Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kohti sietokykyisempää ja kestävämpää eurooppalaista taloutta”

(oma-aloitteinen lausunto)

(2019/C 353/05)

Esittelijä: Javier DOZ ORRIT

Täysistunnon päätös 24.1.2019 Oikeusperusta työjärjestyksen 32 artiklan 2 kohta oma-aloitteinen lausunto Vastaava jaosto ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” Hyväksyminen jaostossa 2.7.2019 Hyväksyminen täysistunnossa 17.7.2019 Täysistunnon nro 545 Äänestystulos (puolesta / vastaan / pidättyi äänestämästä) 169/4/6

Johdanto

Käsillä oleva lausunto on osa pakettia, johon kuuluu kaksi samaan aikaan annettavaa oma-aloitteista ETSK:n lausuntoa:”Kohti sietokykyisempää ja kestävämpää eurooppalaista taloutta”ja”Uusi visio talous- ja rahaliiton viimeistelemiseksi”. Paketti on tarkoitettu suoraksi panokseksi vuonna 2019 työnsä aloittavan uuden Euroopan parlamentin ja Euroopan komission talouspoliittiseen ohjelmaan. Eurooppa tarvitsee selvästi uutta talousstrategiaa: myönteistä sanomaa EU:n talouden tulevasta kehityksestä maailmanlaajuisessa kontekstissa, jotta voidaan parantaa unionin kykyä selvitä taloudellisista häiriöistä sekä sen talousmallin taloudellista, sosiaalista ja ekologista kestävyyttä ja palauttaa siten luottamus, vakaus ja hyvinvointi, joka jakautuu kaikkien eurooppalaisten kesken. Viime vuosina saavutetun edistyksen pohjalta tämä strategia voisi luoda perustan taloudellisen, finanssipoliittisen, rahoituksellisen, sosiaalisen ja poliittisen yhdentymisen jatkamiselle, joka on tarpeen, jotta Euroopan talous- ja rahaliiton tavoitteet voidaan saavuttaa.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Euroopan yhdentyminen on tienhaarassa. Äskeisestä pitkään jatkuneesta talouskriisistä ja sen useissa jäsenvaltioissa aiheuttamista vakavista sosiaalisista ongelmista voidaan ottaa opiksi ainakin se, että taloudellisen ja sosiaalisen lähentymisen puute jäsenvaltioiden ja alueiden välillä uhkaa Euroopan yhdentymishankkeen poliittista kestävyyttä ja kaikkia sen kansalaisille tuomia etuja.

1.2 Euroopan tuotanto- ja kulutusmallia on muutettava perinpohjaisesti ihmisen aiheuttaman ilmastonmuutoksen ja maapallon sietokyvyn monien rajojen ylittymisen takia. EU on asettanut tavoitteekseen talouden ilmastoneutraaliuden saavuttamisen vuoteen 2050 mennessä COP21-kokouksessa solmitun Pariisin sopimuksen ja YK:n vahvistamien kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti. Tätä varten tarvitaan kattava ja johdonmukainen poliittinen kehys.

1.3 Talouden ja työmarkkinoiden sietokyvyn sekä taloudellisen, sosiaalisen, ekologisen ja institutionaalisen kestävyyden parantamisen olisi oltava johtotähtenä toimintapolitiikoissa, joilla edistetään ylöspäin suuntautuvaa lähentymistä ja oikeudenmukaisuutta siirryttäessä kohti ilmastoneutraalia taloutta (eli taloutta, jossa kasvihuonekaasujen päästöt ja sitominen ovat tasapainossa) samalla kun hallitaan digitalisaatiosta ja väestörakenteen muutoksesta johtuvia haasteita.

1.4 Jotta voidaan harjoittaa talouspolitiikkaa, joka parantaa talouden ja työmarkkinoiden sietokykyä sekä sosiaalista selviytymiskykyä, on pidettävä yllä ja voimistettava tahtoa vahvistaa talous- ja rahaliiton institutionaalista rakennetta. Euroalueen yhteisen rahoituskapasiteetin luomista, nykyisten finanssipoliittisten sääntöjen uudistamista julkisten investointien turvaamiseksi laskusuhdanteiden aikana, yhteisen turvallisen sijoitusvälineen perustamista sekä pankki- ja pääomamarkkinaunionien täydentämistä olisi jatkettava, vaikka vain vähän kerrallaan. Lisäksi tulee edistää toimenpiteitä, joilla pyritään estämään epäreilu verokilpailu jäsenvaltioiden välillä.

1.5 Sosiaalisen haavoittuvuuden vähentämiseksi ja siten sietokyvyn parantamiseksi tulee toteuttaa tehokkaita EU- ja jäsenvaltiotason toimenpiteitä, jotta nykyinen suuntaus kohti sekä mahdollisuuksien että tulosten kasvavaa eriarvoisuutta saadaan käännettyä.

1.6 Pyrittäessä tavoitteena olevaan hiilineutraaliin talouteen EU:ssa vuoteen 2050 mennessä tulee kehittää ja soveltaa oikeudenmukaisen siirtymän käsitettä. Tähän sisältyy sen varmistaminen, että ilmastopolitiikan vaikutukset jakautuvat tasapuolisesti, ja työmarkkinoiden murrosten hoitaminen tulevaa ennakoiden siten, että työmarkkinaosapuolet ovat täysipainoisesti mukana. Kestäväpohjaisessa taloudessa on otettava huomioon kestävyyden kaikki kolme ulottuvuutta: taloudellinen, sosiaalinen ja ekologinen kestävyys.

1.7 Jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä toimiin Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin täytäntöön panemiseksi toteuttamalla lakialoitteita kansallisella tasolla ja varmistamalla asianmukainen rahoitus. Myös EU:n tulee osoittaa tähän varoja seuraavassa monivuotisessa rahoituskehyksessä (2021–2027).

1.8 Rinnakkain näiden toimien kanssa tulee vahvistaa Euroopan talouden kilpailukykyä eli sen kykyä parantaa tuottavuutta ja elintasoa kestäväpohjaisesti siirryttäessä ilmastoneutraaliuteen. Erityisen tärkeitä keinoja saavuttaa tämä ovat tutkimus- ja kehittämistyö sekä työvoiman taitotiedon lisääminen ja parantaminen.

1.9 Tulevan monivuotisen rahoituskehyksen koosta ja muodosta sovittaessa tulee ottaa huomioon sietokyvyn ja kestävän talouden kehittämisen asettamat vaatimukset.

1.10 Koska sietokykyisen ja kestävän talouden eri osa-alueet punoutuvat toisiinsa, työmarkkinaosapuolia ja kansalaisyhteiskuntaa edustustavien järjestöjen osallistuminen päätöksentekoon ja täytäntöönpanon eri vaiheisiin pitäisi virallistaa ja sitä olisi tarvittaessa tehostettava jäsenvaltioiden ja unionin tasolla.

1.11 EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden olisi laadittava talouspolitiikan EU-ohjausjakson, vuosien 2021–2027 monivuotisen rahoituskehyksen ja muiden lainsäädännöllisten ja hallinnollisten välineiden avulla johdonmukainen toimintaohjelma sellaisten keskeisten tekijöiden edistämiseksi ja vahvistamiseksi, jotka parantavat talouden sietokykyä koko EU:ssa, ja jäsenvaltioiden lähentämiseksi näiden tekijöiden osalta.

2. Sietokykyisempi ja kestävämpi eurooppalainen talous

2.1 (Talouden) häiriöiden sietokyvyn parantaminen on tavoite, joka on vallannut yhä enemmän alaa EU:ssa ja erityisesti euroalueella käytävässä (talous)poliittisessa keskustelussa. Painavimpina syinä ovat taannoisten talous- ja finanssikriisien useissa EU:n jäsenvaltioissa aiheuttamat sitkeät taloudelliset, sosiaaliset ja poliittiset ongelmat mutta myös käänteentekevät vaikutukset, joihin neljännen teollisen vallankumouksen uumoillaan johtavan Euroopan talouksissa ja yhteiskunnissa, sekä ilmastonmuutoksen torjumisen ja maapallon sietokyvyn rajoissa pysymisen pakko.

2.1.1 Euroopan komissio määrittelee talous- ja rahaliiton (EMU) osalta talouden sietokykyisyyden maan kyvyksi kestää häiriöitä ja palata nopeasti täyteen [kasvu]vireeseen taantuman jälkeen ( 1 )

2.1.2 Viiden puheenjohtajan kertomuksessa ja talous- ja rahaliiton syventämistä koskevassa komission valkoisessa kirjassa todetaan, että euroalueen jäsenvaltioiden olisi lähennyttävä kohti kestävämpiä taloudellisia ja sosiaalisia rakenteita, joiden tulee ehkäistä sellaisia talouden häiriöitä, joilla on merkittäviä ja pysyviä vaikutuksia tuloihin ja työllisyyteen, jotta ne voivat vähentää talouden heilahteluja, erityisesti syviä ja laajoja taantumia.

2.1.3 On kuitenkin syytä huomata, että vaikka taloudessa tulee sopeutumiskykyisen elpymisen varmistamiseksi toimia niin, ettei šokeista aiheudu pitkäaikaisia häiriövaikutuksia, tai vastata tällaisiin vaikutuksiin tehokkaasti, olipa kyse sitten suhdannevaihteluista tai luonteeltaan rakenteellisista muutoksista, talouksien ei tarvitse aina palata šokkia edeltäneeseen tilanteeseen (tai kasvu-uralle). Lienee esimerkiksi selvää, että tulossa olevan neljännen teollisen vallankumouksen ja ilmastoneutraaliin talouteen siirtymisen pitäisi johtaa uudenlaisiin talousmalleihin. Poliittisten instituutioiden ja yhteiskunnan toimijoiden on tärkeää olla valmiita reagoimaan muutoksiin, ennakoimaan niiden seurauksia ja ohjaamaan muutosprosesseja.

2.1.4 Sietokykyisillä talouksilla voi olla erilaisia ominaisuuksia. Niiden alttius tietyntyyppisille häiriöille (esim. makrotaloudelliset tai rahoitusmarkkinahäiriöt) saattaa olla vähäinen. Kun häiriö iskee niihin, sietokykyiset taloudet kykenevät lieventämään iskua minimoimalla vaikutukset tuotantoon ja työllisyyteen ja/tai palautumaan häiriöstä nopeasti sopeutumalla. Sietokykyä voidaan parantaa erilaisilla toimintapoliittisilla keinoilla ja niiden eri yhdistelmillä eli valmistautumisen, ennaltaehkäisyn, suojelun, (muutosten) edistämisen ja murrosta tukevien politiikkojen avulla. Julkisen velan suuri määrä suhteessa bruttokansantuotteeseen voi olla ongelmallista sietokyvyn kannalta. Se voi toisaalta aiheuttaa häiriöalttiutta ja toisaalta taas rajoittaa jäsenvaltioiden kykyä vastata häiriöihin.

2.1.5 Sietokykyinen talous voidaan saavuttaa tavoilla, jotka vaikuttavat hyvin eri tavoin eri ihmisryhmien hyvinvointiin. Työntekijöiden hyvinvointi riippuu pitkälti siitä, miten vakaat ja turvatut heidän tulonsa ja työllistymismahdollisuutensa ovat ja miten tasapuolisesti ne jakautuvat. Sen vuoksi olisi suosittava politiikkaa, joka edistää sekä talouden sietokykyä että työmarkkinoiden sietokykyä, joka määritellään työmarkkinoiden kyvyksi kestää talouden häiriö ilman työntekijöiden hyvinvoinnin merkittävää heikkenemistä. Epävarmojen epätyypillisten työsuhteiden kasvava osuus kaikista syntyvistä työpaikoista on kuitenkin väkevä muistutus siitä, että talouden sietokykyisyys ei välttämättä tarkoita työmarkkinoiden sietokykyisyyttä. Työpaikkojen laatu on sietokykyä parantava tekijä niin haavoittuvuuden ja kestävyyden kuin elpymisenkin kannalta.

2.2 Euroopan talouden saaminen kestävämmälle pohjalle on yksi EU-politiikan tavoite. Mm. YK:n vahvistamiin kestävän kehityksen tavoitteisiin pohjautuvassa Junckerin komission pitkän aikavälin strategisessa visiossa kukoistavan, nykyaikaisen, kilpailukykyisen ja ilmastoneutraalin talouden saavuttamisesta vuoteen 2050 mennessä kestäväksi taloudeksi katsotaan talous, jossa huomioidaan kestävyyden kaikki kolme ulottuvuutta eli taloudellinen, sosiaalinen ja ekologinen kestävyys.

2.2.1 Taloudellisen kestävyyden yleisen määritelmän mukaan kyse on talouden kyvystä pitää yllä tiettyä taloustuotannon tasoa määräämättömän ajan. Kestävyys tarkoittaa suuren makrotaloudellisen epätasapainon välttämistä. EU:n talouspolitiikkojen koordinointiprosessissa sekoitetaan usein kestävän talouden ja taloudellisen kestävyyden käsitteet. Etenkin talouspolitiikan EU-ohjausjakso on rakennettu niin, että sen keskeisenä tavoitteena on edistää taloudellista kestävyyttä, eikä siinä oteta kaikilta osin huomioon kestävän talouden laajempaa käsitettä. Esimerkiksi komission pohdinta-asiakirjassa ”Kohti kestävää Eurooppaa vuoteen 2030 mennessä” todetaan: ”Terve talousarvio ja nykyaikainen talous ovat avainasemassa. Finanssipolitiikan tervehdyttäminen ja rakenneuudistukset ovat auttaneet vähentämään velkaantuneisuutta ja luomaan uusia työpaikkoja.” ( 2 )

2.2.2 Taannoinen kriisi ja sen hoito poliittisella tasolla ovat johtaneet sosiaaliseen yhteenkuuluvuuden vakavaan rakoilemiseen, jolla on ollut kielteisiä poliittisia seurauksia. Sosiaalinen kestävyys on ollut uhattuna, koska mahdollisuudet ja tulokset ovat yhä eriarvoisemmat monissa Euroopan maissa ja muissa kehittyneissä maissa mutta myös maailmanlaajuisesti ja osa yhteiskunnasta on jätetty oman onnensa nojaan. Eriarvoisuuden lisääntyessä kasvaa myös haavoittuvuus häiriöiden sattuessa, mikä ei paranna sietokykyä. Varallisuuserot ovat myös omiaan heikentämään taloudellista kestävyyttä, sillä ne supistavat varallisuuden tuottavaa uudelleeninvestointia ja tekevät yhteiskunnista tehottomampia. Kykenemättömyys puuttua tällaisen eriarvoisuuden syihin on yhdistetty usein poliittiseen vastustukseen, jota monissa maissa on havaittavissa perinteisiä poliittisia puolueita ja niiden EU-myönteisyyttä kohtaan.

2.2.3 Sosiaaliseen kestävyyteen kohdistuu tulevaisuudessa yhä enemmän paineita neljännen teollisen vallankumouksen ja siitä työelämään ja hyvinvointiin Euroopassa ja muualla maailmassa aiheutuvien muutosten takia.

2.2.4 Luonnon- ja ympäristövarojen ryöstökäyttöön perustuva nykyinen tuotanto- ja kulutusmalli ylittää maapallon kestävyyden rajat monessa suhteessa (ilmastonmuutos, luonnon monimuotoisuus, valtameret, saasteet jne.) ja uhkaa tulevien sukupolvien olemassaoloa.

2.2.5 safe and just space for humanity Sosiaalisesti ja ekologisesti kestävä kehitys merkitsisi näin ollen pysymistä ihmiskunnan kannalta turvallisella ja tarpeita oikeudenmukaisesti vastaavalla vyöhykkeellä ( ( 3 ) ) niin, että yhteiskunnan kaikille jäsenille tarjotaan asianmukainen sosiaalinen perusta pysyen kuitenkin maapallon kestävyyden rajoissa. Jotta tähän päästään, nykyistä tuotanto- ja kulutusmallia (kasvumallia) on välttämätöntä uudistaa perusteellisesti kestävän kasvun käsitteen pohjalta ( 4 ) . Tällä visiolla pohjustetaan Euroopan talouden rakenteellista muutosta, joka edistää kestävää kasvua ja työllisyyttä.

2.2.6 Edellä esitetyn perusteella ja myös asiakokonaisuuteen NAT/542 kuuluvan ETSK:n lausunnon ( 5 ) mukaisesti kestävällä kasvulla tarkoitetaan kasvua, joka ei perustu ainoastaan määrään vaan myös – ja itse asiassa enimmäkseen – laatuun. Kyse on siis kasvusta, joka i) pohjautuu puhtaaseen energiaan ja vastuulliseen materiaalien käyttöön, joka tapahtuu ympäristöä ja työvoimaa riistämättä, ii) perustuu suljettuun tulovirtaan, joka kiertää kotitalouksien, yritysten, pankkien, hallinnon ja kaupan välillä, jonka avulla pystytään poistamaan finanssimarkkinoiden pilkkoutumisesta johtuvat ongelmakohdat ja joka toteutetaan sosiaalisella ja ekologisella tavalla, iii) tarjoaa kunnolliset elinolot, koska kaikkien ihmisten tarpeet täytetään maapallon kantokyvyn rajoissa, ja jonka puitteissa iv) otetaan huomioon myös hoivaajien – jotka ovat enimmäkseen naisia – tekemä palkaton työ ja v) mitataan talouskasvua vuotuisten rahavirtojen lisäksi myös varallisuuden kertymisenä ja jakautumisena. Nykyisestä mallista puuttuvat käytännössä kaikki nämä ominaisuudet.

2.3 Kestävällä taloudella on ominaispiirteitä, jotka parantavat sietokykyä sikäli kuin taloudellinen kestävyys vähentää makrotalouden ja rahoitusjärjestelmän epätasapainoon liittyviä riskejä.

2.4 Siirtyminen kestävään talouteen siten, että huomioon otetaan niin taloudellinen kuin sosiaalinen ja ekologinen kestävyys, edellyttää epäilemättä kuitenkin kauaskantoisia muutoksia, joita voidaan luonnehtia intensiiviseksi ja pitkäaikaiseksi mutta myös ennustettavissa olevaksi häiriöksi. Jotta tällaisista suurista muutoksista selviydytään, talouksille, yhteiskunnille ja yksilöille on luotava hyvät edellytykset sopeutua uuteen malliin. Tässä ilmenemismuodossaan sietokyky edistää oikeudenmukaista siirtymistä kestävään talouteen.

2.5 Yhdennetyssä ja kokonaisvaltaisessa kestävyyskäsityksessä ja kestävän kehityksen toimintapoliittisessa kehyksessä on myös otettava huomioon kaksi muuta megatrendiä, jotka muovaavat Euroopan taloutta ja työmarkkinoita tulevaisuudessa: yhteiskunnan ikääntyminen ja väestörakenteen muutos sekä muuttuvat globalisaatiomallit, joihin sisältyvät monenvälisyyden kaventumisen ohella myös yhä voimakkaammat muuttoliikkeet.

2.6 Euroopan maat ovat selvinneet viime kriisistä sietokyvyn näkökulmasta hyvin eri tavoin. Kriisin taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset ovat vaihdelleet jäsenvaltioittain. Bruttokansantuote laski lähes kaikissa jäsenvaltioissa merkittävästi, ja useissa maissa taantuma johti mittaviin työpaikkojen menetyksiin eripituisilla ajanjaksoilla. Jotta syvästä taantumasta voidaan ottaa asianmukaisesti opiksi – mikä auttaa vahvistamaan Euroopan talouden ja yhteiskuntien sietokykyä ja kestävyyttä –, on tarpeen analysoida haavoittuvuuteen ja elpymiskykyyn liittyviä rakenteellisia tekijöitä sekä harjoitettuja toimintapolitiikkoja (äärimmäisen kireät säästötoimet vuodesta 2010 alkaen ja valikoiva joustavuus vuodesta 2014 alkaen). Tässä on hyödynnettävä paitsi keskeisiä taloudellisia muuttujia myös sosiaali- ja ympäristöindikaattoreita.

3. Kaksi suurta murrosta

3.1 Kohti vihreää ja ilmastoneutraalia taloutta

3.1.1 Siirtyminen kohti vihreää ja vähähiilistä taloutta Euroopassa on linjassa kahden kansainvälisen kehyksen kanssa: Yhdistyneiden kansakuntien vahvistamat kestävän kehityksen tavoitteet ja COP21-kokouksessa solmittu Pariisin sopimus. Kestävän kehityksen tavoitteet muodostavat kokonaisvaltaisen globaalin toimintaohjelman. EU:n jäsenvaltiot ovat alkaneet laatia kansainvälisten kestävän kehityksen tavoitteiden pohjalta kansallisia kestävyysstrategioita ja -tavoitteita. Etenkin kestävän kehityksen tavoitteissa nro 7 (varmistetaan edullinen, luotettava, kestävä ja uudenaikainen energia kaikille), 12 (kulutus- ja tuotantotapojen kestävyys) ja 13 (ilmastotoimet) määritellään strategisia päämääriä vastuunjaon periaatteeseen tukeutuen.

3.1.2 Pariisin sopimuksen allekirjoittajat ovat asettaneet kansallisesti määrittelemissään panoksissa maakohtaiset strategiset tavoitteet. Katowicen COP24-kokouksessa tehty ensimmäinen maailmanlaajuinen tilannekatsaus osoittaa, että ilmastopolitiikan tavoitetasoa on selvästi nostettava.

3.1.3 Euroopan komissio julkisti marraskuussa 2018 pitkän aikavälin visionsa ”Puhdas maapallo kaikille – Eurooppalainen visio kukoistavasta, nykyaikaisesta, kilpailukykyisestä ja ilmastoneutraalista taloudesta”. EU:n on tarkoitus hyväksyä sen perusteella ilmastopoliittiset sitoumuksensa ja esittää ne ilmastonmuutosta koskevan YK:n puitesopimuksen (UNFCCC) osapuolten konferenssille vuoden 2020 alkuun mennessä Pariisin sopimuksessa edellytetyn mukaisesti. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon seuraavat seikat.

3.1.4 Talouden viherryttäminen edellyttää johdonmukaista maakohtaista makrotalous-, teollisuus- ja työvoimapolitiikkojen sekä alakohtaisten toimintapolitiikkojen yhdistelmää. Tavoitteena on luoda säällisiä työpaikkoja koko toimitusketjussa ja saada aikaan runsaasti erilaisia työllistymismahdollisuuksia.

3.1.5 Kestävään kehitykseen on pyrittävä johdonmukaisesti kaikilla politiikanaloilla. Tällainen politiikkakehys edellyttää institutionaalisia järjestelyjä, joilla varmistetaan kaikkien asiaankuuluvien sidosryhmien mahdollisuus osallistua kaikilla tasoilla osittain siltä perustalta, että erilaisia omistajuuden muotoja (julkinen, yksityinen, yhteisö ja osuuskunta) hyödynnetään tasapainoisesti. Lisäksi tarvitaan kansallisten politiikkojen EU:n laajuista koordinointia, jolla varmistetaan jäsenvaltioiden vahva lähentyminen. Talousmallin muutoksesta johtuviin työllisyysvaikutuksiin tulee puuttua oikeudenmukaisen siirtymän periaatteen mukaisesti siten, että konkreettisena välineenä on kansallisen ja unionin tason yhdistävä työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan vuoropuhelu.

3.2 Kohti digitaalitaloutta

3.2.1 Digitalisaatio ja automaatio vaikuttavat talouteen ja yhteiskuntaan todennäköisesti sekä myönteisesti että kielteisesti. Ne tarjoavat toisaalta laajoja mahdollisuuksia lisätä tuottavuutta erityisesti palvelualoilla, joilla se on yleensä heikkoa, ja hajauttaa innovointitoimia syrjäisempiin kohteisiin.

3.2.2 Toisaalta ne voivat tulla työntekijöiden tilalle etenkin rutiiniluonteisissa ei-kognitiivisissa tehtävissä. Vaikka aiemmat teknologiavallankumoukset eivät ole koskaan johtaneet pysyvään joukkotyöttömyyteen, koska pois jääneet vanhat työpaikat ovat korvautuneet uusilla, siirtymästä ei todennäköisesti tule saumaton eikä kivuton ilman sopeuttamistoimia.

3.2.3 Julkisin koulutusalan toimin voidaan uudistaa koulutusjärjestelmiä siten, että tutkinnon suorittajat saavat taitoja, jotka vähentävät todennäköisyyttä, että he joutuvat teknologian syrjäyttämiksi, ja parantavat heidän kykyään sopeutua muutoksiin uransa aikana ja olla tuottava osa työmarkkinoita.

3.2.4 Julkisella politiikalla voidaan myös ohjata teknologian kehitystä siten, että kielteiset työllisyysvaikutukset jäävät mahdollisimman pieniksi.

4. Sietokykyisen ja kestävän talousmallin ja sen saavuttamista tukevan poliittisen strategian peruselementtejä

4.1 Sellaisen taloudellisen sietokyvyn kehittämiseksi, joka ei ole ristiriidassa työmarkkinoiden sietokyvyn tai sosiaalisen selviytymiskyvyn kanssa, tarvitaan monenlaisia välineitä, joita voidaan käyttää valmistautumiseen, ennaltaehkäisyyn, suojeluun, (muutosten) edistämiseen ja murroksen toteuttamiseen kulloisenkin talouden haasteiden intensiteetin ja keston mukaan.

4.2 Talous- ja rahaliitossa olisi vältettävä sellaisten riskien kasaantumista, jotka osoittivat viime kriisissä voivansa aiheuttaa laajaa häiriötä. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely on ollut askel oikeaan suuntaan. Tapa, jolla sen yhteydessä puututaan eri epätasapainotiloihin (esim. vaihtotaseen alijäämä ja ylijäämä), on kuitenkin edelleen hyvin epäsuhtainen, eikä menettelystä seuraa sitovia sopeuttamissuosituksia, joita olisi erityisen tärkeää antaa vaihtotaseeltaan liian ylijäämäisille jäsenvaltioille. Menettelyä on siksi mukautettava.

4.2.1 Suuria inflaation ja nimellispalkkaindeksien eroja olisi niin ikään vältettävä. Euroalueen koordinoinnissa kannattaisi pitää nyrkkisääntönä sitä, että nimellispalkkojen kasvutahdin olisi vastattava EKP:n inflaatiotavoitteen ja alakohtaisen tuottavuuden kasvun summaa. Teollisuuspolitiikalla tulee edistää tuottavuuden nopeampaa kasvua köyhemmissä jäsenvaltioissa lähentymisen edistämiseksi. Tällainen kehitys voi myös tasoittaa nimelliseroja euroalueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden välillä, mikä lisäisi rahapolitiikan tehoa.

4.3 Työmarkkinoiden sietokyvyn kanssa yhteensopiva taloudellinen sietokyky edellyttäisi myös sitä, ettei kaikkea häiriöistä johtuvaa sopeutumistaakkaa sälytetä työmarkkinoille vaan että makrotalouspoliittista ja erityisesti finanssipoliittista toimintavaraa häiriöiden vaikutusten lieventämiseksi on riittävästi, mukaan lukien varsinkin sellaisten taantumien vaikutukset, jotka vaikuttavat jäsenvaltioihin eri voimakkuudella. Euroalueen yhteisen rahoituskapasiteetin luominen olisi tehokkain tapa huolehtia tästä, mutta toimiva ratkaisu voisi olla myös lisäliikkumavaran antaminen kansallisille finanssipolitiikoille, jotta niiden avulla voidaan edistää kyseistä tavoitetta. Kestävällä pohjalla olevia finanssipoliittisia puskureita olisi myös helpompaa rakentaa, jos harjoitettaisiin finanssipolitiikkaa, joka antaa entistä paremmat edellytykset vakiinnuttaa maiden taloudellinen toimeliaisuus täystyöllisyyttä vastaavalle tasolle.

4.4 Moitteettomasti toimivat automaattiset vakauttajat ja sosiaalisen suojelun järjestelmät ovat tekijöitä, jotka vahvistavat taloudellista sietokykyä. Jotta jäsenvaltioiden toimet tukisivat julkisen talouden kestävyyttä, maiden verojärjestelmien on tuotettava riittävästi resursseja. Vakaalla pohjalla oleva verotus on myös sietokyvyn keskeinen osatekijä.

4.5 Talouden sietokykyisyyttä kohentavat investointien ja innovoinnin kannalta suotuisa liiketoimintaympäristö, rahoitusmarkkinoiden kitkaton toiminta ja taloudellisten riskien jakamiskyvyn parantaminen. Kuten aiemmassa lausunnossaan ”Innovatiivisten yritysten ja kasvuyritysten edistäminen” ( 6 ) , ETSK katsoo, että näitä ominaisuuksia on edistettävä toimintapoliittisin keinoin. Se onkin ilmaissut tukevansa komission aloitteita, jotka liittyvät pankkiunioniin ja pääomamarkkinaunioniin. Komitea menee kuitenkin vielä pidemmälle ja katsoo, että kestävyyden käsite olisi otettava huomioon myös rahoitusjärjestelmässä, kuten se toteaa lausunnossaan komission esittämästä kestävän kasvun rahoitusta koskevasta toimintasuunnitelmasta ( 7 )

4.6 Digitaalitalouteen ja ilmastoneutraaliin ja ympäristön kannalta kestävään malliin siirtymistä edistävillä toimintapolitiikoilla pitää myös varmistaa, että siirtymät tapahtuvat oikeudenmukaisesti. Oikeudenmukaisen siirtymän ei pitäisi olla pelkkä ilmasto- tai digitalisaatiopolitiikan lisäke vaan elimellinen osa kestävän kehityksen politiikkakehystä. Oikeudenmukaista siirtymää edistävissä politiikoissa olisi keskityttävä ilmastopoliittisten toimenpiteiden kielteisten (alenevien) jakaumavaikutusten korjaamiseen (siltä osin kuin ne rasittavat suhteellisesti enemmän pienituloisia väestöryhmiä) ja työmarkkinoiden murrosten aktiiviseen hallintaan, ja niillä olisi myös puututtava aluekehityskysymyksiin (esim. taloudellisesti haavoittuvat alueet, jotka ovat voimakkaasti riippuvaisia energiaintensiivisistä tuotannonaloista).

4.6.1 Oikeudenmukaisella siirtymällä on kaksi keskeistä ulottuvuutta: ”tulokset” (vähähiilisen talouden uudenlainen työelämäkenttä ja yhteiskunnallinen maisema) ja ”prosessi” (miten niihin päästään). Tuloksena olisi oltava osallistava yhteiskunta, jossa kaikilla on säällinen työpaikka ja jossa ei ole köyhyyttä. Prosessin eli sen, miten tuloksiin päästään, olisi perustuttava hallittuun siirtymään ja kaikki tasot kattavaan mielekkääseen sosiaaliseen vuoropuheluun, jotta varmistetaan, että taakka jakautuu oikeudenmukaisesti eikä ketään jätetä oman onnensa nojaan.

4.7 Jotta tuloksena on talousmallimme oikeudenmukainen murros edessä oleviin välittömiin haasteisiin vastaamiseksi, sietokyvyn parantamisstrategioiden ytimessä olisi oltava seuraaviin kohteisiin suuntautuvien investointien, myös julkisten investointien, edistäminen: osaamisen kehittäminen ja koulutusjärjestelmät tai yleisemmin sosiaaliset investoinnit sekä teknologiat, jotka edistävät ekologista kestävyyttä.

4.7.1 Digitalisaation seurauksista selviäminen edellyttää, että kehitetään taitoja ja valmiuksia, joita ihmiset tarvitsevat suorittaessaan muita kuin rutiininomaisia kognitiivisia tehtäviä, sekä kykyä oppia uutta läpi koko elämän. Kun otetaan huomioon, että vallitseva (ja yhä kasvava) eriarvoisuus näyttää vaikuttavan varsin ratkaisevasti opintomenestykseen, on tärkeää toteuttaa sosiaalisten investointien strategioita sen varmistamiseksi, ettei kukaan ei jää jälkeen muista.

4.7.2 Sekä julkisia että yksityisiä investointeja ilmastoneutraaliin tulevaisuuden talouteen on lisättävä, jotta voidaan saavuttaa EU:n vuodeksi 2030 asettamat tiukemmat päästövähennystavoitteet, ja neutraaliuden saavuttaminen kasvihuonekaasupäästöjen osalta vuoteen 2050 mennessä Pariisin tavoitteiden mukaisesti edellyttää radikaalia muutosta. Tähän kiinnitetään huomiota myös komission tiedonannossa COM(2018) 773 final. EU27-maiden investoinnit uusiutuvaan energiaan olivat vuonna 2017 vain 50 prosenttia vuoden 2011 tasosta ja myös 30 prosenttia pienemmät kuin vuonna 2016 ( 8 ) . Uusiutuviin energialähteisiin kohdistuva investointitoiminta on EU:ssa siis edelleen vähäistä, mutta fossiilisia polttoaineita tuetaan unionin jäsenvaltioissa vieläkin paljon. Ongelmana ei ole ainoastaan ali-investoiminen, vaan olemassa olevien resurssien kohdentaminenkin toimii huonosti. Näiden kielteisten suuntausten kääntämiseksi tarvitaan selkeitä poliittisia tavoitteita ja johdonmukaisempaa politiikkakehystä. Fossiilisten polttoaineiden aikakauden päättyessä Euroopassa on joka tapauksessa tehtävä tarvittavat investoinnit, joilla varmistetaan, että eurooppalaiset työntekijät saavat suojelua, uusia työpaikkoja syntyy ja paikallista kehitystä tuetaan. Siirtymäprosesseista on neuvoteltava työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kanssa, ja niiden yhteydessä on noudatettava avoimuutta ja viestittävä tehokkaasti.

4.8 Kilpailukykyä tulkitaan nykyisin niin, että pääpaino on kustannuksissa – pääasiassa työvoimakustannuksissa. Myös energia nähdään kustannustekijänä. Pyrittäessä pitämään yllä kilpailukykyä keskitytään tyypillisesti yksikkötyökustannusten kehitykseen. Työn tuottavuuteen, resurssituottavuuteen ja energiatehokkuuteen liittyviin kilpailukyvyn laadullisiin osatekijöihin olisi kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota, ja myös kansallisten tuottavuuskomiteoiden olisi otettava ne lukuun.

4.9 Yhtenä tärkeänä tavoitteena pitäisi siis olla, että EU:n makrotalouden ohjausmekanismin kaikissa osioissa aletaan noudattaa ”kestävään talouteen” liittyen kokonaisvaltaista ja integroivaa lähestymistapaa, jonka myötä EU-ohjausjaksossa ryhdytään huomioimaan myös sosiaali- ja ympäristöindikaattorit. Tämä parantaisi sekä sietokykyä että kestävyyttä.

5. EU- ja jäsenvaltiotason ohjauskeinot ja talouspolitiikka, joiden avulla voidaan päästä kohti sietokykyisempää ja kestävämpää taloutta

5.1 Välittömästi edessä oleviin siirtymäprosesseihin sopeutumisen helpottamiseksi on tärkeää tehdä investointeja – erityisesti julkisia investointeja. Lisäksi tarvitaan finanssipolitiikkaa, jolla voidaan vaimentaa häiriöiden seurauksia. EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla onkin välttämätöntä luoda finanssipoliittista liikkumavaraa näihin tarpeisiin vastaamiseksi. EU:n olisi asetettava tavoitteekseen saavuttaa kriisiä edeltänyt investointitaso lyhyen ajan kuluessa. Tämä merkitsisi investointivajeen poistamista ja investointien BKT-osuuden lisäämistä tämän johdosta 2–3 prosenttiyksiköllä eli noin 300 miljardilla eurolla vuodessa EU:n 28 jäsenvaltiossa ( 9 )

5.2 Tulopuolen vahvistamiseksi ja EU:n ja jäsenvaltioiden verovarojen riittävyyden varmistamiseksi on tehostettava veropetosten, veronkierron, rahanpesun, veroparatiisien ja jäsenvaltioiden välisen epäreilun verokilpailun torjuntatoimia. Jäsenvaltioiden olisi sovittava – innovoinnin tukemiseen kuitenkaan puuttumatta – sellaisten toimien koordinoinnista EU-tasolla, joilla kannustetaan digitaalitalouden jättejä maksamaan oma osuutensa veroista kaikissa jäsenvaltioissa, joissa niille kertyy liikevoittoa.

5.3 EU:n talouden ohjaus- ja hallintajärjestelmää, talous- ja rahaliiton rakenne mukaan lukien, on parannettava, jotta talouskasvua ei jarruteta eikä jäsenvaltioiden finanssipolitiikan kontolle jää tehtäviä, joita sen avulla ei pystytä eikä pitäisi joutua hoitamaan.

5.4 Riittävän suuren vakauttavan yhteisen rahoituskapasiteetin luominen euroalueelle häiriöiden varalta olisi paras vaihtoehto, mutta se ei näytä tällä hetkellä etenevän.

5.5 Ensisijaisiin tavoitteisiin pitäisi niin ikään kuulua jäsenvaltiotasolla tapahtuvan julkisten investointien suojelun mahdollistaminen vastaisuudessakin, erityisesti taantumien aikana. EU:n nykyisiä finanssipoliittisia sääntöjä voitaisiin muuttaa tai ryhtyä tulkitsemaan siten, että julkiset investoinnit, erityisesti sosiaaliset ja ympäristöhankkeisiin suuntautuvat investoinnit, jätetään alijäämälaskelmien ulkopuolelle. Tämän ei kuitenkaan pidä antaa vaikuttaa julkisen talouden pitämiseen kestävällä pohjalla ( 10 )

5.6 Pankkiunionia tulee täydentää perustamalla eurooppalainen talletussuojajärjestelmä ja yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin liittyvä yhteinen varautumisjärjestely. ETSK toistaa olevansa huolissaan esteistä, joita useiden maiden hallitukset ovat luoneet näiden kahden hankkeen loppuunsaattamisen tielle, sillä hankkeet ovat oleellisia rahoitusvakauden ja viime kädessä yksityisten investointien turvaamiseksi euroalueella ja liittyvät kiinteästi sietokyvyn parantamiseen.

5.7 Olisi perustettava yhteinen turvallinen sijoitusväline, vähennettävä rahoitusmarkkinoiden pilkkoutuneisuutta edistämällä pääomamarkkinaunionia, tuettava rahapolitiikan potentiaalia ja löyhennettävä valtioiden ja pankkien välistä kohtalonyhteyttä korvaamalla maakohtaiset valtionobligaatiot pankkien taseissa. Viimeksi mainittu tasoittaisi myös tietä tarvittaville mutta toistaiseksi poliittisesti vaikeille uudistuksille, jotka syventäisivät talous- ja rahaliittoa merkittävästi. Euroalueen ulkopuoliset maat voisivat osallistua yhteistä turvallista sijoitusvälinettä koskevaan ohjelmaan. Rahaviranomaisten ja Euroopan talouspolitiikasta vastaavien tahojen olisi otettava huomioon niiden tilanne, jotta voidaan varmistaa Euroopan koko rahoitusjärjestelmän kyky sietää häiriöitä.

5.8 EU-ohjausjakson yhteydessä olisi vastaisuudessa pyrittävä näkyvämmin ja johdonmukaisemmin sietokyvyn kehittämiseen ylöspäin suuntautuvan lähentymisen ja kestävyyden parantamiseksi kaikissa vaiheissa vuotuisesta kasvuselvityksestä (josta voisi tulla vuotuinen kasvu- ja kestävyysselvitys) aina kansallisiin uudistusohjelmiin ja maakohtaisiin suosituksiin saakka.

5.9 Talouden sietokykyisyyteen vaikuttaa monia tekijöitä, jotka ovat perustavan tärkeitä talous- ja rahaliiton toiminnan kannalta. EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden olisi laadittava talouspolitiikan EU-ohjausjakson, vuosien 2021–2027 monivuotisen rahoituskehyksen ja muiden lainsäädännöllisten ja hallinnollisten välineiden avulla johdonmukainen toimintaohjelma sellaisten keskeisten tekijöiden edistämiseksi ja vahvistamiseksi, jotka parantavat talouden sietokykyä koko EU:ssa, ja jäsenvaltioiden lähentämiseksi näiden tekijöiden osalta.

5.10 ETSK katsoo kaiken kaikkiaan, että toimintaohjelmaan tulee sisällyttää keskeisinä sietokykyä edistävinä tekijöinä seuraavaa: a) Lujitetaan rahoitusvakautta kasvattamalla Euroopan vakausmekanismin (EVM) rahoituskapasiteettia, edistämällä sellaista eurooppalaista veropolitiikkaa, johon sisältyy verotuksen yhdenmukaistaminen, luomalla edellytykset turvata jäsenvaltioiden julkisten rahoitusvarojen riittävyys ja ottamalla käyttöön tehokkaita mekanismeja veropetosten torjumiseksi. b) Viimeistellään rahaliitto laajentamalla EKP:n tavoitteita, perustamalla unionin ”valtionkassa”, joka voi laskea liikkeeseen joukkovelkakirjalainoja, parantamalla euroalueen hallintoa ja tekemällä siitä entistä demokraattisempaa. c) Lisätään Euroopan kansantalouksien tuottavuutta keskittymällä oleellisimpiin tekijöihin, kuten investointeihin (julkiset ja yksityiset), t&k-toimintaan, yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen, yrityshallinnon parantamiseen ja työntekijöiden osallistumiseen. d) Työmarkkinat ja työpaikkojen laatu: tehostetaan keskitettyä sopimista ja työmarkkinavuoropuhelua, varmistetaan automaattisten vakauttajien tehokas toiminta ja lisätään ja kehitetään aktiivisia työllisyyspoliittisia toimia. Eurooppalaisen työttömyysvakuutusjärjestelmän perustaminen (täydentämään kansallisia vakuutusjärjestelmiä) voisi olla yksi keino parantaa talouden sietokykyä Euroopan laajuisesti, ja se vahvistaisi lisäksi unionin poliittista yhteenkuuluvuutta. Komitea pyytää EU:n toimielimiä tutkimaan mahdollisuuksia rahoittaa tällainen järjestelmä vuosien 2021–2027 monivuotisen rahoituskehyksen puitteissa. e) Edistetään sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja yhteiskuntien parempaa osallistavuutta panemalla täytäntöön Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari ja varmistamalla sen asianmukainen rahoittaminen. f) Edistetään yritysinvestointeihin kannustavan toimintaympäristön luomista ja parannetaan yritysten rahoituksensaantia. Saatetaan pääomamarkkinaunioni ja pankkiunioni eurooppalaisine talletussuojajärjestelmineen viipymättä valmiiksi.

5.11 EKP:n ja maailman muiden suurimpien keskuspankkien on todennäköisesti jatkettava ”epätavanomaista” rahapolitiikkaansa niin kauan kuin inflaatio-odotukset jäävät alle tavoitteen. EKP:n olisi myös harkittava suoran rahoituksen antamista investointeihin, jotka liittyvät vihreää ja digitaalista murrosta edistäviin hankkeisiin.

5.12 Tulevassa monivuotisessa rahoituskehyksessä olisi otettava huomioon tavoite tehdä taloudesta sietokykyinen ja kestävä. Komission ehdotus vuosien 2021–2027 monivuotiseksi rahoituskehykseksi ei mahdollista riittävien resurssien ohjaamista seuraavien sietokykytekijöiden kehittämiseen: investoinnit ja uusi investointienvakautusjärjestely, jäsenvaltioiden taloudellista ja sosiaalista lähentymistä edistävä koheesiopolitiikka, Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin mukaiset sisäiset sosiaalista yhteenkuuluvuutta edistävät politiikat ja tässä lausunnossa peräänkuulutetut oikeudenmukaiset siirtymät. ETSK toistaa vuoden 2020 jälkeisestä monivuotisesta rahoituskehyksestä antamassaan lausunnossa ( 11 ) esittämänsä kehotuksen siitä, että seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen rahoitusvarojen olisi oltava suuruudeltaan 1,3 prosenttia suhteessa EU27-maiden bruttokansantuloon. Koheesiopolitiikan rahoitukseen monivuotista rahoituskehystä koskevassa Euroopan komission ehdotuksessa esitetty 10 prosentin leikkaus verrattuna nykyiseen monivuotiseen rahoituskehykseen on erityisen torjuttava, kun otetaan huomioon tarve vahvistaa keskeisiä toimintapolitiikkoja, joilla parannetaan sietokykyä ja kestävyyttä.

5.12.1 Käytettävissä olisi oltava nimenomaan kestäväpohjaiseen talouteen siirtymistä helpottamaan tarkoitettuja rahoitusvaroja (esim. nk. oikeudenmukaisen siirtymän rahasto). Euroopan parlamentti ehdotti 4,8 miljardin euron rahaston perustamista tätä tarkoitusta varten vuonna 2018.

5.12.2 Kestävä talous pitäisi vahvistaa EU:n koko rakenne- ja koheesiopolitiikan kattavaksi päämääräksi. Vaikka ilmastonmuutoksen hillitseminen (ja siihen sopeutuminen) on yksi Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (ERI-rahastojen) rahoitusprioriteeteista, pääroolissa on uusiutuvien energiamuotojen ja energiatehokkuuden tukeminen. Tavoitetta ei ole vielä valtavirtaistettu siten, että ilmastoneutraaliin talouteen siirtymistä tuettaisiin yleisesti, eikä oikeudenmukaisille siirtymille ole omistettu erityisiä painopisteitä.

5.12.3 ETSK on huolissaan siitä, että EIP:n ja Euroopan strategisten investointien rahaston (ESIR) kautta menee enemmän rahoitusta fossiilisiin polttoaineisiin pohjautuviin energiahankkeisiin kuin puhtaan energian hankkeisiin. Vaikka kaasuinfrastruktuuria rahoittamalla rahoitetaan ylimenokauden energiaratkaisua, päästötavoitteiden tulisi olla tiukempia.

5.12.4 EU:n ja jäsenvaltioiden tukipolitiikkojen on oltava linjassa sen tavoitteen kanssa, että ilmastoneutraalius saavutetaan vuoteen 2050 mennessä. Kaikki tuet taloudelliseen toimintaan, joka haittaa tämän tavoitteen saavuttamista tai vahingoittaa ympäristöä muilla tavoin, olisi lopetettava mahdollisimman pian.

5.13 Kun otetaan huomioon, millaisia ja miten laajoja toimia sietokykyisemmän ja kestävämmän talouden aikaansaamiseksi tarvitaan, työmarkkinaosapuolten ja muiden kansalaisyhteiskuntaa edustavien organisaatioiden on voitava osallistua aktiivisesti oikeudenmukaisen siirtymän mahdollistavien ja sietokykyä parantavien menettelytapojen kehittelyyn. Työntekijöiden osallistumisen ja työpaikkademokratian vahvistaminen voisi parantaa eri toimialojen sopeutumis- ja sietokykyä. Tämä on sietokykytekijä, joka puolestaan vahvistaa yritysten ja talouden toiminnassa muita tekijöitä, joiden kanssa se korreloi positiivisesti, kuten tuottavuutta, innovointikykyä, työpaikkojen laatua jne. Työntekijöiden osuuskunnat voivat niin ikään tarjota yrityksessä vahvan demokratiamallin, joka perustuu yhteiseen etuun ja solidaarisuuteen ja jonka juuret ovat paikallisyhteisössä.

5.13.1 Työntekijöiden osallistuminen on olennaisen tärkeää myös vihreän ja digitaalisen murroksen onnistumisen kannalta. Työntekijöiden osallistumisen ja yritysdemokratian nykyisiä välineitä on hyödynnettävä, ja työmarkkinaosapuolten ja EU:n toimielinten on varmistettava, että tällaisia välineitä on kaikissa EU-maissa ja että niiden puitteissa luodaan yhteyksiä sellaisiin työmarkkinavuoropuhelun menettelyihin, jotka edistävät oikeudenmukaisia siirtymiä. ILO:n vuonna 2015 julkaisemat suuntaviivat ( 12 ) oikeudenmukaisen siirtymän toteuttamiseksi tarjoavat julkiselle vallalle ja työmarkkinaosapuolille käytännön välineitä kyseisen muutosprosessin hallintaan.

Bryssel 17. heinäkuuta 2019. Euroopan talous-ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Luca JAHIER

(1) Euroopan komissio, Note for the Eurogroup: Economic resilience in EMU, 13.9.2017.

(2) Pohdinta-asiakirja ”Kohti kestävää Eurooppaa vuoteen 2030 mennessä”, Euroopan komissio (2019).

(3) Raworth (2017).

(4) EUVL C 228, 5.7.2019, s. 37.

(5) EUVL C 143, 22.5.2012, s. 39.

(6) EUVL C 75, 10.3.2017, s. 6.

(7) EUVL C 62, 15.2.2019, s. 73.

(8) Frankfurt School – UNEP – BNEF (2018).

(9) How to close the European investment gap?, Michael Dauderstädt, Friedrich Ebert Stiftung.

(10) EUVL C 262, 25.7.2018, s. 28 ja ETSK:n lausunto aiheesta ”Euroalueen talouspolitiikka”, EUVL C 159, 10.5.2019, s. 49.

(11) EUVL C 440, 6.12.2018, s. 106.

(12) Guidelines for a just transition towards environmentally sustainable economies and societies for all, Kansainvälinen työjärjestö (ILO).