Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kansainvälinen kauppa ja ympäristö"

(97/C 56/11)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 28. maaliskuuta 1996 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Kansainvälinen kauppa ja ympäristö".

Asian valmistelusta vastannut ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto antoi lausuntonsa 17. lokakuuta 1996. Esittelijänä oli Joop Koopman.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 339. täysistunnossaan 31. lokakuuta 1996 seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 65 ääntä puolesta, ei yhtään vastaan, ja kolme pidättyi äänestämästä.

0. Tiivistelmä

0.1. Maailmankaupan vapautuminen entisestään on talous- ja sosiaalikomitean mielestä taloudellisesti tarkoituksenmukaista. Se tarjoaa kuluttajille aiempaa suuremman valinnanmahdollisuuden ja alhaisemmat hinnat ja voi siten vaikuttaa kestävään kehitykseen raaka-aineiden ja luonnonvarojen nykyistä tehokkaamman käytön avulla. Ympäristöongelmien tärkein syy ei ole kaupan vapautuminen, vaan markkinoiden ja viranomaisten kyvyttömyys saada ympäristöongelmien osuus näkymään hinnoissa. On erittäin tärkeää, että OECD saattaa määrittämänsä saastuttaja maksaa -periaatteen ajan tasalle ja kehittää sitä edelleen. Periaate tarjoaa erinomaisia mahdollisuuksia sisällyttää ympäristökustannukset hintoihin.

0.2. Kullakin maalla on lisäksi oikeus soveltaa esimerkiksi (kansallisia) tuotantostandardeja koskevia toimenpiteitä myös tuontitavaroihin. Näin EU:ssa voidaan torjua ympäristön kannalta epätoivottujen tavaroiden tuonti. Kansallisten ympäristöalan toimintalinjojen mahdolliset erot eivät saa johtaa korvaaviin maksuihin tai vientitukiin, joilla korvataan niistä kansalliselle teollisuudelle aiheutuvat verrannolliset haitat. Kun ympäristöongelmat ovat rajanylittäviä, alueellisia tai maailmanlaajuisia, samankaltaisten ongelmien parissa ponnistelevien maiden on pyrittävä yhteisiin ratkaisuihin. Tällaisissa monenkeskisissä ympäristösopimuksissa ("multilateral environmental agreement", MEA) täydentävät kauppatoimenpiteet voivat olla keskeinen osa sopimusta.

0.3. Komission tiedonannossa käsitellyt aiheet ovat kaupan ja ympäristön välinen vuorovaikutus, kehitysmaat, siirtymävaiheessa olevat kansantaloudet kaupasta ja ympäristöstä käytävässä keskustelussa, monenkeskinen kauppajärjestelmä ja ympäristönsuojelu sekä kansainvälinen kauppa ja ympäristökeskustelu. Tiedonannon lopussa on päätelmiä.

0.4. Komission mielestä kansainväliseen kauppaan perustuva kestävä kehitys voidaan saavuttaa sillä ehdolla, että kansallisella ja kansainvälisellä tasolla noudatetaan sopivaa ympäristöpolitiikkaa. Komitea kannattaa tätä näkemystä tuntien kuitenkin kansainvälisen kaupan kehityksen mahdolliset kielteiset ympäristövaikutukset. Tiedonannossa tunnustetaan, että kauppavaihdon vapauttamisen mahdollisten vaikutusten selvittämiseksi on tehtävä lisätutkimuksia, ja siinä mainitaan myös tarve havaita välineiden ja kauppasopimusten mahdolliset ympäristövaikutukset. OECD:n kauppaa ja ympäristöä käsittelevien toimintalinjojen toteutusta koskevasta selvityksestä ilmenee, että toimintalinjat ovat osoittautuneet hyödyllisiksi. Siksi TSK vaatii komissiota myötävaikuttamaan siihen, että kaikki OECD:n jäsenet noudattavat näitä toimintalinjoja tunnontarkasti.

0.5. TSK panee merkille OECD:n ministerineuvoston toukokuussa 1995 laatimasta selvityksestä tiedonantoon lainatun johtopäätöksen, jonka mukaan nykyisten ympäristöpoliittisten toimintalinjojen ja niiden kilpailukykyyn kohdistuneiden vaikutusten välillä ei ole voitu osoittaa minkäänlaista systemaattista suhdetta. Sama pätee myös edellä mainitussa selvityksessä esitettyyn väitteeseen, jonka mukaan nykyistä tiukempien ympäristöstandardien edut ovat haittoja suuremmat, mikä mahdollistaa myönteisen kokonaistuloksen niin kaupankäynnin kuin ympäristönkin kannalta. On vaikea arvioida, kuinka paljon pelko yritysten kilpailukyvyn laskusta tai ponnistukset aiempana kuvattuja lyhyen aikavälin kielteisiä vaikutuksia vastaan saavat hallitukset jarruttamaan tarvittavien toimenpiteiden hyväksymistä ympäristönsuojelun alalla.

0.6. Komission mielestä olisi vältettävä rajanylittäviä ja jopa maailmanlaajuisia ympäristöongelmia ratkaisemaan pyrkiviä yksipuolisia toimia, jotka ovat tuojamaan lainsäädännön yläpuolella. Nämä ongelmat on ratkaistava monenkeskisin ympäristösopimuksin, joiden lähtökohtana on, että kaupan rajoitustoimiin voi turvautua vain silloin kun se on tehokkain tapa saavuttaa tavoitteet. MEA-sopimukset on laadittava kansainvälisten ympäristönsuojeluorganisaatioiden avulla. UNEPille tulee antaa tässä johtava asema.

0.7. TSK on täysin samaa mieltä komission kanssa siitä, että yllä mainittujen maiden huolenaiheet on otettava vakavasti: kauppa- ja ympäristöongelmia on käsiteltävä niin ettei haitata tai vähennetä näiden maiden taloudellisen kehityksen näkymiä eikä vientiä. Komitea yhtyy komission tiedonannossaan mainitsemiin ehdotuksiin ja ajatuksiin. Se korostaa erityisesti komission mainitsemia myönteisiä toimia, jollaisia ovat koulutusohjelmat, tekniikan tutkimus jne.

0.8. TSK voi yhtyä siihen, että MEA-sopimusten nojalla luoduille kauppatoimille on kehitettävä riittävä kehys GATTissa ja WTO:ssa. Komitean mielestä tämä takaa myös avoimen kaupankäyntijärjestelmän yhtenäisyyden sekä varmistaa, että ympäristöä koskevat yhteisön tavoitteet saavutetaan sopivin toimenpitein. Komissiolle voidaan antaa tunnustusta siitä, että se on laatinut aiheesta raportin. Komission ehdotuksessa tarkoitetaan lyhyesti sitä, että MEA-sopimusten perusteella toteutettaviin toimenpiteisiin pätee "kevyempi" WTO-säännöstö kuin muihin toimiin. TSK katsoo, että komission ehdotuksissa tunnutaan tasapainottavan hyvin nämä kaksi tavoitetta ja MEA-sopimuksissa voidaan ryhtyä toimiin ns. "vapaamatkustaja"-ongelman ehkäisemiseksi. On myös tärkeää selventää WTO-sopimusten toiminnallista merkitystä MEA-sopimusten kauppatoimien muotoilemisessa. Myös muille kuin MEA-sopimuksiin perustuville kauppatoimille voi olla tästä hyötyä.

0.9. Erityisongelman muodostavat vapaaehtoiset ekomerkintäjärjestelmät, jotka perustuvat elinkaaren arviointiin ("Life Cycle Assessment" eli LCA), koska ne asettavat vaatimuksia myös PPM-toimille, jotka eivät vaikuta kyseiseen tuotteeseen tuontivaltiossa. Näiden epäselvyyksien ja kaupan mahdollisten vääristymien vuoksi TSK:n mielestä on paikallaan ryhtyä toimiin. Ensiksikään ei tulisi tehdä eroa yhtäältä viranomaisten ja toisaalta muiden tahojen myöntämien ekomerkintöjen välillä. Toiseksi LCA-arvioinnin pohjalta pitäisi edelleen olla mahdollista myöntää merkintöjä, joskin käytännöllistä lähestymistapaa soveltaen. Merkintöjen uskottavuus saattaa johtaa siihen, että PPM-toimille asetetaan vaatimuksia, jotka ovat viejämaassa vähemmän merkittäviä ja voivat siten haitata kauppaa. TSK:n mielestä avoimuusvaatimuksista on päästävä kansainväliseen sopimukseen, jolloin asiasta kiinnostuneet valmistajat voivat saada tietoa ehdoista entistä helpommin ja mahdollisesti osallistua kriteerien luomiseen. Euroopan unionin piirissä on tulevaisuudessa vahvistettava EU:n omaa ekomerkkiä.

0.10. TSK katsoo, että mahdollisia riita-asioita tulee käsitellä mahdollisimman avoimesti ja mahdollistaa myös kansalaisjärjestöjen osallistuminen. Paneelien tulisi tarvittaessa kääntyä tieteellisten, teknisten ja ympäristöasiantuntijoiden puoleen ja olla avoimia heidän näkemyksilleen.

0.11. WTO:n kauppa- ja ympäristökomitean CTE:n toimintaa tulee ohjata tulosten aikaansaamiseen, sen lähestymistavan tulisi olla tasapainoinen ja sen tulisi olla avoin ympäristöasiantuntijoiden ja muiden kansainvälisten järjestöjen antamalle panokselle. TSK:n mielestä CTE:n toiminnan pitäisi olla nykyistä avoimempaa. Kansalaisjärjestöt, esimerkiksi ympäristöjärjestöt, talouselämä ammattijärjestöt siihen mukaanluettuina sekä kuluttajat, voivat merkittävästi vaikuttaa CTE:n työhön. TSK on aiemmin ilmaissut huolensa riittämättömän ympäristöpolitiikan ja kaupan jatkuvan kilpailulle avaamisen seurauksista ympäristölle ja kannattaa siksi täysin komission ehdotusta siitä, että CTE:n tulisi tutkia ohjelmassaan myös kaupan vapauttamisen aiheuttamia kielteisiä ympäristövaikutuksia. Komitea on vakuuttunut, että tarvitaan yleisesti tunnustettu ja toimivaltainen kansainvälinen ympäristöjärjestö, joka voi ikäänkuin toimia WTO:n luonnollisena vastapainona. "Autonominen" elin tuntuu sopivimmalta tähän rooliin. TSK:n mielestä ei kuitenkaan ole toivottavaa luoda tarkoitusta varten vielä yhtä uutta järjestöä. Jo olemassa oleva järjestö kuten UNEP voi olla sopivampi.

1. Johdanto

1.1. Maailman kauppajärjestön (WTO) ministerikonferenssi järjestetään Singaporessa joulukuussa 1996. Esityslistalla on kauppa- ja ympäristökomitean ("Committee on Trade and the Environment", CTE) laatima selvitys ja keskustelu komitean valtuuksista. Päätös CTE:n perustamisesta WTO:n laitokseksi tehtiin Uruguayn kierroksen päätteeksi Marrakechin ministerikonferenssissa vuonna 1994. CTE:n alaksi on määritelty mm. seuraavaa: kauppa- ja ympäristötoimien välisen suhteen tunnistaminen kestävän kehityksen edistäminen huomioon ottaen sekä sopivien suositusten antaminen, mikäli on tarpeen tehdä jonkinlaisia muutoksia monenkeskisen kauppajärjestelmän sääntöihin. Samanaikaisesti laadittiin konkreettinen työohjelma, josta CTE:n pitäisi ensimmäiseksi antaa lausunto.

1.2. Komissio antoi neuvostolle ja Euroopan parlamentille tiedonannon KOM(96) 54, koska asia on niin tärkeä, että EU:n on osallistuttava täysipainoisesti siitä käytävään keskusteluun ja vaikutettava siitä tehtäviin päätelmiin. Tiedonannossaan komissio selostaa näkemystään CTE:n työohjelmassa mainituista asioista.

1.3. Tämän oma-aloitteisen lausunnon tarkoituksena on tehdä tunnetuksi kauppaa ja ympäristöä koskeva TSK:n kanta komission tiedonannon perusteella ennen ministerikonferenssin alkua.

2. Kaupan vapauttamisen ja ympäristöpolitiikan välinen suhde

2.1. Maailmankaupan vapauttamisella pyritään laajentamaan ja helpottamaan kansainvälisille markkinoille pääsyä poistamalla kauppaa haittaavia toimia ja laatimalla säädöksiä, jotka lisäävät kansainvälisen kaupan avoimuutta. TSK:n mielestä entistä vapaampi maailmankauppa on taloudellisesti tarkoituksenmukaista. Se tarjoaa kuluttajille aiempaa suuremman valinnanmahdollisuuden matalammin hinnoin () ja se voi siten vaikuttaa kestävään kehitykseen raaka-aineiden ja luonnonvarojen nykyistä tehokkaamman käytön avulla. Vapaata maailmankauppaa käydään viranomaisten säätämissä rajoissa. Nämä rajoitukset perustuvat viranomaisten vastuuseen markkinaprosessin yhteiskunnallisesta hyväksymisestä ja sen tuloksista. Tehokkuuden maailmanlaajuisen parantamisen välttämätön edellytys on, että hinnat noudattavat suhteellisesti raaka-aineiden tosiasiallista saatavuutta (eli niihin sisällytetään kielteiset ulkoiset ympäristövaikutukset ja raaka-aineiden vähyydestä tulevaisuudessa aiheutuvat kustannukset). Asia ei ole saanut tähän mennessä ansaitsemaansa huomiota.

2.2. Voidaan myös olla maailmanpankin kanssa samaa mieltä siitä, että ympäristöongelmien tärkein syy ei ole kaupan vapautuminen, vaan markkinoiden ja viranomaisten kyvyttömyys saada ympäristöongelmien osuus näkymään hinnoissa (). Tämä aliarvostuksen seurauksena hintamekanismi ei kykene riittävästi jakamaan uudelleen suppeita varoja, joilla voitaisiin estää tai korjata ympäristövaurioita.

2.3. Varojen huono kohdistaminen aiheuttaa myös vääristymiä kansainvälisessä kaupassa. Vääristymien vaikutukset vaihtelevat maittain ja talousaloittain. Ne ovat myös riippuvaisia viennin osuudesta kansantaloudessa.

2.4. Välineiden kannalta on erittäin tärkeää, että OECD saattaa määrittämänsä saastuttaja maksaa -periaatteen () ajan tasalle ja jatkaa toimintaansa tällä alalla. Periaate tarjoaa erinomaisia mahdollisuuksia sisällyttää ympäristökustannukset hintoihin, mikä mainitaan myös Rion ympäristö- ja kehitysjulistuksen 16. periaatteessa. Tämä lähestymistapa, jolla pyritään saamaan (kansallinen) ympäristö "hyväksyttävään tilaan", torjuu avustuksiin turvautumisen ja on kansainvälisen kauppapolitiikan tavoitteiden kannalta edullinen, koska se ei aiheuta häiriöitä kaupankäyntiin. Saastuttaja maksaa -periaatetta on hyvä soveltaa nykyistä yleisemmin.

Komitea on myös tyytyväinen G7-ryhmän ympäristöministereiden kantaan, että WTO:n olisi tuettava kaikkia pyrkimyksiä muodostaa rakenne, jossa myönnetään ympäristökustannusten hintoihin sisällyttämisen tärkeys. TSK kannattaa myös heidän WTO:lle esittämäänsä pyyntöä tutkia kauppasääntöjen ja ympäristöperiaatteiden mm. saastuttaja maksaa -periaate ja ennakointiperiaate välinen suhde (). Ennakointiperiaatteen tärkeys tunnustetaan Rion julistuksen 15. periaatteessa.

2.5. On kuitenkin myönnettävä, että saastuttaja maksaa -periaatteessa on merkittäviä puutteita ympäristöongelmien ratkaisemisen suhteen. Siitä ei ole apua luonnonvarojen liikahyödyntämisen tai huonon hallinnoinnin aiheuttamiin ongelmiin, eikä siitä ole kuin laihaa lohtua rajanylittäville tai maailmanlaajuisille ympäristöongelmille (). Vaikuttaa toki hyödylliseltä sisällyttää kustannuksia kansainvälisesti kaupattavien tuotteiden hintoihin saastuttaja maksaa -periaatteen nojalla.

2.6. TSK yhtyy OECD:n johtopäätökseen, että on vaikea arvioida kaupan, kauppapolitiikan tai kaupankäynnin vapauttamisen ympäristöä saastuttavaa vaikutusta. Se riippuu yleisesti useista muista muuttujista. Kaupan välittömät vaikutukset ympäristöön niin myönteiset kuin kielteisetkin voidaan rajata tiettyihin erityistapauksiin. Kaupankäynnin välilliset rakenteelliset vaikutukset saattavat korostua ympäristön kannalta määritettäessä hintoja ja markkinaoloja maailmanlaajuisesti, mutta niitä on vaikea tunnistaa tai tarkastella erillään muista tekijöistä ().

3. Lähtökohdat

3.1. Kullakin maalla on oikeus ratkaista omalla tavallaan kansalliset ympäristöongelmansa, joiden vaikutukset ulottuvat sen alueelle, kunhan ratkaisu ei ole syrjivä eikä se ole peiteltyä protektionismia. Toiminta riippuu maittain vaihtelevista ympäristöllisistä laatutavoitteista. Nämä erot johtuvat erilaisista lähtökohdista, mitä tulee kunkin maan ympäristöpääomaan, sen laatuun ja sille annettuun arvoon, sekä mahdollisuuksiin, joita (etenkin kehitys-)mailla on näiden ongelmien ratkaisemiseksi. Ongelmien käsittelytapa riippuu lisäksi maissa vallitsevista käsityksistä eri välineiden tarkoituksenmukaisuudesta.

3.2. Kullakin maalla on lisäksi oikeus soveltaa esimerkiksi (kansallisia) tuotantostandardeja koskevia toimenpiteitä myös tuontitavaroihin. Näin EU:ssa voidaan torjua ympäristön kannalta epätoivottujen tavaroiden tuonti. Näillä täydentävillä kaupallisilla toimilla pyritään tehostamaan politiikkaa. Komitea on täysin samaa mieltä komission kanssa, etteivät kansallisten ympäristöalan toimintalinjojen mahdolliset erot, eivätkä etenkään erilaisiin ympäristövahinkoihin perustuvat toimet saa johtaa korvaaviin maksuihin tai vientitukiin (joita komissio kutsuu ympäristöveroiksi), joilla korvataan niistä kansalliselle teollisuudelle aiheutuvat verrannolliset haitat.

Näitä ongelmia täytyisi lisäksi voida ratkaista ympäristötavoitteita koskevilla kansainvälisillä sopimuksilla etenkin maissa, joissa olosuhteet ovat suunnilleen samanlaiset, kuten EU:ssa tai vielä laajemmin OECD:ssa. Komissio viittaa tiedonannossaan myös vähittäisen ympäristöpoliittisen lähenemisen merkitykseen. Tällaisessa tilanteessa ei ole myöskään tarkoitus kompensoida mahdollisia verrannollisia haittoja yrityksille maissa, joiden ympäristö saastuu huomattavasti. Ympäristön luonteen, määrän ja laadun erot täytyy hyväksyä osana maan valtteja, joihin kansainvälisen työnjakojärjestelmän ja kaupan on ehdottomasti tukeuduttava.

3.3. Kun ympäristöongelmat ovat rajanylittäviä, alueellisia tai maailmanlaajuisia, samankaltaisten ongelmien parissa ponnistelevien maiden on pyrittävä ratkaisuihin neuvottelemalla. Tällaisissa monenkeskisissä ympäristösopimuksissa ("multilateral environmental agreement", MEA) täydentävät kauppatoimenpiteet () voivat olla keskeinen osa sopimusta.

3.4. Tämä maiden yhteisvastuu ilmenee Rion julistuksen 12. periaatteesta. Siinä todetaan muun muassa, että jäsenvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä edistääkseen avointa kansainvälistä talousjärjestelmää, joka on omiaan synnyttämään talouskasvua ja kestävää kehitystä kaikissa maissa, ja että olisi vältettävä kaikkea yksipuolista toimintaa (suunnitelmat alueiden ulkopuolelle ulottuvista toimista), jolla suuret ympäristöongelmat pyritään ratkaisemaan tuojamaan lainsäädännön yläpuolella.

3.5. Tässä yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota kehitysmaihin ja siirtymävaiheessa olevien maiden kansantalouksiin. Kohdassa 3.3 mainittujen ongelmien ratkaisemiseen soveltuvissa toimenpiteissä on jätettävä riittävästi liikkumavaraa näiden maiden talouskehitykselle. Eri valtioille lankeavat vastuualueet on lueteltu Rion julistuksen seitsemännessä periaatteessa, jossa todetaan, että koska maat vaikuttavat maailman ympäristön saastumiseen eri tavoin, niillä on luonteeltaan erilaisia yhteisiä vastuualueita ().

Erilaisten vastuualueiden periaate mainitaan tuoreimmissa monenkeskisissä ympäristösopimuksissa (MEA), kuten YK:n kehyssopimuksessa ilmastonmuutoksista vuodelta 1992 ja Montrealin otsonivyöhykkeen vaurioittamista koskevassa pöytäkirjassa vuodelta 1987. Näissä sopimuksissa suurin vastuu on kehittyneillä mailla. Kehitysmaat saavat rahoitus- ja teknistä tukea. Niillä on myös muita pidempi siirtymäkausi, ennen kuin niiden on täytettävä tietyt velvollisuudet. Tämä erilaisten vastuualueiden lähtökohta mainitaan myös yleisessä suosituimmuustullijärjestelmässä ("System of Generalized Preferences"), joka on WTO-sääntöjen mukaan autonominen järjestelmä. GSP-järjestelmässä annetaan mahdollisuus suosia kehitysmaita tekemällä poikkeus kahden GATT:in perusperiaatteen kohdalla: suosituimman kansakunnan lauseke ja vastavuoroisuuden periaate.

4. Singaporen konferenssin asialista

4.1. Komission tiedonannossa käsitellyt aiheet löytyvät tosin hieman eri järjestyksessä yllä mainitusta päätöksestä perustaa CTE ja CTE:n työohjelmasta. Aiheet ovat kaupan ja ympäristön välinen vuorovaikutus, kehitysmaat ja siirtymävaiheessa olevat kansantaloudet kaupasta ja ympäristöstä käytävässä keskustelussa, monenkeskinen kauppajärjestelmä ja ympäristönsuojelu, sekä kansainvälinen kauppa ja ympäristökeskustelu. Tiedonannon lopussa on päätelmiä.

4.2. Kaupan ja ympäristön välinen vuorovaikutus

4.2.1. Kaupan vapautumisen ympäristövaikutukset ()

Komission mielestä kansainväliseen kauppaan perustuva kestävä kehitys voidaan saavuttaa sillä ehdolla, että kansallisella ja kansainvälisellä tasolla noudatetaan sopivaa ympäristöpolitiikkaa. Komitea kannattaa tätä näkemystä tuntien kuitenkin kansainvälisen kaupan kehityksen mahdolliset ympäristökielteiset vaikutukset.

Näitä kielteisiä vaikutuksia ei ole riittävästi selostettu komission tiedonannossa. Esimerkkinä tästä ovat kielteiset määrälliset vaikutukset, joita esiintyy aloilla, joilla kaupan vapauttaminen johtaa tuotantomäärän kasvuun niin, että kasvu on suurempi kuin päästöjen vähentämisestä tuoteyksikköä kohden saatu hyöty. Tilanne vaikeutuu entisestään kasvun vahvistuessa, mikäli ei saada aikaan toimia, joilla tiettyjä ympäristövaikutuksia pyritään sisällyttämään johdonmukaisesti hintoihin. Esimerkkinä tästä on hiilidioksidipäästöjä koskevan veron käyttöönoton vastustaminen Euroopan unionissa () ja siihen liittyvä kysymys yhteiskunnalle aiheutuvien kustannusten riittämättömästä siirrosta kuljetusten hintoihin (). Tilanne johtaa suurempaan liikkuvuuteen, kuin ympäristön kannalta olisi suotavaa ().

Tiedonannossa otetaan toki huomioon nämä vaarat (mainitaanhan siinä, että kaupan vapauttaminen saattaa pahentaa puutteellisten toimintalinjojen vaikutuksia), mutta siinä ei ehdoteta mitään uutta ongelman ratkaisemiseksi (). Siinä tunnustetaan, että kauppavaihdon vapauttamisen mahdollisten vaikutusten selvittämiseksi on tehtävä lisätutkimuksia, ja siinä mainitaan myös tarve havaita välineiden ja kauppasopimusten mahdolliset ympäristövaikutukset, mutta ei kuitenkaan valitettavasti tehdä konkreettisia ehdotuksia. OECD:n kauppaa ja ympäristöä käsittelevien toimintalinjojen toteutusta koskevasta selvityksestä () ilmenee, että toimintalinjat ovat osoittautuneet hyödyllisiksi. Ympäristötutkimuksia tehneiden maiden kauppavälineistä ja kansallisista kaupankäyntisopimuksista laatimat selonteot osoittavat, että nämä lisäävät ilmenevien ympäristövaikutusten tuntemusta ja vaikuttavat hyödyllisesti politiikan valmisteluun sekä ympäristö- ja kauppapolitiikan integraatioon. Siksi TSK vaatii komissiota myötävaikuttamaan siihen, että kaikki OECD:n jäsenet noudattavat näitä toimintalinjoja tunnontarkasti. Kansainvälisiä kauppasopimuksia valmisteltaessa jäsenten olisi aina annettava tilaa ympäristötutkimukselle, kun huomattavia ympäristövaikutuksia on odotettavissa. Näitä ympäristötutkimuksia levittämällä ja käyttämällä niitä esimerkkinä voidaan lisäksi vaikuttaa asian aiempaa parempaan metodologiseen tietämykseen. Komitea kannattaa luonnollisesti myös muita komission kannanottoja, kuten että ensisijaisesti UNEP:in, UNCTAD:in, OECD:n ja EY:n on huolehdittava näistä tehtävistä. On erittäin tärkeää, että nämä toimielimet tekevät analyysinsa avoimesti. Näistä tutkimuksista on keskusteltava laajasti. Niiden kehitystä on seurattava mahdollisimman huolellisesti.

4.2.2. Ympäristönsuojelu ja kansainvälinen kilpailukyky

TSK panee merkille OECD:n ministerineuvoston toukokuussa 1995 laatimasta selvityksestä tiedonantoon lainatun johtopäätöksen, jonka mukaan nykyisten ympäristöpoliittisten toimintalinjojen ja niiden kilpailukykyyn kohdistuneiden vaikutusten välillä ei ole voitu osoittaa olevan minkäänlaista systemaattista suhdetta. Sama pätee myös edellä mainitussa selvityksessä esitettyyn väitteeseen, jonka mukaan nykyistä tiukempien ympäristöstandardien edut ovat haittoja suuremmat (etenkin lyhyellä aikavälillä), minkä ansiosta kokonaistulos on myönteinen niin kaupankäynnin kuin ympäristönkin kannalta. Tämä väite perustuu havaintoon, jonka mukaan jäsenvaltioiden ja EU:n ympäristönsuojelupolitiikan kulut ovat suhteellisen matalat (1 2 % yritysten tuotantokuluista). Ei saa kuitenkaan unohtaa, että luvut perustuvat keskiarvoihin. Useilla, etenkin suurilla aloilla vaikutukset ovat paljon suuremmat ja vaarana on, että nämä teollisuusalat muuttavat maihin, joiden ympäristöpolitiikka ei ole niin kehittynyt. On olemassa myös konkreettisia esimerkkejä ulkoisille muutoksille herkillä aloilla toimivista yrityksistä, jotka ovat muuttaneet maasta. Samassa OECD:n selvityksessä ei kuitenkaan ole voitu todistaa teollisuuden huomattavaa muuttoliikettä. Kansainvälisen kilpailun vuoksi näiden maiden on pakko ryhtyä ympäristöpoliittisiin toimiin, mikä vähentää niiden mahdollista kilpailuetua.

On vaikea arvioida, kuinka paljon pelko yritysten kilpailukyvyn laskusta tai ponnistukset aiempana kuvattuja lyhyen aikavälin kielteisiä vaikutuksia vastaan saavat hallitukset jarruttamaan tarvittavien toimenpiteiden hyväksymistä ympäristönsuojelun alalla. Komitea katsoo joka tapauksessa, että on toivottavaa jatkaa kilpailukyvyn ja ympäristöpolitiikan välisen suhteen tutkimista, jotta sekä kauppa että ympäristö hyötyvät tilanteesta.

4.2.3. Kansainväliset kauppasuhteet: monenkeskisen yhteistyön tarve

4.2.3.1. Komission mielestä olisi vältettävä rajat ylittäviä ja jopa maailmanlaajuisia ympäristöongelmia ratkaisemaan pyrkiviä yksipuolisia toimia, jotka ovat tuojamaan lainsäädännön yläpuolella. TSK hyväksyy tämän lähtökohdan ja ilmaisee sen kohdassa 3.4. Sellainen politiikka on ristiriidassa WTO:n sääntöjen kanssa. Kuuluisassa tonnikalatapauksessa vuonna 1991 perustettiin Meksikon valitettua GATT-paneeli, joka katsoi, ettei Yhdysvallat voinut perustella kauppasulkuaan sillä, että se on sopimuksen artiklan XX () mukainen poikkeus, koska tätä artiklaa sovelletaan vain toimenpiteeseen ryhtyvän maan toimivallan piiriin kuuluviin toimiin, eikä sitä voi siksi käyttää tuotannon ja kulutuksen sääntelemiseen maan rajojen ulkopuolella.

Lisäksi samaa asiaa koskevassa selvityksessä näytettiin päätyvän lähestulkoon samaan päätelmään vuonna 1994. On myös otettava huomioon, ettei GATT koskaan vahvistanut näitä selvityksiä virallisesti (). WTO:n jäsenvaltiot eivät käytännössä aina noudata tätä territoriaaliperiaatetta (). Tässä yhteydessä komitea haluaa kiinnittää huomion jännitteisiin, joita yksittäisissä maissa voi syntyä, kun rajat ylittävät ympäristöongelmat ovat erittäin vakavia, vahingoittavat huomattavasti omaa maata tai niillä on eettisesti merkittäviä vaikutus, ja kun ei vaikuta mahdolliselta löytää näihin ongelmiin ratkaisuja kansainvälisellä tasolla järkevissä aikarajoissa. Siksi EU:ssa, Euroopan parlamentti ja TSK mukaan lukien, ollaan pahoillaan, ettei ns. ansarauta-asetus ole vieläkään voimassa ().

4.2.3.2. Komission kanssa voidaan olla yhtä mieltä siitä, että monenkeskinen lähestyminen on soveliain tapa ratkaista maiden rajat ylittäviä ja maailmanlaajuisia ympäristöongelmia. Nämä ongelmat on ratkaistava monenkeskisin ympäristösopimuksin, joiden lähtökohtana on, että kaupan rajoitustoimiin voi turvautua vain silloin, kun se on tehokkain tapa saavuttaa tavoitteet (ks. myös kohta 3.3). Tästä viimeisestä vaatimuksesta mahdollisesti syntyvät kiistat voidaan ratkaista kohdassa 4.4.1 mainitun mekanismin avulla.

4.2.3.3. MEA-sopimukset on laadittava kansainvälisten ympäristönsuojeluorganisaatioiden avulla, UNEPin johdolla. Yksi vaikeimmista ongelmista on ilmaista johdonmukaisesti eri jäsenvaltioiden tarpeet (ks. myös kohta 3.1). On erittäin tärkeää sisällyttää MEA-sopimuksiin myös taloudellisia, etenkin saastuttaja maksaa -periaatteeseen perustuvia välineitä (). TSK toivoo, että OECD pitää ensiarvoisen tärkeänä kehittää monenkeskisille ympäristösopimuksille täydellinen välineistö, joka voi myös saavuttaa kehitysmaiden luottamuksen.

4.3. Kehitysmaat ja siirtymävaiheessa olevat kansantaloudet keskustelussa kaupasta ja ympäristöstä

4.3.1. TSK on täysin samaa mieltä komission kanssa siitä, että yllä mainittujen maiden huolenaiheet on otettava vakavasti: kauppa- ja ympäristöongelmia on käsiteltävä niin, ettei haitata tai vähennetä näiden maiden taloudellisen kehityksen näkymiä eikä vientiä. Useat kehitysmaat suhtautuvat varauksellisesti kehittyneiden maiden ympäristöpolitiikkaan, joka on niiden mielestä (osittain) protektionistista. Ne kutsuvat menettelyä "vihreäksi protektionismiksi" ().

4.3.2. On erittäin tärkeää, että kehitysmaille ja taloudellisessa siirtymävaiheessa oleville maille annetaan tukea ympäristöpolitiikan kehittämiseksi. Tässä yhteydessä suositaan ns. myönteisiä, toivotunlaista menettelyä palkitsevia toimia. EU:lla on käytössään riittävästi voimakkaita välineitä, kuten assosiointisopimukset Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa, Euroopan ja Välimeren maiden välinen kumppanuus (budjettikohta MEDA) ja Lomén sopimus, joiden avulla se voi auttaa näitä maita niiden pyrkimyksissä kohti talouden kestävää kehitystä. Näiden aikomusten täytyisi myös ilmetä pyrkimyksenä kohti EU:n markkinoiden nykyistä suurempaa vapauttamista yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan mukaisesti. Komitea yhtyy komission tiedonannossaan mainitsemiin ehdotuksiin ja ajatuksiin. Se korostaa erityisesti komission mainitsemia myönteisiä toimia, kuten koulutusohjelmat, tekniikan tutkimus ja nykyistä puhtaamman tuotannon tukeminen. Tällaisilla toimilla voidaan vähentää tarvetta turvautua (kielteisiin) toimiin, jotka haittaavat kaupankäyntiä. On erittäin tärkeää, että EU tekee muiden kehittyneiden maiden kanssa johdonmukaisia esityksiä ja että Singaporessa saavutetaan yhteisymmärrys konkreettisista lähtökohdista ja myönteisistä toimenpiteistä, joita on sovellettava näiden maiden kanssa solmittavissa ympäristö- ja kauppasopimuksissa.

4.4. Monenkeskinen kauppajärjestelmä ja ympäristönsuojelu

4.4.1. GATTin ja WTO:n sopimussäännöt sekä monenkeskiset ympäristösopimukset

4.4.1.1. Siitä voidaan olla samaa mieltä, että MEA-sopimusten nojalla luoduille kauppatoimille on kehitettävä riittävä kehys GATTissa ja WTO:ssa. Vaikka kyseisiä toimia on tällä hetkellä vain joissakin MEA-sopimuksissa (180:stä sopimuksesta 18:ssa) ja vaikka niitä ei tähän mennessä ole koskaan asetettu kiistanalaiseksi, on erittäin tärkeää kehittää "yhtäläinen pelikenttä" ("level playing field"). Komitean mielestä näin tehdään oikeutta kansakunnille, joiden mielestä toimenpiteistä aiheutuu niille vahinkoa; se takaa myös avoimen kaupankäyntijärjestelmän yhtenäisyyden sekä varmistaa, että yhteisön ympäristöä koskevat tavoitteet saavutetaan sopivin toimenpitein.

Komissiolle voidaan antaa tunnustusta siitä, että se on laatinut aiheesta raportin. Komission 19. helmikuuta 1996 antama epävirallinen asiakirja () tarjoaa kaksi ratkaisumahdollisuutta. Näistä ensimmäinen koskee GATT-sopimuksen muuttamista lisäämällä XX artiklaan k kohta, jossa käsitellään toimenpiteisiin ryhtymistä MEA-sopimusten nojalla, "yhteisen käsityksen perusteella". Toisessa on kyse saman XX artiklan b kohdan () täydentämisestä "laajemman" vaihtoehdon avulla lisäämällä siihen sanat "tai ympäristön" täydennettynä samalla tekstillä kuin k kohdassa "yhteisen käsityksen perusteella". Vaihtoehtojen välinen ero on siis ympäristön nimenomainen mainitseminen b kohdassa.

Missä määrin laajempi vaihtoehto todella tarjoaa enemmän liikkumatilaa, riippuu sen täsmällisestä muotoilusta. Se tarjoaa ehkä tulevaisuudessa paremmat mahdollisuudet sovittaa ympäristötoimenpiteet tähän "poikkeusartiklaan". Muutoin b kohdan nykyinen paneeliraporteissa ilmenevä muotoilu ei (vielä) ole vaikeuttanut WTO-sopimusten allekirjoittajien ympäristötoimiin liittyvien mielipide-erojen käsittelemistä eikä estänyt tiettyjen ympäristötoimien toteuttamista. Siitä voidaan keskustella, onko ympäristöseikat otettu raporteissa riittävästi huomioon. Lisäksi komission mielestä niiden ympäristötoimien, joihin ryhdytään b kohtaan tehdyn lisäyksen "tai ympäristön" perusteella, on täytettävä myös b kohdan "välttämättömyysvaatimus".

4.4.1.2. Komission ehdotuksessa tarkoitetaan lyhyesti sitä, että MEA-sopimusten perusteella toteutettaviin toimenpiteisiin pätee "kevyempi" WTO-säännöstö kuin muihin toimiin. Komission ehdotusten lähtökohta on, että MEA-sopimuksia laadittaessa WTO:n ja MEA:n sihteeristöt ovat tehneet läheistä yhteistyötä kauppatoimien sisällön osalta (ks. erityisesti epävirallisen asiakirjan kohta 15). Menettelyn helpottaminen johtaa siihen, että mikäli MEA:aan kuulumaton WTO:n jäsenvaltio kiistää MEA-sopimukseen perustuvan toimenpiteen, paneeli tutkii ensin, täyttävätkö kyseiset toimet "yhteisen käsityksen" määräykset. Mikäli näin on, "välttämättömyystesti" ei ole enää voimassa, toimien laillisuus on kiistaton ja niitä testataan vain XX artiklan johdannon määräyksillä (). Mikäli toimiin ei ryhdytä MEA-sopimuksen mukaisesti, kaikki WTO-säännökset pysyvät edelleen voimassa, välttämättömyystesti mukaanlukien.

"Yhteisessä käsityksessä" todetaan mm., että MEA-sopimukseen liittymisen on oltava avoinna kaikille asianosaisille maille. MEA-sopimusten tulee lisäksi heijastaa kaikkien osapuolien etuja siten, että kyseisiä maita osallistuu neuvotteluihin riittävästi. On suositeltavaa, että mikäli toivotaan kauppaan liittyviä toimia, WTO:n sihteeristö tulisi kutsua mukaan MEA-neuvotteluihin. MEA-sopimuksen osapuolten väliset erimielisyydet tulee sopia MEA-sopimuksiin liittyviä erimielisyyksiä koskevien selvittelysäännösten mukaan. Komission tiedonannon tavoin TSK on sitä mieltä, että kyseisiä säännöksiä "ei yleisesti ottaen pidetä kovin tehokkaina" ja yhtyy komission suositukseen siitä, että nykyisille ja uusille MEA-sopimuksille kehitetään hyvät ja tarkoituksenmukaiset täytäntöönpano-, valvonta- ja noudattamismekanismit.

4.4.1.3. Komission ehdotuksissa tunnutaan tasapainottavan hyvin eri maiden tarpeet löytää yhteisiin ympäristöongelmiin yhteisiä ratkaisuja sekä maailmankaupan järjestelmän integriteetin ylläpidon tärkeys. Ehdotukset eivät kuitenkaan saaneet innostunutta vastaanottoa Genevessä.

Ne, joiden mielestä komissio painottaa liikaa ympäristötavoitteiden toteuttamista suhteessa avoimen kauppajärjestelmän ylläpitämiseen, ovat ehdottaneet muutoksia komission ehdotuksiin siitä, että perussopimuksen mukaiset WTO:n jäsenten oikeudet pidätetään (). Yhden ehdotuksen mukaan valitustapauksissa tulisi aina käyttää WTO:n sovittelumekanismia. Toisen mukaan MEA-sopimusten kokoonpanoa koskevia vaatimuksia tulee myös tiukentaa, mikäli halutaan ottaa käyttöön entistä löyhempi säännöstö. Kauppatoimien oletetaan olevan "tarpeellisia", ellei WTO:n jäsen niitä vastusta. Mikäli näin käy, todistustaakka on käänteinen: asianomaisen WTO:n jäsenen tulee vakuuttaa GATTin paneeli siitä, että toimenpide ei ole "tarpeellinen". Tämän välttämättömyystestin avulla MEA-neuvottelijat voivat huolehtia siitä, että kauppatoimia ei ehdoteta harkitsemattomasti. Samalla WTO-jäsen voi varmistua siitä, että toimenpiteet eivät pohjaudu muihin kuin ympäristöseikkoihin.

Tätä vastaan voidaan huomauttaa ympäristönäkökulmasta, että olkoonpa tämä ratkaisu välttämättömyystestin poisjättämisongelmaan kuinka "elegantti" tahansa, se voi johtaa epävarmuuteen erityisesti toimien kelpoisuudesta, koska kyseisen testin vaatimuksia ei voida määritellä etukäteen tarpeeksi konkreettisiksi, joten paneelin mielipidettä kyseisestä testistä ei voida arvioida etukäteen.

Voidaan kuitenkin todeta, että yllä mainitut kumpaankin vaihtoehtoon liittyvät epävarmuuden aiheet eivät ole erityisen merkityksellisiä, mikäli WTO- ja MEA-sihteeristöjen välinen neuvonpito johtaa yhteisymmärrykseen kauppatoimista.

Vaikka voidaan arvioida, että kaikki kyseeseen tulevat valtiot eivät liity MEA-sopimukseen, tuloksena voi olla epätoivottu tilanne, mikäli kyseinen valtio ratkaisunsa perusteella vaarantaa MEA:n tavoitteet tai saa suuren kilpailuedun (nk. "vapaamatkustaja-" eli "free rider" -ongelma). Tämä voi kaivaa maata MEA-sopimuksen alta. TSK:n mielestä MEA-sopimuksiin voidaan ottaa kauppatoimia tällaisten tapausten ehkäisemiseksi ().

4.4.1.4. Kauppatoimien sisällyttämisestä MEA-sopimuksiin käytävien neuvottelujen edistymisestä riippumatta on tärkeää selventää WTO-sopimusten toiminnallista merkitystä MEA-sopimusten kauppatoimien muotoilemisessa. Myös muille kuin MEA-sopimuksiin perustuville kauppatoimille voi olla tästä hyötyä, koska kyseiset käsitteet koskevat myös näitä toimia.

Tämä koskee erityisesti XX artiklan johdannossa mainittuja kriteereitä, kuten ilmaisuja "joissa on samat olosuhteet" tai saman artiklan b kohdassa mainittua kriteeriä "välttämätön" sekä muita WTO:n kriteereitä kuten "vastaavat" tuotteet ja "kaupankäyntiä vähiten rajoittavat". Entistä suurempi varmuus kyseisten tekijöiden (yhtäläisestä) soveltamisesta () on sekä avoimen kaupankäyntijärjestelmän että (kansainvälistä) ympäristöpolitiikkaa koskevien kauppatoimien tehokkuuden edun mukaista, erityisesti MEA-sopimuksiin nojautuvien kauppatoimien osalta. Näyttää olevan hyödyllistä saada selvennystä kysymykseen, onko toivottavaa laatia MEA-neuvottelijoille suuntaviivat, kuten eri piireissä pohditaan.

4.4.2. Tuotteisiin liittyvät sekä tuotantoprosesseihin ja -metodeihin (PPM) liittyvät toimenpiteet

4.4.2.1. WTO-säännökset tarjoavat jäsenvaltioille mahdollisuuden alistaa tuotteiden vienti toimenpiteille, mikäli kotimaisten "vastaavien tuotteiden" tulee täyttää samat vaatimukset. Mikäli toimia sovelletaan vain kansallisen ympäristöongelman ratkaisemiseksi, toimien yhdenmukaistamista ei tarvita, vaikka kaupankäynnin kannalta olisi hyvin suositeltavaa tähdätä tuotestandardien yhdenmukaistamiseen. Kaupan teknisiä esteitä (TBT) koskevat sopimukset sekä terveyteen ja kasvien suojeluun liittyvät toimet (SPS) tarjoavat hyvät puitteet paikallisen ongelman ratkaisemiseen tarvittaville toimille. Muissa suhteissa nämä kaksi sopimusta rajoittavat valtioiden vapautta ryhtyä kauppatoimiin, koska vaaditaan tieteellistä näyttöä.

Komitean mielestä tämä sääntö voi taas olla ristiriitainen ennakointiperiaatteen kanssa (), joka periaatteena tunnustetaan SPS-sopimuksessa selkeästi, muttei yhtä selvästi TBT-sopimuksessa. Ennakointiperiaatteen noudattamista voidaan pitää riskienhallinnan muotona, jossa kullakin valtiolla on vapaus päättää itse, kuinka suuren riskin se ottaa. Riskin arvioinnilla tulisi olla kunnollinen perusta.

4.4.2.2. Näin ei ole laita, kun kyseessä ovat tuotteiden rajanylittävät ja maailmanlaajuiset ympäristövaikutukset. Vaikka TBT- ja SPS-sopimusten tavoitteena on yhdenmukaistaa tuotestandardeja ja teknisiä säännöksiä, käytännössä se on vaikeaa esimerkiksi valtioiden lähtökohtien erilaisuuden vuoksi. Siksi TBT- ja SPS-sopimuksissa on säännökset myös kansallisten standardien soveltamisesta, mikäli kansainvälisesti hyväksytyin standardein ei pystytä saavuttamaan haluttua tavoitetta.

4.4.2.3. Ennen kuin mahdolliset PPM-toimet laitetaan asialistalle, on tehtävä ero erilaisten PPM-toimien välillä. Ensiksi, on tehtävä ero PPM-toimien välillä, joilla joko on tai ei ole ympäristövaikutusta itse tuotteeseen. Silloin PPM-toimella voi olla ympäristöön joko paikallinen tai maan rajat ylittävä suora vaikutus. Mikäli PPM-toimella on tuotteeseen ympäristövaikutus, kohdassa 4.4.2.1 tehty huomautus pätee: valtio voi ryhtyä tiettyihin toimenpiteisiin kyseisten PPM-toimien avulla valmistettujen tuotteiden tuonnin suhteen. Mikäli PPM-toimenpide ei kuitenkaan vaikuta tuotteeseen tuontivaltiossa millään lailla, WTO-säännökset eivät salli mitään toimenpiteitä kyseisiä tuotteita vastaan. Yksipuolista toimintaa ei myöskään sallita sellaisten tuotteiden tuonnin osalta, joihin PPM-toimet aiheuttavat ympäristövaikutuksia ainoastaan tuotantomaassa. Mikäli tuotteen valmistuksella on suoria rajanylittäviä tai maailmanlaajuisia vaikutuksia, näitä vaikutuksia tulisi käsitellä MEA-sopimuksissa, kuten aiemmin on todettu.

Komissio pohtii, voiko jokin valtio tällaisessa tapauksessa ja tarkasti määritellyin ehdoin silti ryhtyä kauppatoimiin "syyllistä" vastaan (koska tämä rikkoo Rion julistuksen 2 periaatetta, velvollisuutta olla vahingoittamatta kolmatta osapuolta), kun erittäin vakavat ympäristöseuraukset uhkaavat tätä itseään tai kun kyseessä ovat maailmanlaajuiset ympäristöongelmat. Komissio ei halua sulkea tällaisia tilanteita kokonaan pois ja toteaa, että kyseisten kauppatoimien tulisi perustua (mm.) tinkimättömään tieteelliseen näyttöön. Vaikka yleisesti ottaen voidaan yhtyä komission kantaan siitä, että kyseiset toimet ovat sallittuja vain harvoissa poikkeustapauksissa, on jälleen kiinnitettävä huomiota siihen, että tieteellisen näytön periaate voi toimia ennakointiperiaatetta vastaan (ks. kohta 4.4.2.1.). Myös eläinten hyvinvointi voitaisiin sisällyttää toimien sallimisen perusteeksi.

4.4.3. Ympäristöpolitiikan uudet välineet, mukaan lukien ekomerkintäjärjestelmät

4.4.3.1. Erityisongelman muodostavat vapaaehtoiset ekomerkintäjärjestelmät, jotka perustuvat elinkaariarvioon ("Life Cycle Assessment" eli LCA). Tämä "kehdosta hautaan" -lähestymistapa asettaa vaatimuksia myös PPM-toimille, jotka eivät vaikuta kyseiseen tuotteeseen tuontivaltiossa. Tuontivaltiossa ympäristösyistä mahdollisesti erittäin tärkeät vaatimukset voivat kuitenkin olla lähes tai täysin merkityksettömiä vientivaltiossa kyseisen valtion ympäristötavoitteiden vuoksi (ks. myös kohta 3.1).

4.4.3.2. Yksimielisyyttä ei ole löytynyt kysymykseen siitä, kattavatko TBT-sopimusten säännökset kyseiset ekomerkintäjärjestelmät kokonaan, koska ne ovat vapaaehtoisia: kenenkään ei tarvitse hakea tuotteelleen ekomerkintää ja ekomerkintävaatimuksia täyttämättömiä tuotteita ei vedetä pois markkinoilta. Voidaan myös epäillä, koskeeko tuotteisiin liittymättömiä tuotantoprosesseja ja -metodeja koskeva TBT-sopimus itse asiassa vapaaehtoisia merkintöjä. Sitä ei voida kieltää, että onnistuneet ekomerkinnät voivat vaikuttaa kauppaan () ja että viranomaiset, EU-jäsenvaltioiden viranomaiset mukaanlukien, voivat vaikuttaa merkinnän saavien tuoteryhmien valintaan ja kyseisten merkintöjen myöntämiseen liittyvien kriteerien hyväksymiseen.

4.4.3.3. Ongelmana on lisäksi se, että valtioiden mielipiteet ympäristövaatimuksien määrittelemisestä vaihtelevat. EU haluaisi merkintöjä, joiden kriteerit riippumattomat ja puolueettomat elimet ovat hyväksyneet; ISO kutsuu näitä "tyyppi I" -merkinnöiksi. Mutta Yhdysvallat haluaa tuottajien itsensä myöntävän merkintöjä tuotteilleen (tyyppi II) tai järjestelmiä, jotka antavat tuotteista vain teknistä tietoa ja antavat kuluttajan päättää, mikä tuote aiheuttaa eniten ympäristöhaittoja (tyyppi III). Viimeksi mainittujen keinojen avoimuudessa on toivomisen varaa.

TSK toteaa, että kolmannen merkintätyypin antama tieto on kattavin ja siinä on muita vähemmän arvolatausta. Ihannetapauksessa se antaa kuluttajalle eniten mahdollisuuksia muodostaa oma mielipiteensä tuotteen ympäristöystävällisyydestä. Mutta tällaisessa esitystavassa ei oteta huomioon mahdollisuuksia, joita kuluttajalla itsellään on muodostaa "tasapainoinen" kuva annetusta, usein vaikeaselkoisesta teknisestä tiedosta eikä sitä, kuinka paljon aikaa kuluttaja haluaa käyttää mielipiteensä muodostamiseen. Siksi komitea pitää parhaimpana I-tyyppisiä merkintöjä, koska niissä annetaan tehokkaasti enemmän objektiivista tietoa kuin muissa merkintätyypeissä. Kuluttaja voi asennoitua näin Euroopan ekomerkintäviranomaisten riippumattoman ja lahjomattoman aseman vuoksi.

4.4.3.4. Näiden epäselvyyksien ja kaupan mahdollisten vääristymien vuoksi TSK:n mielestä on paikallaan ryhtyä toimiin. Periaatteessa on kaksi mahdollisuutta: käyttäytymissäännön kehittäminen tai ekomerkkien sääntely TBT-sopimuksen sääntöjen mukaisesti (). Tässä vaiheessa TSK haluaa vain muotoilla vaatimukset, jotka ekomerkintöjen tulisi täyttää.

Ensiksikin ei tulisi tehdä eroa viranomaisten myöntämien ekomerkintöjen (kuten EU:n ekomerkinnän ja Skandinaviassa käytetyn joutsen-merkin) ja muiden myöntämien ekomerkintöjen (kuten Alankomaissa käytetyn ekomerkinnän) välillä. Toiseksi LCA-arvioinnin pohjalta pitäisi edelleen olla mahdollista myöntää merkintöjä, vaikkakin pragmaattista lähestymistapaa soveltaen, koska elinkaariarvioinnilla monista tekijöistä ei voida saada selviä ja toistettavissa olevia tuloksia. Samalla voidaan kuitenkin olla samaa mieltä avoimen merkintäjärjestelmän tarpeellisuudesta. TSK:n mielestä avoimuusvaatimuksista on päästävä kansainväliseen sopimukseen, jolloin asiasta kiinnostuneet valmistajat voivat saada tietoa ehdoista entistä helpommin ja mahdollisesti osallistua kriteerien luomiseen. TBT-sopimus voi toimia mallina avoimuusvaatimusten luomiselle. Lisäksi tulisi taata riittävät valitusmahdollisuudet osapuolille, joiden mielestä kyseisillä merkinnöillä on tehty heille vääryyttä. Näin voidaan mahdollisimman pitkälle kätketysti protektionististen standardien luominen. Kyseiset vaatimukset tulee voida perustella ympäristön näkökulmasta ja niiden tulee mahdollisuuksien mukaan perustua parhaaseen tarjolla olevaan tieteelliseen ja tekniseen tietoon.

Tämä vaara on olemassa, mikäli merkintäviranomaisen alueella valmistettujen tuotteiden osuus on pieni verrattuna "vastaavien" tuotteiden tuontiin. Koska merkintöjä otetaan käyttöön ennen kaikkea ratkaisuna "omiin" ympäristöongelmiin, tilanteessa ei ole syytä määrätä tiukkoja vaatimuksia muihin kuin tuotteisiin liittyville PPM-toimille, joilla ei ole kovin paljon merkitystä kyseisten viejien kotimarkkinoille.

EU:ssa on tulevaisuudessa vahvistettava EU:n ekomerkkiä. Tätä varten olisi ponnisteltava EU:n alueella käytössä olevien erilaisten kansallisten ekomerkintäohjelmien vaatimusten yhdenmukaistamiseksi mahdollisimman pitkälle. Ponnistelut johtavat lopulta siihen, että kansallisia merkkejä kehitetään vain kansallisesti merkittäville tuotteille. Toimivaltaisten elinten asemaa suhteessa komissioon tulisi EU:ssa vahvistaa ympäristökriteereitä luotaessa ().

4.4.3.5. On myös tärkeää, että kriteerejä asettavat elimet ottavat riittävästi huomioon kehitysmaiden ja siirtymäajan taloudessa toimivien valtioiden valmistajien edut ja mahdollisuudet (ks. myös kohta 4.3). LCA-arviointiin perustuvissa merkintäjärjestelmissä ei kuitenkaan aina voida ottaa tarpeeksi huomioon näiden valtioiden sinänsä kohtuullisia toivomuksia, koska merkinnän uskottavuus saattaa olla vaakalaudalla, mikäli kohdassa 4.4.3.4 todetuin varauksin muihin kuin tuotteisiin liittyvien PPM-toimien ympäristövaatimukset asetetaan liian alas. Mahdolliselta ei näytä myöskään eriytynyt lähestymistapa, jonka mukaan näiden maiden tuotteet voisivat saada merkinnän alemmin PPM-vaatimuksin.

Uskottavuusongelma aiheutuu siitä, että kuluttaja haluaa ostaa merkinnällä varustetun tuotteen vain, koska se perustuu korkealle asetettuihin ympäristöstandardeihin. Toisin sanoen kuluttajan mielestä alhaisempien, muihin kuin tuotteisiin liittyvien PPM-standardien mukaisesti valmistettu ei ole vastaava tuote kuin koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan identtinen tuote. Ja koska koko kaupankäynnin kilpailulle vapauttamisen tavoite tällä hetkellä on tarjota kuluttajalle entistä enemmän valinnan varaa entistä pienemmän sijaan, avointa kauppajärjestelmää tulisi ohjata kuluttajien toivomien valintamahdollisuuksien toteuttamisen suuntaan.

4.4.4. Taloudelliset välineet

Komission tavoin TSK toivoo selvennystä siihen, johtavatko vientiin ja tuontiin liittyvät verotasaussäännöt tehokkaimman verovälineen valintaan.

4.4.5. Ympäristöön liittyvistä kauppatoimista johtuvien riitatapausten selvittely

Komitea on komission kanssa samaa mieltä myös siitä, että on kehitettävä nykyisiä ja tulevia MEA-sopimuksia varten kunnollinen riitatapausten selvittelymekanismi. Yhteiskunnan etua ajatellen on suositeltavaa käsitellä riitoja mahdollisimman avoimesti ja mahdollistaa myös kansalaisjärjestöjen osallistuminen.

WTO:n uusien, riitatapausten selvittelyä koskevien sääntöjen avulla paneelin jäsenet voidaan valita muualtakin kuin GATT- ja lakimiespiireistä. Tästä uudesta mahdollisuudesta ei vielä ole kertynyt tarpeeksi kokemuksia, jotta asiasta voisi esittää mielipiteen. Komitea toivoo sitä käytettävän, kun (tärkeistä) ympäristötoimenpiteistä keskustellaan. Toivomus on entistäkin tarkoituksenmukaisempi nyt, kun kestävän kehityksen käsite on lisätty WTO-sopimuksen johdantoon. Olisi käytettävä muiden olojen asiantuntemusta. Paneelien tulisi tarvittaessa kääntyä tieteellisten, teknisten ja ympäristöasiantuntijoiden puoleen ja olla avoimia heidän näkemyksilleen ().

4.4.6. Vaarallisten aineiden kauppa ja kysymys kotimaan markkinoilla kielletyistä tavaroista

TSK kannattaa komission ehdotusta, että WTO:n tulisi luoda ilmoittamisjärjestelmä sellaisten kotimaan markkinoilla kiellettyjen tavaroiden kaupalle, joita nykyiset kansainväliset sopimukset eivät vielä kata, sekä WTO:n niiden jäsenvaltioiden viennille, jotka eivät ole kyseisten sopimusten osapuolia.

TSK:n mielestä selvennystä tarvitaan myös Baselin sopimuksen () allekirjoittajien vuonna 1995 rikkaiden maiden aloitteesta tekemään päätökseen kieltää OECD-maiden ja OECD:n ulkopuolisten maiden välinen kauppa, joka koskee kaikkea loppukäyttöön tarkoitettua sekä käytettäväksi ja kierrätettäväksi tarkoitettua jätettä. Toimenpide on todella erittäin suora keino ehkäistä ennakolta "kehitysmaiden" kuormittaminen rikkaiden maiden jäteongelmilla. Komitea ilmaisi hiljattain kriittisen kantansa Baselin sopimukseen ja muihin sääntöihin lausunnossaan, jossa käsiteltiin komission ehdotusta Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöstä ja Euroopan yhteisöön tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkistamisesta (), ja viittaa lausunnossa antamiinsa kommentteihin. Komitea toivoo nyt nopeita toimenpiteitä, jotka ovat tehokkaan ympäristö- ja kansainvälisen kauppapolitiikan tavoitteiden osalta parempia kuin vuonna 1995 tehdyt päätökset.

4.5. Kansainvälinen kauppa ja ympäristökeskustelu

4.5.1. TSK on täysin samaa mieltä komission kanssa CTE:n tehtävästä ja työtavoista: CTE:n toimintaa tulee ohjata tulosten aikaansaamiseen, sen lähestymistavan tulisi olla tasapainoinen ja sen tulisi olla avoin ympäristöasiantuntijoiden ja muiden kansainvälisten järjestöjen antamalle panokselle. TSK haluaisi korostaa, kuinka merkityksellisenä komissio pitää CTE:n entistä avoimempaa toimintaa. Itse asiassa kansalaisjärjestöt, esimerkiksi ympäristöjärjestöt, talouselämä, ammattijärjestöt mukaanluettuina sekä kuluttajat, voivat merkittävästi vaikuttaa CTE:n työhön.

Samoin TSK yhtyy komission näkemykseen siitä, että näiden entistä parempaa perusrakennetta vaativien yhteyksien ei tule syrjäyttää kansallisella tasolla käytävää keskustelua. Komission on ymmärrettävä, että ajan mittaan on syntynyt kansainvälisen tason kansalaisjärjestöjä. CTE:n ja muiden keskusteluun osallistuvien julkisten monenkeskisten elinten tulisi toimia näiden järjestöjen itsestäänselvänä foorumina.

4.5.2. TSK on aiemmin ilmaissut huolensa riittämättömän ympäristöpolitiikan ja kaupan jatkuvan kilpailulle avaamisen seurauksista ympäristölle ja kannattaa siksi täysin komission ehdotusta siitä, että CTE:n tulisi tutkia ohjelmassaan myös kaupan vapauttamisen aiheuttamia kielteisiä ympäristövaikutuksia. TSK on jo kiinnittänyt huomiota yhteistyön lujittamiseen muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa.

TSK yhtyy komission näkemyksiin näille kansainvälisille järjestöille soveltuvista tehtävistä mutta haluaisi kuitenkin tehdä yhden huomautuksen. Komitea on vakuuttunut, että tarvitaan yleisesti tunnustettu ja toimivaltainen kansainvälinen ympäristöjärjestö, joka voi ikäänkuin toimia WTO:n luonnollisena vastapainona. Tähän mennessä vastuu erilaisista kansainvälisistä ympäristöasioista näyttää jonkin verran hajautuneen, eikä aina ole selvää, minkä järjestön tulisi ottaa johto käsiinsä tai toimia ympäristöasioiden yhteyspisteenä kaupan ja ympäristön saumakohdassa. "Autonominen" elin tuntuu sopivimmalta tähän rooliin. TSK:n mielestä ei kuitenkaan ole toivottavaa luoda tarkoitusta varten vielä yhtä uutta järjestöä. Jo olemassa oleva järjestö kuten UNEP voi olla sopivampi. TSK ymmärtää myös, kuinka rajalliset mahdollisuudet YK:n elimellä on ryhtyä vaadittaviin toimiin. Se toivoo kuitenkin, että ongelman laajuuden tunteva UNEP voi kehittyä näitä tehtäviä tehokkaasti hoitavaksi elimeksi.

4.5.3. Lopuksi TSK yhtyy komission huoleen siitä, että kauppa- ja ympäristöasiat on liian laaja esityslistan kohta ja että tehtävät on asetettava tärkeysjärjestykseen. TSK on komission kanssa samaa mieltä siitä, että MEA-sopimusten sisällyttämisen monenkeskisiin kauppajärjestelmiin tulisi olla ensisijaisen tärkeää. Komitea on hämmästynyt siitä, kuinka merkittävänä komissio pitää esimerkiksi ekomerkintöjä, kun otetaan huomioon näiden merkintöjen vähäinen merkitys nykyisessä kansainvälisessä kaupassa. Tällä hetkellä ei näytä olevan tarpeen tehdä muuta kuin osoittaa, missä olisi parantamisen varaa.

TSK olisi tyytyväinen, jos sen sijaan kiinnitettäisiin enemmän huomiota G7-ryhmän ympäristöministerien aiemmin mainittuun kehotukseen tutkia kaupankäynnin sääntöjen ja ympäristöperiaatteiden suhdetta edelleen, erityisesti saastuttaja maksaa -periaatetta ja ennakointiperiaatetta. Näin saataisiin lisää tietoa todellisista ympäristökustannuksista ja ympäristöalalla tarpeellisista valinnoista, jotta (kansainvälisen) ympäristöpolitiikan muotoilu ja täytäntöönpano voi toteutua tehokkaasti. Ongelman ratkaisun, joka kuuluu tietysti muidenkin kuin vain CTE:n työohjelmaan, tulee vahvistaa komission kanta, jonka mukaan kauppapolitiikka ja ympäristöpolitiikka voivat tukea toisiaan kestävän kehityksen edistämisessä.

Bryssel, 31. lokakuuta 1996.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() Ks. myös TSK:n lausunto kuluttajapolitiikan ensisijaisista toimista, EYVL N:o C 295, 7.10.1996, s. 64, kohdat 1.5 ja 2.2.4.

() The World Bank, World Development Report 1992, s. 67.

() OECD, "The Polluter Pays Principle: Definition, Analysis, Implementation". Pariisi, 1975.

() Ks. puheenjohtajan yhteenveto G7-ympäristöministereiden kokouksesta Cabourgissa, Ranskassa, 9. 10. toukokuuta 1996, kohta 29.

() Kuik, O.J., H. Verbruggen, "International Trade and Nature Conversation: the Polluter Pays Principle", R 95/02. VU boekhandel, 1995.

() OECD, "The Environmental Effects of Trade". Pariisi, 1994, s. 17.

() Tässä yhteydessä suositellaan riittävää poliittista yhteistoimintaa kansallisella tasolla, jotta löydetään ratkaisuja, joissa otetaan huomioon sekä ympäristö että kansainvälisen kaupan edut.

() Tämän vastuualueen sisältöä täsmennetään yksityiskohtaisemmin Rion julistuksen toisessa periaatteessa, jossa todetaan erityisesti, että [valtioiden] toimin ei saa vaurioittaa muiden valtioiden ympäristöä.

() OECD erottaa kansainvälisestä kauppavaihdosta kolmenlaisia seurauksia ympäristölle. Ne voivat joko myönteisiä tai kielteisiä. Ensinnäkin tuotteisiin kohdistuvat vaikutukset. Tuotteisiin kohdistuvat myönteiset vaikutukset syntyvät etenkin teknisestä kehityksestä. Kielteisistä vaikutuksista voidaan mainita mm. vaarallisten aineiden kaupasta aiheutuvat vauriot. Mittakaavavaikutukset ovat puolestaan seurausta kansainvälisen kaupan vaikutuksesta taloudellisen toiminnan kasvuun. Myönteiset vaikutukset on jo mainittu kohdassa 2.1. Huono ympäristöpolitiikka vahvistaa kielteisiä vaikutuksia. Rakenteelliset vaikutukset liittyvät joidenkin tekijöiden ja tuotantotapojen käyttöön (ks. kohta 2.6, lähde alaviitteessä 4, s. 55).

() Samoin kuin sellaisen välineen puuttuminen Yhdistyneiden Kansakuntien ilmastomuutoksia koskevasta sopimuksesta.

() Liikenne tuottaa neljänneksen EU:n hiilidioksidipäästöistä, ks. asiakirja KOM(96) 217, kohta 4.6.

() Ks. "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta liikenteen hinnoittelua", KOM(95) 691 lopull. ja "Kansalaisten verkko", KOM(95) 601 ja sitä koskeva TSK:n lausunto (EYVL N:o C 212, 22.7.1996).

() Ks. jälleen OECD:n asiakirjaa "The Environmental Effects of Trade", Pariisi, 1994. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan kansainvälisen kaupan vaikutuksia ympäristölle viidellä eri toimialalla. Ympäristökustannusten riittämättömään sisällyttämiseen johtaneen protektionistisen politiikan kielteisiä vaikutuksia on todettu maataloudessa, kalastuksessa ja kuljetuksissa. Johdonmukaisella alakohtaisella politiikalla odotetaan olevan myönteisiä vaikutuksia. Mahdollisten ratkaisujen lähtökohtana täytyisi joka tapauksessa olla, että kauppavaihdon vapautuminen ja ympäristönsuojelu ovat tavoitteina samanarvoiset (ks. puheenjohtajan julistus G7-maiden ympäristöministerien kokouksesta, kohta 27).

() Ks. OECD/GD(96)98.

() Tässä artiklassa säädetään eräin edellytyksin (alakohdissa a j luetellut) alat, joilla sopimusosapuolten on lupa hyväksyä tai soveltaa joitakin muista yleissopimuksen säädöksistä poikkeavia toimia.

() Tähän on syynä Yhdysvaltain vastustus. Entisessä riita-asiamenettelyssä vahvistaminen edellytti yksimielisyyttä.

() Esim. presidentti Clintonin heinäkuussa 1996 vahvistama "Cuban Liberty and Democratic Solidarity Act" -laki.

() Ks. TSK:n lausunto, etenkin kohta 2.6 (EYVL N:o C 212, 22.7.1996) ja myös parlamentin tekemiä muutosehdotuksia asiakirjaan KOM(95) 737 (EYVL N:o C 198, 19.6.1996).

() Ks. Candice Stevens, "Synthesis Report in: OECD Documents, Environmental Policies and Industrial Competitiveness", Pariisi 1993, s. 9, jossa mainitaan, että koska kyse on markkinoihin perustuvista toimista, ympäristöstandardien saavuttamiseen tarvittavien kustannusten pitäisi olla yleisesti pienemmät talousvälinejärjestelmässä (kuin säätelyvälineiden avulla). OECD:n talous- ja teollisuusalan neuvoa-antava komitea BIAC ilmaisi tämänsuuntaisen kantansa määritellessään näkemystään MEA-sopimuksista 2. helmikuuta 1996. Se totesi, että markkinavälineiden käyttöä kannustamalla saavutetaan etuja, ja että kuhunkin monenkeskiseen ympäristöä koskevaan erityissopimukseen pitäisi sisältyä sääntöjä saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamisesta.

() Zimbabwelainen kansalaisjärjestö ART ("Africa Resources Trust") valittaa kirjeessään TSK:lle siitä, että Yhdysvallat estää kestävää kehitystä noudattavan krokotiilinahkojen viennin tukeutuen lainsäädäntöön, joka on tiukempi kuin sukupuuttoon kuolemassa olevien villieläin- ja kasvilajien suojelua koskevan CITES-sopimuksen vaatimukset, kun taas General Motorsilla on lupa tunkeutua Zimbabwen markkinoille. ART kannattaa lisäksi komission tiedonannossa kehitettyä lähestymistapaa.

() Asiakirjassa käsitellään CTE-komitean esityslistan kohdan 1 keskeistä aihetta: "Monenkeskisen kaupankäyntijärjestelmän ja ympäristötarkoituksiin tehtyjen kaupankäyntitoimien välillä, MEA-sopimuksia noudattavat mukaan lukien."

() Jonka nykyinen teksti kuuluu seuraavasti: "tarpeellinen ihmisten, eläinten tai kasvien elämän tai terveyden suojelemiseksi."

() Tässä kohdin tarkoitetaan, että toimiin voidaan ryhtyä sillä ehdolla, että niitä "- - ei sovelleta tavalla, joka tekisi niistä sattumanvaraisen tai epäoikeudenmukaisen syrjintäkeinon valtioiden välillä, joissa on samanlaiset olot, tai peitellysti rajoittaisi kansainvälistä kauppaa - -".

() Ks. esim. 17. heinäkuuta 1996 annettu UNICEn kanta CTE:n työohjelman kohdan 1.

() Ks. myös Euroopan parlamentin samansuuntainen päätöslauselma (kohta 12); EYVL N:o C 166, 10.6.1996, s. 261.

() Ks. Steve Charnovitzin selonteko monenkeskisen kaupankäyntijärjestelmän ja kauppatoimien käyttöä MEA-sopimuksissa käsittelevän korkean tason pyöreän pöydän konferenssille. Kirjoittaja mainitsee monia kansainvälisiä kauppasopimuksia, jotka antavat tärkeille kriteereille sisältöä myös ympäristökeskustelussa ja jotka ovat ristiriitaisia kansainvälisen kaupankäyntijärjestelmän sääntöjen kanssa (ks. raportti, s. 19, 22 23, tammikuuta 1996, Haag). Charnovitz totesi aikaisemmin, että kyseisiä kriteereitä tulisi soveltaa kauppasopimuksissa ilman syrjintää.

() Ks. esimerkiksi EU:n kanta USA:n kanssa käydyssä keskustelussa lisättyjä hormoneja sisältävän lihan tuonnista.

() Tästä ei puhuta EU:ssa eikä muualla.

() UNICE kannattaa TBT-sopimuksen soveltamista.

() Ks. myös TSK:n lausunto kuluttajapolitiikan ensisijaisista toimista, kohdat 2.7.5. 2.7.7, EYVL N:o C 295, 7.10.1996, s. 64

() Ks. myös OECD:n raportti "Trade and Environment to the OECD (ministerial) Council", s. 31, Pariisi, 1995.

() Aiheena vaarallisten jätteiden rajanylittävien kuljetusten valvonta ja ko. jätteiden hävittäminen, 1989.

() Ks. erityisesti yksimielisesti annetun lausunnon kohdat 2.3. 2.5, EYVL N:o C 18, 22.1.1996