KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI yhteisön tavaramerkistä 26 päivänä helmikuuta 2009 annetun NEUVOSTON ASETUKSEN (EY) N:o 207/2009 muuttamisesta sekä ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä (uudelleenlaadittu teksti) /* SWD/2013/096 final */





KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI yhteisön tavaramerkistä 26 päivänä helmikuuta 2009 annetun NEUVOSTON ASETUKSEN (EY) N:o 207/2009 muuttamisesta sekä ehdotukseen EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä (uudelleenlaadittu teksti) 1. Tausta Tavaramerkki voidaan rekisteröidä Euroopassa kansallisella tasolla jäsenvaltioiden teollisoikeusvirastoissa tai EU:n tasolla yhteisön tavaramerkkinä Alicantessa sijaitsevassa sisämarkkinoilla toimivassa yhdenmukaistamisvirastossa (tavaramerkit ja mallit), josta käytetään lyhennettä OHIM. Tavaramerkkisäännöstö luotiin 1990-luvulla, jonka jälkeen yhteisön tavaramerkkiä koskevaan direktiiviin (myöhemmin tässä tekstissä tavaramerkkidirektiivi) ja jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämistä koskevaan asetukseen (tavaramerkkiasetus) ei ole tehty yhtään suurempaa muutosta. Liiketoimintaympäristö on sen sijaan muuttunut olennaisesti kahden viime vuosikymmenen aikana. 2. Ongelman määrittely Kahdesta suurimmasta ongelmasta ensimmäinen liittyy voimassa olevan sääntelykehyksen säännösten välisiin eroihin ja toinen tavaramerkkivirastojen yhteistyön vähäisyyteen. Ongelmat johtuvat ensiksikin siitä, ettei direktiivi kata lainkaan menettelyihin liittyviä näkökohtia, siitä, ettei monia aineellisoikeudellisia seikkoja (myöskään vapaaehtoisuuden pohjalta sovellettavia säännöksiä) ole vielä yhdenmukaistettu riittävässä määrin ja siitä, ettei voimassa ole selkeää oikeusperustaa OHIMin ja kansallisten teollisoikeusvirastojen yhteistyölle. Lisäksi yhteisön tavaramerkkijärjestelmän ja kansallisten järjestelmien täydentävyyden ja yhteentoimivuuden varmistaminen edellyttää, että OHIM ja kansalliset teollisoikeusvirastot tekevät tiivistä yhteistyötä. Selkeän oikeusperustan puuttumisen lisäksi yhteistyön tiellä on kuitenkin myös kaksi muuta estettä. Näistä ensimmäinen on se, ettei kansallisilla virastoilla ole riittäviä teknisiä laitteita (tietotekniikkalaitteistoja), ja toinen se, ettei niillä ole tarvittavia rahoitusresursseja voidakseen kehittää, ottaa käyttöön ja ylläpitää pitkällä aikavälillä yhteisiä välineitä, kuten yhteisiä tavaramerkkitietokantoja online-hakukoneineen. Edellä mainitut ongelmat haittaavat olennaisesti alan toimintaa. Ne rajoittavat pääsyä tavaramerkkisuojajärjestelmien piiriin, heikentävät tuntuvasti oikeusvarmuutta ja vaarantavat yhteisön tavaramerkkijärjestelmän ja kansallisten järjestelmien täydentävyyden. Lisäksi ne vääristävät tasapuolisten toimintaedellytysten tarjoamista yrityksille, mikä puolestaan heikentää koko EU:n kilpailukykyä. Ilman asianmukaisia muutoksia ongelmat, jotka liittyvät siihen, että eurooppalaiset yritykset joutuvat toimimaan nykyisin epäedullisissa olosuhteissa, ja siihen, että tavaramerkkijärjestelmien täydentävyyden kehittyminen on riittämätöntä, tulevat todennäköisesti pahenemaan. Jotkin pyrkimykset (erityisesti OHIMin yhteistyörahaston puitteissa) konkreettisten ratkaisujen löytämiseksi OHIMin ja kansallisten teollisoikeusvirastojen yhteistyön helpottamiseen ovat olleet lupaavia. Kokemus on kuitenkin tuonut esiin selkeitä puutteita nykyisessä yhteistyökehyksessä ja rajoituksia, jotka jarruttavat vapaaehtoisiin järjestelyihin perustuvaa yhteistyötä. Vaikka meneillään on yhteistyöhankkeita, kestävien hyötyjen saaminen niistä on epävarmaa ja nykyisten yhteistyöhankkeiden hyödyt muuttuvat kustannuksiksi, jos tilanne pysyy muuttumattomana. Mitä tehottomammiksi teollisoikeusvirastojen toiminta muuttuu, sitä vähemmän houkuttelevia niistä tulee verrattuna yhteisön tavaramerkkijärjestelmään, mikä saattaa aiheuttaa sen, että tavaramerkkien haltijat lakkaavat kokonaan käyttämästä niitä ja kääntyvät sen sijaan yhteisön tavaramerkkijärjestelmän puoleen. Pitkällä aikavälillä tämä saattaa vaarantaa kansallisten järjestelmien elinkelpoisuuden, mikä on vastoin tavoitetta kansallisten tavaramerkkien säilyttämisestä yhteisön tavaramerkkien rinnalla harmonisessa ja täydentävässä rinnakkaistoiminnassa. 3. Toissijaisuus SEUT-sopimuksen 118 artiklan 1 kohdassa mahdollistetaan toimenpiteet yhtenäisten teollisoikeuksien luomiseksi ja suojan varmistamiseksi näille oikeuksille koko unionissa, mukaan lukien unioninlaajuiset keskitetyt luvananto-, yhteensovittamis- ja valvontajärjestelmät. SEUT-sopimuksen 114 artiklan mukaan EU voi toteuttaa ”sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevat toimenpiteet jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi”. Yhteisön tavaramerkki on riippumaton EU:n teollis- ja tekijänoikeuksien nimike. Vain EU:n lainsäätäjällä on valtuudet tehdä asetukseen tarvittavat muutokset yhteisön tavaramerkkijärjestelmän parantamiseksi ja yksinkertaistamiseksi. Sama pätee tarvittavien muutosten tekemiseen vastaaviin säännöksiin, jotka sisältyvät jo tavaramerkkidirektiiviin. Koska havaitut ongelmat eivät myöskään mahdollista tasapuolisten toimintaedellytysten tarjoamista EU:n yrityksille (ja heikentävät myös niiden kilpailukykyä), on suositeltavaa toteuttaa toimenpiteitä, joilla voidaan parantaa sisämarkkinoiden toimintaa. Tällaiset toimenpiteet, joilla pyritään nostamaan tavaramerkkidirektiivillä nykyisin aikaan saatua lähentämistasoa, voidaan toteuttaa vain EU:n tasolla erityisesti siksi, että niiden on oltava johdonmukaisia suhteessa yhteisön tavaramerkkijärjestelmään. Koska OHIM on EU:n sääntelyvirasto, tehokasta yhteistyötä estäviin epäsuotuisiin olosuhteisiin voidaan löytää ratkaisu vain EU:n tasolla. 4. Tavoitteet Tarkistuksen yleistavoitteena on Euroopan tavaramerkkijärjestelmän nykyaikaistaminen ja EU:n yritysten kilpailukyvyn lisääminen parantamalla pääsyä tavaramerkkijärjestelmiin (siten, että järjestelmien kustannuksia alennetaan ja niiden nopeutta ja ennakoitavuutta lisätään), tarjoamalla oikeusvarmuutta EU:n kaikille yrityksille sekä varmistamalla EU:n ja jäsenvaltioiden järjestelmien rinnakkaistoiminta ja täydentävyys. Erityistavoitteita ovat tavaramerkkidirektiivin lähentäminen tavaramerkkiasetuksen kanssa ja OHIMin ja kansallisten teollisoikeusvirastojen yhteistyön lisääminen. Operatiivisia tavoitteita ovat tavaramerkkimenettelyjen ja aineellisoikeudellisten kysymysten lähentäminen, riittävien sääntelykannustinten tarjoaminen yhteistyölle, kansallisten tavaramerkkivirastojen teknisten yhteistyövalmiuksien lujittaminen ja pitkän aikavälin rahoituksen varmistaminen yhteistyötoiminnalle. 5. Toimintavaihtoehtojen ja niiden vaikutusten analysointi ja vertailu Toimintavaihtoehtoja tarkasteltiin kunkin operatiivisen tavoitteen osalta, ja niitä arvioitiin vaikuttavuus- (tavoitteiden saavuttaminen) ja tehokkuusperusteiden (tarvittava aika, kokonaiskustannukset ja oikeasuhteisuus) kannalta. 5.1. Tavaramerkkisäädösten ja -menettelyjen lähentäminen Vaihtoehto 1 (perusskenaario): Yhdenmukaistamista ei viedä pitemmälle, vaikka on ilmeistä, että hajanainen oikeudellinen kehys edellyttää yhtenäistämisen jatkamista. Vaihtoehto 2 (osittainen lähentäminen): Kansallisten säädösten lähentäminen ja niiden johdonmukaisuus yhteisön tavaramerkkijärjestelmän kanssa laajennettaisiin i) keskeisten menettelysääntöjen yhtenäistämiseen tavaramerkkiasetuksen kanssa, ii) muiden tavaramerkkiasetuksessa käsiteltävien aineellisoikeudellisten näkökohtien yhtenäistämiseen ja iii) tavaramerkkidirektiivin vapaaehtoisten säännösten määrän supistamiseen tavaramerkkiasetuksen mukaisesti. Jäsenvaltioiden katsotaan pystyvän tällaiseen rajattuun yhtenäistämiseen kohtuullisessa ajassa. Koska asetettujen tavoitteiden saavuttaminen olisi erittäin epävarmaa, jos lähentäminen toteutettaisiin vapaaehtoisuuden pohjalta (oheisvaihtoehto 2 a), näyttää siltä, että yhdenmukaisuuteen on aiheellista pyrkiä oikeudellisesti velvoittavalla välineellä (oheisvaihtoehto 2 b). Vaihtoehto 3 (täysi lähentäminen): Lähentäminen perustuisi vaihtoehtoon 2 mutta sisältäisi myös kaikki muut aineellisen tavaramerkkioikeuteen ja -menettelyihin liittyvät näkökohdat. Lähentäminen olisi joko vapaaehtoista (3 a) tai pakollista (3 b). Nykyisistä ongelmista laadittu analyysi ei kuitenkaan ole tuonut esiin ilmeistä tarvetta kaikkien tavaramerkkisäännösten täysimittaiseen lähentämiseen. Näyttää lisäksi siltä, etteivät jäsenvaltiot olisi valmiita näin mittavaan toimenpiteeseen. Tämän vuoksi vaihtoehto 3 ei olisi oikeassa suhteessa todellisiin tarpeisiin. Lisäksi sen poliittinen toteutettavuus olisi erittäin epävarmaa. Vaihtoehto 4 (yhteinen sääntökirja): Kansallinen tavaramerkkilainsäädäntö korvattaisiin kokonaisuudessaan yhteisellä sääntökirjalla, jossa vahvistetaan koko EU:ssa sovellettavat yhtenäiset säännöt. Kaikki kansalliset virastot soveltaisivat tämän seurauksena samoja sääntöjä. Tämä vaihtoehto olisi kuitenkin selkeästi vielä epäsuhtaisempi kuin vaihtoehto 3, ja se on syytä hylätä heti aluksi. Vaihtoehto 1 – tavaramerkkilainsäädännön lähentäminen[1] || || Vaikuttavuus || Tehokkuus || Yleis-arviointi Tavaramerkkisäädösten ja ‑menettelyjen tiiviimpi lähentäminen || Tarvittava aika || Koko-nais-kustan-nukset || Oikea- suhteisuus 1. Perusskenaario || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 2. Osittainen lähentäminen || || || || || 2a. Vapaaehtoinen || ? || -- || - || + || - 2 b. Pakollinen || ++ || + || - || + || ++ 3. Täysi lähentäminen || || || || || 3 a. Vapaaehtoinen || ? || -- || -- || - || - 3 b. Pakollinen || ++ || -- || -- || -- || +/- 4. Yhteinen ohjekirja || ++ || -- || -- || -- || +/- Valitun vaihtoehdon 2 b odotetaan vaikuttavan erittäin myönteisesti kaikkiin tavaramerkkijärjestelmän käyttäjiin, erityisesti pk-yrityksiin. Pitkällä aikavälillä se parantaisi omalta osaltaan kansallisten teollisoikeusvirastojen menettelyjen vaikuttavuutta ja tehokkuutta sekä voisi tuoda mittavia kustannussäästöjä. Lisäksi se hyödyttäisi selkeästi OHIMia, ottaen huomioon ajatus yhteisön tavaramerkkijärjestelmän ottamisesta vertailukohdaksi, ja viraston tuki- ja koordinointitehtävää käytäntöjen ja välineiden lähentämisessä kansallisten virastojen kanssa. Ensisijaisiin yhdenmukaistamistoimenpiteisiin kuuluvaa ”one-class-per-fee”-järjestelmän käyttöönottoa täydennettäisiin myös aiheellisilla mukautuksilla yhteisön tavaramerkkiä koskevaan hakemukseen sekä uudistamis- ja luokkamaksuihin. Tämä toisi lisähyötyä käyttäjille. 5.2. Selkeän oikeusperustan puuttuminen yhteistyöltä Vaihtoehto 1 (perusskenaario): Yhteistyölle ei vahvistettaisi erityistä oikeusperustaa. Vaihtoehto 2: Vahvistettaisiin selkeä oikeusperusta, joka mahdollistaisi sen, että OHIM ja kansalliset virastot voivat tehdä yhteistyötä (vapaaehtoinen yhteistyö) käytäntöjen yhdenmukaistamiseksi sekä yhteisten välineiden ja tietokantojen luomiseksi. Koska kyse olisi ei-velvoittavasta toimenpiteestä, kaikkien virastojen ei voitaisi odottaa osallistuvan siihen. Vaihtoehto 3: Kansallisilla virastoilla ja OHIMilla olisi velvollisuus tehdä yhteistyötä (pakollinen yhteistyö). Yhteistyön tavoitteet määriteltäisiin selkeästi niiden saavuttamisen seurantaa varten. Tällä tavoin varmistettaisiin, että kaikki virastot osallistuvat yhteistyöhön, niiden olisi helpompi perustella budjettiviranomaisilleen voimavarojen kohdentamista yhteishankkeisiin muiden teollisoikeusvirastojen kanssa ja OHIMin olisi helpompi vahvistaa yhteistyötoimintaa koskevat menonsa. Tavoite 2 – asianmukaisen oikeusperustan vahvistaminen yhteistyölle || || Vaikuttavuus || Tehokkuus || Yleis-arviointi Suurempi kannustin yhteistyöhön || Tarvittava aika || Koko-nais-kustan-nukset || Oikea- suhteisuus 1. Perusskenaario || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 2. Vapaaehtoista yhteistyötä koskeva oikeusperusta || ? || + || + || ? || ? 3. Pakollista yhteistyötä koskeva oikeusperusta || ++ || + || + || + || + Valitulla vaihtoehdolla 3 varmistettaisiin kaikkien osapuolten osallistuminen käytäntöjen lähentämiseen ja yhteisten välineiden kehittämiseen. Se täyttäisi siten käyttäjien odotukset. Kansallisten virastojen osalta valittu vaihtoehto mahdollistaisi mittavat tehokkuus- ja kustannussäästöt keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä. Kansalliset virastot voisivat hyödyntää OHIMin yhteistyörahaston puitteissa hankittua kokemusta ja jatkokehittää nykyistä kehystä helpottaen siten vaivatonta siirtymistä uuteen järjestelmään. OHIM on osoittanut selkeästi kykynsä hoitaa tehokkaasti ja lyhyessä ajassa tällaisia laajamittaisia yhteistyöhankkeita. Myös se hyötyisi yhteishankkeista. 5.3. Teknisiä laitteita koskevien yhteistyövalmiuksien luominen Vaihtoehto 1: Kukin teollisoikeusvirasto hankkisi ja kehittäisi vaaditut laitteet itse. Vaihtoehto 2: Mahdollistettaisiin se, että vaaditut laitteet ja välineet olisivat teollisoikeusvirastojen käytettävissä vapaaehtoisen yhteistyön puitteissa. Vaihtoehto 3: Varmistettaisiin, että vaaditut laitteet ovat käytettävissä pakollisen yhteistyökehyksen kautta. Vain tämä vaihtoehto takaisi sen, että kaikki virastot hyötyvät yhteisten välineiden ja tietokantojen kehittämisestä ja sitoutuvat siihen. Tavoite 3 – kansallisten teollisoikeusvirastojen teknisten valmiuksien kehittäminen || || Vaikuttavuus || Tehokkuus || Yleis-arviointi Suurempi varmuus laitteiden saannista || Tarvittava aika || Koko-nais-kustan-nukset || Oikea- suhteisuus 1. Perusskenaario || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 2. Välineiden vapaaehtoinen käyttö || ? || ? || + || + || ? 3. Välineiden pakollinen käyttö || ++ || + || + || + || + Valitun vaihtoehdon 3 myötä käyttäjät voivat odottaa saavansa yhdenmukaisia ja teknisesti ajantasaistettuja tietotekniikkaratkaisuja. Tämä parantaa saatavuutta ja tehokkuutta sekä alentaa kustannuksia. Teollisoikeusvirastot hyötyvät laajemmasta yhteistyöstä tietotekniikan kehitystyön paremman hyödyntämisen myötä. Myös OHIM hyötyisi valitusta vaihtoehdosta. 5.4. Rahoitusta koskevien yhteistyövalmiuksien kehittäminen 5.4.1. Rahoitus yleensä Vaihtoehto 1: Kukin teollisoikeusvirasto ja OHIM maksaisivat kaikki yhteistyötoiminnastaan aiheutuvat kustannukset. Tämä estäisi jäsenvaltioita osallistumasta yhteistyöohjelmiin. Sen vuoksi tämä vaihtoehto ei mahdollistaisi asetetun tavoitteen saavuttamista. Vaihtoehto 2: Yhteistyö rahoitettaisiin EU:n talousarviosta. Tämänhetkisten budjettirajoitusten vuoksi olisi kuitenkin erittäin epätodennäköistä, että EU:n talousarviosta voitaisiin asettaa käyttöön huomattava rahoitusosuus. Vaihtoehto 3: Rahoitus tulisi OHIMin talousarviosta osana OHIMin vuosituloja. Asianmukaisella rahoitusjärjestelmällä ja siihen sisältyvällä valvontajärjestelmällä taattaisiin, että varat käytetään vain tiettyihin käyttötarkoituksiin ja sillä edellytyksellä, että vaatimustenmukaisuusperusteita noudatetaan. OHIMille on kertynyt mittava ylijäämä, josta osa käytetään jo yhteistyörahaston hankkeisiin. OHIMin vuotuiset talousarviotulokset ylittävät lisäksi jatkuvasti sen toimintamenot. Uudet yhteistyötoiminnot voitaisiin sen vuoksi rahoittaa vuosituloista ja/tai olemassa olevasta ylijäämästä riittävän rahoituksen käytettävissäolon varmistamiseksi. OHIMin ja kansallisten virastojen yhteistyön kustannukset olisivat 17–20 miljoonaa euroa vuodessa. Tämä on noin 10 prosenttia OHIMin toiminnasta saatavista tuloista. Talousarvioennusteet osoittavat, ettei vaihtoehto 3 horjuttaisi OHIMin talousarvion tasapainoa. Vaihtoehto 4 – pitkän aikavälin rahoituksen varmistaminen Vaihtoehdot || Arviointiperusteet Pitkän aikavälin rahoituksen varmistaminen || Vaikuttavuus (tavoitteiden saavuttaminen) || Tehokkuus || Yleis-arviointi Suurempi varmuus rahoituksesta || Tarvittava aika || Kokonais-kustannukset 1. Rahoitus jäsenvaltioilta || 0 || 0 || 0 || 0 2. Rahoitus EU:n talousarviosta || ? || ? || 0 || - 3. Rahoitus OHIMin talousarviosta || ++ || ++ || 0 || ++ 5.4.2. Rahoitus OHIMin talousarviosta – rahoitusjärjestelmä Raportissa analysoidaan kahta mahdollista rahoitusmallia: kiinteämääräinen rahoitus sovittujen jakoperusteiden pohjalta (3.1 a) ja avustuksiin perustuva hankelähtöinen rahoitus (3.2 a). Raportissa todetaan arvioinnin perusteella, että jälkimmäinen vaihtoehto olisi suositeltava asetettujen tavoitteiden saavuttamisen kannalta. OHIMin talousarvion käyttö – rahoitusjärjestelmä OHIMin talousarviosta saatavaan rahoitukseen liittyvät vaihtoehdot Rahoitusjärjestelmä || Vaikuttavuus (tavoite: pitkän aikavälin rahoituksen varmista-minen || Tehokkuus || Yleis-arviointi Rahoituksen totuudenmukaisuus || Monimutkaisuus ja avoimuus 1 a. Jakoperusteeseen perustuvat kiinteät määrät || +/- || - || - || - 2 a. Avustuksiin perustuva hankelähtöinen rahoitus || ++ || ++ || + || ++ 5.4.3. OHIMin talousarviosta saatava rahoitus – rahoituslähde Eri vaihtoehtojen – erityisesti OHIMin toimintatalousarviosta (3.1 b), OHIMin erityistuloista (3.2 b) ja kerätystä vararahastosta (3.3 b) saatavan rahoituksen – analysoinnin perusteella näyttää siltä, että yhteistyö on tarkoituksenmukaisinta rahoittaa kokonaisuudessaan OHIMin vuosituloista. OHIMin talousarvion käyttö – rahoituslähde OHIMin talousarviosta saatavaan rahoitukseen liittyvät vaihtoehdot Rahoituslähde || Vaikuttavuus (tavoite: pitkän aikavälin rahoituksen varmista-minen || Tehokkuus || Yleis-arviointi Rahoituksen totuuden-mukaisuus || Relevanttius (lähde v. tarkoitus) || OHIMin talous-arvioon kohdis-tuva riski 1 b. Rahoitus toimintatalousarviosta || ++ || + || 0 || +/- || + 2 b. Rahoitus erityistuloista (uudistamismaksut) || ++ || - || - || 0 || 0 3 b. Ylijäämän käyttö (yhteisrahaston määrärahojen lisäys) || -- || + || 0 || 0 || - 5.4.4. Valitun vaihtoehdon vaikutukset Käyttäjät hyötyisivät selkeästi uuden yhteistyöohjelman tuloksista. Se ei myöskään vaikuttaisi käyttäjiin, koska yhteishankkeet kansallisten teollisoikeusvirastojen kanssa rahoitettaisiin OHIMin talousarviosta. Riittävän rahoituksen osoittaminen yhteistyötoimintoihin mahdollistaisi sen, että kansalliset teollisoikeusvirastot voivat osallistua niihin ja sitoutua yhteishankkeisiin pitkällä aikavälillä. Yhteistyön rahoittaminen OHIMin varoin vaikuttaisi tuntuvasti sen talousarvioon. Voidaan todeta, että OHIMille aiheutuvat lisämenot, jotka liittyvät yhteistyöhankkeisiin kansallisten virastojen kanssa, voitaisiin rahoittaa sen vuotuisista toimintatuloista. Samalla on kuitenkin otettava huomioon vaikutukset, joita ”one-class-per-fee”-järjestelmän käyttöönotosta aiheutuvilla mukautuksilla on OHIMin maksuihin. Tämän vuoksi valittu vaihtoehto ei horjuttaisi OHIMin talousarvion tasapainoa. 6. Seuranta ja arviointi Jäsenvaltiot voisivat toimittaa komissiolle raportin direktiivin uusien säännösten täytäntöönpanosta kolmen vuoden kuluttua siirtymäkauden päättymisestä. Komissio voisi laatia raporttien perusteella kertomuksen, joka sisältää arvioinnin toteutettujen toimenpiteiden tehokkuudesta. Lisäksi OHIMin talousarviosta rahoitettua yhteistyötä tarkkailtaisiin ja seurattaisiin OHIMiin sovellettavien varainhoitosääntöjen ja erityisesti avustusmenettelyjä koskevien sääntöjen mukaisesti. Käytäntöjen ja välineiden lähentämisessä saavutettua edistymistä voitaisiin arvioida vuosittain OHIMin yhteenvetoraporttien perusteella. Komissio voisi tarkastella yhteistyölle vahvistettua uutta oikeudellista kehystä uudelleen viiden vuoden kuluttua tavaramerkkiasetukseen (ja tarvittaessa myös tavaramerkkidirektiiviin) tehtyjen muutosten voimaantulosta kiinnittäen erityishuomiota yhteistyön rahoitusjärjestelmään. Uudelleentarkastelun olisi perustuttava OHIMin laatimiin vuotuisiin yhteenvetoraportteihin. [1] Arviointijärjestelmä: myönteinen vaikutus: melko myönteisestä (+) erittäin myönteiseen (++); kielteinen vaikutus: melko kielteisestä (-) erittäin kielteiseen (--); epävarma tulos: (?); ei vaikutusta: 0.