[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 13.6.2006

KOM(2006) 289 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS

”PAREMPI SÄÄDÖSKÄYTÄNTÖ 2005” toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamista koskevan pöytäkirjan 9 artiklan mukaisesti (13. kertomus) {SEC(2006) 737}

KOMISSION KERTOMUS

”PAREMPI SÄÄDÖSKÄYTÄNTÖ 2005” toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamista koskevan pöytäkirjan 9 artiklan mukaisesti (13. kertomus)

Tämä kertomus on 13. vuosikatsaus toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamisesta. Siinä käsitellään myös Euroopan unionin sääntely-ympäristön parantamisessa tapahtunutta edistymistä[1].

1. Sääntelyn parantaminen

Sääntely-ympäristön parantaminen on ehdoton edellytys niin kilpailukyvyn, kasvun ja työllisyyden lisäämiseksi kuin kestävän kehityksen ja Euroopan kansalaisten paremman elämänlaadun edistämiseksi. Tämä edellyttää yhteistoimia Euroopan parlamentilta, neuvostolta, komissiolta ja jäsenvaltioilta.

Tärkeimmät tavoitteet ja toimenpiteet EU:n toimielinten lainsäädännön parantamiseksi on määritelty kahdessa asiakirjassa, jotka ovat: lainsäädännön parantamista koskeva komission toimintasuunnitelma maaliskuussa 2005 tarkistetussa muodossaan[2] sekä Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission joulukuussa 2003 allekirjoittama toimielinten välinen sopimus säädöskäytännön parantamisesta[3].

Kiinnostus lainsäädännön laadun parantamiseen kasvoi edelleen vuonna 2005. Erilaisia aloitteita on käynnistetty eri foorumeilla, mikä kertoo asian tärkeydestä.

1.1. Komission toimet

Vuonna 2005 uusi komissio määritteli keskeiseksi tavoitteekseen luoda vahvempaa ja kestävämpää kasvua sekä enemmän ja parempia työpaikkoja. Ilmoittaessaan uudesta alusta Lissabonin strategialle[4] komissio korosti useita keskeisiä toimia, joita ovat yrityksille suunnattujen, lainsäädäntöön perustuvien kannustimien käyttöönotto, tarpeettomien kustannusten vähentäminen sekä sopeutumiskyvyn ja innovoinnin edistäminen lainsäädännöllisiä esteitä poistamalla. Näitä asioita korostettiin myös maaliskuussa 2005 julkaistussa komission tiedonannossa ”Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa”[5].

Sen jälkeen komissio on maaliskuussa 2005 päivitetyn toimintasuunnitelmansa mukaisesti:

- sitoutunut tarkistettuihin vaikutustenarviointiohjeisiin[6],

- hyväksynyt tiedonannon EU:n yhteisestä metodiikasta lainsäädännöstä johtuvien hallintokustannusten arvioimiseksi[7],

- hyväksynyt tiedonannon vireillä olevien lakiehdotusten seulonnan tuloksista[8],

- hyväksynyt tiedonannon strategiasta sääntely-ympäristön yksinkertaistamiseksi[9],

- perustanut kansallisten sääntelyasiantuntijoiden korkean tason ryhmän[10].

Asianomaisten osapuolten kuuleminen

Kuulemisten määrä lisääntyi merkittävästi vuonna 2005, jolloin annettiin 187 tiedonantoa (lisäystä 28 vuoteen 2004 verrattuna) ja 106 Internetissä Sinun äänesi Euroopassa -portaalin kautta toteutettua kuulemista (lisäystä 11). Julkista kuulemista koskevia vähimmäisvaatimuksia on noudatettu hyvin.[11] Kokemus osoittaa, että parantamisen varaa on vielä (1) yleisen palautteen antamisessa siitä, miten huomautukset on otettu ehdotuksessa huomioon tai miksi ne on jätetty huomiotta, sekä (2) sen varmistamisessa, että saadut huomautukset aina julkaistaan.

Vaikutusten arviointi

Vuonna 2005 komissio kehitti edelleen menetelmäkehystään ehdotustensa mahdollisten vaikutusten arvioimiseksi[12] ja lisäsi kaikkein tärkeimpien aloitteidensa varsinaisten vaikutustenarviointien määrää[13] ja laatua[14]. Erityistä huomiota on kiinnitettävä sen varmistamiseen, että vaihtoehtoiset toimintavaihtoehdot tutkitaan perusteellisesti ja että työ aloitetaan politiikan laadinnan varhaisvaiheessa osana vahvistettua laatutuki- ja valvontakehystä.

Asiantuntijalausunnot

Vuonna 2005 otettiin käyttöön SINAPSE-verkko (Scientific Information for Policy Support in Europe), joka on uusi ja tehokas väline asiantuntijoiden ja EU:n poliittisten päättäjien välillä[15]. Yli 300 eurooppalaista ja kansainvälistä tieteellistä organisaatiota rekisteröityi siihen vuonna 2005. SINAPSE-verkko edistää laatua, avoimuutta ja tehokkuutta asiantuntemuksen hankinnassa niiden periaatteiden ja vaatimusten mukaisesti, jotka komission vuonna 2002 hyväksymässä tiedonannossa määritettiin ulkopuolisten asiantuntijoiden hankkimiselle ja käyttämiselle[16].

Komissio on huomattavasti lisännyt avoimuutta asiantuntijaryhmiensä suhteen puheenjohtaja Barroson annettua heinäkuussa 2004 Euroopan parlamentille asiaa koskevia sitoumuksia. Lokakuusta 2005 alkaen on ollut käytössä rekisteri, josta parlamentti ja suuri yleisö saavat vakiotietoja noin 1200:sta komissiota neuvovasta asiantuntijaryhmästä[17].

Yhteisön säännöstön päivittäminen ja yksinkertaistaminen

Lokakuussa 2005 komissio siirtyi strategiassaan uuteen vaiheeseen nykyisten säännösten yksinkertaistamiseksi[18]. Helmikuussa 2003 aloitettua ensimmäistä kattavaa yksinkertaistamisohjelmaa[19] jatketaan ja vahvistetaan. Jäsenvaltioilta[20] ja sidosryhmiltä[21] saatuun panokseen perustuvassa uudessa strategiassa ehdotetaan säännöllisesti päivitettävää kolmivuotisohjelmaa. Komission esittämien yksinkertaistamisehdotusten määrä kasvaa merkittävästi: kolmivuotisohjelmassa ennakoidaan 222 säädöksen kumoamista, kodifiointia, uudelleenlaatimista tai muuttamista; näillä on huomattava vaikutus yli 1400 muuhun säädökseen.

Arvio hallinnollisista kustannuksista

Vuonna 2005 komissio testasi, validoi ja esitti menetelmän arvioida EU:n lainsäädännöstä johtuvia hallinnollisia kuluja[22]. Se myös tuli siihen tulokseen, että yhteinen lähestymistapa EU:n tasolla olisi toteutettavissa ja toisi selvää lisäarvoa.

Komissio ilmoitti tämän metodiikan ottamisesta mukaan vaikutustenarviointiohjeisiin[23]: Se otti tehtäväkseen tutkia, voitaisiinko EU:n yhteistä metodiikkaa käyttää hallinnollisen rasituksen kertymän arvioimiseen alakohtaisesti[24]. Komissio ilmoitti myös aikomuksestaan kehittää edelleen metodiikkaa käyttämällä apuna kansallisista asiantuntijoista muodostuvaa korkean tason ryhmää, joka käsittelee sääntelyn parantamista.

Toimintavälineiden valinta

Vuoden 2005 tarkistetussa toimintasuunnitelmassaan komissio korosti tarvetta kiinnittää enemmän huomiota toimintavälineiden valintaan sopimuksen tavoitteiden ajamisessa ja EU:n politiikkojen toteutuksessa. Politiikan rakentajien tulisi aina pyrkiä kartoittamaan erilaisia lainsäädännöllisiä ja muita toimia, joilla mahdollisesti saavutettaisiin nämä tavoitteet. Tietoisuuden lisäämiseksi ja suotuisamman ympäristön tukemiseksi vaihtoehtoisten sääntelyvälineiden käyttämisessä komissio aloitti kartoituksen nykyisistä EU:n itsesääntelyä ja yhteissääntelyä koskevista tapauksista. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea sekä komissio ovat pohtineet, miten kerätä toimintaan liittyviä tietoja EU:n itse- ja yhteissääntelystä, helpottaa tiedonvaihtoa ja tunnistaa parhaita toimintatapoja. Ne päättivät uuden tietokannan perustamisesta vuonna 2006.

Vaikka komissio korostaa erilaisten sääntelyvaihtoehtojen mahdollisuuksia se myös toteaa, että useissa tapauksissa säädökset ovat yksinkertaisin tapa saavuttaa unionin tavoitteet. Tätä korosti esimerkiksi Euroopan talous- ja sosiaalikomitean sisällä toimiva yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä.

Yhteisön oikeuden soveltamisen seuranta

Jäsenvaltioiden hallituksilla ja oikeusistuimilla on ensisijainen vastuu yhteisön lain soveltamisesta. Komission tehtävänä on varmistaa, että yhteisön laki saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä ja että sitä sovelletaan tarkasti ja asianmukaisesti.

Lainsäädännön täytäntöönpanon ja vaatimustenmukaisuuden seurannan kehittyminen riippuu pääasiassa vakiomuotoisten vastaavuustaulukoiden[25] saatavuudesta, täytäntöönpanotoimien sähköisen ilmoitusjärjestelmän järjestelmällisestä käytöstä, todennäköisten ongelmien varhaisesta tunnistamisesta ja teknisestä avusta sekä muistutusten käytöstä. Uudet jäsenvaltiot liitettiin säännölliseen seurantaan vuonna 2005. Ne suoriutuvat suhteellisen hyvin direktiivien kansallisten täytäntöönpanotoimien ilmoituksista. Edistyminen vastaavuustaulukoissa on ollut vähäisempää. Komissio on ottanut mukaan direktiiviehdotuksiinsa säännöksen, joka velvoittaa jäsenvaltiot toimittamaan vastaavuustaulukot, mutta neuvosto ei ole aina hyväksynyt tätä säännöstä.

Eri tasoilla parannettiin kantelujen ja rikkomismenettelyjen hallinnointia, joka on keskeinen osa varmistettaessa EU:n lainsäädännön asianmukaista soveltamista. Myös epämuodollisempien toimenpiteiden käyttö lisääntyi vuonna 2005.

Vireillä olevien lakiehdotusten seulonta ja peruminen

Maaliskuussa 2005 tarkistetun toimintasuunnitelman mukaan vireillä olevat lakiehdotukset seulotaan niiden yleisen merkityksen ja kilpailukykyyn kohdistuvan vaikutuksen kannalta[26]. Kaikki 183 vireillä olevaa, lainsäätäjälle ennen 1. tammikuuta 2004 siirrettyä lakiehdotusta seulottiin. Tämä aloite oli innovatiivinen, sillä toimenpide ei ollut pelkästään tekninen, jolloin olisi peruttu vain sellaiset ehdotukset, jotka eivät enää ole ajankohtaisia.

Syyskuussa 2005 komissio ilmoitti aikomuksestaan peruttaa 68 ehdotusta[27]. Seulonnassa oli todettu, että nämä eivät olleet johdonmukaisia Lissabonin tavoitteiden ja/tai paremman lainsäädännön periaatteiden kanssa, että niiden hyväksyminen ei olisi kovin todennäköistä tai ne olivat kiistatta vanhentuneet. Annettuaan parlamentille ja neuvostolle aikaa ilmaista näkemyksensä ja käsiteltyään niiden huomautukset komissio virallisesti perui ehdotuksensa julkaisemalla niistä luettelon Euroopan unionin virallisessa lehdessä vuonna 2006.

1.2. Euroopan parlamentin, neuvoston, alueiden komitean ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitean toimenpiteet

Euroopan parlamentti alkoi vuonna 2005 työstää useita, paremman lainsäädännön eri puolia käsitteleviä mietintöjä, joista useimmat on tarkoitus hyväksyä vuonna 2006. Neuvosto ja sen puheenjohtajavaltio olivat yhtä innokkaita edistämään paremman lainsäädännön kehittämistä[28]. Sekä alueiden komitea että Euroopan talous- ja sosiaalikomitea osallistuivat aktiivisesti keskusteluun paremmasta lainsäädännöstä.

Vaikutustenarvioinnissa oli nähtävissä myönteistä kehitystä. Euroopan parlamentti, samoin kuin neuvosto, toteutti pilottihankkeen muodossa ensimmäisen vaikutustenarviointinsa komission ehdotusta koskevista muutoksista. Haasteena on siirtyä testausvaiheesta laajempaan soveltamiseen. Marraskuussa 2005 tehty sopimus toimielinten välisestä yhtenäisestä lähestymistavasta vaikutustenarviointiin oli merkittävä edistysaskel, jolla määritettiin vaikutustenarvioinnin perussääntöjä läpi koko lainsäädäntöprosessin. Tämä yhtenäinen lähestymistapa voidaan nähdä ensimmäisenä vaiheena vaikutustenarvioinnin yhteisen metodiikan suunnitelmallisessa kehittämisessä, kuten säädöskäytännön parantamista koskevassa toimielinten välisessä sopimuksessa on tarkoitettu.

Muilla toimielimillä on vielä tehtävää. Esimerkiksi komissio haluaisi, että jäsenvaltiot sitoutuvat tekemään vaikutustenarvioinnin ehdotuksista, joita ne esittävät poliisi- ja oikeudellisesta yhteistyöstä rikosoikeuden alalla (niin sanottu kolmas pilari). Tällä alueella komissio ja jäsenvaltiot jakavat aloiteoikeuden. Komissio analysoi kolmanteen pilariin kuuluvien ehdotustensa mahdollista vaikutusta, mutta jäsenvaltiot eivät tee niin. Monissa tapauksissa niiden ehdotuksiin ei sisälly myöskään asianmukaisia perusteluja.

Oli tervetullutta, että neuvostossa kokoontuneet ministerit selkeästi sitoutuivat toimittamaan, pyynnöstä ja tarkoituksenmukaisella tavalla, tarvittavat tiedot EU:n lainsäädännön aiheuttamien hallinnollisten kulujen arvioimiseksi.[29] Neuvosto ei kuitenkaan ole vastannut Eurooppa-neuvoston maaliskuussa 2005 esittämään kehotukseen sopia komission kanssa yhteisestä metodiikasta[30].

Toimielinten välisen sopimuksen määräysten täytäntöönpano ja lainsäädäntöohjelman yhteensovittaminen osoittautui sitä vastoin melko rajalliseksi. Parlamentti ja neuvosto eivät muuttaneet työskentelytapojaan yksinkertaistamisehdotusten hyväksymiseksi[31]. Koska tämä on keskeinen tekijä yksinkertaistamisohjelman onnistumiselle, komissio toivoo lainsäätäjän edistyvän nopeasti yksinkertaistamisehdotusten suhteen. Näiden kolmen toimielimen vuosittaisten lainsäädäntöaikataulujen parempi yhteensovittaminen on osoittautunut vaikeaksi neuvoston pidättyvän suhtautumisen vuoksi.

1.3. Jäsenvaltioiden toimet

Eurooppalaisiin toimijoihin kohdistuva sääntelytaakka johtuu pääasiassa kansallisesta lainsäädännöstä, jonka suhteellinen merkitys EU-lainsäädäntöön verrattuna on suuri. Jäsenvaltiot ovat myös keskeisessä asemassa sääntelyn parantamisessa, koska niiden vastuulla on soveltaminen ja direktiivien osalta EU:n lainsäädännön saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä. Sääntelyn parantaminen on siis paljolti niiden varassa.

Komissio on ehdottanut, että parempi sääntely tulisi osaksi kansallisia Lissabonin ohjelmia ja suositteli, että jäsenvaltiot laativat kertomuksen sekä nykyisistä että suunnittelemistaan toiminnoista. Tämä ulottuvuus sisältyy tammikuussa 2006 esitettyyn talouskasvua ja työllisyyttä koskevaan komission vuotuiseen seurantaraporttiin.

Komissio pyytää erityisesti niitä jäsenvaltioita, joilla ei ole paremman sääntelyn strategiaa, arvioimaan ehdotetun lainsäädännön vaikutuksia, kuulemaan säännöllisesti sidosryhmiä, laatimaan lainsäädännön yksinkertaistamisohjelman ja kehittämään menetelmiä hallinnollisten kustannusten mittaamiseksi.

2. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltaminen

Komissio on erityisesti pyrkinyt selostamaan, millä tavoin sen ehdottamat toimenpiteet ovat toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisia. Säädösehdotuksiin liittyvien perustelujen laadinnassa käyttöönotettu uusi järjestelmä on johtanut EU:n toiminnan tarpeellisuuden tarkempaan ja järjestelmällisempään perustelemiseen.

Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat esittäneet suhteellisen vähän tarkistuksia, jotka selkeästi liittyvät toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteisiin. Näiden periaatteiden samanlainen tulkinta ei ole yllättävää ottaen huomioon, että kuulemisia toteutettiin ennätysmäärä[32], ja että merkittävä osa komission ehdotuksista oli tehty Eurooppa-neuvoston, neuvoston ja Euroopan parlamentin pyynnöstä. Eroavaisuuksia esiintyi joissakin tapauksissa[33], mutta nämä kolme toimielintä päätyivät melkein kaikkien osalta yhteiseen tulkintaan toissijaisuudesta ja suhteellisuudesta.

Suurimmassa osassa alueiden komitean esittämiä lausuntoja ei arvosteltu komission ehdotuksia toissijaisuusperiaatteen pohjalta. Yhdessä tapauksessa komitea oli sitä mieltä, että ehdotus ei ollut täysin tämän periaatteen mukainen[34]. Komissio on sittemmin päättänyt perua kyseisen ehdotuksen.

COSAC-konferenssi[35] järjesti pilottihankkeen, jossa perustuslakisopimukseen sisältyvää toissijaisuusperiaatteen noudattamisen "ennakkovaroitusjärjestelmää" testattiin komission vuonna 2004 tekemään ehdotuspakettiin. Kaksikymmentä kansallista kansanedustuslaitosta oli sitä mieltä, että komissio ei riittävästi perustellut ehdotuksiaan toissijaisuuden suhteen. Neljäntoista kansanedustuslaitoksen mielestä ehdotuspaketti joiltain osin rikkoi toissijaisuusperiaatetta. Euroopan parlamentti yhtyi osaan kritiikistä. Eräitä lausuntoja kuitenkin perusteltiin näkökannoilla, joilla ei ollut yhteyttä toissijaisuuteen. Tämä kertoo, että on tarpeen luoda yhteinen käsitys toissijaisuusperiaatteen sisällöstä ja että komission on tarpeen jatkaa pyrkimyksiä perustella selkeästi ja tarkasti ehdotuksiansa toissijaisuusnäkökohtien valossa.

Mitä tulee jälkikäteen tapahtuvaan tuomioistuinvalvontaan, toissijaisuusperiaatteeseen viitattiin vuonna 2005 neljässä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamassa tuomiossa ja määräyksessä. Minkään tuomion mukaan toissijaisuusperiaatetta ei ollut rikottu. Myös suhteellisuusperiaatetta analysoitiin useissa tuomioissa, ja se johti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen kantaan, että tietyt velvoitteet eivät olleet välttämättömiä kiistanalaisen direktiivin asettamien tavoitteiden saavuttamiseksi.

Toissijaisuusperiaatteen soveltamisen tulevista seuranta- ja valvontajärjestelyistä toimielimissä keskusteltiin osana Eurooppa-neuvoston edellyttämää harkinta-, selvennys- ja keskusteluvaihetta 16. kesäkuuta 2005 sen jälkeen, kun perustuslakisopimus Ranskassa ja Alankomaissa oli hylätty kansanäänestyksissä. Marraskuussa 2005 neuvoston puheenjohtajavaltio ja Alankomaat järjestivät yhdessä kokouksen Euroopan vallanjaosta. Sen pääasiallisena tarkoituksena oli löytää keinoja parantaa toissijaisuusperiaatteen noudattamisen seurantaa ja valvontaa. Keskustelu painottui jäsenvaltioiden parlamenttien mahdolliseen osallistumiseen nykyisten perussopimusten ja pöytäkirjojen pohjalta. Neuvoston puheenjohtajavaltio järjestää seurantakokouksen huhtikuussa 2006.

[1] Edinburghissa joulukuussa 1992 kokoontunut Eurooppa-neuvosto velvoitti komission esittämään Eurooppa-neuvostolle ja Euroopan parlamentille vuosittain kertomuksen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamisesta. Tämä velvoite on kirjattu Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitettyyn pöytäkirjaan osana Amsterdamin sopimuksella vuonna 1997 tehtyjä muutoksia. Tässä kertomuksessa on vuodesta 1995 lähtien käsitelty myös lainsäädännön laadun ja saatavuuden parantamiseen tähtääviä toimia (katso aiempaa selontekoa KOM(2005) 98). Joitakin sääntely-ympäristöön vaikuttavia tekijöitä on arvioitu yksityiskohtaisemmin eurooppalaista hallintotapaa käsittelevässä kolmannessa kertomuksessa (2004-2005) (katsohttp://www.europa.eu.int/comm/governance/index_fr.htm).

[2] ”Parempaa sääntelyä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi Euroopan unionissa” KOM(2005) 97, maaliskuu 2005. Tähän viitataan myöhemmin ’toimintasuunnitelmana’. Tällä tiedonannolla päivitetään ja täydennetään lainsäädännön yksinkertaistamisesta ja parantamisesta vuonna 2002 laadittua toimintasuunnitelmaa (KOM(2002) 278, 5. kesäkuuta 2002), joka laadittiin eurooppalaista hallintotapaa koskevan valkoisen kirjan (KOM(2001) 727, 25. kesäkuuta 2001) jatkotoimenpiteenä.

[3] EUVL C 321, 31. joulukuuta 2003, s.1.

[4] KOM(2005) 24.

[5] KOM(2005) 97.

[6] SEC(2005) 791. Katso http://www.europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/index_en.htm.

[7] KOM(2005) 518.

[8] KOM(2005) 462.

[9] KOM(2005) 535.

[10] Marraskuun ja joulukuun kummassakin kokouksessa käsiteltiin parempaa sääntelyä pääasiassa Lissabonin kansallisten ohjelmien yhteydessä. Ryhmän tehtävänä on neuvoa komissiota parempaa sääntelyä koskevissa kysymyksissä yleisesti, mutta myös luoda toimiva yhteys komission ja tärkeimpien kansallisten viranomaisten välille paremman lainsäädännön kehittämiseksi EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla.

[11] Kyseiset standardit on esitetty vuonna 2003 (KOM(2002) 704, 11. joulukuuta 2002).

[12] Komission sisäisiä vaikutustenarviointiohjeita tarkistettiin kesäkuussa 2005. Niiden parempaa luettavuutta ja entistä vahvempaa taloudellisten, ympäristö- ja yhteiskunnallisten vaikutusten analyyttistä kehystä on pidetty myönteisenä.

[13] Vuonna 2005 saatettiin päätökseen 77 vaikutustenarviointia; vuonna 2004 niitä oli 29.

[14] Vuonna 2006 aloitetaan riippumaton arviointi, jonka tuloksena saadaan tarkempia tietoja komission vaikutustenarviointien laadusta ja sen kehittymisestä.

[15] http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/regexp/index.cfm?lang=EN.

[16] KOM(2002) 713, 11. joulukuuta 2002.

[17] Rekisteri: http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/regexp/index.cfm?lang=EN.

[18] KOM(2005) 535.

[19] KOM(2003) 71.

[20] Tähän sisältyvät myös neuvoston marraskuussa 2004 nimeämät yksinkertaistamistavoitteet.

[21] Komissio aloitti 1. kesäkuuta 2005 Internetissä julkisen kuulemismenettelyn ”10 Minutes to improve the business environment” (http://europa.eu.int/yourvoice/forms/dispatch?form=418&lang=EN).

[22] Tiedonanto EU:n yhteisestä metodiikasta lainsäädännöstä johtuvien hallintokustannusten arvioimiseksi, KOM(2005) 518 ja komission yksiköiden valmisteluasiakirja Outline of the proposed EU common methodology and Report on the Pilot Phase (April – September 2005) , SEC(2005) 1329.

[23] Tiedonannossa määritettiin, että metodiikan varsinainen toteutus ja käyttö riippuvat ”a) suhteellisen analyysin periaatteesta, jolloin komissio on vastuussa ehdotustensa kustannusten määrittämisestä, b) riittävistä, luotettavista ja edustavista tiedoista, jotka ovat EU:n yhteisen metodiikan mukaisia, ja c) riittävän henkilöstön ja rahoituksen saatavuudesta”.

[24] Tammikuussa 2006 hyväksytyssä vuotuisessa kertomuksessa Lissabonin strategian edistymisestä komissio vahvisti tämän ilmoittamalla, että se aloittaa ”yhteisön säännöistä (tai niiden täytäntöönpanotavasta) tietyillä politiikanaloilla aiheutuvien hallinnollisten kustannusten mittaamisen osana meneillään olevaa lainsäädännön yksinkertaistamisprosessia. Pk-yritykset ovat erityishuomion kohteena” (KOM(2006) 30, 25. tammikuuta 2006).

[25] Vastaavuustaulukot osoittavat, millä kansallisella toimenpiteellä saatetaan mikäkin direktiivin säännös osaksi lainsäädäntöä.

[26] KOM(2005) 97.

[27] KOM(2005) 462.

[28] Marraskuussa 2005 puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta sekä tulevat puheenjohtajat Itävalta ja Suomi toimittivat keskustelun pohjaksi esityksen ”Advancing Better Regulation in Europe”. Neuvoston asiakirja 15140/05, 29.11.2005.

[29] Yritysten hallinnollisten rasitteiden vähentäminen . Neuvoston (talous- ja rahoitusasiat) päätelmät (8.11.2005) 13678/05.

[30] Eurooppa-neuvoston päätelmät 22.–23. maaliskuuta 2005.

[31] Takaraja oli kuusi kuukautta sopimuksen voimaantulon jälkeen, toisin sanoen kesäkuun 2004 lopussa.

[32] Katso oheisen komission valmisteluasiakirjan liite 2.

[33] Katso oheisen komission valmisteluasiakirjan kohta 3.2.

[34] Katso oheisen komission valmisteluasiakirjan kohta 3.3.1.

[35] Yhteisöasioita käsittelevien elinten konferenssi (Community and European Affairs Committees of the Parliaments of the European Union).