* -tr EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 30.07.1996 
KOM(96) 3«J9 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
yhteisön jätehuoltostrategian 
tarkistamisesta 
LUONNOS: 
NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA 
jätepolitiikasta 
(komission esittämä) 

SISÄLLYSLUETTELO 
Tiivistelmä 
1. JOHDANTO 
2. TAUSTA 
3. TAVOITTEET 
3.1 YHTEISÖN JÄTEHUOLTOPOLITIIKAN YLEISET 
PERIAATTEET 
3.1.1 Jätehuoltopolitiikan periaatteiden arvojärjestys 
3.1.2 Tuottaj an vastuu 
3.2 ERTTYISTAVOnTEET 
3.2.1 Ehkäiseminen 
3.2.2 Hyödyntäminen 
3.2.3 Loppukäsittely 
3.3 KESKEISET JÄTEVIRRAT 
3.4 JÄTTEIDEN KULJETUKSET 
4. VÄLINEET 
4.1 LAINSÄÄDÄNNÖLLISET VÄLINEET 
4.2 TALOUDELLISET VÄLINEET 
4.3 JÄTETHASTOT 
4.4 MUUT OHJAUSVÄLINEET 
4.4.1 Nykyisten määräysten täytäntöönpano, noudattaminen ja 
seuranta 
4.4.2 Ohjaussuunnitelmat 
4.4.3 Komiteat 
4.4.4 Elinkaarianalyysit, ympäristötaseet 
5. TOIMIJAT 
6. PÄÄTELMÄT 
Tiivistelmä 
Tässä tarkistuksessa yhteisön jätehuoltopolitiikan yleiseksi tavoitteeksi vakiinnutetaan 
tarve varmistaa ympäristönsuojelun korkea taso kestävän kehityksen edistämiseksi 
vääristämättä sisämarkkinoiden toimintaa. Tarkistuksen mukaan seuraavat osatekijät ovat 
ensiarvoisen tärkeitä tämän kaksiosaisen tavoitteen saavuttamiseksi: 
* Kattava ja yhdennetty lainsäädännöllinen kehys 
* Sopivat määritelmät jätteisiin liittyville käsitteille 
* Soveltuvat säännöt ja periaatteet: läheisyysperiaate ja omavaraisuusperiaate 
* Luotettavat ja vertailukelpoiset tiedot 
Tarkistuksessa vahvistetaan vuodelta 1989 olevassa strategia-asiakirjassa esitetty 
periaatteiden arvojärjestys, jonka mukaan jätteen syntymisen ehkäiseminen on 
tärkeysjärjestyksessä ensimmäisenä, ja sitä seuraavat hyödyntäminen ja viimeisenä 
jätteen turvallinen käsittely. Tämän arvojärjestyksen toteuttamista olisi ohjattava 
ottamalla huomioop ympäristön kannalta paras ratkaisu, jossa olisi otettava huomioon 
taloudelliset ja sosiaaliset kustannukset. 
* Ehkäisevän periaatteen yhteydessä olisi erityisesti kehitettävä seuraavia 
toimenpiteitä: puhtaiden teknologioiden ja tuotteiden edistäminen, jätteiden 
vaarallisuuden vähentäminen, teknisten standardien ja mahdollisesti Euroopan 
yhteisön laajuisten sääntöjen laatiminen tiettyjen vaarallisten aineiden 
pitoisuuksien rajoittamiseksi tuotteissa, uudelleenkäyttö-ja kierrätysjärjestelmien 
edistäminen, taloudellisten välineiden tarkoituksenmukainen käyttö, 
ympäristötaseet, ympäristöauditointijärjestelmät, elinkaarianalyysit ja 
kuluttajatietoutta- ja valistusta koskevat toimet samoin kuin 
ympäristömerkintäjärjestelmän kehittäminen. 
* Hyödyntävän periaatteen osalta ensisijaisena toimena tulisi yleensä olla 
materiaalin hyödyntäminen energian hyödyntämisen sijaan, silloin kun se on 
ympäristön kannalta kestävää. Tämä heijastaa sitä suurempaa vaikutusta, joka 
aineen hyödyntämisellä on jätteen syntymisen ehkäisemiseen energian 
hyödyntämisen sijaan. 
* Loppukäsittelyn osalta olisi erityisesti huolehdittava siitä, että polttamista, johon 
ei sisälly energian hyödyntämistä, vältetään niin paljon kuin mahdollista. 
Valvomattomat kaatopaikat ja saastuneet alueet ovat ongelmia, jotka vaativat 
erityisiä ja voimakkaita toimia eri tasoilla. 
Strategiassa käsitellään kysymystä tuottajan vastuusta. Ottaen huomioon tuotteen 
elinkaaren valmistuksesta sen hyödyllisen käyttöiän loppuun, tuottajilla, materiaalin 
toimittajilla, kaupalla, kuluttajilla ja viranomaisilla on erityisiä jätehuoltovastuita. 
Tuotteen valmistajalla on kuitenkin merkittävin tehtävä, koska valmistaja tekee tuotteita 
koskevia keskeisiä päätöksiä, joiden avulla tuotteen jätehuoltomahdollisuudet suurelta 
osin määritellään. Tämä periaate yhdennetään siten tuleviin toimenpiteisiin tapaus­
kohtaisesti ottaen huomioon eri taloudellisten toimijoiden erityiset vastuut. 
Keskeisiä jätevirtoja koskevassa tarkistetussa strategiassa viitataan siihen, että 
lähestymistapa ei ole ollut riittävän onnistunut, jotta se olisi korvannut institutionaalisen 
päätöksentekojärjestelmän perinteisen valmisteluvaiheen; tämän vuoksi ei uusia erityisiä 
hankkeita periaatteessa aloiteta. Pikemminkin jätevirtoja ja ainevirtoja tutkitaan tapaus 
tapaukselta. 
Strategiassa vahvistetaan jätteiden kuljetusten tarkoituksenmukaisen valvonnan tarve 
asetuksessa (ETY) 259/93 asetetun oikeudellisen kehyksen mukaisesti. Erityistä 
huomiota olisi kiinnitettävä kaksiosaiseen tavoitteeseen ympäristönsuojelun korkean 
tason varmistamisesta sisämarkkinoiden toimintaa vääristämättä. Läheisyysperiaatteen 
ja omavaraisuuden periaatteen tarkoituksenmukainen soveltaminen on tarpeellista. 
Näiden periaatteiden mukaan jäte on hävitettävä yhdessä lähimmistä sopivista laitoksista, 
ja että yhteisön alueella syntynyttä jätettä ei saa hävittää muualla. Näitä periaatteita 
sovelletaan kuitenkin ainoastaan käsiteltäväksi tarkoitettuun jätteeseen, ei 
hyödynnettävään jätteeseen. 
Uudessa asiakirjassa on luku välineistä, joita on käytettävä kaikilla tasoilla, jotta 
strategiassa vahvistettuihin tavoitteisiin päästään. Näitä ovat lainsäädännölliset ja 
taloudelliset välineet, kuten jätehuoltosuunnitelmat, lainsäädännön tarkoituksenmukainen 
noudattaminen ja elinkaarianalyysien ja ympäristötaseiden tasapuolinen käyttö. 
Toimijoiden osalta strategiassa tunnustetaan, että kaikkien jätehuoltopolitiikan 
tavoitteisiin pyrkimiseen osallistuvien taloudellisten toimijoiden aktiivista roolia 
tarvitaan. Tavoitteita ei todellakaan voi saavuttaa ilman viranomaisten, yksityisten- ja 
valtionyhtiöiden, ympäristöjärjestöjen, ja erityisesti kansalaisten ja kuluttajien 
osallistumista. 
1. JOHDANTO 
1 Jätteet ovat lisääntyvää huolestumista aiheuttava saastumisen muoto. Kestävillä ja 
asianmukaisesti suunnitelluilla jätehuoltopolitiikoilla voidaan kuitenkin vaikuttaa sekä 
niukkojen luonnonvarojen säilyttämiseen että ympäristön laadun suojeluun, ja siten 
tehokkaasti edesauttaa kestävää kehitystä. 
2 Komissio antoi syyskuussa 1989 yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevan tiedonannon 
neuvostolle ja Euroopan parlamentille (SEK (89) 934 lopullinen, 18.9.1989). Neuvosto 
ja parlamentti hyväksyivät tämän strategian 7 päivänä toukokuuta 1990 (EYVL N:o C 
122, 18.5.1990, s. 2) ja 19 päivänä helmikuuta 1991 (EYVL N:o C 72, 18.3.1991, s. 
34) antamissaan päätöslauselmissa. Lisäksi parlamentti puolsi 22 päivänä huhtikuuta 
1994 antamassaan toisessa päätöslauselmassa yhteisön jätehuoltostrategian kehittämistä 
(EYVL N:o C 128, 9.5.1994, s. 472). 
3 Tämän yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevan tiedonannon tavoitteena on vuodelta 1989 
olevan komission tiedonannon tarkistaminen ja sen mukauttaminen seuraavien viiden 
vuoden vaatimuksiin1. Useita tärkeitä asioita on tapahtunut ja näkökohtia tullut esiin 
vuoden 1989 jälkeen, jotka ovat vaikuttaneet kansallisten ja yhteisön virkamiesten ja 
taloudellisten toimijoiden asenteisiin jätteiden osalta. Näiden perusteella komission olisi 
vahvistettava edelleen ja/tai mukautettava sen jätepolitiikkaa ohjaavia periaatteita. 
4 Ensinnäkin yhteisö on hyväksynyt kokonaisen joukon jätteitä koskevia uusia 
lainsäädännöllisiä välineitä. Toiseksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on antanut 
joukon tuomioita jätteisiin liittyvissä asioissa. Nämä auttavat ohjaamaan kansallisia ja 
yhteisön jätehuoltoon liittyviä toimenpiteitä. Lisäksi Euroopan unionista tehdyssä 
sopimuksessa ja hyväksytyssä yhteisön viidennessä ympäristöpoliittisessa 
toimintaohjelmassa, jota parhaillaan tarkistetaan, on määritetty kehykset, joiden 
puitteissa jätehuoltoon liittyviä toimenpiteitä harjoitetaan Euroopan yhteisön alueella. 
Lisäksi taloudelliset, sosiaaliset, tekniset ja ympäristölliset tekijät ovat kehittyneet ja 
vaikuttaneet voimakkaasti jätehuoltopolitiikkaan. Euroopan unioni valmistelee myös 
laajentumista Keski- ja Itä-Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneiden maiden ja 
Kyproksen ja Maltan, kanssa. Viimeiseksi kansainvälisellä tasolla, sekä kertomuksessa 
Yhdistyneiden kansakuntien ympäristö- ja kehityskonferenssista (Agenda 21) että 
vaarallisten jätteiden maan rajat ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevan 
Baselin yleissopimuksen päätelmissä korostettiin tarvetta ehkäistä ja/tai minimoida 
vaarallisten jätteiden syntymistä samoin kuin sitä, että näiden jätteiden huollon on 
tapahduttava siten, että terveydelle ja ympäristölle ei aiheudu haittaa. 
1 Radioaktiivinen jäte ei kuulu tämän tarkistuksen piiriin. 
4 
Nyt seitsemän vuotta jätestrategiasta annetun ensimmäisen tiedonannon jälkeen on 
sopivaa tiedottaa vuoden 1989 jätestrategian tarkistuksesta Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, viranomaisille, 
taloudellisille toimijoille sekä ympäristö- ja kuluttajajärjestöille. Komissio on äskettäin 
hyväksynyt ja toimittanut Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 
ensimmäisen tiedonannon hyväksymisen jälkeen tehdyistä toimenpiteistä (KOM (95) 
lopullinen, 8.11.1995). 
Kun tässä tiedonannossa esitetyt asiat toteutetaan, on kansainvälisen oikeuden mukaiset 
yhteisön velvoitteet, erityisesti kaupan osalta, samoin kuin muita yhteisön politiikkoja 
säätelevät periaatteet otettava kokonaisuudessaan huomioon. 
2. TAUSTA 
7 Jätteet ovat aineellisia hyödykkeitä. Euroopan yhteisö on luonut sisämarkkinat, jossa 
kansalliset rajat eivät ole enää taloudellisia rajoja ja jossa tavaroiden vapaa liikkuminen 
on ensiarvoisen tärkeää. Jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan Euroopan unionista 
tehdyn sopimuksen määräyksiä, kuten 30 - 36 artiklan määräyksiä tavaroiden vapaasta 
liikkumisesta, kansallisten sääntöjen ja hallinnollisten menetelmien yhteydessä, kun 
yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan ja tulkitaan. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 
päättänyt, että perustamissopimuksen tarkoituksissa termi "tavarat" sisältää tavarat 
riippumatta niiden arvosta, luonteesta, ominaisuuksista tai käyttötarkoituksesta. Tässä 
yhteydessä jätettä on pidettävä tavarana 30 artiklan mukaan riippumatta siitä, aiotaanko 
se käyttää uudelleen, kierrättää tai loppukäsitellä (asia C-2/90, Komissio v. Belgia). 
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut, että jätteet ovat tavaroita, joilla 
on erityinen luonne, mikä voi muodostaa riskin ympäristölle. Tämän takia 30-36 
artiklan ja sen periaatteen perusteella, jonka mukaan ympäristövahingot olisi 
ensisijaisesti korjattava niiden lähteellä, voidaan jätteiden vapaata liikkumista rajoittaa 
nykyisen lainsäädännön mukaisesti ympäristönsuojelullisista syistä. 
8 Askeleena tähän suuntaan vuodelta 1989 olevassa jätestrategiassa esiteltiin 
"läheisyysperiaatteen" osat. Sen mukaisesti jätteen käsittelyn olisi tapahduttava "yhdessä 
lähimmistä sopivista laitoksista". Lisäksi siinä tuotiin esille omavaraisuuden periaate 
jätteen käsittelyssä, ensisijaisesti yhteisön alueella kokonaisuudessaan, mikä kuvastaa 
siten yleistä ajatusta siitä, että yhteisön alueella syntynyttä jätettä ei saisi käsitellä 
yhteisön ulkopuolella. Tämän jälkeen annetussa lainsäädännössä otetaan asianmukaisesti 
huomioon nämä periaatteet soveltamalla niitä kaiken jätteen käsittelyyn, ei kuitenkaan 
jätteen hyödyntämiseen. 
9 Aikaisemmin useat jäsenvaltiot luottivat suurelta osin läheisyys- ja 
omavaraisuusperiaatteisiin, jotta ne voisivat luoda ja ylläpitää riittäviä ja kestäviä 
jätehuoltojärjestelmiä. Komission mielestä näillä kansallisilla näkökohdilla ja 
käytännöillä voi olla tärkeä merkitys, edellyttäen että ne ovat perustamissopimuksen 
mukaisia ja kunnioittavat sisämarkkinoiden periaatteita, silloin kun niitä on sovellettava. 
10 Yhteisön jätelainsäädännöllä on pyritty aikaansaamaan tasapaino ympäristönsuojelun 
korkean tason tarpeen - jota vaaditaan nyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 130 
r artiklassa - sekä sisämarkkinoiden hyvän toiminnan varmistamiseen tarvittavan sopivan 
lainsäädäntötason tarpeen välillä. Näin taloudellisten toimijoiden toiminta yhteisön 
alueella olisi mahdollista, samalla kun luodaan tasaväkinen pelikenttä jätteelle ottamalla 
käyttöön yhteisiä sääntöjä, mutta kunnioittaen kuitenkin jäsenvaltioiden oikeutettua 
toivetta määritellä ja toteuttaa jätehuoltopolitiikkaa ja jätehuoltotoimenpiteitä 
kansallisella tasolla. Tavoitteiden monimuotoisuus on ilmennyt siten, että useat yhteisön 
jätedirektiivit perustuvat perustamissopimuksen 100 a artiklaan, kun taas toisten 
oikeudellinen pohja on 130 s artikla. Tämän strategian tavoitteena on myötävaikuttaa 
ympäristösuojelun korkean tason saavuttamiseen sisämarkkina-alueella jätteiden osalta. 
Komissio aikoo saavuttaa tämän tavoitteen ja pyytää kaikkia niitä osapuolia, joita asia 
koskee, kannattamaan tätä pyrkimystä. 
11 Yhteisön ympäristöpolitiikan tarkoituksena on suojelun korkeasta tasosta huolehtiminen. 
Tämän takia laitosten päästöjä ympäristöön (ilmaan, veteen, maaperään) olisi 
vähennettävä niin paljon mahdollista ja taloudellisesti mahdollisimman tehokkaalla 
tavalla. Tietyn päästön vaikutus ympäristöön on sama riippumatta päästötapahtumasta. 
Niin muodoin ei ole syytä asettaa erilaisia standardeja eri sektoreille (teollisuuden ja 
jätteiden käsittelylaitokset), niin kauan kuin raaka-aineet ja prosessit ovat 
vertailukelpoisia. Samoja tiukkoja standardeja olisi periaatteessa sovellettava jätteeseen, 
mikäli sitä käsitellään teollisuuslaitoksissa tai jätteiden käsittelylaitoksissa 
(hyödyntäminen tai käsittely). Tulevaisuudessa komission työn tarkoituksena on tämän 
saavuttaminen. Lisäksi on huolehdittava siitä, että standardit, jotka on asetettu 
rajoittamaan päästöjä yhteen ympäristön osaan (ilma, vesi, maaperä), eivät johda 
päästöjen lisääntymiseen ympäristön toisessa osassa. Tämän yleisen periaatteen, joka 
esitettiin teollisuuslaitoksille, mukaan lukien jätteenkäsittelylaitokset, tarkoitetussa 
saastumisen yhdennettyä ehkäisyä ja valvontaa koskevassa direktiiviehdotuksessa, on 
ohjattava myös kaikkia yhteisön jätestrategioita. 
12 Komissio on vakuuttunut siitä, että ainoastaan kaikkia jätteenkäsittelylaitoksia koskevien 
hyvin tiukkojen ympäristöstandardien avulla voidaan voittaa väestön keskuudessa 
laajalle levinnyt huoli, joka konkretisoituu NIMBY-syndroomassa ("ei minun 
takapihallani", "not in my backyard") 
13 Jätteen ja tavaran välisestä erosta on käyty keskustelua nyt lähes kahdenkymmenen 
vuoden ajan. Tyydyttävää määritelmää ei ole vielä löytynyt sille, milloin aineesta tulee 
jätettä ja milloin jätteestä tulee jälleen tavaraa. Silloin tällöin hyvänä pidetty ratkaisu on 
pitää ainetta tavarana, silloin kun sillä on rahallinen arvo. Tämä ei olisi EY:n 
jätemääritelmän eikä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen mielipiteen mukainen, jossa 
mainitaan erityisesti, että jätteen määritelmä ei riipu siitä rahallisesta arvosta, joka 
käytöstä poistetulla hyödykkeellä voi olla, ja jossa julistettiin rahallista arvoa vailla 
olevat jätteet perustamissopimuksen 30 artiklan mukaisesti tavaroiksi, vaikkakin 
erityisluonteisiksi tavaroiksi. Vaikka tämä kysymys onkin luonteeltaan vaikea, käytännön 
seuraamukset edellyttävät tällaisen määritelmän löytämiseksi lisäpyrkimyksiä, joissa 
kaikki asiaankuuluvat osapuolet, mukaan lukien kansainväliset järjestöt, ovat mukana. 
14 Neuvoston direktiiveissä 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 
91/156/EEC, ja 91/689/ETY annettujen "jätteen" ja "vaarallisen jätteen" määritelmien 
avulla ei ratkaistu kaikkia niitä ongelmallisia tapauksia, joita jätteiden ja tavaroiden 
erottamisesta oli syntynyt. Niiden tarkoituksena on kuitenkin palvella 
ympäristönsuojelun korkean tason ja sisämarkkinoiden luomisen ja toimimisen 
kaksiosaista tavoitetta. 
15 Täytäntöönpannessaan EY:n lainsäädäntöä jäsenvaltiot ovat hyväksyneet varsin erilaisia 
jätteen ja vaarallisen jätteen käsitteitä sekä laatineet erilaisia jäteluetteloja. Tämän takia 
komissio uskoo, että yllämainitut tavoitteet saavutetaan ainoastaan silloin, kun 
jäsenvaltiot sisällyttävät EY:n määritelmät jätteestä ja vaarallisesta jätteestä sekä niitä 
koskevat luettelot kansallisiin lainsäädäntöihinsä. Tällä tavoin voitaisiin välttää hyvin 
monimuotoisen terminologian käyttöä - teollisuusjäte, lopullinen jäte, toissijainen raaka-
aine, erityisjäte ja niin edelleen - joka ainoastaan lisää taloudellisten toimijoiden ja 
hallintojen välisiä vaikeuksia. Samaan aikaan voisi periaatteessa olla ainoastaan yksi 
yhteisön laajuinen luettelo "jätteistä" ja "vaarallisista jätteistä", mikä voisi lisätä 
huomattavasti avoimuutta, suunnittelua ja taloudellista turvallisuutta kaikkien mukana 
olevien osapuolten osalta. 
Unioniin liittymistä edeltävän strategian yhteydessä kiinnitetään erityistä huomiota niihin 
Keski- ja Itä-Euroopan maihin, jotka valmistelevat unionin jäseniksi tuloaan. 
Lainsäädännön yhteisön tasolle mukauttamisen myötä käytännön toimia lainsäädännön 
voimaantulon ja soveltamisen varmistamiseksi on vahvistettava. 
16 Silloin kun luettelot jäsenmaiden mielestä eivät kuvaa täydellisesti tai oikealla tavalla 
erilaisia "jätteitä" tai "vaarallisia jätteitä", jäsenvaltiot ovat tällä hetkellä oikeutettuja 
hyväksymään tai ylläpitämään tiukempia kansallisia määräyksiä; lisäksi olisi 
huomattava, että jätteet, jotka eivät sisälly yhteisön luetteloon, voivat kuulua johonkin 
muuhun asiankuuluvaan EY:n lainsäädäntöön. Näistä toimenpiteistä on kuitenkin 
ilmoitettava komissiolle. EY:n luetteloiden uusiin vaatimuksiin mukauttamista varten on 
erityinen, yksinkertaistettu komiteamenettely. 
17 Äskettäin julkaistun, Europe's Environment: Statistical Compendium for the Dobris 
Assessment, mukaan vuonna 1990 15 jäsenvaltiossa syntyneen jätteen kokonaismäärä 
oli noin 910 miljoonaa tonnia (lukuunottamatta maataloudesta syntynyttä jätettä); näistä 
22 miljoonaa tonnia oli vaarallisia jätteitä. Tällaisten määrien mahdolliset 
ympäristövaikutukset ovat valtavat. On kuitenkin erittäin vaikeaa, jollei mahdotonta, 
laatia yhdenmukaista kuvaa eri maista tiettynä ajanjaksona, jotta voitaisiin osoittaa 
selkeitä suuntauksia jätteen määrällisistä näkökohdista viimeisen kymmenen vuoden 
ajalta. On vain vähän tietoja ajalta ennen vuotta 1985 ja myöhemmältä ajalta 
käytettävissä olevat luvut ovat hajanaisia ja vaikeasti vertailtavia tai yhteenkoottavia. 
Tämä kuvastaa puutetta yhteisön tason järjestelmällisestä tietojen keruusta, jossa 
käytettäisiin standardin mukaista ja yhtäläistä soveltamisalaa, kattavuutta, määritelmiä 
ja terminologiaa. Tilastollisiin tietoihin liittyviä kysymyksiä käsitellään tarkemmin 
luvussa 4.3. 
3. TAVOITTEET 
3.1 YHTEISÖN JÄTEHUOLTOPOLITIIKAN YLEISET PERIAATTEET 
3.1.1 Jätehuoltopolitiikan periaatteiden arvojärjestys 
18 Niin merkittäviä kuin ovatkin kaikille jätepolitiikoille, hyödyntäminen ja jätteen käsittely 
eivät muodosta tällaisen politiikan tärkeimpiä osia. Jätteen syntyminen on todellakin 
saastuttamisen muoto ja samaan aikaan varojen tuhlausta. Tämän vuoksi minkä tahansa 
ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisyn periaatteisiin perustuvan yhteisön jätepolitiikan 
keskeisenä tavoitteena on oltava jätteen syntymisen ehkäiseminen, ja lisäksi vaarallisten 
aineiden pitoisuuksien vähentäminen jätteissä. Näin vältetään samanaikaisesti ihmisten 
terveydelle ja ympäristölle aiheutunut uhka. Pitkällä aikavälillä tällainen politiikka 
edellyttää kaikkien jätteisiin liittyvien ongelmien yhdentämistä jo tuotantovaiheeseen. 
Siten voidaan auttaa edistämään kestävää kehitystä. 
19 Hyödyntämisen käsitettä on tarkasteltava kolmiulotteisena: uudelleenkäyttö, kierrätys ja 
energian hyödyntäminen. Jäte, jonka syntymistä ei voida välttää, on hyödynnettävä 
jonkun edellä mainitun menetelmän mukaisesti. Loppukäsittelyn on oltava turvallista ja 
se on rajoitettava jätteeseen, jota ei voida enää hyödyntää millään tavalla. 
20 Komissio vahvistaa siten vuodelta 1989 olevassa strategia-asiakirjassa käyttöön otetun 
periaatteiden arvojärjestyksen, jonka mukaan jätteen syntymisen ehkäiseminen on 
arvojärjestyksessä ensimmäisenä, ja sitä seuraavat jätteen hyödyntäminen ja viimeiseksi 
jätteen turvallinen käsittely. Tätä arvojärjestystä on ilmeisesti sovellettava varsin 
joustavasti. Tämän arvojärjestyksen toteuttamista olisi ohjattava ottamalla huomioon 
ympäristön kannalta parhaan vaihtoehdon periaate, jossa otetaan huomioon taloudelliset 
ja sosiaaliset kustannukset. Kestävässä jätehuoltostrategiassa olisi käytettävä analyyttisia 
ja päätöksentekotekniikkoja toimien ja toimimatta jättämisen etujen ja niiden 
aiheuttamien kustannusten arvioimiseksi. Komissio uskoo kuitenkin, että jätteen 
syntymisen ehkäisemistä on joka tapauksessa pidettävä kaikkia muita vaihtoehtoja 
parempana. 
21 Tässä suhteessa ulkoisten ympäristökustannusten sisällyttäminen hintoihin voi olla 
avuksi. Ulkoiset kustannukset ovat luonnonvaroista ja aineista aiheutuvia kustannuksia, 
joita ei vielä huomioida markkinahinnoissa ja ympäristön laadulle aiheutuvia 
kustannuksia (vahingot), joita aiheutuu koko tuotteen elinkaaren ajan, mukaan lukien 
jätevirtojen hallinta. Näiden ulkoisten kustannusten määrittely rahassa ja niiden 
sisällyttäminen tuotteen hintaan sen elinkaaren eri vaiheissa voisi, periaatteessa, saada 
aikaan markkinamekanismin kautta ympäristön ja talouden kannalta parhaan mahdollisen 
jätehuoltojärjestelmän. Käytännössä joukko käytännöllisiä vaikeuksia rajoittaa tällä 
hetkellä yleisen hintoihin sisällyttämisstrategian toteuttamista. 
22 Komissio jatkaa tämän arvojärjestyksen edistämistä tulevina vuosina perustamalla 
oikeudellisia, taloudellisia ja hallinnollisia välineitä, joiden avulla näitä periaatteita 
voidaan noudattaa yhteisön alueella. 
23 Komissio tekee ehdotuksia alueilla, joilla voidaan asettaa määrällisiä tavoitteita yhteisön 
tasolla, jätteen määrän huomattavaksi vähentämiseksi samoin kuin korkealle asetettujen 
hyödyntämistavoitteiden saavuttamiseksi yleisesti. Tässä yhteydessä on erittäin tärkeää 
varmistaa, että jätteiden määriä, joita syntyy teollisissa prosesseissa, seurataan oikein ja 
ne tehdään avoimiksi, jotta toimenpiteiden tehokkuutta voidaan arvioida. Lisäksi 
taloudellisia toimijoita rohkaistaan asettamaan määrällisiä tavoitteita jätteen määrän 
vähentämiselle ja jätteen hyödyntämiselle yksittäisten tuotantoyksiköiden tasolla. 
Lopuksi on olemassa huomattavia mahdollisuuksia kaupunkijätteen vähentämiseksi ja 
hyödyntämiseksi entistä kestävämmällä tavalla, mitä varten asetetaan myös uusia 
päämääriä. 
3.1.2 Tuottajan vastuu 
24 Ennalta ehkäisevää jätepolitiikka, jonka tavoitteena on jätteen syntymisen ehkäiseminen, 
on aloitettava tuotteesta ja tuotantoprosessista. Jätehuoltoa koskevat huolet on otettava 
kokonaisuudessaan huomioon tuotteen kehittämis- ja suunnitteluvaiheesta alkaen. Jotta 
tämä olisi tehokasta, toimet ovat välttämättömiä tuotteen elinkaaren kaikissa vaiheissa 
alkaen tuotannosta, käyttöön, keräilyyn, uudelleen käyttöön, kierrätykseen ja 
loppusijoitukseen saakka. 
25 Aikaisemmin jätehuollon käsite kustannusten ja siihen liittyvien jätteeksi muuttuneiden 
tuotteiden hävittämiseen liittyvien vastuiden osalta on perinteisesti syntynyt joko 
ympäristöstä itsestään tai veronmaksajista. Tämä lähestymistapa ei ole 
perustamissopimuksen 130 r artiklan periaatteiden mukainen, erityisesti ennalta 
varautumisen ja ennalta ehkäisyn periaatteiden tai saastuttaja maksaa- ja 
ympäristövahingot olisi torjuttava niiden lähteellä -periaatteiden osalta. 
26 Näiden perusperiaatteiden tarkoituksena on sulkea aineiden, ainesosien ja tuotteiden 
elinkaari tuotannosta alkaen läpi niiden hyödyllisen käyttöiän, kunnes niistä tulee jätettä. 
Tavoite voidaan saavuttaa ainoastaan, mikäli vastuu on taloudellisilla toimijoilla, jotka 
voivat tehokkaimmalla tavalla myötävaikuttaa ympäristönsuojeluun, ympäristön 
säilyttämiseen ja ympäristön laadun parantamiseen. 
10 
27 Kun tarkastellaan tuotteen elinkaarta tuotannosta sen hyödyllisen käyttöiän loppuun, 
tuottajilla, valmistusaineiden toimittajilla, kaupalla, kuluttajilla ja viranomaisilla on 
erityisiä jätehuoltoon liittyviä velvollisuuksia. Tuotteen valmistajalla on kuitenkin 
merkittävin tehtävä. Tuottaja tekee tuotteensa jätehuoltomahdollisuuksia koskevat 
keskeiset päätökset, kuten kehittämistä, suunnittelua, erityisten aineiden käyttöä, tuotteen 
koostumusta ja lopulta tuotteen markkinoille saattamista koskevat päätökset. Valmistaja 
pystyy siten ei ainoastaan välttämään jätettä luonnonvarojen, uusiutuvien 
luonnonmateriaalien tai myrkyttömien aineiden harkitun käytön avulla, mutta myös 
suunnittelemaan tavalla, joka mahdollistaa oikeanlaisen uudelleenkäytön ja 
hyödyntämisen. Merkinnät, käyttöohjeet ja tietosivut voivat edesauttaa tässä. 
28 Tämä lähestymistapa on yhteensopiva viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa 
ehdotetun jaetun vastuun käsitteen kanssa. Tässä käsitteessä korostetaan, että 
ympäristöpolitiikoissa voidaan saavuttaa edistystä ainoastaan, kun kaikki asiaan liittyvät 
toimijat ryhtyvät toimenpiteisiin johdonmukaisella tavalla. 
29 Komissio aikoo yhdentää ja käytännössä toteuttaa edellä mainittuja periaatteita 
tapauskohtaisesti kaikissa tulevissa jätteitä koskevissa toimenpiteissä, joita se ehdottaa 
ja joihin se ryhtyy, ottaen huomioon taloudellisten toimijoiden erityiset vastuut. 
3.2 Erityistavoitteet 
3.2.1 Ehkäiseminen 
30 Tuotteen tai laitoksen ympäristövaikutukset eivät rajoitu jätteen syntymiseen. Siksi tietyn 
tyyppisen aineellisen hyödykkeen ympäristövaikutukset olisi arvioitava koko sen 
elinkaaren ajalta. Ympäristörasite olisi siten tavallisesti määriteltävä käyttämällä 
"kehdosta hautaan" lähestymistapoja, eli arvioimalla alkuperäisten luonnonmateriaalien 
oton vaikutukset, sekä tuotannon, valmistuksen, kuljetuksen, käytön ja tuotteen 
käsittelyn jätteenä aiheuttamat vaikutukset. Tällaisen lähestymistavan tarkoituksena on 
toisaalta raaka-aineiden ja energian säilyttäminen ja toisaalta jätteen syntymisen, 
erityisesti jätteen vaarallisuuden vähentäminen. Pitkällä aikavälillä prosessien, tuotteiden 
ja palvelusten käyttö olisi oltava tehtävä nykyistä taloudellisemmaksi. 
31 Tuotteiden elinkaarianalyysien laatimismenetelmiä ei vielä ole riittävän konsolidoidussa 
muodossa. Jatkokehittelyn myötä näiden menetelmien pitäisi kuitenkin tulevaisuudessa 
osoittautua hyvin hyödyllisiksi strategisessa jätesuunnittelussa. 
11 
32 Vuodelta 1989 olevassa strategia-asiakirjassa osoitetaan, että jätteen syntymisen 
ehkäiseminen olisi varmistettava käyttämällä tuotantoprosesseissa puhtaita teknologioita 
sekä tuotteisiin liittyvillä toimilla, joita varten asiakirjassa ehdotettiin yhteisön tason 
ympäristömerkintäj ärjestelmän käyttöönottoa. 
33 On myönnettävä, että yhteisön saavutukset jätteiden syntymisen välttämisen osalta eivät 
ole riittäviä. Jätteiden määrien keskimääräinen kasvu jatkuu. 
34 Komissio jatkaa puhtaiden teknologioiden edistämistä käytettävissä olevien eri 
rahoitusmahdollisuuksien avulla (esimerkiksi LIFE, ympäristö ja ilmasto -ohjelma, 
teollisia ja materiaaliteknologioita koskeva ohjelma) ja vaikuttaa siihen, että jäsenvaltiot 
ja taloudelliset toimijat hyväksyvät ne, silloin kun se on mahdollista, esimerkiksi 
saastumisen yhdennettyä ehkäisemistä ja valvontaa koskevan direktiivin kaltaisten 
välineiden avulla. Komissio pyrkii parantamaan teknisten standardien 
ympäristöulottuvuutta Euroopan standardointikomitean CENin yhteydessä, jotta voidaan 
varmistaa, että tuotestandardeihin sisällytetään jo ne ongelmat, jotka tulevat esiin 
tuotteen hyödyllisen käyttöiän päättyessä. Komissio edistää ja suosii myös 
uudelleenkäyttöä ja kierrätystä, silloin kun se on ympäristön kannalta kestävää ja 
taloudellisesti toteuttamiskelpoista, koska siten voidaan vähentää uusien tuotteiden 
valmistamisen tarvetta ja siten uuden jätteen syntymistä (tulevaisuudessa). 
35 Erityistapauksissa jätteen syntymisen ehkäiseminen voi johtaa yhteisön laajuisten 
sääntöjen tarpeeseen raskasmetallipitoisuuksien rajoittamiseksi tuotteissa ja 
tuotantoprosesseissa tai tiettyjen aineiden kieltämiseksi, jotta voidaan ehkäistä 
vaarallisen jätteen syntymistä myöhemmässä vaiheessa. Näin voi olla asian laita, kun 
uudelleen käyttö, hyödyntäminen tai kyseisen aineen turvallinen käsittely eivät ole 
ympäristön kannalta hyväksyttäviä ratkaisuja. 
36 Hintatekijä on tärkeä osatekijä jätteen välttämisen edistämisessä. Siellä missä 
luonnonvarojen hinta on alhainen, syntyy enemmän jätteitä; lisäksi, siellä missä jätteen 
loppusijoituksen kustannukset ovat merkittävät, jätteiden tuottajat todennäköisesti 
välttävät näitä kustannuksia pyrkimällä vähentämään jätteiden syntymistä. Lopuksi 
taloudelliset välineet, kuten sellaisia tuotteita koskevat maksut, joita ei voi käyttää 
uudelleen eikä kierrättää, ovat joissakin jäsenvaltioissa käytössä olevia välineitä 
kuluttajien mieltymysten suuntaamiseksi muihin tuotteisiin. Komissio pyrkii edistämään 
taloudellisten välineiden käyttöä jätealalla sisämarkkinoiden sääntöjen mukaisesti. 
37 Muita tapoja edesauttaa jätteiden ehkäisemistä ovat taloudellisille toimijoille tarkoitetut 
ympäristöauditointijärjestelmät, jotka lisäävät tietoisuutta syntyneen jätteen määrästä ja 
muodostavat siten kannustimen jätteiden ehkäisemistä koskevien strategioiden 
laatimiselle. Ympäristöauditointeja koskeva EY:n asetus on perusväline, johon 
jäsenvaltiot voivat perustaa toimintansa. Ympäristömerkintää koskevaa asetusta voidaan 
soveltaa myös jätehuollon alueella edistämään tuotteita, joista syntyy vähemmän jätettä. 
On kuitenkin huomattava, että näiden instrumenttien yhteydessä pienten ja keskisuurten 
yritysten erityistarpeet on otettava huomioon. 
12 
38 Yleisemmin jätteen syntymisen ehkäisemisen osalta voidaan päästä huomattaviin 
saavutuksiin siellä, missä kuluttajia voidaan rohkaista hankkimaan vähemmän 
saastuttavia tuotteita, jotka on tehty hyödynnettävistä materiaaleista tai jotka voidaan 
käyttää uudelleen tai kierrättää. Komissio pyrkii edistämään kuluttajavalistusta ja 
koulutusta tällä alueella ja siten myötävaikuttamaan asteittaisiin muutoksiin 
kulutustavoissa. 
39 Komissio jatkaa sopivan oikeudellisen ja institutionaalisen kehyksen muodostamista 
yhteisön tasolle edistämään jätteen syntymisen ehkäisemisestä. Strategian onnistuminen 
vaatii kuitenkin päättäväisyyttä niin jäsenvaltioilta, taloudellisilta toimijoilta kuin 
kuluttajiltakin. Yhteiset pyrkimykset paikallisella, alueellisella, kansallisella ja yhteisön 
tasolla ovat välttämättömiä, jotta voidaan todistaa, että jätteiden välttäminen on 
kannattavaa hintojen, tyytyväisyyden ja ympäristönsuojelun kannalta. 
3.2.2 Hyödyntäminen 
40 Jätteen hyödyntäminen on minkä tahansa kestävän jätteenhuoltopolitiikan ydinkysymys. 
Sen vuoksi siellä missä jätteen syntymistä ei voida välttää, jäte on käytettävä uudelleen 
tai hyödynnettävä sisältämiensä aineiden tai energian osalta. 
41 Tuotteen uudelleenkäyttöä olisi rohkaistava silloin kun se on ympäristön kannalta 
kestävää, koska se edesauttaa jätteen syntymisen välttämistä. Jätettä voidaan muutoin 
pääasiassa hyödyntää sen sisältämien aineiden osalta, mikä tarkoittaa, että jotkut tai 
kaikki jätteen sisältämät aineet käsitellään uudelleen uusien tuotteiden valmistamiseksi, 
tai energiaa hyödyntämällä, jolloin energia erotetaan käyttämällä jätettä polttoaineena. 
42 Aineen hyödyntäminen merkitsee jätteiden erottelua niiden lähteellä. Tällä tavoin 
loppukäyttäjät ja kuluttajat saadaan mukaan jätehuoltoketjuun ja heidän tietoisuuttaan 
jätteen syntymisen vähentämisen välttämättömyydestä ja keinoista voidaan lisätä. Juuri 
loppukäyttäjien ja kuluttajien olisi suoritettava jätteiden erottelu ennen käsittelyä 
tuodakseen kierrätettävät jätteet uudelleen tuotantokiertoon. Lisäksi sellaiset 
energiastrategiat, jotka ovat liiaksi riippuvaisia jätteiden määrästä, eivät saa olla 
vahingollisia ehkäisemisen periaatteelle ja aineen hyödyntämisen periaatteelle. Useissa 
tapauksissa voidaan olettaa, että säilyttämällä hyödynnettävän jätteen nykyinen 
ainerakenne, on mahdollista minimoida uuden tuotteen valmistamiseen tarvittavien 
aineiden ja energian määrä. Aineen hyödyntämiseen liittyy lisäksi jätteenpolttolaitosten 
päästöjen aiheuttamat huolet. 
Edellä mainitun johdosta etusija olisi annettava materiaalin hyödyntämiselle energian 
hyödyntämistoimien sijaan, silloin kun se on ympäristön kannalta kestävää. Tämä 
yleissääntö perustuu siihen, että aineen hyödyntämisellä on suurempi vaikutus jätteen 
syntymisen ehkäisemiseen kuin energian hyödyntämisellä. On kuitenkin tarpeen ottaa 
huomioon kummankin vaihtoehdon ympäristöä koskevat, taloudelliset ja tieteelliset 
vaikutukset. Näiden vaikutusten arviointi voi joissakin tapauksissa johtaa siihen, että 
energian hyödyntämisvaihtoa pidetään parempana. 
13 
Aineen hyödyntäminen 
43 Aineen hyödyntämisen osalta voidaan sanoa, että tuotteiden monimutkaisuus 
ainekoostumuksen ja rakenteen kannalta on lisääntynyt huomattavasti vuosien kuluessa. 
Kierrätysteollisuutta kuvataan usein sellaisena, että se käsittelee vain yksinkertaisempia 
tuotteita. Tämän takia tärkeänä tehtävänä on nykyaikaisiin menetelmiin ja teknologioihin 
perustuvan kierrätysteollisuuden kehittäminen, jolloin taloudellisesti tuottava käytöstä 
poistettujen tuotteiden uudelleenkäsittely on mahdollista. 
44 Kaikkien tuotanto- ja jakeluketjun taloudellisten toimijoiden välille olisi luotava 
läheisempi suhde aineiden ja tuotteiden kierrätettävyyden parantamiseksi ja 
edistämiseksi. Erityisesti aineiden olisi oltava helposti erotettavissa ja yhteensopivia 
kierrätettäessä. Tuotteet olisi suunniteltava siten, että niiden purkaminen on helppoa. 
45 Yhteisön alueella olisi lisäksi edistettävä kierrätyksen kautta saatujen aineiden ja 
tuotteiden vähittäismyyntimarkkinoiden muodostumista. Tämä tarkoittaa, että 
taloudelliset toimijat ja kuluttajat ovat vakuuttuneita siitä, että aineet ja tuotteet, jotka 
saadaan osittain tai kokonaan kierrätetystä aineesta, täyttävät samat terveys-, 
turvallisuus- ja ympäristöstandardit, kuin "uudet" tuotteet. Yleiset hankintavaatimukset 
voivat olla merkittävä tekijä kierrätystuotteiden edistämisessä. 
Energian hyödyntäminen 
46 Jätteen hyödyntämisellä on kasvava merkitys energianlähteenä. Yksityiskohtien osalta 
on kuitenkin vielä huomattavia ongelmia. Jotkut jäsenvaltiot ovat omaksuneet erilaisia 
määritelmiä energian hyödyntämiseksi tapahtuvan jätteiden polton ja ilman energian 
hyödyntämistä tapahtuvan jätteiden polton väliselle erolle. Komissio suunnittelee tämän 
takia lisätoimia tämän alan määritelmien selventämiseksi. Tässä yhteydessä on 
tulevaisuudessa ehkä harkittava, tarvitaanko EY:n laatuvaatimuksia määrittämään, 
milloin tietty polttotoimenpide on hyödyntämistä tai käsittelytoimintaa. Lisäksi 
terminologian osalta "kierrätys" -käsite olisi rajoitettava aineen hyödyntämiseen, kuten 
neuvoston direktiivissä 94/62/EY jo todetaan pakkausten ja pakkausjätteen osalta, sitä 
ei saisi liittää energian hyödyntämiseen. 
47 Energian hyödyntämisen olisi tapahduttava siten, että tuotettu energia käytetään niin 
mahdollisimman tehokkaasti. Tämän takia on harkittava, olisiko ainoastaan positiivista 
lämpöarvoa omaavaa jätettä pidettävä energian hyödyntämiseen sopivana jätteenä. 
48 Polttolaitosten päästöt on minimoitava niin pitkälle kuin mahdollista ja niiden on oltava 
EY:n määräysten mukaisia; erityistä huomiota on kiinnitettävä laitoksiin, joita ei ole 
alunperin suunniteltu käyttämään jätettä polttoaineen korvikkeena. Polton täytyy 
tapahtua kaikissa laitoksissa niin, että ainejäämät voidaan käsitellä ympäristön kannalta 
kestävällä tavalla. 
14 
3.2.3 Loppukäsittely 
49 Jätteen loppukäsittely tapahtuu pääasiassa polttamalla jäte energiaa hyödyntämättä sekä 
sijoittamalla jäte kaatopaikalle. Joskus myös jätteen dumppaamista tai laskemista mereen 
pidetään vaihtoehtona. Useiden kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti komissio on 
sitä mieltä, että jätteen päästäminen mereen tai sijoittaminen merenpohjaan ei ole 
suotava vaihtoehto ja sitä olisi vältettävä. Tätä sovelletaan kaikkiin jätteen muotoihin, 
mukaan lukien käytöstä poistetut alukset ja muut tilaa vievät jätteet. 
50 Direktiivin 75/442/ETY mukaisesti jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarvittaviin 
toimenpiteisiin jätteidenkäsittelylaitosten yhdennetyn ja riittävän verkoston luomiseksi. 
Yhteisöstä tulee verkoston avulla omavarainen jätteenkäsittelyn osalta. 
Jätehuoltosuunnitelmat, jotka kaikkien jäsenvaltioiden on laadittava, edesauttavat 
epäilemättä tämän yhteisön laajuisen verkoston asteittaista muodostumista. 
51 Jätteiden käsittelyn kustannukset eivät useinkaan kuvaa ympäristölle aiheutettujen 
vaurioiden todellisia kustannuksia. Esimerkiksi kaatopaikan koko käyttöiän - sata vuotta 
tai enemmän - kustannuksia ei useinkaan oteta huomioon. Jätteiden käsittelyn alhaiset 
kustannukset eivät tarjoa kannustimia hyödyntämiselle tai jätteen esikäsittelylle. Tämän 
takia jäsenvaltioiden olisi pitkällä aikavälillä varmistettava, että näistä toimenpiteistä 
maksettava hinta tehdään avoimemmaksi. Tavoitteena olisi erityisesti oltava, että hinnan 
olisi täsmällisesti kuvattava jätteiden käsittelyn todellisia kustannuksia, esimerkiksi 
kaatopaikan sulkemisen ja jälkihoidon osalta. Näin säilytettäisiin tasapaino jätteiden 
käsittelyn kustannusten, jotka tällä hetkellä näyttävät olevan liian alhaiset, ja muiden 
käsittelymuotojen kustannusten välillä, esimerkkinä ympäristön kannalta kestävä 
hyödyntäminen, jonka kustannukset ovat suhteellisen korkeat. 
52 Jätteen polttaminen vähentää jätteen tilavuutta. Polttaminen ilman energian 
hyödyntämistä ei kuitenkaan vaikuta varojen säästämiseen. Niin muodoin energian 
hyödyntämistä olisi edistettävä kaikissa polttolaitoksissa. Siellä missä poltto tapahtuu, 
on huolehdittava epäpuhtauspäästöjen minimoimisesta, erityisesti raskasmetallien, 
dioksiinin ja furaanin osalta; laitosten tiukka valvonta on välttämätöntä nykyisten 
määräysten ja erityisesti äskettäin hyväksytyn direktiivin 94/67/EY noudattamiseksi. 
Laitoksiin, joita ei alunperin ole suunniteltu jätteenpolttoon, on kiinnitettävä erityistä 
huomiota. 
53 Jätteen sijoittamista kaatopaikalle olisi periaatteessa pidettävä viimeisenä - ja 
huonoimpana - ratkaisuna. Sillä on kielteisiä vaikutuksia ympäristöön, erityisesti kun 
otetaan huomioon kaatopaikalle sijoittamisen pitkäaikaiset vaikutukset Tämä ei sulje 
pois sitä, että tietyissä tapauksissa kaatopaikalle sijoittaminen on ainoa järkevä jätteen 
käsittelyn muoto. Jätestrategioiden avulla olisi kuitenkin joka tapauksessa pyrittävä 
ehkäisemään ja, mikäli tämä ei ole mahdollista, minimoimaan kaatopaikalle sijoitettava 
jätteen määrä. Erityisesti jätteen syntymisen ehkäiseminen ja hyödyntäminen ovat 
keinoja tämän saavuttamiseksi. Lisäksi jäte olisi lajiteltava ja/tai esikäsiteltävä ennen 
kuin se sijoitetaan kaatopaikalle, jotta jätteen määrää voidaan vähentää ja/tai poistaa 
kaatopaikalle sijoitettavaksi tarkoitetut vaaralliset jätteet. Komission mielestä 
keskipitkällä aikavälillä ainoastaan hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen ja pysyvän 
jätteen sijoittaminen kaatopaikalle voidaan hyväksyä. 
15 
54 Koska Euroopan parlamentti hylkäsi neuvoston vahvistaman yhteisen kannan 
kaatopaikkoja koskevan direktiivin antamisesta, komissio antaa lähiaikoina uuden 
ehdotuksen, jossa asetetaan kaatopaikka!upia koskevia tiukkoja vaatimuksia. Direktiivi 
otetaan jäsenvaltioissa käyttöön asteittaiscsti ja se mahdollistaa toivottavasti paremman 
ympäristönsuojelun tason saastumista ja muita kaatopaikoista johtuvia riskejä vastaan. 
Komissio varmistaa tulevina vuosina, että direktiivi pannaan kokonaisuudessaan 
täytäntöön. Lisäksi erityistä huomiota on kiinnitettävä vanhoihin kaivoksiin ja muihin 
luoliin, joissa olevat pysyvät jätteiden säilytyspaikat voivat, ympäristön kannalta 
katsottuna, muodostaa samanlaisen tai jopa suuremman uhan ympäristölle, kuin tavalliset 
kaatopaikat. 
55 Ympäristölle saattaa aiheutua huomattavia haittoja, jotka johtuvat sellaisista saastuneista 
maa-alueista kuin vanhat kaatopaikat, hylätyt teollisuus- tai sotilasalueet ja niin edelleen, 
tai sellaisista tekijöistä kuin luvaton kaatopaikkatoiminta. Nämä maa-alueet edellyttävät 
erityistä huomiota ja pyrkimyksiä niiden puhdistamiseksi. Lisäksi on huolehdittava 
erityisesti vanhoista kaivoksista ja muista maanalaisista paikoista, missä jätteen pysyvä 
varastointi saattaa ympäristön kannalta muodostaa yhtäläisen tai vieläkin vakavamman 
uhan ympäristölle kuin tavanomainen kaatopaikka. 
56 Jotkut jäsenvaltiot ovat ryhtyneet saastuneiden alueiden puhdistustoimenpiteisiin, jotka 
osoittautuvat usein kalliiksi ja vaikeiksi. Komission mielestä tällaisten saastuneiden 
alueiden tunnistaminen ja kunnostaminen on ensisijaisesti jäsenvaltioiden tehtävä, joiden 
on myös harkittava, missä määrin saastuttaja maksaa -periaatetta olisi käytettävä 
tällaisissa tapauksissa. Tulevaisuudessa kokemusten, tieto-taidon ja puhdistustekniikkojen 
vaihto jäsenmaiden kesken on toivottua. 
3.3 KESKEISET JÄTEVIRRAT 
57 Komissio kehitti keskeisiä jätevirtoja käsittelevän ohjelman 7 päivänä toukokuuta 1990 
annetun neuvoston päätöslauselman jälkeen, jossa pyydettiin yhteisön laajuisia toimia 
tietyn tyyppisten jätteiden osalta. Toimet keskittyivät käytettyihin autonrenkaisiin, 
romuautoihin, terveydenhoidossa syntyvään jätteeseen, rakennus-ja purkujätteisiin sekä 
sähkö- ja elektronisista laitteista syntyviin jätteisiin. 
58 Työmenetelmä sai innoitusta hollantilaisten kokemuksista, jotka olivat johtaneet 
Alankomaissa tiettyjä jätteitä koskeviin sopimuksiin: tällaiset sopimukset ovat 
hallituksen, taloudellisten toimijoiden ja mahdollisesti hallituksista riippumattomien 
järjestöjen välisiä, ja niissä sovitaan hallituksen asettamisen jätteen vähentämiseen tai 
hyödyntämiseen liittyvien tavoitteiden saavuttamisesta. Yhteisön tasolla tavoitteita ei ole 
kuitenkaan asetettu. Työryhmien toimintaan osallistui kansallisten hallitusten, komission 
yksikköjen, raaka-aineiden tuottajien, valmistajien, tuotteiden vähittäismyyjien, 
ympäristö- ja kuluttajajärjestöjen ja niin edelleen edustajia. 
16 
59 Alkuperäinen ajatus yksimielisyyden saavuttamisesta osallistujien kesken jätevirtojen 
määrällisistä tavoitteista toteutui vain osittain. Mahdollisiin epäonnistumien syihin 
kuuluu asianmukaisten, yhteisön laajuisten tilastojen puuttuminen sekä kysymyksessä 
olevien jätteiden määrän että laadun osalta samoin kuin ympäristövaikutusten osalta; 
osapuolien vaihtelevat valmiudet tarkastella virran kaikkia jätehuollon näkökohtia ja 
vaikutuksia, joiden avulla voidaan määritellä jätteiden ympäristökustannukset - ja 
hyödyt; ja jäsenvaltioiden, teollisuuden ja hallituksista riippumattomien järjestöjen 
edustajilta puuttuneet valtuudet neuvotella, hyväksyä ja sopia tietyistä päätöksistä 
kokonaisuudessaan. 
60 Keskeisiä jätevirtoja koskeneiden hankkeiden tärkeimmät päätelmät ovat, että ne 
antoivat lisäkäsityksiä - ja tietoja jätevirroista ja niitä koskevista mahdollisista 
ratkaisuista, mukaan lukien tuotteiden parempi suunnittelu ja tuotanto. Erityinen 
keskeistä jätevirtaa koskeva hanke ei ole kuitenkaan aina ollut riittävän onnistunut 
muuttamaan institutionaalisen päätöksentekomenettelyn perinteistä valmisteluvaihetta. 
Ei voida unohtaa, että tämän lähestymistavan ansiot vaativat myös huomattavasti aikaa 
ja vaivaa. 
61 Edellä mainitun johdosta komissio ei periaatteessa aloita uusia erityishankkeita. 
Komissio tutkii kuitenkin muita jätevirtoja tai ainevirtoja, kuten raskasmetalleja ja 
tiettyjä orgaanisia yhdisteitä tapauskohtaisesti. Tämänhetkisten hankkeiden osalta 
varmistetaan riittävä seuranta. 
3.4 JÄTTEIDEN KULJETUKSET 
62 Hyväksymällä neuvoston asetuksen (ETY) 259/93 ja ratifioimalla vaarallisten jätteiden 
maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevan Baselin yleissopimuksen 
yhteisö varustautui jätteiden kuljetuksia koskevilla yksityiskohtaisella lainsäädännöllä. 
Yhteisössä työskennellään tällä hetkellä lisäksi EY:n lainsäädännön yhdentämiseksi 
vaarallisten tavaroiden, mukaan lukien jätteet, kansainvälisiä kuljetuksia koskeviin 
sopimuksiin, joita on tehty tähän asiaan liittyvien YK:n suositusten yhteydessä. On 
kuitenkin selvää, että tarvitaan huomattava määrä työtä, jotta jätekuljetukset toisaalta 
yhteisön alueella ja toisaalta kolmansiin maihin ja kolmansista maista voidaan hoitaa 
parhaalla mahdollisella tavalla. Erityistä huomiota on kiinnitettävä sen varmistamiseksi, 
että EU:n jäsenyyttä hakeneet maat tekevät täysimittaista yhteistyötä jätteiden 
kuljetuksia koskevien EU:n ja kansainvälisten sääntöjen soveltamisessa ja 
voimaansaattamisessa. 
63 Omavaraisuuden periaatetta on jo hieman käsitelty. Sitä sovelletaan ainoastaan 
käsittelytoimiin ja sen tarkoituksena on varmistaa erityisesti se, että jätteitä ei viedä 
Euroopan yhteisön ulkopuolisiin maihin. Euroopan yhteisön alueella tämän periaatteen 
avulla pyritään välttämään myös käsiteltäväksi tarkoitettujen jätteiden kuljetuksia 
jäsenvaltioiden välillä. Riippuu pitkälti jäsenvaltioista, käyttävätkö he tätä mahdollisuutta 
ja missä määrin; yleisesti ottaen näyttää siltä, että lainsäädäntöteitse ei enää tällä 
hetkellä tarvitse puuttua tämän tyyppisiin jätteiden kuljetuksiin. 
17 
64 Hyödynnettäväksi kuljetettavat jätteet ovat, kuten edellä on viitattu, suuressa määrin 
alisteisia sisämarkkinaperiaatteille. Jäsenvaltiot voivat vastustaa tällaisia kuljetuksia 
tietyissä erityisolosuhteissa. Kansallisille laitoksille tarkoitettujen jätetoimitusten 
turvaamisen varmistaminen ei voi oikeuttaa kieltämään hyödynnettävien jätteiden 
kuljetuslupia. Hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen ympäristön kannalta kestävä huolto 
on kuitenkin varmistettava. Tässä tarkoituksessa on oleellista, että jätteen käsittelyn 
olosuhteet perustuvat samoihin tiukkoihin standardeihin koko yhteisön alueella. Tämän 
takia hyödyntämistoimilla on oltava tasapuolinen pelikenttä, jotta voidaan välttää 
kuljetukset niihin yhteisön osiin, joissa alhaisemmat ympäristöstandardit merkitsevät 
alhaisempia käsittelykustannuksia. Lisäksi komissio on sitä mieltä, että 
ympäristöstandardien lähentämiseen liittyviä toimia olisi lisättävä, jotta voidaan ottaa 
käyttöön hyödyntämistoimia koskevat yhteiset ympäristöstandardit silloin, kun se on 
tarkoituksenmukaista. Komissio uskoo, että yllä olevien näkökohtien avulla voidaan 
parhaiten sovittaa yhteen ympäristönäkökohdat ja tavaroiden vapaan liikkumisen 
säännöt. 
65 Tässä yhteydessä komissio kiinnittää huomiota siihen, että tällä hetkellä yhteisön 
alueella on käynnissä keskustelu siitä, olisiko sellaisiin jätteisiin, jotka on tarkoitettu 
poltettavaksi niin, että jätteen sisältämä energia hyödynnetään, sovellettava vapaan 
liikkumisen periaatteita, vai olisiko jäsenvaltioille annettava mahdollisuus kieltää 
yleisesti tällaiseen käyttöön tarkoitettujen jätteiden kuljetukset. Lisäksi erityistähuomiota 
on kiinnitettävä jätteiden kuljetuksia koskevien määräysten asianmukaiseen 
noudattamiseen, jotta laittomia kuljetuksia ja niihin liittyviä rikollisia toimia voidaan 
edelleen vähentää, erityisesti maasta toiseen tapahtuvien kuljetusten osalta. 
66 Jätteen viennin osalta EY on jo kieltänyt kaikkien käsiteltäväksi tarkoitettujen jätteiden 
viennin muihin maihin, lukuunottamatta EFTA-maita, jotka ovat antaneet kirjallisen 
suostumuksen erity istuonnilleen. Hyödynnettäväksi tarkoitetun vaarallisen jätteen viennit 
muihin kuin OECD-maihin lopetetaan vuoteen 1998 mennessä. Tämä aloite on seurausta 
vuonna 1995 tehdystä päätöksestä vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen 
ja käsittelyn valvontaa koskevan Baselin yleissopimuksen osapuolten kolmannen 
konferenssin yhteydessä. 
67 Tämän jälkeen useat kolmannet maat ovat ilmaisseet huolensa niistä taloudellisista ja 
kauppamahdollisuuksista, joihin tällainen päätös voi vaikuttaa. Tämän takia, ja 
erityisesti, jotta voidaan välttää hämmennys viejien ja tuojien keskuudessa siitä, mitkä 
jätteet kuuluvat vientikiellon piiriin, Baselin yleissopimuksen osapuolet päättivät 
hyväksyä vuonna 1997 luettelon vaarallisista jätteistä ja jätteistä, jotka eivät kuulu 
yleissopimuksen piiriin. 
68 Nähtäväksi jää, missä määrin tällaisen luettelon avulla voidaan löytää oikea tasapaino 
sellaisten jätteiden, joita voidaan kuljettaa valvontavaatimusten mukaisesti ja vaarallisten 
jätteiden välillä, joita ei voi enää kuljettaa teollisuusmaista muihin kuin teollisuusmaihin. 
EY:n edun mukaista on, ettei hyödynnettävien jätteiden kauppaa vaikeuteta 
aiheettomasti, samalla kun on erityisesti huolehdittava siitä, että voidaan välttää 
vaarallisen jätteen vienti "hyödynnettävänä jätteenä", koska tällaisen jätteen käsittely 
ylittää muiden kuin OECD-maiden kapasiteetin. 
4. VÄLINEET 
4.1 LAINSÄÄDÄNNÖLLISET VÄLINEET 
69 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen terminologian mukaan jäte on "tavaraa", vaikkakin 
sillä on tiettyjä erityispiirteitä. On vaikea muodostaa sisämarkkinoita sellaisille 
tavaroille/tuotteille, jotka voivat liikkua vapaasti EY:n alueella, ilman EY.n laajuisia 
sääntöjä, joilla säännellään näitä tuotteita niiden hyödyllisen käyttöiän lopussa. Tämän 
takia EY:n laajuiset jätteitä koskevat säännöt ovat edelleen tarpeellisia. Näissä 
säännöissä olisi otettava huomioon koko yhteisön taloudellinen ja sosiaalinen kehitys 
ja sen alueiden tasapainoinen kehitys. Koska myös jäsenvaltiot ovat aidosti vastuussa 
ympäristönsuojelusta, on erityisesti huolehdittava siitä, että laaditaan EY:n laajuisia 
jätteitä koskevia sääntöjä, jotka kunnioittavat toissijaisuusperiaatetta ja varmistavat 
samaan aikaan ympäristönsuojelun korkean tason yhteisön alueella. Yhtäläisesti olisi 
painotettava yhteisön sääntöjen yhtenäistä soveltamista, jotta hyödynnettävien jätteiden 
vaihtoa helpotetaan. Tämä rohkaisee Euroopan kilpailukykyistä kierrätysteollisuutta, joka 
kykenee asteittaisesi! kehittämään kestävämpiä teknologioita. 
70 Tulevaisuudessa yhteisön ja jäsenvaltioiden olisi asetettava jätteiden vähentämistä tai 
hyödyntämistä koskevia tavoitteita. Tavoitteet muuttavat jätepolitiikan keskeiset 
periaatteet laskettavissa oleviksi velvoitteiksi. Niiden avulla voidaan saavuttaa 
erityistavoitteita, esimerkiksi tietyn ajan kuluessa tapahtuvaa hyödyntämistä tai 
kierrätystä koskevia tavoitteita. Ne eivät ole päämäärä sinänsä, vaan pikemminkin osa 
yleisempää kehystä. Ne lähettävät voimakkaita, selviä ja luotettavia viestejä hallinnoille 
ja taloudellisille toimijoille, jotka voivat sitten suunnitella omaa politiikkaansa näiden 
tavoitteiden saavuttamiseksi. Tavoitteiden asettamista koskevat päätökset ovat 
ehdottomasti poliittisia, ja niiden on perustuttava luotettaviin, ajan tasalla oleviin 
tietoihin sekä ympäristöllisistä että taloudellisista näkökohdista. Niitä olisi tarkistettava 
säännöllisin väliajoin, jotta jätepolitiikkoja voidaan mukauttaa jatkuvasti. Tämän takia 
neuvoston direktiivissä 94/62/EY, jossa vahvistetaan ensimmäisen kerran EY:n tasolla 
pakkausjätteen hyödyntämistä koskevia tavoitteita, säädetään viimeistään viiden vuoden 
päästä tapahtuvan tarkistuksen mekanismista. 
71 Tähän päivään saakka useimmat yhteisön ja kansalliset välineet jätteisiin liittyvän 
käyttäytymisen suuntaamiseksi ovat koostuneet lainsäädännöllisten toimenpiteiden 
hyväksymisestä. EY:n tasolla on vain yksi jätteitä koskeva suositus (jätepaperin 
uudelleenkäytöstä ja kierrätyspaperin käytöstä 3 päivänä joulukuuta 1981 annettu 
neuvoston suositus), jossa vedotaan vapaaehtoisiin toimiin. Valitettavasti tätä suositusta 
ei juurikaan tunneta, sitä ei noudateta lähes ollenkaan, eikä sillä ei ole vakavasti 
otettavia vaikutuksia taloudellisiin toimijoihin tai henkilöihin. 
72 Viime aikoina erityistä kiinnostusta on herättänyt viranomaisten ja taloudellisten 
toimijoiden välillä ympäristötavoitteiden saavuttamisesta tehtyjen sopimusten 
mahdollinen käyttö. Tätä mahdollisuutta voidaan tutkia myös jätesektorin kannalta. Näitä 
sopimuksia voidaan pitää joko työkaluna tiettyjen EY:n lainsäädännössä asetettujen 
tavoitteiden toteuttamiseksi tai EY:n laajuisina sovittuina ohjelmina tiettyjen tavoitteiden 
saavuttamiseksi. Erityistä huomiota on kiinnitettävä koko yhteisön riittävään 
osallistumiseen, jotta voidaan välttyä "vapaamatkustajilta" ja varmistaa itsenäinen 
seuranta ja tarkastukset. 
19 
73 Komissio on kiinnostunut mahdollisuuksista tehdä sopimuksia jätesektorilla, edellyttäen 
että todellisten tulosten saavuttamisesta on riittävästi vakuuksia. Tällaiset sopimukset 
voivat tarjota joitakin etuja perinteisiin standardien muodostamistapoihin verrattuna, 
kuten osallistumisen lisääntyminen ja taloudellisten toimijoiden yhdentäminen 
sopimusten laatimiseen, asetettujen tavoitteiden hyväksyttävyyden lisääntyminen, 
joustavammat keinot noudattamisen varmistamiseksi ja siten lopuksi, parempia ja 
nopeampia tuloksia ympäristönsuojelun kannalta. Komissio antaa lähitulevaisuudessa 
tätä aihetta koskevan tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle. 
4.2. TALOUDELLISET VÄLINEET 
74 Viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa edistetään taloudellisten välineiden käyttöä 
ympäristöpolitiikassa. Jätesektorilla taloudellisilla välineiden avulla voidaan heijastaa 
ympäristövarojen niukkuutta ja jätehuoltoon ja jätteiden käsittelyyn liittyviä ulkoisia 
kustannuksia markkinoiden hintajärjestelmään. Koska taloudelliset toimijat tekevät 
päätöksiä taloudellisen harkinnan perusteella, tällaisella politiikalla voidaan vaikuttaa 
tuottajien ja kuluttajien käyttäytymiseen ja ohjata heitä kohti ympäristöystävällisempien 
asenteiden hyväksymistä. 
75 Taloudelliset välineet voivat olla erimuotoisia! kuten veroja, taloudellisia kannustimia 
tai panttijärjestelmiä, ja niillä voidaan myötävaikuttaa huomattavasti jätestrategian 
tavoitteiden saavuttamiseen. Niitä voidaan käyttää edistämään ehkäiseviä toimenpiteitä 
tai estämään vähiten toivottavia käsittelytoimia, täyttämään hyödyntämisen ja käsittelyn 
kustannusten välinen ero, samoin kuin välttämään ympäristön kannalta epäystävällisten, 
"saastuttaja maksaa -periaatteen vastaisten, käsittelytoimien kielteisiä seurauksia 
yhteiskunnassa kokonaisuutena. 
76 Jätesektorilla taloudellisia välineitä on tähän päivään saakka edistetty yhteisön 
direktiiveissä ainoastaan poikkeuksellisesti ja yleisellä tavalla. Kansalliset kokemukset 
osoittavat kuitenkin, että ne voivat olla hyödyllisiä työkaluja vaikutettaessa taloudellisten 
toimijoiden ja kuluttajien käyttäytymiseen; esimerkiksi palautettavia pantteja suosivien 
politiikkojen avulla voidaan auttaa varmistamaan, että tuotteet otetaan niiden hyödyllisen 
käyttöiän lopussa tehokkaasti takaisin ja ohjataan sopivaan hyödyntämis-, käsittely- tai 
loppukäsittely laitokseen. Komissio edistää taloudellisten välineiden käyttöä jätesektorilla, 
vaikka onkin ilmeistä, että useita taloudellisia välineitä - erityisesti maksuja ja veroja, 
verotuksellisia kannustimia tai ehkäiseviä toimia tai valtion rahoitusta - käytetään 
ensisijaisesti jäsenvaltioiden tasolla. 
77 On kuitenkin ilmeistä, että edellä mainittujen välineiden käyttö kansallisella tasolla voi 
vaikuttaa sisämarkkinoihin, koska taloudellisilla toimenpiteillä voi olla samanlainen 
vaikutus niin kaupallisiin toimiin kuin teknisiin toimenpiteisiinkin. Kunnes EY:n tasolla 
tunnustetaan yleisesti yhtenäisten toimenpiteiden tarve, yhteiset suuntaviivat voisivat olla 
tehokas työkalu tällaisten välineiden yhdenmukaisen käytön varmistamiseksi 
jäsenvaltioissa samalla kun säilytetään sisämarkkinoiden täysi toimintakykyjä vältetään 
kilpailun vääristymät. 
20 
78 Yhteisön rahoitus ympäristöön liittyvissä jätetoimenpiteissä - rakennerahastojen, 
koheesiorahastojen ja LIFE ympäristörahaston tuen muodossa - muodostaa suhteellisen 
pienen taloudellisen täydennyksen jäsenvaltioiden rahoitukselle tällä sektorilla. 
Lisäaloitteet tuotteiden puhtaiden teknologien, erityyppisten jätteiden 
kierrätysmahdollisuuksien, saastuneiden alueiden puhdistustapojen ja muiden esittely-
tai pilottihankkeiden edistämiseksi ovat suotavia. Tällaisten pyrkimysten onnistuminen 
riippuu kuitenkin taloudellisten toimijoiden tuesta, joita pyydetäänkin 
myötävaikuttamaan enemmän nykyaikaiseen jätehuoltopolitiikkaan. 
79 Komissio ehdotti vuonna 1983 jätteistä aiheutuneiden vahinkojen vastuukysymyksiä 
koskevia EY:n laajuisia sääntöjä. Neuvosto ei pystynyt tekemään päätöstä ehdotuksesta 
ja julisti, että se tekisi päätöksen jätteitä koskevasta vastuujärjestelmästä ennen vuoden 
1987 loppua. Ehdotus tehtiin vuonna 1989 mutta siitä ei varsinaisesti keskusteltu 
neuvostossa. Vuonna 1993 komissio esitteli ympäristövastuita koskevan vihreän kirjan, 
jossa ei enää rajoituttu jätteiden aiheuttamiin vahinkoihin, vaan kaikki ympäristösektorit 
sisältyivät siihen. Tämän laajemman lähestymistavan mukaisesti komissio ei aio tällä 
hetkellä jatkaa pyrkimyksiään ainoastaan jätesektorilla, vaikka se onkin edelleen 
vakuuttunut siitä, että vastuuta koskevat määräykset ovat ensiarvoisen tärkeitä tehokkaan 
ympäristönsuojelun kannalta. 
4.3 JATETTLASTOT 
80 Jätetilastot ovat tärkeä väline jätehuollossa. Luotettaviin asiatietoihin perustuvien tietojen 
avulla voidaan toisaalta muodostaa realistisia tavoitteita ja toisaalta arvioida 
tämänhetkinen tilanne, erityisesti mitä tulee tavoitteiden saavuttamiseen. 
81 Tällä hetkellä vain rajallinen osa jätetilastoja toimitetaan vapaaehtoisuuteen perustuen 
Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle (EUROSTAT) EUROSTATIn ja OECDn 
yhteisellä kyselylomakkeella, joka lähetetään jäsenvaltioille joka toinen vuosi (1990, 
1992, 1994, 1996...). Vastauksena viimeisimpään kyselyyn, jonka tiedot on käsitelty 
(1994), useimmat jäsenvaltiot pystyivät toimittamaan tietoja vuosiin 1992, 1993 ja 1994 
saakka. Kansalliset tiedot perustuvat jätemääräyksiin liittyvien säännöllisten tutkimusten, 
erikoistutkimusten ja hallinnollisten tietojen yhdistelmään. Näitä tietoja ei ole 
yhtenäistetty jäsenvaltioiden välillä ja niiden kattavuudessa, yksityiskohtaisuudessa ja 
tietojen tarkkuudessa on suuria eroja maiden välillä. 
21 
82 Vuoden 1990 käytettävissä olevista tiedoista voidaan antaa seuraava yleiskatsaus. 
Kaikkien 15 jäsenvaltion osalta on käytettävissä ainoastaan tuotantoteollisuuden jätteitä 
ja yhdyskuntajätteitä koskevat tiedot. Maatalousjätteitä koskevat tiedot oli suljettava 
pois, koska luvut perustuvat erityisen yhteensopimattomiin tietoihin. Näiden syiden takia 
maatalousjätteitä koskevia lukuja ei saa liittää EU:n 15 jäsenvaltion alueella tuotettujen 
jätteiden kokonaislukuihin. Seuraavat sektorit vaikuttivat alenevassa tärkeysjärjestyksessä 
jätteen kokonaismäärään (miljoonia tonneja) vuonna 1990: kaivos- ja louhosjäte 352, 
tuotantotoiminnan jäte 336, yhdyskuntajäte 136, energian tuotannon jäte 57, muut 
taloudelliset sektorit 33, kaikkien sektorien vaarallinen jäte 22. Käsittely- ja 
hyödyntämistoimien erottelu osoittaa, että vuonna 1990 68 prosenttia jätteestä sijoitettiin 
kaatopaikalle, 18 prosenttia poltettiin, 5 prosenttia kompostoitiin ja ainoastaan 2 
prosenttia kierrätettiin. Vaarallisen jätteen määrä vastaa 2,4 prosenttia jätteen 
kokonaismäärästä, josta 10 prosenttia luokitellaan jäteöljyiksi, 7 prosenttia 
terveydenhoidossa syntyväksi jätteeksi, 4 prosenttia orgaanisiksi liuottimiksi ja 4 
prosenttia hartseiksi ja lateksiksi. Jäljellejäävä vaarallisen jätteen osuus on peräisin eri 
lähteistä. 
83 Vakavimpia tilastoihin liittyviä ongelmia ovat ensinnäkin niiden soveltamisalan 
yhdenmukaistamattomuus ja toiseksi jäsenvaltioissa käytetyt eri määritelmät ja 
luokittelujärjestelmät. Euroopan jäteluettelo hyväksyttiin vuoden 1993 lopussa ja 
yhteisön laajuinen vaarallisten jätteiden luettelo vuoden 1994 lopussa. Lisäksi vuodesta 
1990 lähtien komissio on tehnyt sarjan tutkimuksia, joiden tarkoituksena on valmistella 
säännöllisiä, yhtenäistettyjä jätetilastoja koskeva yhteisön järjestelmä. Komissio tutkii 
sopivia välineitä, joita voidaan käyttää jätteiden syntymistä ja käsittelyä yrityksissä ja 
kotitalouksissa koskevien säännöllisten tietojen aikaansaamiseksi. Tuloksena olevan 
järjestelmän olisi tuotettava kohtuullisen laadukkaita ja vertailukelpoisia tilastoja 
kustannuksilla, jotka eivät ole paljoa suuremmat kuin nykyiset yhteensovittamattomista 
kansallisista tilastoista aiheutuvat kustannukset. EUROSTAT jatkaa yhdessä Euroopan 
ympäristökeskuksen kanssa työtään sellaisen jätetilastointijärjestelmän kehittämiseksi, 
joka antaisi politiikan tarvitsemat tiedot alhaisimmilla julkisilla ja yksityisillä 
kustannuksilla. Jäsenvaltioiden aktiivinen yhteistyö on välttämätöntä näiden pyrkimysten 
tukemiseksi. 
4.4 MUUT OHJAUSVÄLINEET 
4.4.1 Nykyisten määräysten täytäntöönpano, noudattaminen ja seuranta 
84 Viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana laadittuja EY:n laajuisia jätteitä koskevia 
määräyksiä on huomattava määrä. Tulevien vuosien aikana on pidettävä erityisesti 
huolta siitä, että nykyisten jätesääntöjen täydellinen ja tehokas soveltaminen 
varmistetaan, ja siitä, että niitä voidaan soveltaa aiheuttamatta epäjohdonmukaisuutta 
EY:n jätelainsäädännön välillä tai muun yhteisön lainsäädännön välillä. Mikään muu ei 
todellakaan vaikuta jätepolitiikan uskottavuuteen niin kuin hyväksytyt säännöt, joita ei 
noudateta. Komissio varmistaa tämän takia, että noudattamista koskevissa kysymyksissä 
saavutetaan riittävä avoimuus. 
22 
85 Tähän kuuluu jätedirektiivejä koskevien täytäntöönpanokertomusten julkaiseminen. 
Vaikka tällaisia kertomuksia olisi pitänyt julkaista säännöllisesti vuodesta 1978 lähtien, 
ei yhtään tiettyä direktiiviä koskevaa kertomusta ole julkaistu. Komissio aikoo parantaa 
tätä tilannetta ja julkaisee kertomuksia, joissa jäsenvaltioita kehotetaan toimittamaan 
tietoja kansallisesta tilanteestaan. Yhtenäistettyjen määritelmien ja jäteluettelojen 
keskittäminen ja niiden pysyvä ajantasaistaminen, sekä kaikkia jätehuollon näkökohtia 
koskevan hyvän ja luotettavan tiedon saatavuus edesauttavat EY:n jätepolitiikan ja 
lainsäädännön avoimuutta. 
86 Jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön yhteisön tasolla hyväksytyt jätehuoltotoimenpiteet. 
Komission on varmistettava, että yhteisön määräyksiä sovelletaan. Lisäksi komission on 
varmistettava, että kansalliset jätehuoltopolitiikat eivät loukkaa yhteisön yleisiä 
tavoitteita, kuten tavaroita ja palveluja koskevien sisämarkkinoiden toimintaa tai 
vääristymättömän kilpailun järjestelmää. Tässä yhteydessä komission käytettävissä olevat 
pääasialliset työkalut ovat EY:n nykyisten määräysten seuranta komiteoissa ja nykyisen 
lainsäädännön täytäntöönpanokertomusten julkaiseminen säännöllisesti. 
4.4.2 Ohjaussuunnitelmat 
87 Vuodesta 1975 lähtien EY:n direktiivit velvoittavat jäsenvaltiot laatimaan 
jätehuoltosuunnitelmia. Aikaisemmin jäsenvaltiot eivät mielellään noudattaneet tätä 
vaatimusta. Jopa tällä hetkellä on varsin poikkeuksellista, että tietyillä jäsenvaltioilla on 
ajantasalla olevia jätehuoltosuunnitelmia, jotka kattavat koko jäsenvaltion alueen. Mikäli 
tällaisia suunnitelmia on laadittu, ne ovat usein strategia-asiakirjoja, joissa määritellään 
jätepolitiikka, tai toiminnallisia suunnitelmia, joissa käsitellään yksityiskohtia. Komissio 
tehostaa pyrkimyksiään huolehtiakseen siitä, että nämä suunnitelmat laaditaan kaikissa 
jäsenvaltiossa, ja että ne sisältävät kaikki yhteisön määräysten mukaiset osatekijät, ja 
että niitä käytetään ja ajantasaistetaan säännöllisesti. Mikäli tarpeellista, komissio tekee 
aloitteita näiden suunnitelmien kehittämiseksi jätehuollon työkaluiksi jätepolitiikan 
tavoitteiden saavuttamiseksi. Keski- ja Itä-Euroopan osalta komission PHARE-
ohjelmalla tuetaan eräiden unionin jäsenyyttä hakeneiden maiden jätehuoltostrategioiden 
kehittämistä. Näitä pyrkimyksiä lisätään edelleen ja tarvittaessa laajennetaan muihin 
jäsenyyttä hakeneisiin maihin. 
4.4.3 Komiteat 
88 Yhteisön jätepolitiikka ei koostu ainoastaan lainsäädännöllisistä välineistä, kuten 
asetuksista ja direktiiveistä. Koska tämä politiikka merkitsee yhteisön sisällä tapahtuvan 
- ja yhä enemmän - yhteisön ulkopuolella tapahtuvan lainsäädännöllisen, taloudellisen 
ja poliittisen kehityksen seurantaa, on yhteisön tasolla asetettu useita komiteoita 
edistämään yhdennettyä jätehuoltoa yhteisön tasolla. Komiteoiden välinen teoreettinen 
työnjako on selkeä: kun joidenkin komiteoiden tehtävänä on mukauttaa jätelainsäädäntöä 
tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen, niin jätehuoltokomitea neuvoo komissiota 
jätepolitiikkaan tai jätehuoltoon liittyvissä kysymyksissä; teollisuuden ja hallituksista 
riippumattomien järjestöjen komiteat auttavat yhteydenpidossa taloudellisten toimijoiden 
ja ympäristöjärjestöjen kanssa. 
23 
89 Käytännössä edustautumista näissä komiteoissa voitaisiin lisätä huomattavasti. Näyttää 
siltä, että tarvetta suunnitella, laatia ja toteuttaa sellaista yhdennettyä 
jätehuoltopolitiikkaa EY:n tasolla, joka pyrkii saavuttamaan ympäristönsuojelun korkean 
tason tavoitteen sisämarkkina-alueella, ei ole havaittu kaikkialla. Tämä johtaa 
yhteydenpidon puutteeseen, mikä lisää myöhemmässä vaiheessa vaikeuksia yhteisön 
laajuisten ratkaisujen löytämisessä. 
90 Komissio on vakuuttunut, että yhteydenpidon parantaminen komiteoissa on 
välttämätöntä ja mahdollista, ja pyrkii parantamaan näiden komiteoiden vaikutusta ja 
toimintaa. 
4.4.4 Elinkaarianalyysit, ympäristötaseet 
91 Jätehuollon periaatteiden arvojärjestys - ehkäiseminen, hyödyntäminen, loppukäsittely -
on yleisesti hyväksytty. Tässä yhteydessä saattaa kuitenkin olla asianmukaista arvioida 
tuotteen ympäristövaikutukset koko sen elinkaaren ajalta ympäristön kannalta parhaan 
vaihtoehdon löytämiseksi käyttämällä "kehdosta hautaan"-lähestymistapoja. 
Ympäristövaikutukset eivät rajoitu siihen tosiasiaan, että tuote synnyttää jätettä. Tämän 
tyyppisessä yhdennetyssä järjestelmässä suunnittelu- ja tuotantovaiheet muodostuvat 
keskeisiksi, koska ne määrittelevät tuotteen tai toiminnon yleisen vaikutuksen 
ympäristöön. 
92 Jätehuollon ympäristötaseilla, joita käytetään samanaikaisesti tuotteen elinkaarianalyysin 
kanssa, on huomattavia mahdollisuuksia jätehuollon vaihtoehtojen arvioimiseen ja 
tutkimiseen ja ne voivat myötävaikuttaa tuntuvasti näiden tuotteiden ja niistä aiheutuvien 
jätteiden ympäristövaikutusten vähentämiseen. 
93 Pakkauksista ja pakkausjätteistä annettuun neuvoston direktiiviin 94/62/EY sisältyy 
lausuma, jossa todetaan, että elinkaarianalyysejä olisi suoritettava niin pian kuin 
mahdollista uudelleen käytettävien, kierrätettävien ja hyödynnettävien pakkausten 
välisten painopisteiden arvioimiseksi paremmin. Siinä säädetään, että Euroopan 
parlamentin ja neuvoston on tutkittava tieteellisten tutkimus- ja arviointitekniikkojen, 
kuten ympäristötaseiden, tulokset. ^Nämä arviointivälineet ovat myös keskeisten 
jätevirtojen lähestymistavan keskeisiä osatekijöitä. 
94 Viimeiseksi näillä välineillä voi myötävaikuttaa jätehuollon painopisteiden toteuttamisen 
parantamiseen. On vielä kehitettävä näiden arviointitekniikkojen mahdollisuuksia, mutta 
ne ovat erityisen lupaavia. Komissio edistää niiden kehittämistä ja huolehtii, että niitä 
sovelletaan tasapuolisesti. 
24 
5. TOIMIJAT 
95 Viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa tunnustetaan tarve kaikkien taloudellisten 
toimijoiden aktiivisen osallistumisen tarve pyrittäessä kestävään kehitykseen. Edellä 
mainittuihin tavoitteisiin ei voi todellakaan päästä, elleivät viranomaiset, valtion- ja 
yksityiset yritykset, ympäristöjärjestöt, ja erityisesti yksityiset kansalaiset ja kuluttajat 
ole mukana toiminnassa. 
96 Komissio vetoaa tällä tiedonannolla yhteisön, kansallisiin, alueellisiin ja paikallisiin 
viranomaisiin, jotta ne osoittaisivat välttämätöntä poliittista tahtoa ja tarjoaisivat 
tarpeelliset resurssit kestävän jätehuoltopolitiikan käyttöönotolle. Paikallisilla ja 
alueellisilla ympäristö-ja energiatoimistoilla on myös tärkeä tehtävä tässä suhteessa. On 
olennaista, että jätehuoltosuunnitelmat laaditaan ja toteutetaan tehokkaasti. 
97 Ottaen huomioon teollisuuden tärkeän tehtävän jätehuollossa, olisi sen yhdessä kaikkien 
muiden asianosaisten toimijoiden kanssa otettava täydellisesti vastuunsa jätteen 
vähentämisestä ja hyödyntämisestä. Sen olisi erityisesti keskityttävä muun muassa 
puhtaiden teknologioiden ja puhtaiden tuotteiden kehittämiseen sekä aktiiviseen 
jätehuoltoon osallistumiseen. On tunnustettava, että pienet ja keskisuuret yritykset, sekä 
tuottajat että taloudelliset toimijat vähittäismyynti- ja jakelusektorilla voivat vaikuttaa 
tehokkaasti jätehuoltotavoitteisiin, edellyttäen, että ne saavat tarkoituksenmukaista apua 
tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä niitä rasiteta liikaa liiallisilla hallinnollisilla 
velvoitteilla. 
98 Jätteet koskettavat kaikkia kansalaisia. Kansalaiset ovat todellakin yhä enemmän 
huolestuneita nykyaikaisen yhteiskunnan ympäristöulottuvuudesta. Kansalaiset 
myötävaikuttavat voimakkaasti kierrätys- ja uudelleenkäyttöohjelmien onnistumiseen, 
erityisesti lajittelemalla jätteitä niiden lähteellä, ja siten ottamalla oman vastuunsa 
jätehuollosta. Tämä edellyttää, että taloudelliset toimijat ja viranomaiset tuottavat 
tarkoituksenmukaista ja laajalevikkeistä tietoa. 
25 
6. PÄÄTELMÄT 
99 Jätehuoltopolitiikka on yksi viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa tunnistetuista 
keskeisistä sektoreista, joiden pääasiallisena tavoitteena on kestävän kehityksen 
saavuttaminen. Yhteisön jätehuoltostrategiassa vakiinnutetaan yhteisön jätepolitiikan 
suuntaviivat, nimittäin ennaltaehkäisyn ensisijaisuus, hyödyntämisen edistäminen, 
loppukäsittelyn minimointi ja jätekuljetusten sääntely. Yhteisön tulevissa toimissa on 
keskityttävä nykyisen lainsäädännön asianmukaiseen täytäntöönpanoon ja 
noudattamiseen, useiden lainsäädännön ulkopuolisten välineiden edistämiseen ja muiden 
toiminta-alueiden, kuten kierrätystuotteiden markkinoiden edistämisen ja tiettyjen 
jätevirtojen minimoinnin ja ehkäisemisen tutkimiseen. 
100 Edellä edistetyt periaatteet ja suuntaviivat on tarkoitettu sekä yhteisön tulevien toimien 
pohjaksi että ympäristön kannalta kestävien huoltostrategioiden käyttöönoton pohjaksi 
koko Euroopan unionin alueella. Niiden tehokas toteuttaminen vaatii kaikkien 
asiaankuuluvien tahojen täydellistä osallistumista ja tukea. 
26 
LUONNOS: 
NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA 
jätepolitiikasta 
(komission esittämä) 
27 
NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA 
annettu ... 
jätepolitiikasta 
(../G./..) 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, 
joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta yhteisön viidennestä 
poliittisesta toimintaohjelmasta (viides ympäristöohjelma) 1 päivänä helmikuuta 1993 
annetun neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien 
päätöslauselman1, 
ottaa huomioon yhteisön jätehuoltostrategiasta 18 päivänä syyskuuta 1989 annetun 
komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille2, sekä .... päivänä 1996 
annetun tämän strategian tarkistuksen3, 
ottaa huomioon jätehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston 
päätöslauselman4, ja siihen liittyvät 19 päivänä helmikuuta 1991 ja 22 päivänä huhtikuuta 
1994 annetut Euroopan parlamentin päätöslauselmat5, 
ottaa huomioon jätehuoltoon liittyvän nykyisen yhteisön lainsäädännön, erityisesti jätteistä 
15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY6, sellaisena kuin 
se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY7, vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 
1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY8, Euroopan yhteisössä, Euroopan 
yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja 
tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 
259/939, ja vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa 
koskevan yleissopimuksen (Baselin yleissopimus) tekemisestä yhteisön puolesta 1 päivänä 
helmikuuta 1993 tehdyn neuvoston päätöksen10 
ottaa huomioon jätehuoltopolitiikasta 8 päivänä marraskuuta 1995 annetun komission 
kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille", 
EYVLN:o C 138, 17.5.1993, s. 1 
SEK (89) 934 lopullinen, 18.9.1989 
KOM (96) ... lopullinen, .... 1996 
EYVL N:o C 122, 18.5.1990, s. 2. 
EYVL N:o C 72, 18.3.1991, s. 34 ja EYVL N:o C 128, 9.5.1994, s. 471 
EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 39 
EYVL N:o L 78, 26.3.1991, s. 32 
EYVL L N:o 377, 31.12.1991, s. 20 
EYVL N:o L 30, 6.2.1993, s. 1 
EYVL N:o L 39. 16.2.1993, s. 1 
KOM (95) 522 lopullinen, 8.11.1995 
-28 -
sekä katsoo, että 
yhteisön tavoitteena on yhtenäisen ja yleisesti hyväksytyn jätehuoltopolitiikan 
muodostaminen, joka on ekologisesti järkiperäinen ja taloudellisesti toteuttamiskelpoinen 
kestävän kehityksen edistämiseksi; tämän politiikan on perustuttava jätteiden määritelmien 
sekä luokittelujen osalta yhdenmukaistettuun terminologiaan, samoin kuin ehkäisemistä, 
hyödyntämisen edistämistä, ympäristön kannalta kestävää jätteen käsittelyä, ja 
jätekuljetusten valvontaa ja minimointia koskeviin yhteisiin, ensisijaisiin periaatteisiin; 
tämän politiikan avulla on saavutettava ympäristönsuojelun korkea taso kaikkialla 
Euroopan unionin alueella, samoin kuin toimivat sisämarkkinat, silloin kun 
tarkoituksenmukaista jätteitä koskevien rajat ylittävien toimien osalta; tätä kaksiosaista 
tavoitetta ei voida saavuttaa, ellei läheisyys - ja omavaraisuusperiaatteita panna 
tarkoituksenmukaisesti täytäntöön; näiden periaatteiden mukaisesti käsittelyyn tarkoitettu 
jäte on käsiteltävä yhdessä lähimmistä sopivista laitoksista ja jätettä, joka on syntynyt 
yhteisön alueella, ei saa käsitellä muualla; on tarpeen muodostaa yhteisön laajuinen 
yhdennetty ja riittävän laaja käsittelylaitosten verkosto; 
lainsäädännöllisiä, taloudellisia ja hallinnollisia välineitä on käytettävä laajalti ja 
tehokkaasti paikallisella, alueellisella, kansallisella ja yhteisön tasolla jätteisiin liittyvien 
ongelmien ratkaisemiseksi; huomiota on kiinnitettävä erityisesti nykyisen lainsäädännön 
täytäntöönpanoon ja noudattamiseen, jätehuoltosuunnitelmien hyväksymiseen ja 
tarkoituksenmukaiseen toteuttamiseen, ja yhteisön laajuisten jätetilastojen laatimiseen; 
1. Pitää myönteisenä ja tukee komission tiedonantoa yhteisön jätehuoltostrategian 
tarkistamisesta sekä pitää sitä järkevänä suuntaviivana toimille, joihin jätesektorilla 
ryhdytään seuraavien vuosien aikana Euroopan unionin alueella; 
2. Katsoo, että syyskuussa 1989 annetun yhteisön ensimmäisen jätehuoltostrategian 
hyväksymisen jälkeen jätesektorilla on tapahtunut institutionaalista, lainsäädännöllistä, 
taloudellista ja teknistä kehitystä, mikä on vaikuttanut kansalliseen ja yhteisön 
hallintoon samoin kuin taloudellisiin toimijoihin ja kuluttajiin; 
3. Tunnustaa, että huolimatta viime vuosien huomattavista pyrkimyksistä jätettä on 
keskimääräisesti syntynyt yhä enemmän; 
4. Panee merkille ja jakaa väestön lisääntyvän huolen jätteeseen liittyvistä ongelmista 
yhteisön alueella; 
5. Korostaa sitä tärkeää tehtävää, mikä tilastoilla voi olla tunnistettaessa jätteisiin 
liittyviä ongelmia, arvioitaessa huollon painopistealueita ja muotoiltaessa järkeviä 
tavoitteita ja pyrittäessä niihin jätehuoltopolitiikkojen kehyksen puitteissa; 
valittaa sitä tosiasiaa, että tällä hetkellä ei yhteisön tasolla tuoteta säännöllistä tai 
yhdenmukaista jätteisiin liittyvää tietoa; 
vaatii komissiota luomaan yhteistyössä Euroopan ympäristökeskuksen ja 
jäsenvaltioiden kanssa yhteisön laajuisen luotettavan jätetietojen 
kokoamisjärjestelmän, jonka olisi perustuttava yhteiseen terminologiaan, määritelmiin 
ja luokitukseen samoin kuin yhdenmukaiseen metodologiaan; ottaen huomioon ne 
-29-
erityiset näkökohdat ja vaikeudet, joita pienillä ja keskisuurilla yrityksillä voi olla 
tässä suhteessa. 
6. Katsoo, että kaikkia jätehuoltostrategioita olisi ohjattava arvioimalla ympäristön 
kannalta paras ratkaisu, jossa olisi otettava huomioon toiminnan ja toimimatta 
jättämisen mahdolliset hyödyt ja kustannukset ympäristön kannalta; 
katsoo, että jätehuollon ratkaisut olisi otettava kokonaan huomioon tuotteen 
suunnitteluvaiheesta lähtien; 
uskoo, että rajoittamatta saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamista, jota olisi 
sovellettava kokonaisuudessaan, tuotteen valmistajalla on erityinen vastuu 
jätehuollosta; 
kehottaa komissiota tekemään neuvostolle ehdotuksia, joissa nämä vastuut on muutettu 
käytännön toimiksi; 
7. Toistaa vakaumuksensa, että jätteen ehkäisemisen olisi oltava minkä tahansa järkevän 
jätepolitiikan tärkein painopistealue, sekä jätteen syntymisen, että soveltuvin osin 
tällaisen jätteen vaarallisuuden osalta; 
katsoo, että tähän liittyviä pyrkimyksiä on lisättävä; 
kehottaa jäsenvaltioita ja taloudellisia toimijoita asettamaan jätteen ehkäisemiseen 
liittyviä määrällisiä tavoitteita ja pyrkimään tähän päämäärään, erityisesti edistämällä 
puhtaita teknologioita ja hyödynnettäviä tuotteita parantamalla teknisten standardien 
ympäristöulottuvuutta, vähentämällä vaarallisten aineiden pitoisuuksia tuotteissa, 
käyttämällä taloudellisia välineitä ja ympäristöauditointijärjestelmiä, ja edistämällä 
muutoksia kulutustavoissa kuluttajavalistuksen avulla; 
8. Korostaa jätteen hyödyntämisen edistämisen tarvetta jätteen määrän vähentämiseksi 
ja luonnonvarojen säästämiseksi, erityisesti uudelleenkäytön, kierrätyksen, 
kompostoinnin sekä jätteen sisältämän energian hyödyntämisen avulla; 
uskoo, että tällä hetkellä ja kunnes tieteellistä ja teknistä kehitystä on tapahtunut ja 
elinkaarianalyysejä kehitetty edelleen, uudelleen käyttöä ja aineen hyödyntämistä, 
silloin kun se on ympäristön kannalta järkevää, olisi pidettävä suositeltavampana 
ympäristövaikutusten kannalta muiden hy ödyntämismuotoj en j a loppukäsittelyn sij aan; 
kehottaa komissiota edistämään tieteellisesti järkevän yhteisön metodologian laatimista 
elinkaarianalyysejä sekä ympäristötaseita varten jätehuollon tulevien 
painopistealueiden yksilöimisen parantamiseksi; 
kehottaa jäsenvaltioita edistämään palautus,- keräys-, ja hyödyntämisjärjestelmiä; 
pyytää komissiota ja jäsenvaltioita toteuttamaan konkreettisia toimia yhteisön 
vaatimusten, erityisesti turvallisuuden, terveyden- ja ympäristönsuojelun osalta, 
mukaisten kierrätystuotteiden markkinoiden edistämiseksi; 
9. Korostaa jätteen käsittelyyn, erityisesti energian hyödyntämiseen, liittyvien yhteisön 
standardien tarvetta, jotta jätesektorille saadaan tasavertainen pelikenttä ja siten 
varmistetaan ympäristönsuojelun korkea taso kaikkialla yhteisössä, samalla kun 
-30-
noudatetaan hyödynnettäväksi tarkoitettuja jätteitä koskevia sisämarkkinasääntöjä, ja 
tässä suhteessa 
tunnistaa jätteen käyttöä, erityisesti polttoaineena ja muuna energianlähteenä, 
koskevien standardien tärkeyden; 
on sitä mieltä, että niin kauan kuin käytetyt aineet ja prosessit ovat vertailukelpoisia, 
jätteen polttoa koskevien päästöstandardien olisi oltava samat riippumatta siitä, onko 
jäte poltettu jätteenpolttolaitoksessa vai muussa laitoksessa; 
10. Kiinnittää huomiota jätteen käsittelyn minimoimisen tarpeeseen, ja siten riittävän ja 
yhdennetyn käsittelylaitosten verkoston muodostamiseen, kuten on tarkoitettu jätteistä 
annetussa direktiivissä 91/156/ETY; 
päättelee, että polttolaitoksista ilmaan, veteen ja maaperään aiheutuvia päästöjä 
koskevia yhteisön standardeja olisi tiukasti noudatettava; nykyisten polttolaitosten 
osalta olisi suunniteltava erityisiä seurantatoimenpiteitä; on tarjottava riittävästi tietoa 
kansalaisille, joita asia koskee; polttotoimenpiteitä, joihin ei liity energian 
hyödyntäminen, olisi vältettävä, mikäli mahdollista; 
11. Katsoo, että tulevaisuudessa yhteisön alueella olisi toteutettava ainoastaan turvallisia 
ja valvottuja ja tulevan kaatopaikoista annettavan direktiivin mukaisia kaatopaikalle 
sijoittamiseen liittyviä toimenpiteitä; 
pyytää jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavia toimenpiteitä vanhojen kaatopaikkojen 
ja saastuneiden alueiden asianmukaisen kunnostamisen varmistamiseksi; 
12. Kiinnittää huomiota työryhmien päätelmiin, joita on laadittu romuautoja, käytettyjä 
autonrenkaita, terveydenhoidossa syntyviä jätteitä, purku- ja rakennusjätteitä sekä 
sähkö- ja elektronisista laitteista syntyviä jätteitä koskevan komission aloittaman 
keskeisiä jätevirtoja koskevan ohjelman yhteydessä, ja tässä suhteessa 
kehottaa komissiota esittämään niin pian kuin mahdollista ehdotuksia näiden 
hankkeiden asianmukaiseksi jatkoksi; 
kehottaa komissiota tutkimaan edelleen, olisiko, ja miten muita jätevirtoja, kuten 
raskasmetalleja, muoveja, tekstiilejä tai laivoissa syntyviä jätteitä, olisi käsiteltävä 
yhteisön tasolla; 
13. Uskoo, että neuvoston asetus (ETY) N:o 259/93 on tärkeä oikeudellinen väline 
jätekuljetusten valvomiseksi ja minimoimiseksi; 
pyytää jäsenvaltioita lisäämään ja parantamaan yhteistyötä, erityisesti laittomien 
kuljetusten ja ympäristörikoksia vastaan käytävän taistelun osalta; 
toistaa Baselin yleissopimuksen yhteydessä tekemänsä sitoumuksen kieltää jo olemassa 
olevien loppukäsittelyyn tarkoitettujen jätteiden kuljetusten kieltojen lisäksi 
hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden kuljetukset kehittyviin maihin, ja siten 
kehottaa komissiota tekemään ehdotuksen Baselin sopimuksen asiaankuuluvan 
muutoksen ratifioimiseksi; 
31 -
14. Kehottaa komissiota varmistamaan, että jäsenvaltiot panevat nykyisen ja tulevan 
lainsäädännön kokonaisuudessaan täytäntöön ja noudattavat sitä Euroopan unionin 
alueella; 
15. Korostaa aiheellisten j ätehuoltosuunnittelun merkitystä kaikilla toimivaltaisilla tasoilla; 
kehottaa jäsenvaltioita, mikäli ne eivät ole jo tehneet niin, laatimaan ja toimittamaan 
komissiolle, sekä toteuttamaan jätehuoltosuunnitelmia, kuten jätteistä annetussa 
direktiivissä 91/156/ETY säädetään; 
16. Rohkaisee jäsenvaltioita käyttämään laajalti välineitä, erityisesti taloudellisia välineitä, 
jätepolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi mahdollisimman yhtenäisellä tavalla ja 
noudattaen kokonaisuudessaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräyksiä; 
17. Tunnustaa komission kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevan valkoisen kirjan 
mukaisesti ne mahdollisuudet, joita ympäristösuojelulla, ja erityisesti yhdenmukaisella 
ja järkevällä jätehuoltopolitiikalla, voi olla työpaikkojen luomisen kannalta, ja siksi 
pyytää jäsenvaltioita suuntaamaan jätehuoltopolitiikkansa siten, että näitä 
mahdollisuuksia voidaan aktivoida; 
tunnustaa tarpeen ottaa käyttöön pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevia 
tukitoimenpiteitä vastuullisten jätehuoltopolitiikkojen edistämiseksi; 
18. Kehottaa komissiota laatimaan neuvostolle kertomuksen tähän päätöslauselmaan 
kuuluvilla alueilla tapahtuneesta kehityksestä vuoden 2000 loppuun mennessä; 
- 32 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 399 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
n - H 
Luettelonumero : CB-CO-96-426-FI-C 
ISBN 92-78-07991-X 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg