Virallinen lehti nro C 375 , 28/12/2000 s. 0001 - 0011



Neuvoston 7 päivänä marraskuuta 2000 vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 51/2000 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/.../EY antamiseksi tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista (2000/C 375/01) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission esityksen(1), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon(3), noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä(4), sekä katsovat seuraavaa: (1) Neuvosto ja neuvostossa kokoontuneet jäsenvaltioiden hallitusten edustajat hyväksyivät Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta poliittisesta toimintaohjelmasta 1 päivänä helmikuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa(5) viidennen ympäristöalan toimintaohjelman, jonka yleisessä lähestymistavassa ja strategiassa asetetaan tavoitteeksi, ettei happamoitumisen kriittisiä kuormituksia ja tasoja ylitetä yhteisössä. Ohjelmassa edellytetään, että ihmisiä olisi suojeltava tehokkaasti ilman pilaantumisen aiheuttamilta terveyteen kohdistuvilta riskeiltä ja että pilaantumisen sallittuja tasoja määritettäessä olisi otettava huomioon ympäristönsuojelu. Ohjelmassa edellytetään myös, että Maailman terveysjärjestön (WHO) ohjearvoista olisi tehtävä yhteisön tasolla velvoittavia. (2) Kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta tehtyyn Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) yleissopimukseen liittyvän happamoitumisen, rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin torjumista koskevan Göteborgin pöytäkirjan, joka hyväksyttiin 1 päivänä joulukuuta 1999. (3) Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan poliittisen toimintaohjelman "Kohti kestävää kehitystä" tarkistamisesta 24 päivänä syyskuuta 1998 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 2179/98/EY(6) kehotetaan kiinnittämään erityistä huomiota sellaisen strategian luomiseen ja täytäntöönpanoon, jonka tavoitteena on varmistaa, ettei happamoittaville tai rehevöittäville tai valokemiallisille ilman epäpuhtauksille altistumiseen liittyviä kriittisiä kuormituksia ylitetä. (4) Otsonin aiheuttamasta ilman pilaantumisesta 21 päivänä syyskuuta 1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/72/ETY(7) säädetään, että komissio antaa neuvostolle kertomuksen valokemiallisen pilaantumisen arvioinnista yhteisössä sekä komission tarpeellisina pitämät ehdotukset alailmakehän otsonin aiheuttaman ilman pilaantumisen valvonnasta ja tarvittaessa otsonin esiasteiden päästöjen vähentämisestä. (5) Merkittävään osaan yhteisön alueesta laskeutuu happamoittavia ja rehevöittäviä aineita siinä määrin, että sillä on haitallisia ympäristövaikutuksia. WHO:n ohjearvot ihmisten terveyden ja kasvillisuuden suojelemiseksi valokemialliselta pilaantumiselta ylittyvät merkittävässä määrin kaikissa jäsenvaltioissa. (6) Näistä kriittisten kuormitusten ylittymisistä olisikin asteittain päästävä eroon ja ohjeellisia tasoja olisi noudatettava. (7) Tällä hetkellä ei ole teknisesti mahdollista päästä pitkän aikavälin tavoitteisiin, jotka koskevat happamoitumisen haittavaikutusten poistamista sekä ihmisten ja ympäristön alailmakehän otsonille altistumisen vähentämistä niin, että WHO:n ohjearvot toteutuisivat. Tästä syystä on tarpeen säätää sellaisista ympäristöalan välitavoitteista happamoitumisen ja alailmakehän otsonin aiheuttaman pilaantumisen osalta, joille tällaisen pilaantumisen vähentämiseksi tarpeelliset toimenpiteet perustetaan. (8) Ympäristöalan välitavoitteissa ja niiden saavuttamiseksi tarvittavissa toimenpiteissä olisi otettava huomioon tekninen toteutettavuus ja niihin liittyvät kustannukset ja hyödyt. Toimenpiteillä olisi varmistettava, että toteutettavat toimet ovat koko yhteisön kannalta kustannustehokkaita, ja niissä olisi otettava huomioon, että on tarpeen välttää aiheuttamasta liiallisia kustannuksia yksittäiselle jäsenvaltiolle. (9) Valtioiden rajat ylittävä pilaantuminen lisää osaltaan happamoitumista, maaperän rehevöitymistä ja alailmakehän otsonin muodostumista, joiden torjuminen edellyttää yhteensovitettua yhteisön toimintaa. (10) Happamoittavia ja alailmakehän otsonille altistavia epäpuhtauksia sisältävien päästöjen vähentäminen vähentää myös maaperän rehevöitymistä. (11) Jäsenvaltiokohtaisten rajojen asettaminen rikkidioksidi- (SO2), typpioksidi- (NOx), haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC) ja (NH3) ammoniakkipäästöille on kustannustehokas keino saavuttaa ympäristöalan välitavoitteet laajasti. Päästörajat suovat yhteisölle ja jäsenvaltioille liikkumavaraa määriteltäessä, miten näihin tavoitteisiin päästään. (12) Jäsenvaltioiden olisi vastattava kansallisten päästörajojen noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden toteutuksesta. Päästörajojen noudattamisessa tapahtuvaa edistystä on tarpeen arvioida. Sen vuoksi olisi laadittava päästöjen vähentämistä koskevat kansalliset ohjelmat ja toimitettava ne komissiolle. Ohjelmissa olisi oltava tiedot päästörajojen noudattamiseksi hyväksytyistä tai suunnitelluista toimenpiteistä. (13) Tämän direktiivin tavoitetta, joka on happamoittavien ja rehevöittävien epäpuhtauksien ja otsonin esiasteiden päästöjen rajoittaminen, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, vaan ne voidaan pilaantumisen rajat ylittävän luonteen vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja ottaen erityisesti huomioon ennalta varautumisen periaate. Tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen. (14) Jäsenvaltioiden edistymistä päästörajojen saavuttamisessa olisi tarkasteltava hyvissä ajoin, samoin kuin sitä, missä määrin päästörajojen soveltamisella voidaan päästä ympäristöalan välitavoitteisiin koko yhteisön osalta. Tässä tarkastelussa olisi pohdittava myös tieteen ja tekniikan kehitystä, yhteisön lainsäädännön kehittymistä ja päästöjen vähenemistä yhteisön ulkopuolella, jolloin erityistä huomiota kiinnitetään muun muassa ehdokasvaltioiden edistymiseen. Komission olisi tässä tarkastelussa selvitettävä tarkemmin päästörajoihin liittyvät kustannukset ja hyödyt, samoin kuin niiden kustannustehokkuus, rajakustannukset ja -hyödyt sekä sosioekonomiset vaikutukset ja vaikutukset kilpailukykyyn. Tarkastelussa olisi otettava huomioon myös tämän direktiivin soveltamisalaa koskevat rajoitukset. (15) Komission olisi tätä varten laadittava Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus ja ehdotettava asianmukaisia ja tarpeellisiksi katsomiaan muutoksia tähän direktiiviin, ottaen huomioon asian kannalta merkityksellisen yhteisön lainsäädännön vaikutukset, jolla muun ohella asetetaan merkityksellisiä päästölähteitä koskevia päästörajoja ja tuotestandardeja. (16) Happamoitumisen ja otsonin aiheuttaman pilaantumisen rajat ylittävän luonteen vuoksi komission olisi jatkettava sen tarkastelua, onko tarpeen kehittää yhdenmukaisia yhteisön toimenpiteitä kilpailun vääristymisen välttämiseksi, sekä ottaen huomioon toimenpiteistä saatavan hyödyn ja niiden aiheuttamien kustannusten välisen tasapainon, tämän kuitenkaan rajoittamatta ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetun direktiivin 96/61/EY(8) 18 artiklan soveltamista. (17) Tämän direktiivin säännöksiä olisi sovellettava rajoittamatta määrätyistä lähteistä peräisin olevia epäpuhtauspäästöjä sääntelevän yhteisön lainsäädännön ja direktiivin 96/61/EY säännösten soveltamista päästöjen raja-arvojen ja parhaan käytettävissä olevan tekniikan käytön osalta. (18) Päästökartoitukset ovat välttämättömiä päästörajojen noudattamisessa tapahtuvan edistymisen seuraamiseksi, ja päästöt on laskettava kansainvälisesti hyväksyttyjä menetelmiä käyttäen ja tiedot niistä on toimitettava säännöllisesti komissiolle ja Euroopan ympäristökeskukselle (EEA). (19) Jäsenvaltioiden olisi säädettävä tämän direktiivin rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja varmistettava niiden täytäntöönpano. Seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. (20) Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY(9) mukaisesti. (21) Komission ja jäsenvaltioiden olisi tehtävä kansainvälistä yhteistyötä tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamiseksi, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Tavoite Tämän direktiivin tavoitteena on rajoittaa happamoittavien ja rehevöittävien epäpuhtauksien ja otsonin esiasteiden päästöjä, jotta parannettaisiin ympäristön ja ihmisten terveyden suojelua yhteisössä happamoitumisen, maaperän rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin aiheuttamilta haittavaikutuksilta, sekä pyrkiä pitkällä aikavälillä siihen, että kriittiset tasot ja kuormitukset eivät ylity ja että ihmisiä suojellaan tehokkaasti kaikilta tunnetuilta ilman pilaantumisen aiheuttamilta terveyteen kohdistuvilta riskeiltä. 2 artikla Soveltamisala Tätä direktiiviä sovelletaan 4 artiklassa tarkoitettujen epäpuhtauksien kaikista ihmisen toiminnan aiheuttamista lähteistä peräisin oleviin päästöihin, joita syntyy jäsenvaltioiden ja niiden talousvyöhykkeiden alueella. Tätä direktiiviä ei sovelleta: a) kansainvälisen meriliikenteen päästöihin; b) ilma-alusten muihin kuin laskeutumis- ja lentoonlähtöjakson aikana syntyviin päästöihin; c) Espanjan osalta päästöihin Kanariansaarilla; d) Ranskan osalta päästöihin merentakaisissa departementeissa; ja e) Portugalin osalta päästöihin Madeiralla ja Azoreilla. 3 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan a) 'AOT 40:llä' alailmakehän otsonin 80 µg/m3:n (= 40 ppb) ylittävän tuntipitoisuuden ja sen 80 µg/m3 tuntipitoisuuden valoisina tunteina todettavan erotuksen kertymää kunkin vuoden toukokuun ja heinäkuun väliseltä ajalta; b) 'AOT 60:llä' alailmakehän otsonin 120 µg/m3:n (= 60 ppb) ylittävän tuntipitoisuuden ja sen 120 µg/m3 tuntipitoisuuden erotuksen kertymää koko vuoden ajalta; c) 'kriittisellä kuormituksella' sellaista määrällistä arviota yhdelle tai useammalle epäpuhtaudelle altistumisesta, jonka alittavalla määrällä ei nykytiedon mukaan ole merkittäviä haittavaikutuksia tietyille ympäristön herkille tekijöille; d) 'kriittisellä tasolla' epäpuhtauksien pitoisuutta ilmakehässä, jonka ylittävällä määrällä voi nykytiedon mukaan olla välittömiä haittavaikutuksia kohteeseen, kuten ihmisiin, kasveihin, ekosysteemeihin tai materiaaleihin; e) 'päästöllä' aineen vapautumista ilmaan piste- tai hajakuormituslähteistä; f) 'ruudukon yksiköllä' ruutua, jonka mitat ovat 150 km × 150 km. Tätä tarkkuutta käytetään kartoitettaessa kriittisiä kuormituksia Euroopan laajuisesti, samoin tarkkailtaessa ilman epäpuhtauspäästöjä ja -laskeumia epäpuhtauksien kaukokulkeutumisen tarkkailun ja arvioinnin Euroopan yhteistyöohjelman (EMEP) mukaisesti; g) 'laskeutumis- ja lentoonlähtöjaksolla' jaksoa, joka käsittää seuraavat lennon eri vaiheisiin käytetyt ajat: lähestyminen 4,0 minuuttia, rullaus/tyhjäkäynti maassa 26,0 minuuttia, lentoonlähtö 0,7 minuuttia ja nousu 2,2 minuuttia; h) 'kansallisella päästörajalla' aineen kilotonneissa ilmaistua enimmäismäärää, joka jäsenvaltiosta voidaan päästää kalenterivuoden aikana; i) 'typen oksideilla' (NOx) typpioksidia ja typpidioksidia typpidioksidina ilmaistuina; j) 'alailmakehän otsonilla' ilmakehän alimmassa osassa olevaa otsonia; k) 'haihtuvilla orgaanisilla yhdisteillä' (VOC) metaania lukuun ottamatta kaikkia ihmisen toiminnan aiheuttamia orgaanisia yhdisteitä, jotka voivat tuottaa fotokemiallisia oksidantteja reagoidessaan auringonvalossa typen oksidien kanssa. 4 artikla Kansalliset päästörajat 1. Jäsenvaltioiden on vuoden 2010 loppuun mennessä rajattava vuotuiset kansalliset epäpuhtauspäästönsä rikkidioksidin (SO2), typen oksidien (NOx), haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC) ja ammoniakin (NH3) osalta määriin, jotka eivät ylitä liitteessä I vahvistettuja päästörajoja, ottaen huomioon 9 artiklassa tarkoitettujen kertomusten perusteella hyväksytyistä yhteisön toimenpiteistä aiheutuvat muutokset. 2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että liitteessä I vahvistettuja päästörajoja ei ylitetä yhtenäkään vuonna vuoden 2010 jälkeen. 5 artikla Ympäristöalan välitavoitteet Liitteessä I mainittujen kansallisten päästörajojen tarkoituksena on saavuttaa laajasti seuraavat ympäristöalan välitavoitteet koko yhteisön osalta vuoteen 2010 mennessä: a) Happamoituminen Niitä alueita, joilla kriittiset kuormitukset ylittyvät, vähennetään ainakin 50 prosentilla (kussakin ruudukon yksikössä) vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. b) Terveyteen vaikuttava altistuminen alailmakehän otsonille Ihmisen terveyden kannalta kriittisen tason (AOT 60 = 0) ylittävää alailmakehän otsonikuormitusta vähennetään kahdella kolmasosalla vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna kaikissa ruudukon yksiköissä. Alailmakehän otsonikuormitus ei lisäksi saa ylittää 2,9 ppm.h:n ehdotonta rajaa missään ruudukon yksikössä. c) Kasvillisuuteen vaikuttava altistuminen alailmakehän otsonille Viljelykasvien ja osittain luonnonvaraisen kasvillisuuden kannalta kriittisen tason (AOT 40 = 3 ppm.h) ylittävää otsonikuormitusta vähennetään yhdellä kolmasosalla vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna kaikissa ruudukon yksiköissä. Alailmakehän otsonikuormitus ei lisäksi saa ylittää 10 ppm.h:n ehdotonta rajaa, 3 ppm.h:n kriittisen tason ylittymisenä ilmaistuna, missään ruudukon yksikössä. 6 artikla Kansalliset ohjelmat 1. Jäsenvaltioiden on viimeistään 1 päivään lokakuuta ...(10) mennessä laadittava ohjelmat 4 artiklassa tarkoitettujen kansallisten epäpuhtauspäästöjen vähentämiseksi asteittain siten, että päästöt ovat vuoteen 2010 mennessä vähintään liitteessä I vahvistettujen kansallisten päästörajojen mukaiset. 2. Kansallisiin ohjelmiin on sisällyttävä tiedot hyväksytyistä ja suunnitelluista politiikoista ja toimenpiteistä sekä määrälliset arviot näiden politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutuksista epäpuhtauspäästöihin vuonna 2010. Ennakoitavissa olevat merkittävät muutokset kansallisten päästöjen maantieteellisessä jakaumassa on ilmoitettava. 3. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa tarkistettava kansalliset ohjelmansa ja saatettava ne ajan tasalle 1 päivään lokakuuta ...(11) mennessä. 4. Jäsenvaltioiden on toimitettava edellä 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti laaditut ohjelmat yleisön ja asianomaisten, esimerkiksi ympäristöalan organisaatioiden saataville. Yleisölle ja organisaatioille tämän kohdan nojalla annettujen tietojen on oltava selkeitä, ymmärrettäviä ja helposti saatavilla. 7 artikla Päästökartoitukset ja -ennusteet 1. Jäsenvaltioiden on laadittava ja saatettava vuosittain ajan tasalle kansalliset päästökartoitukset ja vuoden 2010 päästöennusteet 4 artiklassa mainittujen epäpuhtauksien osalta. 2. Jäsenvaltioiden on laadittava päästökartoituksensa ja -ennusteensa liitteessä II tarkoitettuja menetelmiä käyttäen. 3. Komissio laatii Euroopan ympäristökeskuksen avustuksella ja yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa sekä niiden toimittamien tietojen perusteella kartoitukset ja ennusteet 4 artiklassa tarkoitetuista epäpuhtauksista. Kartoitusten ja ennusteiden on oltava julkisesti saatavilla. 4. Liitteen II mukaisesti käytettäviä menetelmiä ajan tasalle saatettaessa on noudatettava 11 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä. 8 artikla Jäsenvaltioiden kertomukset 1. Jäsenvaltioiden on vuosittain 31 päivään joulukuuta mennessä toimitettava 7 artiklan mukaisesti laatimansa kansalliset päästökartoitukset ja vuoden 2010 päästöennusteet komissiolle ja Euroopan ympäristökeskukselle. Niiden on toimitettava lopulliset päästökartoitukset viimeksi kulunutta vuotta edeltävältä vuodelta ja alustavat päästökartoitukset viimeksi kuluneelta vuodelta. Päästöennusteissa on annettava määrällisiä tietoja, joilla helpotetaan niiden laatimisessa käytettyjen keskeisten yhteiskunnallistaloudellisten oletusten ymmärtämistä. 2. Jäsenvaltioiden on 31 päivään joulukuuta ...(12) mennessä toimitettava komissiolle 6 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti laatimansa ohjelmat. Jäsenvaltioiden on 31 päivään joulukuuta ...(13) mennessä toimitettava komissiolle 6 artiklan 3 kohdan mukaisesti ajan tasalle saattamansa ohjelmat. 3. Komissio toimittaa saamansa kansalliset ohjelmat muille jäsenvaltioille kuukauden kuluessa niiden vastaanottamisesta. 4. Komissio vahvistaa 11 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen säännökset sen varmistamiseksi, että kansalliset ohjelmat laaditaan yhtenäisellä ja avoimella tavalla. 9 artikla Komission kertomukset 1. Komissio antaa vuosina 2004 ja 2008 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen liitteessä I vahvistettujen kansallisten päästörajojen täytäntöönpanossa saavutetusta edistymisestä ja siitä, missä määrin 5 artiklassa asetetut ympäristöalan välitavoitteet todennäköisesti saavutetaan vuoteen 2010 mennessä. Kertomuksissa on esitettävä taloudellinen arvio, johon sisältyvät kustannustehokkuus, hyödyt, arvio rajakustannuksista ja -hyödyistä sekä kansallisten päästörajojen täytäntöönpanosta yksittäisille jäsenvaltioille ja toimialoille aiheutuvat yhteiskunnallistaloudelliset vaikutukset. Kertomuksissa on myös tarkasteltava 2 artiklassa määriteltyjä tämän direktiivin soveltamisalaa koskevia rajoituksia ja arvioitava, missä määrin päästöjen lisävähennykset saattavat olla tarpeen 5 artiklassa asetettujen ympäristöalan välitavoitteiden saavuttamiseksi. Niissä on otettava huomioon jäsenvaltioiden 8 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla laatimat kertomukset sekä muun muassa: a) merkityksellisiä päästölähteitä koskeva uusi yhteisön lainsäädäntö, jossa säädetään päästörajoista ja tuotteita koskevista määräyksistä; b) parhaiden saatavilla olevien tekniikkojen kehittyminen direktiivin 96/61 EY 16 artiklan mukaisen tietojenvaihdon puitteissa; c) olemassa olevien suurten polttolaitosten rikkidioksidin ja typen oksidien päästöjen vähentämistä vuoteen 2008 mennessä koskevat tavoitteet, joista jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta ... annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/.../EY(14) mukaisesti; d) kolmansien valtioiden päästövähennykset ja niiden sitoumukset päästöjen vähentämiseksi sekä erityisesti jäsenyyttä hakeneissa ehdokasvaltioissa toteutettavat toimenpiteet ja mahdollisuudet päästöjen lisävähennyksiin yhteisön läheisyydessä sijaitsevilla alueilla; e) laivojen ja ilma-alusten päästöjä koskeva uusi yhteisön lainsäädäntö ja kansainväliset määräykset; f) liikenteen kehittyminen ja liikenteen päästöjen rajoittamiseen liittyvät lisätoimet; g) kehitys maataloudessa, uudet kotieläintuotantoa koskevat ennusteet sekä maatalouden päästöjen vähentämismenetelmien tehostaminen; h) jäsenvaltion energiamarkkinoilla tapahtuneet merkittävät muutokset ja uudet ennusteet, jotka johtuvat jäsenvaltioiden toteuttamista toimista ilmaston muutosta koskevien kansainvälisten sitoumustensa noudattamiseksi; i) arvio kriittisten kuormitusten nykyisistä ja ennustetuista ylittymisistä ja alailmakehän otsonia koskevat WHO:n ohjearvot; j) mahdollisuus yksilöidä ehdotettu maaperän rehevöitymisen vähentämistä koskeva välitavoite; k) uusi tekniikan ja tieteen alan tieto, mukaan lukien arvio epävarmuustekijöistä, jotka liittyvät: i) kansallisiin päästöselvityksiin, ii) viitetietojen syöttöön, iii) tietoihin epäpuhtauksien valtiosta toiseen tapahtuvasta kaukokulkeutumisesta ja laskeutumisesta, iv) kriittisiin kuormituksiin ja kriittisiin tasoihin, v) käytettyyn malliin, sekä arvio näistä tekijöistä aiheutuvasta epävarmuudesta, joka koskee 5 artiklassa mainittujen ympäristöalan välitavoitteiden saavuttamisen edellyttämiä kansallisia päästörajoja; l) mahdollinen tarve välttää aiheuttamasta yksittäisille jäsenvaltioille liiallisia kustannuksia; m) mallilaskelmien vertailu happamoitumista, rehevöitymistä ja alailmakehän otsonia koskeviin havaintoihin mallien parantamiseksi. 2. Komissio antaa vuonna 2012 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen liitteen I mukaisten päästörajojen noudattamisesta ja edistymisestä 5 artiklassa esitettyjen ympäristöalan välitavoitteiden osalta. Kertomuksessa otetaan huomioon jäsenvaltioiden 8 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla toimittamat kertomukset sekä 1 kohdan a-m alakohdassa mainitut seikat. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa kertomuksissa otetaan huomioon 1 kohdassa luetellut tekijät. Komissio toteuttaa lisätutkimuksia päästörajojen arvioiduista kustannuksista ja hyödyistä ottaen huomioon mainitut tekijät, edistymisen päästörajojen saavuttamisessa vuoteen 2010 mennessä, selvityksen tieteen ja tekniikan kehityksestä, kriittisten kuormitusten ja tasojen ylittymisessä vallitsevan tilanteen sekä ilman laatua koskevat WHO:n ohjearvot. Komissio tutkii edelleen tarvetta kehittää sellaisia asiaan eniten vaikuttavia talouden aloja ja tuotteita koskevia yhdenmukaisia yhteisön toimenpiteitä, jotka vaikuttavat happamoitumiseen, rehevöitymiseen ja alailmakehän otsoniin, kilpailun vääristymisen välttämiseksi sekä ottaen huomioon toimien toteuttamisesta aiheutuvien hyötyjen ja kustannusten välisen tasapainon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 96/61/EY 18 artiklan soveltamista. Kertomukset sisältävät tarvittaessa ehdotuksia liitteessä I olevien päästörajojen tai 5 artiklassa säädettyjen ympäristöalan välitavoitteiden muuttamiseksi taikka ehdotuksia päästörajojen noudattamisen varmistamiseksi tai päästöjen mahdolliseksi edelleen rajoittamiseksi. 10 artikla Yhteistyö kolmansien maiden kanssa Direktiivin 1 artiklassa vahvistetun tavoitteen saavuttamiseksi komissio ja tarvittaessa jäsenvaltiot jatkavat kahden- ja monenvälistä yhteistyötä kolmansien maiden ja asianomaisten kansainvälisten organisaatioiden, esimerkiksi Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE), Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) ja Kansainvälisen siviili- ja ilmailujärjestön (ICAO), kanssa tekniikan ja tieteellisen tutkimuksen ja kehityksen alalla muun muassa tietojenvaihdon myötä ja tarkoituksin parantaa edellytyksiä päästöjen vähentämisen helpottamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 300 artiklan soveltamista. 11 artikla Komitea 1. Komissiota avustaa direktiivin 96/62/EY 12 artiklassa perustettu komitea, jäljempänä 'komitea'. 2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklaa, ottaen huomioon sen 8 artiklan säännökset. Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi. 3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä. 12 artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on vahvistettava tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavat seuraamukset. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. 13 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan ennen ...(15). Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne keskeiset kansalliset säännökset, jotka ne ovat antaneet tai antavat tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä. 14 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 15 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty ... Euroopan parlamentin puolesta Puhemies Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL C 56 E, 29.2.2000, s. 34. (2) EYVL C 51, 23.2.2000, s. 11. (3) EYVL C 317, 6.11.2000, s. 35. (4) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 15. maaliskuuta 2000 (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 7. marraskuuta 2000, ja Euroopan parlamentin päätös (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (5) EYVL C 138, 17.5.1993, s. 1. (6) EYVL L 275, 10.10.1998, s. 1. (7) EYVL L 297, 13.10.1992, s. 1. (8) EYVL L 257, 10.10.1996, s. 26. (9) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23. (10) Vuosi tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (11) Viisi vuotta tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (12) Vuosi tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (13) Viisi vuotta tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (14) Katso tämän virallisen lehden s. 12. (15) 12 kuukautta tämän direktiivin voimaantulopäivästä. LIITE I VUOTEEN 2010 MENNESSÄ SAAVUTETTAVAT KANSALLISET PÄÄSTÖRAJAT SO2:N, NOX:N, VOC:N JA NH3:N OSALTA(1) >TAULUKON PAIKKA> (1) Näitä kansallisia päästörajoja vahvistettaessa tavoitteena on pidetty 5 artiklassa säädettyjen ympäristöalan välitavoitteiden saavuttamista laajasti. Tavoitteiden saavuttamisen ansiosta maaperän rehevöitymisen odotetaan vähenevän siinä määrin, että sellaiset yhteisön alueet, joilla typpiravinnelaskeumat ylittävät kriittiset kuormitukset, saadaan vähenemään noin 30 prosentilla vuoden 1990 tilanteeseen verrattuna. LIITE II MENETELMÄ PÄÄSTÖKARTOITUSTEN JA -ENNUSTEIDEN LAATIMISEKSI Jäsenvaltioiden on käytettävä päästökartoituksia ja -ennusteita laatiessaan valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta tehdyn yleissopimuksen perusteella sovittuja menetelmiä, ja niiden edellytetään noudattavan EMEPin ja Corinairin(1) yhteistä ohjeistoa. (1) Euroopan ympäristökeskuksen ilmanpäästökartoitus. NEUVOSTON PERUSTELUT I JOHDANTO 1. Komissio esitti neuvostolle 14. heinäkuuta 1999 ehdotuksensa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kansallisista päästörajoista tietyille ilman epäpuhtauksille(1). Ehdotus perustui perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohtaan. 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa 15. maaliskuuta 2000(2). Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 8. joulukuuta 1999(3). Alueiden komitea antoi lausuntonsa 14. kesäkuuta 2000(4). 3. Neuvosto vahvisti yhteisen kantansa 7. marraskuuta 2000 perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen. II TAVOITE Direktiivin tavoitteena on rajoittaa happamoittavien ja rehevöittävien epäpuhtauksien ja otsonin esiasteiden päästöjä ympäristön ja ihmisten terveyden suojelemiseksi yhteisössä paremmin. Ehdotuksessa vahvistetaan kunkin jäsenvaltion osalta enimmäisrajat niiden neljän epäpuhtauden vuosittaisille kokonaispäästöille, jotka saavat aikaan happamoitumista, rehevöitymistä ja alailmakehän otsonin aiheuttamaa pilaantumista. Kyseisiä rajoja on noudatettava viimeistään vuoteen 2010 mennessä. Kyseiset epäpuhtaudet ovat rikkidioksidi (SO2), typen oksidit (NOx), haihtuvat orgaaniset yhdisteet (VOC) ja ammoniakki (NH3). Ehdotuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot laativat kansalliset ohjelmat, joiden avulla ne saavuttavat vaaditut päästöjen vähennykset, mutta jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi määritellä käytettävät politiikat ja toimenpiteet. Ehdotuksessa myös edellytetään, että jäsenvaltioiden on laadittava ja vuosittain päivitettävä kansalliset päästökartoitukset ja vuoden 2010 päästöennusteet kyseisestä neljästä epäpuhtaudesta. Komissio antaa vuosina 2004 ja 2008 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomukset edistymisestä kansallisten päästörajojen täytäntöönpanossa ja siitä, missä määrin ehdotuksessa asetetut ympäristöalan välitavoitteet saavutettaneen vuoteen 2010 mennessä. III YHTEISEN KANNAN ERITTELY 1. Yleistä Vaikka neuvoston yhteisessä kannassa säilytetään komission ehdottama lähestymistapa, siinä siirretään ehdotetut ympäristöalan välitavoitteet ehdotuksen yhdestä liitteestä 5 artiklaan Euroopan parlamentin erään tarkistuksen (9) mukaisesti. Muutokset ehdotuksen liitteeseen I, jossa luetellaan ehdotetut vuoteen 2010 mennessä saavutettavat päästörajat, kuvastavat jäsenvaltioiden käsityksiä siitä, että ne eivät tällä hetkellä pysty sitoutumaan komission ehdottamiin päästörajoihin. Joissain näistä luvuista edetään todellakin jossain määrin pidemmälle kuin luvuissa, jotka jäsenvaltiot hyväksyivät allekirjoittaessaan valtiosta toiseen tapahtuvasta ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisesta tehtyyn YK:n Euroopan talouskomission yleissopimukseen liittyvän happamoitumisen, rehevöitymisen ja alailmakehän otsonin torjumista koskevan vuoden 1999 Göteborgin pöytäkirjan. Myös 9 artiklaan tehdyt lisäykset ja sen sanamuodon muutokset tuovat esiin jäsenvaltioiden aikomuksen tarkistaa kyseisiä lukuja perusteellisesti vuonna 2004 silloin käytettävissä olevien uusien tietojen pohjalta. 2. Hyväksytyt Euroopan parlamentin tarkistukset Neuvosto hyväksyi kaikki kahdeksan Euroopan parlamentin tarkistusta, jotka komissio oli hyväksynyt kokonaan tai osittain. 3. Tärkeimmät neuvoston tekemät muutokset Ehdotuksen liitteessä II esitetyt ympäristöalan välitavoitteet on siirretty 5 artiklaan. 9 artiklan sisältöä on järjestelty uudelleen ja sen sanamuotoa muutettu parlamentin tarkistusten huomioon ottamiseksi ja sen selventämiseksi, että kaikki tarpeet tarkistaa rajoja arvioidaan ympäristöalan välitavoitteiden saavuttamisessa tapahtuvan edistymisen pohjalta. Myös yksittäisille jäsenvaltioille koituvat liialliset kustannukset otetaan huomioon. 10 artiklaan on lisätty viittaus toimiin, joita jäsenvaltiot ja yhteisö toteuttavat kolmansien maiden ja asiaankuuluvien järjestöjen kanssa tehtävän kansainvälisen yhteistyön osalta. 11 artiklaa on muutettu siten, että siinä otetaan huomioon uudet komiteamenettelyt. Liitteeseen I on lisätty viittaus maaperän rehevöitymistä koskevien päästörajojen saavuttamista koskevaan odotettuun tulokseen. (1) EYVL C 56 E, 29.2.2000, s. 34. (2) EYVL C ... (3) EYVL C 51, 23.2.2000, s. 11. (4) EYVL C 317, 6.11.2000, s. 35.