AKT–EU-kumppanuussopimuksen liitteessä II olevassa 3 luvussa vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt vientituloissa lyhyellä aikavälillä tapahtuvan vaihtelun rahoittamiseksi (FLEX-väline). Kyseistä liitettä on muutettu 13 päivänä kesäkuuta 2008 tehdyllä AKT–EY-ministerineuvoston päätöksellä N:o 1/2008.

FLEX-välineestä, mukaan lukien vuoden 2008 maailmanlaajuisen talous- ja finanssikriisin jälkeen käytetty ns. Vulnerability-FLEX, saatujen kokemusten perusteella ja AKT–EU-kumppanuussopimuksen mukaisesti on kehitetty uudenlaista lähestymistapaa maiden auttamiseksi selviytymään makrotalouteen vaikuttavista häiriöistä. Siinä otetaan huomioon myös julkisen talouden liikkumavara eli maan hallituksen makrotaloudelliset valmiudet reagoida ulkoisiin häiriöihin.

Tukipyyntöjen yhdenmukainen käsittely ennakoimattomiin tarpeisiin tarkoitettujen määrärahojen kokonaisuuden puitteissa turvaisi parhaiten jouston, jotta komissio voisi toimia kunkin tapauksen vaatimalla tavalla. AKT-osapuolen kanssa saavutettiin yhteisymmärrys ennakoimattomiin tarpeisiin tarkoitettuihin 11. EKR:n määrärahoihin sisältyvästä rahoituksesta tuen antamiseksi makrotalouden häiriötilanteissa.

Suunnitellun säädöksen tarkoituksena onkin AKT–EU-kumppanuussopimuksen 68 artiklan mukainen tuen antaminen tietyille AKT-maille ulkoisten häiriöiden vuoksi. Tämä tuki katetaan ennakoimattomiin tarpeisiin tarkoitetuista määrärahoista, jotka muodostavat yhden kokonaisuuden.

Edellä kuvatun uuden lähestymistavan täytäntöönpanemiseksi tarvitaan Cotonoun sopimuksella perustettujen elinten oikeudellisesti sitova päätös.

AKT–EU-ministerineuvosto päätti 5. toukokuuta 2017, että ehdotus myöntää AKT–EU-kumppanuussopimuksen 68 artiklassa tarkoitettua tukea ulkoisten häiriöiden vuoksi katetaan ennakoimattomiin tarpeisiin tarkoitetuista määrärahoista. Lisäksi se siirsi AKT–EU-suurlähettiläskomitealle toimivallan antaa viimeistään 31. joulukuuta 2017 päätös, jota sovelletaan AKT–EU-kumppanuussopimuksen liitteessä II olevaan 3 lukuun.

Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että neuvosto antaa tämän päätöksen.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ’säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia’ kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla, mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti unionin lainsäätäjän antaman säännöstön sisältöön”.

4.1.2.Soveltaminen tässä asiassa

AKT–EU-suurlähettiläskomitea on sopimuksella perustettu elin; se on perustettu Cotonoun sopimuksella.

Säädös, joka AKT–EU-suurlähettiläskomitean on määrä antaa, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia. Suunniteltu säädös on sitova kansainvälisen oikeuden nojalla Cotonoun sopimuksen 15 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaisesti.

Suunnitellulla säädöksellä ei täydennetä tai muuteta sopimuksen institutionaalisia rakenteita.

Tämän vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta, eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.

4.2.2.Soveltaminen käsillä olevassa asiassa