Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhdenmukaistamisesta" (KOM(2002) 443 lopullinen – 2002/0222 (COD))



Virallinen lehti nro C 234 , 30/09/2003 s. 0001 - 0010



Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhdenmukaistamisesta" (KOM(2002) 443 lopullinen - 2002/0222 (COD)) (2003/C 234/01) Neuvosto päätti 8. lokakuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla pyytää Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 25. kesäkuuta 2003. Esittelijä oli Jorge Pegado Liz. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 16. ja 17. heinäkuuta 2003 pitämässään 401. täysistunnossa (heinäkuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 91 puolesta, yksi vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. TIIVISTELMÄ Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antaa tunnustuksen komission tekemälle aloitteelle tarkistaa kuluttajille myönnettäviä luottoja koskeva direktiivi, jonka puutteellisuus liittyi yksinomaan sen vanhentuneisuuteen, sekä yhtyy komission käsitykseen tarpeesta vastata muutoksiin, joita on tehty sekä säädeltävillä aloilla että tavoitteissa. Komitea ei kuitenkaan voi antaa puoltavaa lausuntoa esitetylle ehdotukselle ilman että ehdotukseen tehdään ensin syvällekäyviä muutoksia, jotka perustuvat erityisesti tarpeeseen - varmistaa direktiivin yhteensopivuus muiden aiheeseen liittyvien yhteisön säädösten kanssa - suorittaa seikkaperäinen simulaatio ehdotettujen toimien kaikista vaikutuksista etenkin rahoituspalveluiden yhtenäismarkkinoiden toteutumiseen ja kuluttajien luottamuksen lisäämiseen - laatia joukko säännöksiä suhteellisuuden ja tarpeellisuuden periaatteiden pohjalta varmistaen, että täydellisen yhdenmukaistamisen vaihtoehto ei johda mahdolliseen laskuun kuluttajien suojan tasossa, joka on nyt saavutettu säilyttämällä eräänlainen vähimmäislauseke. Kuten ETSK:n suorittamasta arvioinnista käy ilmi, merkittävimmät näkökohdat, jotka ehdotuksen tarkoituksen osalta edellyttävät perinpohjaisempaa käsittelyä, koskevat - direktiivin oikeusperustaa - direktiivin soveltamisalaa eli mitä kuuluu direktiivin piiriin ja mitä jää sen ulkopuolelle - tapaa, jolla siinä sovelletaan täydellisen yhdenmukaistamisen menetelmää ilman kuluttajansuojan korkean tason säilyttämisen takaamista - tapaa, jolla direktiivissä ei oteta huomioon ylivelkaantumista, ikään kuin kaikki ratkeaisi epätarkoituksenmukaisella ja tietyissä tapauksissa kohtuuttomalla luettelolla velvollisuuksista antaa tietoja, ja jätetään mainitsematta muut, todella oleelliset velvollisuudet - tarvetta tarkastella lähemmin keskustietokantojen rakennetta, toimintaa ja käyttöoikeuksia ja joukkoa muita juridisteknisiä kysymyksiä, jotka esitetään - ei tosin tyhjentävästi - laaditussa arvioinnissa. 1. Johdanto: direktiivin perustelu 1.1. Komissio on tehnyt Euroopan parlamentille ja neuvostolle direktiiviehdotuksen, josta Euroopan talous- ja sosiaalikomitean kuuleminen on pakollista (perustamissopimuksen 95 artikla). Ehdotuksen lähtökohtana on tarve tarkistaa 22. joulukuuta 1986 annettua direktiiviä 87/102/ETY, jota on sittemmin muutettu 22. helmikuuta 1990 annetulla direktiivillä 90/68/ETY ja 16. helmikuuta 1998 annetulla direktiivillä 98/7/EY. 1.1.1. Joitakin syitä mainitun, vuodelta 1987 peräisin olevan direktiivin tarkistamiseen luetellaan yhtäältä itse ehdotuksen perusteluosassa ja toisaalta useissa TSK:n laatimissa tiedonannoissa ja lausunnoissa(1). Kansalaisyhteiskunta ja jäsenvaltioiden viranomaiset ovat jo pitkään havitelleet direktiivin tarkistamista useastakin syystä(2). 1.1.2. Komissio on painottanut erityisesti seuraavaa: a) Direktiiviin on lisättävä uusia, vuonna 1987 tuntemattomia kulutusluottomuotoja. b) Direktiivissä on tasapainotettava uudelleen sekä kuluttajien että luotonantajien oikeudet ja velvollisuudet. c) Tekniset tekijät vaikeuttavat toisille markkinoille pääsyä. 1.1.3. ETSK on puolestaan havainnut etenkin seuraavat seikat: a) Kulutusluottojen määrä on lisääntynyt. b) Luotonottajat ovat alkaneet ylivelkaantua. c) Jäsenvaltiot soveltavat kukin eri tavoin vuonna 1987 annettua direktiiviä ja sen muutosdirektiivejä. d) Direktiivin säännösten perusteella ei voida vertailla kulutusluottojen todellisia kustannuksia (todellista vuosikorkoa). e) Yhteisössä ei ole määritelty yhdenmukaisesti, mitä koronkiskonta on, miten sitä voidaan ennaltaehkäistä ja miten siitä rangaistaan. f) Direktiivin säännökset on sovitettava yhteen hiljattain annettujen direktiivien kanssa (rajojen yli suoritettavista tilisiirroista 27. tammikuuta 1997 annettu direktiivi 97/5/EY, sähköisestä kaupankäynnistä 8. kesäkuuta 2000 annettu direktiivi 2000/31/EY ja rahoituspalveluiden etämyynnistä 23. syyskuuta 2002 annettu direktiivi 2002/65/EY). 1.1.4. Muun muassa edellä mainitut puutteet yhteisön kulutusluottojärjestelmässä ovat huolestuttaneet jäsenvaltioita ja kansalaisyhteiskuntaa seuraavista syistä: a) Puutteiden vuoksi kuluttajansuojassa on suuria eroja, ja kuluttajien luottamus rahoituspalveluiden yhtenäismarkkinoihin on horjunut. b) Puutteet vääristävät kilpailua ja horjuttavat eurooppalaisten luottomarkkinoiden vakautta. c) Ne luovat esteitä rahoituspalveluiden sisämarkkinoiden toiminnalle. 1.2. ETSK yhtyy ehdotuksessa ilmaistuun perustavoitteeseen "mahdollistaa entistä avoimempien ja tehokkaampien markkinoiden luominen ja taata samalla kuluttajansuojan taso, jonka avulla luottotarjousten vapaa liikkuvuus voidaan toteuttaa parhaalla mahdollisella tavalla sekä luoton tarjoajien että kysyjien kannalta". Koska kulutusluotot ovat sisämarkkinoiden kehityksen kannalta tärkeitä, on ensinnäkin määriteltävä hyvään tapaan ja avoimuuteen perustuvat eri toimijoiden käytännesäännöt ja toisaalta säädettävä sekä ammattilaisten että kuluttajien velvollisuudesta antaa totuudenmukaista ja täydellistä tietoa. 1.3. Komitea yhtyy näin aloitteen peruslinjauksiin, jotka ovat kiteytettävissä seuraavasti: a) Määritellään direktiivin soveltamisala nykyistä paremmin. b) Minimoidaan luotonantajan riskit. c) Parannetaan kuluttajille ja takaajille annettavaa tietoa. d) Jaetaan vastuu tasapuolisesti prosessin eri toimijoiden kesken. e) Laaditaan maksamattomien luottojen perintää koskevat yhteiset säännöt. 1.4. Tavoitteen saavuttamiseksi direktiiviehdotuksessa esitetään edellä mainittujen pääasiallisten suuntaviivojen mukaisesti, että nykyiseen järjestelmään tehtävät tärkeimmät uudistukset ovat pääpiirteissään seuraavat: a) Pyritään täydelliseen yhdenmukaisuuteen, jotta kuluttajat saavat mahdollisimman korkeatasoisen suojan eivätkä eri jäsenvaltioiden järjestelmät poikkea toisistaan (1 ja 30 artikla). b) Järjestelmiä aletaan soveltaa takaajiin ja luotonvälittäjiin (2 artiklan d ja f kohta, 10, 23, 28 ja 29 artikla). c) Direktiivin soveltamisala ulotetaan kattamaan kaikki kuluttajille myönnettävät luotot sekä niiden henkilö- ja reaalivakuudet, myös lupaukset sopimuksen tekemisestä ja palvelun tarjoamiseen liittyvät luotot (2 artiklan b ja e kohta sekä 3 ja 5 artikla). Poikkeuksena on asunnon hankkimista varten otettava kiinnityslaina d) Otetaan käyttöön "vastuullisen luotonannon" käsite (9 artikla). Näin rahoituslaitokset ovat vastuussa siitä, että ne arvioivat luotonottajana toimivan kuluttajan kyvyn selviytyä sitoumuksistaan, ja ilmoittavat asiasta asiakkaanaan olevalle kuluttajalle tai tämän takaajalle. e) Kaikki elinkeinonharjoittajan toimitilojen ulkopuoliset luottosopimusta koskevat neuvottelut kielletään ehdottomasti (5 artikla). f) Todellinen vuosikorko lasketaan uudella tapaa (12 artikla). Siihen sisältyvät kaikki luottokustannukset, jotta varmistetaan laskentatavan avoimuus ja todellisen vuosikoron vertailukelpoisuus. g) Kiinnitetään entistä enemmän huomiota tietoon, jota kuluttajille annetaan sekä ennen sopimuksentekoa että sen jälkeen. Annettavan tiedon on vastattava 8. kesäkuuta 2000 annetun sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin 2000/31/EY ja 23. syyskuuta 2002 annetun rahoituspalveluiden etämyyntiä koskevan direktiivin 2002/65/EY säännöksiä (6, 10 ja 21 artikla). h) Kielletään käyttämästä luottositoumuksia (vekseleitä, omaa vekseliä tai ennalta päivättyä sekkiä) velan takaisinmaksuun (18 artikla). i) Otetaan käyttöön erityinen velvollisuus neuvoa kuluttajia luottovalinnoissa (6 artiklan 3 kohta). j) Säädetään 14 päivän mittaisesta peruuttamisoikeudesta. Määräaika alkaa siitä päivästä, jona yksi kappale luottosopimuksesta on annettu tiedoksi kuluttajalle (11 artikla). k) Kaikkien jäsenvaltioiden on ylläpidettävä keskustietokantaa ja taattava siihen pääsy. Tietokantaan rekisteröidään todetut maksuhäiriöt, ja luottolaitosten on tarkistettava tietokannassa olevat tiedot ennen luoton myöntämistä (8 artikla). l) Jos tavaroiden myyjä tai palveluiden suorittaja toimii samanaikaisesti luotonvälittäjänä, luotonantaja on vastuussa siinä tapauksessa, ettei luottosopimuksessa mainittuja tavaroita toimiteta tai palveluita suoriteta tai ne toimitetaan tai suoritetaan osittain taikka niiden toimitus tai suoritus ei ole tehdyn sopimuksen mukainen (19 artikla). m) Määritellään erityisesti kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevat kohtuuttomat yleiset sopimusehdot (15 artikla). Myös ETSK on suosittanut kohtuuttomien sopimusehtojen määrittämistä(3). 2. Yleistä 2.1. Komitea kannattaa edellä lueteltuihin näkökohtiin liittyviä kuluttajaluottojärjestelmään tehtäviä uudistuksia, jotka koskevat erityisesti seuraavia seikkoja: 2.1.1. Ehdotus parantaa direktiivillä 87/102/ETY käyttöönotettua järjestelmää, jota on sittemmin muutettu direktiiveillä 90/88/ETY ja 98/7/EY. 2.1.2. Tiedottamiseen tarkoitetut välineet ja keinot on määritelty huomattavasti paremmin kuin ennen sekä luotonantajien että luotonottajien ja takaajien kannalta. 2.1.3. Kuluttajille myönnettävien luottojen nykytodellisuus on määritelty erityisen huolellisesti ja erilaiset tilanteet on otettu ehdotuksessa huomioon, mutta ehdotusta voisi kuitenkin vielä parantaa tältä kohdin. 2.1.4. On kiinnitetty huomiota siihen, että sellaiset peruskäsitteet kuin "kokonaiskorko luotonantajalla", "luoton korko" ja "luotonantajan saamat summat" on määritelty. On kuitenkin jäänyt huomaamatta, että moninaiset käsitteet voivat hämmentää kuluttajaa ja toimia esteenä tiedon avoimuudelle. 2.1.5. Todellinen vuosikorko pyritään laskemaan siten, että laskentatapa on avoin ja korko on verrannollinen kaikissa jäsenvaltioissa. 2.1.6. Järjestelmän ulkopuolelle jäävät tapaukset on rajattu. 2.1.7. Luotonantajalla on entistä ankarampi velvollisuus antaa tietoja kuluttajalle ja takaajalle. 2.1.8. Vekseleitä, omia vekseleitä ja sekkejä ei enää voi lainkaan käyttää luottosopimusten vakuutena. 2.2. Komitea pahoittelee kuitenkin sitä, ettei komissio ole käyttänyt tilaisuutta hyväkseen määritelläkseen tavoitteensa vieläkin konkreettisemmin ja pitäytyäkseen laatimissaan peruslinjauksissa. Edellä lueteltujen seikkojen lisäksi komitea pitää olennaisina myös seuraavia näkökohtia: 2.2.1. Direktiivissä olisi määriteltävä yksityiskohtaisemmin, millaisiin tietokantoihin maksuhäiriöt kirjataan ja miten tietokannat toimivat. Olisi annettava yhdenmukaiset säännöt siitä, miten taataan kuluttajien oikeudet: oikeus tarkistaa tietokannassa olevat tiedot ja oikaista niitä, selkeä ja kiistaton tapauskohtainen lupa käyttää tietoja, tietojen käyttötarkoituksen ja käytön laajuuden rajaaminen jne. 2.2.2. Luotonantaja olisi kiistattomasti velvoitettava ilmoittamaan kaikessa kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevassa kaupallisessa viestinnässä myönnettävän luoton todellinen vuosikorko ja luoton muut olennaiset ominaispiirteet. 2.2.3. Eräät kuluttajille myönnettäviä luottoja koskevat sopimukset olisi pyrittävä standardisoimaan, ja lukuisat luotonantomuodot olisi yhdenmukaistettava. Lisäksi olisi huomioitava tietyt käytänteet, kuten "suoraveloitusjärjestelmä" velalliselle myönnettävine rahoituksineen ja luotollisine tileineen. 2.2.4. Luoton enimmäiskoron ja kohtuuttoman koron määrittelyperusteista olisi sovittava EU:n tasolla yhtenäisten muuttujien perusteella, mutta prosenttimäärien ei välttämättä tarvitsisi olla yhtenäisiä. Koska kysymys on tärkeä, siihen kannattaa paneutua tarkemmin. 2.2.4.1. Kohtuuton korko on epätavallisen korkea lakisääteiseen korkoon tai hyvän kauppatavan mukaiseen korkoon verrattuna tai yleiseen järjestykseen ja hyviin tapoihin nähden, tai se on asetettu käyttämällä hyväksi lainanottajan hädänalaista tilaa. 2.2.4.2. Koronkiskontaa koskeva sääntely on kiinteä osa markkinoiden taloudellisia järjestelyjä sääntelevää lainsäädäntöä, ja valtiot katsovat sen kuuluvan näin yleisen järjestyksen piiriin. Toisaalta se liittyy kiinteästi yleistä etua koskeviin yhteisön säännöksiin. Luotonantajien on tosiasiassa noudatettava luotonottajan kotivaltiossa voimassa olevaa kiskontalainsäädäntöä, etenkin jos kyseessä on rajatylittävä sopimus. Koska kiskonnan sääntely kuuluu yleisen järjestyksen piiriin, eri jäsenvaltioiden lainsäädäntö saattaa olla keskenään ristiriitaista. 2.2.4.3. Kiskonnan sääntelyn yhdenmukaistamista vastustetaan toteamalla, että kuluttaja pystyy tekemään riittävän hyvin valintansa, kun luotonantajat on velvoitettu antamaan tietoa etenkin luotosta perittävästä korosta. Kiskontaa on kuitenkin todettu harjoitettavan käytännössä silloin, kun kuluttajalla ei ole valinnanvapautta. Yhdenmukaistamista vastustetaan lisäksi toteamalla, että kiskonnan sääntely saattaa rajoittaa markkinoita, ja näin luottoa eniten tarvitsevilla kuluttajilla ei ole mahdollisuutta saada luottoa. Vaikeuksiin joutuneita kuluttajia on kuitenkin suojeltava vähemmän kunniallisilta luotonantajilta. 2.2.4.4. Komitea toteaa niin ikään, että yhtenäisvaluutan käyttöönoton myötä luottokorkojen väliset erot ovat supistumassa, mikä suosii korkolainsäädännön yhdenmukaistamista. 2.2.4.5. ETSK:n mielestä korkomarkkinoita on syytä säännellä yhteisön tasolla, jotta vältyttäisiin vääristämästä ja rajoittamasta kilpailua. Komitean mielestä tehokkain keino säännellä korkoja lienee se, että kullekin kulutusluottotyypille vahvistetaan oma enimmäiskorkonsa. 2.2.5. ETSK muistuttaa lisäksi, että muita heikommassa asemassa oleville kuluttajille on tarjottava yhtenäisesti etenkin luotonsaantiin liittyviä erityisehtoja. 2.3. Lisäksi komitea suosittaa komissiolle, että se huomioisi tarpeen luoda tehokkaita kuluttajansuojamekanismeja vakituisen omistusasunnon hankkimista varten otetun asuntolainan varalta, sillä 70 prosenttia kuluttajille myönnettävistä lainoista on asuntolainoja. 2.4. ETSK ilmaisee eriävän mielipiteensä tavasta, jolla tietyt ratkaisut on tehty ja tiettyjä tilanteita on arvioitu. Komitean mielestä ne eivät vastaa ehdotettua tavoitetta. Seuraavassa luetellaan muutamia tällaisia seikkoja: 2.4.1. Ehdotuksen oikeusperustaksi ilmoitetaan perustamissopimuksen 95 artikla. Koska ehdotus ei liity pelkästään yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseen, oikeusperustana tulisi pikemminkin olla perustamissopimuksen 153 artikla, johon sisältyvät toimenpiteet sisämarkkinoiden toteuttamiseksi mutta joka kattaa paremmin kuluttajien taloudellisen edun suojelemisen. 2.4.2. Komitea ei myöskään yhdy tapaan, jolla täydellinen eli kattava ja velvoittava yhdenmukaistaminen on tarkoitus toteuttaa, ilman sääntelyä ja varmistamatta mahdollisimman korkeatasoista kuluttajansuojaa. Sen sijaan ehdotuksessa jätetään jäsenvaltioille mahdollisuus harkita, ryhtyvätkö ne täytäntöönpanotoimenpiteisiin vai eivät seuraavanlaisten olennaisten seikkojen osalta: a) käänteinen todistustaakka (30 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 33 artikla) b) luottokorkojen, koron luotonantajalla ja todellisen vuosikoron ilmoittaminen luottoa mainostettaessa (4 artikla) c) seuraamukset (31 artikla) d) keskustietokantojen sisältämät tiedot (8 artiklan 4 kohta ja 30 artiklan 1 kohdan a alakohta) e) velvollisuus luovuttaa kuluttajalle yksi kappale luottosopimuksesta, jotta se olisi voimassa (10 artiklan 1 kohta). Tämä on omiaan tosiasiassa loitontamaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöä toisistaan, mikä puolestaan saattaa vääristää markkinoita ja luoda eritasoisia kuluttajansuojakäytäntöjä. 2.4.3. Lisäksi komitea katsoo, että direktiiviehdotukseen sisältyy perusajatus, jonka mukaan kuluttajansuoja samaistetaan kuluttajille annettavaan tietoon. ETSK on päin vastoin useaan kertaan todennut, että vaikka tietojen antaminen on erittäin tärkeää, sitä on täydennettävä myönteisellä kuluttajansuojelulla. Koska tällaisiin toimenpiteisiin ei nimenomaisesti velvoiteta, komitea katsoo, että asianmukainen kuluttajansuoja voidaan saavuttaa vain pitämällä voimassa eräänlainen vähimmäislauseke, joka liittyy mahdollisesti tiettyihin, vielä yksilöimättömiin direktiivin näkökohtiin. 2.4.4. Ehdotuksessa ei myöskään mainita sellaisille kuluttajille asianmukaisin välinein annettavan neuvonnan lisäämistä, joilla on muita vähemmän tietoa raha-asioista ja joiden lukutaito on heikko. Tämä seikka tulee mainita ehdotuksessa. 2.4.5. Ehdotuksessa ei myöskään mainita riittävän selkeästi ylivelkaantumista(4), ikään kuin se ei mitenkään vaikuttaisi kulutusluoton myöntämiseen ja tilanne ratkeaisi yksinkertaisesti täyttämällä ehdotuksessa esitetty velvollisuus antaa tietoja. Tosiasia kuitenkin on, että komission piintynyt haluttomuus ehdottaa alan lainsäädännön yhdenmukaistamista kasvattaa jäsenvaltioiden lainsäädännön välistä juopaa ja estää sisämarkkinoiden toteutumisen. Erot kärjistyvät entisestään, kun unioniin liittyy uusia jäsenvaltioita, joissa ylivelkaantuminen on jo hyvin yleistä. 2.4.6. Komitea ei myöskään hyväksy sitä, että ehdotuksen mukaan luotonottajalta voidaan edelleen vaatia korvausta, jos luotto maksetaan takaisin ennenaikaisesti. Ehdotuksessa ei kuitenkaan määritellä tarkoin, miten korvaus määräytyy, vaan jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi selventää, mikä on "objektiivinen ja kohtuullinen korvaus, joka on laskettava vakuutusmatemaattisten periaatteiden perusteella" (16 artikla), mikä saattaa johtaa siihen, että kuluttajia kohdellaan täysin eriarvoisesti, ja jopa vääristää maiden välisiä luottomarkkinoita. 2.4.7. Koska kyseessä on lainsäädännön täydellinen yhdenmukaistaminen, ei liene hyväksyttävää, etteivät jäsenvaltiot saa ylittää muuttujia ja että kuluttajansuoja voidaan vakiinnuttaa useissa jäsenvaltioissa jo vallitsevaa tasoa alemmalle tasolle, esimerkiksi velvoittamalla luotonottaja palauttamaan luotto korkoineen käyttäessään peruuttamisoikeuttaan tai poistamalla mainonnasta velvollisuus ilmoittaa luoton todellinen vuosikorko. 2.4.8. Ehdotuksella pyritään vastuullistamaan luotonvälittäjät tietyissä tilanteissa, mutta asiaan ei puututa yhtenäisesti eikä järjestelmällisesti. 2.4.8.1. ETSK:n mielestä luotonvälityksen sääntely on ensiarvoisen tärkeää, ja se on toteutettava samaan tapaan kuin vakuutusedustuksen alalla on tehty(5). 2.4.8.2. Edellä esitettyä kantaa puoltavat useat syyt. Välittäjillä on kulutussuhteessa tärkeä asema, koska he toimivat luotonantajan ja kuluttajan välisenä yhdyssiteenä. Luotonvälitystä on säännelty jäsenvaltioiden lainsäädännössä erittäin heterogeenisesti. Eurooppalaisten tuomioistuinten oikeuskäytännössä luotonvälittäjien vastuuseen ei suhtauduta yksimielisesti varsinkaan sähköisen kaupankäynnin eikä etämyynnin yhteydessä. 2.4.9. Ei ole hyväksyttävää, että direktiivin soveltamisalasta poistetaan luoton vähimmäismäärä, jota ehdotettu säädös koskee. Tämä saattaa hankaloittaa mikroluottojen myöntämistä kuluttajille välttämättömien hyödykkeiden ja palveluiden hankkimiseksi, koska direktiivin vaatimukset ovat kohtuuttomat suhteessa kyseisiin etuihin. 2.4.9.1. Komitea ehdottaakin, että käsillä olevaan ehdotukseen lisätään aiemman direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa mainittu periaate, ja määritellään, että säädöstä ei sovelleta alle 500 euron luottosopimuksiin. 2.4.10. Toisaalta, jotta eräät kulutusluottosopimukset - erityisesti leasing-sopimukset - voidaan pitää mukana direktiivin säännöstössä, ehdotetun järjestelmän tietyt vaikutukset on voitava mukauttaa kyseisten sopimusten oikeudellisiin erityispiirteisiin, jotka liittyvät peruuttamisoikeuteen, todellisen vuosikoron laskentaan, lyhennysaikatauluun, ennenaikaiseen takaisinmaksuun tai tavaran takaisinottoon, jos sopimusta ei ole täytetty. 2.5. On myös olemassa perusteltuja epäilyksiä direktiiviehdotuksen eräiden säännösten yhteensopivuudesta tai ainakin niiden mahdollisesta tulkinnasta suhteessa muiden direktiivien järjestelmiin, erityisesti tietosuojaan, etämyyntiin, sähköiseen kaupankäyntiin, rahoituspalveluiden etämyyntiin ja kohtuuttomiin ehtoihin liittyvien säännösten osalta. Kyseiset näkökohdat edellyttävät yksityiskohtaista juridisteknistä tarkastelua. 3. Erityistä 3.1. Määritelmät 3.1.1. Luotonvälittäjän määritelmä (2 artiklan d kohta) Ehdotetun direktiivin 2 artiklan d kohdassa esitetty luotonvälittäjän määritelmä tulisi muuttaa kuulumaan seuraavasti: "'luotonvälittäjällä' luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka korvausta vastaan harjoittaa kuluttajalle tarjottavaa tavanomaista välitystoimintaa, johon sisältyy luottosopimusten esittäminen tai tarjoaminen sekä luottosopimuksen tekemiseen liittyvien muiden valmistelujen toteuttaminen tai sopimusten tekeminen." 3.1.2. Vakuussopimuksen määritelmä (2 artiklan e kohta) Vakuussopimuksen määritelmässä on selvitettävä, että se voidaan laillistamisen jälkeen liittää itse luottosopimukseen, mikä ei käy kohdasta selvästi ilmi. 3.1.3. Luoton noston määritelmä (2 artiklan m kohta) Käsitteellä "luoton nosto" on viitattava ajankohtaan, jona luottosumma(t) todella nostetaan, eikä summaan, joka "annetaan kuluttajan käyttöön". 3.2. Soveltamisala (direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävät sopimukset) 3.2.1. Poistetaan ilmaus "yhdessä erässä" ehdotetun direktiivin 3 artiklan 2 kohdan c alakohdasta. 3.2.2. Ehdotetun direktiivin 3 artiklan 2 kohdan d alakohta on poistettava tai siinä on todettava nimenomaisesti, että luetelmakohdissa i), ii) ja iii) mainitut ehdot voivat toteutua samanaikaisesti. 3.3. Ennen sopimuksen tekemistä annettavat tiedot 3.3.1. Mainonta (4 artikla) Kaikessa kulutusluottoja koskevassa kaupallisessa viestinnässä on velvoitettava ilmoittamaan luoton todellinen vuosikorko ja kokonaiskorko luotonantajalla. 3.3.2. Elinkeinonharjoittajan toimitilojen ulkopuolella tapahtuvia luottosopimusneuvotteluja koskeva kielto (5 artikla) On mainittava nimenomaisesti, että kielto koskee ainoastaan sellaisia tarjouksia, joita ei ole pyydetty. 3.3.3. Etukäteen annettavat tiedot (6 artikla) 3.3.3.1. On poistettava artiklan 4 kohdassa mainittu poikkeus tai ainakin selkiytettävä ilmausta "jotka toimivat vain sivutoimisesti luotonvälittäjinä". Se on harhaanjohtava, ja sitä on selvennettävä sopivalla tavalla. 3.3.3.2. Korvataan 6 artiklan 1 ja 2 kohdan alkuosassa esiintyvä ilmaus "tarvittaessa" ilmauksella "tapauksen mukaan" (suomenkielisessä toisinnossa on jo käytetty ehdotettua ilmausta). 3.3.3.3. Korvataan 6 artiklan 2 kohdan loppuosassa esiintyvä ilmaus "sen eduista ja tapauksen mukaan haitoista" ilmauksella "ja sen ominaispiirteistä". 3.3.3.4. Korvataan 6 artiklan 3 kohdassa esiintyvä ilmaus "mahdollisesti" ilmauksella "tapauksen mukaan" (suomenkielisessä toisinnossa on jo käytetty ehdotettua ilmausta). 3.3.3.5. Korvataan 6 artiklan 3 kohdassa esiintyvä ilmaus "ehdotettuun tuotteeseen liittyvät edut ja haitat" ilmauksella "tuotteen ominaispiirteet". 3.4. Keskustietokanta (8 artikla) 3.4.1. Direktiivissä on säädettävä selvästi luotonantajalle koituvista seurauksista, jos tietokannassa oleviin tietoihin ei tutustuta eikä niitä oteta huomioon(6). Näin taataan todellinen velvollisuus tarkistaa tietokantaan kirjatut tiedot. 3.4.2. Myös mikroluotot on otettava huomioon ja määriteltävä vähimmäissumma, josta lähtien luottotiedot on tarkistettava tietokannasta, mikäli edellä kohdassa 2.4.9.1 suositettua luoton vähimmäismäärää ei hyväksytä. 3.4.3. Velvollisuutta ilmoittaa kuluttajalle tietokantaan tehdyn haun tuloksesta on täydennettävä kuluttajan oikeudella korjata tiedot. Oikeus on turvattava määräämällä sen noudattamatta jättämisestä asianmukainen seuraamus. 3.4.4. Tietokannasta saatujen tietojen tuhoaminen välittömästi ja automaattisesti saattaa estää määrittelemästä asiakaskunnan profiilia. Näin asiakkaita on mahdoton neuvoa valitsemaan sopivimmat tuotteet. 3.4.4.1. ETSK ehdottaa, että tietojen tuhoamista koskeva säännös laaditaan siten, että se vastaa tarkistetun Baselin yleissopimuksen määräyksiä, eli tietojen säilyttämiselle säädetään enimmäisaika, ellei kuluttaja ilmaise haluavansa, että tiedot tuhotaan välittömästi. 3.5. Vastuullinen luotonanto (9 artikla) 3.5.1. Ilmaus "lähtökohtana on periaate, että luotonantaja on arvioinut" on juridisesti epätarkka. Se on pikemminkin korvattava ilmauksella "luotonantajan oletetaan arvioineen", ja näin käännetään todistustaakka. (Suomenkielisessä toisinnossa on jo käytetty ehdotettua ilmausta.) 3.5.2. Lisätään seuraava teksti: "Kuluttajan ja takaajan oletetaan niin ikään ilmoittaneen taloudellisen tilanteensa tarkasti." 3.6. Luotto- ja vakuussopimuksissa mainittavat tiedot (10 artikla) 3.6.1. Jos luotonantaja ei noudata velvollisuutta luovuttaa kuluttajalle yksi kappale luottosopimuksesta, on säädettävä, ettei sopimus ole voimassa. 3.7. Peruuttamisoikeus (11 artikla) 3.7.1. Muutetaan 1 kohdan virke "Määräaika alkaa päivästä, jona yksi kappale solmitusta luottosopimuksesta annetaan tiedoksi kuluttajalle" muotoon "Määräaika alkaa päivästä, jona kuluttaja saa yhden kappaleen solmitusta luottosopimuksesta." Määräaika voi alkaa vasta päivästä, jona kuluttaja saa todistetusti yhden kappaleen solmitusta luottosopimuksesta. 3.7.2. Artiklan 3 kohdan sanamuotoa on selkiytettävä etenkin tavaroiden palauttamismahdollisuuden osalta. Kyseisellä mahdollisuudella näyttää olevan merkitystä vain myytäviä tavaroita koskevien luottojen tapauksessa. 3.7.2.1. Komitea hyväksyy periaatteessa säännön, jonka mukaan rahoituksen kohteena olevaa sopimusta ei saa sitoa luottosopimuksen peruuttamiseen, mutta on syytä varautua vilpillisten kuluttajien tekemiin petoksiin. 3.7.2.2. Mahdollisuus omistaa rahoituksen kohteena oleva omaisuus peruuttamiselle varatun määräajan umpeutumiseen asti riippumatta siitä, onko omaisuus siirretty kuluttajan nimiin, haittaa omistusoikeuden siirtoa, koska se velvoittaa molempia osapuolia. Se ei ole tässä kohdin sovellettavan subsidiariteettiperiaatteen mukaista. Sopivampaa lienee säätää, että luottosopimuksen peruuttamisoikeutta voidaan käyttää vain, jos kuluttaja on suorittanut rahoituksen kohteena olevasta omaisuudesta vaaditun hinnan tai maksanut sitä koskevan luoton takaisin, jos luotto on myönnetty suoraan omaisuuden ostajana olevalle kuluttajalle. 3.8. Ennenaikainen takaisinmaksu (16 artikla) 3.8.1. Ehdotuksessa on säilytetty mahdollisuus vaatia kuluttajalta korvaus, jonka yksityiskohtia ei ole määritelty tarkasti eikä objektiivisesti. 3.8.1.1. Komitea ehdottaa ratkaisuksi, että kaikki mahdollisuudet korvauksen vaatimiseen poistetaan. 3.8.1.2. Muussa tapauksessa on säädettävä, että mahdollisuudesta vaatia korvausta ennenaikaisesta takaisinmaksusta on sovittava etukäteen luottosopimuksessa. Tällöin on mainittava nimenomaisesti luoton avaus- ja hallintokustannukset, jotka on jaettu koko maksuosuusajalle, jälleenrahoituksesta luotonantajalle aiheutuvat korkoriskit sekä riskit, jotka aiheutuvat siitä, että pääoma joudutaan mahdollisesti sijoittamaan uudelleen alhaisemmilla koroilla. Lisäksi on säädettävä alennetuista rangaistuksista, jos aiemman luoton maksamiseksi solmitaan uusi luottosopimus. 3.9. Yhteisvastuu (19 artikla) 3.9.1. Säännöstä on täydennettävä nykyisin voimassa olevan direktiivin 87/102/EY 11 artiklan 2 kohdan säännöksellä(7) 3.9.2. Artiklan 2 kohdan ilmaus "korvaamaan" on muutettava muotoon "suorittamaan korvaus". 3.10. Vakuussopimuksen täytäntöönpano (23 artikla) 3.10.1. Espanjankielisessä toisinnossa mainittua käsitettä "ryhtyä toimiin" on selvennettävä siten, että sillä viitataan täsmällisesti oikeustoimiin ryhtymistä. Määräaika on lisäksi lyhennettävä 30 päivään. 3.10.2. Perusteltua ei myöskään ole 3 kohdan säännös vakuuden rajaamisesta kattamaan ainoastaan luoton velkasaldo ja erääntyneet saatavat, sillä vakuuden tulee voida kattaa mitkä tahansa summat, jotka kuluttajan tulee maksaa sopimuksen noudattamatta jättämisen seurauksena (esimerkiksi toimitusmaksut). 3.11. Täydellinen yhdenmukaistaminen (30 artikla) 3.11.1. ETSK on viitannut edellä esitetyissä yleisissä huomioissaan täydelliseen yhdenmukaistamiseen ja edellytyksiin, joilla komitea yhtyy toimenpiteeseen. 3.11.2. Tässä yhteydessä komitea toteaa ainoastaan, että 30 artiklan b kohta on poistettava, samaan tapaan kuin komitea esittää jäljempänä lausunnon kohdassa 3.13 artiklan 33 osalta. 3.12. Seuraamukset (31 artikla) 3.12.1. Seuraamuksiin liittyvää peruskysymystä on käsitelty edellä yleisissä huomioissa. 3.12.2. Tässä yhteydessä komitea toteaa ainoastaan, että kohta "Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Niissä voidaan muun muassa säätää korkojen ja maksujen menettämisestä - -." on muutettava kuulumaan seuraavasti: "Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia, ja niissä on säädettävä korkojen ja maksujen menettämisestä - -." 3.13. Todistustaakka (33 artikla) 3.13.1. Muutetaan ilmaus "jäsenvaltiot voivat säätää, että todistustaakka" muotoon "jäsenvaltioiden on säädettävä, että todistustaakka". 4. Päätelmät 4.1. Ehdotetun direktiivin tarkoituksena on vastata useisiin kuluttajansuojaa koskeviin odotuksiin ja tarpeisiin. Tarkoituksena on ennen kaikkea ulottaa säädöksen soveltamisala koskemaan takuusopimuksia ja ennakoida uusia luotonantomuotoja. Ehdotuksella pyritään myös selkiyttämään luottojen kannalta olennaisia käsitteitä ja oletettavasti parantamaan näin kuluttajien luottamusta rahoituspalveluiden yhtenäismarkkinoihin. 4.2. On kuitenkin valitettavaa, ettei ennen direktiivin tarkistusta ole suoritettu simulaatiota, jonka avulla olisi voitu varmistaa, miten tarkistus vaikuttaa luottomarkkinoiden kysyntään ja tarjontaan (liiketoimien määrään, luottosummiin ja -tyyppeihin jne.). 4.3. Komitea ei myöskään hyväksy sitä, että ehdotuksen ensisijainen huolenaihe on edelleen direktiivin 87/102/ETY tapaan sisämarkkinoiden kehittäminen. Kuluttajansuojaan kiinnitetään huomiota vain luottotarjonnan vapaata liikkuvuutta edistävänä tekijänä, eikä sitä pidetä sinänsä direktiivin päämääränä vaan ainoastaan sisämarkkinoiden kehittämisvälineenä. 4.3.1. Niinpä ehdotuksen oikeusperustaksi ehdotetaan perustamissopimuksen 153 artiklaa. 4.4. Komitea pitää kuitenkin myönteisinä tiettyjä ylivelkaantumiseen liittyviä toimenpiteitä, etenkin vastuullisen luotonannon periaatetta, neuvontavelvollisuutta, peruuttamisoikeutta koskevia säännöksiä, velvollisuutta toimittaa lyhennysaikataulu ja tuomioistuimen ulkopuolista perintää koskevia säännöksiä. 4.5. Olisi kuitenkin ollut toivottavaa hyödyntää tilaisuutta ja edetä asiassa pidemmälle varautumalla puuttumaan ylivelkaantumiseen. 4.6. Ehdotuksessa ei edelleenkään puututa tärkeimpään luotonantomuotoon, ei säännellä koronkiskontaa, ei edelleenkään luokitella sopimuksia tyypeittäin eikä aseteta luotonvälittäjiä vastuuseen. 4.7. Ehdotuksessa jopa peräännytään tietyin osin aiemmasta järjestelmästä. Tällaisista seikoista mainittakoon erityisesti todellisen vuosikoron ilmoitusvelvollisuuden poistaminen mainonnasta, jolloin kuluttajilla ei enää ole mahdollisuutta vertailla luoton hintaa ennen neuvotteluvaihetta. Ehdotetussa järjestelmässä ei ylipäätään monilta osin huomioida suojeluun liittyviä näkökohtia siinä määrin kuin jo useissa jäsenvaltioissa tehdään. 4.8. Komitea ei hyväksy sitä, että samalla kun luotonantaja velvoitetaan antamaan kuluttajalle tietoja, häntä ei aseteta vastuuseen toimistaan. Kuluttajansuoja ei koostu pelkästään velvollisuudesta antaa tietoja. 4.9. Komitea suosittaa, että ehdotetun direktiivin täytäntöönpanoa sisämarkkinoilla täydennetään panostamalla valistukseen. Sitä on annettava ylipäätään erityisesti luotonvälittäjille ja varsinkin kauppiaille mutta myös kuluttajille, joista ensisijaisena kohderyhmänä ovat heikoimmin koulutetut kuluttajat. Heidän kannaltaan on ratkaisevaa, että heille annetaan henkilökohtaista neuvontaa ja että heitä valistetaan peruskoulusta lähtien. Näin he oppivat ymmärtämään kuluttajaluottojärjestelmiä ja niiden seurauksia sekä etenkin hallinnoimaan järkevästi kotitalouksien budjetteja. 4.10. Komitea suosittaa niin ikään, että edellä kohdassa 4.2 mainittu vaikutusanalyysi ulotetaan nyt myös unioniin liittyviin uusiin jäsenvaltioihin. Komitea ehdottaa, että komission teettämässä tutkimuksessa, josta ETSK ja Euroopan parlamentti antavat lausuntonsa, käsitellään seuraavia seikkoja: - ehdotetun järjestelmän taloudellisia vaikutuksia pankkialaan, kauppaan ja teollisuuteen - järjestelmän vaikutuksia kuluttajiin ja erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa oleviinkuluttajiin - ehdotuksen vaikutuksia rajatylittävän kaupan mahdolliseen kehittämiseen. 4.11. Komitea kannattaa täydellisen yhdenmukaistamisen vaihtoehtoa vain, jos se merkitsee sääntöjen saattamista kuluttajansuojan mahdollisimman korkealle tasolle eikä se vähennä kuluttajien saamia takuita, päinvastoin kuin ehdotuksen mukaan kävisi. 4.12. Komitea ehdottaakin, että vähimmäislauseke säilytetään ja siinä määritellään tarkoin alat, joilla jäsenvaltiot voivat parhaiten huolehtia kulutusluottoihin liittyvästä kuluttajansuojasta. 4.13. Direktiiviehdotuksen käsittelyn tässä vaiheessa komitea suosittaa neuvostolle ja jäsenvaltioille, etteivät ne hyväksy ehdotusta ennen kuin komissio on ottanut asianmukaisesti huomioon esitetyt ratkaisut erityisesti ETSK:n kommenttien pohjalta, varmistanut ehdotuksen säädösten yhteensopivuuden monien muiden aiheeseen liittyvien yhteisön säädösten kanssa ja arvioinut seikkaperäisesti ehdotettujen toimien soveltamisen kaikki vaikutukset etenkin rahoituspalveluiden yhtenäismarkkinoiden toteutumiseen ja kuluttajien aidon luottamuksen lisäämiseen rajatylittävissä tapauksissa. Bryssel 17. heinäkuuta 2003. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Roger Briesch (1) Tärkeimmistä asiakirjoista mainittakoon seuraavat: - INT-jaoston tiedonanto kotitalouksien ylivelkaantumisesta - lausunto kotitalouksien ylivelkaantumisesta, EYVL C 149, 21.6.2002 - lausunto ehdotuksesta direktiiviksi direktiivin 87/102/ETY muuttamisesta, EYVL C 337, 31.12.1988 - lausunto vihreästä kirjasta aiheesta "Rahoituspalvelut: kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan", EYVL C 56, 24.2.1997 - lausunto ehdotuksesta direktiiviksi sähköistä kaupankäyntiä koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista, EYVL C 169, 16.6.1999 - lausunto kertomuksesta direktiivin 90/88 täytäntöönpanosta ja ehdotuksesta direktiiviksi direktiivin 87/102/ETY (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 90/88/EY) muuttamisesta, EYVL C 30, 30.1.1997 - lausunto ehdotuksesta direktiiviksi rahoituspalveluiden etämyynnistä, EYVL C 169, 16.6.1999. (2) Direktiivin tarkistustarvetta on korostettu muun muassa seuraavissa yhteyksissä: - hallitusten asiantuntijoille 4. heinäkuuta 2001 järjestetyssä kuulemistilaisuudessa ja kuluttajajärjestöille 5. heinäkuuta 2001 järjestetyssä kuulemistilaisuudessa Brysselissä (Centre Broschette) - Tukholmassa 18. heinäkuuta 2001 järjestetyssä kuulemistilaisuudessa, jonka järjestelyihin TSK osallistui - Italian kuluttajaneuvoston CNCU:n Milanossa 2. heinäkuuta 2001 järjestämässä konferenssissa - Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajamaana toimineen Belgian Charleroissa 13.-14. marraskuuta 2001 järjestämässä keskustelutilaisuudessa aiheesta "Kulutusluottojen yhdenmukaistaminen". (3) Ks. lausunto komission tiedonannosta 5. huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/EY soveltamisesta (EYVL C 116, 20.4.2001) sekä kuluttajista ja vakuutusmarkkinoista annettu lausunto (EYVL C 95, 30.3.1998). (4) ETSK on antanut ylivelkaantumisesta alaviitteessä 1 mainitut lausunnot. (5) Joulukuun 9. päivänä 2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/92/EY, EYVL L 10, 15.1.2003. EYVL C 221, 7.8.2001. (6) Vrt. Bernd Stauber: "La consécration légale d'un devoir de diligence du donneur de crédit", julkaisussa "La responsabilité du donneur de crédit aux particuliers", Observatoire du Crédit et de l'Endettement, lokakuu 1996, sekä "La prévention du surendettement du consommateur: la nouvelle approche de la LCC 2001", julkaisussa "La nouvelle loi fédérale sur le crédit à la consommation", julkaisija CEDIDAC, nro 51, Lausanne 2002. (7) "2) Kuluttajalla on oikeus vaatia oikeuksiensa täyttämistä luotonantajalta, jos a) kuluttaja tekee tavaran ostamista tai palvelun saamista varten luottosopimuksen muun henkilön kuin myyjän tai palvelun suorittajan kanssa b) luotonantajan sekä myyjän tai palvelun suorittajan välillä on aikaisemmin solmittu sopimus, jonka mukaan ainoastaan tämä luotonantaja myöntää kyseisen myyjän tai palvelun suorittajan asiakkaille luottoa tavaran tai palvelun hankkimiseksi tältä c) edellä a alakohdassa tarkoitettu kuluttaja saa luoton tämän aikaisemmin tehdyn sopimuksen mukaisesti d) luottosopimuksessa tarkoitettuja tavaroita ei toimiteta tai palveluja ei suoriteta lainkaan tai ne toimitetaan tai suoritetaan vain osittain taikka niiden toimitus tai suoritus ei ole tehdyn sopimuksen mukainen e) kuluttaja on ilman menestystä vaatinut myyjältä tai palvelun suorittajalta oikeuksiensa täyttämistä.".