EU on jo ylittänyt YK:n ilmastonmuutoksen puitesopimuksen mukaisen tavoitteensa, jonka mukaan kasvihuonekaasupäästöjä on vuoteen 2020 mennessä vähennettävä 20 prosenttia vuoden 1990 tasosta. EU-27:ssä kasvihuonekaasukaasujen kokonaispäästöt ovat alimmalla tasollaan sitten vuoden 1990. Päästöjen merkittävän vähenemisen pääasiallinen syy on energiahuollosta aiheutuvien päästöjen vähentyminen. Sen ansiosta myös EU:n päästökauppajärjestelmän kattaman toiminnan tuottamat päästöt ovat laskeneet jyrkästi, kun taas päästökauppajärjestelmään kuulumattomien alojen päästöt ovat yleisesti pysyneet tasaisina jo useiden vuosien ajan.

EU on asettanut itselleen tavoitteen, jonka mukaan siitä tulee ensimmäinen ilmastoneutraali maanosa vuoteen 2050 mennessä. Komissio on ehdottanut eurooppalaista ilmastolakia, jolla tavoite kytketään lainsäädäntöön ja jonka tarjoamilla keinoilla varmistetaan, että EU pysyy tavoitteeseen johtavalla tiellä.

Sen vuoksi komissio on ehdottanut Euroopan vuotta 2030 koskevien ilmastotavoitteiden korottamista ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä vähintään 55 prosentilla. Entistä tiukempi vuotta 2030 koskeva tavoite on kunnianhimoinen, mutta saavutettavissa, ja ennen kaikkea se on hyväksi Euroopalle. Tavoitteen korottaminen edellyttää kuitenkin lainsäädännön muuttamista. Tätä varten komissio aikoo vuoden 2021 puolivälissä tehdä ehdotuksia keskeisen ilmasto- ja energialainsäädännön tarkistamisesta. Jäsenvaltioiden on samaan aikaan pantava kansalliset suunnitelmansa täytäntöön kaikilta osin ja päivitettävä ne vuonna 2023 EU:n entistä kunnianhimoisempien vuotta 2030 koskevien ilmasto- ja energiatavoitteiden mukaisiksi.

Saavutettu edistys korostaa EU:n tahtotilaa ottaa johtoasema kansainvälisillä foorumeilla ilmastonmuutoksen ja ympäristön pilaantumisen vastaisessa taistelussa ja puhtaaseen energiaan siirtymisen nopeuttamisessa. Kyse on jatkuvasta prosessista. EU on jo edistynyt merkittävästi talouskasvun ja kasvihuonekaasupäästöjen lisääntymisen välisen kytköksen purkamisessa. Tästä huolimatta unionissa tarvitaan vielä lisätyötä, jotta Euroopasta tulee ilmastoneutraali vuoteen 2050 mennessä ja jotta se voi samalla tarttua puhtaaseen energiaan siirtymisen tuottamiin mahdollisuuksiin myös kansainvälisesti.

Nykyinen komissio on toimikautensa ensimmäisten kymmenen kuukauden aikana ehdottanut eurooppalaista ilmastolakia, jolla EU:n tavoite ilmastoneutraaliudesta vuoteen 2050 mennessä kirjataan lainsäädäntöön. Lailla tehdään toiminnasta ennustettavaa ja ohjataan talous peruuttamattomasti ilmastoneutraaliuden tielle. Komissio on muuttanut Euroopan vihreän kehityksen ohjelman eurooppalaiseksi investointi- ja uudistussuunnitelmaksi, josta saadaan kaksinkertaista hyötyä, sillä vihreän siirtymän edellyttämät uudistukset ja investoinnit voivat myös vauhdittaa elpymistä. Komissio on ryhtynyt ohjaamaan Euroopan poliittista ja sääntelykehystä kohti EU:n uusia tavoitteita esittämällä uusia strategioita, joilla parannetaan valmistautumista tuleviin haasteisiin esimerkiksi energiajärjestelmän integroinnilla ja vedyn käyttöä lisäämällä.

Covid-19-kriisin puhkeamisesta saakka Euroopan komissio on toimillaan pyrkinyt auttamaan Eurooppaa selviämään poikkeuksellisesta tilanteesta. Energiaunionin tilaa koskevassa vuoden 2020 katsauksessa käsitellään siksi myös elpymishaastetta. EU:n tavoitteena on auttaa EU:n elpymissuunnitelmalla taloutta palautumaan kriisistä paremmin niin, että vihreä ja digitaalinen siirtymä ovat osa tätä prosessia. Energia-, ilmasto- ja ympäristöpolitiikoilla on ratkaiseva merkitys Euroopan unionin talouden saattamisella elpymisen ja palautumisen tielle kohti kestävää kasvua.

Infrastruktuuri on markkinoiden moitteettoman ja tehokkaan toiminnan keskeinen edellytys. EU onkin asettanut tavoitemäärät sähköverkkojen yhteenliitäntäkapasiteetille. Kahdeksan jäsenvaltiota ei ole päässyt vielä vuodelle 2020 asetettuun tavoitteeseen eli kymmenen prosentin yhteenliitäntäasteeseen. Yhteistä etua koskevilla hankkeilla voidaan myös vauhdittaa jäsenvaltioiden hiilestä irtautumiseen tähtääviä toimia sekä luoda perusta vedyn edelläkävijämarkkinoille Euroopassa. Näissä saatetaan hyödyntää Verkkojen Eurooppa ‑välineestä maksettavaa tukea sekä elpymis- ja palautumistukivälineen lippulaivahankkeen ’energiatuotannon tehostaminen’ puitteissa tapahtuvia toimia, joiden tavoitteena on puhtaan teknologian ja uusiutuvien energialähteiden integrointi modernisoitujen verkkojen ja entistä paremman yhteenliitettävyyden avulla.

Sähköalalla riskeihin varautumista koskevan asetuksen täytäntöönpanolla varmistetaan, että jäsenvaltioilla on välineet, joilla ne voivat tehdä toistensa kanssa yhteistyötä sähkökriisien ennaltaehkäisemiseksi, niihin varautumiseksi ja niiden lieventämiseksi. Kahden uuden menetelmän ansiosta sähkön siirtoverkonhaltijoiden eurooppalainen verkosto (ENTSO-E) on lisäksi pystynyt ensimmäistä kertaa yksilöimään merkittävimmät alueelliset sähkökriisiskenaariot ja laatimaan viime kesänä ensimmäisen uuteen metodologiaan perustuvan kausittaisen riittävyysarvion (Summer Outlook 2020). Kansalliset skenaariot ja jäsenvaltioiden riskeihin varautumista koskevat suunnitelmat laaditaan riittävyysarvion pohjalta. Komissio on myös antanut suosituksen kohtuullisesta korvauksesta, jota sovelletaan, kun jäsenvaltiot avustavat toisiaan kriisien ehkäisemisessä ja hallinnassa.

EU:n turvallisuusunionistrategiaan sisältyy ehdotus, jonka mukaan kriittisen energiainfrastruktuurin häiriönsietokykyä ja kyberturvallisuutta olisi vahvistettava. Pandemia on entisestään korostanut tämän ehdotuksen merkitystä. Komissio on ryhtynyt laatimaan myös verkkosääntöä, jolla varmistetaan rajat ylittävien sähkövirtojen kyberturvallisuus.

Energian kysyntään on kohdistunut covid-19-kriisin vuoksi huomattavaa painetta, koska kulutus on kriisin aikana poikennut suuresti normaalista. Jäsenvaltioiden valmiustaso on kuitenkin ollut hyvä, eikä keskeisten toimintojen jatkuvuus ole vaarantunut. Energiavarmuutta koskeva energiaunionin lainsäädäntökehys ja etenkin riskeihin varautumista sähköalalla ja kaasun toimitusvarmuutta koskevat asetukset ovat olleet keskeisen tärkeitä kriisin vaikutusten käsittelyssä energia-alalla.

Jäsenvaltioiden on tehostettava energiatehokkuuden parantamiseen tähtääviä toimiaan. Energiaunionissa on tunnustettu energiatehokkuuden keskeinen asema kaikkien ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttamisessa ja energiatehokkuus etusijalle ‑periaate on kirjattu lainsäädäntöön. Energian loppukulutus laski EU:ssa 1 124 miljoonaan öljyekvivalenttitonniin (Mtoe) vuonna 2018 eli 5,9 prosenttia vuoteen 2005 verrattuna. Luku ylittää vuodelle 2020 asetetun energian loppukulutustavoitteen (1 086 Mtoe) 3,5 prosentilla, ja vuodesta 2017 kasvua on ollut 0,2 prosenttia. Primäärienergian kulutus EU:ssa laski 9,8 prosenttia ja oli 1 552 Mtoe, mikä alittaa vuoden 2005 lukeman (1 721 Mtoe). Vuoden 2020 tavoite 1 483 Mtoe ylittyy kuitenkin 4,6 prosentilla. Kolme vuotta kestäneen kasvun päätteeksi vuonna 2018 kulutuksessa kirjattiin 0,6 prosentin lasku edellisvuoteen verrattuna . Taloudellisen toimeliaisuuden lisääntyminen kasvatti edelleen energiankulutusta vuonna 2018 aina pisteeseen, jossa kulutusta ei saatu palaamaan vuodelle 2020 asetettuun tavoitteeseen johtavalle kehityspolulle edes jäsenvaltioiden toteuttamilla uusilla toimintapolitiikoilla ja toimilla. Energiatehokkuustoimiin suoraan liittyvien työpaikkojen määrä on noussut tasaisesti vuodesta 2000 (244 000) vuoteen 2017 (964 000), ja työpaikkojen määrän keskimääräinen vuotuinen kasvuvauhti (17,4 prosenttia) on ollut nopeampaa kuin muilla talouden aloilla, joilla vuotuinen kasvu on jäänyt 0,5 prosenttiin.

Uusiutuvan energian tilannekatsauksessa ennakoidaan, että uusiutuvien energialähteiden osuus energian kokonaisloppukulutuksesta EU:ssa vuonna 2020 nousee 22,8–23,1 prosenttiin. Investoinnit uusiutuvaan energiaan perustuvat yhä useammin markkinapäätöksiin. Jäsenvaltiot myöntävät yhä enemmän tukea uusiutuvalle energialle tarjouskilpailujen kautta ja varmistavat, että uusiutuvaa energiaa tuottavat laitokset integroidaan sähkömarkkinoille, kuten valtiontukisäännöissä ja energian sisämarkkinoita koskevissa säännöissä edellytetään. Valtaosa jäsenvaltioista saavuttaa tavoitteensa, mutta kolmella jäsenvaltiolla on suuri riski ja kahdella muulla kohtalainen riski jäädä tavoitteistaan. Analyysissa otetaan huomioon, että uusiutuvien energialähteiden osuus kulutuksesta on covid-19-kriisin vuoksi todennäköisesti suurempi, koska kokonaiskulutus on pienentynyt.

EU on yleisesti saavuttamassa vuodelle 2020 asetetut uusiutuvaa energiaa koskevat tavoitteet, mutta joissakin jäsenvaltioissa kehitystä on nopeutettava. Uusiutuvien energialähteiden osuus energian loppukulutuksesta EU:ssa oli 18 prosenttia vuonna 2018. Kaksitoista jäsenvaltiota ylitti vuonna 2018 sitovat vuotta 2020 koskevat kansalliset tavoitteensa, mutta viidessä jäsenvaltiossa ei päästy vuosille 2017–2018 määritellylle ohjeelliselle kehityspolulle, jota seuraamalla tavoitteet saavutettaisiin.

EU:n energian tuontilaskusta käy ilmi EU:n riippuvuus fossiilisten polttoaineiden tuonnista ja altistuminen epävakaille kansainvälisille markkinoille. Tuonnin arvo nousi vuosina 2016–2018 ja oli vuosittain yli 330 miljardia euroa. Vuoden 2013 huippulukeman (400 miljardia euroa) jälkeen koettu laskusuuntaus on siis kääntynyt. Tuonnin arvo vuonna 2020 jää pienemmäksi, koska energian hinta on laskenut covid-19-pandemian vuoksi. Hintojen odotetaan nousevan talouden elpyessä, mutta vuoden 2019 tasoille saatetaan päästä ehkä vasta vuonna 2021.

Kaikkien verojen ja maksujen yhteisvaikutus on merkittävä tekijä energian ja etenkin sähkön loppuhinnassa. Kuten EU:n energiajärjestelmän integrointistrategiassa todetaan, tämä voi vääristää tilannetta tiettyjä energiankantajia suosivaksi. Jäsenvaltiot voisivat tarkastella verojen ja maksujen vaikutusta energian loppuhintoihin ja pyrkiä näin varmistamaan, että hintasignaalien uudistukset ja muutokset johtavat Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaiseen puhtaaseen ja oikeudenmukaiseen energiasiirtymään. Energian loppuhintojen jakaumavaikutusten ja niihin liittyvien energiaköyhyyskysymysten käsitteleminen on välttämätöntä sen varmistamisessa, että vihreä siirtymä tapahtuu myös sosiaalisesti oikeudenmukaisesti.

Kuluneen vuosikymmenen aikana sähkön vähittäishinnat ovat nousseet inflaatiota nopeammin. Teollisuudessa sähkön hinnat eivät kuitenkaan ole nousseet teollisuuden hintaindeksin tahdissa ja suurkuluttajille hinnat ovat jopa laskeneet. Verkkomaksut, verot ja maksut ovat viime vuosina pysyneet entisellään tai nousseet vain hieman. Uusiutuviin energialähteisiin liittyvien maksujen on havaittu myös aiheuttavan entistä vähemmän hintapainetta samalla, kun uusiutuvien energialähteiden käyttöä edistäviä markkinapohjaisia välineitä käytetään laajemmin ja vanhoista tukijärjestelmistä luovutaan asteittain. Loppukäyttäjien maksamien hintojen nousun syynä olivatkin pääasiassa tuotanto- ja toimituskustannusten muutokset, jotka eivät kuitenkaan tuottaneet riittäviä markkinasignaaleja. Syynä on muun muassa se, että säännelty komponentti muodosti edelleen suhteellisen suuren osuuden loppukäyttöhinnasta. Vaikka suurimmat sähkön vähittäismyyjät eri puolilla EU:ta ovat menettäneet markkinaosuuksiaan ja sähkön vähittäismarkkinoiden keskittyminen on sitä kautta vähentynyt, tämä ei ole aina näkynyt riittävän tehokkaina hintasignaaleina.

Tukkutasolla yli 20 vuotta markkinoiden vapauttamisen alkamisen jälkeen vakiintuneilla toimijoilla on useimmissa jäsenvaltioissa yhä määräävä asema. Joissakin maissa niiden markkinaosuudet ovat jopa yli 80 prosenttia eli ne ovat lähes monopoliasemassa. Hintojen sääntelyn yleisyys näissä maissa on usein osoittautunut lisäesteeksi markkinoille tulijoille, jotka haluavat kilpailla vakiintuneiden toimijoiden kanssa .

Sähkön osalta Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille -paketilla ja etenkin vuonna 2019 hyväksytyillä sähkömarkkinoiden rakennetta koskevilla uusilla säännöillä on helpotettu uusien realiteettien kohtaamista, kun energiamarkkinoiden vallitsevaksi tuotantomuodoksi on tullut uusiutuvan energian tuotanto. Säännöillä on luotu paremmat edellytykset kuluttajien osallistumiselle energiamarkkinoille ja tasapuolistettu uusien markkinoille tulijoiden toimintaedellytyksiä. Käytännön toteutusta helpottavat suunnitellut tietojen yhteentoimivuutta koskevat täytäntöönpanosäädökset, joilla autetaan sekä asiakkaita että uusia palveluntarjoajia osallistumaan markkinoille entistä aktiivisemmin. Sähköasetuksen tarkoituksena on varmistaa sähkömarkkinoiden yhdentymisen jatkuminen, ja keinona on etenkin sähkön rajayhdysjohtojen maksimaalista hyödyntämistä koskevien sääntöjen vahvistaminen. Tällä lisätään rajat ylittävää kaupankäyntiä, jolloin energiaresursseja pystytään hyödyntämään entistä tehokkaammin koko EU:ssa. EU:n teknisten asetusten kattavan kokonaisuuden (verkkosääntöjen) täytäntöönpano etenee hyvin, ja tulokset ovat myönteisiä.

Ydinturvallisuuden ja ydinturvajärjestelyjen osalta EU:lla on kattava kehys, joka kattaa ydinvoiman koko elinkaaren, myös käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisen ja vastuullisen käsittelyn. Komissio seuraa edelleen huolellisesti tämän kehyksen täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. EU on jatkanut korkeatasoisen ydinturvallisuuden edistämistä myös EU:n ulkopuolella, etenkin niissä naapurimaissa, joilla on tai jotka aikovat rakentaa ydinvoimaloita. Tähän sisältyy muun muassa tuki stressitestien suorittamiselle ja jatkotoimille, joilla edistetään suositusten asianmukaista ja läpinäkyvää täytäntöönpanoa. Eurooppa-neuvosto on korostanut erityisesti Valko-Venäjällä sijaitsevan Astravetsin ydinvoimalan ydin- ja ympäristöturvallisuuden varmistamisen merkitystä.

Komissio auttaa jäsenvaltioita edelleen yhteisvastuuperiaatteen noudattamisessa, jolloin tarkoituksena on myös varmistaa keskeytymätön kaasun toimitus kaikkein heikoimmassa asemassa oleville kuluttajille silloinkin, kun menossa on vakava kaasukriisi.

Fossiilisten polttoaineiden tukia maksettiin EU:ssa vuonna 2018 yhteensä 50 miljardia euroa, mikä on noin kolmannes EU:n koko tukisummasta. Niiden määrä on pysynyt suhteellisen vakaana koko viime vuosikymmenen, ja suurimmillaan (53 miljardia euroa) ne olivat vuonna 2012. Aihetta käsitellään tarkemmin tämän asiakirjan liitteessä olevassa energiatukiselvityksessä. Tuet kääntyivät uudelleen kasvuun vuonna 2015, ja vuosina 2015–2018 kasvua oli kuusi prosenttia. Joissakin jäsenvaltioissa (Itävalta, Tanska, Viro ja Unkari) suuntaus oli kuitenkin päinvastainen, ja ne vähensivät fossiilisten polttoaineiden tukiaan huomattavasti.

Häiriöttömät investoinnit kolmansiin maihin ja häiriötön kaupankäynti niiden kanssa onkin pyrittävä varmistamaan. Tämä koskee myös osa-alueita, joilla EU:n kilpailukyky on vahva, mutta joissa se kärsii yhä useammin kotimaisuusastevaatimuksista, syrjivistä kansallisista menettelyistä ja muista kilpailua vääristävistä tekijöistä. Kun otetaan huomioon, että valtaosa ympäristön kannalta suotuisiin teknologioihin tehtävistä investoinneista tapahtuu Euroopan unionin ulkopuolella, on välttämätöntä huolehtia, että EU:n teollisuuden kilpailuedellytykset ovat tasapuoliset ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mahdollisuudesta luoda kasvua ja työpaikkoja otetaan kaikki irti.

Euroopan akkualan yhteenliittymä toimii mallina muille teollisille yhteenliittymille. Se on osoittanut, miten jäsenvaltioiden, tutkimusyhteisön ja teollisuuden välistä koordinaatiota parantamalla saadaan aikaan muutosvoimaa, joka houkuttelee teollisuuden sidosryhmät investoimaan puhtaiden teknologioiden tuotantoon EU:ssa. On aika soveltaa samaa mallia muilla keskeisillä teknologia-aloilla ja liiketoiminta-alueilla. Tämän onnistuneen mallin pohjalta komissio on perustanut myös puhtaan vedyn alan allianssin ja eurooppalaisen raaka-aineallianssin.

Yksityisten investointien energiaunionin T&I-painopisteisiin (jotka kattavat useita liiketoiminnan aloja) on arvioitu vähentyneen viime vuosina. Jäsenvaltioiden, teollisuuden, tutkimusyhteisön ja komission yhteisesti sopimassa Euroopan strategisessa energiateknologiasuunnitelmassa määriteltyjen toimien T&I-investoinnit ovat vain 15 prosenttia siitä, mitä vuoteen 2030 mennessä arvioidaan tarvittavan . Vain harvoilla jäsenvaltioilla on kansallisia tavoitteita, joista käy ilmi, miten vuosille 2030 ja 2050 asetetut päämäärät saavutetaan. Jäsenvaltioiden käytettävissä on useita tukivälineitä, kuten Horisontti Eurooppa ‑puiteohjelma, innovaatiorahasto ja InvestEU-rahasto. Horisontti 2020 ‑puiteohjelman mukaisella talousarvioltaan miljardin euron suuruisella Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ehdotuspyynnöllä vastataan merkittävimpiin energiaan ja järjestelmän integrointiin liittyviin haasteisiin. Ehdotuspyyntö kattaa esimerkiksi energiantuotannon maalla ja merellä, tuen suuren mittakaavan elektrolyysilaitteille, puhtaan energian käytön satamissa ja lentokentillä, hiilineutraalin teollisuuden sekä energia- ja resurssitehokkaan rakentamisen ja perusparantamisen.

Samaa suuntausta myötäillen puhtaaseen energiaan liittyviä patentteja on haettu ja myönnetty jatkuvasti vähemmän vuodesta 2012 saakka, mutta patenttien määrä akkuteknologian, älykkäiden sovellusten ja muiden suuriarvoisten teknologioiden alalla on ollut kasvussa.

Tutkimuksen ja innovoinnin (T&I) alalla julkisen ja yksityisen rahoituksen kehityssuuntaukset EU:ssa eivät ole rohkaisevia. Jäsenvaltiot käyttävät puhtaaseen energiaan liittyvään T&I-toimintaan hieman vähemmän rahaa kuin aiempina vuosina, ja BKT-osuutena mitattuna EU:n julkiset T&I-kokonaisinvestoinnit puhtaan energian teknologioihin ovat suurista talouksista kaikkein pienimmät (ks. kaavio 5). Suuntaus on kuitenkin maailmanlaajuinen, sillä Kansainvälinen energiajärjestö on todennut, että julkinen sektori käytti vähähiiliseen energiateknologiaan vuonna 2019 vähemmän rahaa kuin vuonna 2012.

Vuonna 2018 lähes 34 miljoonalla eurooppalaisella ei ollut varaa kotinsa riittävään lämmittämiseen , joten energiaköyhyys on edelleen merkittävä haaste EU:lle. Vaikka tämän indikaattorin kehitys vuosina 2010–2018 oli keskimäärin myönteistä, muutosvauhdissa oli merkittäviä eroja eri puolilla EU:ta. Energiaköyhyys on vähentynyt tuntuvasti Bulgariassa, Latviassa, Portugalissa, Puolassa ja Romaniassa, mutta noussut huomattavasti Kreikassa. Euroopassa kotitalouksien energiamenot ovat viime vuosina pienentyneet, mutta jäsenvaltioiden välillä on edelleen merkittäviä eroja sekä absoluuttisissa menoissa että siinä, kuinka suuri energiamenojen osuus on kotitalouksien kaikista menoista. Euroopan köyhimpien kotitalouksien kokonaismenoissa energian osuus oli vuonna 2018 yhä 8,3 prosenttia (joissakin Keski- ja Itä-Euroopan maissa jopa 15–22 prosenttia).

2.6.Energiaunioni ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelma

Oikeudenmukainen siirtymä

Energiaunionin tavoitteet ovat selkeästi samansuuntaisia Euroopan vihreän kehityksen ohjelman laajempien tavoitteiden kanssa. Tämä pätee myös oikeudenmukaiseen siirtymään ja periaatteeseen, jonka mukaan ketään ei pidä jättää tässä kehityksessä jälkeen.

Tätä varten komissio on esittänyt oikeudenmukaisen siirtymän mekanismia ja siihen sisältyvää oikeudenmukaisen siirtymän rahastoa ilmastosiirtymän taloudellisen ja yhteiskunnallisen hinnan huomioon ottamiseksi kaikkein heikoimmassa asemassa olevilla kivihiilestä, ruskohiilestä, öljyliuskeesta ja turpeesta riippuvaisilla hiili-intensiivisillä alueilla. Oikeudenmukaisen siirtymän mekanismiin ja InvestEU-ohjelmaan kuuluu erityinen oikeudenmukaisen siirtymän järjestely, ja oikeudenmukaisen siirtymän kannalta tarpeellisia julkisen sektorin investointeja tuetaan myös julkisen sektorin lainajärjestelyllä. Jäsenvaltiot saavat näitä varoja käyttöönsä esimerkiksi talouden nykyaikaistamiseen ja monipuolistamiseen, uudelleenkoulutukseen ja osaamisen parantamiseen sekä puhtaaseen energiasiirtymään liittyviin pienimuotoisiin investointeihin. Edellytyksenä kuitenkin on, että jäsenvaltiot laativat alueelliset oikeudenmukaista siirtymää koskevat suunnitelmat, jotka ovat yhdenmukaisia muun muassa niiden kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien kanssa.

Alueelliset oikeudenmukaista siirtymää koskevia suunnitelmia voidaan hyödyntää myös elpymis- ja palautumistukivälineen yhteydessä. Komissio on perustanut sidosryhmien avuksi oikeudenmukaisen siirtymän foorumin, jolla on ajantasaista tietoa uusista säännöistä ja rahoitusmahdollisuuksista ja jonka avulla helpotetaan parhaiden käytäntöjen vaihtamista ja ajatustenvaihtoa alakohtaisista aloitteista. Foorumi hyödyntää siirtymävaiheessa olevia kivihiilialueita koskevaa aloitetta ja tarjoaa mahdollisuuksia valmiuksien kehittämiseen sekä tarpeiden mukaan räätälöityä ja suunnattua apua. Siirtymävaiheessa olevia kivihiilialueita koskevan aloitteen puitteissa annetaan edelleen neuvontaa fossiilisista polttoaineista riippuvaisille alueille, ja työ säilyy toisena foorumin kahdesta toimintalinjasta.

Ilmanlaatu

Vaikka ilmanlaatu on edelleen parantunut, se on edelleen ongelma useilla alueilla ja useissa kaupungeissa. EU:n ja jäsenvaltioiden yhteisillä toimilla on saatu viime vuosikymmeninä vähennettyä ilmaa pilaavia päästöjä EU:ssa. Merkittävänä poikkeuksena on kuitenkin ammoniakki. Niiden ilmanlaatualueiden määrä, joissa hiukkaspäästöjä koskevat EU:n raja-arvot ylittyvät, on vähentynyt. Myös ilmansaasteiden aiheuttamien ennenaikaisten kuolemantapausten määrä on viimeisten arvioiden mukaan vähentynyt noin miljoonasta vuonna 1990 noin 400 000:een vuodessa.

Ilmansaasteista aiheutuu myös sosiaalimenoja, sillä ilmansaasteet vaikuttavat pienituloisiin yleensä enemmän sekä heidän suuremman altistuksensa vuoksi että siksi, että heidän asemansa on muutenkin haavoittuvampi. Pienhiukkaspitoisuudet ovat yleensä suurempia niillä EU:n alueilla, joilla henkeä kohti laskettu BKT on pienin. Lisäksi energiaköyhyys on yhteydessä kiinteiden polttoaineiden käyttöön asuntojen lämmityksessä ja ruoanlaitossa, mikä heikentää ulko- ja sisäilman laatua.

Kartta 1. Lähde: Unequal exposure and unequal impacts: social vulnerability to air pollution, noise and extreme temperatures in Europe, Euroopan ympäristökeskuksen raportti 22/2018.

Euroopan unionin politiikoilla aikaan saadut rakenteelliset muutokset ovat osaltaan vähentäneet energia-alan tuottamia ilmaa pilaavia päästöjä, kun rakennusten energiatehokkuus on parantunut, hiilen käytöstä on ryhdytty luopumaan vaiheittain ja ei-poltettavista uusiutuvista lähteistä tuotettavaa energiaa ja kestävämpiä liikennemuotoja on kehitetty. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa asetetaan tavoitteeksi saasteettomuus ja myrkytön ympäristö ja sitoudutaan saastumista korjaaviin toimiin.

Kansainvälinen ulottuvuus

Maailmanlaajuisista ponnisteluista huolimatta uudet tieteelliset tutkimukset osoittavat, että kasvihuonekaasupäästöt jatkavat kasvuaan. YK:n seuraavaa ilmastonmuutoskokousta on lykätty vuoteen 2021 , mutta vuosi 2020 on edelleen ratkaiseva ilmastotavoitteiden korottamiselle koko maailmassa.

Pariisin sopimuksen täytäntöönpanoa varten muodostetuilla strategisilla kumppanuuksilla EU auttaa kumppaneitaan muuntamaan vähäpäästöistä ja ilmastonmuutoksen kestävää taloutta koskevat visionsa toteuttamiskelpoiseksi politiikaksi ja toimenpiteiksi esimerkiksi energia-alalla. Ulkopolitiikan saralla EU on järjestänyt Kiinan ja Kanadan kanssa ilmastotoimia koskevia ministerikokouksia ja useita virallisia yhteydenottoja EU:n ulkopuolisissa maissa sijaitsevien EU:n edustustojen kautta. EU tekee tiivistä yhteistyötä G7:n ja G20:n puheenjohtajamaiden ja kumppaneiden kanssa maailmanlaajuisten ilmastotavoitteiden edistämiseksi. Entistä enemmän painotetaan myös EU:n Länsi-Balkanilla (itäisen kumppanuuden yhteydessä), eteläisissä naapurimaissa ja Afrikassa sijaitsevien lähinaapureiden ilmastotyön tukemista. Viime vuosina kansainvälisellä tasolla on edistytty jonkin verran myös ilmailun ja meriliikenteen päästöjen vähentämisessä. Näihin päästöihin kohdistuvia toimia tarvitaan pikaisesti, koska ne muodostavat entistä suuremman osan kasvihuonekaasupäästöistä niin EU:ssa kuin koko maailmassa.

EU tukee investointeja puhtaaseen energiaan myös kumppanimaissa, sillä ne merkitsevät liiketoimintamahdollisuuksia Euroopan uraauurtaville vähähiilisille teollisuudenaloille. Näillä investoinneilla vahvistetaan myös Euroopan maailmanlaajuista johtoasemaa puhtaan energian teknologiassa, mikä edistää vientiä sekä kasvua ja työpaikkojen syntymistä EU:ssa.

Monenvälisesti EU on edistänyt uusiutuvia energialähteitä koskevaa kansainvälistä yhteistyötä kansainvälisen uusiutuvan energian viraston puitteissa. Puhtaan teknologian kehitystyötä ja käyttöönottoa taas edistetään puhtaan energian ministerikokouksen sekä Mission Innovation -aloitteen puitteissa. EU on aktiivisesti mukana energiaperuskirjasta tehdyn sopimuksen nykyaikaistamiseen tähtäävissä neuvotteluissa. Se on tehnyt merkittäviä, kattavia ja kunnianhimoisia esityksiä, joilla pyritään päivittämään sopimuksen investointisuojaa koskevat kohdat ja saattamaan sopimus Pariisin sopimuksen pitkän aikavälin tavoitteiden ja EU:n energiasiirtymää koskevien toimintapolitiikkojen mukaiseksi.

EU:n kansainvälinen sitoutuminen on edistänyt osaltaan tavoitetta monipuolistaa Euroopan energialähteitä ja varmistaa energiaturvallisuus. EU käy säännöllistä energiavuoropuhelua keskeisten energiantoimittajien ja kumppaneiden kanssa sekä kahdenvälisesti että monenvälisillä foorumeilla ja pyrkii myös varmistamaan nesteytetyn maakaasun (LNG) likvidit ja joustavat globaalit markkinat. Euroopan komissio toimi välittäjänä vuoden 2019 loppupuolella onnistuneesti päätökseen saatetuissa Ukrainan ja Venäjän välisissä neuvotteluissa, joiden tuloksena maakaasun toimituksia Venäjältä Ukrainan kautta voitiin jatkaa.

EU on jatkanut energiayhteisön kautta sopimuksen osapuolten auttamista EU:n energia- ja ilmastoalan säännöstön keskeisten osien käyttöönotossa ja markkinoidensa integroinnissa EU:n markkinoiden kanssa. Työ jatkuu edelleen sopimuspuolten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien laatimisessa sekä vuodelle 2030 asetettavien energia- ja ilmastotavoitteiden määrittämisessä.

Euroopan komissio kiinnittää paljon huomiota ydinturvallisuuden varmistamiseen Euroopan unionin rajojen ulkopuolella. Euroopan ydinturvallisuusviranomaisten ryhmän ja komission tekniset asiantuntijat ovat tehneet vertaisarvioinnin Armenian ja Valko-Venäjän ydinalan stressitestejä koskevasta toimintasuunnitelmasta.