Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle, alueiden komitealle ja Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneille maille Ympäristöpoliittiset liittymisstrategiat: Laajentumiseen liittyvien haasteiden kohtaaminen yhdessä Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneiden maiden kanssa"

(1999/C 51/06)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle, alueiden komitealle ja Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneille maille Ympäristöpoliittiset liittymisstrategiat: Laajentumiseen liittyvien haasteiden kohtaaminen yhdessä Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneiden maiden kanssa (KOM(98) 294 lopull.),

ottaa huomioon komission 20. toukokuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon työvaliokuntansa 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n "Maankäyttö Taajama-asiat Energia Ympäristö" tehtäväksi,

ottaa huomioon komission kannan jäsenhakemuksista 16. heinäkuuta 1997 (Agenda 2000),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Unionin laajentumisen vaikutukset yhteisön politiikkaan" (CdR 280/97 fin) (),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) ja itälaajentuminen" (CdR 239/96 fin) (),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Komission tiedonanto: yhteisön ympäristölainsäädännön voimaansaattaminen" (CdR 437/96 fin) (),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi vesipolitiikkaan liittyvien yhteisön toimien kehityksestä" (CdR 171/97 fin) (),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon aiheesta "Kaupunkien ja kuntien ympäristöpolitiikka" (CdR 393/97 fin) (),

ottaa huomioon raportin Compliance costing for approximation of EU environmental legislation in the CEEC (EDC Consultants),

ottaa huomioon Amsterdamin sopimuksen,

ottaa huomioon Euroopan ympäristö, Dobris-raportin vuodelta 1998 (Euroopan ympäristökeskus),

ottaa huomioon valiokunta 4:n lokakuun 2. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 267/98 rev., jonka esittelijä oli Hannu Penttilä,

hyväksyi 18. 19. marraskuuta 1998 pitämässään 26. täysistunnossa (marraskuun 19. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Euroopan komissio hyväksyi 20. toukokuuta 1998 neuvostolle ja Euroopan parlamentille osoitetun tiedonannon, joka koskee EU:n laajenemiseen liittyviä ympäristöpoliittisia liittymisstrategioita.

1.2. Euroopan unionin tulevan laajentumisen yhteydessä ympäristöasiat ovat keskeisemmässä asemassa ja niihin liittyy suurempia haasteita kuin aiemmilla laajentumiskierroksilla. Hakijamaissa on suuria ympäristöongelmia, ja ympäristönsuojelun taso eroaa suuresti EU:n vastaavasta. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että ympäristöongelmat olisi ratkaistu EU:n nykyisissä jäsenmaissa, vaan myös niissä on toimittava paremman ympäristön puolesta. Toisaalta hakijamaissa on laajoja alueita lähes koskematonta luontoa, jolla on suuri merkitys koko Euroopan luonnon monimuotoisuudelle. Tulevien vuosien haasteena on säilyttää nämä arvokkaat alueet ja samalla kehittää ja hallita markkinatalouteen sopivaa, taloudellisesti ja ympäristön kannalta kestävää järjestelmää.

1.3. EU:n laajenemiseen liittyviä ympäristöpoliittisia liittymisstrategioita käsittelevän tiedonannon päätelmissä todetaan, että vaikka kaikissa jäsenyyttä hakeneissa maissa on pyritty lähentämään ympäristölainsäädäntöä, vielä on paljon tehtävää, ennen kuin yhteisön ympäristösäännöstöä noudatetaan kokonaisuudessaan. Työn katsotaan vaativan huomattavia inhimillisiä voimavaroja, ja olevan laadultaan lainsäädännöllistä, hallinnollista ja taloudellista.

1.4. Ympäristöinvestointien lisäksi tarvitaan ympäristöinstituutioiden vahvistamista sekä huolellista strategista suunnittelua. On kiinnitettävä riittävästi huomiota ehkäiseviin toimenpiteisiin, joilla ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevat näkökohdat sisällytetään eri alojen politiikkaan, kuten liikenne-, energia- ja maatalouspolitiikkaan. Laaja-alainen rahoitusstrategia on tarpeen eri tahojen toiminnan koordinoimiseksi.

1.5. Hakijamaille pyritään antamaan entistä enemmän tietoja, ohjausta ja teknistä apua ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa, mm. verkottumismekanismien kautta. Yhteistyöhankkeina tai yhtenäisenä toimintana toteutettava tieteellinen tutkimus on eräs keskeinen tavoite, sillä sen avulla voidaan saada tietoa luonnonvarojen kestävästä hallinnasta. Laajentumisprosessia olisi hallittava niin, että koko EU:n alueella päästään lähemmäksi todellista kestävää kehitystä.

2. Yleistä

2.1. AK pitää tiedonantoa laajentumisesta ja ympäristöstä ajankohtaisena ja erittäin tarpeellisena.

2.2. AK katsoo, että ympäristöasiat ovat laajentumisneuvottelujen tärkeimpiä kysymyksiä. Tämän tulee myös käytännössä näkyä neuvotteluissa. Jäsenyyden edellytys on EU:n ympäristölainsäädännön siirtäminen kokonaisuudessaan hakijamaiden lainsäädäntöön. Hakijamaiden tulee laatia yksityiskohtainen lainsäädäntöohjelma, sen toimeenpanoa koskeva ohjelma sekä rahoitusstrategia. Olennaista lainsäädännön voimaansaattamisessa on paikallisen ja alueellisen ympäristöhallinnon luominen, vahvistaminen sekä toimintakyvyn takaaminen.

2.3. Hakijamaissa on tarve laajoihin ympäristöinvestointeihin, jotka ovat luonteeltaan paitsi teknisiä myös hallinnollisia. Tiedonhallinta- ja seurantajärjestelmien tehostaminen, henkilöstön koulutus sekä maanhankinta edellyttävät myös varauksia. Agenda 2000 -asiakirjassa komissio lupasi ohjata tukea hakijamaille jäsenyysedellytysten täyttämiseksi. On huolehdittava siitä, että kaikki investoinnit hakijamaissa täyttävät yhteisön ympäristölainsäädännön kriteerit. Ympäristölainsäädännön yhdentämiseksi tarvitaan rahoitusta yksityisistä, kansallisista ja kansainvälisistä lähteistä. Monien hakijamaiden ja EU-maiden välillä on kahdenvälisiä ympäristörahoitushankkeita.

2.4. Liittymisprosessi tarjoaa myös mahdollisuuden Euroopan alueiden välisen yhteistoiminnan lisäämiseen. Kansalaisjärjestöt, elinkeinoelämän organisaatiot ja yritykset tulee saada mukaan hankkeeseen. Monien hakija- ja EU-maiden välillä on jo jonkin aikaa ollut vilkasta yhteistoimintaa ympäristöhallinnon alalla. Paikallisten ja alueellisten viranomaisten verkottumista ja tietotaidon siirtoa tulee edistää.

2.5. Liittymisprosessi tulee nähdä suurena mahdollisuutena parantaa Euroopan ja koko maailman ympäristön tilaa. Yhteisön voimassa olevan ympäristölainsäädännön toimeenpano ei saa jäädä hakijamaissakaan lopulliseksi ympäristöpolitiikan tavoitteeksi. EU:n ympäristöpolitiikan tavoitteena on kestävä kehitys kuten Amsterdamin sopimuksessa määriteltiin 1997. Ympäristönäkökulma tulee yhdentää kaikille toimialoille, liikenteeseen, energiantuotantoon ja maatalouteen. Nämä seikat koskevat myös kaikkia nykyisiä EU-maita.

3. Erityistä

3.1. Yleistä ympäristön tilasta hakijamaissa

Hakijamailla on merkittäviä ympäristöongelmia, mutta toisaalta maat ovat koko 1990-luvun ajan kehittäneet ympäristölainsäädäntöään ja parantaneet puhdistussysteemejään. Erityisesti on huomioitava, että erilaiset saasteet kulkeutuvat rajojen yli, ja niillä voi olla suuri merkitys laajan alueen ympäristön tilalle.

3.2. Ilma

3.2.1. Rikkidioksidi- ja hiukkaspäästöt olivat erityisesti 1980-luvun lopulla monien teollisuusalueiden ongelma. Varsinkin Itä-Saksan, Pohjois-T Osekin ja Etelä-Puolan muodostamassa kolmiossa ruskohiilen poltto aiheutti metsäkuolemia ja happamoitumista. 1990luvulla päästöt ovat selvästi vähentyneet, mutta edelleen monin paikoin kriittinen kuormitus ylittyy ja happamoituminen jatkuu. Päästöt kulkeutuvat pitkiä matkoja ja aiheuttavat ongelmia kaukana päästölähteistään. Ilmansuojelukysymykset kytkeytyvät teollisuuteen, energiatuotantoon ja liikenteeseen. Näihin liittyvässä päätöksenteossa on ympäristö ja pitkän aikavälin etu otettava huomioon.

3.2.2. 1990-luvun alussa noin puolet merkittävimmistä Itä-Euroopan kaupungeista ylitti WHO:n ilman laadulle asettamat raja-arvot. Vaikka tilanne on merkittävästi parantunut viime vuosina ilman laatu on edelleen Itä-Euroopan kaupungeissa Länsi-Euroopan kaupunkeja huonompi. Ilmansuojelun on arvioitu vievän 40 % EU:n liittymisen edellyttämistä ympäristöinvestoinneista. Pahimpia ilmansuojeluongelmat ovat Bulgariassa ja Romaniassa, mutta merkittäviä ne ovat myös Virossa (tuottaa energiaa saastuttavalla palavalla kivellä), Puolassa (tuottaa energiaa hiilellä), T Osekissä (teollisuus saastuttaa ilmaa) ja Slovakiassa. Jotkin maat ovat kehittäneet toimintasuunnitelmia saastuneimmille alueille, mutta saastuttavien laitosten sulkeminen tulee olemaan vaikeaa.

3.2.3. Useilla hakijamailla on taloudellisia vaikeuksia jalostamojensa mukauttamisessa EU:n nykyisiin ja tuleviin polttoaineen laatustandardeihin. Latviassa, Liettuassa, Slovakiassa ja Unkarissa liikenne alkaa jo olla merkittävä ilman pilaaja. EU-maissa liikenne alkaa olla pahin ilman pilaaja monin paikoin. Olisi ennakoitava liikenteen mahdollisesti tuomat ongelmat. Liikenteen kehittämisessä tulee panostaa joukkoliikenteen nykyaikaistamiseen ja rataverkon kehittämiseen moottoriteiden rakentamisen sijaan.

3.3. Vesi

3.3.1. Monissa hakijamaissa, kuten Liettuassa, Puolassa, Romaniassa ja Unkarissa, vesien saastuminen on suurin ympäristöongelma. Puhdistamattomat tai vain puutteellisesti puhdistetut yhdyskuntajätevedet pilaavat jokien veden laatua ja edelleen rehevöittävät meriä, kuten Itämerta ja Pohjanmerta. Kun Länsi-Euroopan jokien veden fosforipitoisuus on pienentynyt 1980-luvulta lähtien, se on lisääntynyt Itä-Euroopassa samana aikana. Suuri haaste on yhtenäisten valuma-alueiden hoitosuunnitelmien laatiminen ja täytäntöönpano suurten jokien (Tonava, Oder jne.) varrella sijaitsevissa maissa.

3.3.2. Yleiseurooppalainen ongelma on vesistöjen typpipitoisuuksien lisääntyminen viimeisen 20 40 vuoden aikana. Mikään hakijamaa ei näytä sanottavasti edistyneen nitraattidirektiivin täytäntöönpanossa, mutta laman aiheuttama maataloustuotannon väheneminen on aiheuttanut lannoitteiden niukemman käytön.

3.3.3. Hakijamaihin on tärkeää luoda hallintorakenteet, joilla voidaan rajoittaa vesistöjen hajakuormitusta. Parannukset ovat tarpeen myös nykyisissä EU-maissa. Uudistettu hajakuormituksen rajoittamisen mahdollistava lainsäädäntö on saatava yhdentymisprosessin aikana voimaan kaikissa EU-maissa. Maatalouden kehitysnäkymillä on merkittävä vaikutus vesiensuojelun tilaan ja toisaalta luonnon monimuotoisuuteen. Koko EU:n maataloutta olisi reivattava kestävän kehityksen mukaiselle uralle laajentumisen yhteydessä

3.3.4. Jäte- ja puhdasvesihuollon saattaminen EU:n vaatimusten tasolle kuluttaa hakijamaissa arviolta runsaan kolmanneksen liittymisen edellyttämistä ympäristöinvestoinneista. Huonolaatuinen juomavesi on ongelma mm. Bulgariassa, Sloveniassa, Romaniassa, Unkarissa ja Virossa. Pestisidien pelätään uhkaavan juomaveden laatua Liettuassa. Pohjaveden laatu on uhattuna monissa EU-maissakin, varsinkin Keski- ja Länsi-Euroopassa, mm. lannoitteiden runsaan käytön vuoksi. Baltian maissa ja muissakin hakijamaissa on meneillään tai suunnitteilla suuria investointiohjelmia juomaveden laadun ja jätevesihuollon parantamiseksi.

3.4. Jätteet

3.4.1. Lisääntyvä yhdyskuntajätteen määrä on koko Euroopan yhteinen ongelma. Toistaiseksi Keski- ja Itä-Euroopan maissa tuotetaan henkeä kohden hieman vähemmän jätettä kuin EU-maissa, mutta todennäköisesti vaurauden lisääntyessä jätteen määrä kasvaa. Varsinkin pakkausjätteen määrä on EU-maissa hakijamaita suurempi. Jätteiden käsittely perustuu paljolti kaatopaikkoihin, jotka varsin monissa hakijamaissa ovat valvomattomia. Bulgarian ja Liettuan jätteenpolttolaitokset eivät täytä EU:n vaatimuksia.

3.4.2. Ongelmajätteet, maaperän saastuminen ja vaarallisten aineiden valuminen maaperään ja pohjavesiin ovat ongelmia lähes kaikissa hakijamaissa. Puolassa syntyy paljon teollisuusjätettä ja T Osekissä vanhat teollisuusalueet ovat erittäin likaisia. Jätehuollon saattaminen EU:n edellyttämään kuntoon vienee noin 20 % ympäristöinvestointikustannuksista. EU:n jätehuollon ensisijaisen tavoitteen toteuttamisessa, jätteen määrän vähentämisessä, on myös kaikilla nykyisillä jäsenmailla tekemistä. Seveso-direktiivin noudattaminen edellyttää vielä paljon työtä hakijamailta.

3.5. Ydinturvallisuus ja säteilysuoja

3.5.1. Kaikissa maissa on hiljattain annettu perussäädös ydinturvallisuudesta ja säteilysuojasta. Bulgaria (1993) ja Liettua (1994) ovat sitoutuneet sulkemaan rakenteellisesti vaaralliset laitokset Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin kanssa tekemänsä ydinturvarahastosopimuksen mukaisesti, ja näitä sitoumuksia on noudatettava. Vaikka Slovakia ei olekaan tehnyt kansainvälisiä sitoumuksia, sen on kohdattava vastaava haaste kahden reaktorin sulkemisen osalta. Virossakin säteilyturva-asiat on hoidettu puutteellisesti. Lisäsäädöksiä tarvitaan, ja on tärkeätä huomata, että suurin osa lainsäädännöstä on annettava, vaikkei maassa olisikaan ydinvoima-alaa.

3.6. Luonto

3.6.1. Hakijamaissa on laajoja alueita koskematonta luontoa, jolla on suuri merkitys koko Euroopan luonnon monimuotoisuudelle. Merkittäviä luontoarvoja on kaikissa hakijamaissa, joista esimerkkinä Romaniassa Karpaatit ja Tonavan suisto, Sloveniassa erittäin monimuotoinen lajisto, Bulgariassa laajat suojelualueet, Baltian maissa ja Puolassa suot, metsät, niityt ja rannikkoalueet. Vaikka komission raportissa todetaan, että luonnonsuojelu on hoidettu hakijamaissa varsin hyvin, on huomattava, että myös jatkossa tilanteen tulisi säilyä hyvänä. Koska luonnonsuojelualueiden määritelmä poikkeaa maasta toiseen, alueiden todellinen arvo selviää vasta suojelualueiden tavoitteiden, hoidon ja rajoitusten kautta. Komitea kehottaa komissiota edistämään jäsenvaltioiden ja jäsenyyttä hakeneiden maiden lainsäädännön mukauttamista kyseisen määritelmän osalta.

3.6.2. Suojelualueet eivät yksin pysty ylläpitämään edes valtioiden saati koko Euroopan luonnon monimuotoisuutta nykyisellä tasollaan. Biodiversiteetin säilyttäminen on huomioitava kaikessa taloudellisessa toiminnassa mahdollisimman pitkälti. Osin kehittymätön maa- ja metsätalous on taannut hakijamaiden luonnon monimuotoisuuden. Monien alueiden luonnonarvot ovat nyt uhattuina yhtäältä maa- ja metsätalouden tehostumisen myötä ja toisaalta esimerkiksi teiden rakentamisen seurauksena. EU rahoittaa hakijamaissa jo nyt lukuisia hankkeita, joiden vaikutuksia luonnon monimuotoisuuteen ei useimmiten selvitetä. Rahoituksen suuntaamisessa olisi aina vaadittava laajat ympäristövaikutusselvitykset, joissa luonnon monimuotoisuuden tulee olla yhtä merkittävä tekijä kuin muutkin ympäristönsuojelulliset seikat.

3.6.3. Monissa hakijamaissa on meneillään yksityistämisprosessi, joka saattaa vaarantaa suojelukohteiden säilymisen. Valtioiden olisi etukäteen luotava selvät pelisäännöt suojeltavista alueista ja korvauksista. On myös huomioitava, että nykyiset suojelualueet eivät välttämättä huolehdi lintu- ja luontodirektiivien toteutumisesta. Monilla EU-mailla on ollut suuria vaikeuksia viedä Natura 2000 läpi juuri epäselvien korvauskysymysten vuoksi. Hakijamaiden luonnonsuojelulainsäädäntö on ajantasaistettava, ja luonto- ja lintudirektiivit saatettava osaksi kansallista ympäristölainsäädäntöä, kuten on tehty Liettuassa.

3.6.4. Luonnonsuojelun osalta hakijamaissa tarvitaan tutkimus- ja hallintorakenteiden vahvistamista sekä tieto- ja seurantajärjestelmien luomista, jotta vahingossa ei menetetä arvokkaita lajeja tai luontokohteita. Kunnolliset tietojärjestelmät puuttuvat myös joistakin nykyisistä EU-maista. Yleensä Euroopan maissa lajisto tunnetaan kohtuullisen hyvin, riippuen tietysti lajiryhmästä. Luontotyyppien tuntemus on sen sijaan vähemmän systemaattista. Hakijamaista T Osekki on kunnostautunut laatimalla "habitaattien punaisen kirjan".

3.6.5. Monien luontotyyppien suojelu vaati hoitoa. Lisäksi tarvitaan jatkuvaa seurantaa. Kaikki tämä vaatii vuosittaisia varoja. Ihmisten luontoon tutustuttamisen vaatimia rakenteita on voitu myös hakijamaissa rakentaa esim. Life Nature -rahoituksen turvin.

3.6.6. Hakijamaissa tulee keskittyä luonnonsuojelulainsäädännön vahvistamiseen sekä biodiversiteetin huomioimiseen eri hallinnonalojen toiminnassa. Luonnonsuojeluseikkojen nostamisen selkeästi esiin maiden ympäristönsuojeluvalttina ja esimerkkinä muulle Euroopalle tarjoaa mahdollisuuden kahdensuuntaiseen kehittämiseen EU:n jäsenmaiden ja hakijamaiden välillä.

3.7. Ympäristölainsäädännön tila ja kehittämistarpeet hakijamaissa

3.7.1. Kaikissa hakijamaissa on jonkinlainen yleinen ympäristölaki, mutta sen sisällöt vaihtelevat suuresti. Kaikki hakijamaat ovat alkaneet siirtää yhteisön ympäristösäännöstöä kansalliseen lainsäädäntöönsä. Melko kehittynyttä ympäristölainsäädäntöä edustavat esim. Puola, Liettua, Latvia ja Unkari. Paljon tehtävää EU-säädöksien sisällyttämisessä kansalliseen lainsäädäntöön on Bulgariassa, Romaniassa, Sloveniassa ja T Osekissä. Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä (IPPC) annettu direktiivi on esimerkki säännöksestä, jota mikään hakijamaa ei ole toistaiseksi saanut siirrettyä lainsäädäntöönsä.

3.7.2. Hakijamaissa tarvitaan strategia lainsäädännön yhdentämiseen sekä realistinen aikataulu. Kansalliset lainsäädäntöohjelmat huomioivat kunkin maan ympäristön tilan yksityiskohtaisen arvioinnin perusteella määritetyt painopisteet sekä lainsäädännölliset ja hallinnolliset puutteet. Apua työhön löytyy EU:n oppaasta "Guide to the Approximation of the European Union Environmental Legislation" Ympäristöä koskevan puitelainsäädännön lisäksi hakijamailta edellytetään ympäristöhallinnon perusmenettelyjen toimivuutta. Useissa tapauksissa lainsäädännön täytäntöönpano vaatii huomattavia investointeja, uusia tai uudelleen järjestettyjä institutionaalisia rakenteita.

3.7.3. Vuonna 1995 ilmestyneessä komission valkoisessa kirjassa "Unionin sisämarkkinoihin liittymisen valmistelu Keski- ja Itä-Euroopan assosioidut maat" on esitetty ympäristölainsäädäntö, jolla on suora vaikutus sisämarkkinoiden toimintaan (eli tuotekohtainen ympäristölainsäädäntö). Hakijamaista vain Unkari on toistaiseksi sisällyttänyt em. säädökset kokonaisuudessaan maan lainsäädäntöön. Paljon siirtämistä on tehty myös Virossa, Latviassa, Liettuassa ja T Osekissä.

3.7.4. Ympäristölainsäädännön lähentämistä koskeva kehittämisväline (DISAE) ja teknisen avun tietojenvaihtotoimisto (TAIEX) on kehitetty EU:n säännöstön siirtämiseksi kansalliseen lainsäädäntöön. Lisäksi investointeihin liittyvää teknistä apua annetaan hankkeiden valmisteluun Phare-ohjelman suurten infrastruktuurien investointimenetelmän (LSI) kautta.

3.8. Ympäristöhallinnon kehittämistarpeet ja -näkymät

3.8.1. Komission lausunnoissa todettiin, että kaikissa kymmenessä hakijamaassa olisi vahvistettava ympäristöhallinnon edellyttämää hallintorakennetta, toisissa enemmän toisissa vähemmän. Tämä on tarpeellista hallinnon eri tasoilla. Ympäristölainsäädännön valmistelu ja täytäntöönpano, ympäristön tilan seuranta sekä kestävän kehityksen edistäminen ovat ympäristöhallinnon tärkeimpiä tehtäviä myös hakijamaissa.

3.8.2. Ympäristöministeriö valmistelee tarvittavan ympäristölainsäädännön sekä säätää lainsäädännön täytäntöönpanossa tarvittavista toimenpiteistä. Lainsäädännön voimaansaattamisesta vastaavat usein alue- tai paikallisviranomaiset, jotka huolehtivat seurannasta, lupamenettelyistä ja tarkastuksista. Monissa tapauksissa uusi lainsäädäntö edellyttää elinten perusteellista uudistamista ja henkilöstön lisäkoulutusta. Myös ympäristöhallintorakenteiden luomiseen ja vahvistamiseen on varattava rahaa samoin kuin perinteisimpiin investointihankkeisiin. Ympäristöalan alue- ja paikallishallinnon kehittämiseen on kiinnitettävä erityistä huomiota kaikissa jäsenyyttä hakeneissa maissa.

3.8.3. Nykyisten 15 jäsenvaltion ja hakijamaiden paikallis- ja alueviranomaisten välisestä yhteistyöstä ja kokemusten vaihdosta on tässä prosessissa merkittävää hyötyä. Nykyisten jäsenvaltioiden viranomaisilla on monivuotinen ympäristöhallinnon kokemus ja pätevyys, ja hakijamaissa tällaista pätevyyttä ollaan parhaillaan hankkimassa.

3.8.4. Koska paikallishallinnot ottavat yhä enemmän vastuuta EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanosta, komissio aikoo auttaa hakijamaiden kaupunkeja osallistumaan Euroopan kestävän kehityksen kaupunkien kampanjaan. Tämän verkon ansiosta kaupungit saavat paremmat edellytykset kehittää yhtenäisiä ja taloudellisia suunnitelmia uuden lainsäädännön täytäntöönpanoa varten. Kestävän kehityksen näkökulma tulisi sisällyttää eri toimialojen, kuten kaupan ja teollisuuden lainsäädäntöön ja toimintatapoihin. Myös eri alojen hallinnossa kestävän kehityksen näkökulman huomioiminen on tärkeää. Tämä edellyttää työntekijöiden koulutusta, tiedotusta ja kansalaisten osallistumisen lisäämistä.

3.8.5. Kun otetaan huomioon Keski- ja Itä-Euroopan paikallisviranomaisten osallistumisen lisääntyminen Euroopan kestävän kehityksen kaupunkien kampanjaan, komitea kehottaa komissiota varmistamaan pitkän aikavälin rahoitustuen, joka kohdistetaan kaikkiin Euroopan kestävän kehityksen kaupunkien kampanjaan kuuluviin toimiin. Tätä varten komitea ehdottaa, että perustetaan kestävän kehityksen kaupunkien rahasto.

3.8.6. Ympäristöalan tukea ja instituutioiden perustamiseen liittyviä toimia vahvistetaan kansallisten Phare-ohjelmien kautta. Komissio aikoo auttaa hakijamaiden viranomaisia myös julkaisemalla lisää asiakirjoja ohjeiksi. Euroopan unionin epävirallinen ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa edistävä verkosto IMPEL perustettiin vuonna 1992 vauhdittamaan ympäristölainsäädännön soveltamisen tehostamista yhteisössä. Komissio on alkanut rakentaa jäsenyyttä hakeneille maille rinnakkaista verkkoa, joka on tiiviissä yhteydessä IMPELiin ja hyödyntää sen yhteydessä saatua kokemusta yhteisön ympäristölainsäädäntöön liittyvissä täytäntöönpano- ja sovelluskysymyksissä.

3.8.7. EU:n tutkimusta, teknologista kehittämistä ja esittelyä (TTK) koskevat ohjelmat ovat yhä merkittävämmässä asemassa, kun yhteisön toimintaan pyritään ottamaan mukaan myös Keski- ja Itä-Euroopan maiden toimijoita. Verkottumisen kautta tapahtuva yhteistyö hakijamaiden TTK-toimintaan osallistuvien kumppaneiden kanssa helpottaa ja nopeuttaa rajat ylittävää ja monialaista ympäristöalan yhteistyötä. Lisäksi viidennen puiteohjelman tietoyhteiskuntaa koskevaan tutkimusohjelmaan sisältyvä ympäristöalan toiminta luo yhteistyötä EU:n ja KIE-maiden kansallisten ja paikallisten viranomaisten, tutkimuslaitosten ja teollisuuden välillä. Lisäksi hakijamaat otetaan mukaan Euroopan ympäristökeskuksen työhön erityisesti Euroopan ympäristön tilaa koskevien raporttien ja EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon osalta.

3.9. Taloudellinen haaste ja sen kohtaaminen

3.9.1. Ympäristösäännöstön noudattamiseen tarvittavat kokonaisinvestoinnit kaikissa kymmenessä hakijamaassa saattavat nousta n. 120 miljardiin ecuun. Eniten investointeja tarvittaneen ilman pilaantumisen torjunnan, vesi- ja jätevesihuollon sekä jätehuollon perusrakenteisiin. Huomattavia voimavaroja tarvitaan myös ympäristöalan hallintorakenteiden luomiseen ja vahvistamiseen tehokkaan täytäntöönpanon, seurannan ja voimaansaattamisen varmistamiseksi.

3.9.2. Komission raportissa ei ikävä kyllä ole osoitettu rahoitusta luonnonsuojelun järjestämiseksi hakijamaissa. Investointilaskelmia on tarpeen tarkistaa ja myös luonnonsuojelun aiheuttamat kustannukset tulee huomioida. Irlannin liittyessä habitaattidirektiivin ja seurannan aiheuttamat kustannukset arvioitiin noin 100 milj. Irlannin punnaksi, mikä on noin 10 % kaikista maan liittymisen ympäristökustannuksista, siis varsin merkittävä osuus.

3.9.3. Ympäristö sekä toisaalta talouselämä ja kilpailukyky voivat hyötyä samanaikaisesti vain, jos ympäristönäkökohdat sisällytetään täydellisesti eri alojen politiikkaan ja investointipäätöksiin. Käytännössä sisällyttäminen muihin politiikkoihin voi tapahtua ottamalla käyttöön kattavia ympäristövaikutusten arviointimenettelyjä, soveltamalla tiukasti ennalta varautumisen periaatetta ja saastuttaja maksaa -periaatetta ja tekemällä perusteltuja tieteellisiä arvioita kaikista investointi- ja periaatepäätöksistä. Pelkkä oikeudellisten vaatimusten noudattaminen ei riitä, vaan tarvitaan kaukonäköistä lähestymistapaa, jossa huomioidaan mm. energiatehokkuus, puhtaammat tekniikat, jätteiden minimointi, joukkoliikenne ja luonnon asettamat rajoitteet. Hakijamaiden tulee selvittää, miten talouden taantumasta ympäristölle aiheutuva hyöty voidaan säilyttää myös silloin, kun talous kasvaa.

3.9.4. EU tarjoaa hakijamaille taloudellista tukea liittymistä edeltäviin valmisteluihin Phare-ohjelman kautta (1,5 mrd. ecua/vuosi). Ohjelmasta tulisi myöntää entistä enemmän tukea ympäristösäännöstön noudattamisen vaatimiin infrastruktuuri-investointeihin, alueellisiin yhteistyöhankkeisiin, joilla asetetaan tavoitteita tärkeimpien veden- ja ilmanlaatua koskevien puitedirektiivien täytäntöönpanolle ja kansainvälisten sopimusten noudattamiselle, sekä hallinnon kehittämishankkeisiin. Hakijamaat ovat jo voineet osallistua Life-ohjelmaan ja saada tukea sitä kautta. Erityisesti ympäristöhallinnon kehittämisessä tulisi hyödyntää liittymistä valmistelevien rahoitusvälineiden tarjoamia mahdollisuuksia, esimerkiksi Phare-ohjelman "Institution Building" -osaa, laajan yhteistyön puitteissa, ja tällöin olisi myös otettava huomioon ei-keskitetyn hallinnon tason asiantuntemus ja kokemukset.

3.9.5. Investoinnit vesiensuojeluun ovat tärkeitä, mutta tulisi edelleen kehittää jäteveden paikallisia puhdistustekniikoita, eikä rakentaa pelkästään suuria puhdistamoja, joita eittämättä tarvitaan suurkaupunkien jätevesiongelmien ratkaisuun. Niissäkin on kuitenkin pyrittävä tekniikan kehittämiseen kestävän kehityksen suuntaan; esim. jätevesilietteen käyttö on suunniteltava siten, ettei se mene suoraan kaatopaikalle; rakennustoiminnassa uudenlaiset veden kiertoon ja kaksivesijärjestelmään perustuvat järjestelmät on otettava käyttöön uusissa rakennuksissa.

3.9.6. PreFeogan kautta komissio on varannut vuosille 2000 2006 (n. 0,5 mrd. ecua/vuosi) rahoitusta maataloutta ja maaseudun kehittämistä varten. Erityistä huomiota on kiinnitettävä maatalouden kestävään mukauttamiseen, sillä hakijamaissa ei tulisi siirtyä EU-tyyppiseen tehomaatalouteen. Hakijamaissa maatalous on pääosin vielä varsin ekstensiivistä ja vähän kemikaaleja käyttävää. Kehityksessä voitaisiin näissä maissa pyrkiä hyppäämään yli maatalouden teho- ja kemikalisoitumisvaiheen.

3.9.7. Liittymistä valmisteleva rakennepolitiikan väline, LVRV (1 mrd. ecua/vuosi) on tarkoitettu liikenteen infrastruktuurin parantamiseen sekä ympäristöinvestointeihin (vuosille 2000 2006). Jäsenyyttä hakeneissa maissa tuleekin edistää kestävää liikenne- ja energiapolitiikkaa. Liikenteen osalta tämä merkitsee ympäristön kannalta kestävien liikennemuotojen ja -palvelujen kehittämistä, kuten rautatieliikennettä, vesiliikennettä, julkista liikennettä sekä useiden liikennemuotojen yhdistämistä (intermodaalisuus). Näitä tavoitteita tulee toteuttaa myös EU:n kehityspankkien (EIB, EBRD) rahoituksella. Phare-liikenneohjelmassa on käynnistynyt hanke, jossa liikenteestä johtuvia ympäristöongelmia pyritään lieventämään alueellisen yhteistyön avulla. Jatkossa Interreg-ohjelmien ja Phare-ohjelmien välistä koordinaatiota on tehostettava.

3.9.8. Alueiden komitea pitää tärkeänä, että hakijamaiden paikallis- ja alueviranomaisilla on mahdollisuus osallistua aktiivisesti LVRV-toimien toteutukseen. Ne voivat yhtäältä osallistua konkreettisten hankkeiden täytäntöönpanoon tai toteuttaa niitä ja toisaalta olla pysyvästi edustettuina komiteoissa, jotka seuraavat ja arvioivat LVRV-toimintaa.

3.9.9. Hakijamaiden on laadittava laaja-alainen rahoitusstrategia ja yksityiskohtaiset toimintatavat. Yhteisön rahoitus toimii liikkeellepanevana voimana, ja siihen tulee aina liittyä kansallista rahoitusta sekä mielellään myös muuta rahoitusta esim. kansainvälisiltä rahoituslaitoksilta.

4. Päätelmät

4.1. AK:n mielestä ympäristöasiat ovat laajentumisneuvottelujen tärkeimpiä kysymyksiä. Liittymisprosessi on suuri mahdollisuus parantaa Euroopan ympäristön tilaa. Tavoitteena tulee olla kestävä kehitys, johon pyritään toimeenpanemalla ympäristölainsäädäntöä ja yhdentämällä ympäristönäkökulmaa kaikille toimialoille, liikenteeseen, energiantuotantoon ja maatalouteen. Ympäristöaquiksen siirtäminen maiden lainsäädäntöön ei siis ole päätepiste, vaan välietappi matkalla kestävämmän kehityksen Eurooppaan.

4.2. AK katsoo, että hakijamaiden ympäristöhallinnon vahvistaminen sekä ympäristöasioita ja kestävää kehitystä koskevan tietotaidon levittäminen on ensiarvoisen tärkeää.

4.3. AK painottaa ympäristön tilan seurannan ja tuloksista tiedottamisen olevan ensiarvoisen tärkeää. Se on pohja, josta myös kansalaisten lisääntyvä ympäristötietoisuus voi ponnistaa. Näin voidaan kestävän kehityksen mukainen näkemys tuoda kaikkialle yhteiskunnassa.

4.4. AK on tyytyväinen komission näkemykseen, että ympäristöalan alue- ja paikallishallinnon kehittämiseen on kiinnitettävä erityistä huomiota kaikissa jäsenyyttä hakeneissa maissa. Liittymisstrategioilla on suuri merkitys paikallisella ja alueellisella tasolla. Ympäristölainsäädäntö luodaan kyllä valtion tasolla, mutta toteutus tapahtuu paikallisesti. Voimaansaattamisesta vastaavat usein alue- tai paikallisviranomaiset, jotka huolehtivat seurannasta, lupamenettelyistä ja tarkastuksista. Monissa tapauksissa uusi lainsäädäntö edellyttää elinten perusteellista uudistamista ja henkilöstön koulutusta. Myös ympäristöhallintorakenteiden luomiseen ja vahvistamiseen on varattava rahaa samoin kuin perinteisimpiin investointihankkeisiin.

4.5. AK kehottaa siksi panostamaan erityisesti yhteistyöhön ja kokemustenvaihtoon EU:n 15 jäsenvaltion ja hakijamaiden ei-keskitettyjen hallintoviranomaisten välillä tavoitteena parantaa ympäristölainsäädännön toteutuksen ja hallinnoinnin edellytyksiä. Alueiden komitea kehottaa lisäksi komissiota varmistamaan, että hakijamaiden ei-keskitetyn hallinnon viranomaiset voivat jo varhain osallistua ympäristöpoliittisten liittymisstrategioiden suunnittelun ja toteutuksen kaikkiin vaiheisiin.

4.6. AK katsoo, että ilman laadun parantaminen on yksi hakijamaiden tärkeimpiä ympäristökysymyksiä, johon on pyrittävä vaikuttamaan teollisuuden, energiantuotannon ja liikenteen kautta. IPPC-direktiivin täytäntöönpano on tarpeen.

4.7. AK näkee, että jäte- ja puhdasvesihuollon saattaminen EU-vaatimusten mukaiselle tasolle vaatii runsaasti investointeja. AK katsoo kuitenkin, että uusien järjestelmien rakentamisessa on pyrittävä kestäviin ratkaisuihin.

4.8. AK:n mielestä laajentuminen tarjoaa mainion tilaisuuden kehittää koko Euroopan pinta- ja pohjavesien tilaa. Tähän päästään yhtäältä lainsäädännön tiukentamisen kautta, mm. nitraattidirektiivin, valuma-alueiden hoitosuunnitelmat ja hajakuormitusta koskevan säädöstön luominen, ja toisaalta uusien innovatiivisten hankkeiden kautta.

4.9. AK esittää huolestuneisuutensa Euroopan suurista jätemääristä. Sen mielestä kaikin tavoin on pyrittävä siihen, että liittymisen seurauksena jätteiden määrä ei lisäänny hakijamaissa, vaan se vähenee vanhoissa jäsenmaissa. Taloudellisia ohjauskeinoja on käytettävä pontevammin asian ratkaisemiseksi. AK näkee tarpeelliseksi taata, että vapaa kilpailu ja tavaroiden vapaa liikkuminen ei aiheuta ympäristöpoliittisia vääristymiä hakijamaiden valmistautuessa jäsenyyteen.

4.10. AK pitää säteily- ja ydinturvallisuuskysymyksiä kriittisinä. Hakijamaiden vaaralliset laitokset on ehdottomasti suljettava.

4.11. AK katsoo, että luonnonsuojelu ja luonnon monimuotoisuuden säilyttäminen tulee tuoda selkeämmin esille. Vaikka hakijamaissa nykyisellään olisi kohtuullisen hyvä suojelualueverkosto tämä ei tarkoita sitä, että tilanne automaattisesti jatkossa säilyisi hyvänä. On ennakoitava mahdolliset muutokset maanomistussuhteissa. Suojelualueiden lisäksi biodiversiteetin säilyttäminen on huomioitava kaikessa taloudellisessa toiminnassa mahdollisimman pitkälti. Hakijamaiden luontotyyppien ja lajien suojelun suotuisa tason tulee turvata. Monien luontotyyppien suojelu vaati hoitoa. Lisäksi tarvitaan jatkuvaa seurantaa. Kaikki tämä vaatii vuosittaisia varoja. Luonnonsuojeluinvestointeihin tulee varata riittävästi rahaa (keskimäärin n. 10 % ympäristöinvestointikustannuksista).

4.12. AK katsoo, että liittymisen taloudellisia vaikutuksia ja investointitarpeita tulee selvittää tarkemmin hyödyntäen paikallista tietämystä sekä pohjaten laskelmat kestävän kehityksen mukaisten vaihtoehtojen valintaan. Suunnitelmissa tulee huomioida kestävän kehityksen mukaisesti työllistävät vaihtoehdot. Lisäksi suunnittelun ja kehittämisen osuutta investoinneista on lisättävä, jotta ei vain rakennettaisi tietämättä toimien järkevyyttä. Investointikulujen tulee myös sisältää rahat hankkeen vaikutusten evaluointiin ja seurantaan. On luotava järjestelmä, jossa virheet voidaan välttää ja jossa tehdyistä virheistä voidaan oppia.

4.13. AK:n mielestä laajenemisen ympäristövaikutuksia tulee tarkastella kestävän kehityksen lähtökohdista. Liittymistä tavoittelevien maiden kehittämisessä ja ympäristöasioiden järjestämisessä ei tule kaavamaisesti pyrkiä samaan kuin EU-maissa. Paremminkin tulisi tarkastella mahdollisuuksia siirtyä askeleen edemmäs kuin EU:n jäsenvaltiot. Monesti tämä on mahdollista samoilla inhimillisillä ja rahallisilla resursseilla kuin EU-maiden matkiminenkin. On huomattava, että EU-maissa on merkittäviä ympäristöongelmia, joista eräiden ratkaisemiseen lainsäädäntö tuntuu olevan varsin voimaton.

4.14. AK katsoo, että jäsenyyttä hakeneissa maissa tyypillisesti hyvä joukkoliikenne tulisi pyrkiä säilyttämään ja sitä tulisi kehittää edelleen. Näin voidaan välttää valtava autokannan kasvu, joka ikävä kyllä on monissa jäsenyyttä tavoittelevissa maissa ryöpsähtänyt kasvuun. Kaikkien liikennemuotojen (raide-, vesi-, lento- ja tieliikenne) tasapainoinen yhdistelmä auttaa osaltaan luomaan kestävän liikennestrategian jäsenyyttä hakeneissa maissa.

4.15. AK katsoo, että hakijamaissa on kiinnitettävä huomiota maatalouden kestävään mukauttamiseen, jotta tehomaatalouden virheitä ei vietäisi hakijamaihin.

4.16. AK painottaa, että Euroopan alueiden ja kuntien verkottumista tulee tukea. Todellista yhteistoimintaa tulee kehittää hallinnonalojen sisällä ja myös niiden välillä.

4.17. AK:n mielestä laajenemisen ympäristöstrategioissa olisi pyrittävä kokonaisvaltaiseen lähtökohtaan. Tiedonannossa painotetaan vaiheittain toteutuvan lainsäädännön ja rahoituksen merkitystä. Lainsäädäntö onkin varsin tarpeen huolehtia kuntoon. Rahoituksen osalta olisi pyrittävä kestävän kehityksen mukaiseen rahavirtojen ohjailuun.

4.18. AK näkee koulutuksen olevan merkittävä tekijä hakijamaiden ympäristön tilan parantamisessa sekä asukkaiden ympäristötietoisuuden lisäämisessä.

Bryssel 19. marraskuuta 1998.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

() EYVL C 64, 27.2.1998, s. 48.

() EYVL C 116, 14.4.1997, s. 39.

() EYVL C 244, 11.8.1997, s. 43.

() EYVL C 180, 11.6.1998, s. 38.

() EYVL C 180, 11.6.1998, s. 22.