Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle naudanlihan merkintäjärjestelmien täytäntöönpanoa koskevasta tilanteesta eri jäsenvaltioissa neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti /* KOM/99/0486 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE naudanlihan merkintäjärjestelmien täytäntöönpanoa koskevasta tilanteesta eri jäsenvaltioissa neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti (komission esittämä) KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE naudanlihan merkintäjärjestelmien täytäntöönpanoa koskevasta tilanteesta eri jäsenvaltioissa neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti 1. Johdanto 2. Merkintäjärjestelmien toimiminen 3. KANSALLISTEN MERKINTÄJÄRJESTELMIEN HALLINTO 3.1. Hallintorakenne 3.2. Eritelmien jättämis- ja hyväksymismenettely 3.3. Valvontamenettelyt ja niiden seuraukset 4. MUISTA JÄSENVALTIOISTA JA YHTEISÖN ULKOPUOLISISTA MAISTA PERÄISIN OLEVAN NAUDANLIHAN MERKINTÖJEN HALLINTO 4.1. Jäsenvaltioiden välinen vastavuoroinen tunnustaminen 4.2. Yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevan lihan merkinnät 5. NAUDANLIHAN MERKINTÄJÄRJESTELMÄä koskevan lainsäädännön VAIKUTUKSET 6. NAUDANLIHAN MERKINTÄPOLITIIKAN TULEVAISUUDEN ARVIOINTI 6.1. Oikeudelliset tekijät 6.2. Nautaeläinten tunnistuksen asema 6.3. Komission ehdotukset 6.3.1. Ehdotus 1: Pakollisen järjestelmän yleisten sääntöjen antaminen, mutta pakollisten merkintöjen käyttöön ottaminen kahdessa eri vaiheessa 6.3.2. Ehdotus 2: Nykyisten merkintää koskevien säännösten soveltamisen jatkaminen väliaikaisesti 1. Johdanto Neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti kunkin jäsenvaltion edellytetään antavan komissiolle kertomus naudanlihan merkintöjen täytäntöönpanosta alueellaan 1. toukokuuta 1999 mennessä. Koska komission on laadittava kertomus ja tehtävä ehdotuksia neuvostolle kyseisestä aiheesta ennen neuvoston itsensä antamaa määräaikaa 1. tammikuuta 2000, jotta se voi tehdä päätöksen naudanlihan pakollisen merkintäjärjestelmän yleisistä säännöistä, tällä kertomuksella on kolme seuraavaa tavoitetta: _ luoda katsaus naudanlihan merkintöjen täytäntöönpanoon koko EU:ssa _ arvioida lainsäädännön vaikutuksia EU:n naudanlihateollisuuteen ja alan toimijoihin _ kuvailla sitä, miten komissio arvioi politiikan kehittyvän niiden uusien ehdotusten avulla, jotka perustuvat tähän mennessä saatuun kokemukseen ja naudanliha-alan teknisten ja taloudellisten rajoitteiden arviointiin lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Tämän kertomuksen tekniset ja poliittiset osatekijät eivät kuitenkaan olisi täydellisiä ilman viittausta niihin menettelyihin, jotka on aloitettu asetuksen oikeusperustan osalta sen hyväksymisen jälkeen 21. huhtikuuta 1997. Sen jälkeen, kun neuvosto hyväksyi asetuksen (EY) N:o 820/97, jonka oikeusperustana oli Maastrichtin sopimuksen 43 artikla, komissio vei neuvoston Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen vedoten siihen, että koko asetuksen olisi pitänyt perustua 100 a artiklaan (eli yhteispäätösmenettelyyn), koska Amsterdamin sopimuksen tultua voimaan asianmukainen oikeusperusta ensisijaisesti kansanterveyttä koskevan toimenpiteen osalta olisi ollut 152 artikla. On kuitenkin huomattava, että tätä kertomusta laadittaessa tuomioistuin ei ole vielä antanut tuomiota asiassa. 2. Merkintäjärjestelmien toimiminen Nykyinen merkintäjärjestelmä perustuu siihen periaatteeseen, että jos toimijat tai järjestöt haluavat antaa merkinnässä tietoja, "joista ilmenee merkityn lihan tai eläimen, josta se on peräisin, alkuperää, tiettyjä ominaisuuksia tai tuotanto-olosuhteita koskevia tietoja", niiden on tehtävä se asetuksen (EY) N:o 820/97 sääntöjen mukaisesti. Tämän vuoksi tätä vapaaehtoista merkintäjärjestelmää on sovellettu kaikissa jäsenvaltioissa asetuksen voimaantulopäivästä 1. heinäkuuta 1997 alkaen. Mainitun asetuksen 19 artiklan 4 kohdan mukaisesti jäsenvaltiot, "joissa on riittävän kehittynyt nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmä" voivat "määrätä pakollisen merkintäjärjestelmän alueellaan syntyneiden, kasvatettujen ja teurastettujen eläinten lihalle". Jäsenvaltiot voivat myös määritellä tiedot, joiden ilmoittaminen on pakollista. Tähän mennessä kolme jäsenvaltiota on käyttänyt tätä lauseketta ja jättänyt eritelmänsä komission hyväksyttäviksi. Ranskan ja Belgian hyväksyttäviksi jättämät pakolliset järjestelmät hyväksyttiin 13. lokakuuta 1998 tehdyllä komission päätöksellä C(1998) 3050, ja Suomen järjestelmä hyväksyttiin 14. joulukuuta 1998 tehdyllä [komission päätöksellä C(1998) 4040]. Kyseisessä kolmessa järjestelmässä keskitytään pääosin alkuperään. Ranskan järjestelmään kuuluu myös eläinryhmän (esim. nuori sonni, härkä, lehmä, hieho, sonni) sekä rodun tuotantosuunnan (esim. liha- tai maitokarja) pakollinen ilmoittaminen. Belgian järjestelmässä täsmennetään kussakin markkinointiketjun vaiheessa edellytettävä tieto (esim. teurastamo, tukku- ja jälleenmyyjä), ja järjestelmään kuuluu eläimen tai eläinerän tunnistustietojen, vastuussa olevan elimen ja teurastuspäivän pakollinen ilmoittaminen. Suomen järjestelmään kuuluu ainoastaan merkintä "suomalaista naudanlihaa", vaikka asetukseen (EY) N:o 820/97 sisältyviä muitakin merkintöjä sallitaan. 3. KANSALLISTEN MERKINTÄJÄRJESTELMIEN HALLINTO 3.1. Hallintorakenne Kunkin jäsenvaltion neuvoston asetuksen (EY) N:o 820/97 täytäntöönpanoa varten nimeämät toimivaltaiset viranomaiset ja valvontaviranomaiset luetellaan taulukossa 1. 3.2. Eritelmien jättämis- ja hyväksymismenettely Jäsenvaltioiden toimittamista kertomuksista käy ilmi, että nimetyt toimivaltaiset viranomaiset ovat saaneet hyödyllistä tietoa viimeksi kuluneiden kahden vuoden aikana naudanlihan merkinnän ennakkohyväksymistä hakeneiden toimijoiden eritelmien hallinnosta ja arvioinnista. Toimivaltaisilla viranomaisilla on hallintojärjestelmässään joko naudanlihan merkintäasioista vastuussa olevia osastoja tai ne ovat nimenneet erityisiä osastojen välisiä työryhmiä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti. Kaikki jäsenvaltiot ovat kehittäneet perusteellisia hallinnollisia menettelyjä hakemusten käsittelemiseksi, ja saadun asiakirja-aineiston määrä kuvaa niitä eri tapoja, joilla jäsenvaltiot ovat esittäneet merkitsemistä koskevan asetuksen naudanlihateollisuudelle ja miten teollisuus on siihen vastannut. Hakemuksiin, jotka sisältävät sellaisia puutteita tai virheitä, joita ei voida hyväksyä, on yleisesti omaksuttu käytäntö, jossa puutteet ja vaadittavat parannukset ilmoitetaan toimijalle, ja toimijan päätettäväksi jää se, peruuttaako hän hakemuksensa vai toteuttaako hän vaadittavat muutokset. Tämän vuoksi vain muutamia hakemuksia hylättiin suoralta kädeltä. Belgiassa, Ranskassa, Luxemburgissa ja Itävallassa on käsitelty jonkin verran yhteishakemuksia, jotka kattavat useita yksittäisiä toimijoita. Saksassa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa taas on saatu paljon hakemuksia (yli 200), mikä kuvaa monipuolisempaa kiinnostusta naudanliha-alaan ja kunkin hakemuksen yksilöllisempää käsittelytapaa. Useimmat jäsenvaltiot ovat saaneet alle 100 hakemusta. Kunkin jäsenvaltion tähän mennessä käsittelemien hakemusten määrä käy ilmi taulukosta 1. Toimijoiden vapaaehtoisesti hyväksyttäviksi jättämiin tietoihin kuuluvat ensisijaisesti laatua, rotua, ruokintajärjestelmää ja luonnonmukaista tuotantoa koskevat tiedot. Luettelo jäsenvaltioiden eniten käyttämistä ilmaisuista on taulukossa 2. On huomattava, että merkintöjen hyväksyttävyyden tulkitseminen on jäsenvaltioiden vastuulla. Kunkin toimivaltaisen viranomaisen on ollut määriteltävä se, onko merkintä hyväksyttävissä asetuksen (ETY) N:o 820/97 mukaisesti, sisältyykö se jo joihinkin 12 artiklassa mainittuihin asetuksiin ja direktiiveihin vai onko merkintä harhaanjohtava tai epäselvä. Tämä tehtävä ei aina ole ollut helppo, ja jotkut jäsenvaltiot ovat esittäneet, että määritelmien vahvistaminen Euroopan tasolla helpottaisi suuresti näiden ilmaisujen tulkintaa. Merkintöjen kattavuuden osalta useimmat jäsenvaltiot ilmoittavat, että suuri osa tuottajalta loppukuluttajalle -ketjua on mukana merkintäjärjestelmissä, ja jäsenvaltiot ovat tyytyväisiä myyntipaikkaan asti yltävän tiedon määrään. Jäsenvaltiot kiinnittävät erityistä huomiota pienten myymälöiden ongelmiin ja ovat tietoisia näille toimijoille erityisesti valvonnasta kertyvästä hallinnollisesta työstä ja korkeista kustannuksista. Useimmat jäsenvaltiot pyytävät tämän alan menettelyjen yksinkertaistamista. 3.3. Valvontamenettelyt ja niiden seuraukset Useimmat niistä jäsenvaltioista, joissa vapaaehtoinen merkintäjärjestelmä on käytössä, hyväksyvät ainoastaan itsesäätelevät merkintäeritelmät, jotka riippuvat riippumattomien valvontaelinten tekemistä tarkastuksista. Tässä suhteessa riippumattomien valvontaelinten hyväksymismenettelyt eivät ole aiheuttaneet ongelmia. Vaikka vasta muutama elin on toistaiseksi hyväksytty, monet naudanlihan merkintöjen valvonnassa nyt mukana olevista järjestöistä noudattanevat EN/45011-standardia tämän vuoden loppuun mennessä. Niistä jäsenvaltioista, joissa vapaaehtoinen merkintäjärjestelmä on käytössä, ainoastaan Tanskan toimivaltainen viranomainen ja yksi Espanjan autonominen alue ovat ottaneet vastatakseen tarkastuksista. Kolme jäsenvaltiota, joissa on käytössä pakolliset järjestelmät, käyttävät omien toimivaltaisten viranomaistensa tekemiä tai koordinoimia tarkastuksia, koska tarkastusten katsotaan kuuluvan naudanlihan kaupan pitämistä koskeviin lakisääteisiin vaatimuksiin kyseisissä maissa. Naudanlihan merkintävaatimusten yleisen valvonnan tasolla voidaan erottaa kolme valvontatasoa, jotka johtavat jäsenvaltioissa erilaisiin rangaistuksiin, jotka vaihtelevat sakoista merkintöjen peruuttamiseen tai tavaran markkinoilta poistamiseen. Ensimmäisellä tasolla toimivaltaiset viranomaiset valvovat riippumattoman valvontaelimen työtä, ja joissakin tapauksissa voidaan määrätä korkeat sakot, jos havaitaan eritelmän väärinkäyttöä. Toiseksi merkintävirheitä voi löytyä riippumattomien valvontaelinten kertomuksista, mutta koska valvontaelimet ovat itsesääteleviä, seuraamukset tällaisista rikkomisista ovat lievempiä. Kaikkien niiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset, joissa on käytössä joko vapaaehtoinen tai pakollinen merkintäjärjestelmä, ovat valtuuttaneet alueensa elintarvike- tai terveysvaatimuksista vastaavat viranomaiset tekemään pistokokeita sen varmistamiseksi, että merkintöjä noudatetaan myyntipaikassa asetuksen (EY) N:o 820/97 mukaisesti. Taloudelliselta kannalta katsottuna jäsenvaltiot ilmoittavat, että vaikka asetuksen (ETY) N:o 820/97 täytäntöönpano on tapahtunut aikana, jona naudanlihan jäljitettävyyden varmistamista koskevat vaatimukset ovat parantuneet jatkuvasti, erityisesti tietotekniikan kasvavan käytön vuoksi, valvontavaatimuksia ja siten myös niiden aiheuttamia kustannuksia pidetään liian korkeina. Pienten toimijoiden ja teurastajien tapauksessa valvontavaatimusten katsotaan vaikeuttavan heidän osallistumistaan naudanlihan merkitsemiseen, ja vaatimusten on katsottu haittaavan vakavasti tämän alan politiikan tulevaisuutta. Koska suurin osa tähän mennessä hyväksytyistä merkintäeritelmistä on ollut käytössä vasta vähän aikaa, monet jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet havainneensa vain vähän rikkomuksia, lukuun ottamatta Ranskaa, jossa pakollista järjestelmää on valvottu laajemmin. 4. MUISTA JÄSENVALTIOISTA JA YHTEISÖN ULKOPUOLISISTA MAISTA PERÄISIN OLEVAN NAUDANLIHAN MERKINTÖJEN HALLINTO 4.1. Jäsenvaltioiden välinen vastavuoroinen tunnustaminen Useat jäsenvaltiot ilmoittavat, että eritelmiä on toimitettu jäsenvaltioiden välillä melko vähän vastavuoroiseen tunnustamismenettelyyn asetuksen 14 artiklan mukaisesti. Tämä johtuu pääasiallisesti kahdesta syystä: hyvin harvoihin eritelmiin sisältyy ensinnäkin naudanlihan tuotanto ja/tai myynti kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa. Toiseksi, kun merkitseminen on tehty useampaa jäsenvaltiota varten, toimivaltaiset viranomaiset ovat hallinnoineet eritelmiä suoraan sellaisen toimijan perusteella, joka voi osoittaa virallisella luvalla voivansa merkitä lihaa tietyllä tavalla omassa maassaan. Ainoa tähän mennessä ilmennyt ongelma on se, että kunkin jäsenvaltion hyväksymien merkintöjen täsmällisyyttä voitaisiin parantaa. Pienikin eroavaisuus merkintöjen ja hyväksytyn eritelmän sanamuodoissa aiheuttaa tuojajäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille vaikeuksia kyseisen merkinnän hyväksymisessä. Vastavuoroista tunnustamista edellyttävien asiakirjojen pieni määrä on sen vuoksi osoituksena siitä, että asetuksen 14 artiklan 3 kohdassa säädetty yksinkertaistettu menettely on ollut ongelmaton. Jäsenvaltiot ovat kuitenkin tietoisia siitä, että siirtyminen pakollisen järjestelmän suuntaan lisäisi vastavuoroisen tunnustamisen työmäärää valtavasti ja että silloin olisi otettava käyttöön yksinkertaistettuja menettelyjä. 4.2. Yhteisön ulkopuolisista maista peräisin olevan lihan merkinnät Komissio on vastaanottanut ja hyväksynyt asetuksen (EY) N:o 820/97 15 artiklan mukaisesti merkintäilmoituksen 12:lta yhteisön ulkopuoliselta maalta, jotka ovat Argentiina, Australia, Botswana, Brasilia, Kanada, Namibia, Uusi-Seelanti, Paraguay, Swazimaa, Uruguay, USA ja Zimbabwe. Yhteenveto yhteisön ulkopuolisten maiden ilmoituksista on taulukossa 3. Kertomuksissaan jäsenvaltiot ilmoittavat vain muutamista yhteisön ulkopuolisten maiden merkintöihin liittyvistä ongelmista. Jotkut jäsenvaltiot mainitsevat kuitenkin, että ilmoituksissa annetut tiedot voisivat olla täsmällisempiä, koska ongelmia ilmenee usein käytännön tasolla, jos maahantuotua naudanlihaa ei ole merkitty täsmälleen komission hyväksymällä tavalla. Epäselvissä tapauksissa toimivaltaisten viranomaisten on hylättävä merkintä, ja se saattaa vaikeuttaa kaupankäyntiä, kunnes viejämaan toimija joko korjaa merkintänsä tai anoo maansa kansallisilta viranomaisilta muutosta kyseisen yhteisön ulkopuolisen maan ilmoitukseen. 5. NAUDANLIHAN MERKINTÄJÄRJESTELMÄä koskevan lainsäädännön VAIKUTUKSET Jäsenvaltioita kehotettiin kertomaan näkemyksensä siitä, miten asetus (EY) N:o 820/97 on vaikuttanut niiden naudanlihateollisuuteen asetuksen voimaantulon jälkeen vuoden 1997 puolivälissä. Kertomuksista saadut tärkeimmät vaikutelmat esitellään jäljempänä lyhyesti. Onko kyseisellä politiikalla saavutettu täysin sille asetetut tavoitteet? - Ainoastaan Tanska, Ranska ja Italia toteavat, että lainsäädännön avulla on ehdottoman tehokkaasti voitu edesauttaa kuluttajien luottamuksen palautumista ja/tai lisätä naudanlihan kulutusta; myös Espanja ja Itävalta arvioivat kyseistä politiikkaa positiivisesti, mutta varauksin. Espanjan mielestä politiikka tarvitsee vielä aikaa osoittaakseen toimivuutensa, ja Itävalta ilmoittaa, että asetus (EY) N:o 820/97 on ennakoimattomalla ja ei-toivotulla tavalla saanut tietyt sellaiset itävaltalaiset toimijat luopumaan järjestelmästä, jotka aiemmin merkitsivät lihan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, koska eurooppalainen järjestelmä aiheuttaa ylimääräisiä kustannuksia ja hallinnollista työtä. - Muut jäsenvaltiot katsovat, että lainsäädännöllä ei ole ollut merkitystä tai tarkemmin sanottuna, että lainsäädännön käyttöönottamisen myönteisistä vaikutuksista ei ole näyttöä. Tämä on esim. Irlannin, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanta. Tämän vuoksi myös jäsenvaltioiden havainnot kuluttajien reaktioista vaihtelevat: - Saksa, Ranska, Luxemburg, Itävalta ja Suomi ovat sitä mieltä, että kuluttajat ovat hyvin perillä asioista ja suhtautuvat myönteisesti naudanlihan merkitsemiseen, vaikkakin Saksan tapauksessa innostus on hieman laantunut sitten vuoden 1998 loppupuolen. - Muut jäsenvaltiot ilmoittavat, että hyvin asioista perillä olevat kuluttajatkaan eivät ole erityisemmin muuttaneet naudanlihan kulutustapojaan. Esimerkiksi Italiassa katsotaan, että kuluttajille on tiedotettava enemmän naudanlihan merkitsemistä koskevasta eurooppalaisesta aloitteesta, jotta sillä olisi todellisia vaikutuksia. Komission kehotuksesta jäsenvaltiot antoivat useita huomionarvoisia kommentteja naudanlihan merkintäjärjestelmän ennakoimattomista sivuvaikutuksista: - Irlanti, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta toivat esille, että alkuperän merkitseminen on johtanut heidän mielestään siihen ei-toivottuun suuntaukseen, että edistetään EU:n naudanlihamarkkinoiden palautumista kansalliselle tasolle. - Tanska, Ranska, Itävalta ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittavat, että naudanlihan merkitsemisestä aiheutuneet kasvaneet hallinnolliset ja valvontamenettelyt ovat heikentäneet toimijoiden välistä vapaata kaupankäyntiä, ja merkitseminen on monimutkaistanut ja virkavaltaistanut lihantarjonnan hallintoa. - Suomi mainitsi, että kuluttajat ovat olleet hämmentyneitä siitä, että vaikka Suomesta peräisin olevan lihan merkitseminen on pakollista, niin Suomeen tuotavaa lihaa ei tarvitse merkitä asetuksen (EY) N:o 820/97 voimassa olevien sääntöjen mukaisesti. - Yhdistynyt kuningaskunta kantaa huolta siitä, että vaikka asetuksen (EY) N:o 820/97 voimaantulo on parantanut naudanlihan merkintöjen yleistä tasoa, niin kaupallisten toimijoiden ja valvontaviranomaisten tekemät investoinnit ovat luoneet oikeutettuja odotuksia, jotka saattavat määrätä politiikan kehityksen tulevaisuudessa. Jäsenvaltiot arvostelivat eniten voimassa olevasta merkintöjä koskevasta lainsäädännöstä aiheutuvia korkeita kustannuksia ja hallinnollisen työn paljoutta niin yksityisellä kuin julkisellakin sektorilla. Jäsenvaltiot myöntävät kuitenkin, että niillä ei juurikaan ole käytössään perusteita tai puolueettomia markkinatutkimuksia sen arvioimiseksi, onko politiikka ollut kannattavaa. 6. NAUDANLIHAN MERKINTÄPOLITIIKAN TULEVAISUUDEN ARVIOINTI Komissio on ottanut huomioon jäsenvaltioiden lausunnot, mutta sen on naudanlihan merkitsemisen tulevaisuutta pohtiessaan ollut otettava huomioon myös asetuksen (EY) N:o 820/97 oikeusperustan arviointi ja naudanlihan tunnistuksen asema EU:ssa tekniseltä kannalta katsottuna. Nämä kaksi tekijää ovat niin merkittäviä politiikan kannalta tulevaisuudessa, että ne ovat säädelleet suuressa määrin komission käytössä olevia mahdollisuuksia ehdotusten tekemiseen. 6.1. Oikeudelliset tekijät Nyt voimassa olevan asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklassa todetaan, että: _ useimmissa jäsenvaltioissa nykyisin käytössä oleva vapaaehtoinen merkintäjärjestelmä poistuu käytöstä ilman eri toimenpiteitä vuoden 1999 lopussa, _ asetuksessa säädetään pakollisen järjestelmän yleisten sääntöjen hyväksymisestä neuvoston määräenemmistöllä. Komissio vei kuitenkin neuvoston Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, koska asetus (EY) N:o 820/97 hyväksyttiin siten, että sen oikeusperustana oli perustamissopimuksen entinen 43 artikla. Asiassa C-269/97 ei ole vielä annettu tuomiota. Komission ehdotuksessa oikeusperustaksi on komission virallisen kannan mukaisesti - ennen kuin tuomioistuin antaa tuomionsa - otettu uuden perustamissopimuksen 152 artikla, koska se kattaa kaikki toimenpiteet, joilla pyritään ensisijaisesti suojelemaan kansanterveyttä, ja lisäksi Euroopan parlamentin osallistuminen on taattu perustamissopimuksen 251 artiklassa määrätyn yhteispäätösmenettelyn ansiosta. Komissio ehdottaakin, että asetus (EY) N:o 820/97 kumotaan ja korvataan perustamissopimuksen 152 artiklaan perustuvalla asetuksella, johon sisällytetään pakollisen naudanlihan merkintäjärjestelmän yleiset säännöt. 6.2. Nautaeläinten tunnistuksen asema Naudanlihan merkitsemisen tämänhetkisen tilanteen ja tulevaisuuden arviointi, erityisesti jäljitettävyyden osalta, edellyttää asetuksen (EY) N:o 820/97 I osaston (nautaeläinten tunnistus ja rekisteröinti) täytäntöönpanon arviointia koko EU:ssa. Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen ja komission omien tiedustelujen perusteella jäsenvaltioissa on tapahtunut huomattavaa kehitystä [1] sen jälkeen kun direktiivin (ETY) N:o 92/102 nautaeläimiä koskevat osat korvattiin asetuksella (EY) N:o 820/97 vuonna 1997. Asetuksen soveltamisessa naudanlihan merkintätarkoituksiin on kuitenkin havaittu joitakin puutteita, joista voidaan laatia seuraavanlainen yhteenveto: [1] Koska jäsenvaltiot arvioivat vielä kyseisen lainsäädännön täytäntöönpanoa, tässä kertomuksessa kuvailtu tilanne on saattanut muuttua sen jälkeen, kun kertomus laadittiin vuoden 1999 kesäkuussa. _ alkuperää koskevat passit, joita eläimillä käytetään jäsenvaltion alueella tai yhteisön sisäisessä kaupassa, ovat käytössä useimmissa jäsenvaltioissa vain 1. tammikuuta 1998 jälkeen syntyneillä eläimillä, _ jäsenvaltiot eivät kuitenkaan välttämättä säilytä kaikkea kyseisistä eläimistä saamaansa tietoa myöntäessään uuden passin. Parhaissa, muttei kaikissa tapauksissa sen tilan numero, josta eläin on viimeksi tullut, säilytetään uudessa passissa, _ lisäksi yhdenmukaisen passin ja koko EU:n alueella tilojen tunnistamiseen käytettävän koodin puuttuminen voivat aiheuttaa käytännön ongelmia, jotka liittyvät eläintä koskevan kaiken tiedon siirtämiseen vastaanottajajäsenvaltioon, _ tietokannat ovat täysin tai lähes toimintakunnossa noin kahdeksassa jäsenvaltiossa, mutta vain Belgia, Luxemburg ja Alankomaat voivat siirtää tietoa keskenään elektronisesti, _ muut jäsenvaltiot ovat enemmän tai vähemmän valmiita ottamaan järjestelmän käyttöön vuoden 1999 loppuun mennessä, mutta tietokannoissa ei tule olemaan alkuperää koskevia tietoja kaikkien jäsenvaltioiden käytettävissä ennen sitä. Komissio katsoo sen vuoksi, että useimmat jäsenvaltiot: _ eivät 1. tammikuuta 2000 tiedä kunkin teurastetun eläimen syntymäpaikkaa ja kaikkia paikkoja, joissa eläintä on pidetty sen elinaikana; tämä johtuu joko siitä, että tietoja ei ole tai siitä, ettei tietoihin päästä käsiksi, _ eivät pysty täyttämään asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklassa säädettyä sitoumusta, jonka mukaan alkuperään perustuva naudanlihan pakollinen merkintäjärjestelmä otetaan käyttöön ilman eri toimenpiteitä 31. joulukuuta 1999, _ eivät pysty täytäntöönpanemaan pakollisia merkintöjä luotettavasti, ja se aiheuttaa sekaannusta, kohtuuttomia tilanteita ja epäselvyyttä koko EU:n naudanliha-alalla tuottajasta kuluttajaan. 6.3. Komission ehdotukset Kun otetaan huomioon nämä merkittävät oikeudelliset ja tekniset näkökohdat, komissio katsoo, että tässä vaiheessa on soveliainta tehdä kaksi ehdotusta, molemmat neuvoston ja parlamentin välisellä yhteispäätösmenettelyllä seuraavasti: 6.3.1. Ehdotus 1: Pakollisen järjestelmän yleisten sääntöjen antaminen, mutta pakollisten merkintöjen käyttöön ottaminen kahdessa eri vaiheessa Tämä ehdotetaan toteutettavaksi seuraavasti: _ säilytetään asetuksen (EY) N:o 820/97 käyttökelpoiset osat (esim. nautaeläinten tunnistus ja rekisteröinti ja osia naudanlihan merkitsemisestä) uudessa säädöksessä. Ehdotetaan vain pientä muutosta voimassa olevan asetuksen (EY) N:o 820/97 osastoon I (nautaeläinten tunnistus ja rekisteröinti). Ehdotetaan, että siirretään 4 artiklan 7 kohdassa elektronista tunnistusta koskevan kertomuksen jättämistä neuvostolle yhdellä vuodella (eli 31. joulukuuta 2001 asti). Tämä johtuu komission IDEA-hankkeen aloittamisessa ilmenneistä viivästyksistä. IDEA-hanke on pilottitutkimus, jossa testataan teknologiaa miljoonaan eläimeen kuudessa jäsenvaltiossa ja jonka tulokset ovat odotettavissa vuoden 2001 loppupuolella, _ ehdotetaan kyseistä tekstiä uudeksi asetukseksi (152 artiklan hyväksyminen oikeusperustaksi), _ lisätään pakollista merkintäjärjestelmää koskevia realistisia yleisiä sääntöjä siten, että nautaeläinten tunnistus ja naudanlihan merkitseminen säilyvät samassa asetuksessa. Tähän on syynä se, että merkitseminen on niin riippuvaista luotettavan tunnistusjärjestelmän avulla tehtävästä jäljittämisestä, että näitä kahta seikkaa ei voi juurikaan erottaa toisistaan. Tässä lähestymistavassa on se etu, että sen avulla naudanlihan nykyisen merkintäpolitiikan tilanne säilyy ennallaan eikä petetä pakolliseen järjestelmään siirryttäessä niiden kuluttajien ja toimijoiden oikeutettuja odotuksia, jotka ovat investoineet naudanliha-alan merkintöihin. Komissio katsoo, että ensivaiheessa pakollisissa merkinnöissä olisi keskityttävä antamaan tietoa, joka on luotettavasti saatavilla kaikista eläimistä teurastuspaikalla (esim. teurastuspäivä, teurastuspaikka ja eläintyyppi). Muut pakolliset alkuperään liittyvät tiedot, joita ei voida ottaa käyttöön teknisistä syistä heti alussa, otetaan käyttöön 1.1.2003 voimaan tulevassa ehdotuksessa. Muita kuin alkuperää (esim. rotua ja ruokintajärjestelmää) koskevien tietojen vapaaehtoiset järjestelyt olisi säilytettävä ennallaan, mutta niiden hyväksymistä varten olisi oltava käytössä yksinkertaistettu hallintojärjestelmä. Komissio ehdottaa kuitenkin, että toinen ehdotus hyväksytään ennen tämän vuoden loppua, koska asetuksessa (EY) N:o 820/97 pakollista järjestelmää koskevan päätöksen tekemiselle vahvistettu määräaika on 31. joulukuuta 1999 ja koska neuvostolla ja parlamentilla ei ole riittävästi aikaa keskustella tästä ehdotuksesta. 6.3.2. Ehdotus 2: Nykyisten merkintää koskevien säännösten soveltamisen jatkaminen väliaikaisesti Tämä ehdotus koskee asetuksen (EY) N:o 820/97 muuttamista siten, että nykyisten merkintää koskevien säännösten soveltamista jatketaan kunnes pakollista järjestelmää koskevista säännöistä tehdään ensimmäinen ehdotus. Ehdotuksen nopea hyväksyminen on tarpeellista, jotta vältetään nykyisen vapaaehtoisen järjestelmän nopea heikentyminen ja sen automaattinen korvaaminen pakollisella järjestelmällä, jolle ei ole yleisiä sääntöjä. Jos neuvosto ja parlamentti eivät kuitenkaan tee päätöstä ennen 31. joulukuuta 1999, komission on pidätettävä itsellään mahdollisuus esittää neuvostolle kiireellinen ehdotus hyväksyttäväksi ennen vuoden 1999 loppua. Ehdotus perustuisi asetuksen (EY) N:o 820/97 19 artiklaan eli päätös tehtäisiin neuvoston määräenemmistöllä komission ehdotuksesta. Tällainen ehdotus tehtäisiin, jotta vältettäisiin oikeudellisesti sääntelemätön tila, kun vapaaehtoinen järjestelmä päättyy ilman eri toimenpiteitä. Taulukko 1 NAUDANLIHAN MERKITSEMISTÄ KOSKEVA KERTOMUS Toimivaltaiset viranomaiset, valvontaelimet ja hakemusten lukumäärä >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 2 NAUDANLIHAN MERKITSEMISTÄ KOSKEVA KERTOMUS Merkintätyypit >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 3 NAUDANLIHAN MERKITSEMISTÄ KOSKEVA KERTOMUS Kolmannet maat, toimivaltaiset viranomaiset ja annetut tiedot >TAULUKON PAIKKA>