Saastumisen torjunnalla on selkeät taloudelliset perusteet, ja yhteiskunnalle aiheutuvat hyödyt peittoavat kustannukset. Saastumisen torjuminen on siten huomattavasti kannattavampaa kuin torjumatta jättäminen. Esimerkiksi ilman pilaantuminen aiheuttaa vuosittain noin 330–940 miljardin euron kulut terveysalalle ja talouden toiminnalle EU:ssa, kun mukaan luetaan menetetyt työpäivät, terveydenhuoltokustannukset, sadonmenetykset ja rakennuksille aiheutuvat vahingot. Ilmanlaadun parantamiseen tähtäävien toimien yhteenlasketut kulut puolestaan ovat EU:ssa noin 70–80 miljardia euroa vuodessa. Vähemmän saastuttavien tavaroiden ja palvelujen kysynnän kasvu tarjoaa merkittäviä liiketoimintamahdollisuuksia, mikä kannustaa EU:ssa toimivia yrityksiä tarttumaan innovatiivisiin ratkaisuihin. Elpymistoimilla voidaan tukea tätä kehityssuuntausta. Saastumisen vastaiset toimet ovat myös osoitus sukupolvien välisestä solidaarisuudesta.

Saastuminen uhkaa myös luonnon monimuotoisuutta ja nopeuttaa meneillään olevaa lajien joukkosukupuuttoa. Saastuminen on yksi viidestä suurimmasta luonnon monimuotoisuutta köyhdyttävästä tekijästä. Muut neljä tekijää ovat maan- ja merenkäytön muutokset, luonnonvarojen liikakäyttö, ilmastonmuutos ja haitalliset vieraslajit. Maapallolla on noin kahdeksan miljoonaa kasvi- ja eläinlajia, joista yli miljoona on vaarassa kuolla sukupuuttoon saastumisen vuoksi. Tilanteen arvioidaan pahenevan entisestään, jos mikään ei muutu. Kaiken kaikkiaan YK:n kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttaminen vaarantuu pahenevien ja toisiaan vahvistavien ympäristöriskien vuoksi.

Saastumisen torjunta on myös oikeudenmukaisuuden ja tasa-arvon puolustamista. Saastumisen haitallisimmat terveysvaikutukset kohdistuvat yleensä kaikkein haavoittuvimmassa asemassa oleviin väestöryhmiin. Näitä ovat lapset, joiden kehitykselle voi aiheutua vakavaa pitkäaikaista haittaa, terveysongelmaiset, ikääntyneet, vammaiset sekä sosioekonomisesti huono-osaisemmat. Koko maailman mittakaavassa saasteperäisiä sairauksia esiintyy eniten matalan tulotason ja keskitulotason maissa. Näiden maiden osuus saasteisiin liittyvistä kuolemista on lähes 92 prosenttia.

On toimittava kiireellisesti: Saastuminen voi aiheuttaa esimerkiksi syöpää, iskeemistä sydänsairautta, keuhkoahtaumatautia, aivohalvauksia, mielenterveydellisiä ja neurologisia ongelmia sekä diabetesta (ks. kuva 1). Konkreettisesta edistyksestä huolimatta saastuminen aiheutti vuonna 2015 noin 9 miljoonaa ennenaikaista kuolemaa eri puolilla maailmaa (16 prosenttia kaikista kuolemantapauksista). Tämä on kolme kertaa enemmän kuin aidsin, tuberkuloosin ja malarian aiheuttamat kuolemat yhteensä ja 15 kertaa enemmän kuin kaikista sodista ja muista väkivallan muodoista johtuvat kuolemat. EU:ssa saastuminen on vuosittain syynä joka kahdeksanteen kuolemaan.

On korkea aika ”kääntää hierarkiapyramidi päälaelleen” ja ajatella uusiksi tapa, jolla tavaroita ja palveluja suunnitellaan, tuotetaan, toimitetaan, suoritetaan ja/tai käytetään ja hävitetään. Tämä tarkoittaa ensinnäkin sitä, että saastuminen on estettävä sen lähteellä. Jos saastumista ei voida lähtökohtaisesti (vielä) estää kaikilta osin, se olisi minimoitava. Lisäksi jos saastumista tapahtuu, olisi toteutettava korjaavia toimia ja korvattava asiaan liittyvät vahingot.

Saasteettomuustavoite on poikkialainen tavoite. Sillä edistetään YK:n kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelmaa ja täydennetään vuoden 2050 ilmastoneutraaliustavoitetta synergiassa puhtaan kiertotalouden ja luonnon monimuotoisuuden ennallistamisen tavoitteiden kanssa. Saasteettomuustavoite on olennainen osa monia Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan sisältyviä ja muita aloitteita. Komissio aikoo nivoa sen myös osaksi uusia toimintapoliittisia aloitteita.

Komissio aikoo vuodesta 2022 alkaen varmistaa, että äskettäin julkistettuihin syöpään liittyvien eriarvoisuuksien rekisteriin ja väestöatlakseen syötetään säännöllisin väliajoin saastumisen seuranta- ja ennustedataa. Lisäksi se aikoo varmistaa, että vuoteen 2024 mennessä arvioidaan tarvetta luoda myös muihin saasteperäisiin sairauksiin liittyvien eriarvoisuuksien rekisteri, jossa kartoitetaan kehityssuuntauksia, eroavaisuuksia ja eriarvoisuuksia eri puolilla EU:ta. Näin toimet on helpompi kohdentaa EU:n, kansallisella ja paikallisella tasolla, ja eurooppalaiset voivat vertailla, missä määrin saastuminen vaikuttaa heidän terveyteensä alueella, jolla he asuvat, opiskelevat ja työskentelevät.

EU on toimenpiteillään puuttunut useisiin sisäilman laatuun vaikuttaviin tekijöihin. Näitä ovat muun muassa ilmanvaihto, rakennusmateriaalit, kulutustuotteet, lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmät sekä tupakointi. Alalla on tapahtunut edistystä myös työterveyttä ja ‑turvallisuutta koskevan lainsäädännön ansiosta, ja edistystä tapahtuu jatkossakin seuraavan työterveyden ja -turvallisuuden strategiakehyksen myötä. Perusparannusaaltoa koskevassa aloitteessa tarkastellaan terveellisiä lämpötiloja ja kosteustasoja uusissa rakennuksissa ja laajamittaisten perusparannustöiden kohteena olevissa rakennuksissa. Siinä puututaan myös myrkyllisten aineiden, kuten asbestin, poistamiseen. EU:lla ei kuitenkaan ole käytettävissään kattavaa yhdennettyä lähestymistapaa. Covid-19-pandemian ja siitä johtuvien liikkumisrajoitusten myötä on jälleen kerran korostunut se, miten tärkeää on varmistaa, että hengitysilma on kaikkina aikoina puhdasta niin sisä- kuin ulkotiloissakin. Sitä mukaa kun rakennusten lämmöneristys paranee, on entistä tärkeämpää varmistaa hyvä sisäilman laatu. Myös koulurakennuksiin on kiinnitettävä erityistä huomiota. Komissio aikoo analysoida toimenpiteiden puutteita ja tietoaukkoja synergiassa uusi eurooppalainen Bauhaus -aloitteen kanssa ottaen huomioon asiaan liittyvien Horisontti Eurooppa -hankkeiden tulokset. Tältä pohjalta komissio aikoo arvioida etenemistapoja ja toimenpidevaihtoja sisäilman laadun parantamiseksi. Se keskittyy sisäilman laatuun vaikuttaviin tärkeimpiin tekijöihin ja pilaantumislähteisiin sekä tutkii tapoja lisätä yleistä tietoisuutta ja vähentää riskejä.

Rakennusten aiheuttaman ilman pilaantumisen torjunnan alalla valopilkkuna on se, että saastuttavasta hiili- ja polttoöljylämmityksestä ollaan luopumassa. Biomassan polttamisen aiheuttama pilaantuminen on kuitenkin edelleen ongelma, varsinkin vanhentuneiden ja tehottomien laitosten osalta. Komissio aikoo edistää saasteettomuustavoitteen nivomista osaksi puhtaan energian ja energiatehokkuuden tavoitteita erilaisten aloitteiden ja toimien yhteydessä. Näitä ovat perusparannusaalto ja uusi eurooppalainen Bauhaus, rakennusjätteen talteenotto ja uudelleenkäyttö sekä lämmityslaitteiden, erityisesti kiinteällä polttoaineella toimivan lämmityksen, ekologista suunnittelua ja energiamerkintöjä koskevien vaatimusten uudelleentarkastelu viimeistään vuoden 2024 alussa. EU aikoo myös jatkossa tukea siirtymistä puhtaampaan energiaan ja puhtaampaan asuntojen lämmitykseen kolmansissa maissa, erityisesti naapuruusmaissa.

Komissio aikoo parantaa melun torjuntaa sen lähteellä ja ottaa tässä yhteydessä huomioon tulokset, jotka on saatu vuonna 2017 tehdystä ympäristömeludirektiivin arvioinnista ja vuonna 2020 tehdystä ulkona käytettävien laitteiden melupäästöjä koskevan direktiivin arvioinnista. Komissio aikoo erityisesti varmistaa, että käytännön täytäntöönpano on moitteetonta, ja tarpeen mukaan parantaa meluun liittyvää EU:n sääntelykehystä, joka koskee renkaita, maantieajoneuvoja, rautateitä ja ilma-aluksia, myös kansainvälisellä tasolla. Lisäksi komissio aikoo toteuttaa jatkotoimia ulkona käytettävien laitteiden melupäästöjä koskevan direktiivin arvioinnin perusteella. Se aikoo myös tarkastella edistystä uudelleen vuonna 2022 ja pohtia, onko ympäristömeludirektiiviin tarpeen sisällyttää EU:n tason melunvähentämistavoitteita. Direktiivin edellyttämät melutoimintasuunnitelmat olisi nivottava paremmin osaksi kestävän kaupunkiliikenteen suunnitelmia, ja niissä olisi hyödynnettävä puhtaan julkisen liikenteen laajentamista ja aktiivisempaa liikkuvuutta. Edellä mainituilla meluntorjuntatoimenpiteillä voidaan jossain määrin korjata kroonisen melusaasteen aiheuttamaa vahinkoa.

EU:lla on vankka sääntelykehys ilman pilaantumisen rajoittamiseksi. Ilmansaasteisiin liittyvien ennenaikaisten kuolemien ja sairauksien määrä on kuitenkin edelleen suuri. Tämän katsotaan johtuvan siitä, että jotkin EU:n ilmanlaatunormit ovat edelleen löyhemmät kuin WHO:n vuonna 2005 suosittamat standardit, ja siitä, ettei ilmanlaatudirektiivien täytäntöönpano ole kaikilta osin ollut tehokasta.

Jotta ihmisten saastejalanjälki ei ylittäisi maapallon resurssien rajoja ja viime kädessä uhkaisi koko ihmiskuntaa, voimassa oleva EU:n sääntelykehys, jolla suojellaan ilmaa, makeaa vettä, meriä ja valtameriä, on pantava täytäntöön nopeammin ja paremmin. Samalla on kiireellisesti luotava kehys, jonka avulla voidaan arvioida säännöllisesti EU:n maaperän tilaa ja toteuttaa toimia kaikilla tasoilla maaperän pilaantumisen ja huonontumisen torjumiseksi.

Ilmanlaadun parantamisen alalla komissio aikoo yhdessä jäsenvaltioiden kanssa toteuttaa jatkotoimia kansallisten ilmansuojeluohjelmien ja päästövähennysvelvoitteiden suhteen. Näin voidaan varmistaa, että kansallisia päästövähennysvelvoitteita koskeva direktiivi pannaan kaikilta osin täytäntöön siten, että vuoteen 2030 mennessä sellaista ilman pilaantumiseen liittyvää rehevöitymistä, joka uhkaa luonnon monimuotoisuutta, esiintyy maan ja makean veden ekosysteemeissä 25 prosenttia vähemmän.

Vesipolitiikan puitedirektiivin ja meristrategiapuitedirektiivin mukaisen hyvän tilan saavuttaminen makean veden vesivaroissa ja merten vesivaroissa toisi EU:n lähemmäksi saasteettomuustavoitteen toteutumista kaikissa vesiekosysteemeissä.

Vuoden 2019 arvioinnissa kuitenkin todettiin, että makeaa vettä koskevan lainsäädännön täytäntöönpano on edelleen riittämätöntä. Tämä johtuu muun muassa investointien puutteesta, makean veden suojelutavoitteiden heikosta nivomisesta osaksi muita politiikan aloja, toimenpiteiden hitaasta täytäntöönpanosta ja siitä, ettei kemialliseen pilaantumiseen ole puututtu riittävällä tavalla. Painopisteeksi asetetaan näin ollen täytäntöönpanon tiukentaminen. Komissio pyrkii erityisesti varmistamaan, että jäsenvaltiot edistävät kestävää ja tehokasta vedenkulutusta, hillitsevät veden pilaantumista, perivät kaikilta käyttäjiltä ja saastuttajilta, myös teollisuudelta, maataloudelta ja kotitalouksilta, sosiaalisesti oikeudenmukaisen maksun vesikustannuksista sekä käyttävät saadut tulot kestäviin investointeihin parhaalla mahdollisella tavalla. Komissio aikoo myös tukea toimia, joilla parannetaan seurantaa ja keskeisten aineiden aiheuttaman pilaantumisen vähentämistä pinta- ja pohjavesissä.

Ehdotetulla terveitä valtameriä, meriä sekä rannikko-ja sisävesiä koskevalla missiolla pyritään tukemaan innovointia ja EU:n toimintalinjojen ja säädösten täytäntöönpanoa terveiden ja saasteettomien valtamerien, merien ja vesistöjen saavuttamiseksi. Komissio aikoo myös antaa sisävesiliikenteen toimintasuunnitelman vuosille 2021–2027 (NAIADES III), jotta voidaan tukea asteittaista siirtymää päästöttömään sisävesiliikenteeseen.

Komissio aikoo tarkastella uudelleen meristrategiapuitedirektiiviä vuoteen 2023 mennessä. Se ottaa tässä yhteydessä huomioon keskeisiä päästölähteitä koskevien EU:n säännösten täytäntöönpanon tilan ja arvioi tarvetta vähentää muovia ja muita roskia, vedenalaista melua ja epäpuhtauksia. Lisäksi komissio aikoo yhdessä jäsenvaltioiden kanssa työstää EU:n raja-arvoja, jotka koskevat meriliikenteestä, rakentamisesta, ruoppauksesta ja muusta merellä tapahtuvasta toiminnasta peräisin olevan vedenalaisen melun enimmäistasoja. Tässä yhteydessä se aikoo hyödyntää menestyksekästä työtä, jota tehtiin hiljattain sovitun rantojen roskaantumista koskevan EU:n raja-arvon yhteydessä.

Yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin tuleva uudelleentarkastelu – synergiassa puhdistamolietedirektiivin arvioinnin kanssa – auttaa nostamaan tavoitetasoa, kun on kyse ravinteiden poistamisesta jätevedestä ja käsitellyn veden ja lietteen valmistelemisesta uudelleenkäyttöä varten. Tämä tukee kiertotalouteen perustuvaa ja vähemmän saastuttavaa viljelyä. Uudelleentarkastelun kohteena ovat myös uudet pilaavat aineet, kuten mikromuovit, mikrosaasteet ja lääkkeet. Toimenpiteillä edistetään energiatehokkuutta ja hiilineutraaliutta sekä parannetaan saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamista. Uudelleentarkastelussa tarkastellaan myös oikeussuojan, kaikkien saatavilla olevan sanitaation ja tiedon saatavuuden parantamista. Uudelleentarkastelulla tuetaan tulevan integroidun ravinnehuoltosuunnitelman konkreettista täytäntöönpanoa. Tarkoituksena on käsitellä pitkäaikaista ympäristöhaastetta kokonaisvaltaisesti, maksimoida synergiat toimintalinjojen välillä ja hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla uuden yhteisen maatalouspolitiikan vihreää arkkitehtuuria, erityisesti ehdollisuuden ja ekojärjestelmien kautta. Kuten Pellolta pöytään -strategiassa ja biodiversiteettistrategiassa mainitaan, torjunta-aineiden aiheuttamaa ilman, veden ja maaperän pilaantumista olisi vähennettävä siten, että torjunta-aineiden, myös kaikkein vaarallisimpien torjunta-aineiden, kokonaiskäyttöä ja käyttöön liittyvää riskiä vähennetään 50 prosenttia vuoteen 2030 mennessä. Tämä saavutetaan lisäämällä integroidun torjunnan käyttöä, tarkistamalla torjunta-aineiden kestävää käyttöä koskevaa direktiiviä, edistämällä agroekologisia käytäntöjä, mukaan lukien luonnonmukainen viljely, ja välttämällä kemiallisten torjunta-aineiden käyttöä herkillä alueilla. Näin voidaan vähentää paitsi ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvia riskejä myös juomaveden käsittelykustannuksia. Lisäksi innovatiivisilla tekniikoilla, kuten bioteknologian tekniikoilla, voitaisiin osaltaan vähentää riippuvuutta torjunta-aineista.

Lisäksi ehdotetulla maaperän terveyttä ja elintarvikkeita koskevalla missiolla yhdessä maatalouden eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden (EIP AGRI) kanssa edistetään innovaatioita ja tietämyksenvaihtoa ja siten torjunta-aineiden ja ravinnekuormituksen vähentämiseen tähtäävien käytäntöjen laajaa käyttöönottoa. Toimilla pyritään varmistamaan, että 75 prosenttia maaperästä on tervettä vuoteen 2030 mennessä. Tervehtymistä edistää myös maaperän pilaantumisen vähentämistä ja ennallistamisen lisäämistä koskeva erityistavoite.

Osana tulevaa EU:n maaperästrategiaa komissio aikoo kehittää toimenpiteitä, joilla voidaan merkittävästi lisätä pilaantuneiden alueiden kartoittamista, tutkimista, arvioimista ja kunnostamista. Tarkoituksena on, että viimeistään vuonna 2050 maaperän pilaantuminen ei enää aiheuta terveys- tai ympäristöriskejä. Uutta maaperän pilaantumista olisi ennaltaehkäistävä mahdollisimman pitkälle. Jos sitä kuitenkin esiintyy ennaltaehkäisevistä ja muista vastatoimenpiteistä huolimatta, riskeihin olisi puututtava välittömästi. EU:ssa on noin 2,8 miljoonaa mahdollisesti pilaantunutta aluetta. Niistä 390 000:n katsotaan olevan kunnostamisen tarpeessa. Vuoteen 2018 mennessä vain noin 65 500 kohteen ilmoitettiin olevan kunnostettuja. On ratkaisevan tärkeää, että kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä (mahdollisesti) pilaantuneiden alueiden rekisteri. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi tehostettava toimiaan tällaisten alueiden kunnostamiseksi ja laadittava selkeät kriteerit kunnostustöiden priorisoimiseksi. Tulevassa ehdotuksessa, joka koskee oikeudellisesti sitovia luonnon ennallistamista koskevia EU:n tavoitteita, tarkastellaan huonontuneiden maaperän ekosysteemien ennallistamista. Komissio aikoo myös laatia EU:n prioriteettiseurantaluettelon maaperää pilaavia aineita varten sekä työstää ohjeita muun muassa kaivetun maa-aineksen turvallista, kestävää ja kiertoon perustuvaa käyttöä varten jäsenvaltioiden mahdollisten kokemusten perusteella. Jotta saataisiin parempi käsitys maaperän hajakuormituksesta EU:ssa, komissio aikoo sisällyttää saasteettomuusmoduulin osaksi tulevaa LUCAS-maaperätutkimusta. Lisäksi edistetään julkisten ja yksityisten rahoitusmahdollisuuksien saatavuutta pilaantuneen maaperän kartoitus-, tutkimus- ja kunnostustarkoituksiin, sekä lisätään yleistä tietoisuutta näistä rahoitusmahdollisuuksista.

Kansainvälisellä tasolla EU aikoo tukea maailmanlaajuista ja alueellista rajatylittävää vesistöyhteistyötä ja työskennellä tärkeimpien kumppanien kanssa kahdenvälisesti. EU edistää jatkossakin yhteistyötä asiaankuuluvien alueellisten foorumien välillä, muun muassa Euroopan vesistöalueilla (Rein ja Tonava). Se myös pyrkii edelleen siihen, että YK:n Euroopan talouskomission (UNECE) yleissopimus maasta toiseen ulottuvien vesistöjen ja kansainvälisten järvien suojelusta ja käytöstä otetaan käyttöön ja pannaan täytäntöön maailmanlaajuisesti. EU aikoo lujittaa edelleen kansainvälistä valtamerten hallinnointia ja tukea kumppanimaita sen varmistamisessa, että valtameret ovat puhtaita, terveitä ja kestävästi hoidettuja. Lisäksi EU aikoo tukea alueellisten merialueiden koordinointia, jotta voidaan yhteistoimin mitata, arvioida ja torjua saastumisen eri tyyppejä. Monet alueelliset joki- ja merialueet kärsivät historiallisesta saastumisesta, josta osa liittyy toisen maailmansodan aikaan. Tällainen sedimentteihin kasautunut historiallinen saastuminen aiheuttaa merkittäviä riskejä paitsi vesiekosysteemeille myös ihmisten terveydelle elintarvikkeina kulutettujen kalojen ja äyriäisten kautta. EU aikoo myös tehostaa yhteistyötään kolmansien maiden kanssa merien roskaantumisen torjumiseksi. Lisäksi ensisijaisena tavoitteena on jatkossakin tiiviimpi yhteistyö Välimeren alueella, erityisesti Barcelonan yleissopimuksen ja sen pöytäkirjojen sekä Välimeren unionin kautta. EU ohjaa parhaillaan sellaisten toimien kehittämistä IMO:ssa, joilla voidaan säännellä pakokaasujen puhdistusjärjestelmillävarustettujen alusten päästöjä mereen. Se aikoo myös edelleen tukea maailmanlaajuista maaperäkumppanuutta, jotta voidaan tehostaa saastumisen torjuntaa ja minimoida riskit, joita historiallisesta saastumisesta aiheutuu maaperälle.

Lippulaivatoimi 3: Edistetään saasteettomuutta kaikilla alueilla Yhteistyössä alueiden komitean kanssa komissio aikoo esittää vuoteen 2024 mennessä EU:n alueiden ympäristötehokkuutta koskevan tulostaulun. Tarkoituksena on mitata erityisesti, missä määrin EU:n eri alueet saavuttavat saastumisen torjunnan kannalta merkitykselliset tavoitteet tämän toimintasuunnitelman ja muiden strategioiden puitteissa. Tulostaulun parhaiden tulosten perusteella jaetaan palkinto vuoden vihreälle alueelle, mahdollisesti REGIOSTARSin yhteydessä. Eurooppalaiset voivat seurata edistymistä ajan mittaan, ja saasteettomuudessa kilpaileminen luo uusia matkailu- ja liiketoimintamahdollisuuksia.

2.4.Kohti saasteetonta tuotantoa ja kulutusta

EU:n ohjaaminen kohti saasteettomuutta edellyttää, että – tiiviissä synergiassa kiertotalouden toimintasuunnitelman kanssa – otetaan käyttöön kestävämpiä teollisuuden järjestelmiä ja puhtaampia teknologioita, omaksutaan vähemmän saastuttavia liiketoimintamalleja ja kulutustottumuksia, nopeutetaan saastuttaja maksaa -periaatteen täytäntöönpanoa ja sovelletaan laajennettua tuottajavastuuta edelleen.

Teollisuuden päästöistä annettu direktiivi on tärkein väline, jolla säännellään ilmaan, veteen ja maaperään pääseviä pilaavia aineita, jotka ovat peräisin yli 52 000:sta EU:n suurimpiin kuuluvasta teollisuuslaitoksesta. Teollisuuden päästöistä annetussa direktiivissä asetetaan teollisuuslaitoksille myönnettävien lupien ehdoksi, että laitokset noudattavat parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa. Tämä on ohjannut näitä teollisuudenaloja vähentämään päästöjä asteittain ja edistänyt osaltaan tasapuolisia toimintaedellytyksiä. Esimerkiksi suurten polttolaitosten ilman epäpuhtauksien päästöt ovat nykyään seitsemän kertaa pienemmät kuin 20 vuotta sitten. Direktiivin piiriin kuuluvista laitoksista pääsee kuitenkin edelleen ilmaan pilaavia aineita, jotka aiheuttavat vahinkoa lähes 100 miljardin euron arvosta. Tämän vuoksi on jatkettava ponnisteluita päästöjen vähentämiseksi edelleen, myös veden ja maaperän osalta. Lisäksi on varmistettava, että suurten teollisuuslaitosten ja erityisen vaarallisia aineita käsittelevien laitosten toiminnanharjoittajat poistavat saastumista, joka on aiheutunut niiden teollisesta toiminnasta tai suuronnettomuuksista.

Teollisuuden päästöistä annetun direktiivin hiljattaisen arvioinnin jatkotoimena komissio aikoo tarkistaa teollisuuden päästöjä koskevia EU:n sääntöjä. Uusilla teknologioilla ja tuotantoprosesseilla voidaan usein vähentää pilaavien aineiden ja kasvihuonekaasujen päästöjä myös sellaisilla aloilla, jotka eivät tällä hetkellä kuulu direktiivin soveltamisalaan. Tarkistuksella pyritään nopeuttamaan saasteettomuustavoitteen mukaisten innovaatioiden käyttöönottoa, luomaan tasapuoliset toimintaedellytykset myös muille erittäin saastuttaville aloille ja parantamaan yleisön tiedonsaantia, osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta. Sillä pyritään myös helpottamaan jäsenvaltioiden toteuttamien teollisuuspäästöjen vastaisten toimien vertailua. Teollisuuden päästöistä annetun direktiivin soveltamisalaan kuuluvalla uudella innovaatioiden seurantakeskuksella tulee olemaan tärkeä rooli innovaatioiden seurannassa ja uusien tekniikoiden kehittämisen nopeuttamisessa. Digitalisaation, tietojenkäsittelyn sekä kaukokartoituksen, tekoälyn ja koneoppimisen kaltaisten uusien innovatiivisten lähestymistapojen avulla voidaan nopeuttaa ja uudistaa tapaa, jolla sääntelyviranomaiset ja elinkeinoelämä puuttuvat teollisuuden päästöihin. Lisäksi jotta kaatopaikalle sijoittamista ja päästöjä veteen voitaisiin vähentää vuoteen 2050 mennessä lähes nollatasolle, Processes4Planet-kumppanuudessa, kiertotaloutta ja biopohjaisia ratkaisuja edistävässä eurooppalaisessa kumppanuudessa ja puhdasta terästä koskevassa kumppanuudessa tutkitaan keinoja edistää läpimurtoteknologioita ja systeemisempiä ratkaisuja. Näitä ovat esimerkiksi teollinen symbioosi ja kiertotalouden toimitusketjut, joiden avulla jonkin teollisuudenalan tai pk-yritysten jätteistä tai sivutuotteista tulee toisen teollisuudenalan tai yrityksen raaka-ainetta. Kiertotalouden teollisuutta koskevassa teollisuusteknologian etenemissuunnitelmassa, joka on osa uusi eurooppalainen tutkimusalue -konseptia, esitetään näyttöä ja ehdotuksia investointiohjelmiksi .

Saasteettomuustavoitteen noudattaminen tuotannossa ja kulutuksessa tarkoittaa myös sitä, että kemikaalien, materiaalien ja tuotteiden on oltava mahdollisimman turvallisia ja kestäviä niin lähtökohtaisesti kuin koko elinkaarensa ajan . Näin voidaan toteuttaa myrkyttömät materiaalikierrot. Komissio on jo hyväksynyt uuden kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman ja kestävyyttä edistävän kemikaalistrategian. Komissio on myös ilmoittanut useista muista aloitteista näihin saastumishaasteisiin vastaamiseksi. Kestävää tuotepolitiikkaa koskevalla aloitteella pyritään varmistamaan, että yhä suurempi osa EU:n markkinoille saatettavista tuotteita on kestäviä ja kiertotalouden mukaisia. Näin voidaan tehdä sekä tuotannosta että kulutuksesta ympäristöystävällisempää ja minimoida jätteet ja saastuminen. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä ja organisaation ympäristöjalanjälkeä koskevilla menetelmillä tuetaan tuotteiden ja organisaatioiden läpinäkyvää, luotettavaa, järjestelmällistä ja yhdennettyä vertailua EU:n markkinoilla. Lääkestrategian ja EU:n ympäristössä olevia lääkeaineita koskevan strategisen lähestymistavan täytäntöönpanon yhteydessä toteutetaan lukuisia toimia, joilla puututaan tunnistettuihin farmaseuttisten tuotteiden aiheuttamiin ympäristöongelmiin. Niiden täydennykseksi suunnitellaan erityistoimia, joilla puututaan mikromuovien aiheuttamaan pilaantumiseen , pysyviin orgaanisiin yhdisteisiin (POP-yhdisteet) jätteissä ja haitallisiin ja pysyviin aineisiin, kuten per- ja polyfluorattuihin alkyyliyhdisteisiin (PFAS-yhdisteet), tuotteissa kaikessa ei-välttämättömässä käytössä . Komissio aikoo myös pyytää julkisia ja yksityisiä toimijoita tekemään ”saasteettomuuslupauksia”. Tarkoituksena on kannustaa kuluttajia valitsemaan vähemmän saastuttavia tuotteita ja palveluja, kuten sellaisia, joille on myönnetty EU-ympäristömerkki. Lupauksia voidaan tehdä niin fyysisten myymälöiden kuin sähköisten markkinapaikkojenkin osalta. Ne perustuvat todennettaviin ja läpinäkyviin väittämiin, joita edistetään myös tulevalla ympäristöväittämiä koskevalla aloitteella.

Saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti saastuttamiselle on asetettava asianmukainen hinta ja vaihtoehtojen käyttöönottoa varten on luotava kannustimia. Nämä toimet ovat keskeisiä puhtaamman tuotannon ja kulutuksen edistämisen kannalta. Erilaisista kehotuksista huolimatta saastumiseen puututaan edelleen pääasiassa sääntelyllä, eikä saastumisen ulkoisia kustannuksia ole sisällytetty hintoihin kaikilta osin. Hintavälineiden käyttöä on varaa edistää. Tämän prosessin tukemiseksi komissio aikoo antaa suosituksia siitä, miten voitaisiin edistää merkityksellisiä välineitä ja kannustimia, joilla voidaan parantaa saastuttaja maksaa -periaatteen täytäntöönpanoa ja siten lopettaa ”maksuton saastuttaminen” kokonaan. Euroopan tilintarkastustuomioistuin antaa asiasta kertomuksen lähiaikoina. Tällä välin komissio tarkastelee, miten energiaverodirektiivin tarkistamisella voidaan kannustaa kuluttajia valitsemaan vähemmän saastuttavia energialähteitä.

Minamatan yleissopimuksen mukaisten maailmanlaajuisten pyrkimysten ohella komissio aikoo tarkistaa elohopea-asetusta vuonna 2022. Tarkoituksena on lopettaa kokonaan hammasamalgaamin käyttö ja kieltää kaupankäynti tietyillä lisättyä elohopeaa sisältävillä tuotteilla, myös eräillä lampuilla. Tämä toteutetaan synergiassa asiaankuuluvien EU:n välineiden, kuten vaarallisten aineiden käytön rajoittamista koskevan direktiivin, kanssa.

Seveso III -direktiivillä pyritään torjumaan vaarallisista aineista aiheutuvia suuronnettomuusvaaroja. Se on siksi keskeisessä asemassa, kun pitkälle teollistunutta EU:ta ohjataan kohti saasteettomuutta teollisuusonnettomuuksien osalta. Direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa noin 12 000:ssa EU:hun sijoittautuneessa vaarallisia aineita käsittelevässä laitoksessa on viimeisten kymmenen vuoden aikana tapahtunut vuositasolla alle 30 suuronnettomuutta. Lisäksi suuronnettomuuksien vaikutukset ovat vuosi vuodelta olleet rajatummat. Komissio aikoo jatkossakin tukea jäsenvaltioita muun muassa laitosten riskien ja onnettomuuksien seurausten arvioinnissa. Tämä täydentää myös unionin pelastuspalvelumekanismia.