1.Johdanto

Yhdeksän syrjäisintä aluetta – Guadeloupe, Ranskan Guayana, Martinique, Mayotte, Réunion ja Saint-Martin (Ranska), Kanariansaaret (Espanja), Azorit ja Madeira (Portugali) – ovat poikkeuksellinen voimavara Euroopan unionille (EU). Ne rikastuttavat EU:ta taloudellisesti, kulttuurisesti ja maantieteellisesti ja tarjoavat sille strategisen pääsyn merille. Syrjäisimmillä alueilla on ainutlaatuisia luonnollisia vahvuuksia, ja niillä sijaitsee 80 prosenttia EU:n biologisesta monimuotoisuudesta.

Syrjäinen sijainti, pieni koko, alttius ilmastonmuutokselle ja useimpien alueiden saaristoluonne asettavat kuitenkin haasteita alueiden kehitykselle ja vaikeuttavat niiden integroitumista sisämarkkinoille.

Syrjäisimpien alueiden erityistilanne on tunnustettu vuodesta 1999 lähtien EU:n perussopimuksissa ja vuodesta 2009 lähtien Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 349 artiklassa, jonka perusteella alueiden hyväksi toteutetaan erityistoimenpiteitä EU:n keskeisillä politiikan aloilla, kuten maatalous-, koheesio- ja kilpailupolitiikassa.

Euroopan rakenne- ja investointirahastoista ja erityisestä maataloustoimenpiteitä koskevasta järjestelmästä (POSEI-asetus) myönnetään syrjäisimmille alueille vuosina 2014–2020 lähes 13,3 miljardia euroa. Määrärahat muodostavat merkittävän investointien ja työllisyyden lähteen. Rahoitukseen sisältyy kaksi aluekehitys- ja kalastusalojen erityismäärärahaa, joiden tarkoituksena on hyvittää näiden alueiden erityistilanteesta johtuvia lisäkustannuksia.

Syrjäisimpien alueiden kilpailukykyä pyritään lisäksi edistämään soveltamalla niihin erityissääntöjä esimerkiksi valtiontukien alalla, jolla myönnetään toiminta- ja investointitukea, sekä verotuksen ja tullin alalla. Tällä EU:n myöntämällä huomattavalla julkisella tuella kehitetään infrastruktuuria, tarjotaan palveluja väestölle, luodaan työpaikkoja, investoidaan koulutukseen ja ammattitaitoon sekä parannetaan yritysten kilpailukykyä. Lisäksi sillä tehostetaan ja monipuolistetaan maataloustuotantoa, suojellaan ympäristöä ja torjutaan ilmastonmuutosta. Tähän tiedonantoon liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa tarkastellaan vuoden 2012 strategiassa ehdotettujen toimien täytäntöönpanoa ja annetaan yksityiskohtaista tietoa syrjäisimpien alueiden sosioekonomisesta tilanteesta.

Vuosien mittaan saavutetusta edistyksestä huolimatta syrjäisimmillä alueilla on edelleen vakavia haasteita, joita globalisaatio ja ilmastonmuutos pahentavat entisestään. Niiden kehitys on epävakaata. Useimpien niistä on investoitava perusinfrastruktuuriin, kuten maanteihin sekä vesi- ja jätehuoltolaitoksiin, ja niiden talous on riippuvainen vähäisestä määrästä talouden aloja. Syrjäinen sijainti ja muut rajoitukset aiheuttavat lisäkustannuksia alueiden yrityksille, jotka ovat pääasiassa pieniä ja keskisuuria yrityksiä, ja vaikeuttaa niiden täysimääräistä osallistumista sisämarkkinoille.

Syrjäisimpien alueiden poliittisen, taloudellisen ja yhteiskunnallisen tilanteen kehitys on ollut viime vuosina huolestuttavaa – työttömyys kasvaa ja on erityisen hälyttävää nuorten keskuudessa, ja joillakin alueilla laiton muuttoliike ja yhteiskunnalliset kriisit lisääntyvät. Näiden alueiden nuorista on työttömänä 40–55 prosenttia. Joidenkin syrjäisimpien alueiden osalta erot kehitystasossa, vauraudessa ja taloudellisissa ja sosiaalisissa mahdollisuuksissa ovat Manner-Eurooppaan verrattuna huolestuttavia. Hirmumyrskyt aiheuttivat syyskuussa 2017 tuhoja erityisesti Saint-Martinin saarella, mikä osoittaa selvästi näiden alueiden haavoittuvuuden, etenkin kun äärimmäisiä sääolosuhteita esiintyy tulevaisuudessa todennäköisesti yhä useammin.

Ponnisteluja on selkeästi tehostettava, jotta syrjäisimmät alueet voivat hyötyä kaikilta osin EU-jäsenyydestä ja globalisaatiosta. Tarvitaan aiempaa vakaampi ja paremmin kohdennettu lähestymistapa, jotta voidaan luoda alueiden kehitystä tukevat puitteet ja tarjota yhtäläiset mahdollisuudet niiden kansalaisille. Vaikka syrjäisimmillä alueilla on tiettyjä yhteisiä haasteita, alueet ovat keskenään erilaisia ja kullakin niistä on omat erityistarpeensa. Tämä on otettava huomioon poliittisissa toimissa.

Lisäksi kaikkia syrjäisimpien alueiden haasteita ei ratkaista EU:n tasolla. Jäsenvaltiot ovat ensisijaisesti vastuussa hallinnoimiensa syrjäisimpien alueiden taloudellisesta ja sosiaalisesta kehityksestä erityisesti keskeisillä aloilla, kuten terveydenhuollossa ja koulutuksessa. Syrjäisimpien alueiden itsensä olisi puolestaan lisättävä toimiaan sisäsyntyisen kasvupotentiaalinsa saamiseksi käyttöön. Samaan aikaan EU:n olisi luotava paremmat puitteet, jotka mahdollistavat näiden toimien täysimääräisen vaikutuksen, ja jatkettava syrjäisimpien alueiden etunäkökohtien ottamista huomioon EU:n toimivaltaan kuuluvilla aloilla, kuten kauppapolitiikassa.

Tässä tiedonannossa esitetään komission uusi lähestymistapa siihen, miten syrjäisimpien alueiden kehitystä on tuettava hyödyntämällä kaikin tavoin niiden vahvuuksia sekä mahdollisuuksia, joita kasvun ja työpaikkojen luomisen uudet osatekijät tarjoavat. Tämä edellyttää erityisesti alueiden erityispiirteiden ja tarpeiden selkeämpää tunnustamista. EU:n, jäsenvaltioiden ja syrjäisimpien alueiden tasolla on lisäksi toteutettava konkreettisia ja koordinoituja toimia (yksityiskohtainen luettelo toimista esitetään liitteessä). Lähestymistapaan sisältyy myös syrjäisimpien alueiden, niitä hallinnoivien jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten välinen entistä vahvempi kumppanuus.

Tämän uuden lähestymistavan perustana ovat edellisen strategian täytäntöönpanosta saadut kokemukset sekä laajat keskustelut, joita on käyty syrjäisimpien alueiden edustajien kanssa muun muassa Brysselissä 30. ja 31. maaliskuuta 2017 järjestetyssä neljännessä syrjäisimpien alueiden foorumissa. Lähestymistapa pohjautuu ehdotuksiin, joita kyseiset alueet ovat toimittaneet komission puheenjohtajalle, sekä Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden kannanottoihin.

Kaikissa aloitteissa, joilla on talousarviovaikutuksia, noudatetaan asianmukaisesti vuotuista talousarviomenettelyä. Niillä ei voida vaikuttaa vuoden 2020 jälkeiseen seuraavaan monivuotiseen rahoituskehykseen.

Vahvaan kumppanuuteen perustuva uusi hallinto

Vaikka syrjäisimmät alueet ovat osa EU:ta ja sen sisämarkkinoita, ne ovat monessa suhteessa hyvin erilaisia. Komissio ottaa uudessa ennakoivassa lähestymistavassaan entistä paremmin huomioon syrjäisimpien alueiden tarpeet, edistää niiden tilanteeseen paremmin sopivia EU:n politiikkoja ja varmistaa, että niiden erityisluonne otetaan aina tarvittaessa johdonmukaisesti huomioon komission aloitteissa.

Tämä edellyttää, että EU:n politiikkoja mukautetaan alueiden olosuhteisiin – kuten monilla tässä tiedonannossa ehdotetuilla toimilla on tarkoitus tehdä – unionin oikeusjärjestyksen yhtenäisyyttä heikentämättä. Se tarkoittaa, että pyritään löytämään tasapaino, jossa yhtäältä kohdellaan syrjäisimpiä alueita Euroopan unionin alueina, joilla on kaikki niille kuuluvat oikeudet ja velvollisuudet, ja toisaalta tunnustetaan ennakoivasti niiden erityinen geopoliittinen ja taloudellinen tilanne.

Lähestymistavassa otetaan huomioon joulukuussa 2015 annettu Euroopan unionin tuomioistuimen tuomio, jossa selvennetään SEUT-sopimuksen 349 artiklan soveltamisalaa.

Komissio arvioi parempaa sääntelyä koskevien suuntaviivojensa ja erityisesti alueellisia vaikutuksia koskevien menettelyjensä mukaisesti kaikki syrjäisimpiin alueisiin kohdistuvat merkittävät vaikutukset voidakseen neuvoa politiikan suunnittelussa ja laatia asianmukaisia lieventäviä toimenpiteitä tarpeen mukaan. Tällaisten vaikutusten yksilöiminen ja analysointi samoin kuin voimassa olevan lainsäädännön syrjäisimpiin alueisiin kohdistuvien vaikutusten arviointi edellyttää, että käytettävissä on luotettavia tietoja ja että syrjäisimpien alueiden erityispiirteet parhaiten tuntevat sidosryhmät sitoutuvat asiaan.

Sen vuoksi Eurostatia ja kansallisia tilastolaitoksia kannustetaan parantamaan yhteistyössä tietojensa luotettavuutta ja hiomaan tilastoja, jotka eivät tällä hetkellä vastaa täysin syrjäisimpien alueiden erityispiirteitä ja saattavat vaikuttaa tuloksiin. Lisäksi sidosryhmiä kannustetaan osallistumaan komission kuulemis- ja palautemekanismeihin, joiden kautta ne voivat esittää näkemyksiään ja toimittaa näyttöä syrjäisimpiin alueisiin kohdistuvista vaikutuksista.