KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA SUOMEN vuonna 2012 esittämien kansallisen uudistusohjelman ja vakausohjelman arviointi Oheisasiakirja Suositus NEUVOSTON SUOSITUS Suomen vuoden 2012 kansallisesta uudistusohjelmasta sekä samassa yhteydessä annettu Suomen vuosien 2012-2015 vakausohjelmaa koskeva neuvoston lausunto /* SWD/2012/0312 final - 2012/ () */





SISÄLLYSLUETTELO Tiivistelmä.. 3 1..... Johdanto.. 4 2..... Talouden kehitys ja haasteet. 5 2.1. Viimeaikainen talouskehitys ja tulevaisuuden näkymät 5 2.2. Haasteet 5 3..... Suunnitellun politiikan arviointi 8 3.1. Finanssipolitiikka ja verotus. 8 3.2. Rahoitussektori 11 3.3. Työmarkkina-, koulutus- ja sosiaalipolitiikka. 11 3.4. Kasvua ja kilpailukykyä edistävät rakenteelliset toimenpiteet 11 3.5. Julkishallinnon uudenaikaistaminen. 11 4..... Yhteenvetotaulukko.. 11 Liite. 11 Tiivistelmä Suomen talouden toimeliaisuuden odotetaan kasvavan 0,8 prosenttia vuonna 2012 ja 1,6 prosenttia vuonna 2013. Työttömyyden odotetaan pysyvän 8 prosentissa. Suomen talous on elpynyt voimakkaasti viime vuosina, ja talouden perustekijät ovat pysyneet vahvoina. Maa on oikealla tiellä julkisen talouden tasapainottamisessa vuoteen 2015 mennessä, ja se toteuttaa toimia julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi (esim. kuntauudistuksen avulla). Suomella on kuitenkin edessään merkittäviä haasteita, jotka koskevat nykyisen elintason kestävyyttä pitkällä aikavälillä. Syynä tähän ovat väestön ikääntyminen, teollisuuden rakennemuutos ja se, että Suomi on menettänyt kilpailukykyään kansainvälisillä markkinoilla. Vaihtotase kääntyi vuonna 2011 ensimmäisen kerran lähes 20 vuoteen alijäämäiseksi ja sen odotetaan pysyvän alijäämäisenä vuonna 2012. Kilpailun tehostamisesta hyödyke- ja palvelumarkkinoilla on tullut tuottavuuden ja talouskasvupotentiaalin lisäämisen kannalta entistäkin tärkeämpää. Suomen T&K- ja innovointisuorituskyky on aiemmin ollut vahva, mutta maa saattaa menettää asemiaan EU:n innovointijohtajana, ellei kansainvälistyvien innovatiivisten kasvuyritysten määrä lisäänny merkittävästi. On edelleen tarpeen pidentää työuria ja torjua pitkäaikaistyöttömyyden lisääntymistä ja nuorisotyöttömyyttä. 1. Johdanto Menettelyihin liittyvät näkökohdat Euroopan unionin neuvosto hyväksyi heinäkuussa 2011 viisi Suomen talous- ja rakenneuudistuspolitiikkaa koskevaa maakohtaista suositusta. Suositukset koskivat julkista taloutta, eläkejärjestelmää, työmarkkinoita, julkisten palvelujen tehokkuutta ja kilpailua palvelusektorilla. Marraskuussa 2011 hyväksytyssä vuotuisessa kasvuselvityksessä (2012) esitettiin perusta tarvittavalle yhteisymmärrykselle keskeisistä toimintatavoitteista, joita jäsenvaltioiden ja EU:n tasolla vuonna 2012 sovelletaan. Siinä keskitytään viiteen ensisijaiseen tavoitteeseen – kasvua edistävän julkisen talouden vakauttamisen varmistaminen, talouden normaalin luotottamisen palauttaminen, kasvun ja kilpailukyvyn edistäminen, työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin puuttuminen sekä julkishallinnon nykyaikaistaminen – ja kannustetaan jäsenvaltioita panemaan tavoitteet täytäntöön vuoden 2012 EU-ohjausjaksolla. Suomi esitti tarkistetun kansallisen uudistusohjelmansa ja vakausohjelmansa 19. huhtikuuta 2012. Ohjelmissa selostetaan edistymistä heinäkuun 2011 jälkeen ja esitetään tulevaisuutta koskevia suunnitelmia. Ohjelmat perustuvat marraskuussa 2011 uuden hallituksen nimittämisen jälkeen toimitettuun tarkistettuun kansalliseen uudistusohjelmaan. Tässä valmisteluasiakirjassa arvioidaan vuonna 2011 annettujen maakohtaisten suositusten ja vuotta 2012 koskevan vuotuisen kasvuselvityksen täytäntöönpanoa Suomessa, määritetään tämänhetkiset politiikkahaasteet ja tarkastellaan tältä pohjalta Suomen tuoreimpia politiikkasuunnitelmia. Yleisarvio Yleisesti ottaen ainakin osittaista edistymistä on tapahtunut kaikkien suositusten suhteen. Suomen julkisen talouden alijäämä oli 0,5 prosenttia vuonna 2011, joten se saavutti vakausohjelman tavoitteen, joka oli 0,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vakauttamistoimet ovat olleet tuntuvia ja talouskasvu on jatkunut vahvana vuonna 2011. Päätösperusteiset veronkorotukset ja menoleikkaukset paransivat julkistalouden rahoitusasemaa vuonna 2011. Hallitus on ottanut vuodesta 2012 lukien käyttöön uusia julkiseen talouteen kohdistuvia toimenpiteitä, joilla pyritään siirtämään verotuksen painopistettä välittömästä verotuksesta välilliseen ja lisäämään sosiaalimenoja samalla kun hallintomenoja ja kuntien valtionosuuksia leikataan. Vuonna 2013 otetaan käyttöön lisätoimenpiteitä. Suomen hallitus on tehnyt merkittävän uudistusehdotuksen, jolla pyritään vähentämään huomattavasti kuntien määrää, jotta julkisten palvelujen tarjontaa voitaisiin parantaa ja tehostaa. Työttömyysongelmien ratkaisemiseksi hallitus on taannut, että jokaiselle alle 25-vuotiaalle nuorelle ja alle 30-vuotiaalle vastavalmistuneelle tarjotaan työ-, harjoittelu-, opiskelu-, työpaja- tai kuntoutuspaikka viimeistään kolmen kuukauden kuluessa työttömäksi joutumisesta. Pitkäaikaistyöttömiä varten on käynnistetty määräaikainen kokeiluhanke, jossa 12 kuukauden työttömyyden jälkeen päävastuu työllisyyden hoidosta siirretään kunnalle/kunnille. Todellisen eläkkeellesiirtymisiän nostamiseksi on toteutettu joitakin toimenpiteitä. Hallitus ja työmarkkinaosapuolet ovat sopineet osa-aikaeläkkeen ikärajan nostamisesta 60 vuodesta 61 vuoteen, varhaiseläkkeelle jäämisen rajoittamisesta ja eläkemaksujen korottamisesta. Markkinoilla vallitsevan kilpailun lisäämiseksi on hyväksytty uusi kilpailulaki. Siinä selvennetään yrityskeskittymien valvontaa, mukautetaan sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskevaa ohjelmaa ja annetaan yksityishenkilöille oikeus hakea vahingonkorvausta. Hallitus on kertonut aikovansa käynnistä laaja-alaisen hankkeen, jolla edistetään tervettä kilpailua Suomessa. Suomen toimittamat politiikkasuunnitelmat ovat merkityksellisiä ja uskottavia suhteessa vuonna 2011 annettuihin maakohtaisiin suosituksiin, vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaisiin tavoitteisiin, Eurooppa 2020 -tavoitteisiin ja Euro Plus -sopimuksen sitoumuksiin, vaikka joillakin osa-alueilla olisi varaa mennä pidemmällekin. Erityisesti kannustimet, joilla todellista eläkeikää voitaisiin edelleen nostaa, ja kilpailun lisääminen palvelusektorilla ovat edelleen haasteita. 2. Talouden kehitys ja haasteet 2.1. Viimeaikainen talouskehitys ja tulevaisuuden näkymät Vuonna 2010 elpyminen oli voimakasta ja BKT kasvoi 3,7 prosenttia. Vuonna 2011 Suomen talous kasvoi 2,9 prosenttia. Talouden toimeliaisuus näyttää kuitenkin hidastuneen vuoden 2011 viimeisellä neljänneksellä. Vuoden 2012 ensimmäisellä puoliskolla kasvun odotetaan pysyvän heikkona, mutta elpyvän sen jälkeen vähitellen niin, että vuotuinen kasvu olisi 0,8 prosenttia. Kasvun hidastuminen johtuu lähinnä nettoviennin vähenemisestä sen seurauksena, että talouskasvu hidastuu maailmanlaajuisesti ja vientikapasiteetti vähenee, mikä liittyy joillakin Suomen keskeisillä teollisuudenaloilla käynnissä oleviin rakennemuutoksiin. Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen ennustetaan vuonna 2012 edelleen jarruttavan kasvua, joka elpyy vähitellen vuonna 2013. Julkisen talouden rajoitteet eivät anna mahdollisuutta lisätä julkisia investointeja, ja yksityisen sektorin odotetaan jopa vähentävän investointeja, erityisesti rakennussektorilla. Sen sijaan yksityinen kulutus oli vuonna 2011 vilkasta, ja sen odotetaan vuonna 2012 vaimenevan. Vaikka työttömyys vähenikin edelleen vuonna 2011, suotuisan kehityksen ei odoteta jatkuvan vuonna 2012. Työmarkkinatilanteen ennustetaan paranevan hieman vuonna 2013, ja teollisuuden työpaikat korvautuvat edelleen palvelutyöpaikoilla. Inflaatio hidastui odotusten mukaisesti vuoden 2011 viimeisellä neljänneksellä. Alkuvuodesta 2012 kuitenkin korotettiin välillisiä veroja, mikä jossain määrin kiihdytti inflaatiota vuoden 2012 alussa. Yhdenmukaistetun kuluttajahintaindeksin perusteella mitatun YKHI-inflaation ennustetaan kuitenkin hidastuvan vuoden 2011 korkeimmasta 3,3 prosentin lukemasta 3 prosenttiin vuonna 2012. Koska tuotantohyödykkeillä ja välituotteilla on Suomen viennissä suuri osuus, talouteen kohdistuu edelleen heikkenemisriskejä, jos luottamuksen puute globaaleilla markkinoilla johtaa globaalien investointien merkittävään vähenemiseen ja näin heikentää Suomen vientituotteiden kysyntää. 2.2. Haasteet Suomessa tuottavuus ja elintaso ovat kehittyneiden maiden kärkitasoa. Väestön ikääntyminen kuitenkin aiheuttaa vakavia ongelmia Suomen taloudelle. Väestöennusteiden mukaan työikäisen väestön määrä vähenee nykyisestä yli 5 prosentilla vuosien 2010 ja 2020 välillä. Työvoiman väheneminen pienentää talouden kasvupotentiaalia, mikä vaikuttaa epäedullisesti työmarkkinoihin ja julkiseen talouteen. Siksi on entistä tärkeämpää pidentää työuria ja torjua pitkäaikaistyöttömyyden lisääntymistä ja sitkeästi korkeana pysyttelevää nuorisotyöttömyyttä. Lisäksi on puututtava työvoiman kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuuteen alueellisesti ja ammattitaidon osalta. Vaikka teollisen työn tuottavuus on Suomessa perinteisesti ollut hyvin korkea, tuottavuus on alhaisempi palvelusektorilla ja erityisesti julkisissa palveluissa. Kunnat tarjoavat suurimman osan julkisista palveluista. Sektori on hajanainen, sillä kunnat ovat keskimäärin pieniä. Vaikka kunnat tekevät yhteistyötä palvelujen tarjoamisessa, kilpailua on hyvin vähän, eikä tuottavuuden lisäämiseen tähtäävillä hallinnollisilla toimenpiteillä ole ollut paljoakaan vaikutusta. Kilpailun tehostamisesta palvelusektorilla on tullut tuottavuuden ja talouskasvupotentiaalin lisäämisen kannalta entistäkin tärkeämpää. Kilpailun ja tuottavuuden kannalta olisi hyödyllistä, jos kaavoitusjärjestelmä olisi vähemmän rajoittava ja nykyistä läpinäkyvämpi. Sääntelystä johtuvat esteet ovat Suomen palvelusektorilla yhä rajoittavia ja markkinat ovat erittäin keskittyneet vähittäiskaupan lisäksi myös tuotannossa. Elintarvikekaupan vähittäismarkkinat ovat Suomessa Euroopan keskittyneimmät ja ruoan hinnat Euroopan korkeimmat. Tuoreet tiedot kertovat, että palvelusektorilla ja erityisesti vähittäiskaupassa on edelleen varaa puuttua rakenteellisiin kilpailun esteisiin ja helpottaa markkinoille pääsyä. Tuottavuuden kasvu ei ole kriisin jälkeen elpynyt aiemmalle uralle. Suomen vientivetoinen talous on viime vuosina menettänyt markkinaosuuksiaan ulkomaanmarkkinoilla. Yksikkötyökustannukset ovat viime vuosikymmenen aikana kasvaneet, joskaan eivät teollisuudessa. Tällä hetkellä merkittävien teollisuudenalojen, elektroniikka- ja paperiteollisuuden, kasvu näyttää saavuttaneen huippunsa, ja yleisesti ottaen teollisuuden osuus BKT:stä on pienentymässä. Suomen kilpailukyky on vertailututkimusten mukaan hyvä, mutta Suomen on edelleen edistettävä politiikkoja, joilla tuetaan uusia nopeasti kasvavia yrityksiä ja kansainvälistymistä sekä säilytetään maa työllistämisen, yritysten ja investointien kannalta houkuttelevana. Tieto- ja viestintätekniikka-alan (ICT) sekä sellu- ja paperialan kutistuminen viime vuosina on muuttunut rakenteelliseksi, mikä näkyy viennin supistumisena ja sen seurauksena kauppataseessa. ICT-alan muutos haittaa myös BKT:n kasvun edellytyksiä tulevina vuosina, ja sillä on ainakin lyhyellä aikavälillä välitön vaikutus yritysten T&K-intensiteettiin. Ellei innovatiivisten kasvuyritysten määrä lisäänny merkittävästi, Suomi saattaa hyvinkin menettää asemiaan EU:n innovointijohtajana. Tämä edellyttää vahvaa poliittista sitoutumista ja toimien vahvistamista. Laajan ICT-osaamisen hyödyntäminen ja sen levittäminen Suomessa muille teollisuudenaloille sekä julkiselle sektorille on myös keskeistä. Nimelliset yksikkötyökustannukset kasvoivat 12 prosenttia vuosina 2007–2010. Kasvu on nopeaa erityisesti verrattuna Suomen tärkeimpiin kauppakumppaneihin Ruotsiin ja Saksaan, mutta myös verrattuna Euroopan unionin keskiarvoon. Se kertoo nopeammasta palkkakehityksestä, josta päätettiin juuri ennen kriisiä vuonna 2007 neuvotellussa keskitetyssä työehtosopimuksessa, ja kriisin aiheuttamasta tuottavuuden alenemisesta. Politiikkatoimilla, joilla tuettiin lomautuksia kriisin aikana, työllisyys voitiin pitää korkeana, mutta tuottavuus aleni. Vuonna 2011 tehty kolmikantasopimus luo perustaa kohtuullisille palkankorotuksille vuosina 2012 ja 2013, minkä pitäisi parantaa Suomen asemaa suhteessa tärkeimpiin kauppakumppaneihin. Laatikko 1: Tiivistelmä liiallista epätasapainoa koskevan menettelyn nojalla tehdyn perusteellisen tarkastelun tuloksista Perusteellisessa tarkastelussa analysoitiin mahdolliset epätasapainot ja mahdolliset makrotaloudelliset riskit ulkoisen kilpailukyvyn ja yksityisen sektorin velan kehityksen osa-alueilla. Tärkeimmät havainnot ovat seuraavat: · Vaihtotase on viimeisten 10 vuoden aikana ollut laskusuuntainen. Vuonna 2002 vaihtotase oli 8 prosenttia ylijäämäinen ja vuonna 2011 ½ prosenttia alijäämäinen suhteessa BKT:hen. Myös tavarakaupan tase kääntyi alijäämäiseksi ensimmäisen kerran sitten vuoden 1990. Suomi vie välituotteita ja tuotantohyödykkeitä lähinnä kypsille, hitaasti kasvaville markkinoille. Sen tuotteiden läsnäolo kehittyvillä markkinoilla on vähäistä. Osuudet maailmanmarkkinoista ovat supistuneet viidenneksellä pelkästään viimeisten viiden vuoden aikana. Maa on altis energiahintojen nousulle, mikä selittää vaihtosuhteen heikkenemisen. · Yksikkötyökustannukset nousivat huomattavasti kriisin aikana, koska palkkaneuvotteluprosessin jäykkyyksien vuoksi ei ollut mahdollista ottaa huomioon kriisin aiheuttamaa tuottavuuden alenemista. Muina aikoina teollisuuden yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet vähemmän kuin euroalueella keskimäärin. Yksikkötyökustannukset ovat osaltaan vaikuttaneet vaihtotaseen heikkenemiseen, mutta eivät ole sen tärkein syy. Tulevaisuudessa olisi kuitenkin toteutettava toimenpiteitä tuottavuuden lisäämiseksi, myös palvelusektorilla, ja tuottavuuden ja palkkojen välisestä yhteydestä olisi pidettävä tiukasti kiinni. · Kypsässä taloudessa, jonka väestö ikääntyy, vaihtotaseen ja kauppataseen laskusuuntaus voi jatkuessaan vaarantaa elintason. Elintason säilyttäminen edellyttää tuottavuuden parantamista, työmarkkinoiden sopeutumista ja innovointia. Väestön ikääntyminen aiheuttaa paineita palkkoihin ja Suomen talouden hintakilpailukykyyn, vaikka todellista eläkkeellesiirtymisikää sopeutetaankin kehitystä vastaavasti. · Kotitalouksien velka on kaksinkertaistunut viimeisen vuosikymmenen aikana, mutta yksityisen sektorin velka on alkanut supistua. Yksityinen sektori, johon ei lueta finanssisektoria, on purkanut velkavipua vuonna 2011, ja velan määrä lähenee varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa asetettua ylärajaa (160 prosenttia suhteessa BKT:hen). Kotitalouksien velka on nyt 63 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kotitalouksien lainakannan kasvun taustalla ovat asuntolainat, joiden keskimääräinen erääntymisaika on pidentynyt, ja alenevista koroista johtuva luottojen kysynnän lisääntyminen. Lainat ovat vaihtuvakorkoisia, ja korkojen nousu on asiakkaille riski. · Asuntomarkkinoiden ylikuumenemista ei ole havaittu, vaan asuntomarkkinat näyttävät vastaavan kysynnän ja tarjonnan taustatekijöiden rakenteellisiin muutoksiin. Asuntojen hintojen kehitys ei myöskään kerro epävakauden lisääntymisestä. Rahoitussektori on edelleen vahva ja lainojen laatua koskevat tilastot ovat hyviä. Järjestämättömien luottojen osuus on alle puoli prosenttia. Keskimääräinen vakavaraisuussuhde on noin 15 prosenttia, mikä tarjoaa huomattavan puskurin ennakoimattomiin häiriöihin vastaamiseksi, kuten Euroopan pankkiviranomaisen stressitesteissä on vahvistettu. 3. Suunnitellun politiikan arviointi 3.1. Finanssipolitiikka ja verotus Julkisen talouden kehitys ja velkadynamiikka Suomen vuoden 2012 vakausohjelman tärkein julkisen talouden tavoite on valtiontalouden tasapainottaminen ja valtionvelan huomattava vähentäminen suhteessa BKT:hen vuoteen 2015 mennessä, jolloin nykyisen eduskunnan toimikausi päättyy. Koska valtiontalouden alijäämä on tärkein julkisen talouden alijäämän aiheuttaja, tämä vaikuttaa osaltaan julkisen talouden (rakenteellisiin) budjettiylijäämiin. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi hallitus on sitoutunut tuloihin ja menoihin kohdistuvien sopeutustoimenpiteiden sekä rakenteellisten uudistusten toteuttamiseen. Vuoden 2012 talousarvion valmistelun yhteydessä toteutetut vakauttamistoimenpiteet ja maaliskuussa 2012 päätetyt toimenpiteet, jotka toteutetaan vuonna 2013, osoittavat hallituksen sitoutuneen strategian toteuttamiseen. Suomen kesipitkän aikavälin tavoitteeksi on vuodesta 2009 lukien määritelty 0,5 prosentin rakenteellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen. Keskipitkän aikavälin tavoite vastaa riittävästi vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimuksia. Vuonna 2011 suositeltiin, että Suomi jatkaa julkisen talouden vakauttamista käyttäen tässä yhteydessä kaikki ennakoimattomat tulot alijäämän supistamiseen ja toteuttaa samalla lisätoimenpiteitä pitääkseen julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteen yläpuolella, erityisesti noudattamalla menojen kasvun keskipitkän aikavälin viitearvoa. Suomen hallitus on osoittanut olevansa vahvasti sitoutunut julkisen talouden vakauttamiseen ja menojen kasvun hillitsemiseen. Tämän seurauksena julkisen talouden alijäämä oli -0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2011 eli vuoden 2011 vakausohjelmassa ilmoitettu -0,9 prosentin tavoite ylitettiin. Valtion tulot osoittautuivat suuremmiksi ja menot jonkin verran ennustettua pienemmiksi, joskin osa menoista toteutuu vuonna 2012. Vuoden 2012 vakausohjelmassa alijäämän ennustetaan heikkenevän 1,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen eli edellisessä ohjelmassa ennustettua 0,7 prosentin alijäämää suuremmaksi, koska kokonaistuotannon kasvua on tarkistettu alaspäin 2,7 prosentista 0,8 prosenttiin. Alijäämän ennustetaan jäljellä olevalla ohjelmakaudella supistuvan niin, että julkisen talouden tasapaino saavutetaan vuoteen 2015 mennessä. Tavoitteena on vakauttaa julkinen talous sekä menoihin että tuloihin liittyvillä toimenpiteillä. Valtion nimellismääräisille menoille on asetettu katto, jolla pyritään keskimäärin 1 prosentin kasvuun vuosina 2012–2016. Hallitus päätti maaliskuussa 2012 toteuttaa tulopuolella seuraavat toimenpiteet vuodesta 2013 lukien, jotta julkisen talouden sopeutus voidaan saavuttaa vuonna 2013: i) korottaa kaikkia arvonlisäverokantoja vuoden 2013 alusta alkaen 1 prosenttiyksiköllä, ii) ottaa käyttöön ylempien tuloluokkien väliaikaisen solidaarisuusveron ja iii) jättää ansiotuloverotuksen indeksitarkistukset tekemättä vuosina 2013 ja 2014. Komissio arvioi tuotantokuilun olevan vakautusohjelmassa ennustettua pienempi, mikä kohentaa rakenteellista rahoitusasemaa tulevina vuosina. Tämän seurauksena komissio arvioi ohjelman perusteella, että rakenteellista rahoitusasemaa[1] koskeva keskipitkän aikavälin tavoite saavutettiin vuonna 2011, mutta seuraavina vuosina sitä ei saavuteta. Vakausohjelmassa ennustetaan, että julkisen talouden menojen reaalikasvu (ilman päätösperäisten toimien vaikutusta tuloihin) ei vuonna 2012 ylitä BKT:n keskipitkän aikavälin potentiaalisen kasvun viitearvoa (1,45 %). Koska keskipitkän aikavälin tavoitetta ei vuodesta 2012 lähtien saavuteta, julkisen talouden menojen kasvuun sovelletaan vuosina 2013–2016 alempaa 0,51 prosentin viitearvoa. Komission yksiköiden ennusteen mukaan viitearvoa ei saavuteta vuonna 2013 eikä vuonna 2015. Vuonna 2013 poikkeama ei ole merkittävä, mutta vuonna 2015 se on lähes 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2015 poikkeamaa saattaa olla tarpeen supistaa, jotta voidaan varmistaa, että rakenteellinen sopeutus kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta on 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2011 vakausohjelmassa julkisen talouden bruttovelan katsottiin kasvavan, ja sen ennustettiin vuonna 2015 nousevan 56,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Nykyisen ohjelman mukaan velan määrä on enimmillään vuonna 2014 lähes 52 prosenttia suhteessa BKT:hen ja alkaa sitten supistua. Tähän päästään huolimatta siitä, että vuoden 2012 ohjelmassa makrotalouden ympäristö on vähemmän suotuisa (vuoden 2011 ohjelmaan verrattuna). BKT:n kasvu on huomattavasti vähäisempää, työmarkkinat ovat heikommat ja Suomesta tulee muuhun maailmaan nähden nettoluotonottaja. Koska vakauttamistoimenpiteet ja makrotalouden skenaario ovat pitkälti Euroopan komission kevään 2012 ennusteen mukaisia, suunniteltu velkasuhteen kehitys vaikuttaa realistiselta. Koska Suomen velka suhteessa BKT:hen on alle 60 prosentin viitearvon, velan supistamista koskevaa vertailuarvoa ei sovelleta. Laatikko 2: Tärkeimmät julkisen talouden toimenpiteet || || || Tulot || Menot || || 2012 || || · Ansiotuloverotuksen kevennys (-0,3 % suhteessa BKT:hen) · Yhteisöverokannan alennus (-0,2 % suhteessa BKT:hen) · Energiaverojen korotus (0,2 % suhteessa BKT:hen) · Välillisten verojen korotus – alv, valmistevero, ajoneuvovero (0,2 % suhteessa BKT:hen) · Sosiaaliturvamaksujen korotus (0,3 % suhteessa BKT:hen) || · Hallitusohjelman lisämenot (0,2 % suhteessa BKT:hen) · Hallitusohjelman menoleikkaukset (0,2 % suhteessa BKT:hen) || || 2013 || || · Alv:n korotus 1 prosenttiyksiköllä (0,4 % suhteessa BKT:hen) · Ansiotuloverojen korotus (0,1 % suhteessa BKT:hen) · Yhteisöverokannan alennus (-0,1 % suhteessa BKT:hen) · Yleisradioveron käyttöönotto (0,2 % suhteessa BKT:hen) || · Budjettileikkaukset (0,6 % suhteessa BKT:hen) · Menojen lisäys työllisyyden, yrittäjyyden ja koulutuksen edistämiseksi (0,1 % suhteessa BKT:hen) || || Huomautus: Taulukossa näkyvä vaikutus julkiseen talouteen on ohjelmassa ja valtiovarainministeriön tuoreimmassa taloudellisessa katsauksessa esitetty vaikutus, ts. se on kansallisten viranomaisten esittämä. Positiivinen etumerkki tarkoittaa, että tulot/menot lisääntyvät toimenpiteen seurauksena. Erittelytarkkuus vastaa vakausohjelmassa annettuja tietoja. || Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys Ikääntymiseen liittyvien menojen pitkän aikavälin muutos on Suomessa selvästi EU:n keskiarvoa suurempi. Julkisen talouden alkuasetelma kuitenkin kompensoi pitkän aikavälin kustannuksia. Lisäksi eläkerahastoihin kertyneet varat pienentävät kestävyysriskejä jonkin verran. Jos politiikkaa ei muuteta, velka vakautuu vuoteen 2020 mennessä 48 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Ikääntymiseen liittyvien menojen ennustetun kasvun vuoksi olisi keskityttävä hillitsemään julkisten menojen pitkän aikavälin suuntauksia, erityisesti eläke- ja hoitomenoja, jotta kestävyysvajetta voidaan supistaa. Riittävien perusylijäämien varmistaminen keskipitkällä aikavälillä ja pidemmällekin parantaisi julkisen talouden kestävyyttä. Julkisen talouden kehys Suomen julkisen talouden kehys perustuu tällä hetkellä monivuotisiin menokattoihin. Järjestelmä kytkeytyy vaalikausiin, ja kokemus on osoittanut, että hallitukset noudattavat sääntöjä. Julkisen talouden tavoite on ilmaistu finanssipoliittisena sääntönä vuosia 2013–2016 koskevassa valtiontalouden kehyspäätöksessä. Päätöksessä ensi sijassa määritellään monivuotinen rahoituskehys, jonka pohjalta vuosittaisista menokatoista tehdään vuosittain päätökset. Säännössä asetetaan vuotuiset rajat valtion menoille vuodesta 2013 vuoteen 2016 vuoden 2012 hintoina. Sääntö ei kuitenkaan edellytä budjettitasapainoa eikä rajoita vuotuisia alijäämiä. Päätöksen mukaan menokehykseen kuuluvat julkisyhteisöjen menot vähenevät vuonna 2015 reaalisesti 0,35 prosentilla vuodesta 2012. Tämä hallituksen politiikka vastaa vakauttamissuositusta. Se tarjoaa kunnianhimoisen tavoitteen budjettimenojen hillitsemiseksi, mutta joustavuutta on kuitenkin tarpeeksi, jotta taloudellisen ympäristön muutoksiin voidaan vastata. Kehykseen sisältyy automaattisia vakauttajia. Kehys on annettu eduskunnan käsiteltäväksi. Suomi on Euro Plus -sopimuksen puitteissa sitoutunut tiukentamaan menokehysmenettelyä ja soveltamaan menokattoja julkiseen talouteen kokonaisuudessaan. Sosiaaliturvarahastot ja kunnat toimivat tällä hetkellä menokehysjärjestelmän ulkopuolella. Kuntien on sovellettava sääntöä, jonka mukaan kunnan talousarvion on oltava tasapainoinen nelivuotiskaudella, mutta ne voivat vapaasti päättää kasvattaa menoja, jotka voidaan rahoittaa korottamalla kunnallisia veroja. Ikääntymiseen liittyvien menojen kasvu vaikuttaa kuitenkin eniten kuntiin, sillä ne tarjoavat suurimman osan terveys- ja sosiaalipalveluista. Siksi on entistä tärkeämpää soveltaa menokattojärjestelmää myös tällä sektorilla. Verojärjestelmä Suomen hallitus on toteuttanut merkittäviä veropoliittisia toimenpiteitä sekä vuonna 2011 että vuonna 2012. Vuonna 2011 toteutetut toimenpiteet vastaavat vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaista tavoitetta vakauttaa julkista taloutta kasvua tukevalla tavalla, ja niihin kuuluu työn verotuksen hienoinen keventäminen samalla kun useita valmisteveroja (energian, alkoholin, tupakan ja makeisten) korotettiin. Vuonna 2012 toteutetulla yhteisöverokannan alentamisella on tarkoitus parantaa kilpailukykyä. Pääomatuloverojen kiristämisellä taas pyritään kaventamaan ansiotulojen ja pääomatulojen verokantojen eroa.[2] Maaliskuussa 2012 hallitus päätti korottaa kaikkia arvonlisäverokantoja vuoden 2013 alusta alkaen 1 prosenttiyksiköllä (tulovaikutus 750 miljoonaa euroa). Tällä on merkittävä myönteinen vaikutus julkisen talouden vakauttamiseen. Sosiaalisten tulonsiirtojen lisääminen ja kaikkein pienituloisimpien verotuksen keventäminen lieventää osaltaan kielteisiä vaikutuksia kulutukseen ja työllisyyteen. Ansiotuloverotuksen osalta hallitus alensi vuonna 2011 ylintä marginaaliveroastetta 0,25 prosenttiyksiköllä ja lisäsi ansiotuloista tehtäviä vähennyksiä sekä kunnallisessa että valtion verotuksessa. Nämä muutokset vastaavat Euro Plus -sopimukseen liittyvää sitoumusta parantaa työnteon kannustimia ja vuotuisen kasvuselvityksen suositusta alentaa työhön kohdistuvaa verotusta. Hallitus on vuonna 2012 päättänyt luopua verotuksen indeksitarkistuksista vuosina 2013 ja 2014 ja ottanut käyttöön ylempien tuloluokkien solidaarisuusveron, jota aletaan kantaa vuoden 2013 alusta. Efektiivinen veroaste siis nousee, mikä on vakauttamistarpeiden mukaista, mutta korottaa työhön kohdistuvaa verotusta. Pääomatuloverotuksen osalta on toteutettu kaksi tärkeää toimenpidettä: pääomatuloverokannan korottaminen 28 prosentista 30 prosenttiin ja 50 000 euroa ylittävien tulojen osalta 32 prosenttiin sekä listaamattomien yhtiöiden osinkojen verovapauskynnyksen alentaminen 90 000 eurosta 60 000 euroon. Toimenpiteet vastaavat julkisen talouden vakauttamisvaatimuksia ja tarvetta supistaa eroa ansiotulojen ja pääomatulojen verokantojen välillä. Asuntolainojen korkovähennysoikeutta supistetaan asteittain vuoteen 2014 asti niin, että vähennyskelpoisten korkomaksujen osuus alenee 85 prosenttiin vuonna 2012, 80 prosenttiin vuonna 2013 ja 75 prosenttiin vuonna 2014. Tämä vastaa vuotuisen kasvuselvityksen tavoitetta vähentää asuntoverotuksessa velanoton suosimista. Vaikka toimenpide vähentää velanoton suosimista, se ei poista sitä kokonaan. Hallitus on alentanut yhteisöverokantaa 26 prosentista 24,5 prosenttiin Suomen teollisuuden kilpailukyvyn parantamiseksi (Euro Plus -sopimukseen liittyvä sitoumus). Uudistuksen seurauksena Suomen yhteisöverokanta on hieman korkeampi kuin EU:n keskiarvo (23,1 prosenttia). Tämä vastaa Euro Plus -sopimukseen liittyvää sitoumusta lisätä suomalaisyritysten kilpailukykyä ja investointeja. Suorien ulkomaisten sijoitusten suhde BKT:hen on tällä hetkellä Suomessa hyvin alhainen. Alempi yhteisöverokanta voisi houkutella ulkomaisia yrityksiä ja lisätä investointeja. Vuodesta 2011 voimassa olleen energiaverotuksen rakenneuudistuksen tavoitteena oli siirtää energiaverotuksen painopistettä Suomessa hiilidioksidiin. Lämmitys- ja liikennepolttoaineiden verotus perustuu energiasisältöön ja hiilidioksidipäästöihin. Hiilen ja maakaasun veroja on korotettu merkittävästi (noin 100 prosenttia), CO2-komponenttia on edelleen vahvistettu ja liikennepolttoaineiden verokantoja korotetaan 10 prosentilla kahdessa vaiheessa (2012 ja 2014). Maatalouden polttoaineveron palautusjärjestelmä on muutettu energiasisältöön perustuvaksi, ja turpeen verotusta korotetaan vähitellen. Ajoneuvoveroja (rekisteröintimaksu ja vuotuinen käyttömaksu) on korotettu ja muutettu CO2-päästöihin perustuviksi. Ilmastotavoitteen saavuttamiseksi tarvitaan vielä toimia, ja nämä ovat askelia oikeaan suuntaan. Hallitus on sitoutunut myös poistamaan vähitellen ympäristön kannalta haitalliset tuet. Tästä on esimerkkinä se, että teollisuuden kaatopaikkoja koskenut vapautus valtion jäteverosta on poistettu. Teollisuuden maksamien energiaverojen palautusjärjestelmää kuitenkin laajennettiin vuonna 2011 niin, että teollisuudelle palautetaan 85 prosenttia energiaveroista, jotka ylittävät 0,5 prosenttia jalostusarvosta (aiemmin 3,7 prosenttia). Toimenpiteellä pyritään suojaamaan energiaintensiivisen teollisuuden kilpailukykyä, mutta se on samalla ympäristön kannalta haitallinen tuki. Tammikuun 19. päivänä 2012 käynnistettiin toimintaohjelma harmaan talouden ja talousrikollisuuden vähentämiseksi. Ohjelmaan sisältyy 22 hanketta, ja sitä toteutetaan läheisessä yhteistyössä veroviranomaisten ja poliisin kanssa. Painopiste on rakennusalalla, mutta mukana on myös hankkeita, joilla torjutaan yritysten kansainvälisten operaatioiden avulla harjoittamaa aggressiivista verosuunnittelua ja veronkiertoa. Ohjelmalla pyritään lisäämään valtion verotuloja 300–400 miljoonalla eurolla vuodessa. Hallitus on hyväksynyt politiikkatoimenpiteitä, jotka vastaavat julkisen talouden vakauttamista koskevaa suositusta ja vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaista tavoitetta vakauttaa julkista taloutta kasvua tukevalla tavalla. Arvonlisäveron, valmisteverojen ja ympäristöverojen korotukset vastaavat vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaisia tavoitteita siirtyä kulutuksen verottamiseen, kehittää ympäristöystävällistä verotusta ja siirtää painopistettä pois työn verottamisesta samalla kun vastataan vakauttamistarpeisiin. 3.2. Rahoitussektori Pankkitoiminta Rahoitussektori on edelleen vahva ja lainojen laatua koskevat tilastot ovat hyviä. Pankeilla ei ole vaikeuksia rahoittaa operaatioitaan, eivätkä yritykset katso luototuksen puutteen kuuluvan vakavimpiin ongelmiinsa. Yksikään suomalainen laitos ei ollut Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) heinäkuussa 2011 tekemissä stressitesteissä rajoituksettomia ensisijaisia omia varoja koskevan 5 prosentin kynnyksen alapuolella, eikä niiden tarvinnut soveltaa Eurooppa-neuvoston lokakuussa 2011 päättämään pääomapohjan väliaikaista vahvistamista koskevaan suunnitelmaan kuuluvaa korkeampaa rajoituksettomien ensisijaisten omien varojen vähimmäisosuutta, joka on 9 prosenttia riskipainotetuista saamisista. Asuntolainojen osuus on viime vuosina kasvanut. Lainakanta on kasvanut nopeasti, kun korot ovat laskeneet ja keskimääräiset laina-ajat pidentyneet. Asuntolainat ovat Suomessa yleensä vaihtuvakorkoisia, mikä tarkoittaa, että korkojen nousu on asiakkaille riski (jota tosin lievennetään lainaehdoilla, jotka mahdollistavat laina-ajan pidentämisen korkojen noustessa). Euroalueella historiallisen alhaisista koroista ja paikallisten pankkien suhteellisen pienistä marginaaleista johtuva asuntolainakulujen pieneneminen tukee yksityistä kulutusta nykyisessä toimintaympäristössä. Rahoituksen saanti Pienten ja keskisuurten yritysten mahdollisuudet saada rahoitusta ovat Suomessa paremmat kuin EU:ssa keskimäärin. Erityisesti pk-yrityksillä on kuitenkin suurempia rahoitusongelmia kuin ennen taantumaa. Näin ollen pk-yritykset tarvitsevat lisärahoitusta, jota rahoitusmarkkinat eivät voi tarjota. Talous- ja finanssikriisiin on vastattu luomalla uusia laina- ja takausohjelmia ja laajentamalla entisiä sekä vahvistamalla pääomapohjaa, yksityistä oman pääoman ehtoista rahoitusta ja riskipääomaa[3]. Suomen hallitus ja vientitakuulaitos Finnvera ovat päättäneet osoittaa 700 miljoonan euron lisärahoituksen pk-yritysten investointilainoihin. Vuonna 2011 perustettiin innovatiivisille pk-yrityksille suunnattu riskipääomahanke, jota Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) yhteisrahoittaa. Helmikuussa 2011 Suomen hallitus ja Finnvera helpottivat pk-yrityksille myönnettävien suhdannelainojen takaisinmaksuehtoja, jotta nämä selviäisivät talouden taantumasta. Yrityksillä on nyt kymmenen vuotta aikaa maksaa tämän järjestelyn puitteissa myönnetyt lainat takaisin entisten kuuden vuoden sijaan. Nämä toimenpiteet vastaavat vuoden 2012 kasvuselvityksen tavoitetta palauttaa talouden normaali luotottaminen ja Suomen Euro Plus -sopimukseen liittyvää sitoumusta monipuolistaa talouden rakennetta. Vaikka onkin liian aikaista arvioida viimeaikaisten toimenpiteiden tavoitteellisuutta tai vaikutusta, merkityksellisyys- ja uskottavuuskriteerit näyttävät täyttyvän. 3.3. Työmarkkina-, koulutus- ja sosiaalipolitiikka Suomen työmarkkinoille on tulossa huomattavia väestörakenteen muutoksia, jotka vaikuttavat suuresti siihen, miten työmarkkinat lähivuosina toimivat. Työikäistä väestöä ennustetaan olevan vuosikymmenen loppuun mennessä yli 5 prosenttia nykyistä työvoimaa vähemmän. Siksi neuvosto suositteli vuonna 2011, että Suomi parantaa iäkkäämpien työntekijöiden työllistettävyyttä ja heidän osallistumistaan elinikäiseen oppimiseen ja harkitsee lakisääteisen eläkeiän kytkemistä elinajanodotteeseen. Suomen hallitus on toteuttanut uudistuksia, jotka ovat vaikuttaneet myönteisesti. Todellinen eläkkeellesiirtymisikä on nousemassa, työurat ovat pitenemässä ja 55–64-vuotiaiden työllisyysaste, joka vuonna 2000 oli 41,6 prosenttia, nousi 56,2 prosenttiin vuonna 2010[4]. Huomattakoon, että 60–64-vuotiaiden työllisyysaste oli kuitenkin vain 40,8 prosenttia. Elinajanodote on kasvanut nopeammin kuin vuoden 2005 eläkeuudistuksen yhteydessä ennakoitiin, ja nykyistä lakisääteistä eläkeikähaarukkaa saattaa olla tarpeen mukauttaa vastaavasti rahoituksen pitkän aikavälin kestävyyden varmistamiseksi. Vuonna 2011 hallitusohjelmassa vahvistettiin työmarkkinajärjestöjen ja hallituksen vuonna 2009 asettama tavoite nostaa tosiasiallista eläkkeellesiirtymisikää vuoden 2008 tasosta vuoteen 2025 mennessä vähintään kolmella vuodella eli 62,4 vuoteen[5]. Jotta tulevien eläkkeiden taso ei merkittävästi alenisi ja jotta työvoiman tarjontaa voidaan tukea, hallitusohjelmassa korostetaan myös tarvetta pidentää työuria alusta, keskeltä ja lopusta, ja siihen sisältyy toimenpiteitä aikuiskoulutuksen lisäämiseksi[6]. Viime kuukausina on toteutettu toimia näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Työmarkkinajärjestöt pääsivät maaliskuun 2012 lopussa sopimukseen työelämän ja osaamisen kehittämisestä. Ne sopivat myös toimenpiteistä, joilla rajoitetaan varhaista poistumista työmarkkinoilta. Nämä toimenpiteet ovat osa-aikaeläkkeen ikärajan nostaminen 60 vuodesta 61 vuoteen ja ns. eläkeputkeen pääsyn ikärajan korottaminen yhdellä vuodella, varhaiseläkemahdollisuuksien rajoittaminen ja ikääntyneiden työntekijöiden tehokkaampi velvoittaminen osallistumaan aktivointitoimenpiteisiin. Vuoden 2012 kansallisessa uudistusohjelmassa luetellaan vuosina 2014–2015 toteutettavat muutokset, mutta ei käsitellä tarkemmin niiden vaikutusta. Toteutettavien toimien voidaan odottaa pidentävän työuria, joten kyseessä on selvästi toimenpide työurien pidentämiseksi. Eläkeuudistusten tukeminen toteuttamalla toimenpiteitä työpaikoilla ja työmarkkinoilla on kuitenkin edelleen haaste. Eläkkeet lasketaan elinajanodotteen ja työvuosien perusteella. Järjestelmä tarjoaa vahvan taloudellisen kannustimen työskennellä pidempään, jotta eläke olisi suurempi, mutta lakisääteisen eläkeiän kytkemiseksi suoraan elinajanodotteen kasvuun ei ole toteutettu toimenpiteitä. Toinen keino työurien pidentämiseen olisi yleisesti pitkien opiskeluaikojen lyhentäminen erityisesti korkea-asteen koulutuksessa (opiskeluajat OECD-maiden pisimpiä) valmistumisen nopeuttamiseksi ja koulutusjärjestelmän yleisen tehokkuuden lisäämiseksi. Vuonna 2011 neuvosto suositteli myös, että Suomi kohdistaisi aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet paremmin pitkäaikaistyöttömiin ja nuoriin. Pitkäaikaistyöttömiä koskevan suosituksen noudattamiseksi on käynnistetty hallituskauden loppuun jatkuva määräaikainen kokeiluhanke, jossa viimeistään 12 kuukauden työttömyyden jälkeen päävastuu työllisyyden hoidosta siirretään kunnalle. Kaikkien työttömien henkilökohtaiset mahdollisuudet työllistyä arvioidaan ja heidän edistymistään työllistymisessä seurataan aktiivisesti. Nuorisotyöttömyyden vähentämiseksi hallitus aikoo vahvistaa alun perin vuonna 2005 käyttöön otettua nuorten yhteiskuntatakuuta, jossa jokaiselle alle 25-vuotiaalle nuorelle ja alle 30-vuotiaalle vastavalmistuneelle tarjotaan työ-, harjoittelu-, opiskelu-, työpaja- tai kuntoutuspaikka viimeistään kolmen kuukauden kuluessa työttömäksi joutumisesta. Täytäntöönpanotoimia valmistellaan, ja yhteiskuntatakuu toteutuu kaikilta osin vuoden 2013 loppuun mennessä. Toimenpiteet vaikuttavat merkityksellisiltä, kunnianhimoisilta ja uskottavilta, kun otetaan huomioon niihin osoitetut runsaat määrärahat[7] ja suunniteltu nopea toteutusaikataulu, ja niiden vaikutuksen voidaan odottaa olevan myönteinen. Toimenpiteet vastaavat vuoden 2012 kasvuselvityksen ensisijaisia tavoitteita, ja ne vahvistetaan myös vuoden 2012 kansallisessa uudistusohjelmassa. Vaikka kokonaistyöttömyysaste laski vuodesta 2010 vuoteen 2011, nuorisotyöttömyys oli vuoden 2011 lopussa edelleen 19,9 prosenttia[8]. Vuoden 2011 loppuun mennessä keskeytyksettä yli vuoden työttömänä olleiden pitkäaikaistyöttömien määrä oli vähentynyt alle 2 prosentin, mutta keskeytyksettä yli kaksi vuotta työttömänä olleiden määrä oli lisääntynyt huomattavasti[9]. Työttömien aktivointiaste oli vuonna 2011 yli 30 prosenttia, mutta pitkäaikaistyöttömien 10,7 prosenttia. Siksi toimenpiteet on toteutettava kunnolla keskittyen selkeästi sen varmistamiseen, että niillä parannetaan pysyvästi kohderyhmien osaamista ja työmarkkina-asemaa. Suomen koulutusjärjestelmä toimii hyvin sekä määrällisten tavoitteiden että PISA-tutkimuksilla mitattavien oppimistulosten laadun suhteen. Lisäksi suhteellisen suuri osa aikuisista osallistuu Suomessa elinikäiseen oppimiseen. Edelleen on kuitenkin hyvin vaikeaa lisätä koulutusjärjestelmän kykyä vastata työmarkkinoiden tarpeisiin ja vähentää nuorisotyöttömyyttä. Talouskriisin seurauksena ammattitaidon kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuus on koko työvoiman osalta lisääntynyt voimakkaasti vuosien 2007 ja 2010 välillä. Suomen hallituksen linja painottuu voimakkaasti sosiaalisen syrjäytymisen vähentämiseen työmarkkinoille integroitumisen avulla. Vuonna 2010 työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorien osuus oli kuitenkin 9,0 prosenttia. Vaikka osuus on pienempi kuin EU:ssa keskimäärin, se kasvoi 1,2 prosenttiyksikköä vuodesta 2008 vuoteen 2010, ja maahanmuuttajataustaisilla nuorilla riski joutua tähän ryhmään on huomattavasti suurempi[10]. Tällä on vakavia vaikutuksia tämän muita heikommassa asemassa olevan ryhmän sosiaaliseen osallisuuteen. Myös nuorten köyhyysriski on lisääntymässä, mikä on usein seurausta pitkäaikaistyöttömyydestä tai vaikeuksista päästä alun perinkään työmarkkinoille. Köyhyyden, eriarvoisuuden ja syrjäytymisen vähentäminen on yksi hallituksen ensisijaisista tavoitteista, ja hallitus aikoo käynnistää osana Eurooppa 2020 -strategian kansallista täytäntöönpanoa ohjelman syrjäytymisen, köyhyyden ja terveysongelmien ehkäisemiseksi. Nämä ensisijaiset tavoitteet vahvistetaan vuoden 2012 kansallisessa uudistusohjelmassa. Koulupudokkaiden osuus, joka oli 10,3 prosenttia vuonna 2010, on alle EU27:n keskiarvon (14,1 prosenttia). Indikaattori kuitenkin kasvoi 0,5 prosenttiyksikköä vuosien 2008 ja 2010 välillä. Tämä voi vaarantaa Eurooppa 2020 -tavoitteen, joka on osuuden painaminen alle 10 prosentin. Maahanmuuttajaryhmiin, ja erityisesti hiljattain maahan tulleisiin, kohdistettavia välineitä kehittämällä nykyistä koulupudokkaitten osuutta voitaisiin edelleen pienentää. Vuonna 2010 korkea-asteen koulutus oli 45,7 prosentilla 30–34-vuotiaista, mikä on selvästi yli EU:n keskiarvon. Suunnitteilla on kuitenkin, että ammattikorkeakoulututkinnot jätetään indikaattorin ulkopuolelle, jolloin luku pienenee 37–38 prosenttiin. Suomen tavoitteena on nostaa korkeakoulututkinnon suorittaneiden 30–34-vuotiaiden osuus 42 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Vaikuttaa siltä, että tavoite on saavutettavissa. Aikuisten osallistumisaste elinikäiseen oppimiseen (23 prosenttia vuonna 2010) on Euroopan korkeimpia, kun EU:n keskiarvo on 9,1 prosenttia. Mahdollisuuksia elinikäiseen oppimiseen on ollut Suomessa perinteisesti tarjolla runsaasti. Ikääntyneiden työntekijöiden osallistumisaste on kuitenkin paljon alhaisempi[11]. Väestönkehitykseen liittyvät haasteet huomioon ottaen tällaisilla toimenpiteillä on merkitystä myös sitä silmällä pitäen, että ikäryhmä voidaan pitää aktiivisena työmarkkinoilla pidempään. Suhteessa BKT:hen panostus koulutukseen kasvoi Suomessa hieman, ja se ylitti EU:n keskiarvon yli 1 prosenttiyksiköllä vuonna 2008. Suomen koulutusta koskevat rahoitusprioriteetit vastaavat vuoden 2012 kasvuselvitystä ja kevään Eurooppa-neuvoston päätelmiä, joissa kehotettiin kasvua edistäviin investointeihin myös talouskriisin ja julkisen talouden vakauttamisen aikana. Opintojen keston lyhentämisellä ja korkeakouluopiskelijoiden valmistumisen nopeuttamisella voi myös olla myönteinen vaikutus julkisten koulutusmenojen tehokkuuteen. 3.4. Kasvua ja kilpailukykyä edistävät rakenteelliset toimenpiteet Sisämarkkinat, kaupan vapauttaminen ja kilpailu Rakenteellisiin toimenpiteisiin liittyen neuvosto suositteli vuonna 2011, että Suomi toteuttaa lisätoimenpiteitä, joilla palvelusektoria avataan lisää kilpailulle uudistamalla sääntelyä ja poistamalla rajoituksia, jotta uusien yritysten pääsyä palvelumarkkinoille saataisiin helpotettua etenkin vähittäiskaupan alalla. Vuoden 2011 valmisteluasiakirjassa kilpailun puute palvelualoilla ja erityisesti vähittäiskaupan alalla määritettiin merkittäväksi ongelmaksi. Kilpailun rajoitukset ovat Suomessa lähinnä rakenteellisia. Aikaisemmissa selvityksissä on havaittu ongelmia, jotka liittyvät olemassa olevien yritysten suojeluun, liiketoiminnan lupamenettelyihin ja suuria myymälöitä koskevaan sääntelyyn. Vähittäiskauppiaat hyödyntävät vahvaa asemaansa suhteessa tavarantoimittajiin useilla sellaisilla tavoilla, joita voidaan pitää terveen ja toimivan kilpailun kannalta kyseenalaisina[12]. Kilpailupolitiikkaa on joiltakin osin kehitetty esimerkiksi muuttamalla kilpailulakia ja säätämällä uusi laki maankäytöstä ja rakentamisesta. Kilpailuvirasto julkaisi vuonna 2011 selvityksen, jossa korostettiin, että on tärkeää varmistaa kilpailuneutraliteetti samoilla markkinoilla toimivien kunnallisten yritysten ja yksityisten yritysten välillä[13]. Hallitus jatkaa tätä työtä vuonna 2012 käynnistämällä uuden laaja-alaisen ohjelman terveen kilpailun edistämiseksi. Ohjelman osana arvioidaan ostajavoiman vaikutuksia päivittäistavarakaupassa ja erityisesti ruokakaupassa. Muutettu kilpailulaki (2011) tukee tätä työtä. Hallitus suunnittelee myös Kilpailuviraston, Kuluttajaviraston ja kenties myös Kuluttajatutkimuskeskuksen yhdistämistä. Koska ne kaikki edistävät markkinoiden toimintaa, yhdistäminen voisi vahvistaa markkinoita koskevaa tutkimusta ja analysointia. Yhdistämisen yleistavoitteena on vahvistaa kilpailu- ja kuluttaja-asioiden huomioon ottamista Suomessa. Samalla voitaisiin kuitenkin saada aikaan tehokkuusetuja. Hallitus aikoo tutkia myös mahdollisuutta lisätä pelotevaikutusta asettamalla kartellirikoksiin syyllistyneet henkilökohtaiseen rikosoikeudelliseen vastuuseen. Vaikka henkilökohtaisten seuraamusten käyttöönotto ei ehkä tehostaisikaan kilpailulainsäädännön noudattamista, sakkojen määrääminen yrityksille on edelleen korvaamaton keino pyrittäessä varmistamaan kilpailusääntöjen noudattaminen. Vaikka edistymistä on tapahtunut, toimia tarvitaan silti edelleen esimerkiksi seuraavilla osa-alueilla: - Jatkotoimien toteuttaminen päivittäistavarakaupan ostajavoimaa koskevan selvityksen perusteella. - Vähittäiskaupassa kilpailua voitaisiin edistää vähemmän rajoittavilla kaavoitus- ja maankäyttösäännöksillä. Uudesta maankäyttö- ja kaavoituslaista (2011) huolimatta on edelleen varaa helpottaa pääsyä palvelusektorille, erityisesti vähittäiskaupan alalla. Tutkimus ja innovointi Suomi on innovaatiojohtaja, jonka keskimääräinen innovaatiosuorituskyky on EU:n keskiarvon yläpuolella[14]. Viime vuosina erityisesti T&K-intensiivisen ICT-alan uudelleenjärjestely on saamassa aikaan mittavan rakennemuutoksen, jolla on lyhyellä aikavälillä välitön vaikutus yritysten T&K-intensiteetin kehitykseen. Koska Suomen taloudessa ja vientisektorilla on käynnissä suuria muutoksia, Suomen hallituksen tavoitteena on säilyttää tutkimusta ja kehitystä koskeva EU2020-tavoite 4 prosentissa suhteessa BKT:hen. Hallitus aikoo hyödyntää ICT-alan rakennemuutoksen tarjoamia kasvu- ja uudistumismahdollisuuksia. Vuonna 2012 perustettiin korkean tason ”ICT-klusteri 2015” -asiantuntijatyöryhmä arvioimaan ICT-alan rakennemuutosta ja kasvupotentiaalia sekä Suomessa että kansainvälisesti. Sen tehtävänä on arvioida ICT-osaamisen hyödyntämispotentiaali muilla toimialoilla ja julkisella sektorilla Suomessa sekä ehdottaa ICT-alan toimintasuunnitelmaa. Suomen hallitus tukee yrittäjyyttä, T&K:ta ja innovointia suhteellisen runsaasti. Vaikka suoraa julkista T&K-rahoitusta leikataan hieman vuonna 2012 ja yritysten T&K-menojen odotetaan vähenevän, kansallista innovaatiojärjestelmää uudistetaan, jotta sen tuloksellisuutta voidaan parantaa ja kohdentaa painopisteet uudelleen. Painopiste siirretään kasvuhakuisiin pk-yrityksiin ja kansainvälistymiseen[15]. Suunniteltu T&K-verokannustimen käyttöönotto vuonna 2013 kertoo käynnissä olevasta siirtymisestä suorasta välilliseen T&K-rahoitukseen, jolla pyritään parantamaan julkisten panostusten vipuvaikutusta. Rahoitusinstrumenttien laajempi käyttö auttaisi vivuttamaan kansallisia resursseja ja rakennerahastovaroja. Kysyntä- ja käyttäjälähtöisen innovaatiopolitiikan toimintasuunnitelman (2010–2013) väliarviointi on tarkoitus tehdä vuonna 2012. Innovaatiojärjestelmän tuloksellisuutta arvioidaan myös muilla osa-alueilla. Esimerkiksi Tekes, Finnvera, Suomen Akatemia ja strategisen huippuosaamisen keskittymät (SHOK) tekevät omat riippumattomat arviointinsa vuoteen 2013 mennessä. Strategista ohjausta varten on perustettu hallituksen työryhmä, joka koordinoi tutkimus-, ennakointi- ja arviointitoimia. Riippumaton asiantuntijaryhmä antaa ehdotuksensa valtion tutkimuslaitosten rakenteellisesta uudistamisesta kansalliselle tutkimus- ja innovaationeuvostolle toukokuun 2012 loppuun mennessä. Suomen innovaatiopolitiikka ja -toimenpiteet on yleisesti ottaen suunnattu uuden teknologian kehittämisen, kaupallistamisen ja käyttöönoton nopeuttamiseen. Keskeiset mahdollistavat teknologiat ovat olennainen osa Tekesin rahoittamia julkisia teknologia- ja innovaatio-ohjelmia, ja VTT:llä ja suomalaisilla yliopistoilla on osaamista kaikissa keskeisissä mahdollistavissa teknologioissa. Vuonna 2012 on käynnistetty uusi strateginen ohjelma puhtaan teknologian liiketoiminnan edistämiseksi Suomessa. Se täydentää strategista metsäalan ohjelmaa ja hyvinvointiohjelmaa. Kaiken kaikkiaan kansallisen innovaatiojärjestelmän uudistukset näyttävät olevan hallituksen vuosiksi 2011–2015 tekemien innovaatiopoliittisten linjausten mukaisia. Tarvitaan kuitenkin vahvaa poliittista sitoutumista myös tulevaisuudessa, jotta uudistukset saadaan toteutettua nopeasti muuttuvassa ympäristössä. Suomen T&K- ja innovaatiosuorituskyky on aiemmin ollut vahva, mutta maa saattaa menettää asemiaan EU:n innovointijohtajana, ellei innovatiivisten kasvuyritysten määrä lisäänny merkittävästi. Lyhyellä aikavälillä myös laajan ICT-osaamisen hyödyntäminen ja sen levittäminen Suomessa myös muille teollisuudenaloille sekä julkiselle sektorille on keskeistä. Lisäksi suorien ulkomaisten sijoitusten houkutteleminen on yhä tärkeämpää, koska aineelliset investoinnit teollisuuteen ovat Suomessa supistuneet enemmän kuin muissa EU-maissa. Vuoteen 2013 mennessä on tarkoitus antaa selonteko Suomen kestävän kasvun mallista. Se tulee antamaan tärkeitä aineksia moniin uudistuksiin. Suomi aikoo kytkeä seuraavan sukupolven rakennerahastostrategiat lähemmin Eurooppa 2020 -strategiaan. EU:n rakennerahastojen panos on Suomessa suhteellisen pieni verrattuna Suomen omiin julkisiin investointeihin, mutta aluekehitykseen osoitettujen kansallisten resurssien niukkuus korostaa rakennerahastojen merkitystä. Tuki keskittyy älykkääseen kasvuun (45 prosenttia) ja osallistavaan kasvuun (30 prosenttia) liittyviin ensisijaisiin aihealueisiin. Älykkään kasvun resurssit on kohdennettu lähinnä innovoinnin ja älykkään erikoistumisen edistämiseen (16 prosenttia), pk-yritysten kasvun esteiden poistamiseen (11 prosenttia) ja tutkimuksen ja teknologian kehittämisen vahvistamiseen (10 prosenttia). Osallistavan kasvun osalta työmarkkinoiden tarpeita vastaavan ammattitaitoisen työvoiman kehittämisen ja elinikäisen oppimisen edistämisen osuus on 21 prosenttia ja sosiaalisen osallisuuden edistäminen ja köyhyyden torjuminen 7 prosenttia. Rakennerahastojen käyttämisestä Suomessa saaduissa kokemuksissa tulee esiin tarve parantaa koordinointia maan sisällä ja naapurijäsenvaltioiden kanssa, erityisesti EU:n Itämeri-strategian yhteydessä. Energia, liikenne, infrastruktuuri ja ympäristö Suomen energiapolitiikka on pitkälti keskeisten eurooppalaisten politiikkasuuntaviivojen mukaista. Kun otetaan huomioon maan talouden rakenne ja ilmasto-olosuhteet, energiatehokkuustaso on hyvä. Suomi on sitoutunut uusiutuvan energian direktiivissä asetettuihin tavoitteisiin saada 38 prosenttia energian loppukäytöstä uusiutuvista energianlähteistä ja nostaa uusiutuvan energian osuus liikenteessä 10 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Tavoitteiden saavuttamisessa biomassalla on tärkeä osuus. Suomen olisi saatettava uusiutuvan energian direktiivi kaikilta osin osaksi kansallista lainsäädäntöä ja ilmoitettava näistä täytäntöönpanotoimenpiteistä komissiolle mahdollisimman pian. Suomen olisi myös direktiivin 22 artiklan mukaisesti esitettävä edistymisestä kertomus, joka oli määrä toimittaa komissiolle joulukuussa 2011. Venäjältä Suomeen tuotavan sähkön osuus on merkittävä, ja yhdysjohto Viron sähköverkkoon on rakenteilla. Suomi näkee ydinenergian ja uusiutuvien energianlähteiden käytön lisäämisen keinona vähentää energiariippuvuuttaan. Kaasutoimitusten osalta yhdistymisestä Viron verkkoon olisi hyötyä, kun alueellisten maakaasumarkkinoiden koko kasvaisi. Suomi on sitoutunut Eurooppa 2020 -strategian puitteissa vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään päästökaupan ulkopuolisilla aloilla 16 prosenttia (vuodesta 2005) vuoteen 2020 mennessä. Vuoteen 2010 mennessä päästöt olivat vähentyneet 5,0 prosenttia (vuodesta 2005). Suomen tekemien tuoreimpien toteutettuihin toimenpiteisiin perustuvien ennusteiden mukaan maan kasvihuonekaasupäästöjen odotetaan vähentyvän 13,1 prosenttia (vuodesta 2005) vuoteen 2020 mennessä, mikä tarkoittaa, että tavoitteesta jäädään 2,9 prosenttiyksikköä. Välittömiä ja välillisiä kasvihuonekaasupäästöjä voitaisiin vähentää vuoteen 2020 mennessä enemmän panemalla voimassa oleva EU:n jätelainsäädäntö kokonaisuudessaan täytäntöön. Sillä tavoin saataisiin vähennettyä päästöjä hiilidioksidiekvivalentteina ilmaistuna 1,5 miljoonasta tonnista (täysimääräinen täytäntöönpano) 2,6 miljoonaan tonniin vuoden 2004 tasosta (2–3,3 prosenttia kasvihuonekaasujen kokonaispäästöistä). Lisäksi näillä toimenpiteillä voitaisiin luoda Suomeen yli 4 800 työpaikkaa ja lisätä jätesektorin vuotuista liikevaihtoa yli 500 miljoonalla eurolla. Jo komission vuonna 2011 laatimassa valmisteluasiakirjassa todettiin, että lisätoimet olemassa olevan rakennuskannan energiatehokkuuskunnostamisen edistämiseksi olisivat hyödyllisiä. Uuden kokoomushallituksen kesäkuussa 2011 hyväksymän ohjelman mukaan hallituksen tavoitteena on turvata energiatehokkaan sähkön ja lämmön yhteistuotannon asema (kaukolämpö ja kaukokylmä) sekä kehittää asumisen energia-avustuksia niin, että pienituloisillakin on mahdollisuus lämmitysjärjestelmän vaihtoon ja energiaremontteihin. Liikennepolitiikassa keskeisenä tavoitteena on vastata rahti- ja matkustajaliikenteen kasvaviin kapasiteettitarpeisiin ja saavuttaa samalla kansalliset kasvihuonekaasupäästötavoitteet. Koska liikenne on jatkuvasti kasvanut vuodesta 1990 ja ala on tärkeässä asemassa päästökaupan ulkopuolisten päästöjen vähentämisessä, Suomen saattaa olla tarpeen laatia ja panna täytäntöön vielä uutta sääntelyä liikenteen päästöjen vähentämiseksi. Maantie- ja rautatieverkossa, satamissa ja raja-asemilla on jo käynnissä mittava työ päästöjen vähentämiseksi. 3.5. Julkishallinnon uudenaikaistaminen Suomi sijoittui vuonna 2011 julkishallinnon tuloksellisuudessa EU:n 27 jäsenvaltioista ensimmäiseksi. Sen julkishallinnon laatu oli sääntelyjärjestelmän, puolueettomuuden ja palvelujen laadun ansiosta yleisesti ottaen erinomainen[16]. Joustavuuden tukeminen ja kilpailun lisääminen suojatuilla yksityisten ja julkisten palvelujen aloilla purkamalla edelleen tuote- ja työmarkkinoiden sääntelyä lisäisi kuitenkin tuottavuutta. Tällä tavoin julkisen sektorin tuottavuutta voitaisiin lisätä tarjoamalla kansalaisille laajempi valikoima palveluja. Palvelujen tarjoajat voitaisiin valita julkisin hankinnoin. Julkishallinnon osalta neuvosto suositteli, että Suomessa toteutetaan lisätoimenpiteitä, myös rakenteita koskevia muutoksia, tuottavuuden parantamiseksi ja kustannussäästöjen saavuttamiseksi julkisten palvelujen tarjonnassa, jotta väestön ikääntymisen aiheuttamiin haasteisiin voitaisiin vastata. Suomen hallitus on tehnyt esityksen koko maan laajuisesta kuntauudistuksesta. Uudistuksen edellyttämät lakimuutokset tehdään vuosina 2013 ja 2014. Esityksessä on kyse kuntaliitoksista, joilla on tarkoitus luoda vahvempia ja tehokkaampia rakenteita julkisten palvelujen tarjoamiseen. Väestön ikääntymisestä on seurauksena ikääntymiseen liittyvien palvelujen kysynnän voimakas kasvu. Kyseisiä palveluja tuottavat Suomessa pääasiassa kunnat. Useissa selvityksissä on tullut esiin, että julkisten palvelujen tuottavuuden lisääntyminen on ollut viimeisten 10 vuoden ajan laskussa talouden muihin osa-alueisiin verrattuna. Suomen viranomaiset ovat jo toteuttaneet useita uudistuksia julkisten palvelujen tarjontarakenteen uudistamiseksi ja tuottavuuden lisäämiseksi sekä valtion että kuntien tasolla. Uudistuksia toteutetaan vähitellen, erityisesti kuntatasolla, missä niiden vaikutukset näkyvät vasta vuosien päästä. Julkisella sektorilla tehtyjen melko suurten tietotekniikkainvestointien vaikutukset eivät esimerkiksi ole vielä näkyneet tuottavuuden paranemisena. Tämä antaa aihetta olettaa, että tarvitaan lisää muutoksia rakenteisiin ja johtamiseen. Hallitusohjelman mukaan julkishallintoa aiotaan uudistaa. Kuntauudistuksen lisäksi toteutettavilla hankkeilla parannetaan julkisten palvelujen vaikuttavuutta, tuloksellisuutta ja tuottavuutta. Julkishallinnossa käytettävää tietotekniikkaa parannetaan, yhteishankintoja lisätään, tietotekniikan tehokkuutta parannetaan ja toimintakäytäntöjä tarkistetaan. Vuonna 2011 hallitus käynnisti kuntatuottavuuden ja tuloksellisuuden laaja-alaisen kehittämiskampanjan. Kampanjan yhteydessä luodaan kestävän kuntatuottavuuden indikaattorit, joilla kuntapalvelujen laatua ja tuloksellisuutta arvioidaan. Suomen hallitus toteuttaa toimintaohjelmaa, jolla yritysten hallinnollista taakkaa vähennetään 25 prosenttia vuoteen 2012 mennessä. Sähköisen asioinnin kehittäminen on tässä keskeinen keino. Yritysten ja viranomaisten välinen asiointi kootaan yhden luukun periaatteella toimivaksi kokonaisuudeksi, joka kattaa kaikki keskeiset yrityspalvelut vuoteen 2013 mennessä. Joillakin prioriteettialoilla on edistytty 25 prosentin vähentämistavoitteen saavuttamisessa, mutta kaiken kaikkiaan edistyminen on ollut hidasta. Seurantaselvitys valmistuu keväällä 2012, ja hallituksen päätös toimintaohjelman jatkamisesta on odotettavissa syksyllä 2012. Keskitetyn asiointipisteen suhteen on vielä parantamisen varaa. Tietoa on saatavilla portaalin kautta yleisesti ottaen erittäin hyvin, mutta menettelyjen hoitaminen verkossa on osittain puutteellista. Sähköisissä julkisissa hankinnoissa on edistytty merkittävästi. Sähköisestä huutokaupasta ja dynaamisesta hankintajärjestelmästä annetun uuden lain odotetaan vähentävän byrokratiaa ja nopeuttavan julkisia hankintamenettelyjä. Suomessa on useita sähköisten hankintojen sovelluksia, ja kaikki hankintaviranomaiset voivat hoitaa koko hankintaprosessin sähköisesti. Hankintailmoitusten julkaiseminen sähköisesti on ollut Suomessa pakollista vuodesta 2007 (HILMA-portaali). Pk-yritysten osallistumista edistetään neuvonnalla, ja niiden osallistuminen kuuluu työ- ja elinkeinoministeriön osittain rahoittaman julkisten hankintojen neuvontayksikön ensisijaisiin tavoitteisiin. Suomen tulos julkisten hankintojen hoitamisessa sähköisesti hankintasopimusten tekemistä edeltävissä vaiheissa on kuitenkin kohtalaisen hyvä[17]. Uudet politiikkatoimenpiteet ovat merkityksellisiä sekä vuoden 2012 kasvuselvitykseen sisältyvän, kasvun ja kilpailukyvyn edistämistä koskevan ensisijaisen tavoitteen että julkisen sektorin tehokkuutta koskevan maakohtaisen suosituksen kannalta. Kun otetaan huomioon ongelman mittavuus väestön ikääntyessä ja työvoiman vähentyessä, saatetaan tarvita vieläkin pidemmälle meneviä toimenpiteitä. 4. Yhteenvetotaulukko Vuoden 2011 sitoumukset ja tiivistetty arviointi Vuoden 2011 sitoumukset || Tiivistetty arviointi || 1. Jatkaa julkisen talouden vakauttamista käyttäen tässä yhteydessä kaikki ennakoimattomat tulot alijäämän supistamiseen ja toteuttaa samalla lisätoimenpiteitä pitääkseen julkisen talouden rahoitusaseman keskipitkän aikavälin tavoitteen yläpuolella. || Suomi on noudattanut maakohtaista suositusta. Keskipitkän aikavälin tavoitteena on 0,5 prosentin rakenteellinen ylijäämä suhteessa BKT:hen. Suomen hallitus on vahvasti sitoutunut julkisen talouden vakauttamiseen ja menojen kasvun hillitsemiseen. Valtionhallinnon nimellismääräisille menoille on asetettu katto, jolla pyritään keskimäärin 1 prosentin kasvuun vuosina 2012–2016. Vuoden 2012 vakausohjelman mukaan julkisen talouden rahoitusasema on tasapainossa vuoteen 2015 mennessä (-0,5 prosenttia vuonna 2011). || 2. Toteuttaa lisätoimenpiteitä, myös rakenteita koskevia muutoksia, tuottavuuden parantamiseksi ja kustannussäästöjen saavuttamiseksi julkisten palvelujen tarjonnassa, jotta väestön ikääntymisen aiheuttamiin haasteisiin voitaisiin vastata. || Suomi on osittain noudattanut maakohtaista suositusta. On tehty merkittävä kuntauudistusehdotus. Valtionhallinnossa toteutetaan tuottavuusohjelmaa. Ohjelmalle on asetettu tavoitteet vuoteen 2015 asti. Maakohtaiset suositukset || 3. Kohdistaa aktiiviset työmarkkinatoimenpiteet paremmin pitkäaikaistyöttömiin ja nuoriin. || Suomi on osittain noudattanut maakohtaista suositusta. Vuodesta 2012 alkaen ja täysimääräisesti vuodesta 2013 jokaiselle alle 25-vuotiaalle nuorelle ja alle 30-vuotiaalle vastavalmistuneelle tarjotaan työ-, harjoittelu-, opiskelu-, työpaja- tai kuntoutuspaikka viimeistään kolmen kuukauden kuluessa työttömäksi joutumisesta. Pitkäaikaistyöttömyyden vähentämiseksi on käynnistetty hallituskauden loppuun jatkuva määräaikainen kokeiluhanke, jossa 12 kuukauden työttömyyden jälkeen päävastuu työllisyyden hoidosta siirretään kunnalle/kunnille. Kaikkien työttömien henkilökohtaiset mahdollisuudet työllistyä arvioidaan ja heidän edistymistään työllistymisessä seurataan aktiivisesti. Valtion rahoitusosuus toimii kunnille kannustimena ja se on sitä suurempi, mitä enemmän palveluja tarjotaan. || 4. Toteuttaa toimenpiteitä parantaakseen iäkkäämpien työntekijöiden työllistettävyyttä ja heidän osallistumistaan elinikäiseen oppimiseen. Toteuttaa työmarkkinaosapuolia kuullen ja kansallisia käytäntöjä noudattaen lisätoimenpiteitä, joilla kannustetaan iäkkäämpiä työntekijöitä pysymään työmarkkinoilla, vähennetään varhaista työmarkkinoilta poistumista ja nostetaan todellista eläkkeellesiirtymisikää. Harkitsee lakisääteisen eläkeiän kytkemistä elinajanodotteeseen ottaen huomioon jo olemassa olevan järjestelmän, jossa eläke-edut kytketään elinajanodotteeseen. || Suomi on osittain noudattanut maakohtaista suositusta. Todellisen eläkkeellesiirtymisiän nostamiseksi on toteutettu toimenpiteitä. Hallitusohjelmaan otettiin kesäkuussa 2011 sitoumus nostaa todellinen eläkkeellesiirtymisikä vuoteen 2025 mennessä 62,4 vuoteen. Työmarkkinaosapuolet tekivät marraskuussa 2011 raamisopimuksen, johon sisältyy toimenpiteitä työurien pidentämiseksi ja osaamisen kehittämiseksi. Maaliskuussa 2012 työmarkkinaosapuolet sopivat, että osa-aikaeläkkeen ikäraja nostetaan 60 vuodesta 61 vuoteen, varhaiseläkkeelle jäämistä rajoitetaan, eläkemaksuja korotetaan vuosittain 0,4 prosentilla vuosina 2015–2016, tehostetaan ikääntyneiden työntekijöiden velvoittamista osallistumaan aktivointitoimenpiteisiin ja toteutetaan eläkeuudistus viimeistään 1.1.2017. Keskustelua on käytävä muun muassa eläkeiästä, eläkekertymän alkamisiästä, varhaiseläkejärjestelyistä ja leskeneläkkeistä. Eläkeuudistusten tukeminen toteuttamalla toimenpiteitä työpaikoilla ja työmarkkinoilla on edelleen haaste.. Elinikäisen oppimisen toimenpiteitä voitaisiin kohdentaa ikääntyneisiin työntekijöihin, jotta voidaan varmistaa asianmukaiset mahdollisuudet osaamisen täydentämiseen. || 5. Toteuttaa lisätoimenpiteitä, joilla palvelusektoria avataan lisää kilpailulle uudistamalla sääntelyä ja poistamalla rajoituksia, jotta uusien yritysten pääsyä palvelumarkkinoille saataisiin helpotettua etenkin vähittäiskaupan alalla. || Suomi on osittain noudattanut maakohtaista suositusta. Kilpailun lisäämiseksi on toteutettu toimenpiteitä: on esimerkiksi säädetty uusi kilpailulaki ja uusi laki maankäytöstä ja rakentamisesta. Uudessa kilpailulaissa selvennetään yrityskeskittymien valvontaa, mukautetaan sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskevaa ohjelmaa ja annetaan yksityishenkilöille oikeus hakea vahingonkorvausta. Hallitus käynnistää osana rakennemuutostoimenpiteitä laaja-alaisen hankkeen, jolla edistetään tervettä kilpailua Suomessa. Hanke koskee useita aloja. Muutettu kilpailulaki (2011) tukee tätä työtä. Kilpailulain täytäntöönpanon yhteydessä on tärkeää varmistaa, että sakoilla on yrityksiin riittävä pelotevaikutus. Tuoreet tiedot viittaavat siihen, että palvelusektorilla ja erityisesti vähittäiskaupassa on edelleen parantamisen varaa rakenteellisiin kilpailun esteisiin puuttumisessa ja markkinoille pääsyn helpottamisessa. Kilpailuneutraliteetin varmistaminen samoilla markkinoilla toimivien kunnallisten yritysten ja yksityisten yritysten välillä on edelleen ajankohtaista. Euro Plus (kansalliset sitoumukset ja edistyminen) || Kattava kunta- ja palvelurakenneuudistus aloitettava vuonna 2011. || Hallituksen selvitys on annettu julkiseen keskusteluun. Sitoumus täytetty. Työeläkemaksujen korotusten korvaaminen yrityksille ja osallistuminen lomautuspäivärahan rahoittamiseen työmarkkinasopimisen helpottamiseksi. Yhteisöverokanta alennetaan 25 prosenttiin. Työelämän kehittämisstrategia laaditaan alkuvuodesta 2012. Arvioidaan tarvetta muuttaa opintovapaalainsäädäntöä. || Sitoumus täytetty. Strategiaa ei ole saatu. Suomi varmistaa riittävän rahoituksen T&K:lle ja innovoinnille ja uudistaa korkeakoulurahoituksen vuonna 2013. Käynnistetään syksyllä 2011 ympäristöliiketoimintaohjelma. || Ei tietoa korkeakoulurahoituksen uudistamisesta. Uutta strategista ohjelmaa puhtaan teknologian liiketoiminnan edistämiseksi Suomessa toteutetaan. Vuonna 2012 on käynnistetty ympäristöalan yrityksiä koskeva ohjelma. Käynnistetään kehysmenettelyn tiukentaminen budjettikehysten sitovuuden ja budjettisääntöjen kattavuuden osalta. Tavoite on, että kehykset koskevat koko julkista taloutta ml. paikallistalous ja niillä tulisi varmistaa julkisen talouden kurinalaisuus kaikilla tasoilla. Makrovakauden valvontaa on tarkoitus kehittää nykyisten instituutioiden pohjalle ja finanssivalvonnalle varmistaa toimivaltuudet ja välineet mm. yritysten ja kotitalouksien liiallisen velkaantumisen hillitsemiseksi. || Ei tietoa edistymisestä. Ei tietoa edistymisestä. Eurooppa 2020 (kansalliset tavoitteet ja edistyminen) || Työllisyysastetavoite: 78 % || 73,5 % (2009) 73,0 % (2010) Työllisyysaste on alentunut huippuvuodesta 2008. Edistymisen puutetta voidaan selittää kriisiä seuranneella vaikealla taloustilanteella. Tavoitteen saavuttaminen edellyttää esim. työurien pidentämistä, rakenteellisen työttömyyden ehkäisemistä ja osaamisen kohtaannon parantamista. Kansallisessa uudistusohjelmassa esitetään vuotta 2015 koskeva ennuste: 74,5%. T&K-tavoite: 4 % suhteessa BKT:hen || 3,92 % (2009) 3,87 % (2010) Hyvin lähellä tavoitetta, mutta liiallinen riippuvuus yhden yrityksen/alan investoinneista on vakava huolenaihe. Kasvihuonekaasupäästötavoite: -16 % (verrattuna vuoden 2005 päästöihin, päästökaupan ulkopuolella) || Päästökaupan ulkopuolisten kasvihuonekaasupäästöjen muutos vuodesta 2005 vuoteen 2010: -5 % (tieto vastaa päästökauppajärjestelmän soveltamisalaa) Uusiutuvaa energiaa koskeva tavoite: 38 % || Uusiutuvien energianlähteiden osuus energian loppukäytöstä oli 30,6 % vuonna 2008 ja 30,3 % vuonna 2009. Vuoden 2009 tietojen perusteella (tuoreimmat tiedot) Suomen on tehtävä vielä lisätyötä saavuttaakseen vuosia 2011/2012 koskevan välitavoitteensa. Energiatehokkuus: primaarienergian kulutuksen väheneminen vuoteen 2020 mennessä (Mtoe) || Energiatehokkuustavoitteet asetetaan kansallisten olosuhteiden ja kansallisten muotoilujen mukaan. Koska menetelmä näiden tavoitteiden energiankulutusvaikutuksen (2020) ilmaisemisesta samassa muodossa sovittiin vasta äskettäin, komissio ei pysty vielä esittämään katsausta. Koulupudokkaita koskeva tavoite: 8 % || 9,9 % (2009) 10,3 % (2010) Koulupudokkaiden osuus (10,3 % vuonna 2010) on alle EU27:n keskiarvon (14,4 %). Se on kuitenkin pysynyt viimeisen vuosikymmenen lähes muuttumattomana, eikä Suomen ilmeisesti ole mahdollista vähentää sitä enempää (indikaattori jopa nousi 0,5 prosenttiyksiköllä vuodesta 2008 vuoteen 2010). Korkea-asteen koulutusta koskeva tavoite: 42 % (suppea kansallinen määritelmä) || 45,9 % (2009) 45,7 % (2010) Vuonna 2010 korkea-asteen koulutus oli 45,7 prosentilla 30–34-vuotiaista, mikä on selvästi yli EU:n keskiarvon. Suunnitteilla on kuitenkin, että ammattikorkeakoulututkinnot jätetään tulevina vuosina indikaattorin ulkopuolelle, jolloin luku pienenee 37–38 prosenttiin. Suomen tavoitteena on nostaa korkeakoulututkinnon suorittaneiden 30–34-vuotiaiden osuus 42 prosenttiin vuoteen 2020 mennessä. Vaikuttaa siltä, että tavoite on saavutettavissa. Köyhyys- ja syrjäytymisvaarassa elävien määrän vähennystavoite: 150 000 henkeä || 886 000 (2009) 890 000 (2010) Kansallisen uudistusohjelman mukaan Eurooppa 2020 ‑strategian tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että niiden ihmisten määrää, joita uhkaa köyhyys tai sosiaalinen syrjäytyminen, vähennetään noin 150 000:lla. Työllisyystoimenpitein tämä on määrä saavuttaa 50 000 ihmisen osalta. Kansallisessa uudistusohjelmassa ei esitetä välitavoitteita tavoitteen saavuttamiselle. Liite Taulukko I. Makrotalouden indikaattorit Taulukko II. Makrotalouden kehityksen ja ennusteiden vertailu Taulukko III. Julkisen talouden sopeutuksen koostumus Taulukko IV. Velan kehitys Taulukko V. Pitkän aikavälin kestävyyden indikaattorit Lähde: Komissio, vuoden 2012 vakaus- ja lähentymisohjelmat. Huom. ”Ei politiikan muutosta” -skenaariossa kestävyysvajetta kuvataan olettaen, että julkisen talouden rahoitusasema kehittyy kevään 2012 ennusteen mukaisesti vuoteen 2013. Vakausohjelmaskenaariossa kestävyysvajetta kuvataan olettaen, että ohjelman julkista taloutta koskevat suunnitelmat pannaan kaikilta osin täytäntöön. * Vuoteen 2020 mennessä vaadittava sopeutus, jotta julkinen velka saadaan laskemaan 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuoteen 2030 mennessä. Kuvio. Keskipitkän aikavälin velkaennuste Lähde: Komissio, vuoden 2012 vakaus- ja lähentymisohjelmat. Taulukko VI. Verotus Taulukko VII. Rahoitusmarkkinaindikaattorit Taulukko VIII. Työmarkkinoita ja sosiaalista osallisuutta kuvaavat indikaattorit Taulukko VIII. Työmarkkinoita ja sosiaalista osallisuutta kuvaavat indikaattorit (jatkoa) Taulukko IX. Tuotemarkkinoiden tuloksia ja politiikkaa kuvaavat indikaattorit Taulukko X. Vihreän kasvun indikaattorit [1] Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleenlaskemana ohjelmien tietojen perusteella yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen. [2] Suomen eriytetyssä tuloverojärjestelmässä pääomatuloilla on kiinteä verokanta, joka on paljon alhaisempi kuin suurimpien ansiotulojen verokanta. Tämä houkuttelee listaamattomissa yhtiöissä verosuunnitteluun, jossa ansiotuloja muutetaan pääomatuloiksi. Lisäksi osinkotulot ovat listaamattomissa yhtiöissä (mutta eivät listatuissa) tiettyyn rajaan asti verovapaita, mikä on listattuja yhtiöitä kohtaan syrjivää ja voi muodostaa esteen menestyvien yritysten kasvulle. Osinkojen verovapausrajan alentaminen ja pääomatulojen verokannan korottaminen tulee jossain määrin vähentämään näitä pääomatulojen verotuksen vääristäviä elementtejä. [3] OECD http://www.oecd.org/dataoecd/40/34/43183090.pdf. [4] EU:n keskiarvo 46,3 %. [5] Vuonna 2010 se oli 60,4 vuotta. [6] Vuonna 2010 osallistumisaste elinikäiseen oppimiseen oli Suomessa EU:n korkeimpia, 23 prosenttia. 55–64-vuotiaiden osallistumisaste oli kuitenkin vain 13 prosenttia. [7] Kokeiluhankkeeseen on vuonna 2012 osoitettu 5 miljoonaa euroa. Tulevina vuosina määrä on 20 miljoonaa euroa. Lisäksi pitkäaikaistyöttömien tukityöllistämiseen, koulutukseen ja muihin palveluihin osoitetaan 20 miljoonan euron lisämääräraha. Yhteiskuntatakuun toteuttamiseen on määrä osoittaa vuosittain yhteensä 60 miljoonaa euroa, joista 5 miljoonaa euroa on tarkoitettu nuorten oppisopimuskoulutukseen ja etsivään nuorisotyöhön, jolla pyritään löytämään syrjäytymisvaarassa olevat nuoret mahdollisimman aikaisin ja tarjoamaan heille henkilökohtaisia matalan kynnyksen palveluja. Yhteiskuntatakuun lisäksi vuonna 2013 kohdennetaan noin 27 miljoonaa euroa toimenpiteisiin, joilla ohjataan ilman koulutusta olevia alle 30-vuotiaita nuoria ammatillisen tutkinnon suorittamiseen. Vuosina 2014–2016 summa nostetaan 52 miljoonaan euroon vuodessa. [8] Tilastot jossain määrin liioittelevat ongelmaa, sillä Suomen työttömyysluvuissa ovat mukana kokoaikaiset opiskelijat, jotka etsivät osa-aikatyötä. [9] Vuoden 2010 kolmannella neljänneksellä määrä oli 19 500 ja vuoden 2011 kolmannella neljänneksellä 22 700 (kansallinen tilastotieto). [10] Työ- ja elinkeinoministeriö 2011. Nuoret työmarkkinoiden ja opiskelun ulkopuolella. [11] Osallistumisaste on 50–64-vuotiaitten ikäryhmässä vain noin 15 prosenttia, kun se on 25–64-vuotiaitten ikäryhmässä 23 prosenttia. [12] Lehdistötiedote: Suomen kilpailuviraston julkistama päivittäistavarakaupan ostajavoimaa koskeva selvitys: http://www.kilpailuvirasto.fi/cgi-bin/english.cgi?luku=news-archive&sivu=news/n-2012-01-10. [13] Kilpailuvirasto 2011; Kilpailukatsaus 2: Viisas sääntely – toimivat markkinat. [14] Innovaatiounionin tulostaulu 2011. [15] Innovatiivisten kasvuyritysten osuus on uudessa hallitusohjelmassa edelleen keskeinen poliittinen prioriteetti. Vaikka Suomi on teknologisesti edistynyt, nykyistä suoriutumista kasvuyritysten ruokkimisessa voitaisiin parantaa. [16] Maailmanpankin hallintoindikaattorit 2011. [17] Digitising public services in Europe: Putting ambition into action, 9th Benchmark Measurement, joulukuu 2010. Euroopan komission laatima kertomus.