Komission tiedonanto Euroopan Parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 (2) artiklan toisen alakohdan nojalla neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta /* SEK/2000/0634 lopull. - COD 98/0267 */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 (2) artiklan toisen alakohdan nojalla neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta PERUSTELUT 1. Ehdotuksen taustaa Komissio antoi 22. heinäkuuta 1998 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi rautatieinfrastruktuurin kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta [1]. [1] KOM(1998) 480 lopullinen, 22.7.1998. Ehdotuksen tarkoituksena oli selventää infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämiseen ja infrastruktuurin käytöstä perittäviin maksuihin sovellettavia sääntöjä. Euroopan parlamentti hyväksyi komission ehdotuksen täysistunnossaan 15. syyskuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 26. toukokuuta 1999 [2]. [2] EYVL C 209, 22.7.1999, s. 22. Komissio antoi muutetun ehdotuksen 25. marraskuuta 1999 ottaen huomioon ehdotuksen ensimmäisen käsittelyn parlamentissa. Neuvosto pääsi ehdotusta koskevan yhteisen kannan vahvistamisesta poliittiseen yksimielisyyteen 9. ja 10. joulukuuta 1999 pitämässään kokouksessa. Neuvosto vahvisti yhteisen kannan 28. maaliskuuta 2000 pitämässään kokouksessa. 2. Komission ehdotuksen taustaa Huomautus: Tässä tiedonannossa käsitelty ehdotus kuuluu infrastruktuuripakettiin, joka koostuu seuraavista ehdotuksista: ehdotus neuvoston direktiiviksi [3] yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin 91/440/ETY [4] muuttamisesta, ehdotus neuvoston direktiiviksi rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY [5] muuttamisesta ja ehdotus neuvoston direktiiviksi rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta. Viimeksi mainittua ehdotusta käsitellään tässä tiedonannossa. [3] KOM(1998) 480 lopullinen, 22.7.1998. [4] Neuvoston direktiivi 91/440/ETY, annettu 29. heinäkuuta 1991 (EYVL L 237, 24.8.1991, s. 25). [5] EYVL L 143, 27.6.1995, s. 70. Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimistä sekä turvallisuustodistusten antamista koskevalla ehdotuksella on tarkoitus korvata voimassa oleva direktiivi 95/19/EY. Tarkistettu ehdotus sisältää käyttömaksuja koskevat säännöt ja infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisperiaatteet. Se sisältää säännöksiä, joilla pyritään yhdenmukaistamaan junareittien käyttöoikeuksien myöntämismenettelyt Euroopan tasolla. Lisäksi siihen sisältyy erityistoimenpiteitä sellaisia tilanteita varten, joissa kapasiteettia on niukasti. Ehdotuksessa vaaditaan infrastruktuurin käyttöä koskevien tietojen ja sääntöjen julkaisemista sekä sääntelyelimen perustamista. 3. Sovitteluratkaisun pääkohdat Euroopan parlamentin ehdottamiin tarkistuksiin nähden Parlamentti pyrki ehdotusta koskevilla tarkistuksillaan lähinnä seuraaviin tavoitteisiin: * antamaan jäsenvaltioille enemmän liikkumavaraa niiden päättäessä infrastruktuurin käyttömaksuista * antamaan kansallisten lainsäätäjien tehtäväksi päättää vaatimukset täyttävien hakijoiden hyväksymisestä * yksinkertaistamaan kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä koskevia sääntöjä. Komission alkuperäisessä ehdotuksessa rajoitettiin tavaraliikenteen harjoittamisesta perittävät infrastruktuurin käyttömaksut junaliikenteen harjoittamisesta aiheutuviin lisäkustannuksiin. Tällä pyrittiin varmistamaan, etteivät maksut rajoittaisi mitenkään rautatieliikenteen mahdollisuuksia näillä markkinoilla. Matkustajaliikenteen harjoittamisesta olisi sen sijaan voitu periä suurempia käyttömaksuja, mutta niiden perinnässä olisi täytynyt noudattaa melko yksityiskohtaisia sääntöjä. Parlamentti ja eräät jäsenvaltiot katsoivat kuitenkin, että tavara- ja matkustajaliikenteeseen olisi sovellettava samoja sääntöjä. Lisäksi ne katsoivat olevan tarpeellista yksinkertaistaa menetelmiä, joilla infrastruktuurin käytöstä voidaan periä maksuja, jotka ylittävät junaliikenteen harjoittamisesta aiheutuvat lisäkustannukset. Yhteinen kanta on näiden tavoitteiden mukainen. Samalla siinä pyritään varmistamaan kansainvälisen tavaraliikenteen kilpailuasema, rautatieyritysten tuottavuuden paraneminen sekä se, ettei maksujen suuruus estä käyttämästä infrastruktuuria liikenteen harjoittamiseen. Komission alkuperäisen ehdotuksen mukaan muutkin organisaatiot kuin rautatieyritykset voivat hakea infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeutta sillä ehdolla, että ne tekevät rautatieyrityksen kanssa sopimuksen sellaisten palvelujen tarjonnasta, johon kyseistä kapasiteettia aiotaan käyttää. Tämä tarve perustuu siihen, että organisaation edun kannalta on useissa tapauksissa hyvin tärkeää, millaisesta kapasiteetista on kyse ja mitkä ovat organisaation mahdollisuudet säilyttää sen käyttöoikeus, jos organisaatio vaihtaa palveluja tarjoavaa rautatieyritystä. Parlamentti ja useat jäsenvaltiot olivat kuitenkin sitä mieltä, että jokaisen jäsenvaltion on itse voitava päättää tällaisesta mahdollisuudesta. Niiden toive onkin otettu huomioon yhteisessä kannassa, jossa tällainen mahdollisuus on säilytetty sellaisia jäsenvaltioita varten, jotka haluavat sitä käyttää. Parlamentin mielestä kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä koskevat säännöt olivat yleisesti ottaen liian yksityiskohtaisia, vaikka se halusikin muuttaa erästä alaa koskevia sääntöjä ohjailevampaan suuntaan. Näyttäisi kuitenkin siltä, että kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä koskevat menettelyt ja säännöt on kuvattava melko yksityiskohtaisesti, jotta voitaisiin varmistaa kansallisten myöntämismenettelyjen yhdenmukaistaminen sekä kaikkien infrastruktuurin käyttäjien tasapuolinen kohtelu. Kapasiteetin käyttöoikeuden myöntämismenettelyjä koskeviin säännöksiin on kuitenkin tehty huomattava määrä muutoksia, joissa on noudatettu parlamentin ehdottamia periaatteita. Tekstiä on siis yksinkertaistettu parlamentin yleisen tavoitteen mukaisesti samalla kun yksittäiset säännöt on pidetty niin selvinä, että kapasiteetin optimaalinen käyttö on mahdollista. 4 Poikkeukset ja siirtymäkauden säännökset 4.1 Kreikkaa, Irlantia ja Pohjois-Irlantia koskevat yleiset poikkeukset Neuvostossa päästiin yksimielisyyteen siitä, että Kreikan, Irlannin ja Pohjois-Irlannin sallitaan poiketa infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämistä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimistä sekä turvallisuustodistusten antamista koskevan direktiivin joistakin säännöksistä niiden geopoliittisen tilanteen ja maantieteellisen sijainnin perusteella. Nämä poikkeukset ovat määräaikaisia (ne ovat aluksi voimassa viisi vuotta), mutta niiden voimassaoloa voidaan pidentää pyynnöstä. Niiden soveltaminen ei ole kuitenkaan enää mahdollista, jos 1. rautatieyritys, joka on saanut toimiluvan yhdessä kyseisistä jäsenvaltioista, hakee virallisesti rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeutta toisessa jäsenvaltiossa tai 2. rautatieyritys, joka on saanut toimiluvan toisessa jäsenvaltiossa, hakee virallisesti rautateiden infrastruktuurin käyttöoikeutta johonkin, jossakin tai jostakin kyseisistä jäsenvaltioista, jolloin poikkeuksen myöhemmästä soveltamismahdollisuudesta päätetään direktiivin 37 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun neuvoa-antavan menettelyn mukaisesti. Komissio on tästä asiasta täysin samaa mieltä neuvoston kanssa. Se toivoo, että Kreikan geopoliittinen tilanne kehittyisi siten, että Kreikka voisi saada täyden hyödyn Euroopan unionin rautatiepolitiikan aloitteista. 5 Päätelmät Komissio pyrki ottamaan mahdollisimman hyvin huomioon Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä esittämät näkemykset sisällyttämällä ehdotukseensa parlamentin esittämät tarkistukset kokonaan tai hyödyntämällä niiden ajatussisältöä. Komissio katsoo, että yleinen sovitteluratkaisu, johon neuvostossa päästiin intensiivisten keskustelujen jälkeen kolmen puheenjohtajavaltion avustuksella, on tasapainoinen edistysaskel rautatiepolitiikassa. Sovitteluratkaisulla edistetään kyseisen liikennemuodon kestävää kehitystä. Komissio on vakuuttunut siitä, että tämä rautatieliikennelainsäädännön uudistamisen toinen vaihe merkitsee huomattavaa edistysaskelta tasapuolisten toimintaedellytysten luomisessa kaikille yrityksille, jotka harjoittavat tai aikovat harjoittaa rautatieliikennettä. Sen vuoksi komissio antaa yhteisestä kannasta myönteisen lausunnon.