Bryssel 4.4.2005

KOM(2005) 110 lopullinen

Ehdotus

NEUVOSTON ASETUS

lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta tiettyjen Intiasta peräisin olevien laajavaikutteisten antibioottien tuonnissa

(komission esittämä)

PERUSTELUT

Komissio pani 8. lokakuuta 2003 kahden yhteisön tuottajan perustellusta pyynnöstä vireille yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun, joka koski tiettyjä Intiasta peräisin olevien laajavaikutteisten antibioottien tuontiin sovellettavia tasoitustoimenpiteitä.

Tarkastelua koskevassa tutkimuksessa varmistui, että i) tarkasteltavana olevaa tuotetta tuettiin edelleen ja enemmän kuin mitä alkuperäisessä tutkimuksessa oli vahvistettu ja että ii) kyseisestä tuesta aiheutuu edelleen vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. Toimenpiteiden voimassaolon päättyminen ei olisi yhteisön edun mukaista.

Tämän vuoksi esitetään, että neuvosto hyväksyy liitteenä olevan asetusehdotuksen, jolla korotetaan voimassa olevia toimenpiteitä ja jatketaan niiden voimassaoloa.

Ehdotus

NEUVOSTON ASETUS

lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta tiettyjen Intiasta peräisin olevien laajavaikutteisten antibioottien tuonnissa

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 6 päivänä lokakuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2026/97[1], jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 18 ja 19 artiklan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa,

sekä katsoo seuraavaa:

A. MENETTELY

I. Aiempi tutkimus ja voimassa olevat toimenpiteet

(1) Neuvosto otti asetuksella (EY) N:o 2164/98[2] käyttöön lopullisen tasoitustullin CN-koodeihin ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 ja ex 2941 90 00 kuuluvien, Intiasta peräisin olevien tiettyjen laajavaikutteisten antibioottien eli amoksisilliinitrihydraatin, ampisilliinitrihydraatin ja kefaleksiinin, jotka eivät ole annostettuina eivätkä vähittäismyyntimuodoissa tai -pakkauksissa, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’, tuonnissa. Toimenpiteen lajiksi valittiin tiettyjen nimeltä mainittujen viejien tuontiin sovellettava 0–12 prosentin arvotulli ja muiden viejien tuontiin sovellettava 14,6 prosentin jäännöstulli.

II. Yhdistettyä toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevaa tarkastelua ja välivaiheen tarkastelua koskeva pyyntö

(2) Voimassa olevien lopullisten toimenpiteiden voimassaolon lähestyvää päättymistä koskevan ilmoituksen[3] julkaisemisen jälkeen komissio vastaanotti pyynnön neuvoston asetuksen (EY) N:o 2164/98 yhdistetyn voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepanosta perusasetuksen 18 artiklan 2 kohdan ja 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti samankaltaisen tuotteen seuraavilta etuyhteydessä olevilta yhteisön tuottajilta: Sandoz GmbH, Itävalta, ja Sandoz Industrial Products S.A., Espanja, jäljempänä ’pyynnön esittäjät’. Pyynnön esittäjät edustavat valtaosaa eli tässä tapauksessa yli 40:tä prosenttia tiettyjen laajavaikutteisten antibioottien koko tuotannosta yhteisössä.

(3) Pyyntö perustui siihen, että toimenpiteiden raukeaminen johtaisi todennäköisesti tuen jatkumiseen tai uudelleen alkamiseen sekä vahingon aiheutumiseen yhteisön tuotannonalalle ja että voimassa olevien toimenpiteiden tason väitettiin olevan riittämätön vahinkoa aiheuttavan tuen vastapainoksi.

(4) Ennen yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepanoa komissio ilmoitti perusasetuksen 22 artiklan 1 kohdan ja 10 artiklan 9 kohdan mukaisesti Intian viranomaisille vastaanottaneensa asianmukaisesti asiakirjanäyttöön perustuvan tarkastelua koskevan pyynnön. Intian viranomaisille ehdotettiin neuvottelujen aloittamista valituksen sisällön selvittämiseksi ja molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun pääsemiseksi. Intian viranomaiset torjuivat komission ehdotuksen neuvottelujen aloittamisesta.

III. Yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun vireillepano

(5) Komissio tutki pyynnön esittäjien esittämän näytön ja katsoi sen riittäväksi perusteeksi panna vireille peruspäätöksen 18 artiklan 2 kohdan ja 19 artiklan 2 kohdan säännösten mukainen tarkastelu. Kuultuaan neuvoa-antavaa komiteaa komissio pani Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella[4] vireille neuvoston asetuksen (EY) N:o 2164/98 yhdistetyn toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ja välivaiheen tarkastelun.

IV. Tutkimusajanjakso

(6) Tutkimus kattoi 1 päivän huhtikuuta 2002 ja 31 päivän maaliskuuta 2003 välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelua koskeva tutkimusajanjakso’ tai ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän tammikuuta 1999 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajan, jäljempänä ’tarkastelujakso’.

V. Tutkimuksen osapuolet

(7) Komissio ilmoitti tutkimuksen vireillepanosta virallisesti pyynnön esittäjille, muille tiedossa oleville yhteisön tuottajille, vientiä harjoittaville tuottajille, tuojille, alhaisemman jalostusasteen toimittajille, käyttäjille sekä Intian viranomaisille. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi. Osapuolten suulliset ja kirjalliset huomautukset tutkittiin ja otettiin tarvittaessa huomioon.

(8) Koska pyynnössä mainittuja Intiassa toimivia tarkasteltavana olevan tuotteen vientiä harjoittavia tuottajia oli ilmeisen paljon, tukea koskevassa tutkimuksessa aiottiin käyttää otantamenetelmiä perusastuksen 27 artiklan mukaisesti.

(9) Kuitenkin vain muutamat vientiä harjoittavat tuottajat ilmoittautuivat ja toimittivat otantaa varten pyydetyt tiedot. Näin ollen otantamenetelmän käyttöä ei katsottu tarpeelliseksi.

(10) Komissio lähetti kyselylomakkeet kaikille osapuolille, joita asian tiedettiin koskevan ja jotka olivat ilmoittautuneet menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa. Vastauksia saatiin viideltä yhteisön tuottajalta, seitsemältä vientiä harjoittavalta tuottajalta, yhdeltä tuojalta, kahdelta alhaisemman jalostusasteen toimittajalta ja Intian viranomaisilta.

(11) Komissio hankki ja tarkasti kaikki tiedot, joita se piti tarpeellisina voidakseen määrittää tuen ja vahingon sekä niiden jatkumisen tai toistumisen todennäköisyyden sekä sen, olisiko toimenpiteiden voimassa pitäminen tai muuttaminen yhteisön edun mukaista. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien asianomaisten osapuolten toimitiloihin:

1. Yhteisön tuottajat

DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Alankomaat), joka vastasi komission kyselyn myös seuraavien yritysten puolesta: DSM Anti-Infectives Deretil S.A., Almeria, (Espanja) ja DSM Anti-Infectives Chemferm S.A., Santa Perpetua de Mogoda, (Espanja). Näistä kolmesta yrityksestä käytetään jäljempänä yhteistä nimitystä ’DSM’.

Sandoz GmbH (entinen Biochemie GmbH), Kundl (Itävalta), joka vastasi komission kyselyn myös seuraavan yrityksen puolesta: Sandoz Industrial Products S.A. (entinen Biochemie S.A.), Barcelona (Espanja). Molemmista yrityksistä käytetään jäljempänä yhteistä nimitystä ’Sandoz’.

2. Intian viranomaiset

Kauppaministeriö (Ministry of Commerce), New Delhi.

3. Intialaiset vientiä harjoittavat tuottajat

KDL Biotech Ltd. (entinen Kopran Ltd.), Mumbai,

Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd., Chennai,

Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh,

Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi,

Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi,

Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad,

Surya Pharmaceutical Ltd., Chandigarh.

VI. Toimenpiteistä ilmoittaminen ja menettelyä koskevia huomautuksia

(12) Intian viranomaisille ja muille asianomaisille osapuolille ilmoitettiin olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin esittää toimenpiteiden voimassaolon jatkamista. Niille annettiin myös kohtuullisesti aikaa esittää huomautuksia. Eräät osapuolet esittivät huomautuksensa kirjallisesti. Lisäksi Intian viranomaiset ja kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa esittivät kantansa ilmoituksen julkaisemisen jälkeen pidetyissä kuulemisissa ja näiden jälkeen esittämissään näkökantojensa yhteenvedoissa. Kaikki näkökannat ja huomautukset otettiin asianmukaisesti huomioon jäljempänä esitetyllä tavalla.

(13) Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja esittivät ilmoituksen jälkeen järjestetyissä kuulemisissa, että pyynnön esittäjät eivät tuota yhtä samankaltaisen tuotteen tyyppiä eli kefaleksiiniä ja että tämän vuoksi tutkimuksen vireillepano olisi kumottava sen osalta.

(14) Tämän näkökannan osalta muistutettakoon, että jo alkuperäisessä tutkimuksessa todettiin, että kaikki tutkimuksen kohteena olevan tuotteet tyypit (katso jäljempänä B jakso) muodostavat yhden ainoan tuoteluokan[5]. Kaikki tyypit kuuluvat samaan luokkaan eli irtovalmisteena oleviin puolisynteettisiin laajavaikutteisiin antibiootteihin, ja niitä käytetään kaikkia samalla tavalla eli ne lisätään lopullisiin lääkemuotoihin, jotka ovat tehokkaita erilaisten tarttuvien tautien hoidossa. Koska kaikkia tuotetyyppejä pidetään tässä tutkimuksessa yhtenä tuotteena, jota myös pyynnön esittäjät tuottavat, väite on hylättävä.

(15) Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja väittivät, että yhteisön tuottajien vastaukset ei-luottamukselliseen kyselyyn eivät olleet riittävän yksityiskohtaisia eikä niitä ollut toimitettu perusasetuksen 29 artiklan mukaisesti. Väitettiin, että ei-luottamukselliseen kyselyyn annettujen tietojen puutteellisuuden vuoksi yhteistyössä toimineet viejät eivät todellisuudessa voineet puolustaa etujaan vahinkoa ja syy-yhteyttä koskevan analyysin yhteydessä.

(16) Tässä yhteydessä olisi huomattava, että kuten jäljempänä E jaksossa esitetään, yhteisön tuotannonala koostuu tässä tutkimuksessa ainoastaan kahdesta osapuolesta, Sandoz- ja DSM-yrityksistä. Lisäksi toinen niistä tuotti ainoastaan amoksisilliinitrihydraattia ja ampisilliinitrihydraattia, kun taas toinen tuotti myös kefaleksiiniä. Näiden yhteisön tuotannonalan olosuhteiden vuoksi tiettyjen tutkimuksessa annettujen tietojen luottamuksellisuutta tiukennettiin. Joka tapauksessa asianomaisten osapuolten tarkasteltavaksi saatavilla olevissa asiakirjoissa on molempien yhteistyössä toimineiden yhteisön tuottajien ei-luottamukselliset vastaukset; luottamukselliset tiedot esitetään indeksoituina, jotta luottamuksellisina toimitettujen tietojen olennainen sisältö voidaan kohtuullisesti ymmärtää. Tämän vuoksi yhteisön tuottajien ei-luottamuksellisia kyselyvastauksia pidetään edelleenkin perusasetuksen 29 artiklan mukaisina. Lisäksi on syytä todeta, että kaikki asianomaiset osapuolet saivat tämän asetuksen F jaksossa esitetyllä tavalla indeksoiduista vahinkoa koskevista tiedoista riittävän tarkan kuvan vahingon ja syy-yhteyden olosuhteista voidakseen arvioida analyysia ja puolustaa etujaan.

B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE

I. Tarkasteltavana oleva tuote

(17) Tässä tarkastelussa kyseessä oleva tuote on sama kuin neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2164/98 eli CN-koodeihin ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 ja ex 2941 90 00 kuuluva sellainen Intiasta peräisin oleva amoksisilliinitrihydraatti, ampisilliinitrihydraatti ja kefaleksiini, joka ei ole annostettuna eikä vähittäismyyntimuodossa tai -pakkauksissa, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’.

II. Samankaltainen tuote

(18) Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja huomauttivat ilmoituksen julkaisemisen jälkeen pidetyssä kuulemisessa, että yksi yhteisön tuottaja mainitsi tietyistä muun muassa vakauteen, puhtauteen, pitoisuuksiin, galeenisiin ominaisuuksiin liittyvistä eroista tarkasteltavana olevan tuotteen ja samankaltaisen tuotteen vertailun yhteydessä. Lisäksi ainoa yhteistyössä toiminut tuoja mainitsi vesiliukoisuuteen liittyvistä eroista.

(19) Sekä tarkasteltavana olevan tuotteen että samankaltaisen tuotteen on kuitenkin oltava samojen kansainvälisisten farmakopeoiden tiettyjen eritelmien mukaisia. Vaikka ne eivät olekaan kaikilta osin samanlaisia, ne muistuttavat läheisesti toisiaan perusasetuksen 1 artiklan 5 kohdassa edellytetyllä tavalla.

(20) Tutkimuksessa varmistuikin, että yhteisön tuottajien yhteisössä tuottaman ja myymän amoksisilliinitrihydraatin, ampisilliinitrihydraatin ja kefaleksiinin fyysiset ominaisuudet ja käyttötarkoitukset ovat samanlaiset tai läheisesti vastaavat kuin tarkasteltavana olevan tuotteen ja ne ovat näin ollen perusasetuksen 1 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu samankaltainen tuote.

C. TUET

I. Johdanto

(21) Komissio tutki tarkastelupyyntöön sisältyvien tietojen ja komission kyselylomakkeeseen saatujen vastausten perusteella seuraavia järjestelmiä, joissa oli esitettyjen väitteiden mukaan myönnetty vientitukea:

1. Kansalliset järjestelmät

a) ennakkolisenssijärjestelmä ( Advance Licence Scheme );

b) tuontitullien hyvitysjärjestelmä ( Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS );

c) erityistalousalueiden / vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä ( Special Economic Zones/Export Oriented Units Scheme );

d) tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein ( Export Promotion Capital Goods Scheme );

e) tuloverojärjestelmät ( Income Tax Schemes ):

- vientituloverosta vapautuksen järjestelmä ( Export Income Tax Exemption Scheme ),

- tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä ( Income Tax Incentive for Research and Development );

f) vientiluottojärjestelmä ( Export Credit Scheme ).

(22) Edellä a–d alakohdassa mainitut järjestelmät perustuvat 7 päivänä elokuuta 1992 voimaan tulleeseen ulkomaankaupan kehittämistä ja sääntelyä koskevaan lakiin ( Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992 ) nro 22/1992, jäljempänä ’ulkomaankauppalaki’. Ulkomaankauppalailla Intian viranomaiset valtuutetaan antamaan vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevia tiedonantoja. Nämä tiedonannot esitetään tiivistelmänä vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevissa asiakirjoissa ( EXIM-policy ), jotka kauppaministeriö julkaisee viiden vuoden välein ja joita päivitetään säännöllisesti. Eräs tuonti- ja vientipolitiikkaa koskeva asiakirja koskee tämän tapauksen tarkastelua koskevaa tutkimusajanjaksoa; kyseessä on 1 päivän huhtikuuta 2002 ja 31 päivän maaliskuuta 2007 välistä aikaa koskeva viisivuotissuunnitelma ( EXIM-policy 02–07 ). Lisäksi Intian viranomaiset esittelevät kyseistä viisivuotissuunnitelmaa koskevia menettelyjä käsikirjassa Handbook of Procedures – 1 April 2002 to 31 March 2007, Volume I (HOP I 02–07) [6] . Myös kyseinen menettelykäsikirja saatetaan ajan tasalle säännöllisesti.

(23) Edellä e alakohdassa mainitut tuloverojärjestelmät perustuvat vuonna 1961 annettuun tuloverolakiin ( Income Tax Act ), jota muutetaan vuosittain varainhoitolailla ( Finance Act ).

(24) Edellä f alakohdassa mainittu vientiluottojärjestelmä perustuu vuoden 1949 pankkivalvontalain ( Banking Regulation Act 1949 ) 21 ja 35A §:ään, joiden mukaan Intian keskuspankki ( Reserve Bank of India, RBI ) voi ohjata kaupallisten pankkien vientiluottotoimintaa.

2. Alueelliset järjestelmät

(25) Komissio tutki tarkastelupyynnössä annettujen tietojen ja komission kyselylomakkeen vastausten perusteella myös eräitä järjestelmiä, joihin väitettiin liittyvän Intian tiettyjen osavaltioiden alueellisten hallintojen tai viranomaisten myöntämiä tukia.

a) Punjabin osavaltio:

– teollisuuden kannustejärjestelmä ( Punjab Industrial Incentive Scheme ).

- Järjestelmä perustuu Punjabin hallituksen teollisuuspolitiikan kannusteita koskevaan lainsäädäntöön.

b) Gujaratin osavaltio:

– teollisuuden kannustejärjestelmä ( Gujarat Industrial Incentive Scheme ),

– sähköveron palautusjärjestelmä ( Refund of Electricity Duty ).

- Ensin mainittu ohjelma perustuu Gujaratin teollisuuden kannustepolitiikkaan ja viimeksi mainittu Bombayn sähköverolakiin vuodelta 1958 ( Bombay Electricity Duty Act of 1958 ).

c) Maharashtran osavaltio:

– Maharashtran osavaltion kannustinjärjestelmä ( Package Scheme of Incentives (of the Government of Maharashtra ). Järjestelmä perustuu Maharashtran osavaltion teollisuus-, energia- ja työministeriön päätöslauselmiin.

(26) Tarkastelupyynnössä ei mainittu yhtä tuloverojärjestelmää (tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä) ja kolmea alueellista järjestelmää (Punjabin ja Gujaratin teollisuuden kannustejärjestelmät ja Gujaratin sähköveron palautusjärjestelmä). Näin ollen ja perusasetuksen 22 artiklan 1 kohdan ja 11 artiklan 10 kohdan mukaisesti komissio ilmoitti Intian viranomaisille tutkimuksen soveltamisalan mahdollisesta laajentamisesta käsittämään kyseiset järjestelmät. Intian viranomaisille ehdotettiin neuvottelujen aloittamista tilanteen selvittämiseksi väitettyjen järjestelmien osalta ja molempia osapuolia tyydyttävään ratkaisuun pääsemiseksi. Neuvotteluissa ei päästy yhteisymmärrykseen kyseisten neljän järjestelmän suhteen, joten komissio sisällytti ne tukea koskevaan tutkimukseen.

3. Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitettyjä tukia koskevia huomautuksia

(27) Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa esitti, että ennakkolisenssijärjestelmä, tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä ja vientiluottojärjestelmä olisi jätettävä tämän tutkimuksen soveltamisalan ulkopuolelle, koska tarkastelussa ei pitäisi tutkia muita kuin alkuperäiseen tutkimukseen sisältyneitä järjestelmiä. Tässä tapauksessa näitä kolmea järjestelmää ja alueellisia järjestelmiä ei tutkittu alkuperäisessä tutkimuksessa.

(28) Perusasetuksen asianomaiset säännökset välivaiheen tarkasteluista ja toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevista tarkasteluista eivät kuitenkaan rajoita tarkastelujen lähestymistapaa tällä tavoin. Esimerkiksi välivaiheen tarkastelu voisi johtaa toimenpiteiden tason korottamiseen perusasetuksen 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos voimassa olevat toimenpiteet ovat riittämättömät vahinkoa aiheuttaneen tasoitustullin käyttöönoton mahdollistavan tuen tasaamiseksi. Perusasetuksen 19 artiklan 4 kohdan mukaan voidaan tutkimusten kuluessa lisäksi ”harkita […], ovatko tukea […] koskevat olosuhteet merkittävästi muuttuneet”. Tukia koskeva välivaiheen tarkastelu voi siis itsessään johtaa kaikkien tarkasteltavana olevaan tuotteeseen mahdollisesti liittyvien tukien järjestelmän täydelliseen uudelleenarviointiin eikä ainoastaan alun perin tutkittujen tukijärjestelmien tarkasteluun. Myöskään toimenpiteiden voimassaolon päättymistä koskevan tarkastelun ei tarvitse keskittyä yksinomaan alun perin tutkittuihin järjestelmiin. Perusasetuksen 18 artiklan 2 kohdassa viitataan yleisesti tuen jatkumiseen tai uudelleen alkamiseen eikä alunperin tutkittuihin tukijärjestelmiin. Näin ollen tarkastelujen ei tarvitse rajoittua alun perin tutkittuihin järjestelmiin, vaan niissä on arvioitava nykyistä ja tulevaa tukea, johon sisältyvät myös muut tukijärjestelmät kuin alkuperäisessä tutkimuksessa käsitellyt. Ainoastaan tällä tavoin voidaan asianmukaisesti arvioida tukitilannetta tiettynä tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona. Muutoin maat voisivat suojautua tukien vastaisilta toimenpiteiltä yksinkertaisesti nimeämällä jonkin tietyn järjestelmän uudestaan tai tekemällä siihen pieniä rakenteellisia muutoksia. Tämä vaarantaisi tasoitustoimenpiteiden tavoitteen ja tarkoituksen eli vahinkoa aiheuttavan tuen vastapainona toimimisen.

II. Kansalliset järjestelmät

1. Ennakkolisenssijärjestelmä (Advance Licence Scheme, ALS)

a) Oikeusperusta

(29) Järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on vuosien 2002–2007 vienti- ja tuontipolitiikkaa koskevan asiakirjan ( EXIM-policy 02–07 ) kohdissa 4.1.1–4.1.14 ja sitä täydentävän menetelmäkäsikirjan ( HOP I 02–07) luvuissa 4.1–4.30.

b) Tukikelpoisuus

(30) ALS-järjestelmään kuuluu kuusi alajärjestelmää, joita kuvataan tarkemmin 31 kappaleessa. Ne eroavat toisistaan muun muassa tukikelpoisuusvaatimusten suhteen. Valmistajaviejät ja kauppiasviejät, jotka ovat ”sidoksissa” valmistajiin, voivat hakea tosiasiallisen maastaviennin ALS-tukea ja vuotuisten tarpeiden mukaista ALS-tukea. Lopulliselle viejälle tavaraa toimittavat valmistajaviejät voivat saada välituotetoimituksiin tarkoitettua ALS-tukea. Pääurakoitsijat, jotka toimittavat tavaraa EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdassa 8.2 mainituille vientiin rinnastettavaa toimintaa harjoittaville tahoille, kuten vientiin suuntautuneille yksiköille, voivat saada vientiin rinnastettavan toiminnan ALS-tukea. Valmistajaviejille tavaraa toimittajat välitoimittajat voivat myös saada vientiin rinnastettavan toiminnan tukea ennakkoluovutusta sekä kotimaisia rembursseja ja vastarembursseja koskevien ALS-alajärjestelmien yhteydessä.

c) Käytännön toteutus

(31) Ennakkolisenssijärjestelmiä on seuraavanlaisia:

i) Tosiasiallinen vienti ( physical exports ): Tämä on alajärjestelmistä keskeisin. Siinä voidaan tuoda tullitta tuotantopanoksia tietyn vientituotteen valmistukseen. Tosiasiallisella viennillä tarkoitetaan tässä yhteydessä sitä, että vientituote on vietävä Intian alueelta. Lisenssissä mainitaan tuonnin tullihelpotukset ja vientivelvoitteet, myös vientituotteen tyyppi.

ii) Vuotuiset tarpeet ( annual requirement ): Vuotuisia tarpeita koskevia lupia ei ole liitetty tiettyyn vientituotteeseen, vaan laajempaan tuoteryhmään (esim. kemialliset tuotteet ja jalosteet). Lisenssinhaltija voi (aiemman viennin mukaan määräytyvään tiettyyn enimmäisarvoon saakka) tuoda tullitta tuotantopanoksia, joita käytetään minkä tahansa kyseiseen tuoteryhmään kuuluvan tuotteen valmistukseen. Se voi viedä mitä tahansa kyseiseen tuoteryhmään kuuluvaa valmista tuotetta, jonka valmistukseen on käytetty kyseisiä tullitta tuotuja aineksia.

iii) Välituotetoimitukset ( intermediate supplies ): Tämä alajärjestelmä kattaa tapaukset, joissa kaksi valmistajaa aikoo tuottaa yhtä ainoaa vientituotetta jakaen tuotantoprosessin keskenään. Valmistajaviejä tuottaa välituotetta. Se voi tuoda tuotantopanosmateriaaleja tullitta ja saada tähän tarkoitukseen välituotetoimituksiin tarkoitettua ALS-tukea. Lopullinen viejä saattaa valmistuksen loppuun, ja sillä on velvollisuus viedä valmis tuote.

iv) Vientiin rinnastettava toiminta ( deemed exports ): Tässä alajärjestelmässä pääurakoitsija voi tuoda tullitta tuotantopanoksia, joita tarvitaan sellaisten tuotteiden valmistukseen, joita myydään vientitavaroihin rinnastettavina tuotteina EXIM policy 02-07 -asiakirjan kohdan 8.2 alakohdissa b–f, g, i ja j. Intian viranomaisten mukaan vientiin rinnastettavalla toiminnalla tarkoitetaan niitä liiketoimia, joissa toimitetut tavarat eivät poistu maasta. Eräitä toimituksia pidetään vientiin rinnastettavina edellyttäen, että tavarat on valmistettu Intiassa, esimerkiksi tavaratoimituksia vientiin suuntautuneille yksiköille tai erityistalousalueille sijoittautuneille yrityksille.

v) Ennakkoluovutusasiakirjat ( Advance Release Orders , ARO): Ennakkolisenssin haltija, joka aikoo suoran tuonnin sijasta hankkia tuotantopanokset kotimarkkinoilta, voi halutessaan käyttää niiden hankkimiseen ARO-asiakirjoja. Tällöin ennakkolisenssit vahvistetaan ARO-asiakirjoiksi ja siirretään kotimaiselle toimittajalle niissä eriteltyjen tuotantopanosten toimituksen yhteydessä. ARO-asiakirjat oikeuttavat kotimaisen toimittajan tiettyihin vientiin rinnastettavassa toiminnassa myönnettäviin etuihin, joita selostetaan EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdassa 8.3, kuten välitoimituksia / vientiin rinnastettavaa toimintaa koskevan ALS-järjestelmän soveltaminen, vientiin rinnastettavan toiminnan palautusjärjestelyt ja lopullisen valmisteveron palautus. ARO-järjestelmässä verot ja tullit palautetaan tuotteen toimittajalle eikä lopulliselle viejälle tullinpalautusjärjestelmässä. Verot/tullit voidaan palauttaa sekä kotimarkkinoilta hankittuja että tuotuja tuotantopanoksia käytettäessä.

vi) Kotimaiset remburssit ja vastaremburssit ( back to back inland letter of credit ): Myös tämä alajärjestelmä koskee kotimarkkinatoimituksia ennakkolisenssin haltijalle. Ennakkoluvan haltija voi pyytää pankilta kotimaisen remburssin avaamista kotimaisen toimittajan hyväksi. Pankki kirjaa lisenssiin suorassa tuonnissa ainoastaan sellaisten tavaroiden arvon ja määrän, jotka on hankittu kotimarkkinoilta tuonnin sijaan. Kotimainen toimittaja voi saada tiettyjä vientiin rinnastettavassa toiminnassa myönnettäviä etuja, joita selostetaan EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdassa 8.3, kuten välitoimituksia / vientiin rinnastettavaa toimintaa koskevan ALS-järjestelmän soveltaminen, vientiin rinnastettavan toiminnan palautusjärjestelyt ja lopullisen valmisteveron palautus.

Todettiin, että tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana yhteistyössä toimineet viejät saivat tarkasteltavana olevaan tuotteeseen liittyviä etuja ainoastaan seuraavien neljän ALS-alajärjestelmän mukaisesti: i) tosiasiallinen vienti, ii) vuotuiset tarpeet, iii) välituotetoimitukset lopulliselle viejälle ja iv) vientiin rinnastettavat toimitukset vientiin suuntautuneille yksiköille / erityistalousalueilla sijaitseville yksiköille. Tämän vuoksi ei ole tarpeen määrittää tasoitustoimenpiteiden soveltamisen mahdollisuutta seuraavien järjestelmien suhteen: v) ennakkoluovutusasiakirjat ja vi) kotimaiset remburssit ja vastaremburssit.

(32) Intian viranomaisten suorittamien tarkastusten helpottamiseksi lisenssinhaltija on laissa velvoitettu tekemään määrämuotoisen totuudenmukaisen ja asianmukaisen selvityksen lisenssien mukaisesti tuotujen tuotteiden kulutuksesta ja käytöstä ( HOP I 02–07 -käsikirjan luku 4.30 ja lisäys 18) eli pitämään rekisteriä (nk. lisäyksen 18 mukainen rekisteri) todellisesta kulutuksesta.

(33) Edellä 31 kappaleessa mainituista alajärjestelmistä i, iii ja iv todettakoon, että Intian viranomaiset määräävät sekä tuonnin tullihelpotusten että vientivelvoitteiden (myös vientiin rinnastettavassa toiminnassa) määrästä ja arvosta ja ne on kirjattu lisenssiin. Lisäksi vienti- ja tuontihetkellä viranomaiset kirjaavat vastaavat tapahtumat lisenssiin. Intian viranomaiset päättävät tämän järjestelmän mukaisesti tapahtuvan tuonnin määrän nk. SION-vakionormien perusteella. Useimmille tuotteille, tarkasteltavana oleva tuote mukaan luettuna, on olemassa SION-vakionormit ja ne on julkaistu menetelmäkäsikirjassa HOP II 2002–2007 .

(34) Edellä 31 kappaleessa mainitun alajärjestelmän ii (vuotuisia tarpeita koskeva ennakkolisenssijärjestelmä) tapauksessa lisenssissä mainitaan ainoastaan tuonnin tullihelpotusten arvo. Lisenssinhaltijan on säilytettävä tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden yhteys ( HOP I 02–07 -käsikirjan kohta 4.24A(c)).

(35) Tuodut tuotantopanokset eivät ole siirrettävissä ja ne on käytettävä tuloksena olevan vientituotteen valmistamiseen. Vientivelvoite on täytettävä lisenssin antamisen jälkeen ennalta määrätyssä määräajassa (18 kuukauden määräaika, jota voidaan kahdesti pidentää kuudella kuukaudella). Vuotuisia tarpeita koskevassa ennakkolisenssijärjestelmässä ei sallita määräajan pidentämistä.

(36) Tarkastelua koskevassa tutkimuksessa todettiin, että yhteistyössä toimineet viejät olivat tuoneet eri alajärjestelmissä SION-vakionormeihin perustuvien tuontihelpotusten mukaisesti tullitta enemmän tuotantopanoksia kuin ne tarvitsivat tuloksena olevan vientituotteen viitemäärän tuottamiseen. Näin ollen SION-vakionormit tarkasteltavana olevalle tuotteelle eivät olleet tarkkoja. Lisäksi yksikään yhteistyössä toiminut viejä ei pitänyt tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona asianmukaista rekisteriä todellisesta kulutuksestaan. Neljässä tapauksessa rekisteriä ei pidetty lainkaan lakivelvoitteesta huolimatta (katso 32 kappale). Kahdessa tapauksessa yritysten rekisteri ei vastannut todellista kulutusta. Tutkitut viejät tai Intian viranomaiset eivät kyenneet osoittamaan, että vapautus tuontitullista ei olisi johtanut liialliseen tuontitullien palauttamiseen.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(37) Intian viranomaiset ja viisi yhteistyössä toiminutta viejää esittivät huomautuksia ennakkolisenssijärjestelmästä. Ne väittivät, että ennakkolisenssijärjestelmä toimii sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä, jonka ne väittävät muistuttavan EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmää; niiden mukaan sillä on perusasetuksen liitteen I, II ja III säännösten mukainen tarkastusjärjestelmä, jolla valvotaan tullitta tuotujen tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden välistä yhteyttä. Intian viranomaiset ja kaksi viejää esittivät lisäksi, että tasoitustoimenpiteitä voitaisiin soveltaa ainoastaan liialliseen tuontitullien palauttamiseen. Ne vakuuttivat, että käytössä oli asianmukainen tarkastusjärjestelmä. Ne viittasivat tässä yhteydessä seuraaviin tekijöihin, jota Intian viranomaiset voivat käyttää tarkastuksissaan: SION-vakionormit, määrälliset tiedot vienti- ja tuontiasiakirjoissa, ennakkolisenssijärjestelmän mukaista tuontia ja vientiä koskevat tullimaksusitoumusrekisterit, rekisteri todellisesta kulutuksesta, tullihyvityksiin liittyvä viennin varmennuskirja ( Duty Entitlement Export Certification book, DEEC ), tuonnin ja viennin jälkeen tehtävä lunastuksen varmennus, Intian valmistevero- ja tullihallinnon soveltamat lisätarkastusmekanismit, määräaikaistarkastukset ja oikeudelliset seuraamukset väärinkäytösten tapauksessa. Intian viranomaiset ja yksi viejä myönsivät kuitenkin, että SION-vakionormit voivat olla pienemmät kuin todellinen kulutus. Lisäksi yksikään viejä ei esittänyt riittävää näyttöä siitä, että se täyttää velvollisuutensa pitää asianmukaista, EXIM-policy -asiakirjassa edellytettyä rekisteriä todellisesta kulutuksesta. Lisäksi kaksi viejää väitti, että tutkijaviranomaisen olisi pitänyt laskea liiallisen tuontitullien palauttamisen määrä itse. Samaten väitettiin, että EY:tä sitovat aiemmat ennakkotapaukset, joiden mukaan ennakkolisenssijärjestelmä ei oikeuta vastatoimiin. Yksi viejä toimitti ilmoituksen julkaisemisen jälkeen pidetyn kuulemisen jälkeen laskelman liiallisista tullinpalautuksista.

e) Päätelmä

(38) Vapautus tuontitulleista on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan ja 2 artiklan 2 kohdan mukainen tuki eli Intian viranomaisten taloudellista tukea, josta on koitunut etua tutkituille viejille.

(39) Lisäksi tosiasiallisen maastaviennin, vuotuisten tarpeiden ja välituotetoimitusten ennakkolisenssijärjestelmät ovat selvästi oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti ne ovat erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista. Yritys ei voi saada tukia näistä järjestelmistä ilman vientisitoumusta.

(40) Vientiin rinnastettavan toiminnan ennakkolisenssijärjestelmän tuki on tässä tapauksessa tosiasiallisesti riippuvainen vientituloksesta. Sitä käytti ainoastaan yksi yritys vähäisessä määrin ja ainoastaan toimittaessaan tavaraa vientiin suuntautuneille yksiköille tai erityistalousalueilla sijaitseville yksiköille; molemmat luokat mainitaan EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdassa 8.2(b). Yritys ilmoitti, että sen asiakkaat veivät vuorostaan tarkasteltavana olevan tuotteen. Vientiin suuntautuneiden yksikköjen ja erityistalousalueiden tarkoitus on EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdan 6.1 mukaisesti vienti. Kotimainen toimittaja saa siis tukea vientiin rinnastettavan toiminnan ennakkolisenssijärjestelmästä, koska Intian viranomaiset ennakoivat vientitulot, jotka vientiin suuntautuneessa yksikössä tai erityistalousalueella toimiva viejä vuorostaan saa. Perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaan tuen katsotaan tosiasiallisesti riippuvan vientituloksesta, jos tosiasiat osoittavat, että tuen myöntäminen, vaikkei sitä olekaan tehty oikeudellisesti vientituloksesta riippuvaiseksi, on tosiasiassa kytketty todellisiin tai odotettuihin vientituloihin.

(41) Yhtäkään tässä tapauksessa sovelletusta neljästä alajärjestelmästä ei voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Päätelmä on voitu vahvistaa ilmoituksen julkaisemisen esittettyjen näkökantojen perusteellisen tarkastelun jälkeen. Kyseiset alajärjestelmät eivät ole perusasetuksen liitteessä I olevan i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukaisia. Intian viranomaiset eivät soveltaneet tehokasta tarkastusjärjestelmää tai -menettelyä varmistaakseen, käytettiinkö tuotantopanoksia vientituotteen tuotannossa ja missä määrin niitä siinä käytettiin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta). Tarkasteltavana olevan tuotteen SION-vakionormit eivät olleet riittävän tarkkoja. Toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esitetyt huomautukset eivät ole horjuttaneet tätä päätelmää. Intian viranomaiset päinvastoin myönsivät, että normit olivat epätarkkoja. Näin ollen vahvistetaan, ettei SION-vakionormeja voida itsessään pitää todellisen kulutuksen arviointiin soveltuvana tarkastusjärjestelmänä, koska Intian viranomaiset eivät voi riittävän tarkkaan arvioida kyseisten kohtuuttoman edullisten vakionormien perusteella sitä, millaisia tuotantopanosmääriä vientituotannossa on kulutettu. Intian viranomaiset eivät myöskään toteuttaneet asianmukaisesti pidettyyn todellista kulutusta koskevaan rekisteriin (nk. lisäyksen 18 mukainen rekisteri) perustuvaa tehokasta tarkastusta. Intian viranomaiset eivät liioin tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellainen tavallisesti olisi tehtävä silloin, kun tehokasta tarkastusjärjestelmää ei ole käytetty (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 alakohta); viranomaiset eivät myöskään osoittaneet, että liiallista tuontitullien palauttamista ei olisi tapahtunut. ALS-järjestelmän ja EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmän väitetyllä samankaltaisuudella ei ole merkitystä, sillä EY:n järjestelmää ei tarkastella tässä tutkimuksessa.

(42) Muut toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esiin tuodut tarkastusmahdollisuudet oli joko lopetettu (viennin varmennuskirja DEECB poistettiin käytöstä EXIM policy 02–07 -asiakirjalla) tai ne näyttävät perustuvan todellista kulutusta koskevien rekisterien valvonnan puuttuessa kohtuuttoman edullisiin SION-vakionormeihin, mikä ei ole riittävää (vienti- ja tuontiasiakirjojen tiedot, tullimaksusitoumusrekisterit, lisenssien lunastuksen varmennus). Intian viranomaiset eivät ole toimittaneet tarkastusraportteja tutkittavana olevista vientiä harjoittavista tuottajista.

(43) Lopuksi todettakoon, että koska ALS-järjestelmää ei koskaan aikaisemmin ole analysoitu sellaisiin tosiasioihin pohjautuen, joita voisi verrata tässä tutkimuksessa todettuihin tosiasioihin, ja etenkin kun otetaan huomioon tarkasteltavana olevan tuotteen SION-vakionormien epätarkkuus, ei ole olemassa sitovia ennakkotapauksia, joiden perusteella järjestelmään ei voitaisi kohdistaa tasoitustoimenpiteitä.

(44) Kyseiset neljä alajärjestelmää mahdollistavat siis tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton.

f) Tuen määrän laskeminen

(45) Koska sallittua tullinpalautusjärjestelmää tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmää ei sovelleta, tasoitustoimenpiteiden alainen etu on tuonnista yleensä kannettavien tuontitullien koko palautettu määrä. Toisin kuin mitä Intian viranomaiset ja kaksi viejää väittävät toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esittämissään näkökannoissa, perusasetuksessa ei säädetä ainoastaan liiallisesta tuontitullien palauttamisesta johtuvasta tasoitustoimenpiteiden käyttöönotosta. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan ja liitteessä I olevan i alakohdan mukaan ainoastaan liiallinen tullinpalautus voi oikeuttaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton edellyttäen, että perusasetuksen liitteen II ja III edellytykset täyttyvät. Kyseiset edellytykset eivät kuitenkaan täyttyneet tässä tapauksessa. Jos siis todetaan, ettei asianmukaista valvontamenettelyä ole olemassa, edellä mainittua tullinpalautusjärjestelmiin sovellettavaa poikkeusta ei voida soveltaa, vaan sen sijaan sovelletaan tavanomaista sääntöä, jonka mukaan tasoitustullit määräytyvät maksamattomien tullien määrän (saamatta jääneen tulon) mukaan eikä oletetun liiallisen tullinpalautuksen mukaan. Kuten perusasetuksen liitteessä II olevassa II kohdassa ja liitteessä III olevassa II kohdassa säädetään, kyseisenlaisen liiallisen palautuksen laskeminen ei ole tutkijaviranomaisen tehtävä. Perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan mukaan päinvastoin riittää, että tutkijaviranomainen toteaa, että on olemassa riittävä näyttö siitä, että tietty tarkastusjärjestelmä ei ole asianmukainen. Olisi huomattava lisäksi, että jos tarkastusjärjestelmää ei ole sovellettu asianmukaisesti, Intian viranomaisten on tehtävä lisätutkimuksensa ajoissa eli yleensä ennen tasoitustullitutkimuksen paikalla tehtävää tarkastusta. Viejän laskelmaa liiallisista tullinpalautuksista ei toimitettu ajoissa vaan vasta toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen eivätkä toimittajana siis olleet Intian viranomaiset. Sitä ei tästä syystä voida ottaa huomioon.

(46) ALS-järjestelmää käyttäneiden viejien tuen määrä laskettiin 31 kappaleessa selostettujen neljän alajärjestelmän mukaisesti tarkasteltavana olevaa tuotetta varten tuotujen ainesten tuonnin tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana kantamatta jääneiden tullien (perustulli ja erityinen lisätulli) perusteella (osoittaja). Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tuen hankinnassa syntyneet välttämättömät kulut vähennettiin tukien määristä, jos oli esitetty perusteltu pyyntö. Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tarkasteltavana olevasta tuotteesta syntyneelle viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin.

(47) Järjestelmästä sai tarkastelua koskevan tutkimuksen aikana tukea kuusi yritystä; tuki vaihteli 22,0 ja 25,8 prosentin välillä (katso jäljempänä 154 kappale).

2. Tuontitullien hyvitysjärjestelmä (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS)

a) Oikeusperusta

(48) DEPBS-järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdassa 4.3 ja HOP I 02–07 -käsikirjan luvussa 4.

b) Tukikelpoisuus

(49) Kaikki valmistajaviejät ja kauppiasviejät ovat tukikelpoisia tässä järjestelmässä.

c) DEPBS-järjestelmän käytännön toteutus

(50) Tukikelpoinen viejä voi hakea DEPBS-hyvityksiä, jotka lasketaan prosenttiosuutena järjestelmän mukaisesti vietyjen tuotteiden arvosta. Intian viranomaiset ovat vahvistaneet tällaiset DEPBS-prosenttiosuudet useimmille tuotteille, myös tarkasteltavana olevalle tuotteelle. Osuudet on määritetty SION-vakionormien perusteella ja niissä otetaan huomioon tuonnin oletettu osuus vientituotteeseen käytetyistä tuotantopanoksista ja kyseisestä oletetusta tuonnista kannettu tulli riippumatta siitä, onko tuontitullit tosiasiallisesti maksettu vai ei.

(51) Yrityksen on tämän järjestelmän eduista hyötyäkseen harjoitettava vientiä. Vientihetkellä viejän on ilmoitettava Intian viranomaisille, että vienti tapahtuu DEPBS-järjestelmän mukaisesti. Tavaroiden vientiä varten Intian tulliviranomaiset antavat lähetysmenettelyn aikana viennin lähetysasiakirjan. Asiakirjasta käy muun muassa ilmi kyseiselle vientitapahtumalle myönnettävä DEPBS-hyvitys. Tässä vaiheessa viejä tietää, millaisen edun se saa. Sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat kyseisen asiakirjan antaneet, Intian viranomaiset eivät voi enää vaikuttaa DEPBS-hyvityksen myöntämiseen. DEPBS-prosenteista sovelletaan etua laskettaessa sitä, joka on voimassa vienti-ilmoituksen tekohetkellä. Tämä vuoksi edun määrää ei ole mahdollista muuttaa takautuvasti.

(52) Todettiin myös, että Intian kirjanpitonormien mukaisesti DEPBS-hyvitykset on vientivelvoitteen täytyttyä mahdollista kirjata tileihin suoriteperusteella tulona.

(53) Näitä hyvityksiä voidaan käyttää minkä tahansa tuontirajoitusten alaan kuulumattomien tavaroiden, tuotantohyödykkeitä lukuun ottamatta, myöhemmin tapahtuvan tuonnin tullien maksamiseen. Hyvityksiä käyttäen tuodut tavarat voidaan myydä kotimarkkinoilla (jolloin niihin sovelletaan liikevaihtoveroa) tai käyttää muutoin.

(54) DEPBS-hyvitykset ovat vapaasti siirrettävissä ja voimassa 12 kuukauden ajan niiden myöntämisestä.

(55) DEPBS-hyvityksiä koskeva hakemus voi kattaa 25 vientitapahtumaa ja sähköisesti tehtynä rajoittamattoman määrän vientitapahtumia. Tiukkoja määräaikoja ei tosiasiallisesti sovelleta, koska HOP I 02–07 -käsikirjan luvussa 4.47 mainitut ajanjaksot lasketaan aina DEPBS-hakemukseen sisältyvästä viimeisimmästä vientitapahtumasta.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(56) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä kolme viejää, jotka saivat tukia DEPBS-järjestelmästä, esitti huomautuksensa järjestelmän edellä esitetystä analyysistä. Ne väittivät, että i) toisin kuin 53 ja 59 kappaleen päätelmissä esitetään, DEPBS-järjestelmässä tuodut ainekset on käytettävä vientituotteen tuotantoon ja DEPBS-hyvityksiä voi saada ainoastaan, jos viedään tuotteita, joiden tuotantopanoksista on kannettu tuontitulli, ii) tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien tukien määrän uutta laskentamenetelmää (jossa keskitytään vientitapahtumaan, katso jäljempänä 61 ja 62 kappale) ei pitäisi käyttää, koska etu saadaan vasta hyvityksen käytön yhteydessä ja koska uusi lähestymistapa poikkeaa syrjivästi EY:n aiemmasta käytännöstä, iii) DEPBS-järjestelmä voi oikeuttaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoon ainoastaan niiltä osin kuin hyvityksiä on saatu tarkasteltavana olevan tuotteen osalta ja iv) helmikuussa 2004 tehty DEPBS-prosenttien alentaminen olisi otettava huomioon.

e) DEPBS-järjestelmää koskevat päätelmät

(57) DEPBS-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. DEPBS-hyvityksissä on kyse Intian viranomaisten taloudellisesta tuesta, sillä hyvitystä käytetään aikanaan tuontitullien maksamiseen, mikä vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi DEPBS-hyvityksestä koituu etua viejälle, koska se lisää tämän maksuvalmiutta.

(58) Lisäksi DEPBS-järjestelmä on oikeudellisesti vientituloksesta riippuva, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti se on erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista.

(59) Tätä järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdan tarkoittamana sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Se ei ole perusasetuksen liitteessä I olevan i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukainen. Viejää ei velvoiteta tosiasiallisesti käyttämään tullitta tuotuja tavaroita tuotantoprosessissa eikä hyvityksen määrää lasketa tosiasiallisesti käytettyjen tuotantopanosten perusteella. Käytössä ei myöskään ole mitään järjestelmää tai menettelyä, jonka avulla voitaisiin tarkistaa, mitkä tuotantopanokset käytetään vientituotteen tuotannossa tai onko tuontitulleja palautettu liikaa perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa ja liitteissä II ja III tarkoitetulla tavalla. Viejä voi saada DEPBS-järjestelmän edut, vaikkei se toisi maahan lainkaan tuotantopanoksia. Edun saamiseen riittää pelkästään se, että kyseinen viejä vie tavaroita, eikä sen tarvitse osoittaa, että tuotantopanoksia on tuotu maahan. Näin ollen myös viejät, jotka hankkivat kaikki tuotantopanoksensa kotimarkkinoilta eivätkä tuo maahan mitään tuotantopanoksina käytettäviksi kelpaavia tuotteita, voivat saada DEPBS-järjestelmän etuuksia.

(60) Erään viejän väitteelle, että järjestelmässä tuodut ainekset on käytettävä vientituotteen tuotantoon, eikä väitteelle, että DEPBS-hyvitysten saaminen edellyttää käytetyistä tuotantopanoksista kannettua tuontitullia, ei kuitenkaan esitetty perusteluita. Tässä yhteydessä olisi huomattava myös, etteivät Intian viranomaiset missään vaiheessa kiistäneet edellä esitettyä DEPBS-järjestelmän tosiseikkoihin perustuvaa kuvausta. Tästä syystä kyseiset väitteet oli hylättävä.

f) Tuen määrän laskeminen

(61) Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdan ja 5 artiklan mukaisesti tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavan tuen määrä laskettiin sen edun mukaan, joka vastaanottajalle todettiin koituneen tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana. Tässä yhteydessä katsottiin, että etu koituu pyynnön esittäjälle sillä hetkellä, kun vientitapahtuma suoritetaan järjestelmän mukaisesti. Kyseisellä hetkellä Intian viranomaisten on siis luovuttava tulleista, ja tämä luopuminen on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua taloudellista tukea. Kuten edellä 51 kappaleessa todetaan, Intian viranomaiset eivät voi enää vaikuttaa tuen myöntämiseen eivätkä tuen määrään sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat antaneet viennin lähetysasiakirjan, josta muun muassa käy ilmi kyseiselle vientitapahtumalle myönnettävä DEPBS-hyvitys. Samassa kappaleessa todetaan myös, että tosiasiallisen viennin ja DEPBS-lisenssin myöntämisen välisenä aikana DEPBS-prosenteissa tapahtuneet muutokset eivät vaikuta annettavan edun määrään taannehtivasti. Lisäksi, kuten edellä 52 kappaleessa todetaan, yritykset voivat Intian kirjanpitonormien mukaisesti kirjata DEPBS-hyvitykset suoritusperusteella tulona tileihin vientihetkellä. Koska yritys tietää saavansa DEPBS-järjestelmän mukaista tukea ja tosiasiassa etuja muistakin järjestelmistä, se on kilpailun kannalta paremmassa asemassa, sillä se voi tuet huomioon ottaen tarjota alhaisempia hintoja.

(62) Tasoitustullin käyttöönoton perusteena on kuitenkin oikaista epäterveet kaupan käytännöt, jotka perustuvat laittomaan kilpailuetuun. Edellä esitetyn perusteella katsotaan asianmukaiseksi arvioinniksi, että DEPBS-järjestelmästä saatu etu on kaikista järjestelmän mukaisista vientitapahtumista tutkimusajanjakson aikana hankittujen hyvitysten summa.

(63) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset eivät ole johtaneet tämän laskentatavan muuttamiseen. Euroopan yhteisöt ovat jo käyttäneet uutta menetelmää viime aikoina esimerkiksi grafiittielektrodijärjestelmän tapauksessa[7]. Myöskään oikeusvarmuuden ja perustellun luottamuksen periaatteet eivät ole esteenä menetelmän muuttamiselle. Ensinnäkään uusi menetelmä ei johda järjestelmän täydelliseen uudelleenarviointiin; järjestelmä on aina todettu tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavaksi. Muutos koskee ainoastaan tuen määrän laskentaa, jotta sen yhteys tosiasialliseen tilanteeseen tiettynä tutkimusajanjaksona on selvempi. Toiseksi uuden menetelmän taustalla ovat muun muassa komission viimeaikaisissa tutkimuksissa toteamat tosiseikat eli esimerkiksi se, että Intian kirjanpitonormien mukaisesti DEPBS-hyvitykset kirjataan suoritusperusteella ja että hyvityksiä koskeviin hakemuksiin ei tosiasiallisesti sovelleta määräaikoja vienti- ja tuontipolitiikassa. Lisäksi toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitettyjen huomautusten perusteella on varmistunut, että kyseisestä järjestelmää sovellettaessa viejä on vientitapahtuman hetkellä saanut peruuttamattoman oikeuden DEPBS-hyvityksiin. Kyseinen hetki on ratkaisevan tärkeä määritettäessä edun koituminen edellä 61 kappaleessa esitetyn mukaisesti; myöhemmällä käytöllä ei ole merkitystä, sillä etuun oikeutettu viejä on jo taloudellisesti paremmassa asemassa.

(64) Toisin kuin eräät vientiä harjoittavat tuottajat esittävät, myös sellaiset DEPBS-hyvitykset, jotka on saatu muiden tuotteiden kuin tarkasteltavana olevan tuotteen viennissä, oli otettava huomioon määriteltäessä tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton mahdollistavien DEPBS-hyvitysten määrää. DEPBS-järjestelmässä ei mitenkään velvoiteta käyttämään hyvityksiä tiettyyn tuotteeseen liittyvien tuotantopanosten tullittomaan tuontiin. Sen sijaan DEPBS-hyvitykset ovat vapaasti siirrettävissä, niitä voidaan jopa myydä ja käyttää minkä tahansa tuontirajoitusten alaan kuulumattomien tavaroiden tuontiin (tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantopanokset kuuluvat tähän ryhmään) tuotantohyödykkeitä lukuun ottamatta. Näin ollen tarkasteltavana oleva tuote voi saada etua kaikista annetuista DEPBS-hyvityksistä.

(65) Lisäksi tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson jälkeen tapahtuneita DEPBS-prosenttien alentamisia ei voida ottaa huomioon, koska perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaan tutkimusjakson jälkeistä aikaa koskevia tietoja ei tavallisesti oteta huomioon. Ei myöskään ole takuita siitä, että Intian viranomaiset eivät nosta DEPBS-kantoja tulevaisuudessa.

(66) Perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti tuen hankinnassa syntyneet välttämättömät kulut vähennettiin perustelluista pyynnöistä näin määritellyistä hyvityksistä, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona saadulle viennin kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Järjestelmästä sai tarkastelua koskevan tutkimuksen aikana tukea viisi yritystä; tuki vaihteli 3,2 ja 8,0 prosentin välillä (katso jäljempänä 154 kappaleessa oleva taulukko).

3. Vientiin suuntautuneiden yksikköjen järjestelmä (Export Oriented Units Scheme, EOUS) / Erityistalousalueiden järjestelmä (Special Economic Zones Scheme, SEZS)

a) Oikeusperusta

(67) Kyseisiä järjestelmiä selostetaan EXIM-policy 02–07 -asiakirjan luvussa 6 (EOUS) ja HOP I 02–07 -käsikirjan luvussa 7 (SEZS).

b) Tukikelpoisuus

(68) Kaikki yritykset, jotka periaatteessa sitoutuvat viemään koko tavara- tai palvelutuotantonsa – lukuun ottamatta yksinomaan kauppiaina toimivia yrityksiä – voidaan perustaa SEZS- tai EOUS-järjestelmien mukaisesti. Palvelualan ja maatalouden alan yrityksistä poiketen teollisuusyritysten on kuitenkin tehtävä tietty vähimmäismäärä investointeja käyttöomaisuuteen (10 miljoonaa Intian rupeeta) voidakseen saada tukea EOUS-järjestelmästä.

c) Käytännön toteutus

(69) SEZS-järjestelmä on aiemman vientiteollisuuden vapaa-alueiden järjestelmän ( Export Processing Zones Scheme, EPZS ) seuraaja. Erityistalousalueet (SEZ) ovat tarkkaan rajattuja tullittomia erityisalueita, joita pidetään EXIM-policy 02–07 -asiakirjassa toisen maan alueena kaupan, tullien ja verojen näkökulmasta. Nyt on toiminnassa 14 tällaista erityisaluetta, ja Intian viranomaiset ovat hyväksyneet 13 uuden alueen perustamisen.

(70) Vientiin suuntautuneet yksiköt (EOU) taas ovat maantieteellisesti joustavampia ja niitä voidaan perustaa minne tahansa Intiaan. Järjestelmä täydentää SEZS-järjestelmää.

(71) Vientiin suuntautuneen yksikön tai erityistalousalueen asemaa koskevassa hakemuksessa on mainittava seuraavien viiden vuoden ajalta tiedot muun muassa suunnitelluista tuotantomääristä, viennin arvioidusta arvosta, tuontitarpeista ja kotimarkkinahankintojen tarpeista. Jos viranomaiset hyväksyvät yrityksen hakemuksen, yritykselle ilmoitetaan hyväksymisen edellytyksistä. Erityistalousalueella sijaitsevan yrityksen ja vientiin suuntautuneen yksikön asemaa koskeva sopimus on voimassa viisi vuotta. Sopimus voidaan uusia useammaksi kaudeksi.

(72) Olennaista kyseisille alueille tai yksiköille on EXIM-policy 02–07 -asiakirjan velvoite, jonka mukaan niiden on saavutettava nk. nettovaluutta-ansiot eli viennin kokonaisarvon on viiden vuoden viitekautena oltava suurempi kuin tuontituotteiden kokonaisarvo.

(73) Erityistalousalueella olevat yritykset ja vientiin suuntautuneet yksiköt voivat saada seuraavia etuja:

i) vapautus kaikenlaisten valmistukseen, tuotantoon tai käsittelyyn tarvittavien tai niiden yhteydessä käytettävien tavaroiden (myös tuotantohyödykkeiden, raaka-aineiden ja kulutustavaroiden) tuontitulleista;

ii) vapautus kotimarkkinoilta hankittujen tavaroiden valmisteverosta;

iii) paikallisilla markkinoilta hankituista tavaroista maksetun valtion liikevaihtoveron palauttaminen;

iv) mahdollisuus myydä osa tuotannosta kotimarkkinoilla niin, että valmiiseen tuotteeseen sovellettavat maksut maksetaan, mikä poikkeaa yleisestä vaatimuksesta, joka edellyttää koko tuotannon viemistä;

v) vapautus viennistä saadusta myyntivoitosta yleensä kannettavasta tuloverosta tuloverolain 10A tai 10B §:n nojalla kymmenen vuoden ajan toiminnan alkamisesta, kuitenkin enintään vuoteen 2010 asti;

vi) osakepääoma voi olla 100-prosenttisesti ulkomaisessa omistuksessa.

(74) Vaikka järjestelmien edut ovat keskenään verrattavissa, myös tiettyjä eroja on. Esimerkiksi ainoastaan vientiin suuntautunut yksikkö voi saada 50 prosentin alennuksen kotimarkkinamyynnistä kannettavista maksuista, kun taas erityistalousalueilla toimivien yritysten on maksettava ne täysimääräisinä. Vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä enintään 50 prosenttia liikevaihtonsa arvosta kotimarkkinoilla alennetuin maksuin.

(75) Näiden järjestelmien mukaisesti toimivat yksiköt ovat tullivalvonnassa olevia yksikköjä tullilain 65 §:n mukaisesti.

(76) Niillä on oikeudellinen velvoite pitää määrätynmuotoista kirjaa kaikesta tuonnista, kaikkien tuotujen ainesten kulutuksesta ja käytöstä sekä kaikesta toteutuneesta viennistä. Nämä tiedot on toimitettava toimivaltaisille viranomaisille näiden vahvistamin säännöllisin väliajoin (neljännesvuosittain tai vuosittain annettavat toimintakertomukset).

(77) Vientiin suuntautuneen yksikön tai erityistalousalueen yksikön ei kuitenkaan missään vaiheessa tarvitse osoittaa tuotujen lähetysten yhteyttä vientiin, muihin yksikköihin tehtäviin siirtoihin, kotimarkkinamyyntiin tai varastoihin ( HOP I 02–07 , lisäyksen 14-I kohta 10.2 ja lisäyksen 14-II kohta 13.2).

(78) Kotimarkkinamyynnin lähetysten ja niiden kirjaamisen varmistus perustuu omavastuisuuteen. Vientiin suuntautuneen yksikön vientilähetysmenettelyjä valvoo kyseisessä yksikössä pysyvästi toimiva tulli- ja valmisteverovirkailija. Yrityksen on korvattava Intian valtiolle tällaisen pysyvän tullivalvonnasta vastaavan virkailijan palkka.

(79) Kaikki erityistalousalueiden yksikköjen toiminta kyseisellä alueella, myös vienti ja tavaroiden jälleentuonti, perustuu omavastuisuuteen, ellei toisin määrätä ( HOP I 02–07 -asiakirjan lisäyksen 14-II kohta 29). Tulliviranomaiset eivät siis rutiininomaisesti tarkasta erityistalousalueiden yksikköjen vientilähetyksiä.

(80) Tässä tapauksessa yksi yhteistyössä toiminut viejä käytti EOUS-järjestelmää. Koska SEZS-järjestelmää ei käytetty, tässä yhteydessä ei ole tarpeen arvioida, mahdollistaako se tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton. Kyseinen yhteistyössä toiminut viejä käytti EOUS-järjestelmää tuodakseen maahan raaka-aineita ja tuotantohyödykkeitä tuontitulleitta, hankkiakseen tuotteita kotimarkkinoilta valmisteveroitta ja saadakseen liikevaihtoveron palautuksen sekä voidakseen myydä osan tuotannostaan kotimarkkinoilla. Se sai siis kaikki 73 kappaleen i–iv kohdassa mainitut edut. Kyseinen viejä sai etuja myös EOUS-järjestelmän tuloverosta vapauttamista koskevien säännösten perusteella. Koska kyseinen tuloverosta vapauttaminen kuuluu yleisemminkin käytettävissä olevan tuloverosta vapauttamisen järjestelmän piiriin, sitä arvioidaan jäljempänä 117 ja 118 kappaleessa.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(81) Eräs vientiä harjoittava tuottaja huomautti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että EOUS-järjestelmä voi mahdollistaa tasoitustoimenpiteiden käyttöönoton ainoastaan, jos kotimarkkinamyynnistä maksetut maksut eivät kata kokonaan tuontitullivapautuksia, joita on saatu kotimarkkinoilla myydyn tuotannon tuotantopanosten tuonnin yhteydessä (liiallinen tullinpalautus). Viejä katsoi, että EOUS-järjestelmässä, joka sen mukaan vastaa EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmää, sovelletaan perusasetuksen liitteiden I, II ja III mukaista tarkastusjärjestelmää. Se väitti, että Intian viranomaiset eivät edellytä tuotantopanosten ja niitä käyttäen tuotetun vientituotannon yhteyksien osoittamista lähetyskohtaisesti (katso 77 kappale), koska sitä ei edellytetä myöskään perusasetuksen tai WTO:n tukia ja tasoitustulleja koskevan sopimuksen mukaisessa tarkastusjärjestelmässä. Lisäksi viejä mainitsi, että tuotantopanosten ja tuotannon yhteys ilmenee yrityksen sisäisestä eräkirjanpitojärjestelmästä. Se huomautti myös, että sen kotimarkkinamyynti oli alle 5 prosenttia sen myynnistä tutkimusajanjaksolla. Se väitti samaten, että Intian viranomaisten määräajoin tekemä kuukausittaisten liikevaitoveroilmoitusten tarkastelu vastasi riittävän hyvin perusasetuksen tarkastusjärjestelmiä koskevia vaatimuksia.

(82) Viejä väitti edelleen, että i) laskelmissa ei pitäisi käyttää tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuotujen raaka-aineiden määrää, joka ilmoitetaan kyseisen yksikön vuosikertomuksen kohdassa 19, vaan pitäisi käyttää kohdassa 20 ilmoitettua kyseisenä aikana kulutettujen raaka-aineiden määrää, ja ii) tuotantohyödykkeiden tuonnin yhteydessä kantamattomien tullien kohdentamisajanjakson olisi perustuttava yrityskohtaiseen poistoaikaan eikä kaikkien vientiä harjoittavien tuottajien keskimääräiseen poistoaikaan. Lisäksi se väitti, että Intian tutkimusajanjakson aikaisen kaupalliseen korkoon perustuvan lisätyn koron määrä olisi laskettava kyseisen yksikön painotetulle keskimääräiselle perustasolle tutkimusajanjakson aikana.

e) EOUS-järjestelmää koskevat päätelmät

(83) Vientiin suuntautuneiden yksikköjen saama vapautus kahdesta eri tuontitullista (perustulli ja erityinen lisätulli) ja liikevaihtoveron palauttaminen ovat perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua Intian viranomaisten taloudellista tukea. Valtio luopuu tulosta, joka kannettaisiin, jos järjestelmää ei sovellettaisi, mistä vientiin suuntautunut yksikkö sai etua perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, koska sen maksuvalmius parani, kun sen ei tarvinnut maksaa yleensä maksettavia tulleja ja kun se sai liikevaihtoveron palautuksen.

(84) Vapautus valmisteverosta ja sitä vastaavasta tuontitullista (erityinen lisätulli) ei kuitenkaan merkitse sitä, että valtio luopuu tuloista, jotka muutoin kannettaisiin. Jos valmisteveroa ja erityistä lisätullia maksettaisiin, niitä voitaisiin käyttää hyvityksinä omia tulevia vero- ja tullimaksuja vastaan nk. CENVAT-järjestelmässä. Kyseiset verot ja tullit eivät siis ole lopullisia. CENVAT-hyvitysten vuoksi lopulliset verot ja tullit kannetaan ainoastaan lisäarvosta, ei tuotantopanoksista.

(85) Näin ollen ainoastaan vapautus perustullista ja erityisestä lisätullista sekä liikevaihtoveron palautus ovat perusasetuksen 2 artiklassa tarkoitettua tukea. Ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia, joten perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti ne ovat erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista tukea. Vientiin suuntautuneen yksikön vientitavoite, josta säädetään EXIM-policy 02–07 -asiakirjan kohdassa 6.1, on etujen saamisen olennainen edellytys.

(86) Lisäksi näitä tukia ei, toisin kuin eräs viejä esittää, voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Ne eivät ole perusasetuksen liitteessä I olevan h ja i alakohdan, liitteen II (palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) ja liitteen III (korvaavien tuotantopanosten palautuksen määrittely ja sitä koskevat säännöt) tarkkojen edellytysten mukaisia. EOUS-järjestelmän ja EY:n sisäisen jalostuksen järjestelmän väitetyllä samankaltaisuudella ei ole tässä yhteydessä merkitystä, sillä EY:n järjestelmää ei tarkastella tässä tutkimuksessa.

(87) Jos liikevaihtoveron palautusta ja tuontitullista vapauttamista hyödynnetään tuotantohyödykkeiden ostamisessa, tämä jo itsessään on sallittuja tullinpalautusjärjestelmiä koskevien sääntöjen vastaista, koska kyseisiä hyödykkeitä ei kuluteta tuotantoprosessissa, kuten liitteessä I olevassa h alakohdassa (liikevaihtoveron palautus) ja i alakohdassa (tuontitullien peruuttaminen) edellytetään. Viejä vastusti tätä analyysia väittäen, että koska tuotantohyödykkeet ovat tuotannon kannalta välttämättömiä, niitä ei sellaisenaan voida sulkea sallittujen tullinpalautusjärjestelmien ulkopuolelle. Nämä perustelut eivät kuitenkaan saa vastakaikua liitteessä I olevasta h ja i alakohdasta, joiden sanamuodosta käy selvästi ilmi, että tuotantohyödykkeitä käytetään tuotannossa, ei kuluteta siinä. Näin ollen väitettä ei voida hyväksyä.

(88) Myös muiden järjestelmästä saatavien etujen suhteen ja viejän näkökantojen huolellisesta tarkastelusta huolimatta vahvistettiin lisäksi, että Intian viranomaisilla ei ole käytössä tehokasta tarkastusjärjestelmää tai -menettelyä, jolla voitaisiin varmistaa, onko vientituotteen tuotannossa kulutettu tulleitta tai liikevaihtoveroitta hankittuja tuotantopanoksia ja missä määrin (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 4 alakohta ja korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelyjen osalta perusasetuksen liitteessä III olevan II kohdan 2 alakohta).

(89) Vientiin suuntautunut yksikkö voi myydä huomattavia määriä tuotannostaan kotimarkkinoilla, jopa 50 prosenttia vuotuisesta liikevaihdostaan. Laissa ei näin ollen ole velvoitetta viedä kaikki valmistuksen tuloksena olevat tuotteet. Lisäksi varmennuksen omavastuisuuden vuoksi kyseistä kotimarkkinakauppaa ei ohjaa tai valvo valtion virkailija. Vientiin suuntautuneen yksikön tullivalvonnassa olevat toimitilat ovat ainakin osittain Intian viranomaisten fyysisen valvonnan ulkopuolella. Tämä korostaa kuitenkin muiden valvontaan liittyvien tekijöiden merkitystä. Erityisesti tuotantopanosten ja tuloksena olevien vientituotteiden yhteyden säilyttämisen valvonta on tärkeää tullinpalautusjärjestelmän tarkastusjärjestelmässä. Katsottiin, että tässä tutkimuksessa kyseessä ollut vientiin suuntautunut yksikkö ei myynyt tutkimusajanjaksona kotimarkkinoilla 50:ä prosenttia kokonaisliikevaihdostaan, vaan ainoastaan noin 5 prosenttia. Tällä ei kuitenkaan ole vaikutusta sovelletun tarkastusjärjestelmän asianmukaisuuden yleisen arvioinnin kannalta.

(90) Muiden valvontatoimien osalta muistutettakoon, että kuten edellä 77 kappaleessa mainitaan ja viejän esittämien näkökantojen perusteella on voitu varmistaa, vientiin suuntautuneella yksiköllä ei missään vaiheessa ole oikeudellista velvoitetta osoittaa tuotujen lähetysten ja vastaavan tuloksena olevan tuotteen toimitusten välisiä yhteyksiä. Intian viranomaiset voisivat kuitenkin ainoastaan lähetyksiä tarkkailemalla saada riittävät tiedot tuotantopanosten lopullisista käyttötarkoituksista voidakseen varmistaa, että vapautus tullista/liikevaihtoverosta ei ole suurempi kuin vientituotannon tuotantopanosten arvo. Itsearviointiin perustuvat kuukausittaiset kotimarkkinamyynnin veroilmoitukset, joita Intian viranomaiset tietyin väliajoin arvioivat, eivät ole riittäviä valvonnan kannalta. Myöskään yritysten sisäiset järjestelmät, jollaisten pitämiseen ei ole oikeudellista velvoitetta vienti- ja tuontipolitiikassa, esimerkiksi eräkirjanpitojärjestelmä, eivät voi korvata tullinpalautusjärjestelmän valvontaa. Lisäksi tullinpalautusjärjestelmien valvonnan suunnittelun ja täytäntöönpanon pitäisi olla viranomaisten tehtävä eikä tällaisen tietojärjestelmän perustamista pitäisi jättää kunkin asianomaisen yrityksen johdon harkinnan varaan. Sekä yritykseltä että Intian viranomaisilta pyydettiin Intian viranomaisten tarkastusraportteja, mutta sellaisia ei koskaan toimitettu, joten niistä ei ole näyttöä. Tämän vuoksi vahvistetaan, että koska vientiin suuntautuneelta yksiköltä ei Intian vienti- ja tuontipolitiikan mukaisesti nimenomaisesti vaadita tuotantopanosten ja tuloksena olevien tuotteiden välisen yhteyden osoittamista, Intian viranomaisilla ei ollut olemassa tehokasta valvontajärjestelmää, jonka perusteella olisi voitu määrittää, mitä tuotantopanoksia vientituotannossa käytettiin ja missä määrin.

(91) Intian viranomaiset eivät myöskään tehneet tosiasiallisesti käytettyihin tuotantopanoksiin perustuvaa lisätutkimusta, vaikka sellainen tavallisesti olisi tehtävä silloin, kun tehokasta tarkastusjärjestelmää ei ole käytetty (perusasetuksen liitteessä II olevan II kohdan 5 alakohta ja liitteessä III olevan II kohdan 3 alakohta); viranomaiset eivät myöskään osoittaneet, että liiallista tuontitullien palauttamista ei olisi tapahtunut. Muistutettakoon, että tällainen lisätutkimus olisi tavallisesti periaatteessa tehtävä ennen tutkimuksen yhteydessä tehtäviä tarkastuskäyntejä, jotta tarkastuksen päätelmät voitaisiin tehdä lisätutkimuksen tiedot asianmukaisesti huomioon ottaen (perusasetuksen 11 artiklan 8 kohta ja 26 artiklan 1 kohta).

f) Tuen määrän laskeminen

(92) Koska sallittua tullinpalautusjärjestelmää tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmää ei sovelleta, tasoitustoimenpiteiden alainen etu on tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuonnista yleensä kannettavien tuontitullien (perustulli ja erityinen lisätulli) koko peruutettu määrä sekä liikevaihtoveron palautus samana ajanjaksona.

(93) Viejän pyyntö siitä, että huomioon otettaisiin ainoastaan niiden kantamattomien tullien ja liikevaihtoveron määrä, jotka liittyivät tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona kulutettuihin tuotantopanoksiin, hylättiin. Perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu edun antaminen tapahtuu jo hankittaessa tuotantopanoksia tulleitta tai liikevaihtoverotta, koska tullit kannettaisiin yleensä siinä vaiheessa.

i) Tuontitulleista (perustulli ja erityinen lisätulli) vapauttaminen ja liikevaihtoveron palauttaminen raaka-aineiden osalta

(94) EOUS-järjestelmää käyttäneen viejän tuen määrä laskettiin tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tuotantoa varten maahantuoduista aineksista eli irtovalmisteena olevien lääkkeiden ja välituotteiden kantamatta jääneiden tullien (perustulli ja erityinen lisätulli) ja samana ajanjaksona kyseisen tuotantosektorin osalta palautetun liikevaihtoveron perusteella. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona lääketeollisuuden irtovalmistesektorin, jäljempänä ’sektori’, viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Näin saatu tukimarginaali oli 29,6 prosenttia.

ii) Vapautus tuontitulleista (perustulli ja erityinen lisätulli) tuotantohyödykkeiden osalta

(95) Toisin kuin raaka-aineet, tuotantohyödykkeet eivät fyysisesti sisälly valmiisiin tuotteisiin. Perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkimuksen kohteena olevalle yritykselle koitunut etu on laskettu tuotantohyödykkeiden tuonnissa kantamattomien tullien määrän perusteella jakamalla se ajanjaksolle, joka vastaa näiden tuotantohyödykkeiden tavanomaista poistoaikaa kyseisellä tuotannonalalla. Tavanomainen poistoaika määritettiin kaikkien yhteistyössä toimineiden viejien käyttämien poistoaikojen painotetun keskiarvon perusteella. Tutkimuksen kohteena olevan vientiin suuntautuneen yksikön pyyntö yrityskohtaisen poistoajan käyttämisestä oli hylättävä, koska ”tavanomainen” ei tarkoita samaa kuin ”yksilöllinen”, vaan ”edustava keskiarvo”. Näin laskettua tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle kohdennettua määrää on oikaistu lisäämällä siihen kyseisen ajanjakson korko, jotta se paremmin ilmentäisi ajan myötä saavutetun edun arvoa ja järjestelmästä edunsaajalle koitunutta kokonaisetua. Lisätyn koron määrä perustui Intiassa tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana vallinneeseen kaupalliseen korkoon. Viejän alhaisemman keskimääräisen korkotason soveltaminen, mitä tämä pyysi, ei johtanut erilaiseen tulokseen, vaan tukimarginaali pysyi samana. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona sektorin viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Näin saatu tukimarginaali oli 1,3 prosenttia.

(96) EOUS-järjestelmästä asianomaiselle yritykselle koituneen tuen kokonaistukimarginaali on näin ollen 30,9 prosenttia.

4. Tuotantohyödykkeiden tuonti etuustullein (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)

a) Oikeusperusta

(97) EPCGS-järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on EXIM-policy 02–07 -asiakirjan luvussa 5 ja HOP I 02–07 -käsikirjan luvussa 5.

b) Tukikelpoisuus

(98) Valmistajaviejät ja kauppiasviejät, jotka ovat ”sidoksissa” valmistajiin ja palveluntarjoajiin, voivat hakea tämän järjestelmän mukaista tukea.

c) Käytännön toteutus

(99) Tiettyihin vientivelvoitteisiin sitoutumisen edellytyksellä yritys voi tuoda (uusia ja huhtikuusta 2003 myös käytettyjä, enintään kymmenen vuotta vanhoja) tuotantohyödykkeitä alennetulla tullilla. Intian viranomaiset antavat tätä varten pyynnöstä maksullisen EPCGS-lisenssin. Huhtikuusta 2000 järjestelmässä on sovellettu kaikkiin sen mukaisesti tuotuihin tuotantohyödykkeisiin alennettua, 5 prosentin tuontitullia. Maaliskuun 31 päivään 2000 saakka sovellettiin tosiasiallista 11 prosentin tullia (johon sisälty 10 prosentin lisämaksu) ja erityisen arvokkaassa tuonnissa nollatullia. Vientivelvoitteen täyttämiseksi maahantuotuja tuotantohyödykkeitä on käytettävä tietyn vientituotteiden määrän tuottamiseen tiettynä aikana.

(100) EPCGS-lisenssin haltija voi hankkia tuotantohyödykkeet myös kotimarkkinoilta. Tällöin tuotantohyödykkeiden kotimarkkinoilla toimiva valmistaja voi tuoda tullitta maahan kyseisten tuotantohyödykkeiden valmistuksessa tarvittavia aineksia. Vaihtoehtoisesti kotimarkkinoilla toimiva valmistaja voi saada vientiin rinnastettavassa toiminnassa saatavat edut toimittaessaan tuotantohyödykkeitä EPCGS-lisenssin haltijalle.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(101) Intian viranomaiset ja yksi vientiä harjoittava tuottaja väittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että i) tuotantohyödykkeiden suhteen käytettyä poistoaikaa ei ollut ilmoitettu asianmukaisesti asianomaisille osapuolille ja että ii) ei ollut esitetty riittävän selvästi, miksi ja miten paljon korkoa oli lisätty tasoitustoimenpiteiden alaisen tuen määrän laskemisen yhteydessä.

e) EPCGS-järjestelmää koskevat päätelmät

(102) EPCGS-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Tullinalennus on Intian viranomaisten taloudellista tukea, koska kyseinen etu vähentää Intian valtion tuloja tulleista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi tullinalennuksesta koituu etua viejälle, koska tullien kantamatta jättäminen tuonnin yhteydessä lisää tämän maksuvalmiutta.

(103) Lisäksi EPCGS-järjestelmä on oikeudellisesti vientituloksesta riippuva, koska lisenssejä ei voi saada ilman sitoumusta viedä tuotteita. Tämän vuoksi sen katsotaan olevan perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti erityistä ja tasoitustoimenpiteiden alaista.

(104) Tätä järjestelmää ei voida pitää perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna sallittuna tullinpalautusjärjestelmänä tai korvaavien tuotantopanosten palautusjärjestelmänä. Tuotantohyödykkeet eivät kuulu tällaisten sallittujen järjestelmien piiriin, kuten perusasetuksen liitteessä I olevassa i alakohdassa säädetään, koska niitä ei kuluteta vientituotteiden tuotannossa.

f) Tuen määrän laskeminen

(105) Tuen määrä laskettiin perusasetuksen 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti tuotantohyödykkeiden tuonnissa kantamattomien tullien perusteella jakamalla se ajanjaksolle, joka vastaa näiden tuotantohyödykkeiden tavanomaista poistoaikaa antibioottiteollisuudessa. Vakiintuneen käytännön mukaisesti näin laskettua tarkastelua koskevalle tutkimusajanjaksolle kohdennettua määrää on oikaistu lisäämällä siihen kyseisen ajanjakson korko, jotta se ilmentäisi ajan myötä saavutetun edun koko arvoa. Intiassa tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana vallinnutta kaupallista korkoa pidettiin soveltuvana korkona tähän tarkoitukseen. Tuen saamiseksi välttämättömät kustannukset vähennettiin tästä määrästä perusasetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jolloin saatiin tuen määrä (osoittaja). Tuen määrä on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin liikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Järjestelmästä sai tarkastelua koskevan tutkimuksen aikana tukea neljä yritystä. Saadun tuen määrät olivat vähäpätöisiä.

(106) Koska EPCGS-järjestelmään ei tässä tapauksessa sovelleta tasoitustoimenpiteitä, ei ole tarpeen tarkastella sitä koskevia toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esitettyjä huomautuksia.

5. Vientiluottojärjestelmä (Export Credit Scheme, ECS).

a) Oikeusperusta

(107) Järjestelmää kuvataan yksityiskohtaisesti Intian keskuspankin ( Reserve Bank of India, RBI ) Master Circular IECD -yleiskirjeessä nro 5/04.02.02/2002-03 (valuuttamääräiset vientiluotot ulkomaanvaluuttana) ja yleiskirjeessä nro 4/04.02.02/2002-03 (rupeemääräiset vientiluotot), jotka on osoitettu kaikille Intian kaupallisille pankeille.

b) Tukikelpoisuus

(108) Valmistajaviejät ja kauppiasviejät voivat hakea tämän järjestelmän mukaista tukea.

c) Käytännön toteutus

(109) RBI asettaa tässä järjestelmässä sitovat enimmäistasot sekä Intian rupee- että valuuttamääräisten vientiluottojen koroille, joita kaupalliset pankit voivat soveltaa viejiin, jotta viejät voisivat saada luottoja kansainvälisesti kilpailukykyisillä koroilla. ECS-järjestelmässä on kaksi alajärjestelmää: ennen vientiä sovellettava vientiluottojärjestelmä ( Pre-Shipment Export Credit Scheme ), joka kattaa viejälle ennen vientiä tuotteiden oston, käsittelyn, valmistuksen, pakkaamisen ja/tai kuljetuksen rahoittamista varten annetut luotot, ja viennin jälkeen sovellettava vientiluottojärjestelmä ( Post-Shipment Export Credit Scheme ), josta voi saada käyttöpääomalainoja vientisaamisten rahoittamiseen. RBI myös velvoittaa pankit osoittamaan tietyn määrän niiden nettopankkiluotoista vientirahoitukseen.

(110) Mainittujen RBI:n yleiskirjeiden ansiosta viejät voivat saada vientiluottoja puhtaasti markkinaehtojen mukaan annettavien tavanomaisten kaupallisten luottojen (käteisluottojen) korkoa edullisemmalla korolla. Rupeemääräisiä vientiluottoja koskevan yleiskirjeen mukaisesti viejille annettavien luottojen enimmäiskorot ovat alhaisemmat kuin muilta lainanottajilta tavanomaisesti perittävät enimmäiskorot, joten ne ovat tässä mielessä edullisia korkoja. Korkotasojen ero voi olla pienempi erityisen luottokelpoisilla yrityksillä. Erityisen luottokelpoiset yritykset voivatkin saada vientiluottoja ja käteisluottoja samoin edellytyksin.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(111) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä kaksi järjestelmästä etuja saanutta viejää väitti, että ECS-järjestelmästä saatu tuki ei mahdollista tasoitustoimenpiteiden käyttöönottoa. Ne esittivät, että i) tasoitustoimenpiteiden alainen tuki edellyttää julkisten varojen siirtoa, ii) ECS-luottojen korot ovat markkinaolosuhteiden mukaisia korkoja alemmat, koska eri kaupallisten pankkien tarjoamat korkotasot eroavat toisistaan huomattavasti, ja iii) käteisluottojen korot ovat korkeampia kuin vientiluottojen korot, koska vientirahoituksen riskit ovat pienemmät ja koska valuuttamääräisten vientiluottojen tapauksessa vapaasti muunnettavien ulkomaanvaluuttojen inflaatio on pienempi kuin Intian rupeen inflaation, minkä väitettiin vaikuttavan korkotasoihin,

(112) Yksi viejä väitti lisäksi toimittamatta kuitenkaan uusia tukimarginaalia koskevia laskelmia, että laskennassa olisi käytettävä muiden pankkien kuin tarkastuskäyntien yhteydessä lainanantajapankeiksi määriteltyjen pankkien korkotasoja, ja joka tapauksessa olisi verrattava ainoastaan alhaisimpia sekä vientiluottojen että käteisluottojen korkoja. Toinen viejä väitti näyttöä kuitenkaan toimittamatta, että lainan määrää olisi alennettava 25 prosenttia, minkä osuuden se väittää edustavan omaa pääomaa, vaikka se on kirjanpidossa merkitty vieraaksi pääomaksi.

e) ECS-järjestelmää koskevat päätelmät

(113) Ensinnäkin 107 kappaleessa mainituissa RBI:n yleiskirjeissä vahvistetut ECS-luottojen edulliset korot voivat vaikuttaa alentavasti viejän korkokustannuksiin verrattuna puhtaasti markkinaolosuhteiden mukaan määräytyviin korkokustannuksiin ja tässä tapauksessa antaa tällaiselle viejälle perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua etua. Edun koitumista koskeva päätelmä tehtiin ainoastaan niiden vientiä harjoittavien tuottajien tapauksessa, joiden osalta todettiin tällaisia korkotasojen eroja. Toisin kuin edellä kuvatuissa näkökannoissa väitetään, korkotasojen erot eivät selity pelkästään kaupallisten pankkien markkinakäyttäytymisellä. Vientirahoitus ei itsessään ole kotimarkkinoille suuntautuvaa rahoitusta varmempaa. Sen riskejä pidetään itse asiassa yleensä suurempina, ja tiettyyn luottoon edellytettävistä vakuuksista päättäminen on rahoituskohteesta riippumatta kunkin kaupallisen pankin puhtaassa kaupallisessa harkinnassa. Eri pankkien korkotason erot johtuvat RBI:n politiikasta, jonka mukaan lainojen enimmäiskorot vahvistetaan yksilöllisesti kunkin kaupallisen pankin osalta. Ilman RBI:n yleiskirjeitä kaupallisilla pankeilla ei olisi velvollisuutta myöntää valuuttamääräisiä vientiluottoja ottaville lainanottajille mahdollisesti edullisempia korkoja. Esitettyjen näkökantojen arvioinnin yhteydessä muistutettakoon, että RBI:n yleiskirjeiden tarkoituksena on niiden mukaan tarjota vientiluottoja kansainvälisesti kilpailukykyisillä koroilla ja että RBI itse pitää vientiluottojen korkoja edullisina. Toiseksi ja huolimatta siitä, että ECS-järjestelmässä näiden edullisten luottojen myöntäjinä ovat kaupalliset pankit, kyseessä on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa tarkoitettu viranomaisten taloudellinen tuki. Tässä yhteydessä huomattakoon, ettei perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa eikä WTO:n tukia ja tasoitustulleja koskevassa sopimuksessa edellytetä, että tuen antamisesta koituisi julkisia menoja eli että Intian valtio maksaisi kaupallisille pankeille korvauksen, vaan riittää, että valtio ohjaa perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan i, ii tai iii alakohdassa tarkoitettuja toimintoja. RBI on julkinen elin ja kuuluu siis perusasetuksen 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuihin ”julkisiin viranomaisiin”. Se on täysin valtion omistuksessa, toteuttaa poliittisia tavoitteita eli esimerkiksi rahapolitiikkaa ja sen johdon nimittää Intian valtio. RBI ohjaa yksityisiä elimiä siten, että kaupallisia pankkeja sitovat muun muassa RBI:n yleiskirjeissä vahvistetut vientiluottojen enimmäiskorot sekä määräykset siitä, että kaupallisten pankkien on osoitettava tietty määrä nettopankkiluotoistaan vientirahoitukseen. Määräys velvoittaa kaupalliset pankit toteuttamaan peruasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettuja toimia eli tässä tapauksessa antamaan edullisia vientiluottoja. Tällainen varojen suora siirto tiettyjen ehtojen mukaisten lainojen muodossa on yleensä valtiolle itselleen kuuluva tehtävä, eikä käytäntö tosiasiassa eroa valtioiden yleensä harjoittamasta toiminnasta (perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohta). Tukea pidetään erityisenä ja tasoitustoimenpiteiden alaisena, sillä edullisia korkoja myönnetään ainoastaan vientirahoitukseen, joten ne ovat oikeudellisesti vientituloksesta riippuvia (perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohta).

f) Tuen määrän laskeminen

(114) Tuen määrä on laskettu tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona käytettyjen vientiluottojen korkojen ja sellaisten korkojen, jotka asianomaisen yrityksen olisi pitänyt maksaa tavanomaisista kaupallisista luotoista, määrien erotuksen perusteella. Tuen määrä (nimittäjä) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson viennin kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki on riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Eräs viejä esitti myöhässä väitteen siitä, että paikalla tehdyssä tarkastuksessa vahvistettua luoton määrää olisi alennettava 25 prosentilla, minkä osuuden se väittää edustavan omaa pääomaa; tätä ei kuitenkaan ollut mainittu ennen tarkastuskäyntiä tai sen aikanakaan eikä väitteen tueksi ole esitetty näyttöä, joten väite on hylättävä. Samaten on hylättävä väite, jonka mukaan laskennassa olisi käytettävä lainanantajapankkeja koskevia uusia tietoja tarkastuskäyntien yhteydessä annettujen tietojen sijaan, koska tietoja ei toimitettu ajoissa eikä niitä voitu varmistaa. Joka tapauksessa kyseinen viejä ei ole perustellut väitettään, jonka mukaan se vain sai vientirahoitusta kaupallisilta pankeilta mahdollisimman edullisin ehdoin. Kuusi yritystä sai etua ECS-järjestelmästä. Tuen määrä oli enintään 2,3 prosenttia.

6. Tuloverojärjestelmät (Income Tax Schemes)

a) Vientituloverosta vapautuksen järjestelmä (Export Income Tax Exemption Scheme, EITES)

i) Vuoden 1961 tuloverolain ( Income Tax Act 1961, ITA ) 80HHC §

(115) Todettiin, että neljä tutkittua viejää sai osittaisen vapautuksen tuloverosta tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona tapahtuneen vientimyynnin voittojen osalta. Tämän vapautuksen oikeusperusta on tuloverolain 80HHC §:ssä.

(116) Tämä säännös poistettiin verotusvuodesta 2005–2006 (eli 1 päivän huhtikuuta 2004 ja 31 päivän maaliskuuta 2005 välisestä tilikaudesta) alkaen. Näin ollen pyynnön esittäjä ei saa ITA:n 80HCC §:n perusteella etuja 31 päivän maaliskuuta 2004 jälkeen. Vaikka neljä tutkimuksen kohteena olevaa viejää sai järjestelmästä etuja tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona, perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti tasoitustoimenpiteisiin ei ole aihetta, koska järjestelmä on poistettu.

ii) ITA:n 10A ja 10B §

(117) Vientimyynnistä saaduista voitoista myönnettävä täysimääräinen tuloveron vapautus, jollainen myönnetään erityistalousalueille, vapaakauppa-alueille, laitteistoja tai ohjelmistoja valmistaviin teknologiakyliin (ITA:n 10A §) taikka äskettäin perustettuun vientiin suuntautuneeseen yksikköön (ITA:n 10B §) sijoittautuneille äskettäin perustetuille yrityksille kymmenenä ensimmäisenä tuotantovuonna, on edelleen voimassa 31 päivään maaliskuuta 2010 saakka.

(118) Yksi yritys sai ITA:n 10B §:n mukaisia etuja kymmenenä vuonna varainhoitovuodesta 1993–1994 alkaen. Tästä syystä kyseinen yritys ei voi enää saada ITA:n 10B §:n mukaisia etuja varainhoitovuodesta 2003–2004 alkaen. Perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti tämä järjestelmä ei tässä tapauksessa anna aihetta tasoitustoimenpiteisiin.

b) Tutkimuksen ja kehityksen tuloverokannustejärjestelmä (Income Tax Incentive for Research and Development, ITIRAD)

i) Oikeusperusta

(119) ITIRAD-järjestelmän yksityiskohtainen kuvaus on ITA:n 35(2AB) §:ssä.

ii) Tukikelpoisuus

(120) Järjestelmästä voivat saada etuja yritykset, joiden toiminta-ala on bioteknologia tai jotka valmistavat lääkkeitä ja muita farmasiatuotteita, kemikaaleja, sähkölaitteita, tietokoneita ja ohjelmistoja, televiestintälaitteita, helikoptereita, ilma-aluksia tai mahdollisesti muita tuotteita, joista voidaan erikseen ilmoittaa.

iii) Käytännön toteutus

(121) Intian tieteen ja teollisuuden alan tutkimuksesta vastaavan ministeriön hyväksymien, yritysten omien tutkimus- ja kehityslaitosten kustannuksista (muista kuin maanhankinnasta tai rakentamisesta aiheutuvista) voi tuloverotuksessa tehdä vähennyksen, jonka määrä vastaa 150:tä prosenttia tosiasiallisista kustannuksista. Tuloveron peruste ja näin ollen myös verorasitus pienenevät keinotekoisesti, kun olemattomista kustannuksista (jollaisia siis ei tosiasiassa ole aiheutunut) voidaan tehdä 50 prosentin alennus.

iv) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(122) Eräs järjestelmästä etua saanut viejä esitti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä seuraavaa: ITIRAD-järjestelmä ei oikeuta tasoitustoimepiteiden käyttöönottoa, koska i) vaikka se onkin rajoitettu tietyille aloille, se ei ole perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla erityistä, sillä kaikki kyseisten alojen yritykset ovat tukikelpoisia, ja ii) 31 päivän maaliskuuta 2005 jälkeen aiheutuneisiin kustannuksiin ei voi saada tukea tästä järjestelmästä ITA:n 35(2AB) §:n 5 momentin mukaisesti.

v) ITIRAD-järjestelmää koskevat päätelmät

(123) ITIRAD-järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. ITA:n 35(2AB) §:n mukainen keinotekoinen tuloveron perusteen alentaminen on Intian viranomaisten taloudellista tukea, koska se pienentää Intian tuloja veroista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi tuloveron vähennyksestä koituu etua yritykselle, koska se lisää tämän maksuvalmiutta.

(124) Intian viranomaiset toistamiseen väittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä väitettään kuitenkaan perustelematta, että ITIRAD-järjestelmän tukikelpoisuus perustuu objektiivisiin arviointiperusteisiin, eikä järjestelmä siis ole erityinen. ITA:n 35(2AB) §:n sanamuodosta käy kuitenkin selvästi ilmi, että ITIRAD-järjestelmä on oikeudellisesti erityinen perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä ja näin ollen tasoitustoimenpiteiden alainen. Järjestelmän tukikelpoisuus ei määräydy objektiivisin, puolueettomin arviointiperustein perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Ainoastaan tietyt, 120 kappaleessa mainitut tuotannonalat voivat saada etua tästä järjestelmästä; Intian viranomaiset eivät ole saattaneet järjestelmää kaikkien alojen käytettäväksi. Toisin kuin mitä eräs viejä esittää, tällainen rajoittaminen tekee tuesta erityisen, koska perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa mainittu ”tuotannonalojen ryhmän” käsite merkitsee sitä, että tuki on rajoitettu tietyille aloille. Rajoitus ei ole luonteeltaan taloudellinen ja laajalti sovellettava kuten esimerkiksi työntekijöiden määrään tai yrityksen kokoon liittyvät rajoitukset.

(125) Lisäksi väite siitä, että 31 päivän maaliskuuta 2005 jälkeen aiheutuneet kustannukset eivät kuulu järjestelmän piiriin, ei merkitse sitä, että järjestelmään ei voitaisi kohdistaa tasoitustoimenpiteitä perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Ei ole toimitettu näyttöä siitä, että järjestelmä ei enää ollut käytössä tarkastelua koskevan tutkimuksen päätelmien tekohetkellä tai että viejä ei enää saa etuja kyseisestä järjestelmästä. ITIRAD-järjestelmä on päinvastoin voimassa koko arviointivuoden 2005/2006 (eli varainhoitovuoden 2004/2005) ajan ja siitä voi siis edelleen saada etuja. Viejä ei myöskään ole perustellut väitettään siitä, että Intian viranomaiset eivät aio jatkaa ohjelmaa. Ohjelmaa on itse asiassa jatkettu jo aiemmin[8]. Ei ole osoitettu, että järjestelmän soveltamista ei pidennetä uudella rahoituslailla; Intian viranomaiset eivät nimittäin kuulemisen tai toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä millään tavalla maininneet, että i) järjestelmän soveltaminen päättyisi 31 päivänä maaliskuuta 2005 tai ii) järjestelmää ei korvattaisi vastaavalla tuloverolainsäädännöllä kyseisenä päivänä.

vi) Tuen määrän laskeminen

(126) Tuen määrä on laskettu tarkastelua koskevana tutkimusajanjaksona ITA:n 35(2AB) §:n säännöksiä sovellettaessa ja ilman niiden soveltamista kannettavan tuloveron määrien erotuksen perusteella. Tuen määrä (nimittäjä) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kokonaisliikevaihdolle; se on nimittäjä, koska tuki koskee kaikkea myyntiä (sekä kotimarkkina- että vientimyyntiä) eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Tämän perusteella yhden ITIRAD-järjestelmästä etuja saaneen yrityksen tukimarginaaliksi vahvistettiin 1,5 prosenttia.

III. Alueelliset järjestelmät

1. Gujaratin ja Punjabin osavaltioiden teollisuuden kannustejärjestelmät (Industrial Incentive Schemes, IIS)

(127) Gujaratin ja Punjabin osavaltiot myöntävät tukikelpoisille teollisuusyrityksille kannustimia liikevaihto- ja/tai kauppaveron vapautuksen tai lykkäämisen muodossa näiden osavaltioiden taloudeltaan kehittymättömien alueiden teollisuuden kehittämiseksi. Koska nämä järjestelmät ovat käytännössä samanlaiset, niitä arvioidaan yhdessä.

a) Oikeusperusta

(128) Gujaratin osavaltion hallituksen järjestelmän soveltamista kuvataan yksityiskohtaisesti sen 16 päivänä lokakuuta 1990 antamassa päätöslauselmassa nro INC-1090-1023-(2)-I(GR No.2) ja Punjabin osavaltion hallituksen järjestelmää kuvataan vastaavasti sen 20 päivänä maaliskuuta 1996 antamassa päätöslauselmassa nro 15/43/96-5IB/2238.

b) Tukikelpoisuus

(129) Järjestelmistä voidaan myöntää tukia yrityksille, jotka perustavat kehittymättömälle alueelle uuden teollisuuslaitoksen tai laajentavat merkittävästi tällaisella alueella sijaitsevaa olemassa olevaa teollisuuslaitosta. On kuitenkin olemassa kattavat ei-tukikelpoisten tuotannonalojen luettelot, joiden perusteella tiettyjen toiminta-alojen yritykset eivät voi hyötyä kannustejärjestelmistä.

c) Käytännön toteutus

(130) Järjestelmissä edellytetään, että yritysten on investoitava kehittymättömille alueille. Kyseiset asianomaisten kahden osavaltion alueet luokitellaan eri luokkiin niiden taloudellisen kehittyneisyyden mukaan, kun taas tietyt muut alueet eivät voi lainkaan saada etuja näistä kannustejärjestelmistä. Kannusteiden määrää laskettaessa tärkeimpänä perusteena käytetään investoinnin määrää ja aluetta, jolle yritys sijoittautuu tai on sijoittautunut.

(131) Kannusteita voidaan myöntää milloin tahansa, sillä ei ole olemassa aikarajoja kannusteita koskevien hakemusten tekemiselle tai määrällisten perusteiden täyttämiselle.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(132) IIS-järjestelmistä tukia saaneet kaksi viejää esittivät toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että i) IIS-järjestelmissä ei ole kyse vientituesta, ii) IIS-järjestelmät vain korvaavat ylimääräiset kulut, joita aiheutuu siitä, ettei asianomaisilla kehittymättömillä alueilla ole käytetävissä asianmukaista infrastruktuuria, ja iii) toinen viejistä ei ole saanut järjestelmästä tukea 5 päivän heinäkuuta 2003 jälkeen.

e) IIS-järjestemiä koskeva päätelmä

(133) Järjestelmistä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Ne ovat Gujaratin ja Punjabin osavaltioiden taloudellista tukea, koska kannusteet eli tässä tapaksessa vapautukset liikevaihto- ja kauppaverosta vähentävät tuloja veroista, jotka muutoin kannettaisiin. Lisäksi näistä kannusteista koituu etua yritykselle, sillä ne parantavat niiden taloudellista tilannetta, koska muutoin kannettavat verot jäävät maksamatta.

(134) Lisäksi järjestelmät ovat perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla alueellisesti erityisiä, koska niitä voivat käyttää ainoastaan tietyt yritykset, jotka ovat investoineet tietyille asianomaisten osavaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluville maantieteellisille alueille. Kyseisten alueiden ulkopuolelle sijoittautuneet yritykset eivät voi käyttää niitä, ja edun taso vaihtelee lisäksi alueittain.

(135) Intian viranomaiset eivät ole yhtä mieltä tästä arviosta. Ne väittivät ensinnäkin, että kansainväliseen kauppaan ei sinänsä sovelleta liikevaihtoveroa, mistä säädetään jo Intian perustuslaissa. Viranomaisten mukaan tästä syystä järjestelmät eivät merkitse muutoin kannettavista tuloista luopumista viennin suhteen, joten ne eivät ole tukitoimenpiteiden alaisia. Toisin kuin myös kaksi viejää esitti toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen, järjestelmää ei kuitenkaan arvioitu siltä kannalta, onko se perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vientituki, keskittyen tarkasteltavana olevan tuotteen vientiin, vaan sitä arvioitiin siltä kannalta, onko se yleensä erityinen (katso 134 kappale). Tuen ja vientituotteen välillä ei tarvitse olla suoraa yhteyttä, että tukijärjestelmän voitaisiin katsoa olevan tasoitustoimenpiteiden alainen. Peruasetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti riittää, että tuen ja tuottajayrityksen välillä voidaan todeta suora yhteys. Koska raha on liikuteltavissa, kaikenlaiset tällaiset kotimarkkinoilla annettavat tuet heijastuvat alhaisempina hintoina myös vientitoimintaan, koska tuki parantaa yrityksen yleistä maksuvalmiutta. Lisäksi Intian viranomaiset eivät ole toimittaneet näyttöä siitä, että yleinen vapautus vientimyynnin liikevaihtoverosta kattaa myös tuotantopanosten myyntiverovelat. Tässä tapauksessa yritykset ovatkin käyttäneet IIS-järjestelmiä myyntiverovelkojen kuittaamiseen.

(136) Intian viranomaiset väittivät lisäksi, että vaikkakin IIS-järjestelmien käyttö on rajoitettu tietyille Punjabin ja Gujaratin kehittymättömille alueille, sitä ei pitäisi pitää erityisenä, koska näissä järjestelmissä ei niiden mukaan suosita kyseisten erityisalueiden tiettyjä yrityksiä. Intian viranomaiset myönsivät kuitenkin, että kaikki tuotannonalat eivät ole IIS-järjestelmissä tukikelpoisia kyseisillä erityisalueilla. Osavaltion tukijärjestelmän alueellinen rajoittaminen kaikkiinkin erityisalueille sijoittautuneisiin yrityksiin on kuitenkin jo itsessään erityistä tukea. Tällaisissa järjestelmissä selvästi suositaan tiettyjä yrityksiä toisten kustannuksella, koska tukikelpoiselle alueelle sijoittautunut yritys voi saada tukea, mutta sen ei-tukikelpoiselle alueelle sijoittautunut kilpailija ei. Tällainen eriyttäminen ei ole perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla objektiivista, vaan näin ollen erityistä, koska järjestelmiä ei sovelleta laajalti koko osavaltion alueella.

(137) IIS-järjestelmistä väitteen mukaan annettava korvaus infrastruktuurin puutteista johtuvista ylimääräisistä kustannuksista ei muuta arviota siitä, että tuki on tasoitustoimenpiteiden alaista, vaikka yksi viejä toisin esittää. Tällaisista väitetyistä kustannuksista ei ole esitetty näyttöä.

(138) Viejä, joka väitti, ettei se saa enää etuja IIS-järjestelmästä, ei esittänyt väitteelleen näyttöä, esimerkiksi Gujaratin viranomaisten vahvistusta. Se päinvastoin mainitsi vuosien 2002–2003 (eli tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson) hallintoraporteissaan hakevansa jatkoa IIS-järjestelmän käytölle vuoteen 2012. Tällainen jatko on mahdollista Gujaratin IIS-järjestelmässä. Yritys ei ole toimittanut näyttöä siitä, että Gujaratin viranomaiset olisivat hylänneet jatkopyynnön.

(139) Gujaratin viranomaisten esittämät väitteet ja toimenpiteistä ilmoittamisen jälkeen esitetyt näkökannat eivät siis ole muuttaneet arviota siitä, että kyseiset liikevaihto- ja kauppaverosta vapauttamista koskevat järjestelmät ovat tasoitustoimenpiteiden alaisia.

f) Tuen määrän laskeminen

(140) Tuen määrä on laskettu sellaisen liikevaihto- tai kauppaveron määrän perusteella, joka tavanomaisesti olisi kertynyt tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson aikana, mutta jota ei näiden järjestelmien mukaisesti kannettu. Tukien määrät (osoittaja) on jaettu perusasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti tarkastelua koskevan tutkimusajanjakson kokonaismyynnille; se on nimittäjä, koska tuki ei ole riippuvainen vientituloksesta eikä sitä ole myönnetty suhteessa valmistettuihin, tuotettuihin, vietyihin tai kuljetettuihin määriin. Kolme yritystä sai etua näitä järjestelmistä kyseisenä aikana. Kahden yrityksen tuki oli 2,4 prosenttia ja yhden yrityksen 3,1 prosenttia.

2. Gujaratin osavaltion sähköverosta vapauttamisen järjestelmä (Electricity Duty Exemption scheme, EDE)

(141) Gujaratin osavaltio myöntää tukikelpoisille teollisuusyrityksille kannustimia sähköverosta vapauttamisen muodossa osavaltion taloudeltaan kehittymättömien alueiden teollisuuden kehittämiseksi.

a) Oikeusperusta

(142) Gujaratin osavaltion sähköverosta vapauttamisen järjestelmää kuvataan yksityiskohtaisesti Bombayn vuoden 1958 sähköverolaissa ( Bombay Electricity Duty Act of 1958 ) ja erityisesti sen 3(2)(vi) ja 3(2)(vii)(a) ja (b) §:ssä, sellaisena kuin se on mukautettuna Gujaratin lakien mukauttamista koskevalla määräyksellä vuodelta 1960 ( Gujarat Adaptation of Laws Order of 1960 ).

b) Tukikelpoisuus

(143) Tukikelpoisia ovat yritykset, jotka investoivat kehittymättömille alueille joko perustamalla uuden teollisuuslaitoksen tai tekemällä merkittäviä pääomasijoituksia olemassa olevan teollisuuslaitoksen laajentamiseen.

c) Käytännön toteutus

(144) Tätä järjestelmää voivat käyttää ainoastaan yritykset, jotka ovat investoineet tietyille määritetyille maantieteellisille alueille, joilla Gujaratin osavaltiolla on lainkäyttövalta. Gujaratin osavaltio voi sen mukaisesti myös vapauttaa minkä tahansa alueen tai uuden teollisuusyrityksen velvollisuudesta maksaa sähköveroa. Lisäksi tietyille alueille sijoittautuneet uudet teollisuusyritykset on viiden vuoden ajan valmistustoiminnan alkamisesta joko vapautettu energiaverosta tai ne saavat siitä 50 prosentin alennuksen.

d) Toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä esitetyt huomautukset

(145) Yksi järjestelmästä etua saanut viejä ilmoitti toimenpiteistä ilmoittamisen yhteydessä, että se ei 4 päivästä kesäkuuta 2004 enää ole saanut etua järjestelmästä. Lisäksi toinen viejä väitti, ettei se ole käyttänyt järjestelmää. Todettakoon, ettei kyseistä järjestelmää olekaan otettu huomioon viimeksi mainitun viejän tukimäärää laskettaessa.

e) EDE-järjestemää koskeva päätelmä

(146) Järjestelmästä annetaan perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tukia. Kyseessä on perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdan iv alakohdassa tarkoitettu Gujaratin osavaltion taloudellinen tuki, koska kyseinen kannuste vähentää osavaltion tuloja, jotka se muutoin saisi. Lisäksi siitä koituu etua järjestelmää käyttävälle yritykselle. Järjestelmä on myös perusasetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa ja 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla alueellisesti erityinen, koska sitä voivat käyttää ainoastaan tietyt yritykset, jotka ovat investoineet tietyille Gujaratin osavaltion lainkäyttövaltaan kuuluville maantieteellisille alueille. Kannusteen tukikelpoisuusvaatimuksia ja -edellytyksiä ei myöskään ole selvästi esitetty missään laissa, asetuksessa tai muussa virallisessa asiakirjassa. Tarkastuskäyntien yhteydessä vahvistetiin, että yksi yritys hyödynsi järjestelmää yhdeksän vuoden ajan. Yritys ei pyynnöstäkään toimittanut mitään sellaisia tietoja, jotka olisivat saattaneet muuttaa tätä arviota, vaan se toimitti tiedoksi ainoastaan edellä mainitun Bombayn sähköverolain.

(147) Intian viranomaiset väittivät, että koska järjestelmään ei eräässä toisessa tapauksessa vuonna 1999 kohdistettu tasoitustoimenpiteitä, koska sitä pidettiin laajalti koko valtiossa sovellettavana, näin ei pitäisi tehdä nytkään. Väitteensä tueksi ne toimittivat ainoastaan Maharashtran osavaltion teollisuus-, energia- ja työministeriön kyseistä vuoden 1958 sähköverolakia koskevan ilmoituksen. Tiedot eivät kuitenkaan koske Gujaratin osavaltiota. Lisäksi olisi huomattava, että ilmoituksen mukaan EDE-kannuste ei näytä olevan saatavilla kaikilla Maharashtran alueilla, joten sitä on kuin onkin pidettävä alueellisesti erityisenä. Erään tutkimuksen kohteena olevan Gujaratiin sij