A4-0441/98

Päätöslauselma maailman raha- ja talouskriiseistä ja niiden vaikutuksista Euroopan unionin talouteen

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission syksyllä 1998 tekemät taloudelliset ennusteet ((Euroopan komissio II/625/98, 21.10.1998.)) ja maailman talous- ja rahoituskriisien kehityksen Kaakkois-Aasiassa, Etelä-Koreassa, Japanissa, Venäjällä sekä Latinalaisessa Amerikassa,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan,

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietinnön (A4-0441/98),

A. katsoo, että on tehtävä kaikki mahdollinen, jotta voitaisiin estää yksittäisten talous- ja rahoituskriisien kehittyminen maailmanlaajuiseksi talous- ja rahoituskriisiksi, jolla olisi vakavat poliittiset ja sosiaaliset seuraukset monissa maissa,

B. katsoo, että nykyiset kriisit alkoivat Thaimaan bahtin devalvaatiosta kesäkuussa 1997, minkä jälkeen ne ovat levinneet koko Kaakkois-Aasiaan, Etelä-Koreaan, Japaniin, Venäjälle sekä Latinalaiseen Amerikkaan uhaten vakavasti myös EU:n taloutta,

C. katsoo, että kriisi on kohdannut näitä maita myös siksi, että ne eivät ole riittävästi uudistaneet talouselämän rakenteita tehdäkseen talouselämän toiminnoista avoimempia ja soveltaakseen samalla kansainvälisiä kirjanpitoperiaatteita, joiden tarkoitus on samalla parantaa riippumatonta valvontaa ja johtaa demokratiaan, johon liittyy myös vallanjako,

D. katsoo, että tämä Euroopan talouteen kohdistuva uhka osuu talous- ja rahaliiton ratkaisevaan vaiheeseen, sillä euro on määrä ottaa käyttöön 1. tammikuuta 1999 alkaen ja Euroopan keskuspankin on määrä ottaa vastuu yhtenäisestä rahapolitiikasta kyseisestä päivästä alkaen,

E. katsoo, että rahoitusmarkkinoiden sääntely on purettu, pääomamarkkinoita on vapautettu ja on luotu uusi talousjärjestelmä, joka perustuu teknologian vauhdittamiin maailmanlaajuisiin rahoitusmarkkinoihin, joilla sijoituksille voidaan hakea suurinta mahdollista tuottoa,

F. katsoo, että maailman tämänhetkinen finanssijärjestelmä on ollut käytössä yli 50 vuotta ja sitä on arvosteltu riittämättömistä reaktioista kehittyvien talouksien kriiseihin sekä nykyiseen rahoituskriisiin,

G. katsoo, että komission syksyllä 1998 esittämien taloudellisten ennusteiden mukaan Euroopan bruttokansantuote kasvaa 2,4 % vuonna 1999 ja kansainväliset talouskriisit pienentävät odotettua kasvua puolella prosentilla,

H. katsoo, että maailmantalouden kasvu on IMF:n mukaan tänä vuonna enintään 2 %, kun kasvuksi ennustettiin aiemmin 4 %,

I. katsoo, että IMF:n mukaan maailmantalouden suurin riski on, että Japani ei käsittele rahoitusalaan liittyviä ongelmiaan ja takaa samalla riittävää kotimaista kysyntää,

J. katsoo, että EY:n perustamissopimuksen 105 artiklan 6 kohta ei automaattisesti takaa EKP:lle mahdollisuutta valvoa luottolaitosten toiminnan vakautta;

Rahoitusmarkkinat

1. Katsoo, että koska rahoitusmarkkinat ovat nykyään maailmanlaajuiset, eivätkä ne ole toimivien kansainvälisten määräysten ja valvonnan alaiset, olisi pikaisesti luotava kansainvälisellä yhteistyöllä sopivat puitteet tavoitteena

- lisätä rahoitusmarkkinoiden toiminnan avoimuutta

- luoda menettelysäännöt, jotka kaikki osapuolet sitoutuvat hyväksymään

- järjestää näiden sääntöjen noudattamisen tehokkaampi valvonta;

2. Vaatii pääoman liikkeiden täydellistä avoimuutta ja rahoitusmarkkinatietojen julkistamista ajallaan kansainvälisten standardien pohjalta; kehottaa arvioimaan pankkijärjestelmien pääoman riittävyysasteen sekä parantamaan rahoitusmarkkinoiden valvontaa säänteleviä standardeja, joita Kansainvälinen järjestelypankki itse on pitänyt riittämättöminä; kehottaa lisäksi luomaan näille uudistuksille Euroopan laajuiset kehykset Euroopan rahoituspalvelujen ja yhtenäismarkkinoiden yhteydessä; täydellinen avoimuus edellyttää off-shore-keskusten huomioon ottamista, ja tästä voitaisiin keskustella menettelysääntöjen yhteydessä;

3. Kehottaa komissiota ottaen huomioon selvästi liiallinen lainarahalla keinottelun, jota tietyt rahoituspalveluja tarjoavat välittäjät käyttävät, vaatimaan EU:n yhteistä vähimmäistasoa vakuuksille, riskinhallintakriteereille sekä pankkien ja muiden kuin pankkialan laitosten menettelyille, mihin olisi liityttävä eri valvontaviranomaisten välinen yhteistyötä ja koordinointia koskeva yhteisymmärryspöytäkirja; kehottaa lisäksi institutionalisoimaan välittömän likviditeetin tarjoamisen markkinoille ja «viime käden» lainanantajille sekä valmistelemaan samalla raha-asioita koskevien asetusten uudistamista palvelukaupan yleissopimuksen (GATS) ja Maailman kauppajärjestön (WTO) yhteydessä;

4. Kehottaa lisäämään valvontaa, jotta voitaisiin edistää entistä suurempaa avoimuutta markkinoiden toimissa; tämä koskee erityisesti taloutta koskevien tietojen jakamisen standardeja; katsoo, että tällaisen avoimuuden tulisi koskea sekä kehittyneitä että kehittyviä markkinoita, ja siihen tulee sisältyä arvopaperikauppa ja etenkin suuren riskin sisältävät rahoitusvälineet, kuten johdannaisinstrumentit, sekä tiedot suhteesta maksukyvyn ja riskipainotettujen saatavien välillä Baselin sopimuksen mukaan, jota ei tällä hetkellä noudateta;

5. Pitää siksi tervetulleina kansainvälisten rahoituslaitosten ehdotuksia raha- ja talouspolitiikan avoimuutta ja yritysjohtamista koskeviksi menettelysäännöiksi sekä IMF:n sääntöjä verotuksen avoimuudesta ja kehottaa jäsenvaltioita hyväksymään näiden sääntöjen soveltamisen säännöllisen valvonnan rahoituksellisen tarkistusmekanismin muodossa ja julkistamaan saadut tulokset; katsoo, että moitteetonta yritysjohtamista koskevien sääntöjen tavoitteena on oltava yrityssektorin avoimuuden parantaminen, koska kriisejä voi aiheutua yksityissektorin epätasapainosta ja yritysten huonosta johtamisesta;

6. Kehottaa yksityisiä sijoittajia avoimuuteen liittyen ottamaan huomioon investointien kannattavuutta koskevien yksityisten tietojen lisäksi myös yleisesti vallitsevat taloudelliset olosuhteet;

7. Vaatii, että menettelysääntöihin kuuluu menettelyjä, jotka takaavat tehokkaat toteutus- ja täytäntöönpanomekanismit taloudellisten tietojen avoimuuden osalta sekä lainanottajalle että lainanantajalle niin, että käyttöön otetaan pakolliset raportit, jotka velvoittavat yksityissektorin julkaisemaan standardinmukaisia tietoja, jotka mahdollistavat näiden menettelysääntöjen toteutuksen;

8. Vaatii laajentamaan näitä sääntöjä niin, että niihin sisältyvät myös välittäjiä koskevat vaatimukset ja eettiset menettelysäännöt;

9. Kehottaa ottamaan kansainväliset luottokelpoisuutta arvioivat yritykset mukaan näiden menettelysääntöjen laadintaan, koska niillä on suuri merkitys avoimuuden takaamisessa ja toiminnan uskottavuuden lisäämisessä;

10. Vaatii standardoimaan toiminnan vakauden valvontamenetelmät Euroopassa riippumatta siitä, missä jäsenvaltioissa rahoitusorganisaatio toimii; katsoo siksi, että vakauden valvonnan yhtenäistämisestä pitäisi olla EY:n perustamissopimuksen 105 artiklan 6 kohtaan perustuva aiesopimus; katsoo, että vakauden valvonnan tulee koskea luottolaitosten ja muiden rahoituslaitosten lisäksi myös yksityisiä yrityksiä, jotka rahoitusmarkkinatoimiensa kautta toimivat käytännössä rahoituslaitoksina;

11. Katsoo tämänhetkisen kriisin paljastaneen, että monien yksityisten sijoittajien varomattomuus perustui oletukselle, jonka mukaan viranomaiset ja kansainväliset järjestöt puuttuisivat viime kädessä asioiden kulkuun estääkseen yleisen epäjärjestyksen;

12. Vaatii, että tämän moraalisen riskin sisältävän ongelman välttämiseksi otetaan käyttöön uusi menettely, jossa yksityissektorin on osallistuttava aktiivisesti kriisien estämisen ja niiden ratkaisemisen rahoitukseen, mikä on jo toteutettu Etelä-Korean ja IMF:n välisessä sopimuksessa; katsoo siksi, että käyttöön pitäisi ottaa uskottavat alueelliset kuulemismekanismit (joihin sisältyy yksityisten ja julkisten varojen yhteiskäyttö hätätilanteissa), joiden avulla IMF ja yksityiset laitokset voisivat toimia yhdessä lainaajina kriisin koettelemissa maissa;

13. Katsoo, että koska pääomien valvonta ei ole pitkän aikavälin ratkaisu pääomien ulosvirtaamisen kriisin koettelemista maista, sillä se aiheuttaa pääomien pakoa maasta ja vähentää ulkomaisia investointeja, käyttöön tulisi ottaa mahdollisimman pian määrättyä ajanjaksoa koskeva «rahoituksellinen turvalauseke», mikä voidaan toteuttaa kansainvälisellä tasolla IMF:n perussäännön pohjalta; haluaa kuitenkin lisätä, että IMF:n tulevien uudistussuunnitelmien yhteydessä on kriisien ratkaisemisen lisäksi keskusteltava myös kriisien ehkäisystä;

14. Kehottaa toteuttamaan tämän «rahoituksellisen turvalausekkeen» yhdessä likviditeetti- tai maksukykykriisin koettelemien maiden lainojen takaisinmaksun keskeyttämisen kanssa, mikä on mahdollista IMF:n assosiointiartiklojen VII artiklan nojalla ja antaa maalle tarpeeksi aikaa suunnitella lainajärjestelynsä uudestaan;

15. Kehottaa kaikkia IMF:n jäsenvaltioita ottamaan käyttöön maahan tulevien pääomavirtojen lyhyen aikavälin tarkan seurannan, jotta voitaisiin välttää liialliset velat ja mahdollistaa lyhyen aikavälin pääomavalvonta ulos virtaavalle pääomalle;

Maailmanlaajuinen talousjärjestelmä

16. Kannattaa 50 vuoden ikäisten kansainvälisten rahoituslaitosten huomattavaa ja riittävää uudistusta, mikä pitäisi asettaa EU:ssa etusijalle; tähän sisältyy Kansainvälisen valuuttarahaston poliittisen vastuun lisääminen muuttamalla sen välivaiheen komitea poliittiseksi «neuvostoksi», jolla on neuvotteluoikeuden asemesta päätösvalta sopimusartiklojen I jakson XII artiklan mukaisesti;

17. Kehottaa neuvostoa ja komissiota edistämään ehdotuksia, joiden tarkoituksena on kansainvälisen talous- ja rahajärjestelmän toiminnan parantaminen niin, että samanlaisen kriisin toistuminen voidaan estää, tunnustaen samalla riskit, joita sisältyy pääomanliikkeitä ja kauppaa koskeviin protektionistisiin toimiin, joilla talous- ja rahaongelmia yleensä ratkaistaan; korostaa, että näiden ehdotusten tulee sisältää seuraavat seikat:

a) «taloudellisen turvallisuusneuvoston» luominen YK:n alaisuuteen, mikä auttaisi tasapainottamaan kehittyneiden maiden ja köyhien maiden etuja ja ottaisi huomioon kehittyneiden ja kehittyvien talouksien väliset yhteydet ja riippuvuuden sekä niiden koko maailmaa koskevan vastuun;

b) rahoitusmarkkinoiden sisällyttäminen mahdolliseen uuteen WTO:n kauppakierrokseen niin, että uudistuksesta voidaan päästä sopimukseen maailmanlaajuisesti maailmankaupan vääristymien välttämiseksi;

18. Kehottaa IMF:ää välttämään sellaisten ehtojen asettamista lainansaannille, joita kehittyvät maat, jotka eivät ole saavuttaneet riittävää taloudellista, yhteiskunnallista ja institutionaalista kypsyyttä, eivät pysty täyttämään;

19. Korostaa, että EU on jo osallistunut huomattavassa määrin IMF:n lainoihin Aasiassa ja muualla ja että sillä voi jatkossakin olla merkittävä rooli; uskoo, että valmistelut euron ottamiseksi käyttöön ovat mahdollisesti olleet yksi tekijä valuutan epävakauden estämisessä euroalueella toistaiseksi;

20. Tukee G7:ää sen kehotuksessa lisätä IMF:n käytettävissä olevia varoja hätätilanteissa ja ilmaisee tähän liittyen tukensa G7:n valtionvarainministerien 30. lokakuuta 1998 Maailmanpankille antamat suuntaviivat varojen merkitsemisestä kehitysmaiden sosiaalisten ohjelmien tukemiseen;

21. Kehottaa Pariisi klubin jäsenvaltioita ratkaisemaan nopeasti voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden velkakriisin, sillä muuten tämänhetkistä maailman talouskriisiä ei saada päättymään; vaatii, että velanmaksun vähentäminen tulisi keskittää niihin maihin, jotka haluavat toteuttaa taloudellisia, sosiaalisia ja poliittisia uudistuksia; uskoo, että tällainen velkojen vähentäminen vapauttaisi voimakkaasti velkaantuneissa köyhissä maissa varoja kotimaiseen käyttöön, kuten infrastruktuuri-investointeihin, koulutukseen ja sosiaalipolitiikkaan;

22. Painottaa, että yhtenäistä rahapolitiikkaa noudatettaessa euroa käyttävien maiden on omaksuttava merkittävä rooli maailmantalouteen vaikuttavien rahoituskriisien ratkaisussa;

23. Korostaa tähän liittyen, että on erittäin tärkeää varmistaa euroalueen ja EU:n etujen riittävä huomioonottaminen kansainvälisesti etenkin kansainvälisissä instituutioissa; pitää olennaisena, että kysymys euroalueen ulkoisesta edustuksesta ratkaistaan mahdollisimman pian; vaatii, että komissiolla on suuri merkitys euroalueen kansainvälisessä edustuksessa;

24. Kehottaa jälleen käymään tehokasta vuoropuhelua parlamentin, neuvoston, komission ja EKP:n välillä lähikuukausina, jotta voitaisiin määrittää EU:n jatkuva toiminta maailmanlaajuisessa talous- ja rahauudistuksessa;

Kriisien maailmanlaajuinen vaikutus

25. Korostaa, että pelkästään Kaakkois-Aasiassa on tämänhetkisten kriisien vuoksi joutunut työttömäksi 10 miljoonaa ihmistä, ja tämä on vaikuttanut haitallisesti näiden maiden sosiaalisiin, poliittisiin ja taloudellisiin oloihin;

26. Toteaa, että Aasian kriisit ovat tuoneet esiin vaarat, joita markkinoiden globalisoituminen aiheuttaa, kun se tapahtuu vailla minkäänlaista oikeudellista ja poliittista kehystä ja kun ilmiön yhteiskunnalliset vaikutukset jätetään huomiotta; kehottaa hallituksia ryhtymään WTO:ssa neuvotteluihin, joilla pyritään varmistamaan ILO:n työoikeudellisten määräysten noudattaminen;

27. Kehottaa näitä maita harkitsemaan alueellisten sopimustensa syventämistä niiden talouksien vahvistamiseksi tulevia kriisejä vastaan; uskoo, että EU:n ja Yhdysvaltojen on huolehdittava dollarin ja euron välisen vaihtokurssin tasapainon ylläpitämisestä;

28. Toivoo Japanin hallituksen ymmärtävän, että on ehdottoman välttämätöntä toteuttaa nopeasti maan pankkijärjestelmän rakennemuutos ottamalla käyttöön uskottava uudistussuunnitelma, joka parantaa pitkällä aikavälillä koko talouden uskottavuutta; katsoo, että tällaisella huomattavalla rakennemuutoksella on merkittäviä lyhyen aikavälin taloudellisia vaikutuksia;

Maailmanlaajuisten kriisien vaikutus EU:n reaalitalouteen

29. Painottaa, että maailmantalouden kohtalo riippuu tällä hetkellä paljolti USA:n ja EU:n taloudellisesta kehityksestä ja että näiden maiden lamalla olisi katastrofaaliset seuraukset koko maailmalle; on tietoinen siitä, että rahoitusjärjestelmien vakaus on EU:n ja USA:n yhteinen etu; korostaa siksi EKPJ:n ja USA:n keskuspankin välisen rahapolitiikan koordinoinnin tärkeyttä, jotta voitaisiin välttää kaikki nykyisiä kasvunäkymiä vahingoittavat rahapolitiikan ongelmat;

30. Pitää Brasilian rahoitusalaa strategisena pisteenä, jonka avulla kriisin leviäminen edelleen voidaan estää; pitää siksi erittäin hyvänä IMF:n äskettäin ilmoittamaa taloudellista tukipakettia Brasilian valuutalle; tätä on täydennettävä kansainvälisillä toimilla Brasilian liiallisen velkataakan keventämiseksi;

31. Korostaa EU:n halua auttaa Venäjää pääsemään yli tämänhetkisestä rahoitus-, talous- ja sosiaalisesta kriisistään antamalla teknistä apua ja tukea ja toimimalla yhteistyössä Venäjän viranomaisten kanssa auttaen heitä muuttamaan veronkantojärjestelmän rakennetta ja edistämään asianmukaisesti toimivaa rahoitus- ja pankkialaa ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä, modernisoimaan julkista hallintoa ja toteuttamaan institutionaalisia uudistuksia paikallisesti ja federaation tasolla;

32. On huolissaan siitä, että komissio uskoo syksyllä 1998 antamassaan ennusteessa edelleen, että vaikka kansainvälinen taloudellinen ympäristö onkin huonontunut, tällä on vain vähäinen merkitys Euroopan talouteen; kehottaa siksi valmistelemaan toimintasuunnitelman muuttamalla laajoja taloudellisia suuntaviivoja;

33. On huolestunut siitä, että todisteita on jo tarpeeksi, sillä Euroopassa on työttömyyttä niillä taloudenaloilla, joihin maailmanlaajuinen talouskriisi vaikuttaa suoraan, ja koska Aasian sisäisiä investointihankkeita pienennetään ja peruutetaan; katsoo, että on kiinnitettävä jatkuvasti huomiota kotimaisen kokonaiskysynnän ylläpitämiseen;

34. Korostaa, että Euroopan talouteen kohdistuvat vaikutukset eivät ehkä jakaudu tasaisesti, koska yksittäiset jäsenvaltiot käyvät kauppaa eri tavalla maailmantalouden eri osien kanssa; on erityisen huolissaan Euroopan taloudellisesta altistumisesta kehittyville talouksille, kun Euroopan pankkien lainat kehittyville talouksille ovat yhteensä 7 % bruttokansantuotteesta, kun taas USA:n osuus on 1,5 %; Saksan pankit ovat erityisen haavoittuvia Aasian ja Venäjän kriisien suhteen, kun taas lontoolaiset pankit toimivat paljon Japanissa;

35. Kehottaa lisäämään julkisen ja yksityisen sektorin yhteisiä investointeja Euroopan talouteen kestävän kasvun ja työllisyyden kannustamiseksi ja pyytää, että valtion investointimenoja ei pidettäisi julkistalouden alijäämien osatekijänä jäsenvaltioiden julkistaloutta arvioitaessa;

36. Kehottaa jäsenvaltioita harkitsemaan tästä syystä vakavasti investointimenojen lisäämistä Euroopassa; uskoo, että tällainen investointiohjelma voisi tasapainottaa kasvun hidastumista lyhyellä aikavälillä ja edistää kasvun jatkumista pidemmällä aikavälillä; katsoo, että tällainen investointiohjelma olisi ensimmäinen todellinen talouspolitiikan koordinaatiotoimi Euroopassa yhtenäisvaluutan käyttöönoton jälkeen;

37. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman komissiolle ja neuvostolle, Kansainvälisen järjestelypankin pääjohtajalle, EKP:n puheenjohtajalle, IMF:n, Maailmanpankin ja WTO:n pääjohtajille ja YK:lle.