Henkilöiden liikkuvuuden lisääntyminen sisärajattomalla alueella lisää merkittävästi eri jäsenvaltioista kotoisin olevien kansalaisten erilaisia liittoja ja johtaa siihen, että tällaiset henkilöt asuvat muussa kuin omassa jäsenvaltiossaan tai hankkivat omaisuutta useamman kuin yhden jäsenvaltion alueella. Consortium ASSER-UCL:n vuonna 2003 tekemässä selvityksessä korostettiin kansainvälisten parien suurta määrää EU:ssa sekä käytännöllisiä ja juridisia ongelmia, joihin kansainvälisissä liitoissa elävät törmäävät omaisuuden jokapäiväisessä hallinnassa ja omaisuudenjaossa liiton hajoamisen tai toisen osapuolen kuoleman johdosta. Vaikka yleisin parisuhteen muoto on avioliitto, myös muuntyyppiset liitot ovat yleistyneet. Tällainen on esimerkiksi rekisteröity parisuhde eli kahden henkilön pysyvä liitto, jonka viranomainen on rekisteröinyt virallisesti. Rekisteröidyn parisuhteen osapuolten ongelmat liittyvät usein siihen, että näiden liittojen varallisuusoikeudellisiin vaikutuksiin sovellettavat aineellisen oikeuden ja kansainvälisen yksityisoikeuden säännöt vaihtelevat suuresti.

Vastauksena 17 jäsenvaltion, jäljempänä ’osallistuvat jäsenvaltiot’, pyyntöön komissio antaa kolme ehdotusta. Ensimmäinen ehdotus koskee neuvoston päätöstä luvan antamisesta tiiviimpään yhteistyöhön tuomioistuimen toimivaltaa, sovellettavaa lakia sekä päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevissa asioissa, jotka liittyvät kansainvälisten parien varallisuussuhteisiin. Päätös kattaisi sekä aviovarallisuussuhteet että rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudelliset vaikutukset. Toinen ehdotus on nyt käsiteltävä ehdotus neuvoston asetukseksi, joka koskee rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia. Kolmas, tämän ehdotuksen kanssa yhtä aikaa annettu rinnakkainen ehdotus on neuvoston asetus aviovarallisuussuhteista. Ehdotetuilla kahdella neuvoston asetuksella toteutetaan edellä mainittua tiiviimpää yhteistyötä. Ehdotuksessa neuvoston päätökseksi arvioidaan yksityiskohtaisesti oikeudellisia edellytyksiä, jotka koskevat tiiviimmän yhteistyön aloittamista edellä mainituissa asioissa, sekä sitä, onko tällaisen yhteistyön aloittaminen aiheellista.

Katsaus Euroopan unionin kansalaisuuteen vuonna 2010: Komissio hyväksyi 27. lokakuuta 2010 asiakirjan ”Katsaus Euroopan unionin kansalaisuuteen vuonna 2010 – Unionin kansalaisoikeuksien esteiden poistaminen”. Katsauksessa mainitaan kansainvälisten parien omistusoikeuksiin liittyvä epävarmuus, joka on suurimpia esteitä Euroopan unionin kansalaisten mahdollisuuksille käyttää EU:n heille myöntämiä oikeuksia oman jäsenvaltionsa ulkopuolella. Sen vuoksi komissio totesi katsauksessa ehdottavansa vuoden 2011 aikana säädöstä, jonka avulla helpotetaan sen selvittämistä, millä tuomioistuimella on toimivalta käsitellä kansainvälisen parin (aviopuolisoiden tai rekisteröidyn parisuhteen osapuolten) omistusoikeuksia ja mitä lakia näihin oikeuksiin sovelletaan.

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 67 artiklan 1 kohdassa todetaan, että unioni muodostaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen, jolla kunnioitetaan perusoikeuksia sekä jäsenvaltioiden erilaisia oikeusjärjestelmiä ja perinteitä. Saman artiklan 4 kohdan mukaan unioni helpottaa oikeussuojan saatavuutta muun muassa soveltamalla yksityisoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioistuinten päätösten ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Sopimuksen 81 artiklassa mainitaan erikseen toimenpiteet, joilla pyritään varmistamaan ”jäsenvaltioiden tuomioistuinten päätösten ja muiden päätösten vastavuoroinen tunnustaminen ja täytäntöönpano” sekä ”lainvalintaa ja tuomioistuimen toimivaltaa koskevien jäsenvaltioiden sääntöjen yhteensopivuus”. Tältä pohjalta on jo annettu useita säädöksiä, muun muassa 27 päivänä marraskuuta 2003 annettu asetus (EY) N:o 2201/2003 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta. Yhdessäkään niistä ei kuitenkaan säädetä rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisista vaikutuksista.

Komissio on myös tarkistanut, että ehdotus on sopusoinnussa perusoikeuskirjan 9 ja 21 artiklan kanssa. Edellinen koskee oikeutta perustaa perhe kansallisten lakien mukaisesti, ja jälkimmäisessä kielletään kaikenlainen syrjintä.

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen, sillä se rajoittuu yksinomaan siihen, mikä on tarpeen ehdotuksen tavoitteiden saavuttamiseksi. Ehdotuksella ei pyritä yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden aineellisoikeudellisia säännöksiä, jotka koskevat rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia, eikä vaikuttamaan siihen, miten rekisteröityjen parien varallisuussuhteiden purkamista verotetaan jäsenvaltioissa. Ehdotus ei aiheuta kansalaisille taloudellista tai hallinnollista rasitusta, ja sen odotetaan lisäävän asianomaisten kansallisten viranomaisten hallinnollista rasitusta vain vähän.

Ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa vain antamalla rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevat yhteiset säännöt, joiden on oltava oikeusvarmuuden ja ennakoitavuuden takia identtiset kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden yksipuoliset toimet olisivat siksi ristiriidassa tämän tavoitteen kanssa. Asiasta ei ole tehty kansainvälisiä yleissopimuksia, lukuun ottamatta 5. syyskuuta 2007 tehtyä kansainvälisen väestörekisteritoimikunnan yleissopimusta rekisteröityjen parisuhteiden tunnustamisesta. Kyseinen sopimus koskee kuitenkin pelkästään parisuhteiden tunnustamista, eikä se ole vielä tullut voimaan. Sopimus ei poista niitä laajoja ongelmia, jotka ovat käyneet ilmi vaikutusten arvioinnin ja julkisen kuulemisen yhteydessä ja jotka tällä ehdotuksella on tarkoitus ratkaista. Kansalaisille aiheutuvien ongelmien luonteen ja laajuuden vuoksi ehdotuksen tavoitteet voidaan saavuttaa vain unionin tasolla.

Aviovarallisuussuhteiden perustana on osapuolten välinen perhesuhde. Samaan tapaan rekisteröidyn parisuhteen osapuolten keskinäisten sekä osapuolten ja kolmansien välisten varallisuusoikeudellisten suhteiden syntyminen edellyttää rekisteröidyn parisuhteen olemassaoloa. Rekisteröityjen parisuhteiden varallisuussoikeudelliset vaikutukset muodostuvat parisuhteen rekisteröinnin yhteydessä, aivan kuten aviovarallisuussuhteet syntyvät avioliiton myötä ja häviävät avioliiton purkautuessa. Rekisteröidessään virallisesti parisuhteensa osapuolet sitoutuvat keskenään vakaaseen ja oikeudellisesti tunnustettuun suhteeseen. Suurin osa niistä jäsenvaltioista, joissa asiasta on säädetty, rinnastaa rekisteröidyn parisuhteen avioliittoon siinä määrin kuin se on mahdollista.

Tämän ehdotuksen oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklan 3 kohta. Siinä annetaan neuvostolle toimivalta säätää Euroopan parlamenttia kuultuaan perheoikeudellisista toimenpiteistä, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Neuvosto tekee ratkaisunsa yksimielisesti.

Jos yhdelläkään jäsenvaltiolla ei ole toimivaltaa sovellettaessa edeltäviä artikloja, tämän artiklan tarkoituksena on varmistaa, että parisuhteen osapuolet ja kolmannet saavat oikeussuojaa sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa jommallakummalla tai molemmilla osapuolista on kiinteää omaisuutta. Tällaisissa tapauksissa tuomioistuimen päätös koskisi ainoastaan tuossa jäsenvaltiossa olevaa kiinteää omaisuutta.

Jäsenvaltion tuomioistuin, jolla on toimivalta, voi poikkeuksellisesti luopua toimivallasta, jos sen lainsäädännössä ei säädetä rekisteröidyn parisuhteen instituutiosta. Varmistaakseen oikeussuojansa tällaisessa tapauksessa osapuolet voivat sopia, että asia ratkaistaan sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jonka lakia sovelletaan rekisteröidyn parisuhteen varallisoikeudellisiin vaikutuksiin tai jossa parisuhde on rekisteröity. Muissa tapauksissa määritettäisiin 5 artiklassa säädettyjen kriteerien mukaisesti, minkä jäsenvaltion tuomioistuimella on toimivalta ratkaista asia.

Jotta ennakoitavuutta ja osapuolten valinnanvapautta voidaan tällaisissa tapauksissa lisätä, osapuolet voisivat 7 artiklan mukaisesti lisäksi sopia, että heidän varallisuussuhteitaan koskevassa asiassa toimivaltainen on sen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka lakia sovelletaan rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisiin vaikutuksiin tai jossa parisuhde on rekisteröity.

Ehdotetut perusteet ovat osapuolten yhteinen vakinainen asuinpaikka, osapuolten viimeinen yhteinen vakinainen asuinpaikka, jos jompikumpi asuu siellä edelleen, sekä vastaajan vakinainen asuinpaikka. Nämä yleisesti käytössä olevat perusteet viittaavat usein paikkaan, jossa myös osapuolten omaisuus sijaitsee. Toissijainen liittymäperuste on osapuolten yhteinen kansalaisuus, ja viimesijainen liittymäperuste on jäsenvaltio, jossa parisuhde on rekisteröity.

Sen varmistamiseksi, että toisen osapuolen kuollessa sama tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään paitsi kuolleen osapuolen perimystä myös rekisteröidyn parisuhteen varallisuuden ositusta koskevan asian, tässä artiklassa säädetään, että tuomioistuimella, joka on asetuksen (EU) N:o 650/2012 mukaisesti toimivaltainen perintöasiassa, olisi oltava toimivalta myös perimykseen liittyvässä rekisteröidyn parisuhteen varallisuussuhteiden purkamista koskevassa asiassa.

Ehdotetut säännökset, jotka koskevat päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa, ovat yhdenmukaiset perintöasioista annetun asetuksen (EU) N:o 650/2012 säännösten kanssa. Sen vuoksi niissä viitataan kyseisessä asetuksessa vahvistettuun eksekvatuurimenettelyyn. Tällä tarkoitetaan sitä, että yhdessä jäsenvaltiossa tehty päätös tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa ilman erityistä menettelyä ja että hakijoiden on noudatettava täytäntöönpanevassa jäsenvaltiossa yhdenmukaista menettelyä, jonka tuloksena päätös julistetaan täytäntöönpanokelpoiseksi. Menettely on yksipuolinen ja käsittää alkuvaiheessa pelkästään asiakirjojen tarkistamisen. Tuomari tarkastelee mahdollisia kieltäytymisperusteita vasta myöhemmin, jos vastaaja vastustaa täytäntöönpanoa. Menettely on riittävä vastaajien oikeuksien suojelemiseksi.

Tässä artiklassa on otettu huomioon kansalliset säännökset, jotka koskevat osapuolten yhteisenä kotina käytetyn asunnon suojaa. Artiklan nojalla on mahdollista soveltaa valtion omaa lakia toisen valtion lain sijaan. Näin ollen jäsenvaltio, jonka alueella asunto sijaitsee, voi sen suojaamiseksi soveltaa omia säännöksiään. Kyseinen valtio voi poikkeuksellisesti soveltaa omaa lakiaan kaikkiin alueellaan asuviin henkilöihin sen sijaan, että sovellettaisiin tavanomaisten sääntöjen mukaan määräytyvää lakia tai lakia, joka määräytyy toisessa jäsenvaltiossa tehdyn rekisteröidyn parin varallisuussopimuksen nojalla.

Jos rekisteröidyn parisuhteen osapuolet eivät valitse varallisuussuhteisiinsa sovellettavaa lakia, on tärkeää, että osallistuvilla jäsenvaltioilla on yhteiset säännöt sovellettavan lain määrittämiseksi. Sovellettava laki on sen valtion laki, jossa parisuhde on rekisteröity. Toinen osapuoli voi kuitenkin poikkeuksellisesti pyytää tuomioistuinta vahvistamaan, että sovellettava laki on sen valtion laki, jossa osapuolilla oli viimeksi yhteinen vakinainen asuinpaikka.

Näissä artikloissa säädetään menettelyistä, joita rekisteröidyn parisuhteen osapuolten on noudatettava, kun he valitsevat sovellettavaa lakia tai sopivat varallisuussuhteistaan tekemällä rekisteröidyn parin varallisuussopimuksen.

Osapuolet voivat valita sovellettavan lain parisuhteen rekisteröimisen yhteydessä, mutta tämän artiklan nojalla valinta on mahdollista tehdä myös myöhemmin. Osapuolet voivat myös muuttaa rekisteröimishetkellä tekemäänsä valintaa ja valita myöhemmin jonkin toisen sovellettavan lain. Jos osapuolet päättävät muuttaa varallisuussuhteisiinsa sovellettavaa lakia, heidän on valittava jokin niistä laeista, jotka he olisivat voineet valita jo rekisteröimishetkellä.

Kuulemisen pohjalta päästiin laajalti yksimielisyyteen siitä, että puolisoille on annettava tietty vapaus valita aviovarallisuussuhteisiinsa sovellettava laki. Tällä tavoin puolisot voivat hallinnoida omaisuuttaan helpommin. Myös rekisteröidyn parisuhteen osapuolilla olisi oltava mahdollisuus valita varallisuussuhteisiinsa sovellettava laki. Osapuolten valinnanmahdollisuudet on kuitenkin rajattava selkeästi, jotta voidaan estää sellaisen lain valinta, jolla ei ole riittävästi yhteyksiä parin elämään ja olosuhteisiin. Valitun lain on tästä syystä oltava vakinaisen asuinpaikan laki tai sen valtion laki, jonka kansalaisia jo rekisteröidyn tai tulevaisuudessa rekisteröitävän parisuhteen osapuolet ovat tai jonka kansalainen toinen heistä on tai jossa parisuhde rekisteröitiin.

(1)Euroopan unioni on ottanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus. Tällaisen alueen luomiseksi asteittain unionin on määrä hyväksyä oikeudellista yhteistyötä koskevia toimenpiteitä yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, erityisesti sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan sitä edellyttäessä.

Koska virallisilla asiakirjoilla on suuri käytännön merkitys rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia näkökohtia koskevissa asioissa ja koska on voitava varmistaa, että asetus on johdonmukainen muiden unionin säädösten kanssa, asetuksessa olisi säädettävä kyseisten asiakirjojen hyväksymisestä niiden vapaan liikkuvuuden takaamiseksi.

Kuten edellä todetaan, tämä asetus on ensimmäinen rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskeva toimenpide, ja se liittyy perheoikeuteen (ks. 3.1 kohta). Asiaan liittyvien erityisten olosuhteiden vuoksi päätösten vapaaseen liikkuvuuteen sovelletaan eksekvatuurimenettelyä. Muiden alojen tapaan välivaiheen menettelyjen (eksekvatuuri) poistamista voidaan kuitenkin harkita myöhemmin, kun on arvioitu tässä asetuksessa olevien säännösten soveltamista sekä oikeudellisen yhteistyön kehittymistä rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevissa asioissa.

(23)Kysymykset, jotka koskevat rekisteröidyn parisuhteen osapuolten oikeutta siirtää tai tasata keskenään vanhuus- tai työkyvyttömyyseläkeoikeuksia, jotka ovat karttuneet rekisteröidyn parisuhteen aikana mutta jotka eivät ole tuottaneet eläketuloa tänä aikana, olisi jätettävä näiden eläkeoikeuksien luonteesta riippumatta tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle, ottaen huomioon jäsenvaltioiden erilaiset järjestelmät. Tätä poikkeusta olisi kuitenkin tulkittava suppeasti. Tätä asetusta olisi näin ollen sovellettava erityisesti eläkevarojen luokittelua koskevaan kysymykseen, määriin, jotka on jo maksettu toiselle osapuolelle rekisteröidyn parisuhteen aikana, ja mahdolliseen korvaukseen, joka myönnettäisiin toiselle osapuolelle siinä tapauksessa, että eläke on maksettu yhteisellä omaisuudella.

(22)Koska rekisteröidyn parisuhteen osapuolten elatusvelvollisuuksista säädetään jo toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18 päivänä joulukuuta 2008 annetussa asetuksessa (EY) N:o 4/2009 , ne olisi jätettävä tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Samaa kohtelua olisi sovellettava myös kuolleen osapuolen perimystä koskeviin kysymyksiin, joista säädetään toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4 päivänä heinäkuuta 2012 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 650/2012.

(16)Koska jäsenvaltioiden lainsäädännöissä säädetään eri tavoin muista parisuhteiden muodoista kuin avioliitosta, olisi tehtävä ero toisaalta niiden parien välillä, jotka ovat virallistaneet liittonsa viranomaisen suorittamalla parisuhteen rekisteröinnillä, ja toisaalta niiden parien välillä, jotka elävät yhdessä ilman suhteen virallistamista. Vaikka eräissä jäsenvaltioissa on jälkimmäisiä liittoja koskevia sääntöjä, olisi nämä liitot kuitenkin erotettava virallisesti rekisteröidyistä parisuhteista, joiden virallisen luonteen ansiosta niiden erityispiirteet voidaan ottaa huomioon ja niihin sovellettavia sääntöjä voidaan antaa unionin lainsäädännössä. Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi olisi poistettava esteet, jotka haittaavat parisuhteensa rekisteröineiden henkilöiden vapaata liikkuvuutta, ja erityisesti ongelmat, joita näillä pareilla on omaisuutensa hoidossa tai omaisuudenjaossa. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tähän asetukseen olisi koottava säännökset, jotka koskevat tuomioistuimen toimivaltaa, sovellettavaa lakia sekä päätösten, virallisten asiakirjojen ja tuomioistuimessa tehtyjen sovintojen tunnustamista tai tapauksen mukaan hyväksymistä, täytäntöönpanokelpoisuutta ja täytäntöönpanoa.

(40)Erityisesti niiden tilanteiden varalta, joissa oikeussuoja on evätty, tässä asetuksessa olisi säädettävä varatoimivallan (forum necessitatis) käyttämisestä niin, että jäsenvaltion tuomioistuimelle annetaan poikkeustapauksissa mahdollisuus ratkaista rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskeva asia, jolla on läheinen liittymä kolmanteen valtioon. Tällainen poikkeustapaus voi syntyä, kun oikeudenkäynti asianomaisessa kolmannessa valtiossa osoittautuu mahdottomaksi esimerkiksi sisällissodan vuoksi tai kun rekisteröidyn parisuhteen osapuolen ei kohtuudella voida odottaa aloittavan oikeudenkäyntiä tai osallistuvan siihen kyseisessä valtiossa. Varatoimivaltaa olisi kuitenkin voitava käyttää ainoastaan, jos asialla on riittävä liittymä jäsenvaltioon, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille.

(36)Koska kaikissa jäsenvaltioissa ei ole säädetty rekisteröidyistä parisuhteista, sellaisen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka lainsäädännössä ei tunneta rekisteröidyn parisuhteen instituutiota, voi poikkeuksellisesti joutua toteamaan, ettei sillä ole tämän asetuksen mukaista toimivaltaa. Tällaisessa tapauksessa tuomioistuimen on toimittava ripeästi, ja asianosaisen olisi toimivaltaperusteiden järjestyksestä riippumatta voitava saattaa asia vireille missä tahansa muussa jäsenvaltiossa, jolla on toimivallan antava liittymä. Tällöin on kuitenkin kunnioitettava asianosaisten sopimusvapautta. Jos tuomioistuin on päättänyt jättää asian tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi ja asia on pantu vireille oikeuspaikkasopimuksen tai vastaajan saapuville tulon perusteella toimivaltaisessa toisessa tuomioistuimessa, myös tuo toinen tuomioistuin voi joutua poikkeuksellisesti toteamaan, ettei se ole toimivaltainen. Sääntöä ei kuitenkaan sovelleta, jos viimeksi mainittu tuomioistuin on jäsenvaltiossa, jonka lain mukaisesti parisuhde on rekisteröity. Siltä varalta, että millään tuomioistuimella ei ole tämän asetuksen muiden säännösten nojalla toimivaltaa, asetukseen on sisällytetty toissijaista toimivaltaa koskeva sääntö, jonka avulla ehkäistään oikeussuojan epäämisen riski.

(35)Siltä osin kuin rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevat asiat eivät liity osapuolen perimystä tai rekisteröidyn parisuhteen purkamista tai mitätöintiä koskevaan, jäsenvaltion tuomioistuimessa vireillä olevaan oikeudenkäyntiin, tässä asetuksessa olisi säädettävä, että toimivalta määritetään perättäin sovellettavien liittymäperusteiden perusteella. Ensisijaisena liittymäperusteena on tällöin osapuolten vakinainen asuinpaikka silloin kun asia saatetaan tuomioistuimen käsiteltäväksi. Perättäin sovellettavista toimivaltaperusteista viimeisen tulisi viitata jäsenvaltioon, jonka lainsäädännön mukaisesti parisuhteen pakollinen rekisteröinti on tehty parisuhteen solmimiseksi. Koska kansalaisten liikkuvuus on lisääntynyt, liittymäperusteet on valittu siten, että voidaan varmistaa osapuolten todellinen liittymä jäsenvaltioon, jossa toimivaltaa käytetään.

(33)Asetuksessa olisi säädettävä, että jos rekisteröidyn parisuhteen osapuolen perimystä koskeva menettely on vireillä jäsenvaltion tuomioistuimessa asetuksen (EU) N:o 650/2012 nojalla, kyseisen valtion tuomioistuimilla tulisi olla toimivalta ratkaista kyseiseen perintöasiaan liittyvät rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevat asiat.

(30)Tässä asetuksessa olisi sallittava kaikkien notaarien, joilla on toimivaltaa rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevissa asioissa jäsenvaltioissa, käyttää kyseistä toimivaltaa. Tässä asetuksessa vahvistetut toimivaltasäännöt sitovat tietyn jäsenvaltion notaareja, jos he kuuluvat tätä asetusta sovellettaessa ’tuomioistuimen’ määritelmän piiriin.

(29)Tässä asetuksessa olisi otettava asianmukaisesti huomioon, että jäsenvaltioissa sovelletaan erilaisia järjestelmiä rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskeviin asioihin. Sen vuoksi tätä asetusta sovellettaessa sana ’tuomioistuin’ olisi ymmärrettävä laajasti niin, että se kattaa sekä lainkäyttötehtäviä hoitavat tuomioistuimet sanan varsinaisessa merkityksessä että esimerkiksi notaarit, jotka joissakin jäsenvaltioissa hoitavat tuomioistuimen tavoin tiettyjä lainkäyttötehtäviä rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevissa asioissa, sekä notaarit ja oikeusalan ammattihenkilöt, jotka joissakin jäsenvaltioissa hoitavat rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskeviin asioihin liittyviä lainkäyttötehtäviä tuomioistuimen antaman valtuutuksen nojalla. Tässä asetuksessa säädettyjen toimivaltasääntöjen olisi sidottava kaikkia tässä asetuksessa määriteltyjä tuomioistuimia. Vastaavasti ’tuomioistuimen’ käsite ei saisi kattaa viranomaisia, jotka eivät kuulu jäsenvaltion oikeusviranomaisiin mutta joilla on kansallisen lainsäädännön mukaan valtuudet käsitellä rekisteröityjen parisuhteiden varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevia asioita. Tällaisia ovat useimmissa jäsenvaltioissa notaarit silloin kun he eivät hoida lainkäyttötehtäviä, mitä he eivät yleensä teekään.

(27)Edellytykset, jotka koskevat kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvän oikeuden kirjaamista rekisteriin, olisi suljettava tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Näin ollen sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa rekisteriä pidetään, eli kiinteän omaisuuden osalta omaisuuden sijaintipaikan laissa (lex rei sitae) olisi määritettävä, millaisin oikeudellisin edellytyksin ja miten kirjaaminen on suoritettava ja mitkä viranomaiset, kuten kiinteistörekisterit tai notaarit, ovat vastuussa sen tarkistamisesta, että kaikki edellytykset täyttyvät ja että perusteeksi esitetyt tai laaditut asiakirjat ovat riittäviä tai sisältävät tarvittavat tiedot. Viranomaiset voivat erityisesti tarkistaa, että kiinteistön rekisteröintiä varten esitetyssä asiakirjassa mainittu rekisteröidyn parisuhteen osapuolen oikeus kiinteistöön on senkaltainen oikeus, joka kirjataan sellaisenaan rekisteriin tai joka muutoin osoitetaan rekisteriä pitävän jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Asiakirjojen päällekkäisyyden välttämiseksi rekisteröintiviranomaisten olisi hyväksyttävä sellaiset toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten laatimat asiakirjat, joiden liikkuvuudesta säädetään tässä asetuksessa. Tämä ei kuitenkaan saisi estää rekisteröintiviranomaisia pyytämästä rekisteröintiä hakevalta henkilöltä sellaisia esimerkiksi verojen maksamiseen liittyviä lisätietoja tai -asiakirjoja, joita edellytetään rekisteriä pitävän jäsenvaltion lainsäädännössä. Toimivaltainen viranomainen voi ilmoittaa rekisteröintiä hakevalle henkilölle, miten puuttuvat tiedot tai asiakirjat toimitetaan.

(62)Jos viranomaiselle esitetään tätä asetusta sovellettaessa kaksi ristiriidassa olevaa virallista asiakirjaa, sen olisi arvioitava, kumpaa virallista asiakirjaa olisi, vai olisiko kumpaakaan, pidettävä ensisijaisena ottaen huomioon kyseessä olevan tapauksen olosuhteet. Jos olosuhteiden perusteella ei ole selvää, kumpaa virallista asiakirjaa olisi, vai olisiko kumpaakaan, pidettävä ensisijaisena, kysymys olisi ratkaistava tuomioistuimessa, joka on toimivaltainen tämän asetuksen nojalla, tai tuomioistuimessa, jossa asia on tullut esiin vireillä olevan oikeudenkäynnin liitännäiskysymyksenä. Jos virallinen asiakirja ja päätös ovat ristiriidassa keskenään, olisi otettava huomioon tämän asetuksen mukaiset päätösten tunnustamatta jättämisen perusteet.

(57)Virallisilla asiakirjoilla olisi oltava toisessa jäsenvaltiossa sama todistusvoima kuin niillä on alkuperäjäsenvaltiossa tai sen kanssa mahdollisimman vertailukelpoinen vaikutus. Kun määritetään tietyn virallisen asiakirjan todistusvoimaa toisessa jäsenvaltiossa tai sen kanssa mahdollisimman vertailukelpoista vaikutusta, olisi todettava, millainen virallisen asiakirjan todistusvoima on laadultaan ja soveltamisalaltaan alkuperäjäsenvaltiossa. Siksi alkuperäjäsenvaltion laista riippuu, millainen todistusvoima tietyllä virallisella asiakirjalla olisi oltava toisessa jäsenvaltiossa.

(49)Kun tässä asetuksessa viitataan kansalaisuuteen liittymäperusteena, kysymys siitä, miten käsitellä tapauksia, joissa henkilöillä on useita kansalaisuuksia, on esikysymys, joka ei kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, vaan siihen olisi sovellettava kansallista oikeutta, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisiä yleissopimuksia, noudattaen täysin Euroopan unionin yleisiä periaatteita. Tämän ei tulisi vaikuttaa tämän asetuksen mukaisen lainvalinnan pätevyyteen.

(47)Rekisteröidyn parin varallisuussopimus on osapuolten omaisuutta koskevien määräysten muoto, jonka sallittavuus ja hyväksyttävyys vaihtelevat jäsenvaltioittain. Jotta helpotetaan sitä, että rekisteröidyn parin varallisuussopimuksen johdosta saadut varallisuusoikeudet hyväksytään jäsenvaltioissa, olisi määriteltävä tällaisten sopimusten muodollista pätevyyttä koskevat säännöt. Sopimus olisi vähintään tehtävä kirjallisesti ja päivättävä, ja kummankin osapuolen olisi allekirjoitettava se. Sopimuksen olisi kuitenkin täytettävä myös muita pätevyysvaatimuksia sen mukaan kuin säädetään asetuksessa määritetyssä, rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisiin vaikutuksiin sovellettavassa lainsäädännössä ja sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa osapuolten vakinainen asuinpaikka on. Tässä asetuksessa olisi määritettävä myös, mitä lainsäädäntöä sovelletaan tällaisten sopimusten aineelliseen pätevyyteen.

(46)Lainvalintasopimuksen aineellista ja muodollista pätevyyttä koskevat säännöt olisi määriteltävä niin, että osapuolten tietoon perustuva lainvalinta helpottuu ja että heidän yhteistä sopimustaan kunnioitetaan oikeusvarmuuden ja paremman oikeussuojan saatavuuden varmistamiseksi. Muodollisen pätevyyden osalta olisi otettava käyttöön tiettyjä takeita sen varmistamiseksi, että osapuolet ovat tietoisia valintansa seurauksista. Lainvalintasopimus olisi vähintään tehtävä kirjallisena ja päivättävä, ja kummankin osapuolen olisi allekirjoitettava se. Jos kuitenkin sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa molempien osapuolten vakinainen asuinpaikka on sopimuksen tekohetkellä, edellytetään muitakin muotovaatimuksia, kyseisiä vaatimuksia olisi noudatettava. Tällaisia muita muotovaatimuksia saattaa esimerkiksi olla jossakin jäsenvaltiossa, jossa sopimus lisätään rekisteröidyn parin varallisuussopimukseen. Jos osapuolten vakinainen asuinpaikka on sopimuksen tekohetkellä eri jäsenvaltioissa, jotka asettavat erilaisia muotovaatimuksia, jommankumman valtion muotovaatimusten noudattamisen tulisi riittää. Jos osapuolista vain toisen vakinainen asuinpaikka on sopimuksen tekohetkellä sellaisessa jäsenvaltiossa, joka asettaa muita muotovaatimuksia, niitä olisi noudatettava.

g)’alkuperäjäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa tapauksen mukaan päätös on tehty tai virallinen asiakirja on laadittu tai tuomioistuimessa tehty sovinto on hyväksytty tai tehty;

a)’rekisteröidyllä parisuhteella’ laissa säädettyä kahden henkilön yhteiselämää, jonka rekisteröinti on pakollista kyseisen lain mukaan ja jonka on syntyäkseen täytettävä kyseisessä laissa edellytetyt muotovaatimukset;

1.Sen toimivallan lisäksi, joka tuomioistuimella on tämän asetuksen muiden säännösten nojalla, toimivaltainen on sen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka lakia sovelletaan 22 artiklan tai 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti ja jossa vastaaja tulee saapuville. Tätä sääntöä ei kuitenkaan sovelleta silloin, kun vastaaja on tullut saapuville kiistääkseen toimivallan, eikä 4 artiklan mukaisissa tapauksissa.

2.Sopimus on laadittava kirjallisena ja asianosaisten on päivättävä ja allekirjoitettava se. Kirjallisena pidetään myös kaikkea sähköisin keinoin tapahtuvaa viestintää, jonka tuloksena on sopimuksen pysyvä tallenne.

1.Asianosaiset voivat 6 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa sopia, että heidän rekisteröidyn parisuhteensa varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevissa asioissa yksinomainen toimivalta on joko sen jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka lainsäädäntöä sovelletaan 22 artiklan tai 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tai sen jäsenvaltion tuomioistuimella, jonka lain mukaisesti parisuhde on rekisteröity.

Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa pannaan vireille rekisteröidyn parisuhteen osapuolen perimystä koskeva kanne asetuksen (EU) N:o 650/2012 nojalla, tuon valtion tuomioistuimella on toimivalta ratkaista kyseiseen perintöasiaan liittyvät rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevat kysymykset.

1.Jos sellaisen perittävän jäämistöön, jonka perimys kuuluu asetuksen (EU) N:o 650/2012 soveltamisalaan, kuuluu kolmannessa valtiossa sijaitsevaa omaisuutta, tuomioistuin, jossa rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskeva asia on vireillä, voi asianosaisen pyynnöstä päättää, ettei se anna päätöstä tästä omaisuudesta, jos on odotettavissa, ettei sen kyseistä omaisuutta koskevaa päätöstä tunnusteta eikä todeta soveltuvissa tapauksissa täytäntöönpanokelpoiseksi kyseisessä kolmannessa valtiossa.

Tuomioistuimella, jossa asia on vireillä 4, 5, 6, 7, 8, 10 tai 11 artiklan nojalla, on toimivalta käsitellä myös vastakanne, joka kuuluu tämän asetuksen soveltamisalaan.

Jos jäsenvaltion millään tuomioistuimella ei ole 4, 5, 6, 7 tai 8 artiklan nojalla toimivaltaa tai jos kaikki tuomioistuimet ovat 9 artiklan mukaisesti todenneet, etteivät ne ole toimivaltaisia, eikä millään tuomioistuimella ole 6 artiklan e alakohdan, 7 tai 8 artiklan nojalla toimivaltaa, toimivaltainen on sellaisen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka alueella toisella tai kummallakin osapuolella on kiinteää omaisuutta, mutta tällöin sen tuomioistuimen toimivalta, jossa kanne on pantu vireille, koskee pelkästään asianomaista kiinteää omaisuutta.

1.Jos 4 tai 5 artiklan tai 6 artiklan a, b, c tai d alakohdan mukaisesti toimivaltainen jäsenvaltion tuomioistuin toteaa, ettei sen soveltamassa lainsäädännössä säädetä rekisteröidystä parisuhteesta, se voi jättää asian tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi. Tuomioistuimen on päätettävä toimivallan puuttumisesta ilman aiheetonta viivytystä.

c)jos asian käsittely aloitetaan tuomioistuimen omasta aloitteesta, silloin kun tuomioistuin tekee päätöksen käsittelyn aloittamisesta, tai jos tällaista päätöstä ei edellytetä, silloin kun tuomioistuin kirjaa asian rekisteriin.

15 artikla

Toimivallan tutkiminen

Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa vireille pantu kanne koskee rekisteröidyn parisuhteen varallisuusoikeudellisia vaikutuksia koskevaa asiaa, jossa tuomioistuin ei tämän asetuksen mukaan ole toimivaltainen, sen on omasta aloitteestaan ilmoitettava, ettei sillä ole toimivaltaa.

16 artikla

Tutkittavaksi ottamisen edellytysten tutkiminen

1.Jos vastaajan vakinainen asuinpaikka on muussa valtiossa kuin jäsenvaltiossa, jossa kanne on pantu vireille, eikä vastaaja tule saapuville, tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen on lykättävä asian käsittelyä, kunnes on osoitettu, että vastaajalla on ollut mahdollisuus vastaanottaa haastehakemus tai vastaava asiakirja riittävän ajoissa voidakseen valmistautua tulemaan saapuville tai että kaikki tätä varten tarpeelliset toimenpiteet on toteutettu.

2.Jos haastehakemus tai vastaava asiakirja oli toimitettava jäsenvaltiosta toiseen oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 13 päivänä marraskuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1393/2007 mukaisesti, sovelletaan tämän artiklan 1 kohdan sijasta kyseisen asetuksen 19 artiklaa.

3.Jos asetusta (EY) N:o 1393/2007 ei voida soveltaa ja jos haastehakemus tai vastaava asiakirja oli annettava tiedoksi ulkomailla oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa Haagissa 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyn yleissopimuksen mukaisesti, sovelletaan kyseisen yleissopimuksen 15 artiklaa.

17 artikla

Vireilläolo

1.Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on pantu vireille ensin, on omasta aloitteestaan lykättävä asian käsittelyä, kunnes on vahvistettu, että tuomioistuin, jossa kanne on pantu vireille ensin, on toimivaltainen.

2.Jos 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa tuomioistuin, jossa kanne on nostettu, pyytää muita tuomioistuimia, joissa on nostettu kanne samassa asiassa, ilmoittamaan niiden käsiteltävänä olevien kanteiden vireilletulopäivät, näiden muiden tuomioistuinten on tehtävä ilmoitus ensiksi mainitulle tuomioistuimelle viipymättä.

3.Kun on ratkaistu, että tuomioistuin, jossa kanne on pantu vireille ensin, on toimivaltainen, tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on jätettävä asia tutkimatta toimivallan puuttumisen vuoksi.

18 artikla

Toisiinsa liittyvät kanteet

1.Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa vireillä olevat kanteet liittyvät toisiinsa, tuomioistuin, jossa kannetta ei ole pantu vireille ensin, voi lykätä asian käsittelyä.

2.Jos nämä kanteet ovat vireillä ensimmäisessä oikeusasteessa, tuomioistuin, jossa kannetta ei ole pantu vireille ensin, voi asianosaisen pyynnöstä myös jättää asian tutkimatta, jos tuomioistuin, jossa kanne on pantu vireille ensimmäisenä, on toimivaltainen tutkimaan kyseiset kanteet ja jos niiden yhdistäminen on tämän tuomioistuimen lain mukaan sallittua.

3.Tätä artiklaa sovellettaessa kanteiden katsotaan liittyvän toisiinsa, jos niillä on niin läheinen yhteys, että kanteiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on tarkoituksenmukaista sellaisten ristiriitaisten päätösten välttämiseksi, joihin kanteiden käsitteleminen erillään voisi johtaa.

19 artikla

Väliaikaiset toimenpiteet ja turvaamistoimet

Jäsenvaltion lain mukaisia väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia voidaan pyytää kyseisen valtion tuomioistuimelta myös silloin, kun toisen jäsenvaltion tuomioistuin on tämän asetuksen mukaan toimivaltainen tutkimaan pääasian.

III luku

Sovellettava laki

20 artikla

Universaalinen soveltaminen