Euroopan parlamentin päätöslauselma kestävyyden huomioon ottamisesta kehitysyhteistyöpolitiikassa (2006/2246(INI))



Virallinen lehti nro 250 E , 25/10/2007 s. 0077 - 0085



P6_TA(2007)0014 Kestävyyden huomioon ottaminen kehitysyhteistyöpolitiikassa Euroopan parlamentin päätöslauselma kestävyyden huomioon ottamisesta kehitysyhteistyöpolitiikassa (2006/2246(INI)) Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 177, 178, 179, 180 ja 181 artiklan, - ottaa huomioon Brysselissä 15. ja 16. kesäkuuta 2006 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston hyväksymän asiakirjan EU:n kestävän kehityksen uudistetun strategian ja Göteborgin Eurooppa-neuvoston vuonna 2001 hyväksymän EU:n kestävän kehityksen strategian sekä Barcelonan Eurooppa-neuvoston vuonna 2002 lisäämän strategian ulkoisen ulottuvuuden, - ottaa huomioon kestävän kehityksen huippukokouksen vuonna 2002 hyväksymän Johannesburgin toimeenpanosuunnitelman, - ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien (YK) ympäristö- ja kehityskonferenssin Rio de Janeirossa vuonna 1992 hyväksymän Agenda 21:n, - ottaa huomioon Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden Cotonoussa 23. kesäkuuta 2000 allekirjoittaman kumppanuussopimuksen [1] ja erityisesti sen 19, 23 ja 32 artiklan, - ottaa huomioon YK:n vuonna 2000 antaman vuosituhatjulistuksen ja siinä esitetyt vuosituhannen kehitystavoitteet sekä YK:n vuonna 2005 laatiman raportin "Investing in Development", - ottaa huomioon Pariisin korkean tason foorumissa 2. maaliskuuta 2005 annetun julistuksen kehitysavun tuloksellisuudesta, - ottaa huomioon vuoden 2002 Monterreyn konsensuksen, joka hyväksyttiin kehitysrahoitussa koskevassa YK:n konferenssissa, - ottaa huomioon komission tiedonannon "EU:n kehitysavun määrän lisääminen, laadun parantaminen ja täytäntöönpanon nopeuttaminen" (KOM(2006)0087) sekä neuvoston (yleiset asiat ja ulkosuhteet) 11. huhtikuuta 2006 antamat kyseiseen tiedonantoon perustuvat päätelmät, - ottaa huomioon 20. joulukuuta 2005 allekirjoitetun neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien, Euroopan parlamentin ja komission yhteisen julkilausuman Euroopan unionin kehityspolitiikasta: Eurooppalainen konsensus [2], - ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston Brysselissä 15. ja 16. joulukuuta 2005 hyväksymän EU:n strategian "EU ja Afrikka: kohti strategista kumppanuutta" ja komission tiedonannon "EU:n ja Karibian kumppanuus kasvun, vakauden ja kehityksen edistämiseksi" (KOM(2006)0086), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelusta — Toimintaohjelma" (KOM(2005)0658), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Vuoden 2005 tilannekatsaus ja suuntaviivat tulevalle" (KOM(2005)0037) ja sen liitteen (SEC(2005)0225)), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuus: Kehityksen vauhdittaminen vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi" (KOM(2005)0134), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Vesihuolto kehitysmaissa ja EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan painopisteet" (KOM(2002)0132), - ottaa huomioon Johannesburgin kestävän kehityksen huippukokouksessa vuonna 2002 käynnistetyn EU:n vesialoitteen, - ottaa huomioon kestävän kehityksen huippukokouksessa hyväksytyn eurooppalaisen energia-aloitteen ja komission tiedonannon "Euroopan unionin energia-aloitteen tulevasta kehityksestä ja energia-alan AKT-EU-välineen perustamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä" (KOM(2004)0711), - ottaa huomioon EU:n ja AKT-maiden kuuden alueen väliset talouskumppanuussopimukset, joiden on määrä tulla voimaan vuonna 2008, - ottaa huomioon Maailman kauppajärjestön (WTO) yleisneuvoston 2. elokuuta 2004 hyväksymän Dohan työohjelman, - ottaa huomioon 22. huhtikuuta 2005 ja 1.- 12. toukokuuta 2006 pidetyn YK:n kestävän kehityksen toimikunnan 14. istunnon, - ottaa huomioon Joaquín Almunian tiedonannon komission jäsenille "Sustainable development indicators to monitor the implementation of the EU Sustainable Development Strategy" (SEC(2005)0161), - ottaa huomioon komission tiedonannon "EU:n Afrikka-strategia: eurooppalaisafrikkalainen sopimus kehityksen nopeuttamiseksi Afrikassa" (KOM(2005)0489), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Kehityksen vauhdittaminen vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi — Kehityksen rahoittaminen ja avun tuloksellisuus" (KOM(2005)0133), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Vuosituhattavoitteiden saavuttamisen nopeuttaminen — Euroopan unionin panos" (KOM(2005)0132), - ottaa huomioon YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin julkaisun "Economic Development in Africa — Rethinking the Role of Foreign Direct Investment" vuodelta 2005, - ottaa huomioon YK:n talouskomission Afrikkaa koskevan taloudellisen raportin "Unlocking Africa's Trade Potential" vuodelta 2004, - ottaa huomioon Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) raportin "The DAC Guidelines: Strategies for Sustainable Development" vuodelta 2001, - ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean 28. huhtikuuta 2004 antaman lausunnon "Assessing the EU Sustainable Development Strategy", - ottaa huomioon komission tiedonannon "Ilmastonmuutos ja kehitysyhteistyö" (KOM(2003)0085), - ottaa huomioon komission yksiköiden valmisteluasiakirjan "Ympäristönäkökohtien sisällyttäminen muihin politiikan osa-alueisiin — Cardiffin prosessin arviointi" (KOM(2004)0394), - ottaa huomioon komission tiedonannon "Maaseudun köyhyyden torjuminen — Kehitysmaiden maaseudun kehitystä ja luonnonvarojen kestävää hallintaa koskeva Euroopan yhteisön politiikka ja lähestymistapa" (KOM(2002)0429), - ottaa huomioon yhteenvetoraportin "Evaluation of the Environment and Forest Regulations 2493/2000 and 2494/2000" marraskuulta 2004, joka tilattiin EuropeAid-yhteistyötoimiston sekä kehitysyhteistyön ja ulkosuhteiden pääosastojen yhteiseltä arviointiyksiköltä, - ottaa huomioon komission ehdotuksen neuvoston asetukseksi vapaaehtoisuuteen perustuvan FLEGTlupajärjestelmän perustamisesta Euroopan yhteisöön suuntautuvassa puutavaran tuonnissa (KOM(2004)0515), - ottaa huomioon komission yksiköiden valmisteluasiakirjan "Integrating the environment into EC economic and development cooperation" (SEC(2001)0609), - ottaa huomioon asiakirjan "The OECD Guidelines for Multinational Enterprises" vuodelta 2000, - ottaa huomioon 15. tammikuuta 1999 antamansa päätöslauselman EU:n normeista eurooppalaisille kehitysmaissa toimiville yrityksille: kohti eurooppalaisia menettelysääntöjä [3], - ottaa huomioon 1. kesäkuuta 2006 antamansa päätöslauselman pienistä ja keskisuurista yrityksistä kehitysmaissa [4], - ottaa huomioon 6. huhtikuuta 2006 antamansa päätöslauselman "Kehitysavun tehokkuus ja korruptio kehitysmaissa" [5], - ottaa huomioon 18. tammikuuta 2006 antamansa päätöslauselman kestävän kehityksen ympäristönäkökohdista [6] ja 15. kesäkuuta 2006 antamansa päätöslauselman kestävän kehityksen strategian uudelleentarkastelusta [7], - ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan, - ottaa huomioon kehitysyhteistyövaliokunnan mietinnön (A6-0474/2006), A. ottaa huomioon, että ympäristön ja kehityksen maailmankomissio (WCED) laatimassa Brundtlandinraportissa vuodelta 1987 kestävä kehitys määriteltiin kehitykseksi, joka tyydyttää nykyhetken tarpeet viemättä tulevilta sukupolvilta mahdollisuutta tyydyttää omat tarpeensa; pitää välttämättömänä turvata maapallon kyky ylläpitää elämää kaikissa muodoissaan, ottaa huomioon planeettamme luonnonvarojen rajallisuus sekä edistää kestävää tuotantoa ja kulutusta talouskasvun ja ympäristön pilaantumisen välisen yhteyden katkaisemiseksi, B. katsoo, että kestävän kehityksen käsite on kuulunut EU:n perustavoitteisiin vuodesta 1997 lähtien, jolloin se sisällytettiin perustamissopimukseen hallitsevana periaatteena, jonka olisi tuettava kaikkia EU:n politiikkoja ja toimintoja, C. ottaa huomioon, että kestävän kehityksen käsitteeen yhteydessä yhteiskunnallisia, ympäristöllisiä ja taloudellisia kysymyksiä ei pidetä keskenään ristiriitaisina vaan pikemminkin toisistaan riippuvaisina ja toisiaan tukevina asioina, D. toteaa, että edellä mainitun, EU:n kestävän kehityksen uudistetun strategian keskeisiä tavoitteita on kestävän kehityksen maailmanlaajuinen edistäminen, E. ottaa huomioon, että EU:n kehitysyhteistyön tavoitteena on edistää kehitysmaiden kestävää taloudellista, ympäristöllistä ja sosiaalista kehitystä sekä saumatonta ja asteittaista integroimista maailmantalouteen sekä osallistua kampanjaan, jonka tavoitteena on kehitysmaiden köyhyyden vähentäminen, F. katsoo, että kestävän kehityksen vastaisten suuntauksien jatkuminen sekä kehittyneissä maissa että kehitysmaissa sellaisilla aloilla kuin maavarojen käyttö, liikenne, ilmastonmuutos, kalatalous, biologisen monimuotoisuuden heikkeneminen tai luonnonvarojen käyttö vaikuttaa kielteisesti ennen kaikkea kehitysmaiden köyhien asemaan, G. toteaa, että yli 1 miljardi enimmäkseen vähiten kehittyneiden maiden ihmistä elää äärimmäisessä köyhyydessä vähemmällä kuin yhdellä dollarilla päivässä ja 1,5–3 miljardia ihmistä elää köyhyysrajan alapuolella eli alle kahdella dollarilla päivässä, H. ottaa huomioon, että kaksi kolmannesta maailman köyhistä asuu maaseudulla ja heidän toimeentulonsa on riippuvainen luonnonvaroista [8], 90 prosenttia maailman miljardista äärimmäisessä köyhyydessä elävästä ihmisestä saa toimentulonsa metsästä [9] ja yli miljardi ihmistä maailmassa, erityisesti köyhissä yhteisöissä, saa vähintään 30 prosenttia eläinproteiinin saannistaan kalasta [10], I. panee merkille, että Afrikkaan suunnattu julkinen kehitysapu (ODA) on vielä merkittävästi vuoden 1990 huippulukemien alapuolella ja vuosittaiseksi vajaukseksi arvioidaan 20–25 miljardia Yhdysvaltain dollaria, J. toteaa, että EU:n jäsenvaltiot ovat sitoutuneet nostamaan julkisen kehitysavun määrän tavoitetasolle eli 0,7 prosenttiin bruttokansantulosta (BKTL) vuoteen 2015 mennessä ja uudet jäsenvaltiot lisäämään kukin kehitysapuansa 0,33 prosenttiin vuoteen 2015 mennessä, K. katsoo, että köyhyyden poistaminen voi johtaa kestävään kulutukseen ja resurssienhallinnan omaksumiseen kehitysmaissa vain siinä tapauksessa, että keskitytään koulutuksen, terveydenhuollon ja institutionaalisten valmiuksien tason parantamiseen; katsoo, että köyhyyden poistamisen tulokset ovat myönteisiä ainoastaan, jos ympäristöä ja luonnonvaroja hallinnoidaan kestävällä tavalla, L. katsoo, että demokraattisten arvojen kunnioittaminen, avoimien ja tehokkaiden valtion instituutioiden perustaminen ja lujittaminen sekä erityisesti hallinnollisten valmiuksien parantaminen ovat ratkaisevan tärkeitä kehitysmaiden taloudellisiin, yhteiskunnallisiin ja ympäristöllisiin haasteisiin vastatessa, M. katsoo, että korruptio heikentää avun tuloksellisuutta ja siten myös EU:n kehityspolitiikkaa; pitää tätä vakavana esteenä kehitykselle EU:n kumppanuusmaissa, N. katsoo, että uusia lähestymistapoja tarvitaan, jotta markkinat saadaan toimimaan kestävän kehityksen suuntaan, ja että yksityisen sektorin olisi pyrittävä luomaan oikeudenmukaisia ja kestäviä yhteisöjä, O. katsoo, että tehokkaiden oikeusjärjestelmien sekä taloudellisten ja teollis- ja tekijänoikeuksien puuttuminen monessa vähiten kehittyneessä maassa on vakava este sellaisten investointiolosuhteiden luomiselle, jotka saavat aikaan tervettä talouskehitystä ja sen myötä yhteiskunnallista kehitystä, P. katsoo, että terve kehityspolitiikka ja runsas kehitysapu ovat tärkeitä mutta että ne eivät aiheuta muutoksia kestävään kehitykseen, ellei niitä käytetä vastaanottavissa maissa tehokkaasti johdonmukaiseen kehitystoimintaan, jossa on tunnustettava ympäristöön liittyvät mahdollisuudet ja uhkat ja reagoidaan niihin kestävällä tavalla, Q. katsoo, että edellä mainittu julkaisu "Economic Development in Africa — Rethinking the Role of Foreign Direct Investment" osoittaa, että ympäristönsuojelun ja kehitysavun kytkeminen toisiinsa voi tuntuvasti vähentää köyhyyttä, R. toteaa, että laittomista hakkuista koituu ympäristövahinkoa, että ne aiheuttavat kehitysmaiden hallituksille miljardien dollarien tulonmenetyksiä, edistävät korruptiota sekä heikentävät oikeusvaltion ja hyvän hallintotavan periaatteita ja että niillä rahoitetaan aseellisia konflikteja, S. toteaa, että 2,6 miljardia henkilöä eli 40 prosenttia maailman väestöstä ei ole perusjätevesihuollon piirissä ja että miljardi ihmistä saa juomavetensä epäterveellisistä lähteistä, T. katsoo, että luonnonvarojen saastuminen, vähentyminen ja ehtyminen voivat olla konfliktitilanteiden alkuunpanijoita monissa kehitysmaissa, U. ottaa huomioon, että kehitysmaiden talous kärsii energian hinnan vaihtelusta ja monipuolisten energialähteiden puuttumisesta ja että kyseiset maat käyttävät usein merkittävän osan kauppataseen ylijäämästä energian tuontiin, mikä vaikuttaa epäedullisesti näiden maiden taloudellisen kehityksen vakauteen, V. katsoo, että luonnonvarojen väärinkäytön vuoksi nopea väestönkasvu on yksi kestävän kehityksen haasteista ja johtaa vakavaan ympäristön heikentymiseen; 1. on tyytyväinen, että edellä mainitussa EU:n kestävän kehityksen uudistetussa strategiassa mainitaan jälleen yhtenä strategian tärkeimmistä tavoitteista kestävän kehityksen maailmanlaajuinen edistäminen; 2. on tyytyväinen, että edellä mainitussa kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa asetetaan EU:n kehitysyhteistyön ensisijaiseksi ja yleiseksi tavoitteeksi köyhyyden poistaminen osana kestävää kehitystä; 3. katsoo, että kestävän talouskasvun edistäminen ja köyhyyden poistaminen niin, että samalla huolehditaan ympäristönsuojelusta, ovat EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan suurimpia haasteita eikä niitä voida saavuttaa asettamatta sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä tavoitteita, joihin kuuluu ympäristönsuojelu ja oikeudenmukaiset mahdollisuudet luonnonvarojen käyttämiseen ja niistä saatavan hyödyn jakamiseen; 4. korostaa, että siirtyminen kohti luonnon- ja energiavarojen tasapuolisempaa saatavuutta ja jakelua on kestävän kehityksen edellytys ja olennainen osa ihmisarvoa; 5. on tyytyväinen, että kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta 18 päivänä joulukuuta 2006 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EY) N:o 1905/2006 [11] on sisällytetty aihekohtainen ohjelma, joka koskee ympäristöä ja luonnonvarojen kestävää hoitoa, mukaan lukien energia; 6. painottaa tarvetta varmistaa, että kestävän kehityksen kaikki kolme osatekijää - ympäristönsuojelu, sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja yhteenkuuluvuus sekä taloudellinen hyvinvointi - otetaan asianmukaisesti huomioon ja pannaan asianmukaisesti täytäntöön kaikilla kehitysyhteistyöpolitiikan aloilla; kehottaa komissiota tarkastelemaan prosessia säännöllisin väliajoin; 7. kehottaa vahvistamaan mekanismeja, joilla seurataan edistymistä Johannesburgin toimeenpanosuunnitelman tavoitteiden ja vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisessa, esimerkiksi vahvistamalla kestävään kehitykseen kannustavia sitoumuksia, huolehtimalla kestävän kehityksen taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristönäkökohtien huomioon ottamisesta sekä edistämällä oikeusvaltion periaatteita sekä julkisten ja muiden instituutioiden asemaa; 8. muistuttaa, että kestävä kehitys on monialainen kysymys, joka edellyttää johdonmukaisempaa politiikkaa kaikilla aloilla, niin että ne voivat toimia saumattomasti; 9. korostaa, että tarvitaan lisätoimia sellaisten kestävän kehityksen vastaisten nykyisten kehityssuuntien torjumiseksi, jotka johtavat erityisesti kasvihuonekaasujen päästöjen lisääntymiseen, kalakantojen ehtymiseen ja luonnon monimuotoisuuden köyhtymiseen; kehottaa viimeksi mainitun osalta kaikkia sidosryhmiä toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä, jotta tavoitteeksi asetettu luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen pysäyttäminen vuoteen 2010 mennessä voitaisiin todella saavuttaa; 10. kehottaa komissiota tehostamaan toimiaan ympäristönäkökohtien kuten luonnonvarojen hallinnan huomioon ottamiseksi kehitysyhteistyöpolitiikan kaikilla keskeisillä aloilla; 11. kehottaa komissiota kytkemään kehitysavun antamisen sitä vastaanottavien maiden kestäviin kansallisiin kehitysstrategioihin; 12. kehottaa EU:ta opastamaan kehitysmaita, miten ne voivat kehittää valmiuksiaan arvioida luonnonvaroja ja niiden hallintaa koskevan politiikkansa ympäristövaikutuksia; toteaa, että arviointi voidaan tämän jälkeen toteuttaa osana näiden maiden kanssa sovittuja kehitysyhteistyöohjelmia; 13. toistaa, että EU:n ekologisen jalanjäljen seuranta on välttämätöntä, sillä se osoittaa, miten sitoutunut EU on kestävän kehityksen edistämiseen maailmanlaajuisesti; 14. korostaa luonnon monimuotoisuuden suojelun merkitystä ja ehdottaa, että se joko lisätään kestävän kehityksen strategiaan uutena tärkeänä kysymyksenä tai että siihen ainakin kiinnitetään erityistä huomiota luonnonvarojen hallintaa käsittelevässä osuudessa; 15. kehottaa komissiota toimimaan yhdessä AKT-valtioiden kanssa, jotta estetään myrkyllisten jätteiden laiton sijoittaminen niin paikallisten toimijoiden kuin EU:ssa toimivien tai sieltä lähtöisin olevien välittäjien toimesta; 16. korostaa, että kehitysmaita on ehdottomasti autettava mukautumaan ilmastonmuutoksen aiheuttamiin haasteisiin ja toteuttamaan tarvittavia toimia, joilla tuetaan entistä enemmän investointeja puhtaaseen ja tehokkaaseen teknologiaan kehitysmaissa; tunnustaa myös, että EU:n on ehdottomasti saavutettava ja ylitettävä päästörajoituksia koskevat tavoitteensa edesauttaakseen vaarallisen ilmastonmuutoksen jarruttamista, sillä sen vaikutukset saattaisivat olla kaikkein vakavimpia juuri kehitysmaille ja erityisesti kaikkein köyhimmille niistä; 17. pyytää EU:ta ryhtymään tarvittaviin toimiin, joilla autetaan kehitysmaakumppaneitamme noudattamaan kestävää kehitystä koskevissa maailmanlaajuisissa neuvotteluissa (Kioto, Monterrey, Doha, Johannesburg) antamiaan sitoumuksia, erityisesti ilmastonmuutoksen estämisen osalta, sillä näiden maiden asukkaat ovat ilmastonmuutoksen ensimmäisiä uhreja; 18. kannustaa vaihtoehtoisen energiateknologian kehittämiseen ja levittämiseen ja painottaa, että on välttämätöntä lisätä huomattavasti uusiutuvien energialähteiden kokonaisosuutta; 19. kehottaa komissiota käynnistämään uusiutuvaan energiaan erikoistuneiden eurooppalaisten yhtiöiden kanssa hankkeita, joilla helpotetaan ja edistetään ympäristöystävällisten energialähteiden siirtoa ja hyödyntämistä niin yksityisten kuin yritystenkin keskuudessa kehitysmaissa; 20. korostaa, että infrastruktuureilla voi olla keskeinen asema kestävässä kehityksessä, jos ne ovat ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten suuntaviivojen mukaisia, ja kehottaa komissiota varmistamaan, että kustakin EU:n rahoitustukea saavasta ohjelmasta ja hankkeesta tehdään ja julkaistaan strategiset ympäristöarviot ja ympäristövaikutusarviot; näin on tehtävä erityisesti komission tiedonannossa neuvostolle ja Euroopan parlamentille (KOM(2006)0376) ehdotetun uuden EU:n ja Afrikan välisestä infrastruktuurikumppanuuden osalta; kumppanuuden yhteydessä myönnetään EU:n rahoitusta rajat ylittäviin infrastruktuurihankkeisiin, joilla voidaan paikata alueellisten infrastruktuurihankkeiden aukkoja ja jotka edellä mainitun eurooppalaisen konsensuksen mukaisesti antaisivat kaikille jäsenvaltioille mahdollisuuden esittää hankkeita koskevia ehdotuksia mahdollisesta suorasta avusta riippumatta; 21. katsoo, että olisi varmistettava kunkin infrastruktuurihankkeen taloudellinen kestävyys - ja tarvittaessa kytkettävä se maksupolitiikan uudistukseen - ja että ympäristön kestävyyttä ei saa vaarantaa; 22. myöntää, että Afrikassa on suuri määrä rajat ylittäviä ja jaettuja vesivaroja, että ilmastonmuutos, liiallinen vedenotto ja saasteet uhkaavat vesivaroja; kehottaa komissiota edistämään yhdennettyä vesivarojen hallintajärjestelmää EU:n ja Afrikan infrastruktuurikumppanuuden puitteissa, jotta varmistetaan ihmisten hyvinvointia ja ympäristön kestävyyttä edistävä vesihuolto; 23. tunnustaa, että suurten infrastruktuurihankkeiden ympäristölliset ja sosiaaliset vaikutukset voivat olla vakavia; ehdottaa, että maailman patokomission laatimat kriteerit, joihin kuuluu vaihtoehtojen arviointi ja julkinen osallistuminen, muodostavat perustan suuria patohankkeita koskevalle päätöksenteolle; 24. kehottaa lisäämään sellaisten kehitysapuhankkeiden osuutta, jotka liittyvät ympäristö- ja terveysasioita koskevaan tiedotukseen; 25. pahoittelee, että EU:n kestävän kehityksen strategian ulkoista ulottuvuutta ei ole kytketty tiiviimmin kansanterveyskysymyksiin, kuten HIV:hen ja aidsiin sekä tuberkuloosiin; painottaa, että näihin ongelmiin on puututtava sekä EU:n tasolla että maailmanlaajuisesti; 26. korostaa, että kansalaisyhteiskunnan, valtioista riippumattomien järjestöjen ja etenkin naisten osallistuminen kestävää kehitystä koskevaan keskusteluun ja päätöksentekoon on välttämätöntä yleisen tietoisuuden lisäämiseksi kestävästä kehityksestä; painottaa koulutuksen merkitystä kestävien ekologisten valintojen tekemisessä, erityisesti köyhien väestönosien keskuudessa; 27. kehottaa komissiota tukemaan kehitysmaiden paikallisyhteisöjen ja alkuperäiskansojen valmiuksien kehittämistä ja heidän osallistumistaan luonnonvarojen käyttöön, valvontaan ja hallintaan; 28. korostaa, että vahvistettu osallistuminen vaatii avoimuutta olennaisten tietojen antamisessa sekä EU:n asiakirjojen entistä laajempaa julkisuutta; 29. kehottaa laatimaan kestävän kehityksen indikaattoreita, joita sovelletaan EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan, ja vahvistettuja raportointi- ja seurantajärjestelmiä luonnon monimuotoisuuden ja ympäristön kestävyyden alalla; 30. kehottaa vanhoja ja uusia jäsenvaltioita sitoutumaan huomattavasti vakavammin tavoitteeseen, jonka mukaan julkiseen kehitysapuun olisi käytettävä 0,7 prosenttia bruttokansantulosta; 31. korostaa, että monenvälisten ympäristösopimusten kuten Kioton pöytäkirjan ja WTO:ssa tehtyjen sopimusten keskinäinen johdonmukaisuus on tärkeää, erityisesti tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT-sopimus) 20 artiklan osalta, joka koskee yleisiä poikkeuksia, joita sovelletaan muun muassa sellaisiin toimenpiteisiin, jotka b) ovat välttämättömiä ihmisten, eläinten tai kasvien elämän tai terveyden suojelemiseksi ja g) koskevat ehtyvien luonnonvarojen suojelemista, edellyttäen, että tällaiset toimenpiteet pannaan täytäntöön yhdessä kotimaiseen tuotantoon ja kulutukseen kohdistuvien rajoitusten kanssa; vahvistaa tässä yhteydessä ympäristön kestävyyttä koskevan vaikutustenarvioinnin merkityksen kauppaa koskevissa ehdotuksissa; 32. kehottaa Yhdysvaltoja, Kiinaa ja Intiaa ratifioimaan Kioton pöytäkirjan ja kantamaan EU:n kanssa vastuuta maailmanlaajuisesta kestävästä kehityksestä; 33. korostaa, että EU:n olisi pohdittava uudelleen haitallista vaikutusta, joka vientituilla on kehitysmaille ja erityisesti vähiten kehittyneille maille, ja pyrittävä päättäväisemmin tukien poistamiseen kansainvälisten kauppaneuvottelujen avulla; 34. vahvistaa sellaisille vähiten kehittyneille maille myönnetyn velkahuojennuksen merkityksen, joiden hallitukset kunnioittavat ihmisoikeuksien ja hyvän hallintotavan periaatteita; 35. uskoo, että Euroopan kestävän kehityksen verkko voisi toimia yhteyspisteenä, jota käyttäen jäsenvaltiot voisivat jakaa kokemuksia ja vaihtaa parhaita käytäntöjä esimerkiksi vertaisarvioinnin avulla; 36. katsoo, että olisi erittäin tärkeää perustaa sellainen kestävää kehitystä käsittelevä pysyvä neuvoaantava seurantaelin, johon kuuluisi jäsenvaltioiden ja kansalaisyhteiskunnan edustajia ja joka arvioisi kestävän kehityksen huomioon ottamista EU:n politiikoissa ja ohjelmissa erityisesti kehitysyhteistyön kannalta, ja että ympäristönäkökulman ottamista osaksi kaikkea kehitysyhteistyöpolitiikkaa käsittelevän komission yksiköiden välisen ryhmän tukeminen on ratkaisevan tärkeää; 37. painottaa, että teollisuusmaiden olisi näytettävä esimerkkiä kestävän kehityksen edistämisessä; 38. korostaa, että kestävän kehityksen edellytyksiä ovat kestävät instituutiot, minkä vuoksi tarvitaan velvoittavia toimenpiteitä, kuten velkahuojennuksen kytkemistä ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja hyvään hallintotapaan; uskoo, että tämä voisi johtaa avun myöntäjien vastavuoroisuuteen ja sellaiseen kehitysyhteistyöhön, joka perustuu yhdenvertaisuuteen, kumppanuuteen ja omavastuullisuuteen; 39. korostaa pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) vahvistamisen merkitystä keskeisenä keinona edistää ympäristöllistä, sosiaalista ja taloudellista kehitystä kehitysmaissa; kehottaa sen vuoksi tehostamaan yhteistyötä kumppanimaiden viranomaisten kanssa sellaisten politiikkojen, ohjelmien ja hankkeiden suunnittelussa, joilla edistetään pk-yritysten kehitystä kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti; toistaa ehdotuksensa pk-yritysten asemaa edistävien alueellisten instituutioiden tukemiseksi ja rahoittamiseksi; 40. kehottaa OECD:n jäsenvaltioita auttamaan kehitysmaita parantamalla tarvittavien investointivirtojen saatavuutta, helpottamalla markkinoille pääsyä sekä toteuttamalla tehokkaampia kehitysyhteistyöohjelmia; 41. kannustaa yhteiskunnan kehitystä mitattaessa ottamaan bruttokansantuotteen (BKT) ohella tasaveroisesti huomioon kasvun laadulliset näkökohdat, koska tämä on kestävän kehityksen välttämätön edellytys; 42. korostaa sellaisten täydentävien toimenpiteiden tarvetta kuin verotus, julkiset hankinnat sekä kauppaa vääristävien ja ympäristölle haitallisten tukien vähentäminen ja asteittainen poistaminen; 43. kehottaa kehitys- ja teollisuusmaiden yksityistä sektoria ottamaan käyttöön yritysten käytännesääntöjä, joissa tuodaan esiin julkisesti niiden panos kestävän kehityksen tavoitteeseen, ja sitoutumaan niihin; 44. kehottaa komissiota seuraamaan säännöllisesti kehitysmaissa toimivien eurooppalaisten yritysten käytännesääntöjen tehokkuutta ja raportoimaan siitä, erityisesti kestävän kehityksen vaatimusten toteutumisen osalta; 45. pitää myönteisenä komission lähestymistapaa, jolla pyritään edistämään yritysten yhteiskuntavastuuta kansainvälisesti; kehottaa kuitenkin komissiota lisäämään yhteiskuntavastuukysymyksen painoarvoa laatimalla kehitysmaissa toimiville eurooppalaisille yrityksille sitovampia sääntöjä, erityisesti Kansainvälisen työjärjestön (ILO) laatimien työelämän perusnormien ja ympäristönsuojelun osalta; 46. muistuttaa komissiota, että sen kehitysohjelmien on perustuttava avoimuuteen ja tilivelvollisuuteen, sillä kehitysmaiden korruptio vahvistaa usein kestävän kehityksen vastaisia suuntauksia esimerkiksi laittoman puunkorjuun kaltaisilla aloilla; korostaa, että riippumattomien korruption vastaisten valvontaelinten perustamista kehitysmaihin on tärkeää tukea myöntämällä tällaisiin hankkeisiin riittävästi rahoitusta; 47. kehottaa komissiota työskentelemään jäsenvaltioiden kanssa tunnistaakseen ja tuodakseen oikeuden eteen laittomasti hakatun puun ja puutuotteiden tuontiin syyllistyneet henkilöt ja tukemaan AKT-valtioiden toimia tällaisten tuotteiden kaupan ja markkinoinnin pysäyttämiseksi; 48. painottaa jälleen suorien ulkomaisten investointien merkitystä kehitysmaille ja kannustaa komissiota ja jäsenvaltioita suunnittelemaan kehitysyhteistyöpolitiikkansa siten, että sillä parannetaan kehitysmaiden taloudellisia instituutioita ja investointi-ilmapiiriä; 49. arvioi, että kehitysmaiden paikallisviranomaiset eivät aina pysty järjestämään riittävästi rahoitusta suuriin investointeihin, joita tarvitaan infrastruktuuriverkostojen kuten esimerkiksi vesijohto- tai viemäriverkoston rakentamiseen ja huoltamiseen, ja siksi ainoastaan yksityisten pääomien avulla ja yksityissektorin ja julkisen vallan kumppanuudella voidaan saada kokoon riittävästi rahoitusta; 50. kehottaa edelleen komissiota tukemaan voimakkaasti FLEGT-lupajärjestelmää ja suunniteltuja vapaaehtoisia kumppanuussopimuksia; katsoo, että huomiota olisi kiinnitettävä erityisesti siihen, että kumppanuusmaat olisi saatava allekirjoittamaan vapaaehtoisia kumppanuussopimuksia ja liittymään lupajärjestelmään ja että samalla estettäisiin näitä maita kiertämästä järjestelmää viemällä tuotteita kolmansiin maihin, joissa lisenssijärjestelmä ei ole käytössä; 51. korostaa, että on tärkeää kannustaa kehitysmaiden paikallisten yritysten kanssa käytävää sosiaalista vuoropuhelua, jotta edistetään yhteistyötä ja yhteisvastuuta kestävän kulutuksen ja tuotannon aikaan saamiseksi ja tuetaan oppimista teollisuusmaiden ja kehitysmaiden välillä; 52. kehottaa komissiota painottamaan talouskumppanuussopimuksia koskevissa neuvotteluissa erityisesti strategioita, joilla edistetään AKT-maiden viennin monipuolistamista ja tuetaan ympäristön kannalta kestäviä ja yhteiskunnallisesti oikeudenmukaisia kasvu- ja kehitysmalleja; 53. vahvistaa, että kehitysmaiden kannalta ensisijainen kysymys on energian saatavuus; kehottaa tässä yhteydessä edistämään energian saatavuutta EU:n energia-aloitteen avulla ja lisäämällä energiatehokkuuden painoarvoa kehitysyhteistyöohjelmissa; 54. korostaa, että kaupunkien hallitsemattoman kasvun oloissa kaupunkien vesi- ja viemäriverkostokysymys on keskeinen kehitykseen liittyvä asia, sillä paikallisten julkisten palveluiden ympärille voidaan rakentaa paikallista valmiutta demokraattisen hallinnon hyviin käytäntöihin; 55. kehottaa kehitysmaita hajauttamaan vesihuoltoaan paikalliselle tasolle, jotta huolehditaan vesivarojen kestävästä käytöstä ja saadaan käyttäjät ja päättäjät mukaan määrittämään vesipolitiikkaa siten, että se vastaa mahdollisimman pitkälti kansalaisten tarpeisiin; 56. kehottaa kannustamaan EU:n paikallisviranomaisia kohdistamaan osa käyttäjiltä saaduista vesi- ja viemärimaksuista hajautettuun kehitysyhteistyöhön, jolla rahoitetaan hankkeita vesihuollon kattavuuden parantamiseksi kehitysmaissa; 57. kehottaa EU:ta kehittämään strategioita, joilla kannustetaan sellaisia talouden ja maatalouden kehitysmalleja, joilla voidaan ylläpitää tai palauttaa veden korkea laatu aina pohjavesistä loppukuluttajille toimitettuun veteen asti; 58. pitää tarpeellisena kestävän kehityksen käsitteen huomioon ottamista tutkimuksessa ja innovoinnissa; 59. kehottaa kaikkia osapuolia laatimaan kestävää kehitystä koskevia konkreettisia lyhyen ja pitkän aikavälin tavoitteita ja seuraamaan, miten näiden tavoitteiden saavuttamisessa edistytään; 60. uskoo, että kehitykseen vaikuttavien politiikkojen johdonmukaisuuden ja maahanmuuton osalta jäsenvaltiot pääsevät yhteisymmärrykseen maahanmuuton haasteiden kohtaamisesta; muistuttaa tässä yhteydessä, että huomiota olisi kiinnitettävä erityisesti maahanmuuttajien kotimaahansa lähettämiin rahalähetyksiin ja aivoviennin mahdolliseen muuttamiseen kaikkia hyödyntäväksi aivokapasiteetiksi; korostaa, että EU ei saa aiheuttaa pitkällä aikavälillä aivovientiä kehitysmaista; 61. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle sekä jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden hallituksille. [1] EYVL L 317, 15.12.2000, s. 3. [2] EUVL C 46, 24.2.2006, s. 1. [3] EYVL C 104, 14.4.1999, s.180. [4] EUVL C 298 E, 8.12.2006, s. 171. [5] EUVL C 293 E, 2.12.2006, s. 316. [6] EUVL C 287 E, 24.11.2006, s. 185. [7] Hyväksytyt tekstit P6_TA(2006)0272. [8] Maailman luonnonsäätiö (2004) EU:n apu: Köyhyyden vähentäminen kestävällä kehityksellä: Miksi EU:n kehitysavulla pitäisi puuttua juuri köyhyyden ja ympäristön väliseen yhteyteen? [9] Maailmanpankki (2002) Maailmanpankkiryhmän tarkistettu metsästrategia, 31.10.2002. [10] FAO (2002). Maailman kalastuksen ja vesiviljelyn tilanne. FAO, Rooma, Italia. [11] EUVL L 378, 27.12.2006, s. 41. --------------------------------------------------