Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Mikro- ja pienyritysten rooli talouselämässä ja Euroopan tuotannossa"



Virallinen lehti nro C 220 , 16/09/2003 s. 0050 - 0067



Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Mikro- ja pienyritysten rooli talouselämässä ja Euroopan tuotannossa" (2003/C 220/12) Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 23. tammikuuta 2003 työjärjestyksensä 29 artiklan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Mikro- ja pienyritysten rooli talouselämässä ja Euroopan tuotannossa". Lausunnon valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 4. kesäkuuta 2003. Esittelijä oli Antonello Pezzini. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 18. ja 19. kesäkuuta 2003 pitämässään 400. täysistunnossa (kesäkuun 18. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 89 ääntä puolesta ja 12 vastaan 11:n pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Pienten ja keskisuurten yritysten rooli Euroopan talouden kasvussa ja kehittämisessä on tunnustettu virallisesti sekä talousalan kirjallisuudessa että yhteisön toimielinten virallisissa asiakirjoissa. 1.2. Kehitys on ollut lähinnä kulttuurista: suuryritysten toimiin keskittyvästä talouden ilmiöiden tulkinnasta on siirrytty käyttämään pienyrityksiä lähempänä olevia käsitteitä. Prosessi on ollut monimutkainen ja pitkä, eikä se ole vieläkään päätöksessään. 1.3. Tähänastinen kehitys on ollut tarkoituksenmukaista ja huomattavaa, muttei vielä riittävää, kun otetaan huomioon, että pk-yritysten ryhmään sisältyy suuri joukko tuotantoyksiköitä, jotka ovat usein ominaisuuksiltaan, toiminnaltaan ja tarpeiltaan hyvin erilaisia (ne voivat olla eri aloilla toimivia 1-249 työntekijän yrityksiä). Tuloksena on ollut usein kaikenkattavia yrityksille suunnattuja aloitteita, joista ovat monissa tapauksissa voineet hyötyä vain suurehkot yritykset. 1.4. On siis ollut tarvetta luoda - ensin kulttuurisessa ja sen jälkeen myös taloudellisessa ja tilastollisessa mielessä - uusia kategorioita, jotka vastaisivat pienyritysten vaatimuksia. Kehityksen eräänä viitekohtana on epäilemättä ollut pienyrityksiä koskeva eurooppalainen peruskirja, jossa esitetään toimia pienyritysten kannustamiseksi ja tukemiseksi. 1.5. Eurooppa-neuvosto hyväksyi peruskirjan(1) Portugalin puheenjohtajuuskaudella Feirassa pitämässään kokouksessa. Peruskirjassa korostetaan alle 50 työntekijän yritysten roolia työpaikkojen tarjoajina sekä innovaatioiden ja taloudellis-yhteiskunnallisen integroitumisen edistäjinä. Peruskirjasta on tullut komission harjoittaman yrityspolitiikan peruspilari sekä viitekohta jäsenvaltioille ja unioniin liittyville valtioille. 1.6. Euroopan komissio on jo julkaissut ensimmäisen (2001), toisen (2002) ja kolmannen (2003) täytäntöönpanokertomuksen(2) pienyrityksiä koskevasta eurooppalaisesta peruskirjasta. Vaikka kertomusten perusteella on vaikea saada selvää kuvaa jäsenvaltioiden toimista kyseisellä alalla, niissä on tietoja joistakin mielenkiintoisista suuntauksista. 1.7. Mm. yrittäjyyskoulutus ja lainsäädännön yksinkertaistaminen ovat toimia, joiden vaikutukset tulevat esiin vasta pitkällä aikavälillä, kun taas toisten toimien myönteinen vaikutus ilmenee nopeasti. Nopeavaikutteisia toimia ovat mm. uusien yritysten perustamismenettelyjen sujuvoittamiseen tähtäävät toimet (kahdeksassa jäsenvaltiossa yrityksen voi perustaa noin viikossa ja pienin kustannuksin) sekä luotonsaannin helpottaminen siten, että myöntämisperusteena on ennemminkin yrityssuunnitelma kuin reaalivakuudet. Luotonsaanti on edelleen pienyrittäjien suurimpia ongelmia (erityisesti matalasuhdanteiden aikana, kuten nykytilanteessa). 1.8. Komission kertomusten mukaan sekä toimien vaikutukset että ensisijaiset tavoitteet vaihtelevat jäsenvaltion mukaan ja kehittyvät tietenkin jatkuvasti. 1.9. Pienyrityksiä koskevien tietojen kerääminen ja yhtenäistäminen on suurempiin yrityksiin verrattuna vaikeaa ja monimutkaista (mm. lakisääteiset tilinpäätöstietojen julkistamista koskevat velvoitteet sekä sisäiset roolit ja tehtävät). Komission tulisikin edistää mikro- ja pienyrityksiä koskevien tilastojen laadintaa ja saatavuutta. Tällaista tilastotietoa on Euroopassa niukalti(3). 1.10. Toivottuihin tuloksiin pääsemiseksi peruskirjalle tulisi antaa oikeudellinen painoarvo, ja asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi tulisi varata rahoitus. Tässä yhteydessä tulee kiinnittää erityistä huomiota yrittäjähengen edistämiseen. Lisäksi saattaisi olla tarkoituksenmukaista lisätä Eurooppa-valmistelukunnan työskentelyn yhteydessä viittaus yhteisön säännöstön 16. lukuun (Pienten ja keskisuurten yritysten tukeminen). 1.11. Vihreässä kirjassa "Yrittäjyys Euroopassa"(4) todetaan, että "Euroopan on tuettava tehokkaammin yrittäjyyspyrkimyksiä". Siinä todetaan niin ikään, että "Eurooppa tarvitsee lisää uusia ja menestyviä yrityksiä", mutta lisäksi tarvitaan toimia tuotantoalan vahvistamiseksi. Tuotantoyritysten konkurssialttius on nykyisinkin vielä suuri; erityisen alttiita ovat aloittelevat pienyritykset. Toisin kuin Yhdysvalloissa pienyritysten on Euroopassa vaikea laajentua. 1.12. Unionin laajentumisprosessiin liittyvien toimien yhteydessä tulee lisäksi kiinnittää runsaasti huomiota ehdokasvaltioissa toimiviin pienyrityksiin ja erityisesti johtamiskulttuuriin ja koulutukseen. 1.13. Tässä yhteydessä esitetään joitakin erityisiä toimintalinjoja tiettyjen tietoaukkojen täyttämiseksi sekä pien- ja mikroyritysten tarpeisiin aiempaa selvemmin suunnatun politiikan kehittämiseksi. Toimintalinjat voidaan tiivistää seuraavasti: - pienimpien yritysten anti EU:n talouden kasvulle(5) - seuraaville kapeahkoille aloille ominaisten seikkojen huomioiminen: - itsenäinen ammatinharjoitus - rekisteröimätön työ - luoton ja riskisijoituspääoman saatavuus (venture capital tai pörssinoteeraukset tietyillä markkinalohkoilla) - yrityspalvelumarkkinat - yritysten hallintokustannukset - standardointi - uuden yrityksen perustamiskustannukset - naisyrittäjyys - innovointi- ja tutkimustoiminta - ansainvälisen tason edustukseen liittyvät ongelmat - mikro- ja pienyritysten rooli taloudellisen demokratian edistämisessä. 1.14. Tavoitteena on siis määritellä pienimpien yritysten anti EU:n talouden kasvulle (vaikutus uusien yritysten syntymiseen, BKT:n muodostumiseen, työllisyyteen jne.) ja tuoda esiin niiden rooli taloudellisen demokratian edistämisessä. Tässä yhteydessä tulee kiinnittää erityistä huomiota tiettyihin strategisiin teemoihin. Niistä saattaa olla paljon hyötyä yksilöitäessä erityisiä toiminta-aloja, jotka pienyritysten kasvuun tähtääviin yhteisön kehitysohjelmiin tulee lisätä, mikäli niitä ei jo ole huomioitu. 2. Taloustilastojen hahmottuminen 2.1. Pienten ja keskisuurten yritysten määritelmää koskevan komission suosituksen(6) mukaan pk-yrityksiä ovat alle 250 työntekijän yritykset. Alaryhminä erotetaan keskisuuret yritykset (50-249 työntekijää), pienyritykset (10-49 työntekijää) ja mikroyritykset (1-9 työntekijää). 2.1.1. Komissio pohti mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmää uudelleen 6. toukokuuta 2003 antamansa suosituksen 2003/361/EY(7) yhteydessä. Suosituksessa numeeriset perusteet säilyvät valitettavasti ennallaan, mutta vuosiliikevaihtoa koskevat summat vaihtelevat. 2.2. Komitea soveltaa komission suosituksen mukaista mikro- ja pienyrityksen määritelmää ja korostaa kyseisten yritysten taloudellista ja yhteiskunnallista roolia jäsenvaltioissa. Tässä yhteydessä komitea viittaa pienyrityksiä ja käsiteollisuusyrityksiä koskeviin näkemyksiin, jotka se on jo aiemmin esittänyt useissa lausunnoissaan [mm. vuosina 1992(8), 1997(9) ja 2001(10)]. 2.3. Voimassa olevan lainsäädännön perusteella Euroopan unionissa on noin 20 miljoonaa yritystä (tiedot vuodelta 2000) maatalousalaa lukuun ottamatta. Kaikista yrityksistä 93,2 prosentissa on alle 9 työntekijää, 5,8 prosentissa 10-49 työntekijää ja 0,8 prosentissa 50-249 työntekijää, ja 0,2 prosenttia yrityksistä on suuryrityksiä. Eurostatin mukaan siis 98,8 prosenttia Euroopan muista kuin maatalousalan yrityksistä on pk-yrityksiä. Alan perusteella jaoteltuina kaupan alalla (vähittäis- ja tukkukauppa) toimii 5,56 miljoonaa yritystä, ja teollisuusyrityksiä on 2,21 miljoonaa. Taulukko 1 Tärkeimmät tiedot pk-yrityksistä ja suuryrityksistä 19 eurooppalaisessa valtiossa vuonna 2000 (EU 15 + Islanti, Liechtenstein, Norja ja Sveitsi) >TAULUKON PAIKKA> Lähteet: EIM Business & Policy Research -yhtiön laatimat arviot; arviot perustuvat Eurostatin pk-yritystietokantaan sekä julkaisuihin European Economy, Supplement A, kesäkuu 2001 ja Economic Outlook, N. 65, OECD, kesäkuu 2001. 2.4. Mikro- ja pienyrityksiä on kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, mutta niiden määrä vaihtelee varsin paljon. Mikroyritysten prosenttiosuus kaikista yrityksistä on kaikkein suurin Italiassa (94,9 prosenttia) ja toiseksi suurin Ruotsissa (93,3 prosenttia). Portugalissa ja Espanjassa osuus on 93 prosenttia. Mikroyritysten osuus kaikista yrityksistä on alle 80 prosenttia Tanskassa (79,7 prosenttia), ja Saksassa se on 81,4 prosenttia. Tanskassa ja Saksassa keskisuurten yritysten osuus on suurehko, kuten myös Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (taulukko 2). Korostettakoon lisäksi, että jäsenvaltioissa on käytössä erilaisia yhtiömuotoja mikro- ja pienyritystoimintaa varten. Taulukko 2 >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 2b Käsiteollisuusyritysten määrä (tuhansina, jäsenvaltiokohtaisten määritelmien mukaan)((Seuraavat taulukot perustuvat vuosina 1994 ja 1996 järjestettyjen seminaarien yhteydessä laadittuihin metodologisiin ohjeisiin. Seminaarit järjesti Istituto Guglielmo Tagliacarne yhteistyössä Euroopan komission ja alan järjestöjen kanssa.)) >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Istituto Guglielmo Tagliacarnen maakohtaisten lähteiden perusteella laatimat asiakirjat. 2.5. Mikro- ja pienyritykset muodostavat Euroopan talouselämässä laajan verkon ja ovat tärkeitä työllistäjiä. Kaksi kolmannesta kaikista työpaikoista(11) on pk-yrityksissä ja vain kolmannes suuryrityksissä. Kun kaikki pk-yritykset otetaan huomioon, työpaikat jakautuvat osapuilleen tasaisesti mikroyritysten (1-9 työntekijää), pienyritysten ja keskisuurten yritysten kesken. Erisuuruisten yritysten tarjoamien työpaikkojen määrä vaihtelee kuitenkin jäsenvaltion mukaan. Esimerkiksi Italiassa mikroyritykset työllistävät 48 prosenttia koko työvoimasta ja Kreikassa vähintään 57 prosenttia. Toisaalta Yhdistyneessä kuningaskunnassa suuryritysten palveluksessa on yli 45 prosenttia työllisestä työvoimasta. Työllistämiskyky riippuu siis selvästi eri maiden yritysrakenteesta. 2.6. Yritysten menestyksestä voidaan todeta, että vuosina 1988-2001 suuryrityksistä on kadonnut työpaikkoja, kun taas pk-yritysten tarjoamat työpaikat ovat lisääntyneet. Kasvu (ks. kaavio 1) alkoi vuonna 1997 ja keskittyy erityisesti mikro- ja pienyrityksiin. Työllisyyden kasvu hidastui vuonna 2001. Tarkastelujakson puolivälissä siis suurin osa Euroopan työpaikoista syntyi mikroyrityksissä. Samaan aikaan työpaikat vähentyivät suuryrityksissä. Kaavio 1: Työllisyyden kasvu yrityksen koon mukaan 19 eurooppalaisessa valtiossa vuosina 1988-2001 >PIC FILE= "C_2003220FI.005401.TIF"> 2.7. Erityistapauksia ovat Italia, Espanja ja Portugali. Niissä mikroyrityksillä on muihin EU-maihin verrattuna merkittävämpi rooli liikevaihdon ja jalostusarvon muodostuksessa (ks. liitteessä oleva kaavio 1), mikä osoittaa pienyritysten lisäävän vaurautta. 2.8. Käsillä olevan lausunnon liitteessä on tiivistelmäkaavioita, joiden avulla voidaan analysoida erikokoisten yritysten osuutta tuotetusta jalostusarvosta. Niissä esitetään eri jäsenvaltioiden tunnusluvut järjestyksessä suurimmasta pienimpään suhteessa EU:n keskiarvoon. Välimeren maissa mikro- ja pienyritysten osuus on selvästi suurempi kuin muualla. Mitä suurempia yrityksiä tarkastellaan, sitä selvemmin painopiste kuitenkin siirtyy Etelä-Euroopasta Keski- ja Pohjois-Eurooppaan. Kiinnostavia poikkeuksiakin tosin on, kuten Itävalta, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta(12). 2.9. Edellä esitetystä käy selvästi ilmi, että mikro- ja pienyritysten toimintaympäristöä koskevia taloustilastoja ja analyyseja on liian vähän. Yhteisön tasolla on ollut tapana tarkastella pk-yrityksiä yleensä käsittelemättä erikseen nimenomaan pienimpiin yrityksiin liittyviä seikkoja. Tästä aiheutuu kolmenlaisia ongelmia: - Jäsenvaltioissa toimivien mikro- ja pienyritysten todellisesta tilanteesta ja asemasta ei saada tietoja, ja ne jäävät huomiotta, vaikka kyseiseen ryhmään kuuluu 92 prosenttia Euroopan yrityksistä. - Vaikuttaa siltä, ettei unioniin liittyvien maiden mikro- ja pienyrityksistä ole käytettävissä luotettavia tietoja ja analyyseja. - Yhteisön tasolla ei ole tietoa eri alojen, yritystyyppien ja elinkeinoryhmien tilanteesta pienyritysten ryhmässä. 2.10. Komitea korostaa marraskuussa 2001 aiheesta "Pienyrityksiä koskeva eurooppalainen peruskirja" antamassaan lausunnossa(13), että Euroopan tiede- ja yliopistopiirit eivät toistaiseksi ole olleet kiinnostuneita pienyrityksistä ja niiden eri muodoista. Komitea mainitsi lausunnossaan viisi toimea, jotka komission tulisi toteuttaa tämän puutteen korjaamiseksi ja vastauksena pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan kuudenteen suositukseen. Euroopan parlamentti puolestaan pahoittelee kesäkuussa 2002 hyväksymässään päätöslauselmassa, joka koskee komission tiedonantoa sitoumuksissa pysymisestä ja toteuttamisen nopeuttamisesta(14), ettei yrityksiä ja niiden tarpeita tunneta riittävästi. Parlamentti toteaa, että "Euroopan yritysmaailmassa ja yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikoissa pidetään edelleen liian tiukasti kiinni kaikenlaiset yritykset samastavasta yrityskäsitteestä ja että jos Euroopan yritysmaailmasta ja siihen liittyvistä politiikoista halutaan tehdä dynaamisia ja tehokkaita, on otettava huomioon erot suurten, keskisuurten, pienten ja mikroyritysten välillä sekä niiden erilaiset toimintamallit tai taloudelliset ja sosiaaliset lähtökohdat". 2.11. Komitea toteaa pahoitellen, ettei komissio ole toistaiseksi käynnistänyt varsinaisia aloitteita parlamentin ja ETSK:n esittämiin vaatimuksiin vastaamiseksi, vaikka pienyritysten merkitys kasvaa jatkuvasti. Komitean mielestä on anteeksiantamatonta, ettei tällaisia tutkimuksia ole toteutettu, vaikka pienyrittäjien etujärjestöt ovat niitä pyytäneet vuonna 1989 Avignonissa pidetystä Euroopan käsiteollisuuskonferenssista lähtien ja toistaneet pyynnön vuonna 1994 Berliinissä ja vuonna 1998 Milanossa pidetyissä konferensseissa. Komitea pahoittelee, että yritystoiminnan pääosaston käynnistämät käsiteollisuusyrityksiä koskevat tutkimukset on keskeytetty. 2.12. Komitea kehottaa jälleen komissiota käynnistämään seuraavat toimet: - Tulee hyödyntää käsiteollisuudesta ja pienyrityksistä jo käytettävissä olevaa informaatiota ja metodologisia tietoja(15). - Tulee käynnistää tilastollisia ja taloudellisia tutkimuksia, joiden yhteydessä tarkastellaan kokonaisvaltaisesti erityyppisiä mikro- ja pienyrityksiä, kuten vapaiden ammatinharjoittajien toimintaa, liikeyrityksiä, tuotanto- ja palveluyrityksiä, yhtiömuotoisia yrityksiä ja yksityisyrityksiä. Myös Eurostatin ja Euroopan pk-yritysten seurantakeskuksen tulisi osallistua tutkimustyöhön, ja tässä yhteydessä tulisi tehdä yhteistyötä alan eurooppalaisten järjestöjen ja erityisesti UEAPME:n (Euroopan käsiteollisuuden ja pk-yritysten liitto), Eurocommercen (vähittäis-, tukku- ja kansainvälisen kaupan edustusto) ja Eurochambres'n (Euroopan kauppa- ja teollisuuskamareiden yhteisjärjestö), Ceplisin (itsenäisten ammatinharjoittajien eurooppalainen neuvosto) ja Avignon Academyn (käsiteollisuuden ja pk-yritysten tutkimus- ja koulutusorganisaatio) kanssa. - Käsiteollisuusyrityksiä koskeva tutkimustyö tulee käynnistää uudelleen. - Tulee käynnistää ohjelma tieteellisten ja taloudellisten selvitysten tekemiseksi alan eurooppalaisten etujärjestöjen kanssa määritettävistä aiheista. - Pienyritykset tulee ottaa huomioon kaikissa yhteisön selvityksissä, jotka koskevat pienyrityksiä tai voivat vaikuttaa niihin. Tämä koskee erityisesti yhtenäismarkkinoiden ja meneillään olevien kaupan vapauttamiseen liittyvien prosessien (esim. energia-alan yritysten yksityistämisen) vaikutuksia. 3. Mikro- ja pienyritysten perustamiseen liittyviä ongelmia Tässä jaksossa käsitellään merkittävimpiä Euroopan mikro- ja pienyritysten menestymiseen ja kasvuun liittyviä ongelmia. Tarkasteltavat ongelmat ovat kyseisille yrityksille todella kriittisiä, ja Euroopan komission tulee pohtia niitä ja toteuttaa toimia niiden ratkaisemiseksi. 3.1. Useistakin syistä on ensiarvoisen tärkeää edistää uusien yritysten perustamista, jotta saavutettaisiin seuraavat rakenteelliset tavoitteet: - tuotantopohjan laajentuminen ja sen myötä työttömyyden, erityisesti nuorisotyöttömyyden, vähentyminen - heikoimmin kehittyneiden alueiden teollistuminen - tietyn alan tai alueen työvoiman, tuotantomenetelmien, rakenteen ja innovointikyvyn elpyminen - tietyn maan tai alueen talous- ja tuotantorakenteen laajentuminen ja monipuolistuminen. 3.1.1. Uuden yrityksen käynnistämisvaiheen ongelmat johtuvat ennen muuta yritystoiminnan tiellä olevista esteistä. Päätökseen uuden yrityksen perustamisesta vaikuttavat mm. seuraavat seikat: i. rahoitus ja luotonsaanti (luotonsääntelyn vaikutukset) ii. verotus (uusien yritysten perustamisen kannalta epäsuotuisa verotusjärjestelmä) iii. työmarkkinakysymykset (työvoiman kalleus, sopivien ammattilaisten vähäisyys) iv. markkinatuntemus (vähäiset tiedot oman alan markkinoista) v. epäterve kilpailu (vrt. harmaa talous) vi. hitaat ja kalliit hallintomenettelyt vii. kohtuuttoman kalliit ja usein pienyrityksille soveltumattomat standardointimenettelyt viii. ammattiin pääsyn hankaluus ix. toimet, joiden tarkoituksena on helpottaa perheenjäsenten palkkaamista yritykseen kohtuullisin kustannuksin lyhyiksi ajanjaksoiksi ylivoimaisen esteen sattuessa(16). 3.1.2. Edellä mainittujen rakennekysymysten (perustettavan yrityksen sijaintipaikan talousympäristö) lisäksi mainittakoon joitakin suhdannevaihteluihin tai aloittavan yrittäjän henkilökohtaisiin ominaisuuksiin liittyviä seikkoja. Suhdanteisiin liittyviä kysymyksiä ovat mm. markkinoiden kasvu ja markkinaolosuhteet, investointimahdollisuudet, kustannusehdot ja käytettävissä oleva tekniikka. Yrittäjän henkilökohtaisiin ominaisuuksiin liittyviä ja yrityksen perustamiseen vaikuttavia seikkoja puolestaan ovat mm. riskinsietokyky, kyky oppia uutta sekä itsenäisestä ammatinharjoittamisesta ja työsuhteessa työskentelystä saatavien tulojen suhde. 3.1.3. Kyseiset ongelmat tulee ottaa huomioon toimissa, joilla pyritään parantamaan uusien yritysten, erityisesti mikro- ja pienyritysten, perustamisedellytyksiä. 3.2. Itsenäisen ammatinharjoittamisen ja pienyritysten kannustaminen Tietyissä Euroopan maissa yrityskentän rakenne on erilainen kuin muissa länsimaissa siinä suhteessa, että itsenäisten ammatinharjoittajien osuus työvoimasta on merkittävä; vuonna 2000 heitä oli 13,6 prosenttia EU:n työllisestä työvoimasta. Kyseinen jakauma vaihtelee kuitenkin maittain. Eri jäsenvaltioissa itsenäisten ammatinharjoittajien osuus on hyvinkin erilainen: Kreikassa heitä on 31,3 prosenttia, mikä on enemmän kuin Italiassa (23,6 prosenttia) ja huomattavasti enemmän kuin Saksassa (9,7 prosenttia), Ranskassa (10 prosenttia) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (10,9 prosenttia). Suhteellisen lähellä Italian tasoa ovat Espanja (18 prosenttia) ja Portugali (20,2 prosenttia). 3.2.1. Myös itsenäisten ammatinharjoittajien prosentuaalinen osuus eri alojen työllisestä työvoimasta vaihtelee Euroopassa maittain suuresti. Monissa jäsenvaltioissa kaupan ja palvelujen alalla on suhteellisen vähän ammatinharjoittajia, mutta Italiassa kaupan alan ammatinharjoittajien (23,6 prosenttia, kun EU-15:n keskiarvo on 9,4 prosenttia) ja käsiteollisuusalan ammatinharjoittajien osuudet (21,6 prosenttia, kun EU-15:n keskiarvo on 18,6 prosenttia) ovat suuret. 3.2.2. Tällaiset osuudet ovat tulosta itsenäisessä ammatinharjoittamisessa viime vuosina tapahtuneista perustavista muutoksista, jotka liittyvät osaksi myös tekniikan kehitykseen ja johtuvat lähinnä tietotekniikan vallankumouksesta. Kuluneina vuosina elämäntavat ja tuotantotavat ovat muuttuneet radikaalisti: kaikkien saatavilla on nyt valtavat määrät tietoa, ja yritykset voivat hankkia osan hyödykkeiden ja palvelujen tuottamista varten tarvittavista raaka-aineista Internetin välityksellä ja hankkia samaa kautta myös uusia asiakkaita. Taulukko 3 Itsenäisten ammatinharjoittajien aloittainen jakauma tietyissä jäsenvaltioissa vuonna 2000 >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Confiartigianaton ja Istituto Guglielmo Tagliacarnen Eurostatin tietojen perusteella laatimat asiakirjat. 3.2.3. Samalla on syntynyt monia uusia ammattialoja, joilla tarvitaan korkeaa ammattitaitoa. Kyseisiin aloihin liittyy runsaasti itsenäisen työn ominaisuuksia, niillä toimii paljon nk. epätyypillisessä työsuhteessa olevia työntekijöitä tai asiantuntijoita, ja kyseisten alojen edustajat ovat uusia toimijoita talouden alalla. Tällaisten toimijoiden taloudellis-yhteiskunnallinen asema tulee tunnustaa, ja heidät tulee ottaa huomioon tuotantoelämän ja palvelualan aktiivisina toimijoina. 3.2.4. Italiassa hiljattain tehdyssä kyselytutkimuksessa, johon osallistui yli 500 henkilöä, kartoitettiin ammatinharjoittajien kenttää. Tutkimuksessa tehtiin ero itsenäisten ammatinharjoittajien ja työsuhteessa toimivien ammatinharjoittajien välillä(17). Tällaisissa tehtävissä toimii yli 12 miljoonaa henkilöä eli 50,6 prosenttia työllisestä työvoimasta. Heistä 7,4 miljoonaa on itsenäisiä ammatinharjoittajia ja 4,9 miljoonaa työsuhteessa toimivia ammatinharjoittajia (ks. liitteessä oleva taulukko). 3.2.5. Itsenäisten ammatinharjoittajien ryhmä jakautuu moniin alaryhmiin ja on hyvin hajanainen. Siihen kuuluu mm. yrittäjiä ja erityyppisiä ammatinharjoittajia (säänneltyjen ammattien harjoittajat ja muiden ammattien harjoittajat, nk. näennäisesti itsenäiset ammatinharjoittajat, alv-rekisteröidyt). Työsuhteessa toimivien ammatinharjoittajien ryhmä on vieläkin hajanaisempi; johtajien lisäksi siihen kuuluu mm. sopimussuhteessa toimivia työntekijöitä (etenkin Etelä-Italiassa tähän ryhmään kuuluvat henkilöt ovat usein epävarmassa asemassa tai "odotuslistalla"), vuokratyöntekijöitä ja kotonaan sopimustyötä tekeviä henkilöitä. 3.2.5.1. Näissä ryhmissä mikroyrityksen käsite liittyy yhä selvemmin yhden henkilön yksityisyrittäjyyteen. Tällaiselle toiminnalle on ominaista, että yrittäjän tulee suhtautua elämäänsä dynaamisesti, panna jatkuvasti kaikki peliin ja suunnitella elämäänsä keskipitkällä aikavälillä. Jos henkilö on valinnut yrittäjyyden pelkästään taloudellisista syistä, se voi toisinaan johtaa henkilökohtaisiin ristiriitoihin, mikäli yrittäjä oikeastaan haluaisikin siirtyä toisen palvelukseen. 3.2.6. Ammatinharjoittamiselle tyypillisen sirpaleisuuden lisäksi selvityksessä korostuu joukko yhteisiä arvoja, kuten riippumattomuus, liikkuvuus, vastuullisuus, ammattitaito ja suhdetoimintakyky. Ne varmastikin koskevat yleisesti koko Eurooppaa ja muodostavat viitekohdan kysymysten pohdinnalle. 3.2.7. Riippumattomuus on keskeinen seikka: 69,5 prosenttia haastatelluista totesi, että se on olennainen osa omaa työtä ja että kyseessä on ratkaiseva tekijä. Kyselyyn osallistuneista 75,3 prosenttia pitää valintaansa pysyvänä. Lisäksi 66 prosenttia haastatelluista tunsi olevansa lojaali itseään kohtaan, kun taas 34 prosenttia sanoi tuntevansa lojaaliutta työskentelyorganisaatiotaan kohtaan(18). Vain 24,7 prosenttia haastatelluista piti riippumattomuutta väliaikaisena valintana. 3.2.8. Toinen tärkeä arvo on kulttuurinen ja ammatillinen liikkuvuus: 76,4 prosenttia ammatinharjoittajista pitää mahdollisuutta oman ammattitaidon laajentamiseen tärkeämpänä kuin hankitun ammattitaidon ylläpitämistä ja ajantasaistamista. Noin puolelle haastatelluista (48,1 prosentille) mahdollisuus ammatin vaihtoon on aseman kohtalaista varmuutta ja vakautta tärkeämpi. 3.2.9. Ammatinharjoittajien vastuullisuus tulee selvästi esiin ainakin kahdessa suhteessa: - He joutuvat luopumaan välittömästi kaikista vakituiseen työsuhteeseen liittyvistä taloudellisista eduista ja sijoittamaan sen sijaan itse tulevaan sosiaaliturvaansa (72,8 prosenttia). - He katsovat, ettei työn tule tärkeydestään huolimatta "tukahduttaa" yksityiselämää. 3.2.10. Ammatinharjoittajat pitävät ammattitaitoa tärkeänä asiana. Tämä ilmenee siitä, miten he kyselyn mukaan ovat valmiita toimimaan ammatillisen asemansa parantamiseksi. Ammatillista koulutusta pidetään selviämisen ja kehittymisen osatekijänä. Pienyrittäjille ja asiantuntijoille tarjottavia välineitä tulisikin uudistaa, jotta he voisivat hankkia lisäkoulutusta omien ammattitarpeidensa mukaan. Haastatelluista 38,2 prosenttia sanoi olevansa valmis jatkamaan opintoja, 22,1 prosenttia on valmis siirtymään joko toisen palveluksesta itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi tai päinvastoin, 19,9 prosenttia voisi ajatella muuttavansa toiseen kaupunkiin ja 18,5 prosenttia olisi valmis työskentelemään nykyistä enemmän. 3.2.11. Haastatellut pitivät suhdetoimintaa erittäin tärkeänä; 72,1 prosenttia ammatinharjoittajista piti mahdollisuutta vaihtaa näkemyksiä muiden kanssa tärkeämpänä kuin turvautumista omiin voimavaroihin ongelmien ratkaisussa. 3.2.12. Tiivistäen voidaan todeta, että selvitys heijastaa niitä perusteellisia muutoksia, joita Italiassa ja muissakin yhteisön maissa on tapahtunut viime vuosina. Lisäksi se kuvastaa työsuhteessa työskentelyyn perustuvasta vakiintuneesta kaavasta poikkeavaa tapaa suhtautua työelämään. Odotettavissa on, että alati kasvava ammatinharjoittajien joukko vaikuttaa merkittävällä tavalla taloudellis-yhteiskunnalliseen järjestelmään. Erityisesti tulee huomata, että suurella osalla tällaisista työntekijöistä on hyvät ansaitsemismahdollisuudet ja pienehkö sosiaaliturvan tarve ja he käyttävät yhä useammin yksityisiä hoito- ja koulutuspalveluja. Tämä ei kuitenkaan poista tarvetta ylläpitää laadultaan korkeatasoisia julkisia palveluja. 3.2.13. Työpaikkojen tarjoaminen ja vakaa sosiaaliturvaverkko ovat edelleen ratkaisevia tekijöitä Euroopan hyvinvoinnin ja yhteiskunnan toimivuuden kannalta. 3.3. Harmaan talouden vähentäminen 3.3.1. Harmaa talous on jäänyt pitkäksi aikaa huomiotta, mutta viime vuosina sitä on ryhdytty tutkimaan perusteellisesti. Sysäyksen tähän on antanut tietoisuus harmaan talouden vaikutuksesta talouselämään (ja siis sen epäterveestä luonteesta) sekä siitä, että harmaa talous jatkaa sitkeästi toimintaansa kehittyneissä talousjärjestelmissä ja leviää jatkuvasti. Aihetta käsittelee esim. Linzin yliopiston professorin Friedrich Schneiderin tutkimus "L'economia sommersa nel 2003, in Germania, Austria e Svizzera: nuovi sviluppi del fenomeno - In un felice confronto con i paesi OCSE". 3.3.2. Avignonissa toimiva tutkimus- ja koulutusorganisaatio (Avignon Academy) toteaa tuoreessa raportissaan(19), että "harmaa talous vaikuttaa perustavalla tavalla Euroopan unionin jäsenvaltioissa toimiviin pien- ja käsiteollisuusyrityksiin". 3.3.3. Asia on herättänyt yhä enemmän kiinnostusta Euroopan poliitikkojen, lainsäätäjien ja kulttuurivaikuttajien keskuudessa, ja Euroopan komissio on vuodesta 1999 lähtien kehottanut jäsenvaltioita kiinnittämään siihen erityistä huomiota maakohtaisissa työllisyyssuunnitelmissaan. 3.3.4. Harmaan talouden oletetun laajuuden lisäksi huolestuttavinta on, että ilmiö on rakenteellinen ja että harmaata taloutta pidetään nykyisin vaarallisessa määrin luonnollisena vaihtoehtona elinkeinon harjoittamisessa. 3.3.4.1. Esitetyistä seikoista ilmenee selkeästi, että on olennaisen tärkeää pyrkiä sellaiseen politiikkaan, jossa tavoitteena ei ole vain hillitä harmaata taloutta ja todeta se laittomaksi, vaan pikemminkin saada se "nousemaan" laillisen toiminnan piiriin. 3.3.5. Toinen huolestuttava piirre on harmaan talouden jatkuva lisääntyminen. Se kasvaa koko Euroopassa, eikä välttämättä samaan tahtiin kuin virallisesti tunnustettu osa talouselämää. Syynä on todennäköisesti se, että epävirallinen talous on yhteiskunnallinen ilmiö ja näin ollen sidoksissa ihmisten käyttäytymiseen. Päätös oman taloudellisen toiminnan salaamisesta on usein tulosta tietyistä seikoista (esim. verotuspaineen ja byrokratian aiheuttamien esteiden lisääntymisestä; Italia on tästä kuvaava esimerkki), ja tällainen kehityssuuntaus riippuu siis useista ulkoisista tekijöistä. 3.3.6. Kyseisen ilmiön ja sen saaman voimakkaan jalansijan perustana on useita erilaisia ratkaisevia tekijöitä. Euroopan komissio korostaa nimenomaan pimeää työtä käsittelevässä asiakirjassaan (1998) seuraavaa: "- työnantajat, työntekijät ja itsenäiset ammatinharjoittajat teettävät ja tekevät pimeitä töitä lähinnä taloudellisista syistä. Pimeän työn tekeminen tarjoaa mahdollisuuden ansaita lisää sekä välttää veroja ja sosiaalikuluja. Yrittäjille kannustimena on kustannusten pieneneminen." Euroopassa laittoman toiminnan kehitystä säätelevät erityisesti seuraavat seikat: - Ensinnäkin osa yrittäjistä ei kunnioita veroja ja maksuja koskevaa lainsäädäntöä ja käyttäytyy tavalla, joka aiheuttaa taloudellista vahinkoa rehellisille yrittäjille. - Korkeat verot ja sosiaalimaksut. Korkeat verot ja maksut kannustavat yrityksiä (ja näin ollen myös työntekijöitä) salaamaan toimintansa. Verojen ja maksujen muodostaman kiilan (työvoimakustannusten ja työntekijän verojen ja maksujen jälkeisen nettotulon erotus) pienentäminen kasvattaa käytettävissä olevia tuloja, mikäli työvoimakustannukset pysyvät samoina, tai pienentää työvoimakustannuksia, mikäli käytettäväksi jäävät tulot pidetään samalla tasolla. - Sääntely- ja hallintokustannukset. Syynä taloudellisen toiminnan salaamiseen saattavat olla myös kohtuuttomat hallintokustannukset ja kalliit hallintomenettelyt (esim. työsuhteen virallistaminen, toimilupien myöntäminen, eräät kaupan esteet tai yksinkertaisesti kirjautuminen palveluntarjoajaksi). Ylenmääräinen sääntely lisää huomattavasti työmarkkinoihin kohdistuvaa painetta; mm. päivittäisen työajan pituutta, varhaiseläkettä ja osa-aikatyötä koskevien sääntöjen voimaantulo on kasvattanut harmaata taloutta. - Julkishallinnon toiminnan tehokkuus. Valtionhallinnon tehokkuus vaikuttaa suoraan harmaan talouden laajuuteen: mitä tehokkaampi virkakoneisto, sitä suurempi todennäköisyys jäädä kiinni ja siis saada asianmukainen rangaistus. Viranomaisten korruptoituneisuuteen on kiinnitetty erityistä huomiota, sillä sitä esiintyy kaikissa maissa, vaikkakin eri mitoissa. Asiaa on tutkittu eräissä maissa, joissa lahjonta on yleistä (Schneider & Enste, 2000), ja päätelmänä on ollut, että korruptoituneisuus ja harmaan talouden laajuus ovat tiiviissä yhteydessä toisiinsa. - Vanhentunut työmarkkinalainsäädäntö. Se, ettei uusia työskentelymuotoja (esim. epätyypillisiä tai vuokratyösuhteita) huomioida riittävän selvästi nykyisissä säädöksissä, ajaa työntekijät harmaan talouden alueelle ja kasvattaa siis epävirallista taloutta. 3.3.7. Harmaasta taloudesta käytävällä keskustelulla on kiistatta poliittista, taloudellista ja yhteiskunnallista merkitystä ja myös vaikutusta talouspolitiikkaan. Laajan epävirallisen talouden merkittävä vaikutus kohdistuu pääasiassa - makrotaloudellisten muuttujien määrittelyyn - talouspoliittisten tavoitteiden saavuttamiseen - kilpailuedellytysten muuttumiseen kustannusten osalta (hallintokustannukset, verot ja maksut, työvoimakustannukset). 3.3.8. Tämä tarkoittaa, että työttömien määrä onkin arvioitua pienempi, sillä sitä osaa työvoimasta, joka työskentelee pimeästi, ei voida ottaa huomioon työssä käyvien määrää laskettaessa. Se, miten paljon määrä on yliarvioitu, riippuu tietenkin harmaan talouden laajuudesta. Koska eri maiden talouspolitiikat perustuvat lähinnä tällaisten makrotaloudellisten muuttujien avulla saataviin tietoihin, sovitut toimintalinjat voivat vääristyä eri tavoin, ja niistä voi olla pikemminkin haittaa kuin hyötyä. 3.3.9. Lisäksi pimeä työ heikentää julkisten palvelujen sekä sosiaaliturvan rahoitusta ja saatavuutta. Tulojen pienentymisen johdosta jäsenvaltiot joutuvat karsimaan tarjoamiaan palveluja, ja joudutaan noidankehään: yhtäältä verotulot vähenevät harmaan talouden kasvun johdosta, mikä puolestaan kasvattaa julkista velkaa, ja toisaalta valtio nostaa veroja voidakseen tarjota palveluja jatkossakin, mikä taas lisää laitonta toimintaa(20). 3.4. Pienyritysten luotonsaantimahdollisuuksien parantaminen 3.4.1. Luotonsaanti on yrityksen kasvun tärkeä ja välttämätön edellytys. Erityisesti pienehköjen yritysten kannalta sitä voidaan pitää lähes tärkeimpänä kehitystekijänä, sillä niiden luotonsaantia rajoittaa usein riskin yliarviointi. Toimintansa aloittavien ja lopettavien yritysten suuren vuorottelutiheyden ei tule johtaa yleisluonteisiin arviointeihin, vaan se päinvastoin osoittaa, että on laadittava nykyistä syvällisempiä analyysejä yrittäjän ominaisuuksista ja kullekin yritykselle tyypillisistä markkinanäkymistä. 3.4.2. Näin ollen pienyrityksen kasvu edellyttää yrityksen liiketoimintasuunnitelman(21) toteuttamiseen riittävää rahoitusta sekä tehokasta järjestelmää rahoituksen välittämiseksi. 3.4.3. Onkin välttämätöntä, että kun Euroopan pankkijärjestelmää muutetaan perusteellisesti eurooppalaisten pankkien sulautumilla ja keskinäisillä kaupoilla, luodaan pieniä yrityksiä tukevia asianmukaisia erityisrakenteita. Tässä yhteydessä on myös korostettava alueellisten pankkien merkitystä. Tämä on tärkeää, koska kyseiset pankit voivat suurehkon ryhmän jäseninäkin kehittää luottamuksellisia asiakassuhteita. 3.4.4. Rahoituksen myönteisten vaikutusten maksimointi edellyttää suoraa yhteyttä yrityksiin ja alueelle tyypillisten luottotarpeiden tuntemusta. Samalla voidaan välttyä liian jäykiltä rahoitusjärjestelyiltä ja sen myötä riskien lisääntymiseltä, etenkin Baselin toiseen sopimukseen liittyvää kehitystä ajatellen. 3.4.5. Tähän tavoitteeseen päästäkseen yrityksen on löydettävä tasapaino hyödyntämällä tarjolla olevien rahoitusvälineiden sopivaa yhdistelmää. 3.4.6. Tässä yhteydessä omarahoitus on keskeisessä asemassa. Tämä vaihtoehto on yleensä kannattavien ja erityisesti kassavirraltaan terveiden yritysten käytettävissä. Omarahoituksen mahdollisuutta voidaan kuitenkin edistää asianmukaisilla voitonjakoon sekä rahoituspolitiikkaan ja verolainsäädäntöön liittyvillä päätöksillä. 3.4.7. Pienehköt yritykset eivät kuitenkaan aina pysty toteuttamaan sijoitussuunnitelmiaan parhaalla mahdollisella tavalla pelkästään omarahoituksella eli itse tuottamillaan tuloilla. Tällaisessa melko tavanomaisessa tilanteessa yritys joutuu joko muuttamaan toimintasuunnitelmaansa tai laatimaan suunnitelman lisä- tai korvaavan rahoituksen hankkimiseksi. 3.4.8. Kyseisessä tilanteessa on yrityksen tukemiseksi kaksi keinoa: voidaan joko toteuttaa tiedotus- ja neuvontatoimia, joilla pyritään helpottamaan investointisuunnitelmien toteuttamisen edellyttämän pääomatyypin valintaa, tai valita hyödynnettävä rahoitusväline ja -kanava. 3.4.9. Ensin mainittu keino tarjoaa edelleen kaksi vaihtoehtoa: rahoitus voidaan hankkia riskipääomamarkkinoilta tai vaihtoehtoisesti lainamarkkinoilta eri maksuajoin. Jälkimmäiseen keinoon liittyy tarve löytää sopivin väline ja asianmukaisimmat rahoituskanavat. 3.4.10. Valitun rahoitusvälineen on vastattava suunnitellun investoinnin ominaispiirteitä. Lyhytaikainen investointi tulee rahoittaa lyhytkestoisella rahoituksella eli esim. lyhyin luotoin(22). Kiinteät investoinnit tulee puolestaan rahoittaa keski- tai pitkäkestoisin luotoin(23) tai riskipääomalla (venture capital), johon pienyritykset kuitenkin suhtautuvat usein epäillen. 3.4.11. Rahoituksen ja pienyritysten välisen kuilun ylittämiseksi on määritelty viisi keskeistä tekijää: - Luottolaitosten tarjoamien palvelujen laadun parantaminen: jatkuvasti muuttuvassa yritysympäristössä pankkijärjestelmän tulee muokata tarjoamansa rahoitus- ja neuvontapalvelut asiakaskuntansa erityispiirteitä ja ominaisuuksia vastaaviksi ja ottaa toimintalinjaksi asiakastyytyväisyys. - Luottolaitosten nykyistä aktiivisempi osallistuminen yrityksen koko elinkaaren kattavaan neuvontaan: pankkien tulisi elää nykyistä enemmän yrityksen mukana, ei ainoastaan rahoitusta vaan myös neuvontaa ajatellen, yrityksen kasvun tukemiseksi sekä taseiden avoimuuden ja julkisuuden edistämiseksi. Erityisesti pienyritykset tarvitsevat tällaista tukea muuttuessaan mahdollisesti pääomayhtiöksi sekä valmistautuessaan ensi kertaa riskipääoman hyödyntämiseen. Rakenteellisesti muita kehittyneemmät yritykset tarvitsevat tukea listautuessaan pörssiin asianmukaiselle listalle (Italiassa pk-yrityslistan nimi on STAR). - Mikroyritysten lainansaannin helpottaminen takausvaatimuksia alentamalla. Luottolaitoksen tulisi tarkastella uudelleen takausvaatimuksiaan, jotka vaikuttavat konkurssiriskiin verrattuna ylimitoitetuilta. Lisäksi pankkien tulisi vastata rahoitustarpeisiin asiamukaisin rahoitusvälinein. Parhaina käytänteinä mainitaan tässä yhteydessä italialaiset takauskonsortiot (consorzi fidi), jotka takasivat vuonna 2001 käsiteollisuusyrityksille myönnettyjä lainoja yli 5 miljardin euron arvosta. Ne voisivat tarjota mallin yhteisön sisäiselle yhteistyölle, jonka tavoitteena olisi parantaa muita vähemmän kehittyneiden järjestelmien tasoa erityisesti tulevia jäsenvaltioita ajatellen. Ranskassa vastaava yrityksen perustamislaina luotiin syksyllä 2001, mutta se on huonosti tunnettu ja sitä hyödynnetään vähän. Vaikka se edellyttääkin pankkilainan myöntämistä, tulee sen kaltaisia käytänteitä edistää ja kehittää. - Lainan koron mukauttaminen siten, että se vastaa nykyistä paremmin suurille eurooppalaisille yrityksille myönnettävää tasoa. - Valtion (ja unionin) tukien ja pankkijärjestelmän yhteisten rahoitusjärjestelyjen edistäminen työllisyyden kasvun tukemiseksi. 3.5. Byrokratiasta aiheutuvien kulujen vähentäminen 3.5.1. Poliittiset päättäjät ja yrittäjät ovat jo muutamia vuosia kiinnittäneet huomiota sääntelyn ja hallinnollisten menettelyjen aiheuttamiin kustannuksiin. 3.5.2. Monissa EU:n jäsenvaltioissa on hahmoteltu edellä mainittujen kulujen vähentämiseen tähtäävää politiikkaa, sillä erityisesti pienyrityksiä ajatellen kulut voivat joissain tapauksissa olla huomattavia. Hallintomenettelyjen yksinkertaistaminen ja byrokratian karsiminen ovat keskeisiä tekijöitä strategiassa, jolla pyritään tukemaan uusien yritysten perustamista ja erityisesti edistämään jo toimivien yritysten kehittymistä. 3.5.3. Mikro- ja pienyritysten perustamisen ja toiminnan helpottaminen edellyttää hallintomenettelyjen yksinkertaistamista ja virtaviivaistamista. Tähän tähtäävän hallinnon parantamisen tärkeimmät piirteet ovat: - ylimääräisistä ja turhan laajoista asiakirjoista luopuminen - hallinnollisten menettelyjen virtaviivaistaminen hyödyntämällä omaan varmennukseen perustuvia menettelyjä, palvelujen koordinointia, sähköistä allekirjoitusta jne. - suhteiden parantaminen julkishallintoon hallinnon avoimuutta edistävien toimien avulla, menettelystä vastaavan henkilöstön entistä tarkempi määrittely, henkilöstön koulutus jne. 3.5.4. Yksi julkishallinnossa toimivien kohtaama ongelma on julkisesta hallinnosta yrityksille aiheutuvien kulujen jatkuva seuranta. Esim. Alankomaissa, Tanskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Italiassa on asiassa edistytty huomattavasti. Italiassa on luotu joka toinen vuosi toteutettavaan seurantaan perustuva järjestelmä. Vuonna 1996 toteutetusta ensimmäisestä kartoituksesta poiketen Italian tilastokeskus ISTAT ja Italian kauppa- ja teollisuuskamarien liitto Unioncamere toteuttivat kyselytutkimuksen, joka antoi mahdollisuuden vertailla lähes 14000 italialaisen yrityksen vastauksia muiden eurooppalaisten yritysten tietojen kanssa. 3.5.5. Tässä yhteydessä on lisäksi suotavaa toistaa ammattialajärjestöjen näkemykset ja myönteiset kokemukset (kokemukset yrityksiä monipuolisesti palvelevasta toimipisteestä), jotka mainittiin jo pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan edistymistä kartoittavassa ensimmäisessä katsauksessa. Tämän lisäksi erilaiset järjestöt voivat itse tukea julkishallintoa yleissopimuksen hengessä, kuten Italiassa jo tapahtuu (Centri di Assistenza Fiscale, Patronati). 3.6. Yrityspalvelujen laadun ja saatavuuden parantaminen 3.6.1. Korkealaatuisten yrityspalvelujen(24) saatavuus on etenkin mikro- ja pienyritysten kannalta ratkaisevaa tiettyjen yritystoimintojen kehittämiseksi. Kyseisiä toimintoja ei voida kehittää itse yrityksessä, mutta ne vaikuttavat sen toimintaan ja innovaatiokapasiteettiin. Näihin lukeutuvat mm. tietyt tuotesuunnittelua koskevat näkökohdat, tuotteiden myynninedistämiseen ja markkinointiin liittyvät seikat, rahoitukseen ja markkinatutkimuksiin liittyvät konsultointipalvelut jne., eli kaikki muut kuin itse tuotantoon liittyvät toimet, joista pien- tai käsiteollisuusyrityksessä yleensä vastaa yrittäjä itse. 3.6.2. Pienyrityksille tarjottaviin yrityspalveluihin, jotka koskevat muuta kuin tuotantoa tai jotka tarjoavat välineen oman yritystoiminnan hajauttamiseen, liittyvät seuraavat tarpeet: 1. luodaan mikro- ja pienyritysten tarpeita vastaavia palveluja 2. varmistetaan mikro- ja pienyrityksille palveluja tarjoavien järjestelmien johdonmukaisuus 3. varmistetaan tarjottavien palvelujen laatu 4. varmistetaan yrityksen johdon ja työntekijöiden koulutus 5. määritellään tarjottavien palvelujen arviointivälineet. 3.7. Naisyrittäjien kannustaminen 3.7.1. Naisten asema eurooppalaisessa nyky-yhteiskunnassa kehittyy jatkuvasti sekä taloudellisella että yhteiskunnallisella tasolla. Naisten osuus työmarkkinoilla on kasvanut jatkuvasti myös niiden kulttuuristen, teknisten ja lainsäädännöllisten muutosten seurauksena, jotka ovat vaikuttaneet Euroopan yhteiskunnallis-taloudelliseen järjestelmään kuluneina vuosikymmeninä. Tämän muutoksen erityispiirteenä on naisten aseman muuttuminen erityisesti pienyritysten perustajina ja johtajina. 3.7.2. Onkin tärkeää harkita toimia, jotka kannustavat naisia ryhtymään yrittäjiksi, esim. seuraavien toimintalinjojen pohjalta: - lisätään tietoisuutta naisten roolista taloudessa (laatimalla aiheesta luotettavia tilastoja) - luodaan sosiaalisia rakenteita, jotka mahdollistavat työn ja perhe-elämän yhteensovittamisen - toteutetaan ja vahvistetaan oikeudellisia, rahoituksellisia ja yhteiskunnallisia toimintalinjoja ja ohjelmia - järjestetään koulutusta, jossa keskitytään yrityksen johtamistaitojen lisäksi hyödyntämään ja parantamaan naisten luottamusta kykyynsä johtaa yritystä naisilla on usein tärkeä rooli perheyrityksissä. Heidän on saatava virallinen tunnustus tekemästään työstä korvausten sekä vakuutus- ja eläkeoikeuksien muodossa. 3.8. Sukupolvenvaihdos ja työntekijöiden siirtyminen yrittäjiksi 3.8.1. Komitea kannattaa kaikkia aloitteita, joiden tavoitteena on helpottaa sukupolvenvaihdosta tai yrityksen työntekijöiden siirtymistä yrittäjiksi. 3.9. Sosiaalitalouden yritykset 3.9.1. Taloudellisen toiminnan avulla yhteiskuntaan integroivat sosiaalitalouden yritykset ovat riippumattomia taloudellisia yksiköitä, joiden tärkein tavoite on vammaisten tai sosiaalisesti syrjäytyneiden integroiminen yhteiskuntaan tai työelämään. Usein kyseiset yritykset ovat pieniä tai mikroyrityksiä, joiden toiminta vahvistaa vastavuoroisesti sekä taloudellista kasvua että sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Kaikki aloitteet, joilla pyritään vahvistamaan Euroopan tasolla näiden yritysten roolia syrjäytymisen torjunnassa, ovat tukemisen arvoisia. 4. Pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan täytäntöönpano 4.1. Komissio osoitti tammikuussa 2003 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kolmannen vuosikatsauksen peruskirjan täytäntöönpanosta. Komitea panee tyytyväisenä merkille, että komissio on ottanut osittain huomioon komitean esittämät, kertomuksen merkitystä ja muotoa koskevat huomiot. 4.1.1. Komitea kiinnittää huomiota useisiin myönteisiin seikkoihin ja erityisesti siihen, että - unioniin liittyvät maat hyväksyivät eurooppalaisen peruskirjan Mariborissa. Komitea on lisäksi saanut tietoonsa, että Sardinian alue on samoin hyväksynyt peruskirjan ja että muilla alueilla ja etenkin jäseniksi liittyvissä maissa hyväksymismenettelyt ovat käynnissä. - jäsenvaltioissa peruskirjan kymmenen suosituksen toteuttamiseksi täytäntöön pantuja toimia on esitelty esimerkein. Hyvien käytänteiden esittely ei kuitenkaan nykymuotoisena ole kovin hyödyllistä. ETSK suositteleekin komissiolle hyviä käytänteitä yksityiskohtaisesti esittelevän oppaan laatimista virikkeiden tarjoamiseksi jäsenvaltioille ja yrityksiä edustaville organisaatioille. - komissio muistuttaa toistuvasti periaatteesta, jota voidaan kuvailla sanonnalla "tyvestä puuhun noustaan". 4.1.2. Komitea panee kuitenkin merkille myös useita puutteita sekä sen, että peruskirja jää edelleen poliittiseksi julistukseksi, jonka täytäntöönpanoon ja seurantaan yhteisötasolla ei oikeastaan ole kiinnitetty huomiota. Komitean aiheesta marraskuussa 2001 antama lausunto on vieläkin polttavan ajankohtainen, ja siinä esitetty kritiikki, huomautukset ja ehdotukset ovat edelleen perusteltuja. ETSK kiinnittää yhteisön toimielinten huomiota seuraaviin olennaisiin puutteisiin: - kertomuksessa esitetyt yhteisön toimet on suunnattu yleensä aina pk-yrityksille, eikä niiden todellista vaikutusta pienyrityksiin ole tarkasteltu - kertomuksessa ei esitetä suosituksia jäsenvaltioille, vaikka peruskirja kuuluukin Lissabonin strategian piiriin ja vaikka jäsenvaltioiden ja yhteisön tehokas pienyrityspolitiikka on Lissabonissa asetettujen tavoitteiden saavuttamisen keskeinen edellytys - yhteisön keskeisten poliittisten linjojen ja erityisesti Eurooppa-valmistelukunnan sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vaikutuksia pienyrityksiin ei ole vieläkään käsitelty - pienyrityksiä edustavia organisaatioita ei edelleenkään kuulla riittävän laajasti. Komitea pahoittelee, että pienyritysten järjestöt eivät vieläkään osallistu organisaatioidensa kautta riittävästi yhteisön toimintaan. Komitea katsoo, että nykyiset ensisijaiset kuulemisjärjestelyt, joista vastaa yritysten poliittinen ryhmä, sekä sähköinen kuuleminen eivät ole riittävän tehokkaita, sillä ainoastaan unioni- ja jäsenvaltiotasolla toimivat järjestöt tuntevat yritysten todelliset tarpeet ja pystyvät antamaan tehokasta neuvonta-apua komission yksiköille. 4.1.3. Peruskirjan täytäntöönpanoon liittyen ETSK muistuttaa, että komission ei tule aliarvioida rooliaan. Sen tulee esim. tutkimuksen ja kehityksen kuudennen puiteohjelman yhteydessä valvoa, että peruskirjan ensisijaiset tavoitteet ja pienyritykset otetaan huomioon yhteisön kaikissa ohjelmissa ja toimissa. Sen on myös arvioitava päätöstensä ja lainsäädäntötoimiensa vaikutusta pienyrityksiin, eikä ainoastaan pk-yritysten kannalta yleensä. Tämä on olennainen tehtävä, jonka toteutumista komitea seuraa erittäin tarkasti. 4.1.4. Komission kanta pienyrityksiä koskevaan monivuotiseen toimintaohjelmaan on pettymys ja paljastaa, ettei komissio tunne riittävästi pienyritysten tarpeita. Yhtäältä tiedetään, että voimassa oleva monivuotinen yritysohjelma vastaa vain erittäin rajoitetusti pienyritysten tarpeita. Toimien kohdistamiseksi aidosti pienyrityksiin ei riitä, että vuosittain laadittavassa ohjelmassa toiminnan todetaan liittyvän peruskirjan suuntaviivoihin. Toisaalta kyseisessä monivuotisessa ohjelmassa, johon liittyvän suunnitelman parlamentti on komissiota pyytänyt esittämään, pyritään ryhmittelemään uudelleen ja koordinoimaan pienyritysten kannalta hyödylliset yhteisön toimet, jotta voidaan helpottaa pienyritysten osallistumista. Tavoitteena ei olekaan uuden ohjelman perustaminen. ETSK toistaa komissiolle osoittamansa kehotuksen ja pyytää selkeää vastausta parlamentin esittämään pyyntöön. 4.1.5. Tähän liittyen komitea pyytää, että yrittäjyyttä koskevan vihreän kirjan seurantaan liittyvissä toimissa ja erityisesti toimintasuunnitelmassa, jota kilpailukykyneuvosto ja kevään huippukokous ovat pyytäneet, otetaan huomioon pienyritykset ja noudatetaan selkeästi peruskirjan suosituksia. Komitea kehottaa lisäksi komissiota valvomaan, että tulevassa monivuotisessa yritysohjelmassa, jota koskevat neuvottelut aloitetaan pian, otetaan huomioon peruskirjan suositukset sekä pienyrityksiä edustavien organisaatioiden toiveet. 4.2. Peruskirjan oikeudellinen ja poliittinen tunnustaminen 4.2.1. Komitea ja parlamentti ovat pyytäneet komissiota esittämään neuvostolle peruskirjan oikeudellisen aseman tunnustamisen edellyttämien toimien hyväksymistä. Pyyntöä tukevat perusteet on toistettu useaan kertaan. ETSK ilmaisee tyytymättömyytensä ja kyllästymisensä komission toimintaan, jota komitea pitää kohtuuttomana vitkasteluna. Komitea on tyytyväinen kilpailukykyneuvoston 3. maaliskuuta 2003 sekä kevään huippukokouksen samassa kuussa tekemiin päätöksiin, joilla pyritään vahvistamaan peruskirjan täytäntöönpanoon tähtääviä jäsenvaltioiden toimia. Lissabonin prosessin kannalta merkittävä ja yhden sen peruspilareista muodostava peruskirja on jo itsessään tärkeä, ja sen tehokas täytäntöönpano kaikilla tasoilla on Lissabonin prosessin onnistumisen olennainen edellytys. Näin ollen komitea kehottaakin - valmistelukuntaa kirjaamaan perustuslain teollisuutta koskevaan lukuun selkeästi pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan suositusten toimeenpanon - neuvostoa täydentämään kilpailukykyneuvoston 3. maaliskuuta tekemiä päätöksiä päätöksellä, jossa komissiota kehotetaan toteuttamaan seuraavat kolme seikkaa: - viittaamaan peruskirjaan ja mainitsemaan pien- ja mikroyritykset kaikissa yhteisön ohjelmissa sekä liittämään ohjelmiin niitä koskevia erityistoimia, - analysoimaan ennakolta kaikkien yhteisön toimien vaikutusta erityisesti pien- ja mikroyritysten kannalta, - järjestämään pienyrityksiä edustavien organisaatioiden osallistuminen niitä koskevien yhteisön päätösten valmisteluun. 4.3. ETSK:n ja parlamentin ehdotusten toimeenpanon seuranta 4.3.1. ETSK on lausunnoissaan(25) parlamentin(26) tavoin luetellut yhteisötasolla toteutettavia toimia, jotka liittyvät peruskirjan kymmeneen toimintalinjaan. Lisäksi pienyritysten organisaatioiden edustajat ovat esittäneet komission järjestämissä seminaareissa erittäin konkreettisia suosituksia. Heinäkuussa 2002 Euroopan käsiteollisuuden sekä pienten ja keskisuurten yritysten liitto (UEAPME) esitti kahden ranskalaisen käsiteollisuuden organisaation ehdotuksesta 55 toimea sisältävän luettelon. Komitea pahoittelee, ettei asiaa ole mainittu peruskirjan täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa. Komitea panee kuitenkin tyytyväisenä merkille, että yritysten organisaatioiden mukaan monia toimia - esim. standardoinnin, yritystoiminnan tukipalvelujen, taattujen pk-yritysluottojen ja ympäristönsuojelun osalta - on toteutettu käytännössä huomattavan onnistuneesti. 4.3.1.1. Komitea kehottaa komission asianmukaisia pääosastoja kaksinkertaistamaan ponnistelunsa ja ottamaan yhteyttä pienyrityksiä edustaviin organisaatioihin ehdotettujen toimien toteuttamisen tehostamiseksi. 4.3.2. Unionin vuoden 2003 talousarvion yhteydessä parlamentti hyväksyi 19. joulukuuta 2002 budjettivaliokuntansa jäsenten aloitteesta viisi muutosehdotusta, joiden tavoitteena oli muuttaa vuoden 2003 talousarvion useita budjettikohtia siten, että etusijalle asetetaan peruskirjan täytäntöönpano ja pien- ja mikroyrityksille sekä käsiteollisuusyrityksille suunnatut toimet. 4.3.2.1. ETSK kiittää parlamenttia tästä poliittisesti kauaskantoisesta päätöksestä. Ranskalaiset käsiteollisuusjärjestöt sekä UEAPME ovat toimittaneet komissiolle suunnitelmia toimien toteuttamiseksi käytännössä. Toimia esitellään tämän asiakirjan liitteessä, josta ilmenee myös niiden suhde peruskirjan kymmeneen suositukseen. Komitea kannattaa näitä suoraan toimintalinjoihin liittyviä hankkeita, jotka se on puolestaan itse hyväksynyt peruskirjan toimeenpanosta marraskuussa 2001 antamassaan lausunnossa ja joita se edelleen kannattaa. Komitea kehottaa komissiota sisällyttämään ne kokonaisuudessaan vuoden 2003 työohjelmaan ja pyytää parlamenttia hyödyntämään kaikkia sen käytettävissä olevia keinoja niiden toimeenpanon varmistamiseksi. 4.3.3. Vuoden 2004 tärkeimpiä toimia ajatellen komitea pyytää parlamenttia vahvistamaan vuoden 2004 alustavassa talousarvioesityksessä toimenpiteet, jotka liittyvät peruskirjan keskeisimpien tavoitteiden toteuttamiseen. Samasta syystä komitea kehottaa komissiota uudelleen vahvistamaan yritysten organisaatioiden kuulemista. 5. Unionin ohjelmien ja politiikkojen suuntaaminen siten, että ne vastaavat aiempaa paremmin mikro- ja pienyritysten tarpeita pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan mukaisesti 5.1. Yhteisön ohjelmat tarjonnevat ainakin osittain ratkaisuja edellä esitettyihin ongelmiin, jotka on otettava ohjelmissa huomioon, ellei niin ole jo tehty, tai joiden merkitystä on korostettava. Tämä voidaan tehdä laatimalla uuden sukupolven ohjelmia, jotka on suunnattu pien- ja käsiteollisuusyrityksille; ne ovat keskeinen tekijä ajatellen yritysten yhteenliittymien kerrannaisvaikutuksia. Seuraavassa esitetään tähän liittyen muutamia toimintalinjoja, joihin yhteisön aloitteissa ja ohjelmissa tulisi kiinnittää huomiota. Kyseiset toimintalinjat voisivat puolestaan osaltaan parantaa sekä uusien että jo toimivien pienyritysten taloudellista toimintaympäristöä. Lisäksi niiden tulisi erityisesti läheisyysperiaatteen pohjalta tarjota unionille keino hallinnoida ja rahoittaa yhteisten aloitteiden mukaisia hankkeita, joiden avulla pyritään parantamaan tilannetta kokonaisten alojen kannalta. 5.2. Tähän liittyen esitellään seuraavassa toimintalinjoja, jotka vastaavat edellä monesti mainittuja peruskirjassa esitettyjä suosituksia. 5.3. Peruskirjan kohdat 1 ja 4: "Yrittäjyyskoulutus" ja "Ammattitaitoisen työvoiman saatavuus" 5.3.1. Pienyrityksissä toteutettavia koulutusohjelmia voidaan luoda ja vahvistaa yhteistyössä käsiteollisuuden ja pk-yritysten organisaatioiden kanssa. Oppisopimuskoulutuksessa voidaan hyödyntää Erasmus-ohjelmaa, yrittäjäkokemuksen osalta Leonardo-ohjelmaa ja yrittäjyyskasvatuksen edistämiseksi kouluissa Sokrates-ohjelmaa. Lisäksi tulisi edistää kasvatus- ja taloustieteen oppituolien perustamista "tekemisen" kulttuurin ja itsenäisten aloitteiden kehittämisen edistämiseksi. 5.3.2. Lisäksi julkishallintoa pitäisi kehittää siten, että sen piirissä tunnustettaisiin yrittämisen arvo mikro- ja pienyrityksille tukea tarjoavien elinten rinnalla. 5.4. Peruskirjan kohdat 2 ja 5: "Yrityksen perustaminen halvemmaksi ja nopeammaksi" ja "Verkkoyhteyksien parantaminen" 5.4.1. Hallintotapaan liittyvien välineiden tulisi edistää pienyritysten kehittämistä niiden perustamisesta lähtien tarjoamalla mahdollisuuksia sähköiseen rekisteröintiin ja luomalla palvelupiste, joka tarjoaa suoran yhteyden eurooppalaiseen verkkoon. Tässä mielessä on tärkeää edistää virkamiesten ja pienyrittäjien (tai heidän edustajiensa) välistä kokemusten ja ammatillisen erityisosaamisen vaihtoa. Yritystoiminnan pääosaston tulisi organisoida jäsenvaltioiden asianmukaisten elinten toteuttama tutkimus, jonka tavoitteena olisi yhteisten ratkaisujen ja välineiden löytäminen. 5.5. Peruskirjan kohdat 3 ja 7: "Parempi lainsäädäntö ja sääntely" ja "Verotus ja rahoitus" 5.5.1. Eurooppalaiset konkurssilait on uudistettava ja on ryhdyttävä toimiin niitä jäsenvaltioita kohtaan, jotka eivät vielä ole saattaneet maksujen peruuttamattomuudesta annettua direktiiviä(27) osaksi omaa lainsäädäntöään, mikä aiheuttaa huomattavia kuluja mikro- ja pienyrityksille. Lisäksi yrityksestä maksettavan perintöveron laskentaan liittyvää oikeusprosessia on nopeutettava, sillä erittäin monien yritysten toiminta loppuu niiden omistajan jäätyä eläkkeelle tai kuoltua. 5.5.2. Hallinnollisia ja verotukseen liittyviä menettelyjä tulisi helpottaa niiden yritysten osalta, joiden liikevaihto jää tietyn (myöhemmin määriteltävän kynnyksen) alapuolelle (esim. luomalla yhteen lomakkeeseen ja menettelyyn perustuva mikro- ja pienyrityksen perustamismenettely). 5.5.3. Teollisuuden ja kaupan alalle sekä palvelualalle perustettavien mikroyritysten lupamenettelyjä tulisi yksinkertaistaa huomattavasti ja niihin tulisi soveltaa arvioon perustuvaa kiinteää maksua yrityksen perustamisvaiheessa. 5.5.4. Tässä yhteydessä on paikallaan tarkastella tietoyhteiskunnan kehityksen valossa uudelleen välillisten verojen perimistä esim. hyödyntämällä sähköistä maksuliikennettä. 5.5.5. Mikroyrityksistä (joita Euroopassa on 19 miljoonaa) ja pienyrityksistä (Euroopassa 1,1 miljoonaa), joista 90 prosenttia on omistajayrityksiä tai henkilöyhtiöitä, vain 5-6 prosenttia hyödyntää perinteistä riskipääomaa. Tarvitaankin siis uusia riskipääomamuotoja, joita myös henkilöyhtiöt voivat hyödyntää. Muussa tapauksessa riskipääoman osuus jää vaatimattomaksi, mikä haittaa mikro- ja pienyritysten rahoituksen kehittymistä. 5.6. Peruskirjan kohta 6: "Yhtenäismarkkinoiden tehokkaampi hyödyntäminen" 5.6.1. Kymmenen vuotta yhtenäismarkkinoiden loppuunsaattamisen jälkeen tulokset ovat jääneet odotuksia heikommiksi. Lisäksi puuttuu jäsenneltyä ja analysoitua tietoa eduista, joita yhtenäismarkkinoista on koitunut pk- ja käsiteollisuusyrityksille. Saavutetut tulokset ovat erityisen heikkoja palvelualalla, tutkintojen ja pätevyyden tunnustamisessa, rajatylittävässä maksuliikenteessä, rahoitusmarkkinoilla, vakuutusmarkkinoilla sekä yhteisön ulkopuolelta tarjottavien tuotteiden osalta, jotka häiritsevät markkinoiden moitteetonta toimintaa ja edistävät laittomia yritysmuotoja. Kaikki edellä mainittu rasittaa huomattavasti mikro- ja pienyritysten taloudellista ja tuotantotoimintaa. 5.6.2. On kehitettävä eri valtioissa toimivien yritysten rajatylittävää sopimista. Tämä merkitsee erityisesti niin kutsuttujen "laajentuneen Euroopan uusien syrjäalueiden" auttamista kohdennetuilla ohjelmilla sekä yhteyksien tiivistämistä saarilla ja rajaseuduilla toimiviin pk-yrityksiin. Lisäksi on paikallaan kehittää toimia, joilla edistetään pk-yritysten ja alueiden verkkottumista kilpailukyvyn edistämiseksi maailmanmarkkinoilla. 5.6.3. Eurooppalaisen osuuskunnan säännöt muodostavat erityisen sopivan välineen mainitun verkon rakentamiseksi. Se tarjoaa pk-yrityksille mahdollisuuden perustaa yhteisten toimintojen kehittämiseksi rajatylittäviä tai unionin tasolla toimivia ryhmittymiä. Onkin tärkeää varmistaa, että jäsenvaltiot ryhtyvät mahdollisimman pikaisesti tarvittaviin toimiin sääntöjen toimeenpanemiseksi. 5.6.4. Toisaalta komitea aikoo oma-aloitteisen lausuntonsa(28) mukaisesti kehottaa komissiota esittämään pk-yritysten eurooppalaista perussääntöä koskevan ehdotuksen. Lisäksi on paikallaan edistää ja nopeuttaa jo käynnissä olevia prosesseja, kuten yksinkertaistettujen tilintarkastus- ja kirjanpitomenettelyjen hyväksymistä ja vähimmäisvaatimuksia (de minimis) koskeviin sääntöihin liittyvien menettelyjen tarkistamista ja yksinkertaistamista. 5.6.5. Aloitteita on tehostettava ja "uusilla syrjäalueilla" ja uusilla muita heikommassa asemassa olevilla alueilla toimiville pienyrityksille tarjottavaa rahoitusta on lisättävä. 5.7. Peruskirjan kohdat 8 ja 9: "Pienyritysten teknologisten valmiuksien vahvistaminen" ja "Sähköisen kaupankäynnin onnistuneet mallit ja huippuluokan pienyritysten tukeminen" 5.7.1. Pienyrityksen perustamisen helpottamiseksi on paikallaan suosia mahdollisimman paljon vapaaehtoisia sopimuksia eurooppalaisen standardoinnin sijaan sekä alentaa suurten yritysten perusteella laskettuja kuluja. Näin ollen on paikallaan a) edistää hyväksyttyjen elinten (CEN, CENELEC ja ETSI) ja ammattialajärjestöjen vapaaehtoisesti perustamien elinten (kuten Normapme) toimesta tapahtuvaa sertifiointia b) kannustaa mikro- ja pienyritysten osallistumista ottamalla niiden järjestöt mukaan mainittuihin elimiin. 5.7.2. Pienyrityksiä olisi autettava innovoimaan ja olisi keskityttävä erityisesti esim. tekstiiliteollisuuden kaltaisiin aloihin, jotka ovat alttiina hiljattain teollistuneista maista tulevalle kilpailulle. Tähän voitaisiin pyrkiä tuotteen jäljitettävyyden mahdollistavilla välineillä, perustamalla "teollisuuden alkuperämerkintä" sekä selkiyttämällä ja yksinkertaistamalla tutkimuksen kuudetta puiteohjelmaa, jotta se olisi myös pienyritysten ulottuvilla. Lisäksi pienyritysten tulisi voida osallistua ympäristöohjelmiin (esim. Emas, Iso, Life). 5.7.3. Kaikkein heikoimmassa asemassa olevilla alueilla (ulkoalueet, maaseutualueet, rajaseudut jne.) toimivien pienyritysten mahdollisuuksia kehittää ja hyödyntää tietotekniikan uusia mahdollisuuksia tulisi edistää erityisin tukiohjelmin, joissa suositaan myös julkisen ja yksityisen tahon yhteistyötä. 5.8. Peruskirjan kohta 10: "Voimakkaamman ja tehokkaamman pienyritysten etujen edustamisen kehittäminen unionin ja kansallisella tasolla" 5.8.1. Mikro- ja pienyritysten kasvu ja niiden aseman vahvistaminen edellyttää niitä edustavien järjestöjen nykyistä laajempaa osallistumista työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun kaikilla tasoilla. Jos halutaan laajentaa unionin tason sosiaalidialogia (aiheina talous, sosiaalikysymykset ja työllisyys) mikro- ja pienyrityksiä edustavien organisaatioiden, jotka lukeutuvat työmarkkinaosapuoliin, on osallistuttava täysivaltaisesti kaikkiin kolmikantaisiin sopimusmenettelyihin julkisviranomaisten kanssa ja niiden asema tasavertaisina ja suoraan kahdenväliseen työmarkkinavuoropuheluun sekä Euroopan että jäsenvaltiotasolla osallistuvina osapuolina on tunnustettava. Tässä yhteydessä kannattaa muistaa tämän lähestymistavan myönteiset vaikutukset makroekonomisen dynamiikan kannalta. 5.8.2. Toinen tärkeä tekijä on pienyritysten äänen kuuluminen jäsenvaltio- ja unionitason elimissä, jotka toimivat neuvonantajina tai osallistuvat yrityspolitiikan laatimiseen. Mainittu "tyvestä puuhun" -tavoite voidaan saavuttaa hyödyntämällä niiden toimien lopullisena kohteena olevien henkilöiden eli mikro- ja pienyritysten henkilökunnan kokemuksia. Bryssel 18. kesäkuuta 2003. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Roger Briesch (1) Pienyrityksiä koskeva eurooppalainen peruskirja hyväksyttiin 19. ja 20.6.2000 pidetyssä kokouksessa. (2) KOM(2001) 122 lopullinen, 7.3.2001; KOM(2002) 68 lopullinen, 6.2.2002 ja KOM(2003) 21 lopullinen, 21.3.2003. (3) Euroopan komission pääosasto XXIII tilasi vuonna 2001 Roomassa toimivalta Istituto Guglielmo Tagliacarnelta metodologisen tutkimuksen käsiteollisuusyrityksiä koskevien tietojen keruusta Euroopan unionissa. (4) KOM(2003) 27 lopullinen, 21.1.2003. (5) Ks. Roomassa Istituto Guglielmo Tagliacarnessa pidettyjen Euroopan käsiteollisuusalan ensimmäisen (1994) ja toisen (1996) tilastoseminaarin julkaisut. Seminaarit järjestettiin Euroopan komission yritystoiminnan pääosaston (ent. pääosasto XXIII) tuella. (6) EYVL L 107, 30.4.1996. (7) EUVL L 124, 20.5.2003. (8) TSK:n oma-aloitteinen lausunto aiheesta "Pk-yritykset ja käsiteollisuus Euroopassa", EYVL C 332, 16.12.1992. Vuonna 1992 annetussa lausunnossa esitettiin seuraavat periaatteet: - Yrityksen omistajuuden ja johtamisen välillä tulee olla tiivis yhteys. - On tärkeää hyödyntää työvoimaa, jota voidaan käyttää uudenaikaisten tuotanto- ja hallintomallien yhteydessä. - Yrittäjän kyvyt ja valmiudet ovat yhteydessä hänen toimintaansa yrityksessä ja tuotantoprosessissa. - Yrittäjän tulee osallistua välittömästi ja hallitsevalla tavalla tuotantoprosessin organisointiin. (9) Komitean lausunto aiheesta "Pk-yritykset ja käsiteollisuus Euroopassa", EYVL C 158, 26.5.1997. (10) Komitean lausunto aiheesta "Pk-yritykset ja käsiteollisuus Euroopassa", EYVL C 221, 7.8.2001. (11) Yksityisellä sektorilla, maataloutta lukuun ottamatta. (12) Käsillä olevassa asiakirjassa esitettyjen tilastotietojen lisäksi on mielenkiintoista tarkastella Ipsos-tutkimusyrityksen hiljattain (maaliskuussa 2003) julkaisemaa, Ranskan pk-yrittäjien liiton CGPME:n tilaamaa kyselytutkimusta ranskalaisten yritysmaailmaa koskevista näkemyksistä. Tutkimuksesta ilmenee muun muassa seuraavaa: - 55 prosentilla ranskalaisista on pääosin hyvä käsitys yrityksistä, ja 73 prosenttia suhtautuu myönteisesti alle 250 työntekijän pk-yrityksiin. - Myös yritysjohtajien julkisuuskuva riippuu yrityksen koosta: 88 prosenttia kyselyyn osallistuneista suhtautuu myönteisesti pk-yritysten johtajiin. - 66 prosenttia ranskalaisista on sitä mieltä, että työpaikkoja luovat nimenomaan pk-yritykset. - 62 prosenttia katsoo, että pk-yrityksissä työntekijöitä kannustetaan kehittämään itseään ja että pk-yritysten työntekijöillä on paremmat mahdollisuudet kouluttautua kuin muiden yritysten työntekijöillä. (13) EYVL C 48, 21.2.2002. (14) Dominique Vlaston mietintö. (15) Tässä yhteydessä tarkoitetaan esim. Euroopan käsiteollisuusyritysten määrän selvittämistä koskevaa metodologista tutkimusta, jonka yritystoiminnan pääosasto tilasi Roomassa toimivalta Istituto Guglielmo Tagliacarnelta. Lähtökohtana olivat jäsenvaltioiden ja Eurostatin hallussa jo olleet tilastotiedot yrityksistä. (16) Vrt. Italian vuonna 2003 annetun talousarviota koskevan lain 45 §. (17) Gli Italiani al lavoro: un'impresa individuale, I quaderni di impresa artigiana, n. 51, Censis, toukokuu 2002. (18) Tässä kohdassa esitetyt tiedot on saatu useista eri lähteistä, mm. Confartigianatosta ja Istituto Guglielmo Tagliacarnesta. (19) Il lavoro irregolare: evidenze empiriche ed argomenti per una nuova politica a livello europeo, Accademia di Avignone, Bruxelles, 2002. (20) Lisätietoja harmaasta taloudesta: Manodopera non dichiarata in Europa: verso un approccio integrat, Euroopan komissio, 2001. (21) Rahoitustarpeisiin vaikuttavat mm. liiketoiminnan kasvu (kassavirran edellyttämä rahoitus, kiinteiden investointien kattaminen) tai passiivan vähentäminen. (22) Esim. seuraavat pankkien tarjoamat rahoitusvaihtoehdot: pankkien kanssa solmittavat sopimukset (lainahakemukset, arvopapereiden myynti, arvopapereita vastaan maksettava ennakko, sopimukset rahoitusvarauksista, nk. "evergreen"-rahoitusvälineet) sekä rahoitusyhtiöiden tarjoamat vaihtoehdot, kuten factoring ja esim. yritystodistusten ja velkakirjojen kaltaiset arvopaperit. (23) Esim. pankkien kanssa solmittavat sopimukset (kuten kiinnelainat), muut rahoitussopimukset (leasing) ja arvopaperit (obligaatiot). (24) Ks. Euroopan komissio, yritystoiminnan pääosasto, pienille ja mikroyrityksille sekä yksittäisille yrityksille tarjottavat tukipalvelut, Wien 2002. (25) EYVL C 158, 26.5.1997; EYVL C 48, 21.2.2002. (26) Erityisesti Vlaston mietintö. (27) Direktiivi 98/26/EY, EYVL L 166, 11.6.1998; ETSK:n lausunto, EYVL C 56, 21.2.1997. (28) "Pk-yritysten eurooppalainen perussääntö", EYVL C 125, 27.5.2002. LIITE Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Keskustelussa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat vähintään neljänneksen annetuista äänistä. Kohta 3.3.6 Muutetaan kolmannen luetelmakohdan loppu kuulumaan seuraavasti: "Sääntely- ja hallintokustannukset. Syynä taloudellisen toiminnan salaamiseen saattavat olla myös kohtuuttomat hallintokustannukset ja kalliit hallintomenettelyt (esim. työsuhteen virallistaminen, toimilupien myöntäminen, eräät kaupan esteet tai yksinkertaisesti kirjautuminen palveluntarjoajaksi). Ylenmääräinen sääntely lisää huomattavasti työmarkkinoihin kohdistuvaa painetta; mm. päivittäisen työajan pituutta, varhaiseläkettä ja osa-aikatyötä koskevien sääntöjen voimaantulo on kasvattanut harmaata taloutta. Niinpä toiset työnantajat noudattavat kyseisiä sääntöjä, toiset taas eivät." Äänestystulos Puolesta: 39, vastaan: 52, pidättyi äänestämästä: 11. Kohta 3.3.6 (kolmas luetelmakohta) Poistetaan kohdan viimeinen virke. Perustelu Syynä ei ole "ylenmääräinen sääntely". Jos näin väitetään, tulisi perustella myös, mitkä säännökset ovat tarpeettomia. Lyhyempi työaika ja osa-aikatyö voivat yhtä hyvin olla työntekijän toivomus kuin työnantajan ajatus. Esimerkkinä voidaan mainita vaikkapa 35 tunnin työaika Ranskassa. Jos tämä joissain tapauksissa johtaa pimeään työntekoon, on ratkaisun löydyttävä muualta kuin esimerkiksi osa-aikatyötä koskevien säännösten muuttamisesta. Äänestystulos Puolesta: 45, vastaan: 54, pidättyi äänestämästä: 7. Kohta 3.3.6 Liitetään 5. luetelmakohdan loppuun seuraavaa: "Vanhentunut työmarkkinalainsäädäntö. Se, ettei uusia työskentelymuotoja (esim. epätyypillisiä, osa-aika-, vuokra- ja tilapäistyösuhteita) huomioida riittävän selvästi nykyisissä säädöksissä, ajaa työntekijät harmaan talouden alueelle ja kasvattaa siis epävirallista taloutta. Näin ollen työntekijöiden vallitsevia oikeuksia loukataan ja tulevat eläkeoikeudet vaarannetaan, kun taas samalla työnantajan voitto ja epäreilu kilpailu lisääntyvät." Äänestystulos Puolesta: 45, vastaan: 55, pidättyi äänestämästä: 13. Seuraavan muutosehdotuksella korvatun erityisjaoston lausunnon alkuperäisen kohdan säilyttämistä kannatti vähintään neljännes äänestäneistä: Kohta 3.3.6 (viides luetelmakohta) "Vanhentunut työmarkkinalainsäädäntö. Se, ettei uusia työskentelymuotoja (esim. epätyypillisiä, osa-aika-, vuokra- ja tilapäistyösuhteita) huomioida riittävän selvästi nykyisissä säädöksissä, ajaa työntekijät harmaan talouden alueelle ja kasvattaa siis epävirallista taloutta." Äänestystulos Puolesta: 45, vastaan: 51, pidättyi äänestämästä: 15.