Alueiden komitean lausunto aiheesta "Kulttuuri ja kulttuurierot sekä niiden merkitys Euroopan tulevaisuudelle"

(98/C 180/11)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa 11. kesäkuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen laatia lausunto aiheesta "Kulttuuri ja kulttuurierot sekä niiden merkitys Euroopan tulevaisuudelle" sekä antaa lausunnon valmistelu valiokunta 7:n "Kansalaisten Eurooppa Tutkimus Kulttuuri Nuoriso ja kuluttajat" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 7:n tammikuun 23. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 447/97 rev., jonka esittelijät olivat Irma Peiponen ja Dimitrios Efstathiadis,

hyväksyi 12. 13. maaliskuuta 1998 pitämässään 22. täysistunnossa (13. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Lausunnon tarkoitus

1.1. Alueiden komitea osallistuu lausunnollaan Euroopan unionin piirissä parhaillaan käytävään kulttuurikeskusteluun.

1.2. Alueiden komitea haluaa yhtäältä ottaa kantaa siihen, miten yhteisön aktiiviset kulttuuriin kohdistuvat toimet tulisi suunnata ja mikä niiden keskeinen tavoite tulisi olla (128 artiklan 1, 2 ja 3 kohta). Toisaalta alueiden komitea haluaa myös jatkaa keskustelua siitä, mitä kulttuurinäkökohtien ottaminen huomioon eri politiikan aloilla merkitsee (128 artiklan 4 kohta).

1.3. Tämän lausunnon tarkoituksena on myös laajentaa kulttuurikäsitystä ohi sen, mitä kulttuurilla yleensä ymmärretään. Kun päästään kulttuurin ilmenemismuotojen taakse, voidaan ehkä paremmin ymmärtää toisten ajatustottumuksia ja käyttäytymistä. Tästä on apua meille jokaiselle arkisessa elämässämme, siitä on apua yhä kansainvälisemmässä ympäristössä toimivalle talouselämälle ja käytännön hyötyä alue- ja paikallisviranomaisille. Mikä tärkeintä, muiden kulttuurien ymmärtäminen vahvistaa yhteiskuntarauhaa ja kansojen välistä yhteisymmärrystä. Kulttuurinen ymmärtäminen on myös taloudellisessa mielessä edellytys unionin laajentumiselle. Alueiden komitea suosittaa käyttämään kulttuurista sellaista määritelmää, jonka avulla alue- ja paikallisviranomaiset voisivat suunnitella uudenlaista, paikallistason yhteisön kaikki kulttuuriset ryhmät integroivaa politiikkaa ().

1.4. Nykyään ihmisten täytyy ylittää kulttuurisia rajoja ja kyetä elämään moniarvoisessa yhteiskunnassa. Aikakausi edellyttää ihmisten vähitellen huomaavan, että yhdessä eläminen, yhteistyö ja kulttuurinen vuorovaikutus lisäävät kansojen mahdollisuuksia ja luovuutta, ilman että ne muuttaisivat kulttuureja, saati että ne saattaisivat jonkin kielen, kansan tai kulttuurin vaaraan hävitä. Eurooppalainen kulttuuri on vanhempi kuin maanosan jakautuminen kansallisvaltioihin, ja sen monipuolisuus ja vauraus on aivan yhtä paljon seurausta rinnakkain elävien eri kulttuurien yhtäläisyyksistä kuin niiden eroista.

1.5. Juuri eurooppalainen kulttuuriperintö tekee meistä eurooppalaisia. Vuosisatojen ajan ovat vaikutteet siirtyneet pääasiassa kaupan ja muun rauhanomaisen kanssakäymisen mukana. Kulloinkin vallalla olleen kulttuurisuuntauksen piirteitä on löydettävissä eri puolilta Eurooppaa. Tämä koskee niin aineellista kuin henkistäkin kulttuuria. Vapaus, demokratia, humanismi ja ihmisoikeudet ovat niitä piirteitä, joita vaikeimmatkaan ajat eivät kokonaan ole pystyneet hävittämään. Päinvastoin: juuri diktatuurin ja väkivallan olosuhteiden jälkeen ovat parhaat arvomme päässeet aina uudelleen vallitseviksi.

1.6. Ihmisten muodostamat yhteisöt synnyttävät oman kulttuurinsa vuorovaikutuksessa luonnonympäristönsä ja toisten yhteisöjen kanssa. Yksilöt oppivat oman elinympäristönsä tavat, uskomukset, arvot sekä viestinnän välineet, kuten kielelliset ja ei-kielelliset symbolit ja itse asiassa juuri näin heistä tulee yhteiskunnan jäseniä. He ovat siten oman kulttuurinsa näköisiä.

1.7. Vuorovaikutus kulttuurien välillä on ollut monenlaista. Historian kuluessa on kulttuurieroja käytetty toisia ryhmiä ja kansoja vastaan. Emme voi kieltää pimeitä vaiheita historiastamme. On tuotava esiin syyt, jotka niihin johtivat, mutta samalla etsittävä keinoja välttää väkivallan ja viholliskuvien uusiutuminen. Meidän ei pidä unohtaa niitä monia negatiivisia ilmiöitä, joita menneisyydessä on esiintynyt. Tietoisuus kulttuurierojen olemassaolosta ei sinänsä takaa rauhaa ja harmonista rinnakkaineloa. Meidän on tehtävä valinta. Älkäämme unohtako, että historiaa ajatellen monet tämän päivän negatiivisista ilmiöistä ovat esiintyneet jo menneisyydessä. Eurooppalainen perinne sinänsä ei riitä takaamaan yhteiskuntarauhan säilymistä.

1.8. On tärkeää havaita, että kulttuuri on noussut avainasemaan myös etsittäessä ratkaisuja maailmanlaajuisiin ongelmiin. YK:n julistama, vuoden 1997 lopussa päättynyt maailman kulttuurikehityksen vuosikymmen sekä YK:n ja Unescon kulttuurin ja kehityksen maailmankomission raportti Our Creative Diversity ovat olleet yrityksiä nostaa kulttuurin kysymykset kansainväliseen keskusteluun. Euroopan neuvosto on osaltaan vastannut tähän omalla raportillaan In from the Margins.

1.9. AK vaatii tässä yhteydessä tiedostamaan ja tunnustamaan Euroopan kulttuurisen monimuotoisuuden nimenomaan sanan laajassa merkityksessä, kun EU omalta osaltaan osallistuu käynnissä olevaan kulttuurikeskusteluun.

1.10. Ilman kansojensa kulttuureja Euroopan unioni ei voi olla olemassa, ja ilman niitä ei käsitteellä "Euroopan unioni" voi olla kaikille yhteistä merkitystä. Kulttuuri on unionin perusta ja yhdistävä rakenne.

2. Kulttuurin käsitteestä

2.1. Kulttuuri alueiden komitean aikaisemmissa lausunnoissa

2.1.1. Alueiden komitea pyrkii omalta osaltaan tietoisiin prosesseihin kehittäessään eurooppalaista yhteenkuuluvuutta. Seuraavassa aikaisemmin hyväksytyt kulttuuriaiheiset lausunnot käsitellään aikajärjestyksessä, jolloin voidaan havaita se kehitysprosessi, joka alueiden komiteassa on tapahtunut kulttuurin käsitteen paremmaksi jäsentämiseksi ja kokonaisvaltaiseksi huomioonottamiseksi.

2.1.2. Kaleidoskooppi 2000 -ohjelmasta antamassaan lausunnossa () AK tuo julki pettymyksensä kulttuurin käsitteen jäsentämättömyydestä. Samalla hämärtyy paikkakuntien ja alueiden rooli kaikkinaisessa kulttuurin rikkauden synnyttämisessä, muokkaamisessa ja tukemisessa. Ohjelman valitetaan myös suosivan hankkeiden ylimittaisuutta ja pienimuotoisten ja paikallista tietämystä kehittävien ja esittelevien hankkeiden jäävän tästä syystä ulkopuolelle.

2.1.3. Raphael-ohjelman () alueiden komitea katsoi suosivan korkeakulttuuria ja muistomerkkien suojeluna vain aineellista kulttuuria. Komitea muistutti, että materiaalisillakin tuotteilla on aina symbolinen tai henkinen ulottuvuutensa, joka antaa niille merkityksen. Erityisen tärkeää on kahdensuuntainen suhde kulttuuriin: ihmisten on tiedostettava ja tunnettava oma kulttuurinen taustansa ja opeteltava tuntemaan myös muita kulttuureita.

2.1.4. Lausunnossaan kulttuurienvälisestä koulutuksesta () komitea muistuttaa kasvatuksen ja koulutuksen avainasemasta kulttuurienvälisten ennakkoluulojen ja syrjinnän poistamisessa. Kulttuurienvälisen koulutuksen tulee alkaa jo esikouluasteelta; Euroopan kielellistä ja kulttuurista monimuotoisuutta esitteleviä oppimateriaalihankkeita tulee tukea; opettajien ja kasvattajien koulutuksessa tulee pyrkiä monikulttuurisuuteen sekä opiskelijavalinnoissa että opetussisällöissä; yhteistyötä unionin sisällä ja kansainvälisten järjestöjen kanssa tulee lisätä; paikallis-ja aluehallinnon viranomaisten tulee kantaa erityistä huolta kansallisten ja etnisten vähemmistöjen jäsenten oikeudesta koulutukseen ja mahdollisuuksista oman kulttuurin arvojen oppimiseen. Alueiden komitea muistuttaa erityisesti vierastyöläis- ja siirtolaisväestön kulttuuristen ja kielellisten oikeuksien huomioonottamisesta koulutuksessa ja kasvatuksessa.

2.1.5. Kulttuurinäkökohtien huomioonottamista yhteisön toiminnoissa () koskevassa lausunnossaan AK antaa kiitosta kulttuurin mukaanotosta unionin toimialaan tasapainottamaan talouden ylikorostuneisuutta, mutta valittaa erityisesti sitä, ettei komissio pyri raportissaan lainkaan määrittelemään kulttuuriaktiviteettien laajuutta. Taiteiden, teollisesti tuotetun ja audiovisuaalisen taiteen hyödyntämistä paikallisissa ja alueellisissa kehityshankkeissa pidetään sinänsä myönteisenä, mutta sen katsotaan myös johtavan kapeaan kulttuurin määrittelyyn ja keskittymiseen vain kieleen, rakennus- ja käsityöperinteeseen ja audiovisuaaliseen kulttuuriin.

2.1.6. Koheesiopolitiikka ja kulttuuri -lausunto () osoittaa selvästi AK:n pyrkimyksen kohottaa paikallinen ja alueellinen alkuperäisyys erityisesti kulttuuriulottuvuuden kautta puhtaasti, taloudellisia arvoja suosivan politiikan sijaan. Toisaalta teollisen ja audiovisuaalisen taiteen sekä paikallisten arvojen yhdistäminen taloudellisesti kannattaviin pyrkimyksiin nähdään työllisyyden kannalta lupaavana asiana. Mainitussa lausunnossa tuodaankin esille näkemys, että sosioekonominen kehitys on niin taloudellinen kuin kulttuurinenkin prosessi.

2.2. Kulttuurin merkityksestä yhteiskunnissa

2.2.1. Kulttuuria voidaan pitää opittuna henkisenä "ohjelmointiprosessina", joka erottaa ihmisryhmän tai -luokan muista ryhmistä ja luokista. Jotta voisimme kommunikoida, tulee meidän ymmärtää toisiamme ja kulttuurieroja.

2.2.2. Kulttuurien perustana ovat ihmisten yhteisiksi kokemat symbolit ja niiden yhteisöllisen merkityksen ymmärtäminen. Nämä symbolit voivat olla aineellisia, (mm. rakennuksia, lippuja, vaatteita, ruokaa), energiaan sitoutuneita (mm. lauluja, värejä ja niiden yhdistelmiä), sosiaalisia (mm. yhteisiä tilaisuuksia, tapoja ja instituutioita) tai aineettomia (mm. yhteenkuuluvuuden tunne, yhteinen huumorintaju, yhteinen kieli ja yhteiset eettiset arvot). Edellytys kulttuurin ja sen symbolien kehitykselle on yhteisten viestintämuotojen ja sääntöjen molemminpuolinen hyväksyminen ja siunaaminen. Tämä mahdollistaa lopulta koko alueen yhteiskuntarauhan säilymisen ja hyvinvoinnin. Demokratia on tällainen kulttuuri.

2.2.3. Jotta pääsisimme näiden kulttuuristen symbolien taakse ja voisimme paremmin ymmärtää tapojemme ja käyttäytymisemme eroja, tarvitsemme joitakin käsitteellisiä apuvälineitä. Yksi käyttökelpoisimmista välineistä on kulttuuriulottuvuuksien malli (), jonka mukaan voidaan erottaa neljä kulttuurin ulottuvuutta:

valtaetäisyys: pieni suuri;

yksilöllisyys kollektiivisuus;

maskuliinisuus feminiinisyys;

erilaisuuden sietokyky: pieni suuri.

2.2.4. Valtaetäisyys kuvaa kansalaisten asennoitumista vallan käyttäjiin. Suuren valtaetäisyyden maissa yhteiskunta on selkeämmin jakautunut poliittisesti ja taloudellisesti kuin pienen valtaetäisyyden maissa.

2.2.5. Yksilöllisyys liittyy yhteiskuntiin, joissa yksilöiden väliset siteet ovat löyhät. Vastakohtana oleva kollektiivisuus on tunnusomaista yhteiskunnille, joissa ihmiset syntymästään lähtien ovat integroituneet voimakkaisiin ja kiinteisiin lähiryhmiin.

2.2.6. Tarkasteltaessa kolmatta ulottuvuutta, maskuliinisuus feminiinisyys, on muistettava, että kysymyksessä on metodologinen käsitepari, jonka sisältö ei vastaa samojen käsitteiden arkisia merkityksiä.

2.2.7. Maskuliinisissa kulttuureissa ihmiset kilpailevat keskenään ja epäonnistuminen on suuri onnettomuus. Painopiste on yksilön kyvyissä ja ristiriidat ratkaistaan "taistelemalla". Feminiinisissä kulttuureissa sen sijaan yritetään löytää sovitteluratkaisuja ja vältetään "lupaamasta liikaa". Maskuliiniset kulttuurit pyrkivät suoritusyhteiskuntaan, kun taas feminiiniset kulttuurit tavoittelevat hyvinvointiyhteiskuntaa.

2.2.8. Lisäksi erilaisuuden sietokyky on hämmästyttävän erilainen eri kulttuureissa. Epävarmuus on aina subjektiivinen kokemus, vaikka se olisikin yhteisön jäsenille yhteinen. Erittäin voimakas epävarmuus johtaa pelkoon, ja yhteisöt ovatkin ajan kuluessa kehittäneet keinoja pelon lievittämiseksi: esimerkiksi teknologian, lait ja normit sekä uskonnon. Erilaisuuden sietokyvyn parantaminen on keskeistä monikulttuurisessa Euroopassa ja kulttuurien väliset yhteydet ja verkostot siinä ensiarvoisen tärkeitä.

2.3. Ympäristö ja kulttuuri

2.3.1. Suurimmat Eurooppaa ja lähialueita koskevat ongelmat liittyvät ympäristökysymyksiin. Niiden ratkaiseminen vaatii myös kulttuuristen prosessien ymmärtämistä, joten tämä aihepiiri ansaitsee erityisaseman tässä lausunnossa.

2.3.2. Tavat, joilla luonnonympäristöä muotoillaan ja muokataan kaupungeissa ja maaseudulla ovat syvästi kulttuurisia. Materiaalisten ja henkisten muotojen lisäksi kulttuuria määrittää ihmisen ja hänen ympäristönsä taloudellinen suhde (). Tiettyjen aineellisten hyödykkeiden käytön ja toisten hylkäämisen, aineellisten hyödykkeiden keräämisen tai niiden tuhoamisen perustana eivät ole pelkästään hyötyperäiset taloudelliset näkökohdat vaan myös kunkin aikakauden yhteiskunnan syvemmät arvot, säännöt ja symboliset käytännöt.

2.3.3. Ympäristökriisin myötä on paljastunut tarve tiedostaa, kuinka tiettyjen ympäristölle vahingollisten toimien toistaminen on kulttuurisidonnaista aukko otsonikerroksessa, planeetan laajojen alueiden aavikoituminen, hakkuut jne. ja johtaa pitkällä aikavälillä väistämättä tuhoon. Yleisesti tiedetään, että edellä mainitun kaltaiset taloudellis-kulttuuriset tilanteet vaikuttavat voimakkaimmin maapallon köyhimpiin väestönosiin. Vastaavasti teollistuneessa yhteiskunnassa esikaupungeissa tai kaupunkien keskustoissa asuvat pienituloiset ja sosiaalisesti syrjäytyneet ryhmät kärsivät eniten. Useimmissa tapauksissa näiltä ryhmiltä puuttuvat kulttuuriset näköalat, joiden avulla he voisivat löytää vaihtoehtoisia tapoja jäsentää ympäristöään.

2.3.4. Euroopan unionin tavoitteena tulisi olla luonnonvarojen ympäristöystävälliseen käyttöön liittyvien kulttuurimallien säilyttäminen ja kehittäminen sekä sellaisten kulttuurimallien välttäminen ja rajoittaminen, joihin liittyy tarpeettomia ympäristölle haitallisia ja sitä peruuttamattomasti vahingoittavia vaikutuksia.

2.4. Eurooppalaiset suuralueet

2.4.1. Mm. maantieteelliset olosuhteet, yhteinen historia, yhteiskunnalliset olot, uskonto ja kieli ovat muokanneet Eurooppaan alueita, joilla on omaa identiteettiä eurooppalaisen ja kansallisen välimaastossa.

2.4.2. Euroopassa on kolme merellistä vuorovaikutuspiiriä, jotka ovat kaikki luonteeltaan erilaisia. Vanhimpana näistä ovat Välimeren rannikoiden kulttuurit. Välimeren alueen historia todistaa, että kulttuurienvälisen viestinnän ja kulttuuriverkostojen kautta alueen asukkaiden välinen kulttuurivaihto ja yhteistyö oli mahdollista samalla, kun he loivat omaa alueellista, kansallista ja uskonnollista kulttuuri-identiteettiään.

2.4.3. Atlantin rannikon ja Itämeren kulttuurit ovat muodostaneet omat erityiset vaihdannan alueensa. Atlantin valtameri on mahdollistanut vuorovaikutuksen kauas oman mantereen ulkopuolelle, Itämeri taas tiiviin Euroopan sisämerellisen vaihdannan.

2.4.4. Lähimenneisyydessä kulttuuri tai tarkemmin kilpailevaan sivilisaatioon kohdistuvat pyrkimykset, ovat olleet huomattava tekijä niissä poliittisissa ja sotilaallisissa konflikteissa, joiden syinä on ollut eri puolilla Eurooppaa ja muillakin mantereilla luotujen uusien valtioiden fyysinen rajanveto. Samalla tavoin kulttuurien aitouteen ja puhtauteen liittyvä retoriikka on "puolustuksellista" aggressiopolitiikkaa, joka usein johtaa väkivaltaiseen vastakkainasetteluun. Tämänkaltainen retoriikka on usein poliittinen teko ja sen tavoitteena on pakottaa tiettyyn järjestykseen, joka yksiulotteisesti palvelee vahvimman kulttuurin, uskonnon tai valtion tiettyä tarkoitusta.

2.4.5. Usein kiinnitetään huomiota uskonnollisiin rajoihin ja niiden merkitykseen. Ovathan uskonto ja kulttuuri laajemmin vahvasti sidoksissa toisiinsa. Usein on vaikea tietää, onko tietty kirkollinen suuntaus muovannut kulttuuria, vai ovatko tietyt kulttuuripiirteet antaneet juuri kyseiselle uskonnolliselle suuntaukselle kasvupohjan.

2.4.6. Yhteisessä historiassa Rooman valtakunnan, Bysantin tai karolinkien rajat ovat antaneet yhteneväisiä piirteitä alueille. Kun tähän lisätään sosiaalihistoriasta feodalismin päättymisen ja industrialismin alkamisen ajankohdat, voidaan selittää kulttuurin sosiaalisia ulottuvuuksia. Saman tyyppinen yhteiskuntajärjestys ja elinkeinorakenteen kehitys selittävät paljon kulttuurien samankaltaisuudesta. Tämä on tulosta interaktiivisesta ja molemmin puolin rakentavasta prosessista kulttuureiden välillä. Tosiasiassa jopa valtioissa, joita pidetään kulttuurisesti homogeenisina, hallitseva kulttuuri on vain synteesi kulttuurisista elementeistä, jotka ovat yleisiä myös muilla Euroopan alueilla.

3. Monikulttuuriset yhteiskunnat ja monikulttuurinen unioni

3.1. Kulttuuri-identiteetin lähteistä

3.1.1. Jokainen ihminen kantaa mukanaan ajattelun, tuntemisen ja käyttäytymisen malleja, jotka on opittu elämän aikana, lapsuudesta alkaen. Niiden lähteenä on se sosiaalinen ympäristö, jossa yksilö on kasvanut ja jossa hän on elämänkokemuksensa hankkinut. Kulttuuripääoma kasvaa perheessä, asuinympäristössä, koulussa, harrasteryhmissä, työpaikoilla. Niinpä paikalliskulttuurista puhuttaessa ei tarkoiteta mitään yhtenäistä ilmiasua, vaikka paikkakunnalle leimallisia piirteitä onkin löydettävissä. AK on aikaisemmissa lausunnoissaan korostanut, että emme voi eriarvoistaa eri ryhmien kulttuuria, vaan kaikkien omaa kulttuuri-identiteettiä on kunnioitettava. Se ei sinänsä ole mikään helppo asia. Meillä kaikilla on taipumusta arvostella muita oman mittapuumme mukaan.

3.1.2. On huomattava, että kulttuurirelativismi ei merkitse yksilön itsensä tai oman yhteisön normittomuutta. Kulttuurierojen luonteesta, alkuperästä ja seurausvaikutuksista on hankittava tietoa ennen arvioiden esittämistä. Kulttuurirelativismi ei myöskään merkitse sitä, että omassa tai toisessa kulttuurissa voidaan hyväksyä mitä tahansa.

3.1.3. Ihmisoikeudet on se mittapuu, jolla voi arvioida niin omaa kuin muitakin kulttuureja. Ihmisenä oleminen ja ihmisen näkeminen toisessa ihmisessä menee yli kulttuurirelativismin. Monikulttuurisessa yhteiskunnassa on tietoisesti hankittava tietoa muista, että opittaisiin ymmärtämään muiden käyttäytymistä ja tapaa ajatella. Tieto ja toisten tunteminen on lähtökohta ymmärtämiselle. Ymmärtäminen antaa mahdollisuuden suvaitsevaisuuteen ja keskinäiseen kunnioitukseen. Aito kulttuurienvälinen viestintä lähtee keskinäisestä kunnioituksesta. Pluralismi ja kulttuurinen relativismi ovat selkeästi yhteydessä demokratiaan.

3.1.4. Kulttuuri-identiteetissä on monia kerrostumia. Sen varassa ihminen jäsentää itseään suhteessa muihin. Yksilön identiteetissä saattaa hallitseva alue vaihdella eri aikoina tai tilanteissa. Yksilön kulttuuri-identiteetti riippuu myös niistä monista sosiaalisista ja kulttuurisista verkostoista, joihin hän on yhteydessä.

3.1.5. Oma kieli on kulttuurin perusta. Se on yhteiskunnan jäsenten tärkein keskinäisen viestinnän väline ja siten yhteisyyden edellytys. Ihmisten keskinäinen viestintä ja kulttuurisen tiedon hallinta edellyttää yhteisten kielellisten symbolien olemassaoloa. Kieli on kulttuurin symbolien ja siten tiedon varasto. Puhekieleen tai viittomakieleen on varastoitu yhteiskunnan olemassaolon kannalta kaikki olennainen. Kirjoitettuna oma kieli mahdollistaa kulttuurin tiedon ja merkityksien siirtämisen ajallisesti ja maantieteellisesti.

3.1.6. EU:ssa on haluttu antaa kaikkien jäsenmaiden valtakielelle virallisen kielen asema. Voimakkaasti on korostettu myös vähemmistökielien asemaa maiden sisällä. Jokaiselle on taattava oikeus saada opetusta omalla kielellään. Hyvä äidinkielen taito antaa itseluottamusta ja auttaa myös omaksumaan muita kieliä. Monikielisyys koetaan rikkautena ja kulttuuriarvona, johon tulee kannustaa ja kouluttaa, kuten koulutusta käsittelevässä valkoisessa kirjassakin todetaan. Kielihän on kommunikaation väline ja monikulttuurisessa yhteiskunnassa ja Euroopassa eri kieliryhmiin kuuluvien ihmisten on pystyttävä kommunikoimaan keskenään.

3.1.7. Teknologian ja tiedonvälityksen nopea muuttuminen muutaman viime vuosikymmenen aikana on muuttanut paikalliskulttuurien olemassaolon perusteita ratkaisevasti. Se omaa kulttuuria koskeva tiedollinen, taidollinen ja maailmankuvallinen oppi, jonka lapset ja nuoret saivat aikaisemmin vanhemmiltaan ja joka oli suureksi osaksi paikallisen yhteisön kontrolloimaa ja hallitsemaa, on korvautunut paikalliskulttuurin ulkopuolelta joukkotiedotusvälineiden välittämällä aineistolla. Tämä on heikentänyt niitä kulttuurisia siteitä, joiden avulla nuoret kykenevät rakentamaan itselleen kuvan kuulumisestaan paikallisyhteisöönsä.

3.1.8. Toisaalta tietoteknologia luo uusia mahdollisuuksia laajempaan kulttuuriseen yhteistyöhön ja paikallisten kulttuurien väliseen vaihtoon. Lisäksi Euroopan kansalaiset saavat enemmän mahdollisuuksia kehittää innovatiivisia kulttuurisia malleja ja verkostoja.

3.1.9. Kulttuurierot ovat usein myös sosiaalisia eroja. Koulutus ja ammatti ovat tärkeitä kulttuurisen oppimisen lähteitä, niiden kautta ihmiset hankkivat sellaisia tietoja ja taitoja, joiden avulla he pystyvät hankkimaan itselleen toimeentuloa ja viime kädessä hallitsemaan omaa elämäänsä. Yhteiskunnallisen tasa-arvon kannalta on välttämätöntä taata, että kaikkien yhteiskunnan etnisten, uskonnollisten ja sosiaalisten ryhmien jäsenillä on yhtäläiset mahdollisuudet oppia hallitsemaan kansallisen kulttuurin symboleita. Siitä syystä syrjäytymisen estämisessä on kulttuuriarvot ja symbolit otettava huomioon.

3.2. Paikallisten ja alueellisten viranomaisten rooli monikulttuurisessa unionissa

3.2.1. Alue- ja paikallisviranomaiset ovat keskeisessä roolissa, kun pyritään löytämään eri alakulttuurien välille keskinäistä ymmärtämystä, suvaitsevaisuutta ja kunnioitusta. Heidän tulee jatkuvasti etsiä kosketusta ympärillään syntyviin ja eläviin sosiaalisiin ja kulttuurisiin ryhmiin. Se on myös alueiden ja paikkakuntien etujen mukaista, sillä eri kulttuurit voivat rikastuttaa toisiaan ja luoda sellaisen innovatiivisen ilmapiirin, jossa myös yritystoiminta viihtyy. Kulttuurivaihtoa voidaan pitää taloudellisen toiminnan kohteena, aivan kuin se olisi materiaalinen hyödyke. Informaatioteknologia, multimedia ja audiovisuaaliset välineet voivat nopeuttaa tätä prosessia. Kulttuuri voi johtaa taloudelliseen toimintaan, ja siksi sitä pitäisi tukea.

3.2.2. Euroopan unionin neuvosto on kehottanut jäsenvaltioita edistämään opetukseen ja oppimääriin liittyvää uutta ajattelua, joka edistäisi mm. rauhan, demokratian, kulttuurien kunnioituksen, tasa-arvon sekä suvaitsevaisuuden ja yhteistyön käsitteiden kehittämistä. AK pitää koulutusta keskeisenä keinona kulttuurienvälisen ymmärtämisen, suvaitsevaisuuden ja keskinäisen kunnioituksen oppimisessa, kuten AK toteaa kulttuurienvälisestä koulutuksesta antamassaan lausunnossa. Samalla AK korostaa, että oppimista tarvitaan koko ajan. Siksi elinikäisen oppimisen ajatus soveltuu erittäin hyvin kulttuuriosaamiseen. Lapset ja nuoret on opetettava kunnioittamaan ihmisoikeuksia, mutta myös aikuisille on suunnattava kulttuurienvälistä kasvatusta. Tärkeää kulttuuriosaamisen kartuttamisessa on myös vapaa-aikana tapahtuva oppiminen. Yhteistyö muiden toimijoiden, erityisesti Euroopan neuvoston kanssa on tärkeää.

3.2.3. Kansalaisten tulee olla tietoisia omasta kulttuuri-identiteetistään. Välinpitämättömyys kulttuurin suhteen johtaa helposti itsetunnon vaurioitumiseen, mikä taas voi johtaa yhteiskuntarauhan kannalta väärien asenteiden omaksumiseen. Samaa kulttuurikoulutusta, mitä EU:ssa on tarjolla Sokrates-, Erasmus- ja Nuorten Eurooppa -ohjelmien kautta on kanavoitava Tacis- ja Phare-ohjelmien välityksellä kansojen välisen kulttuurisen ymmärtämyksen lisäämiseksi. AK haluaa kiinnittää huomiota kulttuurille varatun budjetin vähäisyyden aiheuttamaan ongelmaan valtioiden ja Euroopan tasolla. Tämä on este kulttuuriselle kehitykselle ja kulttuurienväliselle koulutukselle.

3.2.4. Ihminen juurtuu paikkakunnalle, kun hän tuntee voivansa vaikuttaa omalta osaltaan elinympäristöönsä ja siinä tapahtuviin muutoksiin. Monikulttuurisessa unionissa on kansalaisjärjestöillä, nuorisovaihdolla, koulutusprojekteilla, ystävyyskuntatoiminnalla jne. merkittävä rooli, jos halutaan vahvistaa demokraattista ja suvaitsevaa Eurooppaa. Toiminnan organisoimisessa on alue- ja paikallisviranomaisilla tärkeä rooli. Tämän vuoksi on tärkeää, että alue- ja paikallisviranomaisten kulttuurienvälisen yhteistyön lisäämiseen tähtääville aloitteille luodaan suotuisat edellytykset.

3.3. Joukkotiedotusvälineiden rooli moniarvoisessa yhteiskunnassa

3.3.1. Medialla on tärkeä rooli pluralistisessa yhteiskunnassa. Tapa, jolla se esittelee, otsikoi ja valitsee uutisensa vaikuttaa paljon siihen, miten eri ryhmät suhtautuvat toisiinsa, minkälaista tietoa ne toisistaan saavat. "Neljännen valtiomahdin" asema on entisestään korostunut tiedonvälityksen teknisen kehityksen vuoksi. Lisäksi alueelliset ja paikalliset kulttuurit pääsevät enemmän esille ja voivat paremmin osallistua Euroopan unionin kulttuuriseen prosessiin, jos ne kykenevät onnistuneesti käyttämään ja hallitsemaan informaatioteknologiaa. Kaikista näistä syistä alueviranomaisten tulisi pystyä luomaan kaikki tarpeelliset tekniset ja intellektuaaliset edellytykset näiden informaatio- ja mediaverkostojen kehittämiseksi.

3.3.2. Nykyajan teknologia tietoverkot, paikallisradio, kaapelitelevisio, video jne. on otettava käyttöön tarjottaessa yhteiskunnan monille sosiaalisille ja kulttuurisille ryhmille mahdollisuus saada äänensä kuuluviin sekä omien kannattajiensa että laajemman yleisön keskuudessa. On demokratian periaatteiden mukaista, että jokainen sosiaalinen ja etninen ryhmä voi itse vaikuttaa siihen, millaista tietoa siitä ulospäin levitetään. Luonnollisesti tämä edellyttää myös näiltä ryhmiltä demokraattisten käytäntöjen noudattamista.

3.3.3. Paikallis- ja alueviranomaiset voivat edistää sellaisten verkostojen syntymistä, jotka lisäävät kulttuuriosaamista. Näitä verkostoja tarvitaan alueellisesti, alueiden välillä ja EU:n rajojen yli. Muiden alueiden ja kansojen tuntemus lisää kansalaisten kiinnostusta Euroopan asioihin ja on omiaan luomaan sellaista kulttuurikansalaisuutta, jonka varassa voidaan rakentaa uutta Eurooppaa.

4. Edessä olevat haasteet

4.1. Tarvitaan aloitteita, joiden tavoitteena on korostaa kulttuurierojen positiivisia ja rikastavia puolia, sillä on arvioitu, että tulevaisuudessa kulttuurien yhteentörmäykset eivät johdu taloudesta tai ideologiasta, vaan ihmisiä jakavaksi muodostuvat kulttuuritekijät.

4.2. Ottamatta sinänsä kantaa mihinkään tiettyyn teoriaan alueiden komitea katsoo, että kulttuurien välisten konfliktien mahdollisuuteen tulee suhtautua vakavasti ().

4.3. EU:n sisäinen monikulttuurisuus ja EU:n ulkosuhteet ovat kulttuurisessa mielessä kuin kolikon kaksi puolta. Aidosti monikulttuurisessa yhteiskunnassa voidaan vähemmistöryhmien asiantuntemusta hyödyntää rajatylittävässä yhteistyössä. Usein on jäänyt huomaamatta, miten paljon vieraiden kulttuurien tuntemisesta on hyötyä taloudelle. Mutta tuntemus auttaa myös silloin, kun halutaan tehdä yhteistyötä ihmisoikeuksien ja demokratian vahvistamiseksi.

4.4. Joudumme koko ajan valitsemaan, annammeko kulttuurin monimuotoisuuden kasata esteitä ihmisten väliselle kanssakäymiselle, vai koemmeko monimuotoisuuden rikastuttavaksi ja inspiroivaksi elementiksi yhteiskunnassamme. Historiasta voimme löytää esimerkkejä molemmista. Murroskausina epävarmuus tulevaisuudesta saattaa nostaa esiin vanhoja viholliskuvia.

4.5. Viranomaisilta ja niiltä, jotka edustavat kansalaisia, tulee voida vaatia viisautta, tietojen ja arvojen yhteensovittamista. Valtiollisten viranomaisten tulee tukea alue- ja paikallisviranomaisia kulttuuritietämyksen lisäämisessä. Unionin on niin ikään tuettava kulttuurituntemuksen lisäämistä ja verkostojen rakentamista läheisyysperiaatetta kunnioittaen.

4.6. Toisten kulttuurien paremmasta tuntemuksesta syntyvän kulttuurin rikastuttamisen tavoitteena on oltava eurooppalaisten kulttuurien arvostuksen kohottaminen ja Euroopan kansalaisuuden kehkeytymisen edistäminen.

5. Johtopäätökset: kulttuuriohjelmien tulevaisuus

5.1. Alueiden komitean mielestä EU:ssa tarvitaan nykyistä laajemman kulttuurikäsitteen tutkimusta. Jo pelkästään ymmärtääksemme toisiamme tulee meidän tuntea arvot ilmenevien kulttuurimuotojen taustalla. Tällaisella tutkimuksella on merkitystä myös elinkeinoelämälle. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää kulttuurin asemaan muissa ohjelmissa sekä sen vaikutuksiin paikallisessa kehityksessä ja kaupankäynnissä. On myös hyvin tärkeää tutkia kulttuurin ja teknologian välistä suhdetta ja sen roolia paikallisyhteisöjen kehityksessä ja hyvinvoinnissa. Olisi hyödyllistä, että kaikkiin Euroopan unionin tukemiin teknologisiin ohjelmiin sisällytettäisiin myös kulttuuriulottuvuus, tavoitteena Euroopan alueiden välisen kulttuurisen kommunikaation kehittäminen. Samalla varmistettaisiin näiden ohjelmien (esim. Esprit-ohjelman) monikulttuurinen luonne.

5.2. EU:n tulisi kannustaa jäsenvaltioita kasvattamaan kulttuurin osuutta paikallisissa, alueellisissa ja valtiollisissa budjeteissaan sekä soveltamaan sanan laajaa määritelmää; rahoittamaan kulttuuritoimintaa ja edistämään siten osaltaan paikallis- ja aluekulttuurien hyvinvointia.

5.3. Eurooppa käy kovaa kilpailua muiden talousalueiden kanssa. Meidän tulee menestyä eurooppalaisten arvojen avulla, joihin kuuluu ihmisarvon kunnioittaminen myös työelämässä. Monikulttuurisessa yhteiskunnassa kulttuurienvälinen vuorovaikutus vaatii nykyistä syvällisempää kulttuurikäsitystä. Viholliskuvien torjumiseksi tarvitaan kumppaneita monilta kulttuurin alueilta, kuten tieteen, taiteen ja kirkkokuntien piiristä. Euroopan laajuiset verkostot ovat tässä oiva apu.

5.4. On myös syytä tuoda esiin miten eurooppalaiset kulttuurit ovat olleet rauhanomaisessa vuorovaikutuksessa vuosisatojen kuluessa ja rikastuttaneet toisiaan. Ihmiskunnalla on riittävästi ongelmia ratkaistavanaan. Köyhyyden ja syrjäytymisen estäminen ja ympäristön pelastaminen eivät ratkea asettamalla sivilisaatioita vastakkain vaan lisäämällä niiden välistä vuorovaikutusta.

5.5. EU:n tulee tutkia myös omia kulttuuriarvojaan ja laajentaa kulttuurikäsitystä yhteisön toiminnassa. Vain kulttuurikansalaisuutta vahvistamalla voidaan vahvistaa unionia ja rakentaa ulkosuhteita kestävälle perustalle.

5.6. Alueiden komitea pitää tärkeänä, että komissio neuvoston pyynnön mukaisesti tekee esityksen integroidusta kulttuuriohjelmasta sekä kulttuurirahastosta. Alueiden komitean mielestä on erityisen tärkeää, että tässä yhteydessä kulttuuria ja sen merkitystä tarkastellaan laaja-alaisesti ja että rahastolle myös osoitetaan riittävästi varoja.

5.7. Alueiden komitean mielestä EU:n kulttuuriohjelmia uudistettaessa tulee siis pyrkiä siihen, että tietoisesti vahvistetaan kulttuurista ulottuvuutta integraation perustana. Tämä on viime kädessä mahdollista vain siten, että samanaikaisesti tuetaan kulttuurin monimuotoisuutta ja erilaisten kulttuurien tuntemusta ja ymmärtämistä.

Bryssel, 13. maaliskuuta 1998.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

() Eräs esimerkki kulttuurin määritelmästä sisältyy asiakirjaan In from the Margins, jonka Euroopan neuvosto julkaisi vuonna 1997.

() EYVL C 100, 2.4.1996, s. 30.

() EYVL C 100, 2.4.1996, s. 119.

() EYVL C 215, 16.7.1997, s. 21.

() EYVL C 116, 14.4.1997, s. 65.

() EYVL C 379, 15.12.1997, s. 21.

() Mallin on kehittänyt Geert Hofstede.

() Tähän seikkaan on kiinnittänyt huomiota sosiologi Elisabeth Heidenreich.

() Hypoteesin kulttuurien yhteentörmäyksistä on esittänyt professori Samuel P. Hungtington vuonna 1993.