Tarkistetussa pääomamarkkinaunionia koskevassa toimintasuunnitelmassa tunnustetaan tarve tukea pitkäaikaissijoitushankkeiden rahoitusta ja vähittäissijoittajien osallistumista. Komissio on myös sitoutunut toteuttamaan eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetun asetuksen uudelleentarkastelun. Tämä uudelleentarkastelu on vahvasti sidoksissa pääomamarkkinaunioniin, Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan, Euroopan energiaunioniin, kestävän rahoituksen strategiaan ja muihin tärkeisiin EU:n aloitteisiin. Euroopan unionin neuvosto kehotti 2. joulukuuta 2020 komissiota tarkistamaan eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annettua asetusta.

Eurooppalaiset pitkäaikaissijoitusrahastot sijoittavat monenlaisiin hankkeisiin, kuten sosiaaliseen infrastruktuuriin ja liikenneinfrastruktuuriin, reaaliomaisuuseriin sekä pieniin ja keskisuuriin yrityksiin (pk-yritykset). Eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen tarkoituksena on helpottaa pitkäaikaissijoituksia ja tarjota reaalitaloudelle vaihtoehtoinen pankkien ulkopuolinen rahoituslähde. Kesäkuussa 2020 pääomamarkkinaunionia käsittelevä korkean tason foorumi julkaisi raportin, jossa suositeltiin eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen kohdennettua tarkastelua, jotta voidaan lisätä niiden vähäistä käyttöönottoa markkinoilla ja parantaa niiden pitkän aikavälin rahoitusvirtaa.

Eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetussa asetuksessa (EU) 2015/760 vahvistetaan pitkäaikaisiin hankkeisiin sijoittavia vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja koskeva eurooppalainen sääntelykehys. Niiden tavoitteena on kerätä pääomaa ja kohdentaa sitä reaalitalouteen tehtäviin eurooppalaisiin pitkäaikaissijoituksiin älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua koskevien unionin tavoitteiden saavuttamisen edistämiseksi.

Kuten vaikutustenarvioinnissa todettiin, alkusijoitusten 10 000 euron vähimmäismäärä ja kymmenen prosentin kokonaissijoituksia koskeva rajoitus sellaisille sijoittajille, joiden rahoitussalkun arvo on alle 500 000 euroa, muodostavat merkittävän esteen vähittäissijoittajille. Vaikka sijoittaja haluaisi sijoittaa 10 000 euroa yhteen eurooppalaiseen pitkäaikaissijoitusrahastoon, sijoittaminen muihin eurooppalaisiin pitkäaikaissijoitusrahastoihin ja sijoittajan pitkän aikavälin salkun hajauttaminen voi osoittautua vaikeaksi kokonaismäärästä laskettavan kymmenen prosentin kynnysarvon vuoksi. Lisäksi sekä 500 000 euron että kymmenen prosentin vastuuarvot perustuvat vähittäissijoittajien omaan ilmoitukseen, eivätkä omaisuudenhoitajat tai jakelijat pysty riippumattomasti varmentamaan vähittäissijoittajien todellisia vastuita.

Tärkeimmät kysyntäpuolen ongelmatekijät ovat ne säännöt, joilla asetetaan rajoituksia ja vaikeutetaan eurooppalaisiin pitkäaikaissijoitusrahastoihin sijoittamista. Nykyisillä säännöillä näytetään luotavan tarpeettomia esteitä, jotka estävät vähittäissijoittajia pääsemästä markkinoille. Esimerkiksi eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetun asetuksen mukainen velvoite, jonka mukaan omaisuudenhoitajan on arvioitava vähittäissijoittajan tietämystä ja kokemusta, on osittain päällekkäinen rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 2014/65/EU (MiFID II) mukaisen sopivuuden arvioinnin kanssa.

Eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen vähäinen määrä, niiden vähäinen nettovarallisuus, maantieteellinen keskittyminen ja salkkujen koostumus osoittavat, että eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen ala on alikehittynyt. Näin ollen eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja koskevaa kehystä ei ole hyödynnetty täysimittaisesti koon (erityisesti hoidettavina olevien varojen ja rahastojen lukumäärän) ja soveltamisalan (esimerkiksi hyväksyttävien hankkeiden ja sijoitusten laajuuden) osalta. Eurooppalaiset pitkäaikaissijoitusrahastot eivät ole saavuttaneet valtavirtaista markkinahoukuttelevuutta, eivätkä ne ole hyödyntäneet mahdollisuuksiaan kanavoida pääomarahoitusta pitkäaikaissijoituksiin.

Lokakuuhun 2021 mennessä ainoastaan noin 57 eurooppalaiselle pitkäaikaissijoitusrahastolle oli myönnetty toimilupa, ja niiden hallinnoima nettovarallisuus oli noin 2,4 miljardia euroa. Raportoidut eurooppalaiset pitkäaikaissijoitusrahastot olivat sijoittautuneet ainoastaan neljään jäsenvaltioon (Ranska, Luxemburg, Italia ja Espanja). ESMAn keräämien tietojen mukaan eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen markkinoiden koko on kasvanut hieman yli 1,5 miljardista eurosta vuonna 2020 noin 2,4 miljardiin euroon vuonna 2021. Tästä suhteellisesta kasvusta huolimatta eurooppalaiset pitkäaikaissijoitusrahastot ovat edelleen hyvin pieni osa EU:n vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen markkinoista, joiden koko on noin 6,8 biljoonaa euroa.

Tämä kertomus perustuu Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen, jäljempänä ’ESMA’, tekniseen neuvontaan, asiakirjatutkimuksiin ja sidosryhmien julkisessa kuulemisessa antamaan palautteeseen. Siinä yksilöidään useita markkinoiden kasvun esteitä ja muita eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja koskevan kehyksen toiminnan kannalta merkityksellisiä kysymyksiä. Kertomuksella on tarkoitus tiedottaa Euroopan parlamentille ja Euroopan unionin neuvostolle uudelleentarkastelun keskeisistä osa-alueista ja esitellä lyhyesti sen keskeiset tulokset.

Eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annettu asetus sisältää myös jälkimarkkinoilla käytävää kauppaa koskevan säännöksen. Tarkoituksena on varmistaa, että elinkaarilukkiutuminen ja lunastusoikeuksien puuttuminen ennen rahaston toiminta-ajan päättymistä eivät estä eurooppalaista pitkäaikaissijoitusrahastoa hakemasta osuuksiensa tai osakkeidensa ottamista kaupankäynnin kohteeksi säännellyillä markkinoilla tai monenkeskisessä kaupankäyntijärjestelmässä. Säännöksellä mahdollistetaan myös se, että sijoittajat voivat myydä osuuksiaan tai osakkeitaan jälkimarkkinoilla ennen eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston toiminta-ajan päättymistä.

Eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen lunastusrakenne muistuttaa kuitenkin suljettujen rahastojen rakennetta, jossa sallitaan rajoitettuja olosuhteita lukuun ottamatta lunastukset ainoastaan rahaston toiminta-ajan päättyessä. Lunastuksia koskevaa rajoitusta on perusteltu sillä, että omaisuuserät, joihin eurooppalainen pitkäaikaissijoitusrahasto sijoittaa, ovat epälikvidejä ja että niiden käypä arvo on jatkuvasti huonosti nähtävissä. Yleensä käypä arvo voidaan määrittää vasta silloin, kun sijoitus puretaan.

Eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen lunastuspolitiikoista säädetään asetuksen 18 artiklassa. Rahaston oletussääntö on, että eurooppalaiseen pitkäaikaissijoitusrahastoon sijoittavat eivät saa lunastaa osuuksiaan tai osakkeitaan ennen eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston toiminta-ajan päättymistä. Tämän alan eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja koskevan oikeudellisen kehyksen vakiosääntönä on tätä varten se, että eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston sijoittajat eivät voi lunastaa osuuksiaan tai osakkeitaan ennen eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston toiminta-ajan päättymistä.

Nykyiset eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja koskevat säännöt sisältävät tiettyjä säännöksiä, jotka vaikuttavat estävän rahastonhoitajia käyttämästä laajempaa sijoitusstrategioiden valikoimaa. Tämän helpottaminen voisi auttaa kanavoimaan enemmän rahoitusta pitkäaikaissijoitushankkeisiin. Nämä säännökset vaikuttavat näin ollen heikentävän eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen toimintaa ja tekevän niistä omaisuudenhoitajien kannalta vähemmän houkuttelevia muihin kilpaileviin rahastorakenteisiin verrattuna. Näin ollen kaikkien vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajien on eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston sijoitusvälineeksi valitessaan noudatettava kaikille sopivan lähestymistavan mukaisia rahaston sääntöjä riippumatta kohteena olevasta asiakasryhmästä, halutusta sijoitusstrategiasta ja kohde-etuutena olevien salkkujen varojen riskiprofiilista.

Eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetun asetuksen 37 artiklan 1 kohdan c alakohdassa edellytetään, että komissio arvioi, missä määrin eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja markkinoidaan unionissa, mukaan lukien se, ovatko vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajia koskevan direktiivin 3 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvat kynnysarvon alittavat vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hoitajat kiinnostuneita markkinoimaan eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja.

Eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetun asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston on sijoitettava vähintään 70 prosenttia pääomastaan hyväksyttäviin sijoitusomaisuuseriin. Tämä kynnysarvo on otettu käyttöön, jotta voidaan varmistaa pääpainon asettaminen selkeästi pitkäaikaisiin sijoituksiin ja jatkuva keskittyminen sellaisiin vähittäissijoittajiin, jotka saattavat muuten olla tottumattomia vähemmän tavanomaisiin sijoitusstrategioihin.

6. Hyväksyttävät omaisuuserät ja sijoitukset

Hyväksyttäviä omaisuuseriä ja sijoituksia koskevissa eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja koskevissa säännöissä vahvistetaan selkeät omaisuuserien luokat, joihin eurooppalaiset pitkäaikaissijoitusrahastot voivat sijoittaa, jotta voidaan varmistaa, että rahastot eivät toteuta rahoitustoimia, joihin saattaa liittyä suurempia riskejä kuin pitkäaikaissijoituksiin keskittyvään rahastoon voidaan odottaa kohdistuvan.

Lisäksi eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetun asetuksen säännöksissä keskitytään selkeästi pitkäaikaissijoituksiin ja määritellään joukko edellytyksiä ja rajoituksia, jotka estävät eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja ottamasta käyttöön sijoitusstrategioita, joita ei voida luokitella pelkästään ”pitkäaikaisiksi”. Tällaisia rajoituksia ovat muun muassa kielto sijoittaa johdannaisinstrumentteihin muuten kuin sijoituksiin liittyviltä riskeiltä suojautumiseksi, kielto sijoittaa ”rahoitusalan yrityksiin” sekä hyödykkeiden ja ”keinottelutarkoituksessa tehtävien” sijoitusten poissulkeminen.

Tätä taustaa vasten sidosryhmät ovat voimakkaasti kannattaneet hyväksyttävien sijoitusomaisuuserien soveltamisalan laajentamista tavalla, joka soveltuu eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen hoitajien sijoitusstrategioiden optimaaliseen toteuttamiseen ja joka on linjassa pitkän aikavälin kestävää kasvua koskevien tavoitteiden kanssa.

Sidosryhmät ovat myös vaatineet oikeusvarmuuden ja joustavuuden lisäämistä rahasto-osuusrahastostrategioiden helpottamisessa, kolmansien maiden yrityksiin tehtäviä sijoituksia koskevia kriteerejä, ”rahoitusalan yritysten” sisällyttämistä, ”reaaliomaisuuserien” soveltamisalan laajentamista sekä tiettyjen eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetussa asetuksessa vahvistettujen numeeristen kynnysarvojen, kuten listattujen yritysten 500 miljoonan euron markkina-arvorajan ja reaaliomaisuuserien 10 miljoonan euron kynnysarvon, kalibrointia. Useat sidosryhmät ovat sitä mieltä, että omaisuuserien ja sijoitusten hyväksyttävyyden soveltamisalan laajentaminen ja niitä koskevan oikeudellisen selkeyden lisääminen tekisi eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja koskevasta oikeudellisesta kehyksestä houkuttelevamman omaisuudenhoitajille.

Tätä taustaa vasten vaikuttaa asianmukaiselta tarkastella uudelleen hyväksyttävien omaisuuserien ja sijoitusten soveltamisalaa, jotta eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen hoitajat voivat soveltaa laajempaa valikoimaa markkinaolosuhteisiin, sijoitusalan asiantuntemukseen ja sijoittajien kysyntään mukautettuja sijoitusstrategioita.

7. Hajauttamista ja salkun koostumusta koskevat säännöt

Eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annettu asetus sisältää salkun koostumusta ja hajauttamista koskevia yksityiskohtaisia vaatimuksia. Tällaiset säännöt on otettu käyttöön, jotta voidaan rajoittaa eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen riskinottoa ja hillitä vastapuoliriskiä asettamalla selkeitä hajauttamisvaatimuksia.

Asetuksen 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, että eurooppalainen pitkäaikaissijoitusrahasto saa sijoittaa enintään kymmenen prosenttia pääomastaan välineisiin, jotka on laskenut liikkeeseen, tai lainoihin, jotka on myöntänyt jokin yksittäinen vaatimukset täyttävä salkkuyritys; kymmenen prosenttia pääomastaan suoraan tai välillisesti yksittäiseen reaaliomaisuuserään; kymmenen prosenttia pääomastaan jonkin yksittäisen eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston, eurooppalaisen riskipääomarahaston tai eurooppalaisen yhteiskunnalliseen yrittäjyyteen erikoistuneen rahaston osuuksiin tai osakkeisiin; ja viisi prosenttia pääomastaan yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä (yhteissijoitusyritykset) koskevassa direktiivissä 2009/65/EY tarkoitettuihin omaisuuseriin, jos kyseiset omaisuuserät on laskenut liikkeeseen jokin yksittäinen yhteisö.