Torstai 21. lokakuuta 2010

Tiettyjen kolmansista maista tuotavien tuotteiden alkuperämaan merkitseminen ***I

P7_TA(2010)0383

Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma 21. lokakuuta 2010 ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tiettyjen kolmansista maista tuotavien tuotteiden alkuperämaan merkitsemisestä (KOM(2005)0661 – C7-0048/2010 – 2005/0254(COD))

2012/C 70 E/33

(Tavallinen lainsäätämisjärjestys: ensimmäinen käsittely)

Euroopan parlamentti, joka

Torstai 21. lokakuuta 2010

P7_TC1-COD(2005)0254

Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu ensimmäisessä käsittelyssä 21. lokakuuta 2010, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o …/2011 antamiseksi tiettyjen kolmansista maista tuotavien tuotteiden alkuperämaan merkitsemisestä

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 207 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (1),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Euroopan unionilla ei ole yhdenmukaisia säännöksiä tai yhtenäisiä käytäntöjä tuotteiden alkuperän merkitsemisestä unionissa lukuun ottamatta joitakin maatalousalan erityistapauksia.

(2) Tätä asetusta olisi sovellettava maahantuotaviin teollisuustuotteisiin lukuun ottamatta kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä joulukuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 (2) 1 artiklassa määriteltyjä kalastus- ja vesiviljelytuotteita ja elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (3) 2 artiklassa määriteltyjä elintarvikkeita.

(3) Nykyisin monet yritykset unionissa käyttävät alkuperämerkintöjä jo vapaaehtoisesti.

(4) Tiettyjen tuotteiden alkuperämaan merkitsemistä koskevien unionin sääntöjen puuttuminen ja jäsenvaltioissa voimassa olevien järjestelmien erot tässä suhteessa ovat johtaneet tilanteeseen, jossa useilla aloilla on voitu todeta, että merkittävässä osassa kolmansista maista tuoduista ja unionin markkinoilla myydyistä tuotteista ei ilmoiteta alkuperämaata tai kyseinen tieto on harhaanjohtava. Nämä erot aiheuttavat myös tilanteen, jossa merkittävä määrä kolmansista maista lähtöisin olevista kuljetuksista siirtyy sellaisiin tuontipaikkoihin unionissa, jotka ovat viejämaalle sopivimpia.

(5) Komission järjestämä sidosryhmien (mukaan lukien teollisuus, maahantuojat, kuluttajajärjestöt, ammattiyhdistykset) kuuleminen, jonka aiheena oli mahdollisen alkuperämerkintöjä koskevan EU:n asetuksen kehittäminen, osoitti, että unionin kuluttajat pitävät alkuperämerkintöjä yleensä varsin tärkeinä niiden sisältämien turvallisuutta sekä sosiaalisia ja ekologisia näkökohtia koskevien tietojen vuoksi.

(6) Unionin kansalaiset kokevat alkuperämerkintöjä koskevan EU:n lainsäädännön liittyvän läheisesti heidän terveytensä ja turvallisuutensa suojeluun.

(7) EU asetti Lissabonin toimintasuunnitelmassa tavoitteekseen lujittaa unionin taloutta muun muassa parantamalla unionin teollisuuden kilpailukykyä maailmantaloudessa, ja myös Eurooppa 2020 -strategian on määrä perustua tarpeeseen parantaa kilpailukykyä. Tiettyjen kulutustavaroiden kilpailukyky saattaa perustua siihen, että niiden tuottamiseen Euroopan unionissa liitetään käsitys laadukkuudesta ja korkeista tuotantostandardeista.

(8) Alkuperämerkintöjä koskevat unionin säännöt vahvistaisivat unionin yritysten ja koko unionin talouden kilpailukykyä, koska niiden ansiosta kansalaiset ja kuluttajat voivat tehdä tietoon perustuvia valintoja.

(9) Muut tärkeät kauppakumppanit tunnustavat alkuperämerkintöjen taloudellisen merkityksen kuluttajien päätösten ja kaupan kannalta ja ovat antaneet määräyksiä alkuperämerkintöjen pakollisuudesta. Unionissa toimivien viejien on noudatettava näitä määräyksiä ja merkittävä kyseisille markkinoille vietäviin tuotteisiin niiden alkuperä.

(10) Tiedossa on useita tapauksia, joissa kolmansista maista EU:hun tuoduista tuotteista on aiheutunut vaaraa terveydelle tai turvallisuudelle. Selkeä alkuperämerkintä antaa EU:n kansalaisille enemmän tietoa ja mahdollisuuden säädellä omia valintojaan ja siten estää heitä ostamasta tietämättään tuotteita, joiden laatu mahdollisesti on arveluttava.

(11) Jäsenvaltioiden tulliviranomaisten olisi suoritettava tämän asetuksen täytäntöönpanoon liittyviä tarkastuksia ja valvontaa rajoilla yhtä yhdenmukaistettua menettelyä noudattaen hallinnollisen rasituksen vähentämiseksi.

(12) Sen varmistamiseksi, että tämä asetus on tehokas, että siitä aiheutuu vain lieviä hallinnollisia rasituksia ja että sillä taataan samalla mahdollisimman suuri joustavuus unionin yrityksille, sen olisi oltava yhdenmukainen eri puolilla maailmaa käytössä olevien ”made in” -järjestelmien kanssa.

(13) Unioni olisi saatettava yhdenvertaiseen asemaan kauppakumppaneidensa kanssa ottamalla käyttöön vastaava lainsäädäntö, joka samalla estää osaltaan tiettyjen tuontitavaroiden alkuperää koskevia virheellisiä tai harhaanjohtavia ilmoituksia.

(14) Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla 11 päivänä toukokuuta 2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (4) mukaan tavaran maantieteellistä alkuperää koskevalla tiedolla voi olla kuluttajien kannalta kaupallista arvoa. Direktiivissä todetaan, että jos maantieteellistä alkuperää koskeva virheellinen tai harhaanjohtava tieto saa kuluttajan ostamaan tuotteen, jota hän ei olisi muuten ostanut, kyse saattaa olla sopimattomasta kaupallisesta menettelystä. Direktiivissä ei vaadita tavaroiden maantieteellisen alkuperän ilmoittamista eikä siinä määritellä alkuperän käsitettä.

(15) Alkuperämerkintäjärjestelmä antaisi kuluttajille mahdollisuuden yhdistää tuotteet niihin sosiaalisiin ja ekologisiin normeihin sekä turvallisuusnormeihin, jotka yleisesti liitetään tiettyyn alkuperämaahan.

(16) Yhteisen alkuperämääritelmän vahvistaminen alkuperämerkintöjä varten sekä alkuperän merkitsemistä koskevien sääntöjen ja yhteisten valvontasääntöjen antaminen loisivat tasapuoliset toimintaedellytykset, helpottaisivat kuluttajien valintoja sääntöjen soveltamisalaan kuuluvilla aloilla ja auttaisivat osaltaan vähentämään harhaanjohtavien alkuperätietojen määrää.

(17) Alkuperämerkinnän käyttöönotolla voidaan vaikuttaa siihen, että unionin tiukat normit saadaan toimimaan unionin teollisuuden ja erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten eduksi , jotka usein näkevät aidosti vaivaa tuotteidensa laadun eteen ja säilyttävät perinteisiä ja käsityöammatteja ja perinteisiä käsityöhön perustuvia tuotantomenetelmiä mutta jotka ovat erittäin alttiita maailmanlaajuiselle kilpailulle, koska siitä puuttuvat säännöt eron tekemiseksi erilaisten tuotantomenetelmien välille . Lisäksi se auttaa estämään unionin tuotannonalan maineen tahraantumisen virheellisten alkuperätietojen johdosta. Avoimuuden parantaminen ja kuluttajille suunnatun tiedotuksen lisääminen sikäli kuin on kyse tavaroiden alkuperästä edistää siten Lissabonin toimintasuunnitelman ja Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttamista.

(18) Tullitariffeja ja kauppaa koskevan vuoden 1994 yleissopimuksen (GATT-sopimuksen) IX artiklan mukaan WTO:n jäsenet voivat hyväksyä ja toimeenpanna tuontitavaroiden alkuperämerkkejä koskevia lakeja ja säännöksiä erityisesti suojellakseen kuluttajia petollisilta tai harhaanjohtavilta ilmoituksilta.

(19) Alkuperämerkintöjä koskevat säännöt tarjoavat myös tehokkaan suojan väärennöksiä ja vilpillistä kilpailua vastaan ja parantavat siten tulliviranomaisten toimenpiteistä epäiltäessä tavaroiden loukkaavan tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia sekä tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia loukkaavien tavaroiden suhteen toteutettavista toimenpiteistä 22 päivänä heinäkuuta 2003 annetun asetuksen (EY) N:o 1383/2003 (5) tehokkuutta ja tarjoavat tärkeän lisävälineen unionin tuotannon suojelemiseen ja edistämiseen.

(20) Euroopan yhteisön sekä ▐ Turkin ja ETA-sopimuksen sopimuspuolten välisten sopimusten nojalla kyseisistä maista peräisin olevat tuotteet olisi jätettävä tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.

(21) Muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat unionin säännöt vahvistetaan yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2913/92 (6) ja sen soveltamissäännöksissä eli tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 2454/93 (7). Näitä alkuperäsääntöjä on suotavaa käyttää tuontitavaroiden alkuperän määrittämiseen tätä asetusta sovellettaessa. Kaupan alan toimijoiden ja viranomaisten jo hyvin tunteman käsitteen käyttäminen helpottanee sen käyttöönottoa ja soveltamista. Muuta kuin etuuskohteluun oikeutettavaa alkuperää koskevia sääntöjä olisi sovellettava kaikkien muuta kuin etuuskohtelua koskevien kauppapoliittisten välineiden yhteydessä. Päällekkäisyyksiä ilmoituksissa ja asiakirjoissa olisi vältettävä.

(22) Teollisuudelle, kaupalle ja viranomaisille koituvien rasitteiden rajoittamiseksi alkuperämerkintä olisi säädettävä pakolliseksi niillä aloilla, joilla se komission suorittaman ennakkokuulemisen perusteella tuottaa lisäarvoa. ▐ Olisi säädettävä siitä, että tietyille tuotteille voidaan myöntää poikkeuksia teknisistä ▐ syistä tai siksi, että alkuperämerkintä on niiden tapauksessa muuten tarpeeton tämän asetuksen tavoitteiden kannalta. Näin voi olla erityisesti tapauksissa, joissa alkuperämerkintä vahingoittaisi asianomaisia tavaroita, tai kun kyse on tietyistä raaka-aineista.

(23) Olisi annettava säännökset siitä, että toimivaltaisten viranomaisten suorittamissa tarkastuksissa saatuja/tarkistettuja tietoja tavaroiden alkuperästä voidaan vaihtaa, myös sellaisten viranomaisten sekä muiden henkilöiden ja yhteisöjen kanssa, joille jäsenvaltiot aikovat direktiivin 2005/29/EY mukaisesti antaa täytäntöönpanoon liittyviä tehtäviä. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon henkilötietojen suojaa, liikesalaisuuden ja teollisen salaisuuden suojaamista sekä ammatillista ja hallinnollista salassapitovelvollisuutta koskevat säännökset.

(24) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 291 artiklan mukaan yleiset säännöt ja periaatteet, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, on vahvistettava etukäteen tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen annetulla asetuksella. Ennen kyseisen uuden asetuksen antamista sovelletaan edelleen menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (8) säännöksiä lukuun ottamatta valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä, jota ei sovelleta .

(25) Komissio olisi valtuutettava antamaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä yksilöidäkseen tapaukset, joissa pakkaukseen tehty merkintä hyväksytään itse tavaroihin kiinnitettävän merkinnän sijasta tai joissa tavaroita ei voida tai ei tarvitse merkitä teknisistä syistä, sekä toteuttamaan toimia määrittääkseen muut säännöt, joita mahdollisesti tarvitaan, kun todetaan, että tavarat eivät täytä tämän asetuksen vaatimuksia, tai saattaakseen ajan tasalle asetuksen liitteen, jos arvio alkuperämerkinnän tarpeellisuudesta tietyllä alalla on muuttunut.

(26) Matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyvät, heidän omaan käyttöönsä tarkoitetut tavarat olisi jätettävä tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle tullittomuuden myöntämistä koskevien säännösten asettamissa rajoissa ja sillä edellytyksellä, että mikään ei viittaa siihen, että tavaroita kuljetettaisiin osana kaupallista toimintaa. Olisi säädettävä siitä, että muut yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 16 päivänä marraskuuta 2009 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1186/2009 (kodifioitu toisinto) (9) tarkoitetut tilanteet voidaan jättää tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle asiasta annettavilla soveltamissäännöksillä,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

1 artikla

1. Tätä asetusta sovelletaan kulutushyödykkeisiin lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 104/2000 1 artiklassa määriteltyjä kalastus- ja vesiviljelytuotteita ja asetuksen (EY) N:o 178/2002 2 artiklassa määriteltyjä elintarvikkeita.

2. Alkuperämerkinnällä on varustettava ▐ kolmansista maista tuotavat kulutushyödykkeet , jotka on tarkoitettu loppukäyttäjille ja jotka on lueteltu tämän asetuksen liitteessä, lukuun ottamatta tavaroita, jotka ovat peräisin Euroopan unionin , Turkin ja ETA-sopimuksen sopimuspuolten alueelta.

Alkuperämerkintää koskevasta velvollisuudesta voidaan myöntää poikkeus sellaisten kulutushyödykkeiden tapauksessa, joiden merkitseminen näyttää teknisistä ▐ syistä mahdottomalta.

Tätä asetusta sovelletaan yksinomaan kulutushyödykkeisiin. Komissio voi laajentaa tämän asetuksen soveltamisalaa Euroopan parlamentin ja neuvoston hyväksynnällä.

Kun kyseessä ovat tekstiilit ja tekstiilitavarat (50–63 ryhmä), jalkineet, nilkkaimet ja niiden kaltaiset tavarat (64 ryhmä), vaatteet, vaatetustarvikkeet ja muut turkisnahasta valmistetut tavarat, tekoturkikset ja niistä valmistetut tavarat (CN-koodit 4303/4304), nahkatyöt, satula- ja valjasteokset, matkatarvikkeet, käsilaukut ja niiden kaltaiset säilytysesineet, suolesta valmistetut tavarat (CN-koodit 4104 41 / 4104 49 / 4105 30 / 4106 22 / 4106 32 / 4106 40 / 4106 92 / 4107–4114 / 4302 13 / ent. 4302 19 (35, 80)), ’kulutushyödykkeellä’ tarkoitetaan valmista ja/tai puolivalmista tuotetta, joka vaatii vielä lisää valmistusvaiheita Euroopan unionissa ennen markkinoille saattamista.

3. Käsitteillä ”alkuperä” ja ”peräisin oleva” viitataan yhteisön tullikoodeksin 22–26 artiklassa tarkoitettuun muuhun kuin etuuskohteluun oikeuttavaan alkuperään.

4. ’Markkinoille saattamisella’ tarkoitetaan loppukäyttöön tarkoitetun yksittäisen tuotteen asettamista saataville unionin markkinoilla jakelua ja/tai käyttöä varten joko maksua vastaan tai veloituksetta.

5. ’Toimivaltaisilla viranomaisilla’ tarkoitetaan viranomaisia, jotka osallistuvat tällaisten tavaroiden valvontaan joko maahantuonnin tai markkinoille saattamisen yhteydessä.

6. Tätä asetusta ei sovelleta matkustajien henkilökohtaisiin matkatavaroihin sisältyviin, muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin tarkoitettuihin tavaroihin tullittomuuden myöntämistä koskevien säännösten asettamissa rajoissa ja sillä edellytyksellä, että mikään ei erityisesti viittaa siihen, että kyseisiä tavaroita kuljetettaisiin osana kaupallista toimintaa.

Kun tuontitavaroille voidaan myöntää tullittomuus asetuksen (EY) N:o 1186/2009 mukaisesti, eikä mikään erityisesti viittaa siihen, että kyseisiä tavaroita kuljetettaisiin osana kaupallista toimintaa, myös nämä tavarat jätetään tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.

▐

7. Tämän asetuksen on oltava yhdenmukainen eri puolilla maailmaa käytössä olevien ”made in” -järjestelmien kanssa sellaisen tehokkaan sääntelyn varmistamiseksi, josta aiheutuu vain lieviä hallinnollisia rasituksia ja jolla suodaan enemmän joustavuutta unionin yrityksille.

2 artikla

Tavaroiden maahantuonnin tai markkinoille saattamisen edellytyksenä on alkuperämerkintä tässä asetuksessa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.

3 artikla

1. Tavaroihin on merkittävä niiden alkuperämaa. Pakattujen tavaroiden osalta kyseinen merkintä on tehtävä erikseen myös pakkaukseen.

Komissio voi ▐ vahvistaa delegoiduilla säädöksillä toimenpiteitä yksilöidäkseen tapaukset, joissa pakkaukseen tehty merkintä hyväksytään itse tavaroihin kiinnitettävän merkinnän sijasta. Näin olisi toimittava erityisesti silloin, kun lopullinen kuluttaja tai käyttäjä yleensä saa tavarat käyttöönsä niiden tavanomaisessa pakkauksessa. Komissio hyväksyy nämä toimenpiteet ja niiden tarkistamisen 7 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

2. Tavaroiden alkuperä ilmoitetaan ”Valmistettu” -sanalla yhdistettynä alkuperämaan nimeen. Merkintä voidaan tehdä millä tahansa Euroopan unionin virallisella kielellä sillä edellytyksellä, että lopullisten asiakkaiden siinä jäsenvaltiossa, jossa tavaroita on tarkoitus pitää kaupan, on helppo ymmärtää kyseistä kieltä , tai englannin kielellä käyttäen ilmausta ”made-in” sekä alkuperämaan englanninkielistä nimeä .

3. Alkuperämerkintä on tehtävä helposti luettavin ja pysyvin kirjaimin, sen on oltava näkyvissä tavanomaisen käsittelyn aikana ja erotuttava selvästi muista tiedoista, eikä se myöskään se saa olla harhaanjohtava eikä omiaan antamaan virheellistä vaikutelmaa tuotteen alkuperästä.

Alkuperämerkintää ei voida esittää muilla kirjaimilla kuin latinalaisilla aakkosilla niiden tuotteiden tapauksessa, joita pidetään kaupan maissa, joiden kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.

4. Tavaroissa on oltava vaadittava merkintä maahantuontihetkellä. Kyseistä merkintää ei saa poistaa eikä omavaltaisesti muuttaa, ennen kuin tavarat on myyty lopulliselle kuluttajalle tai käyttäjälle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan 3 kohdan nojalla toteuttavia toimenpiteitä.

4 artikla

1. Komissio voi 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistaa täytäntöönpanotoimenpiteitä erityisesti seuraavia tarkoituksia varten:

— määrittääkseen alkuperämerkintöjen tarkan muodon ja niitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt,

— laatiakseen kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä luettelon ilmaisuista, jotka selvästi osoittavat, että tavarat ovat peräisin merkinnässä ilmoitetusta maasta,

— yksilöidäkseen tapaukset, joissa yleisesti käytetyt lyhenteet osoittavat täysin selvästi alkuperämaan ja joissa niitä voidaan käyttää tässä asetuksessa säädettyihin tarkoituksiin.

2. Komissio voi hyväksyä delegoiduilla säädöksillä toimenpiteitä seuraavia tarkoituksia varten:

— yksilöidäkseen tapaukset, joissa tavaroihin ei voida tai ei tarvitse tehdä merkintää teknisistä ▐ syistä,

— määrittääkseen muut säännöt, joita mahdollisesti tarvitaan, kun tavaroiden todetaan olevan ristiriidassa tämän asetuksen kanssa,

— saattaakseen ajan tasalle tämän asetuksen liitteen, jos arvio alkuperämerkinnän tarpeellisuudesta tietyllä alalla on muuttunut.

Komissio hyväksyy nämä toimenpiteet ja niiden tarkistamisen 7 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

5 artikla

1. Tavarat eivät ole tämän asetuksen mukaisia, jos:

— niissä ei ole alkuperämerkintää,

— alkuperämerkintä ei vastaa tavaroiden alkuperää,

— alkuperämerkintä on vaihdettu tai poistettu tai sitä on muuten omavaltaisesti muutettu, paitsi jos kyse on tämän artiklan 3 kohdan nojalla vaaditusta korjauksesta.

2. Komissio voi 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistaa täytäntöönpanotoimenpiteitä, jotka koskevat tämän asetuksen noudattamisen osoittamiseksi esitettäviä ilmoituksia ja todistusasiakirjoja.

3. Komissio tekee ehdotuksia tämän asetuksen säännösten rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia koskevista yhteisistä vähimmäisvaatimuksista.

4. Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista komission ehdottamien yhteisten vähimmäisvaatimusten perusteella ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta, ja niiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä myös mahdollisista niihin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista. Komissio varmistaa, että jäsenvaltioiden seuraamusjärjestelmien kesken vallitsee ainakin yhdenmukaistamisen vähimmäistaso, jotta niiden väliset erot eivät johda siihen, että kolmansien maiden viejät suosivat tiettyjä unionin tuontipaikkoja toisiin nähden.

5. Jos tavarat eivät ole tämän asetuksen mukaisia, jäsenvaltioiden on lisäksi toteutettava tarvittavat toimenpiteet velvoittaakseen tavaroiden omistajan tai kenen tahansa muun niistä vastuussa olevan henkilön merkitsemään tavarat tämän asetuksen mukaisesti ja omalla kustannuksellaan. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä toimenpiteistä komissiolle viimeistään … (10), ja niiden on viipymättä ilmoitettava sille myöhemmistä muutoksista.

6. Jos se on tarpeen tämän asetuksen tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi, toimivaltaiset viranomaiset voivat vaihtaa tämän asetuksen noudattamisen valvonnan yhteydessä saamiaan tietoja keskenään ja myös sellaisten viranomaisten ja muiden henkilöiden tai yhteisöjen kanssa, jotka ovat saaneet jäsenvaltioilta asiaan liittyviä valtuuksia direktiivin 2005/29/EY 11 artiklan mukaisesti.

6 artikla

1. Komissiota avustaa alkuperämerkintäkomitea, jäljempänä ’komitea’. Komitea muodostuu jäsenvaltioiden, asianomaisten teollisuusalojen sekä järjestöjen edustajista.

2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 3 ja 7 artiklaa .

▐

3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.

7 artikla

Siirretyn säädösvallan käyttäminen

1. Siirretään komissiolle valta antaa 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä tämän asetuksen soveltamiskauden ajaksi.

2. Heti kun komissio antaa delegoidun säädöksen, se antaa säädöksen tiedoksi samanaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.

3. Komissiolle siirrettyyn valtaan antaa delegoituja säädöksiä sovelletaan 8 ja 9 artiklassa säädettyjä ehtoja.

8 artikla

Säädösvallan siirron peruuttaminen

1. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 3 artiklassa ja 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun säädösvallan siirron.

2. Se toimielin, joka on aloittanut sisäisen menettelyn päättääkseen, peruuttaako se säädösvallan siirron, pyrkii ilmoittamaan asiasta toiselle toimielimelle ja komissiolle kohtuullisessa ajassa ennen lopullisen päätöksen tekemistä sekä mainitsee samalla, mitä siirrettyä säädösvaltaa mahdollinen peruuttaminen koskee ja mitkä ovat peruuttamisen mahdolliset syyt.

3. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan joko välittömästi tai jonakin myöhempänä, siinä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta aiemmin annettujen delegoitujen säädösten voimassaoloon. Se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

9 artikla

Delegoitujen säädösten vastustaminen

1. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi vastustaa delegoitua säädöstä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun säädös on annettu tiedoksi.

Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa pidennetään kahdella kuukaudella.

2. Jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole 1 kohdassa tarkoitetun määräajan umpeutuessa vastustanut delegoitua säädöstä, se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja se tulee voimaan siinä mainittuna päivänä.

Delegoitu säädös voidaan julkaista Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja se voi tulla voimaan ennen kyseisen määräajan päättymistä, jos Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat molemmat ilmoittaneet komissiolle, etteivät ne aio vastustaa kyseistä säädöstä.

3. Jos Euroopan parlamentti tai neuvosto vastustaa delegoitua säädöstä 1 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, se ei tule voimaan. Säädöstä vastustava toimielin esittää syyt, miksi se vastustaa delegoitua säädöstä.

10 artikla

Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Asetuksen 2, 3 ja 5 artiklaa aletaan soveltaa 12 kuukautta tämän asetuksen voimaantulon jälkeen. Komissio voi 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen pidentää tätä määräaikaa sillä ajanjaksolla, jonka toimijat tarvitsevat voidakseen noudattaa täytäntöönpanosäännöksissä vahvistettuja alkuperämerkintävaatimuksia, ja joka tapauksessa vähintään kuudella kuukaudella.

Komissio tekee selvityksen tämän asetuksen vaikutuksista viimeistään … (11).

Tämän asetuksen voimassaolo päättyy … (12). Yksi vuosi ennen määräajan päättymistä Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät komission ehdotuksen pohjalta asetuksen voimassaolon jatkamisesta tai asetuksen muuttamisesta.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Euroopan parlamentin puolesta Puhemies Neuvoston puolesta Puheenjohtaja

(1) Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 21. lokakuuta 2010.

(2) EYVL L 17, 21.1.2000, s. 22.

(3) EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1.

(4) EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22.

(5) EUVL L 196, 2.8.2003, s. 7.

(6) EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1.

(7) EYVL L 253, 11.10.1993, s. 1.

(8) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.

(9) EUVL L 324, 10.12.2009, s. 23.

(10) Yhdeksän kuukauden kuluttua tämän asetuksen voimaantulosta.

(11) Kolme vuotta tämän asetuksen voimaantulosta.

(12) Viisi vuotta tämän asetuksen voimaantulosta.