FI
EUROOPAN KESKUSPANKIN LAUSUNTO,
annettu 4 päivänä tammikuuta 2002
Suomen valtiovarainministeriön pyynnöstä, joka koskee ehdotusta hallituksen esitykseksi
luottolaitostoiminnasta annetun lain muuttamisesta
(CON/2002/1)
1. Euroopan keskuspankki (EKP) vastaanotti 21 päivänä toukokuuta 2001 Suomen
valtiovarainministeriöltä pyynnön antaa lausunto ehdotuksesta hallituksen esitykseksiluottolaitostoiminnasta annetun lain muuttamisesta (jäljempänä ehdotus). Ehdotus koskeeerityisesti i) sähköisen rahan liikkeeseen laskua ja maksujenvälitystä harjoittavia luottolaitoksia,ii) muiden yritysten kuin luottolaitosten oikeutta vastaanottaa yleisöltä takaisinmaksettaviavaroja ja iii) asiamiehen käyttämistä sekä muuta pankkipalvelujen ulkoistamista. 
2. EKP:n toimivalta lausunnon antamiseen perustuu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen
(jäljempänä perustamissopimus) 105 artiklan 4 kohtaan ja kansallisten viranomaistenvelvollisuudesta kuulla Euroopan keskuspankkia suunnitelmista lainsäädännöksi29 päivänä kesäkuuta 1998 annetun neuvoston päätöksen 98/415/EY
1 2 artiklan 1 kohdan
toiseen, viidenteen ja kuudenteen luetelmakohtaan, koska ehdotukseen sisältyy maksuvälineitä,maksu- ja selvitysjärjestelmiä koskevia säännöksiä sekä rahoituslaitoksiin sovellettavia sääntöjä,jotka voivat merkittävästi vaikuttaa rahoituslaitosten ja markkinoiden vakauteen. Tämänlausunnon on antanut EKP:n neuvosto EKP:n työjärjestyksen 17.5 artiklan ensimmäisenvirkkeen mukaisesti.
3. Ehdotuksen tavoitteena on, että peruspankkipalveluja koskeva Suomen lainsäädäntö saatetaan
ajantasalle ottaen huomioon teknologisen kehityksen mahdollistamien keinojen käyttöpankkipalvelujen tarjonnassa. Ehdotuksen tavoitteena on myös varmistaa, että pankkipalvelutovat maantieteellisesti mahdollisimman laajalti saatavissa pankkisektorin uudelleenjärjestelyistähuolimatta. Ehdotuksen mukaiset tavoitteet saavutetaan kolmella eri keinolla: ensinnäkinluottolaitostoiminnasta annettuun lakiin 1607/1993 (jäljempänä luottolaitoslaki) lisätään uudetsäännökset sähköisen rahan liikkeeseenlaskua ja maksujenvälitystä harjoittavistaluottolaitoksista. Toiseksi ehdotuksen mukaan myös sellaisilla osakeyhtiöllä ja osuuskunnilla,jotka eivät ole luottolaitoksia (jäljempänä muut yritykset), olisi tietyin edellytyksin oikeusvastaanottaa yleisöltä vaadittaessa takaisinmaksettavia varoja niin sanotuille asiakastileille sekä
                                                     
1EYVL L 189, 3.7.1998, s. 42.
2laskea tietyin rajoituksin liikkeelle sähköistä rahaa. Näin ollen tällaisilla muilla yrityksillä olisi
niiden toimialasta riippumatta oikeus vastaanottaa varoja asiakastileille ja laskea sähköistä rahaaliikkeelle tiettyihin tarkoituksiin. Ehdotuks en mukaan vaikka tarkoituksena on antaa
vähittäiskauppaa harjoittaville yrityksille ja ketjuille oikeus varojen vastaanottamiseenasiakastileille, oikeutta ei rajoiteta ainoastaan vähittäiskauppaa koskevaksi vaan myöskaikenlaisia palveluja tarjoavat yritykset voisivat tarjota tällaisia tilejä. Kolmanneksiehdotuksessa annettaisiin luottolaitoksille ja sijoituspalveluyrityksille oikeus asiamiehenkäyttöön liiketoimintansa harjoittamisessa. 
4. Ehdotuksen mukaisen ensimmäisen keinon osalta ehdotuksessa laajennetaan luottolaitoslain
soveltamisalaa siten, että luottolaitostoimintana pidettäisiin liiketoimintana harjoitettavaa yleistämaksujenvälitystä ja sähköisen rahan liikkeeseenlaskua. Ehdotuksen mukaan koska sekä yleinenmaksujenvälitys  että sähköisen rahan liikkeeseenlasku perustuvat takaisinmaksettavien varojenvastaanottamiseen yleisöltä ja tällaisten varojen lyhytaikaiseen sijoittamiseen, näitä molempiatoimintoja säänneltäisiin samojen periaatteiden mukaisesti. Näin ollen lakiin lisättäisiinsäännökset uudesta luottolaitosmuodosta, maksuliikeyhteisöstä, jonka toiminta rajoittuisiyleiseen maksujenvälitykseen sekä sähköisen rahan liikkeeseenlaskuun. EKP toteaa, että näidensäännösten tarkoituksena on panna Suomen lainsäädännössä täytäntöön sähköisen rahanliikkeeseenlaskijoiden liiketoiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja toiminnan vakaudenvalvonnasta 18 päivänä syyskuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvostondirektiivi 2000/46/EY
2. EKP toteaa, että vaikka komissio on toimivaltainen viranomainen
valvomaan direktiivien täytäntöönpanoa Suomen lainsäädäntöön, EKP kuitenkin käyttää tässäyhteydessä mahdollisuutta antaa lausunto sellaisista kansallisista säännöksistä, jotka koskevatEKP:n toimivaltaa.
5. EKP toteaa, että luottolaitoslain soveltamisalaa laajennetaan ja että maksuliikeyhteisöön
sovelletaan direktiivin 2000/46/EY säännöksiä. Tältä osin EKP huomauttaa, ettädirektiivin 2000/46/EY 1 artiklan 5 kohdan mukaan sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden muuliiketoiminta kuin sähköisen rahan liikkeeseenlasku rajoitetaan siihen läheisesti liittyvienrahoitus- tai muiden palveluiden tarjoamiseen, kuten sähköisen rahan hallinnointiin, jokatapahtuu suorittamalla toiminnallisia ja muita aputoimintoja, jotka liittyvät sen liikkeeseenlaskuun, sekä muiden maksuvälineiden liikkeeseenlaskuun ja hallinnointiin. Ehdotuksenmukaan maksuliikeyhteisön liiketoimintaa voi olla i) muiden takaisinmaksettavien varojen kuintalletusten vastaanottaminen yhteisöltä ja muunlainen varainhankinta; ii) yleinenmaksujenvälitys ja muu maksuliikenne; iii) sähköisen rahan liikkeeseenlasku ja siihen liittyvätietojenkäsittely ja tietojen tallentaminen muiden yritysten lukuun sekä iv) valuutanvaihto.Ottaen huomioon yllämainitut direktiivin 2000/46/EY mukaiset rajoitukset EKP ehdottaa, ettävaluutanvaihdon osalta olisi ehkä harkittava uudelleen, onko se yhdenmukaista niidentoimintojen kanssa, joita sähköisen rahan liikkeeseenlaskijat voivat harjoittaa
                                                     
2 EYVL L 275, 27.10.2000, s. 39.
3direktiivin 2000/46/EY mukaan. Toiminnan vakautta koskevissa direktiivin 2000/46/EY
säännöksissä, joiden tarkoituksena on turvata sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden toiminnanrahoituksellinen asema ja taloudellinen vakaus, ei välttämättä täysin oteta huomioonvaluutanvaihtoon liittyviä riskejä. Tämän vuoksi EKP katsoo, että valuutanvaihdon tulisivähintäänkin olla selkeästi erotettua sähköisen rahan liikkeeseenlaskemista koskevistatoiminnoista. Tällä tavoin saavutettaisiin paremmin direktiivin 2000/46/EY tavoite, eli tasapainoyhtäältä sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoihin sovellettavan, toiminnan vakauden kevyemmänvalvontajärjestelmän ja toisaalta liikkeeseenlaskijoiden liiketoiminnan rajoitusten välillä.
6. Lisäksi EKP haluaa tuoda esille, että ehdotuksen yksityiskohtaisissa perusteluissa, joista
ilmenee hallituksen tulkinta ehdotetuista säännöksistä, esitetään lisäedellytys sähkörahanmääritelmälle Suomessa - sen mukaan sähköinen väline, jolle rahallinen arvo on tallennettu, onannettava asiakkaalle. Tämän edellytyksen vuoksi sähköinen raha, joka perustuu keskitettyyn
tilijärjestelmään, jäisi sähköisen rahan määritelmän ulkopuolelle. Ehdotuksen mukainenlähestymistapa ei siten ole teknologian kannalta neutraali, ja koska direktiivissä 2000/46/EY einimenomaisesti säädetä tällaisestä edellytyksestä, EKP esittää, että tällaista ehdotuksenyksityiskohtaisissa perusteluissa esitettyä lisäedellystä harkittaisiin uudelleen (ks. myös alla13 kohta). 
7. Lisäksi EKP toteaa, että Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin
perussäännön (jäljempänä perussääntö) 19.1 artiklan mukaan EKP voi rahapoliittistentavoitteiden perusteella edellyttää jäsenvaltioihin sijoittautuneilta luottolaitoksiltavähimmäisvarantojen pitämistä EKP:ssä ja  kansallisissa keskuspankeissa olevilla tileillä.Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta 20 päivänä maaliskuuta 2000annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/12/EY
3, sellaisena kuin se on
muutettuna direktiivillä 2000/28/EY4, sähköisen rahan liikkeeseenlaskijat määritellään
luottolaitoksiksi. Siten vähimmäisvarantojen soveltamisesta 1 päivänä joulukuuta 1998 annetunasetuksen EKP/1998/15
5, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella EKP/2000/86, mukaisia
vähimmäisvarantovelvoitteita sovelletaan myös sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoihin, ja tässätapauksessa ehdotuksen mukaisiin maksuliikeyhteisöihin.
Lisäksi myös rahalaitossektorin konsolidoidusta taseesta 1 päivänä joulukuuta 1998 annetunasetuksen EKP/1998/16
7, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella EKP/2000/88, mukaisia
tilastointiin liittyviä raportointivaatimuksia, jotka on osoitettu rahalaitoksille, sovelletaan myösmaksuliikeyhteisöihin Suomessa.
                                                     
3 EYVL L 126, 26.5.2000, s.1
4 EYVL L 275, 27.10.2000, s. 37.
5EYVL L 356, 30.12.1998, s. 1.
6EYVL L 229, 9.9.2000, s. 34.
7 EYVL L 356, 30.12.1998, s. 7. Asetus EKP/1998/16 on kumottu rahalaitossektorin konsolidoidusta taseesta
22 päivänä marraskuuta 2001 annetulla asetuksella EKP/2001/13, joka tulee voimaan 1.1.2002 (EYVL L 333,
17.12.2001, s. 1).
8EYVL L 229, 9.9.2000, s. 34.
4Kuten EKP totesi direktiiviä 2000/46/EY koskeneeseen ehdotukseen antamassaan lausunnossa
(CON/98/56)9, EKP:n oikeus asettaa vähimmäisvarantovelvoitteita ja tilastointiin liittyviä
raportointivaatimuksia kaikille sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoille on olennaisen tärkeä, jottavoidaan varmistaa, että EKP:n rahapolitiikan välineet ja menettelyt ovat valmiina, mikälisähköisen rahan määrä kasvaa huomattavasti, millä saattaa olla merkittäviä vaikutuksiarahapolitiikkaan.
8. Ehdotuksen mukaisen toisen keinon osalta EKP toteaa, että voimassa olevan Suomen
lainsäädännön mukaan ainoastaan talletuspankit voivat ottaa vastaan talletuksia yleisöltä. Erotalletuksen ja muiden yleisöltä hankittujen takaisinmaksettavien varojen ja vastaavastitalletuspankkitoiminnan ja muun luottolaitostoiminnan välillä on Suomen kansallisessalainsäädännössä korostetumpi kuin pankkitoimintaa koskevissa yhteisön direktiiveissä.Yhteisön direktiiveissä ei anneta erityisiä sääntöjä talletuspankin toiminnasta.
Ehdotuksen mukaan talletuspankeilla Suomessa säilyisi yksinoikeus talletustenvastaanottamiseen, mutta myös muilla yrityksillä, siten kuin ne on määritelty yllä 3 kohdassa,olisi oikeus vastaanottaa yleisöltä tilimuotoisia varoja. Tällaiseen muiden yritysten oikeuteensisältyisi myös oikeus laskea tietyin rajoituksin liikkeeseen sähköistä rahaa (ks. alla kohdat 9ja 10). Luottolaitoslaissa olevaa talletuksen määritelmää muutettaisiin siten, että sillätarkoitettaisiin vain talletuspankin vastaanottamia varoja. Talletuksen määritelmä ei näin ollenkattaisi muiden yritysten vastaanottamia varoja ja maksukyvyttömyystilanteessa ainoastaantalletus voidaan korvata talletussuojarahastosta. Muut yritykset eivät voi kuuluatalletussuojajärjestelmään ja tämän vuoksi asiakastilillä olevia varoja on pidettäväriskisijoituksena, sillä niillä ei ole talletussuojaa. Myöskään luottolaitoksia koskevatvakavaraisuussäännökset tai vastaavat vaatimukset eivät koske näitä muita yrityksiä.
9. Ehdotuksen mukaan jos tällaisen muun yrityksen asiakastilillä olevia varoja tai sen liikkeeseen
laskemaa sähkörahaa voidaan käyttää ainoastaan tämän yrityksen myymien tavaroiden taipalvelujen maksamiseen, kyseessä ei ole luottolaitostoiminta eikä luottolaitoslakia näin ollensovellettaisi. Ehdotuksen mukaan asiakastilille vastaanotettaviin varoihin sovellettaisiinkuitenkin 3000 euron määräistä asiakaskohtaista enimmäisrajaa. Vastaavasti sähköisen rahanliikkeeseen laskemisen osalta yhdelle sähköiselle tietovälineelle voitaisiin tallentaa sähköistärahaa enintään 150 euroa. Lisäksi asiakastilillä olevat varat voitaisiin myös nostaa käteisenä. 
10. EKP toteaa, että direktiivin 2000/46/EY 8 artiklan mukainen poikkeus jättää soveltamatta tämän
direktiivin säännöksiä otetaan ehdotuksessa täysimääräisesti käyttöön, kun muun yrityksen kuinluottolaitoksen liikkeeseen laskema sähköinen raha hyväksytään maksuvälineenä sellaisessayrityksessä, joka kuuluu samaan yritysryhmään kuin sähköisen rahan liikkeeseen laskenutyritys. Ehdotuksessa tälläinen yritysryhmä määritellään joko kirjapitolain 1336/1997 mukaiseksikonserniksi tai ryhmäksi, johon kuuluvat yritykset sijaitsevat selkeästi rajatulla alueella taikka
                                                     
9 EYVL C 189, 6.7.1999, s. 7.
5johon kuuluvilla yrityksillä on toisiinsa läheinen liiketaloudellinen yhteys.
Direktiivin 2000/46/EY 8 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltamisala on ehdotuksessalaajennettu koskemaan myös yllä mainituilla asiakastileillä olevia varoja. Ehdotuksen mukaantässä tapauksessa Rahoitustarkastus voi päättää, että muu yritys voi harjoittaa yllä mainittuatoimintaa ilman toimilupaa. Myös tällaisiin asia kastileillä oleviin varoihin sovellettaisiin 3000
euron määräistä asiakaskohtaista enimmäisrajaa ja sähköisen rahan liikkeeseen laskemisenosalta yhdelle sähköiselle tietovälineelle voitaisiin tallentaa sähköistä rahaa enintään 150 euroa.
Direktiivin 2000/46/EY 8 artiklan mukainen poikkeus on poikkeus direktiivin pääperiaatteista,joiden tavoitteena on turvata sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden toiminnan vakaus jaerityisesti niiden taloudellinen asema. EKP katsoo, että maksujärjestelmien moitteettomantoiminnan vuoksi sekä rahapoliittisista syistä olisi ollut tarkoituksenmukaisempaa soveltaapoikkeusta rajoitetummin.
11. Lisäksi EKP toteaa, että ehdotuksen mukaan edellä mainittuja muita yrityksiä, jotka laskevat
liikkeeseen sähkörahaa ja joihin sovelletaan poi kkeusta, ei katsottaisi luottolaitoksiksi. Tältä
osin EKP korostaa, että direktiivin 2000/46/EY 1 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltioiden onkiellettävä henkilöitä tai yrityksiä, jotka eivät ole luottolaitoksia, harjoittamasta sähköisen rahanliikkeeseen laskemista. Euroopan unionin neuvosto totesi direktiiviä 2000/46/EY koskeneeseenehdotukseen vahvistamassaan yhteisessä kannassa
10, että vaikka jäsenvaltioilla on oikeus jättää
soveltamatta tämän direktiivin joitakin tai kaikkia säännöksiä sekä direktiiviä 2000/12/EY, tämäei vaikuta sähköisen rahan liikkeeseenlaskijoiden luonteeseen; ne ovat edelleen direktiivin2000/12/EC 1 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määriteltyjä luottolaitoksia. Lisäksi yhteisenkannan mukaan rahaviranomaisten toimivalta asettaa vähimmäisvarantovaatimuksia pysyyennallaan. Kysymys siitä, minkä tyyppiset yritykset katsotaan luottolaitoksiksi, on tärkeäEKP:lle etenkin Euroopan keskuspankkijärjestelmän operaatioiden yhteydessä. Tältä osin EKPmuistuttaa, että sillä on toimivalta päättää luottolaitosten osallistumisesta keskuspankkienmaksujärjestelmiin sekä maksuvalmiusjärjestelmään, jotka ovat yhteisön rahapolitiikaninstrumentteja. 
12. EKP toteaa edelleen, että ehdotuksen yksityiskohtaisten perustelujen mukaan 150 euron
enimmäismäärää sovelletaan ainoastaan sellaiseen sähköiseen rahaan, joka on tallennettuasiakkaalle annettavalle sähköiselle tietovälineelle. Tästä seuraa, että direktiivin 2000/46/EY  8artiklan 1 kohdan mukaista 150 euron enimmäisrajaa ei sovellettaisi sellaisiin sähköisen rahanjärjestelmiin, joissa on keskitetty tilijärjestelmä. Lisäksi yksityiskohtaisten perustelujen mukaanjos asiakkaalle luovutetun sähköisen rahan määrää seurataan liikkeeseenlaskijantilijärjestelmässä asiakaskohtaisesti, sähköisen rahan enimmäismäärään sovellettaisiinasiakaskohtaista 3000 euron enimmäismäärää asiakastilillä. EKP muistuttaa, ettädirektiivissä 2000/46/EY edellytetään, että kun sähköistä rahaa lasketaan liikkeeseen direktiivin
                                                     
10 Neuvoston yhteinen kanta direktiivin 2000/46/EC antamiseksi, EYVL C 26, 28.1.2000, s. 1.
6mukaista poikkeusta soveltaen, sähköiseen tallennusvälineeseen tallennettavan sähköisen rahan
enimmäismäärä on 150 euroa. Direktiivissä 2000/46/EY ei edellytetä, että sähköinentallennusväline olisi annettava asiakkaalle eikä siinä myöskään viitata sellaiseen keskitettyynjärjestelmään, jossa asiakkaalle annetun sähköisen rahan määrää seurattaisiin. Siten EKPehdottaa, että ehdotusta muutettaisiin siten, että 150 euron enimmäismäärää sovellettaisiinkaikkeen direktiivin mukaisen poikkeuksen perusteella liikkeeseen laskettuun sähköiseen rahaanriippumatta siitä, onko sähköinen raha annettu asiakkaalle tai käytetäänkö keskitettyäseurantajärjestelmää.  
13. Ehdotuksen mukaisen kolmannen keinon osalta EKP toteaa, että Suomen voimassa olevassa
lainsäädännössä ei säädetä pankkipalvelujen tarjoamisesta asiamiehen välityksellä eikämuustakaan toimintojen ulkoistamisesta, vaikka käytännössä tämä on ollut mahdollista.Ehdotuksen mukaan luottolaitoksella ja sijoituspalveluyrityksellä olisi oikeus käyttääliiketoiminnassaan asiamiestä. Asiamiehen välityksellä voitaisiin esimerkikisi tehdä laina- taimuita rahoitussopimuksia sekä sijoituspalvelujen tarjontaan liittyviä sopimuksia luottolaitoksenja asiakkaan välillä. Ehdotuksen mukaisia ulkoistamista koskevia säännöksiä sovellettaisiinmyös luottolaitoksen sisäisen valvonnan ja riskienhallinnan kannalta merkityksellisten tehtävienulkoistamiseen. Sellaisten toimintojen, joilla merkitystä luottolaitoksen toiminnan vakaudelle,ulkoistamisella tarkoitettaisiin esimerkiksi toimintoja, joissa luottolaitoksen riskien hallinnankannalta merkittäviä tietoja analysoidaan. 
Ehdotuksen mukaan luottolaitoksen tai sijoituspalveluyrityksen on antaessaan liiketoimintansaasiamiehen hoidettavaksi huolehdittava siitä, että luottolaitos saa asiamieheltä jatkuvastiluottolaitoksen viranomaisvalvonnan, riskien hallinnan ja sisäisen valvonnan edellyttämättarpeelliset tiedot. Luottolaitoksen on lisäksi huolehdittava siitä, että nämä tiedot voidaanluovuttaa edelleen Rahoitustarkastukselle. Luottolaitoksen on ilmoitettavaRahoitustarkastukselle aikomuksestaan harjoittaa liiketoimintaa asiamiehen välityksellä.Rahoitustarkastus voi kieltää asiamiehen käytön tai muun ulkostamisen, mikäli se katsoo, ettäluottolaitoksen riskien hallinta tai sisäinen valvonta vaarantuu.
14. Ehdotuksella kokonaisuutena saattaa olla vaikutuksia maksujärjestelmien moitteettomaan
toimintaan ja rahoitusmarkkinoiden vakauteen. EKP toteaa, että perustamissopimuksessa japerussäännössä eurojärjestelmän
11, ja eurojärjestelmän jäsenenä toimivan Suomen Pankin,
tehtäväksi uskotaan muun muassa maksujärjestelmien valvominen niiden moitteettomantoiminnan edistämiseksi, millä myötävaikutetaan rahoitusjärjestelmän vakauteen. EKP jaeurojärjestelmän kansalliset keskuspankit voivat tarjota palveluja ja EKP voi antaa asetuksiaselvitys- ja maksujärjestelmien tehokkuuden ja vakauden varmistamiseksi yhteisössä jakolmansien maiden kanssa. Lisäksi perustamissopimuksen sekä perussäännön mukaaneurojärjestelmä myötävaikuttaa luottolaitosten toiminnan vakauden valvontaan ja
                                                     
11 Eurojärjestelmällä tarkoitetaan EKP:tä ja niiden jäsenvaltio iden kansallisia keskuspankkeja, jotka ovat ottaneet euron
käyttöön yhteisenä rahana.
7rahoitusjärjestelmän vakauteen liittyvän toimivaltaisten viranomaisten politiikan
moitteettomaan harjoittamiseen. Tämän vuoksi EKP pitää tärkeänä, että ehdotukseensisällytettäisiin riittävät keinot ja menettelyt tiedon antamisesta Suomen Pankille seikoista, joillasaattaa olla tällaisia vaikutuksia.
EKP korostaa lisäksi, että keskuspankit ovat ainutlaatuisessa asemassa rahoitusjärjestelmänvakauden uhkien tunnistamisessa ottaen huomioon niiden perinteiset tehtävät järjestelmäriskintarkkailussa, niiden raha- ja arvopaperimarkkinoiden sekä markkinainfrastruktuurien tuntemussekä niiden rooli maksu- ja selvitysjärjestelmien valvojana. Tässä mielessä tiedon jakamineneurojärjestelmän jäsenenä toimivan Suomen Pankin kanssa edistää järjestelmän vakauden
tarkkailua ja ylläpitoa yhteisössä.
15. EKP toteaa edelleen, että ehdotuksen mukaan varojen vastaanottaminen yleisöltä ei rajoita
Suomen Pankin oikeutta ottaa vastaan yleisöltä takaisinmaksettavia varoja.Direktiiviä 2000/46/EY ei sovelleta direktiivin 2000/12/EY 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihinlaitoksiin. Direktiivin 2000/12/EY 2 artiklan 3 kohdan mukaan puolestaandirektiiviä 2000/12/EY ei sovelleta jäsenvaltioiden keskuspankkeihin. Näin ollen EKP ehdottaa,että ehdotukseen lisättäisiin säännös, jonka mukaan sähköisen rahan liikkeeseenlaskemistakoskevilla säännöillä ei rajoiteta Suomen Pankin oikeutta laskea liikkeeseen sähköistä rahaa.
16. EKP ei vastusta sitä, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset julkistavat tämän lausunnon.
Annettu Frankfurt am Mainissa 4 päivänä tammikuuta 2002.
EKP:n puheenjohtaja
[allekirjoitus]
Willem F. DUISENBERG