Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI vakuutusedustuksesta (uudelleenlaadittu teksti) /* COM/2012/0360 final - 2012/0175 (COD) */





PERUSTELUT 1. Ehdotuksen tausta Vakuutusedustuksesta annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/92/EY (IMD1)[1] on ainoa EU:n säädös, jolla säännellään vakuutustuotteiden myyntipistettä kuluttajien oikeuksien varmistamiseksi. Direktiivi hyväksyttiin 9. joulukuuta 2002, ja jäsenvaltioiden oli määrä saattaa se osaksi kansallista lainsäädäntöä viimeistään 15. tammikuuta 2005. Direktiivillä varmistetaan yhdenmukaistamisen vähimmäistaso, ja se sisältää korkean tason periaatteet. EU:n 27 jäsenvaltiota ovat panneet sen täytäntöön hyvin eri tavoin. Tarve tarkistaa vakuutusedustusdirektiiviä todettiin jo silloin, kun komissio toteutti täytäntöönpanotarkastuksen vuosina 2005–2008. Finanssimarkkinoiden hiljattainen ja tämänhetkinen myllerrys on tuonut korostetusti esille, kuinka tärkeää on varmistaa tehokas kuluttajansuoja kaikilla finanssialoilla. G20-ryhmä pyysi marraskuussa 2010 OECD:tä, finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmää (FSB) ja muita asiaan liittyviä kansainvälisiä organisaatioita kehittämään yhteiset periaatteet finanssipalvelujen alalla kuluttajansuojan lujittamiseksi. G20-ryhmän luonnoksessa finanssialan kuluttajansuojaa koskevista korkean tason periaatteista korostetaan sitä, että kaikkia finanssipalvelujen tarjoajia ja suoraan kuluttajien kanssa tekemisissä olevia asiamiehiä on säänneltävä ja/tai valvottava asianmukaisesti. Kyseisten periaatteiden mukaan kuluttajiin olisi aina sovellettava vertailukelpoisia kuluttajansuojavaatimuksia. Vakuutusedustusdirektiiviin nyt tehtävä tarkistus olisi nähtävä kyseisten suuntaviivojen ja asiaan liittyvien kansainvälisten aloitteiden valossa. Kun Euroopan parlamentissa keskusteltiin direktiivistä, jolla säännellään riskiperusteista lähestymistapaa vakuutusyritysten pääomittamiseen ja valvontaan (Solvenssi II)[2] ja joka hyväksyttiin vuonna 2009, pyydettiin erityisesti, että myös vakuutusedustusdirektiiviä tarkistettaisiin. Jotkut Euroopan parlamentin jäsenet ja jotkin kuluttajajärjestöt katsoivat, että vakuutuksenottajien suojaa oli parannettava finanssikriisin jälkimainingeissa ja että eri vakuutustuotteiden myyntikäytäntöjä voitaisiin parantaa. Erityisesti on tuotu esille syvä huoli sijoituspiirteitä sisältävien henkivakuutustuotteiden myyntiä koskevasta sääntelystä. Jotta voitaisiin varmistaa eri alojen välinen johdonmukaisuus, Euroopan parlamentti pyysi, että vakuutusedustusdirektiivin tarkistuksessa otettaisiin huomioon rahoitusmarkkinadirektiivin parhaillaan käynnissä oleva tarkistus (MiFID II) [3]. Tämä merkitsee sitä, että aina kun kyseessä on sijoituspiirteitä sisältävien henkivakuutustuotteiden myyntikäytäntöjen sääntely, tarkistetusta direktiivistä tehdyn ehdotuksen (IMD2) olisi täytettävä samat kuluttajansuojavaatimukset kuin MiFID II:n. 1.1. Ehdotuksen tavoitteet Tarkistetulla direktiivillä (IMD2) pyritään tehostamaan vähittäisvakuutusmarkkinoiden sääntelyä. Tarkoituksena on varmistaa tasavertaiset toimintaedellytykset kaikkien niiden kesken, jotka ovat mukana vakuutustuotteiden myynnissä, ja parantaa vakuutuksenottajien suojaa. Nyt tehtävän tarkistuksen tärkeimpiä tavoitteita ovat vääristymätön kilpailu, kuluttajansuoja ja markkinoiden yhdentyminen. IMD2-hankkeella on tarkoitus saavuttaa seuraavat konkreettiset parannukset: laajentaa vakuutusedustusdirektiivin soveltamisala kaikkiin jakelukanaviin (esimerkiksi ensivakuuttajat ja autovuokraamot); tunnistaa, hallinnoida ja lieventää eturistiriitoja; lisätä yhdenmukaistamisen tasoa, kun kyseessä ovat tämän direktiivin keskeisten säännösten rikkomisesta määrättävät hallinnolliset seuraamukset ja toimenpiteet; lisätä neuvonnan soveltuvuutta ja objektiivisuutta; varmistaa, että myyjän ammattipätevyys vastaa myytävien tuotteiden monimutkaisuutta; yksinkertaistaa ja lähentää menettelyjä, joita EU:ssa sovelletaan rajat ylittävään vakuutusmarkkinoillepääsyyn. 1.2. Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ehdotuksen tavoitteet ovat unionin politiikan ja tavoitteiden mukaisia. Perussopimuksessa määrätään toimista, jolla varmistetaan sisämarkkinoiden toteuttaminen ja toiminta, korkeatasoinen kuluttajansuoja ja palvelujen tarjoamisen vapaus. Tämä ehdotus jätetään hyväksyttäväksi osana kuluttaja-alan vähittäiskauppapakettia, johon sisältyvät myös sijoitustuotteista julkaistavia tietoja koskeva PRIPS-ehdotus ja UCITS V. PRIPS-aloitteen tavoitteena on varmistaa johdonmukainen horisontaalinen lähestymistapa sijoitustuotteita koskevien tietojen ja sijoituspiirteitä sisältäviä vakuutustuotteita (niin kutsutut vakuutusalan PRIPS-tuotteet[4]) koskevien tietojen julkaisemiseen. Myyntikäytäntöjä koskevat säännökset sisällytetään vakuutusedustusdirektiivin ja rahoitusmarkkinadirektiivin tarkistuksiin. Ehdotus on lisäksi johdonmukainen suhteessa EU:n muuhun lainsäädäntöön ja politiikkaan ja täydentää niitä. Erityisesti tämä koskee kuluttajan- ja sijoittajansuojaa ja vakavaraisuusvalvontaa, kuten Solvenssi II:ta, MiFID II:ta ja PRIPS-aloitetta. IMD2:lla säännellään kaikkien vakuutustuotteiden myyntikäytäntöjä, alkaen yleisistä vakuutustuotteista, kuten moottoriajoneuvovakuutukset, ja päätyen henkivakuutussopimuksiin, mukaan lukien sijoituspiirteitä sisältävät henkivakuutustuotteet, esimerkiksi sijoitussidonnaiset henkivakuutustuotteet. IMD2 olisi jatkossakin yhdenmukaistamisen vähimmäistason varmistava säädös. Tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltiot voivat päättää mennä pidemmälle, jos se on tarpeen kuluttajien suojelemiseksi. IMD1:ssä vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia tiukennetaan kuitenkin huomattavasti. Joitakin uuden direktiivin osia lujitetaan tason 2 toimenpiteillä, jotta säännöt yhdenmukaistettaisiin rahoitusmarkkinadirektiivin kanssa: erityisesti tämä koskee lukua, jolla säännellään sijoituspiirteitä sisältävien henkivakuutustuotteiden jakelua. 2. Kuulemisten ja vaikutustenarviointien tulokset Komission yksiköt pyysivät neuvoja Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaiselta (EVLEV) (aiempi Euroopan vakuutus- ja eläkevalvojien komitea) lukuisista vakuutusedustusdirektiivin tarkistukseen liittyvistä seikoista. EVLEV:n lopullinen kertomus toimitettiin marraskuussa 2010[5]. Komission yksiköt tapasivat vuosina 2010 ja 2011 säännöllisesti vakuutusalan, kuluttajajärjestöjen ja valvontaviranomaisten edustajia keskustellakseen tulevasta tarkistuksesta. Komission yksiköt järjestivät IMD1:n tarkistamista koskevan julkisen kuulemisen 26. päivän marraskuuta 2010 ja 28. päivän helmikuuta 2011 välillä. Kuulemisen tulokset tukivat myös pääpiirteissään sitä, että IMD1:tä tarkistettaisiin komission yksiköiden hahmottelemien suuntaviivojen mukaisesti.[6] IMD2:ta koskeva julkinen kuuleminen järjestettiin 10. joulukuuta 2010. Keskusteluissa keskityttiin direktiivin soveltamisalaan, vakuutusedustajien antamia tietoja koskeviin vaatimuksiin, eturistiriitoihin, rajat ylittävään kauppaan ja ammattipätevyyttä koskeviin vaatimuksiin[7]. Jäsenvaltioiden asiantuntijoiden ja EVLEV:n kanssa järjestettiin 11. huhtikuuta 2011 kokous, jossa keskusteltiin julkisen kuulemisen tuloksista sekä IMD2:n mahdollisesta rakenteesta ja sisällöstä. Suurin osa kyseisiin kokouksiin osallistuneista sidosryhmistä kannatti sitä, että IMD1:tä tarkistettaisiin komission yksiköiden hahmottelemien suuntaviivojen mukaisesti. Komissio arvioi eri toimintavaihtoehtojen vaikutuksia parempaa sääntelyä koskevan politiikan mukaisesti. Vaikutusten arvioinnin valmistelussa hyödynnettiin useita erityisiä tutkimuksia, joita komission eri yksiköt olivat tilanneet. Ensinnäkin MARKT-pääosasto tilasi PricewaterhouseCoopersilta (PWC) tutkimuksen, jossa tehtäisiin laaja yleiskatsaus siihen, miten vakuutustuotteiden jakelu toimii EU:ssa. Raportti valmistui heinäkuussa 2011, ja se julkaistiin komission verkkosivustolla[8]. Toiseksi tässä ehdotuksessa otetaan huomioon vuonna 2010 tilatun tutkimuksen tulokset. Kyseinen tutkimus koski kustannuksia ja hyötyjä, joita aiheutuisi, jos vakuutustuotteiden ja vakuutusmuotoisten sijoitustuotteiden jakelusääntöjä mahdollisesti muutettaisiin[9]. Kolmanneksi huomioon on otettu tutkimustulokset, joita saatiin, kun pyrittiin arvioimaan EU:ssa annetun neuvonnan laatua[10]. Lisäksi huomioon on otettu neljäs tutkimus, jossa pyrittiin saamaan käyttäytymistaloustieteen näkemyksiä sijoittajien päätöksentekoon liittyvistä eri näkökohdista[11]. Vaikutusten arvioinnissa esille tuotuja toimintavaihtoehtoja arvioitiin seuraavien perusteiden mukaan: markkinoiden yhdentyminen markkinatoimijoiden kannalta, asiakkaan suoja ja asiakkaiden luottamus, tasapuoliset toimintaedellytykset eri markkinatoimijoiden kannalta sekä kustannustehokkuus eli se, missä määrin eri vaihtoehdoilla saavutetaan asetetut tavoitteet ja helpotetaan vakuutusmarkkinoiden toimintaa kustannustehokkaalla ja vaikuttavalla tavalla. Komission yksiköt ovat arvioineet hallinnollista taakkaa edellä mainitun PWC:n tekemän tutkimuksen ja toimialaa koskevien tilastotietojen perusteella. Niiden yleisarvion mukaan ehdotuksen kustannukset jäävät suhteellisen kohtuullisiksi eli keskimäärin noin 730 euroon yritystä kohti, kun otetaan huomioon se, että ehdotus vaikuttaa lukuisiin yrityksiin (noin miljoonaan yritykseen). Vaikutusten arviointi saatiin päätökseen vuonna 2012. Euroopan komission vaikutustenarviointilautakunnan suositukset on otettu huomioon erityisesti siltä osin, millaisia vaikutuksia kohdistuu pk-yrityksiin. Edustajina toimivat pk-yritykset esimerkiksi jäävät voimassa olevan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle mutta sisällytetään uuteen direktiiviin tällä ehdotuksella. Ne ovat ennen kaikkea yrityksiä, jotka harjoittavat pääasiallisesti jotakin muuta toimintaa kuin vakuutusedustusta (eli ne toimivat vakuutusedustajina pelkästään sivutoimisesti ja toimivat pääasiallisesti jollakin muulla alalla, esimerkiksi ovat matkatoimistoja tai autovuokraamoja). Näihin edustajiin sovelletaan kevyempää järjestelmää (ilmoitusmenettely, tämän ehdotuksen 4 artikla), sillä se on oikeasuhteinen lähestymistapa ottaen huomioon niiden harjoittaman vakuutusedustuksen sivutoiminen luonne. Yleisesti ottaen käyttöön otetaan oikeasuhteiset vaatimukset, jotta huomioon voidaan ottaa pk-yritysten huolenaiheet, ja noudattaa periaatetta ”mitä yksinkertaisemmat tuotteet, sitä vähemmän sääntöjä”. Toisaalta jotkin sijoitustuotteet tarjotaan esimerkiksi henkivakuutussopimuksen muodossa. Näiden tuotteiden (sijoituspiirteitä sisältävät henkivakuutussopimukset (vakuutusmuotoiset sijoitustuotteet eli vakuutusalan PRIPS-tuotteet)) myyntikäytännöille vahvistetaan tiukempi järjestelmä (VII luku). 3. Ehdotuksen oikeudellinen sisältö 3.1. Oikeusperusta Ehdotus perustuu SEUT-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan ja 62 artiklaan. Sillä korvataan direktiivi 2002/92/EY, ja siinä käsitellään vakuutusedustajia ja muita vakuutustuotteiden myyjiä koskevien kansallisten säännösten yhdenmukaistamista. Ehdotuksella direktiivin soveltamisalaan sisällytetään tietyt sivutoimiset myyjät ja myynnin jälkeiset liiketoimet, kuten vahinkotarkastajat ja korvauskäsittelijät. Siinä selkeytetään sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämistä sekä kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaisten valtuuksia tässä suhteessa. Ehdotuksen päätavoitteena ja kohteena on yhdenmukaistaa kansalliset säännökset, jotka koskevat kaikkiin vakuutustuotteiden myyjiin ja muihin vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoilla toimiviin yhteisöihin sovellettavia liiketoiminnan menettelytapasääntöjä, näiden myyjien ja yhteisöjen hallintovaatimuksia ja niiden valvontakehystä. 3.2. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaate Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti (SEU-sopimuksen 5 artiklan 3 kohta) EU:n tasolla olisi toteutettava toimia vain, jos jäsenvaltiot eivät voi yksin riittävällä tavalla saavuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita, vaan ne voidaan ehdotetun toiminnan laajuuden tai vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin EU:n tasolla. Useimmat tähän tarkistukseen sisältyvät kysymykset kuuluvat jo nykyisen vakuutusedustusdirektiivillä luodun oikeuskehyksen soveltamisalaan. Vakuutusmarkkinat ovat lisäksi luonteeltaan yhä enemmän valtioiden rajat ylittäviä. Edellytysten, joiden mukaan yritykset ja toimijat voivat kilpailla keskenään tässä tilanteessa (olipa sitten kyse avoimuutta koskevista säännöistä tai asiakkaan suojasta), on oltava yhdenmukaiset yli rajojen. Ne on asetettu nyt avainasemaan vakuutusedustusdirektiivissä. Vakuutusedustusdirektiivillä luodun sääntelykehyksen päivittäminen ja muuttaminen siten, että siinä otetaan huomioon vakuutusmarkkinoilla kyseisen direktiivin täytäntöönpanon jälkeen tapahtunut kehitys, edellyttää toimia Euroopan tasolla. Markkinoiden yhdentymisen vuoksi yksittäiset kansallisen tason toimenpiteet olisivat huomattavasti tehottomampia ja johtaisivat markkinoiden pirstoutumiseen, mikä puolestaan aiheuttaisi sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöä ja kilpailun vääristymistä. EVLEV:lla olisi oltava keskeinen asema uuden EU:n laajuisen kehyksen täytäntöönpanossa. EVLEV:lle tarvitaan siksi erityisvaltuudet, jotta vakuutusmarkkinoiden toimintaa voidaan parantaa. Ehdotuksessa otetaan kaikilta osin huomioon suhteellisuusperiaate, eli EU:n toimien olisi oltava tarkoituksenmukainen keino tavoitteiden saavuttamiseen eikä niissä tulisi ylittää sitä, mikä on tarpeen tältä osin. Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen, sillä sen avulla luodaan oikea tasapaino asiaan liittyvän yleisen edun ja toimenpiteiden kustannustehokkuuden välille. Vaatimusten asettamisessa on erityisesti pyritty kaikilta osin löytämään oikea tasapaino asiakkaan suojan, markkinoiden tehokkuuden ja alan yrityksille aiheutuvien kustannusten välillä. Kyseinen periaate huomioon ottaen ehdotuksessa tehdään ero vakuutustuotteiden eri myyntikanavien kesken ja vahvistetaan kevyemmät rekisteröintiä ja ammattipätevyyttä koskevat vaatimukset niille, jotka myyvät yksinkertaisia vakuutustuotteita. Esimerkiksi vakuutusalan vähäriskisten oheistuotteiden myyjiin, kuten autovuokraamoihin ja matkatoimistoihin, sovelletaan yksinkertaistettua ilmoitusmenettelyä sen sijaan, että niiden pitäisi rekisteröityä vakuutusedustajina. Ehdotuksessa myös tehdään ero henkivakuutustuotteiden ja yleisten vakuutustuotteiden välillä korvausten avoimuutta koskevien vaatimusten osalta. Näissä oikeasuhteisuutta koskevissa toimenpiteissä otetaan huomioon, että eri vakuutustuotteiden monitahoisuus vaihtelee ja vakuutustuotteisiin liittyvissä kuluttajariskeissä on eroja. Tavoitteena on myös ollut vähentää vakuutustuotteita myyvien pk-yritysten hallinnollista taakkaa. 3.3. SEUT-sopimuksen 290 ja 291 artiklan noudattaminen Komissio hyväksyi 23. syyskuuta 2009 ehdotukset EPV:n, EVLEV:n ja EAMV:n perustamisasetuksiksi. Tältä osin komissio viittaa SEUT-sopimuksen 290 ja 291 artiklaan liittyviin lausumiin, jotka se esitti, kun Euroopan valvontaviranomaisten perustamista koskevat asetukset hyväksyttiin. Lausumissa todetaan seuraavaa: ”Sääntelystandardien hyväksymisprosessin osalta komissio korostaa finanssipalvelualan ainutlaatuista luonnetta, joka johtuu Lamfalussy-rakenteesta ja joka on nimenomaisesti tunnustettu SEUT-sopimukseen liitetyssä julistuksessa 39. Komissio epäilee kuitenkin vahvasti, ovatko rajoitukset, jotka koskevat sen asemaa delegoituja säännöksiä ja täytäntöönpanotoimenpiteitä hyväksyttäessä, SEUT 290 ja 291 artiklan mukaisia.” 3.4. Viittaukset muihin direktiiveihin Koska vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta (Solvenssi II) annettua direktiiviä 2009/138/EY ei vielä sovelleta, tässä ehdotuksessa viitataan direktiiveissä 73/239/ETY, 2002/83/EY ja 2005/68/EY vahvistettuihin määritelmiin. Direktiivit 73/239/ETY, 2002/83/EY ja 2005/68/EY kumotaan direktiivillä 2009/138/EY. 3.5. Ehdotuksen yksityiskohtainen kuvaus I luku – Soveltamisala ja määritelmät Direktiivin 1 artiklassa laajennetaan vakuutusedustusdirektiivin soveltamisalaa ja sisällytetään siihen tapaukset, joissa vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset myyvät vakuutussopimuksia ilman vakuutusedustajaa. Samoin soveltamisalaan sisällytetään vakuutusyritysten harjoittama tai niiden puolesta harjoitettu vahinkojen hallinnointi sekä vahingon selvittely ja asiantuntija-arvion tekeminen vahingosta. De minimis -poikkeus IMD1:n soveltamisalasta säilyy ennallaan (vakuutustuotteiden myynti sivutoimisesti tavaramyynnin ohella, alle 500 euron vuotuinen vakuutusmaksu ja muiden poikkeuksen edellyttämien perusteiden täyttäminen). Vuotuisen vakuutusmaksun yläraja kuitenkin korotetaan 600 euroon määräsuhteessa (alle 2 euroa päivää kohti). Edellä mainittu 2 euron summa on vakuutusmaksun suuruus vakuutussopimusta ja päivää kohti. Esimerkiksi optikot, jotka myyvät silmälaseille täydentäviä vakuutuksia, jäävät edelleen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Palvelujen ohella sivutoimisesti myytävät vakuutussopimukset kuuluvat tarkistuksen jälkeen direktiivin soveltamisalaan. Tämä koskee esimerkiksi matkatoimistojen myymiä matkavakuutuksia sekä autovuokraamojen ja leasing-yhtiöiden myymiä yleisiä vakuutussopimuksia. Direktiivin 2 artiklassa toistetaan IMD1:ssä esitetyt määritelmät, joihin tehdään joitakin muutoksia. Lisäksi esitetään joitakin uusia määritelmiä. · ’Vakuutusedustuksen’ käsitettä laajennetaan siten, että siihen sisällytetään 1 artiklassa esitetty soveltamisalan laajennus, ja täsmennetään, että tietyt lukuisia vakuutuksenantajia esittelevien verkkosivustojen toimet ovat vakuutusedustusta. Mainita ”esittelemisestä” poistetaan. Myös ’jälleenvakuutusedustuksen’ käsitettä tarkistetaan. · ’Vakuutusmuotoiset sijoitustuotteet’ määritellään, jotta voidaan noudattaa sijoitustuotteita koskevista avaintietoasiakirjoista annetussa asetuksessa (PRIPS-asetuksessa) esitettyä ’sijoitustuotteen’ määritelmää. · ’Sidoksissa olevan vakuutusedustajan’ määritelmää laajennetaan niin, että siihen sisällytetään vakuutusedustajat, jotka työskentelevät toisen vakuutusedustajan vastuulla. · ’Neuvonta’ määritellään henkilökohtaisen suosituksen antamiseksi asiakkaalle hänen pyynnöstään tai muutoin. · ’Ammattimainen asiakas’ määritellään, jotta tällaiset asiakkaat voidaan sulkea tietojen antamista koskevien säännösten ulkopuolelle. · ’Ristiinmyyntikäytäntö’ määritellään käytännöksi, jossa vähintään kaksi tuotetta niputetaan yhteen ja myydään yhdellä ja samalla kaupalla. · ’Ehdollinen provisio’ määritellään provisioksi, jossa maksettava määrä perustuu sovittujen tavoitteiden saavuttamiseen. · ’Läheiset sidokset’ määritellään järjestelyiksi toisiinsa yhteydessä olevien henkilöiden kanssa ja järjestelyiksi, jotka voivat vaikuttaa valvontaviranomaisen valvonnan tehokkuuteen. · ’Korvaus’ määritellään niin, ettei se sisällä pelkästään maksuja (esimerkiksi palkkioita ja provisioita) vaan myös kaikenlaisen taloudellisen hyödyn. · ’Kotijäsenvaltion’, ’vastaanottavan jäsenvaltion’, ’vakuutusedustajan’, ’jälleenvakuutusedustajan’ ja ’pysyvän välineen’ määritelmiä selkeytetään. II luku – Rekisteröinnin edellytykset Direktiivin 3 artiklassa jätetään IMD1:ssä vahvistetut rekisteröinnin edellytykset pääosin ennalleen mutta edellytetään, että EVLEV perustaa keskitetyn sähköisen rekisterin (jolla kansalliset tietokannat linkitetään toisiinsa) ja että tietyistä toisten henkilöiden kanssa tehtävistä järjestelyistä esitetään tiedot. Tämä keskitetty sähköinen rekisteri toimii portaalina, josta on linkit kansallisiin rekistereihin. Siinä myös vapautetaan rekisteröinnistä sellaiset henkilöt, jotka kuuluvat ilmoitusmenettelyn soveltamisalaan (ks. 4 artikla). III luku – Ilmoitusmenettely Direktiivin 4 artiklassa vahvistetaan yksinkertaistettu menettely, joilla vapautetaan kaksi henkilöryhmää edellä mainitusta rekisteröintimenettelystä. Tällaiset henkilöt voivat siis harjoittaa vakuutusedustusta tekemällä asiasta yksinkertaisen ilmoituksen. Näitä henkilöitä ovat · ne, jotka harjoittavat vakuutusedustusta sivutoimisesti pääasiallisen ammattitoimintansa ohella ja jotka täyttävät tietyt edellytykset (kuten matkatoimistot). Näillä muilla edellytyksillä tarkoitetaan pääpiirteissään sitä, että tuotteet täydentävät jotain muuta tuotetta tai palvelua eivätkä ne kata henkivakuutusta eivätkä vastuuriskejä muuta kuin liitännäisesti, ja · ne, joiden toiminta rajoittuu vahinkojen ammattimaiseen hallinnointiin ja vahingon selvittelyyn. Ilmoitusmenettely koskee lähinnä matkatoimistoja, autovuokraamoja, jotka myyvät vakuutustuotteita, ja vahinkotarkastajia ja korvauskäsittelijöitä. IV luku – Palvelujen tarjoamisen vapaus ja sijoittautumisvapaus Direktiivin 5, 6 ja 7 artikla heijastavat IMD1:n 5 artiklaa, tarkistetusta rahoitusmarkkinadirektiivistä annettua ehdotusta ja Luxemburgin pöytäkirjaa[12]. Lisäksi niissä käsitellään toimivallan jakoa kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion valvontaviranomaisten välillä, erityisesti tilanteissa, joissa vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja ei täytä velvoitteitaan toteuttaessaan liiketoimia vastaanottavassa jäsenvaltiossa. V luku – Muut toiminnan järjestämiseen liittyvät toimenpiteet Direktiivin 8 artiklassa vahvistetaan ammatilliset ja toiminnan järjestämiseen liittyvät vaatimukset, jotka esitettiin IMD1:n 4 artiklassa: vaatimus asianmukaisista tiedoista ja taidoista; vaatimus hyvästä maineesta; vaatimus ammatillisesta vastuuvakuutuksesta ja toimenpiteet, joilla asiakkaita suojellaan siltä, ettei edustaja kykene siirtämään vakuutusmaksua vakuutusyritykselle tai korvaussummaa tai vakuutusmaksun palautusta vakuutetulle. Lisäksi siihen sisältyy vaatimus ammattitaidon jatkuvasta ylläpitämisestä. Jotta vaikutukset olisivat oikeasuhteisia, säännöt, joita sovelletaan niihin, jotka harjoittavat vakuutusedustusta sivutoimisesti tai joiden toiminta rajoittuu vahinkojen ammattimaiseen hallinnointiin, ovat oikeassa suhteessa myydyn tuotteen monimutkaisuuteen. Näin ollen 8 artiklaa ei sovelleta täysimääräisesti tällaisiin edustajiin. Komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä, joilla täsmennetään tietojen ja taitojen käsite. Direktiivin 9 artikla koskee yleistä etua koskevien sääntöjen julkaisemista. Kyseistä artiklaa on muutettu verrattuna IMD1:n 6 artiklaan. Nyt siinä edellytetään, että jäsenvaltiot julkaisevat yleistä etua koskevat säännöt, ja edellytetään, että EVLEV kerää ja julkaisee tällaisia sääntöjä koskevat tiedot (ohjeelliseen selvitykseen yleistä etua koskevista periaatteista kolmannen vakuutusdirektiivin osalta voi tutustua komission tulkitsevassa tiedonannossa palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja yleisestä edusta vakuutusalalla (2000/C 43/03)). Direktiivin 10, 11 ja 12 artiklassa esitetään uudelleen aiemmat 7, 9 ja 10 artikla, joissa käsiteltiin toimivaltaisia viranomaisia, tietojen vaihtoa jäsenvaltioiden välillä ja valituksia. Direktiivin 13 artikla koskee asiakkaisiin liittyvien riita-asioiden ratkaisua tuomioistuinten ulkopuolella, ja siinä lujitetaan IMD1:n aiempaa 11 artiklaa edellyttämällä (pikemmin kuin kannustamalla), että jäsenvaltiot ottavat tällaiset menettelyt käyttöön ja varmistavat, että niitä voi käyttää. Direktiivin 14 artikla koskee edustajien käytön rajoittamista. Sillä laajennetaan IMD1:n aiemman 3 artiklan 6 kohdan soveltaminen jälleenvakuutusyrityksiin sekä vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajiin ja otetaan huomioon ilmoitusmenettely (4 artikla). VI luku – Tietojen antamista koskevat vaatimukset ja liiketoiminnan menettelytapasäännöt Direktiivin 15–20 artiklassa esitetään uudelleen tietojen julkaisemista koskevat vaatimukset, suuria riskejä koskeva poikkeus, aiemman 12 artiklan tiukat säännöt ja aiemmin 13 artiklassa esitetyt ilmoittamistavat. Lisäksi niissä vahvistetaan seuraavat lisäsäännökset: · vakuutusedustajia koskeva yleinen periaate, jonka mukaan niiden olisi toimittava asiakkaidensa parhaan edun mukaisesti; · samanlaiset tietojen antamista koskevat vaatimukset vakuutusyritysten osalta; · vakuutusedustajille asetettu vaatimus kertoa korvauksen perusta ja määrä; · vaatimus kertoa sen muuttuvan korvauksen määrä, jonka vakuutusyritysten ja ‑edustajien myyntihenkilöstö saa; · järjestelmä, jossa henkivakuutustuotteiden myynnissä on pakollisesti esitettävä kaikki tiedot, ja järjestelmä, jossa vahinkovakuutustuotteiden myynnissä tiedot on esitettävä asiakkaan pyynnöstä (tähän sovelletaan viiden vuoden siirtymäaikaa). Kun viiden vuoden siirtymäaika on päättynyt, kaikki tiedot on automaattisesti esitettävä myös vahinkovakuutustuotteiden myynnissä. Ehdotuksessa erotetaan siirtymäkauden ajaksi henkivakuutustuotteet ja muut vakuutustuotteet toisistaan. Henkivakuutustuotteiden myynnissä saatu korvaus (provisio) on yleensä suurempi. Henkivakuutustuotteet ovat myös yleensä lähempänä sijoitustuotteita, ja tällaisen tuotteen ostaminen on pitkäaikainen sijoitus. Tilanne on erilainen vahinkovakuutustuotteiden osalta. Korvaus on tavallisesti pienempi (provisio on noin 5–10 % vakuutusmaksusta), ja tuotteeseen sisältyy vähemmän riskejä. Useimmissa EU-maissa kuluttajat voivat siirtyä toiseen korvaavaan tuotteeseen hyvin helposti ilman kohtuuttomia kustannuksia; · vakuutusyrityksille ja -edustajille asetettu velvoite antaa asiakkaalle ennen vakuutussopimuksen tekemistä riittävät tiedot vakuutustuotteesta, jotta asiakas voi tehdä tietoon perustuvan päätöksen; · EVLEV:lle asetettu vaatimus varmistaa, että tiedot, jotka se saa tiukemmista kansallisista säännöksistä, toimitetaan vakuutusyrityksille ja -edustajille ja kuluttajille; ja · lisäpoikkeukset yleiseen vaatimukseen, jonka mukaan tiedot on annettava pysyvällä välineellä. Paremman kuluttajansuojan saavuttamisen kannalta näillä säännöksillä tarjotaan alkuperäiseen direktiiviin (2002/92/EY) verrattuna enemmän avoimuutta edustajan saaman korvauksen luonteesta, rakenteesta ja suuruudesta sekä selkeytetään päämiehen ja asiamiehen välistä suhdetta, myös sitä, miten se voi vaikuttaa neuvontaan. Kuluttajansuoja on parantunut huomattavasti viime vuosina, ja kuluttajat pyrkivät nykyisin saamaan yhä enemmän tietoa ja ovat hintatietoisia. Kun tiedot kokonaishinnan eri osatekijöistä – myös edustajan saamasta korvauksesta – kerrotaan, asiakkaan on helpompi tehdä valintansa vakuutusturvan, asiaan liittyvien palvelujen (esimerkiksi käsitteleekö edustaja vakuutuskorvaushakemuksia) ja hinnan perusteella. Tämä antaa lisävarmuutta siitä, että kuluttajille tarjotaan soveltuvia kustannustehokkaita tuotteita ja vakuutusedustuspalveluja. Edustajan saamia korvauksia koskevien tietojen pakollisella ilmoittamisella pitäisi olla positiivisia vaikutuksia vakuutustuotteiden jakelussa käytävään kilpailuun, koska sillä varmistettaisiin, että kuluttajat saavat enemmän tietoja tuotteista ja kustannuksista sekä mahdollisista eturistiriidoista. Kuluttajien on helpompi verrata eri jakelukanavien kautta myytyjen tuotteiden vakuutusturvaa ja hintoja. Useat EU:n jäsenvaltiot edellyttävät jo nykyisin, että korvauksia koskevat tiedot esitetään joidenkin vakuutustuotteiden osalta. Tarkistetussa rahoitusmarkkinadirektiivissä tätä edellytetään sijoitustuotteiden osalta. Näiden uusien tietojen avulla kuluttajat saavat paremman kuvan siitä, mitä palveluja edustaja tarjoaa ja mitkä ovat asiaan liittyvät kulut. Tiedot korvauksista on kuitenkin julkaistava tavalla, joka mahdollistaa vertailun edustajien ja ensivakuuttajien välillä. Vertailtavuutta saadaan, kun annetaan tiedot vakuutusturvan hinnasta ja jakelukustannuksista. Jotta vältettäisiin eturistiriitatilanteita, vakuutusyritysten olisi eritoten myös kerrottava, millä perustalla on laskettu, millaisen muuttuvan korvauksen niiden työntekijät saavat jonkin tuotteen myynnistä. Näillä säännöksillä voidaan lisäksi puuttua tiettyihin keskeisiin ongelmiin, joita liittyy vakuutusedustuspalvelujen tarjoamiseen rajojen yli. Näitä ovat oikeusvarmuuden ja vertailtavuuden puute. Jos yhdenmukaistettua oikeuskehystä parannetaan, edustajat ja asiakkaat saattavat innokkaammin myydä ja ostaa vakuutustuotteita yli rajojen. Tietojen parempi julkistaminen helpottaa tuotteiden ja jakelukanavien välistä vertailua (kuten edellä on todettu), joka on erityisen vaikeaa rajat ylittävässä kaupassa. Direktiivin 21 artiklassa otetaan käyttöön tuotteiden niputtamista koskeva säännös, ja siinä edellytetään, että asiakkaalle on kerrottava mahdollisuudesta ostaa tuotteet erikseen. Samoin edellytetään, että tältä osin annetaan tietyt tiedot. Siinä myös edellytetään, että EVLEV laatii ohjeet tällaisten käytäntöjen valvonnasta ja pitää ne ajan tasalla. VII luku – Asiakkaan suojaan liittyvät lisävaatimukset vakuutusmuotoisten sijoitustuotteiden osalta Direktiivin 22 artiklassa käsitellään näiden lisävaatimusten soveltamisalaa, ja todetaan, että lisävaatimuksia sovelletaan vakuutusedustajaan tai -yritykseen, joka myy vakuutusmuotoisia sijoitustuotteita. Direktiivin 23 artikla sisältää eturistiriitoja koskevia lisäsäännöksiä, ja siinä edellytetään, että tällaiset eturistiriidat on havaittava. Siinä komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä, · jotta voidaan määritellä toimet, joita saatetaan tarvita tällaisten eturistiriitojen tunnistamiseksi, ehkäisemiseksi, hallitsemiseksi ja ilmoittamiseksi; ja · jotta voidaan määritellä perusteet, joilla tarkennetaan, minkätyyppiset eturistiriidat voivat haitata asiakkaiden etuja. Direktiivin 24 artikla perustuu MiFID II:n [23] artiklaan. Siinä vahvistetaan MiFID II:ssa esitetty vaatimus, jonka mukaan on · toimittava rehellisesti, tasapuolisesti ja ammattimaisesti asiakkaiden parhaiden etujen mukaisesti; · varmistettava, että tiedot ovat selkeitä eivätkä harhaanjohtavia; · annettava tiedot vakuutusyrityksestä tai -edustajasta ja sen tarjoamista palveluista (erityisesti annetaanko neuvontaa riippumattomalta perustalta), mahdollisen markkina-analyysin laajuudesta (tarjotaanko jatkuvaa arviointia tuotteen soveltuvuudesta), ehdotetuista tuotteista ja sijoitusstrategioista sekä kuluista. Siinä myös tarkennetaan, milloin neuvonnan voidaan sanoa olevan puolueetonta. Tähän sisältyy vaatimus arvioida markkinoilla olevia tuotteita ja olla hyväksymättä korvauksia kolmansilta osapuolilta. Komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä tämän artiklan noudattamisen varmistamiseksi. Direktiivin 25 artiklassa säädetään, miten soveltuvuutta ja asianmukaisuutta on arvioitava, ja edellytetään tietojen pyytämistä asiakkailta. Jos myyntiin ei liity neuvontaa, edustajan tai yrityksen on pyydettävä asiakkaalta tietoja hänen kokemustaan ja tietämyksestään määrittääkseen, sopiiko tuote asiakkaalle. Jos myyntiin liittyy neuvontaa, edustajan tai yrityksen on pyydettävä asiakkaalta tiedot hänen taloudellisesta tilanteestaan ja sijoitustavoitteistaan määrittääkseen tuotteen soveltuvuuden. Jos tuote mahdollisesti ei olekaan asianmukainen tai soveltuva, edustajan tai yrityksen on varoitettava asiakasta tästä. Myyjän on myös säilytettävä tiedot niistä ehdoista, joilla se tarjoaa palveluja asiakkaalle, ja tarjottava asiakkaalle nämä tiedot. Komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä säännösten noudattamisen varmistamiseksi. VIII luku – Seuraamukset Direktiivin 26 artiklassa edellytetään jäsenvaltioiden varmistavan, että toimivaltaiset viranomaiset määräävät tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia hallinnollisia seuraamuksia ja toimenpiteitä, jos direktiivin nojalla annettuja kansallisia säännöksiä rikotaan. Hallinnollisia seuraamuksia ja toimenpiteitä on sovellettava säännösten rikkomisesta kansallisen lainsäädännön nojalla vastuussa oleviin luonnollisiin henkilöihin tai oikeushenkilöihin. Toimivaltaisille viranomaisille on annettava kaikki tarvittavat tutkintavaltuudet, ja niiden on tehtävä yhteistyötä rajat ylittävissä tapauksissa. Direktiivin 27 artiklassa edellytetään, että säännösten rikkomisesta määrätyt seuraamukset tai toimenpiteet julkaistaan. Direktiivin 28 artiklassa täsmennetään tietyt säännösten rikkomiset ja edustajiin sovellettavat hallinnolliset seuraamukset, mukaan lukien rekisteröinnin peruuttaminen, kielto, jolla kielletään johtotehtävistä vastaavia henkilöitä hoitamasta tehtäviään, ja taloudelliset seuraamukset, jotka ovat enintään kaksi kertaa suuremmat kuin säännösten rikkomisesta saatu hyöty, jos se voidaan määrittää. Tässä ehdotuksessa ei käsitellä rikosoikeudellisia seuraamuksia. Direktiivin 29 artiklassa säädetään tekijöistä, jotka on otettava huomioon seuraamuksia ja toimenpiteitä määrättäessä, mukaan lukien säännösten rikkomisesta saatu hyöty, kolmansille osapuolille aiheutuneet tappiot ja vastuussa olevan henkilön halukkuus tehdä yhteistyötä. Lisäksi siinä edellytetään, että EVLEV laatii ohjeet seuraamuksista. Samoin edellytetään, että mahdollisista seuraamuksista tai toimenpiteistä tiedotetaan edustajalle tai yritykselle ja että samalla esitetään seuraamuksen perustelut. Direktiivin 30 artiklassa edellytetään tehokkaita mekanismeja, jolla säännösten rikkomisesta voidaan ilmoittaa, sekä ilmiantajien ja heidän henkilötietojensa asianmukaista suojelemista. Samoin edellytetään niiden luonnollisten henkilöiden henkilötietojen suojaaminen, joiden väitetään olevan vastuussa rikkomisesta. Direktiivin 31 artiklassa edellytetään, että säännösten rikkomisia koskevat yhteen kootut tiedot ilmoitetaan vuosittain EVLEV:lle ja että EVLEV julkaisee kyseiset tiedot. Komissiolle siirretään valta hyväksyä tältä osin teknisiä täytäntöönpanostandardeja, jotka EVLEV laatii ja toimittaa komissiolle [6] kuukautta tämän direktiivin julkaisemisesta. IX luku – Loppusäännökset Direktiivin 32–39 artiklassa esitetään uudelleen (tarpeen mukaan ajantasaistettuna) IMD1:n loppusäännökset, jotka koskevat oikeutta valittaa tuomioistuimeen, direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja voimaantuloa, aiemman lainsäädännön kumoamista sekä osoitusta. Lisäksi 33 ja 34 artiklassa vahvistetaan edellytykset, joita sovelletaan komission valtaan antaa delegoituja säädöksiä direktiivissä tarkennetulla tavalla, ja 35 artiklassa säädetään menettelystä, jonka mukaisesti komissio tarkastelee uudelleen ja arvioi direktiiviä sen voimaantulon jälkeen. Uudelleentarkastelussa on erityisesti arvioitava, millainen vaikutus 17 artiklan 2 kohdassa vahvistetuilla tietojen antamista koskevilla säännöillä on vahinkovakuutusalan edustajiin, jotka ovat pk-yrityksiä. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tähän ehdotukseen liittyvässä rahoitusselvityksessä arvioidaan myös komissioon kohdistuvia talousarviovaikutuksia. Ehdotuksen talousarviovaikutukset liittyvät EVLEV:lle annettuihin tehtäviin, kuten tämän ehdotuksen ohessa esitettävässä rahoitusselvityksessä todetaan. Ehdotuksella on vaikutuksia unionin talousarvioon. ê 2002/92/EY (mukautettu) 2012/0175 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI vakuutusedustuksesta (uudelleenlaadittu teksti) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen Ö sopimuksen Euroopan unionin toiminnasta Õ ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan Ö 53 artiklan 1 kohdan ja 62 artiklan Õ ja 55 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, ò uusi sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ê 2002/92/EY ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ò uusi ovat kuulleet Euroopan tietosuojavaltuutettua, ê 2002/92/EY ð uusi noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä ð tavallista lainsäätämisjärjestystä ï, sekä katsovat seuraavaa: ò uusi (1) Vakuutusedustuksesta 9 päivänä joulukuuta 2002 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2002/92/EY[13] olisi tehtävä joitakin muutoksia. Mainittu direktiivi olisi selkeyden vuoksi uudelleenlaadittava. (2) Koska tämän ehdotuksen pääasiallisena tavoitteena ja kohteena on yhdenmukaistaa kansalliset säännökset mainituilla osa-alueilla, ehdotuksen olisi perustuttava SEUT-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan ja 62 artiklaan. Säädöksen antaminen direktiivinä on tarkoituksenmukaista, jotta täytäntöönpanosäännökset voidaan tämän direktiivin kattamilla osa-alueilla tarvittaessa mukauttaa vastaamaan eri jäsenvaltioiden markkinoiden ja oikeusjärjestelmien erityispiirteitä. Tämän direktiivin tavoitteena olisi oltava vakuutus- ja jälleenvakuutusedustuksen aloittamista ja harjoittamista, mukaan lukien vahinkojen ammattimainen hallinnointi ja vahingon selvittely, koskevien kansallisten säännösten yhteensovittaminen, ja se perustuu sen vuoksi perussopimuksen 53 artiklan 1 kohtaan. Koska kyseessä on ala, joka tarjoaa palvelujaan koko unionissa, tämä direktiivi perustuu sen lisäksi perussopimuksen 62 artiklaan. ê 2002/92/EY johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) (3) Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajilla on vakuutus- ja jälleenvakuutustuotteiden jakelussa keskeinen asema yhteisössä Ö unionissa Õ. ê 2002/92/EY johdanto-osan 2 kappale Ensimmäinen askel helpottaa vakuutusasiamiesten ja vakuutuksenvälittäjien mahdollisuuksia hyödyntää sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta otettiin toimenpiteistä sijoittautumisvapauden sekä palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi vakuutusasiamiesten ja vakuutuksenvälittäjien (ryhmästä 630 ISIC) toiminnassa, sekä erityisesti kyseistä toimintaa koskevista siirtymätoimenpiteistä 13 päivänä joulukuuta 1976 annetulla neuvoston direktiivillä 77/92/ETY([14].) ê 2002/92/EY johdanto-osan 3 kappale Direktiiviä 77/92/ETY oli määrä soveltaa, kunnes vakuutusasiamies- ja vakuutuksenvälittäjätoiminnan aloittamisesta annettujen kansallisten säännösten yhteensovittamista koskevat säännökset tulevat voimaan. ê 2002/92/EY johdanto-osan 4 kappale Jäsenvaltiot noudattivat laajalti vakuutusedustajista 18 päivänä joulukuuta 1991 annettua komission suositusta 92/48/ETY[15], mikä auttoi lähentämään vakuutusedustajien ammatillisia vaatimuksia ja rekisteröimistä koskevia kansallisia säännöksiä. ê 2002/92/EY johdanto-osan 9 kappale ð uusi (4) Vakuutustuotteiden jakelijoina voivat toimia monentyyppiset henkilöt tai laitokset, kuten asiamiehet, välittäjät ja vakuutusedustusta harjoittavat pankit, ð vakuutusyritykset, matkatoimistot ja autovuokraamot ï. Toimijoiden tasapuolinen kohtelu ja asiakkaan suoja edellyttävät, että kaikki nämä henkilöt tai laitokset kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan. ò uusi (5) Direktiivin 2002/92/EY soveltaminen on osoittanut, että useita säännöksiä on vielä tarkennettava, jotta helpotettaisiin vakuutus- ja jälleenvakuutusedustuksen harjoittamista, ja että kuluttajansuoja edellyttää mainitun direktiivin soveltamisalan laajentamista vakuutustuotteiden kaikkeen myyntiin riippumatta siitä, onko myyjänä vakuutusedustaja vai vakuutusyritys. Uutta direktiiviä olisi sovellettava vakuutustuotteita suoraan myyvien vakuutusyritysten myyntitoimiin, myynnin jälkeisiin toimiin ja vahinkoilmoitusten käsittelytoimiin samankaltaiselta perustalta kuin vakuutusasiamiehiin ja vakuutuksenvälittäjiin. (6) Jotta voitaisiin varmistaa, että samantasoista suojaa sovelletaan siitä kanavasta riippumatta, jonka kautta kuluttaja ostaa vakuutustuotteen joko suoraan vakuutusyritykseltä tai välillisesti edustajalta, direktiiviä on sovellettava vakuutusyritysten lisäksi muihin markkinatoimijoihin, jotka myyvät vakuutustuotteita sivutoimisesti (esimerkiksi matkatoimistoihin, autovuokraamoihin ja tavarantoimittajiin, jotka eivät täytä poikkeuksen edellytyksiä). (7) Tätä direktiiviä olisi sovellettava henkilöihin, joiden toiminta on avustamista (riippumatta siitä, toimitaanko asiakkaan vai vakuutusyrityksen lukuun) vakuutus- tai jälleenvakuutussopimuksen hoidossa ja täyttämisessä, mukaan lukien vahinkojen ammattimainen hallinnointi, taikka vahingon selvittelyä tai asiantuntija-arvion tekemistä vahingosta. ê 2002/92/EY johdanto-osan 5 kappale (8) Kansallisten säännösten välillä on kuitenkin vielä huomattavia eroja, jotka muodostavat esteitä vakuutus- ja jälleenvakuutusedustustoiminnan aloittamiselle ja harjoittamiselle sisämarkkinoilla. Tämän vuoksi on aiheellista korvata direktiivi 77/92/ETY uudella direktiivillä. ò uusi (9) Finanssimarkkinoiden hiljattainen ja tämänhetkinen myllerrys on tuonut korostetusti esille, kuinka tärkeää on varmistaa tehokas kuluttajansuoja kaikilla finanssialoilla. Sen vuoksi on asianmukaista vahvistaa asiakkaiden tuntemaa luottamusta ja yhdenmukaistaa vakuutustuotteiden jakelun sääntelyä, jotta voidaan varmistaa riittäväntasoinen asiakkaan suoja kaikkialla unionissa. Asiakkaiden suojaa koskevat toimenpiteet olisi mukautettava kunkin asiakasryhmän (ammattimaisten ja muiden) erityispiirteiden mukaisiksi. ê 2002/92/EY johdanto-osan 11 kappale ð uusi (10) Tätä direktiiviä olisi sovellettava henkilöihin, joiden liiketoimintana on vakuutus-ð tai jälleenvakuutus ïedustuspalvelujen tarjoaminen kolmansille korvausta vastaan, joka voi olla rahallinen tai näiden edustajien tuottamiin palveluihin liittyvä muunlainen sovittu taloudellinen etu. ò uusi (11) Tätä direktiiviä olisi sovellettava henkilöihin, joiden toiminta on tietojen tarjoamista yhdestä tai useammasta vakuutus- tai jälleenvakuutussopimuksesta asiakkaan valitsemien kriteereiden perusteella verkkosivuston välityksellä tai muilla keinoin, vakuutus- tai jälleenvakuutustuotteiden luokittelua tai hinnanalennusten hankkimista sopimuksista, kun asiakas voi tämän päätteeksi tehdä suoraan vakuutussopimuksen. Sitä ei olisi sovellettava pelkkään esittelemistoimintaan, jossa vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajille tai -yrityksille tarjotaan tietoja mahdollista vakuutuksenottajista tai mahdollisille vakuutuksenottajille tarjotaan tietoja vakuutus- tai jälleenvakuutustuotteista, -edustajista tai -yrityksistä. ê 2002/92/EY johdanto-osan 12 kappale (12) Tätä direktiiviä ei olisi sovellettava henkilöihin, jotka harjoittavat muunlaista ammatillista toimintaa, esimerkiksi veroneuvojiin tai tilintarkastajiin, ja jotka antavat satunnaisesti neuvoja vakuutuksista kyseistä muuta ammattitoimintaa harjoittaessaan eikä henkilöihin, jotka antavat pelkästään yleisluonteisia tietoja vakuutustuotteista, jos tämän toiminnan tarkoituksena ei ole auttaa asiakasta tekemään tai soveltamaan vakuutus- tai jälleenvakuutussopimusta, eikä ammattimaista vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen vahingonselvittelyä tai vahingonarviointi- ja ‑korvaustoimintaa. ê 2002/92/EY johdanto-osan 13 kappale ð uusi (13) Tätä direktiiviä ei olisi sovellettava vakuutusedustusta sivutoimisesti harjoittaviin henkilöihin, tietyin ankarin edellytyksin ð rajoituksin, jotka koskevat vakuutussopimusta, erityisesti vakuutussopimuksen myynnissä tarvittavaa tietämystä, katettuja riskejä ja vakuutusmaksun suuruutta ï. ê 2002/92/EY johdanto-osan 10 kappale (mukautettu) (14) Tämä direktiivi sisältää Ö Tässä direktiivissä määritellään Õ sidoksissa olevaa vakuutusedustajaa koskevan määritelmän, jossa otetaan Ö jotta voidaan ottaa Õ huomioon tiettyjen jäsenvaltioiden markkinoiden erityispiirteet ja jonka tavoitteena on määritellä edellytykset, joiden mukaisesti kyseiset edustajat voidaan rekisteröidä joita sovelletaan kyseisiin edustajiin. Tällä määritelmällä ei ole tarkoitus estää sitä, että jäsenvaltioilla on sitä vastaavia sellaisten vakuutusedustajien käsitteitä, jotka toimivat jonkin vakuutusyrityksen puolesta ja nimissä ja sen täydellä vastuulla ja voivat periä vakuutusmaksuja ja asiakkaalle tarkoitettuja korvauksia tässä direktiivissä säädettyjä taloudellisia takuita koskevia edellytyksiä noudattaen. ê 2002/92/EY johdanto-osan 14 kappale ð uusi (15) Sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jossa vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajan asunto asuinpaikka tai keskushallinto sijaitsee, olisi rekisteröitävä edustajat, edellyttäen, että tämä täyttää tiukat ammatilliset vaatimukset, jotka liittyvät pätevyyteen, hyvään maineeseen, ammatilliseen vastuuvakuutukseen ja taloudelliseen kapasiteettiin ð jotka ovat luonnollisia henkilöitä ï. ð Jos vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja on oikeushenkilö, sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jossa edustajan sääntömääräinen kotipaikka (tai jos sillä ei kansallisen lainsäädännön mukaan ole sääntömääräistä kotipaikkaa, sen keskushallinto) sijaitsee, olisi rekisteröitävä edustaja, edellyttäen, että tämä täyttää tiukat ammatilliset vaatimukset, jotka liittyvät pätevyyteen, hyvään maineeseen, ammatilliseen vastuuvakuutukseen ja taloudelliseen kapasiteettiin. Jos vakuutusedustajat on jo rekisteröity jäsenvaltioissa, niiden uudelleenrekisteröintiä ei vaadita tämän direktiivin nojalla. ï ê 2002/92/EY johdanto-osan 6 ja 15 kappale (mukautettu) ð uusi (16) Vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien olisi voitava käyttää hyväkseen sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta, jotka ovat perustamisperussopimuksessa taattuja oikeuksia. Ö Näin ollen Õ Rrekisteröinnin kotijäsenvaltiossa ð tai kotijäsenvaltiolle annetun ilmoituksen ï olisi mahdollistettava vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajille toiminnan harjoittaminen muissa jäsenvaltioissa sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella edellyttäen, että toimivaltaisten viranomaisten välillä on noudatettu asianmukaista ilmoitusmenettelyä. ê 2002/92/EY johdanto-osan 16 kappale (uusi) (17) Asianmukaiset seuraamukset ovat tarpeen niitä henkilöitä kohtaan, jotka harjoittavat vakuutus- tai jälleenvakuutusedustustoimintaa rekisteröitymättä, niitä vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksiä kohtaan, jotka käyttävät rekisteröitymättömien edustajien palveluja, ja sellaisia edustajia vastaan, jotka eivät noudata tämän direktiivin mukaisesti annettuja kansallisia säännöksiä. ò uusi (18) Avoimuuden lisäämiseksi ja rajat ylittävän kaupan helpottamiseksi EVLEV:n olisi perustettava, julkistettava ja pidettävä ajan tasalla keskitetty sähköinen tietokanta, johon kirjataan kaikki vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajat, jotka ovat ilmoittaneet aikomuksestaan hyödyntää sijoittautumisvapauttaan tai palvelujen tarjoamisen vapauttaan. Jäsenvaltioiden olisi toimitettava asianomaiset tiedot EVLEV:lle viipymättä, jotta se voi toimia näin. Tietokantaan olisi sisällytettävä hyperlinkit kunkin jäsenvaltion kaikkiin asianomaisiin toimivaltaisiin viranomaisiin. Jokaisen jäsenvaltion kunkin toimivaltaisen viranomaisen olisi esitettävä verkkosivustollaan hyperlinkki kyseiseen tietokantaan. (19) Kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion asianomaiset oikeudet ja velvollisuudet, jotka liittyvät näiden valtioiden rekisteröimien tai niiden alueella vakuutus- tai jälleenvakuutusedustustoimintaa harjoittavien vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajien valvontaan näiden edustajien hyödyntäessä sijoittautumisvapauttaan tai palvelujen tarjoamisen vapauttaan, olisi määriteltävä selkeästi. (20) Jäsenvaltioiden ei olisi sovellettava rekisteröintivaatimuksia vakuutusedustajiin, joiden toiminta vakuutusedustusalalla liittyy tietyntyyppisiin vakuutussopimuksiin sivutoimisesti tai vahinkojen ammattimaiseen hallinnointiin, vahingon selvittelyyn tai asiantuntija-arvion tekemiseen vahingosta, edellyttäen että vakuutusedustajat noudattavat tämän direktiivin vaatimuksia tiedoista ja taidoista sekä hyvästä maineesta ja sovellettavia tietojen antamista ja menettelytapoja koskevia vaatimuksia ja että toimivaltaiselle viranomaiselle on jätetty ilmoitus toiminnasta. ê 2002/92/EY johdanto-osan 7 kappale (mukautettu) (21) Se, että vakuutusedustajat eivät voi toimia vapaasti koko yhteisössä Ö unionissa Õ, on esteenä vakuutusalan yhtenäissisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle. ò uusi (22) On tärkeää varmistaa niiden vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien sekä ensivakuuttajien työntekijöiden korkea ammattitaito ja pätevyys, jotka ovat mukana vakuutussopimusten myynnin valmistelussa, myynnissä ja myynnin jälkeisissä toimissa. Sen vuoksi edustajan ammatillisten tietojen, ensivakuuttajan työntekijöiden sekä autovuokraamojen ja matkatoimistojen työntekijöiden ammatillisten tietojen sekä niiden henkilöiden ammatillisten tietojen, jotka hoitavat vahinkojen hallinnointia tai vahingon selvittelyä tai tekevät asiantuntija-arvion vahingosta, on vastattava näiden toimintojen monimutkaisuuden tasoa. Jatkuva koulutus olisi varmistettava. ê 2002/92/EY johdanto-osan 8 kappale ð uusi (23) Vakuutus- ð tai jälleenvakuutus ïedustustoiminnan aloittavia tai sitä harjoittavia henkilöitä koskeviin ammatillisiin vaatimuksiin tai rekisteröintiin liittyvien kansallisten säännösten yhteensovittaminen voi tästä syystä edistää sekä rahoituspalvelujen yhtenäissisämarkkinoiden toteuttamisen loppuunsaattamista ja asiakkaan suojan paranemista tällä alalla. ò uusi (24) Jotta lisättäisiin rajat ylittävää kauppaa, olisi vahvistettava periaatteet, joilla säännellään edustajien tietojen ja taitojen vastavuoroista tunnustamista. (25) Vastaanottavan jäsenvaltion olisi hyväksyttävä kansallinen tutkinto, joka on vahvistettu vähintään tasolle 3 eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen perustamisesta elinikäisen oppimisen edistämiseksi 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksen[16] mukaisessa eurooppalaisessa tutkintojen viitekehyksessä, sen osoituksena, että vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja täyttää tietoja ja taitoja koskevat vaatimukset, jotka ovat edellytys tämän direktiivin nojalla tehtävälle rekisteröinnille. Kyseisen viitekehyksen avulla jäsenvaltiot, oppilaitokset, työnantajat ja yksilöt voivat vertailla erilaisissa koulutusjärjestelmissä unionissa annettavia tutkintoja. Kyseinen väline on olennaisen tärkeä kehitettäessä työmarkkinoita unionissa. Kyseisellä kehyksellä ei ole tarkoitus korvata kansallisia tutkintojärjestelmiä vaan täydentää jäsenvaltioiden toimia helpottamalla jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä. (26) Vaikka vakuutuksenantajia ja -edustajia varten on nykyisin yhden toimiluvan järjestelmät, Euroopan vakuutusmarkkinat ovat edelleen hyvin pirstoutuneet. Jotta helpotettaisiin rajat ylittävää liiketoimintaa ja kuluttajille tarjottaisiin lisää avoimuutta, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että niiden alueella sovellettavat yleistä etua koskevat säännöt julkaistaan; keskitetty sähköinen rekisteri ja tiedot vakuutus- ja jälleenvakuutusedustukseen sovellettavista, yleistä etua koskevista eri jäsenvaltioiden säännöistä olisi asetettava julkisesti saataville. ê 2002/92/EY johdanto-osan 17 kappale (27) Toimivaltaisten viranomaisten välinen yhteistyö ja tietojenvaihto on olennaisen tärkeää asiakkaiden suojaamiseksi sekä vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan luotettavuuden varmistamiseksi yhtenäissisämarkkinoilla. ê 2002/92/EY johdanto-osan 22 kappale (mukautettu) ð uusi (28) Jäsenvaltioissa on oltava sopivat Ö tarkoituksenmukaisetÕ ja tehokkaat ð tuomioistuinten ulkopuoliset ï valitus- ja oikaisumenettelyt, jotta vakuutusedustajien ð tai ‑yritysten ï ja asiakkaiden väliset riidat voidaan ratkaista, soveltaen mahdollisuuksien mukaan jo käytössä olevia menettelyjä. ðKäytössä olisi oltava tehokkaat tuomioistuinten ulkopuoliset valitus- ja oikaisumenettelyt, joilla voidaan käsitellä vakuutusyritysten tai vakuutustuotteita myyvien tai tarjoavien henkilöiden ja asiakkaiden välisiä riitoja, jotka koskevat tämän direktiivin nojalla vahvistettuja oikeuksia ja velvoitteita. Jotta voidaan tehostaa sellaisia tuomioistuinten ulkopuolisia riidanratkaisumenettelyjä, joissa käsitellään asiakkaiden tekemiä valituksia, tässä direktiivissä olisi säädettävä, että vakuutusyritysten tai vakuutustuotteita myyvien tai tarjoavien henkilöiden on osallistuttava asiakkaiden käynnistämiin riidanratkaisumenettelyihin, jotka eivät johda sitovaan päätökseen ja jotka koskevat tämän direktiivin nojalla vahvistettuja oikeuksia ja velvoitteita. Tällaisilla tuomioistuinten ulkopuolisilla riidanratkaisumenettelyillä pyrittäisiin vakuutusyritysten tai vakuutustuotteita myyvien tai tarjoavien henkilöiden ja asiakkaiden välisten riitojen nopeampaan ja halvempaa ratkaisemiseen ja tuomioistuinjärjestelmän työtaakan helpottamiseen. Tuomioistuinten ulkopuolisten riidanratkaisumenettelyjen ei kuitenkaan tulisi rajoittaa tällaisten menettelyjen osapuolten oikeuksia nostaa kanne tuomioistuimessa. ï ê 2002/92/EY johdanto-osan 23 kappale ð uusi Jäsenvaltioiden olisi ð varmistettava, että tässä direktiivissä tarkoitettuja riitoja käsittelevät vaihtoehtoiset riidanratkaisuelimet ï kannustettava tuomioistuinten ulkopuolisia julkisia tai yksityisiä sovitteluelimiä toimimaan toimivat yhteistyössä rajat ylittävien kiistojen ratkaisemiseksi, tämän kuitenkaan rajoittamatta asiakkaiden oikeutta nostaa kanne tuomioistuimissa. ð Jäsenvaltioiden on kannustettava tällaisia kiistoja käsitteleviä vaihtoehtoisia riidanratkaisuelimiä liittymään rahoituspalvelualan riitojenratkaisuverkostoon (FIN-NET)[17]. ï Tällä yhteistyöllä pitäisi pyrkiä erityisesti siihen, että kuluttaja voisi osoittaa valitukset toiseen jäsenvaltioon sijoittautunutta vakuutusedustajaa vastaan tuomioistuimen ulkopuoliseen sovitteluelimeen asuinjäsenvaltiossaan. Rahoituspalvelualan riitojenratkaisuverkoston (FIN-NET) perustaminen helpottaa kuluttajien toimintaa heidän käyttäessään rajat ylittäviä palveluja. Menettelyjä koskevissa säännöksissä olisi otettava huomioon tuomioistuinten ulkopuolisiin kuluttajariitoja ratkaiseviin elimiin sovellettavista periaatteista 30 päivänä maaliskuuta 1998 annettu komission suositus 98/257/EY([18]). ò uusi (29) Koska monet vakuutusedustajat ja ‑yritykset harjoittavat samanaikaisesti yhä useampia toimintoja, näiden erilaisten toimintojen ja edellä mainittujen edustajien ja yritysten asiakkaiden etujen välisten ristiriitojen mahdollisuus on lisääntynyt. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on tarpeen vahvistaa säännöt sen varmistamiseksi, etteivät tällaiset ristiriidat vahingoita asiakkaiden etua. (30) Kuluttajien olisi saatava ennakolta selkeät tiedot vakuutustuotteita myyvien henkilöiden asemasta ja heidän saamastaan korvauksesta. On tarpeen säätää eurooppalaisten vakuutusedustajien ja -yritysten aseman pakollisesta kertomisesta. Nämä tiedot olisi esitettävä kuluttajalle ennen sopimuksen tekemistä. Tarkoituksena on osoittaa vakuutusyrityksen ja ‑edustajan välinen suhde (tapauksen mukaan) sekä edustajien saamien korvausten rakenne ja sisältö. (31) Jotta vähennettäisiin vakuutustuotteen myyjän ja ostajan välisiä eturistiriitoja, on tarpeen varmistaa, että vakuutustuotteiden jakelijoiden saamista korvauksista kerrotaan riittävissä määrin. Näin ollen vakuutusedustaja ja sen työntekijät tai vakuutusyritys olisi henkivakuutustuotteiden osalta velvoitettava kertomaan asiakkaalle ennen kaupan tekemistä korvauksista, joita niille maksetaan. Muiden vakuutustuotteiden osalta asiakkaalle on kerrottava viiden vuoden siirtymäkauden ajan asiakkaan oikeudesta pyytää näitä tietoja, jotka on toimitettava asiakkaalle tämän pyynnöstä. (32) Jotta asiakas saisi vertailukelpoisia tietoja vakuutusedustuspalveluista riippumatta siitä, ostaako hän tuotteen edustajan välityksellä vai suoraan vakuutusyritykseltä, ja jotta ei vääristettäisi kilpailua kannustamalla vakuutusyrityksiä myymään suoraan asiakkaille välttääkseen tietojen antamista koskevia vaatimuksia sen sijaan, että myynti tapahtuisi edustajien välityksellä, myös vakuutusyrityksiä olisi vaadittava esittämään asiakkaille, joille ne tarjoavat suoraan vakuutusedustuspalveluja, tiedot korvauksista, joita ne saavat vakuutustuotteiden myynnistä. (33) Koska tämän ehdotuksen tarkoituksena on parantaa kuluttajansuojaa, joitakin sen säännöksistä sovelletaan ainoastaan kuluttajan ja yrityksen välisessä kaupankäynnissä (B2C), erityisesti niitä säännöksiä, joilla säännellään liiketoiminnan menettelytapasääntöjä vakuutusedustajien tai vakuutustuotteiden muiden myyjien osalta. (34) Jotta vältettäisiin tuotteiden myyntiä väärin perustein, vakuutustuotteiden myyntiin olisi tarvittaessa liitettävä rehellistä ja ammattimaista neuvontaa. ê 2002/92/EY johdanto-osan 18 kappale (35) Asiakkaalle on olennaisen tärkeää tietää, antaako vakuutusedustaja, jonka kanssa hän asioi, neuvoja neuvontaa lukuisten vakuutusyritysten vai ainoastaan joidenkin vakuutusyritysten tarjoamista vakuutustuotteista. ê 2002/92/EY johdanto-osan 20 kappale ð uusi (36) ð Koska kuluttajat ovat yhä enemmän riippuvaisia henkilökohtaisista suosituksista, on tarkoituksenmukaista sisällyttää direktiiviin neuvonnan määritelmä. Ennen kuin neuvontaa annetaan, vakuutusedustajan tai -yrityksen olisi arvioitava asiakkaan tarpeita, toiveita ja taloudellista tilannetta. ï Jos vakuutusedustaja ilmoittaa antavansa neuvoja neuvontaa lukuisten vakuutusyritysten tuotteista, edustajan olisi aina esitettävä tasapuolinen ja riittävän laajan alan kattava analyysi markkinoilla tarjolla olevista sopimuksista. Lisäksi kaikkien vakuutusedustajien ð ja ‑yritysten ï olisi aina perusteltava antamansa neuvot neuvonta. ò uusi (37) Ennen vakuutussopimuksen tekemistä, myös niissä tapauksissa, joissa myyntiä edeltävää neuvontaa ei anneta, asiakkaalle olisi annettava asianmukaiset tiedot vakuutustuotteesta, jotta asiakas voi tehdä tietoon perustuvan päätöksen. Vakuutusedustajan olisi pystyttävä selittämään asiakkaalle myymiensä vakuutustuotteiden keskeiset ominaisuudet. (38) Olisi annettava yhtenäiset säännöt, joilla vakuutustuotetta myyvälle henkilölle annetaan tietty valinnanvara sen välineen suhteen, jolla kaikki tiedot annetaan asiakkaalle, ja sallittava sähköisen viestinnän käyttö, jos se on tarkoituksenmukaista ottaen huomioon, millaisessa tilanteessa liiketoimi toteutetaan. Asiakkaalle olisi kuitenkin annettava mahdollisuus saada tiedot paperilla. Jotta kuluttajilla olisi mahdollisuus saada tiedot, kaikki sopimuksentekoa edeltävät tiedot olisi aina toimitettava veloituksetta. ê 2002/92/EY johdanto-osan 21 kappale ðuusi (39) Tarve vaatia tällaisia tietoja on vähäisempi, kun asiakkaana on yritys, joka asiakas etsii jälleenvakuutusta tai vakuutusta kaupallisten ja teollisten riskien kattamiseksi ð tai on ammattimainen asiakas (ks. tämän direktiivin liite I) ï. ê 2002/92/EY johdanto-osan 19 kappale (mukautettu) ð uusi (40) Tässä direktiivissä olisi täsmennettävä, mitä ð vähimmäis ïvelvoitteita ð vakuutusyrityksillä ja ï vakuutus-edustajilla olisi oltava asiakkaille annettavien tietojen osalta. Jäsenvaltio voi Ö Jäsenvaltion tulisi voida pitää voimassa tai ottaa Õ pitää voimassa tai ottaa käyttöön tiukempia säännöksiä, joita voidaan soveltaa niiden alueella ð vakuutusedustus ïtoimintaansa harjoittaviin vakuutusedustajiin ð ja ‑yrityksiin ï heidän asuinpaikastaan ð näiden kotijäsenvaltion säännöksistä ï riippumatta, kunhan kyseiset tiukemmat säännökset ovat yhteisön Ö unionin Õ oikeuden mukaisia, mukaan lukien tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8 päivänä kesäkuuta 2000 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/31/EY (’Ddirektiivi sähköisestä kaupankäynnistä’)[19]. ð Jos jäsenvaltio ehdottaa soveltavansa ja soveltaa vakuutusedustajia ja vakuutustuotteiden myyntiä koskevia muitakin säännöksiä kuin tässä direktiivissä vahvistettuja säännöksiä, sen olisi varmistettava, että kyseisistä säännöksistä aiheutuva hallinnollinen rasite on oikeassa suhteessa kuluttajansuojaan. Kuluttajien suojelemiseksi ja vakuutustuotteiden väärin perustein tapahtuvan myynnin ehkäisemiseksi jäsenvaltioiden olisi sallittava soveltaa tiukempia vaatimuksia poikkeuksellisesti vakuutusedustajiin, jotka harjoittavat vakuutusedustusta sivutoimisesti, jos jäsenvaltiot katsovat tämän tarpeelliseksi ja oikeasuhteiseksi.ï ò uusi (41) Ristiinmyyntikäytännöt ovat yleinen strategia vähittäisrahoituspalvelujen tarjoajien keskuudessa kaikkialla unionissa. Nämä käytännöt voivat tarjota etuja kuluttajille, mutta niissä voi myös olla kyse käytännöistä, joissa kuluttajan etua ei oteta riittävästi huomioon. Esimerkiksi tietyt ristiinmyyntikäytäntöjen tai -tuotteiden muodot, ennen muuta niin sanottu sitominen, jossa vähintään kaksi rahoituspalvelua myydään yhdessä paketissa ja ainakin yksi näistä palveluista tai tuotteista ei ole saatavilla erikseen, voivat vääristää kilpailua ja vaikuttaa kielteisesti kuluttajien liikkuvuuteen ja heidän mahdollisuuksiinsa tehdä tietoon perustuvia valintoja. Yhtenä esimerkkinä sitomisesta on pakollinen käyttötilin avaaminen vakuutusmaksujen maksamiseksi, kun vakuutuspalvelu tarjotaan kuluttajalle, tai moottoriajoneuvovakuutuksen pakollinen ottaminen luototetun auton vakuuttamiseksi, kun kuluttajalle myönnetään kulutusluotto. Niputuskäytännöt, joissa yksi tai useampi rahoituspalvelu tai -tuote myydään yhdessä paketissa, mutta kukin niistä voidaan myös ostaa erikseen, voivat nekin vääristää kilpailua ja vaikuttaa kielteisesti kuluttajien liikkuvuuteen ja mahdollisuuksiin tehdä tietoon perustuvia valintoja, mutta ne ainakin jättävät kuluttajalle valinnanvaraa, minkä vuoksi niihin voi liittyä vähäisempi riski siitä, etteivät vakuutusedustajat noudata tämän direktiivin mukaisia velvoitteitaan. Tällaisten käytäntöjen käyttöä olisi arvioitava huolellisesti, jotta voidaan edistää kilpailua ja kuluttajien valinnanvaraa. (42) Asiakkaille tarjotaan usein vakuutussopimuksia, joihin liittyy sijoituksia, direktiivin [MiFID II][20] soveltamisalaan kuuluvien sijoitustuotteiden mahdollisina vaihtoehtoina tai korvikkeina. Jotta sijoittajansuoja olisi yhdenmukaista ja vältettäisiin sääntelyn katvealueiden hyväksikäytön riski, on tärkeää, että vähittäissijoitustuotteisiin (sijoitustuotteita koskevista avaintietoasiakirjoista annetussa asetuksessa määritellyt vakuutusmuotoiset sijoitustuotteet) sovelletaan samoja liiketoiminnan menettelytapasääntöjä: näihin sisältyvät tarkoituksenmukaisten tietojen esittäminen, vaatimukset neuvonnan soveltuvuudesta, houkuttelua koskevat rajoitukset ja vaatimukset hallita eturistiriidat, ja, jos kyseessä ovat riippumattomat neuvonantajat, heidän saamiensa korvausten muotoa koskevat rajoitukset. Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (EAMV) ja Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen (EVLEV) olisi tehtävä yhteistyötä, jotta vähittäismarkkinoille tarkoitettuihin sijoitustuotteisiin, joihin sovelletaan joko [MiFID II]-direktiiviä tai tätä direktiiviä ohjeiden välityksellä, saataisiin liiketoiminnan menettelytapasääntöjen osalta mahdollisimman paljon yhdenmukaisuutta. Kun kyseessä ovat vakuutusmuotoiset sijoitustuotteet, tämän direktiivin vaatimukset, joita sovelletaan kaikkiin vakuutussopimuksiin (tämän direktiivin VII luku), ja vakuutusmuotoisia sijoitustuotteita koskevat parannellut vaatimukset ovat kumulatiiviset. Näin ollen henkilöiden, jotka harjoittavat vakuutusmuotoisia sijoitustuotteita koskevaa vakuutusedustusta, olisi noudatettava menettelytapavaatimuksia, joita sovelletaan kaikkiin vakuutussopimuksiin, ja paranneltuja vaatimuksia, joita sovelletaan vakuutusmuotoisiin sijoitustuotteisiin. (43) Sen varmistamiseksi, että vakuutusyritykset ja vakuutusedustusta harjoittavat henkilöt noudattavat tätä direktiiviä ja että niitä kohdellaan samalla tavoin koko unionissa, jäsenvaltiot olisi velvoitettava säätämään hallinnollisista seuraamuksista ja toimenpiteistä, jotka ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Joulukuun 8 päivänä 2010 annetussa komission tiedonannossa ”Seuraamusjärjestelmien lujittaminen finanssipalvelujen alalla”[21] tarkasteltiin nykyisiä valtuuksia ja niiden soveltamista käytäntöön, ja sen tavoitteena oli seuraamusten ja toimenpiteiden lähentäminen. Jäsenvaltioiden vahvistamien hallinnollisten seuraamusten ja toimenpiteiden olisi sen vuoksi täytettävä tietyt keskeiset vaatimukset, jotka koskevat tällaisten seuraamusten ja toimenpiteiden osoittamista niiden kohteena oleville, niiden soveltamisessa huomioon otettavia kriteerejä, niiden julkistamista sekä keskeisiä seuraamusvaltuuksia ja hallinnollisten taloudellisten seuraamusten suuruutta. (44) Toimivaltaisille viranomaisille olisi erityisesti annettava valtuudet määrätä taloudellisia seuraamuksia, jotka ovat riittävän suuria ylittääkseen todennäköiset hyödyt ja joilla on varoittava vaikutus myös suurempiin laitoksiin ja niiden johtajiin. (45) Sen varmistamiseksi, että seuraamuksia sovelletaan jäsenvaltioissa yhdenmukaisesti, kun niissä päätetään hallinnollisten seuraamusten tai toimenpiteiden tyypistä ja hallinnollisten taloudellisten seuraamusten suuruudesta, jäsenvaltioita olisi vaadittava varmistamaan, että toimivaltaiset viranomaiset ottavat huomioon kaikki olennaiset olosuhteet. (46) Jotta varmistetaan, että seuraamuksilla on varoittava vaikutus suureen yleisöön, ja kerrotaan asiakkaan suojan kannalta kenties haitallisista sääntöjen rikkomisista, määrätyt seuraamukset ja toimenpiteet olisi julkistettava, paitsi tietyissä tarkoin määritellyissä olosuhteissa. Jos julkistaminen aiheuttaisi suhteetonta vahinkoa osapuolille, määrätyt seuraamukset ja toimenpiteet olisi julkistettava ilman nimiä, jotta noudatettaisiin suhteellisuusperiaatetta. (47) Säännösten mahdollisten rikkomisten havaitsemiseksi toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oltava tarvittavat tutkintavaltuudet, ja niiden olisi luotava tehokkaat mekanismit, joilla kannustetaan ilmoittamaan mahdollisista tai tosiasiallisista rikkomisista. (48) Tässä direktiivissä olisi käsiteltävä sekä hallinnollisia seuraamuksia että hallinnollisia toimenpiteitä riippumatta siitä, pidetäänkö niitä seuraamuksina vai toimenpiteitä kansallisessa lainsäädännössä. (49) Tämä direktiivi ei saisi rajoittaa rikoksiin liittyviä jäsenvaltioiden lainsäädännön mahdollisia säännöksiä. (50) Jotta saavutettaisiin tämän direktiivin tavoitteet, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, jotka koskevat edustajan riittävien tietojen ja pätevyyden käsitteitä, eturistiriitojen hallintaa, menettelytapavelvoitteita vähittäismarkkinoille tarkoitettujen vakuutusalan paketoitujen sijoitustuotteiden osalta sekä menettelyjä ja lomakkeita, joilla tiedot seuraamuksista ilmoitetaan. On erityisen tärkeää, että komissio toteuttaa valmistelutyönsä aikana asianmukaisia kuulemisia, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (51) Finanssipalvelujen teknisillä standardeilla olisi varmistettava johdonmukainen yhdenmukaistaminen ja kuluttajien riittävä suoja koko unionissa. Koska EVLEV:lla on pitkälle menevää erityisasiantuntemusta, olisi tehokasta ja asianmukaista antaa sen tehtäväksi laatia komissiolle toimitettavat luonnokset sääntelystandardeiksi ja teknisiksi täytäntöönpanostandardeiksi, joihin ei liity poliittisia valintoja. (52) Komission olisi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 ja 291 artiklan nojalla annettavilla delegoiduilla säädöksillä ja Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen) perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1094/2010[22] 10–15 artiklan mukaisesti hyväksyttävä delegoidut säädökset, joista säädetään [8] artiklassa edustajan riittävien tietojen ja taitojen osalta, [17 ja 23] artiklassa eturistiriitojen hallinnan osalta, [24 ja 25] artiklassa vähittäismarkkinoille tarkoitettuihin vakuutusalan paketoituihin sijoitustuotteisiin liittyvien menettelytapavelvoitteiden osalta, ja tekniset täytäntöönpanostandardit, joista säädetään [30] artiklassa seuraamuksiin liittyviä tietoja koskevien menettelyjen ja lomakkeiden osalta. EVLEV:n olisi laadittava näiden delegoitujen säädösten ja teknisten täytäntöönpanostandardien luonnokset. (53) Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 95/46/EY[23], jota sovelletaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, erityisesti jäsenvaltioiden nimeämien riippumattomien viranomaisten valvonnassa, sekä yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001[24] sovelletaan henkilötietojen käsittelyyn, jota EVLEV toteuttaa kyseisen asetuksen tarjoamassa kehyksessä ja Euroopan tietosuojavaltuutetun valvonnassa. (54) Tässä direktiivissä kunnioitetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustettuja perusoikeuksia ja noudatetaan siinä tunnustettuja periaatteita, siten kuin perussopimuksessa on määrätty. (55) Jäsenvaltiot ovat selittävistä asiakirjoista 28 päivänä syyskuuta 2011 annetun jäsenvaltioiden ja komission yhteisen poliittisen lausuman mukaisesti sitoutuneet perustelluissa tapauksissa liittämään ilmoitukseen toimenpiteistä, jotka koskevat direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhden tai useamman asiakirjan, joista käy ilmi direktiivin osien ja kansallisen lainsäädännön osaksi saattamiseen tarkoitettujen välineiden vastaavien osien suhde. Lainsäätäjä katsoo tämän direktiivin osalta, että on perusteltua toimittaa tällaiset asiakirjat. (56) Tätä direktiiviä olisi tarkasteltava uudelleen viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta, jotta voidaan ottaa huomioon markkinoilla tapahtunut kehitys, unionin oikeuden muilla aloilla tapahtunut kehitys ja kokemukset, joita jäsenvaltiot ovat saaneet eritoten direktiivin 2003/41/EY soveltamisalaan kuuluviin tuotteisiin liittyvän unionin oikeuden täytäntöönpanosta. ê 2002/92/EY johdanto-osan 24 kappale (mukautettu) (57) Tämän vuoksi direktiivi 77/92/ETY Ö 2002/92/EYÕ olisi kumottava Ö . Õ ò uusi 58) Velvollisuus saattaa tämä direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä olisi rajoitettava koskemaan ainoastaan niitä säännöksiä, joilla muutetaan direktiivin 2002/92/EY sisältöä. Velvollisuus saattaa sisällöltään muuttumattomat säännökset osaksi kansallista lainsäädäntöä perustuu direktiiviin 2002/92/EY. 59) Tämä direktiivi ei vaikuta direktiivissä 2002/92/EY mainittuihin jäsenvaltioita velvoittaviin määräaikoihin, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä, ê 2002/92/EY OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I LUKU SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Soveltamisala ê 2002/92/EY ð uusi 1. Tällä direktiivillä vahvistetaan jäsenvaltioon sijoittautuneiden tai sijoittautumaan aikovien luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden vakuutus- ja jälleenvakuutusedustustoiminnanð , mukaan lukien vahinkojen ammattimainen hallinnointi ja vahingon selvittely,ï aloittamista ja harjoittamista koskevat säännöt. ê 2002/92/EY 2. Tätä direktiiviä ei sovelleta vakuutussopimuksia koskevia edustuspalveluja tarjoaviin henkilöihin, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät: a) vakuutussopimus edellyttää tietämystä ainoastaan tarjotusta vakuutusturvasta; b) vakuutussopimus ei ole henkivakuutussopimus; c) vakuutussopimus ei kata vastuuriskejä; d) kyseisten henkilöiden pääasiallinen ammattitoiminta on muu kuin vakuutusedustus; ê 2002/92/EY (mukautettu) e) vakuutus liittyy täydentävänä minkä tahansa tarjoajan toimittamaan tavaraan tai palveluun Ö toimittamiin tavaroihin, Õ kun tällainen vakuutus kattaa: i) kyseisen tarjoajan toimittamien tavaroiden viallisuuteen, katoamiseen tai vahingoittumiseen liittyvän riskin; tai ê 2002/92/EY (mukautettu) ð uusi ii) matkatavaroiden vahingoittumisen tai katoamisen ja kyseiseltä tarjoajalta varattuun matkaan liittyvät muut riskit, vaikka vakuutus kattaa henkivakuutus- tai vastuuriskejä edellyttäen, että vakuutusturva on liitännäinen kyseiseen matkaan liittyviä riskejä koskevaan pääasialliseen vakuutusturvaan nähden; f) ð kun vakuutussopimuksen on tarkoitus tuottaa määräsuhteessa vuotuinen määrä, ï vuotuisen vakuutusmaksun arvo ei ole suurempi kuin 500 Ö 600 Õ euroa, ja vakuutussopimus on voimassa mahdolliset sopimuksen jatkamiset mukaan lukien enintään viisi vuotta. ê 2002/92/EY (mukautettu) 3. Tätä direktiiviä ei sovelleta yhteisön Ö unionin Õ ulkopuolella sijaitsevia riskejä ja sitoumuksia koskeviin vakuutus- ja jälleenvakuutusedustuspalveluihin. ê 2002/92/EY ð uusi Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden lainsäädäntöön, joka koskee sellaisten kolmanteen maahan sijoittautuneiden vakuutus-ð tai jälleenvakuutusyritysten tai ï -edustajien harjoittamaa vakuutus- ja jälleenvakuutusedustustoimintaa, jotka työskentelevät jäsenvaltioiden alueella palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, edellyttäen, että varmistetaan yhtäläinen kohtelu kaikille henkilöille, jotka harjoittavat tai ovat saaneet oikeuden harjoittaa vakuutus- ð ja jälleenvakuutus ïedustamistaedustustoimintaa kyseisillä markkinoilla. Tällä direktiivillä ei säännellä kolmansissa maissa harjoitettavaa vakuutus-ð tai jälleenvakuutus ïedustustoimintaa eikä muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetussa ensimmäisessä neuvoston direktiivissä 73/239/ETY(8) ja henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 5 päivänä maaliskuuta 1979 annetussa ensimmäisessä neuvoston direktiivissä 79/267/ETY(9) määriteltyjen yhteisön vakuutus- ja jälleenvakuutusyritysten vakuutusedustajien välityksellä kolmansissa maissa harjoittamaa toimintaa. ò uusi Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista yleisistä vaikeuksista, joita niiden vakuutusedustajilla on niiden sijoittautuessa kolmanteen maahan tai harjoittaessa siellä vakuutusedustustoimintaa. ê 2002/92/EY ð uusi 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1. ’vakuutusyrityksellä’ yritystä, joka on saanut virallisen toimiluvan direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan tai direktiivin 79/267/ETY 6 artiklan mukaisesti; 2. ’jälleenvakuutusyrityksellä’ sellaista muuta yritystä kuin vakuutusyritystä tai kolmannen maan vakuutusyritystä, jonka pääasiallisena toimintana on ottaa kannettavakseen vakuutusyrityksen, kolmannen maan vakuutusyrityksen tai muiden jälleenvakuutusyritysten luovuttamia riskejä ð , joka on saanut virallisen toimiluvan direktiivin 2005/68/EY 3 artiklan mukaisesti ï; ê 2002/92/EY ð uusi 3. ’vakuutusedustuksella’ esittelemistä, ð neuvontaa ï, ehdottamista tai muuta vakuutussopimusten tekemiseen liittyvää valmistelevaa toimintaa, tai tällaisten sopimusten tekemistä, tai avustamista vakuutussopimuksen hoidossa ja täyttämisessä erityisesti vahinkotapauksissað sekä vahinkojen ammattimaista hallinnointia ja vahingon selvittelyä ï. Vakuutusyrityksen tai kyseisen vakuutusyrityksen vastuulla toimivan vakuutusyrityksen työntekijän harjoittamaa tällaista toimintaa ei pidetä vakuutusedustuksena. ð Näitä toimintoja pidetään vakuutusedustuksena myös silloin, kun niitä harjoittaa vakuutusyritys ilman vakuutusedustajaa. ï ò uusi Seuraavia toimintoja ei pidetä vakuutusedustuksena tämän direktiivin soveltamiseksi: ê 2002/92/EY ð uusi a) Vakuutusedustuksena ei pidetä tietojen antamista antaminen satunnaisesti ð asiakkaalle ï muun ammattitoiminnan yhteydessä, edellyttäen, että toiminnan tarkoituksena ei ole ð jollei tietojen antaja toteuta muita toimia ï auttaa auttaakseen asiakasta tekemään tai soveltamaan vakuutussopimusta, eikä ammattimaista vakuutusyrityksen vahingonselvittelyä tai vahingonarviointi- ja -korvaustoimintaa; ò uusi b) mahdollisia vakuutuksenottajia koskevien tietojen pelkkä esittäminen vakuutusedustajille tai -yrityksille taikka vakuutustuotteita, -edustajaa tai ‑yritystä koskevien tietojen pelkkä esittäminen mahdollisille vakuutuksenottajille; 4. ’vakuutusmuotoisella sijoitustuotteella’ vakuutussopimusta, joka voitaisiin luokitella myös [sijoitustuotteita koskevista avaintietoasiakirjoista annetun asetuksen (PRIPS-asetuksen)] 2 artiklan a alakohdassa määritellyksi ’sijoitustuotteeksi’; ê 2002/92/EY ð uusi 5. ’vakuutusedustajalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, ð joka ei ole vakuutusyritys ja ï joka korvausta vastaan aloittaa vakuutusedustuksen tai harjoittaa sitä; ê 2002/92/EY ð uusi 64. ’jälleenvakuutusedustuksella’ esittelemistä ð neuvontaa ï, ehdottamista tai muuta jälleenvakuutussopimusten tekemiseen liittyvää valmistelevaa toimintaa, tai tällaisten sopimusten tekemistä tai avustamista jälleenvakuutussopimuksen hoidossa ja täyttämisessä erityisesti vahinkotapauksissa ðsekä vahinkojen ammattimaista hallinnointia ja vahingon selvittelyä. ï Jälleenvakuutusyrityksen tai jälleenvakuutusyrityksen työntekijän, joka toimii kyseisen jälleenvakuutusyrityksen vastuulla, toimintaa ei pidetä jälleenvakuutusedustuksena. ð Näitä toimintoja pidetään jälleenvakuutusedustuksena myös silloin, kun niitä harjoittaa jälleenvakuutusyritys ilman jälleenvakuutusedustajaa. ï ò uusi Seuraavia toimintoja ei pidetä jälleenvakuutusedustuksena tämän direktiivin soveltamiseksi: ê 2002/92/EY a) Jälleenvakuutusedustuksena ei pidetä tietojen antamista antaminen satunnaisesti muun ammattitoiminnan yhteydessä, edellyttäen, että toiminnan tarkoituksena ei ole auttaa asiakasta tekemään tai soveltamaan jälleenvakuutussopimusta, eikä ammattimaista jälleenvakuutusyrityksen vahingonselvittelyä tai vahingonarviointi- ja -korvaustoimintaa; ò uusi b) mahdollisia vakuutuksenottajia koskevien tietojen pelkkä esittäminen jälleenvakuutusedustajille tai -yrityksille taikka jälleenvakuutustuotteita, ‑edustajaa tai -yritystä koskevien tietojen pelkkä esittäminen mahdollisille vakuutuksenottajille; ê 2002/92/EY ð uusi 76. ’jälleenvakuutusedustajalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, ð joka ei ole jälleenvakuutusyritys ja ï joka korvausta vastaan aloittaa jälleenvakuutusedustuksen tai harjoittaa sitä; 87. ’sidoksissa olevalla vakuutusedustajalla’ henkilöä, joka harjoittaa vakuutusedustusta yhden tai usean vakuutusyrityksen ð tai -edustajan ï nimissä ja lukuun, jos vakuutustuotteet eivät kilpaile toistensa kanssa, mutta joka ei peri vakuutusmaksuja eikä asiakkaalle tarkoitettuja korvauksia ja jonka toiminta tapahtuu kunkin yhtiön tuotteiden osalta täysin kyseisten vakuutusyritysten vastuulla ð tai -edustajien vastuulla edellyttäen, että vakuutusedustajat, joiden vastuulla kyseinen henkilö toimii, eivät itse toimi toisen vakuutusyrityksen tai -edustajan vastuulla ï; Sidoksissa olevalla vakuutusedustajalla tarkoitetaan myös henkilöä, joka yhden tai usean vakuutusyrityksen vastuulla niitä koskevien tuotteiden osalta harjoittaa vakuutusedustusta pääasiallisen ammatillisen toimintansa lisäksi, jos vakuutus täydentää kyseisen pääasiallisen toiminnan puitteissa toimitettavia tavaroita tai palveluja, ja joka ei peri vakuutusmaksuja eikä asiakkaalle tarkoitettuja korvauksia; ò uusi 9. ’neuvonnalla’ suositusten antamista asiakkaalle, joko asiakkaan pyynnöstä tai vakuutusyrityksen tai -edustajan aloitteesta; ò uusi 10. ’ehdollisella provisiolla’ provision muodossa olevaa korvausta, jos maksettava määrä perustuu vakuutusedustajan kyseiselle vakuutuksenantajalle hankkimaan vakuutustoimintaan liittyvien sovittujen tavoitteiden saavuttamiseen; ê 2002/92/EY 118. ’suurilla riskeillä’ direktiivin 73/239/ETY 5 artiklan d kohdassa määriteltyjä riskejä; 129. ’kotijäsenvaltiolla’: a) jos edustaja on luonnollinen henkilö, jäsenvaltiota, jossa hänellä on asuinpaikka ja jossa hän harjoittaa toimintaa; b) jos edustaja on oikeushenkilö, jäsenvaltiota, jossa sen sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee, tai jos sillä ei kansallisen lainsäädännön mukaan ole sääntömääräistä kotipaikkaa, jäsenvaltiota, jossa sen keskushallinto sijaitsee; ê 2002/92/EY (mukautettu) ð uusi 1310. ’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajalla on sivuliike Ö pysyvä liikepaikka taikka toimipaikka Õ tai jossa kyseinen edustaja tarjoaa palveluja ð ja joka ei ole edustajan kotijäsenvaltio ï; 1412. ’pysyvällä välineellä’ välinettä, jonka avulla asiakas voi säilyttää hänelle henkilökohtaisesti osoitetut tiedot siten, että niitä voidaan käyttää myöhemmin tietojen tarkoituksen kannalta riittävän ajan, ja joka sallii säilytettyjen tietojen jäljentämisen muuttumattomina ð direktiivin 2009/65/EY 2 artiklan m alakohdassa määriteltyä pysyvää välinettä; ï Pysyviä välineitä ovat erityisesti levykkeet, CD-ROM:it, DVD:t ja kuluttajan tietokoneen kovalevy, jolle sähköposti tallennetaan mutta niihin eivät sisälly Internet-sivustot, ellei kyseessä oleva sivusto täytä edellisessä alakohdassa esitettyjä kriteerejä. ò uusi 15. ’ristiinmyyntikäytännöllä’ vakuutuspalvelun tai -tuotteen tarjoamista yhdessä toisen palvelun tai tuotteen kanssa osana pakettia tai ehtona jonkin muun sopimuksen tai paketin ottamiselle; 16. ’läheisillä sidoksilla’ [MIFID II] -direktiivin 4 artiklan 31 alakohdassa tarkoitettua tilannetta; 17. ’ensisijaisella liiketoimipaikalla’ paikkaa, josta pääasiallista liiketoimintaa hoidetaan; 18. ’korvauksella’ kaikkia provisioita, palkkioita, veloituksia ja muita maksuja, mukaan lukien kaikenlainen taloudellinen hyöty, joita tarjotaan tai annetaan vakuutusedustustoiminnan yhteydessä. 19. ’sitomiskäytännöllä’ yhden tai useamman oheispalvelun tarjoamista vakuutuspalvelun tai ‑tuotteen kanssa paketissa, jos kyseistä vakuutuspalvelua tai ‑tuotetta ei tarjota asiakkaalle erikseen; 20. ’niputuskäytännöllä’ yhden tai useamman oheispalvelun tarjoamista vakuutuspalvelun tai ‑tuotteen kanssa paketissa, jos kyseistä vakuutuspalvelua tai ‑tuotetta tarjotaan asiakkaalle myös erikseen muttei välttämättä samoin ehdoin ja edellytyksin kuin silloin, kun sitä tarjotaan niputettuna oheispalvelujen kanssa. ê 2002/92/EY ð uusi II LUKU REKISTERÖINNIN EDELLYTYKSET 3 artikla Rekisteröinti 1. ð Jollei 4 artiklassa toisin säädetä, ï Vvakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien on oltava 7 artiklan 2 kohdassa määritellyn toimivaltaisen viranomaisen rekisteröimiä kotijäsenvaltiossaan. ð Vakuutusyritysten, jotka on rekisteröity kotijäsenvaltioissaan direktiivin 73/239/ETY, direktiivin 2002/83/EY ja direktiivin 2005/68/EY nojalla, ja niiden työntekijöiden ei tarvitse rekisteröityä uudelleen tämän direktiivin nojalla. ï Jäsenvaltiot voivat säätää, että vakuutus- ja jälleenvakuutusyritykset tai muut elimet voivat tehdä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien rekisteröimiseksi sekä 4 8 artiklan mukaisten vaatimusten soveltamiseksi niihin, tämän kuitenkaan rajoittamatta ensimmäisen alakohdan soveltamista. Erityisesti vakuutusyritys tai, vakuutusyritysten yhteenliittymä ð tai vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja ï voivat rekisteröidä sidoksissa olevia vakuutusedustajia toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa. ò uusi Jäsenvaltiot voivat säätää, että jos vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja toimii vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen tai toisen rekisteröidyn vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan vastuulla, kyseinen toinen edustaja tai yritys on vastuussa sen varmistamisesta, että edustaja täyttää tässä direktiivissä vahvistetut rekisteröinnin edellytykset. Jäsenvaltion on tällaisessa tapauksessa ilmoitettava vastuun hyväksyvälle henkilölle tai yksikölle tämän artiklan 7 kohdan a ja b alakohdassa vahvistetuista seikoista, ja kyseisen henkilön tai yksikön on tämän jälkeen varmistuttava tämän artiklan 7 kohdan c alakohdassa vahvistetusta seikasta. Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että edustajasta vastuun ottavan henkilön tai yksikön on rekisteröitävä edustaja. ê 2002/92/EY ð uusi Jäsenvaltioiden ei tarvitse soveltaa ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitettua vaatimusta kaikkiin luonnollisiin henkilöihin, jotka työskentelevät ð vakuutus- tai jälleenvakuutus ïyrityksessä ð tai rekisteröidyssä vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajassa ï ja jotka harjoittavat vakuutus- tai jälleenvakuutusedustustoimintaa. ê 2002/92/EY (mukautettu) Jäsenvaltioiden on rekisteröitävä oikeushenkilöt Ö varmistettava oikeushenkilöiden rekisteröiminen Õ ja lisäksi merkittävä rekisteriin yrityksen johdossa olevien sellaisten luonnollisten henkilöiden nimet, jotka vastaavat vakuutusedustustoiminnasta. 2. Jäsenvaltiot voivat perustaa useampia kuin yhden rekisterin vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajille edellyttäen, että ne vahvistavat perusteet, joiden mukaisesti edustajat olisi rekisteröitävä. ò uusi Jäsenvaltioiden on perustettava sähköinen rekisteröintijärjestelmä, joka on helposti vakuutusedustajien ja -yritysten saatavilla ja jonka avulla ne voivat suoraan täyttää yhden yhtenäisen rekisteröintilomakkeen internetissä olevalla verkkosivustolla. ê 2002/92/EY 3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava yhden palvelu keskitetyn tietopisteen perustamisesta, jonka avulla näistä sähköisessä muodossa olevista ja jatkuvasti ajan tasalla pidettävistä eri rekistereistä peräisin olevat tiedot ovat helposti ja nopeasti saatavilla. Tästä palvelutietopisteestä on myös oltava saatavissa kaikkia kunkin jäsenvaltion 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja toimivaltaisia viranomaisia koskevat tunnistetiedot. Kyseisessä rekisterissä on ilmoitettava lisäksi maa tai maat, joissa edustaja toimii sijoittautumisen tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella. ò uusi 4. EVLEV perustaa keskitetyn sähköisen rekisterin vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajista, jotka ovat ilmoittaneet aikomuksestaan harjoittaa rajat ylittävää liiketoimintaa IV luvun mukaisesti, julkistaa sen verkkosivustollaan ja pitää sen ajan tasalla. Tätä varten jäsenvaltioiden on viipymättä toimitettava EVLEV:lle asianomaiset tiedot. Rekisterin on sisällytettävä hyperlinkit kunkin jäsenvaltion kaikkiin asianomaisiin toimivaltaisiin viranomaisiin. Rekisterin on sisällettävä linkit kaikkien jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten verkkosivustoille, joilta on myös oltava pääsy sille. ê 2002/92/EY 3.Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajien, sidoksissa olevat vakuutusedustajat mukaan lukien, rekisteröimisen edellytyksenä on 4 8 artiklassa säädettyjen ammatillisten vaatimusten täyttäminen. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava, että ne vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajat, sidoksissa olevat vakuutusedustajat mukaan lukien, jotka eivät enää täytä kyseisiä vaatimuksia, poistetaan rekisteristä. Toimivaltaisen viranomaisen on säännöllisesti tarkistettava rekisteröinnin voimassaolo. Kotijäsenvaltion on tarvittaessa ilmoitettava asiaankuuluvin tavoin vastaanottavalle jäsenvaltiolle rekisteristä poistamisesta. ò uusi 5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, etteivät toimivaltaiset viranomaiset rekisteröi vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajaa, jolleivät ne ole vakuuttuneet, että edustaja täyttää 8 artiklassa vahvistetut vaatimukset. ê 2002/92/EY ð uusi 4. Toimivaltaiset viranomaiset voivat myöntää vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajalle asiakirjan, jonka avulla ne, joita asia koskee, voivat tarkistaa tarkastaa ð jostakin ï 2 kohdassa tarkoitetusta rekisteristä tai tarkoitetuista rekistereistä, että tämä on asianmukaisesti rekisteröity. Tässä asiakirjassa on oltava ainakin 12 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa 16 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetut tiedot sekä, kun kyse on oikeushenkilöstä, tämän artiklan 1 kohdan 4 neljännessä alakohdassa tarkoitetun luonnollisen henkilön nimi tai tarkoitettujen luonnollisten henkilöiden nimet. Jäsenvaltion on vaadittava, että asiakirja palautetaan sen myöntäneelle toimivaltaiselle viranomaiselle, kun vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja ei enää ole rekisteröity. 5. Rekisteröidyt vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajat voivat aloittaa vakuutus- tai jälleenvakuutusedustustoiminnan ja harjoittaa sitä yhteisössä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella. ò uusi 6. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että edustajien hakemukset rekisteriin sisällyttämisestä on käsiteltävä kuuden kuukauden kuluessa täydellisen hakemuksen jättämisestä ja että hakijalle on ilmoitettava päätöksestä viipymättä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on käytössään tarkoituksenmukaiset toimenpiteet, joiden avulla ne voivat seurata, täyttävätkö vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajat tässä direktiivissä vahvistetut rekisteröinnin edellytykset koko ajan. 7. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden toimivaltaiset viranomaiset pyytävät vakuutus- ja jälleenvakuutusedustajilta seuraavat tiedot rekisteröinnin edellytyksenä: a) niiden osakkeenomistajien tai jäsenten tunnistetietojen ilmoittaminen toimivaltaisille viranomaisille, jotka omistavat edustajasta yli 10 prosentin osuuden, riippumatta siitä, onko kyse luonnollisista henkilöistä vai oikeushenkilöistä, ja tiedot näiden osuuksien suuruudesta; b) niiden henkilöiden tunnistetietojen ilmoittaminen toimivaltaisille viranomaisille, joilla on läheiset sidokset vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajaan; c) sen osoittaminen tyydyttävällä tavalla, etteivät osuudet tai läheiset sidokset estä toimivaltaisen viranomaisen valvontatehtävien tehokasta hoitamista. 8. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset hylkäävät rekisteröitymisen, jos vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajaan läheisesti sidoksissa olevaan yhteen tai useampaan luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön sovellettavat kolmannen maan lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset tai niiden täytäntöönpanoon liittyvät vaikeudet estävät kyseisiä viranomaisia hoitamasta tehokkaasti valvontatehtäviään. III LUKU YKSINKERTAISTETTU REKISTERÖINTIMENETTELY – TOIMINNOISTA ILMOITTAMINEN 4 artikla Ilmoitusmenettely sivutoimisen vakuutusedustuksen tarjontaa, vahinkojen ammattimaista hallinnointia taikka vahingon arviointia koskevia palveluja varten 1. Edellä 3 artiklassa vahvistettuja rekisteröinnin edellytyksiä ei sovelleta vakuutusedustajiin, jotka harjoittavat vakuutusedustusta sivutoimisesti, edellyttäen että toiminta täyttää kaikki seuraavat edellytykset: a) vakuutusedustajan pääasiallinen ammattitoiminta on muu kuin vakuutusedustus; b) vakuutusedustaja edustaa ainoastaan tiettyjä vakuutustuotteita, jotka täydentävät jotain tuotetta tai palvelua, ja mainitsee ne selkeästi ilmoituksessaan; c) vakuutustuote ei kata henkivakuutus- tai vastuuriskejä, paitsi jos vakuutusturva on liitännäinen pääasialliseen vakuutusturvaan nähden. 2. Edellä 3 artiklassa vahvistettuja rekisteröinnin edellytyksiä ei sovelleta vakuutusedustajiin, joiden ainoana toimintana ovat vahinkojen ammattimainen hallinnointi tai vahingon arviointia koskevat palvelut. 3. Kaikkien vakuutusedustajien, joihin sovelletaan tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa, on toimitettava kotijäsenvaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus, jolla ne toimittavat toimivaltaiselle viranomaiselle tunnistetietonsa, osoitteensa ja harjoittamansa ammatillisen toiminnan. 4. Edustajiin, joihin sovelletaan tämän artiklan 1 ja 2 kohtaa, sovelletaan tämän direktiivin I, III, IV, V, VIII ja IX luvun sekä 15 ja 16 artiklan säännöksiä. IV LUKU PALVELUJEN TARJOAMISEN VAPAUS JA SIJOITTAUTUMISVAPAUS ê 2002/92/EY (mukautettu) ð uusi 65 artikla Ilmoitus sijoittautumisesta tai palvelujen tarjoamisesta toisessa jäsenvaltiossa ÖPalvelujen tarjoamisen vapauden käyttäminenÕ 1. Vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan, joka aikoo ensimmäistä kertaa harjoittaa liiketoimintaa ð toisen jäsenvaltion alueella ï yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoamisen vapauden tai sijoittautumisvapauden perusteella, on ilmoitettava siitä ð ilmoitettava seuraavat tiedot ï kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille viranomaisille Ö toimivaltaiselle viranomaiselle Õ.: Näiden toimivaltaisten viranomaisten on kuukauden kuluessa kyseisestä ilmoituksesta tiedotettava vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan aikomuksesta niille vastaanottavien jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, jotka sitä haluavat, sekä tiedotettava tästä samanaikaisesti asianomaiselle edustajalle. Vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja voi aloittaa liiketoimintansa kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona hän on kotijäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta saanut tiedon tämän kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetusta tiedonannosta. Edustaja voi kuitenkin aloittaa toimintansa välittömästi, jos vastaanottava jäsenvaltio ei halua saada asiasta tietoa. 2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, että ne haluavat saada tietoja edellisen kohdan mukaisesti. Komissio ilmoittaa tästä vuorostaan kaikille jäsenvaltioille. 3. Vastaanottavien jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat toteuttaa haluamansa toimet antaakseen tarkoituksenmukaisella tavalla tiedoksi ne vaatimukset, joiden mukaisesti yleisen edun vuoksi kyseistä liiketoimintaa niiden alueella on harjoitettava. ò uusi a) edustajan nimi, osoite ja mahdollinen rekisteröintinumero; b) jäsenvaltio, jossa edustaja aikoo toimia; c) edustajan luokka ja tapauksen mukaan mahdollisesti edustettujen vakuutus- tai jälleenvakuutusyritysten nimet; d) tapauksen mukaan asianomaiset vakuutusluokat; e) osoitus ammatillisista tiedoista ja taidoista. 2. Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on kuukauden kuluessa 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottamisesta toimitettava tiedot vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jonka on viipymättä ilmoitettava tietojen vastaanottamisesta. Kotijäsenvaltion on tiedotettava vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajalle kirjallisesti, että vastaanottava jäsenvaltio on vastaanottanut tiedot ja että vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys voi aloittaa liiketoimintansa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Sen jälkeen kun vastaanottava jäsenvaltio on vastaanottanut 1 kohdassa tarkoitetut tiedot, sen on hyväksyttävä aiempi kokemus vakuutus- tai jälleenvakuutusedustustoiminnasta, josta on osoituksena näyttö rekisteröinnistä tai ilmoituksesta kotijäsenvaltiossa, todisteena vaadituista tiedoista ja taidoista. 3. Näyttö edellisestä rekisteröinnistä tai ilmoituksesta osoitetaan todisteella hakijan kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tai laitoksen myöntämästä rekisteröinnistä tai vastaanottamasta ilmoituksesta; hakijan on liitettävä tällainen todiste vastaanottavalle jäsenvaltiolle esittämäänsä hakemukseen. 4. Jos 1 kohdan mukaisesti ilmoitetut tiedot muuttuvat, vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan on ilmoitettava muutoksesta kirjallisesti kotijäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle viimeistään kuukautta ennen muutoksen voimaantuloa. Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle kyseisestä muutoksesta mahdollisimman pian ja viimeistään kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kyseisen tiedon sai. 6 artikla Sijoittautumisvapauden käyttäminen 1. Jäsenvaltioiden on velvoitettava vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja, joka aikoo käyttää sijoittautumisvapauttaan perustaakseen sivuliikkeen toisen jäsenvaltion alueelle, tekemään tästä ensin ilmoituksen kotijäsenvaltionsa toimivaltaiselle viranomaiselle ja toimittamaan sille seuraavat tiedot: a) edustajan nimi, osoite ja (tapauksen mukaan) rekisteröintinumero; b) jäsenvaltio, jonka alueelle se aikoo perustaa sivuliikkeen tai pysyvän liikepaikan; c) edustajan luokka ja mahdollisen edustetun vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksen nimi; d) tapauksen mukaan asianomaiset vakuutusluokat; e) toimintaohjelma, jossa esitetään, mitä vakuutus- tai jälleenvakuutusedustustoimintaa on tarkoitus harjoittaa, ja laitoksen organisaatiorakenne; myös asiamiesten henkilöllisyys, jos edustaja aikoo käyttää asiamiehiä; f) vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleva osoite, josta asiakirjoja on mahdollista saada; g) toimipaikan tai pysyvän liikepaikan toiminnasta vastuussa olevan henkilön nimi. 2. Jollei kotijäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on perusteita pitää vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan organisaatiorakennetta tai taloudellista tilannetta riittämättömänä, kun otetaan huomioon suunniteltu edustustoiminta, sen on kuukauden kuluessa 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottamisesta toimitettava tiedot vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jonka on viipymättä ilmoitettava tietojen vastaanottamisesta. Kotijäsenvaltion on tiedotettava vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajalle kirjallisesti, että vastaanottava jäsenvaltio on vastaanottanut tiedot ja että vakuutus- tai jälleenvakuutusyritys voi aloittaa liiketoimintansa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. 3. Jos kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytyy toimittamasta tietoja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, sen on perusteltava kieltäytymisensä kyseiselle vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajalle kuukauden kuluessa 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottamisesta. 4. Jos 1 kohdan mukaisesti toimitetut tiedot muuttuvat, vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajan on ilmoitettava muutoksesta kirjallisesti kotijäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle viimeistään kuukautta ennen muutoksen toteuttamista. Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle kyseisestä muutoksesta mahdollisimman pian ja viimeistään kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kyseisen tiedon sai. 7 artikla Toimivallan jako kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion kesken 1. Jos vakuutusedustajan ensisijainen liiketoimipaikka sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa, kyseisen toisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi sopia kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kanssa, että se toimii kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tapaan tämän direktiivin VI, VII ja VIII luvussa vahvistettujen velvoitteiden osalta. Jos tällainen sopimus tehdään, kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava asiasta vakuutusedustajalle ja EVLEV:lle viipymättä. 2. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on vastuussa sen varmistamisesta, että toimipaikan kyseisen jäsenvaltion alueella tarjoamat palvelut ovat VI ja VII luvussa säädettyjen velvoitteiden ja kyseisten lukujen nojalla hyväksyttyihin toimenpiteisiin sisältyvien velvoitteiden mukaiset. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oikeus tutkia toimipaikan järjestelyjä ja vaatia niihin muutoksia, jos ne ovat ehdottoman tarpeellisia sen varmistamiseksi, että toimivaltainen viranomainen voi panna täytäntöön VI ja VII luvussa säädetyt velvoitteet ja kyseisten lukujen nojalla hyväksytyt toimenpiteet niiden palvelujen ja toimintojen osalta, joita toimipaikka tarjoaa tai harjoittaa kyseisen jäsenvaltion alueella. 3. Jos vastaanottavalla jäsenvaltiolla on perusteet uskoa, että sen alueella palvelujen tarjoamisen vapauden nojalla toimiva vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja rikkoo tässä direktiivissä vahvistettuja velvoitteita itse tai toimipaikan välityksellä, sen on ilmoitettava tällaiset tiedot kotijäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jonka on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet. Jos vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen toteuttamista toimenpiteistä huolimatta toimii edelleen tavalla, joka on selvästi vastaanottavan jäsenvaltion kuluttajien etujen vastainen tai haittaa vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoiden asianmukaista toimintaa, vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajaan sovelletaan seuraavia toimenpiteitä: a) vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettuaan tästä ensin kotijäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle toteutettava kaikki asianmukaiset toimenpiteet, jotka ovat tarpeen kuluttajien suojaamiseksi ja vakuutus- ja jälleenvakuutusmarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi, mukaan luettuna sen estäminen, että lainsäädäntöä rikkovat vakuutus- tai jälleenvakuutusedustajat aloittavat uusia liiketoimia sen alueella; vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava tällaisista toimenpiteistä komissiolle viipymättä; b) vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi saattaa asian EVLEV:n käsiteltäväksi ja pyytää siltä apua asetuksen (EU) N:o 1094/2010 19 artiklan mukaisesti; tuolloin EVLEV voi toimia kyseisessä artiklassa sille annetun toimivallan mukaisesti, jos vastaanottavan jäsenvaltion ja kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät pääse asiasta yksimielisyyteen. 4. Jos vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset toteavat, että vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja, jolla on toimipaikka sen alueella, ei noudata kyseisessä j