Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Itävallan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2003-2007

(komission esittämä)

PERUSTELUT

Julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1466/97 [1] säädetään, että yhtenäisvaluutan käyttöönottavien jäsenvaltioiden on toimitettava vakausohjelmat neuvostolle ja komissiolle ennen 1 päivää maaliskuuta 1999. Asetuksen 5 artiklan mukaisesti neuvosto tutkii kunkin vakausohjelman komission ja perustamissopimuksen 114 artiklassa (entinen 109 c artikla) määrätyn komitean (1 päivästä tammikuuta 1999 talous- ja rahoituskomitea) arvioiden perusteella. Komissio antaa kustakin ohjelmasta suosituksen. Suosituksen perusteella ja talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan neuvosto antaa ohjelmaa tutkittuaan siitä lausunnon.

[1] EYVL L 209, 2.8.1997. Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavalta Internet-sivustolta:

Itävalta toimitti 30 päivänä marraskuuta 1998 ensimmäisen vakausohjelmansa, joka kattoi vuodet 1998-2002. Neuvosto antoi lausunnon ohjelmasta 18 päivänä tammikuuta 1999 [2].

[2] EYVL C 42, 17.2.1999, s. 5.

Itävalta toimitti 18 päivänä marraskuuta 2003 viidennen ja uusimman tarkistetun vakausohjelmansa, joka kattaa vuodet 2003-2007. Komission yksiköt ovat suorittaneet tarkistetun ohjelman teknisen arvioinnin ottaen huomioon käytännesääntöjen [3] mukaisesti toimitetut tiedot, syksyn talousennusteet ja myöhemmät arvioinnit, suhdannekorjattujen rahoitusasemien arvioinnissa yleisesti hyväksytyt menetelmät, talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa annetut suositukset sekä periaatteet, jotka esitetään finanssipolitiikan koordinoinnin tehostamisesta komission 27 päivänä marraskuuta 2002 neuvostolle antamassa tiedonannossa [4]. Arvioinnin tulokset ovat seuraavat:

[3] Talous- ja rahoituskomitean tarkistettu lausunto vakaus- ja lähentymisohjelmien sisällöstä ja muodosta. Ecofin-neuvoston 10.7.2001 hyväksymä 27.6.2001 päivätty asiakirja EFC/ECFIN/404/01 - REV 1.

[4] KOM(2002) 668 lopullinen, 27.11.2002.

Tarkistettu vakausohjelma noudattaa yleisesti ottaen vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevia tarkistettuja käytännesääntöjä. Useimpien toimenpiteiden sisältöä on kuvattu riittävän yksityiskohtaisesti. Edellisen ohjelman esittely oli kuitenkin heikkoa, eikä se ole parantunut riittävästi. Kauden 2003/2004 kaksoisbudjettiin sisältyvät toimenpiteet ovat eritoten yksityiskohtaisesti tiedossa, ja olisikin ollut toivottavaa ja täysin mahdollista sisällyttää ohjelmaan konkreettiset arviot niiden talousarviovaikutuksista. Lisäksi tarkistetussa ohjelmassa esitetyt vaihtoehtoiset kasvuskenaariot perustuvat implisiittiseen budjettijoustoon, joka vaihtelee vuosien myötä - mikä on taloudellisesti epätodennäköistä - ja eri skenaarioiden mukaan. Vaikka asiaan puututtiin edellisessä arvioinnissa, käytetyt arviointitekniikat eivät ole muuttuneet riittävästi.

Ohjelmaan sisältyvät julkisen talouden ennusteet perustuvat makrotalouden skenaarioon, jonka mukaan talouden toimeliaisuus elpyy nykyisestä heikosta suhdannevaiheesta. Vuoteen 2005 ulottuvat kokonaistuotannon kasvuennusteet vastaavat komission yksiköiden syksyn 2003 ennustetta, kun taas nimellisen BKT:n kasvuvauhtia ja työllisyyttä koskevat arviot ovat tarkistetussa ohjelmassa huomattavasti optimistisempia. Kaiken kaikkiaan makrotalouden skenaario vaikuttaa tarkistetussa ohjelmassa uskottavalta, vaikkakin hieman optimistiselta. Erityisesti työllisyyden kasvun kiihtyminen 0,6 prosenttiin (EKT95-määritelmä) vuonna 2004 vaikuttaa reippaanlaiselta arviolta, kun otetaan huomioon tavanomainen viive työvoiman kysynnässä noususuhdanteen käynnistyttyä. Vaikka kokonaistuotannon kasvu vuosina 2006 ja 2007 ylittäisi potentiaalin, tuotantokuilun sulkeutuminen hitaan kasvukauden jälkeen ei vaikuta mahdottomalta, kun huomioon otetaan hiljattain tehtyjen ja edelleen käynnissä olevien rakenneuudistusten ja laajentumisen myönteinen vaikutus sekä merkittävien makrotalouden tasapainoa horjuttavien tekijöiden puuttuminen Itävallan taloudesta.

Tarkistetussa vakausohjelmassa säilytetään edellisen ohjelman finanssipoliittiset tavoitteet. Koko ohjelmakauden arvioidaan jäävän alijäämäiseksi, ja kolmena vuotena viidestä alijäämän ennustetaan olevan yli 1 prosentti suhteessa BKT:hen, jolloin keskiarvoksi saadaan 1,0 prosenttia suhteessa BKT:hen koko tarkastelukaudella 2003-2007. Alijäämäennusteet perustuvat muuttumattomaan finanssipoliittiseen strategiaan. Rakenteellisten säästöjen ennakoidaan olevan huomattavia ja yhdistyvän merkittäviin veroleikkauksiin, jolloin verorasitus kevenee 43 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2006 mennessä vuoden 2001 huippuluvusta 45,4 prosenttia.

Vuoden 2002 talousarviotietoihin ja kansallisen tilinpitojärjestelmän tietoihin on tehty huomattavia tarkistuksia. Julkisen talouden rahoitusasema heikkeni mutta jäi kuitenkin lähelle tasapainoa, vaikka aiemmat ennusteet olivat osoittaneet alijäämän huomattavaa kasvua. Julkisen talouden rahoitusasema heikkeni vuoden 2001 0,3 prosentin ylijäämästä suhteessa BKT:hen lievästi alijäämäiseksi (0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen ennustetun 0,6 prosentin sijaan). Alijäämän pienenemiseen 0,5 prosenttiyksiköllä ovat vaikuttaneet seuraavat kolme tekijää: julkaistujen kansallisen tilinpitojärjestelmän tietojen mukaan kokonaistuotannon kasvu ylitti vuonna 2002 huomattavasti ennusteet, minkä lisäksi tilanteeseen vaikuttavat tilastolliset seikat ja ennakoitua suurempi ylijäämä alemmilla hallintotasoilla. Komission laskema suhdannekorjattu rahoitusasema heikkeni 0,4 prosenttiyksikköä ja oli 0,1 prosenttia alijäämäinen suhteessa BKT:hen.

Tarkistetussa ohjelmassa ennakoidaan julkisen talouden alijäämän kasvavan vuonna 2003 huomattavasti 1,3 prosenttiin. Suhdannekorjattuna tämä osoittaa alijäämän kasvavan 0,8 prosenttiyksikköä, mikä merkitsee lisäystä edellisen ohjelman 0,5 prosenttiyksikköön verrattuna. Aiempi alempi ennuste johtunee siitä, että siinä ei ole otettu huomioon kesän 2002 tulvien talousarviovaikutuksia, mutta viimeaikaisissa arvioissa kyseisiä vaikutuksia vuoden 2003 talousarvioon on tarkistettu alaspäin lähes 0,3 prosenttiyksikköä. Tämä huomioon ottaen vaikuttaisi aiheelliselta olettaa suhdannekorjatun rahoitusaseman olevan parempi, mutta tarkistetussa ohjelmassa alijäämän oletetaan kasvavan huomattavasti asiaa sen tarkemmin selittämättä. Vuoden 2003 syksyllä komission yksiköt ennakoivat alijäämän jäävän 1 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä olisi tavoitetta parempi tulos, ja jäävän kenties vielä pienemmäksi, kun huomioon otetaan marraskuun loppuun mennessä saatavat tiedot. Alijäämä supistuu tilapäisesti vuonna 2004, mutta sen ennustetaan kasvavan selvästi 1,5 prosenttiin vuonna 2005 merkittävien tuloveroleikkausten vuoksi. Vaikka alijäämä supistuu tämän jälkeen, julkisen talouden rahoitusasema lähenee tasapainoa vasta vuonna 2007, jolloin suhdannekorjattu alijäämä supistuu vaaditulla ½ prosenttiyksiköllä 0,5 prosenttiin suhteessa BKT:hen.

Kun otetaan huomioon, että Itävallan julkisen talouden rahoitusaseman on havaittu joustavan suhteellisen vähän suhdannevaiheen mukaan, julkisen talouden pitäisi nykyisen ennusteen mukaan tarjota riittävä varmuusmarginaali ilman, että alijäämä ylittää 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen tavanomaisessa suhdannetaantumassa. Talouskasvun hidastumisen riskejä näyttäisi tasapainottavan se, että vuoden 2003 rahoitusasema saattaa ylittää tavoitteen, millä on kerrannaisvaikutuksia seuraaville vuosille. Alijäämäennusteiden toteutuminen riippuu kuitenkin ratkaisevasti suunniteltujen säästötoimien onnistumisesta. Hallituksen strategian suurimmat riskit liittyvät näin ollen meno- ja tulopuolen toimenpiteiden huonosti koordinoituun toteutukseen. Mikäli suunnitellut säästöt toteutuvat vain osittain ja verohelpotukset pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön, Itävallan julkisessa taloudessa ei olisi riittävästi liikkumavaraa vuonna 2005, jotta automaattiset vakauttajat voisivat toimia täydellä teholla tavanomaisen suhdannetaantuman aikana.

Julkisen talouden bruttovelkamäärää tarkistettiin selvästi ylöspäin vuosina 2001 ja 2002, ja se kasvoi 66,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2002. Näin ollen vaikka velan suhteen BKT:hen odotettiin alittavan 60 prosentin viitearvon vuonna 2007, tämä supistuminen hidastuukin huomattavasti. Ennuste riippuu ratkaisevasti nimellisen BKT:n kasvuvauhdista tehdyistä optimistisista arvioista ja varsinkin huomattavista tuloista, joita on tarkoitus saada suunnitelluista yksityistämistoimista. Jos jokin näistä tekijöistä jää edes hieman alle odotusten, velan suhde BKT:hen jää yli 60 prosentin viitearvon myös vuonna 2007. Samalla tavoin mikäli vuoden 2003 alijäämä ylittää viralliset ennusteet tai on hieman yli 1,0 prosenttia suhteessa BKT:hen, julkinen velka jää myös yli 60 prosentin, jos talouskasvu hidastuu hieman.

Strategia sisältää tuloverotuksen huomattavan kevennyksen - yhteensä 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen - mutta vastineena ei tehdä menoleikkauksia. Aiemmat kokemukset ovat osoittaneet, että ilman vastaavia menoleikkauksia tehtäviin veronkevennyksiin liittyy riskejä. Ongelmallinen on veronkevennyksen toinen vaihe vuonna 2005, sillä sen ennustetaan kasvattavan suhdannekorjattua alijäämää huomattavasti yhdellä prosenttiyksiköllä. Vaikka kokonaisverotaakan [5] huomattava keventäminen on periaatteessa hyvä asia, tarvittaisiin kuitenkin lisää päättäväisiä menopuolen leikkauksia, jotta alijäämä ei kasva merkittävästi. Ennusteet näyttävät suhdannenousua, ja Itävallan talouden arvioidaan kasvavan potentiaalin ylittävää vauhtia vuoteen 2005 mennessä tuotantokuilun supistuessa. Tämän vuoksi tarvitaan lisäleikkauksia, jotka olisivat tarkoituksenmukaisin keino välttää myötäsyklisiä vaikutuksia. Verouudistuksen ansiosta tarjontapuolen olosuhteiden pitäisi lisäksi muuttua kasvua suosivammiksi, mutta verovähennysten lisääminen tai veroetuuskohtelun käyttöönotto saattavat kumota viimeaikaisia veropohjaa laajentaneita toimenpiteitä ja monimutkaistaa verojärjestelmää.

[5] Vuoden 2003 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen maakohtaisessa suosituksessa: "[...] suositellaan, että Itävalta: 1. toteuttaa toimenpiteitä, jotka johtavat rakenteellisiin menosäästöihin myös alemmilla hallintotasoilla, ja keventää näin suurta verorasitusta sekä turvaa lähellä tasapainoa olevan suhdannekorjatun rahoitusaseman (yleinen suuntaviiva 1)".

Keskipitkän aikavälin tavoitteiden osalta voidaan todeta, että julkisen talouden suhdannekorjatun rahoitusaseman ennustetaan olevan lähellä tasapainoa ainoastaan vuosina 2004 ja 2007. Vakausohjelman muina vuosina suhdannekorjattu alijäämä joko kasvaa selvästi tai ei supistu vähintään vaadittua 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Nimellisen BKT:n kasvusta tehtyjen realistisimpien arvioiden mukaan on hyvin mahdollista, että vaikka julkinen velka supistuu koko tarkastelukauden ajan, se pysyttelee kuitenkin yli 60 prosentissa suhteessa BKT:hen myös vuonna 2007.

Poliittisessa kehityksessä huomattavin viimeaikainen tapahtuma on kesäkuussa 2003 hyväksytty eläkejärjestelmän laaja uudistus. Toimenpiteiden pitäisi parantaa jakojärjestelmän oikeudenmukaisuutta, nostaa todellista eläkkeellejäämisikää ja lisätä ikääntyvien työntekijöiden työelämään osallistumista.

Vuoden 2003 eläkeuudistuksen vaikutuksia tarkasteltuaan komissio katsoo, että Itävallalla näyttää olevan varsin hyvät mahdollisuudet selvitä väestön ikääntymisen aiheuttamista julkisen talouden kustannuksista pitkällä aikavälillä. Vakausohjelmassa esitetty finanssipoliittinen strategia soveltuu julkisen talouden kestävyyden parantamiseen. Kun velka suhteessa BKT:hen saadaan alle 60 prosentin, komission arvion mukaan tässä voidaan pysytellä pitkään, jos ikääntymiseen liittyvät menot kehittyvät odotusten mukaan. Vuoden 2003 eläkeuudistuksen pitäisi korjata eläkemenojen kehityssuuntaukset ja alentaa huippulukuja noin 1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen edelliseen ennusteisiin verrattuna. Ennakoidusta toteutumasta kannattaa kuitenkin mainita muutama sana. Ensinnäkin uudistukseen liittyville eläke-etuuksien menetyksille vuoteen 2032 asti asetettu 10 prosentin katto lisää epävarmuutta seuraavien 30 vuoden todellisista säästöistä. Toiseksi toteutuma riippuu paljolti ikääntyvien työntekijöiden työvoimaosuuden oletetusta kasvusta eläkeuudistuksen ansiosta. Koska tarkistetun ohjelman strategia perustuu pääosin eläkeuudistuksen toteutumiseen ja uudistuksen vaikutukseen työmarkkinakäyttäytymiseen, on hyvin tärkeää seurata eläkemenojen kehityssuuntauksia ja saada enemmän avointa tietoa ennakoitujen säästöjen taustalla olevista tekijöistä. Tämän vuoksi joitakin eläkeuudistukseen liittyviä seikkoja on tarkistettava pitkän aikavälin näkymien varmistamiseksi. Näitä ovat muun muassa 10 prosentin katto ja ylipitkä siirtymäaika varhaiseläkejärjestelmän lakkauttamiseksi.

Talouspolitiikka noudattaa tarkistetussa ohjelmassa vain osittain talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa annettuja suosituksia. Erityisesti suositusta lähellä tasapainoa olevasta julkisen talouden suhdannekorjatusta rahoitusasemasta noudatetaan vain osittain. Lisäksi vuonna 2005 ei noudateta yleisohjetta välttää myötäsyklistä politiikkaa. Vaikka suunniteltu kokonaisverotaakan keventäminen on periaatteessa aiheellinen toimenpide tarjontapuolen olosuhteiden muuttamiseksi kasvua suosivammiksi, tulojen vähentymisen vastineena menoja olisi leikattava vastaavasti. Tarkistetussa ohjelmassa ei mainita osavaltioiden ja kuntien osalta mitään (myös) alemmilla hallintotasoilla toteutettavista rakenteellisista menosäästöistä, joita tarvitaan kansallisessa vakaussopimuksessa edellytettyjen pysyvien ylijäämien saavuttamiseksi.

Tämän arvion perusteella komissio on hyväksynyt oheisen suosituksen neuvoston lausunnoksi Itävallan vakausohjelman tarkistuksesta ja esittää sen edelleen neuvostolle.

Suositus: 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 5 artiklan 3 kohdan mukainen NEUVOSTON LAUSUNTO Itävallan tarkistetusta vakausohjelmasta vuosiksi 2003-2007

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon julkisyhteisöjen rahoitusaseman valvonnan sekä talouspolitiikan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 7 päivänä heinäkuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1466/97 [6] ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,

[6] EYVL L 209, 2.8.1997, s. 1. Tässä tekstissä mainitut asiakirjat löytyvät seuraavalta Internet-sivustolta:

ottaa huomioon komission suosituksen,

on kuullut talous- ja rahoituskomiteaa,

ON ANTANUT TÄMÄN LAUSUNNON:

Neuvosto tarkasteli [20 päivänä tammikuuta 2004] Itävallan tarkistettua vakausohjelmaa, joka kattaa vuodet 2003-2007. Tarkistettu ohjelma esitettiin 18 päivänä marraskuuta 2003, ja se noudattaa yleisesti ottaen vakaus- ja lähentymisohjelmien sisältöä ja muotoa koskevia tarkistettuja käytännesääntöjä [7]. Olisi kuitenkin ollut hyödyllistä ja tarpeellista esittää enemmän kvantitatiivisia tietoja kauden 2003/2004 kaksoisbudjetin tavoin sekä yksityiskohtaisia arvioita yksittäisistä talousarviotoimenpiteistä.

[7] Talous- ja rahoituskomitean tarkistettu lausunto vakaus- ja lähentymisohjelmien sisällöstä ja muodosta. Ecofin-neuvoston 10.7.2001 hyväksymä 27.6.2001 päivätty asiakirja EFC/ECFIN/404/01 - REV 1.

Finanssipoliittinen strategia säilyy tarkistetussa ohjelmassa muuttumattomana ja selkeästi pitkäaikaiseen kehitykseen painottuvana. Vaikka huomattavat rakenteelliset säästöt yhdessä merkittävien veroleikkausten kanssa kasvattavat suhdannekorjattua alijäämää vuonna 2005 väliaikaisesti, niiden pitäisi johtaa tulo- ja menosuhteen sekä julkisen velan tasaiseen supistumiseen.

Kaiken kaikkiaan makrotalouden skenaario vaikuttaa tarkistetussa ohjelmassa uskottavalta, vaikkakin hieman optimistiselta. Erityisesti työllisyyden kasvun kiihtyminen 0,6 prosenttiin (EKT95-määritelmä) vuonna 2004 vaikuttaa reippaanlaiselta arviolta, kun otetaan huomioon tavanomainen viive työvoiman kysynnässä noususuhdanteen käynnistyttyä. Lisäksi kokonaistuotannon kasvu vuosina 2006 ja 2007 ylittänee potentiaalin. Tuotantokuilun sulkeutuminen hitaan kasvukauden jälkeen ei kuitenkaan vaikuta mahdottomalta, kun huomioon otetaan hiljattain tehtyjen ja edelleen käynnissä olevien rakenneuudistusten ja laajentumisen vaikutus sekä makrotalouden tasapainoa horjuttavien tekijöiden puuttuminen Itävallan taloudesta.

Tarkistetussa ohjelmassa säilytetään edellisen ohjelman finanssipoliittiset tavoitteet. Suhdannekorjattu rahoitusasema, jonka komissio on laskenut yleisesti hyväksyttyjen menetelmien mukaisesti, heikkenee 0,9 prosenttiyksikköä 1,0 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2003 ja tilapäisen nousun jälkeen 1,0 prosenttiyksikköä 1,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2005 välittömien verojen leikkausten jälkeen. Vaikka supistusta tapahtuukin tämän jälkeen, suhdannekorjattu alijäämä saavuttaa 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vasta vuonna 2007. Näin ollen suhdannekorjattu alijäämä on lähellä tasapainoa ainoastaan vuosina 2004 ja 2007.

Finanssipolitiikan virityksen pitäisi tarkistetussa ohjelmassa antaa riittävä varmuusmarginaali, jotta alijäämä ei ylitä 3 prosentin viitearvoa suhteessa BKT:hen talouden normaaleissa suhdannevaihteluissa. Kun huomioon otetaan realistiset makrotaloudelliset ja rahoitusasemaa koskevat ennusteet, julkiselle taloudelle keskipitkän aikavälin tavoitteeksi asetettua lähellä tasapainoa olevaa rahoitusasemaa ei kuitenkaan ehkä saavuteta ohjelmakaudella. Vaikka talouskasvun hidastumisen riskejä näyttäisi tasapainottavan se, että vuoden 2003 rahoitusasema saattaa ylittää tavoitteen, millä on kerrannaisvaikutuksia seuraaville vuosille, säästöodotuksiin ja alemmilla hallintotasoilla syntyviin ylijäämiin liittyvät riskit ovat kiistämättömiä. Lisäksi jos ilmoitetut menosäästöt toteutetaan vain osittain tai ne eivät toteudu aiotulla tavalla, väliaikaiseksi suunniteltu poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta voi osoittautua pysyväksi. Julkisen bruttovelan ennustetaan laskevan tasaisesti vuoden 2002 66,7 prosentista suhteessa BKT:hen hieman alle 60 prosenttiin vuonna 2007. Ennuste riippuu ratkaisevasti nimellisen BKT:n kasvuvauhdista tehdyistä optimistisista arvioista ja huomattavista tuloista, joita on tarkoitus saada suunnitelluista yksityistämistoimista. Jos jokin näistä tekijöistä jää edes hieman alle odotusten, velan suhde BKT:hen jää yli 60 prosentin viitearvon myös vuonna 2007.

Vuoden 2003 eläkeuudistuksen jälkeen Itävallalla näyttää olevan aiempaa paremmat mahdollisuudet selvitä väestön ikääntymisen aiheuttamista julkisen talouden kustannuksista. Tälle arvioinnille on kuitenkin saatava käytännön varmistus. Ensinnäkin ennusteissa ennakoidaan työvoimaosuuksien kasvavan huomattavasti uudistuksen ansiosta. Toiseksi pitkäaikaiset talousarviovaikutukset jäävät melko epävarmoiksi, koska etuuksien menetykselle uudistusta edeltävään aikaan verrattuna on asetettu 10 prosentin katto. Lisäksi julkiseen talouteen kohdistuvia myönteisiä vaikutuksia saadaan odottaa tarpeettoman kauan, sillä varhaiseläkejärjestelmän lakkauttamiselle on annettu suhteettoman pitkä siirtymäaika vuoteen 2017 saakka.

Talouspolitiikka noudattaa tarkistetussa ohjelmassa vain osittain talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa annettuja suosituksia. Erityisesti suositusta lähellä tasapainoa olevasta julkisen talouden suhdannekorjatusta rahoitusasemasta noudatetaan vain osittain. Lisäksi vuonna 2005 ei noudateta yleisohjetta välttää myötäsyklistä politiikkaa. Vaikka suunniteltu kokonaisverotaakan keventäminen on periaatteessa aiheellinen toimenpide tarjontapuolen olosuhteiden muuttamiseksi kasvua suosivammiksi, tulojen vähentymisen vastineena menoja olisi leikattava vastaavasti. Tarkistetussa ohjelmassa ei mainita osavaltioiden ja kuntien osalta mitään (myös) alemmilla hallintotasoilla toteutettavista rakenteellisista menosäästöistä, joita tarvitaan kansallisessa vakaussopimuksessa edellytettyjen pysyvien ylijäämien saavuttamiseksi.