöjen moninaisuus kaupan esteitä, jotka voisivat olla perusteena palvelujen turvallisuutta koskevien kansallisten sääntöjen yhdenmukaistamiselle. Kertomuksessa todetaan lopuksi, että yhteisön toiminnan tulee ensisijaisesti kohdistua alaa koskevan tietopohjan parantamiseen sekä politiikan ja sääntelyn kehityssuuntauksia koskevien tietojen vaihtomenettelyn toteuttamiseen. Eurooppalaisten standardien määrittelymenettelyistä annetaan säännöksiä, jos käy ilmi, että tähän on tarvetta alalla. Kertomuksessa kehotetaan tähän tarkoitukseen soveltuvien yhteisön puitteiden perustamiseen. Kyseinen toiminta siis täydentää direktiiviehdotusta ja on johdonmukaista ehdotuksen kanssa, ehdotetaanhan nyt säädettäväksi mahdollisuudesta soveltaa yksittäistapauksissa poikkeuksia palvelujen turvallisuuden takaamiseksi (19 artikla). Neuvosto on ilmaissut palvelujen turvallisuutta koskevassa päätöslauselmassaan [24] suhtautuvansa myönteisesti komission kertomukseen. [23] Kertomus kuluttajapalveluiden turvallisuudesta, KOM(2003) 313 lopullinen, 6.6.2003. [24] EUVL C 299, 10.12.2003, s. 1. - Yleishyödylliset palvelut. Komissio on käynnistänyt vihreään kirjaan yleishyödyllisistä palveluista [25] perustuvan laajan keskustelun Euroopan unionin tehtävästä laadukkaiden yleishyödyllisten palvelujen edistämisessä. Tässä direktiiviehdotuksessa ei pyritä käsittelemään tätä kysymystä sellaisenaan, eikä myöskään yleishyödyllisten palvelujen avaamista kilpailulle. Ehdotus kattaa kaikki palvelut, joihin liittyy taloudellista toimintaa siinä merkityksessä kuin perustamissopimuksen 49 artiklaa käsittelevässä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetaan. Se ei siis kata taloudellisten yleishyödyllisten palvelujen piiriin kuulumattomia palveluja vaan ainoastaan yleisen taloudellisen edun mukaiset palvelut. Tässä yhteydessä on syytä huomata, että tiettyihin yleisen taloudellisen edun mukaisiin palveluihin mahdollisesti sisältyviin toimintoihin ehdotetaan sovellettavaksi alkuperämaaperiaatetta koskevia poikkeuksia, jos palvelujen erityispiirteet ovat tähän perusteena. Tällaisia palveluja ovat erityisesti postipalvelut sekä sähkön, kaasun ja veden jakelupalvelut. Ehdotuksen soveltamisalaan eivät myöskään kuulu ne sähköisen viestinnän kysymykset, jotka kuuluvat vuonna 2002 hyväksytyn säädöskokonaisuuden soveltamisalaan. Direktiivi ei edes omilla soveltamisaloillaan puutu jäsenvaltioiden vapauteen määritellä, mitä ne pitävät yleishyödyllisinä palveluina ja miten näiden palveluiden tulisi toimia. [25] KOM(2003) 270 lopullinen, 21.5.2003. - GATS-neuvottelut. Direktiiviehdotus liittyy sisämarkkinoiden sääntelyyn, ja sitä sovelletaan ainoastaan jonkin jäsenvaltion alueelle sijoittautuneisiin palveluntarjoajiin, joihin perustamissopimuksen 48 artiklan mukaisesti kuuluvat jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetut yhtiöt, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on yhteisön alueella. Ehdotus ei koske ulkoisia näkökohtia, eikä varsinkaan seuraavia tilanteita: - tilanne, jossa kolmansista maista peräisin olevat toimijat haluavat sijoittautua toisiin jäsenvaltioihin (sijoittautuminen ensimmäistä kertaa EU:n alueelle) - tilanne, jossa kolmansista maista peräisin olevat toimijat haluavat tarjota palveluitaan Euroopan unionin alueella - tilanne, jossa kolmannen maan yhtiöillä on haaraliikkeitä jossakin jäsenvaltiossa: koska haaraliikkeet eivät ole jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettuja (perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitetulla tavalla), niihin ei sovelleta tätä direktiiviä. Kansainvälisestä palvelukaupasta sovitaan kansainvälisissä neuvotteluissa ja erityisesti GATS-neuvotteluissa. Tässä yhteydessä on syytä todeta, että EU:n markkinat ovat varsin avoimet verrattuna sen useisiin kauppakumppaneihin. Ehdotus ei rajoita neuvotteluja, joilla pyritään helpottamaan palvelukauppaa ja joissa tulee korostetusti esiin se, että taatakseen eurooppalaisten yritysten kilpailukyvyn ja lujittaakseen neuvotteluasemaansa EU:n on toteutettava nopeasti todelliset palvelujen sisämarkkinat. - eEurope. eEurope-aloitteen ja eEurope 2005 -toimintasuunnitelman tavoitteena on kehittää nykyaikaisia julkisia palveluja ja dynaaminen ympäristö sähköiselle kaupalle EU:ssa. Sähköinen hallinto on aloitteen keskeinen osa, ja sillä on merkittävä asema myös Lissabonin strategian toimeenpanossa. Tämä ehdotus on johdonmukainen sähköistä hallintoa koskevan aloitteen tavoitteen kanssa, koska sillä pyritään yksinkertaistamaan hallinnollisia menettelyjä. - Sopimattomat kaupalliset menettelyt. Kuluttajiin kohdistuvia yritysten sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevassa direktiiviehdotuksessa [26] säännellään kaupallisia menettelyjä, jotka vaikuttavat kuluttajien taloudellisiin etuihin. Ehdotuksessa ei puututa taloudellisten toimien sääntelyn laajempiin näkökohtiin kuten sijoittautumista koskeviin ehtoihin. Sillä pyritään vähentämään sisämarkkinoiden esteitä, jotka aiheutuvat elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiä menettelyjä koskevien säädösten eroista, jotka liittyvät muun muassa harhauttaviin tai aggressiivisiin myyntitapoihin. [26] Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja direktiivien 84/450/ETY, 97/7/EY ja 98/27/EY muuttamisesta (sopimattomia kaupallisia menettelyitä koskeva direktiivi); KOM(2003) 356 lopullinen, 18.6.2003. - Yhteistyö kuluttajien oikeuksien soveltamisesta vastaavien kansallisten viranomaisten välillä. Kuluttajansuoja-alan yhteistyötä koskevassa asetusehdotuksessa [27] perustetaan rajatylittävissä kuluttajansuoja-asioissa toimivaltaisten viranomaisten verkosto. Ehdotuksessa varmistetaan, että kukin jäsenvaltio suojelee - pyynnöstä - kaikkia EU:n kuluttajia alueellaan toimivilta epärehellisiltä elinkeinonharjoittajilta. Jotta valvonnan tehokkuus ja toimivuus rajatylittävissä tilanteissa voidaan varmistaa, asetuksella yhdenmukaistetaan jäsenvaltioiden viranomaisten tiettyjä toimivaltuuksia ja menettelyitä. Sillä poistetaan myös ulkomaisten kuluttajien suojelun esteitä jäsenvaltioissa. Tähän direktiiviehdotukseen sisältyvät yhteistyötä koskevat säännökset, jotka eivät koske samoja kysymyksiä, täydentävät asetuksen säännöksiä kuluttajansuojan osalta. [27] Ehdotus: Euroopan Parlamentin ja neuvoston asetus kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyöstä ("asetus kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä"); KOM(2003) 443 lopullinen, 18.7.2003. - Kuluttajansuojaa koskevan yhteisön säännöstön tarkistaminen. Direktiiviehdotus on johdonmukainen kuluttajansuojaa koskevan yhteisön säännöstön tarkistamisen kanssa, johon sisältyy siirtyminen kohti täydellistä yhdenmukaistamista erityisesti sopimusoikeuden alalla. - Tietojen toimittamista koskeva direktiivi 98/34/EY. Jos 15 artiklan 2 kohdassa säädettyä vaatimusta koskeva kansallinen säädösehdotus kohdistuisi nimenomaan johonkin tietoyhteiskunnan palveluun ja kuuluisi direktiivin 98/34/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48/EY, soveltamisalaan, tällaisesta ehdotuksesta ilmoittaminen direktiivin 98/34/EY mukaisesti (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/48/EY) kuuluisi sekä direktiivin 98/34/EY että tämän direktiiviehdotuksen 15 artiklan 6 kohdan piiriin. Komissio tarkastelee lisäksi mahdollisuutta laajentaa direktiivin 98/34/EY soveltamisalaa muihin palveluihin kuin tietoyhteiskunnan palveluihin. Tässä tapauksessa kyseisessä direktiivissä säädetty ilmoittamismenettely korvaisi kyseeseen tulevien palvelujen osalta tämän direktiivin 15 artiklan 6 kohdassa säädetyn ilmoittamisen. - Kansainvälinen yksityisoikeus. Komissio on esittänyt kaksi lainvalinnan sääntöjä koskevaa aloitetta: - ehdotus asetukseksi sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavasta laista [28]; asetuksen tarkoituksena on vahvistaa yhteiset lainvalintasäännöt, joiden perusteella määritellään sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettava laki (kyseinen laki voi olla kolmannen maan laki). Jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus sisämarkkinapolitiikan puitteissa hyväksyttyihin säädöksiin nähden, jotka perustuvat alkuperämaaperiaatteeseen samoin kuin esimerkiksi tämä direktiiviehdotus, asetusehdotus sisältää erityisen poikkeuksen, jolla periaatteen soveltaminen varmistetaan (23 artiklan 2 kohta); [28] Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavasta laista ("Rooma II"), KOM(2003) 427 lopullinen. - vihreä kirja sopimussuhteisiin sovellettavasta laista tehdyn vuoden 1980 Rooman yleissopimuksen muuntamisesta yhteisön säädökseksi [29]. Komissio toteaa vihreässä kirjassa nimenomaisesti, että komissio pitää kuitenkin selvänä, ettei kyseeseen tuleva säädös saa rikkoa sisämarkkinoita koskevia periaatteita, jotka sisältyvät perustamissopimukseen ja johdettuun oikeuteen. [29] Vihreä kirja sopimussuhteisiin sovellettavasta laista tehdyn vuoden 1980 Rooman yleissopimuksen muuntamisesta yhteisön säädökseksi ja uudistamisesta, KOM(2002) 654 lopullinen, 14.1.2003. Näillä asiakirjoilla voi kuitenkin olla huomattavasti merkitystä sekä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jääviin toimintoihin että kysymyksiin, joiden kohdalla tehdään poikkeus alkuperämaaperiaatteeseen. Näitä ovat erityisesti kuluttajien tekemiä sopimuksia koskeva poikkeus sekä poikkeus palveluntarjoajan sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen, kun on kyse jäsenvaltiossa, johon palveluntarjoaja siirtyy, palveluntarjoajan toiminnan yhteydessä henkilölle sattuneesta tapaturmasta. On syytä todeta, että toimivaltaisten tuomioistuinten nimeäminen ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, vaan tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22. joulukuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltamisalaan tai muiden yhteisön säädösten kuten direktiivin 96/71/EY soveltamisalaan. 6. OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT a) Oikeusperusta ja lainsäädäntövälineen valinta Direktiiviehdotus perustuu perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohtaan ja 55 artiklaan [30] sekä perustamissopimuksen 71 artiklaan ja 80 artiklan 2 kohtaan sellaisilla liikenteen aloilla, joita ei säännellä muilla kahteen viimeksi mainittuun artiklaan perustuvilla yhteisön säädöksillä. Tämä oikeusperusta on perusteltu sekä tavoitteensa että sisältönsä puolesta: [30] Perustamissopimuksen 55 artiklan perusteella 47 artiklan 2 kohtaa voidaan soveltaa palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen. - tavoite: perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan nojalla annetuilla direktiiveillä on pyrittävä helpottamaan itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi ryhtymistä ja toimintaa itsenäisenä ammatinharjoittajana, ja ehdotuksen tavoite on juuri tämä. - sisältö: ehdotuksen selkeänä tavoitteena on poistaa tehokkaasti sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden esteet säännöksillä, joilla kielletään tietyt vaatimukset ja taataan palvelujen vapaa liikkuvuus. Toisilla säännöksillä yhdenmukaistetaan kohdennetusti tiettyjä näkökohtia tai taataan hallinnollinen yhteistyö, joka on tarpeen esteiden poistamiseksi. Perustamissopimuksen 47 artiklan 2 kohdan nojalla lainsäädäntövälineeksi oli valittava direktiivi. b) Toissijaisuus Direktiiviehdotuksen tavoitteena on poistaa palveluntarjoajien sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden oikeudelliset esteet. Kyseiset esteet on yksilöity selvästi kantelujen, Euroopan parlamentin vetoomusten ja kirjallisten kysymysten, sidosryhmien kuulemisten sekä tutkimusten ja analyysien perusteella. Tavoitetta ei voida saavuttaa jäsenvaltioiden yksipuolisin toimin. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan joitakin esteitä voidaan pitää perusteltuina yhteisön säädöksen puuttuessa, ja niiden poistamiseksi kansallisia järjestelmiä on ennakkoon yhteensovitettava hallinnollinen yhteistyö mukaan luettuna. Jotkin esteet ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan kanssa, mutta jäsenvaltiot eivät ole purkaneet niitä omasta aloitteestaan. Ne tulisivat näin ollen käsitellä tapauskohtaisesti rikkomismenettelyissä, mikä olisi tehotonta ja mahdotonta hallita, kuten aiemmin on jo korostettu. Useiden lainsäädännöllisten ratkaisujen perusteena on ollut se, että kansallisten järjestelmien erityispiirteisiin olisi puututtava mahdollisimman vähän. Tällaisia ratkaisuja ovat seuraavat: - ehdotuksessa ei ehdoteta säädettäväksi palveluihin sovellettavien kansallisten sääntöjen yksityiskohtaisesta ja järjestelmällisestä yhdenmukaistamisesta, vaan ehdotus rajoittuu olennaisiin seikkoihin, joiden yhdenmukaistaminen on ehdottomasti tarpeen sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden takaamiseksi; - alkuperämaaperiaatteen avulla voidaan saavuttaa palvelujen vapaan liikkuvuuden tavoite säilyttäen kuitenkin moniarvoisuuteen pyrkien jäsenvaltioiden oikeudelliset järjestelmät omine erityispiirteineen. Järjestelmillä ei voida rajoittaa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen palveluntarjoajan palveluita; - ehdotuksessa vältetään puuttumasta palvelujen sääntelyyn liittyvään jäsenvaltioiden toimielinorganisaatioon. Ehdotuksessa esimerkiksi tarkennetaan keskitettyjen asiointipisteiden tehtävät, muttei säädetä niiden institutionaalisista erityispiirteistä (esim. laitostyyppi voi olla hallinnollinen yksikkö, kauppakamari, ammattialajärjestö jne.); toimivaltaisen viranomaisen määritelmässä (4 artiklan 8 kohta) otetaan myös ehdotuksessa huomioon, että tietyn toiminnan osalta toimivaltainen viranomainen voi jäsenvaltiosta riippuen olla ammattiala, hallintoviranomainen tai ammatillinen järjestö, eikä siinä säädetä minkään tietyn mallin käytöstä. c) Suhteellisuus Monien direktiiviehdotusta laadittaessa tehtyjen lainsäädännöllisten valintojen perustana on ollut perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitettu suhteellisuusperiaate: - valinta eri sääntelymenetelmien välillä: yhdenmukaistamiseen turvaudutaan vasta viimeisenä keinona kysymyksissä, joissa hallinnollinen yhteistyö tai viittaaminen sidosryhmien käytännesääntöjen hyväksymiseen yhteisön tasolla eivät ole riittäviä; yhdenmukaistamista ehdotetaan aloilla, joilla se osoittautuu tarpeelliseksi - tällaisia ovat muun muassa kuluttajansuoja; - yhdenmukaistamisen sisältö: ehdotuksessa asetetaan mahdollisuuksien mukaan etusijalle palveluntarjoajan tiedonantovelvoitteet, jotta palvelujen vastaanottaja voisi tehdä tietoihin pohjautuvan valistuneen valinnan; - eri sääntelymenetelmien välinen tasapaino: direktiiviehdotuksessa ehdotetaan tasapainoa toisaalta alkuperämaaperiaatteen soveltamisalan sekä toisaalta yhdenmukaistamisen laajuuden, hallinnollisen yhteistyön ja käytännesääntöihin viittaamisen ja alkuperämaaperiaatteeseen tehtävien poikkeusten määrän ja soveltamisalan välillä. Ehdotettu tasapaino on osoitus valikoivasta ja joustavasta lähestymistavasta, jossa otetaan huomioon kaikki asiaan liittyvät etunäkökohdat; - halu mukauttaa puitteet pk-yrityksiin liittyviin näkökohtiin: keskitettyä asiointipistettä, sähköisiä menettelyitä, palveluntarjoajille annettavia tietoja ja neuvontaa, alkuperämaaperiaatetta, työntekijöiden tilapäiseen lähettämiseen liittyvien menettelyiden yksinkertaistamista, laatupolitiikkaan liittyviä vapaaehtoisia toimia jne. koskevat säännökset perustuvat suoraan siihen, että pk-yrityksille halutaan antaa paremmat mahdollisuudet hyödyntää sisämarkkinoiden tarjoamia vapauksia. Kaikkien edellä mainittujen lainsäädännöllisten ratkaisujen pohjalta voidaan esittää tasapainoinen säädös, jonka säännökset eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen palvelujen todellisten sisämarkkinoiden luomista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi. 7. ERITYISKYSYMYKSET a) Mitkä toimet kuuluvat direktiivin soveltamisalaan (2 ja 4 artikla)? Ehdotuksen 2 artiklassa määritellään direktiivin soveltamisala (sellaisten tarjoajien tuottamat palvelut, joilla on toimipaikka jossakin jäsenvaltiossa), ja 4 artiklan 1 kohdassa palvelulla määritellään tarkoitettavan itsenäisenä ammatinharjoittajana suoritettua perustamissopimuksen 50 artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa, josta saadaan taloudellinen vastike. Määritelmä kattaa konkreettisesti erittäin suuren määrän toimia, esimerkiksi seuraavat: liikkeenjohdon ja hallinnon konsultointipalvelut, sertifiointi- ja testauspalvelut, ylläpito-, huolto- ja toimitilojen turvapalvelut, mainonta- tai rekrytointipalvelut, mukaan luettuna tilapäistyövoiman välitys tai kaupallisten edustajien palvelut, lainopilliset tai veroneuvontapalvelut, kiinteistöalan palvelut, esimerkiksi kiinteistönvälittäjien palvelut, rakennusalan palvelut, arkkitehtipalvelut, jakelu, näyttelyjen järjestäminen, autonvuokraus, turvallisuuspalvelut, matkailupalvelut matkatoimistojen ja matkaoppaiden palvelut mukaan luettuina, audiovisuaaliset palvelut, urheilukeskukset ja huvipuistot, vapaa-ajan palvelut sekä terveyteen liittyvät palvelut ja kotipalvelut kuten iäkkäiden henkilöiden avustaminen. Ehdotuksessa käytetty palvelun määritelmä perustuu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön [31], jonka mukaan palvelun käsite kattaa kaiken itsenäisen ammatinharjoittajan taloudellisen toiminnan, josta tavallisesti maksetaan rahallinen korvaus, edellyttämättä, että palvelun maksaa sen saaja. Korvauksen olennaisuus perustuu siihen, että korvaus muodostaa suorituksen taloudellisen vastikkeen riippumatta tämän taloudellisen vastikkeen rahoittamisesta. Palveluksi katsotaan näin ollen myös kaikki suoritukset, joiden yhteydessä niiden tarjoaja osallistuu elinkeinoelämään riippumatta oikeudellisesta asemastaan, tarkoituksistaan ja toimialastaan. [31] Asia 352/85, Bond van Adverteerders, tuomio 26.4.1988, kohta 16; asia 263/86, Humbel, tuomio 27.9.1988, kohta 17; asia C-191/97, Deliège, tuomio 11.4.2000, kohta 56; asia C-157/99, Smits ja Peerbooms, tuomio 12.7.2001, kohta 57. Soveltamisalaan kuuluvat siis seuraavat: - kuluttajapalvelut, yrityspalvelut tai kuluttajille ja yrityksille tarjottavat palvelut; - palvelun vastaanottajan jäsenvaltioon siirtyneen tarjoajan suorittamat palvelut, etäpalvelut (esimerkiksi Internetin kautta tarjottavat), palvelut, jotka suoritetaan alkuperämaassa palvelujen vastaanottajan siirtymisen vuoksi, taikka palvelut, jotka suoritetaan toisessa jäsenvaltiossa, johon sekä tarjoaja että vastaanottaja ovat siirtyneet (esimerkiksi matkailuoppaiden palvelut); - maksulliset tai lopulliselle vastaanottajalle maksuttomat palvelut. Soveltamisalaan eivät sen sijaan kuulu muu kuin taloudellinen toiminta tai toiminta, jossa ei ole korvausominaisuutta, koska valtio suorittaa toiminnan ilman taloudellista vastiketta täyttääkseen tehtävänsä sosiaali-, kulttuuri-, koulutus- ja oikeudellisella alalla. b) Miksi jotkin palvelut tai alat jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle (2 artikla)? Direktiiviä ei sovelleta rahoituspalveluihin, koska ne ovat jo osa kokonaispolitiikkaa, toisin sanoen rahoitusmarkkinoiden toimintasuunnitelmaa [32], jota pannaan parhaillaan täytäntöön ja jolla - kuten myös tällä direktiiviehdotuksella - pyritään luomaan todelliset palvelujen sisämarkkinat. Direktiiviä ei samoin perustein sovelleta myöskään sähköistä viestintää koskeviin palveluihin ja verkkoihin silloin, kun on kyse "televiestintäpakettiin" kuuluvien direktiivien (Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivit 2002/19/EY, 2002/20/EY, 2002/21/EY, 2002/22/EY ja 2002/58/EY) soveltamisalaan kuuluvista kysymyksistä. Koska kuljetuspalvelut ovat jo alaa koskevan yhteisön erityissäädöskokonaisuuden aiheena, ne olisi suljettava pois tämän direktiivin soveltamisalasta siltä osin kuin niitä säännellään perustamissopimuksen 71 artiklaan tai 80 artiklan 2 kohtaan perustuvilla muilla yhteisön säädöksillä. [32] "Rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttaminen: toimintasuunnitelma", KOM(1999) 232, 11.5.1999. Direktiiviä ei sovelleta verotuksen alalla, koska tällä alalla on oma oikeusperustansa. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jotkin yhteisön välineiden soveltamisalaan kuulumattomat verotustoimenpiteet voivat aiheuttaa rajoituksia, jotka varsinkin syrjivän vaikutuksensa vuoksi ovat vastoin perustamissopimuksen 43 artiklaa [33] (sijoittautumisvapaus) ja 49 artiklaa [34] (palvelujen vapaa liikkuvuus). Tämän vuoksi direktiiviehdotuksen 14 artiklaa (kielletyt rajoitukset sijoittautumisvapauden alalla) ja 16 artiklaa (alkuperämaaperiaate palvelujen vapaan liikkuvuuden alalla) sovelletaan verotustoimenpiteisiin, jotka eivät kuulu jonkin yhteisön välineen soveltamisalaan. [33] Esimerkiksi asia C-1/93, Halliburton, tuomio 12.3.1994. [34] Esimerkiksi asia C-17/00, de Coster, tuomio 29.11.2001. On syytä huomata, että direktiiviä ei sovelleta perustamissopimuksen 45 artiklassa tarkoitettuun toimintaan. Kyseisessä artiklassa määrätään nimenomaisesti, että sijoittautumisoikeutta ja palveluja (perustamissopimuksen 55 artiklan nojalla) koskevia lukuja ei sovelleta toimintaan, johon sisältyy suora ja nimenomainen yhteys julkisen vallan käyttöön. c) Mitä "keskitetty asiointipiste" tarkoittaa (6 artikla)? "Keskitetyn asiointipisteen" käsite ei tarkoita sitä, että kunkin jäsenvaltion olisi perustettava konkreettisesti ja keskitetysti yksittäinen asiointipiste koko aluettaan varten. Asiointipiste on "keskitetty" palveluntarjoajan kannalta: kunkin tarjoajan on voitava hoitaa kaikki palvelutoiminnan osalta vaadittavat muodollisuudet ja menettelyt - varsinkin lupamenettelyt - saman elimen kautta. Tarjoaja ei saa joutua kääntymään useiden tahojen, elinten ja toimistojen puoleen, vaan hänellä on oltava mahdollisuus hoitaa kaikki asiakirjoihinsa liittyvät asiat yhden neuvottelukumppanin kanssa. Keskitettyjen asiointipisteiden määrä ja institutionaalinen luonne vaihtelee jäsenvaltioittain varsinkin alueellisten tai paikallisten toimivaltuuksien tai kyseisen toiminnan mukaan. Keskitetyt asiointipisteet voivat olla suoraan toimivaltaisia viranomaisia (niillä voi esimerkiksi olla toimivalta antaa lupia), tai ne voivat toimia ainoastaan välittäjinä palveluntarjoajan ja suoraan toimivaltaisten viranomaisten välillä. d) Miten kielletyt vaatimukset (14 artikla) ja arvioitavat vaatimukset (15 artikla) eroavat toisistaan? Kertomuksessa on yksilöity huomattava määrä oikeudellisia esteitä, jotka aiheutuvat jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä säädetyistä vaatimuksista ja jotka muodostavat esteen, haitan tai pelotteen palveluntarjoajien halutessa sijoittautua tiettyihin jäsenvaltioihin. Jotta sijoittautumisvapautta olisi helpompi hyödyntää, ehdotetaan säädettäväksi kahdesta erillisestä ratkaisusta sen mukaan, millainen kyseessä oleva vaatimus on: - ensinnäkin esitetään kiellettäväksi eräät 14 artiklassa luetellut vaatimukset ("kielletyt vaatimukset"), jotka ovat erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella selkeästi ristiriidassa sijoittautumisvapauden kanssa varsinkin syrjivän vaikutuksensa vuoksi. Vaatimusten kieltäminen edellyttää sitä, että aikana, jonka kuluessa ehdotettu direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä, kukin jäsenvaltio tarkastelee järjestelmällisesti, onko sen oikeusjärjestelmässä tällaisia vaatimuksia, ja jos niitä on, poistaa ne; - toiseksi ehdotuksessa vaaditaan, että jokainen jäsenvaltio arvioi tietyt 15 artiklassa luetellut muut vaatimukset ("arvioitavat vaatimukset"), joilla on sidosryhmien esiin tuomia merkittäviä rajoittavia vaikutuksia sijoittautumisvapauteen, mutta jotka voisivat tietyissä tapauksissa olla perusteltuja, kun otetaan huomioon kyseisten säännösten tarkka sisältö ja niiden soveltamisolosuhteet. Jäsenvaltioiden on siis arvioitava lainsäädäntönsä sinä aikana, kun direktiivi on pantava täytäntöön, tutkiakseen, onko niiden oikeusjärjestelmissä tällaisia vaatimuksia, arvioitava kyseiset vaatimukset direktiivissä vahvistettuihin ehtoihin nähden (objektiivisena perusteena voivat olla yleisen edun mukaiset pakottavat syyt tai oikeasuhteisuus) ja poistettava ne, jolleivät ehdot täyty. Tämän artiklan täytäntöönpanosta on annettava kertomus viimeistään sen kauden päättyessä, jonka kuluessa direktiivi on pitänyt saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä. e) Mitä keskinäiseen arviointiin sisältyy (9, 15, 30 ja 41 artikla)? Direktiiviehdotuksessa säädetään keskinäisestä arvioinnista, joka koskee 9 artiklan 1 kohdan (jossa tarkennetaan, missä olosuhteissa palvelutoimintaan voidaan soveltaa lupajärjestelmää) [35], 15 artiklan (jossa luetellaan tietyt arvioitavat vaatimukset) ja 30 artiklan (jossa tarkennetaan, millä ehdoilla monialatoimintaa voidaan rajoittaa) täytäntöönpanoa. [35] Tätä ei sovelleta varsinkaan ympäristöalan lupajärjestelmiin, joiden pakollisuudesta tai sallimisesta säädetään muissa yhteisön säädöksissä (9 artiklan 3 kohta). Menettelyyn sisältyy useita vaiheita: - Täytäntöönpanokauden aikana jäsenvaltioiden on ensiksi arvioitava lainsäädäntönsä tutkiakseen, onko niiden oikeusjärjestelmissä kyseisissä kolmessa artiklassa tarkoitettuja vaatimuksia, arvioitava kyseiset vaatimukset kyseisissä artikloissa vahvistettuihin ehtoihin nähden ja poistettava ne tai mukautettava niitä, jolleivät ehdot täyty. - Viimeistään täytäntöönpanokauden lopussa jäsenvaltioiden on laadittava kertomus kyseisten kolmen artiklan täytäntöönpanosta. Kaikki kertomukset toimitetaan muiden jäsenvaltioiden ja sidosryhmien - kansalliset kuluttajansuojajärjestöt mukaan luettuina - tarkasteltaviksi. Jäsenvaltiot antavat kuuden kuukauden kuluessa huomautuksensa toisten jäsenvaltioiden kertomuksista, ja komissio kuulee sidosryhmiä samassa määräajassa. Tämän vertaisarviointimenettelyn avulla jäsenvaltiot voivat vaihtaa kokemuksia hyvistä toimintatavoista, jotka liittyvät palvelutoimintaa koskevien kansallisten sääntelyjärjestelmien nykyaikaistamiseen. - Komissio laatii viimeistään 31. joulukuuta 2008 yhteenvetoraportin ja liittää siihen tarvittaessa täydentäviä aloite-ehdotuksia. Arviointimenettelyn avulla voidaan siis luoda puitteet nykyaikaistamisprosessille ja palvelujen sääntelyjärjestelmien uudistukselle. Sen avulla voidaan myös kartoittaa yhteisön tason täydentävien toimien mahdolliset tarpeet. f) Miten direktiivin 14, 15 ja 16 artiklan täytäntöönpano ja komissiolle uskottu tehtävä perustamissopimuksen valvojana niveltyvät toisiinsa varsinkin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien kanteiden osalta? Sijoittautumiseen liittyvien 14 artiklan nojalla kiellettyjen tai 15 artiklan nojalla arvioitavien vaatimusten luettelo ja 16 artiklan nojalla kielletyt palvelujen vapaata liikkuvuutta haittaavat rajoitukset eivät luonnollisestikaan estä komissiota käynnistämästä rikkomismenettelyjä ennen direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, jos sen tietoon tulee jäsenvaltioiden toteuttamia perustamissopimuksen vastaisia toimenpiteitä, varsinkin kantelun seurauksena. Direktiivin 14, 15 ja 16 artiklan tavoite on eri kuin perustamissopimuksen 226 artiklaan perustuvien jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiseen liittyvien menettelyiden tavoite. Noudattamatta jättämistä koskevat menettelyt kohdistuvat yksittäisiin tapauksiin ja koskevat tietyn jäsenvaltion olosuhteita ja toimenpiteitä, kun taas 14, 15 ja 16 artiklalla pyritään varmistamaan yleisesti ja järjestelmällisesti, että oikeusjärjestelmät täyttävät palvelujen todellisten sisämarkkinoiden - joilla sijoittautumisvapauden ja vapaan liikkuvuuden harjoittamista helpotetaan - vaatimukset. g) Jos jotakin vaatimusta ei ole lueteltu 14 tai 15 artiklassa, katsotaanko sen olevan perustamissopimuksen 43 artiklassa määrätyn sijoittautumisvapauden mukainen? Vaikka ehdotuksen 16 artiklan 3 kohdassa vahvistetaankin periaate, jonka mukaan palvelujen vapaan liikkuvuuden rajoittaminen kielletään, ja esitetään joitakin esimerkkejä tästä ainoastaan esimerkinomaisesti, sijoittautumisvapautta koskevassa ehdotuksen 14 ja 15 artiklassa vahvistetaan poistettavien vaatimusten (14 artikla) ja arvioitavien vaatimusten (15 artikla) luettelot. Luetteloissa mainituilla vaatimuksilla on todettu olevan huomattavia rajoittavia vaikutuksia (tämä on todettu varsinkin edellä mainitussa kertomuksessa), ja sen vuoksi vaatimuksia on nykyaikaistettava järjestelmällisesti ja kattavasti. Ehdotuksen 14 ja 15 artiklassa ei siis mainita kaikkia rajoitustyyppejä, jotka ovat ristiriidassa perustamissopimuksen 43 artiklan kanssa, eikä tiettyjen vaatimusten puuttuminen luetteloista tarkoita sitä, että niitä pidettäisiin perustamissopimuksen mukaisina. Luettelot eivät näin ollen vaikuta komission mahdollisuuteen turvautua perustamissopimuksen 43 artiklan noudattamatta jättämistä koskeviin menettelyihin, sillä jäsenvaltioiden velvollisuus on varmistaa, että niiden lainsäädäntö on kaikilta näkökohdiltaan yhteisön oikeuden mukainen. h) Miksi palvelujen vastaanottajien oikeuksille on varattu kokonainen jakso (III luvun 2 jakso)? Komissio saa säännöllisesti huomattavan määrän kanteluita käyttäjiltä ja varsinkin kuluttajilta, jotka haluaisivat hyödyntää valtioiden rajat ylittäviä palveluja ja olisivat valmiita maksamaan niistä vaaditun hinnan, mutta törmäävät muuntyyppisiin esteisiin. Kuluttajalta pyydetään usein korkeampia hintoja tai hänelle ei suostuta tarjoamaan palvelua ainoastaan sen vuoksi, että hän on toisen jäsenvaltion kansalainen tai asuu tietyssä maassa. Tämäntyyppisiä ongelmia, jotka eivät johdu ainoastaan julkisten viranomaisten toimista vaan myös yksityisten toimijoiden käyttäytymisestä, on tullut esiin useilla aloilla, esimerkiksi seuraavilla: urheilu- tai kulttuuritapahtumiin osallistuminen, muistomerkkeihin, museoihin ja matkailukohteisiin pääsy, hinnan alennukset, vapaa-ajan palvelujen käyttö, huvipuistoihin pääsy jne. Tällainen jatkuva syrjintä rajoittaa rajatylittävien toimien toteuttamismahdollisuuksia tai estää ne, ja tämä vahvistaa kansalaisen käsitystä, jonka mukaan palvelujen sisämarkkinat eivät todellisuudessa toimi. Tilanne on ristiriidassa rajattoman alueen ajatuksen kanssa, ja palvelujen vastaanottajat kärsivät tästä, koska kehittyvän tekniikan avulla voidaan nykyisin ylittää maantieteelliset etäisyydet ja luonnolliset esteet, jolloin on mahdollista tarjota rajojen yli palveluja, joita tähän saakka on voitu tarjota ainoastaan kansallisten rajojen sisäpuolella. Syrjimättömyyden periaate sisämarkkinoilla edellyttää, että vastaanottajilta - erityisesti kuluttajilta - ei tulisi evätä mahdollisuutta käyttää yleisölle tarjottuja palveluja tai palvelujen käyttöä ei saisi tehdä vaikeammaksi ainoastaan vastaanottajan kansalaisuuteen tai asuinpaikkaan perustuvan muodollisen syyn vuoksi. Tämän vuoksi direktiivissä säädetään jäsenvaltioiden ja palveluntarjoajien eritasoisista velvollisuuksista. Jäsenvaltioiden osalta ehdotetaan säädettäväksi, - että jäsenvaltio ei voi asettaa vastaanottajille vaatimuksia, jotka rajoittavat sellaisen palveluntarjoajan tuottaman palvelun käyttöä, jolla on toimipaikka toisessa jäsenvaltiossa (20 artikla); - että jäsenvaltiot - sekä palveluntarjoajan alkuperäjäsenvaltio että kohdejäsenvaltio - eivät voi asettaa vastaanottajille syrjiviä vaatimuksia, jotka perustuvat vastaanottajan kansalaisuuteen tai asuinpaikkaan. Tässä ei tarkoiteta tapauksia, joissa tariffit eroavat muiden, objektiivisten perusteiden, esimerkiksi palvelujen vastaanottajien suorittamien veronluonteisten maksujen suoran yhteyden, vuoksi. Ehdotuksessa myös esitetään säädettäväksi (21 artiklan 2 kohdassa), että palveluntarjoajien soveltamat palvelun käytön yleiset edellytykset eivät saa sisältää vastaanottajan kansallisuuteen tai asuinpaikkaan perustuvia kriteerejä, joiden vuoksi palvelua ei tuoteta tai se tuotetaan epäsuotuisemmin ehdoin. Tämä ei estä sitä, että palveluntarjoaja kieltäytyy tuottamasta palvelua tai tarjoaa palvelun eri tariffein ja ehdoin, jos hän voi osoittaa tämän perustuvan objektiivisiin tekijöihin, esimerkiksi todellisiin lisäkustannuksiin, jotka aiheutuvat etäisyydestä tai palvelun teknisistä erityispiirteistä. i) Miksi direktiiviin on sisällytetty kolmansien maiden kansalaisten tilapäistä siirtoa koskevat näkökohdat (25 artikla)? Kertomus osoitti, että palveluntarjoajat, jotka lähettävät tilapäisesti kolmannen maan kansalaisen työntekijänä toisen jäsenvaltion alueelle palvelujensa tarjoamiseksi siellä, törmäävät usein oikeudellisiin esteisiin, varsinkin siihen, että työntekijällä on velvollisuus hankkia viisumi tai työlupa lähettämisen kohdejäsenvaltion viranomaisilta. Kertomuksessa tuli myös esiin, että vaikeudet koskevat useita palvelutoimia, muun muassa huipputekniikan aloja, joiden on paikattava erikoistuneiden työntekijöiden puutetta. Esteiden poistamiseksi on olennaisen tärkeää, että lähettämisen kohdejäsenvaltio saa tietyt takeet siirron lainmukaisuudesta ja alkuperäjäsenvaltion suorittamasta valvonnasta. Jotta alkuperäjäsenvaltio saataisiin asetettua tällaiseen vastuuseen, ehdotuksessa (25 artiklassa) alkuperäjäsenvaltio velvoitetaan varmistamaan, että palveluntarjoaja lähettää työntekijän tilapäisesti ainoastaan, jos tämä täyttää asuinpaikkaa ja työsuhdetta koskevat lainsäädäntönsä vaatimukset, ja sitoutuu sallimaan tilapäisesti siirretyn työntekijän paluun alueelleen. Nämä takeet huomioon ottaen lähettämisen kohdejäsenvaltio ei voi asettaa alkuperämaaperiaatteen vastaisia velvoitteita kuten velvollisuutta esittää maahantulotodistus, maasta poistumisen osoittava todistus, oleskelua koskeva todistus tai työlupa lukuun ottamatta 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia. j) Miksi alkuperämaaperiaatetta ei sovelleta tiettyihin aloihin tai toimintoihin (17 artikla)? Alkuperämaaperiaatteeseen tehtävät poikkeukset on määritelty kahdentyyppisin perustein: 1. Yhteisön säännöstö. Joidenkin poikkeusten perusteena on se tosiseikka, että voimassaolevissa yhteisön säädöksissä säädetään, että rajatylittävän palvelun tarjoamiseen voidaan soveltaa kohdejäsenvaltion lainsäädäntöä. Koska tämä sääntö on ehdotetun direktiivin 16 artiklan vastainen, direktiiviin on tehtävä poikkeuksia, jotta johdonmukaisuus yhteisön säännöstön kanssa voidaan varmistaa. Kyseiset poikkeukset koskevat direktiiviä 96/71/EY (työntekijöiden lähettäminen), asetusta (ETY) N:o 1408/71 (sosiaaliturva), asetusta (ETY) N:o 259/93 (jätteiden siirto) sekä tiettyjä henkilöiden vapaata liikkuvuutta ja ammatillisen pätevyyden tunnustamista koskevia säädöksiä. Toisilla aloilla palvelujen vapaata liikkuvuutta säännellään jo yhteisön säädöksillä, jotka perustuvat erityisiin, tässä direktiivissä säädettävistä lähestymistavoista eroaviin lähestymistapoihin ja jotka riittävät perusteeksi poikkeuksen tekemiselle varsinkin henkilötietojen suojan yhteydessä [36]. [36] Henkilötietojen suojasta annetussa direktiivissä (jossa myös vahvistetaan alkuperämaaperiaate) ei käytetä samaa kriteeriä alkuperämaan määrittämiseen: kriteerinä käytetään "tietojen käsittelystä vastaavan tahon" määrittelemistä, kun taas tässä ehdotuksessa kriteerinä on "palveluntarjoajan" määritteleminen. On siis säädettävä poikkeuksesta, jotta vältetään liityntäsääntöjen ristiriita, jonka takia kyseisten kahden direktiivin perusteella määriteltäisiin kaksi eri alkuperämaata. 2. Kansallisten järjestelmien erot. Tiettyihin toimintoihin tai aloihin sovellettavien kansallisten toimintamallien liian suuret erot tai riittämätön yhteisön laajuisen yhdentymisen taso voivat estää alkuperämaaperiaatteen soveltamisen. Direktiivillä lisätään mahdollisuuksien mukaan yhdenmukaistamista tai siinä säädetään tehostetusta hallinnollisesta yhteistyöstä, jotta voidaan saada aikaan alkuperämaaperiaatteen soveltamisen kannalta välttämätön keskinäinen luottamus. Tämän tasoiseen yhdenmukaistamiseen tai yhteistyöhön ei kuitenkaan voida tässä vaiheessa päästä kaikissa tapauksissa, ja tällaisten tapausten kohdalla on siksi säädettävä poikkeuksesta. Tämä koskee tiettyjen toimintojen osalta tehtäviä poikkeuksia. Näitä toimintoja ovat notaaripalvelut, postipalvelut, sähkön, kaasun ja veden jakelupalvelut sekä palvelut, jotka liittyvät seuraaviin: teollis- ja tekijänoikeudet, yleiseen järjestykseen, yleiseen turvallisuuteen ja kansanterveyteen liittyvin perustein asetetut täydellisen kiellon järjestelmät, säännöt, jotka liittyvät palvelun suorituspaikan erityisominaisuuksiin ja ovat perusteltuja yleisen järjestyksen, turvallisuuden tai kansanterveyden ylläpitämiseksi tai ympäristön suojelemiseksi, sairaalahoidon korvauksia koskevat lupajärjestelmät, leasingvuokrattujen ajoneuvojen rekisteröinti toisessa jäsenvaltiossa, sopimuksiin liittyvät seikat sekä sopimuksenulkoiset velvoitteet. Tiivistelmä I luku: Yleiset säännökset 1 artikla: Kohde 2 artikla: Soveltamisala 3 artikla: Suhde muihin yhteisön oikeuden säännöksiin 4 artikla: Määritelmät II luku: Palveluntarjoajien sijoittautumisvapaus 1 jakso: Hallinnollinen yksinkertaistaminen 5 artikla: Menettelyjen yksinkertaistaminen 6 artikla: Keskitetty asiointipiste 7 artikla: Tiedonsaantioikeus 8 artikla: Sähköiset menettelyt 2 jakso: Luvat 9 artikla: Lupajärjestelmät 10 artikla: Luvan myöntämisehdot 11 artikla: Luvan voimassaoloaika 12 artikla: Valinta useiden ehdokkaiden välillä 13 artikla: Luvan myöntämismenettelyt 3 jakso: Kielletyt tai arvioitavat vaatimukset 14 artikla: Kielletyt vaatimukset 15 artikla: Arvioitavat vaatimukset III luku: Palvelujen vapaa liikkuvuus 1 jakso: Alkuperämaaperiaate ja poikkeukset 16 artikla: Alkuperämaaperiaate 17 artikla: Yleiset poikkeukset alkuperämaaperiaatteesta 18 artikla: Siirtymäajan poikkeukset alkuperämaaperiaatteesta 19 artikla: Poikkeukset alkuperämaaperiaatteesta yksittäistapauksissa 2 jakso: Palvelujen vastaanottajien oikeudet 20 artikla: Kielletyt rajoitukset 21 artikla: Syrjimättömyys 22 artikla: Vastaanottajien neuvonta 23 artikla: Terveydenhoidon korvaaminen 3 jakso: Työntekijöiden tilapäinen lähettäminen 24 artikla: Työntekijöiden tilapäistä lähettämistä koskevat erityissäännökset 25 artikla: Kolmansien maiden kansalaisten tilapäinen siirto IV luku: Palvelujen laatu 26 artikla: Palveluntarjoajia ja tarjottavia palveluja koskevat tiedot 27 artikla: Ammatilliset vakuutukset ja takuut 28 artikla: Kaupan jälkeiset takuut 29 artikla: Säänneltyjä ammatteja koskeva kaupallinen viestintä 30 artikla: Monialatoiminta 31 artikla: Laatupolitiikka 32 artikla: Riitojen ratkaiseminen 33 artikla: Palveluntarjoajien hyvää mainetta koskevat tiedot V luku: Valvonta 34 artikla: Valvonnan tehokkuus 35 artikla: Keskinäinen avunanto 36 artikla: Keskinäinen avunanto palveluntarjoajan toiseen jäsenvaltioon siirtymisen tapauksessa 37 artikla: Vastavuoroinen avunanto yksittäistapauksissa, joissa tehdään poikkeus alkuperämaaperiaatteesta 38 artikla: Soveltamista koskevat toimenpiteet VI luku: Lähentymisohjelma 39 artikla: Yhteisön laajuiset käytännesäännöt 40 artikla: Täydentävä yhdenmukaistaminen 41 artikla: Keskinäinen arviointi 42 artikla: Komitea 43 artikla: Kertomus 44 artikla: Direktiivin 1998/27/EY muuttaminen VII luku: Loppusäännökset 2004/0001 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI annettu [...], palveluista sisämarkkinoilla (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen, sen 55 ja 71 artiklan sekä 80 artiklan 2 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [37], [37] EUVL C ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [38], [38] EUVL C ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [39], [39] EUVL C noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä [40], [40] EUVL C sekä katsovat seuraavaa: (1) Euroopan unionin tarkoituksena on tiivistää Euroopan valtioiden ja kansojen välisiä siteitä sekä varmistaa taloudellinen ja sosiaalinen kehitys. Perustamissopimuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti sisämarkkinat käsittävät alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan. Jäsenvaltioiden välisen palvelutoiminnan kehittymistä haittaavien esteiden poistaminen on välttämätön keino Euroopan kansojen välisen integraation ja tasapainoisen ja kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi. (2) Komission kertomuksessa palvelujen sisämarkkinatilanteesta [41] kartoitettiin lukuisia haittatekijöitä, jotka estävät tai jarruttavat jäsenvaltioiden välisten palvelujen kehittymistä, erityisesti palvelualaa hallitsevien pienten ja keskisuurten yritysten, jäljempänä 'pk-yritysten', tarjoamien palvelujen osalta. Kertomuksessa päädytään toteamaan, että kymmenen vuotta sen jälkeen, kun sisämarkkinoiden olisi pitänyt toteutua, Euroopan unionin yhdentynyttä taloutta koskevan näkemyksen ja Euroopan kansalaisten ja palveluntarjoajien kokeman todellisuuden välillä on suuri ero. Kartoitetut esteet vaikuttavat moniin eri palvelutoimiin sekä palveluntarjoajan toiminnan kaikkiin vaiheisiin, ja niillä on useita yhtymäkohtia, jotka johtuvat usein hallinnon rasitteista, rajatylittäviä toimia koskevasta oikeudellisesta epävarmuudesta ja jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen puutteesta. [41] KOM(2002) 441 lopullinen. (3) Koska palvelut ovat taloudellisen kasvun moottori ja edustavat 70 prosenttia useimpien jäsenvaltioiden bruttokansantuotteesta ja työpaikoista, sisämarkkinoiden pirstoutumisella on negatiivinen vaikutus koko Euroopan talouteen, ja varsinkin pk-yritysten kilpailukykyyn, ja se estää kuluttajia hyödyntämästä suurempaa palveluvalikoimaa kilpailukykyisin hinnoin. Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat korostaneet, että todellisten sisämarkkinoiden toteutumista haittaavien oikeudellisten esteiden poistaminen on ensisijainen tavoite, kun halutaan saavuttaa Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston asettama tavoite tehdä Euroopan unionista maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous vuoteen 2010 mennessä. Esteiden poistaminen on ehdoton edellytys Euroopan talouden elvyttämiselle, etenkin työllisyyden ja investointien kannalta. (4) Tämän vuoksi olisi poistettava jäsenvaltioiden palveluntarjoajien sijoittautumisvapautta ja jäsenvaltioiden välistä palvelujen vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet ja turvattava sekä palveluntarjoajien että palvelujen vastaanottajien edellyttämä oikeusvarmuus, jotta he voivat käyttää tehokkaasti näitä perustamissopimuksen mukaisia perusvapauksia. Koska palvelujen sisämarkkinaesteet vaikuttavat sekä toimijoihin, jotka haluavat sijoittautua toisiin jäsenvaltioihin että toimijoihin, jotka tarjoavat palvelua toiseen jäsenvaltioon sijoittautumatta sinne, palveluntarjoajan olisi voitava kehittää palvelutoimiaan sisämarkkinoilla joko sijoittautumalla jäsenvaltioon tai hyödyntämällä palvelujen vapaata liikkuvuutta. Palveluntarjoajilla olisi oltava mahdollisuus valita jompikumpi kahdesta vapaudesta kuhunkin jäsenvaltioon soveltamansa kehitysstrategian mukaisesti. (5) Esteitä ei voida poistaa ainoastaan soveltamalla suoraan perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklaa ottaen huomioon, että jäsenvaltioihin kohdistuvien perustamissopimuksen rikkomisesta johtuvien menettelyjen tapauskohtainen käsittely olisi erittäin hankalaa kansallisille ja yhteisön toimielimille varsinkin laajentumisten jälkeen ja toisaalta useiden esteiden poistaminen edellyttää kansallisten säännösten ennakollista yhteensovittamista viranomaisyhteistyö mukaan luettuna. Kuten Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat todenneet, palvelujen todelliset sisämarkkinat on mahdollista toteuttaa yhteisön säädöksen avulla. (6) Tällä direktiivillä luodaan yleinen oikeudellinen kehys, joka hyödyttää monia erilaisia palveluja, ottaen huomioon kunkin elinkeinon tai ammatin ja niitä koskevan sääntelyjärjestelmän erityispiirteet. Oikeudellinen kehys perustuu dynaamiseen ja valikoivaan lähestymistapaan, jossa tarkoituksena on poistaa ensimmäiseksi ne esteet, jotka ovat nopeasti poistettavissa, ja aloittaa sen lisäksi muiden esteiden osalta erityiskysymyksiä koskeva arviointi-, kuulemis- ja yhdenmukaistamismenettely, jonka avulla palvelutoimintaa koskevat kansalliset sääntelyjärjestelmät nykyaikaistetaan asteittain ja koordinoidusti, jotta palvelujen todelliset sisämarkkinat ovat toteutettavissa vuoteen 2010 mennessä. On tarpeen säätää tasapainotetuista toimenpiteistä, jotka koskevat kohdennettua yhdenmukaistamista, viranomaisyhteistyötä, alkuperämaaperiaatetta ja kannustamista laatimaan käytännesääntöjä tietyistä kysymyksistä. Kansallista lainsäädäntöä yhteensovittamalla olisi varmistettava, että yhteisön oikeudellisen yhdentymisen aste ja yleisen edun mukaisten tavoitteiden suojataso ovat korkeat, varsinkin kuluttajansuojan osalta, mikä on välttämätöntä jäsenvaltioiden keskinäisen luottamuksen vakiinnuttamiseksi. (7) On aiheellista tunnustaa ammattiala- ja ammatillisten järjestöjen aseman tärkeys palvelutoiminnan sääntelyssä ja ammattialasääntöjen kehittämisessä. (8) Tämä direktiivi on yhdenmukainen palveluja koskevien yhteisön muiden aloitteiden kanssa, erityisesti yhteisön palveluyritysten kilpailukykyä ja palvelujen turvallisuutta koskevien aloitteiden [42] sekä potilaiden liikkuvuutta ja terveydenhoidon kehitystä yhteisössä koskevien aloitteiden kanssa. Se on myös sisämarkkina-asioissa tehtyjen vireillä olevien aloitteiden; näitä ovat esimerkiksi ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi myynninedistämisestä sisämarkkinoilla [43] ja kuluttajansuojaa koskevat aloitteet, kuten ehdotus direktiiviksi sopimattomista kaupallisista menettelyistä [44] ja ehdotus Euroopan Parlamentin ja neuvoston asetukseksi kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyöstä ("asetus kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä") [45]. [42] KOM(2003) 313 lopullinen, EUVL C 299, 10.12.2003, s.1. [43] KOM(2002) 585 lopullinen. [44] KOM(2003) 356 lopullinen. [45] KOM(2003) 443 lopullinen. (9) On aiheellista sulkea rahoituspalvelut tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, sillä kyseiset palvelut ovat parhaillaan erityisen toimintasuunnitelman aiheena, jonka tarkoituksena on, kuten tässä direktiivissä, toteuttaa todelliset palvelujen sisämarkkinat. Kyseiset palvelut määritellään kuluttajille tarkoitettujen rahoituspalvelujen etämyynnistä ja neuvoston direktiivin 90/619/ETY sekä direktiivien 97/7/EY ja 98/27/EY muuttamisesta 23 päivänä syyskuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/65/EY [46]. Tässä direktiivissä rahoituspalveluiksi määritellään pankki-, luotto-, vakuutus-, yksilölliset eläkejärjestely-, sijoitus- ja maksupalvelut. [46] EYVL L 271, 9.10.2002, s. 16. (10) Ottaen huomioon, että vuonna 2002 annettiin joukko sähköisiä viestintäpalveluja ja verkkoja sekä niihin liittyviä resursseja ja palveluja koskevia säädöksiä, joilla muodostettiin sääntelykehys kyseisten palvelujen aloittamisen helpottamiseksi sisämarkkinoilla etenkin poistamalla suurin osa yksittäislupajärjestelmistä, mainituissa säädöksissä säännellyt seikat olisi suljettava pois tämän direktiivin soveltamisalasta. (11) Ottaen huomioon, että perustamissopimuksessa säädetään erityisistä oikeusperusteista verotuksen alalla ja että asiasta on jo annettu yhteisön säädöksiä, verotusala olisi suljettava pois tämän direktiivin soveltamisalasta poikkeuksena kuitenkin säännökset, jotka koskevat kiellettyjä vaatimuksia ja palvelujen vapaata liikkuvuutta. Verotuksen alalla yhdenmukaistaminen on toteutettu etenkin jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäjärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetulla neuvoston direktiivillä 77/388/ETY [47], eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskeviin sulautumisiin, diffuusioihin, varojensiirtoihin ja osakkeidenvaihtoihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23 päivänä heinäkuuta 1990 annetulla neuvoston direktiivillä 90/434/ETY [48], eri jäsenvaltioissa sijaitseviin tytäryhtiöihin sovellettavasta yhteisestä verojärjestelmästä 23 päivänä heinäkuuta 1990 annetulla neuvoston direktiivillä 90/435/ETY [49] ja eri jäsenvaltioissa sijaitsevien lähiyhtiöiden välisiin korko- ja rojaltimaksuihin sovellettavasta yhteisestä verotusjärjestelmästä 3 päivänä kesäkuuta 2003 annetulla neuvoston direktiivillä 2003/49/EY [50]. Tämän direktiivin tarkoituksena ei ole luoda uusia sääntöjä tai uusia erityisjärjestelmiä verotuksen alalle. Sen tavoitteena on yksinomaan poistaa sijoittautumisvapaudelle ja palvelujen vapaalle liikkuvuudelle asetettuja, luonteeltaan syrjiviä rajoituksia, joista jotkin ovat veronluonteisia, perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklaa koskevan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Arvonlisäverotus on yhteisön tason yhdenmukaistamisen kohteena, ja sen perusteella rajatylittävää toimintaa harjoittaville palveluntarjoajille voidaan asettaa muita kuin sijoittautumismaassa asetettuja velvollisuuksia. On kuitenkin toivottavaa, että palveluntarjoajien käyttöön perustetaan keskitetyn asiointipisteen järjestelmä, jotta kaikki palveluntarjoajien velvollisuudet voitaisiin täyttää oman jäsenvaltion veroviranomaisten yhden sähköisen portaalin kautta. [47] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/92/EY (EUVL L 260, 11.10.2003, s. 8). [48] EYVL L 225, 20.8.1990, s. 1. [49] EYVL L 225, 20.8.1990, s. 6. [50] EUVL L 157, 26.6.2003, s. 49. (12) Ottaen huomioon, että kuljetuspalvelut ovat jo alaa koskevan yhteisön erityissäädöskokonaisuuden aiheena, ne olisi suljettava pois tämän direktiivin soveltamisalasta siltä osin kuin niitä säännellään perustamissopimuksen 71 artiklaan tai 80 artiklan 2 kohtaan perustuvilla muilla yhteisön säädöksillä. Toisaalta tätä direktiiviä sovelletaan palveluihin, joita ei säännellä kuljetusalaan sovellettavilla erityissäännöksillä, kuten arvokuljetuksiin ja vainajien kuljetuksiin. (13) Yhteisöllä on jo huomattava määrä palvelujen toimialaa koskevaa lainsäädäntöä säänneltyjä ammatteja, postipalveluja, televisiolähetystoimintaa, tietoyhteiskunnan palveluja, sekä matka-, loma- ja kiertomatkapaketteihin liittyviä palveluja koskevissa säädöksissä. Palvelutoimintaan sovelletaan myös muita säädöksiä, jotka eivät koske nimenomaisesti tiettyjä palveluja, kuten kuluttajansuojasta annettuja säädöksiä. Tämä direktiivi on lisä yhteisön säännöstöön ja täydentää sitä. Kun palvelutoimintaan sovelletaan jo yhtä tai useampaa yhteisön säädöstä, tätä direktiiviä ja mainittuja säädöksiä sovelletaan yhdessä, jolloin yhdessä säädöksessä asetetut vaatimukset lisätään toisissa säädöksissä asetettuihin. Säädösten yhteensopivuuden ja yhteisön säädösten johdonmukaisuuden varmistamiseksi on tarpeen antaa poikkeuksia koskevia ja muita asiaankuuluvia säännöksiä. (14) Palvelun käsite kattaa laajan kirjon jatkuvasti muuttuvia toimia, joiden joukossa ovat: yrityspalvelut, kuten liikkeenjohdon konsultointi-, sertifiointi- ja testaus-, ylläpito-, huolto- ja toimitilojen turvapalvelut, mainonta- tai rekrytointipalvelut, mukaan luettuna tilapäistyövoiman välitys tai kaupallisten edustajien palvelut. Palvelun käsite kattaa myös yrityksille ja kuluttajille suoritetut palvelut, kuten lainopilliset tai veroneuvontapalvelut, kiinteistöalan palvelut, kuten kiinteistönvälitys tai rakennusalan palvelut, mukaan luettuna arkkitehtipalvelut, tai kuljetus, jakelu, näyttelyjen järjestäminen tai autonvuokraus, matkatoimistopalvelut ja turvallisuuspalvelut. Lisäksi palvelun käsite kattaa kuluttajapalvelut, kuten matkailualan palvelut matkaoppaiden toiminta mukaan luettuna, audiovisuaaliset palvelut, vapaa-ajan palvelut, urheilukeskukset ja huvipuistot, terveydenhoitoon ja terveyteen tai kotiin liittyvät palvelut, kuten iäkkäiden henkilöiden avustaminen. Toimet voivat käsittää palveluja, joissa edellytetään tarjoajan ja vastaanottajan läheisyyttä tai joissa vastaanottajan tai tarjoajan on siirryttävä toiselle paikkakunnalle tai joissa palveluja tarjotaan etäsuorituksena, esimerkiksi Internetin kautta. (15) Perustamissopimuksen 49 artiklaa ja sitä seuraavia artikloja koskevan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti palvelun käsite kattaa kaiken taloudellisen toiminnan, josta tavallisesti maksetaan korvaus edellyttämättä, että palvelun maksaa sen saaja ja riippumatta korvauksen muodostavan taloudellisen vastikkeen rahoittamisesta. Palveluksi katsotaan siten kaikki suoritukset, joiden muodossa niiden tarjoaja osallistuu elinkeinoelämään riippumatta oikeudellisesta asemastaan, tarkoituksistaan ja toimialastaan. (16) Korvausominaisuus puuttuu toiminnasta, jonka valtio suorittaa vastikkeetta sosiaali-, kulttuuri-, koulutus- ja lainkäyttöalan tehtäviensä täyttämiseksi. Mainitut toimet eivät kuulu perustamissopimuksen 50 artiklassa säädetyn määritelmän piiriin eikä niihin näin ollen sovelleta tätä direktiiviä. (17) Tämä direktiivi ei koske tavaroiden vapaata liikkuvuutta säätelevän perustamissopimuksen 28-30 artiklan soveltamista. Alkuperämaaperiaatteen mukaan kiellettyjä rajoituksia ovat vaatimukset, joita sovelletaan palvelutoiminnan aloittamiseen tai harjoittamiseen, ei siis tavaroihin sinänsä. (18) Palveluntarjoajan käsitteellä tarkoitetaan kaikkia luonnollisia henkilöitä, jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia, tai oikeushenkilöitä, jotka harjoittavat palvelutoimintaa joko sijoittautumisvapauden tai palvelujen vapaan liikkuvuuden nojalla. Palveluntarjoajan käsite ei myöskään rajoitu pelkästään tapaukseen, jossa palvelu suoritetaan rajojen yli palvelujen vapaan liikkuvuuden piirissä, vaan se kattaa myös tapauksen, jossa toimija sijoittautuu johonkin jäsenvaltioon kehittääkseen siellä palvelutoimintaansa. Palveluntarjoajan käsitteellä ei tarkoiteta tapausta, jossa kolmannen maan yhtiöillä on haaraliikkeitä jossakin jäsenvaltiossa, sillä perustamissopimuksen 48 artiklan mukaan sijoittautumisvapaudesta ja palvelujen vapaasta liikkuvuudesta hyötyvät vain jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustetut yhtiöt, joiden sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai päätoimipaikka on yhteisön alueella. (19) Kun toimija siirtyy toiseen jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä palvelutoimintaa, on aiheellista erottaa toisistaan sijoittautumisvapaudesta johtuvat tilanteet ja palvelujen vapaan liikkuvuuden kattamat tilanteet kyseisen toiminnan tilapäisyyden perusteella. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kulloisenkin toiminnan tilapäisyyttä on arvioitava paitsi palveluntarjonnan keston myös sen toistuvuuden, ajoittaisuuden tai jatkuvuuden perusteella. Palveluntarjonnan tilapäisyys ei saisi missään tapauksessa sulkea pois mahdollisuutta, että palveluntarjoajalla olisi vastaanottajavaltiossa tietty infrastruktuuri (kuten toimisto-, asiakas- tai muu vastaanottotila) edellyttäen, että kyseinen infrastruktuuri on välttämätön palveluntarjonnan toteuttamiseksi. (20) Lupajärjestelmän käsitteellä tarkoitetaan ensi sijassa viranomaismenettelyjä, joilla myönnetään lupia, lisenssejä tai eri toimilupia, mutta se kattaa myös velvollisuuden kirjoittautua ammattialajärjestöön tai rekisteriin, luetteloon tai tietokantaan voidakseen harjoittaa tiettyä toimintaa tai voidakseen tehdä sopimus tietyn laitoksen kanssa tai hankkia elinkeinolupa. Luvan myöntäminen voi perustua muodolliseen päätökseen, mutta myös epäsuoraan päätökseen, joka seuraa toimivaltaisen viranomaisen vaitiolosta tai siitä, että hakijan on odotettava ilmoituksen vastaanottotodistusta, ennen kuin hän voi aloittaa kyseisen toiminnan tai ennen kuin toiminta katsotaan lailliseksi. (21) Yhteensovitetun alan käsitteellä tarkoitetaan kaikkia vaatimuksia, joita sovelletaan palvelutoiminnan aloittamiseen tai harjoittamiseen, ja varsinkin vaatimuksia, jotka sisältyvät kunkin jäsenvaltion lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin siitä riippumatta, koskevatko ne yhteisön tasolla yhdenmukaistettua alaa, ovatko ne luonteeltaan yleisiä vai erityisiä tai mihin oikeudenalaan ne kansallisen oikeuden mukaan kuuluvat. (22) Yksi varsinkin pk-yritysten kohtaamia perusvaikeuksia palvelutoiminnan aloittamisessa ja harjoittamisessa on viranomaismenettelyjen mutkikkuus, pituus ja oikeusvarmuuden puuttuminen. Tästä syystä yhteisön tai kansallisen tason nykyaikaistamiseen ja hyviin viranomaiskäytänteisiin tähtäävien aloitteiden avulla olisi laadittava hallinnollisen yksinkertaistamisen periaatteet, luotava koordinoidusti yhteisön tasolla keskitettyihin asiointipisteisiin perustuva järjestelmä, rajoitettava ennakkolupavelvoite tapauksiin, joissa se on välttämätöntä, ja otettava käyttöön periaate, jonka mukaan toimivaltaisen viranomaisen katsotaan hiljaisesti myöntäneen luvan tietyn määräajan kuluttua. Tällä nykyaikaistamistoimella, jolla turvataan avoimuusedellytykset sekä toimijoita koskevien tietojen saattaminen ajan tasalle, pyritään poistamaan viiveitä, kustannuksia ja kielteisiä vaikutuksia, jotka johtuvat esimerkiksi tarpeettomista, liian mutkikkaista tai kalliista toimenpiteistä, päällekkäisyyksistä, asiakirjojen esitystapaa koskevasta kaavamaisuudesta, toimivaltaisten elinten harkintavallan käytöstä, epämääräisistä tai liian pitkistä määräajoista, myönnetyn luvan voimassaoloajan rajoittamisesta tai suhteettomista kuluista ja seuraamuksista. Tällaisilla käytänteillä on kielteisiä vaikutuksia, joilla on erityisen suuri merkitys palveluntarjoajille, jotka haluavat kehittää toimintaansa muissa jäsenvaltioissa ja tarvitsevat koordinoitua yksinkertaistamista 25 jäsenvaltion laajentuneilla sisämarkkinoilla. (23) Palvelutoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen edistämiseksi sisämarkkinoilla olisi luotava kaikille jäsenvaltioille yhteinen hallinnollisen yksinkertaistamisen tavoite ja laadittava säännökset keskitetystä asiointipisteestä, tiedonsaantioikeudesta, sähköisistä menettelyistä ja lupajärjestelmien puitteista. Muita kansallisella tasolla tavoitteen saavuttamiseksi toteutettavia toimenpiteitä voivat olla niiden menettelyjen ja muodollisuuksien lukumäärän vähentäminen, joita sovelletaan palvelutoimintaan, varmistaen samalla, että ne ovat välttämättömiä yleisen edun mukaisen tavoitteen täyttämiseksi ja että ne eivät ole keskenään päällekkäisiä sisällön eivätkä päämäärän suhteen. (24) Hallinnollisen yksinkertaistamisen saavuttamiseksi ei pitäisi yleisesti asettaa esimerkiksi oikeaksi todistettuja käännöksiä koskevia muotovaatimuksia, paitsi silloin kun se on objektiivisesti perusteltua yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä, kuten työntekijöiden suojelun vuoksi. Olisi myös varmistettava, että lupa antaa yleensä oikeuden palvelutoiminnan aloittamisen tai sen harjoittamiseen koko jäsenvaltion alueella, ellei kutakin toimipaikkaa koskeva erillinen lupa, esimerkiksi suurien liiketilojen sijoittamiselle vaadittava lupa, ole perusteltu yleisen edun mukaisesta pakottavasta syystä, kuten kaupunkiympäristön suojelemiseksi. (25) Olisi säädettävä keskitetystä asiointipisteestä, jonka tehtävänä on varmistaa, että kullakin palveluntarjoajalla on yksi yhteyspiste, jonka kautta hän voi suorittaa kaikki menettelyt ja muodollisuudet. Keskitettyjen asiointipisteiden määrä voi vaihdella jäsenvaltioittain alueellisten tai paikallisten toimivaltuuksien tai kyseisen toiminnan mukaan. Keskitetyn asiointipisteen perustaminen ei näin ollen vaikuta toimivaltaisten viranomaisten väliseen tehtäväjakoon kansallisessa järjestelmässä. Kun usea alue- tai paikallisviranomainen on toimivaltainen, yksi niistä voi toimia keskitettynä asiointipisteenä ja koordinaattorina muihin viranomaisiin nähden. Keskitetyn asiointipisteen voivat perustaa hallintoviranomaiset, mutta myös kauppakamarit, elinkeino- ja ammattialajärjestöt tai yksityiset organisaatiot, joille jäsenvaltio on päättänyt antaa tämän tehtävän. Keskitetyn asiointipisteen tehtävänä on olla merkittävänä neuvonantajana palveluntarjoajille joko viranomaisena, joka on suoraan toimivaltainen antamaan palvelutoiminnan aloittamiseksi tarvittavat asiakirjat, tai palveluntarjoajan ja toimivaltaisten viranomaisten väliorganisaationa. Komissio kehotti jo aloittavien yritysten toimintaolosuhteiden parantamisesta ja yksinkertaistamisesta 22 päivänä huhtikuuta 1997 antamassaan suosituksessa [51] jäsenvaltioita perustamaan yhteyspisteitä muodollisuuksien yksinkertaistamiseksi. [51] EYVL L 145, 5.6.1997, s. 29. (26) Sähköisen toimenpide- ja asiointijärjestelmän käyttöönotto kohtuullisen lyhyellä aikavälillä on ehdoton edellytys palvelutoiminnan hallinnolliselle yksinkertaistamiselle, josta hyötyvät palveluntarjoajat, vastaanottajat ja toimivaltaiset viranomaiset. Tällaisen tulosvelvoitteen toteuttaminen saattaa edellyttää palveluihin sovellettavien kansallisten säädösten ja muiden sääntöjen mukauttamista. Jotta kyseiset menettelyt ja muodollisuudet voitaisiin hoitaa etäältä, jäsenvaltioiden on ensi sijassa varmistettava, että ne voidaan suorittaa valtioiden rajat ylittäen. Tämä tulosvelvoite ei tarkoita menettelyjä tai muodollisuuksia, joiden yhteyttä paikkaan on luonnostaan mahdotonta erottaa. (27) Palvelutoiminnan aloittamismahdollisuudelle voidaan asettaa ehdoksi, että sitä varten saadaan lupa toimivaltaiselta viranomaiselta, vain siinä tapauksessa, että viranomaistoimen perusteet ovat syrjimättömät, välttämättömät ja oikeasuhteiset. Tämä tarkoittaa erityisesti sitä, että lupajärjestelmä on hyväksyttävissä vain, jos jälkikäteisvalvonta ei ole tehokas, koska jälkikäteen on mahdotonta havaita kyseisten palvelujen puutteita ja koska ennakkovalvonnan puuttuminen aiheuttaa riskejä ja vaaroja. Näillä direktiivin säännöksillä ei voida perustella lupajärjestelmiä, jotka kielletään muissa yhteisön säädöksissä, kuten sähköisiä allekirjoituksia koskevista yhteisön puitteista 13 päivänä joulukuuta 1999 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 1999/93/EY [52] tai tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista ("Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä") 8 päivänä kesäkuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/31/EY [53]. Keskinäisen arviointimenettelyn tulosten avulla voidaan yhteisön tasolla määritellä toiminnan lajit, joita koskevat lupajärjestelmät olisi poistettava. [52] EYVL L 13, 19.1.2000, s. 12. [53] EYVL L 178, 17.7.2000, s. 1. (28) Jos tiettyyn toimintaan saatavissa olevien lupien määrä on rajattu vähäisistä luonnonvaroista tai teknisistä valmiuksista johtuen, mistä esimerkkeinä mainittakoon luvan myöntäminen analogisille radiotaajuuksille tai vesivoimakäyttöisen infrastruktuurin hyödyntämiselle, olisi säädettävä menettelystä, jossa valinta suoritetaan useiden mahdollisten ehdokkaiden välillä, jotta vapaan kilpailun avulla kehitetään palveluntarjonnan laatua ja ehtoja käyttäjien eduksi. Tällaisessa menettelyssä on välttämättä varmistettava avoimuus ja tasapuolisuus, ja näin myönnettyjen lupien voimassaoloaika ei saa olla kohtuuttoman pitkä, lupia ei saa uusia automaattisesti eikä niillä saa millään tavalla suosia aikaisempaa palveluntarjoajaa. Myönnetyn luvan voimassaoloaika on erityisesti asetettava siten, ettei sillä estetä tai rajoiteta vapaata kilpailua enempää kuin on välttämätöntä sen varmistamiseksi, että investoinnit poistetaan kirjanpidossa ja sijoitetuille pääomille saadaan kohtuullinen tuotto. Tapaukset, joissa lupien lukumäärä on rajoitettu muista kuin vähäisistä luonnonvaroista tai teknisistä valmiuksista johtuvista syistä, kuuluvat joka tapauksessa muiden tässä direktiivissä säädettyjen lupajärjestelmiä koskevien säännösten soveltamisen piiriin. (29) Yleisen edun mukaiset pakottavat syyt, joihin tämän direktiivin eräissä yhdenmukaistamissäännöksissä viitataan, ovat perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklaa koskevassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tunnustettuja, kuten kuluttajien, palvelujen vastaanottajien, työntekijöiden tai kaupunkiympäristön suojelu. (30) Palvelujen todellistensisämarkkinoiden luominen edellyttää, että poistetaan sijoittautumisvapauden ja palvelujen vapaan liikkuvuuden rajoitukset, joita on vielä eräiden jäsenvaltioiden lainsäädännössä ja jotka eivät ole perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan mukaisia. Kielletyt rajoitukset vaikuttavat etenkin palvelujen sisämarkkinoihin ja ne on järjestelmällisesti purettava mahdollisimman nopeasti. (31) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sijoittautumisvapaus tarkoittaa ensi kädessä yhtäläisen kohtelun periaatetta, jolla kielletään kaikenlainen jäsenvaltion kansalaisuuteen perustuva syrjintä, mutta myös kaikenlainen välillinen syrjintä, joka perustuu muihin kriteereihin, jotka voivat johtaa samaan tulokseen. Tämän vuoksi palvelutoiminnan aloittamiselle tai harjoittamiselle jäsenvaltiossa pääasiallisena tai toissijaisena toimintana ei saisi asettaa toimi-, asuin- tai kotipaikkaa tai pääasiallista suorituspaikkaa koskevia kriteerejä. Jäsenvaltio ei saisi myöskään asettaa esteitä sellaisen toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan perustettujen yhteisöjen, joiden alueella niillä on pääasiallinen toimipaikka, oikeuskelp