EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 10.10.2022 COM(2022) 517 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE arvopaperistamisasetuksen toimivuudesta



















KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE arvopaperistamisasetuksen toimivuudesta Sisällys 1. Johdanto 2. Markkinakehitys 3. Asetuksen vaikutukset 4. Riskin pidättäminen 5. Asianmukainen huolellisuus ja läpinäkyvyys 6. Yksityiset arvopaperistamiset 6.1 Yksityisten arvopaperistamisten määrän suhteeton kasvu 6.2 Riittävien tietojen antaminen sijoittajille ja valvontaviranomaisille yksityisistä arvopaperistamisista 6.3 Yksityisen arvopaperistamisen määritelmä 7. YLS-vastaavuusjärjestelmä 8. Kestävä arvopaperistaminen 9. Kolmannen osapuolen suorittama YLS-kriteerien tarkastaminen 10. Arvopaperistamista varten perustetut erillisyhtiöt 11. Soveltamisala 11.1 Myyjäosapuolten velvoitteet

11.2 Ostajaosapuolten velvoitteet – tietojen saatavuus 11.3 Ostajaosapuolten velvoitteet – sijoittajina toimivat vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat 12. Arvopaperistamisen valvonta 13. Arvopaperistamisten vakavaraisuuskohtelu 14. Päätelmät



1.Johdanto Arvopaperistamisella tarkoitetaan prosessia, jossa ei-vaihdettavissa olevia lainoja tai niistä peräisin olevia kassavirtoja muutetaan jälkimarkkinakelpoisiksi arvopapereiksi. Tämä väline edistää merkittävästi hyvin toimivaa rahoitusjärjestelmää, joka rahoittaa tehokkaasti reaalitaloutta, sillä se vapauttaa kapasiteettia pankkien taseissa, minkä ansiosta pankit voivat tarjota uusia luottoja yrityksille, myös pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset). Arvopaperistaminen on myös tärkeä väline pankkien pääoman, likviditeetin ja riskien hallinnassa. Lisäksi se tuo uusia omaisuuslajeja sijoittajien saataville ja tarjoaa siten monipuolisia sijoitusmahdollisuuksia pitkäaikaisille sijoittajille. Arvopaperistaminen on kärsinyt kuitenkin siitä, että se mielletään edelleen monimutkaiseksi rahoitusjärjestelyvälineeksi, joka yhdistetään 15 vuotta sitten tapahtuneeseen suureen finanssikriisiin. Kuten tiedetään, löyhästi säännelty arvopaperistaminen oli merkittävä osatekijä Yhdysvaltojen subprime-asuntolainakriisissä, joka levisi nopeasti maailmanlaajuiseen rahoitusjärjestelmään. Tällä oli kauaskantoisia seurauksia veronmaksajille ja yrityksille EU:ssa ja sen ulkopuolella. Euroopan arvopaperistamismarkkinat eivät kärsineet samoista ongelmista kuin Yhdysvaltojen markkinat, mutta liikkeeseenlasku ja sijoittaminen EU:n markkinoilla romahti silti rajusti. Suuren finanssikriisin jälkeen keskuspankit ja monet sidosryhmät olivat yhtä mieltä siitä, että EU:n arvopaperistamismarkkinat on elvytettävä. Euroopan komissio sitoutui siksi tavoitteeseen elvyttää arvopaperistamismarkkinat EU:ssa turvalliselta ja kestävältä pohjalta. Vuoden 2014 Euroopan investointiohjelmassa komissio määritteli kukoistavan ja korkealaatuisen arvopaperistamismarkkinan luomisen yhdeksi viidestä osa-alueesta, joilla tarvitaan välittömiä toimia. Komissio sisällytti tämän toimenpiteen myös pääomamarkkinaunionin osatekijöiden luetteloon. Näiden poliittisten sitoumusten perusteella komissio ehdotti vuonna 2015 kattavaa oikeudellista kehystä, joka koostuu uudesta arvopaperistamisasetuksesta ja arvopaperistamisen vakavaraisuuskohteluun tehtävistä kohdennetuista muutoksista. Neuvottelut lainsäätäjien eli Euroopan parlamentin ja neuvoston välillä saatiin päätökseen vuonna 2017. Asetusta (EU) 2017/2402, jäljempänä ’arvopaperistamisasetus’, ja asetusta (EU) 2017/2401, jolla muutetaan luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annettua asetusta (EU) N:o 575/2013, alettiin soveltaa 1. tammikuuta 2019. Arvopaperistamisasetus perustuu useisiin jo voimassa olleisiin säännöksiin, joita oli osittain muutettu kriisin seurauksena. Nämä säännökset hajautuivat kuitenkin useisiin alakohtaisiin säädöksiin, joita sovellettiin markkinoilla toimiviin eri yhteisöihin. Näihin säädöksiin kuuluivat muun muassa seuraavat: i) pankkien vakavaraisuusasetus, ii) vakuutusyhtiöitä koskeva Solvenssi II ‑direktiivi ja iii) siirtokelpoisiin arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) ja vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajia koskevat direktiivit. Arvopaperistamisasetuksella luodaan yksi yhtenäinen ja yhdenmukainen oikeudellinen kehys arvopaperistamisliiketoimien tärkeimmille osapuolille, joihin kuuluvat EU:n arvopaperistamismarkkinoille osallistuvat alkuperäiset luotonantajat, alullepanijat, järjestäjät, arvopaperistamista varten perustetut erillisyhtiöt, jäljempänä ’erillisyhtiöt’, ja institutionaaliset sijoittajat. Lisäksi arvopaperistamisasetuksella luodaan erityiset puitteet yksinkertaisille, läpinäkyville ja standardoiduille (YLS) aidon kaupan arvopaperistamisille markkinoiden läpinäkyvyyden lisäämiseksi ja monimutkaisuuden vähentämiseksi. Hyvin toimivien arvopaperistamismarkkinoiden merkitys reaalitalouden kannalta riittävän luotonannon suhteen korostui jälleen kerran pääomamarkkinoiden elpymispaketissa, jolla autetaan unionin taloutta toipumaan covid-19-pandemiasta. Pakettiin sisältyi arvopaperistamisasetukseen ehdotettuja muutoksia, joiden tarkoituksena on laajentaa YLS-järjestelmän soveltamisalaa taseen synteettisiin arvopaperistamisiin ja poistaa tiettyjä järjestämättömien vastuiden arvopaperistamiseen liittyviä sääntelyesteitä. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät nämä muutokset maaliskuussa 2021. Yli kolme vuotta sen jälkeen, kun uusi arvopaperistamiskehys on tullut voimaan, ja kuten vuoden 2020 pääomamarkkinaunionia koskevassa toimintasuunnitelmassa ilmoitettiin, tässä kertomuksessa tarkastellaan arvopaperistamismarkkinoiden kehitystä ja käsitellään arvopaperistamiskehyksen keskeisiä näkökohtia. Kertomus täyttää arvopaperistamisasetuksen 46 artiklassa komissiolle annetun laillisen toimeksiannon esittää Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus arvopaperistamisasetuksen toimivuudesta ja liittää siihen tarvittaessa lainsäädäntöehdotus. Lisäksi se täyttää 45 a artiklan 3 kohdassa säädetyn laillisen toimeksiannon antaa lainsäätäjille kertomus erityisen, kestävää arvopaperistamista koskevan kehyksen luomisesta asiaa koskevan Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) kertomuksen pohjalta. Tässä kertomuksessa käsitellään myös kysymyksiä, jotka nousivat esiin Euroopan valvontaviranomaisten 25. maaliskuuta 2021 Euroopan komissiolle antamassa lausunnossa arvopaperistamisasetuksen soveltamisalasta, jäljempänä ’yhteiskomitean lausunto’. Kysymyksiin vastataan antamalla oikeudellisia tulkintoja tietyistä arvopaperistamisasetuksen säännöksistä. Lisäksi kertomuksessa otetaan huomioon komission vuonna 2019 perustaman pääomamarkkinaunionia käsitelleen korkean tason foorumin suositukset. Kertomus perustuu useisiin lähteisiin, erityisesti Euroopan valvontaviranomaisten yhteiskomitean arvopaperistamista käsittelevän alakomitean tekemään laajaan analyysiin, joka on julkaistu seuraavassa kahdessa asiakirjassa: i) selvitys arvopaperistamisasetuksen täytäntöönpanosta ja toimivuudesta (17. toukokuuta 2021), jäljempänä ’yhteiskomitean selvitys’, ja ii) yhteiskomitean lausunto. Lisäksi komissio toteutti kohdennetun julkisen kuulemisen, johon saatiin 56 vastausta, jäljempänä ’kuuleminen’. Kuulemiseen osallistui laaja joukko markkinatoimijoita sekä osto- että myyntipuolelta mutta myös viranomaisia ja tutkijoita. Tämän kertomuksen liitteenä on palautelausunto, jossa esitetään yksityiskohtainen yhteenveto saaduista vastauksista. Komissiolle annettujen laillisten toimeksiantojen mukaisesti tässä kertomuksessa keskitytään arvopaperistamiskehyksen näkökohtiin, jotka liittyvät arvopaperistamisasetukseen. Pankkien ja vakuutusyhtiöiden arvopaperistamisten vakavaraisuuskohteluun liittyvistä kysymyksistä on esitetty lausuntopyyntö Euroopan valvontaviranomaisten yhteiskomitealle. Komissio arvioi näitä kysymyksiä sen jälkeen, kun kyseinen lausunto on saatu. Tämä kertomus ja sen päätelmät eivät millään tavoin rajoita komission arviointeja ja mahdollisia päätöksiä nykyisen vakavaraisuusjärjestelmän soveltuvuudesta. Kertomuksessa tarkastellaan seuraavia näkökohtia: i) riskinpidättämisvaatimus, ii) asianmukaista huolellisuutta ja läpinäkyvyyttä koskevat vaatimukset, iii) yksityisiä arvopaperistamisia koskevat säännöt ja määritelmät, iv) YLS-vastaavuusjärjestelmän käyttöönotto, v) kestävää arvopaperistamista koskeva järjestelmä, vi) kolmansien osapuolten suorittamien YLS-kriteerien tarkastusten toimivuus ja vii) rajallisen toimiluvan pankkien järjestelmän perustaminen, jolla korvattaisiin nykyinen, erillisyhtiöihin perustuva aidon kaupan arvopaperistaminen. Kertomuksessa tarkastellaan myös yhteiskomitean lausunnossa esiin tuotuja arvopaperistamisasetuksen soveltamisalaan liittyviä kysymyksiä ja esitetään oikeudellisia tulkintoja tältä osin. Lisäksi asiakirjassa arvioidaan yhteiskomitean selvityksen perusteella valvonnan nykytilaa ja esitetään lopuksi katsaus arvopaperistamisen vakavaraisuuskohtelua koskevaan meneillään olevaan ja tulevaan työhön. 2.Markkinakehitys

EU:n arvopaperistamismarkkinoiden koosta on nykyisellään vaikea muodostaa luotettavaa ja kattavaa arviota. Arvopaperistamisrekisterit pystyvät ajan mittaan tarjoamaan kattavan selvityksen julkisista arvopaperistamisista, mutta nykytilanteessa on vielä suuri määrä aktiivisia vanhoja liiketoimia (eli ennen 1. tammikuuta 2019 liikkeeseen laskettuja liiketoimia), joita ei tarvitse ilmoittaa rekistereihin. Arvopaperistamisrekistereihin ilmoitettujen arvopaperistamisten volyymi oli 6. huhtikuuta 2022 noin 460 miljardia euroa, kun taas markkina-arvioiden mukaan euroalueen julkisten arvopaperistamisten markkinoiden koko (ilman lainavakuudellisia velkasitoumuksia) oli vuoden 2021 lopussa lähes 750 miljardia euroa. Lisäksi yksityisten arvopaperistamisten markkinoiden tarkasta koosta ei nykyisellään ole virallista tietoa, koska tällaisten liiketoimien ilmoittaminen arvopaperistamisrekistereihin on edelleen vapaaehtoista, eivätkä valvontaviranomaiset ole toistaiseksi keränneet tällaisia tietoja järjestelmällisesti. Yksityisiä arvopaperistamisia koskevan eurooppalaisen vertailuanalyysin mukaan kokonaismarkkinoiden arvioidaan olevan vähintään 189 miljardia euroa. Tämä arvio sisältää kuitenkin myös Yhdistyneen kuningaskunnan liiketoimet. Markkina-arvioiden mukaan arvopaperistamisliiketoimien maksamatta oleva määrä on useiden vuosien laskun jälkeen pysynyt vakaana sen jälkeen, kun arvopaperistamisasetusta alettiin soveltaa vuonna 2019. Määrä pieneni 11,9 prosenttia vuoden 2015 ja vuoden 2021 lopun välillä. Kehitys oli vastaava myös Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoilla, kun taas Yhdysvaltojen arvopaperistamismarkkinat kasvoivat merkittävästi tänä aikana. EU:n markkinoiden hallitseva arvopaperistamistyyppi on asuntolainavakuudellinen arvopaperi, jonka osuus oli lähes 60 prosenttia vuoden 2021 lopussa. Seuraavaksi yleisimpiä ovat arvopaperit, joiden vakuutena ovat pk-yritysten lainat, kulutusluotot tai autolainat. Lisätietolähteenä käytettiin yhteistä COREP-raportointijärjestelmää, joka sisältää aidon kaupan arvopaperistamiset, synteettiset arvopaperistamiset ja pankkien hallussa olevat tai niiden liikkeeseen laskemat omaisuusvakuudelliset yritystodistukset. Tämän lähteen etuna on se, että se kattaa myös yksityiset liiketoimet, joskin liiketoimet ilman osallistuvaa pankkia eivät kuulu sen piiriin. Tämän tietolähteen mukaan liiketoimien maksamatta oleva määrä kasvoi 1 080 miljoonasta eurosta vuonna 2018 yhteensä 1 300 miljoonaan euroon vuonna 2021, mikä viittaa siihen, että pankkien arvopaperistamistoimet ovat lisääntyneet arvopaperistamisasetuksen soveltamisen alettua. 3. Asetuksen vaikutukset Tausta ja havainnot Vaikutus arvopaperistamismarkkinoiden toimintaan Useimmat kuulemiseen vastanneista kannattivat yleisesti nykyistä oikeudellista kehystä. Vastaajat katsoivat myös, että arvopaperistamisasetusta on sovellettu vasta suhteellisen lyhyen ajan, mikä yhdessä ulkoisten tekijöiden, kuten covid-19-pandemian ja rahapolitiikan keinoin lisätyn likviditeetin, kanssa vaikeutti vaikutusten kattavaa arviointia. Kaavio 1: Yhteenveto kysymykseen 1 saaduista vastauksista (Onko arvopaperistamisasetuksella onnistuttu saavuttamaan seuraavat tavoitteet?) Vastaajien mukaan uusi oikeudellinen kehys on onnistunut parhaiten korkeatasoisen sijoittajansuojan varmistamista koskevassa tavoitteessa riskin pidättämistä ja tietojen saatavuutta koskevien vaatimusten ansiosta. Jotkin vastaajat kyseenalaistivat sääntöjen noudattamisesta aiheutuvien kustannusten oikeasuhteisuuden. Yleisesti todettiin, että vaikka asetus on edistänyt yhdentymistä, EU:n arvopaperistamismarkkinat ovat edelleen kehittymässä. Vastaajat huomauttivat, että markkinat ovat edelleen hajanaiset jäsenvaltioiden välillä, mikä näyttää rajoittavan saavutettavissa olevia mittakaavaetuja. Vastaajat kuitenkin myös korostivat, että EU:n arvopaperistamismarkkinoiden yhdentymisen jatkuminen riippuu muista seikoista kuin itse arvopaperistamisasetuksesta, kuten rahapolitiikasta, valvontainfrastruktuurista ja laajemman pääomamarkkinaunionia koskevan toimintasuunnitelman edistymisestä. Suurin osa vastaajista oli samaa mieltä siitä, että arvopaperistamisasetus tarjoaa selkeän oikeudellisen kehyksen, mutta korosti, että tiettyjä osia voitaisiin parantaa. Lisäksi suurin osa vastaajista myönsi, että arvopaperistamisasetus on helpottanut mahdollisten riskien seurantaa, tosin ei välttämättä yksityisten arvopaperistamisten osalta. Enemmistö kuulemiseen vastanneista toimialan edustajista katsoi, että arvopaperistaminen ei ole parantanut reaalitalouden, mukaan lukien pk-yritysten, luotonsaantia. Toimialan edustajat eivät myöskään olleet havainneet, että sijoittaja- tai liikkeeseenlaskijapohja olisi laajentunut arvopaperistamisasetuksen ensimmäisten täytäntöönpanovuosien aikana. Vastaajat sitä vastoin totesivat, että joillakin keskeisillä aloilla, kuten vakuutusalalla, sijoittajien määrä on vähentynyt. Kaiken kaikkiaan vastaajat katsoivat, että arvopaperistamisasetus ei ole toistaiseksi tuonut konkreettista hyötyä reaalitalouden ja pk-yritysten luotonsaannille. Tämä johtuu erityisesti siitä, että markkinoiden volyymi ei ole kasvanut arvopaperistamisasetuksen käyttöönoton jälkeen, varsinkaan pk-yritysten lainojen osalta. YLS-merkinnän vaikutus Maaliskuun 2022 loppuun mennessä Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaiselle (ESMA) oli ilmoitettu 620 perinteisestä ja 19 taseen YLS-arvopaperistamisesta. YLS-arvopaperistamisten kohteena olevat omaisuuserät ovat yleensä myyntisaamisia, yleisimmin omaisuusvakuudellisia yritystodistuksia, autolainoja tai autoleasingsopimuksia taikka asuntolainavakuudellisia arvopapereita. Yhteiskomitean selvityksen mukaan markkinatoimijat pitävät YLS-merkinnän suurimpana etuna siihen liittyvää etuuskohtelua. Sen ansiosta pankkien ja vakuutusyhtiöiden YLS-arvopaperistamisiksi ilmoitettuihin positioihin sovelletaan alhaisempaa pääomavaatimusta kuin muiden arvopaperistamisten tapauksessa (ks. kaavio 2). Kaavio 2: YLS-merkinnän tärkeimmät edut ja suurimmat ongelmat YLS:n edut Suhteellinen pistemäärä YLS:n ongelmat Suhteellinen pistemäärä Pääomakohtelu 4,2 YLS-kriteerien monimutkaisuus 3,9 Laajempi sijoittajapohja 3,4 Kriteerien rajoittavuus 3,7 Hinnoittelu 3,3 Oikeudelliset seuraamukset 3,7 Standardointi 3,1 Sääntöjen noudattamisesta aiheutuvat kustannukset 3,6 Läpinäkyvyys 3,0 Kriteerien epäselvyys 3,5 Lähde: Yhteiskomitean selvitys Suhteellinen pistemäärä asteikolla 0 (ei merkityksellinen) – 5 (erittäin merkityksellinen). Komission arviointi Yleisen markkinatilanteen osalta komissio panee merkille toimialalta saadun palautteen, jonka mukaan arvopapereiden liikkeeseenlasku on edelleen vähäistä. Koska tietolähdettä, joka kattaisi kaikki markkinasegmentit, ei kuitenkaan ole käytettävissä, kokonaismarkkinoiden tilannetta ei ole mahdollista arvioida luotettavasti. Tältä osin valvontaviranomaisia kannustetaan toteuttamaan lisätoimia, jotta saataisiin parempi käsitys erityisesti yksityisten arvopaperistamisten markkinoiden koosta. Tässä vaiheessa ei myöskään ole selvää, missä määrin markkinakehityksen voidaan katsoa johtuvan sääntelyjärjestelmästä ja missä määrin ulkoiset seikat ovat olleet ratkaisevampia.

Suhteellisen epäsuotuisista makrotaloudellisista olosuhteista huolimatta komissio ei ole havainnut tai saanut tietoonsa, että EU:n arvopaperistamisten luottokelpoisuudesta oltaisiin huolissaan. Tämä viittaa siihen, että EU:n arvopaperistamismarkkinat ovat vakaalla pohjalla. Komissio toteaa, että markkinat ovat ottaneet YLS-merkinnän käyttöön ja hyväksyneet sen laajalti. Merkinnän tarkoituksena on auttaa sijoittajia tunnistamaan korkealaatuiset rakenteet ja auttaa poistamaan arvopaperistamiseen liittyvää kielteistä leimaa. Komissio ja Euroopan valvontaviranomaiset jatkavat markkinoiden seurantaa ja antavat markkinatoimijoille tarvittaessa ohjeita ja selvennystä YLS-kriteerien tulkintaan, jotta toimijat voisivat helpommin toimia oikeudellisen kehyksen puitteissa. Komissio katsoo, että arvopaperistamisasetus näyttää kaiken kaikkiaan olevan tarkoituksenmukainen, eikä se näe tarvetta merkittäviin lainsäädäntömuutoksiin tässä vaiheessa. Komissio panee kuitenkin merkille sidosryhmien esiin tuomat ongelmat ja toteaa, että tiettyjä näkökohtia on mahdollista hienosäätää (ks. 5 ja 6 jaksot). 4.Riskin pidättäminen Tausta ja havainnot Arvopaperistamisten liikkeeseenlaskijoiden ja ostajien välisten kannustinten epäsuhdan välttämiseksi arvopaperistamisasetuksen 6 artiklassa edellytetään, että arvopaperistamisen alullepanijan, järjestäjän tai alkuperäisen luotonantajan (tai järjestämättömien vastuiden arvopaperistamisen tapauksessa palveluntarjoajan) on säilytettävä vähintään viiden prosentin nettomääräinen taloudellinen osuus arvopaperistamisesta koko liiketoimen keston ajan. Tämän suoran velvoitteen lisäksi asetus sisältää myös epäsuoran riskinpidättämisvaatimuksen, jonka mukaan institutionaaliset sijoittajat saavat pitää hallussaan arvopaperistamispositioita vain, jos vähintään viiden prosentin nettomääräinen taloudellinen osuus säilytetään. European Data Warehouse ‑arvopaperistamisrekisteristä saatujen tietojen mukaan julkisten pitkäaikaisten arvopaperistamisten yleisin riskinpidättämismenetelmä oli ”suuririskisin etuoikeusluokka”, jossa säilyttäjä säilyttää suuririskisimmän osuuden niin, että se on vähintään viisi prosenttia arvopaperistettujen vastuiden nimellisarvosta (ks. kaavio 3). Kaavio 3: Riskinpidättämismenetelmien käyttö julkisissa arvopaperistamisissa, % kokonaismäärästä Lähde: European Data Warehouse Koska yksityisiä arvopaperistamisia ei tarvitse ilmoittaa arvopaperistamisrekistereihin, yksityisissä kaupoissa sovelletuista riskinpidättämismenetelmistä on vaikeampaa saada järjestelmällisesti tietoa. Arvopaperistamisliiketoimiin osallistuneita pankkeja koskevien COREP-tietojen mukaan synteettisten liiketoimien tapauksessa (jotka tyypillisesti ovat yksityisiä liiketoimia) yleisin riskinpidättämismenetelmä, jolla pyritään tunnustamaan merkittävä luottoriskin siirto (”Significant Risk Transfer”, SRT) pääoman vapauttamiseksi, on ”vertikaalinen osuus”. Tämä tarkoittaa sitä, että alullepanija, järjestäjä tai alkuperäinen luotonantaja säilyttää vähintään viiden prosentin osuuden kustakin myydystä tai siirretystä etuoikeusluokasta. Tätä riskinpidättämismenetelmää sovellettiin 80 prosentissa kaikista synteettisistä SRT-liiketoimista vuosina 2020–2021. Yhteiskomitean selvityksessä ei havaittu puutteita riskinpidättämiskehyksen soveltamisessa. Komissio ei kuitenkaan ole vielä hyväksynyt arvopaperistamisasetuksen 6 artiklan 7 kohdassa säädettyjä teknisiä sääntelystandardeja, joissa vahvistetaan riskinpidättämismenettelyjen yksityiskohdat. Tämä on saattanut aiheuttaa jonkin verran oikeudellista epävarmuutta markkinatoimijoille. Yksityiskohtaisten säännösten puuttuminen ei näytä vaikuttaneen tavanomaisiin liiketoimiin, koska riskinpidättämisvaatimuksissa on suurelta osin huomioitu vakavaraisuusasetuksen voimassa olevat säännökset, ja etenkin luottolaitokset tuntevat ne hyvin. Komission arviointi Tiedot osoittavat, että markkinoilla hyödynnetään kaikkia käytettävissä olevia riskinpidättämismenetelmiä. Ei ole näyttöä siitä, että jokin arvopaperistamisasetuksessa sallituista riskinpidättämismenetelmistä olisi riittämätön. Sen vuoksi komissio ei pidä tarpeellisena tarkistaa riskinpidättämisvaatimuksia. Se kuitenkin kehottaa EPV:tä jatkamaan näiden vaatimusten soveltamisen seurantaa. Jatkossa voisi kuitenkin olla aiheellista tutkia tarkemmin, miksi ja missä olosuhteissa markkinatoimijat suosivat yhtä riskinpidättämismenetelmää toisen sijaan ja miten tehokkaasti kukin menetelmä säilyttää osuuden liiketoimesta. 5.Asianmukainen huolellisuus ja läpinäkyvyys Tausta ja havainnot Arvopaperistamisasetuksessa edellytetään, että ennen arvopaperistamisposition hallussa pitämistä institutionaalisten sijoittajien on suoritettava perusteellinen asianmukaista huolellisuutta koskeva tarkastus. Arvopaperistamiseen liittyvien riskien perusteellinen ja huolellinen analyysi riippuu tietojen saatavuudesta. Sijoittajien suorittamien tarkastusten helpottamiseksi ja toimivaltaisten viranomaisten suorittaman valvonnan tukemiseksi 7 artiklassa edellytetään, että alullepanijan, järjestäjän ja erillisyhtiön on asetettava saataville kaikki asiaankuuluvat asiakirjat, joissa kuvataan arvopaperistamisen ominaispiirteet, ja julkistettava säännöllisesti kaikki olennaiset tiedot arvopaperistettujen vastuiden luottoluokituksista ja kehityksestä. Tiedot toimitetaan arvopaperistamisrekistereihin vakiolomakkeiden avulla. Yksi sijoittajien huolellisuusvelvoitteista on tarkistaa, että arvopaperistaminen täyttää arvopaperistamisasetuksen läpinäkyvyysvaatimukset. Kuulemisessa pyydettiin palautetta tietojen julkistamista ja asianmukaista huolellisuutta koskevien vaatimusten oikeasuhteisuudesta, sijoittajien huolellisuusmenettelyistä ja raportointilomakkeiden hyödyllisyydestä. Useimmat vastaajat, erityisesti toimialan edustajat, eivät pitäneet huolellisuus- ja läpinäkyvyysvaatimuksia oikeasuhteisina. Säännöksiä pidettiin liian määräävinä ja tiukkoina, erityisesti verrattuna kehyksiin, joita sovelletaan muihin vastaaviin välineisiin, kuten katettuihin joukkolainoihin. Lisäksi vastaajat katsoivat, että säännöksissä ei oteta kaikilta osin huomioon liiketoimen erityispiirteitä, etenkään sitä, onko kyseessä julkinen vai yksityinen liiketoimi (ks. myös yksityisiä arvopaperistamisia koskeva 6 jakso). Toimialan edustajat katsoivat lisäksi, että läpinäkyvyyssääntöjen soveltaminen kolmansien maiden arvopaperistamisiin ei ole oikeasuhteista, vaan se aiheuttaa epävarmuutta siitä, voivatko sijoittajat noudattaa huolellisuusvelvoitteitaan sijoittaessaan tällaisiin liiketoimiin (ks. 11 jakso). Ne, jotka pitivät nykyistä järjestelmää oikeasuhteisena, korostivat, että vakiomuotoiset tiedot auttavat sijoittajia analysoimaan monimutkaisten arvopaperistamisliiketoimien piirteitä.

Useimmat vastaajat olivat yhtä mieltä siitä, että arvopaperistamisasetuksen 7 artiklan mukaisesti annettavat tiedot ovat riittävät sijoittajien huolellisuustarpeisiin. Jotkut sidosryhmät kuitenkin katsoivat, että nämä tiedot ovat liiallisia ja että sijoittajat eivät välttämättä edes käytä niitä vaan luottavat sen sijaan voimassa oleviin huolellisuusjärjestelyihinsä, jotka olivat käytössä jo ennen arvopaperistamisasetuksen voimaantuloa. Useat vastaajat pitivät tiettyjä lomakekenttiä ongelmallisina eri syistä, kuten esimerkiksi siksi, että lomakkeessa on samankaltaisia tietoja varten useita kenttiä tai että joidenkin vaadittujen tietojen hyödyllisyys on epäselvää. Useimmat sidosryhmät pitivät lainakohtaisten tietojen julkistamista yleisesti ottaen hyödyllisenä kaikkien omaisuuserien osalta, paitsi jos salkku koostuu suuresta määrästä vastuita, jolloin yksittäisen vastuun vaikutus arvopaperistetun poolin tulokseen on vähäinen. Useimmat sidosryhmät katsoivat, että julkistamisjärjestelmää voitaisiin näin ollen yksinkertaistaa heikentämättä lainsäätäjien tavoitteita suojella institutionaalisia sijoittajia ja helpottaa valvontaa. Useimmissa vastauksissa, myös useiden viranomaisten vastauksissa, ehdotettiin, että läpinäkyvyysvaatimukset olisi sovitettava paremmin sijoittajien tarpeisiin, erityisesti yksityisten arvopaperistamisten osalta. Yhteiskomitean selvityksessä tarkasteltiin myös asianmukaista huolellisuutta ja läpinäkyvyyttä koskevien vaatimusten vaikutusta. Selvityksessä ei pidetty tarpeellisena tehdä oikeudellisia muutoksia huolellisuusvelvoitteeseen, mutta siinä suositettiin selkeyttämään säännösten soveltamisalaa (ks. 11 jakso) ja lisäämään kansallisten toimivaltaisten viranomaisten toimia asianmukaisen huolellisuuden valvonnan tehostamiseksi. Läpinäkyvyyssäännösten osalta tärkeimmät suositukset koskivat valvonnan lähentymisen ja koordinoinnin parantamista sekä raportointilomakkeiden vaikutusten seurannan jatkamista, koska tässä vaiheessa oli vielä liian aikaista arvioida kattavasti lomakkeiden toimivuutta. Komission arviointi Arvopaperistamisasetuksen läpinäkyvyyttä ja asianmukaista huolellisuutta koskevat säännökset liittyvät luonnostaan toisiinsa, koska läpinäkyvyys helpottaa asianmukaisen huolellisuuden noudattamista. Näin ollen olisi vältettävä sellaisten tietojen ilmoittamista, joita sijoittajat eivät käytä, koska se aiheuttaa tarpeettomia kustannuksia ja vain vähän hyötyä. Vaikka läpinäkyvyyskehystä on sovellettu vasta kesäkuusta 2021 alkaen, jolloin ensimmäiset arvopaperistamisrekisterit saivat toimiluvan, raportointilomakkeet ovat olleet käytössä, ainakin joillakin markkina-alueilla, siitä lähtien, kun ESMA hyväksyi ne tammikuussa 2019. Sen vuoksi komissio katsoo, että lomakkeet ovat olleet käytössä riittävän kauan, jotta mahdolliset merkittävät puutteet on voitu havaita. Kuulemisesta saadussa palautteessa yksilöitiin alueita, joilla lomakkeiden hyödyllisyys saattaa olla vähäistä. Sen vuoksi komissio kehottaa ESMAa tarkistamaan arvopaperistamisen kohteena olevia vastuita koskevia raportointilomakkeita. ESMAn olisi erityisesti pyrittävä ratkaisemaan mahdolliset tietyissä kentissä vaadittujen tietojen täyttämiseen liittyvät tekniset ongelmat, poistamaan mahdollisesti tarpeettomia kenttiä ja mukauttamaan kenttiä paremmin sijoittajien tarpeisiin. Osana tätä työtä ESMAn olisi pohdittava, ovatko lainakohtaiset tiedot hyödyllisiä ja oikeasuhteisia sijoittajien tarpeisiin nähden kaikentyyppisissä arvopaperistamisissa. 6.Yksityiset arvopaperistamiset Yksityisillä arvopaperistamisilla tarkoitetaan arvopaperistamisia, joista ei tarvitse laatia direktiivin 2003/71/EY mukaista esitettä. Yksityisten arvopaperistamisten on täytettävä samat sääntelyvaatimukset kuin julkisten arvopaperistamisten, mutta ne on vapautettu velvoitteesta käyttää arvopaperistamisrekisteriä arvopaperistamisasetuksen 7 artiklassa säädettyjen tietojen julkistamiseen. 6.1 Yksityisten arvopaperistamisten määrän suhteeton kasvu Tausta ja havainnot Yksityiset arvopaperistamiset ovat merkittävä lisärahoituslähde yrityksille. Niitä käytetään enimmäkseen erityisiin markkinatarpeisiin, esimerkiksi silloin, i) kun on tärkeää, että sijoittajan ja alullepanijan välillä on suora yhteys, ii) kun liikkeeseenlaskijan on voitava valvoa pääsyä erityisen arkaluonteisiin liiketoimintatietoihin tai iii) kun liiketoimien volyymi on liian pieni, jotta julkisen liikkeeseenlaskun kustannukset olisivat perusteltuja. Lainsäätäjät olivat kuitenkin huolissaan siitä, että tällaisia liiketoimia voitaisiin käyttää julkisiin arvopaperistamisiin sovellettavien tiukempien läpinäkyvyysvaatimusten kiertämiseen. Siksi lainsäätäjät pyysivät komissiota arvioimaan, oliko tällaisten liiketoimien määrä kasvanut suhteettomasti ja oliko kasvun syynä halu välttää julkisia liiketoimia koskevat läpinäkyvyysvelvoitteet. Tällaisten liiketoimien kasvua voitaisiin pitää ”suhteettomana”, jos on syytä epäillä, että yksityisillä arvopaperistamisilla korvataan liiketoimia, jotka muutoin toteutettaisiin julkisina arvopaperistamisina. Yhteiskomitean selvityksessä todettiin, että yksityisten YLS-arvopaperistamisten määrä on todellakin kasvanut huomattavasti maaliskuun 2019 jälkeen. Kolme neljäsosaa kaikista YLS-liiketoimista vuonna 2020 oli yksityisiä, kun vuonna 2019 vain kolmannes kaikista YLS-arvopaperistamisista oli yksityisiä. ESMAn verkkosivustolla julkaistujen YLS-arvopaperistamisia koskevien tietojen mukaan yksityisten liiketoimien määrä on jälleen laskenut vuonna 2021, ja niiden osuus kaikista YLS-arvopaperistamisista on alle 60 prosenttia. Yhteiskomitean selvitys ei kuitenkaan sisältänyt tietoja muiden kuin YLS-liiketoimien määrästä ja volyymista. Kuulemiseen vastanneet alan toimijat katsoivat, että nämä yksityisiä YLS-arvopaperistamisia koskevat luvut ovat harhaanjohtavia ja seurausta uudesta sääntelykehyksestä seuraavista syistä: ensinnäkin arvopaperistamisasetuksen hyvin laajassa arvopaperistamisen määritelmässä tietyt liiketoimet, joita aiemmin pidettiin pankkilainoina, katsotaan nyt yksityisiksi arvopaperistamisiksi. Toiseksi useimmat yksityiset liiketoimet (erityisesti omaisuusvakuudelliset yritystodistukset eli ABCP-instrumentit) oli uusittu tai niitä oli jatkettu useaan otteeseen. Nämä liiketoimet näkyvät näissä luvuissa, koska ne on järjestetty uudelleen YLS-liiketoimiksi. Näin ollen ne näkyvät myös ESMAn rekisterissä. Komission arviointi Komissio myöntää, että uuden sääntelykehyksen mukautukset ovat saattaneet osaltaan lisätä yksityisten arvopaperistamisten määrää uuden arvopaperistamiskehyksen soveltamisen alettua. Kahden vuoden ajanjaksoa ei kuitenkaan pidetä riittävänä, jotta voitaisiin varmuudella todeta, onko julkisista liiketoimista todella siirrytty yksityisiin liiketoimiin. Komissio panee merkille myös, että sellaisista yksityisistä liiketoimista, jotka eivät ole YLS-liiketoimia, ei ole saatavilla määriä tai volyymia koskevia tietoja, mikä vaikeuttaa yksityisten liiketoimien markkinakehityksen kattavaa arviointia. Edellä kuvatun perusteella ei voida tehdä lopullista päätelmää siitä, onko yksityisten arvopaperistamisten määrä ja volyymi kasvanut jatkuvasti ilman, että julkisten liiketoimien määrä olisi kasvanut samassa suhteessa. Komissio ei voi myöskään arvioida, onko tällaisen kasvun taustalla pyrkimys välttää julkisiin liiketoimiin liittyvät läpinäkyvyysvelvoitteet. Sen vuoksi komissio kehottaa yhteiskomiteaa jatkamaan yksityisten ja julkisten liiketoimien määrän kehityksen seurantaa ja seuraamaan myös muiden kuin YLS-liiketoimien määrää sekä kaikkien liiketoimien kokonaismäärää. Näiden lisätietojen perusteella komissio voi aikanaan tarkastella kysymystä uudelleen.

6.2 Riittävien tietojen antaminen sijoittajille ja valvontaviranomaisille yksityisistä arvopaperistamisista Tausta ja havainnot Yksityisiä arvopaperistamisia varten ei ole erillistä lomaketta, vaan alullepanijoiden, järjestäjien tai erillisyhtiöiden on täytettävä laajat lomakkeet, joita käytetään myös julkisissa arvopaperistamisissa. Näitä lomakkeita ei kuitenkaan tarvitse toimittaa arvopaperistamisrekisteriin. Jotkin kansalliset toimivaltaiset viranomaiset pyytävät yksityisiä liiketoimia koskevia perustietoja erillisillä lomakkeilla. Näkemykset jakautuivat sen suhteen, tuovatko nämä lomakkeet lisäarvoa yksityisten arvopaperistamisten tapauksessa: jotkin toimialan vastaajat (riippumatta siitä, toimivatko ne arvopaperimarkkinoilla sijoittajina vai alullepanijoina) ja useimmat viranomaiset pitivät vakiolomakkeita hyödyllisinä. Toiset vastaajat kuitenkin kyseenalaistivat mallien hyödyllisyyden yksityisten arvopaperistamisten läpinäkyvyyden lisäämisessä, erityisesti yksityisten synteettisten liiketoimien tapauksessa, joiden osalta tietotarpeet ovat hyvin erityiset. Useimmat toimialan vastaajat olivat sitä mieltä, että nykyisessä järjestelmässä valvontaviranomaisten ja sijoittajien saatavilla on riittävästi tietoa, jotta ne voivat seurata markkinakehitystä ja tehdä perusteellisia asianmukaista huolellisuutta koskevia tarkastuksia. Vaikka toimialan vastaajat katsoivat, että nykyiset 7 artiklan mukaiset lomakkeet antavat valvojille riittävästi tietoa myös yksityisistä arvopaperistamisista, viranomaisten palaute tästä kysymyksestä jakautui: kaksi valvontaviranomaista oli pitkälti samaa mieltä, mutta suurin osa valvontaviranomaisista yhtyi yhteiskomitean selvityksessä esitettyyn näkemykseen, jonka mukaan valvontaviranomaisilla on vaikeuksia saada riittävästi tietoa liiketoimien olemassaolosta ja parametreista. Komission arviointi Komissio on samaa mieltä siitä, että vakiomallit tarjoavat riittävästi laadukkaita tietoja, joita eri vastaanottajat myös voivat käsitellä riittävän helposti. Samalla komissio myöntää, että yksityisten arvopaperistamisten räätälöidyn luonteen vuoksi sijoittajat tarvitsevat tällaisissa liiketoimissa kohdennetumpia tietoja kuin mitä ESMAn lomakkeet voivat tarjota. Komissiolla ei ole syytä kyseenalaista toimialan vastaajien näkemystä, jonka mukaan yksityisiin liiketoimiin sijoittavilla on rakenteellisesti riittävän vahva asema pyytää ja saada kaikki tiedot, joita ne tarvitsevat perusteellisia asianmukaista huolellisuutta koskevia tarkastuksia varten. Vaikka ESMAn lomakkeiden kautta toimitetut tiedot eivät ehkä olekaan niin tärkeitä sijoittajille kuin lainsäätäjät alun perin olettivat, yksityisiä liiketoimia koskevat vakiomuotoiset tiedot ovat silti olennaisen tärkeitä, jotta valvontaviranomaiset voivat nopeasti saada yleiskuvan markkinoiden kehityksestä ja tunnistaa liiketoimet, joihin ne saattavat haluta kohdistaa tarkempaa valvontaa. Erilaiset tapauskohtaiset lomakkeet, joita useat valvontaviranomaiset ovat kehittäneet tätä tarkoitusta varten, viittaavat siihen, että ESMAn nykyiset yksityiskohtaiset lomakkeet eivät ehkä sovellu parhaiten tapauksiin, joissa halutaan saada helposti tarkka yleiskuva yksityisten arvopaperistamisten markkinoista. Näiden näkökohtien perusteella komissio kehottaa ESMAa laatimaan yksityisiä arvopaperistamisliiketoimia varten erillisen lomakkeen, joka on räätälöity erityisesti valvontaviranomaisten tarpeeseen saada yleiskuva markkinoista ja yksityisten liiketoimien pääpiirteistä. Erilliset lomakkeet yksityisiä ja julkisia arvopaperistamisia varten ovat myös oikeudellisesti mahdollisia, sillä arvopaperistamisasetuksen 7 artiklan 3 kohdassa sallitaan lomakkeiden kehittäminen ”ottaen huomioon tietojen hyödyllisyys arvopaperistamisposition haltijan kannalta”. Erillisen lomakkeen odotetaan myös yksinkertaistavan huomattavasti yksityisiä arvopaperistamisia koskevia läpinäkyvyysvaatimuksia. Samalla se palvelee valvontaviranomaisten tarvetta saada riittävästi tietoa yksityisistä liiketoimista. Tämä uusi lomake voisi korvata nykyiset lomakkeet kaikkien yksityisten arvopaperistamisten osalta. Lomakkeella varmistettaisiin, että valvontaviranomaiset saavat tarvitsemansa tiedot. Yksityisiin arvopaperistamisiin sijoittavat voisivat puolestaan saada tarvitsemansa lisätiedot kahdenvälisesti sovituissa muodoissa, joita vakiolomakkeiden sisältö ei rajoita. Vaikka liikkeeseenlaskijoiden ei tarvitse toimittaa yksityisiä arvopaperistamisia koskevia lomakkeita rekisteriin, komissio katsoo, ettei ole estettä sille, että valvontaviranomaiset saavat nämä tiedot, koska 7 artiklassa edellytetään, että liikkeeseenlaskijat asettavat kyseiset tiedot valvontaviranomaisten saataville. Komissio katsoo, että valvontaviranomaisten olisi valvottava tätä velvoitetta ja myös käytettävä lomakkeisiin sisältyviä tietoja työssään. Euroopan valvontaviranomaiset voisivat käyttää nykyisiä valtuuksiaan varmistaakseen, että valvontaviranomaiset saavat tiedot helposti käytettävässä muodossa. Alullepanijoiden, järjestäjien tai erillisyhtiöiden erikseen toimittamien tietojen käsittely voi kuitenkin osoittautua huomattavasti vaikeammaksi kuin jos nämä tiedot toimitettaisiin arvopaperistamisrekisterien kautta. Lisäksi näiden rekisterien suorittamat laaduntarkastukset voivat osoittautua välttämättömiksi laadukkaiden tietojen saannin kannalta. Jos näin käy, kertomuksessa esitetty suositus toimittaa yksityisiä liiketoimia koskevat tiedot arvopaperistamisrekisterien kautta valvontaviranomaisten työn helpottamiseksi voisi olla yksi tapa edetä pidemmällä aikavälillä, kun komissio päättää tehdä ehdotuksen arvopaperistamisasetuksen tarkistamiseksi. 6.3 Yksityisen arvopaperistamisen määritelmä Tausta ja havainnot Kuulemiseen vastanneiden huomattava enemmistö kannatti yksityisen arvopaperistamisen määritelmän muuttamista. Merkittävä osa vastaajista kannatti kuitenkin toisenlaista määritelmää, sillä he olettivat, että tietyt yksityisiksi luokitellut liiketoimet voitaisiin vapauttaa kokonaan läpinäkyvyysvaatimuksista. Myös yhteiskomitean selvityksessä kannatettiin määritelmän muuttamista siten, että siitä tehtäisiin täsmällisempi ja että osa nykyisistä yksityisistä arvopaperistamisista vapautettaisiin kokonaan läpinäkyvyysvaatimuksista (esim. konsernin sisäiset liiketoimet, joissa ei ole osallisena ulkopuolisia sijoittajia). Komission arviointi Komission ei näe aiheelliseksi muuttaa arvopaperistamisasetuksessa olevaa yksityisen arvopaperistamisen määritelmää. Vaikka määritelmää olisi mahdollista tarkentaa, nykyinen määritelmä on selkeä ja toimii yleisesti ottaen hyvin. Uuden määritelmän kannattajat myöntävät, että yksityiselle arvopaperistamiselle voi olla vaikea löytää parempaa määritelmää. Siksi jotkut vastaajat eivät esittäneet vaihtoehtoista määritelmää vaan ehdottivat, että asiasta käytäisiin avointa keskustelua vaikutustenarvioinnin ja kuulemisen jälkeen. Komissio toteaa, että vaatimukset yksityisen arvopaperistamisen määritelmän muuttamisesta liittyvät lähes yksinomaan huoleen siitä, että yksityisten liiketoimien läpinäkyvyysvaatimukset ovat liian tiukkoja ja käytännössä melko merkityksettömiä sijoittajien ja mahdollisten sijoittajien kannalta. Voidaan väittää, että yksityisiin liiketoimiin sijoittavilla on mahdollisuus pyytää ja saada jatkuvasti tarvitsemiaan räätälöityjä tietoja myyjäosapuolelta. Näin ollen näyttää siltä, että määritelmän muuttamista vaativat sidosryhmät pyrkivät vain helpottamaan yksityisiä liiketoimia koskevia läpinäkyvyysvaatimuksia. Komissio katsoo, että tämä ongelma voidaan ratkaista tarkastelemalla nykyisiä sääntöjä ja lomakkeita ja arvioimalla niiden hyödyllisyyttä (ks. edellinen jakso). 7.YLS-vastaavuusjärjestelmä Tausta ja havainnot Vastaavuusjärjestelmä on mekanismi, jonka avulla EU voi tunnustaa unionin ulkopuolisen sääntelystandardin tietyllä alalla unionin omaa standardia vastaavaksi. Vastaavuuden myöntäminen tietyllä alalla edellyttää, että asianomaisen kolmannen maan säännöt ja valvonta vastaavat EU:n sääntöjä ja valvontaa. Tämä voi helpottaa sääntelyä poistamalla rajatylittäviä liiketoimia koskevia päällekkäisiä vaatimuksia ja yhdenmukaistamalla rajatylittäviin vastuisiin sovellettavaa vakavaraisuuskohtelua kotimaisiin vastuisiin sovellettavan kohtelun kanssa.

Kuulemisessa useimmat markkinatoimijat kannattivat sitä, että EU:n ulkopuolisten yhteisöjen sallittaisiin laskea liikkeeseen YLS-arvopaperistamisia. Viranomaiset sitä vastoin vastustivat lähes yksimielisesti vastaavuusjärjestelmän käyttöönottoa. Komission arviointi EU:n YLS-arvopaperistamista koskeva kehys perustuu tiukkoihin vaatimuksiin erityisesti tietojen julkistamisen osalta. Komissio toteaa, että tähän mennessä yhdenkään kolmannen maan arvopaperistamisjärjestelmän ei ole katsottu olevan läheskään EU:n YLS-kehystä vastaava. Yhdistynyt kuningaskunta on ainoa EU:n ulkopuolinen lainkäyttöalue, jolla on käytössä YLS-järjestelmä, koska se otti YLS-järjestelmän käyttöön EU:sta eroamisensa jälkeen. Tämän perusteella komissio katsoo, että nykytilanteessa YLS-vastaavuusjärjestelmän käyttöönotto olisi ennenaikaista. YLS-järjestelmä kehittyy edelleen, ja EU on hiljattain ottanut käyttöön taseen YLS-arvopaperistamisjärjestelmän, joka ei ole käytössä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Lisäksi kolmansien maiden valvontakäytäntöjä voidaan tarkastella uudelleen vasta sitten, kun EU:n valvontakäytännöt ovat kehittyneet ja EU:n valvontaviranomaiset ovat täysin lähentyneet. Tässä yhteydessä YLS-vaatimusten täytäntöönpanoa koskeva vertaisarviointi on ratkaisevan tärkeää, jotta saadaan yleiskuva YLS-järjestelmän valvonnasta EU:ssa. Tätä vertaisarviointia, jonka oli alun perin määrä valmistua 1. tammikuuta 2022 mennessä, on lykätty vuoteen 2024. Tästä huolimatta komissio seuraa edelleen kolmansissa maissa tapahtuvaa sääntelykehitystä, joka saattaa johtaa samankaltaisten arvopaperistamisjärjestelmien käyttöönottoon Baselin pankkivalvontakomitean ja kansainvälisen arvopaperimarkkinavalvojien yhteisön kehittämän yksinkertaisen, läpinäkyvän ja vertailukelpoisen standardin mukaisesti, johon myös EU:n YLS-järjestelmä perustuu. Jos nykytilanne muuttuu, komissio saattaa harkita uudelleen YLS-vastaavuusjärjestelmän käyttöönoton tarvetta ja tarkoituksenmukaisuutta. 8.Kestävä arvopaperistaminen Tausta ja havainnot Arvopaperistamisasetuksessa säädetään vain rajoitetusta velvollisuudesta antaa kestävyyteen liittyviä tietoja. YLS-arvopaperistamisten osalta myyjäosapuolen on julkistettava saatavilla olevat tiedot asuntolainoilla, autolainoilla tai autoleasingsopimuksilla rahoitettujen omaisuuserien ympäristötehokkuudesta. Pääomamarkkinoiden elpymispakettiin sisältyneillä muutoksilla asetukseen lisättiin vaihtoehto, jonka mukaan alullepanijat voivat edellä mainittujen tietojen sijasta julkaista saatavilla olevat tiedot arvopaperistetuilla vastuilla rahoitettujen omaisuuserien pääasiallisista haitallisista vaikutuksista kestävyystekijöihin. Asetuksen 46 artiklan e alakohdan mukaisen toimeksiannon lisäksi 45 a artiklan e alakohdassa kehotetaan komissiota antamaan EPV:n kertomuksen perusteella kertomus erityisen, kestävää arvopaperistamista koskevan kehyksen luomisesta. EPV julkaisi kyseisen kertomuksen 2. maaliskuuta 2022. Ympäristön kestävyyttä koskevien nykyisten julkistamisvaatimusten soveltamisalan laajentaminen Kuulemisessa useimmat vastaajat kannattivat periaatteessa ajatusta, jonka mukaan nykyisten julkistamisvaatimusten laajentaminen muihin omaisuuslajeihin voi tuoda lisäarvoa sijoittajille, jotka haluaisivat saada tällaisia tietoja mitatakseen omaa osuuttaan ympäristöön, yhteiskuntaan ja hyvään hallintotapaan (ESG) liittyvistä investoinneista, arvioidakseen ESG-riskejä ja käyttääkseen niitä vertailuvälineenä. Sijoittajat pitivät valitettavana, että tällaisia tietoja ei ole vielä saatavilla, koska ne ovat tulevaisuudessa tarpeen sijoittajien sisäisten julkistamisvaatimusten täyttämiseksi. Vastaajat kuitenkin totesivat, että julkistamisvaatimusten laajentaminen muihin omaisuuslajeihin riippuu siitä, onko käytössä riittävän selkeitä ja merkityksellisiä parametreja, joiden avulla voidaan arvioida kyseisten omaisuuserien ympäristötehokkuutta. Useimpien vastaajien mukaan näin ei vielä ole kaikkien omaisuuserien osalta. Tietojen saatavuuden parantamiseksi EPV:n kertomuksessa suositetaan, että mahdollisuus julkistaa pääasiallisia haitallisia vaikutuksia koskevat tiedot ulotettaisiin koskemaan myös muita arvopaperistamisia kuin YLS-arvopaperistamisia ja että tällaisten tietojen julkistamisesta tehtäisiin pakollista keskipitkällä aikavälillä. Kestävää arvopaperistamista koskevan kehyksen luominen Heinäkuussa 2021 julkaistulla ehdotuksella vihreitä joukkolainoja koskevaksi eurooppalaiseksi standardiksi (EuGBS), josta neuvotellaan edelleen, pyritään laatimaan puitteet vihreille joukkolainoille, myös sellaisille, joita erillisyhtiöt laskevat liikkeeseen arvopaperistamisliiketoimien yhteydessä. Saadakseen vihreän joukkolainan merkin liikkeeseenlaskijan on sitouduttava käyttämään liikkeeseenlaskulla hankitut varat EU:n luokitusjärjestelmän mukaisten omaisuuserien rahoittamiseen, jälleenrahoittamiseen tai hankkimiseen. EPV:n kertomuksessa ei suositeta erityisen kehyksen luomista vihreää arvopaperistamista varten, koska arvopaperistettavissa olevien vihreiden omaisuuserien määrä on vielä melko vähäinen ja koska kestävän arvopaperistamisen markkinat ovat vielä varsin uudet. Kertomuksessa suositetaan, että erityistä kehystä harkittaisiin vasta sitten, kun EU:n talouden vihreässä siirtymässä on tapahtunut merkittävää edistystä. Sen sijaan EPV:n kertomuksessa suositetaan EuGBS-standardin mukauttamista, jotta se soveltuisi paremmin myös arvopaperistamisiin siirtymävaiheessa (ks. jäljempänä oleva laatikko). EPV suosittaa, että synteettiset arvopaperistamiset jätetään vihreää arvopaperistamista koskevan merkinnän (EuGBS-merkin tai muun merkin) soveltamisalan ulkopuolelle, koska toistaiseksi käytössä ei ole yleisesti tunnustettua menetelmää, jolla voitaisiin mitata liiketoimen seurauksena vapautuvan pääoman uudelleensijoittamista vihreisiin kohteisiin. Kuulemisessa useimmat vastaajat varoittivat siitä, että vihreän arvopaperistamisen luokittelussa ei saisi käyttää useita erilaisia merkkejä. Vastaajat ilmaisivat selkeästi kannattavansa EuGBS-merkin käyttöä lähitulevaisuudessa sen sijaan, että luotaisiin erillinen merkintäkehys. Palautteessa yhdyttiin EPV:n huoleen siitä, että kohteena olevien omaisuuserien poolin edellytettäisiin olevan luokitusjärjestelmän mukainen, koska tämä johtaisi arvopaperistamisen eriarvoiseen kohteluun verrattuna muihin vastaaviin pankkirahoitusvälineisiin, kuten katettuihin joukkolainoihin. Tällöin arvopaperistamisilla ei ehkä pystyttäisi rahoittamaan vihreään talouteen siirtymistä, koska EU:n luokitusjärjestelmän mukaisia omaisuuseriä on nykyisellään vain vähän. Raportoinnista vastaavan yhteisön osalta monet vastaajat pitivät parempana vaihtoehtona alullepanijoita kuin liikkeeseenlaskijoita, koska olisi epäkäytännöllistä osoittaa tämä velvoite liikkeeseenlaskijoille, koska omaisuuserät eivät ole niiden määräysvallassa. Kestävyyden osoittavien tietojen antamisen osalta voidaan väittää, että liian kuvaileva julkistamisjärjestelmä olisi epäkäytännöllinen, kun otetaan huomioon arvopaperistamisliiketoimien kohteena oleviin vastuisiin liittyvien toimintojen laaja kirjo.

EPV:n suositus vihreitä joukkolainoja koskevan eurooppalaisen standardin (EuGBS) mukauttamisesta EuGBS-ehdotuksessa vahvistetaan vapaaehtoinen standardi kestävien sijoitusten rahoittamiseksi ja annetaan joukkolainojen liikkeeseenlaskijoille mahdollisuus käyttää vihreän joukkolainan merkkiä, kunhan joukkolainalla hankitut varat käytetään EU:n luokitusjärjestelmän mukaisiin tarkoituksiin. Tämä tarkoittaa sitä, että erillisyhtiöiden hallussa olevien arvopaperistamisen kohteena olevien vastuiden on oltava EU:n luokitusjärjestelmän mukaisia. EPV:n kertomuksessa varoitetaan, että tämä lähestymistapa asettaa arvopaperistamiset (ja muut erillisyhtiöiden liikkeeseen laskemat rahoitusvälineet) eri asemaan kuin arvopaperit, joiden liikkeeseenlaskijana on muu yhteisö kuin erillisyhtiö. EPV kiinnittää huomiota siihen, että nykyinen lähestymistapa edellyttäisi, että EuGBS-standardin mukaisten arvopaperistamisten vakuutena voi olla vain EU:n luokitusjärjestelmän mukaisia omaisuuseriä. Se ei kuitenkaan estäisi alullepanijaa, joka on arvopaperistamisella hankittavien varojen lopullinen edunsaaja, käyttämästä varoja muihin kuin vihreisiin tarkoituksiin. EPV katsoi tämän lähestymistavan olevan ristiriidassa sen poliittisen tavoitteen kanssa, jonka mukaan EU:n talouden vihreän ja kestävän siirtymisen rahoittamiseen on ohjattava uutta rahoitusta. Koska arvopaperistamiseen käytettävissä olevia EU:n luokitusjärjestelmän mukaisia omaisuuseriä on nykyisellään vain vähän, EPV katsoo, että tämä rajoittaisi merkittävästi myös EuGBS-arvopaperistamisten markkinoiden mahdollisuuksia. Lisäksi EPV:n kertomuksessa huomautetaan, että erillisyhtiöiden taloudellinen merkitys on vähäinen, ja siksi EuGBS-arvopaperistamisten markkinat olisivat epäkäytännölliset, myös vaikka erillisyhtiöt kantaisivat oikeudellisen vastuun yksin. EPV:n raportissa suositetaankin, että EuGBS-vaatimuksia sovellettaisiin arvopaperistamisten alullepanijoihin eikä erillisyhtiöihin. EPV myöntää, että varojen käyttöä koskevien vaatimusten soveltaminen alullepanijoihin erillisyhtiöiden sijasta ei näytä olevan ilmeinen vaihtoehto arvopaperistamisen kannalta, koska arvopaperistaminen on luonteeltaan omaisuusvakuudellista eikä kuulu kaksinkertaisen takautumisoikeuden järjestelmän piiriin. Tämä voisi johtaa myös sellaisiin EuGBS-arvopaperistamisiin, joiden kohteena olevat omaisuuserät eivät ole ”vihreitä”. EPV pitää tätä kuitenkin tehokkaimpana ja käytännöllisimpänä lähestymistapana siirtymävaiheessa sekä keinona varmistaa arvopaperistamisen yhdenvertainen kohtelu muiden omaisuusvakuudellisten arvopaperilajien kanssa. EPV suosittelee, että jos EuGBS-vaatimusten soveltaminen siirretään alullepanijoihin, olisi toteutettava myös läpinäkyvyyttä lisääviä toimenpiteitä, jotta sijoittajat saisivat tietoa siitä, missä määrin omaisuuserien pooli on EU:n luokitusjärjestelmän mukainen. Tätä lähestymistapaa olisi täydennettävä suojatoimilla, jotta voidaan estää se, että alullepanija valitsee arvopaperistettavat omaisuuserät tavalla, jota voitaisiin pitää viherpesuna. Lisäksi arvopaperistamisasetuksen 45 artiklan a alakohdan mukaisesti EPV:n kertomuksessa tutkittiin, miten arvopaperistamisasetukseen voitaisiin lisätä kestävyystietoja kestävään rahoitukseen liittyvien tietojen antamista koskevan asetuksen (EU) 2019/2088 mukaisesti. Kyseisessä asetuksessa säädetään kestävyystiedoista, joita finanssimarkkinatoimijat ja rahoitusneuvojat ovat velvollisia antamaan lopullisille sijoittajille. EPV:n kertomuksessa todetaan, että vaikka arvopaperistamismarkkinoilla toimivat sijoittajat kuuluvat asetuksen (EU) 2019/2088 soveltamisalaan, arvopaperistamistuotteet eivät kuulu asetuksen piiriin, koska niitä ei pidetä asetuksen 2 artiklassa tarkoitettuina rahoitustuotteina. Tämän vuoksi sijoittajat eivät välttämättä voi sisällyttää arvopaperistettuja vastuita ESG-kriteerien mukaisiin sijoitusstrategioihinsa. Euroopan valvontaviranomaisten yhteiskomitean tehtävänä on kehittää teknisiä sääntelystandardeja, joissa täsmennetään tiedot, jotka on annettava tietyntyyppisten YLS-liiketoimien kohteena olevien omaisuuserien pääasiallisista haitallisista vaikutuksista. Vaikka tämä vastaa ympäristöön, yhteiskuntaan ja hyvään hallintotapaan liittyviin tuotteisiin keskittyvien sijoittajien tietovaatimuksiin, EPV suosittaa, että pääasiallisia haitallisia vaikutuksia koskevien tietojen julkistamisen soveltamisalaa olisi laajennettava seuraavasti: i) lyhyellä aikavälillä myös muihin kuin YLS-arvopaperistamisiin, joiden vakuutena on samoja omaisuuslajeja kuin nykyisessä YLS-julkistamisvaatimuksissa, ja ii) keskipitkällä aikavälillä kaikkiin arvopaperistamisiin. Komission arviointi Komissio on tyytyväinen EPV:n laajaan ja hyvin perusteltuun kertomukseen ja katsoo, että kertomus edistää merkittävästi kestävän arvopaperistamisen kehyksen luomista. Komissio on samaa mieltä EPV:n kanssa siitä, että ainakaan lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä arvopaperistamisille ei ole syytä luoda erillistä kestävyysmerkkiä, etenkin kun otetaan huomioon arvopaperistettavissa olevien vihreiden omaisuuserien vähäinen määrä. Tämän vuoksi komissio kehottaa Euroopan parlamenttia ja neuvostoa ottamaan EPV:n suosituksen huomioon meneillään olevissa EuGBS-järjestelmää koskevissa neuvotteluissa. Komissio on myös valmis avustamaan EuGBS-kehykseen sisältyviä arvopaperistamisia koskevien yksityiskohtien täsmentämisessä. Kestävyyteen liittyvien tietojen julkistamisen osalta komissio tunnistaa tarpeen kehittää pääasiallisia haitallisia vaikutuksia koskevia tietoja ja katsoo, että yhteiskomitean tulevan teknisen sääntelystandardin soveltamisalan olisi oltava mahdollisimman laaja. 9.Kolmannen osapuolen suorittama YLS-kriteerien tarkastaminen Tausta ja havainnot Arvopaperistamisasetuksella perustettiin kolmannen osapuolen tarkastajien järjestelmä, jonka tarkoituksena on auttaa sekä liikkeeseenlaskijoita että sijoittajia vapaaehtoispohjalta arvioimaan, täyttääkö liiketoimi YLS-kriteerit. Tällaisten tarkastajien käyttö ei kuitenkaan poista alullepanijoiden, järjestäjien ja institutionaalisten sijoittajien oikeudellista velvoitetta kohdella arvopaperistamisliiketoimea YLS-liiketoimena. Kolmannen osapuolen tarkastajat ovat ESMAn valtuuttamia yhteisöjä, ja niitä valvoo sen jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen, jossa ne on perustettu. ESMA on tähän mennessä myöntänyt toimiluvan kahdelle kolmannen osapuolen tarkastajalle. Tähän mennessä useimmissa YLS-liiketoimissa on käytetty jommankumman kolmannen osapuolen tarkastajan palveluja. Yhteiskomitean selvityksessä analysoitiin kolmansien osapuolten tarkastajien roolia YLS-markkinoilla. Siinä todettiin, että markkinat pitävät näitä yhteisöjä hyödyllisinä erityisesti kokemattomampien markkinatoimijoiden kannalta, koska ne auttavat välttämään YLS-ilmoituksessa annetuista virheellisistä tiedoista määrättävät taloudelliset seuraamukset. Yhteiskomitea totesi, että kolmannen osapuolen tarkastajien ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten keskinäinen vuorovaikutus on toistaiseksi ollut vähäistä. Kun otetaan huomioon tarkastajien ilmeinen merkitys YLS-markkinoille ja toiminnan keskittyminen vain muutamiin yhteisöihin, tämä saattaa johtaa siihen, että valvontaviranomaiset ja tarkastajat tulkitsevat YLS-kriteerejä eri tavoin. Lisäksi yhteiskomitean selvityksessä todettiin, että YLS-tarkastajien valvontaan ei toistaiseksi ole sovellettu yhteistä lähestymistapaa. Komission arviointi Kolmannen osapuolen tarkastajien järjestelmä näyttää toimivan suunnitellulla tavalla, eikä komissio näe tarvetta tarkistaa järjestelmää koskevia säännöksiä. Kuten yhteiskomitean selvityksessä todetaan, kansallisten toimivaltaisten viranomaisten ja kolmannen osapuolen tarkastajien olisi käytävä vuoropuhelua riittävän usein, jotta vältettäisiin liikkeeseenlaskijoiden ja sijoittajien etuja haittaavat YLS-kriteerien epäjohdonmukaiset tulkinnat. Kilpailun osalta yhteiskomitean selvityksessä ei todettu, että toimiluvan saaneiden kolmannen osapuolen tarkastajien vähäinen määrä olisi seurausta sääntelystä johtuvasta markkinoille pääsyn esteestä tai riittämättömästä kilpailusta. Sen vuoksi komissio ei näe nykytilanteessa tarvetta puuttua asiaan. 10.Arvopaperistamista varten perustetut erillisyhtiöt Tausta ja havainnot Aidon kaupan arvopaperistamisissa erillisyhtiöt ovat keskeinen väline, jonka avulla voidaan hallinnoida liiketoimia ja saada aikaan toivottuja vaikutuksia, etenkin pääomahelpotuksia alullepaneville pankeille. Erillisyhtiön tarkoituksena on erottaa omaisuuserät alullepanijan omaisuuseristä ja suojata alullepanijaa omaisuuseriin liittyviltä riskeiltä. Erillisyhtiön toiminta rajoittuu näiden tavoitteiden saavuttamiseen. Arvopaperistamisasetus sisältää kattavan määrän erillisyhtiöihin sovellettavia vaatimuksia. Asetuksen 46 artiklan h alakohdassa säädetyn toimeksiannon mukaisesti komissio tiedusteli kuulemisessa, toisiko arvopaperistamiskehykseen lisäarvoa sellaisten pankkien järjestelmä, joilla on rajallinen toimilupa hoitaa erillisyhtiöiden tehtäviä. Valtaosa sekä alan toimijoita että viranomaisia edustavista vastaajista varoitti tällaisen järjestelmän käyttöönotosta ja sen mahdollisista vaikutuksista markkinoihin. Monet korostivat, että erillisyhtiöihin sovelletaan jo toimivaltaisen viranomaisen myöntämää toimilupaa ja valvontaa, mikä mahdollistaa erillisyhtiöiden asianmukaisen valvonnan ja riskien asianmukaisen seurannan. Rajallisen toimiluvan pankkien järjestelmän katsottiin heikentävän erillisyhtiöiden riippumattomuutta, sillä lopulta yhä useammat toimijat hallinnoisivat arvopaperistamisvarojaan erillisessä mutta samaan konserniin kuuluvassa yhteisössä. Ensisijaisena tavoitteena olisi oltava sen varmistaminen, että arvopaperistamisliiketoimien valvonta, hallinnointi ja raportointi ovat riippumattomia alullepanijoista, järjestäjistä ja sijoittajista. Lisäksi vastaajat huomauttivat, että rajallisen toimiluvan pankkien järjestelmästä voi aiheutua riskejä, ja varoittivat, että tämä johtaisi riskien kasautumiseen. Tällainen kehitys olisi vastoin arvopaperistamismarkkinoiden perustana olevaa riskien hajauttamisen ja vähentämisen logiikkaa.

Komission arviointi Komissio katsoo, että nykyinen kehys toimii tarkoituksenmukaisesti, koska erillisyhtiöiden osalta ei ole havaittu puutteita tai ongelmia, joihin olisi puututtava. Näin ollen kehystä ei ole tarpeen täydentää perustamalla sellaisten pankkien järjestelmä, joilla on rajallinen toimilupa hoitaa erillisyhtiöiden tehtäviä ja joilla on yksinoikeus hankkia vastuita alullepanijoilta ja myydä sijoittajille saamisia, joiden vakuutena ostetut vastuut ovat. 11. Soveltamisala Arvopaperistamisasetus on pääasiassa toimintoperusteinen asetus, ei puhdas tuoteasetus. Siinä asetetaan lähinnä velvoitteita arvopaperistamiseen osallistuville myyjäosapuolille (alullepanijat, alkuperäiset luotonantajat, järjestäjät ja erillisyhtiöt) ja ostajaosapuolille (institutionaaliset sijoittajat). Arvopaperistamisasetuksessa ei eroteta toisistaan EU:n arvopaperistamisia ja arvopaperistamisia, joissa yksi osapuolista on sijoittautunut kolmanteen maahan. Se, että yksi tai useampi liiketoimen osapuoli on sijoittautunut kolmanteen maahan, voi kuitenkin herättää kysymyksiä siitä, miten liiketoimen EU:hun sijoittautuneet osapuolet voivat käytännössä täyttää EU:n järjestelmän vaatimukset. Yhteiskomitean lausunnossa todettiin, että arvopaperistamisasetuksen soveltamisalaan liittyy ongelmia. Kuulemiseen vastanneiden suuri enemmistö vahvisti tämän havainnon. Komissio panee merkille raportoidut ongelmat ja antaa tämän kertomuksen seuraavissa alaluvuissa asiaa koskevia tulkintaohjeita yhteiskomitean ja sidosryhmien pyynnöstä. 11.1 Myyjäosapuolten velvoitteet Tausta ja havainnot Arvopaperistamisasetuksen 6, 7 ja 9 artiklassa säädetään tietyistä perusvelvoitteista, jotka kaikkien arvopaperistamisten osapuolten on täytettävä. Näiden velvoitteiden merkitys kävi selväksi suuren finanssikriisin aikana. Näissä säännöksissä ei oteta huomioon, onko velvoitettu osapuoli sijoittautunut EU:n alueelle vai sen ulkopuolelle: ·Asetuksen 6 artiklassa velvoitetaan alullepanija, järjestäjä tai alkuperäinen luotonantaja säilyttämään osa liiketoimeen liittyvästä riskistä (vähintään viiden prosentin nettomääräinen taloudellinen osuus). ·Asetuksen 7 artiklassa velvoitetaan alullepanija, järjestäjä tai erillisyhtiö asettamaan säännöksessä luetellut tiedot sijoittajien, toimivaltaisten viranomaisten ja pyynnöstä mahdollisten sijoittajien saataville. ·Jotta ongelmallinen luo ja hajauta ‑malli (”originate to distribute”) olisi mahdoton tulevaisuudessa, 9 artiklassa velvoitetaan alullepanijat, järjestäjät ja alkuperäiset luotonantajat soveltamaan arvopaperistettaviin vastuisiin samoja luotonmyöntämiskriteerejä kuin arvopaperistamattomiin vastuisiin. Yhteiskomitean lausunnossa tuotiin esiin huoli siitä, että liiketoimissa, joihin liittyy sekä EU:ssa että sen ulkopuolella sijaitsevia myyjäosapuolia, jotkut myyjäosapuolet saattavat välttyä näiltä perusvelvoitteilta, koska EU:n valvontaviranomaiset eivät voi saattaa kolmansissa maissa sijaitsevia osapuolia vastuuseen näiden velvoitteiden rikkomisesta. Tämän vuoksi yhteiskomitea katsoi, että säännöksiä olisi tulkittava siten, että ·vain EU:hun sijoittautuneiden yhteisöjen on pystyttävä säilyttämään riski ·osapuolten on valittava EU:hun sijoittautunut yhteisö nimetyksi raportoivaksi yhteisöksi ·EU:hun sijoittautuneen yhteisön on varmistettava, että sekä arvopaperistettaviin että arvopaperistamattomiin vastuisiin sovelletaan samoja hyvin perusteltuja ja tarkasti määriteltyjä luotonmyöntämiskriteereitä sekä samoja luoton myöntämiseen ja uudistamiseen liittyviä prosesseja. Yhteiskomitea ehdotti, että asiaankuuluvia säännöksiä selvennettäisiin vastaavasti.

Lisäksi yhteiskomitea havaitsi epäjohdonmukaisuuden arvopaperistamisasetuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 9 artiklan välillä, mutta se ei kuitenkaan antanut selkeää suositusta ongelman ratkaisemiseksi: asetuksen 9 artiklassa velvoitetaan myös järjestäjä varmistamaan, että luotonanto on hyvin perusteltu, kun taas 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistetussa vastaavassa huolellisuusvelvoitteessa ei mainita järjestäjää. Kuulemiseen vastanneet suhtautuivat yhteiskomitean ehdotuksiin seuraavasti: ·Markkinatoimijat vastustivat riskinpidättämisvaatimusten rajoittamista vain EU:hun sijoittautuneisiin yhteisöihin. Riskinsäilyttäjien olisi oltava yhteisöjä, joilla on tosiasiallinen ja riittävä määräysvalta arvopaperistettuun salkkuun ja siihen liittyvä intressi. Lainkäyttöalueella ei pitäisi olla merkitystä. ·Myös arvopaperistamisasetuksen 7 artiklassa säädettyjen läpinäkyvyysvaatimusten osalta suuri enemmistö - lähinnä toimialan edustajia – vastusti sitä, että tietojen julkistamisvelvollisuus asetetaan vain EU:hun sijoittautuneille yhteisöille. Vastaajat korostivat, että asianmukaisin raportoiva yhteisö ei välttämättä sijaitse EU:ssa. Sen sijaan useimmat vastanneista valvontaviranomaisista kannattivat yhteiskomitean ehdotusta. On kuitenkin huomattava, että vain muutama valvontaviranomainen vastasi kuulemiseen. ·Näkemykset jakautuivat myös sen osalta, olisiko arvopaperistamisasetuksen 9 artiklan mukaisten luotonmyöntämiskriteerien tarkistaminen osoitettava EU:hun sijoittautuneen yhteisön vastuulle. Kolme neljäsosaa vastaajista (suurin osa toimialan edustajia) vastusti näiden velvoitteiden siirtämistä asianmukaisimmalta yhteisöltä EU:ssa sijaitsevalle yhteisölle. Kuulemisessa kävi ilmi, että vastaajat olivat laajalti yhtä mieltä siitä, että arvopaperistamisasetuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 9 artiklan välinen epäjohdonmukaisuus olisi ratkaistava. Komission arviointi Komissio toteaa, että oikeudellinen teksti ei tue yhteiskomitean esittämää tulkintaa arvopaperistamisasetuksen 6, 7 ja 9 artiklasta. Komissio katsoo, että tällainen suppea tulkinta ei ole välttämätön myöskään 6, 7 ja 9 artiklan säännösten lainsäädännöllisen tarkoituksen saavuttamiseksi eli sen varmistamiseksi, että kaikki arvopaperistamiset, joihin osallistuu EU:hun sijoittautuneita osapuolia, täyttävät tietyt rakenne- ja laatuvaatimukset. Vaikka onkin toivottavaa, että EU:n valvontaviranomaiset valvovat suoraan näiden vaatimusten noudattamista, on muistettava, että tämä tavoite saavutetaan tehokkaasti myös arvopaperistamisasetuksen 5 artiklassa säädettyjen institutionaalisiin sijoittajiin sovellettavien huolellisuusvelvoitteiden avulla. Näiden velvoitteiden mukaan institutionaalisten sijoittajien on ennen arvopaperistamiseen sijoittamista tarkistettava, että liiketoimen myyjäosapuolet niiden sijainnista riippumatta noudattavat arvopaperistamisasetuksen mukaisia velvoitteita. EU:n institutionaaliset sijoittajat eivät saa sijoittaa arvopaperistamisiin, jos todetaan, että myyjäosapuolet eivät noudata näitä velvoitteita. Tarkemmin voidaan todeta seuraavaa: ·Arvopaperistamisasetuksen 6 artiklassa säädetyn riskinpidättämisvaatimuksen päätarkoituksena on arvopaperistamisen liikkeeseenlaskijan ja sijoittajan etujen yhteensovittaminen. Näin ollen säännös on sijoittajan edun mukainen. Yhteiskomitean ehdottamaa 6 artiklan suppeaa tulkintaa ei sen vuoksi pidetä tarpeellisena, koska 5 artiklan mukainen sijoittajia koskeva tarkastusvelvoite takaa tehokkaasti, että riskinpidättämisvelvoitetta noudatetaan kaikissa arvopaperistamisissa, joihin EU:n sijoittajat osallistuvat. Koska riskinpidättämistä koskevan säännöksen tarkoitus voidaan saavuttaa tällä tavoin, yhteiskomitean tiukempi tulkinta tai arvopaperistamisasetuksen muuttaminen tältä osin vaikuttaa tarpeettomalta. ·Arvopaperistamisasetuksen 7 artiklassa säädetyt velvoitteet ovat yhteisiä velvoitteita, joista jokainen yhteisö (arvopaperistamisen alullepanija, järjestäjä tai erillisyhtiö) on täysin vastuussa. Näin ollen jos vain yksi myyjäosapuolista sijaitsee EU:ssa, sillä on lakisääteinen velvollisuus julkistaa kaikki 7 artiklassa edellytetyt tiedot, vaikka se ei olisikaan nimetty täyttämään julkistamisvaatimukset. Tämä velvoite voidaan panna täytäntöön EU:n myyjäosapuolia vastaan, vaikka nimetty raportoiva yhteisö olisi sijoittautunut EU:n ulkopuolelle. ·Komissio katsoo, että arvopaperistamisasetuksen 9 artiklan mukaisen velvoitteen voi täyttää vain prosessissa mukana oleva luotonantaja, riippumatta siitä, sijaitseeko se EU:ssa vai ei. Komissio on samaa mieltä siitä, että velvoitetta olisi mielellään valvottava ja että se olisi pantava täytäntöön EU:n alueelle sijoittuneiden yhteisöjen osalta. Komissio kuitenkin toteaa, että EU:n sijoittajille on tehtävä selväksi, että näin ei välttämättä ole kaikissa mahdollisissa tilanteissa. EU:hun sijoittautunut sijoittaja saa sijoittaa vain sellaisiin liiketoimiin, joiden osalta voidaan todentaa, että ne täyttävät 9 artiklassa säädetyt velvoitteet. Lopuksi komissio panee merkille 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 9 artiklan välisen epäjohdonmukaisuuden ja aikoo ratkaista asian arvopaperistamisasetuksen seuraavan tarkistuksen yhteydessä. Komissio toteaa, että tällä epäjohdonmukaisuudella ei ole haitallisia käytännön vaikutuksia. Jos järjestäjä (sellaisena kuin se on määritelty arvopaperistamisasetuksessa) ei sovella mitään luotonantokriteerejä, koska se ei myönnä luottoa omaan lukuunsa, 9 artiklan 1 kohdassa ei käytännössä voida asettaa järjestäjälle pätevää suoraa velvoitetta. 11.2 Ostajaosapuolten velvoitteet – tietojen saatavuus Tausta ja havainnot Arvopaperistamisasetuksen 5 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan institutionaalisten sijoittajien on ennen arvopaperistamiseen sijoittamista tarkistettava, että saman asetuksen 7 artiklassa vaaditut tiedot on asetettu saataville säädetyin väliajoin ja menettelytavoin. Kun kyseessä ovat sijoitukset sellaisiin kolmansien maiden arvopaperistamisiin, joissa yksikään myyjäosapuolista ei sijaitse EU:ssa, herää kysymys, voidaanko tällaiset sijoitukset hyväksyä vain, jos 7 artiklassa luetellut tiedot julkistetaan ESMAn lomakkeita käyttäen ja julkisten arvopaperistamisten tapauksessa myös arvopaperistamisrekisterin kautta. Lisäksi herää kysymys, onko tarkistettava, että toimitetut tiedot vastaavat täysin ESMAn tietojen julkistamista koskevassa teknisessä sääntelystandardissa määriteltyjä vaatimuksia ja erityisesti, onko kaikista arvopaperistamisen kohteena olevista vastuista annettu lainakohtaisia tietoja. Tällainen 5 artiklan 1 kohdan e alakohdan tulkinta estäisi EU:n institutionaalisia sijoittajia sijoittamasta sellaisiin kolmansien maiden arvopaperistamisiin, jotka eivät täytä näitä edellytyksiä. Yhteiskomitean lausunnot ja kuulemisesta saatu palaute osoittavat selvästi, että markkinatoimijat tulkitsevat ja soveltavat 5 artiklan 1 kohdan e alakohdan vaatimuksia eri tavoin. Yhteiskomitean lausunnossa kannatettiin joustavuuden lisäämistä siten, että kolmannen maan arvopaperistamisen tapauksessa voidaan olettaa, että tarkastus on suoritettu, vaikka kaikki EU:n läpinäkyvyysvaatimukset eivät täyttyisikään. Tätä varten yhteiskomitea ehdotti, että kolmansien maiden arvopaperistamisia varten otettaisiin käyttöön läpinäkyvyysvaatimuksia koskeva vastaavuusjärjestelmä. Näin voitaisiin tarkistaa, että kolmannen maan arvopaperistaminen täyttää 7 artiklassa säädetyt läpinäkyvyysvaatimukset, jos jokin kolmannen maan myyjäosapuolista on toimittanut arvopaperistamista koskevat tiedot oman maansa arvopaperistamisvaatimusten mukaisesti ja jos kyseisen maan läpinäkyvyysjärjestelmä on todettu EU:n läpinäkyvyyssääntöjä vastaavaksi. Kuulemisessa valtaosa alan sidosryhmistä yhtyi joustavuuden lisäämistä koskevaan vaatimukseen. Sidosryhmien mukaan 5 artiklan 1 kohdan e alakohdan oikeudellinen tulkinta, jonka mukaan kolmansien maiden arvopaperistamisiin sijoittavien institutionaalisten sijoittajien on tarkistettava, että ne ovat saaneet kaikki 7 artiklan mukaiset tiedot, aiheuttaa EU:n institutionaalisille sijoittajille kilpailuhaittaa. Hyvin harvat vastaajat kannattivat yhteiskomitean lausunnossa esitettyä ajatusta vastaavuusjärjestelmän käyttöönotosta. Muutamat muut toimialan ulkopuoliset vastaajat vastustivat joustavuuden lisäämistä, kun kyseessä ovat sijoitukset kolmansien maiden arvopaperistamisiin, mutta ne suosittivat kuitenkin yleisesti tiedonantovaatimusten yksinkertaistamista.

Komission arviointi Komissio myöntää, että 5 artiklan 1 kohdan e alakohta herättää kysymyksiä oikeudellisesta tulkinnasta, ja panee merkille asiaa koskevat erilaiset tulkinnat. Komissio katsoo kuitenkin, että 5 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisen tarkastusvelvollisuuden lainsäädännöllinen tarkoitus on keskeinen tämän säännöksen tulkinnan kannalta. EU:n lainsäätäjät halusivat suuresta finanssikriisistä saatujen kokemusten seurauksena varmistaa, että arvopaperistamisiin osallistuvat EU:n institutionaaliset sijoittajat suorittavat asianmukaista huolellisuutta koskevan tarkastuksen ennen sijoituksia ja että niillä on käytettävissään kaikki tarvittavat tiedot. Lainsäätäjät määrittelivät 7 artiklassa tiedot, jotka sijoittajille on annettava. Näin ollen edellytettyjen tietojen laajuuden eriyttäminen sen mukaan, onko arvopaperistamisen liikkeeseenlaskijana EU:n yhteisö vai kolmanteen maahan sijoittautunut yhteisö, ei ole lainsäätäjän tarkoituksen mukaista, koska EU:n institutionaalisten sijoittajien suorittamien asianmukaista huolellisuutta koskevien tarkastusten kannalta ei ole merkitystä sillä, onko arvopaperistaminen pantu alulle EU:ssa vai sen ulkopuolelta. Sen vuoksi ilman säännöksen muuttamista 5 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ei ole asianmukaista tulkita siten, että institutionaaliset sijoittajat voisivat itse arvioida, ovatko ne saaneet kaikki olennaiset vertailukelpoiset tiedot. Edellä esitetystä huolimatta komissio on tietoinen siitä, että 5 artiklan 1 kohdan e alakohdan nykyinen teksti yhdessä 7 artiklassa vahvistettujen sääntöjen kanssa (ja vastaavasti yhdessä vastaavan teknisen standardin kanssa) tosiasiallisesti estää EU:n institutionaalisia sijoittajia sijoittamasta tiettyihin kolmansien maiden arvopaperistamisiin. Tämä ei johdu siitä, etteivät nämä liiketoimet olisi EU:n sääntelykehyksen mukaisia, vaan yksinkertaisesti siitä, etteivät kolmansien maiden myyjäosapuolet välttämättä ole kiinnostuneita toimittamaan tarvittavia tietoja 7 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti. Asiaa voisi olla syytä tarkastella perusteellisesti arvopaperistamisasetuksen tulevan tarkistamisen yhteydessä. Komissio katsoo kuitenkin, että suunnitellut toimenpiteet, joilla muutetaan 7 artiklassa säädettyjä läpinäkyvyysvaatimuksia koskevia teknisiä standardeja (ks. 5 ja 6 jaksot), voivat auttaa vähentämään EU:n institutionaalisille sijoittajille aiheutuvaa kilpailuhaittaa, koska näillä muutoksilla mahdollistetaan myös se, että kolmansien maiden myyjäosapuolten on helpompi toimittaa vaaditut tiedot. 11.3 Ostajaosapuolten velvoitteet – sijoittajina toimivat vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat Tausta ja havainnot Yhteiskomitean lausunnossa todettiin, että arvopaperistamisissa institutionaalisina sijoittajina toimivien vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien osalta tarvitaan oikeudellisia selvennyksiä. Ensinnäkin oli epäselvää, kuuluuko EU:n ulkopuoliset vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat, jotka hoitavat tai markkinoivat vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja EU:ssa, arvopaperistamisasetuksen institutionaalisen sijoittajan määritelmän soveltamisalaan, vaikka markkinointi EU:ssa tapahtuisi vain suunnattujen antien puitteissa. Toiseksi oli epäselvää, kattaako institutionaalisen sijoittajan määritelmä (johon sovelletaan laajoja huolellisuusvaatimuksia) myös ”kynnysarvon alittavat vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat”. Kuulemisen perusteella selkeä enemmistö kannatti selvennyksiä, mutta näkemykset siitä, miten selvennykset olisi laadittava, olivat ristiriitaisia. Ne, jotka kannattivat sekä kynnysarvon alittavien vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien että EU:ssa vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja markkinoivien tai hoitavien kolmansien maiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien sisällyttämistä määritelmän soveltamisalaan, korostivat, että kaikille arvopaperistamismarkkinoilla toimiville vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajille on taattava tasapuoliset toimintaedellytykset. Toisaalta jotkin vastaajat kyseenalaistivat, olisiko kynnysarvon alittavien vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien sisällyttäminen soveltamisalaan oikeasuhteista. Vastaajat, jotka vastustivat EU:n huolellisuusvaatimusten soveltamista EU:ssa rahastoja hoitaviin tai markkinoiviin kolmansien maiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajiin, korostivat, että tällainen tulkinta tekisi arvopaperistamisasetuksesta ekstraterritoriaalisen. He katsoivat myös, että tämä loisi perusteettomasti eron rahastojen ja muiden tuotteiden välille, koska jälkimmäisten osalta huolellisuusvaatimusten sääntelystä vastaa institutionaalisen sijoittajan kotimaan sääntelyviranomainen. Lisäksi useat vastaajat totesivat, että nykyisen säädöstekstin perusteella on epäselvää, rajattaisiinko vaatimus, jonka mukaan EU:n ulkopuolelle sijoittautuneen vaihtoehtoisen sijoitusrahastojen hoitajan on noudatettava EU:n huolellisuussääntöjä, ainoastaan EU:ssa hallinnoitaviin ja markkinoitaviin rahastoihin vai ulotettaisiinko se koskemaan kaikkia kyseisen kolmannen maan vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajan markkinoimia tai hoitamia rahastoja sen jälkeen, kun kyseinen vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitaja on hoitanut tai markkinoinut yhtä rahastoa EU:ssa. Komission arviointi Komissio toteaa, että 2 artiklan 12 kohdan d alakohdassa eli säännöksessä, jossa määritellään arvopaperistamisasetuksen mukaiset institutionaaliset sijoittajat, viitataan erityisesti vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajista annetun direktiivin säännökseen, jossa ’vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat’ määritellään erottelematta toisistaan edellä mainitun kynnysarvon ylittäviä tai alittavia yhteisöjä. Säädöksen sanamuoto edellyttää siis selvästi, että myös kynnysarvon alittavia vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajia on pidettävä arvopaperistamisasetuksessa tarkoitettuina institutionaalisina sijoittajina. Tätä tulkintaa tukee myös 5 artiklassa säädettyjen huolellisuusvaatimusten lainsäädännöllinen tarkoitus, jonka mukaan EU:n sijoittajia on suojeltava arvopaperistamissijoituksiin kohdistuvilta riskeiltä ilman ennakkotarkastusta ja hankitun tuotteen asianmukaista ymmärtämistä. Lainsäädännöllinen tarkoitus antaa myös vahvat perusteet komission tulkinnalle, jonka mukaan kolmansien maiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien, jotka markkinoivat tai hoitavat rahastoja EU:ssa, on noudatettava arvopaperistamisasetuksen huolellisuusvaatimuksia kaikissa arvopaperistamissijoituksissaan. Jos EU:ssa rahastoja markkinoivat kolmansien maiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat katsottaisiin vapautetuiksi huolellisuussäännöistä, tämä voisi heikentää lainsäätäjien tavoittelemaa kattavaa sijoittajansuojaa. Tämä tulkinta ei tee näistä säännöistä ”ekstraterritoriaalisia”, koska niillä säännellään toimintaa (rahaston hoitamista tai markkinointia) joka tapahtuu EU:n sisällä. Lainsäädännöllisen tarkoituksen perusteella on lisäksi selvää, että arvopaperistamisasetuksen 2 artiklan 12 kohdan d alakohdan laajaa sanamuotoa olisi sovellettava ainoastaan niihin rahastoihin, joita kolmansien maiden vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat markkinoivat ja hoitavat EU:ssa. Sitä ei siten pitäisi tulkita niin, että se kattaa myös tällaisten vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien sellaiset markkinointi- tai hoitotoimet, joilla ei ole yhteyttä EU:hun. Komissio harkitsee 2 artiklan 12 kohdan d alakohdan sanamuodon muuttamista kaikenlaisen oikeudellisen epävarmuuden poistamiseksi arvopaperistamisasetuksen tarkistamista koskevassa tulevassa ehdotuksessa. 12. Arvopaperistamisen valvonta Tausta ja havainnot Yhteiskomitean selvityksessä keskityttiin huolellisuusvelvoitteiden valvontaan, riskin pidättämiseen, läpinäkyvyyteen, yksityisiin arvopaperistamisiin ja YLS-vaatimuksiin. Siinä yksilöitiin joitakin markkinoiden valvontaan liittyviä mahdollisia ongelmia, mutta siinä ei vaadittu lainsäädännön muuttamista vaan suositettiin lisäohjeiden ja ‑selvennysten antamista valvontaviranomaisille, jotta arvopaperistamisasetuksen tehokas ja johdonmukainen täytäntöönpano voidaan varmistaa. Lisäksi yhteiskomitean selvityksessä todettiin, että valvontaviranomaisten on vaikea saada yksityisiä arvopaperistamisia koskevia tietoja, koska niitä ei julkaista arvopaperistamisrekisterin kautta. Kuulemisessa markkinatoimijat raportoivat, että jäsenvaltioiden valvontakäytännöissä on eroja, ja korostivat, että tämä saattaa aiheuttaa epävarmuutta. Toimivaltaisten viranomaisten mainittiin tulkitsevan arvopaperistamisasetusta eri tavoin ja osallistuvan valvontaprosessiin vaihtelevasti. Yleisesti ottaen sidosryhmät vaativat johdonmukaisuutta, valvontaviranomaisten keskinäisen koordinoinnin lisäämistä (koska yhden liiketoimen valvontaan osallistuu usein useita toimivaltaisia viranomaisia) ja oikeasuhteista lähestymistapaa erilaisten käytäntöjen välttämiseksi. Sidosryhmät korostivat, että lisävaatimuksia ei tarvita edes teknisten sääntelystandardien kautta, ja pitivät parempana vaihtoehtona Euroopan valvontaviranomaisten yhteiskomitean antamia valvontaohjeita. Muutamat toimivaltaiset viranomaiset esittivät, että arvopaperistamista käsittelevien toimivaltaisten viranomaisten joukosta olisi valittava johtava valvontaviranomainen. Tämä johtava valvontaviranomainen koordinoisi valvontaviranomaisten tietojenvaihtoa erityisesti tilanteessa, jossa useat eri valvontaviranomaiset valvovat arvopaperistamisasetuksen eri vaatimusten noudattamista. Komission arviointi Komissio myöntää, että toimivaltaiset viranomaiset saattavat tarvita enemmän aikaa riittävän kokemuksen kerryttämiseksi, mikä johtuu osittain siitä, että jotkin tekniset sääntelystandardit on hyväksytty myöhään. Toistaiseksi ei kuitenkaan ole raportoitu merkittävistä valvonnan puutteista eikä varsinkaan ongelmista, jotka edellyttäisivät lainsäädännön muuttamista. Komissio pitää tätä osoituksena valvontakehyksen yleisestä tarkoituksenmukaisuudesta.

Esiin on kuitenkin tullut muutamia kysymyksiä, joissa valvontaviranomaisten lähentyminen ja parempi koordinointi olisi hyödyllistä. Komissio katsoo, että erilaiset valvontakäytännöt ja niistä johtuva oikeudellinen epävarmuus voivat luoda epätasapuoliset toimintaedellytykset ja haitata arvopaperistamismarkkinoiden kasvua. Siksi olisi annettava ohjeita, joilla estetään erot arvopaperistamisasetuksen tulkinnassa ja toimivaltaisten viranomaisten osallistumisessa valvontaprosessiin. Erityisesti olisi varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset noudattavat yhdenmukaisempaa lähestymistapaa YLS-vaatimusten noudattamisen valvonnassa. Yhteiskomitea voisi antaa tällaisia ohjeita, joiden avulla voitaisiin kehittää edelleen yhteistä käsitystä säännöistä, parhaista käytännöistä ja valvontavälineistä ja siten varmistaa yhteinen lähestymistapa EU:n tason valvontaan. Komissio on tietoinen siitä, että arvopaperistamismarkkinat eivät ole yhtä kehittyneet kaikkialla EU:ssa ja että tämä vaikuttaa eri valvontaviranomaisten kokemuksiin. Siksi komissio yhtyy yhteiskomitean selvityksessä esitettyyn suositukseen laatia kansallisille valvontaviranomaisille yhteinen EU:n opas parhaista käytännöistä. Vertaisarvioinnit ovat toinen tärkeä ja tehokas väline edistää lähentymistä, ja ne voivat myös antaa merkittävää tietoa toimivaltaisten viranomaisten erilaisista käytännöistä sidosryhmien YLS-raportoinnin osalta. Siksi komissio pitää valitettavana, että arvopaperistamisasetuksen 36 artiklan 7 kohdassa säädetystä velvoitteesta huolimatta vertaisarviointeja YLS-kriteerien täytäntöönpanosta ei ole toteutettu tai suunniteltu toteutettavaksi lähitulevaisuudessa. Kysymys- ja vastausmenettely on osoittautunut tehokkaaksi keinoksi lähentymisen varmistamisessa. Tältä osin olisi varmistettava, että esitetyt kysymykset käsitellään nopeasti. Kuten myös YLS-vaatimuksia koskevassa yhteiskomitean selvityksessä todetaan, valvontavastuun hajanaisuus aiheuttaa jossain määrin haasteita valvontaosaamisen ja ‑kokemuksen kartuttamisen kannalta. Tältä osin komissio katsoo, että pitkällä aikavälillä olisi syytä tutkia perusteellisesti johtavan valvontaviranomaisen tehtävän toteutettavuutta. Arvioinnissa olisi myös pohdittava, mikä olisi sopivin väline asian edistämiseksi (esim. valvontaviranomaisille annettavat ohjeet tai arvopaperistamisasetuksen muuttaminen). Väitteestä, jonka mukaan valvontaviranomaisten on vaikea saada yksityisiä arvopaperistamisia koskevia tietoja, komissio toteaa, että 7 artiklassa säädetyssä vaatimuksessa, jonka mukaan myyjäosapuolen on asetettava tiedot valvontaviranomaisten saataville, ei tehdä eroa yksityisten ja julkisten liiketoimien välillä. Lisäksi komissio katsoo, että arvopaperistamisasetuksessa säädetään kaikista valvontavälineistä, joita saatetaan tarvita tämän velvoitteen täytäntöönpanemiseksi. 13. Arvopaperistamisten vakavaraisuuskohtelu Komission on toimitettava lainsäätäjille vakavaraisuusasetuksen 519 artiklan a alakohdan mukaisesti kertomus kyseisen asetuksen arvopaperistamista koskevan osan tiettyjen säännösten soveltamisesta ”arvopaperistamismarkkinoiden kehitys huomioon ottaen, muun muassa makrotason vakauden ja talouden näkökulmasta”. Kertomukseen on tarvittaessa liitettävä lainsäädäntöehdotus. Tällaista kertomusta laatiessaan komissio katsoi aiheelliseksi arvioida laajasti koko arvopaperistamisen vakavaraisuuskehyksen toimivuutta viime vuosien haastavat markkinaolosuhteet huomioon ottaen. Lausuntopyyntö Tätä taustaa vasten kuulemiseen sisällytettiin useita kysymyksiä EU:n arvopaperistamisen vakavaraisuuskehyksen toimivuudesta. Lisäksi komissio esitti 17. lokakuuta 2021 Euroopan valvontaviranomaisten yhteiskomitealle lausuntopyynnön, jossa se pyysi yhteiskomiteaa arvioimaan, onko arvopaperistamisen vakavaraisuuskehys täyttänyt sille asetetun tavoitteen eli auttanut EU:n arvopaperistamismarkkinoiden elpymisessä säilyttäen samalla asianmukaisen varovaisuuden tason. Yhteiskomiteaa on pyydetty antamaan lausuntonsa 1. syyskuuta 2022 mennessä. Komissio arvioi myös, onko pääomavaatimukset, joita sovelletaan vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten etuoikeusluokkiin tekemiin sijoituksiin, kalibroitu asianmukaisesti. Myös nämä kysymykset sisällytettiin edellä mainittuun kuulemiseen ja Euroopan valvontaviranomaisten yhteiskomitealle esitettyyn lausuntopyyntöön. Komissio odottaa yhteiskomitean lausuntoja ja suosituksia näistä aiheista. Komissio ottaa huomioon kuulemisen yhteydessä saadut lausunnot ja palautteen, kun se arvioi arvopaperistamisen vakavaraisuuskehykseen mahdollisesti tehtävien muutosten tarkoituksenmukaisuutta ja soveltuvuutta. Merkittävä luottoriskin siirto (SRT) Yksi arvopaperistamisen päätavoitteista alullepanijan näkökulmasta on saavuttaa pääomahelpotuksia arvopaperistettujen omaisuuserien salkun osalta verrattuna lakisääteiseen pääomaan, joka alullepanijalla on oltava saman salkun osalta ennen arvopaperistamisen toteuttamista. Pääomahelpotusten saavuttamiseen sovelletaan vakavaraisuusasetuksen 244 ja 245 artiklassa tarkoitettuja määrällisiä ja laadullisia edellytyksiä, joilla varmistetaan, että alullepanijalle ei aiheudu arvopaperistettujen omaisuuserien salkun osalta pääoman aliarvostukseen liittyvää olennaista riskiä, jäljempänä ’SRT-kehys’. Toimivaltaisten viranomaisten on näin ollen arvioitava, täyttävätkö arvopaperistamiset, joiden osalta alullepanijat hakevat pääomahelpotusta, kyseisissä artikloissa säädetyt merkittävää luottoriskin siirtoa koskevat edellytykset. SRT-kehys on näin ollen olennaisen tärkeä alullepanijapankkien turvallisuuden ja vakauden takaamiseksi sekä markkinoiden yleisen luottamuksen lisäämiseksi. EPV antoi 23. marraskuuta 2020 antamassaan kertomuksessa komissiolle useita suosituksia SRT-arviointikäytäntöjen ja ‑menettelyjen yhdenmukaistamisesta. EPV antoi myös suosituksia vakavaraisuusasetuksen 245 ja 246 artiklassa säädettyjen SRT-testien yksinkertaistamiseksi ja parantamiseksi. Toimialan edustajat ovat huomauttaneet, että SRT-kehys aiheuttaa monia esteitä arvopaperistamismarkkinoiden sujuvalle ja tehokkaalle toiminnalle, ja on vaatinut, että kehystä sovellettaisiin läpinäkyvämmällä, johdonmukaisemmalla ja tehokkaammalla tavalla. Komissio keräsi kuulemisessa toimialalta palautetta EPV:n merkittävää luottoriskin siirtoa koskevan kertomuksen tietyistä näkökohdista. EPV:n suositusten ja toimialalta saadun palautteen perusteella komissio harkitsee parhaillaan, olisiko järkevää ja tarkoituksenmukaista käyttää vakavaraisuusasetuksen 244 artiklan 6 kohdassa ja 245 artiklan 6 kohdassa säädettyjä valtuuksia SRT-kehyksen yhdenmukaistamisen tehostamiseksi, jotta siitä tulisi tehokkaampi, läpinäkyvämpi ja johdonmukaisempi. 14. Päätelmät EU:n uutta arvopaperistamiskehystä alettiin soveltaa vasta vuonna 2019, ja siihen lisättiin joitakin uusia elementtejä vielä huhtikuussa 2021. Kehyksen kattava täytäntöönpano ja muutamien teknisten sääntelystandardien valmistelu on vielä kesken. Kuten esimerkiksi soveltamisalaa koskevat kysymykset osoittavat, sekä markkinatoimijat että valvontaviranomaiset ovat edelleen siirtämässä säännöksiä käytäntöön.