Julkisen talouden bruttovelkasuhde on kasvanut viime vuosina nopeasti: vuosien 2008 ja 2016 välisenä aikana se kasvoi 32,7 prosentista 63,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Tämän kasvun taustalla olivat suuret perusalijäämät ja velkakannan korjauserät, jotka johtuvat työeläkerahastojen finanssisijoituksista. Alijäämillä ja velkakannan korjauserillä oli noina vuosina jokseenkin yhtä suuri vaikutus nimellisen velan kasvuun. Vuonna 2016 velkasuhde kasvoi perusalijäämän myötä (0,9 % suhteessa BKT:hen), mutta ns. lumipalloefekti (–0,3 % suhteessa BKT:hen) ja velkakannan korjauserä (–0,7 % suhteessa BKT:hen) kumosivat sen kasvun. Lumipalloefekti alkoi hillitä velkasuhteen kasvua vuonna 2016, kun nimellisen BKT:n kasvu kiihtyi. Velkakannan korjauserä on kasvattanut velkasuhdetta vuoteen 2015 saakka. Pääasiallinen syy tähän on ollut lakisääteisen työeläkejärjestelmän ylijäämä. Vuonna 2016 velkakannan korjauserä pienensi velkasuhdetta, koska vuoden lopussa Valtiokonttori maksoi velkaa kertyneillä käteispuskureillaan ja johdannaisinstrumentteihin liittyvien vakuustalletusten määrä väheni. Näiden suotuisien tekijöiden vaikutus oli suurempi kuin eläkerahastojen ylijäämän vaikutus. Eläkerahastojen ylijäämä oli myös aiempaa pienempi. Tämän seurauksena velkasuhde pieneni.

Siksi komissio on laatinut tämän kertomuksen, jossa arvioidaan kattavasti SEUT-sopimuksen mukaisten viitearvojen ylittymistä ja tarkastellaan, onko aiheellista aloittaa liiallisen alijäämän menettely, kun kaikki merkitykselliset tekijät on otettu huomioon. Tämän kertomuksen 2 jaksossa tarkastellaan alijäämää koskevaa arviointiperustetta ja 3 jaksossa velkaa koskevaa arviointiperustetta. Kertomuksen 4 jaksossa käsitellään merkityksellisiä tekijöitä ja arvioidaan, toteutuuko vaadittu keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävä sopeutus. Kertomuksessa otetaan huomioon komission kevään 2017 talousennuste, joka julkistettiin 11. toukokuuta 2017.

Vuonna 2016 julkinen velka oli 63,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämä ylittää viitearvon, joka on 60 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vakausohjelman mukaan bruttovelkasuhteen odotetaan nousevan 64,7 prosenttiin vuonna 2017 ja kääntyvän vähittäin laskevalle uralle vuodesta 2018 alkaen. Vuonna 2020 velkasuhteen ennustetaan olevan 62,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission kevään 2017 talousennusteessa velkasuhteen odotetaan sitä vastoin jatkavan kasvuaan vuosina 2017 ja 2018 niin, että ennustejakson lopussa vuonna 2018 se on 66,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Ilmoitettu vuoden 2017 velkasuhde ja komission kevään 2017 talousennusteen arvio velkasuhteen kehityksestä vuosina 2017 ja 2018 on alustava näyttö siitä, että Suomessa on SEUT-sopimuksessa ja vakaus- ja kasvusopimuksessa tarkoitettu liiallinen alijäämä. Tässä arviossa ei kuitenkaan ole vielä otettu huomioon kaikkia jäljempänä esitettyjä merkityksellisiä tekijöitä.

SEUT-sopimuksen 126 artiklan 2 kohdan mukaan komission on tarkasteltava talousarviota koskevan kurinalaisuuden noudattamista seuraavilla kahdella arviointiperusteella: a) ylittääkö ennakoitu tai toteutunut julkisen talouden alijäämä suhteessa BKT:hen määritellyn 3 prosentin viitearvon (paitsi jos alijäämä on pienentynyt merkittävästi ja jatkuvasti tasolle, joka on lähellä viitearvoa, taikka jos viitearvon ylittäminen on vain poikkeuksellista ja väliaikaista ja alijäämä on edelleen lähellä viitearvoa) ja b) ylittääkö julkinen velka suhteessa BKT:hen määritellyn 60 prosentin viitearvon (paitsi jos velkasuhde pienenee riittävästi ja lähestyy riittävän nopeasti viitearvoa).

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 126 artiklassa määrätään liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä. Menettelystä säädetään yksityiskohtaisemmin liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1467/97, joka on osa vakaus- ja kasvusopimusta. Asetuksessa (EU) N:o 473/2013 on erityissäännöksiä, joita sovelletaan liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä oleviin euroalueen jäsenvaltioihin.

Vuonna 2009 Suomen reaalinen BKT supistui 8,3 prosenttia, minkä jälkeen maan talous elpyi vähitellen vuosina 2010 ja 2011. Vuosina 2012–2014 oltiin kuitenkin taas taantumassa. Vuonna 2015 BKT kasvoi 0,3 prosenttia, ja vuonna 2016 kasvu kiihtyi 1,4 prosenttiin. Suomen BKT:n odotetaan jatkavan kasvuaan vuosina 2017 ja 2018 (ks. taulukko 2). Pitkittynyt taantuma on vaikuttanut Suomen potentiaaliseen kasvuun negatiivisesti. Yhteisesti sovituilla menetelmillä arvioituna potentiaalinen kasvu oli keskimäärin 0,1 prosenttia vuosina 2009–2016, ja vuonna 2013 se oli negatiivinen (–0,1 %). Vuonna 2014 potentiaalisen tuotannon kasvun arvioidaan pysyneen samana kuin vuonna 2013. Vuonna 2015 potentiaalisen kasvun arvioidaan olleen 0,2 prosenttia ja vuonna 2016 0,4 prosenttia. Potentiaalisen tuotannon supistuminen on johtunut työpanosten vähenemisestä ja kokonaistuottavuuden arvioidusta negatiivisesta vaikutuksesta, joka heijastaa käynnissä olevaa talouden rakenneuudistusta. Lisäksi pääoman myönteinen vaikutus väheni kriisin aikana investointien vähenemisen vuoksi. Loppujen lopuksi reaalinen BKT vuonna 2016 oli 4,5 prosenttia alle vuonna 2008 saavutetun tason, ja potentiaalinen tuotanto kasvoi yhteensä vain 2,2 prosenttia vuodesta 2009 vuoteen 2016. Tätä voidaan selittää rakennemuutoksella, jossa elektroniikkateollisuus on kutistunut ja muut alat, joiden tuottavuus on usein alhaisempi, ovat lisänneet osuuttaan kokonaistuotoksesta. Suomea koskevassa komission maaraportissa vuodelta 2017 korostettiin Suomen panostusta inhimilliseen pääomaan, vakaata institutionaalista kehystä ja hyviä yritystoiminnan olosuhteita perusvahvuuksina, joiden pitäisi tulevaisuudessa osaltaan vaikuttaa kokonaistuottavuuden kasvuun.

3.Epäsuotuisat makrotalouden olosuhteet (ja erityisesti hidas inflaatio), jotka voivat haitata velkasuhteen pienentämistä ja tehdä vakaus- ja kasvusopimuksen säännösten noudattamisesta erityisen haastavaa. Velan supistamista koskeva vertailuarvo perustuu oletukseen, että BKT-deflaattorin kasvu palautuu pitkän aikavälin keskiarvoon eli 2 prosenttiin vuoteen 2021 mennessä, minkä vuoksi on erityisen vaativaa noudattaa eteenpäin katsovaa velan vertailuarvoa. Näissä olosuhteissa keskipitkän aikavälin tavoitteen tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran noudattaminen on keskeinen merkityksellinen tekijä arvioitaessa velkakriteerin noudattamista.

2. Jo toteutetut tai rakenneuudistussuunnitelmassa yksityiskohtaisesti selostetut rakenneuudistukset, joiden odotetaan parantavan kestävyyttä keskipitkällä aikavälillä sen vuoksi, että ne vaikuttavat kasvuun ja ovat tällä tavoin osaltaan saattamassa velkasuhdetta tyydyttävälle lasku-uralle. Keskipitkän aikavälin tavoitteen (tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran) noudattamisen ja rakenneuudistusten toteuttamisen (talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa) odotetaan tavanomaisissa taloudellisissa olosuhteissa tuovan velkakehityksen kestävälle uralle, sillä vaikutus kohdistuu sekä velkatasoon (kun keskipitkän aikavälin tavoite on saavutettu ja julkisen talouden rahoitusasema on vakaa) että talouskasvuun (uudistusten kautta).

1. Keskipitkän aikavälin tavoitteen tai siihen tähtäävän sopeuttamisuran noudattaminen, jolla on määrä varmistaa julkisen talouden kestävyys tai nopea edistyminen kohti kestävyyttä tavanomaisissa makrotalouden olosuhteissa. Koska maakohtaiset keskipitkän aikavälin tavoitteet on laadittu niin, että niissä otetaan huomioon velkataso ja ilmplisiittiset vastuut, keskipitkän aikavälin tavoitetta tai siihen tähtäävää sopeuttamisuraa noudattamalla on määrä varmistaa velkasuhteiden lähentyminen ainakin keskipitkällä aikavälillä kohti maltillista tasoa.

Jos velkakriteerin ylittyminen on ilmeistä, merkityksellisten tekijöiden analysointi on erityisen perusteltua, koska tekijät, joihin hallitus ei voi vaikuttaa, vaikuttavat enemmän velan kuin alijäämän kehitykseen. Tämä tunnustetaan asetuksen (EY) N:o 1467/97 2 artiklan 4 kohdassa, jossa säädetään, että kun arvioidaan velkakriteerin noudattamista, merkitykselliset tekijät otetaan huomioon riippumatta raja-arvon ylittymisen suuruudesta.

SEUT-sopimuksen 126 artiklan 3 kohdassa määrätään, että komission kertomuksessa ”otetaan huomioon myös se, ylittääkö julkisen talouden alijäämä julkiset investointimenot, sekä muut merkitykselliset tekijät, kyseisen jäsenvaltion keskipitkän aikavälin talouskehitys ja julkisen talouden rahoitusasema mukaan luettuina”. Näitä tekijöitä kuvataan tarkemmin asetuksen (EY) N:o 1467/97 2 artiklan 3 kohdassa, jonka mukaan huomioon on otettava myös ”muut tekijät, joita kyseinen jäsenvaltio pitää merkityksellisinä arvioitaessa kokonaisvaltaisesti alijäämä- ja velkaperusteiden noudattamista ja jotka jäsenvaltio on esittänyt neuvostolle ja komissiolle”.

Sekä Suomen vakausohjelman että komission kevään 2017 talousennusteen mukaan suhdannekorjattu velkasuhde on vuonna 2016 alle 60 prosenttia suhteessa BKT:hen eli pienempi kuin SEUT-sopimuksessa määritelty viitearvo. Vuoden 2017 vakausohjelman perusteella Suomi noudattaa eteenpäin katsovaa velkasääntöä vuosina 2017 ja 2018. Sen sijaan komission ennusteen perusteella Suomi ei noudata velan supistamista koskevaa vertailuarvoa vuosina 2017 ja 2018. Vuonna 2017 ero on ennusteen mukaan 0,8 prosenttia ja vuonna 2018 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen.

Suhdannekorjattuna kolmen viime vuoden ajalta velkasuhde pysyi vuonna 2016 niukasti SEUT-sopimuksen viitearvon alapuolella, 59,7 prosentissa suhteessa BKT:hen, mutta näin ei odoteta olevan enää vuonna 2017. Suhdannekorjatun velan arvioidaan komission kevään 2017 talousennusteen perusteella olevan 63,1 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017 ja 65,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2018 (ks. taulukko 1).





Rakenneuudistukset

Komissio vahvisti 13. tammikuuta 2015 antamassaan tiedonannossa rakenneuudistusten tuloksellisen toteuttamisen, investointien ja vastuullisen finanssipolitiikan yhteyttä työllisyyden ja kasvun tukemiseen vakaus- ja kasvusopimuksen voimassa olevien sääntöjen puitteissa.

Kuten komission maaraportissa vuodelta 2017 todetaan, Suomi on yleisesti ottaen edistynyt jonkin verran vuoden 2016 maakohtaisten suositusten noudattamisessa. Sosiaali- ja terveyspalvelu-uudistuksen ensimmäiset lakiesitykset annettiin eduskunnalle maaliskuussa 2017. Niillä luodaan oikeudelliset puitteet 18 uudelle maakunnalle, joille vastuu sosiaali- ja terveyspalvelujen järjestämisestä siirtyy kunnilta vuodesta 2019 alkaen. Vuonna 2016 työmarkkinaosapuolet allekirjoittivat kilpailukykysopimuksen, jolla pyritään parantamaan Suomen kustannuskilpailukykyä vuodesta 2017 alkaen. Kilpailukykysopimus lisää myös järjestäytyneiden työnantajien mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen. Työttömille asetettua velvoitetta ottaa työtarjous vastaan ja osallistua aktivointiohjelmiin tiukennettiin. Lisäksi ansiosidonnaisten työttömyysetuuksien kestoa lyhennettiin. Hallitus on esitellyt yrittäjyyden edistämiseksi toimenpidepaketin, joka tarjoaa lisää mahdollisuuksia yritysten perustamiseen ja kasvattamiseen. Vähittäismyymälöiden perustamista koskeviin ehtoihin on hyväksytty eräitä muutoksia. Eduskunta on hyväksynyt sääntelyn purkamiseen tähtääviä toimenpiteitä liikenteen osalta, ja niitä on tulossa maakaasumarkkinoiden osalta

Eläkkeet. Merkittävä eläkeuudistus tuli voimaan vuonna 2017. Uudistuksessa eläkeikä kytketään elinajanodotteeseen, kuten neuvosto on suositellut. Kansallisten viranomaisten mukaan uudistuksen odotetaan parantavan julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyttä noin 1 prosentin suhteessa BKT:hen.

Työmarkkinat. Kokonaistasolla palkkojen nousu on ollut maltillista sen jälkeen, kun vuoden 2013 lopulla sovittiin keskitetystä palkkaratkaisusta, jota on jatkettu vuoteen 2016. Hitaan inflaation ja vähäisen kasvun ympäristössä strategialla, jossa kustannuskilpailukyky pyritään palauttamaan pienillä palkankorotuksilla, on ollut vain vähän vaikutusta. Työmarkkinoiden keskusjärjestöt pääsivät yhteisymmärrykseen kilpailukykysopimuksesta helmikuussa 2016. Keväällä ja alkukesästä työnantaja- ja työntekijäjärjestöt kävivät alakohtaisia työehtosopimusneuvotteluja kilpailukykysopimuksen viemiseksi noin 300 ala- tai yrityskohtaiseen sopimukseen. Alakohtaisten sopimusten tekemisen helpottamiseksi hallitus ilmoitti kesäkuun alkupuolella, että se keventäisi ansiotulojen verotusta kaikissa tuloluokissa vuodesta 2017 alkaen kilpailukykysopimuksen kattavuudesta riippuen. Lopulta kilpailukykysopimuksen piiriin tuli yli 90 prosenttia palkansaajista, ja ansiotuloveroja leikattiin 0,4 prosenttia vuodesta 2017 alkaen.

Kilpailukykysopimus sisältää seuraavat toimenpiteet työvoimakustannusten alentamiseksi: i) vuosityöaikaa pidennetään 24 tunnilla ilman lisäkorvausta vuodesta 2017 alkaen; ii) palkat jäädytetään 12 kuukaudeksi; iii) suurempi osuus sosiaaliturvamaksuista siirretään pysyvästi työntekijöiden maksettaviksi. Kilpailukykysopimuksen mukaisesti julkisen sektorin työntekijöiden vuotuisia lomarahoja, joiden suuruus on noin 50 prosenttia kuukauden palkasta, alennetaan tilapäisesti (2017–2019) 30 prosenttia, mikä vähentää julkisia menoja. Säästöt, joita kilpailukykysopimuksella odotetaan saatavan aikaan, käytetään työnantajien työvoimakustannusten alentamiseen. Pitkällä aikavälillä kilpailukykysopimuksen odotetaan vaikuttavan myönteisesti vientiin, kokonaistuotantoon, työllisyyteen ja julkiseen talouteen. Arviot palkkakustannusten alenemisen vaikutuksesta työllisyyteen vaihtelevat 20 000:sta 40 000:een riippuen käytetystä menetelmästä ja oletuksista. Työmarkkinaosapuolet sopivat myös, että järjestäytyneiden työnantajien mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen laajennetaan.

Hallitus käynnisti huhtikuussa 2016 työttömyysturvauudistuksen, jonka tavoitteena on kannustaa työn nopeaan vastaanottamiseen ja tiukentaa työn vastaanottovelvollisuutta sekä velvollisuutta osallistua työllistymistä edistäviin aktivointitoimenpiteisiin. Lisäksi tammikuussa 2017 ansiosidonnaisen työttömyysturvan kestoa lyhennettiin 500 päivästä 400 päivään, ja myös muita ansiosidonnaisen työttömyysturvan uudistuksia on valmisteilla työnhakijoiden aktivoinnin lisäämiseksi. Vuosina 2017 ja 2018 työttömyysetuuksia voidaan tietyin edellytyksin käyttää liikkuvuusavustuksen, starttirahan ja palkkatuen rahoittamiseen.

Hallintouudistus. Hallitus on päättänyt uudistaa sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelut. Eduskunta on alkanut käsitellä lainsäädäntöä, jolla vuonna 2019 perustetaan uusi hallinnon taso, maakunnat. Lakiesitykset, jotka koskevat uudistuksen kiistanalaisimpia osia, erityisesti potilaiden vapautta valita palveluntarjoajansa, annettiin eduskunnalle vuoden 2017 toukokuun alussa. Maakunnilla on sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen järjestämisen lisäksi myös muita tehtäviä, kuten pelastustoimi, julkiset työnvälityspalvelut, alueelliset kehittämistehtävät ja elinkeinojen edistämistehtävät sekä alueiden käytön ohjaus. Uudistuksessa laajennetaan sosiaali- ja terveyspalvelujen valinnanvapautta ja edistetään näin myös kilpailua niiden tuottamisessa. Väliaikaishallinto aloittaa toiminnan valmistelun heinäkuussa 2017, kun edelleen jatkuva eduskuntakäsittely on saatu päätökseen ja lait ovat tulleet voimaan. Uusien maakuntavaltuustojen vaalit pidetään keväällä 2018, ja uudet maakunnat aloittavat toimintansa vuoden 2019 alusta. Sosiaali- ja terveydenhuoltouudistuksella tavoitellaan pitkällä aikavälillä säästöjä. Tavoitteeseen pyritään muun muassa sosiaali- ja terveyspalveluiden kokonaisvaltaisella integraatiolla, nykyistä suuremmilla palvelujen järjestämisestä vastaavilla yksiköillä ja digitalisaatiolla.

Palvelumarkkinat. Palvelualojen avaamisessa kilpailulle on edistytty, esimerkiksi vähittäiskaupassa ja liikenteessä, ja joillakin muilla kotimaisilla palvelualoilla on tehty esityksiä kilpailun lisäämiseksi. Vähittäismyymälöiden perustamista koskevia ehtoja on helpotettu. Toukokuussa 2017 voimaan tulleella lainsäädännöllä kasvatetaan tiukemmin säänneltyjen vähittäiskaupan suuryksikköjen vähimmäispinta-alaa 2 000 kerrosneliömetristä 4 000 kerrosneliömetriin. Mahdollisuuksia perustaa tällaisia suuryksikköjä muualle kuin kaupunkien keskustoihin lisätään, ja kulkuyhteyksistä tulee vähittäismyymälän tyyppiä ja kokoa merkittävämpi tekijä kaavoituksessa. Eduskunta hyväksyi huhtikuussa 2017 liikennealaa uudistavan lainsäädännön ensimmäisen vaiheen. Maakaasumarkkinoiden uudistamisesta on ilmoitettu, ja lakiesitykset on laadittu.

4.2.Julkisen talouden keskipitkän aikavälin rahoitusasema

Rakenteellinen rahoitusasema ja keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävä sopeutus

Rakenteellisen rahoitusaseman osalta Suomen keskipitkän aikavälin tavoite on –0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Hallitus aikoo saavuttaa tavoitteen vuonna 2019. Keskipitkän aikavälin tavoite vaikuttaa riittävän tiukalta, jotta velkasäännön noudattaminen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä voidaan varmistaa tavanomaisina pidettävissä taloudellisissa olosuhteissa. Komission kevään 2017 talousennusteen mukaan se edellyttäisi, että vuosina 2018 ja 2019 rakenteellinen rahoitusasema kohenee 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. Komission ennusteen mukaan ei kuitenkaan ole odotettavissa, että rakenteellinen rahoitusasema kohenisi vuonna 2018 (viimeinen komission ennusteeseen sisältyvä vuosi), jos politiikka pysyy muuttumattomana. Näin ollen keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttaminen vuonna 2019 edellyttää huomattavia lisätoimenpiteitä.

Suomi toi esiin vuoden 2017 alustavassa talousarviosuunnitelmassa, että poikkeuksellisen pakolaisvirran vaikutus julkiseen talouteen on ollut merkittävä. Alustavassa talousarviosuunnitelmassa annettiin riittävä näyttö näiden julkisen talouden lisäkustannusten laajuudesta ja luonteesta. Vuonna 2016 menojen arvioitiin lisääntyneen 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2017 vakausohjelman mukaan pakolaisten vaikutus julkiseen talouteen on osoittautunut odotettua pienemmäksi, ja vuonna 2016 menot lisääntyivät 0,17 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Vuonna 2017 pakolaisten vaikutuksen julkiseen talouteen ennustetaan pienenevän 0,15 prosenttiyksikköä suhteessa bruttokansantuotteeseen.

Vuonna 2016 rakenteellinen rahoitusasema koheni –0,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen eli 0,3 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen. Vaarana on, että suositellusta rakenteellisesta sopeutuksesta, joka on 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, poiketaan jonkin verran (0,1 % suhteessa BKT:hen) sen jälkeen, kun poikkeukselliseen pakolaisvirtaan liittyvä sallittu poikkeama (0,2 % suhteessa BKT:hen) on otettu huomioon. Julkisen talouden menojen kasvu (ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ja kertaluonteisia toimenpiteitä) noudattaa menojen kasvulle asetettua vertailuarvoa, ja marginaali on positiivinen. Näin ollen tarvitaan kokonaisarviointi. Näiden kahden indikaattorin välinen ero johtuu pääasiassa tulovajeista (0,3 % suhteessa BKT:hen), jotka voidaan liittää hitaaseen inflaatioon ja mataliin korkoihin ja jotka näyttävät vääristävän rakenteellista rahoitusasemaa kuvaavaa indikaattoria. Kun tämä seikka otetaan huomioon, myös rakenteellisen rahoitusaseman pilari viittaisi siihen, että suositeltua rakenteellista sopeutusta noudatetaan, kuten on päätelty myös menojen kasvun vertailuarvon indikaattorin perusteella. Näin ollen kokonaisarviointi osoittaa, että suositeltua keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävää sopeutusuraa on noudatettu vuonna 2016.

Suomi pyysi vuoden 2017 alustavassa talousarviosuunnitelmassa saada tilapäisesti poiketa vaaditulta keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä rakenteellisen sopeuttamisen uralta 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017 toteuttaakseen mittavia rakenneuudistuksia, joilla on positiivinen vaikutus julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyteen (ns. rakenneuudistuslauseke), ja 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen EU:n yhteisrahoittamien investointien vuoksi (ns. investointilauseke). Komission tekemä kevään talousennusteeseen perustuva tarkistettu yksityiskohtaisen analyysi vuoden 2017 tuotantokuiluarviosta viittaa siihen, että Suomi täyttää vuonna 2017 vähimmäisvertailuarvon, jolla on määrä varmistaa, että SEUT-sopimuksessa suhteessa BKT:hen asetettuun 3 prosentin viitearvoon nähden on riittävä varmuusmarginaali. Jos tuotantokuilun katsottaisiin vuonna 2016 olevan 2,5 prosenttia suhteessa potentiaaliseen BKT:hen, mihin uskottavuusväline viittaa, rakenteellisen rahoitusaseman arvioitaisiin vuonna 2016 olevan –0,5 prosenttia (Suomen keskipitkän aikavälin tavoite). Välineen ja yhteisten menetelmien perusteella ekstrapoloitu tuotantokuilu johtaisi vuosina 2017 ja 2018 rakenteelliseen rahoitusasemaan, joka olisi 1 prosenttia. Myös muut rakenneuudistus- ja investointilausekkeiden ehdot täyttyvät: rakenneuudistukset on toteutettu; uudistukset ovat merkittäviä; ja niillä näyttää olevan pitkän aikavälin myönteisiä talousarviovaikutuksia. Investointilausekkeen osalta tuotantokuilun arvioidaan edellä mainitun yksityiskohtaisen analyysin perusteella olevan vuonna 2017 suurempi kuin –1,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja komission kevään talousennusteessa julkisen talouden kiinteän pääoman bruttomuodostuksen arvioidaan lisääntyvän 2,0 prosenttia vuonna 2017. Lisäksi Suomen odotetaan kevään talousennusteen perusteella pysyvän riittävän lähellä keskipitkän aikavälin tavoitettaan vuosina 2017 ja 2018, ja hallituksen suunnitelmien mukaan Suomi palaisi keskipitkän aikavälin tavoitteeseen vuonna 2019. Tällä perusteella komissio ehdottaa, että Suomen annetaan vuonna 2017 poiketa tilapäisesti keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen Ecofin-neuvoston helmikuussa 2016 hyväksymän ”Vakaus- ja kasvusopimukseen sisältyvää joustoa koskevan yhteisesti sovitun kannan” mukaisesti. Marraskuussa 2016 Suomen alustavasta talousarviosuunnitelmasta vuodeksi 2017 tehdyn arvioinnin mukaan oli vaarana, että suunnitelma ei olisi vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukainen.

Kun otetaan huomioon vuonna 2017 rakenneuudistus- ja investointilausekkeiden nojalla myönnetyt tilapäiset poikkeamat ja aiemmin epätavallisen tapahtuman nojalla sallittu poikkeama, jotka ovat voimassa kolmen vuoden ajan, Suomen rakenteellisen rahoitusaseman sallitaan vuonna 2017 poiketa tavoitteesta 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kevään talousennusteen perusteella molemmat pilarit viittaavat siihen, että tätä vaatimusta noudatetaan. Kokonaisarviointi osoittaa, että toisaalta tulovajeet vaikuttavat rakenteelliseen rahoitusasemaan negatiivisesti ja heikentävät sitä 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Toisaalta potentiaalisen BKT:n keskipitkän aikavälin keskimääräinen kasvu (0,2 %) – kun sitä verrataan kevään 2017 ennusteeseen, jossa vuoden 2017 potentiaalinen kasvu arvioidaan merkittävästi suuremmaksi (0,9 %) – voi johtaa melko tiukkaan menojen kasvun vertailuarvoon vuodelle 2017. Menojen kasvun vertailuarvon indikaattoriin vaikuttaa myös se, että tämänhetkinen arvio BKT-deflaattorista (0,5 %) ja vaatimusta asetettaessa arvioitu deflaattori (0,9 %) eroavat toisistaan. Nämä arvioitujen kasvuvauhtien ja deflaattoreiden erot vaikuttavat menojen kasvun vertailuarvon indikaattoriin arviolta 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Jos arvioinnista vähennetään poikkeuksellisesta pakolaisvirrasta vuoden 2017 talousarvioon aiheutuvan vaikutuksen odotettu pieneneminen, kokonaisarviointi pysyisi samana, kun nämä seikat otetaan huomioon.

Vuonna 2018, kun otetaan huomioon aiemmin epätavallisen tapahtuman nojalla myönnetty poikkeama ja rakenneuudistus- ja investointilausekkeet, suositeltu rakenteellinen sopeutus on 0,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Rakenteellisen rahoitusaseman arvioidaan säilyvän muuttumattomana, –1,4 prosentissa suhteessa BKT:hen, mikä viittaa jonkinasteiseen poikkeamiseen suositellusta rakenteellisesta sopeutuksesta (poikkeama on 0,1 % suhteessa BKT:hen), kun taas menojen kasvulle asetettu vertailuarvo viittaa vaaditun sopeutuksen noudattamiseen. Näin ollen tarvitaan kokonaisarviointi. Vuonna 2018 tulovaje vaikuttaa edelleen rakenteelliseen rahoitusasemaan (0,4 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen), ja arvioitu potentiaalinen kasvu (0,8 %) ylittää edelleen potentiaalisen BKT:n keskipitkän aikavälin keskimääräisen kasvun (0,4 %), mikä vaikuttaa menojen kasvun vertailuarvon indikaattoriin (0,2 % suhteessa BKT:hen). Kun nämä tekijät otetaan huomioon, molemmat indikaattorit viittaavat siihen, että suositeltua keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävää sopeutusuraa noudatettaisiin vuonna 2018. Näin ollen Suomen odotetaan kokonaisarvioinnin perusteella noudattavan vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion vaatimuksia vuonna 2018. Jos arvioinnista vähennetään poikkeuksellisesta pakolaisvirrasta vuoden 2017 talousarvioon aiheutuvan vaikutuksen odotettu pieneneminen, kokonaisarviointi pysyisi samana.