1.Valtameret – globaali haaste ja prioriteetti

Euroopan unionille ja monille kansakunnille ympäri maailmaa valtamerten merkitys on tulevaisuuden kannalta ratkaiseva. Ne tarjoavat suuret mahdollisuudet kasvuun, työpaikkojen lisäämiseen ja innovointiin. Meritalouden tuotoksi arvioidaan maailmanlaajuisesti 1,3 biljoonaa euroa, ja vuoteen 2030 mennessä määrä voi olla yli kaksinkertainen.

Valtamerillä on keskeinen tehtävä ilmastojärjestelmän säätelyssä. Ne tuottavat puolet tarvitsemastamme hapesta ja ovat absorboineet suurimman osan maapallon liiallisesta lämmöstä ja noin 25 prosenttia hiilidioksidipäästöistä. Monet saari- ja rannikkovaltiot (myös pienet kehittyvät saarivaltiot) ovat riippuvaisia meriluonnonvaroista ja suojattomia niitä vaikutuksia vastaan, joita ihmisen toiminnalla on meriluonnon säilyttämiseen ja kestävään käyttöön. Sillä, kuinka suhtaudumme valtameriin, on ratkaiseva merkitys. Jotkin kaikkein suurimmista maailmanlaajuisista haasteista – kuten ilmastonmuutos, köyhyys sekä turvallisen ja ravitsevan ruoan riittävyys väestölle, jonka määrän odotetaan olevan vuonna 2050 jo yhdeksän miljardia henkeä – voidaan ratkaista tuloksellisesti vain, jos valtameret ovat turvallisia, puhtaita ja kestävästi hoidettuja.

Valtameriämme uhkaavat liikahyödyntäminen, ilmastonmuutos, happamoituminen, pilaantuminen ja luonnon monimuotoisuuden väheneminen. Meri- ja rannikkotaloudet eri puolilla maailmaa kehittyvät, mutta niiden menestyminen riippuu siitä, paraneeko kestävyys. Pääsyä merireiteille vaikeuttavat toisinaan laiton toiminta, kasvava merirosvous, aseelliset ryöstöt ja muut meririkollisuuden muodot. Yritykset esittää alueellisia tai meriin liittyviä vaateita Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksella (UNCLOS) vahvistetun kehyksen ulkopuolella pelottelua, pakkoa tai voimaa käyttäen voivat vaikuttaa alueellisen vakauden lisäksi myös globaaliin talouteen. Tietämys merellä esiintyvästä laittomasta toiminnasta on edellytys kestävän ja sääntöihin perustuvan hallintotavan kehittämiselle.

Paikkansapitävien ajantasaisten tietojen saaminen meriluonnonvaroista ja -ekosysteemeistä on edelleen vaikeaa. Merellisten toimintojen kestävää kehittämistä varten tarvittava tekninen kehitys edellyttää parempaa tutkimusta.

Kaikki nämä haasteet on tunnustettu globaalilla tasolla. Rio+20 -huippukokouksessa valtion- tai hallitusten päämiehet sitoutuivat suojelemaan ja ennallistamaan valtameriä ja meriekosysteemejä sekä hoitamaan valtamerten luonnonvaroja kestävästi kansainvälisen oikeuden mukaisesti kestävän kehityksen kaikkien kolmen ulottuvuuden edistämiseksi. EU on sitoutunut tähän yhdennettyyn lähestymistapaan.

YK:n kestävän kehityksen Agenda 2030 -ohjelmassa merten suojelu ja kestävä käyttö määritellään yhdeksi ohjelman 17:stä kestävän kehityksen tavoitteesta (tavoite 14) ja osaksi ohjelmaa, jonka tavoitteet linkittyvät tiiviisti toisiinsa. Valtamerten suojelua ja kestävää käyttöä käsitellään nyt ensimmäistä kertaa yhdessä maailman muiden polttavimpien kestävyyshaasteiden kanssa kokonaisvaltaisessa maailmanlaajuisessa toimintaohjelmassa ja ne otetaan huomioon sellaisenaan monissa kestävän kehityksen tavoitteissa ja alatavoitteissa. Globaalin yhteisön on nyt muutettava nämä sitoumukset toiminnaksi. EU on täysin sitoutunut tähän päämäärään ja toimiin sen saavuttamiseksi. Tässä yhteisessä tiedonannossa esitetyt toimet ovat erottamaton osa Agenda 2030 -ohjelmaan liittyvää EU:n toimintaa. Tämä on myös yksi ulko- ja turvallisuuspoliittisen globaalistrategian prioriteeteista.

1.1. Valtamerten parempaa hallinnointia tarvitaan

Valtamerten ja niiden luonnonvarojen käyttöä ohjaa YK:n merioikeusyleissopimus, jota tukee merellä tapahtuvan eri alojen toiminnan yksityiskohtaisemmasta säätelystä vastaavien alueellisten ja kansainvälisten elinten ja foorumien muodostama kehys. Tämä kehys käsittää laajan valikoiman sääntöjä ja periaatteita. Se on kuitenkin jossain määrin epäyhtenäinen ja koordinoimaton. Syntymässä on maailmanlaajuinen yksimielisyys siitä, että valtameriin kohdistuvien paineiden kasvaessa meriympäristöä ja mereen liittyvää ihmisen toimintaa, myös meriin vaikuttavaa maalla tapahtuvaa toimintaa, on hallinnoitava tehokkaammin.

Komission vuonna 2015 toteuttama kuuleminen vahvisti, ettei nykyisellä toimintakehyksellä voida taata valtamerten hallinnoimista kestävästi seuraavista syistä:

Kehys on epätäydellinen ja sitä on kehitettävä lisää. Siinä on edelleen huomattavia oikeudellisia puutteita, erityisesti mitä tulee meriluonnon monimuotoisuuden säilyttämiseen ja kestävään käyttöön kansallisen lainkäyttövallan ulkopuolella olevilla alueilla. Kansainvälinen merenpohjajärjestö (ISA) ei ole vielä saanut valmiiksi säännöstöään, jossa vahvistetaan tarvittavat merenpohjan kaivostoimintaan liittyvät säännöt ja menettelyt.

Sovittuja sääntöjä ja järjestelyjä ei usein saateta tosiasiallisesti voimaan tai niiden noudattamista ei valvota yhtenäisellä tavalla. Olemme vielä kaukana maailmanlaajuisista tavoitteista, joista mainittakoon kestävän enimmäistuoton saavuttaminen kalastuksissa vuoteen 2015 mennessä ja 10 prosentin rannikko- ja merialuealan suojelu varsinkin suojeltujen merialueiden muodossa vuoteen 2020 mennessä. Kalastusalan työtä koskevan Kansainvälisen työjärjestön (ILO) yleissopimuksen kaltaisten tärkeiden merialan yleissopimusten voimaantuloa hidastaa se, ettei niitä ratifioida ripeästi.

Valtameristä vastaavien kansainvälisten organisaatioiden välistä koordinointia on liian vähän. Vaikka merialan toiminnat kytkeytyvät toisiinsa, niiden säätely tapahtuu yleensä erikseen kullakin alalla. Kansainvälisten elinten välinen koordinointi, joka yhdistäisi eri aloja, on usein tapauskohtaista tai sitä ei ole lainkaan. Organisaatioilla ja mekanismeilla, jotka saattaisivat kyetä lujittamaan yleistä kehystä ratkaisevalla tavalla, kuten UN-Oceans’lla tai hallitusten välisellä merentutkimustoimikunnalla (IOC), on usein heikot toimivaltuudet.

Laiton ja rikollinen toiminta vaikuttaa suuresti talouden toimijoihin, meriympäristöön ja merialoilla työskenteleviin ihmisiin. EU on parantanut omaa turvallisuuskehystään ja edistänyt kansainvälistä ja alueellista turvallisuusyhteistyötä, mutta paljon on vielä tehtävä merellä tapahtuvien lainvastaisten tekojen kitkemiseksi. Joidenkin valtameriin liittyvien toimintojen yhteydessä ihmisarvoisen työn puuttuminen on edelleen huolenaihe. Työolot laittomaan toimintaan osallistuvilla aluksilla ovat joskus paljon alle kansainvälisten standardien tai jopa lainvastaisia, millä on suora vaikutus asianomaisten työntekijöiden lisäksi kyseisen alan kykyyn toimia kestävällä tavalla.

Koordinointia on parannettava EU:n sisäisten ja ulkoisten politiikkojen välillä; viimeksi mainittuihin kuuluvat muun muassa Itämeri-strategia, Mustanmeren synergia, Adrian- ja Joonianmeren aluetta koskeva Euroopan unionin strategia, Välimeren unioni ja Pohjoinen ulottuvuus.

Sidosryhmät (ml. yritykset, tutkijat ja kansalaisjärjestöt) olisi otettava paremmin mukaan kansainvälisen sääntelykehyksen laadintaan ja toteutukseen. Tämä johtaisi parempaan määräysten noudattamiseen ja loisi tilaa myös uusille täydentäville hallinnointijärjestelyille, kuten vapaaehtoisille sitoumuksille ja parhaiden käytäntöjen jakamiselle. Valtamerten hoidon olisi perustuttava luotettavaan tieteelliseen tutkimukseen ja osaamiseen.