EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 08.11.1995 
KOM(95) 526 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
EUROOPAN PK-YRITYSTEN SEURANTAKESKUS 
Komission huomiot kolmannesta vuosittaisesta kertomuksesta (1995) 

EUROOPAN PK-YRITYSTEN SEURANTAKESKUS 
Komission huomiot kolmannesta vuosittaisesta kertomuksesta (1995) 
JOHDANTO 
Osana niitä yhteisön hankkeita, joiden tarkoituksena on edistää yritysten taloudellisen 
kehityksen parempaa seurantaa osana sisämarkkinoiden tehokkaan toteuttamisen 
dynamiikkaa1, ja erityisesti osana komission joulukuussa 1992 perustaman Euroopan PK-
yritysten seurantakeskuksen työtä Economisch Instituut voor het Midden-en Kleinbedrijf 
(EIM) on toimittanut komissiolle kolmannen itsenäisen kertomuksen PK-yritysten tilanteesta ja 
mahdollisuuksista. Economisch Instituut voor het Midden-en Kleinbedrijf (EIM) yhteensovittaa 
verkostoa, johon kuuluvat KMP Studiecentrum, Danish Technological Institute (DTI), Institut 
fur Mittelstandforschung (IFM), Hellenic Organisation of Small and Medium-Sized Industries 
and Handicrafts (EOMMEX), Instituto Vasco de Estudios e Investigaciôn (IKEI), Association 
pour la Promotion et le Développment Industriel (APRODI), Economie and Social Research 
Institute (ESRI), Université Commerciale Luigi Bocconi, Chambre des Métiers du Grand 
Duché de Luxembourg, Economisch Instituut voor het Midden-en Kleinbedrijf (EIM), 
AGDER Research Foundation, Institute fur Gewerbe-und Handwerksforschung, Instituto de 
Apoio as Pequenas e Médias Empresas e ao Investimento (IAPMEI), Turun 
kauppakorkeakoulu, Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) ja University of Warwick 
School of Industrial and Business Studies. ^ 
Edellisten kertomusten tavoin tämä kertomus on luonteeltaan arviointi, jossa käsitellään 
yritysten viimeaikaisia kehityssuuntauksia ja mahdollisuuksia Euroopan taloudessa. Arvio 
koskee varsin useissa tapauksissa aloja, joilla tiedot ovat vähäisiä mutta tehokkaan analyysin 
kannalta erittäin tärkeitä. Kertomuksessa käsitellään erityisen laajasti ja yksityiskohtaisesti 
sisämarkkinoiden vaikutusta PK-yrityksiin ja tarkastellaan useita ajankohtaisia kysymyksiä, 
joilla on merkitystä PK-yritysten tämänhetkisten ja tulevien suuntauksien ymmärtämiselle. 
Siinä tarkastellaan viimeaikaisia, toimintaympäristöön ja PK-yritysten tuloksiin vaikuttavia 
kehityssuuntauksia yhteisössä ja kansallisissa politiikoissa. Näin kertomuksessa pyritään 
luomaan perusta ja tarjoamaan virikkeitä PK-yrityksiin liittyviä laaja-alaisia kysymyksiä 
koskevalle laajalle keskustelulle ja kysymysten paremmalle ymmärtämiselle. 
1 Neuvoston päätös 93/379/ETY, 14.6.1993, EYVL L 161, 2.7.1993. 
2 Euroopan talousalueen voimaatulosta alkaen 1.1.1994 seurantakeskuksen verkostoon ovat voineet ottaa 
osaa myös EFTA- ja ETA-maiden tutkimuslaitokset epävirallisesti ja vapaaehtoisesti. Itävalta, Suomi, 
Norja ja Ruotsi ovat liittyneet hankkeeseen, ja niiden toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat antaneet 
hankkeelle arvokasta tukea. Tämän mukaisesti tämä vuosittainen kertomus kattaa EU:nin 15 jäsenmaata 
sekä Norjan, ja sen tulevat laitokset kattavat myös Islannin ja Liechtensteinin. 
Komissio on tyytyväisenä pannut merkille, että edellisten kertomusten vastaanotto on ollut 
myönteinen ja että niistä on keskusteltu laajasti eri tahoilla-*. Se on vakuuttunut siitä, että tämä 
uusi kertomus on yhtä tärkeä ajatusten, tietojen ja kokemuksen lähde. PK-yritysten merkitys 
työpaikkojen ja kestävän kasvun luomisessa on varsin huomattava. Kaikkialla Euroopassa 
vallitsevan työttömyyden vuoksi PK-yrityksillä on epäilemättä myös tulevaisuudessa merkittävä 
rooli taloudellisen elpymisen edistämisessä, ja yrityspolitiikasta tulee yhä tärkeämpää uusien 
työllisyysmahdollisuuksien luomiselle. Onnistunut ongelmien ratkaiseminen ja PK-yrityksiä 
suosivan politiikan luominen edellyttävät kuitenkin sellaisia tietoja, joita ei perinteisesti ole ollut 
valmiina käytettävissä kaikissa jäsenvaltioissa. Sen vuoksi komissio arvioi, että seurantakeskus 
on varmasti edelleen yksi analyyttisten tietojen päälähteistä pohdittaessa käytännöllisiä 
ehdotuksia monien tämänhetkisten hankkeiden edistämiseksi, uudistamiseksi ja täydentämiseksi 
uudessa kumppanuusmuodossa, jota on ehdotettu yhtenäisessä ohjelmassa PK-yritysten ja 
käsityöläisammattien harjoittajien hyväksi^. Komissio toivoo, että tämä kertomus tarjoaa 
osaltaan tarpeellisia tietoja niille, joita PK-yritysten tulevaisuus koskee ja jotka ottavat osaa 
poliittisiin keskusteluihin sekä kansallisella että eurooppalaisella tasolla. 
Tämä asiakirja, joka seuraa tiiviisti kertomuksen rakennetta, muodostaa tiivistelmän komission 
tekemistä kertomusta koskevista huomioista. Tässä asiakirjassa käsitellään pääasiassa 
seurantakeskuksen toimittamia uusia tietoja ja tuloksia ja keskitytään ensisijaisesti 
kiistanalaisimpiin tuloksiin ja aiheisiin, jotka ovat erityisen alttiita ulkopuoliselle arvostelulle. 
Asiakirjassa esitetään komission huomiot kertomuksen niistä osista, joissa käsitellään yritysten 
tuloksia (luvut 1 5) ja toimintaympäristöä (luvut 6-13), sekä käsitellään lisäksi kertomuksen 
teematutkimuksia (luvut 14 16) ja päätelmiä (luvut 17 18). Samoin kuin ensimmäistä ja toista 
kertomusta koskevissa huomioissaan^ komissio ei arvioi järjestelmällisesti kutakin 
jäsenvaltioita koskevia tietoja tai kertomuksien liitteitä, mutta niitä saatetaan käyttää 
satunnaisesti joidenkin ajatusten ja käsitteiden havainnollistamiseksi tai korostamiseksi. 
YLETSIA HUOMIOITA KERTOMUKSESTA 
Komissio pitää tätä PK-yritysten tilaa käsittelevää kolmatta kertomusta erittäin tervetulleena 
erityisesti, koska siinä uudestaan selkeästi todetaan tarve edistää keskinäistä neuvottelua ja 
yhteensovittamista. Niiden avulla voidaan 10 päivänä lokakuuta 1994 annetussa neuvoston 
päätöslauselmassa esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti" vaihtaa parhaita käytäntöjä 
jäsenvaltioiden välillä ja hyödyntää siten täysin PK-yritysten dynamiikkaa ja innovatiivisia 
mahdollisuuksia. 
3 Katso erityisesti Euroopan parlamentin päätöslauselma (PE 186.411, 19.1.1995) ja talous- ja 
sosiaalikomitean lausunto (CES 52/95, 25.1.1995) Euroopan PK-yritysten seurantakeskusta koskevasta 
toisesta vuosittaisesta kertomuksesta. 
4 KOM (94) 207, lopullinen, 3.6.1994. 
5 KOM (93) 527, lopullinen, 5.11.1993, ja KOM (94) 352, lopullinen, 7.9.1994. 
6 EYVL 0 294,22.10.1994. 
PK-yritysten seurantakeskuksen kolmannessa vuosittaisessa kertomuksessa pyritään erityisesti 
tarjoamaan sekä instituutioille että yksittäisille henkilöille kattavaa tietoa PK-yritysten 
tuloksista sisämarkkinoilla ja siihen vaikuttavista tekijöistä. Kertomus perustuu suurelta osin 
EUROSTAT:in keräämiin verrattavissa oleviin tietoihin sekä sen Euroopan yrityksiä 
käsittelevissä kertomuksissa esitettyyn käsitteelliseen rakenteeseen. Kertomuksen rakennetta 
on komission suosituksen' mukaisesti muutettu niin, että esitettäviä aiheita ja analysoitavia 
muuttujia tarkastellaan joko PK-yritysten tulosten tai niiden toimintaympäristön osina. 
Samoin kuin edellisissä kertomuksissa PK-yritysala määritellään niin, että siihen kuuluvat alle 
500 työntekijän yritykset. (Tämä ei koske maanviljelyä, metsästystä, metsäteollisuutta ja 
kalastusta.) Lisäksi PK-yritysalalla erotetaan seuraavat väljät kokoluokat: 
- mikroyritykset: 0 9 työntekijää, 
- pienet yritykset: 10 99 työntekijää. Luokka jaetaan joskus edelleen 10 19, 20 49 ja 50 99 
työntekijään, 
- keskisuuret yritykset: 100 499 työntekijää. Luokka jaetaan joskus edelleen 100 249 ja 250 
499 työntekijään.8 
Komissio toteaa, että seurantakeskuksen käyttämän metodologian on todettu varmistavan 
kertomuksien tietojen vertailtavuus ja luovan siten järjestelmällisen ja kattavan perustan 
kehityksen ohjaamiseksi tulevina vuosina. Komissio huomauttaa kuitenkin, että niitä tilastollisia 
kynnysarvoja, jotka seurantakeskus on varannut PK-yritysten määrittelyyn, on selvästi 
harkittava uudelleen, jotta ne heijastaisivat mahdollisimman tarkoin tämäntyyppisten yritysten 
sosioekonomista todellisuutta. Samoin ajanjaksoa 1991 1995 koskevien tietojen rajoitetun 
saatavuuden vuoksi kertomuksessa tehtyjen kvalitatiivisten arviointien merkitykseen ja 
täsmällisyyteen on suhtauduttava tietyllä varauksella erityisesti verrattaessa kyseisten vuosien 
arvioituja kehityssuuntauksia aiempien vuosien kehityssuuntauksiin. 
7 Katso KOM (94) 352, lopullinen, 7.9.1994, s. 19. 
8 Yleinen käsite PK-yritys on ainoa, jota käytetään koko asiakirjassa viitattaessa kaikkiin yrityksiin, joissa on 
alle 500 työntekijää. Kaikkien viittausten mikrotyrityksiin, pieniin yrityksiin tai keskisuuriin yrityksiin on 
sen vuoksi katsottava tarkoittavan tiettyjä kokoluokkia. 
1. Taloudellinen kasvu ia kehitys aloittain 
Koska tämä kertomus perustuu samoihin tilastollisiin perustietoihin, joita on käytetty 
seurantakeskuksen toisen kertomuksen yhteydessä ja jotka liittyvät pääasiassa vuoteen 1990, ei 
tietenkään voida todeta merkittäviä muutoksia Euroopan yksityisten, muihin kuin 
alkutuotantoon kuuluvien alojen perusominaisuuksissa ja rakenteessa lukuunottamatta 
maantieteellisestä laajentumisesta johtuvia^ muutoksia. Seurantakeskuksen omien arvioiden 
perusteella voitaisiin siten päätellä, että Euroopassa on tällä hetkellä yli 17 miljoonaa yritystä, 
joista noin 99,9 prosenttia on alle 500 työntekijän yrityksiä ja noin 93 prosenttia 
mikroyrityksiä. Suuret yritykset mukaan lukien yrityksen keskimääräinen koko Euroopassa on 
kuusi työntekijää (keskiarvo vaihtelee kolmesta työntekijästä Kreikassa kolmeentoista 
työntekijään Ruotsissa), kun taas PK-yritysten keskimääräinen työntekijämäärä on hieman alle 
neljä. PK-yritykset tarjoaisivat siis tällä hetkellä huomattavasti yli 70 miljoonaa työpaikkaa, ja 
niiden osuus koko työllisyydestä Euroopan yksityisillä, muilla kuin alkutuotantoon kuuluvilla 
aloilla on vaikuttavat 71 prosenttia. ^ 
Aiemmin mainituista tilastollisista rajoituksista huolimatta kertomuksessa on ainakin yksi 
yleinen, suhteellisen uusi tulos, jota kannattaa tarkastella laajemmin. Vaikka työvoiman 
tuottavuus PK-yrityksissä mitattuna lisäarvona kutakin työllistettyä henkilöä kohti näyttää 
olevan kansallisen keskiarvon alapuolella lähes kaikissa maissa (poikkeuksia ovat ainoastaan 
Belgia, Tanska, Saksa ja Norja), kokoluokkien osalta se näyttää noudattavan ylösalaisin 
käännetyn V:n muotoista käyrää ja käyrän huipun olevan keskisuurten yritysten kohdalla. Jos 
tätä tulosta tarkastellaan yhdessä muiden tulosten kanssa, jotka koskevat aloittaisia ja 
kansallisia eroja PK-yritysten suhteellisessa työvoiman tuottavuudessa, ja oletetaan, että 
keskimääräisen yrityskoon ja pääomavaltaisuuden välillä on positiivinen riippuvuus, voitaisiin 
päätellä, että PK-yritysten ja suurten yritysten suhteellinen jakautuminen taloudessa liittyy 
tuotantoprosessin luonteeseen ja maaraj'tyy osittain taloudellisen tehokkuuden mukaan.** 
Poliittisesta näkökohdasta tarkasteltuna tämä tulos näyttää selvästi osoittavan, että on edelleen 
harkittava ja kehitettäväerilaisia poliittisia lähestymistapoja ja keinoja, jotka vastaavat eri 
yritystyyppien erityistarpeita ja joissa otetaan huomioon yritysten koko, luokka ja niiden 
sijoittuminen taloudelliseen rakenteeseen. Tarkasteltuna yhdessä aiempien tulosten kanssa, 
jotka osoittavat, että PK-yritysalalla on erilaisia perusongelmia, -asenteita ja -käytösmalleja , 
tämä tulos ei voi muuta kuin vahvistaa komission aikomusta tarkistaa PK-yritysten 
tämänhetkisiä määrittelyjä. Komission tarkoituksena on ottaa käyttöön yleinen ja samalla 
joustava kokoluokitus, joka paremmin heijastaisi eri yritystyyppien välillä todettuja eroja. 
" Ks. alaviite 2 edellä. Kuten komission toista kertomusta koskevissa huomioissa todettiin, suuremmat 
yritykset ovat yleisempiä Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa kuin aiemmissa EU:n jäsenvaltioissa. Niissä 
on yleisesti vähemmän yrityksiä 1 000 asukasta kohti ja suurempi keskimääräinen yrityskoko kuin muissa 
maissa. 
1® Mukaan on laskettu henkilöt, jotka työskentelevät ainakin 15 tuntia viikossa, sekä itsenäiset 
ammatinharjoittajat. 
11 Tätä ajatellen markkinavoimat yksinään pyrkisivät parasta mahdollista taloudellista tilaa kohti ja PK-
yritykset ja suuret yritykset hallitsisivat niitä aloja ja markkinoita, joilla ne yleisesti voivat hyötyä 
korkeammasta työn tuottavuudesta. Näitä tuloksia on kuitenkin pidettävä väliaikaisina, ja niitä on tutkittava 
edelleen. 
12 Katso KOM (94) 352, lopullinen, 7.9.1994, s. 4. 
Seurantakeskus on myös pitänyt hyödyllisenä analysoida arvioituja kehityssuuntia vuosien 1988 
ja 1995 välillä jakamalla tämä ajanjakso kolmeen kauteen: kasvukauteen (1988 1990), 
taantumisen kauteen (1990 1993) ja nousukauteen (1993 1995). Kertomuksessa esitetyt 
tulokset ovat yhdenmukaisia aiempien tulosten kanssa, joiden mukaan PK-yritykset 
suoriutuivat yleisesti ottaen suuria yrityksiä paremmin ensimmäisenä kautena ainakin, jos niiden 
tulosten mittaamiseen käytetään reaalilisäarvon, reaaliliikevaihdon ja työllisyyden 
keskimääräisiä vuosittaisia kasvulukuja. Tässä suuntauksessa näyttää kuitenkin tapahtuneen 
vuodesta 1990 alkaen muutos, joka voisi johtua mikroyritysten taloudellisen tuloksen laskusta. 
Siitä lähtien PK-yritysten ja suurten yritysten kasvun eron on huomattu vähitellen pienentyneen 
kaikissa kolmessa suhteessa. Tämä on erityisen selvää vuosina 1993 1995, jolloin suuret 
yritykset kasvoivat jopa nopeammin kuin PK-yritykset. 
Koko vuosien 1988 1995 välisen ajan keskimääräinen vuosittainen reaaliliikevaihto ja työllisyys 
olisivat kuitenkin kasvaneet PK-yrityksissä enemmän kuin suurissa yrityksissä. Vaikka 
mikroyritykset eivät missään tapauksessa ole lamalta suojassa, ne olisivat ainoina jokseenkin 
merkittävässä määrin pystyneet luomaan uusia työpaikkoja. Erityisesti työllisyyden kasvun 
huomattiin olevan positiivinen kaikissa maissa paitsi Irlannissa, Espanjassa ja Norjassa ja varsin 
merkittävä sellaisilla aloilla kuten tukkukauppa, vähittäiskauppa, liikenne ja viestintä sekä 
tuottajapalvelut. Lisäksi jotkin viimeaikaiset tutkimustulokset osoittavat, että PK-yritysten 
kasvukyvyllä on huomattava vaikutus yleiseen taloudelliseen kasvuun ja että vaikuttaa siltä, 
että pienten yritysten politiikkaa voidaan pitää keinona työttömyyden vähentämiselle tai 
taloudellisen kasvun edistämiselle. Tietyn taloudellisen kasvun asteen saavuttamiseen voidaan 
varmasti käyttää vaihtoehtoisia tapoja, mutta tutkimustulosten mukaan pienten yritysten alaa 
korostavilla poliitikoilla olisi paremmat mahdollisuudet varmistaa samalla myös korkeampi 
työllisyystaso. Tämän vuoksi kannattaisi tutkia, onko PK-yritysten ja suurten yritysten 
suhteellisessa asemassa näkyvä käänne merkittävä ja pysyvä vai onko se, kuten jotkut 
tuottavuuden ja kannattavuuden kehitysmalleihin viittaavat kertomuksen tulokset osoittavat, 
ainoastaan ohimenevä tulos kokoluokalle ominaisesta käyttäytymisestä ja väliaikaisista 
mukaantumistavoista taloudelliseen kiertoon. 
2. Liiketoiminnan dynamiikka ia yrittäjyys 
Huomattava osa tästä luvusta on seurantakeskuksen ensimmäistä vuosittaista kertomusta 
varten tekemän työn päivitystä. Kuten ensimmäisen kertomuksen yhteydessä korostettiin, 
tietojen ja tietolähteiden moninaisuuden vuoksi ei voida tehdä varmoja päätelmiä ja sen vuoksi 
esitettäviin tuloksiin on suhtauduttava varauksella. Lukuun on lisätty joitakin uusia näkemyksiä 
uusien yritysten merkityksestä työpaikkojen luomiselle ja teollisen ja kaupallisen uudistumisen 
edistämiselle, mutta nämä näkemykset perustuvat suuressa määrin ainoastaan rajoitettuun ja 
pääasiassa tapauskohtaiseen todistusaineistoon. 
Tästä analyyttisestä rajoituksesta huolimatta kertomuksessa vahvistetaan Euroopan yksityisen 
alan taloudellinen elinkelpoisuus yleensä sekä itsenäisen ammatinharjoittajuuden tärkeys 
erityisesti. Ei ole kuitenkaan yllättävää, että uusien yritysten ja itsenäisten ammatinharjoittajien 
rekisteröintiin vuosina 1988 1993 liittyvissä eurooppalaisissa suuntauksissa todettu huomattava 
muuttumattomuus osoittautuu useiden vastakkaisten, kompensoivien kehitysten näkyvimmäksi 
vaikutukseksi, kun analyysi tehdään matalammalla kokonaistasolla. Alakohtaiset tiedot 
korostavat Euroopan talouden palveluvoittoisuuden jatkuvan voimistumisen merkitystä ja 
näyttävät vahvistavan aiempia tuloksia palveluiden taloudellisen rakenteen nopeammasta 
uudistumisesta. Rekisteröintitiedot näyttävät kuitenkin osoittavan, että vaikka yritysten 
perustaminen mainittuna ajanjaksona lisääntyi huomattavasti Tanskassa, Luxemburgissa, 
Alankomaissa ja Portugalissa, se väheni rajusti Kreikassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 
Norjassa*-'. Lisäksi jotkut tulokset uusien yritysten selviytymisestä, perustajien 
liiketoiminnallisesta taustasta, yrityksen perustamisen ja kehittämisen syistä ja perustamisen ja 
yrityksen kasvun merkittävimmistä esteistä näyttäisivät osoittavan, että parhaiten selviytyvät 
uudet yritykset löytyvät niistä jäsenvaltioista, joissa tiettyjen ammattien tai toimien 
harjoittamista säätelevät viralliset ammatti- ja pätevyysvaatimusjärjestelmät ovat hyvin 
kehittyneitä. 
Politiikan kannalta näiden tulosten merkitykset eivät ole yksiselitteisiä, koska kertomuksen eri 
taulukoissa esitetyt tiedot eivät aina ole verrattavissa ja joskus jopa näyttävät ristiriitaisilta.^ 
Yritysten epäonnistumisen pääsyiden tarkastelu ja se huomio, että työttömyyden uhka on yhä 
merkittävämpi syy perustaa yritys, vahvistavat selvästi komission käsitystä siitä, miten tärkeää 
on tarjota vastaperustetuille yrityksille riittävästi tietoa, neuvontaa ja tarvittavaa koulutusta 
sekä edistää jäsenvaltioiden keskinäistä neuvottelua ja yhteensovittamista erityisesti 
toimintaympäristön parantamisen ja yksinkertaistamisen osalta. Tarkoituksena on vähentää 
yrityksiin kohdistuvia rasituksia ja vapauttaa niiden mahdollisuudet luoda työpaikkoja 
yhtenäisen ohjelman mukaisesti. 
'•* Uudemmat tiedot osoittavat kuitenkin, että yritysten perustaminen kääntyi vuonna 1994 uudelleen 
nousuun Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
14 Esimerkiksi itsenäistä ammatinharjoittajuutta koskevat luvut sisältävät maatalouden eivätkä aina ole 
yhtäpitäviä edellisissä kertomuksissa esitettyjen lukujen kanssa. Tietoja, jotka viittaavat uusiin 
rekisteröinteihin 1 000 asukasta ja 1 000 yritystä kohti, ei aina voida varmistaa yrityksien määriä koskevien 
tilastollisten lukujen avulla, jotka on laskettu 1 000 asukasta kohti. 
3. Työ 
Kertomuksessa todetaan, että politiikkaa laadittaessa ei riitä sen tietäminen, missä uusia 
työpaikkoja luodaan, vaan lisäksi on tiedettävä, kuinka ja miksi niitä luodaan. Seurantakeskus 
arvioi kuitenkin huolellisesti tämänhetkistä keskustelua työpaikkojen luomisesta yritysten koon 
mukaan ja lisää uusia empiirisiä tuloksia niihin päätelmiin, joita se on jo aiemmin tehnyt tästä 
aiheesta. Seurantakeskuksen päätelmän mukaan joissakin työpaikkojen luomista PK-yrityksissä 
koskevissa tutkimuksissa esitetty metodologinen kritiikki ei osoita vääräksi sen aiempaa 
analyysia. Toteamus, että PK-yritykset tavallisesti luovat enemmän työpaikkoja kuin suuret 
yritykset, pitää yhä paikkansa Euroopassa. Lisäksi näyttää siltä, että luotujen työpaikkojen 
kokonaismäärät pienenevät yritysten perustamiskoon mukaan, niistä voidaan päätellä, että tämä 
päätelmä pitää paikkansa riippumatta yrityksen suhteellisesta sijoittumisesta sen elinkaaren 
aikana. Vuoden 1990 työllisyyttä koskevien tietojen ja kokoluokittain laskettuja työllisyyden 
keskimääräisiä kasvulukuja koskevien seurantakeskuksen omien arvioiden perusteella voidaan 
itse asiassa huomata, että työpaikkojen luominen PK-yrityksissä on korvannut ja jopa ylittänyt 
työpaikkojen menetykset isoissa yrityksissä vuosien 1988 ja 1995 välisenä aikana. ^ 
Näistä rohkaisevista merkeistä huolimatta on edelleen selvää, että työpaikkojen luominen 
dinkeinotoiminnan alalla Euroopassa ei ole kovinkaan tehokasta ja että kestää kauan, 
ennenkuin sillä on merkittävää vaikutusta työttömyyden hillitsemiseen. Lisäksi kertomuksessa 
esitetyt tulokset osoittavat selvästi, että PK-yritykset ovat myös saattaneet menettää 
työpaikkoja viime vuosina. Yleisesti ottaen ja keskipitkän ajan kannalta komissio sen vuoksi 
katsoo, että olisi kiinnitettävä enemmän huomiota sellaisiin kysymyksiin kuin työvoiman 
työllistämismahdollisuuksien parantaminen edistämällä panostamista ammatilliseen 
koulutukseen ja parantamalla inhimillisen pääoman laatua, parantamalla kasvun 
työllistämisvaltaisuutta edistämällä muutoksia työorganisaatiossa ja työajassa, palkkojen 
sivukustannusten vähentämiseen erityisesti palkka- ja tuottavuusasteikon alemmalla asteella 
sekä työmarkkinapolitiikkojen ja sosiaalista syrjäytymisen estävien toimenpiteiden 
tehostamiseen erityisesti parantamalla joustavuutta ammatillisessa ja alueellisessa 
liikkuvuudessa ja harkitsemalla kannustimia uusien työpaikkojen luomiseksi ja täyttämiseksi. 
PK-yritysten osalta komissio pyrkii edistämään, uudistamaan ja täydentämään tämänhetkisiä, 
PK-yrityksiä koskevassa aloitteessa ja yhtenäisessä ohjelmassa hyväksyttyjä toimia. 
Tarkoituksena on helpottaa yritysten perustamista ja niiden kehittämistä, vähentää PK-
yrityksiin kohdistuvia hallinnollisia rasitteita, parantaa pääoman ja rahoituksen saantia sekä 
tukea niitä pyrkimyksessä hyödyntää sisämarkkinoiden mahdollisuuksia erityisesti siinä 
yhteydessä, kun on vahvistettava niiden osallistumista yhteisön eri ohjelmiin ja otettava osaa 
jonkinmuotoiseen kansainväliseen yhteistyöhön. Tämän vuoksi ja Cannesissa kokoontuneen 
Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti komissio aikoo erityisesti laatia kertomuksen 
tämänhetkisten PK-yrityspolitiikoiden tehokkuuden parantamisen välineistä Eurooppa-
neuvoston Madridin kokouleselle. 
15 Itse asiassa sekä keskisuuret että suuret yritykset näyttävät menettäneen työpaikkoja keskimäärin -0,5 
prosenttia vuodessa. (Tämä vastaa yhteensä noin 75 000 ja 140 000 työpaikkaa vuodessa kyseisenä 
ajanjaksona.) Näin ollen työpaikkojen luomisesta vastasivat miltei yksinomaan mikroyritykset (0,75 
prosenttia tai noin 235 000 uutta työpaikkaa vuodessa), koska pienten yritysten työllisyystaso on noussut 
ainoastaan hieman (keskimäärin alle 0,1 prosenttia vuodessa.). 
Yleinen käsitys on, että PK-yritykset eivät ole täysin itsenäinen tekijä työllisyyden kasvussa ja 
että on kiinnitettävä erityistä huomiota teolliseen vuorovaikutukseen kaikenkokoisten yritysten 
välillä. Sen vuoksi tässä luvussa käsitellään myös PK-yritysten panosta joustavan tuotannon 
edistämisessä ja sen merkitystä työpaikkojen laadulle. Vaikka kertomuksessa todetaan selvästi, 
että PK-yritykset myötävaikuttavat työvoiman vähemmän kysyttyjen ryhmien työllistämiseen, 
siinä todetaan myös, että joustavalla tuotannolla, joka on tulos suurten yritysten reaktiosta 
epävarmassa, muuttuvassa taloudellisessa ympäristössä, on huomattava negatiivinen vaikutus 
PK-yritysten työpaikkojen laatuun. 
Kertomuksessa käytetään joitakin tunnettuja, usein tarkasteltuja ja toisiinsa vaikuttavia 
suuntauksia (muun muassa naisten osallistumisen ja työssä käymisen lisääntymistä, työllisyyden 
painopisteen siirtymistä tuotantoaloilta palvelualoille, osa-aikaisten ja tilapäisten työsuhteiden 
lisääntymistä) sen toteamiseen, että yleisesti ottaen PK-yritykset kattavat suuria yrityksiä 
todennäköisemmin merkittävän osan työvoimatarpeestaan osa-aikaisten tai tilapäisten 
työsuhteiden avulla. Samanaikaisesti todetaan, että PK-yritykset käyttävät suhteellisesti 
enemmän huonommin koulutettua ja sen vuoksi huonommin tuottavaa työvoimaa, osallistuvat 
suhteellisesti vähemmän ammatilliseen koulutukseen ja tarjoavat huonommat työolosuhteet 
ainakin palkkojen ja lisäetujen osalta. 
Tästä huolimatta kertomuksessa esitetyt tulokset siitä, että PK-yritysten työpaikkojen laatu 
muodostaa jollakin tavalla "joustavan tuotannon pimeän puolen" eivät näytä kovin lopullisilta. 
Jäsenvaltioiden välillä on todettu huomattavia eroja, jotka mahdollisesti johtuvat kehitykseen ja 
kulttuuriin liittyvien tekijöiden*" yhdistelmästä, ja tämän lisäksi seurantakeskus on suurelta 
osin jättänyt huomiotta osa-aikatyön ja tilapäisen työn tahdosta riippumattoman ulottuvuuden. 
On syytä olettaa, että alakohtaiset kysymykset ovat ainakin yhtä tärkeitä kuin kokoluokkaerot 
tarkasteltaessa työpaikkojen vakinaisuutia ja laatua. Tämän vuoksi kertomuksen tulokset 
nykyisellään ainoastaan korostavat sitä, että näitä kysymyksiä on tarkasteltava enemmän ennen 
toimintaa koskevien päätelmien tekemistä. 
Sillä välin voidaan ottaa huomioon, että niin kauan kun PK-yritysten huonommat työolosuhteet 
pitävät tuotantokustannukset alhaisina, ne saattavat korvata koosta johtuvia kustannushaittoja 
suuriin yrityksiin verrattuna. On tärkeää korostaa, että PK-yrityksillä on omat 
erityisongelmansa, joiden käsitteleminen on edellytys yritysten kehittämiselle. Tarvitaan uusia 
tavoitteellisia innovatiivisia hankkeita, joiden avulla pyritään erityisesti ratkaisemaan kokoon, 
tietämykseen, täydennettävyyteen ja yhteensovittamiseen liittyviä ongelmia. Kysymys ei ole 
kuitenkaan ensisijassa siitä, ovatko PK-yritykset vai suuret yritykset parempia työpaikkojen 
sijainnille, vaan siitä, että kehitetään kaikkien yritysten sosiaalisia ja taloudellisia tuloksia. 
Aikana jolloin työvoima nähdään yhä enemmän voimavarana pikemmin kuin ainoastaan 
kustannuksena, komissio ehdottaa sellaisten välineiden etsimistä, jotka suoraan yhdistävät 
korkeammat työskentelystandardit ja korkeamman kilpailukyvyn. 
16 On kiinnostavaa todeta esimerkiksi, että osa-aikatyöllä ei juurikaan ole merkitystä eteläisissä ja reuna-
alueiden maissa (Kreikka, Italia, Irlanti, Portugali ja Espanja), että suurin osa näistä maista kuuluu niihin, 
joissa on pisimmät työviikot (Yhdistynyt Kuningaskunta korvaa Italian luettelon viiden ensimmäisen 
joukossa) ja että tilapäiset sopimukset ovat erityisen merkittäviä Espanjassa. 
10 
4. Alueelliset erot 
Komissio on tietoinen alueellisen ulottuvuuden tärkeydestä PK-yrityksiä ja työllisyyttä 
koskevassa politiikassa ja pitää sen vuoksi tervetulleena alueellisia eroja koskevan luvun 
sisällyttämistä kertomukseen erityisesti, koska luku näyttää vahvistavan useita tärkeitä 
suuntauksia, jotka liittyvät PK-yritysten rooliin noiden erojen vähentämisessä. 
Tämän kertomuksen tiedot, jotka sattumalta viittaavat ainoastaan tuotantoalaan, vahvistavat 
sen, että PK-yrityksillä on erityisen merkittävä osuus työpaikkojen luomisessa huonommin 
kehittyneillä alueilla. Jotta tällainen analyysi antaisi lisäarvoa komission politiikan 
laatimispyrkimykselle, sen olisi kuitenkin esitettävä joitakin uusia tosiasioita tai tarjottava 
perusteellisempia selityksiä PK-yritysten tämänhetkisestä alueellisesta tilanteesta. Tätä lukua 
voidaan arvostella pääasiassa siitä, että se ei näytä täysin saavuttavan näitä päämääriä. 
Kertomuksessa todetaan, että tavoitteen 2 alueet ovat suhteellisesti vähemmän riippuvaisia PK-
yrityksistä työllisyyden osalta, mutta tämä tuskin on tärkeää politiikan laatimisen kannalta. 
Yhteisön RECHAR-, RESIDER- ja KONVER-hankkeiden hyväksymisen perusteena ei ole 
ollut se, että tavoitteen 2 alueet eivät ole niin riippuvaisia PK-yrityksistä vaan se, että 
historiallisista syistä näillä alueilla ei ole ollut yrittäjyyden perinteitä. Tämä on syynä PK-
yritysten pienempään merkitykseen tavoitteen 2 alueilla. Sen vuoksi yhteisön hankkeiden 
yhteydessä nyt aloitettavien ohjelmien pääasiallinen tavoite on edistää PK-yritysten kehitystä 
niin, että ne korvaavat työpaikkojen menettämistä suurilla taantuvilla aloilla kuten hiili- ja 
teräsalalla. 
Toisaalta seurantakeskus on todennut, eitä tavoitteen 5b alueilla ei voida havaita yhtenäistä 
mallia siltä osin, missä määrin ne ovat riippuvaisia PK-yrityksistä työllisyyden osalta. Komissio 
pitää PK-yrityksiä kuitenkin maaseudun yrittäjärakenteen ytimenä ja niiden kehittämistä yhtenä 
ratkaisevana tekijänä varmistettaessa näiden alueiden talouden monimuotoistuminen. Tämän 
vuoksi komissio ehdottaakin, että tulevissa kertomuksissa käsitellään tätä kysymystä ja 
kiinnitetään huomio niihin erityisiin vaikeuksiin, joiden kanssa PK-yritysten on maaseudulla 
tultava toimeen, erityisesti eristyneisyyteen, tukipalvelujen riittämättömyyteen ja 
sopimattomuuteen, alihankintayritysten puuttumiseen, vaikeuksiin houkutella korkeasti 
koulutettua henkilöstöä sekä uudenaikaisiin viestintäverkkoihin liittymisen kalleuteen. 
Komissio haluaa lisäksi korostaa, että Euroopan innovaatioiden ja maaseudun kehittämisen 
seurantakeskus, joka perustettiin yhteisön LEADER II -hankkeen yhteydessä määrittämään ja 
kuvaamaan maaseutuympäristön innovaatioita sekä vahvistamaan niiden laatua ja helpottamaan 
niiden siirtoa, saattaisi erityisesti myötävaikuttaa maaseudun PK-yritysten tukemiseen 
tarkoitettujen parhaitten käytäntöjen vaihtoon. 
11 
Kertomuksessa korostetaan huomattavasti mikroyritysten tärkeyttä työpaikkojen luomisessa. 
Siinä ei ole kuitenkaan analysoitu alueiden sisällä tai välillä tapahtunutta siirtymistä, joka 
saattaa olla mikroyritysten dynamiikan sivutuote. Lisäksi ei ole näyttöä aloista, joilla 
mikroyritykset olisivat suhteellisesti tärkeämpiä alueellisella tasolla. Myöhemmin käsiteltäväksi 
jää myös kysymys mikroyritysten välillisestä työllisyysosuudesta, joka voi vaihdella 
huomattavasti alasta riippuen. 
Kertomuksessa viitataan hajautuksen alueelliseen prosessiin ja osoitetaan, että pienissä 
kaupungeissa ja reuna-alueilla työllisyys on kasvanut suhteessa suuriin kaupunkeihin. Olisi 
kiinnostavaa tietää, onko työllisyys pienissä kaupungeissa todella kasvanut absoluuttisesti 
katsottuna. 
Kertomuksessa kiinnitetään jonkin venan huomiota myös raja-alueiden välisten erojen 
analyysiin. Kertomuksesta ei kuitenkaan käy selkeästi ilmi, miksi tästä kysymyksestä on tehty 
yksityiskohtainen analyysi, ja analyysi ei näytä johtavan merkittäviin päätelmiin politiikan 
näkökulmasta. 
Komissio arvioi sen vuoksi, että tässä luvussa tarkasteltu kysymys on liian laaja perusteellisten 
poliittisten päätelmien tekemiseksi ja että tulevaisuudessa olisi hyödyllisempää tarkastella 
tarkemmin määriteltyä kysymystä. Tämän vuoden kertomuksen analyysi osoittaa esimerkiksi, 
että jotkut huonommin kehittyneet alueet ovat erittäin tehokkaasti edistäneet PK-
yritystoimintaa työllistämistarpeiden ratkaisemiseksi, ja sen vuoksi olisi hyödyllistä tehdä 
yksityiskohtainen analyysi PK-yritysten kehittymisestä näillä alueilla sekä käyttää 
tapaustutkimuksia ja selvityksiä kuten seurantakeskuksen edellisissä kertomuksissa on tehty. 
Toinen tutkimisen arvoinen alue on yrittäjyyden prosessi sinänsä huonommin kehittyneillä 
alueilla. Kertomuksessa esitetyt päätelmät yrittäjyydestä ovat oletusten mukaisia. Olisi 
hyödyllistä saada tietoa erityyppisten poliittisten hankkeiden, erityisesti niiden, jotka saavat 
parhaillaan yhteisön tukea rakennerahastoista, vaikutuksesta yrittäjyyden edistämiseen 
taantuvilla alueilla. Myös tämän kysymyksen osalta tapaustutkimukset ja selvitykset olisivat 
hyödyllisiä. 
Olettaen toisaalta, että ihanteellisessa tilanteessa ei olla suuressa määrin riippuvaisia yksistään 
pienistä ja keskisuurista yrityksistä tai yksistään suurista yrityksistä, kannattaisi tarkastella sitä, 
ovatko taloudellisen hyvinvoinnin kaikkien suotuisimman kehityksen kokeneet alueet sellaisia, 
joilla on ollut hyvä eri teollisuudenalojen ja yrityskokojen yhdistelmä ja joiden yrityssektorille 
on ollut ominaista suhteellisen nopea muutostahti. Itse asiassa jos mahdollisuudet lisätä 
työpaikkojen määrää perustamalla uusia yrityksiä ovat parhaimmat alueilla, joilla PK-yritykset 
eivät perinteisesti ole olleet hallitsevassa asemassa, ja jos noita mahdollisuuksia voidaan tutkia 
kohtuullisilla kustannuksilla ilman, että syrjitään olemassaolevia yrityksiä, olisi oltava tilaa 
politiikoille, joiden tarkoituksena on parantaa yleistä yritysilmastoa ja lisätä yritysten 
perustamista niillä teollisuudenaloilla, joilla alueelliset markkinaolosuhteet ovat suhteellisen 
suosiollisia tai joilla niillä ei ole suurta merkitystä. 
12 
5. Vienti ia kansainvälinen suuntautuminen 
Kertomuksen tämän luvun tarkoituksena on käsitellä PK-yritysten vientiä ja kansainvälistä 
suuntautumista. Itse asiassa luvussa käsitellään ainoastaan vientiä, minkä seurauksena suuri osa 
tämänhetkisestä kansainvälistymisprosessista jää käsittelemättä^. Koska komission 
yrityspolitiikka ei koske viennin edistämistä vaan kansainvälistymisen muita kysymyksiä, 
kertomuksesta ei ole juuri apua tulevan politiikan laatimisessa tai sen arvioimisessa, miten 
tehokkaasti politiikan keinoilla edistetään PK-yritysten kansainvälistymistä sekä unionin sisällä 
sisämarkkinoilla että unionin ulkopuolella. 
Suuren osan luvusta kattaa se huomio, että pienempien talouksien yritykset harjoittavat 
enemmän vientiä kuin suurten. Tämä on väistämätöntä, koska pienet maat eivät voi ylläpitää 
niin laajaa teollisuudenalojen valikoimaa kuin suuret maat, ja niiden on sen vuoksi käytävä 
kauppaa hankkiakseen puuttuvien teollisuudenalojen tuotteita. Suurissa maissa on enemmän 
kauppaa alojen välillä, ja monella tapaa tämä on kiinnostavampi tutkimuskohde. Joka 
tapauksessa eroa olisi tarkasteltava Euroopan talousalueen sisäisen ja sen ulkomaankaupan 
pikemmin kuin EU-kaupan osalta. Yhdistämällä tämä lähestymistapa ja alueellinen jako 
esimerkiksi pohjoisiin maihin, Benelux-rnaihin, Brittein saariin ja Pyreneiden niemimaahan 
voitaisiin pitää kansallisten talouksien ja paikallisten painopisteiden vaikutukset 
mahdollisimman vähäisinä ja laatia hyödyllisempi vientiä koskeva analyysi. 
Suurten yritysten paremmasta vientivalmiudesta esitetty väite edellyttää perustelua, vaikka 
voidaan nähdä positiivinen riippuvuus teollisuudenalojen keskimääräisen yrityskoon ja 
liikevaihdollisen vientiosuuden välillä. Toisaalta teknologiavaltaisuus muodostaa 
todennäköisesti tärkeän muuttujan PK-yritysten viennissä ja toisaalta monet erityisesti 
palvelualalla toimivat PK-yritykset palvelevat paikallisia kulutusmarkkinoita. Näitä markkinoita 
palvelevat yritykset eivät yleensä voi harjoittaa vientiä perinteisessä mielessä, koska 
ulkomaalaisten asiakkaiden on tultava heidän luoksensa. Palvelualan PK-yrityksistä tapahtuvan 
viennin kasvu on todennäköisesti tulos tuottajapalvelujen kehittymisestä. Tämä tarkoittaa sitä, 
että toimittaja menee asiakkaan luo tai että todellisen rajat ylittävän palvelun tarjoamisessa 
käytetään televiestintää. Olisi joka tapauksessa hyödyllisempää vertailla yritysten 
vientivalmiutta niillä aloilla, joilla voidaan helposti harjoittaa vientiä/ ° 
n Esimerkiksi YK:n kaupan ja kehityksen konferenssin UNCTADin mukaan tällä hetkellä joka 
kymmenennen ulkomaaninvestoinnin tekee PK-yritys. Lisäksi sellaiset yritysten kansainvälisen yhteistyön 
uudet muodot kuin liittoutumat ja lisensoin! isopimukset voisivat yhä enemmän olla PK-yritysten etujen 
mukaisia. 
18 Näiden yleisten huomioiden lisäksi voidaan huomata, että teksti ei ole kaikilta osin täysin paikkansapitävä. 
Ei ole täysin hyväksyttävää puhua säännöstelyn purkamisesta kauppatullien osalta, joita on alennettu 
toistuvien GATT-kierrosten aikana, eikä standardien yhtenäistämisestä, koska tapahtuu myös keskinäistä 
tunnistamista. Lisäksi Norja äänesti EU-jäsenyyttä vastaan eikä sitä tulisi esittää jäsenenä. 
13 
6. Makrotaloudellinen ympäristö 
Komissiolla ei ole erityisiä huomioita tästä luvusta, joka perustuu paljolti sen omien yksiköiden 
julkaisemiin makrotaloutta koskeviin tietoihin. Yleisesti ottaen luku vahvistaa sen, että 
Euroopan taloudessa on alkanut pysyvän elpymisen kausi, jonka alussa on tapahtunut nopea 
ulkomaisen kysynnän kasvu, ja sen, että on edistytty nimellisen lähentymisen saavuttamisessa, 
mikä parantaa sekä Euroopan teollisuudenalojen hintojen kilpailukykyä että teollisuudenalojen 
kannattavuutta. Silti näyttää siltä, että useissa jäsenvaltioissa on edelleen ponnisteltava julkisen 
ja ulkomaisen velan pienentämiseksi hyväksyttävämmälle tasolle. Työttömyyden odotetaan 
lähitulevaisuudessa laskevan ainoastaan hieman. 
Näin ollen viimeaikaiset parannukset Euroopan talouden tämänhetkisessä tilassa ja sen 
tulevaisuuden näkymissä eivät merkittävästi muuta yhteisön kohtaamien makrotaloudellisten 
haasteiden luonnetta ja ulottuvuutta siihen nähden, kuinka ne on esitetty kasvua, kilpailukykyä 
ja työllisyyttä koskevassa valkoisessa kirjassa. Haasteet liittyvät pääasiassa työllisyyden 
luomisen korkean tason saavuttamiseen ja vahvistamiseen sekä sen varmistamiseen, että 
täytetään tarpeelliset vaatimukset, jotta voidaan ongelmitta siirtyä kohti talous- ja rahaliittoa. 
Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää sen vuoksi sellaisten politiikkojen hyväksymistä ja 
kehittämistä, joiden tarkoituksena on nosiaa Euroopan talouden kilpailukyvyn ja tehokkuuden 
yleistä tasoa, parantaa työmarkkinoiden toimivuutta, luoda suotuisat olosuhteet 
tuotantomahdollisuuksien parantamiselle ja varmistaa tasapainoinen makrotaloudellinen 
ympäristö. 
7. PK-vritvksiin vaikuttavien politiikkojen viimeaikainen kehitys 
Kertomuksessa mainitaan useita jäsenvaltioiden kehittämiä PK-yrityksiä suosivia aloitteita ja 
politiikkoja. Tämä kuvastaa jäsenvaltioiden kasvavaa arvostusta PK-yrityksiä ja niiden 
työpaikkojen luomiseen, kilpailukyvyn edistämiseen ja talouskasvuun vaikuttavaa määräävää 
roolia kohtaan. Suositeltujen toimenpiteiden luonteesta ilmenee myös tiettyä lähentymistä eri 
jäsenvaltioissa sekä PK-yritysten olemassaolevien vaikeimpien ongelmien tasolla että niiden 
vähentämiseksi suunniteltujen toimenpiteiden ollessa kyseessä. Kertomuksessa ehdotetaan 
myös Euroopan unionin toimielimille täydentävää roolia alalla, erityisesti parhaimmiksi 
osoittautuneiden käytäntöjen vaihdon edistämisessä. 
Seurantakeskuksen noudattaman metodologisen lähestymistavan osalta komissio kuitenkin 
arvioi, että analyysin laatua voidaan tulevaisuudessa parantaa monessakin suhteessa. 
Esimerkiksi vertailevaa analyysia olisi helpottanut ja siten tämän luvun arvoa lisännyt 
pikemminkin kunkin toimenpiteen kuin kunkin jäsenvaltion viimeaikaisen kehityksen selkeä ja 
ytimekäs esitys, joka olisi tehty samalla tavalla kuin on ympäristöpolitiikan alalla. 
14 
8. Työmarkkinat 
Tässä luvussa keskitytään suuressa määrin työhön liittyvien kysymysten toimintaympäristöllisiin 
kysymyksiin ja täydennetään hyödyllisellä tavalla työtä sekä koulutusta ja yrittäjyyttä koskevia 
lukuja. Komissio pidättäytyy sen vuoksi tässä yhteydessä tarkastelemasta enempää näitä 
kysymyksiä, joita käsitellään muualla. 
Tarkasteltuna tämänhetkisen, pitkään odotetun yleisen taloudellisen elpymisen näkökulmasta 
jotkut tässä luvussa esitetyistä tuloksista voivat kuitenkin olla huolestuttavia. Muutamia 
esimerkkejä mainitaksemme eri puolilla Eurooppaa on merkkejä siitä, että määrällisesti 
suuresta työvoiman tarjonnasta huolimalta työnantajilla on vaikeuksia löytää työntekijöitä, 
joilla on tarvittava ammattitaito, ja tämä voi yhä hidastaa tuotannon kasvua ja työpaikkojen 
luomista. Lisäksi lukumääräisen ja toiminnallisen joustavuuden toteuttaminen huolimatta siitä, 
miten tärkeää se on taloudelliselle tehokkuudelle, voi estää inhimillisten voimavarojen 
mahdollisimman hyödyllisen käytön ja myötävaikuttaa tietynlaisten kaksijakoisten 
työmarkkinoiden syntymiseen, joka johtuu työhön liittyvän pätevyyden odotetusta kahtia 
jakautumisesta. 
Tosiasioita on kuitenkin pidettävä keinona analysoida ongelmia ja määrittää mahdollisia 
ratkaisuja eikä niitä tule jättää huomiotta silloinkaan, kun ne eivät vastaa odotuksiamme. Tätä 
ajatellen ja osoittamalla, että eri jäsenvaltiot käsittelevät hyvin eri tavoin samanlaisia rajoituksia 
kuten esimerkiksi työmarkkinakysymyksiä* , tässä kertomuksessa selvästi korostetaan tarvetta 
edistää keskinäistä neuvottelua ja yhteistä yhteensovittamista parhaiden käytäntöjen 
harkitsemiseksi ja niiden vaihtamiseksi jäsenvaltioiden välillä. 
Työmarkkinoiden monimutkainen luonne ja niiden keskeinen rooli sekä sosiaalisten että 
taloudellisten tavoitteiden täyttämisessä merkitsee epäilemättä sitä, että jäsenvaltioiden 
järjestelmiä on ymmärrettävä sekä toimintaympäristön että vallitsevien institutionaalisten ja 
lainsäädännöllisten järjestelyjen erityisten kansallisten piirteiden kannalta. Yhteisöllä on 
kuitenkin tärkeä rooli sellaisten kehysten luomisessa, joissa jäsenvaltiot voivat vapaasti valita 
ne keinot, joita ne käyttävät työllisyystavoitteiden saavuttamisessa. Samalla kun täysin 
kunnioitetaan kansallisia valintoja tai painopisteitä, näyttäisi kuitenkin hyödylliseltä harkita 
mahdollisuutta yhdistää erilaisia kokemuksia yleisen suorituskyvyn parantamiseksi ja kannustaa 
jäsenvaltioita tekemään yhteistyötä politiikan kehittämisessä, jotta voitaisiin pitää sen 
kustannukset mahdollisimman pieninä ja varmistaa yhteensopivuus erilaisten kansallisten 
järjestelmien välillä aina, kun niiden on toimittava yhdessä koko unionissa. 
19 Työmarkkinapolitiikkoihin käytettyjen varojen tason (prosentteina kotimaisesta bruttokansantuotteesta) ja 
rakenteen voidaan huomata vaihtelevan huomattavasti eri puolella Eurooppaa. Erityisesti Tanskassa, 
Saksassa, Luxemburgissa, Norjassa ja Ruotsissa käytetään runsaasti varoja (toisin kuin erityisesti 
Kreikassa, Italiassa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Koulutukseen ja nuoria koskeviin 
toimenpiteisiin käytetään eniten varoja Ranskassa, Italiassa, Irlannissa ja Portugalissa. Työpaikkoja 
koskevat tuet ovat merkittävimpiä Belgiassa, Tanskassa ja Espanjassa. 
15 
9. Pääomat ia rahoitus 
Tästä kertomuksen luvusta komissiolla ei ole erityisiä huomioita. On kuitenkin täsmennettävä, 
että seurantakeskuksen mainitsema PK-yrityksille osoitettu helpotus, joka koskee EIP:n 
lainoille myönnettävää korkotukea työpaikkoja luovien PK-yritysten hyväksi, on väliaikainen 
väline, jonka päättymispäiväksi on vahvistettu 31. heinäkuuta 1995 
Luku antaa kokonaiskäsityksen jäsenvaltioissa käyttöön otetuista toimista, joilla helpotetaan 
yritysten rahoituksen saamista, mikä aiheuttaa edelleenkin huolta PK-yrityksille, vaikka 
kertomuksessa luetellaankin suuri määrä jo voimassa olevia toimenpiteitä. Siksi olisikin 
kiinnostavaa tulevaisuudessa tutkia syitä sille, miksi erityisohjelmat tai muut julkisen vallan 
tai rahoituslaitosten itsensä kehittämät toimet eivät vastaa PK-yritysten tarpeita. 
Lisäksi on huomattava, että pankkien ja PK-yritysten keskinäisiä suhteita, jotka ovat 
keskeisessä asemassa helpotettaessa yritysten rahoituksen saamista, käsitellään uuden 
pankkien ja PK-yritysten muodostaman pyöreän pöydän neuvottelutyössä. Työ on jatkoa 
pankkialan korkean tason henkilöistä koostuvan pyöreän pöydän laatimaa kertomusta 
koskevalle komission tiedonannolle20. Toisaalta komissio jatkaa myös toimiaan yritysten 
mahdollisuuksien parantamiseksi saada rahoitusta ja luottoa, erityisesti kun on kyseessä 
osakepääoman korottaminen innovatiivisissa ja huipputeknologian yrityksissä sekä PK-
yritysten pääsyn helpottamiseksi pääomamarkkinoille. 
10. Infrastruktuurit 
Ottaen huomioon viestinnän infrastruktuurien tärkeyden nykyisessä taloudessa komissio 
arvostaa erityisesti sitä, että tätä kysymystä käsitellään kertomuksessa erillisenä lukuna ja arvoa 
lisää se, että tutkimuksessa ei rajoituta ainoastaan sanan perinteisessä merkityksessä 
tarkoitettuihin infrastruktuureihin, vaan siinä otetaan huomioon myös nykyaikaiset ja jopa 
aineetomat infrastruktuurit. Infrastruktuurien laatu vaikuttaa itse asiassa suoraan yritysten 
tuottavuuteen, mutta alueelliset erot ovat erittäin suuret kuten kertomuksessa korostetaan. 
Komissio on myös tyytyväisenä pannut merkille sen, että kertomuksessa on kiinnostuttu 
määrittelemään vipuvaikutus, joka julkisilla investoinneilla on yritysten tuottavuuteen. Olisi 
ollut kuitenkin suotavaa, että valittu tapa lähestyä infrastruktuureihin tehtyjä investointeja ei 
olisi ainoastaan makrotaloudellinen ja että luvussa olisi annettu muutamia täsmällisiä 
esimerkkejä. Tässä luvussa olisi myös voitu yrittää määrittää infrastruktuurien merkitystä 
sijoittumisesta määräävänä tekijänä verrattuna muihin tekijöihin, jotka voivat vaikuttaa 
investointipäätökseen (markkinoiden läheisyys, työvoiman ja ympäristön laatu tai 
rahoituskannustimet). Lisäksi kertomuksessa ei mainita sanallakaan niitä seikkoja, jotka olisivat 
auttaneet tunnistamaan ne yritystyypit niiden koon, alan tai kansallisuuden mukaan, joiden 
tuotantoprosessiin infrastruktuurien taso vaikuttaa eniten. 
^u Kohti tehokkaampaa yhteistyökumppanuutta rahoituslaitosten ja PK-yritysten välillä KOM (94) 435 
lopullinen, 28 lokakuuta 1994. 
16 
Lisäksi koska tämän luvun tarkoitus on käsitellä infrastruktuureja laajasti, olisi ollut hyödyllistä 
ottaa jo nyt huomioon energiakulujen ja energiaa koskevien sisämarkkinoiden toteuttamisen 
vaikutus PK-yrityksiin komission aiemman huomautuksen mukaisesti.2 ^ Itse asiassa energian 
kunnollista saatavuutta parhaaseen mahdolliseen hintaan ja mahdollisimman hyvillä ehdoilla, 
toisin sanoen varmistamalla turvatut toimitukset ja takaamalla kestävä, inflaatiota 
kiihdyttämätön kasvu suojelemalla samalla ympäristöä, pidetään ratkaisevana tekijänä 
Euroopan talouden yleisen ja erityisesti PK-yritysten kilpailukyvyn vahvistamisessa. 
Jos uusien infrastruktuurien vaikutuksen tarkastelu infrastruktuurityypeittäin onkin osuva, 
toisaalta näyttää siltä, että kerättyjä tuloksia erityisesti teiden ja rautateiden infrastruktuurien 
osalta ei ole riittävästi hyödynnetty. Ei ole esimerkiksi kovinkaan kiinnostavaa saada tietää 
Espanjassa ja Portugalissa ajanjaksona 1986 - 1992 rakennettujen moottoriteiden 
kilometrimäärää ja rautateiden infrastruktuureista ehdotettu analyysi on liian suppea, jotta siinä 
otettaisiin huomioon ne Eurooppaan kohdistuvat vaikutukset, joita on uusien 
pikaliikenneväylien verkoston valmistumisella tai raide/tieliikennekuljetusten kehityksellä. 
Televiestintää on kuitenkin käsitelty paremmin, ja sitä olisi voitu käyttää mallina niin 
sisältönsä kuin muotonsa puolesta. 
Mitä tulee uusien infrastruktuurien luomisen herättämiin kysymyksiin komissio yhtyy täysin 
seurantakeskuksen päätelmiin. Yksistään uutta infrastruktuuria rakentamalla ei kyetä 
ratkaisemaan ruuhkautumis-ja saastumisilmiöitä. Ainoastaan pitkälle tulevaisuuteen ulottuva 
näkemys, joka ottaa huomioon kunkin infrastruktuurityypin sosiaalisen arvon,voi osoittautua 
hyödylliseksi. Kuten kertomuksessa korostetaan, kunnollisia infrastruktuureja tarvitaan, mutta 
ne yksin eivät riitä vaikuttamaan myönteisesti talouteen. Olisi kuitenkin ollut toivottavaa, että 
seurantakeskus olisi esittänyt toiminnallisempia päätelmiä etusijalle asetettavista 
infrastruktuurityypeistä ja niistä PK-yrityksille koituvista hyödyistä. 
Lopuksi komissio ilmaisee tyytyväisyytensä siitä, että kertomuksessa on käsitelty aineettomia 
infrastruktuureja ja jakaa seurantakeskuksen huolen siitä, että olisi lisättävä tietoyhteiskunnan 
avoimuutta ja varmistettava uuden teknologian leviäminen PK-yrityksiin. 
Kertomuksessa korostetaan niitä vaikeuksia, joita PK-yritykset kohtaavat tietoyhteiskunnassa 
ja laskee sattuvasti ne edut, joita niille siitä koituu. Tässä suhteessa tunnistetut kolme aluetta 
(koulutus, etätyö ja julkisia hankintoja kosekvat tietoverkot) ovat oikeita, ja tässä luvussa 
annetaan yleiskuva Euroopassa infrastruktuurien luomisen myötä syntyneistä kysymyksistä. 
On kuitenkin valitettavaa, että ei korosteta riittävästi alueellisten eroavuuksien vaaraa, joka 
voi aiheutua erityisesti uutta teknologiaa kehitettäessä. Vaikka analyysi onkin suurimmalta 
osaltaan oikeaan osuva, se jää tietyissä kohdissa liian yleiselle tasolle eikä tuo riittävästi esille 
PK-yritysten ominaispiirteitä. 
21 Ks. KOM (94) 352 lopullinen, 7. syyskuuta 1994, s. 6. 
17 
11. Teknologia ia innovaatiot 
Komissio tunnustaa kertomuksessa esitetyn teknologiaa ja innovaatioita koskevan analyysin 
laadukkuuden. Osoitukset siitä, että PK-yritykset ovat suurelta osalta vastuussa uudistuksista, 
ovat varmasti tämän analyysin tärkeintä antia. Tätä lukua lukiessa käy kuitenkin ilmi 
seurantakeskuksen käyttämän määrällisen tiedon rajat, koska kerätyt tilastotiedot antavat 
varsin osittaisia tietoja PK-yritysten tilanteesta tietyissä maissa eivätkä anna mahdollisuutta 
suorittaa tehokkaita vertailuja tai päätyä kokonaispäätelmiin. 
Olisi ollut toivottavaa, että käytössä olisi ollut enemmän tilastotietoja pienten 
teknologiayritysten taloudellisesta merkityksestä kautta aikojen. Niitten tärkeyttä pidetään 
suurena Euroopan unionin kokonaisvaltaisessa uudistusprosessissa, mutta niiden kehityksen 
rakenteesta vähemmän edistyneissä maissa ei kerrota paljoakaan eikä myöskään tiedetä, 
voidaanko odottaa niiden kansantaloudellisen merkityksen kasvavan. 
PK-yritysten uudistamisen rahoitusta käsiteltäessä olisi ollut asianmukaista tutkia 
yksityiskohtaisemmin yleensä tärkeimmän uudistusten rahoituslähteen muodostavien omien 
varojen ominaisuuksia ja tärkeyttä. Olisi ollut kiinnostavaa myös analysoida muiden yritysten 
tai yliopistojen kanssa solmittua yhteistyötä kriittisenä tekijänä PK-yritysten uudistamisessa. 
Lopuksi todetaan, että PK-yritysten sanotaan hakeutuvan yhä mieluummin eurooppalaisiin 
tutkimus- ja kehitysohjelmiin. Mutta jos tarkastellaan kolmannen puiteohjelman osanottajien 
lukumäärää, todetaan PK-yritysten vähäisen vähemmistön osallistuvan niihin ja niiden olevan 
yleensä yrityksiä, joilla on merkittävä tutkimuskapasiteetti. Hakijoiden valinta eurooppalaisiin 
tutkimus- ja kehitysohjelmiin perustuu erittäin tiukkoihin vaatimuksiin, kuten teknologiseen 
erityisosaamiseen ja hankkeen uudistavaan luonteeseen. Näiden vaatimusten soveltaminen 
hylkää väistämättömästi yritykset, joilla on vain hieman tai ei ollenkaan omaa 
tutkimuskapasiteettia. CRAFT-ohjelmassa on sitouduttu vastaamaan perinteisempien yritysten 
tarpeisiin tarjoamalla PK-yritysryhmittymille mahdollisuus täyttää tutkimustarpeensa 
alihankintana erityishankkeiden osalta. Tämän erityisesti PK-yrityksiin suunnatun hankkeen 
toteuttaminen Brite-Euram-ohjelman (1991 1994) yhteydessä johti osallistuvien PK-yritysten 
määrän kolminkertaistumiseen, ja useimmat näistä uusista osallistujista olivat perinteisten 
alojen edustajia. Tämän tuloksena mainitun tyyppisiä hankkeita on sisällytetty muihinkin 
ohjelmiin. Olisi ollut tarpeen erotella täsmällisemmin perinteiset hankkeet ja laajenevat 
CRAFTin tyyppiset kehitysohjelmat toisistaan. 
12. Koulutus ia yrittäjyys 
Kertomuksen tämän luvun tarkoituksena on antaa yleiskuva koulutuskysymysten 
tämänhetkisestä tilasta, ja siinä arvioidaan alustavasti koulutuksen merkitystä ja sen asettamia 
rajoituksia yrittäjyyden edistämiselle. Sinänsä tämä on arvokasta, koska seurantakeskus 
käsittelee nyt ensimmäistä kertaa erityisesti näitä kysymyksiä. Tuloksena on kuitenkin 
pääasiassa käytettävissä olevien tutkimus- ja kyselytulosten kohtuullinen ja rehellinen 
tarkastelu, jonka arvoa ei juuri lisää arviointi mahdollisuudesta määrittää joitakin ajateltavissa 
olevia yrittäjyyteen perustuvan koulutuksen erityispiirteitä verrattuna yleiseen koulutukseen. 
Kuten kertomuksessa todetaan, eri jäsenvaltioissa todetut erot väestön koulutustasossa ja 
opiskelijoiden osallistumistasossa ovat tällä hetkellä vähemmän tärkeitä kuin aiemmin, ja erot 
koskevat pääasiassa kolmannen asteen koulutuksessa olevien opiskelijoiden osuutta. Komissio 
pitää tervetulleena tätä yleistä tulosta, joka selvästi osoittaa, että työvoiman kouluttaminen on 
selvästi parantunut. Työvoima voi nyt paremmin mukautua teknologisen edistyksen 
muutostahtiin ja entistä joustavampien työmarkkinoiden vaatimuksiin. Komissio haluaa 
kuitenkin kiinnittää huomiota siihen, että kaikissa merkittävissä koulutuksen ja yrittäjyyden 
analyyseissä on otettava huomioon niiden sosiaalisten ja kulttuurillisten tekijöiden koko kirjo, 
joka vaikuttaa eri jäsenvaltioiden suhteelliseen asemaan ja niiden kehityssuuntiin tällä alalla.22 
Kertomus osoittaa kuitenkin, että kaikissa niissä maissa, joista tietoja oli saatavilla, yrittäjät ja 
uusien yritysten perustajat ovat korkeammin koulutettuja kuin työvoima keskimäärin. Lisäksi 
yrittäjien koulutustason sekä yrityksen kasvun ja sen todennäköisyyden välillä, että yritys 
harjoittaa vientikauppaa, on positiivinen yhteys. Useimmilla yrittäjillä ei kuitenkaan ole erityistä 
yrittäjäkoulutusta. Komissio on voimakkaasti samaa mieltä seurantakeskuksen kanssa siitä, että 
olisi kiinnitettävä enemmän huomiota siihen, että yrittäjätahojen kehitystä edistetään koulutus-
ja harjoittelujärjestelmien kautta. Tähän liittyvät sellaiset asiat kuin monitieteellinen 
lähestymistapa, henkilökohtaiset taidot ja opettajankoulutus. Jäsenvaltioissa jo toteutettaviin, 
esimerkiksi tässä luvussa esitettyihin pilottihankkeisiin liittyvien tietojen ja kokemusten vaihdon 
kannustaminen olisi tervetullutta. 
13. Oikeudellinen ympäristö 
Kertomuksen tämä luku on suuressa määrin tilastollinen yleiskatsaus yritysten oikeudellisiin 
muotoihin ja niiden merkitykseen riskien, vastuukysymysten, pääomavaatimusten ja 
hallinnollisten muodollisuuksien kannalta. Luvussa käsitellään myös selviä yhteyksiä sellaisiin 
kysymyksiin kuten yritysten omistajuuden vaihtumiseen joko perinnön tai myynnin kautta. 
22 Eurostatin julkaisemat täydentävät tiedot osoittavat esimerkiksi, että niiden 15 24 vuotiaiden määrä, jotka 
ovat ilmoittautuneet jonkinlaiseen koulutukseen, on huomattavan alhainen Yhdistyneessä Kuningaskunnassa 
ja Irlannissa. Tämä liittyy siihen, että työnteko aloitetaan aikaisemmin. Tiedot osoittavat myös, että 
tietojenkäsittelyn tuntemus ja oppivelvollisuuden jälkeinen koulutus ovat alhaisimpia eteläisissä maissa 
(Kreikka, Italia, Portugali ja Espanja) ja erityisen korkeita pienissä, sijainniltaan keskeisissä maissa kuten 
Tanska ja Alankomaat. 
19 
Kuten päätelmästä käy ilmi, yritysten oikeudellisia muotoja ei niinkään voida jakaa huonoihin 
tai hyviin, vaan yrittäjällä olisi oltava mahdollisuus valita se oikeudellinen muoto, joka 
parhaiten sopii hänen yritykseensä liittyviin samoin kuin hänen henkilökohtaisiin 
olosuhteisiinsa.23 Tässä yhteydessä kertomus antaa hyvän yleiskuvan eri kysymyksistä ja 
korostaa joissakin jäsenvaltioissa vallitsevaa tarvetta ainakin parantaa tasapainoa sellaisten 
seikkojen kuten pääomavaatimusten ja vastuukysymysten välillä. Myös verotuksella, joko tulo-
tai yhtiöverotuksella, on merkitystä. 
Tästä tutkimuksesta voitaisiin tehdä se poliittisesti tärkeä päätelmä, että komission olisi 
edelleen kannustettava jäsenvaltioita tarkastelemaan yhtiölainsäädäntönsä rakennetta, jotta ne 
voisivat parhaalla mahdollisella tavalla vastata yrityksen perustamista harkitsevien yrittäjien 
tarpeisiin. Komission olisi myös tarkasteltava mahdollisuuksia laajentaa Eurooppalaisen 
taloudellisen etuyhtymän (ETEY) käsitettä vähentämällä tai yksinkertaistamalla yrityksen 
perustamisen ehtoja sekä mahdollisuuksia poistaa niiden toimintaa haittaavia esteitä. Tämä 
noudattaisi myös Molitor-ryhmän kertomuksen suositusta. 
Standardien osalta kertomus vahvistaa komission aiemman käsityksen siitä, että PK-yritysten 
mielestä ne on jätetty standardien laatimisprosessin ulkopuolelle ja että niillä ei ole tarpeeksi 
tietoa standardien kehityksestä. On luultavasti perää siinä väitteessä, että suuret yritykset 
voivat käyttää standardeja kilpailun rajoitlamiseen. Komissio on sen vuoksi samaa mieltä siitä, 
että PK-yritysten tulisi olla paremmin edustettuina standardien laatimisessa ja että sellaisten 
järjestöjen kuin CEN ja CENELEC olisi kiinnitettävä enemmän huomiota niiden mielipiteisiin. 
Lyhyt laadunvarmistusta koskeva osa vastaa myös komission aiempaa käsitystä. 
Laadunvarmistukseen ja varmentamiseen liittyy joukko tekijöitä kuten ekoauditointi- ja 
ekomerkkivaatimukset, jotka eivät ole pakollisia, mutta joista tulee pakollisia silloin, kun PK-
yritysten on noudatettava niitä voidakseen toimia alihankkijoina tai kun PK-yritykset katsovat, 
etteivät ne voi pysyä kilpailukykyisinä noudattamatta niitä. Tämä edellyttää sitä, että 
laadunvarmistus- ja varmentamisprosessien on oltava käyttäjäystävällisiä ja että ne eivät ole 
liian kalliita PK-yrityksille. Kuten kertomus selvästi osoittaa, ISO 9000 -varmentamisen 
hankkiminen on kalliimpaa työntekijää kohti PK-yrityksille kuin suurille yrityksille. 
14. Hallinnollinen taakka 
Viimeaikaisen toimintaympäristön parantamista ja yksinkertaistamista kohtaan osoitetun 
kiinnostuksen vuoksi erityisesti PK-yritysten osalta tämä on erittäin ajankohtainen tutkimus. 
Tämä on luultavasti ensimmäinen kerta, kun vakavasti yritetään tarkastella eurooppalaisten 
yritysten hallinnollisen taakan tämänhetkistä tilaa ja laatia arvioita siitä, millainen vaikutus sillä 
on yrityksiin. 
23 Odotusten mukaisesti kertomuksessa todetaan, että yksityisyrittäjyys- ja henkilöyhtiömuodoilla on 
merkittäviä suhteellisia etuja yrityksen elinkaaren ensimmäisissä vaiheissa (perustamisen ja aikaisen 
kehittymisen osalta) ja että osakeyhtiömuoto (sekä julkinen että yksityinen) helpottaa sellaisten kysymyksiä 
kuten myöhempää kehittymistä ja omistajuuden siirtoa. 
20 
Arviot, jotka osoittavat, että yrityksenä olemiseen liittyvät velvollisuudet aiheuttavat 60 70 
prosenttia kaikesta hallinnollisesta taakasta, tukevat komission näkemystä yritysten 
merkittävimmistä ongelmista erityisesti vastaperustetuissa sekä pienissä yrityksissä. Vaikeudet 
ymmärtää niin yhtiö- kuin tuloverotusta samoin kuin sosiaaliturvaa koskevat ja muut 
työntekijöiden palkkaamiseen liittyvät velvollisuudet muodostavat selvästi suuren taakan. 
On rauhoittavaa nähdä, että kertomuksessa todetaan myös, että ratkaisu hallinnollisen taakan 
vähentämiseksi riippuu sekä yksittäisistä jäsenvaltioista että eurooppalaisista toimielimistä. 
Tämä seikka tunnustetaan yhä useammin muissa kertomuksissa, ja sitä on korostanut myös 
Molitor-ryhmä. Itse asiassa viimeaikaisista tutkimuksista käy selvästi ilmi, että kansallinen 
lainsäädäntö aiheuttaa suuren osan hallinnollisesta taakasta erityisesti verotuksen ja 
sosiaaliturvamaksujen alalla. 
On mielenkiintoista nähdä myös, että kertomuksen mukaan yrittäjät pitävät hallinnollisen 
taakan merkittävimpinä syinä täytettävien lomakkeiden monimutkaisuutta ja määrää. Tämä asia 
vaatii jatkossakin komission erityistä huomiota, ja sitä korostettiin komission äskeisessä 
Pariisissa pidetyssä foorumissa (19. 20 kesäkuuta 1995), jossa käsiteltiin liiketoiminnan 
ympäristön parantamista ja yksinkertaistamista erityisesti yrityksen perustamisen kannalta. 
Tämä kertomus on myös ensimmäinen, jossa pyritään tekemään yleinen arvio Euroopan 
yritysten hallinnollisen taakan kustannuksista. Arvio 180 230 miljardista ecusta tai 3-4 niittävät 
prosentin kotimaisesta bruttokansantuotteesta perusteet yhteisön toiminnalle ja erityisesti 
komission pyrkimyksille, joita se toteuttaa yhtenäisellä ohjelmallaan PK-yritysten ja 
käsityöläisammattien harjoittajien hyväksi. Yllättävää ei ehkä ole se, että lukujen mukaan 
yritysten hallinnollisen taakan kokonaiskustannukset ovat korkeampia suurissa yrityksissä kuin 
pienissä, vaan se, että kustannukset yksittäistä työntekijää kohti ovat korkeammat pienissä 
yrityksissä. Tästä saadaan lisäperusteluja, sikäli kun niitä vielä kaivataan, keskittää huomio PK-
yritysten erityisongelmiin. 
Lopuksi kertomus osoittaa, että Euroopan tasolla hallinnollisen taakan pienentämiseksi voidaan 
parhaiten toimia parantamalla tiedotusta ja neuvontaa, harkitsemalla voimassa olevien lakien 
korvaamista ja/tai yksinkertaistamista ja tarkastelemalla uuden lainsäädännön mahdollisia 
vaikutuksia yrityksille. Kertomus osoittaa myös, kuinka eri tavalla jäsenvaltiot ovat edistyneet 
tässä suhteessa. Tämä antaa komissiolle lisäperusteita jatkaa työtä yhdistyneen ohjelman 
puitteissa ja erityisesti edistää parhaiden käytäntöjen levittämistä jäsenvaltioiden välillä 
yhteisten toimien avulla. 
21 
15. Tuottaiapalvelut 
Komissio pitää tervetulleena tuottajapalveluja koskevan tutkimuksen sisällyttämistä 
kertomukseen erityisesti, koska luvusta käy selkeästi ilmi aiheen ja alalla vallitsevien oleellisten 
kysymysten perusteellinen hallinta. Yleisesti ottaen tuottajapalvelut voidaan määritellä 
palvelutoiminnaksi, jonka tuotoksen ostavat etupäässä yritykset. Niihin sisältyvät näin ollen 
yrityspalvelut ja ammatilliset palvelut (konsultointi, mainonta, insinööritaito ja 
ohjelmistokehitys), rahoituspalvelut, vakuutuspalvelut ja kiinteistöpalvelut taloudellisen 
toiminnan NACE 70 -luokittelun 81 85 -luokkien mukaisesti. Ne ovat väistämättä ensiarvoisen 
tärkeitä PK-yrityksille sekä tarjonnan että kysynnän kannalta. 
Voidaan kuitenkin ajatella, että mainittua määritelmää ja sitä seuraavaa analyysia rajoittaa 
liikenteen ja viestinnän jääminen tuottajapalveluiden ulkopuolelle. Tuottajapalveluiden 
näkökulmasta niitä pidetään jakelupalveluina. Aiemman määritelmän vaihtoehtoinen sovellus 
voisi itse asiassa perustua panos-tuotostaulukoiden nelijakoon kahden perusteen mukaisesti 
riippuen siitä, kohdistuuko tuotos pääasiassa muihin yrityksiin vai kysynnän loppupäähän ja 
tuleeko panos pääasiassa yrityksen omista voimavaroista vai ostoina muista yrityksistä. 
Alat, jotka ostavat muilta yrityksiltä talouden keskiarvoa vähemmän, mutta myyvät muille 
yrityksille keskimääräistä tuotostaan enemmän olisivat siten väistämättä peruspanoksia 
tuottavia aloja. Tällä hetkellä Euroopassa näihin aloihin kuuluvat ainoastaan kaikki 
tuottajapalvelut. Niiden tuotosta käytetään talouden kaikilla aloilla, ei tietyllä erityisalalla. 
Tämä havainnollistaa niiden strategista roolia nykyaikaisessa taloudessa. Aloja, jotka sekä 
ostavat keskimääräistä enemmän muilta yrityksiltä ja myyvät keskimääräistä enemmän muille 
yrityksille, voitaisiin pitää väliasteen tuotantoyrityksinä. Niihin kuuluvat perinteiset 
perustuotantoalat kuten maatalous ja energia, joiden lisäarvo nykyään saadaan käsittelystä ja 
jalostuksesta pikemminkin kuin kasvattamisesta ja louhinnasta, sekä pääoma- ja 
investointitavaroiden toimittajat kuten toimistokoneiden ja liikennevälineiden tuottajat. Kaksi 
viimeksimainittua luokkaa liittyvät aloihin, jotka myyvät talouden keskiarvoa enemmän 
loppupään kysynnälle. Sen mukaan, ostavatko ne talouden keskiarvoa enemmän tai vähemmän 
muilta yrityksiltä, niitä voitaisiin pitää loppupään tuotantona tai -palveluina. Kun otetaan 
huomioon, että palvelut sijoittuvat taloudellisen prosessin alkuun tai loppuun, on selvää, että 
niitä pitää käsitellä erikseen ja että kaikki poliittiset päätelmät ovat erilaisia kutakin luokkaa 
varten. 
22 
Lisäksi luku käsittelee, niin kuin sen tuleekin, tuottajapalvelujen osa-alaa, jota paremman 
nimityksen puuttuessa voidaan kutsua yrityspalveluiksi.2^ Tässäkin tapauksessa tämän osa-
alan sisältö on määritetty liian kapeasti. Niin sanotun ammatillisten ja teknisten palveluiden eli 
kehittyneen palvelualan lisäksi tähän kuuluu monia muita yksinkertaisempia aloja kuten 
toimistosiivous, tilapäisiä töitä välittävät toimistot ja turvallisuuspalvelut. Aiemmin näillä aloilla 
on ollut huomattava merkitys yrityspalveluiden kasvussa. Yrityspalvelut ovat toiseksi suurin 
markkina-ala Euroopan taloudessa tukkukaupan ja vähittäisjakelun jälkeen. 
Seurantakeskuksen mukaan PK-yritysten tuottajapalveluita kohtaan osoittama suhteellisen 
vähäinen kysyntä johtuu suurelta osalta niiden vaikeudesta tunnistaa omia tarpeitaan ja siitä, 
että ne tuntevat huonosti tarjolla olevia palveluita, mutta näissä ongelmissa voidaan auttaa 
koulutuksella ja PK-yritysten henkilökunnalle kohdistetulla tiedotuksella sekä rohkaisemalla 
PK-yrityksiä käyttämään tuottajapalveluita. Tämä näyttää antavan hyvät perustelut sellaisille 
PK-yritysten toimi- ja johtohenkilöille tarkoitetuille koulutustoimille kuten Euromanagement 
ja erityisesti portugalilaiseen PEDIP-ohjelman alaisille toimille, joista voi hyötyä ainoastaan 
käyttämällä hyväksyttyjä tuottajapalveluyrityksiä hakemusasiakirjojen laatimisessa. 
Toinen syy siihen, että PK-yritykset käyttävät vähän tuottajapalveluita on palveluiden 
kustannukset, joita pidetään usein liian korkeina suhteutettuna pienten yritysten käytettävissä 
oleviin rahoitusmahdollisuuksiin. Tällaisissa tapauksissa sellaiset tietyissä jäsenvaltioissa, 
varsinkin Ranskassa ja Italiassa voimassaolevat toimenpiteet kuin tukien myöntäminen 
verohelpotuksina tai avustuksina, jos turvaudutaan tuottajapalveluyrityksiin, näyttävät 
sopivilta parannuskeinoilta ja niiden käytön leviämistä toivoisi rohkaistavan2*. 
Lisäksi tuottajapalveluita tarjoavat varsinkin PK-yritykset ja erityisesti mikroyritykset. 
Varsinkin tuottajapalvelualan työllisyys on huomattavasti parantunut viime vuosina. Tämä 
kasvu, jonka odotetaan vielä kiihtyvän sisämarkkinoiden myötä, vahvistaa näiden alojen 
kiinnostavuutta työllisyyden kannalta ja siten tärkeyttä tukea palvelualan PK-yritysten 
työllisyyden kehitystä kasvusta kilpailukyvystä ja työllisyydestä annetun valkoinen kirjan 
suosituksen mukaisesti tuottajapalveluiden tuottavuutta parantamalla sekä yritys-ja 
innovaatiokeskusten kaltaisilla aloitteilla, joiden tarkoituksena on suosia innovoivien yritysten 
perustamista ja kehittämistä tarjoamalla niiden käyttöön täyden palvelun kokonaisuuden. 
24 Itse asiassa tässä yhteydessä tuottaja ja yritys ovat synonyymeja, mutta toista termiä käytetään laajassa ja 
toista kapeassa merkityksessä. 
25 On myös mahdollista tässä luvussa käsitellyn kustannuskysymyksen lisäksi, että ulkopuolisten palveluiden 
minimimäärät ylittävät pienimpien yritysten tarpeen. Pienet yritykset voivat käyttää enemmän apunaan 
omien järjestöjensä kuin markkinoiden tarjoamia palveluita, varsinkin maissa, joissa yritysten käytössä on 
jäsenmaksua vastaan julkisoikeudellisia järjestöjä. 
23 
Tarkasteltaessa tuottajapalveluiden kasvua ja tuottavuuden kehittymistä on otettava huomioon 
kansallisten selvitysten huolestuttava riittämättömyys tiedonlähteinä. Palvelujen fyysiselle 
tuotokselle ei ole riittäviä mittausvälineitä, joten työpanosta käytetään hyvin usein korvikkeena 
mitattaessa tuotosta. Käytännössä tämä asettaa työn tuottavuusvoitot nollaan ja vääristää 
vakavasti palvelujen kasvupotentiaalia. Palvelujen arvo nousee yleensä nopeammin kuin 
talouden arvo yleensä kertomuksessa esitetyistä kvalitatiivisista syistä sekä niiden 
työvoimavaltaisemman luonteen vuoksi. Lisäksi kysymys siitä, tarjoaako tuottajapalveluiden 
kehittyminen tai missä määrin niiden kehittyminen tarjoaa uusia kasvumahdollisuuksia 
eurooppalaisille PK-yrityksille joko tällaisten palvelujen toimittajina tai parantamalla niiden 
tuloksia kansallisilla ja kansainvälisillä markkinoilla, jää suureksi osaksi vastaamatta, koska 
voimakkaasti kvantitatiivisesti painottunut analyysi peruspalvelujen tilastoista edelleen peittää 
nämä perustavaa laatua olevat ongelmat. Yhteisö on jo todennut tarpeen ratkaista nämä 
perusongelmat ja hyväksynyt laajan palvelutilastoja koskevan kehitysohjelman2^, jonka olisi 
mahdollistettava vertailukelpoisten, hyödyllisempien tietojen saatavuus lähitulevaisuudessa. 
16. Käsitvöläisalat 
Kertomuksessa palautetaan mieliin perustellusti, että käsityöläisalan määritelmät poikkeavat 
huomattavasti toisistaan eri jäsenvaltioissa. Tästä johtuen komissio lisää säännöllisesti 
maininnan "pienyritykset", kun se viittaa käsityöläisaloihin, sillä huolimatta organisaatioiden ja 
lainsäädännön eroista käsityöläisaloilla ja pienyrityksillä on paljon yhteisiä piirteitä. 
Käsityöläisalan organisaatiorakenne on pitkän kehityksen tulos, ja käsityöläiset tuntevat 
toisensa kansallisten rakenteidensa kautta, joita he eivät toivo muutettavan. Sisämarkkinoista 
johtuvaa tarvetta yhdenmukaistaa käsityöläisalan määritelmää ei ole olemassa. 
Tämän vuoksi komissio onkin aina tuonut esille, ettei sillä ole aikomusta esittää käsityöläisalan 
määritelmän yhdenmukaistamista. On tosin vaikeaa saada käyttöön yhdenmukaisia 
käsityöläisalan tilastoja, kun otetaan huomioon erot mukaan otettujen ammattien 
lukumäärässä, alan taloudellisessa painoarvossa, yritysten koossa, organisaatiorakenteessa tai 
oppilaiden, kisällien ja mestareiden ammatillisessa koulutuksessa. Mutta komissio ei voi 
hyväksyä seurantakeskuksen kertomuksessa esitettyä lähestymistapaa, joka suosittaa 
käsityöläisalan määritelmän yhdenmukaistamista tilastollisten ongelmien ratkaisemiseksi. 
Komissio on sitä vastoin valmis tukemaan Eurostatin kanssa tiivisti koordinoitua yhteistyötä 
tilastoalalla nykyisten tilastojen parantamiseksi kuitenkin niin, että vaara yrityksille tästä 
koituvien kulujen kohtuuttomasta lisääntymisestä pidetään mahdollisimman pienenä. 
Berliinissä 26. ja 27. syyskuuta 1994 pidetyn toisen Euroopan käsityöläisalan ja pienyritysten 
konferenssin osalta komissio on esittänyt suppean kertomuksen tuloksista ja päätelmien 
pohjalta toteutettavista toimista ja aloitteista, joita voitaisiin suositella jäsenvaltioille. 
26 Neuvoston päätös 92/326/ETY, 18.6.1992. 
24 
17. PK-vritvsten sisämarkkinoiden seuranta 
Tässä luvussa laajennetaan edellisissä kertomuksissa tehtyä analyysiä ja keskitytään kolmen 
tekijän eli PK-yritysten tulosten, PK-yritysten dynamiikan ja toimintaympäristön keskinäisiin 
suhteisiin sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta. Koska todelliset ja arvioidut suuntaukset 
noissa muuttujissa liittyvät ajanjaksoon vuosien 1988 ja 1994 välillä, seurantakeskus on 
katsonut hyödylliseksi jakaa maat kahteen ryhmään (EUR-12 ja EFTA-4) sen mukaan, olivatko 
maat unionin jäseniä kyseisenä aikana. 
Yleisesti ottaen kertomukseen sisältyvät tiedot osoittavat selvästi, että yritystasolla on 
tapahtunut yleisen taloudellisen tilanteen parantumista ja makrotaloudellisen tason2^ 
todellisen ja nimellisen lähenemisen edistymistä vastaavaa kehitystä. Itse asiassa PK-yritykset 
saavuttivat suhteellisen hyviä tuloksia EUR-12 -maissa niiden toimintaympäristön 
yhtenäisyyden kehittyessä.2® Kokonaistasolla läheneminen on erityisesti huomattavissa 
sellaisilla aloilla kuin finanssi- ja rahapolitiikka, teknologia ja innovaatio, pääoma ja rahoitus, 
työmarkkinat sekä makrotaloudellinen vahvuus ja läsnäolo maailmanmarkkinoilla, kun taas 
indikaattoritasolla ainoastaan kolmessa seuranta-aseman käyttämistä muuttujista on havaittu 
merkittävää lähentymistä tänä aikana. EFTA-4 -maissa toimintaympäristö näyttää tulleen yhä 
samankaltaisemmaksi unionissa vallitsevan ympäristön kanssa useimmilla näistä aloista. Ainoa 
poikkeus on pääoma- ja rahoitusala, jolla näyttää tapahtuneen jotakin suhteellisen epäsuotuista 
kehitystä kiinteän pääoman muodostamisessa ja riskisijoituspääoman saatavuudessa. 
Tästä yleisestä suuntauksesta huolimatta on kuitenkin havaittu jonkinasteista eriytymistä 
työmarkkinapolitiikoissa (liittyen joihinkin EFTA-4 -maiden eroihin EUR-12 -maihin 
verrattuna ja huolimatta todetuista lähentymissuuntauksista työttömyyskorvausten osalta 
korvausasteilla mitattuna sekä perustamista koskevissa politiikoissa), yrityksiin kohdistuvissa 
rasitteissa (erityisesti oikeudellisissa rasitteissa) ja työsuhdeasioissa (erityisesti 
työvoimasäännöksissä, jotka seurantakeskuksen mukaan eivät kuitenkaan merkittävästi vaikuta 
PK-yritysten tuloksiin.) Olisi otettava huomioon, että nämä alat ovat juuri ne kolme alaa, 
joiden todettiin olevan yhtenäisimpiä vuonna 1988 ja joilla sen vuoksi voitaisiin harjoittaa 
suurempaa vapautta kansallisten politiikkojen suhteen. Tämä tulos näyttää kuitenkin tarjoavan 
lisätodisteita siitä, kuinka tärkeää on kiinnittää erityistä huomiota eri jäsenvaltioiden työllisyys-
ja oikeusjärjestelmiin aina, kun tehdään arvioita toimintaympäristön vaikutuksesta PK-yritysten 
tuloksiin, kuten aiemmissa osissa on korostettu. 
27 Katso esimerkiksi vuoden 1995 vuosittainen talouskertomus, KOM (94) 615, lopullinen, 13.12.1994 
2% Käsitettä läheneminen (tai eriytyminen) on kertomuksen tavoin käytetty dynaamisessa merkityksessä, ja se 
vastaa siirtymistä kohti lisääntynyttä tai vähentynyttä yhtenäisyyttä, jota tarkastellaan sen staattisena 
vastineena. 
25 
Odotusten mukaisesti tarkasteltaessa tarkemmin seurantakeskuksen laatimia eri maita koskevia 
suunnitelmia voidaan useimmissa tapauksissa erottaa selviä maaryhmiä ja tarkastella siten 
yleisiä samankaltaisuuksia ja eroja niiden välillä. Tämä on kuitenkin kaikkein selvintä yrityksiin 
kohdistuvissa rasituksissa, joiden osalta voidaan havaita neljä selvää mallia.2^ Ottaen 
huomioon, että työmarkkinapolitiikkojen eriytymisen on todettu johtuvan siitä, että yleisesti on 
lisätty julkisten varojen käyttämistä aktiivisiin työmarkkinapolitiikkoihin ja että eriytyminen 
voidaan luultavasti selittää työmarkkinoiden kaksinaisen luonteen samanlaisella suuntauksella, 
komissio katsoo, että kertomuksen tulokset korostavat voimakkaasti komission ponnistusten 
tärkeyttä (hallinnollisen) toimintaympäristön yksinkertaistamiseksi edelleen erityisesti 
jäsenvaltioiden yhteistoimien avulla yhtenäisen ohjelman mukaisesti. 
PK-yritysten tulosten osalta ja sen lisäksi, että kertomuksessa todetaan tietty määrä eriytymistä, 
joka näyttää johtuvan harvoista, yksittäisistä poikkeustapauksista, kertomuksessa todetaan, 
että työllisyyden kasvu on vastannut ainoastaan rajallisessa määrässä viimeaikaista 
kannattavuuden ja lisäarvon syntymisen parantumista. Vaikka yritysten 
omarahoitusmahdollisuuksien yleinen lisääntyminen on tietenkin tervetullut erityisesti, koska se 
voi varmasti osaltaan parantaa tulevia investointeja, muissa tutkimuksissa todetaan myös, että 
inflaatio-odotukset, korkotaseen erot ja vaihtokurssien epävakaisuus vaikuttavat edelleen 
negatiivisesti yritysten investointialttiuteen. Näin ollen vakaan makrotaloudellisen ympäristön 
kehittämisen edistäminen järkevän makrotaloudellisen politiikan avulla näyttäisi todellakin 
olevan yksi tärkeimmistä yksittäisistä tekijöistä toimintaympäristön ja yrittäjyyden sekä 
työllisyyden kasvun ja PK-yritysten kansainvälisen kilpailukyvyn edistämisessä. Pienten 
yritysten alaa korostavat politiikat sopisivat erityisen hyvin näiden tavoitteiden saavuttamiseen. 
Seurantakeskus on todennut, että julkisen varojen rakenne yhdistetään yleensä pikemmin kuin 
varojen määrä PK-yritysten tulosten edistymiseen tai huonontumiseen.-^ 
Kertomuksen yleisiä päätelmiä komissio pitää erityisen tervetulleina. Yleisesti ottaen 
toimintaympäristön todettiin parantuneen viimeisten kuuden vuoden aikana, 
toimintaympäristön lähentymisen sanotaan vaikuttaneen PK-yritysten tuloksiin ja ennen 
kaikkea sisämarkkinoilla näyttää olevan positiivinen vaikutus sekä toimintaympäristöön että 
PK-yritysten tuloksiin. 
29 Näihin kuuluvat keskimääräistä korkeammat taloudelliset ja oikeudelliset rasitteet Itävallassa, Belgiassa ja 
Saksassa, korkeammat oikeudelliset ja matalammat taloudelliset rasitteet Ranskassa, Tanskassa, 
Luxemburgissa ja Alankomaissa, korkeammat taloudelliset ja matalammat oikeudelliset rasitteet Kreikassa, 
Italiassa, Irlannissa, Portugalissa ja Espanjassa sekä lopuksi alemmat oikeudelliset ja taloudelliset rasitteet 
Suomessa, Norjassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
30 Tässä yhteydessä vero- ja sosiaalipolitiikkaa sekä T&K-ponnisteluja on pidetty kertomuksessa 
toimintaympäristön sellaisina osina, jotka ovat huonontuneet PK-yritysten tulosten kannalta vuosien 1988 
1994 välisenä aikana. 
26 
Näihin päätelmiin on luonnollisesti suhtauduttava tietyllä varauksella, koska on yhä liian 
aikaista arvioida täysin sisämarkkinoiden vaikutusta PK-yrityksiin. Kun voidaan vähitellen 
tarkastella pitemmän aikavälin kehitystä ja sisämarkkinoiden virallisesta voimaantulosta kulunut 
aika mahdollistaa sen vaikutusten näkymisen paremmin, seurantakeskusta pyydetään varmasti 
jatkamaan ja kehittämään edelleen analyysiään erityisesti tarkastelemalla uusia syy-yhteyksiä ja 
mukauttamalla niiden laajuutta. Sisämarkkinoiden tarkoitus on kuitenkin se, että ne tarjoavat 
uusia tilaisuuksia ja kasvumahdollisuuksia yrityksille, jotka aiemmin ovat olleet sidottuja yhden 
jäsenvaltion markkinoihin. Sen vuoksi on rauhoittavaa havaita, että tulosten mukaan 
sisämarkkinat toimivat näiden lupausten mukaisesti. Vahvistamalla omien ja jäsenvaltioiden, 
yritysyhteisön ja yrityksiä avustavien väliportaiden toimien yhteensovittamista ja tukemalla 
PK-yritysten ja käsityöalan kehitystä ja mukauttamista yhteisö kohdistaa edelleen suurimmat 
ponnistuksensa sen varmistamiseen, että mainitut tavoitteet saavutetaan parhaalla mahdollisella 
tavalla. 
18. Politiikkakvsymvkset 
Kertomus sisältää joitakin PK-yritysten hyväksi harjoitettavaa politiikkaa koskevia suosituksia. 
Suositukset annetaan ensi sijassa Euroopan unionin toimielimille, vaikka ne ovat suurelta 
osaltaan käypiä myös kansallisella ja alueellisella tasolla. 
Komissio yhtyy mielipiteeseen, jonka mukaan PK-yrityksiä suosivan politiikan pitäisi 
mukautua paremmin PK-yritysten toimintaympäristön olennaisiin muutoksiin Euroopan 
unionissa. Kertomuksessa viitataan näiden suuntausten joukosta varsin perustellusti 
markkinoiden muuttumiseen maailmanlaajuisiksi niin Euroopan kuin koko maailman tasolla, 
kehitykseen kohti tietoyhteiskuntaa sekä kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevan 
valkoisen kirjan PK-yrityksille asettamiin haasteisiin. 
Nämä olennaiset muutokset ovat saaneet Euroopan unionin vahvistamaan PK-yrityksiä 
suosivaa politiikkansa, erityisesti seuraavilla kertomuksessa mainituilla aloilla: 
vakaa makrotaloudellinen kehys 
avoin ja kilpailukykyinen ympäristö 
infrastruktuurien, liikenteen, televiestinnän ja tietotekniikan muodostama verkosto 
yritysten kilpailukyvyn vahvistaminen 
yritysystävällinen ympäristö 
yrityksille kohdennetut tukitoimet 
Vakaa makrotaloudellinen kehys 
Kertomuksessa osoitetaan, että kaikkein tehokkain toimenpide, johon hallitukset voivat ryhtyä 
PK-yritysten hyväksi, on parantaa yritysten toimintaympäristön makrotaloudellisia oloja. 
27 
Komissio on muotoillut tätä alaa koskevia suosituksia kasvusta kilpailukyvystä ja työllisyydestä 
antamassaan valkoisessa kirjassa. Siinä komissio korostaa, että Euroopan talous- ja rahaliiton 
toteutumisen eteneminen on erittäin tärkeä vakaan makrotaloudellisen kehyksen luomisessa 
yrityksille. 
Avoin ja kilpailukykyinen ympäristö 
Kertomuksessa vahvistetaan, että Euroopan unionin pyrkimykset laajentaa yritysten 
markkinoita sekä Euroopan unionin sisällä kuin kolmansissa maissa (ETA, WTO) ovat olleet 
hyödyksi PK-yrityksille huolimatta tietyistä mukautuskustannuksista. PK-yritykset ovat 
kasvattaneet nopeasti osuuttaan viennissä ja ovat hyötyneet kilpailusta kotimarkkinoilla. 
Komissio valvoo edelleen, että sisämarkkinat toimivat moitteettomasti varsinkin PK-yritysten 
osalta ja rohkaisee vientiä kolmansiin maihin. 
Julkisten viranomaisten tehtäviin kuuluu myös välttää kilpailun vääristymiä markkinoilla. 
Komissio on tällä alueella vastuullisessa asemassa sekä Euroopan unionin sisällä (yrityksiin 
sovellettava kilpailupolitiikka ja valtion tukien valvonta) että kolmansia maita kohtaan 
(kauppapolitiikka). 
Kilpailupolitiikkaa käsittelevissä kertomuksissaan komissio on asettanut etusijalle 
kilpailupolitiikan täydentävän ja välttämättömän aseman sekä kaupan että kasvun, 
kilpailukyvyn ja työllisyyden vaatimusten maailmanlaajuiseksi muuttumisessa-**. Kuten 
kertomuksessa korostetaan, tässä yhteydessä on välttämätöntä ottaa huomioon PK-yritysten 
erityispiirteet. Komissio onkin muotoillut kilpailupolitiikkaansa ja valtiontukien 
valvontapolitiikkaansa yritysten koon mukaisesti-*2. Erityisesti on kyse siitä, että PK-yrityksille 
annetaan mahdollisuus tehdä yhteistyötä keskenään tai solmia kumppanuussuhteita suurten 
yritysten kanssa, jotta ne varmistaisivat elinkelpoisuutensa kansainvälisyyden kasvaessa 
samalla kuitenkin välttäen sopimuksia tai käytäntöjä, jotka haittaavat markkinoiden 
moitteetonta toimintaa. 
Infrastruktuurien, liikenteen, televiestinnän ja tietotekniikan muodostama verkosto 
Kertomuksessa suositellaan julkisia viranomaisia tarjoamaan yrityksille asianmukaiset 
infrastruktuuri-, liikenne- ja televiestintaverkostot ja erityisesti helpottamaan PK-yritysten 
mahdollisuuksia käyttää niitä. 
Yhteisön toimielimet jatkavat toimintaansa tällä alalla, erityisesti EIP:n ja rakennerahastojen 
toimien välityksellä sekä kehittämällä Euroopan laajuisia verkostoja ja tietoyhteiskuntaa. 
31 Katso erityisesti kilpailupolitiikkaa koskevat kertomukset XXIV (1994) ja XXIII (1993). 
32 Katso erityisesti kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus XXII (1992), s. 57. 
28 
Yritysten kilpailukyvyn vahvistaminen, erityisesti paremman koulutusjärjestelmän sekä 
tutkimus- ja kehitystyön vahvistamisen avulla 
Kuten kertomuksessa korostetaan, on toivottavaa, että opetus- ja ammattikoulutusjärjestelmät 
sovitetaan paremmin yritysten, erityisesti käsityöläisalojen yritysten, tarpeisiin. Kasvua, 
kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevassa valkoisessa kirjassa suositellaan voimakkaasti joitakin 
yhteisön erityisaloitteita täydentämään toimia jäsenvaltioiden tasolla. 
Yritysten kilpailukyvyn vahvistaminen vaatii myös ylimääräisiä ponnistuksia teknologian 
tutkimus- ja kehitystyössä (T&K -toiminta) Komissio on kertomuksissaan PK-yrityksiä 
suosivien toimien yhteensovittamisesta^-* täsmentänyt erilaiset, erityisesti PK-yrityksille 
suunnatut, tämän alan toimet. 
Yritysystävällinen ympäristö 
Erittäin perustellusti kertomuksessa nostetaan esiin paremman oikeudellisen, hallinnollisen, 
verotuksellisen ja sosiaalisen ympäristön luomisen tärkeys. Kasvua, kilpailukykyä ja 
työllisyyttä koskevassa valkoisessa kirjassa korostetaan lisäksi, että yksi PK-yritysten 
heikoista kohdista liittyy juuri näiden yritysten kykyyn selviytyä oikeudellisen ja hallinnollisen 
ympäristön monimutkaisuudesta (erityisesti hallinnolliset ja lainsäädännölliset velvoitteet, 
uusien ympäristö- tai sosiaalialan määräysten laatiminen, uuden standardisointi- ja 
sertifiointijärjestelmän perustaminen osana sisämarkkinoiden täytäntöönpanoa ja tiettyjen 
ammattien harjoittamisen esteet). 
On itsestään selvää, että näillä aloilla suorassa vastuussa ovat yhtä lailla kansalliset ja yhteisön 
lainsäätäjät ja viranomaiset. Tämän vuoksi komissio jatkaakin edelleen toimiaan, joiden 
tarkoituksena on vähentää ylenpalttista byrokraattista taakkaa ja rasitteita sen omien 
(erityisesti yrityksiin vaikuttavan yhteisön lainsäädännön arviointijärjestelmä) sekä 
jäsenvaltioiden toimien osalta. Viimeksimainittuihin liittyen komissio on jo järjestänyt 
jäsenvaltioiden yhteistoimien puitteissa yhtenäisen PK-yrityksiä suosivan ohjelman mukaisesti 
Pariisissa 19. ja 20. kesäkuuta 1995 foorumin, joka mahdollisti jäsenvaltioissa käytössä olevien 
parhaiden käytäntöjen tunnistamisen ja vaihtamisen. 
33 Katso erityisesti yhteisön toimet PK-yritysten ja käsityöläisalojen hyväksi, KOM (94) 221 lopullinen 
7.9.1994. 
29 
Kuten kertomuksessa osoitetaan, yrityksen paras oikeudellinen ympäristö ei tarkoita 
yksinomaan pyrkimyksiä sääntelyn poistamiseen. Itse asiassa tiettyjen vaikeimpien ongelmien, 
kuten maksumääräaikojen, yritysten luovutuksen ja oikeudellisen muodon osalta 
lainsäädäntöaloitteet voivat olla erittäin hyödyllisiä. Komissio onkin hiljattain vahvistanut 
maksumääräaikoja-^ ja yritysten luovuttamista-^ koskevat jäsenvaltioille annettavat 
suositukset. Komissio rohkaisee myös kehittämään asianmukaisia oikeudellisia muotoja 
yrityksille, jotka toimivat yhteisön sisällä (erityisesti ETEY, jonka käyttöön on luotu REGIE-
verkko ja eurooppalaiset oikeudelliset muodot osuustoiminnallisille yrityksille, yhteisöille ja 
säätiöille). 
Tukitoimet 
Kertomuksessa viitataan myös siihen tärkeään tukeen, jota tukipalvelut voivat tarjota yrityksen 
kilpailukyvylle. Monimutkainen yrityshallinto ja strategisten linjausten kehittäminen aiheuttavat 
edelleen erityisiä vaikeuksia varsin suurelle PK-yritysjoukolle. Kuten kertomuksessa 
korostetaan, tämän alan kehitys vaatii, että palveluja on enemmän käytettävissä varsinkin 
syrjäisillä alueilla, ja toisaalta PK-yritysten jo suunnattujen toimien laajempaa kysyntää ja 
käyttöä. 
Komissio parantaa edelleenkin omien tukitoimiensa tarjontaa, erityisesti tiedonvälityksen 
(EIC-verkko) ja yhteistyön (BC-NET- ja BRE-verkko, Europartenariat, Interprise) osalta. Sen 
lisäksi se kehittää jäsenvaltioiden kanssa yhteistoimia, joiden tarkoituksena on vaihtaa parhaita 
vallitsevia käytäntöjä siltä osin kuin on kyse yrityksille tarjottavista palveluista (Madridin 
foorumi marraskuussa 1995) sekä mahdollisuuksista innostaa yrityksiä hankkimaan tietoa, 
koulutusta ja neuvoja. 
PÄÄTELMÄT 
Seurantakeskuksen vuosittaisia kertomuksia alettiin julkaista sisämarkkinoiden syntymisen 
myötä, ja niitä on kehitetty siitä alkaen. Niiden laajuutta ja rakennetta on mukautettu 
huolellisesti, ja lisäksi niiden maantieteellinen kattavuus on laajentunut vähitellen niin, että 
niissä käsitellään nyt useimpia Euroopan talousalueen jäsenvaltiosta. Kaiken tämän ansiosta ne 
säännöllisesti tarjoavat kattavan ja hyödyllisen analyysin PK-yrityksistä Euroopan taloudessa. 
Yleisesti ottaen ensimmäisessä kertomuksessa annettiin yleiskuva Euroopan PK-yrityksistä ja 
analysoitiin sisämarkkinoiden toteuttamisen mahdollisia seurauksia kvalitatiivisella tavalla. 
Tässä mielessä se oli PK-yritysten tilan "nollamittaus" Euroopan uniossa. 
34 EYVL C 144 ja L 127, 10.6.1995. 
35EYVLC400 ja L 385, 31.12.1994. 
30 
Toinen kertomus keskittyi ensimmäistä enemmän dynamiikkaan. Sekä työpaikkojen luomisen, 
koulutuksen, pääoman, rahoituksen, innovaation ja teknologian levittämisen osalta se osoitti 
mahdolliseksi sen, että rakenteiden lisäksi voidaan esittää kehityssuuntauksia. Lisäksi 
kertomuksessa esitettiin alustavan lähentymis-/eriytymisanalyysin tulokset ja tarkkailtiin siten 
sisämarkkinoiden toteutumisen ennakoivia vaikutuksia vuosien 1988 ja 1993 välisenä aikana. 
Tämänhetkinen, kolmas kertomus on edeltäjiensä lailla täynnä tosiasioita ja hyödyllistä tietoa. 
Tavanomaisen vuosittaisen PK-yritysten tuloksia koskevan tarkastelun lisäksi siinä keskitytään 
enemmän erityisesti useaan toimintaympäristöä koskevaan kysymykseen ja kiinnitetään 
suurempaa huomiota PK-yritysten sisämarkkinaseurannan kehittymiseen. Siihen sisältyy 
teematutkimuksia hallinnollisesta taakasta, johon on kiinnitetty runsaasti poliittista huomiota, 
ja tuottajapalveluista, jotka ovat erityisen mielenkiintoisia PK-yritysten toimien ja tuottavuuden 
laajentamisessa. 
Erityisesti kertomus osoittaa selvästi, että edellisten kuuden vuoden aikana toimintaympäristö, 
jossa PK-yritykset toimivat, on lähentynyt kahdessatoista aiemmassa jäsenvaltiossa. 
Pääomamarkkinoiden olosuhteista, teknologiaa ja innovaatiota koskevista kotimaisista 
ponnistuksista ja finanssi- ja rahapolitiikoista on tullut Euroopan unionissa yhä 
samankaltaisempia. Lisäksi samana ajanjaksona toimintaympäristö uusissa jäsenvaltiossa 
(Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa) sekä Norjassa on lähestynyt toimintaympäristöä Euroopan 
unionissa. 
Kertomuksessa tehdään kuitenkin myös se päätelmä, että PK-yritykset eivät vielä täysin hyödy 
tämänhetkisestä taloudellisesta elpymisestä. Verrattuna vuosien 1988 ja 1993 väliseen aikaan, 
jolloin PK-yritykset korvasivat ja jopa ylittivät työpaikkojen menetykset suurissa yrityksissä, 
PK-yritysten kyky luoda työpaikkoja on nyt lamaantunut. PK-yritysten hidasta elpymistä edelsi 
yritysten määrän kasvun hidastuminen Euroopassa. Tähän oli syynä pieni lasku uusien yritysten 
luomisessa ja kasvu yritysten sulkemisessa. Uusien, vastaperustettujen yritysten määrissä on 
suuria eroja eri puolilla Eurooppaa. Lrusia yrityksiä on suhteellisen paljon Saksassa ja 
Suomessa ja jokseenkin vähän Italiassa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tämä 
on ristiriidassa Euroopan uniossa vallitsevan yrityksen perustamiseen liittyvien vaikuttimien 
(halu olla riippumaton tai työttömyyden uhka) ja menestystekijöiden (liikkeenjohtokokemus ja 
koulutuksen taso) samankaltaisuuden kanssa. Näyttää siltä, että toimintaympäristössä joka 
tapauksessa vallitsevilla eroilla kuten väestön varakkuudella ja PK-yrityksiin kohdistuvilla 
erityisillä veropolitiikoilla on merkittävä vaikutus uuteen yrittäjyyteen. 
Yrittäjien aloitteellisuus ja heidän työhön ottamista ja investointia koskevat päätöksensä ovat 
ensiarvoisen tärkeitä kasvulle. Kaikkien julkisten politiikkojen on siten pyrittävä tarjoamaan 
yhtenäinen ja selkeä kehys, jossa yritykset voivat kilpailla vapaasti yhdenvertaisen kohtelun 
periaatteen mukaisesti ja siten saada aikaan aloitteiden, työllisyyden ja kasvun hyödyllinen 
kierto. Sitä varten on vahvistettava yksittäisiä tuottavuutta tukevia kannustimia, edistettävä 
kilpailua ja lisättävä markkinoiden joustavuutta yleensä. 
31 
Joulukuun 10. päivänä 1994 annetussa neuvoston päätöslauselmassa annettiin täysi 
toimintavapaus PK-yritysten dynaamisuudelle ja innovatiivisille mahdollisuuksille 
kilpailutaloudessa, vaikka siinä samalla selvästi todettiin, että niiden kehittymistä ja erityisesti 
niiden joustavuutta ja mukautumista muuttuviin olosuhteisiin haittaa joukko sekä sisäisiä että 
ulkoisia esteitä. Sen vuoksi yksinkertainen, looginen ja yhtenäinen politiikkakehys olisi erittäin 
tärkeä etsittäessä tehokkaimpia tapoja voittaa vaikeudet ja laajentaa vahvuuksia. 
Tämänhetkinen kertomus vahvistaa selkeästi nämä ajatukset ja osoittaa uudelleen tarpeelliseksi 
sen, että edistetään yhteisön jatkuvaa sitoutumista toimintaympäristön parantamiseen ja 
yritysten kehittämisen ja mukautumisen tukemiseen sen mukaisesti, mitä on esitetty 
yhtenäisessä ohjelmassa PK-yritysten ja käsityöläisalan hyväksi, joka valmistaa tietä toisen 
polven yrityspolitiikalle. 
Tässä merkityksessä komission ensisijainen tavoite on edelleen varmistaa lisäarvon korkea aste 
yhteisön yrityspolitiikassa ja myötävaikuttaa taloudelliseen elpymiseen ja työllisyyden kasvuun 
kehittämällä toimia, jotka suoraan kiinnostavat yrityksiä, ja lisäämällä olemassaolevien keinojen 
yhteyksiä. Tätä ajatellen komissio pyrkii erityisesti edistämään ja vahvistamaan keskinäistä 
neuvottelua ja yhteystyötä kaikkien yhteistyökumppaneidensa, jäsenvaltioiden, eurooppalaisten 
toimielinten ja yritysorganisaatioiden kanssa, jotta Euroopan unionin ponnistukset PK-yritysten 
hyväksi muutetaan kasvuksi, kilpailukyvyksi ja työllisyydeksi. 
32 
TIIVISTELMÄ 
EUROOPAN PK-YRITYSTEN SEURANTAKESKUS 
Kolmas vuosittainen kertomus 
Kertomus, jonka pääosastolle XXIII 
(Yrityspolitiikka, kauppa, matkailu ja sosiaalitalous) 
on antanut Euroopan komission 
ENSR - European Network for SME Research 
ja jonka on yhteensovittanut: 
EIM - Small Business Research and Consultancy 
33 
JOHDANTO 
Tämä on Euroopan PK-yritysten seurantakeskuksen kolmannen vuosittaisen kertomuksen 
tiivistelmä. Ensimmäinen vuosittainen kertomus julkaistiin toukokuussa 1993, ja se keskittyi 
PK-yritysten rakenteeseen ja niiden toimintakenttiin. Toisessa vuosittaisessa kertomuksessa 
seurattiin PK-yritysten kehittymistä, ja se julkaistiin huhtikuussa 1994. Molemmissa 
kertomuksissa käsiteltiin Euroopan yhteisön 12 jäsenvaltiota. Tämän vuoden kertomukseen 
sisältyvät myös Itävalta, Suomi, Norja ja Ruotsi, koska näiden maiden odotettiin liittyvän 
Euroopan unioniin 1 päivänä tammikuuta 1995. Valitettavasti Norja päätti toisin. Sen vuoksi 
tämä kolmas vuosittainen kertomus kattaa kaikki Euroopan talousalueen maat lukuun ottamat­
ta Islantia. 
Kertomuksen rakenne on jossain määrin muuttunut. Tärkein osa käsittelee PK-yritysten 
sisämarkkinoiden seurannan (SIMM: in) kehittämistä. Tällä seurannalla mitataan 
sisämarkkinoiden toteuttamisen vaikutusta PK-yrityksiin. Sisämarkkinoiden toteuttaminen on 
vaikuttanut sekä PK-yritysten tuloksiin että niiden toimintaympäristöön. Tämän vuoksi on 
erotettu toisistaan PK-yritysten tuloksia käsittelevät tiedot (I osa) ja tiedot, jotka on koottu 
PK-yritysten toimintaympäristöstä (II osa). Tämän vuoden kertomuksen teematutkimukset (III 
osa) koskevat PK-yritysten hallinnollista taakkaa ja tuottajapalvelujen alaa. Osa viime vuoden 
käsityöläisaloja koskevasta teematutkimuksesta on päivitetty. Viimeisessä osassa (IV osa) 
esitetään päätelmät. Tähän sisältyvät SIMM:in tärkeimmät tulokset ja yleiskatsaus 
kertomukseen sisältyvistä tiedoista aiheutuvista politiikkakysymyksistä. 
IOSA 
1. TALOUDELLINEN KASVU JA KEHITYS ALOITTAIN 
Taloudellisen kasvun kokoluokkamalli 
Taloudellinen kehitys 16:ssa Euroopan maassa vuosina 1988-1995 voidaan jakaa kasvukauteen 
(1988-1990), taantumisen kauteen (1990-1993) ja nousukauteen (1994-1995). Huolimatta 
eroista kokonaiskasvuvauhdissa 12 EU-maassa ja neljässä EFTA-maassa ilmenevät samat 
taloudellisen kasvun alakohtaiset mallit ja kokoluokkamallit. 
Vaikuttaa siltä, että elinkeinoelämän kausivaihteluiden kullakin vaiheella on erilainen vaikutus 
PK-yrityksiin ja suuriin yrityksiin. Maailmanlaajuinen taloudellinen lama kohdistui ensin 
vientiin suuntautuneisiin suuriin yrityksiin, kun sitä vastoin PK-yrityksiin se vaikutti vasta 
aikaviiveen jälkeen. Nousukauden aikana tapahtuu päinvastaista kehitystä. Koska nousu on 
voimakkaasti vientivetoista, suuret yritykset ovat hyötyneet siitä ensin. Vuodesta 1994 lähtien 
lisääntyneellä teollisuuden ja kuluttajien luottamuksella on ollut virkistävä vaikutus 
taloudelliseen kasvuun. Kotimainen kysyntä kasvaa kuitenkin vain vähän, koska reaalitulojen 
kasvu on vaatimatonta. 
34 
Taloudellinen lama kohdistui voimakkaasti työmarkkinoihin. Yksityisen alan työpaikkojen 
määrä Euroopassa oli suurin piirtein sama vuosina 1988 ja 1995, mutta työvoiman tuottavuus 
on kasvanut. Vuosina 1988-1990 vuotuinen työllisyyden kasvu PK-yrityksissä oli suurempi 
kuin 2 prosenttia, kun sitä vastoin työllisyys kasvoi suurissa yrityksissä vain hyvin vähän. 
Työllisyys PK-yrityksissä väheni 1 prosentin vuosivauhdilla ja suurissa yrityksissä lähes 
2 prosentin vuosivauhdilla. Taloudellisen nousukauden alkuvaiheissa työllisyyden kasvu elpyi 
ensin suurissa yrityksissä ja jonkin aikaa sen jälkeen PK-yrityksissä. Erityisesti PK-yritysten 
alalla työpaikkojen luomisen oletetaan olevan hidasta ylikapasiteetin vuoksi. 
Vuosina 1988-1990 yritysten lukumäärä kasvoi voimakkaasti. Nopeimmin kasvavia aloja olivat 
tukkukauppa, liikenne ja viestintä sekä tuottajapalvelut. Useimmissa maissa yritysten määrän 
kasvu hidastui laman aikana. Taloudellisen taantuman aikana epäsuotuisilla taloudellisilla 
olosuhteilla oli kielteinen vaikutus uusien yritysten luomiseen, ja se johti myös lisääntyneeseen 
yritysten toiminnan lopettamisvauhtiin. 
Vuosina 1988-1995 työn tuottavuus PK-yrityksissä on noussut vuosittain 2 prosentilla, mutta 
tuottavuuden kasvu on kiihtynyt vuoden 1990 jälkeen. Laman ja nousukauden aikana suurempi 
kansainvälinen kilpailu on pakottanut sekä PK-yritykset että suuret yritykset lisäämään 
tehoaan. Lisääntynyt työn tuottavuus yhdessä palkkojen vain vähäisen kasvun kanssa on 
johtanut tosiasiallisten työvoiman yksikkökustannusten vähenemiseen, ja tämä on lisännyt 
kannattavuutta. 
Eri alojen ominaisuudet 
Alat, joilla on suhteellisen suuri keskimääräinen yrityskoko, ovat kaivosteollisuus, teollinen 
tuotanto ja vähemmässä määrin liikenne ja viestintä. Rakennusalalla ja useimmilla palvelualoilla 
keskimääräinen yrityskoko 16:ssa Euroopan maassa on pienempi kuin yleisesti keskimääräiset 
kuusi työntekijää. Yleisesti näyttää vallitsevan positiivinen korrelaatio tuotannon 
pääomavaltaisuuden ja yrityskoon välillä. Tämä voidaan selittää sillä, että suurempi 
pääomavaltaisuus aiheuttaa lisääntyviä mittakaavaetuja ja lisää markkinoille tulon esteitä. 
PK-yritysten pieni keskimääräinen yrityskoko jollakin teollisuusalalla vastaa suhteellisen suurta 
PK-yritysten työn tuottavuutta tuolla teollisuudenalalla. Esimerkiksi useimmilla kauppa- ja 
palvelualoilla PK-yrityksillä on suurin työn tuottavuus, kun sitä vastoin kaivosteollisuusalalla ja 
tehdasteollisuudessa suurilla yrityksillä on suurin työvoiman tuottavuus. Tämän vuoksi 
PK-yritysten ja suurten yritysten jakautuminen teollisuusaloittain näyttää tehokkaalta 
makrotaloudellisesta näkökulmasta katsoen. 
35 
Vuosina 1988-1995 kasvuluvut ovat olleet suurimmat vientiin suuntautuneilla aloilla: 
kaivosteollisuudessa, tehdasteollisuudessa sekä liikenteessä ja viestinnässä. Tämä pätee sekä 
PK-yrityksiin että suuriin yrityksiin. Tämä korostaa kansainvälisen yhdentymisen ja 
erikoistumisen merkitystä taloudelliselle kasvulle. Rakennusteollisuus, vähittäiskauppa ja 
henkilökohtaiset palvelut, jotka ovat hyvin riippuvaisia kotimaan markkinoista, saavuttivat 
alhaisimmat kasvuluvut. Useimmilla aloilla PK-yrityksillä oli suuremmat kasvuluvut 
arvonlisäpalveluissa kuin suurilla yrityksillä. Ainoastaan tehdasteollisuudessa suuret yritykset 
olivat tällä mitalla mitattuna menestyksellisempiä. 
On hämmästyttävää, että alakohtaiset erot työllisyyden kasvussa vastaavat vain rajoitetussa 
määrin eroja lisäarvon kasvussa. Taipumus kustannusten vähentämiseen johti työllisyyden 
alenemiseen erityisesti vientivetoisella tehdasteollisuuden sekä kuljetuksen ja viestinnän alalla. 
Näillä aloilla yritykset lisäsivät arvonlisäpalvelujaan samalla, kun niiden työllisyys aleni. Tämän 
vuoksi ne alat, jotka kokivat suurimman lisäarvon kasvun, saavuttivat myös suurimman 
työvoiman tuottavuuden lisäyksen. 
Aloittain tarkasteltuna näyttää siltä, että lievä kasvu työvoiman yksikkökustannuksissa -
kilpailukyvyn mittana - liittyy suhteellisen nopeaan arvonlisäpalvelujen kasvuvauhtiin. Tämä 
pätee erityisesti suuriin yrityksiin, mutta vähäisemmässä määrin myös PK-yrityksiin. Oletetaan, 
että PK-yritykset, jotka ovat vähemmän joustavia muuttamaan työvoimakantaansa muuttuvan 
kysynnän mukaan, säilyttivät osittain kilpailukykynsä pienentämällä kyseisinä vuosina 
tuottokatettaan enemmän kuin suuret yritykset. 
2. LHKETOIMINNAN DYNAMIIKKA JA YRITTÄJYYS 
Uusien yritysten suuntaukset 
Euroopan maissa on ilmennyt tärkeitä eroja, kun kyseessä ovat olleet uusien yritysten 
muodostamissuuntaukset viimeisten viiden vuoden aikana. Yleensä uusien yritysten 
muodostamisvauhdissa Euroopassa on tapahtunut pientä laskua. 
Suurin osa uusista yrityksistä perustettiin palvelualalla. 
Keskimäärin kaikista Euroopassa toimintansa aloittaneista yrityksistä 87 prosenttia pysyy 
toiminnassa ensimmäisen vuoden, 68 prosenttia pysyy toiminnassa vähintään kolme vuotta ja 
55 prosenttia pysyy toiminnassa viidennen toimintavuotensa loppuun asti. Eri Euroopan maissa 
on kuitenkin huomattavia eroja, ja esimerkiksi viiden vuoden selviytymisaste vaihtelee 
Luxemburgin 45 prosentista Saksan 63 prosenttiin. 
36 
Uudet yritykset, työpaikkojen luominen ja kasvu 
Uudet yritykset vastaavat huomattavasta osasta kaikkien uusien työpaikkojen luomista 
useimmissa Euroopan maissa, mutta eri maiden välillä on suuria eroja. Lisäksi olemassa 
olevien yritysten laajentaminen on useimmissa maissa tärkeämpi työpaikkojen lähde kuin uudet 
yritykset. 
On syytä korostaa sitä, että suurin osa yrittäjistä ei ole kiinnostunut laajentamaan yrityksiään; 
vain vähäisellä osalla on kasvutavoitteita. 
Yrittäjän profiili 
Maasta riippumatta tyypillinen eurooppalainen liiketoiminnan aloittaja on iältään 35-vuotias 
mies, jolla on aikaisempaa kokemusta PK-yrityksistä keskijohdosta tai ammattityöntekijänä ja 
jonka koulutustaso vastaa hänen maansa väestön keskimääräistä koulutustasoa. 
Eri Euroopan maiden välillä on kuitenkin tärkeitä eroja esimerkiksi naisten ja työttömien 
osuudessa uusien yrittäjien joukossa. Yrittäjän profiili vaihtelee myös sen mukaan, minkä 
tyyppisen yrityksen perustamisesta on kysymys. 
Yrityksen perustamisen ja laajentamisen vaikuttimet ja menestystekijät 
Sisäiset vaikuttimet, kuten itsensä toteuttaminen, halu olla riippumaton ja 
liiketoimintamahdollisuuksien hyödyntäminen näyttävät olevan tärkeimpiä vaikuttimia uusien 
yritysten aloittamiseksi työttömyyden (tai sen uhan) ohella, joka on viime vuosina yhä 
tärkeämmäksi tullut painostustekijä. 
Vaikka monet eurooppalaiset tutkimukset osoittavat, että aikaisempi hallinnollinen kokemus, 
liiketoiminnalliset tiedot, positiivinen motivaatio, hyvä itseluottamus ja koulutus ovat tärkeitä 
menestystekijöitä, olisi otettava huomioon, että ainakin yhtä tärkeiltä vaikuttavat 
liiketoiminnan valinta ja toiminnan aloittamista edeltävä hyvä valmistelutyö. 
Yrityksen perustamisen ja laajentamisen esteet 
Pääoman puute on ylivoimaisesti vakavin este sekä yrityksen perustamiselle että sen 
laajentamiselle. Tätä seuraavat markkinoihin liittyvät ongelmat, riittämättömät 
liiketoiminnalliset taidot sekä verotuksen ja sosiaalimaksujen taso. 
37 
3. TYÖ 
PK-yritykset ja työpaikkojen luominen 
Viime aikoina on asetettu kyseenalaiseksi väite, jonka mukaan PK-yritykset ja erityisesti pienet 
yritykset, luovat suurimman osan työpaikoista teollistuneissa kansantalouksissa. Muiden 
mukana taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö OECD on kiinnittänyt huomiota siihen, 
että tietojen saantiin ja tietojen analysointiin liittyvät ongelmat ovat saattaneet johtaa 
PK-yritysten luomien työpaikkojen määrän yliarviointiin. 
Tässä luvussa käsitellään yksityiskohtaisesti tähän asiaan liittyviä metodologisia ongelmia. 
Luvussa tullaan siihen päätelmään, että joissakin tutkimuksissa on lähimenneisyydessä saatettu 
yliarvioida PK-yritysten luomien työpaikkojen määrä, mutta toteamus, että PK-yritykset 
yleensä luovat enemmän työpaikkoja kuin suuret yritykset, pitää yhä paikkansa. 
Keskusteltaessa PK-yritysten luomista työpaikoista viime aikoina on kehitetty teoria, jonka 
mukaan suuri osa PK-yritysten kasvavasta työllistämisosuudesta johtuu suurten yritysten 
tietoisesta strategiasta, jolla ne pyrkivät vähentämään epävarmuustekijöitä joustavalla 
tuotannolla ja muun kuin keskeisimmän liiketoiminnan alihankinnalla. Tässä luvussa arvioidaan 
tätä väitettä sekä käsitellään PK-yritysten joustavuutta ja työpaikkojen laatua koskevia 
kysymyksiä. 
Joustavuus PK-yrityksissä 
PK-yritysten työn joustomalleissa on useita ulottuvuuksia, joista osa-aikatyö ja tilapäinen työ 
ovat huomattavimmat. Osa-aikatyön merkitys kasvaa useimmissa Euroopan maissa. Yleensä 
naiset ovat miehiä useammin osa-aikatyössä, ja palvelualalla käytetään osa-aikatyöntekijöitä 
todennäköisemmin kuin tehdasteollisuudessa. 
Yrityksen koon liittyminen osa-aikatyöhön on selvästi sidoksissa alakohtaiseen ulottuvuuteen. 
Esimerkiksi samalla, kun Tanskassa pienissä yrityksissä teetetään tyypillisesti osa-aikatyötä 
kaikilla aloilla ja suurissa yrityksissä kokoaikatyötä, Alankomaissa PK-yritykset teettävät 
enemmän osa-aikatyötä tietyillä aloilla, kuten henkilökohtaisissa palveluissa, mutta 
päinvastainen pätee toisiin aloihin, muun muassa rakennusteollisuuteen. 
Tilapäinen työnteko koskee huomattavaa osaa Euroopan työvoimasta (10 prosenttia naisista ja 
7 prosenttia miehistä), ja se on kasvanut sekä absoluuttisina että suhteellisina osuuksina vuosi­
na 1987-1991. Joissakin maissa (Espanjassa, Tanskassa ja Portugalissa) tilapäistyöntekijöiden 
määrä on huomattavasti Euroopan keskiarvoa suurempi. 
On jonkin verran todisteita siitä, että suuret yritykset turvautuvat todennäköisemmin tilapäisiin 
työsopimuksiin, mutta pienen yrityksen käyttäessä tilapäisiä työsopimuksia niiden alaan kuuluu 
yleensä suurempi osa henkilökunnasta. 
38 
Työn laatu PK-yrityksissä 
PK-yrityksissä on yleensä nuorempia ja vähemmän koulutettuja työntekijöitä kuin suurissa 
yrityksissä, sellaisia osia työvoimasta, jotka tekevät tavallisesti työtä huonommissa työoloissa. 
Muut todisteet PK-yritysten työpaikkojen laadusta viittaavat samaan suuntaan. Niiden mukaan 
yritystason terveys- ja turvallisuusjärjestelmien olemassaolon todennäköisyys kasvaa tasaisesti 
yrityskoon kasvaessa, mutta työtapaturmien määrän osalta alakohtaisella vaikutuksella on 
suurempi merkitys kuin yrityskoolla. 
4. ALUEELLISET EROT 
PK-yritysten osuus teollisuuden työllisyydestä alueellisella tasolla 
Aikaisemmat seurantakeskuksen kertomukset vahvistaen tässä luvussa osoitetaan, että 
PK-yrityksillä ja erityisesti pienillä yrityksillä on merkittävä asema Euroopan alueiden 
työllisyydessä. Lisäksi siinä osoitetaan, että maiden välillä on suuria ja huomattavia alueellisia 
eroja PK-yritysten merkityksessä teollisuuden työnantajana. Nämä erot selittyvät suureksi 
osaksi eri alueiden alakohtaisella erikoistumisella, koska alat ovat joko PK-yritysten hallitsemia 
tuotantoaloja (työllisyyden kannalta "hallitsemia") tai alueita, joilla suuret yritykset hallitsevat 
tuotantoalaa. 
Suurimmat maan sisäiset erot löytyvät Alankomaista, Suomesta, Ranskasta, Espanjasta, 
Portugalista ja Norjasta. Tavoitteen 1 alueiden teollisuuden työllisyys on erityisen 
PK-yritysvaltaista verrattuna muihin maiden sisäisiin alueisiin. Malli on vähemmän selvä 
tavoitteen 2 alueiden osalta, ja se on vielä vähemmän selvä tavoitteen 5 alueiden osalta. 
Lopuksi vahvistetaan ensimmäisessä vuosittaisessa kertomuksessa kuvattu "rajailmiö", joka 
tarkoittaa sitä, että PK-yritysten osuus teollisuuden työllisyydestä osoittaa huomattavia eroja 
Euroopan rajojen eri puolilla. 
Teollisuuden työllisyyden vaihtelut kokoluokan mukaan alueellisella tasolla 
Useimmat alueet ovat kokeneet raskaita tappioita teollisuuden työvoiman määrässä vuosina 
1988-1992. Teollisuuden työvoiman lasku on kuitenkin ollut jyrkempää suurissa yrityksissä 
kuin PK-yrityksissä, ja pienten yritysten tulokset ovat olleet erityisen hyvät. 
Tavoitteiden alueilla useimmat näistä teollisuuden PK-yrityksistä ovat joko lisänneet 
työllisyyttään tai niiden työllisyys on vähentynyt vähemmän kuin suurissa yrityksissä. Tämä 
pätee erityisesti pieniin yrityksiin. 
Tehdasteollisuuden työllisyyden väheneminen on ollut suurempaa suurkaupunkialueilla kuin 
perinteisiin teollisuudenaloihin erikoistuneilla alueilla. 
39 
Yrittäjyys ja uudet yritykset alueellisella tasolla 
Niistä maista, joista tietoa on käytettävissä, on saatu todisteita hyvin suurista sisäisistä eroista 
alueellisissa yrittäjyysluvuissa. 
Vaikka kullakin maalla onkin oma maantieteellinen mallinsa, tiedot Ranskasta, Saksasta, 
Italiasta, Espanjasta ja Norjasta osoittavat, että pääkaupunkiseuduilla ja suurkaupunkien 
alueilla yrittäjyysluvut ovat alhaisemmat. Yrittäjyyden osuus on yleensä suurempi perinteisillä 
PK-yritysvaltaisilla alueilla. Toisaalta alueilla, jotka ovat aikaisemmin olleet riippuvaisia 
suurteollisuudesta, yrittäjyyden taso on alhainen. Tämän viimeksimainitun mallin saattaisi 
selittää voimakas palkanansaitsemiskulttuuri yhdistyneenä työvoiman alhaisempaan 
pätevyystasoon. 
Ranskasta ja Irlannista saadut tiedot osoittavat myös, että uusien yrityksien luomisen alueelliset 
erot liittyvät läheisesti alueiden taloudellisen ympäristön ja kulttuuriympäristön olemassa 
oleviin eroihin. 
5. VIENTI JA KANSAINVÄLINEN SUUNTAUTUMINEN 
Vienti maittain 
Kaikilla aloilla vientiin osallistuvien yritysten määrä kasvaa työntekijöiden määrän kasvaessa. 
Tiedot Portugalista, Ranskasta, Irlannista, Tanskasta ja Ranskasta osoittavat kuitenkin, että 
vientiä harjoittavien pienten yritysten määrä kasvaa. Jotkut alat, kuten tehdasteollisuus ja 
tukkukauppa, ovat enemmän vientiin suuntautuneita kuin muut, mutta kansainvälistymisen 
myötä tämä tilanne näyttää muuttuvan. Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Alankomaista, 
Espanjasta ja Portugalista saadut tiedot osoittavat, että vähittäiskauppiaiden ja palveluyritysten 
vienti kasvaa. 
Tuotannon kansainvälistymisen myötä pienten, erityisesti innovatiivisten, vientiä harjoittavien 
yritysten määrä kasvaa, ja nämä yritykset siirtyvät uusine tuotteineen vientimarkkinoille hyvin 
pian sen jälkeen, kun ne ovat saattaneet tuotteensa kotimaan markkinoille. 
Viennin voimakkuus 
Korrelaatio viennin voimakkuuden ja yrityksen kokoluokan välillä ei millään alalla ole kovin 
voimakas. Tehdasteollisuudessa viennin voimakkuus kasvaa kuitenkin yrityksen koon 
kasvaessa. Pienissä maissa PK-yritysten viennin voimakkuus on yleensä suurempi kuin suurissa 
maissa, mutta viime vuosilta saadut luvut osoittavat, että nämä erot kapenevat. 
Vientistrategia 
PK-yritysten keskuudessa ei vallitse mitään yhtenäistä vientistrategiaa; vientimenettelyssä 
yhdistyvät tavallisesti toisiinsa oppiminen käytännön kautta, strategiset sitoumukset ja 
satunnaiset tekijät. 
40 
Tuotteen laatu on tärkein tekijä päätettäessä mahdollisesta viennistä, mutta 
vientimarkkinamenestyksen avaintekijät ovat johdon kyvykkyys ja suorat yhteydet noihin 
markkinoihin eli lyhyesti sanottuna aktiivinen vientitoiminta. Näitä ominaisuuksia löytyy 
useammin suurista kuin pienistä yrityksistä. 
PK-yritysten viennin esteet liittyvät hyvin läheisesti kasvun ja kehityksen esteisiin. Tärkeimmät 
sisäiset esteet ovat pääoman puute ja riittämättömät johtamisvalmiudet. Tärkeimmät ulkoiset 
esteet ovat kaupan tekniset esteet ja byrokraattiset menettelytavat, markkinointi- ja 
jakeluongelmat sekä viennissä kauempana sijaitseviin maihin suuret kuljetuskustannukset ja 
viestintäongelmat. 
Julkiset hankinnat 
Julkisten hankintojen merkitys kasvaa huomattavasti, mutta kansainväliset hankinnat eivät ole 
kasvaneet merkittävästi 1990-luvulla. Vuonna 1993 vain 2 prosenttia julkisia hankintoja 
koskevista sopimuksista meni ulkomaisille yrityksille. Tarjousten tekeminen ulkomailla 
aiheuttaa PK-yrityksille useita ongelmia, jotka liittyvät kulttuurieroihin, kielivaikeuksiin, 
riittämättömiin tietoihin markkinoista ja riittämättömiin vienninedistämisen voimavaroihin. 
Eurooppalainen taloudellinen etuyhtymä (ETEY) 
ETEY:t ovat mielenkiintoinen uusi ylikansallisen liike-elämän yhteistyön oikeudellinen muoto, 
jossa yritykset pysyvät taloudellisesti ja oikeudellisesti itsenäisinä. Eurooppalaisten 
taloudellisten etuyhtymien määrä kasvaa nopeasti. Suurin osa niistä sijaitsee Belgiassa, 
Ranskassa ja Alankomaissa. Niitä perustavat kuitenkin etupäässä keskisuuret yritykset, jotka 
toimivat palvelualalla ja tehdasteollisuudessa. 
n OSA 
6. MAKROTALOUDELLINEN YMPÄRISTÖ 
Maailmantalous joutui 1990-luvun alkupuolella laman valtaan. BKT:n kasvu 16 Euroopan 
maassa hidastui 1980-luvun loppupuolen runsaista 3 prosentista 1 prosenttiin vuonna 1992 ja 
painui alhaisimmillaan -0,5 prosenttiin vuonna 1993. Vuonna 1994 alkoi huomattavan nopea 
nousukausi, jonka uskotaan jatkuvan vuonna 1995. Nousukauden käynnistäneenä voimana on 
ollut maailmankaupan elpyminen. Verrattuna USA:han kasvu EU:ssa on viivästynyt, mutta 
EU:n kasvu ylittää Japanin kasvun. Useimmat EU-valtiot kokivat laman aallonpohjan vuonna 
1993 ainoana poikkeuksena anglosaksiset maat ja Tanska. Laskusuhdanteen voimakkuus 
vaihteli huomattavasti. Se koetteli erityisen voimakkaasti Etelä-Euroopan valtioita samoin kuin 
Saksaa, Ranskaa ja Belgiaa. Investoinnit ja yksityinen kulutus olivat erityisen vähäisiä 
1990-luvun alkupuolella, mutta vuonna 1994 tapahtui selvä käänne parempaan, ja vuonna 
1995 odotetaan suurta investointien lisääntymistä, joskin ainoastaan vaatimatonta kulutuksen 
kasvua. 
41 
Vaikka kasvu nopeutuukin EU:ssa, inflaatio on laskenut 2,5 prosenttiin (vuonna 1994). 
Inflaation erot EU-maiden välillä ovat edelleen huomattavia, mutta ne ovat vähenemään päin. 
Inflaatio on suurin Etelä-Euroopan maissa. Lukuun ottamatta vuotta 1992 EU:n korkotaso 
seurasi etupäässä Saksan korkotasoa. Lyhytaikaiset korot alenivat vuosina 1993-1994, mutta 
pitkäaikaiset korot nousivat. 
Työmarkkinatilanne aiheuttaa EU:ssa yhä huolta. Vuodesta 1991 vuoteen 1994 EU:n 
työllisyys väheni jyrkästi laman vuoksi. Vuonna 1995 ennustetaan lievää työllisyyden kasvua, 
samalla kun yrityksissä on edelleen työvoiman ylikapasiteettia. Palkankorotukset EU:ssa ovat 
viime vuosina olleet pieniä. Koska tuottavuuden kasvu oli suuri vuonna 1994, työvoiman 
yksikkökustannukset ovat alentuneet jyrkästi, ja tämän johdosta EU:n teollisuuden 
hintakilpailukyky on parantunut. Verrattuna USA:han ja Japaniin työvoiman yksikkökus­
tannukset nousivat nopeimmin EU:ssa vuosina 1988-1993, mutta vuonna 1994 niiden kasvu 
oli alhaisinta EU:ssa. 
EU:n valuutat ovat osoittaneet huomattavaa epävakautta viime vuosina osittain poliittisten 
mullistusten ja talousarvio-ongelmien vuoksi. Odotettavissa on, että valuuttamarkkinat pysyvät 
epävakaina myös vuonna 1995. 
Mitä tulee valtion menoihin, kuusi eniten varoja käyttävää valtiota 16 Euroopan maan joukosta 
(osana BKT:sta) ovat Ruotsi, Tanska, Alankomaat, Belgia, Italia ja Norja (kaikki nämä 
käyttävät enemmän kuin 55 prosenttia BKT:sta). Keskimäärin kaikkien 16 Euroopan valtion 
menot ovat 51 prosenttia BKT:sta verrattuna 38 prosenttiin USA:ssa ja 31 prosenttiin Japanis­
sa. Valtion vero- ja sosiaaliturvatulot Euroopassa ovat 45 prosenttia BKT:sta verrattuna 
34 prosenttiin USA:ssa ja Japanissa. Monien Euroopan unionin valtioiden viime vuosikym­
meninä kokoamat suuret velat antavat aihetta huoleen. Vain kuusi maata täyttää tällä hetkellä 
EMU:n vaatimuksen 60 prosentin velasta. Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa valtion velka on 
suurempi kuin 100 prosenttia BKT:sta. Keskimäärin valtion nettovelka 12 EU:n jäsenvaltiossa 
on 6 prosenttia. Vuonna 1993 suurimmat budjettialijäämät olivat Ruotsissa ja Kreikassa (mo­
lempien alijäämä oli 13 prosenttia BKT:sta). Luxemburg on ainoa EU:n jäsenvaltio, jonka 
valtiontalouden tase on ylijäämäinen.. 
7. PK-YRITYKSIIN VAIKUTTAVIEN POLITIIKKOJEN VIIMEAIKAINEN 
KEHITYS 
Viimeaikainen kehitys 
Tämän luvun tarkoituksena on tarkastella sellaista viimeaikaista poliittista kehitystä, joka 
koskee PK-yrityksiä Euroopan unionissa. Erityisesti siinä korostetaan kansallisten hallitusten 
tuen uusia suuntauksia. 
42 
Politiikkaan, jonka tarkoituksena on vahvistaa PK-yrityksiä, kuuluu apu innovoinnissa, 
tuotekehittelyssä ja riskisijoituksissa, apu viennissä ja paremmat rahoitusmahdollisuudet. 
PK-yritysten riippuvuuden vähentämiseksi pankkirahoituksesta monissa maissa on otettu 
käyttöön järjestelmiä PK-yrityksiin tehtävien muodollisten ja epämuodollisten investointien 
edistämiseksi. 
Hallinnollisen taakan katsotaan hyvin laajasti olevan raskas PK-yrityksille. Hallitusten 
PK-yrityspolitiikassa Itävallassa, Belgiassa, Ranskassa, Italiassa ja Alankomaissa on kiinnitetty 
tähän seikkaan erityistä huomiota. Lisätietoja tästä aiheesta on luvussa 14. 
On pyritty parantamaan inhimillisen pääoman käyttöä yrityksissä (esimerkiksi Tanskassa, 
Suomessa, Norjassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Tämä on tapahtunut 
etupäässä johdon ja työvoiman koulutusohjelmien kautta. 
PK-yritysten sisäistä pätevyyttä täydentävien tieto-ja palveluinfrastruktuurien perustaminen on 
erityisen tärkeää kehitystä PK-yrityksille käytettävissä olevan tuen kannalta. Kyseessä ovat 
tavalliset alueelliset tietopalvelujen tarjoajaverkot, joiden tarkoituksena on olla PK-yritysten 
käytettävissä ja antaa niille avointa politiikan mukaista tukea. Niiden avulla tunnustetaan, että 
tiedon helppo saatavuus on monien PK-yritysten keskeinen vaatimus. 
Ympäristönsuoj etupolitiikka 
Useimmissa maissa on tapahtunut huomattavaa edistystä ympäristönsuojelunormeissa ja 
-politiikassa, mutta ympäristönsuojelun kannalta edistyneempien maiden, erityisesti 
Skandinavian maiden, Itävallan ja Saksan, sekä vähemmän edistyneiden maiden välillä on yhä 
huomattavia eroja. Verot ja tuet ovat tavallisimmin käytetyt ympäristönsuojelupolitiikan 
keinot. 
8. TYÖMARKKINAT 
Työmarkkinat: yleiskatsaus 
Suuri ja yhä kasvava työttömyys useimmissa Euroopan maissa on osoitus määrällisesti suuresta 
työvoiman tarjonnasta. Tästä voitaisiin tehdä se päätelmä, että PK-yritysten työvoimatarpeet 
voidaan tyydyttää helposti, mutta työmarkkinat ovat lohkoutumassa yhä enemmän, mikä 
kumoaa tämän yleisen ylitarjontamallin. 
43 
Taitojen puute ja työhönotto-ongelmat 
Se, että työvoimaa on määrällisesti tarjolla paljon, ei tarkoita sitä, että yrityksillä on 
käytettävissään tyydyttävä työvoimantarjonta laadullisessa merkityksessä. Tässä luvussa 
osoitetaan, että useilla aloilla ja useissa ammateissa useimpien Euroopan maiden PK-yritykset 
ovat kokeneet sekä määrällistä että laadullista taitojen puutetta. 
Samanaikaisesti PK-yritykset eivät yleensä kerro vakavista taitojen puutteesta aiheutuvista 
ongelmista. Ne eivät esimerkiksi ole johtaneet tuotannon vähenemiseen lyhyellä aikavälillä. 
Toisaalta nämä ongelmat voivat estää PK-yritysten tulevaa kilpailukykyä, työllisyyden kasvua 
ja tuotantoa pitkällä aikavälillä. 
Tämän taitojen puutteen syyt voivat olla ulkoisia, kuten se, että koulutusjärjestelmä ei toimita 
riittävää määrää hyvin ammattitaitoista tai ammattitaidoltaan sopivaa työvoimaa. Taitojen 
puute voi johtua myös sisäisistä puutteista, esimerkiksi siitä, että PK-yritykset usein 
kiinnittävät riittämätöntä huomiota inhimillisten voimavarojensa hallintoon esimerkiksi 
käyttämällä riittämättömästi hyväksi ammatillisia koulutuskursseja. 
Se, onko suuri työvoiman vaihtuvuus PK-yrityksille ongelma vai ei niiden työvoimatarpeen 
tyydyttämisessä, on tärkeä tämänhetkinen keskustelunaihe. Vaikka vaihtuvuuden aste vaihtelee 
suuresti Euroopan eri maiden välillä, ei ole mitään todisteita korrelaatiosta suuren työvoiman 
vaihtuvuuden (työllisyysturva prosentteina aikaisemmista ansioista) ja PK-yrityksissä 
vallitsevien työhönotto-ongelmien välillä. 
Työmarkkinapolitiikka 
On hyvin suuria eroja siinä, paljonko varoja käytetään kansallisesti aktiiviseen 
työmarkkinapolitiikkaan. Aktiivisen työmarkkinapolitiikan menot prosentteina BKT:sta 
vaihtelevat noin 1 prosentista Luxemburgissa lähes 7 prosenttiin Suomessa. 
Useimmat aktiivisen työmarkkinapolitiikan aloitteet eivät ole erityisesti suunnattuja 
PK-yrityksille, vaikkakin jotkut niistä ovat erityisen kiinnostavia PK-yritysten kannalta. 
Kaikissa maissa aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan kuuluu koulutustoiminta, mutta tällaisen 
politiikan kustannukset ovat erityisen tärkeitä Saksassa ja Ruotsissa. Aktiiviseen politiikkaan 
kuuluu myös palkkatuki työttömien kohderyhmien työllistämiseen, esimerkiksi nuorten 
henkilöiden tai pitkäaikaistyöttömien työllistämiseen. Belgiassa, Ranskassa ja Saksassa näitä 
järjestelmiä käyttävät erityisesti PK-yritykset. Kaikissa maissa on myös pantu täytäntöön 
järjestelmiä, joilla annetaan tukea oman yrityksen käynnistäville työttömille. 
Lopuksi keskustelu kohdistuu kahteen mielenkiintoiseen tanskalaiseen ja ranskalaiseen 
aloitteeseen, joiden tarkoituksena on lisätä PK-yritysten ammatillista pätevyyttä. 
44 
9. PÄÄOMAT JA RAHOITUS 
Tietojen puute PK-yritysten markkinoilla 
Pankit valittavat, että ne eivät saa riittävästi tietoja PK-yrityksistä. Yleiset taloudelliset tiedot 
ovat usein satunnaisia, tai ne eivät ole riittävän yksityiskohtaisia, mutta rahoituslaitosten on 
liian kallista itse koota ja analysoida tietoja tässä mittakaavassa. PK-yritykset ovat itse melko 
haluttomia antamaan yksityiskohtaisia tietoja rahoituslaitoksille salassapitosyistä ja siksi, että 
ne eivät yksinkertaisesti pysty toimittamaan korkeatasoisia tietoja. Tämän vuoksi pankit 
perustavat omia tietokantojaan ja kokoavat lisäksi tietoja erikoistuneilta tietopalveluilta kuten 
esimerkiksi yritystietokannoista, joissa on tietoja yritysten vuosittaisista kertomuksista. EU:ssa 
otetaan yhä enenevässä määrin käyttöön luottokelpoisuuden arviointijärjestelmiä, mutta nämä 
eivät ole erityisen hyödyllisiä PK-yritysten ollessa kyseessä, koska luokitusta pidetään hyvänä 
keinona velkakirjalainoja antaville yrityksille, joita PK-yritysten joukossa on vain vähän. On 
hyvin tärkeätä, että yksittäisen PK-yrityksen ja sen pankin välillä on pitkäaikainen suhde niin, 
että pankin on helpompi arvioida PK-yrityksen taloudellinen vahvuus ja sen pääomatarpeet. 
Luottoratkaisujen sopivuus 
Valtaosa PK-yritysten ulkopuolisesta rahoituksesta tulee pankeilta. PK-yritysten 
rahoittamisesta huolehtivalle pankkijärjestelmälle on aina ollut luonteenomaista lyhyen 
aikavälin lähestymistapa, jossa lainat myönnetään vakuutta vastaan ja investoinneissa vältetään 
riskejä. Pienet yritykset joutuvat tavallisesti maksamaan korkeampia korkokantoja kuin 
suuremmat yritykset. Tämän vuoksi lähes kaikki hallitukset ovat ottaneet käytäntöön suuren 
joukon erilaisia ohjelmia, joilla PK-yrityksille tarjotaan tukea ulkoiseen rahoitukseen 
esimerkiksi lainojen takuujärjestelmän a\v\\a tai edistämällä keskinäisten takuujärjestelmien 
perustamista. 
Omaan pääomaan perustuva rahoitus 
Pienet yritykset ovat perinteisesti hyvin itsenäisiä ja sen vuoksi hyvin haluttomia jakamaan 
omaa pääomaa. Monien maiden hallitukset yrittävät parantaa PK-yritysten mahdollisuuksia 
hankkia omaa pääomaa, mikä voidaan tehdä sekä epävirallisen että virallisen riskipääoman 
saatavuuden avulla. Epävirallisia riskipääomajärjestelmiä on yritetty edistää esimerkiksi 
välttämällä kaksinkertaista verotusta. Virallisissa riskipääomajärjestelmissä yksi suurimmista 
ongelmista on se, että riskipääomayritykset sijoittavat pääasiassa suurempiin yrityksiin ja 
välttävät aloittavia yrityksiä. Syitä tähän ovat tällaisten investointien suuri riski ja aikaavievä 
luonne yhdistettyinä uusien yritysten alhaiseen maksuvalmiuteen. Hallitukset ovat yrittäneet 
ratkaista näitä ongelmia; esimerkiksi Kreikassa ja Portugalissa hallitusten viranomaiset ovat 
luoneet yhteisrahoitusvälineitä perustamis- ja riskipääoman sijoittajien käyttöön. 
Joidenkin PK-yritysten ulkoiseen rahoitukseen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi joissakin 
maissa on otettu käyttöön jälkimarkkinat. Näistä saadut kokemukset ovat yleensä kuitenkin 
olleet epäonnistuneita, ja ne ovat johtaneet alhaiseen pääomatasoon sekä vähäiseen 
kiinnostukseen pääoman sijoittajien taholta. 
45 
Hallinnolliset valmiudet 
PK-yrityksillä ei ole riittävästi tietoa käytettävissä olevista rahoitusvälineistä, mutta toisinaan 
niillä on myös alikehittyneet hallinnolliset valmiudet itse huolehtia rahoitusasioista. Tämä 
tilanne on kuitenkin parantunut koulutusmahdollisuuksien kehittyessä. 
10. INFRASTRUKTUURIT 
PK-yritykset ja fyysiset infrastruktuurit 
Tosiasiallisen Euroopan laajuisen infrastruktuuriverkon perustaminen edustaa tärkeää 
tavoitetta sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta. Se vaikuttaa todennäköisesti myönteisesti 
Euroopan PK-yrityksiin paitsi luomalla aliurakointimahdollisuuksia, myös voimalla vaikuttaa 
niiden kilpailukykyyn. 
Mitä tulee alkuperäisiin investointeihin teiden, rautateiden ja puhelinliikenteen 
infrastruktuureihin, olisi muistettava, että Euroopan mailla on erilaisia ongelmia niiden 
talouden kehitystason mukaan. Samalla, lain vähemmän kehittyneiden maiden infrastruktuurit 
ovat selvästi puutteellisia sekä määrällisesti että laadullisesti, edistyneillä mailla on 
kyllästymisongelmia erityisesti tieverkkojen ollessa kyseessä. Lähentyminen on kuitenkin 
lisääntymässä näillä kolmella alalla. 
Huomiota olisi kiinnitettävä siihen, että infrastruktuurit ovat välttämättömiä, mutta eivät 
riittäviä edellytyksiä talouden ja erityisesti PK-yritysten kehitykselle. Uusien infrastruktuurien 
mahdollinen kielteinen vaikutus olisi myös arvioitava. 
PK-yritykset sekä viestintä- ja tietotekniikka 
Tiedon vallankumous ja "tiedon valtatiet" ovat jo olemassa ja kehittyvät edelleen 
tulevaisuudessa muuttaen elämäntapaa ja työympäristöä koko Euroopassa. 
PK-yritykset voivat jo saada suurta etua niiden mahdollisuuksien kautta, joita uusi 
viestintäteknologia tarjoaa, vaikkakin suuret yritykset näyttävät käyttävän näitä 
mahdollisuuksia enemmän tällä hetkellä. Olisi huomattava, että näiden palvelujen 
käyttöönoton ja alkukäytön kustannukset sekä pienten yritysten sisäisten valmiuksien 
heikkoudet muodostavat esteen niiden käytölle PK-yrityksissä. 
Kaikesta huolimatta tapaustutkimukset Euroopan eri maissa osoittavat PK-yritysten suuret 
mahdollisuudet uuden ja olemassa olevan viestintäteknologian käytössä. Eteläiset maat voisivat 
hyötyä pohjoisten maiden saamista kokemuksista ottamalla käyttöön ja soveltamalla uusia 
tietotuotteita ja -palveluja. 
46 
Yhdessä etäopiskelu, teleavusteinen työskentely, elektroninen tarjouksenteko ja telemaattiset 
verkot tarjoavat lukuisia mahdollisuuksia PK-yrityksille. Näihin sisältyy pääsy useisiin on-line 
-tietopalveluihin, tietojenvaihto pääurakoitsijoiden kanssa ja pankkitilien hoito. 
11. TEKNOLOGIA JA INNOVAATIOT 
PK-yritysten osuus innovaatioista 
Tämä luku osoittaa, että PK-yrityksillä on hyvin tärkeä merkitys innovaatioiden alalla. On 
paljon todisteita siitä, että tämä pätee sekä huipputekniikan teollisuuteen että perinteiseen 
teollisuuteen. Perinteisillä teollisuudenaloilla innovatiiviset PK-yritykset tukeutuvat pääasiassa 
sellaisiin panoksiin kuin laitteiden teknisiin muutoksiin ja muilla aloilla kehitetyn tekniikan 
käyttöönottoon. Tämä osoittaa, että PK-yritykset voivat olla innovaattoreita, vaikka ne eivät 
harjoittaisikaan muodollista tutkimus- ja kehitystoimintaa. Tämä muuttaa vakiintunutta 
käsitystä sellaisten maiden innovatiivisesta panoksesta kuin Italia ja Espanja, joissa on suuri 
määrä perinteisillä teollisuudenaloilla toimivia PK-yrityksiä, mutta joiden kansallinen 
varojenkäyttö tutkimus-ja kehitystoimintaan on alhainen suhteessa BKT:hen. 
PK-yritykset, innovaatiot ja yritysten toimintaympäristö 
Useissa Euroopan maissa tehdyt yritysten toimintaympäristöä koskevat tapaustutkimukset 
tukevat päätelmiä, joiden mukaan samaan teollisuudenalaan kuuluvien PK-yritysten 
maantieteellisellä keskittymisellä on myönteinen vaikutus innovaatioihin. Nämä niin sanotut 
teollisuusalueet ovat erityisen ratkaisevassa asemassa perinteisillä teollisuudenaloilla Italiassa, 
Espanjassa, Itävallassa ja muissa maissa, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja 
tiedepuistot antavat huipputekniikkaa käyttäville PK-yrityksille mahdollisuuden vahvistaa 
suhdettaan tieteellisiin infrastruktuureihin Siinä, missä perinteiset teollisuusalueet voivat olla 
vakiintuneita ja "luonnollisten" taloudellisten kehityskulkujen tulos, tiedepuistoilmiö on 
uudempi ja riippuvainen tietoisista politiikkaan perustuvista toimenpiteistä. 
Kansalliset teknologiapolitiikat 
Useimmissa Euroopan maissa on sekä kansallisilla että alueellisilla tasoilla otettu käyttöön 
politiikkoja, joiden tarkoituksena on edistää PK-yritysten innovaatioita ja teknologisia 
valmiuksia. Käytettäviin keinoihin kuuluvat verohelpotukset, tutkimus- ja kehitystoiminnan ja 
innovaatioiden tuki sekä teknologian siirron tuki. Ranska ja Saksa ovat maita, joilla on hyvin 
kehittyneet teknologiapolitiikat. 
PK-yritykset ja eurooppalaiset tutkimus-ja kehitysohjelmat 
Eurooppalaisilla tutkimus- ja kehitysohjelmilla on erityisen suuri merkitys vähemmän 
edistyneissä maissa, ja ne alkavat yleisesti olla paremmin PK-yritysten käytettävissä. On 
kuitenkin korostettava sitä, että viimeaikaiset eurooppalaiset tutkimus- ja kehitysohjelmat ovat 
yhä tärkeämpiä huipputekniikkaa käyttäville PK-yrityksille ja suurille yrityksille kuin 
perinteisillä teollisuudenaloilla toimiville PK-yrityksille. 
47 
12. KOULUTUS JA YRITTÄJYYS 
Koulutus Euroopan maissa 
Pohjoisiin maihin verrattuna Etelä-Euroopan maissa on edelleen pienemmällä osalla väestöstä 
korkea koulutustaso, mutta tämä ero kapenee todennäköisesti tulevaisuudessa, kun useimmat 
maat nyt tarjoavat samat koulutusmahdollisuudet nuorille. 
Mitä tulee opiskelijoiden osallistumislukuihin, maiden väliset erot rajoittuvat nyt suurelta osin 
siihen, kuinka suuri osuus opiskelijoista on kolmannen asteen opinnoissa (Portugalin 
4 prosentista Suomen 10 prosenttiin). Kolmannen asteen koulutuksessa ilmenee myös 
sukupuolten välisiä eroja. Yleensä naisia on enemmän muussa kuin yliopistopohjaisessa 
kolmannen asteen koulutuksessa, ja yliopistopohjaisessa koulutuksessa on enemmän miehiä. 
Lisäksi miehiä osallistuu huomattavasti naisia enemmän luonnontieteiden ja teknisten tieteiden 
opetukseen. 
Koulutustaso, yrittäjien menettely ja tulokset 
Kaikissa niissä maissa, joista tietoja on saatavissa, yrittäjillä ja yritysten perustajilla on 
korkeampi koulutustaso kuin työvoimalla keskimäärin, mutta useimmat eivät ole saaneet 
mitään erityistä koulutusta yrittäjyyteen. 
Erityisesti innovatiiviset ja huipputekniikan alojen yritysten perustajat ovat yleensä paremmin 
koulutettuja kuin keskimääräiset yritysten perustajat. 
Tässä luvussa osoitetaan myös, että joillakin aloilla yritysten selviytymisaste on korkea silloin, 
kun yrittäjän koulutustaso on korkeampi. Tämä saattaa johtua siitä, että nämä yritysten 
perustajat ovat yleensä paremmin valmistautuneita. 
Lisäksi on positiivisia yhteyksiä yrittäjän koulutustason ja yrityksen kasvusuuntauksen, sen 
verkkoutumistodennäköisyyden ja viennin todennäköisyyden välillä. 
Koulutusjärjestelmän lähestymistapa yrittäjyyteen 
Koulutuksella voidaan luoda yrittäjähenkeä, ja on hyviä syitä tehdä näin. Ensiksikin 
koulutuksessa otetaan huomioon PK-yritysten yhteiskunnallis-taloudellisen merkitys. Toiseksi 
siinä otetaan huomioon se, että koulutuksella voidaan edistää yrittäjyyttä kehittämällä erilaisia 
yrittäjävalmiuksia. Kolmanneksi opiskelijat ja koulutuksesta valmistuneet osoittavat lisääntyvää 
kiinnostusta yrittäjyyteen. Lopuksi yhteistyö PK-yritysten kanssa voisi parantaa yrittäjyyteen 
koulutusjärjestelmässä kiinnitettävää huomiota. 
48 
Voitettavana on kuitenkin joukko esteitä. Ensiksikin koulutus on liian teoreettista, eikä sitä ole 
riittävästi sopeutettu liiketoimintaan tai PK-yrityksiin. Toiseksi koulutus ei ole riittävän 
monitieteellistä lähestymistavaltaan. Kolmanneksi pannaan liian vähän painoa niiden 
henkilökohtaisten valmiuksien kehittämiseen, joita liikeyritykset ja erityisesti pienten yritysten 
johtajat tarvitsevat. Neljänneksi koulutuksessa kiinnitetään yleensä paljon enemmän huomiota 
suuriin laitoksiin ja palkansaajakulttuuriin kuin PK-yrityksiin tai yrittäjyyteen. Lisäksi 
opetushenkilöstö on riittämättömästi perehtynyt yrittäjyyteen ja PK-yrityksiin. 
13. OIKEUDELLINEN YMPÄRISTÖ 
Oikeudelliset muodot 
Yritysten oikeudellisilla muodoilla on yleensä samat yleisominaisuudet kaikissa Euroopan 
maissa. Yksityisiä elinkeinonharjoittajia on useimmissa maissa (lukuun ottamatta Luxemburgia 
ja Ruotsia), ja ne ovat yrittäjien tavanomaisin oikeudellinen muoto sekä vähittäiskaupan että 
palvelujen alalla. Tilastotiedot oikeudellisista muodoista osoittavat kuitenkin tärkeitä eroja 
Euroopan eri maiden välillä. 
Yksityiset elinkeinonharjoittajat ovat hyvin hallitsevassa asemassa Portugalissa, Espanjassa, 
Kreikassa ja Saksassa, kun sitä vastoin suuri osa yrityksistä, myös pienistä yrityksistä, 
Ruotsissa, Luxemburgissa, Norjassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa, Suomessa, 
Belgiassa ja Alankomaissa on osakeyhtiöitä. Henkilöyhtiöt ovat hyvin tärkeitä Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, Italiassa, Suomessa, Itävallassa, Kreikassa ja vähemmässä määrin Ruotsissa 
ja Alankomaissa, mutta ne eivät ole merkittäviä muissa maissa. Viidestä maasta (Ranskasta, 
Alankomaista, Espanjasta, Itävallasta ja Ruotsista) on olemassa tietoa oikeudellisesta 
muodosta kokoluokan perusteella. Kaikissa näissä maissa Ruotsia lukuun ottamatta suurin osa 
pienistä yrityksistä on yksityisten elinkeinonharjoittajien. Yksityisten elinkeinonharjoittajien 
osuus vähenee yrityksen kokoluokan kasvaessa. Useimmat yritykset, joissa on enemmän kuin 
kymmenen työntekijää, ovat joko osakeyhtiöitä tai julkisia osakeyhtiöitä. 
Huolimatta oikeudellisesta muodosta koon ja alan mukaan on kaksi aluetta, joilla Euroopan 
maiden välillä vallitsee tärkeitä eroja: voiton verokanta ja yritysten pääomavaatimukset. Nämä 
seikat auttavat selittämään eri jäsenvaltioissa suosittavat erilaiset oikeudelliset muodot. Selvää 
on esimerkiksi, että jos tuloveroasteen ja yhtiöveroasteen välillä on ero, joka selvästi suosii 
jälkimmäistä, tämä kannustaa yrityksiä osakeyhtiömuotoon. Muut tärkeät tekijät, kuten 
esimerkiksi sosiaaliturvajärjestelmät, voivat myös selittää osakeyhtiömuodon valinnan. 
49 
Normit 
Vaikkakin eurooppalaisten normien ja standardien täytäntöönpanoaste on korkea useimmissa 
maissa, PK-yritykset suhtautuvat epäilevästi lähentämiskehitykseen ja sen tuomiin etuihin, ja 
niillä on edelleen vääriä tietoja asiasta. Olisi kuitenkin huomattava, että tämä prosessi suosii 
ehkä kaikkein eniten suuria yrityksiä suurissa edistyneissä maissa. 
Laadunvarmistus 
Huomattava osa eurooppalaisista PK-yrityksistä suhtautuu edelleen vastahakoisesti 
laadunvarmistusta koskevan varmentamisen hankkimiseen. PK-yritykset useimmiten pikem­
minkin "painostetaan" hankkimaan ISO-varmentaminen kuin lähestyvät sitä vapaaehtoisesti. 
Lisäksi monet esteet, kuten asiasta aiheutuvat kustannukset, asian vaatima aika, joustavuuden 
menetys ja monet hallinnolliset taakat aiheuttavat varmentamisongelmia PK-yrityksille. Vaikka 
varmentamiskustannukset kasvavatkin yrityskoon myötä, kustannukset työntekijää kohti ovat 
suuremmat PK-yrityksissä kuin suurissa ylityksissä. 
m OSA 
14. HALLINNOLLINEN TAAKKA 
Hallinnollinen taakka määritellään "pakollisiksi hallintomenettelyiksi, jotka johtuvat 
lainsäädännöstä, jota yritysten on pakko soveltaa". 
Luvussa erotetaan toisistaan kaksi pääasiallista lainsäädännön aluetta, jotka luovat yrityksille 
hallinnollista taakkaa; nämä ovat kaikkia yrityksiä koskeva lainsäädäntö ("yrityksenä olemisen 
taakka") sekä työllistämiseen liittyvä lainsäädäntö ("työntekijöiden työllistämisen taakka"). 
Tutkimuksessa todetaan, että "yrityksenä olemisen taakka" aiheuttaa 60 - 70 prosenttia 
kaikesta hallinnollisesta taakasta. Yritysverotus, osinkojen verotus, tuloverotus, 
vuositilinpäätökset, arvonlisävero ja valmisteverot aiheuttavat suurimman osan tästä 
hallinnollisesta taakasta. 
Hallinnolliset menettelyt, jotka johtuvat työntekijöiden työllistämisestä, aiheuttavat 30 -
40 prosenttia hallinnollisesta kokonaistaakasta. Erityisesti palkkaveron ja sosiaaliturvamaksu­
jen maksaminen aiheuttaa suurimman osan tästä taakasta. 
Vaikka perusteellinen hallinnollisen taakan tutkimus on vähäistä EU:n jäsenvaltioissa, on ollut 
mahdollista arvioida yksityisille muille kuin alkutuotannossa toimiville yrityksille pakollisista 
hallinnollisista menettelyistä aiheutuvat kokonaiskustannukset. Yritysten hallinnollisen 
kokonaistaakan Euroopassa arvioidaan olevan 3-4 prosenttia BKT.sta vuodessa eli 180 - 230 
miljardia ecua vuodessa. 
50 
Pakollisista hallinnollisista menettelyistä aiheutuvat kokonaiskustannukset ovat suuremmat 
suuremmissa yrityksissä kuin pienissä ja keskisuurissa yrityksissä. Kustannukset työntekijää 
kohti ovat kuitenkin suuremmat PK-yrityksissä. 
Euroopan tasolla, samoin kuin yksittäisissä jäsenvaltioissa, tehdään aloitteita yritysten 
hallinnollisen taakan vähentämiseksi. 
Euroopan tasolla tärkeimmät strategiat, politiikat ja toimenpiteet hallinnollisen taakan 
vähentämiseksi ovat toimet, jotka koskevat tiedottamisen ja neuvonnan parantamista, olemassa 
olevien lakien uusimista ja yksinkertaistamista ja huomion kiinnittämistä uuteen lainsäädäntöön 
liittyvään hallinnolliseen taakkaan. 
Kansallisella tasolla eri maissa käytetään erilaisia strategioita, politiikkoja ja toimenpiteitä 
hallinnollisen taakan vähentämiseksi. Esimerkiksi Belgiassa ja Kreikassa pääpaino on lomak­
keiden ja tietojenantovaatimusten yksinkertaistamisessa. Suomessa ja Norjassa pääpaino on 
hallinnollisissa menettelyissä ja laitoksissa, jotka käsittelevät tätä tietoa. Portugalissa, Ruotsissa 
ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa olemassa olevien lakien tilalle säädetään uusia lakeja, joilla 
vähennetään yrityksiltä vaadittavia pakollisia hallinnollisia menettelyitä. Alankomaissa ja 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa kiinnitetään huomiota uuden lainsäädännön mahdollisesti 
aiheuttamaan hallinnolliseen taakkaan. 
15. TUOTTAJAPALVELUT 
Tuottajapalvelut määritellään palvelutoiminnaksi, jonka tuotoksen ostavat etupäässä yritykset. 
Nämä palvelut ovat muiden teollisuudenalojen prosessien tuotantoa välittäviä tai avustavia 
palveluja. Niihin sisältyvät yrityspalvelut ja ammatilliset palvelut, rahoituspalvelut, 
vakuutuspalvelut ja kiinteistöpalvelut. 
PK-yritykset toimivat voimakkaasti kilpailevassa ympäristössä; tuottajapalvelujen käyttö on 
ratkaiseva tekijä niiden kilpailukyvyn kannalta, koska se edistää niiden teknisen tiedon saantia 
sekä tuote- ja prosessi-innovaatioiden kellitystä ja viennin kasvua sekä parantaa markkinoille 
pääsyä. PK-yritysten ulkoisten palvelujen kysyntä keskittyy kuitenkin keskeisimpiin 
palveluihin, kuten kirjanpitoon. PK-yritysten keskuudessa muiden tuottajapalvelujen, kuten 
markkinoinnin ja koulutuksen, kysyntä näyttää edelleen olevan melko alhainen. Tärkeänä syynä 
tähän on, että PK-yritysten johtajat ja yrittäjät eivät useinkaan pysty tunnistamaan 
ongelma-alueita, jotka voisivat hyötyä ulkoisten palvelujen käytöstä, ja ovat tietämättömiä 
saatavien palvelujen laajuudesta. Toisena syynä saattaa olla, että monet palvelut on kehitetty 
täyttämään suurten yritysten tarpeet, eivätkä ne sovellu kovin hyvin pienemmille yrityksille. 
51 
Pienille yrityksille on luoteenomaista korkea-asteinen sisäinen palvelujen tarjonta siten, että 
yrittäjä usein itse tuottaa palvelut tai hankkii ne epävirallisesti henkilökohtaisten yhteyksiensä 
kautta. Ulkoisten tuottajapalvelujen kysyntä on suurinta keskikokoisissa yrityksissä, jotka 
pystyvät paremmin vuorovaikutukseen ulkoisten palvelujen tuottajien kanssa ja joilla on 
paremmin varaa näihin palveluihin. Suurilla yrityksillä on varaa suunnitella sisäiset palvelut 
tarkasti erityistarpeidensa mukaisiksi, mutta ne kehittävät myös synergiaa tuottamalla 
rutiinipalveluja yrityksen sisällä ja hankkimalla erityisosaamista ulkoisten palvelujen avulla. 
Sisäisten ja ulkoisten palvelujen yhdistämisen taso on tämän vuoksi korkein suurissa 
yrityksissä. 
Tuottajapalvelujen osuus on noin 11 prosenttia Euroopan yksityisestä muun kuin al­
kutuotannon kokonaistyöllisyydestä. Tuottajapalveluissa yrityspalvelujen osuus työllisyydestä 
on yleensä suurin. Näiden palvelujen tarjontaa hallitsevat PK-yritykset jokaisessa maassa. 
Pankki-ja vakuutustoimintaa hallitsevat kuitenkin suuret yritykset. 
Vuosien 1988 ja 1994 välillä tuottajapalveluissa on ollut korkein keskimääräinen vuotuinen 
kasvuvauhti kaikilla aloilla työllisyydellä mitattuna, hieman keskimääräistä hitaampi 
kasvuvauhti lisäarvolla mitattuna ja huonoin tulos tuottavuudella mitattuna. Työllisyyden 
osalta tuottajapalvelualan pienimpien yritysten kasvuvauhti on ollut nopein, ja seuraavina 
tulevat pienet yritykset. 
Eri maissa tuottajapalvelut ovat huomattavan suuressa määrin keskittyneet kehittyneimmille 
alueille ja suurkaupunkeja ympäröiville keskusalueille. Tämä johtuu osittain toimintaa tukevan 
infrastruktuurin saatavuudesta, mahdollisuudesta henkilökohtaisiin yhteyksiin, ammattitaitoisen 
henkilöstön saatavuudesta ja siitä arvostuksesta, jonka keskusalueella toimiminen tuo. 
Tuottajapalvelut ovat usein kuitenkin eniten lisääntymässä suuria asutuskeskuksia ympäröivillä 
alueilla, joilla ruuhkat ovat pienempiä ja vuokrat halvempia, mutta jotka kuitenkin sijaitsevat 
lähellä asiakaspohjaa. 
Missään maassa ei näytä olevan nimenomaista julkista politiikkaa näiden palvelutoimintojen 
kehittämiseksi, mutta useat ohjelmat ovat lisänneet sekä näiden palvelujen tarjontaa että niiden 
kysyntää. Julkiset viranomaiset suunnittelevat myös uusia toimintajärjestelmiä, joiden 
tarkoituksena on kehittämällä teknologiaa ja palvelujen tarjontaa parantaa PK-yritysten 
paikallisen toimintaympäristön laatua. 
16. KASITYOLAISALAT 
Ominaisuudet 
Käsityöläisyrityksille on luonteenomaista tuotannon suuri työvoimavaltaisuus ja se, että ne 
toimivat pienessä mittakaavassa, mutta suhteellisen suurella osalla niiden työntekijöistä on 
hyvä ammattitaito. Näiden yritysten asema on yleensä itsenäinen siten, että omistajat vastaavat 
niiden johdosta, ja yrityksen ja perheen välillä on yleensä läheiset yhteydet. 
52 
Merkitys 
Euroopan tasolla ja kansallisella tasolla käsityöläisalan merkitys ollaan lisääntyvässä määrin 
tunnustamassa taloudellisen vakauden tekijäksi, ammattitaidon perustaksi ja uuden yrittäjyyden 
lähteeksi. Käsityöläisalaan kiinnitetty huomio vaihtelee kuitenkin jäsenvaltiosta toiseen. Tämä 
on yksi syy saatavissa olevien tilastotietojen eroihin. Jopa niissä maissa, joissa käsi-
työläisaloihin kiinnitetään suurta huomiota ja joissa käsityöläisalat ovat oikeudellisesti 
määriteltyjä, käsityöläisaloja koskevia tilastotietoja voi olla niukasti saatavissa, koska 
määritelmä perustuu usein ammatteihin, kun sitä vastoin varsinaiset taloudelliset tilastot ovat 
perustuvat toimialoihin. 
Kohti yhteistä käsitettä 
Jotta Euroopan laajuinen tilastollinen seuranta olisi mahdollista, toteutetaan toimenpiteisiin 
jäsenvaltioiden välillä vertailukelpoisten tilastojen kehittämiseksi. Euroopan PK-yritysten 
seurantakeskuksen toisessa vuosittaisessa kertomuksessa tehtiin ensimmäinen yritys kehittää 
yhteinen käsityöläisvaltaisten alojen määritelmä, joka sallisi tarkoituksenmukaiset maiden väli­
set vertailut. Tämä kansallisten käsityöläisalan tilastojen vertailukelvottomuus nousi tärkeäksi 
kysymykseksi Berliinin käsityöläisalojen konferenssin valmistelussa. Euroopan komissio järjesti 
käsityöläisalojen tilastoja koskevan esikonferenssin kesäkuussa 1994 Göttingenissä sekä 
käsityöläisalojen määritelmiä ja tilastoja koskevan valmistavan konferenssin syyskuussa 1994 
Roomassa. Lopulta Berliinin konferenssissa syyskuussa 1994 tultiin siihen tulokseen, että 
lähitulevaisuudessa on pyrittävä käsityöläi salojen vertailukelpoisten tilastojen kehittämiseen. 
Käsityöläisalat ja Berliinin konferenssi 
Berliinin konferenssia edeltäneiden 12 esikonferenssin päätelmien tuloksena oli "12 
esikonferenssin yhteenveto", jonka perusteella Euroopan komissio laati valmisteluasiakirjan 
"käsityöläisalat ja pienet yritykset". Siinä käsiteltiin käsityöläisalojen ja pienten yritysten 
kannalta keskeisiä kysymyksiä, luetteloitiin ongelmia ja tehtiin suosituksia. 
Kohti asianmukaista politiikkaa 
Avignonissa pidetyn ensimmäisen käsityöläisalojen konferenssin jälkeen Euroopan komissio on 
esittänyt sellaista yhtenäistä ohjelmaa PK-yritysten ja käsityöläisalojen hyväksi, jossa 
noudatettaisiin uutta lähestymistapaa jäsenvaltioiden yhteisiin neuvotteluihin ja kokemusten 
vaihtoon, sekä jäsenvaltioiden yhteisiä pyrkimyksiä yritysten toimintaympäristöjen paran­
tamiseksi. Käsityöläisalojen ja pienten yritysten käytettävissä olevat tiedottamisen, rahoituksen 
ja koulutuksen keinot ovat kuitenkin edelleen riittämättömät mahdollistamaan niiden 
täysimittaisen hyötymisen olemassa olevista toimista ja ohjelmista. Euroopan PK-yritysten 
seurantakeskuksen toisessa vuosittaisessa kertomuksessa todettiin ongelmat ja annettiin 
suosituksia. Samoin tapahtui myöhemmin Berliinin konferenssissa. 
53 
Toisen vuosittaisen kertomuksen ja Berliinin konferenssin pääkohdat olivat samanlaiset, ja 
niissä tunnustettiin ne yleiset ongelmat, joita sekä pienet yritykset että käsityöläisalojen 
yritykset kohtaavat. Molemmissa vaadittiin: 
yhteistä eurooppalaista käsityöläisalojen ja pienten yritysten identiteettiä sekä 
käsityöläistoiminnan alan asemaa ja taloudellista merkitystä koskevan tietämyksen 
lisäämistä yksityiskohtaisten tutkimusten ja alakohtaisten analyysien kautta; 
tarkoituksenmukaista koulutuspolitiikkaa, jossa otetaan huomioon yritystoiminta 
harjoitteluajan jälkeisine koulutuksineen sekä kokemusten ja harjoittelijoiden 
kansainvälinen vaihto; 
säännösten, verojen sekä hallinnollisten ja sosiaalisten velvoitteiden lähentämistä; 
helpompaa rahoituksen saantia yhtäläisin ehdoin kaikissa jäsenvaltioissa; 
ammatillisten yhteenliittymien yhteistoiminnan edistämiseksi kansallisella ja kansainväli­
sellä tasolla. 
IV OSA 
17. PK-YRITYSTEN SISÄMARKKINOIDEN SEURANTA 
Vaikka työllisyyden kasvu vuosina 1988-94 oli PK-yrityksissä suotuisa verrattuna suuriin 
yrityksiin, se aiheutti kuitenkin pettymyksiä siinä suhteessa, että lisäarvo kasvoi PK-yrityksissä 
huomattavasti nopeammin kuin työllisyys. Lisäarvon kasvu PK-yrityksissä onkin ollut 
tuottavuusjohtoista, mistä voidaan havaita, että vaikka PK-yrityksissä ei varmasti ole 
tapahtunut kasvua ilman työllisyyttä, PK-yritysten kasvu on luonut vain niukasti työpaikkoja. 
PK-yritysten sisämarkkinoiden seurannan (SIMM:in) analyysi osoitti, että niukasti työpaikkoja 
luonut kasvu voidaan - osittain - selittää kahdella tekijällä: vallitsevan työmarkkinapolitiikan 
sopimattomuudella, joka pakottaa yrittäjät "valitsemaan" työvoiman lisäämistä välttävän 
kasvu-uran nykyisten työhönotto-ongelmien vuoksi, ja sillä, että PK-yritykset toimivat yhä 
enemmän maailmanlaajuisilla ja avoimilla markkinoilla pikemminkin kuin kotimaisilla ja 
suojatuilla markkinoilla. 
SIMM kiinnittää huomiota siihen, että yleisesti ottaen PK-yritysten toimintaympäristöt ovat 
lähentymässä 12 EU:n jäsenvaltiossa. Hallitusten politiikoista talous- ja rahapolitiikat lähenty­
vät toisiinsa, kun taas työmarkkinapolitiikat unionissa etääntyvät toisistaan. Mitä tulee yleisiin 
markkinaolosuhteisiin 12 EU:n jäsenvaltiossa, jäsenvaltioiden voima ja hyvinvointi ovat 
lähentyneet vuosina 1988-94, kuten ovat myös pääoma- ja työmarkkinoiden olosuhteet sekä 
teknologiaan ja innovaatioihin liittyvät kotimaiset toimenpiteet. 
Myös PK-yritysten dynamiikat ovat lähentyneet toisiinsa, kuten myös kannattavuus, mutta 
PK-yritysten tulokset (lisäarvolla, työllisyydellä ja viennillä mitattuna) ovat etääntyneet 
toisistaan vuosina 1988-94. Tämä johtuu etupäässä PK-yritysten erilaisesta menettelystä 
Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
54 
Yleisesti ottaen toimintaympäristö, liiketoiminnan dynamiikka ja PK-yritysten tulokset neljässä 
EFTA-valtiossa ovat tulleet yhä samankaltaisemmiksi kuin 12 EU-valtiossa vuosina 1988-94. 
Ero 12 EU-valtion ja neljän EFTA-valtion välillä on kuitenkin yhä edelleen huomattava. 
SIMM:issa on tehty joitakin analyysejä tarkoituksena selittää PK-yritysten tuloksia 
toimintaympäristön kannalta ja laajentaa tällä tavoin SIMM.ista saatava käytännön hyöty 
ulottumaan päättäjiin. 
Analyysi osoittaa, että hallitusten politiikoilla, erityisesti finanssi- ja rahapolitiikalla, on 
merkittävä rooli PK-yritysten tulosten edistämisessä, että nykyiset työmarkkinapolitiikat eivät 
sovellu kovin hyvin PK-yritysten tarpeisiin ja että hallitusten tutkimus- ja kehityspolitiikka 
näyttää olevan lähes kokonaan suurten yritysten tarpeiden mukaan suunnattua. Nämä tekijät 
saattavat jopa estää osan pienimuotoisesta tuotannosta. 
Työmarkkinaosapuolten välisiä suhteita kuvaavat indikaattorit eivät vaikuttaneet PK-yritysten 
tuloksiin. 
Lisäksi SIMM:issa on tehty joitakin alustavia päätelmiä yritysten toimintaympäristön laadun 
kehityksestä PK-yritysten näkökulmasta sekä 12 EU.n jäsenvaltion lähentymisestä. 
Toimintaympäristön arvioinnissa tultiin siihen päätelmään, että se on parantunut vuosina 
1988-94 ainakin PK-yritysten tulosten osalta, ja on myös todisteita siitä, että Euroopan unionin 
jäsenvaltioiden yritysten toimintaympäristöjen lähentyminen on vaikuttanut myönteisesti 
PK-yritysten tuloksiin. 
18. POLITnKKAKYSYMYKSET 
Aikaisemmissa kertomuksissa kiinnitettiin paljon huomiota politiikkoja koskeviin suosituksiin, 
joiden tarkoituksena oli edistää PK-yritysten ja käsityöläisalojen kasvua, sekä työpaikkojen 
luomiseen. Tässä kertomuksessa politiikkakysymyksillä tarkoitetaan edellä mainittujen 
PK-yritysten tulosten perussuhteisiin, markkinoiden toimintaan ja yritysten 
toimintaympäristöön aikaisempaa yhtenäisemmässä Euroopassa. 
Nämä politiikkakysymykset Hittyväl pääasiassa ylikansalliseen eurooppalaiseen 
politiikkatasoon, joskin ne voivat olla ohjeellisina hyödyksi myös kansallisen ja alueellisen 
politiikan lähestymistapojen kannalta. 
Markkinoiden kilpailu näyttää vaihtelevan huomattavasti aloittain ja maittain, kuten voidaan 
nähdä edellä tarkoitetuista yritysten perustamis-, Iopettamis- ja selviytymisluvuista. Nämä 
kilpailun tai markkinoiden toiminnan väliset erot vaikuttavat PK-yritysten taloudelliseen 
asemaan, joka puolestaan vaikuttaa niihin. 
Valtioiden välisen kaupan sääntelyn purkamiskehitystä on seurannut voimakas pyrkimys 
purkaa sääntelyä markkinoilta perusteellisemmin sekä kansallisella tasolla että ylikansallisella 
Euroopan tasolla. 
55 
Tämä sääntelynpurkamispolitiikka, jonka tarkoituksena on poistaa liiketoimien jäykkyyttä, 
keskittyy etupäässä markkinoiden toimivuuden parantamiseen. Lisäämällä kilpailua paikallisilla, 
kansallisilla ja kansainvälisillä markkinoilla pyritään parantamaan yritysalan kilpailukykyä 
maailmanmarkkinoilla. Tämä puolestaan johtaa lisääntyneisiin liiketoiminnan mahdollisuuksiin 
ja mahdollisuuksiin luoda lisää työpaikkoja. 
Olisi pyrittävä tasapainoiseen strategiaan suunniteltaessa sääntelynpurkamispolitiikkaa ja 
kilpailupolitiikkaa. 
Näiden politiikkojen ristiriitaisia piirteitä, jotka johtavat toisaalta markkinoille pääsyn esteiden 
vähenemiseen, mutta toisaalta myös sellaisiin liiketoimintastrategioihin, jotka on suunnattu 
suurempien yksiköiden luomiseen, olisi tarkasteltava perusteellisesti, päätavoitteena 
markkinoiden mahdollisimman hyvä toimivuus. Olisi edistettävä poliittisia strategioita, joilla 
pyritään vähentämään keinotekoisia markkinoille pääsyn esteitä, joita hallitukset ovat luoneet 
pyrkiessään pikemminkin suojelemaan olemassa olevia yrityksiä kuin optimoimaan 
markkinoiden toimintaa. 
Mitä tulee suotuisamman toimintaympäristön luomiseen, jossa PK-yritykset voivat aloittaa 
toimintansa, jatkaa sitä ja kasvaa (ja näin luoda työpaikkoja), olisi kiinnitettävä enemmän 
poliittista huomiota siihen oikeudelliseen kehykseen, jossa PK-yritysten on toimittava, 
nykyaikaisten infrastruktuurien saatavuuteen ja käyttöön, niihin kohdistuvaan hallinnolliseen 
taakkaan, tuottajapalvelujen saatavuuteen ja käyttöön sekä johtamis- ja yrittäjäkoulutuksen 
tarjontaan. 
Olisi luotava erityispolitiikka, jossa keskityttäisiin hallinnollisiin menettelyihin ja niiden 
vaikutukseen liiketoiminnan kannalta. Suositellaan, että kehitettäisiin asianmukaiset strategiat, 
joilla vähennettäisiin hallinnollisten menettelyjen vaikutusta yrityksiin ja erityisesti hyvin 
pieniin, pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Olisi lisättävä yhteisiä toimia, jotka perustuvat yksit­
täisissä jäsenvaltioissa saatujen kokemusten vaihtoon. 
Keinoihin tämän tilanteen parantamiseksi kuuluu puolueettoman ja vertailukelpoisen 
hallinnollisen taakan indikaattorin kehittäminen. Tällaista indikaattoria voitaisiin pitää 
tavoitteena, johon päättäjät pyrkivät omia politiikkojaan suunnitellessaan. 
Uuden tekniikan, kuten EDI:n, käyttö sekä suhteellisten uusien esimerkiksi sosiaalimaksujen 
perimiseen liittyvien organisatoristen käsitteiden käyttöä olisi edistettävä, jotta selvittäisiin 
hallinnollisten menettelyjen taakasta. 

ISSN 1024-4492 
KOM(95) 526 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
n os 
Luettelonumero : CB-CO-95-570-FÏ-C 
ISBN 92-77-95412-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg