Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi Koillis-Atlantin syvänmeren kantojen kalastusta koskevista erityisedellytyksistä, Koillis-Atlantin kansainvälisillä vesillä harjoitettavaa kalastusta koskevista säännöksistä ja asetuksen (EY) N:o 2347/2002 kumoamisesta

2012/0179 (COD)

KOMISSION TIEDONANTO

EUROOPAN PARLAMENTILLE



Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklan 6 kohdan mukaisesti

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi Koillis-Atlantin syvänmeren kantojen kalastusta koskevista erityisedellytyksistä, Koillis-Atlantin kansainvälisillä vesillä harjoitettavaa kalastusta koskevista säännöksistä ja asetuksen (EY) N:o 2347/2002 kumoamisesta

1.Tausta

Päivä, jona ehdotus on toimitettu Euroopan parlamentille ja neuvostolle:

(asiakirja COM(2012) 371 final – 2012/0179 COD): 19. heinäkuuta 2012 Päivä, jona Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on antanut lausuntonsa: 13. helmikuuta 2013 Päivä, jona Euroopan parlamentti on vahvistanut ensimmäisen käsittelyn kantansa: 10. joulukuuta 2013 Päivä, jona muutettu ehdotus on toimitettu: 24. lokakuuta 2016 Päivä, jona neuvoston kanta on vahvistettu: 18. lokakuuta 2016

2.Komission ehdotuksen tavoite

Koillis-Atlantilla harjoitettava syvänmeren kalastus on osittain perinteisten rannikkolaivastojen (Portugali) ja suurten, eri kalastusalueilla liikkuvien troolareiden (Ranska, Espanja) hallinnassa. Niiden yhteenlaskettu osuus Koillis-Atlantin puretuista saaliista on yhden prosentin luokkaa. Monien kalastusyhteisöjen taloudellinen elinkelpoisuus on tietyssä määrin riippuvainen syvänmeren kalastuksesta. Kalastusta harjoitetaan unionin vesillä ja kansainvälisillä vesillä, joita hallinnoidaan Koillis-Atlantin kalastuskomission (NEAFC) puitteissa tehdyillä sopimuksilla.

Syvänmeren kannat ovat kalakantoja, joita pyydetään mannerjalustojen pääasiallisten kalastusalueiden ulkopuolella. Niitä esiintyy mannerjalustojen rinteillä tai merenalaisten vuorten yhteydessä. Syvänmeren kalastukseen on vasta vuodesta 2003 alkaen sovellettu kalastusmahdollisuuksien yksityiskohtaista hallinnointia (suurimmat sallitut saaliit, pyyntiponnistuksen enimmäistaso). Tätä ennen kyseistä kalastusta harjoitettiin suurelta osin sääntelemättömästi, ja siinä näkyi paikoitellen tyypillisiä merkkejä kilpakalastuksesta, mikä johti kantojen romahtamiseen.

Neuvoston asetuksella (EY) N:o 2347/2002 vahvistettiin syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavat kalastusmahdollisuuksien saamista koskevat erityiset vaatimukset ja niihin liittyvät edellytykset. Ajan myötä nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan osoittautuneet tarpeeksi rajoittaviksi, eikä niillä voitu enää taata kalakantojen kestävää hoitoa. Lisäksi niissä ei käsitelty haavoittuviin meriekosysteemeihin kohdistuvien merkittävien haittavaikutusten ehkäisyä.

Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous hyväksyi vuosina 2007 ja 2010 päätöslauselmat 61/105 ja 64/72, joissa valtioita ja alueellisia kalastusjärjestöjä kehotettiin varmistamaan syvänmeren haavoittuvien meriekosysteemien suojaaminen pohjapyydysten vaikutuksilta sekä syvänmeren kantojen kestävä hyödyntäminen.

Syvänmeren kalastusta koskevat NEAFC:n toimenpiteet, jotka hyväksyttiin ja saatettiin osaksi unionin lainsäädäntöä, ovat verkkokalastuksen kieltäminen, rauhoitusalueiden perustaminen sellaisten merenpohjan luontotyyppien suojelemiseksi, jotka ovat tärkeimpiä biologisen monimuotoisuuden lähteitä (haavoittuvat meriekosysteemit), ylärajan asettaminen vuosittaiselle pyyntiponnistukselle ja nykyisen kalastustoiminnan kartoittaminen tarkoituksena asettaa uusien kalastustoimien ehdoksi ympäristövaikutusten ennakkoarvioinnin laatiminen.

Ehdotuksen yleisenä tavoitteena on varmistaa mahdollisimman suuressa määrin syvänmeren kantojen kestävä hyödyntäminen siten, että kyseisten kalastustoimien ympäristövaikutus vähenee, ja parantaa tieteellisen arvioinnin tietopohjaa. Niin kauan kuin tiedot ja menetelmät eivät ole saavuttaneet vaadittua tasoa kestävään enimmäistuottoon perustuvan kalastuksenhoidon mahdollistamiseksi, kyseistä kalastusta on hallinnoitava kalastuksenhoidon ennalta varautuvan lähestymistavan mukaisesti.

Meriekosysteemiin kohdistuvien tuhoavien vaikutusten vähentämiseksi ehdotuksessa esitetään säädettäväksi, että tässä kalastuksessa olisi luovuttava asteittain pohjatroolien käytöstä, sillä ne vahingoittavat haavoittuvia meriekosysteemejä eniten ja johtavat suureen määrään syvänmeren lajien tahattomia saaliita. Siirtymäkauden rajoituksiin, jotka koskevat pohjaverkkojen käyttöä yli 600 metrin syvyydessä ja 200–600 metrin syvyydessä, olisi liitettävä kielto harjoittaa syvänmeren lajien kohdennettua kalastusta.

Koska ehdotukseen sisältyy säännöksiä pohjapyydysten käytön lopettamisesta, se ei sisältänyt haavoittuviin meriekosysteemeihin kohdistuvien merkittävien haittavaikutusten ehkäisyä koskevia erityistoimenpiteitä tai kalastuskieltoja alueille, joilla kyseisiä ekosysteemejä esiintyy.

Ehdotuksessa tarkasteltiin myös mahdollisuutta yksinkertaistaa kyseisten kantojen hallinnointia, johon sovelletaan nykyisellään kahta järjestelyä: saalisrajoituksia ja kapasiteetin/pyyntiponnistuksen rajoittamista.

On huomattava, että lainsäädäntö on kehittynyt komission ehdotuksen esittämisen jälkeen: yhteistä kalastuspolitiikkaa (YKP) on uudistettu, ja uusi perusasetus tuli voimaan 1. tammikuuta 2014.

3.Neuvoston kantaa koskevat huomautukset

3.1. Yleiset huomautukset neuvoston kannasta:

Neuvoston kanta vastaa Euroopan parlamentin ja neuvoston 30. kesäkuuta 2016 saavuttamaa poliittista yhteisymmärrystä. Komissio kannattaa tätä yhteisymmärrystä.