PERUSTELUT

Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28. marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (”alv-direktiivi”) 395 artiklan 1 kohdan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltiolle luvan soveltaa kyseisestä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten verovilppien taikka veron kiertämisen estämiseksi.

Italia haki komission 12. huhtikuuta 2019 saapuneeksi kirjaamalla kirjeellä alv-direktiivin 168 artiklaa ja 26 artiklan 1 kohdan a alakohtaa koskevan poikkeuksen voimassaolon jatkamista. Italia hakee erityisesti lupaa poiketa edelleen 168 artiklasta rajoittamalla tuotantopanoksiin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeus 40 prosenttiin, kun on kyse kustannuksista, jotka liittyvät moottorikäyttöisiin maantieajoneuvoihin, jotka eivät ole pelkästään yrityskäytössä. Lisäksi Italia hakee lupaa poiketa edelleen 26 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksistä vapauttamalla arvonlisäverosta sellaisten ajoneuvojen yksityiskäyttö, jotka kuuluvat verovelvollisen yrityksen liikeomaisuuteen, jos kyseisiä ajoneuvoja koskevaa arvonlisäveron vähennysoikeutta on rajoitettu.

Komissio antoi alv-direktiivin 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti Italian hakemuksen tiedoksi muille jäsenvaltioille 13. toukokuuta 2019 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti Italialle 14. toukokuuta 2019 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki hakemuksen arviointia varten tarvittavat tiedot.

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Alv-direktiivin 168 artiklassa säädetään, että verovelvollisella on oikeus vähentää sellaisten tavaroiden tai palvelujen ostoista maksettu arvonlisävero, joita käytetään verollisiin liiketoimiin siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseiset liiketoimet suoritetaan. Mainitun direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen yksityiskäyttöön on vastikkeellinen palvelu, jos tavara on oikeuttanut alv:n vähennykseen. Edellä mainittujen säännösten soveltamiseen liittyy useita käytännön vaikeuksia, kun on kyse liikeomaisuuteen kuuluvista moottorikäyttöisistä maantieajoneuvoista, erityisesti sen vuoksi, että kyseisten ajoneuvon yksityis- ja yrityskäyttöä ei ole helppo erottaa toisistaan. Tällaisten ajoneuvojen käytön kirjanpitoon liittyvä ylläpito ja valvonta lisäävät niin yritysten kuin hallintoviranomaisten taakkaa. Lisäksi kyseisten säännösten soveltaminen saattaa lisätä arvonlisäveroon liittyvien väärinkäytösten tai petosten yrityksiä, erityisesti jos tällaisten ajoneuvojen yksityiskäyttö ilmoitetaan todellista pienemmäksi. Italialla on nykyisin lupa poiketa alv-direktiivin 168 artiklasta rajoittamalla arvonlisäveron vähennysoikeus 40 prosenttiin, kun kyseessä on ajoneuvon ostaminen, myös kokoonpanosopimukset ja vastaavat, ajoneuvon valmistaminen, yhteisöhankinta, tuonti, liisaus tai vuokraaminen, muutostyöt, korjaus tai kunnossapito sekä kustannukset ajoneuvoihin ja niiden käyttöön liittyvistä luovutuksista tai palveluista, voiteluaineet ja polttoaine mukaan luettuina, edellyttäen että kyseinen ajoneuvo ei ole pelkästään yrityskäytössä. Poikkeus koskee kaikkia moottoriajoneuvoja paitsi maatalous- tai metsätraktoreita, joita käytetään tavallisesti henkilöiden tai tavaroiden kuljettamiseen maanteillä ja joiden suurin sallittu kokonaispaino on alle 3,5 tonnia ja joissa on vähemmän kuin yhdeksän istumapaikkaa kuljettajan istuin mukaan luettuna. Sen piiriin eivät sitä vastoin kuulu kustannukset, jotka liittyvät kokonaan verovelvollisen yritystoimintaan. Tämä koskee ajoneuvoja, jotka ovat osa verovelvollisen elinkeinoa, takseina käytettäviä ajoneuvoja, autokoulujen opetuksessaan käyttämiä ajoneuvoja, vuokrattavia tai liisattavia ajoneuvoja tai myyntiedustajien käytössä olevia ajoneuvoja. Italialla on myös lupa poiketa alv-direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdasta siten, että se vapauttaa arvonlisäverosta niiden ajoneuvojen yksityiskäytön, jotka kuuluvat verovelvollisen yrityksen liikeomaisuuteen, jos kyseiset ajoneuvot kuuluvat edellä mainitun poikkeuksen soveltamisalaan. Neuvosto antoi luvan edellä mainituille poikkeaville toimenpiteille ensimmäisen kerran 18. kesäkuuta 2007 tehdyllä täytäntöönpanopäätöksellä 2007/441/EY 31. joulukuuta 2010 saakka. Sen jälkeen poikkeavia toimenpiteitä jatkettiin kolme kertaa Italian hakemuksesta: 29. marraskuuta 2010 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2010/748/EU niiden voimassaoloa jatkettiin 1. tammikuuta 2011 ja 31. joulukuuta 2013 väliseksi ajaksi; 15. marraskuuta 2013 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2013/679/EU niiden voimassaoloa jatkettiin 1. tammikuuta 2014 ja 31. joulukuuta 2016 väliseksi ajaksi; ja viimeisimmäksi 8. marraskuuta 2016 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2016/1982/EU niiden voimassaoloa jatkettiin 1. tammikuuta 2017 ja 31. joulukuuta 2019 väliseksi ajaksi. Käsillä oleva poikkeuksen jatkamista 31. joulukuuta 2022 saakka koskeva Italian hakemus pohjautuu samoihin perusteluihin kuin edellisissä hakemuksissa esitetyt perustelut. Hakemukseen on liitetty kertomus, jossa tarkastellaan uudelleen vähennysoikeuteen sovellettavaa prosenttimääräistä rajoitusta, kuten päätöksen 2007/441/EY 6 artiklassa edellytetään. Italian toimittamat tiedot osoittavat, että nykyinen 40 prosentin suuruinen rajoitus on edelleen asianmukainen, koska se vastaa Italian talouden nykyisiä olosuhteita siltä osin kuin on kyse moottorikäyttöisten maantieajoneuvojen yritys- ja yksityiskäytön suhteesta. Italian kertomuksen mukaan Italian taloutta hallitsevat mikroyritykset – 99 prosenttia italialaisista yrityksistä on tällaisia yrityksiä. Niistä kertyy yhteensä noin 5,2 miljoonaa verovelvollista. Tämä osoittaa, että viranomaisten on vaikea todentaa tällaisten mikroyritysten omistamien moottorikäyttöisten ajoneuvojen yksityis- ja yrityskäyttö. Mikroyritysten hallitseva asema oikeuttaa myös sellaisten yksinkertaistamistoimenpiteiden käyttöönoton, joilla varmistetaan verovelvoitteiden noudattaminen.

Italia ilmoittaa, että näillä mikroyrityksillä on vain vähäinen liikevaihto ja useimmissa tapauksissa vain yksi palkattu työntekijä, joten voidaan olettaa, että kyseisten ajoneuvojen yksityiskäyttö on merkittävää. On arvioitu, että poikkeuksen piiriin kuuluvien yrityksen omistamien ajoneuvojen yksityiskäyttö on italialaisten verovelvollisten keskuudessa noin 60 prosentin tasolla. Tämä johtuu siitä, että suurin osa yrityksistä on mikroyrityksiä, jotka omistavat suurimman osan Italiassa liikenteessä olevista yrityksille kuuluvista ajoneuvoista. Lisäksi suurempien yritysten (joiden liikevaihto on yli 5 miljoonaa euroa) osuus on vain 1 prosentti kaikista yrityksistä, ja suurin osa niiden ajoneuvoista on osoitettu työntekijöiden tai johtajien käyttöön työsuhde-etuuksina. Tältä osin on muistettava, että näistä työsuhde-etuuksista maksaa veron työntekijä (tai johtaja), joka nauttii kyseistä etuutta ja joka sen vuoksi laillisesti käyttää työsuhdeautoa henkilö- ja perhetarkoituksiin läpi vuoden. Italian mukaan myös suurempien yritysten muu kuin yrityskäyttö on yli 50 prosenttia.