2.1 Vuonna 2018 ilmoitettujen lupien kokonaismäärä oli 231, ja lupia myöntäneitä jäsenvaltiota oli 11. Vuonna 2017 ilmoitettujen lupien kokonaismäärä oli 292, ja lupia myöntäneitä jäsenvaltioita oli 12. Muut jäsenvaltiot ilmoittivat komissiolle, että ne eivät olleet vastaanottaneet asetuksen (EU) 2019/125 mukaisia lupahakemuksia.

Koska asetuksen 2 artiklassa annettuihin yksittäisen luvan ja koontiluvan määritelmiin ei sisälly määrällistä osatekijää, ilmoitus myönnettyjen lupien määrästä ei kerro niiden tavaroiden kappalemäärää tai määrää, joita nämä luvat koskevat. Lisäksi sallitun, koko EU:n alueelta peräisin olevan viennin kappalemäärä tai määrä ei anna tyhjentävää kuvaa, sillä yksi jäsenvaltio ei toimittanut tietoja tavaroiden kappalemäärästä tai määrästä eikä loppukäyttäjien ryhmistä.

2.2 Jotkut jäsenvaltiot ilmoittivat, että ne eivät olleet vastaanottaneet yhtään hakemusta. Seuraavat seikat voivat selittää, miksi jotkut jäsenvaltiot eivät ole vastaanottaneet yksittäistä lupaa tai koontilupaa koskevia hakemuksia vientiä varten.

Ensinnäkin asetuksen (EU) 2019/125 liitteissä III ja IV oleva luettelo vientilupaa edellyttävistä tavaroista on melko rajallinen ja asetuksen vientilupavaatimusta ei sovelleta tavaroiden toimittamiseen unionin tullialueella oleville asiakkaille.

Toiseksi asetuksen 20 artiklan 2 kohdassa säädetään, että viejän on saatava lupa sen jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta, jossa viejällä on asuinpaikka (luonnollinen henkilö) tai johon viejä on sijoittautunut (oikeushenkilö tai yhteisö).

Osa liitteessä IV lueteltujen tiettyjen anesteettisten aineiden viennistä tapahtuu asetuksen (EU) 2019/125 liitteessä V olevan unionin yleisen vientiluvan nojalla. Tällaisten tavaroiden vienti liitteessä V lueteltuihin maihin on yleensä mahdollista ilman vientiä koskevaa yksittäistä tai koontilupaa.

2.3 Asetuksessa (EU) 2019/125 säädetään vientilupavaatimuksesta, jonka tavoitteena on varmistaa, että toimivaltaiset viranomaiset tarkastavat, onko viitteitä siitä, että vientiin meneviä tavaroita voitaisiin käyttää kidutukseen tai muuhun julmaan, epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun tai rankaisemiseen (liite III) tai kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanoon (liite IV). Tämän vuoksi asetuksen 20 artiklan 8 kohdassa säädetään, että toimivaltaisen viranomaisen on saatava ”täydelliset tiedot erityisesti loppukäyttäjästä, määrämaasta ja tavaroiden lopullisesta käytöstä”.

Kahden vuoden aikana yhdeksän vientilupahakemusta ilmoitettiin hylätyiksi: viisi vuonna 2018 ja neljä vuonna 2017. Vuonna 2018 ilmoitetut hylkäämistapaukset koskivat tiettyjä kaavailtuja liiketoimia, joissa asiakkaat olivat Bangladeshissa, Kiinassa (Macaossa), Egyptissä, Moldovassa ja Vietnamissa. Vuonna 2017 hylkäämiset koskivat puolestaan kaavailtuja liiketoimia, joissa asiakkaat olivat Norsunluurannikolla, Kazakstanissa, Togossa ja Moldovassa. Hylätyksi tulleet liiketoimet koskivat pääasiassa liitteessä III lueteltuja tavaroita. Bangladeshin ja Egyptin kanssa käytävissä liiketoimissa oli kuitenkin kyse liitteessä IV luetelluista tavaroista.

Hakemuksen hylkäämisen (”dismissal”, epävirallisesti ”denial”) taustalla on yleensä se, että viejä ei ole toimittanut toimivaltaiselle viranomaiselle riittäviä tietoja, joilla hän voisi osoittaa, että asianomaisia tavaroita on tarkoitus käyttää lailliseen tarkoitukseen. Hylkääminen ei toisin sanoen välttämättä merkitse sitä, että on ollut viiteitä siitä, että tavaroita on tarkoitus käyttää kidutukseen tai kuolemanrangaistuksen täytäntöönpanoon.

2.4 Jäsenvaltioiden komissiolle antamissa tiedoissa ei tavallisesti tehdä eroa yksittäisten lupien ja koontilupien välillä. Yksi jäsenvaltio ilmoitti myöntäneensä kolme liitteessä III lueteltuja tavaroita koskevaa koontilupaa. Ne koskivat sellaisten tavaroiden vientiä, joita tietyt kansalliset viranomaiset aikoivat käyttää täyttääkseen velvollisuutensa ulkomailla.