Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yritysten välitön verotus"



Virallinen lehti nro C 241 , 07/10/2002 s. 0075 - 0080



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yritysten välitön verotus" (2002/C 241/14) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. tammikuuta 2002 työjärjestyksensä 23 artiklan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Yritysten välitön verotus". Lausunnon valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto hyväksyi lausuntonsa 25. kesäkuuta 2002. Esittelijä oli Henri Malosse ja apulaisesittelijä María Sánchez Miguel. Komitea hyväksyi 17. ja 18. heinäkuuta 2002 pidetyssä 392. täysistunnossaan (heinäkuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 127 puolesta 1:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Komissio esitti 23. lokakuuta 2001 neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle tiedonannon "Kohti sisämarkkinoita, joilla ei ole veroesteitä: Strategia yhtenäistetyn yhtiöveropohjan luomiseksi yritysten EU:n laajuista toimintaa varten". 1.2. Kyseisessä tiedonannossa esitetään komission näkemykset toimista, joita se pitää tarpeellisina ja realistisesti toteutettavina yhtiöverotuksen alalla EU:ssa lähivuosina. Niiden avulla on tarkoitus sopeuttaa EU:n yritysverotus uuteen taloudelliseen kehykseen ja tehostaa sisämarkkinoita sisäisiä veroesteitä poistamalla. Yhtiöverolla on 3,2 prosentin osuus Euroopan unionin bkt:sta. 1.3. Komission mielestä EU:n yhtiöverotusjärjestelmät eivät ole pysyneet globalisaation, sisämarkkinoiden taloudellisen yhdentymiskehityksen eivätkä talous- ja rahaliiton kehittymisen tasalla. Tarvitaan uutta lähestymistapaa takaamaan taloudellisten toimijoiden "verotuksellinen hyvinvointi". 1.4. Uutta lähestymistapaa muokatessaan komissio tukeutuu perinpohjaisen taloudellis-oikeudellisen tutkimuksen tuloksiin. Tutkimuksen pohjalta komissio on voinut yhtäältä tuoda esille yritysten tosiasiallisen verorasituksen erot eri maissa ja toisaalta tunnistaa alat, joilla yritysverojärjestelmät vaikeuttavat rajat ylittävää taloudellista toimintaa sisämarkkinoilla ja alentavat siten eurooppalaisten yritysten kansainvälistä kilpailukykyä. 1.5. Ennen kyseisen tiedonannon seikkaperäistä tarkastelua on syytä panna yleisesti merkille tämän komission aloitteen tärkeys. Vastaavaa ei ole esitetty sitten Rudingin komitean vuonna 1992 tekemien päätelmien. Merkittävin innovaatio on epäilemättä yrityksille luotavaa yhtenäistä ja yhdenmukaistettua yhtiöveropohjaa koskeva ehdotus. 1.6. ETSK:n aloite liittyy komission tiedonannollaan alulle panemaan keskusteluun. Siinä otetaan huomioon myös tekijät, jotka johtavat merkittäviin eroihin yritysten välisessä kilpailussa yhtenäismarkkinoilla. Niitä ovat sosiaalikulut, pääoma- ja työvoimakustannukset, yleiset taloudelliset olot, perusrakenteiden ja julkispalveluiden taso sekä henkilöstön koulutus ja ammattitaito. On syytä panna merkille, että verotus voi olla ratkaiseva, mutta ei ainoa tekijä, joka otetaan huomioon investointien sijainnista päätettäessä. 2. Komission tutkimuksen tulokset Kyseisestä tutkimuksesta saadaan ennen kaikkea paljon tietoa unionin eri maissa sijaitsevien yritysten todellisesta verorasituksesta. 2.1. Komission mukaan vertaileminen edellyttää nimellisten verokantojen sijaan tosiasiallisten verokantojen selvittämistä eli yritysten tietyn liiketoimen yhteydessä tosiasiallisesti maksamaa veroa. 2.2. Komissio toteaa, että vaikka verotus on vain yksi ratkaiseva tekijä investointi- ja rahoituspäätösten tekemisessä, tosiasiallisen verorasituksen jäsenvaltiokohtaisten merkittävien erojen takia asiasta on tehtävä yksityiskohtainen analyysi. Tosiasiallisissa yhtiöverokannoissa on EU-maiden välillä suuria eroja (jopa 30 prosenttia), jotka johtuvat pääasiassa pikemminkin kansallisten lakisääteisten verokantojen kuin veropohjan eroista. 2.3. Veropohjan eroista huolimatta verokanta on komission mukaan selkeä kokonaisverorasituksen indikaattori. Komissio on kuitenkin vakuuttunut, että yhtiöverokannoista päättämisen tulee kuulua edelleenkin jäsenvaltioiden toimivaltaan ainakin toistaiseksi. 2.4. Tutkimuksen toisessa vaiheessa eritellään veroesteitä, jotka haittaavat rajat ylittävää taloudellista toimintaa sisämarkkinoilla. Sisämarkkinoiden veropohjan määrittäminen 15:n eri verojärjestelmän avulla synnyttää säännösten noudattamisesta kertyviä kustannuksia, aiheuttaa lukuisia yritysryhmien sisäiseen verokohteluun (siirtohinnoittelu) liittyviä ongelmia ja lisää kaksinkertaisen verotuksen vaaraa. Komission tutkimuksesta ilmenee seuraavia epäsuotuisia seurauksia: 2.4.1. Yritysten on jaettava voitot kullekin lainkäyttöalueelle markkinaehtoperiaatteen mukaisesti ja erillisen kirjanpidon mukaan. 2.4.2. Jäsenvaltiot ovat haluttomia ottamaan huomioon sellaisten lähiyhtiöiden tappioita, joiden voittoihin niillä ei ole verotusoikeutta. 2.4.3. Rajat ylittävät yritysjärjestelyt voivat johtaa mm. myyntivoittojen verotukseen ja muihin maksuihin. 2.4.4. Ristiriidassa olevat verotusoikeudet voivat johtaa kaksinkertaiseen verotukseen. 2.5. Näiden ongelmien lisäksi on olemassa erilaisia sääntöjä, jotka koskevat veronkantoa, verovalituksia ja veronmaksun valvontaa. Näitä verotuskäytänteitä on vielä vaikeampi kartoittaa kuin perustekstejä. 3. Euroopan komission ehdottama strategia Komission ehdottama talouselämän toimijoiden verotukselliseen "hyvinvointiin" tähtäävä strategia on jaettavissa kahteen vaiheeseen. 3.1. Ensinnäkin strategiaan kuuluu kohdennettuja toimenpiteitä, jotka koskevat osinko- ja fuusiodirektiivien laajentamista, rajat ylittävää tappioiden hyvittämistä, siirtohinnoittelua ja kaksinkertaista verotusta käsitteleviä sopimuksia. 3.2. Toisaalta komissio on kuitenkin vakuuttunut, että pidemmällä aikavälillä yritysten on saatava konsolidoitu yhtiöveropohja EU:n laajuista toimintaa varten, jotta voidaan välttää 15:sta erillisestä verojärjestelmästä nykyisin aiheutuvaa tehottomuutta ja ylimääräisiä kustannuksia. 4. Ensimmäinen vaihe: kohdennetuiksi toimenpiteiksi muunnettava lyhyen aikavälin strategia Komissio toteaa, että tietyt kohdennetut toimenpiteet "saattavat samalla toimia laaja-alaisen ratkaisun valmistelevina toimina" ja että lähitulevaisuudessa keskitytään parantamaan nykyisiä sääntöjä ja niiden soveltamista. 4.1. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön täytäntöönpanon helpottaminen Komission on määrä kehittää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tärkeitä päätöksiä koskevia ohjeita helpottaakseen perustamissopimuksen ja yhteisön lainsäädännön yhdenmukaista soveltamista. Se aikoo jatkaa ja laajentaa vuonna 2001 tästä aiheesta aloittamaansa jäsenvaltioiden kanssa pidettävien kokousten sarjaa. 4.2. Emo- ja tytäryhtiödirektiivi ja yritysjärjestelydirektiivi Rajojen yli kulkeviin tulovirtoihin ja yritysjärjestelyihin kohdistetaan usein ylimääräisiä veroja. Emo- ja tytäryhtiödirektiivin (90/435/ETY) ja yritysjärjestelydirektiivin (90/434/ETY) avulla ei ole saatu ratkaistua kaikkia ongelmia tällä alalla. 4.2.1. Komissio ehdottaa emo- ja tytäryhtiödirektiiviin ja yritysjärjestelydirektiiviin muutoksia, joihin liittyy ko. direktiivien soveltamista ja toimeenpanoa koskevia yksityiskohtaisia ohjeita. 4.2.2. Komissio teki jo vuonna 1993 ehdotuksia näiden direktiivien muuttamiseksi (soveltamisalan laajentaminen kaikkiin yhtiöveron alaisiin yrityksiin). Nyt se katsoo kuitenkin, että näitä direktiivejä tulee myös laajentaa ja parantaa siten, että ne koskisivat laajempaa joukkoa erilaisia veroja ja liiketoimia. Direktiivien soveltamisalan tulisi sitä paitsi koskea kaikkia yrityksiä, jotka tulevaisuudessa toimivat Eurooppa-yhtiön (Societas Europeae - SE) perussäännön mukaan. 4.2.3. Mahdollisuudet kompensoida toisessa maassa syntyneitä tappioita ovat erittäin vähäiset. Usein yritysryhmiä verotetaan yhdessä sisämarkkinamaassa saadusta voitosta, ilman että otetaan samalla huomioon jossakin toisessa maassa tuotettu tappio. 4.2.4. Komissio aikoo vetää takaisin vuonna 1990 tekemänsä direktiiviehdotuksen, jolla yrityksille oli tarkoitus tarjota mahdollisuus ottaa huomioon toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevien kiinteiden toimipaikkojensa ja tytäryhtiöidensä tappiot. Jäsenvaltiot eivät ole hyväksyneet ehdotusta. 4.2.5. Häivyttääkseen jäsenvaltioiden varaukset yhteisön tällä alalla tekemiä aloitteita kohtaan komissio aikoo kutsua vuonna 2002 koolle neuvoa-antavia kokouksia jäsenvaltioiden kanssa laatiakseen parannetun, sovellusalaltaan mahdollisesti aiempaa laajemman ehdotuksen ja esittää selvityksen lainsäädännöllisistä aikomuksistaan ennen vuoden 2003 loppua. 4.3. Siirtohinnoittelu Siirtohinnoittelu on kansainvälisesti merkittävimpiä riita-asioiden aiheita yritysten ja veroviranomaisten välillä ja jopa veroviranomaisten kesken. 4.3.1. Monikansallisten yritysten sisäisen tavara- ja palvelukaupan verottaminen on tärkeää etenkin siksi, että kyseinen kauppa on kasvanut viime vuosina ennennäkemättömästi. Se on nykyisin lähes puolet maailman kauppavaihdosta. Veroviranomaisilla on alueellisen toimivaltansa johdosta pakostakin rajallinen näkökulma monikansallisiin yrityksiin ja niiden kaupallisiin toimiin. Kattavaa näkemystä toiminnasta on mahdoton saada. 4.3.2. On myös totta, että kyseisten kauppojen maksutoimet eivät aina noudata markkinoiden lakeja. Yritysten epäillään usein pienentävän kokonaisverotustaan siirtämällä voittojaan maihin, joissa verotus on edullisinta. Veroviranomaiset kyseenalaistavat hinnat, jotka eivät vastaa itsenäisten yritysten välillä käytettyjä hintoja. Kaksoisverotuksen vaara on suuri, sillä lähestymistavat vaihtelevat maittain. Näin ollen samaa hintaa pidetään liian korkeana yhdessä ja liian alhaisena toisessa valtiossa, mikä edellyttää tasausta molemmissa tapauksissa, elleivät viranomaiset pysty sopimaan "oikeudenmukaista hintaa". 4.3.3. Oikeudenmukaisten periaatteiden saavuttamiseen tähtäävistä, etenkin OECD:n kannustamana tehdyistä toimista huolimatta riitautumisen vaara on veroviranomaisten ja yritysten välillä edelleenkin erittäin suuri, varsinkin kun verotulojen säilyttäminen on kyseisten viranomaisten tärkein tavoite. Seurauksena on usein kaksinkertainen verotus. 4.3.4. Koska kansainvälisiä verosopimuksia ei tässä tapauksessa voida soveltaa tehokkaasti, kaavaillut vaihtoehdot eivät ratkaise valtiokohtaisten eri arviointitapojen ongelmaa, sillä valtioilla on vain osittainen näkemys koko toiminnasta. 4.3.5. Tämän, vastaisuudessa yhtenäisillä eurooppalaisilla markkinoilla entistäkin hankalamman ongelman vuoksi Euroopan unionissa on löydettävä yhteisiä ratkaisuja. 4.3.6. Komissio ehdottaakin, että vuoden 2002 alkupuoliskolla perustetaan jäsenvaltioiden kanssa "siirtohinnoittelua koskeva yhteinen keskustelufoorumi". Sen tavoitteena olisi parantaa rajat ylittävien, yritysryhmän sisäisten kauppojen verotusta koskevaa jäsenvaltioiden ja yritysten välistä koordinaatiota. Lisäksi jäsenvaltioilla on taipumus velvoittaa yrityksiä täyttämään yhä raskaampia siirtohinnoittelua koskevia dokumentointivaatimuksia. Foorumissa voitaisiin tutkia asioita, jotka eivät edellytä lakien säätämistä. Tällaisia olisivat esimerkiksi hinnoittelua koskevat ennakkosopimukset, dokumentointivaatimukset ja OECD:n suuntaviivojen mukaiset siirtohinnoittelumenetelmät. 4.4. Välitysmenettelyä koskeva yleissopimus ja kaksinkertaista verotusta koskevat sopimukset Mekanismit, joilla pyritään lieventämään rajat ylittävästä toiminnasta aiheutuvaa kaksinkertaista verotusta, oli sitten kyseessä kaksoisverotusta koskevat kahdenväliset sopimukset tai vuoden 1990 yleissopimus, jolla pyritään poistamaan kansallisten hallintojen erilaiset tavat suhtautua voittojen siirron tarkistamiseen lähiyhtiöiden välillä (välitysmenettely-yleissopimus, 90/436/ETY), eivät toimi tyydyttävällä tavalla. 4.4.1. Vuonna 2003 komissio aikoo esitellä ehdotuksen direktiiviksi, jolla pyritään uudistamaan ja parantamaan välitysmenettelyä koskevaa yleissopimusta ja antamaan sen sisältämät määräykset Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkittaviksi. 4.4.2. Vuonna 2004 komissio aikoo julkaista tiedonannon kaksinkertaista verotusta käsittelevistä sopimuksista. Tarkoituksena on korostaa tarvetta mukauttaa jäsenvaltioiden kahdenvälisten sopimusten tiettyjä määräyksiä OECD:n sopimusmallin mukaisiksi, jotta ne noudattavat yksiselitteisemmin EY:n perustamissopimuksen periaatteita. Tavoitteena on saada aikaan yhteisöön kuulumisen erityisvaatimuksia vastaava OECD:n mallin mukainen yleissopimus selittävine huomautuksineen tai laatia jopa monenvälinen EU-sopimus. 5. Toinen vaihe: yhtenäistettyä yhtiöveropohjaa koskeva pitkän aikavälin strategia Kyseessä on tiedonannon pääasiallinen innovaatio. 5.1. Vaikka edellä mainitut kohdennetut toimenpiteet mahdollistavat edistymisen veroesteiden poistamisessa, komissio on tietoinen, että perusongelma - sisämarkkinoiden 15 erilaista verojärjestelmää - säilyy. On siis ratkaistava ongelman varsinaiset syyt. 5.2. Tiedonantoon liitetty tutkimus edesauttaa pohdintaa melkoisesti. Siinä simuloidaan verojärjestelmien tiettyjen piirteiden teoreettisen yhdenmukaistamisen vaikutuksia. 5.3. Merkittävin vaikutus saavutettaisiin ottamalla käyttöön yhdenmukainen nimellinen verokanta koko EU:ssa. Minkään muun tutkitun skenaarion vaikutus ei ole siihen verrattavissa. 5.4. Komission mielestä yhtiöiden toimet EU:ssa kattavan yhtenäisen yhtiöveropohjan määrittäminen olisi ratkaisu, joka saattaisi tehostaa ja yksinkertaistaa yhtiöverojärjestelmiä ja tehdä niistä avoimempia etenkin vähentämällä säännösten noudattamiseen liittyviä kustannuksia. 5.5. Yhtenäisen yhtiöveropohjan käyttöönotto tarjoaisi rajat ylittävää ja kansainvälistä toimintaa EU:ssa harjoittaville yrityksille mahdollisuuden: - laskea koko konsernin tulo käyttäen vain yksiä sääntöjä - tehdä yhdistetty tilinpäätös verotusta varten, jolloin poistettaisiin puhtaasti konserninsisäisten tapahtumien mahdolliset verovaikutukset. 5.6. Komission tutkimuksessa eritellään useita mahdollisia teknisiä lähestymistapoja. Tutkitut vaihtoehdot ovat seuraavat: 5.6.1. Emoyhtiön kotivaltiossa tapahtuva verotus. Monikansallisen ryhmittymän yhtenäinen veropohja laskettaisiin sen valtion verotuskäytännön mukaisesti, jonne emoyhtiö on asettunut (eli jossa yhtiön kotipaikka sijaitsee). 5.6.2. Yhteiseen veropohjaan perustuva verotus. Monikansallisen yritysryhmän yhtenäinen veropohja laskettaisiin uusien, koko Euroopan unionin alueella sovellettavien yhdenmukaisten sääntöjen perusteella. 5.6.3. Yhteisön yritystulovero. Yritystulovero perittäisiin unionin tasolla ja (ainakin osa) verotulo(sta) käytettäisiin Euroopan unionin talousarvioon. 5.6.4. Nykyisten veropohjien pakollinen yhdenmukaistaminen. Toisin kuin kolmessa ensimmäisessä vaihtoehdossa, jotka olisivat voimassa kansallisten verojärjestelmien rinnalla, tässä vaihtoehdossa kaikkien Euroopan unionissa toimivien yritysten yhteinen veropohja laskettaisiin yhtenäisten sääntöjen perusteella. 5.7. Eurooppa-yhtiöiden alalla odotettava kehitys (pk-yritysten eurooppalainen perussääntö, jollaista ehdotettiin TSK:n 21. maaliskuuta 2002 antamassa oma-aloitteisessa lausunnossa(1)) tarjoaa myös mahdollisuuden säätää näille yrityksille tarvittaessa laaja-alainen yritysverojärjestelmä ja yhtenäinen yhtiöveropohja, joka kattaa niiden koko toiminnan EU:ssa. 5.8. Tätä toista vaihetta varten komissio avaa keskustelun siitä, millaista yhtiöverotuksen tulee lopultakin olla Euroopassa. Samalla se esittelee lukuisia vaihtoehtoja, joista on tehtävä selvät valinnat. 6. Noudatettavat perusperiaatteet 6.1. ETSK tukee komission kunnianhimoista lähestymistapaa. Sen mielestä unionin toimeenpanevan elimen tulee tehdä ehdotuksia, jotka vastaavat Euroopan integraatiotarpeisiin. 6.2. ETSK pahoittelee kuitenkin, että komission ehdotusten soveltamisalana on pääasiassa yritysten rajat ylittävän toiminnan veroesteet, vaikka verotuksen erot koskettavat kaikkia yrityksiä, etenkin pienyrityksiä. ETSK katsoo, ettei avoimuuden puutteen kielteisiä vaikutuksia tule aliarvioida. Sama koskee liian suuria eroja, jotka voivat verojen polkumyynnin myötä vääristää kilpailua voimakkaasti. 6.3. Yritysten rehdin kilpailun luominen, jota korostettiin Rudingin kertomuksessa, tulee olla kaikkien unionin veroaloitteiden ensisijaisena tavoitteena. 6.4. Kaikenlaisten, varsinkin pienimpien yritysten tasapuolisen kohtelun tulee olla enemmän kuin pelkkä tavoite. Sen tulee olla velvoite, joka ohjaa tätä hanketta sen kaikissa toteuttamisvaiheissa. 6.5. Näiden verotusta koskevien ehdotusten tulee olla yhdensuuntaisia Euroopan unionin poliittisten päätavoitteiden kanssa. Cardiffissa ja Luxemburgissa päätettyjen strategioiden mukaan on esimerkiksi tärkeää, että nämä ehdotukset luovat työllisyyttä tukevan ympäristön ja että niillä tähdätään työn ja pääoman muodostamien tuotannontekijöiden tasapuoliseen verottamiseen. On myös tärkeää muokata nämä ehdotukset Lissabonin Eurooppa-neuvoston päättämiä kilpailukyvyn tavoitteita vastaaviksi ja suosia verotusta, joka kannustaa perustamaan ja kehittämään yrityksiä ja työllisyyttä. 6.6. ETSK kannattaa lähestymistapaa, joka mahdollistaa verojärjestelmien yksinkertaistamisen sekä rajat ylittävässä että kansallisen tason yritystoiminnassa. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on olennaista tähdätä yritysten verojärjestelmien avoimuuteen Euroopan unionissa. 6.7. ETSK:n mielestä unionin on syytä ottaa mallia ratkaisuista, joita veroalalla on jo tehty maissa, joissa erilaisia järjestelmiä sovelletaan avoimesti alueiden erilaisuutta ja itsenäisyyttä kunnioittaen ja rehdin kilpailun periaatetta loukkaamatta. Tässä yhteydessä lienee syytä tutkia tarkemmin Sveitsin mallia, sillä Sveitsissä on näytetty onnistuvan yhdistämään ristiriidattomasti läheisyysperiaate ja kokonaisuuden yhdenmukaistaminen. 6.8. ETSK korostaa, että verolainsäädäntö tulee liittää tiiviisti tilinpäätössuositusten yhdenmukaistamisprosessiin. 6.8.1. Euroopan unioni ei ole onnistunut yhdenmukaistamaan tosiasiallisesti eurooppalaisten yritysten tilinpäätösvaatimuksia. Vaikka neljännen ja seitsemännen yritysdirektiivin hyväksyminen onkin lähentänyt yritysten kansallisia kirjanpitoja, yritysmuotokohtaiset muutokset ja erityispiirteet ovat luoneet yhdenmukaistamista haittaavia sääntöjä. 6.8.2. Kansainvälisten tilinpäätössuositusten soveltaminen saattaisi olla ratkaisu. Kyseiset suositukset on jo sisällytetty yhteisön lainsäädäntöön(2) pörssinoteerattuja yrityksiä, rahoitusyrityksiä ja vakuutusyrityksiä varten. Näiden kansainvälisten suositusten tarkoituksena on kuitenkin tarjota tilinpäätöstietoa sijoittajille, kun taas yritysverotusta varten tarvitaan yrityksen talouden tilaa kuvaavaa kirjanpitoa, jotta voidaan määritellä kunakin verovuonna saavutettu tulos. 6.9. ETSK tukee lähestymistapaa, jossa EU:n veroehdotukset nivotaan yhteen yritysten eurooppalaisten perussääntöjen kanssa. Komitean antaman oma-aloitteisen lausunnon "Pk-yritysten eurooppalainen perussääntö"(3) mukaan kyseisiä perussääntöjä tulee olla kaikenlaisia yrityksiä varten. 6.10. ETSK uskoo, että EU:n seuraava laajeneminen maihin, joissa tulot ovat yleisesti huomattavasti keskitason alapuolella, nopeuttaa kaikkia unionin aloitteita yhtiöverotuksen alalla. Itse asiassa tämä laajeneminen suurentaa yhtenäismarkkinoilla olevia verotuseroja entisestään. Toisaalta on hyödyllistä vakiinnuttaa tiettyjä yhteisiä periaatteita maihin, jotka ovat muodostamassa omaa verotusjärjestelmäänsä täysin uudelle perustalle. 7. ETSK:n näkemykset 7.1. Ensimmäisen vaiheen osalta ETSK tukee komission ehdotuksia, joilla pyritään nopeuttamaan kaksoisverotuksen poistamissäädöksiä. Se kannattaa erityisesti ehdotusta siirtohinnoittelua koskevan yhteisen keskustelufoorumin perustamiseksi. 7.1.1. ETSK pitää näitä ehdotuksia merkittävänä askeleena veroesteiden poistamisessa yhtenäismarkkinoilta. Kyseiset aloitteet eivät kuitenkaan vaikuta yhtenäismarkkinoita vaivaaviin kohtuuttomiin verotusvääristymiin, jotka saattavat voimistua laajentumisen yhteydessä. 7.1.2. ETSK kehottaa soveltamaan ensimmäistä, käytännöllisiä ratkaisuja tuovaa vaihetta viivyttelemättä. 7.2. ETSK hyväksyy(4) seuraavaan vaiheeseen sisältyvän veroesteettömien sisämarkkinoiden tavoitteen. Komitean mielestä sen avulla päästään laatimaan periaatteita, jotka edistävät rehdin kilpailun sisämarkkinoita. Näillä yhteisillä periaatteilla voidaan myös edistää yksinkertaistamisen, kilpailukyvyn ja työpaikkojen luomisen tavoitteita. 7.2.1. ETSK:n mielestä Euroopan unioniin on luotava edellytykset verotusjärjestelmien avoimuudelle, mikä on ehtona rehdin kilpailun edellytysten luomiselle. Komission ehdottama neljäs vaihtoehto yhteisestä veropohjasta on ainoa, joka vastaa tätä tavoitetta. Itse asiassa komission ehdottamilla kolmella muulla vaihtoehdolla (pakollista eurooppalaista verotusta lukuun ottamatta) tähdätään kahden erilaisen järjestelmän luomiseen sen perusteella, onko yrityksellä kotimaansa rajojen ulkopuolelle ulottuvaa liiketoimintaa vai ei. Kyseiset ratkaisut loisivat eräänlaisen kaksinopeuksisen verotuksen veroetuoikeuksineen. Siksi niitä ei voida hyväksyä. 7.2.2. Tavoitteena oleva yhtenäinen veropohja kaikille EU:ssa toimiville yrityksille ei ole ristiriidassa EU:n jäsenvaltioiden ja alueiden riippumattoman veronkanto-oikeuden kanssa, sillä jäsenvaltioilla ja alueilla säilyy oikeus päättää veroaste. On syytä tähdentää, että avoimuutta lisäävä yhtenäinen veropohja tarjoaisi taloudellisille toimijoille mahdollisuuden painostaa voimakkaasti kansallisia viranomaisia. Näin ei ole nykyisin, koska verojärjestelmät eivät ole avoimia. Olisi itse asiassa toivottavaa, että yritysten välittömässä verotuksessa päädyttäisiin samalle tasolle. Välivaiheena voisi olla veroasteen tai viiteveroasteen vaihteluvälien määrittäminen siten, että ne vastaisivat etenkin EU:n kilpailukyvyn parantamista koskeviin Lissabonin Eurooppa-neuvoston tavoitteisiin. 7.2.3. Yhtenäistä veropohjaa tutkiessaan komission tulisi myös ottaa huomioon, että tarvitaan tuotannontekijöiden tasapuolista verotusta. Etenkään ei tule lannistaa työllisyyttä. 7.2.4. ETSK suhtautuu myönteisesti siihen, että yhtenäiseen veropohjaan tähtäävää prosessia kokeillaan Eurooppa-yhtiön perussäännön valinneisiin yrityksiin. On itsestään selvää, että kysymykseen ei tule näille yrityksille muihin yrityksiin verrattuna etuoikeutetumman verotusaseman myöntäminen. Näiden yritysten suosimiseksi ja mielenkiinnon lisäämiseksi Eurooppa-yhtiön perussääntöä kohtaan niille voitaisiin ehdottaa komission toisen vaihtoehdon mukaista yhteistä veropohjaa. Se olisi avuksi yksinkertaistamisessa yrityksille, joilla on rajat ylittävää toimintaa. ETSK on sitä mieltä, että kaikilla yrityksillä tulisi niiden järjestelyistään ja koostaan riippumatta olla Eurooppa-yhtiön asema. ETSK kehottaa komissiota viipymättä tarkastelemaan tekemäänsä aloitetta, jolla tähdätään Eurooppa-yhtiön aseman myöntämiseen pk-yrityksille. 7.2.5. ETSK suhtautuu suopeasti myös institutionaaliseen kehitykseen, joka tarjoaa mahdollisuuden saavuttaa verotuksellisesti avoimet sisämarkkinat, ja erityisesti yksimielisiin päätöksiin kohdistuviin muutoksiin yritysverotusta koskevissa asioissa. Se tukee myös ajatusta Nizzan sopimuksessa määritetyn tiiviimmän yhteistyön menettelyn soveltamisesta, mikä tarjoaisi osalle jäsenvaltioista mahdollisuuden toimia edelläkävijöinä yhteisön sääntöjen puitteissa. Bryssel, 17. heinäkuuta 2002. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) EYVL C 125, 27.5.2002, s. 100 "Pk-yritysten eurooppalainen perussääntö" (INT/109). (2) EYVL C 260, 17.9.2001, s. 86, "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus kansainvälisten tilinpäätössuositusten soveltamisesta" (INT/101). (3) EYVL C 125, 27.5.2002, s. 100 "Pk-yritysten eurooppalainen perussääntö" (INT/109). (4) EYVL C 48, 21.2.2002, s. 73 "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille ja talous ja sosiaalikomitealle Euroopan unionin veropolitiikan ensisijaisista tavoitteista tulevina vuosina" (ECO/072) ja EYVL C 149, 21.6.2002, s. 73 "Verokilpailu ja sen vaikutukset yritysten kilpailukykyyn" (ECO/067).