Seuraavassa esitettävät osion E, Tuotantomenetelmät, kohdat a) Kiinteät parametrit ja b) Viljelymenetelmät on poistettu, jotta eritelmää voidaan mukauttaa siten, että se koskee Estepan piirikunnassa tällä hetkellä käytössä olevia viljelyjärjestelmiä, joissa yhdistetään edistyneitä, aiempaa tuote- ja ympäristöystävällisempiä viljelymenetelmiä:

”a) Kiinteät parametrit

— Istutusvälit ja runkojen lukumäärä.

Keskimääräinen tarhakohtainen tiheys vaihtelee suuresti koko piirikunnan alueella: tarkemmin sanottuna keskiarvot vaihtelevat siten, että vanhoissa tarhoissa on 75–100 puuta hehtaaria kohti ja uusissa tarhoissa 100–200 puuta hehtaaria kohti.

Mitä tulee runkojen lukumäärään, ainoastaan 12 prosenttiin Estepan oliivitarhoista on istutettu puita, joissa on ainoastaan yksi runko, kun taas 77 prosenttiin tarhoista on istutettu puita, joissa on vähintään kolme runkoa. On tärkeää ottaa huomioon, että kyseisessä piirikunnassa moniin tiheisiin tarhoihin on istutettu yksirunkoisia taimia, jotka on saatu juurruttamalla puumaisia pistokkaita pusseissa tai juurruttamalla puoliksi puumaisia pistokkaita käyttämällä sadetusta ja sen jälkeen siirtämällä ne muovipusseihin; viranomaiset suosittelevat jälkimmäistä menetelmää oliivitarhojen rakenneuudistussuunnitelmissaan.

Istutusvälien osalta on olemassa seuraavanlaisia tarhoja:

— perinteiset tarhat, jotka ovat useimmiten porrastetun mallin mukaisia (12 × 12), mutta tarhat voivat myös olla neliön tai suorakaiteen muotoisia ja etäisyydet voivat olla erilaisia (esimerkiksi 11 × 11, 13 × 13, 10 × 12 jne.), ja

— uudet tiheät tarhat, joissa istutustiheydet ovat paljon suurempia ja etäisyydet näin ollen paljon pienempiä; kyseisissä tarhoissa käytetään sekä neliö- että suorakaidemuotoa seuraavasti: 8 × 8, 7 × 7, 6 × 8, 6 × 4 jne., mutta yleisimmät mallit ovat 7×7 ja 6×8.

b) Viljelymenetelmät

— Lannoitteen levittäminen

Maa muokataan talvella korjuun jälkeen sekä kesällä käyttämällä värähtelevillä piikeillä varustettua kultivaattoria enintään 10 cm:n syvyydellä; tämä suoritetaan yhteensä noin 4–5 kertaa vuodessa.

Kuivana viljeltävien oliivipuiden alla olevalta pyöreältä maa-alueelta poistetaan rikkakasvit, ja kastelluissa oliivitarhoissa puiden välissä pidetään nauhaa. Puiden välit pidetään hallinnassa myös ennen itämistä käytettävillä torjunta-aineilla.

Kastelluissa tarhoissa lannoitetta levitetään sekoittamalla tasapainotettua lannoiteseosnestettä kasteluveteen käyttämällä kaavoja, jotka ovat oliivinviljelijöiden käytössä tai joita kyseisen alan asiantuntijat suosittelevat.

Kastelulannoitteessa käytetään pääasiassa typpeä, fosforia ja kaliumia sekä hivenaineita sellaisten puutteiden korjaamiseksi, joita on havaittu joko silmämääräisesti tai lukuisten lehtianalyysien avulla.

Useilla maapalstoilla maa jätetään nykyään muokkaamatta; aiemmin maa jätettiin paljaaksi, mutta viime vuosina maan katteeksi on jätetty useimmiten luonnonvaraista kasvustoa, joka poistetaan trimmereillä talven lopussa.

— Kastelu.

Useimpia oliivitarhoja ei kastella. Kastelu on kuitenkin lisääntynyt erityisesti viime vuosikymmenen aikana lähinnä siksi, että tarhat istutetaan nykyään tiheämmin.

Lähes kaikki kastelujärjestelmät ovat paikalliskastelujärjestelmiä, joilla levitetään vaihtelevia määriä vettä hehtaaria kohti veden saatavuuden mukaan.

Kasteltuja tarhoja sijaitsee kaikkialla piirikunnassa; ne eivät ole keskittyneet millekään tietylle alueelle.

— Karsinta

Estepan piirikunnassa viljeltävien oliivipuiden muoto määräytyy karsintatyypin mukaan; kyseisellä alueella karsintaan kuuluu suurten puupalojen poistaminen rungosta, ja karsinta tunnetaan nimillä ”poda de Lucena” tai ”poda en cabeza”. Käyttöön on otettu myös ”Jaen”-tyyppinen kohtuullinen karsinta, joka on vähemmän voimakasta. Molemmissa tapauksissa tavoitteena on, että puun latvuksessa on sekä sisäänpäin että ulospäin kasvavia oksia, mikä lisää puun tuottavaa pinta-alaa. Lisäksi huomiota kiinnitetään lehtien ja puuosien suhteeseen, joka on tuotantokapasiteetin indikaattori.

Koska suuri osa alueen sadosta käytetään syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotantoon, käytetään usein voimakkaampaa harvennusta, jonka avulla saadaan suurempia hedelmiä.

Uusissa tiheissä oliivitarhoissa on enemmän puita hehtaaria kohti ja puissa on vain yksi runko. Tämä runkotyyppi soveltuu parhaiten koneelliseen korjuuseen tällä hetkellä käytettävissä olevilla koneilla.

Kun puun latvuksen tuotantokapasiteetti on hyvä ja kasvavat osat ovat erittäin paksuja, puita karsitaan kevyesti oksarakenteen harventamista ja asteittaista määrittämistä varten.

— Kasvinsuojeluaineiden käyttö

Oliivien merkittävimpien tuholaisten ja tautien kantoja valvovat ja arvioivat integroitua torjuntaa maataloudessa käsittelevien yhdistysten (ATRIAS) asiantuntijat sekä agronomit, jotka ovat useiden suojattuun alkuperänimitykseen ”Estepa” liittyvien yhteisöjen palveluksessa.

Kyseiset asiantuntijat ja agronomit määrittävät käsittelykynnykset valvontapisteissä, jotka on sijoitettu strategisiin kohtiin koko piirikunnan alueella, ja he käyttävät useita eri keinoja (viikoittaiset tiedotteet, radio- ja televisio-ohjelmat jne.) tiedottaakseen oliivinviljelijöille suoritettavista toimenpiteistä ja siitä, mitä hyväksyttyä kasvinsuojelutuotetta on käytettävä, jotta vältytään hyödyllisen eläimistön vahingoittamiselta ja jotta oliiveihin ei jää jäämiä; käytännössä kaikki viljelijät noudattavat kyseisiä suosituksia.

Kaikista piirikunnan alueella viljeltäviä oliiveja vaivaavista tuholaisista ja taudeista mainitaan tässä yhteydessä ainoastaan merkittävimmät tuholaiset ja taudit, joiden vaikutus laatuun edellyttää laajaa ennalta ehkäisevää käsittelyä. Näitä ovat seuraavat: oliivikärpänen, oliivikilpikkä, oliivipuun kaarnakuoriainen ja oliivikääriäinen.

Ensimmäisenä mainittu, oliivikärpänen, käsitellään ilmasta levitettävällä dimetoaatilla; levitys voidaan suorittaa myös maasta käsin, mikäli lukumäärät ylittävät määritetyt kynnysarvot. Toinen tuholainen eli oliivikilpikkä käsitellään karbaryylillä ja pyriproksifeenillä; käytettyjen määrien suosituksista ja valvonnasta vastaavat aina ATRIASin asiantuntijat.

Tämä koskee myös oliivipuun kaarnakuoriaista, joka käsitellään pyretriinillä tai dimetoaatilla. Oliivikääriäinen käsitellään dimetoaatilla, ja käsittely toistetaan, kun lukumäärät ylittävät määritetyt kynnysarvot.

Korostettakoon, että ATRIASin asiantuntijat valvovat aina kyseisten tuotteiden käyttöä. Kyseinen tärkeä työ on yleisesti hyväksyttyä ja arvostettua oliivinviljelijöiden keskuudessa, ja sen avulla varmistetaan puristamoihin toimitettavien oliivien ihanteellinen laatu.

Kyseisten valvontaryhmien työn lisäksi alueelle perustetaan yhdennetystä tuotannosta vastaavia ryhmiä (Agrupaciones de Producción Integrada – API), jotka työskentelevät puristamoissa sen varmistamiseksi, että tuotettujen öljyjen elintarviketurvallisuuden taso on korkea; kuhunkin API-ryhmään kuuluu asiantuntijoita, jotka valvovat suoraan koko tuotantoprosessia oliivitarhasta puristamoon, pitävät kirjaa kaikesta päiväkirjaan, jollainen kullakin oliivinviljelijällä on tilaansa varten, jotta voidaan varmistaa saatujen tuotteiden paras mahdollinen jäljitettävyys.”