Lausunto aiheesta ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisessa (96/C 82/08)

Neuvosto päätti 8. elokuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 129 a artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Lausunnon laatimisesta vastannut ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto hyväksyi lausuntonsa 28. marraskuuta 1995. Esittelijänä toimi Christos Folias.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi seuraavan lausunnon 331. täysistunnossaan 20. ja 21. joulukuuta 1995 (joulukuun 20. päivän 1995 kokouksessa) yksimielisesti.

1. Johdanto

1.1. Vähittäiskaupan kuluttajille tarkoitettujen tuotteiden tarkkojen hintamerkintöjen kautta toteutuvaa kuluttajansuojaa säädellään ruoka-aineiden osalta 19. kesäkuuta 1979 annetulla neuvoston direktiivillä 79/581/ETY kuluttajansuojasta elintarvikkeiden hintamerkinnöissä (), jota on muutettu 7. kesäkuuta 1988 annetuilla neuvoston direktiivillä 88/315/ETY () sekä kuluttajansuojasta muiden kuin elintarvikkeiden hintamerkinnöissä direktiivillä 88/314/ETY (). Myös Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/58/EY marraskuun 29. päivältä 1995 (), jolla muutetaan edellä mainittuja direktiivejä, on tässä yhteydessä merkityksellinen. Se jatkaa käytännössä näiden direktiivien voimassaoloa kahdella vuodella.

1.2. Tämän lausunnon lähtökohtana on käsitys, että markkinoiden kaikkien toimijoiden, ts. tuottajien, kaupan sekä kuluttajien, edut toteutuvat parhaiten, kun markkinoilla vallitsee avoimuus ja hyvät toimintaehdot. Tämä lähestymistapa tarjoaa viitteitä etsittäessä tasapuolisia ratkaisuja edellä mainittujen ryhmien oikeutettujen, mutta ristikkäisten etujen valvonnassa.

1.3. Lisäksi on selvää, että avoimuus markkinoilla sekä tarkat tiedot edistävät kuluttajansuojaa ja tervettä kilpailua sekä yritysten että tuotteiden välillä. Selvää on myös, että tuottajat ja kauppiaat ovat itsekin kuluttajia ja että kuluttajien, kaupan sekä tuottajien toiminta on toisistaan riippuvaista.

2. Nykyinen tilanne

2.1. Vähittäiskaupan tuotteisiin on tätä nykyä merkittävä sekä myynti- että yksikköhinta. Tarkoituksena on antaa kuluttajille tarpeelliset tiedot samankaltaisten tuotteiden hintavertailua varten.

2.2. Seitsemän viime vuoden aikana on kuitenkin käynyt ilmi, että tuotteiden standardoituja määrä- tai tilavuusvalikoimia sekä näihin liittyviä poikkeuksia koskevat määräykset ovat niin monimutkaiset, että monet jäsenmaat eivät ole korjanneet kotimaista lainsäädäntöä niiden mukaiseksi.

2.3. Poikkeukset ovat seuraavat:

tuotteiden myynti yhteisön hyväksymissä, määrä- tai tilavuusvalikoimaltaan standardoiduissa pakkauksissa;

jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia tietyille tuoteryhmille;

jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia tuoteryhmille, jotka on valmiiksi pakattu ennalta sovittua pakkauskokoa käyttäen ja joita ei mainita direktiivien liitteissä;

jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia tuoteryhmille, joiden kohdalla yksikköhinnan merkitsemisellä ei ole merkitystä;

poikkeuksia voidaan myöntää myös pienille vähittäiskaupan liikkeille, kun yksikköhintojen ilmoittamisvelvollisuudesta koituisi kohtuuton rasitus tai se olisi epäkäytännöllistä.

2.4. Edellä mainittujen poikkeusmahdollisuuksien sekä pakkauskokojen standardointia yksikköhintojen vaihtoehtona koskevien erimielisyyksien vuoksi monien jäsenmaiden oli vaikeaa saattaa hintamerkintää koskevat määräykset voimaan määräpäivään 6. kesäkuuta 1995 mennessä.

2.5. On ilahduttavaa todeta komission oivaltaneen tilanteen vaatimukset ja sen, että ensinnäkin määräaikaa tulisi jatkaa ja toiseksi nykyisiä sääntöjä tulisi perusteellisesti muuttaa, jotta läheisyysperiaate toteutuisi ja kuluttajien oikeus hintatietoihin taattaisiin.

2.6. Löytääkseen yhteisen nimittäjän jäsenvaltioiden vastakkaisille mielipiteille ja toiveille komissio päätyi "Kolumbuksen munan" veroiseen ratkaisuun: se ehdotti yksikköhintojen ja standardoitujen pakkauskokojen välisen yhteyden katkaisemista.

3. Yleistä

3.1. Yksinkertaistetussa direktiiviehdotuksessa, joka koskee kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamista:

säädetään yleinen velvollisuus ilmoittaa vähittäiskaupassa myytävien elintarvikkeiden ja muiden tuotteiden myyntihinta ja yksikköhinta (direktiiviehdotuksen 1 ja 3 artikla);

sallitaan poikkeukset sellaisille tuotteille, joiden kohdalla yksikköhinnan ilmoittaminen olisi turhaa (6 artikla 1 kohta) sekä tuotteille, jotka myydään yksittäin tai yksiköittäin (6 artikla 2 kohta);

lakkautetaan nykyinen suhde yksikköhinnan ilmoittamisen ja standardoitujen pakkausten välillä ja tehdään pakolliseksi ilmoittaa yksikköhinta myös tuotteille, jotka myydään (yhteisesti) sovitun kokoisissa pakkauksissa.

3.2. Komitean mielestä on aivan oikein käyttää perustamissopimuksen 129 a artiklan 2 kohtaa direktiiviehdotuksen oikeusperustana.

3.3. On selvästi tarpeen ryhtyä välittömästi järjestelyihin tarkkojen, avointen ja yksiselitteisten hintatietojen saamiseksi vähittäiskaupan tuotteisiin.

3.4. Myynti- ja yksikköhinnan merkitsemisen itse tuotteisiin ei tulisi olla pakollista; hintojen merkitseminen hyllyyn tulisi niin ikään sallia. Varsinkin pienten vähittäismyymälöiden, joilla usein on vähän hyllytilaa, tulisi voida ilmoittaa samankaltaisten tuoteryhmien molemmat hinnat näkyvästi esille asetetussa hintaluettelossa.

3.5. Ehdotuksen mukaan yhteisen valuutan käyttöönoton jälkeisenä, alustavasti kuuden kuukauden mittaiseksi kaavailtuna siirtymäaikana, jolloin hinnat tulee ilmoittaa sekä kansallisessa että yhteisessä valuutassa, olisi annettava kolme hintaa:

myyntihinta kansallisessa valuutassa;

myyntihinta yhteisessä valuutassa;

yksikköhinta yhteisessä valuutassa.

3.6. Tämä olisi tyydyttävä järjestely, sillä on aina mahdollista vertailla samassa valuutassa ilmoitettuja yksikköhintoja riippumatta siitä, mikä tuo valuutta on. Järjestely olisi myös omiaan sopeuttamaan kansalaiset nopeammin ja tehokkaammin yhteiseen valuuttaan.

3.7. Vaikka yksikköhintojen ja standardoitujen pakkauskokojen välinen yhteys lopetetaan, tuottajat ja jakelijat, jotka ovat jo ottaneet käyttöön standardeihin perustuvat pakkauskoot, voivat jatkaa niiden käyttämistä sillä ehdolla, että ne ovat yksikköhinnan ilmoittamista koskevien, voimaan astuvan uuden direktiivin määräysten mukaisia.

Komissiota kehotetaan myös kannustamaan niitä liike-elämän aloja ja yrityksiä, jotka ovat jo alkaneet käyttää tuotteissaan ehdotettuja eurooppalaisia määrä- ja tilavuusvalikoimia ja haluavat kehittää niitä edelleen.

3.8. Direktiiviehdotuksen 6 artiklan 3 kohdan suhteen TSK ehdottaa, että muiden kuin elintarvikkeiden ollessa kyseessä jäsenvaltioilla tulisi olla pikemminkin velvollisuus kuin oikeus laatia luettelo tuotteista, joiden yksikköhinta on ilmoitettava. Luetteloinnissa olisi käytännöllistä käyttää kunkin tuotteen yhteistullitariffinumeroa (NIMEXE). Tämä olisi kaikille jäsenmaille yhteinen viitetunnus, ja uusille tuoduille tai valmistetuille tuotteille annettaisiin välittömästi numero ja ne joko liitettäisiin automaattisesti luetteloon tai jätettäisiin pois siitä.

Vaarana on, että jäsenvaltiot sisällyttävät erilaisia tuotteita tähän luetteloon käyttäen hyväkseen 6 artiklan 3 kohdan antamaa valintamahdollisuutta niin, että kuluttajansuoja kehittyy maittain kovin erilaiseksi, mikä ei olisi direktiiviehdotuksen hengen mukaista. TSK kehottaa siksi komissiota ja neuvostoa tutkimaan ongelmaa ja löytämään oikeudellisia tai muita keinoja, joilla saadaan jäsenvaltiot säilyttämään direktiivin edellyttämä vähimmäissuoja. Komissio ja neuvosto voivat tietenkin ottaa tässä perustaksi 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa määritetyt poikkeusperusteet (tuotteet, joiden yksikköhinnan ilmoittaminen on merkityksetöntä, antaa kuluttajalle epäoleellista tietoa, aiheuttaa sekaannusta jne.).

3.9. Pienille yrityksille myönnetty enintään neljän vuoden sopeutumisaika (direktiiviehdotuksen 7 artikla) on hyväksyttävä ja perusteltu. On silti muistettava seuraavat seikat:

Koska pienyritysten vastalauseet johtuvat liioitellusta "tuntemattoman pelosta", TSK ehdottaa, että komissio:

1) rahoittaa pienvähittäiskaupan yrittäjien koulutusohjelman, jota johtavat ja jonka panevat toimeen kunkin jäsenmaan asianomaiset kaupan alan järjestöt; komissio toimii yhteistyössä järjestöjen kanssa valvoen ja tarkastaen ohjelman toteutusta,

2) julkaisee omalla vastuullaan ja kustannuksellaan, mutta yhteistyössä kaupan alan järjestöjen kanssa, pienille vähittäiskaupan yrityksille tarkoitettuja tiedotuslehtisiä, joissa asia selitetään yksinkertaisesti, havainnollisesti ja helppotajuisesti sekä tarjotaan ratkaisuehdotuksia yrittäjien ongelmiin.

3.10. On tehtävä selväksi, että jäsenvaltioille uuteen direktiiviin sopeutumiseen myönnetty siirtymäaika, joka päättyy 6. kesäkuuta 1997, ei ole kaksi vuotta kuten komissio ilmoittaa, sillä kyseisen direktiivin julkaisemisen ja mainitun päivämäärän väliin jää noin vuosi. TSK kehottaa komissiota löytämään sopivat oikeudelliset keinot varmistaa, että kahden vuoden siirtymäaika toteutuu, ja samalla liittämään direktiiviin määräyksen, jonka mukaan jäsenmaiden on muutettava lainsäädäntönsä tämän direktiivin mukaiseksi kuuden kuukauden kuluessa sen julkaisemisesta.

3.11. Luonnoksen 11 artiklan suhteen ehdotetaan, että komissio laatii kolme selontekoa direktiivin määräysten täytäntöönpanosta. Kahden jo laaditun selonteon lisäksi kolmas tulisi antaa vuoden kuluttua direktiivin voimaan tulosta. Tämä auttaisi huomattavasti direktiivin oikea-aikaista ja asianmukaista toteutusta kaiken kokoisissa kaupallisissa yrityksissä (suurissa, keskisuurissa ja pienissä).

3.12. TSK toivoo voivansa osallistua aktiivisesti näiden kolmen selonteon antamiseen.

4. Erityistä

4.1. Direktiiviehdotuksen 11 artikla tulisi muuttaa seuraavanlaiseksi:

"1. Yhden vuoden kuluttua päivämäärästä, johon viitataan 10 artiklan 1 kohdassa, komissio toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja TSK:lle alustavan selonteon tämän direktiivin määräysten täytäntöönpanosta.

2. Kahden vuoden kuluttua päivämäärästä, johon viitataan 10 artiklan 1 kohdassa, komissio toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja TSK:lle toisen selonteon tämän direktiivin määräysten täytäntöönpanosta.

3. Neljän vuoden kuluttua päivämäärästä, johon viitataan 10 artiklan 1 kohdassa, komissio toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja TSK:lle kolmannen selonteon tämän direktiivin määräysten täytäntöönpanosta."

5. Tiivistelmä lausunnon sisällöstä

5.1. Vähittäiskaupan kuluttajille tarkoitettujen tuotteiden tarkkojen hintamerkintöjen avulla toteutuvaa kuluttajansuojaa säädellään neuvoston direktiivillä 79/581/ETY, jota on muutettu direktiiveillä 88/315/ETY, 88/314/ETY ja aiempia direktiivejä muuttavalla direktiivillä 95/58/EY.

5.2. Tämän lausunnon lähtökohtana on käsitys, että kaikkien toimijoiden edut turvataan parhaiten, kun markkinoilla vallitsee avoimuus ja hyvät toimintaehdot. Tämä lähestymistapa edistää sekä kuluttajansuojaa että tervettä kilpailua.

5.3. TSK on tyytyväinen siihen, että hintojen ilmoittamisvelvollisuutta ei ole rajoitettu olemassa oleviin pakkauskokoihin.

5.4. TSK pitää toivottavana sekä myyntihinnan että yksikköhinnan merkitsemistä paitsi hyllyyn myös näkyvälle paikalle asetettavaan myymäläkohtaiseen hintaluetteloon, mikäli kysymys on pienistä vähittäiskaupoista.

5.5. Ehdotuksen mukaan yhteisen valuutan käyttöönoton jälkeisenä siirtymäaikana tulisi tuotteelle ilmoittaa kolme hintaa:

a) myyntihinta kansallisessa valuutassa,

b) myyntihinta yhteisessä valuutassa,

c) yksikköhinta yhteisessä valuutassa.

5.6. Ne, jotka ovat jo ottaneet käyttöön standardeihin perustuvat pakkauskoot, voivat jatkaa niiden käyttämistä mikäli myös tuotteen yksikköhinta ilmoitetaan.

5.7. TSK esittää, että jäsenvaltiot tulisi velvoittaa pitämään luetteloa tuotteista, joiden yksikköhinta on ilmoitettava, heti komission kehitettyä järjestelmän, jonka avulla voidaan välttää luetteloiden merkittävät eroavuudet jäsenvaltioiden kesken.

TSK:n mukaan luetteloinnissa tulisi yhtenäisyyden vuoksi käyttää kunkin tuotteen yhteistullitariffinumeroa (NIMEXE).

5.8. Pienvähittäiskaupan yrittäjille koituvien ongelmien helpottamiseksi TSK ehdottaa, että komissio rahoittaa:

a) pienvähittäiskaupan yrittäjien koulutusohjelman,

b) laatii ja julkaisee yhteistyössä vähittäiskaupan yrittäjien kanssa tiedotuslehtisiä.

5.9. TSK kehottaa komissiota varmistamaan, että kahden vuoden siirtymäaika katsotaan alkavaksi vasta direktiivin julkaisupäivästä eikä 7:nnestä kesäkuuta 1995.

Jäsenvaltiot olisi tarvittavin toimin velvoitettava sopeuttamaan lainsäädäntönsä direktiivin mukaiseksi kuuden kuukauden kuluessa sen julkaisemisesta.

5.10. TSK ehdottaa, että komissio laatii yhdessä TSK:n kanssa kahden sijasta kolme selontekoa direktiivin määräysten täytäntöönpanosta; ensimmäinen selonteko vuoden, toinen kahden ja kolmas neljän vuoden kuluttua direktiivin julkaisemisesta.

Bryssel, 20. joulukuuta 1995.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Carlos FERRER

() EYVL N:o L 158, 26. 6. 1979, s. 19.

() EYVL N:o L 142, 9. 6. 1988, s. 23.

() EYVL N:o L 142, 9. 6. 1978, s. 19.

() EYVL N:o L 299, 12. 12. 1995, s. 11.