Johdanto

Neuvosto kehotti kehitysyhteistyön eurooppalaisen rahoitusrakenteen vahvistamisesta 5. joulukuuta 2019 antamissaan päätelmissä komissiota noudattamaan joitakin korkean tason viisaiden ryhmän esittämiä suosituksia yhteistyössä Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) kanssa. Suosituksissa käsitellään toimia, joilla ulkoisten investointien kehyksestä tehdään joustavampi ja tehokkaampi. Tässä yhteydessä neuvosto on erityisesti pyytänyt Euroopan komissiota ja EUH:ta raportoimaan sille tammikuun 2020 loppuun mennessä toimenpiteistä, jotka on määrä toteuttaa kestävän kehitysyhteistyön eurooppalaisen rahoitusrakenteen vahvistamiseksi. Tämän kertomuksen tarkoituksena on esittää kunkin neuvoston päätelmän osalta, miten komission yksiköt ja EUH aikovat varmistaa asianmukaiset jatkotoimet unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan, komission varapuheenjohtajan, jäljempänä ’korkea edustaja, varapuheenjohtaja’, tukemiseksi.

Neuvoston päätelmissä otetaan huomioon viisaiden ryhmän toteamus siitä, että kehitysyhteistyön eurooppalaisesta rahoitusrakenteesta on tehtävä vahvempi, joustavampi, integroidumpi, johdonmukaisempi ja politiikkalähtöisempi sekä ilmastonmuutokseen ja kehitystarpeisiin paremmin reagoiva, erityisesti Afrikassa ja naapuruusmaissa. Neuvosto hyväksyi useita lyhyen aikavälin toimenpiteitä, joita viisaiden ryhmän raportissa esitettiin, ja hahmotteli tapoja valmistella poliittista pohdintaa mahdollisesta institutionaalisesta uudistuksesta. Päätelmissään neuvosto korosti ensinnäkin, että EU:n jäsenvaltioiden on pyrittävä yhteistyössä Euroopan komission yksiköiden ja EUH:n kanssa parantamaan EU:n kantojen koordinointia monenvälisillä kehitysfoorumeilla ja ‑instituutioissa, jotta EU voisi puhua yhdellä ja vaikutusvaltaisella äänellä.

Tässä seurantakertomuksessa hahmotellaan kolme neuvoston päätelmiin perustuvaa keskeistä osa-aluetta, joissa on parantamisen varaa: i) kehitysyhteistyön toimijoiden välinen koordinointi ja johdonmukaisuus, ii) viestintä ja tiedotus ja iii) valmiudet, käytännön toteutus ja sisäinen koordinointi. Monia suositelluista toimista on jo käynnistetty kaikilla näillä osa-alueilla erilaisilla strategisilla, politiikkatoimilla tai operatiivisilla toimilla tai ne on tarkoitus toteuttaa ehdotetulla naapuruus-, kehitys- ja kansainvälisen yhteistyön välineellä (NDICI).

Lisäksi komissio toteaa jälleen kerran 12. syyskuuta 2018 antamassaan tiedonannossa ”Tehokkaampi rahoitusrakenne EU:n ulkopuolisia investointeja varten”, että kehitysrahoituksessa on tarpeen yhdistää erilaisia rahoituslähteitä, mikä EU:n osalta edellyttää ”joustavuutta ja valmiutta mukauttaa ja kehittää rahoitusvälineitä sekä toimintapolitiikan välineitä EU:n ulkopuolisia investointeja varten. EU:n on siis täydennettävä perinteisiä kehitysyhteistyön välineitään, jotta se voi täyttää kunnianhimoiset kestävän kehityksen tavoitteensa”. Komissio pitää yhteistyöhön perustuvan lähestymistavan tarvetta ensisijaisena tavoitteena. Tiedonannon jälkeen komissio järjesti lokakuussa 2018 ja tammikuussa 2019 kaksi kokousta, joissa käsiteltiin tehokkaampaa rahoitusrakennetta EU:n ulkopuolisia investointeja varten ja joihin jäsenvaltiot ja niiden kehitysrahoituslaitokset, kansainväliset rahoituslaitokset ja Euroopan parlamentti osallistuivat. Komissio on edelleen valmis toteuttamaan tässä kertomuksessa hahmoteltuja lisätoimia ja suhtautuu myönteisesti neuvoston päätelmiin ja viisaiden ryhmän suosituksiin tehokkaamman rahoitusrakenteen luomisesta.

Keskeinen osa-alue 1: Kehitysyhteistyön toimijoiden koordinointi ja johdonmukaisuus, komission yksiköiden ja EUH:n tähän mennessä toteuttamat toimet ja tulevat toimet

Neuvoston päätelmä 18. KANNUSTAA Euroopan komissiota ja Euroopan ulkosuhdehallintoa tehostamaan toimiaan, myös EU:n edustustojen verkoston kautta, Euroopan kehitysyhteistyön rahoituksen toimijoiden koordinoimisessa kumppanimaissa, muun muassa yhteisen monivuotisen ohjelmasuunnittelun avulla eri maiden tasolla jäsenvaltioiden kanssa, kehittämään maakohtaisia foorumeita, kuten myös G20:n arvovaltaisten henkilöiden ryhmän raportissa ehdotetaan, sekä alueellisia investointijärjestelyjä, joissa otetaan huomioon muut kehykset, kootaan yhteen kaikki asiaankuuluvat kumppanit sekä maksimoidaan kehitysvaikutukset ja kumppanimaan omavastuullisuus. Tätä voitaisiin helpottaa muun muassa yhdenmukaistamalla asiaankuuluvien kehitysrahoitustoimijoiden raportointikäytäntöjä entisestään.

Euroopan komissio ja korkea edustaja, varapuheenjohtaja pyrkivät EUH:n ja EU:n edustustojen tuella vahvistamaan ja edistämään koordinointia Euroopan kehitysrahoituksen eri toimijoiden välillä kumppanimaissa.

Yksi esimerkki tällaisesta toiminnasta on vuonna 2017 käynnistetty Euroopan ulkoinen investointiohjelma. Ulkoinen investointiohjelma perustuu rahoitusta yhdistävien toimien onnistuneeseen täytäntöönpanoon. Se on tärkeä EU:n väline, jolla voidaan edistää kestävää kehitystä ja lisätä edelleen investointeja kumppanimaissa EU:n naapurialueilla ja Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Komissio on alkanut ottaa käyttöön uuden sukupolven rahoitusvälineitä, jotka perustuvat riskinjakoon (EU:n talousarviotakuilla). Tarkoituksena on saada nopeammin liikkeelle huomattavia lisävaroja julkisten ja yksityisten sijoittajien kanssa. Ulkoinen investointiohjelma kokoaa yhteen EU:n ulkoiset toimijat (komission, korkean edustajan, varapuheenjohtajan ja EU:n edustustot), jäsenvaltiot ja niiden suurlähetystöt, rahoituslaitokset ja yksityisen sektorin ja edistää samalla Afrikan ja Euroopan kestävien investointien ja työpaikkojen allianssin ja Euroopan naapuruuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista.

Ulkoinen investointiohjelma koostuu kolmesta pilarista. Ensimmäinen pilari (Pilari 1) on rahoitus. Käyttämällä talousarviotakuita EU jakaa riskin ja sekarahoitteisilla hankkeilla EU kattaa osan kehityshankkeen kustannuksista yhdistelmällä, joka koostuu EU:n rahoitustuesta (avustuksista) ja muiden julkisten ja yksityisten rahoittajien lainoista, pääomasta tai takuista.

Ohjelman toinen pilari (Pilari 2) koostuu teknisestä avusta. Tästä avusta rahoitetaan asiantuntijoita, jotka auttavat kehittämään uusia hankkeita, avustavat paikallisia ja EU:n yrityksiä liiketoimintasuunnitelmien laatimisessa ja tukevat hallituksia uudistusten toteuttamisessa. Investointien toteuttamiseksi EU antaa teknistä apua, jolla tuetaan takuiden täytäntöönpanoa ja rahoituskelpoisten hankkeiden valmistelua. Tekninen apu on ratkaisevan tärkeää myös siksi, että sen avulla voidaan vahvistaa julkisten laitosten valmiuksia parantaa investointiympäristöä. Vuodesta 2017 lähtien EU on ulkoisen investointiohjelman puitteissa myöntänyt yli 500 miljoonaa euroa teknistä apua, jolla on tuettu toteuttamiskelpoisten hankkeiden määrittelyä ja laadun parantamista takaustoimien ja rahoitusta yhdistävien toimien yhteydessä.

Ohjelman viimeinen, kolmas pilari (Pilari 3) on investointien ilmastotuki. EU tekee tiivistä yhteistyötä kumppanimaiden hallitusten kanssa auttaakseen niitä parantamaan toimintaedellytyksiä, jotka sijoittajat ottavat huomioon tehdessään rahoitusarviointeja ja ‑päätöksiä. EU auttaa myös kokoamaan hallituksia, yrityksiä ja rahoituslaitoksia yhteen keskustelemaan investointihaasteista.

NDICI:tä koskevalla ehdotuksella pyritään yhdistämään useita olemassa olevia ulkoisen rahoituksen välineitä yhdeksi välineeksi, jolla yhdenmukaistetaan kehitysyhteistyön käytäntöjä ja lisätään politiikkatoimien johdonmukaisuutta yhteisten prosessien ja hallinnon avulla. Talousarviotakuut suunnitellaan ensimmäistä kertaa yhdessä kaikkien muiden tukimuotojen kanssa (ehdotetun NDICI-asetuksen 12 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”tämä asetus pannaan maantieteellisten ohjelmien osalta täytäntöön suuntaa-antavilla monivuotisilla maaohjelmilla ja useita maita kattavilla ohjelmilla”). Lisäksi ehdotuksessa esitetään yhteisen ohjelmasuunnittelun roolin vahvistamista. Asetuksen 10 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että ”maakohtaisessa ohjelmasuunnittelussa suositaan yhteistä ohjelmasuunnittelua. Yhteiseen ohjelmasuunnitteluun voivat osallistua tarvittaessa myös muut avunantajat”.

Komission yksiköt ja EUH ovat kannustaneet yhteiseen ohjelmasuunnitteluun keinona kuroa umpeen unionin, sen jäsenvaltioiden ja EU:n kehitysyhteistyökumppaneiden välinen kuilu kehitysyhteistyötuen täytäntöönpanossa kumppanimaissa EU:n ulkoisen toiminnan vaikutuksen maksimoimiseksi. NDICI-asetuksessa yhteinen ohjelmasuunnittelu katsotaan parhaaksi vaihtoehdoksi. Tavoitteena on muun muassa kehittää jäsenvaltioiden kanssa yhteinen lähestymistapa ulkoisen investointiohjelman kolmannen pilarin täytäntöönpanossa, millä pyritään syventämään käynnissä olevien ja suunniteltujen toimien koordinointia ja synergioita, parantamaan investointiympäristöä, hyödyntämään paikallisia koordinointimekanismeja ja jäsenvaltioiden erityisiä asiantuntemuksen aloja ja verkostoja, esimerkiksi osana kestävää liiketoimintaa Afrikassa edistävää foorumia (SB4A). Lisäksi jäsenvaltioilla voi olla merkittävällä rooli eurooppalaisten yritysten, kauppakamareiden, kauppaa ja investointeja edistävien virastojen, kehitysyhteistyövirastojen ja kehitysrahoituslaitosten mukaan saamisessa. On myös muistettava, että EU on Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ja Maailmanpankin suurin kumppani teknisessä avussa, jolla autetaan kehitysmaita saavuttamaan kestävän kehityksen tavoitteet. EU:n näkyvyyttä olisi tässä suhteessa parannettava.

Vuodesta 2006 lähtien yhdeksän rahoitusta yhdistäviin toimiin tarkoitettua investointivälinettä on toiminut mekanismeina, joiden tavoitteena on saada käyttöön lisärahoitusta EU:n kehitystavoitteiden saavuttamiseksi. Hallintoneuvostojen puheenjohtajana toimii Euroopan komissio, ja ne koostuvat komission, korkean edustajan, varapuheenjohtajan ja EU:n jäsenvaltioiden edustajista (kehitysrahoituslaitokset ovat mukana tarkkailijoina). Ne kokoavat yhteen sidosryhmät ja lähentävät edelleen poliittisia ja investointeja koskevia intressejä. Vuodesta 2007 näiden alueellisten investointivälineiden vipuvaikutus on ollut yli 50 miljardia euroa EU:n rahoitusosuuden ollessa noin 4,5 miljardia euroa. Niiden avulla on voitu rahoittaa useita satoja pääasiassa energia-, ympäristö- ja liikennealan hankkeita. Lisäksi rahoituslähteiden yhdistäminen on auttanut tukemaan meneillään olevia uudistuksia monilla aloilla ja monissa maissa, joissa sitä on käytetty, sillä aineellisiin investointeihin on liittynyt poliittisen tason keskusteluja, teknistä apua ja neuvontapalveluja.