EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.11.2022 COM(2021) 803 final/2 2021/0425(COD) CORRIGENDUM



This document corrects document COM (2021) 803 final of 15.12.21



Concerns all language versions.



The text shall read as follows: Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI uusiutuvien kaasujen ja maakaasun sekä vedyn sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä (uudelleenlaadittu) {SEC(2021) 431}

{SWD(2021) 455}

{SWD(2021) 456}

{SWD(2021) 457}

{SWD(2021) 458}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet 1.1 Johdanto Euroopan unioni on asettanut kunnianhimoiseksi tavoitteekseen olla ensimmäinen ilmastoneutraali maanosa vuoteen 2050 mennessä. Tämän saavuttamiseksi jäsenvaltiot ja Euroopan parlamentti ovat sopineet eurooppalaisessa ilmastolaissa kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisestä vähintään 55 prosentilla vuoteen 2030 mennessä. Jotta nämä tavoitteet voidaan saavuttaa ja samalla edistää kilpailukykyä, kasvua ja työllisyyttä, energiajärjestelmä tarvitsee systeemisen muutoksen: On vähennettävä fossiilisten polttoaineiden – myös fossiilisen kaasun – käyttöä ja lisättävä uusiutuvia energialähteitä. Sen vuoksi kaasualalla tarvitaan kunnianhimoinen siirtymä kohti vähähiilisiä ja uusiutuvia kaasuja. Fossiilisen kaasun osuus on noin 95 prosenttia nykyisin EU:ssa kulutetuista kaasumaisista polttoaineista. Kaasumaisten polttoaineiden osuus EU:n kokonaisenergiankulutuksesta on tällä hetkellä noin 22 prosenttia (muun muassa noin 20 prosenttia EU:n sähköntuotannosta ja 39 prosenttia lämmöntuotannosta). Ilmastotavoitesuunnitelman vaikutustenarvioinnissa käytettyjen asiaankuuluvien skenaarioiden mukaan kaasumaisten polttoaineiden osuus EU:n kokonaisenergiankulutuksesta vuonna 2050 olisi noin 20 prosenttia. Kaasupolttoaineilla on tärkeä rooli energialähteiden yhdistelmässä edettäessä kohti vuotta 2050 , mikä edellyttää kaasualan hiilestä irtautumista kilpailuun perustuvien vähähiilisten kaasumarkkinoiden ennakoivan suunnittelun avulla. Vaikka biokaasulla, biometaanilla, uusiutuvalla ja vähähiilisellä vedyllä ja synteettisellä metaanilla (yhteisnimityksenä uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut) on vähäinen merkitys EU:n nykyisessä energialähteiden yhdistelmässä, niiden osuus kaasumaisista polttoaineista vuoden 2050 energialähteiden yhdistelmässä olisi noin kaksi kolmasosaa, ja jäljelle jäävä osuus olisi fossiilinen kaasu ja hiilidioksidin talteenotto, varastointi ja käyttö. Tämä aloite on myös osa 55-valmiuspakettia. Se kattaa kaasujen, myös vedyn, markkinarakenteen. Sillä poistetaan nykyisiä sääntelyesteitä ja luodaan edellytykset sille, että tämä voidaan toteuttaa kustannustehokkaasti. Tämä on tärkeä osa siirtymistä integroituun energiajärjestelmään, jolla saadaan ilmastoneutraaliuteen siirtymisestä kuluttajille koituvat kustannukset mahdollisimman pieniksi ja annetaan heille uusia mahdollisuuksia pienentää energialaskuaan ja osallistua aktiivisesti markkinoille. Vetyä on tarkoitus käyttää pääasiassa aloilla, joilla sähköistäminen ei ole vaihtoehto, kuten nykyisellä energiavaltaisen teollisuuden alalla (esim. jalostamot, lannoitteet, terästeollisuus) ja eräillä raskaan liikenteen aloilla (meriliikenne, lentoliikenne, kaukoliikenteen raskaat ajoneuvot). Erityisen vetyinfrastruktuurin kehittäminen on tarpeen, jotta voidaan hyödyntää vedyn koko potentiaali näissä erityisissä loppukäyttösovelluksissa. Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen edistämisen tavoitteena on hiilestä irtautuminen näillä aloilla, sähköjärjestelmän joustavuuden lisääminen Power-to-X-teknologian avulla, toimitusvarmuuden parantaminen vähentämällä riippuvuutta maakaasun tuonnista sekä sähkön varastoinnin (ja tuotannon) mahdollistaminen. Tämä yhdessä muiden varastoinnin ja jouston muotojen, kuten akkujen ja kulutusjouston kanssa, mahdollistaa talouden eri alojen yhdistämisen. Se tukee myös omatuotantoa ja hajautettujen energiatoimitusten älykästä käyttöä sekä lisää kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia. Kuluttajat tarvitsevat myös selkeää ja helposti saatavilla olevaa tietoa, joka auttaa muuttamaan energiankulutusmalleja ja siirtymään uusiutuviin ja vähähiilisiin ratkaisuihin samalla tavoin kuin he voivat toimia sähkömarkkinoilla. Samalla kun pyritään siihen, että uusiutuvan vedyn osuus olisi mahdollisimman suuri vuodesta 2030 eteenpäin, lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä muilla vähähiilisten kaasujen muodoilla, erityisesti vähähiilisellä vedyllä, voi olla merkitystä pääasiassa nykyisen vedyntuotannon päästöjen nopeassa vähentämisessä ja uusiutuvan vedyn rinnakkaisen ja tulevan käyttöönoton tukemisessa. EU:n vetystrategian mukaisesti uusiutuvan vedyn tuotannon pitäisi yltää 1 miljoonaan tonniin vuoteen 2024 mennessä ja jopa 10 miljoonaan tonniin vuoteen 2030 mennessä. Siitä lähtien uusiutuvaa vetyä olisi otettava käyttöön laajassa mittakaavassa ja sillä olisi korvattava vähähiilistä vetyä. Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen sekä vetymarkkinoiden tehokas ja kestävä kehittäminen edellyttää markkinakehyksen mukauttamista. Tämä johtuu siitä, että tällä hetkellä uusiutuviin ja vähähiilisiin kaasuihin kohdistuu markkinoille ja verkkoon pääsyä koskevia sääntelyesteitä, jotka merkitsevät niille kilpailuhaittaa maakaasuun verrattuna. Lisäksi tarvitaan huomattavasti suurempaa uusiutuvien energialähteiden osuutta integroidussa energiajärjestelmässä, jossa kuluttajat osallistuvat aktiivisesti kilpailulle avoimille markkinoille, jotta voidaan luoda vähähiiliset kaasumarkkinat ja edistää energiakäännettä. Tämän ansiosta kuluttajien pitäisi voida hyötyä kohtuullisista hinnoista, hyvästä palvelutasosta ja teknologian kehitystä vastaavista tosiasiallisista tarjousvaihtoehdoista. Erilaisten uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käyttöönotto tapahtuu todennäköisesti rinnakkain, ja sen odotetaan kehittyvän eri tahtiin eri puolilla EU:ta: ·vetypohjainen infrastruktuuri täydentää asteittain maakaasuverkkoa; ·kaasuinfrastruktuurissa fossiilinen kaasu korvataan asteittain muilla metaanilähteillä. Lisäksi energian hintojen nousuun liittyvät tapahtumat ovat muistuttaneet, että Euroopan energiajärjestelmän häiriönsietokyvyn merkitys kasvaa entisestään, kun EU:n energiajärjestelmään sisällytetään hajautetumpaa uusiutuvaa energiaa ja fossiiliset polttoaineet poistetaan asteittain käytöstä. Kaasualan toimitusvarmuuden ja riskien varalta toteutettavien järjestelyjen on sovelluttava puhtaaseen energiaan siirtymiseen. Komission tiedonannossa ”Miten vastata energian hintojen nousuun: toiminta- ja tukivälineistö” korostetaan toimitusvarmuuden, varastointikapasiteetin optimaalisen hyödyntämisen ja energian hintojen vaihtelun välistä vuorovaikutusta. 1.2 Ehdotuksen tavoitteet Tällä aloitteella pyritään helpottamaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä energiajärjestelmään sekä mahdollistamaan siirtyminen pois maakaasusta ja se, että nämä uudet kaasut voivat täyttää tarvittavan roolin EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisessa vuoteen 2050 mennessä. Näin ollen siinä käsitellään seuraavia seikkoja: Asiakkaiden vähäinen sitoutuminen ja suoja vihreän kaasun vähittäismarkkinoilla. Jotta uusilla kaasuilla olisi täysi rooli energiakäänteessä, vähittäismarkkinasäännöillä olisi annettava asiakkaille mahdollisuus tehdä uusiutuvia ja vähähiilisiä valintoja. Näin ei tällä hetkellä ole. Lisäksi vähähiilisille polttoaineille ja kaasuille ei ole yhteistä EU:n terminologia- ja sertifiointijärjestelmää. Kaasun vähittäismarkkinat ovat myös keskittyneet, ja markkinoille pääsy ja innovointi on vähäistä. Tämä estää asiakkaita hyötymästä kilpailusta tekemällä vähähiilisiä valintoja. Jotta asiakkaat voivat tehdä kestäviä energiavalintoja, he tarvitsevat riittävästi tietoa energiankulutuksestaan ja energian alkuperästä sekä tehokkaita välineitä osallistuakseen markkinoille. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet heikossa asemassa olevien ja energiaköyhien asiakkaiden suojelemiseksi. Vähähiilisiä kaasumarkkinoita ei pitäisi kehittää ilman, että nämä ryhmät pystyvät hyödyntämään niitä täysimääräisesti, ja on vastattava kaikkien sukupolvien tarpeisiin nuorista vanhuksiin. Vetyinfrastruktuuri ja vetymarkkinat. Kaasumaisia energiankantajia koskevassa nykyisessä sääntelykehyksessä ei käsitellä vedyn käyttöönottoa itsenäisenä energiankantajana erityisten vetyverkkojen kautta. EU:n tasolla ei ole sääntöjä, jotka koskisivat tariffipohjaisia investointeja verkkoihin tai erityisten vetyverkkojen omistusta ja toimintaa. Myöskään yhdenmukaistettuja sääntöjä (puhtaan) vedyn laadusta ei ole. Esteitä on siis kustannustehokkaan ja rajat ylittävän vetyinfrastruktuurin ja kilpailuun perustuvien vetymarkkinoiden kehittämiselle, joka on edellytys vedyn tuotannon ja kulutuksen yleistymiselle. Tällä ehdotuksella pyritään korjaamaan nämä puutteet. Siihen sisältyy ehdotus vähähiilistä vetyä ja vähähiilisiä polttoaineita koskevasta terminologia- ja sertifiointijärjestelmästä.

Uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut olemassa olevassa kaasuinfrastruktuurissa ja nykyisillä kaasumarkkinoilla sekä energiaturvallisuus. Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen osuus EU:n energialähteiden yhdistelmästä on nykyisin pieni. Pääsy kaasun tukkumarkkinoille eli virtuaalisiin kauppapaikkoihin on keskeinen edellytys niiden potentiaalin hyödyntämiselle. Näiden kaasujen rajat ylittävän kaupan kustannusten poistaminen ja tuotantolaitosten verkkoon liittämisen helpottaminen parantavat myös liiketoiminnan kannattavuutta. Erot kaasun laatuparametreissa ja maakaasuverkkoon sekoitetun vedyn määrässä voivat vaikuttaa kaasuinfrastruktuurin suunnitteluun, loppukäyttäjäsovelluksiin ja järjestelmien yhteentoimivuuteen rajojen yli, jolloin riskinä on sisämarkkinoiden pirstoutuminen. Nykyiset kaasun laatua koskevat säännöt eivät kuitenkaan sovellu tulevaan kehitykseen. Nesteytetyn maakaasun terminaaleihin pääsyä koskevien jäljellä olevien esteiden poistaminen voisi tämän kaasulajin osalta avata tien uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuonnille ulkomailta ja tukea EU:n kaasumarkkinoiden hiilestä irtautumista. Lisäksi häiriönsietokyvyn säilyttäminen ja vahvistaminen siirtymävaiheessa edellyttävät asianmukaisia toimitusvarmuutta koskevia järjestelyjä. Verkon suunnittelu. Kuten komission energiajärjestelmän integrointistrategiassa todetaan, koko EU:n energiajärjestelmän koordinoitu suunnittelu ja käyttö useiden energiankantajien, infrastruktuurien ja kulutussektoreiden välillä on ennakkoedellytys vuoden 2050 ilmastotavoitteiden saavuttamiselle. Nykyiset verkon suunnittelujärjestelmät ja -käytännöt ovat puutteellisia, sillä EU:n laajuisen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman (TYNDP) ja kansallisten verkon kehittämissuunnitelmien (NDP) välillä on eroja. TYNDP:n ja NDP:n välisen yhteyden parantaminen mahdollistaisi siirtoverkkojen käyttöä koskevien tietojen ylikansallisen vaihdon. Toimitusvarmuus ja varastointi. Vastauksena energian hinnan merkittävään ja EU:n laajuiseen nousuun syksyllä 2021 Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota harkitsemaan pikaisesti keskipitkän ja pitkän aikavälin toimenpiteitä, joilla parannetaan EU:n energiajärjestelmän häiriönsietokykyä, mukaan lukien toimitusvarmuutta parantavat toimenpiteet. Jotta nykyiseen ja mahdolliseen uuteen kriisiin voidaan reagoida oikea-aikaisesti unionin tasolla, tähän ehdotukseen sisältyy erityistoimenpiteitä, joilla parannetaan yhteistyötä ja häiriönsietokykyä erityisesti varastojen tehokkaamman ja koordinoidumman käytön ja toiminnallisten yhteisvastuujärjestelyjen turvaamiseksi. Toimenpiteillä pyritään vahvistamaan oikea-aikaisesti EU:n energiajärjestelmän sietokykyä tulevia häiriöitä vastaan. Ne kattavat tässä asetuksessa ja kaasun toimitusvarmuuden turvaamista koskevassa asetuksessa (EU) 2017/1938 säädetyt toimenpiteet. Johdonmukaisen reagoinnin varmistamiseksi toimitusvarmuutta koskevat toimenpiteet ovat osa tätä lainsäädäntöehdotusta, eikä niistä esitetä erillistä lainsäädäntöehdotusta. Kuten energian hinnoista 13 päivänä lokakuuta 2021 annetussa tiedonannossa ”Miten vastata energian hintojen nousuun: toiminta- ja tukivälineistö” todetaan, toimitusvarmuuden koordinointi rajojen yli on ratkaisevan tärkeää tulevien häiriöiden sietokyvyn kannalta. Ehdotetuissa toimenpiteissä edellytetään, että jäsenvaltiot nimenomaisesti sisällyttävät varastot osaksi toimitusvarmuutta koskevia riskinarviointejaan alueellisella tasolla, mukaan lukien riskit, jotka liittyvät kolmansien maiden toimijoiden suorittamaan varastoinnin valvontaan. Jäsenvaltioiden olisi harkittava varastointitoimenpiteitä alueellisen yhteistyön avulla, jos on käsittelemättömiä riskejä. Ehdotuksessa määritellään edellytykset strategisten kaasuvarastojen vapaaehtoisen yhteishankinnan käyttöönotolle hätätilanteessa. Lisäksi otetaan käyttöön toimenpiteitä, joilla parannetaan avoimuutta ja varastojen saatavuutta, puututaan kaasuun liittyviin kyberturvallisuusriskeihin ja helpotetaan jäsenvaltioiden kahdenvälisiä yhteisvastuujärjestelyjä kriisitilanteissa. Komissio kannustaa jäsenvaltioita toteuttamaan viipymättä yhteisvastuujärjestelyjä, jotta kotitaloudet saavat tarvitsemansa kaasun jopa vakavan kriisin aikana. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Ehdotettu aloite liittyy vahvasti Euroopan vihreän kehityksen ohjelman täytäntöönpanoa koskevan 55-valmiuspaketin yhteydessä esitettyihin lainsäädäntöehdotuksiin ja täydentää niitä. Näitä ovat muun muassa seuraavat: Tarkistettu uusiutuvia energialähteitä koskeva direktiivi (RED II), joka on tärkein uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian edistämistä koskeva EU:n väline. Sen tavoitteena on nopeuttaa uusiutuvan energian, myös uusiutuvien kaasujen, yleistymistä energiajärjestelmässä. Sen ehdotetulla muutoksella nostetaan tavoite uusiutuvien energialähteiden osuudesta EU:n energialähteiden yhdistelmässä 40 prosenttiin ja edistetään uusiutuvien polttoaineiden, kuten uusiutuvan vedyn, käyttöönottoa teollisuudessa ja liikenteessä lisätavoitteiden avulla. Tämän aloitteen osalta RED II -direktiivissä uusiutuva vety määritellään kuuluvaksi ’muuta kuin biologista alkuperää oleviin uusiutuviin polttoaineisiin’ ja ’biomassapolttoaineisiin’, joilla saavutetaan 70 prosentin vähennys kasvihuonekaasupäästöissä fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna, ja asetetaan erityiset alatavoitteet uusiutuvan vedyn kulutukselle (50 prosenttia teollisuuden energia- ja raaka-ainekäyttöön tarkoitetun vedyn kokonaiskulutuksesta vuoteen 2030 mennessä ja 2,6 prosenttia liikennealalle toimitetusta energiasta). Energiatehokkuusdirektiivillä ja siihen liittyvällä rakennusten energiatehokkuutta koskevalla direktiivillä sekä niiden muuttamista koskevilla ehdotuksilla on yhtymäkohtia tämän aloitteen kanssa, koska ne vaikuttavat kaasun kysynnän tasoon ja rakenteeseen. Energiatehokkuustoimenpiteillä voidaan lievittää energiaköyhyyttä ja vähentää kuluttajien haavoittuvuutta. Koska kaasumaiset polttoaineet ovat tällä hetkellä hallitsevassa asemassa Euroopan lämmityksen ja jäähdytyksen tarjonnassa ja yhteistuotantolaitoksissa, niiden tehokas käyttö on edelleen energiatehokkuustoimenpiteiden ytimessä. Kaasudirektiivi ja kaasuasetus ovat johdonmukaisia energiatehokkuus etusijalle -periaatteen kanssa: avoimet ja kilpailuun perustuvat EU:n markkinat, joilla hinnat heijastavat energiankantajien tuotantokustannuksia, hiilikustannuksia sekä ulkoisia kustannuksia ja hyötyjä, tarjoaisivat tehokkaasti puhdasta ja turvallista vetyä loppukäyttäjille, jotka arvostavat sitä eniten. Komission joulukuussa 2020 ehdottamalla TEN-E-asetuksella pyritään tukemaan paremmin Euroopan rajat ylittävän energiainfrastruktuurin nykyaikaistamista Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa varten. Siinä otetaan käyttöön vetyinfrastruktuuri uutena infrastruktuuriluokkana eurooppalaisen verkon kehittämistä varten. Tämä aloite täydentää ehdotettua TEN-E-asetusta, koska siinä keskitytään kansallisten suunnitelmien yhdenmukaistamiseen Euroopan laajuisen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman vaatimusten kanssa. Kuten metaanipäästöjen vähentämistä koskevassa EU:n strategiassa ilmoitettiin, komissio aikoo ehdottaa lainsäädäntöä energia-alan metaanipäästöjen vähentämiseksi. Aloitteella pyritään parantamaan tietoa kaikista energiaan liittyvistä metaanipäästöistä. Tämä aloite on täydentävä, koska sillä pyritään helpottamaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen yleistymistä ja mahdollistamaan siirtyminen pois maakaasusta. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Päästökauppajärjestelmä nostaa fossiilisten polttoaineiden käytön hintaa verrattuna uusiutuviin ja vähähiilisiin kaasuihin ja edistää siten tällaisten kaasujen kysyntää ja investointeja niihin liittyvään tuotantoteknologiaan. Komissio on ehdottanut järjestelmän vahvistamista, mukaan lukien vahvistamiset ja laajentamiset ilmailualan, meri- ja maantieliikenteen sekä rakennusten osalta. Tähän järjestelmään kuuluvat kaikki vedyn tuotantolaitokset sekä elektrolyysilaitteet, joiden tuotantokapasiteetti on yli 25 tonnia päivässä. EU:n päästökauppadirektiivillä vuosiksi 2021–2030 perustettu innovaatiorahasto on yksi rahoitusvälineistä, joilla tuetaan siirtymistä ilmastoneutraaliin Eurooppaan vuoteen 2050 mennessä. EU:n päästökauppadirektiivillä vuosiksi 2021–2030 perustettu innovaatiorahasto on yksi rahoitusvälineistä, joilla tuetaan siirtymistä ilmastoneutraaliin Eurooppaan vuoteen 2050 mennessä. Energiaverodirektiivin tarkistuksella pyritään mukauttamaan energiatuotteiden verotus EU:n energia- ja ilmastopolitiikkoihin, edistämään puhtaita teknologioita ja poistamaan vanhentuneet vapautukset ja alennetut verokannat, jotka tällä hetkellä kannustavat käyttämään fossiilisia polttoaineita. Tarkistetun direktiivin mukaan sen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet ryhmitellään ja asetetaan paremmuusjärjestykseen niiden ympäristönsuojelun tason mukaan. Tarkistuksen mukaan vähimmäisverotasoksi asetetaan 0,15 euroa/GJ (fossiilisten polttoaineiden osalta 10,75 euroa/GJ) moottoripolttoaineina käytettäville uusiutuville ja vähähiilisille vetypolttoaineille. Lämmityspolttoaineina käytettävien uusiutuvien ja vähähiilisten vetypolttoaineiden osalta siinä asetetaan vähimmäisverotasoksi 0,15 euroa/GJ (maakaasun osalta 0,6 euroa/GJ). Komission heinäkuussa 2021 ehdottamalla tarkistetulla vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevalla asetuksella (AFIR), jolla kumotaan vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuurin käyttöönotosta annettu direktiivi 2014/94/EU, pyritään torjumaan tieliikenteen päästöjen kasvua, jotta voidaan tukea siirtymistä lähes päästöttömään autokantaan vuoteen 2050 mennessä. Asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot laajentavat lataus- ja tankkausinfrastruktuuriverkostoaan päästöttömien autojen myyntimäärien mukaisesti ja asentavat lataus- ja tankkauspisteitä säännöllisin välein suurille moottoriteille. Vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevan asetuksen tarkistuksessa edellytetään yhtä tankkausasemaa (vähintään 2 tonnia päivässä, 700 baaria) 150 kilometrin välein TEN-T-ydinverkossa ja jokaista kaupunkisolmukohtaa kohti vuoteen 2030 mennessä; tämä merkitsisi, että liikennesolmukohdissa olisi noin 700 vetytankkausasemaa ja kaupunkisolmukohdissa 88 vetytankkausasemaa. Hiilidioksidipäästönormien asettamisesta henkilö- ja pakettiautoille annetun asetuksen muutoksella pyritään varmistamaan selkeä eteneminen kohti päästötöntä liikennettä vuodesta 2025 alkaen. Asetuksessa määritellään päästöttömät ajoneuvot akkukäyttöisiksi sähköajoneuvoiksi sekä polttokennoajoneuvoiksi ja muiksi vetykäyttöisiksi ajoneuvoiksi ja asetetaan tavoite, jonka mukaan uusi ajoneuvokanta on keskimäärin päästötöntä vuoteen 2030 mennessä. FuelEU Maritime -ehdotuksen tavoitteena on lisätä kestävien vähähiilisten ja hiilettömien vaihtoehtoisten polttoaineiden osuutta kansainvälisessä meriliikenteessä. Näitä ovat muun muassa nestemäiset biopolttoaineet, e-nesteet, hiiletön kaasu (mukaan lukien nesteytetty biomaakaasu ja e-kaasut), hiiletön vety ja hiilettömät vetypohjaiset polttoaineet (mukaan lukien metaani ja ammoniakki). Polttoaineisiin ja sähköteknologioihin keskittymisen pitäisi voida mahdollistaa merkittävät ja nopeat päästövähennykset siten, että käytetään täysimääräisesti olemassa olevia teknologioita ja infrastruktuuria muiden ehdotettavien toimenpiteiden tarjoamien kannustimien ohella. Se helpottaa myös hiilestä irtautumisen keinojen määrittelyä koko meriklusterille. REFuel EU Aviation -ehdotus, jonka tavoitteena on edistää kestävien lentopolttoaineiden mahdollisuuksia ilmailun kasvihuonekaasujalanjäljen pienentämiseksi, on vielä suurelta osin hyödyntämättä. Jotta ilmailuala voisi vähentää päästöjään merkittävästi, sen on tulevina vuosina vähennettävä nykyistä riippuvuuttaan fossiilisesta lentopetrolista ja turvauduttava yhä enemmän kestävien lentopolttoaineiden käyttöön. Ehdotuksessa asetetaan ”synteettisten lentopolttoaineiden” vähimmäisosuudeksi 0,7 prosenttia ilma-alusten käyttäjille toimitetuista lentopolttoaineista. ”Synteettisillä lentopolttoaineilla” tarkoitetaan uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä määriteltyjä muuta kuin biologista alkuperää olevia uusiutuvia polttoaineita. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Tämän aloitteen tavoitteita ei voida saavuttaa kansallisella tasolla. Tämän aloitteen suunnitelluilla toimenpiteillä pyritään edistämään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 194 artiklassa vahvistettuja neljää tavoitetta ja edistämään samalla EU:n talouden hiilestä irtautumista. Suunnitellut toimenpiteet hyväksytään SEUT-sopimuksen 194 artiklan 2 kohdan ja 114 artiklan 1 kohdan nojalla. EU:lla on energia-alalla jaettu toimivalta SEUT-sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan i alakohdan nojalla.

Nyt esitettävä aloite pohjautuu myös laajaan kokonaisuuteen säädöksiä, joita on annettu ja saatettu ajan tasalle viimeksi kuluneiden kahden vuosikymmenen aikana. EU on energian sisämarkkinoiden luomiseksi hyväksynyt vuosina 1996–2019 neljä peräkkäistä lainsäädäntöpakettia, joiden yleisenä tavoitteena on ollut markkinoiden yhdentäminen ja kansallisten sähkö- ja kaasumarkkinoiden vapauttaminen. Nämä säännökset kattavat monenlaisia näkökohtia markkinoille pääsystä avoimuuteen, kuluttajien oikeuksiin, kaasumarkkinoiden likviditeetin lisäämiseen ja sääntelyviranomaisten riippumattomuuteen. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Tällä hetkellä EU:n tasolla ei ole sääntöjä, joilla säännellään erityisiä vetyverkkoja tai -markkinoita sekä vähähiilistä vetyä ja vähähiilisiä polttoaineita. Kun otetaan huomioon EU:n ja kansallisen tason nykyiset pyrkimykset edistää uusiutuvan vedyn käyttöä fossiilisten polttoaineiden korvikkeena, jäsenvaltioilla olisi kannusteita hyväksyä kansallisella tasolla sääntöjä, jotka koskevat vedyn siirtoa siihen erikseen osoitetussa infrastruktuurissa. Tällöin riskinä on, että sääntely-ympäristö on hajanainen eri puolilla EU:ta, mikä voisi haitata kansallisten vetyverkkojen ja -markkinoiden yhdentymistä ja siten estää rajat ylittävän vetykaupan tai hankaloittaa sitä. Vetyinfrastruktuuria koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen myöhemmässä vaiheessa (eli sen jälkeen, kun kansallinen lainsäädäntö on annettu) lisäisi jäsenvaltioiden hallinnollista taakkaa ja kasvattaisi sääntelykustannuksia ja yritysten epävarmuutta erityisesti vedyn tuotanto- ja siirtoinfrastruktuuriin tehtävien pitkän aikavälin investointien osalta. EU:n tason sääntelykehyksen luominen erillisiä vetyverkkoja ja -markkinoita varten edistäisi kansallisten vetymarkkinoiden ja -verkkojen yhdentymistä ja yhteenliittämistä. Tällaisten erillisten vetyverkkojen suunnittelua, rahoitusta ja toimintaa koskevat EU:n tason säännöt loisivat pitkän aikavälin ennustettavuutta mahdollisille investoijille, jotka investoisivat tämäntyyppiseen pitkän aikavälin infrastruktuuriin, erityisesti rajat ylittävien yhteenliitäntöjen osalta (joihin muutoin sovellettaisiin erilaisia ja mahdollisesti toisistaan poikkeavia kansallisia lakeja). Biometaanin osalta on todennäköistä, että ilman EU:n tason aloitetta sääntely on vuoteen 2030 mennessä edelleen hajanaista tukkumarkkinoille pääsyn, liitäntävelvoitteiden ja siirtoverkonhaltijan ja jakeluverkonhaltijan koordinointitoimenpiteiden osalta. Ilman jonkinasteista yhdenmukaistamista EU:n tasolla uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuottajat joutuvat kohtaamaan hyvin erilaisia liitäntä- ja syöttökustannuksia eri puolilla EU:ta, mikä johtaa epätasa-arvoisiin toimintaedellytyksiin. Jos EU:n tasolla ei anneta uutta lainsäädäntöä, jäsenvaltiot soveltaisivat edelleen erilaisia kaasun laatuvaatimuksia ja vedyn sekoitustasoja koskevia sääntöjä, jolloin vaarana olisivat rajat ylittävien virtausten rajoitukset ja markkinoiden segmentoituminen. Kaasun laatustandardit määriteltäisiin edelleen pääasiassa maakaasun laatuparametrien perusteella, mikä rajoittaisi uusiutuvien kaasujen liittämistä verkkoon. Kaikki nämä näkökohdat vähentävät todennäköisesti uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen rajat ylittävää kauppaa, ja tätä saatettaisiin kompensoida lisäämällä maakaasun tuontia. Nesteytetyn maakaasun terminaalien käyttö ja tuonti saattaisi edelleen rajoittua maakaasuun, vaikka nesteytetyn maakaasun terminaaleja ei tarvitsisi mukauttaa, jos saatavilla olisi kilpailukykyistä biometaania tai synteettistä metaania EU:n ulkopuolisista lähteistä. Kansallista verkkosuunnittelua tarvitsee kehittää vain niissä jäsenvaltioissa, joissa toimii sertifioituja riippumattomia siirtoverkonhaltijoita ja riippumattomia järjestelmävastaavia. Vaikka useimmilla jäsenvaltioilla on yksi ainoa kansallinen kaasun kehittämissuunnitelma, jossa kaasualan toimijat tekevät yhteistyötä, monialainen yhteistyö on edelleen vähäistä. EU:n koordinoitu varautuminen nykyisen kaasualan osalta on osoittautunut tehokkaammaksi kuin pelkästään kansallisen tason toiminta. •Suhteellisuusperiaate Aloite on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Se kuuluu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 194 artiklan soveltamisalaan. Politiikkatoimet ovat oikeassa suhteessa määriteltyjen ongelmien laajuuteen ja luonteeseen sekä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Ehdotuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen sen yleisen tavoitteen saavuttamiseksi, joka on kaasumaisten polttoaineiden hiilestä irtautumisen edistäminen kilpailukykyisellä tavalla mahdollisimman pienin taloudellisin kustannuksin, samalla kun varmistetaan energiaturvallisuus ja asetetaan kuluttajat energiamarkkinoiden keskiöön. Parhaaksi arvioituja vaihtoehtoja pidetään oikeasuhteisina, ja ne perustuvat mahdollisuuksien mukaan olemassa oleviin lähestymistapoihin. Jäsenvaltioiden ja yksityisten toimijoiden velvoitteiden ja erilaisten toimintavalmiuksien välistä tasapainoa pidetään asianmukaisena, kun otetaan huomioon, että ilmastoneutraalius on saavutettava vuoteen 2050 mennessä. •Toimintatavan valinta Kaasumarkkinoiden nykyisen sääntelykehyksen kokonaisarvioinnin perusteella valitut välineet ovat direktiivi direktiivin 2009/73/EY uudelleenlaatimiseksi ja asetus asetuksen (EY) N:o 715/2009 uudelleenlaatimiseksi. Näiden voimassa olevien säädösten uudelleenlaatiminen lisää oikeudellista selkeyttä. Muutossäädös ei olisi ollut riittävä väline, koska erilaisia uusia säännöksiä on paljon. Muutosten vuoksi toimintatapojen valinta edellyttää näin ollen jo hyväksyttyjen ja täytäntöönpantujen sääntöjen tarkistamista osana nykyisen lainsäädännön luonnollista kehitystä. Kaasuasetuksella on muutettava muita säädöksiä, kuten seuraavia: toimitusvarmuusasetus (EU) 2017/1938, ACER-asetus (EU) 2019/942 ja REMIT-asetus (EU) N:o 1227/2011. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Kolmannen energiapaketin voimaantulo on vaikuttanut myönteisesti kilpailuun ja energian sisämarkkinoiden suorituskykyyn. Nykyisessä kaasualan sääntelykehyksessä keskitytään kuitenkin fossiilipohjaiseen maakaasuun, eikä siinä täysin ennakoida metaanikaasujen (muun muassa maakaasun ja biometaanin) vaihtoehtoja, kuten vetyä. Kaasumarkkinoiden nykyistä sääntelykehystä on tarkasteltava uudelleen, ja siitä on jo ilmoitettu vetystrategiaa ilmastoneutraalille Euroopalle koskevassa Euroopan komission tiedonannossa. Kun otetaan huomioon EU:n jäsenvaltioiden erilaiset mahdollisuudet tuottaa uusiutuvaa ja vähähiilistä vetyä, sopiva markkinakehys voisi auttaa vetyä täyttämään tehtävänsä energiankantajana ja energiajärjestelmän integroinnin mahdollistajana. Tämän perusteella vaikutustenarvioinnin ongelma-alueella I on yksilöity neljä keskeistä tekijää: i) hiilestä irtautuminen johtaa sellaisen eurooppalaisen vedyn arvoketjun syntymiseen, joka on riippuvainen rajat ylittävistä vetymarkkinoista; ii) vetyinfrastruktuuriin tehtävien investointien puute haittaa markkinoiden kehitystä; iii) vetyinfrastruktuuri muodostaa todennäköisesti luonnollisen monopolin, mikä johtaa kilpailuun perustumattomiin markkinarakenteisiin; iv) toisistaan eroavat vedyn laatua koskevat säännöt voivat hankaloittaa rajat ylittäviä virtoja ja aiheuttaa lisäkustannuksia.

Nykyisissä kaasusäännöissä, joissa keskitytään pääasiassa EU:n ulkopuolelta tuotavaan fossiilipohjaiseen maakaasuun, ei käsitellä EU:n sisäisen hajautetun uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuotannon erityispiirteitä. Lisäksi biometaanin ja vedyn mutta myös nesteytetyn maakaasun kasvavat määrät vaikuttavat kaasun laatuun ja siten kaasuinfrastruktuurin ja loppukäyttäjien laitteiden suunnitteluun. Vaikutustenarvioinnissa otetaan erityisesti huomioon seuraavat viisi keskeistä tekijää, jotka liittyvät tähän ongelma-alueeseen: i) jakeluverkkoihin liitetyn biometaanin paikallisten tuottajien rajoitettu pääsy markkinoille ja verkkoon, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen liittämisvelvoitetta ja verkkoon liittämisen kustannuksia koskevien sääntöjen erot sekä EU:n sisäiset syöttö- ja ottotariffit estävät täysin yhdennettyjen, likvidien ja yhteentoimivien EU:n kaasun sisämarkkinoiden luomisen; ii) erot kaasun laadussa ja vedyn sekoitustasoissa voivat vaikuttaa kielteisesti rajat ylittäviin virtauksiin ja loppukäyttäjiin, ja nykyiset kaasun laatua koskevat säännöt eivät sovellu tulevaan kehitykseen; iii) nesteytetyn maakaasun terminaalit on varustettu pääasiassa maakaasun vastaanottoon, joten uusien kaasujen vastaanottomahdollisuudet niissä ovat rajalliset; iv) maakaasun laantumattomaan käyttöön perustuvat pitkäaikaiset toimitussopimukset voivat lukita tilanteen maakaasuun ja haitata uusiutuvien kaasujen toimitusten kasvua edettäessä kohti vuotta 2050; v) nykyisillä energiaturvallisuusjärjestelyillä puututaan vain riskeihin, jotka liittyvät maakaasun toimituksiin, ei uusiutuviin ja vähähiilisiin kaasuihin liittyviin riskeihin. Verkon suunnittelussa on kehitettävä edelleen siirtoverkonhaltijoiden ja sääntelyviranomaisten välistä yhteistyötä. Tuotoltaan vaihtelevien energialähteiden yleistyminen edellyttää koko energiajärjestelmän parempaa integrointia ja infrastruktuurin yhteenliittämistä kokonaisvaltaisemmalla ja osallistavammalla lähestymistavalla. Vaikutustenarvioinnissa esitetään seuraavat kolme keskeistä tekijää, jotka liittyvät tähän ongelma-alueeseen: i) verkon suunnittelu vaihtelee jäsenvaltioiden ja siirtoverkonhaltijoiden välillä, sähkön ja kaasun erillinen suunnittelu; ii) avoimuuden puute olemassa olevan infrastruktuurin käyttötarkoituksen muuttamisen tai käytöstä poistamisen mahdollisuuden osalta; iii) jakeluverkonhaltijat eivät nimenomaisesti ole mukana siirtoverkonhaltijoiden suunnittelussa. Lisäksi yhdenmukaisempi järjestelmän kehitysstrategia lisäisi entisestään sähkö- ja kaasujärjestelmien, myös vedyn, välisiä yhteyksiä. Arviointi osoitti, että kilpailua on parannettava sen varmistamiseksi, että markkinoiden yhdentymisen kaikki hyödyt välittyvät EU:n kuluttajille. Lisäksi kuluttajilla ei edelleenkään ole tarvittavia välineitä osallistua aktiivisesti markkinoille. Analysoidun lainsäädännön kuluttajansuojasäännökset ovat vain osittain tarkoituksenmukaisia. Erityisesti heikossa asemassa olevien asiakkaiden suojelu on edelleen epätasaista eri jäsenvaltioissa, ja energiaköyhyyttä on vieläkin merkittävästi kaikkialla EU:ssa. Ongelma-alueella IV yksilöitiin yhtäpitävästi kolme ongelmatekijää: i) hyödyntämätön kilpailupotentiaali vähittäismarkkinoilla; ii) asiakkaiden riittämättömät vaikutusmahdollisuudet energiantoimittajan vaihtamisessa, hintojen vertailuvälineissä, laskutustiedoissa, energiayhteisöissä ja tietojen saatavuudessa; ja iii) riittämätön kuluttajansuoja erityisesti heikossa asemassa olevien ja energiaköyhien asiakkaiden osalta. •Sidosryhmien kuuleminen Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti komissio toteutti kattavan ja osallistavan sidosryhmien kuulemisen, joka perustui useita menetelmiä ja välineitä sisältäneeseen kuulemisstrategiaan. Strategian tarkoituksena oli varmistaa, että kaikki asiaan liittyvä näyttö, mukaan lukien tiedot aloitteen kustannuksista, yhteiskunnallisista vaikutuksista ja hyödyistä, otettiin huomioon. Käytössä oli useita kuulemisvälineitä: alustavaa vaikutustenarviointia koskeva kuuleminen (etenemissuunnitelma), kyselyyn perustuva julkinen verkkokuuleminen, komission alustus ja sidosryhmiltä, muun muassa kaasualan sääntelyfoorumilta, saatu palaute, keskustelut jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin jäsenten ja kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa sekä keskustelut sidosryhmien kanssa laajassa sidosryhmien työpajassa. Komissio sai 263 vastausta avoimeen julkiseen kuulemiseen. Yleisesti ottaen vastaajat vahvistivat pitävänsä kaasudirektiivin ja kaasuasetuksen tarkistamista tarpeellisena, jotta hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet voidaan saavuttaa. Lisäksi yli 60 prosenttia vastaajista odottaa, että kaasumarkkinoiden hiilestä irtautumisen edellyttämillä teknologisilla ja sääntelyyn tehtävillä muutoksilla voidaan luoda uusia työpaikkoja vuoteen 2030 mennessä. Vetyinfrastruktuurin ja -markkinoiden kehittämisen osalta suurin osa vastaajista kannattaa sääntelyn käyttöönottoa varhaisessa vaiheessa hyvin toimivien ja kilpailuun perustuvien vetymarkkinoiden ja -infrastruktuurin edistämiseksi. Vastaajat kannattivat EU:n lainsäädäntökehystä, jossa määritellään keskeiset sääntelyperiaatteet ja noudatetaan vaiheittaista lähestymistapaa. Suuri enemmistö kannattaa esimerkiksi kolmansien osapuolten pääsyä verkkoon, vetyputkien käyttöoikeutta koskevia sääntöjä, tuontiterminaaleja ja varastointia sekä verkkotoimintojen eriyttämistä. Useimmat vastaajat pitivät tärkeänä sitä, että määritellään varhaisessa vaiheessa yksityisten osapuolten rooli vetyinfrastruktuurin kehittämisessä. Suuri enemmistö vastaajista katsoo myös, että olemassa olevat ja tulevat yksityiset verkot voidaan (väliaikaisesti) vapauttaa tietyistä sääntelyvaatimuksista mutta että lähentyminen kohti yhtä ainoaa sääntelykehystä on varmistettava. Valtaosa vastaajista katsoo, että uutta vetyinfrastruktuuria koskevien oikeuksien ja lupavaatimusten olisi vastattava metaanikaasuputkiin nykyisin sovellettavia vaatimuksia. Mitä tulee uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen saatavuuden edistämiseen nykyisillä kaasumarkkinoilla ja olemassa olevassa kaasuinfrastruktuurissa, sidosryhmät ovat yhtä mieltä siitä, että nykyistä sääntelykehystä on tarkistettava hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Suurin osa sidosryhmistä pitää tärkeänä sitä, että varmistetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen täydellinen markkinoille pääsy ja helpotetaan niiden syöttämistä kaasuverkkoon. Monet vastaajat kannattavat sitä, että verkonhaltijat velvoitettaisiin liittämään uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuottajat verkkoon ja ottamaan käyttöön syöttömaksun alennus. Suurin osa vastaajista kannattaa myös nesteytetyn maakaasun terminaalien avoimuuskehyksen parantamista. Paljon kannatusta saa myös kaasun laatustandardien yhdenmukainen soveltaminen kaikkialla EU:ssa, rajat ylittävän koordinoinnin tehostaminen ja avoimuuden lisääminen. Vastaajien mielipiteet eroavat vedyn sekoittamisen osalta, mutta enemmistö on samaa mieltä siitä, että se voi korkeista teknisistä kustannuksista huolimatta tarjota kustannustehokkaan ja nopean ensimmäisen askeleen energiajärjestelmän hiilestä irtautumisessa. Vain harvat sidosryhmät kannattavat EU:n sisäisten rajat ylittävien tariffien poistamista. Suurin osa vastaajista pitää tärkeinä kaasuun liittyviä turvallisuushaasteita ja kyberturvallisuustoimenpiteitä. Integroidun verkon suunnittelun osalta suurin osa sidosryhmistä kannattaa verkon kehittämissuunnitelman sovittamista ajallisesti yhteen kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman kanssa ja yhden kaasusuunnitelman laatimista valitusta eriyttämismallista riippumatta. Suurin osa vastaajista ilmaisi vielä voimakkaamman tukensa yhteiselle sähkö- ja kaasuskenaariolle. Huomattava määrä sidosryhmiä toivoo vetyhankkeiden sisällyttämistä verkon kehittämissuunnitelmaan. Useimmat sidosryhmät olivat yhtä mieltä jakeluverkonhaltijoiden roolista tietojen toimittamisessa ja jakamisessa, ja useat vastaajat kannattivat myös sitä, että jakeluverkonhaltijat esittävät oman suunnitelmansa, johon sisältyy järjestelmän optimointi eri aloilla. Vastaajat myös pitivät yhteistä kaasu- ja sähkösuunnitelmaa parempana kuin yhteisiä skenaarioita, joissa on erilliset suunnitelmat. Useat sidosryhmät huomauttivat, että paras vaihtoehto olisi yhteinen suunnitelma metaanille ja vedylle ja erillinen sähkölle. Mitä tulee asiakkaiden sitoutumiseen ja suojeluun vihreän kaasun vähittäismarkkinoilla, suurin osa sidosryhmistä vaati kunnianhimoisempia tavoitteita kansalaisiin ja kuluttajiin liittyvissä säännöksissä siten, että ne vastaavat sähkömarkkinoiden vaatimuksia. Energiaköyhyyttä koskevien säännösten pitäisi myös auttaa varmistamaan, että puhtaaseen kaasuun perustuviin vaihtoehtoihin siirtymisestä aiheutuvat kustannukset eivät tule kuluttajien maksettaviksi. Yksityisen sektorin edustajat kannattavat suunnitelmia poistaa säännellyt hinnat asteittain käytöstä, kun taas jotkin kuluttajajärjestöt haluaisivat säilyttää ne energiaköyhien ja heikossa asemassa olevien kuluttajien suojelemiseksi. Lähes puolet vastaajista haluaa vahvistaa säännöksiä, jotka koskevat tarjousten vertailtavuutta ja tietojen saatavuutta, avoimuutta, älykkäitä mittausjärjestelmiä ja energiantoimittajan vaihtamista. Yksikään vastaaja ei ole kannattanut muuta kuin sääntelypohjaista lähestymistapaa. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Ehdotettu aloite ja sen pohjana oleva vaikutustenarviointi perustuvat näyttöön, joka on saatu sidosryhmien panoksesta asiaa koskeviin laajoihin kuulemisiin, sekä alan kirjallisuuden tarkasteluun ja mallintamiseen. Tarkasteltuun kirjallisuuteen sisältyi tuloksia ajankohtaisista tutkimuksista, jotka koskivat sellaisia keskeisiä tekijöitä kuin vedyn ja hiilettömän kaasuinfrastruktuurin roolia, markkinoita ja tuotantoa ja jotka toteutettiin vaikutustenarviointia varten tai jotka vaikuttivat sen laajuuteen, sekä muiden asiaan liittyvien komission aloitteiden yhteydessä tehtyjä arviointeja. Analyysissä otettiin huomioon myös useiden sidosryhmäfoorumien puitteissa annetut päätelmät, joista tärkein on kaasualan sääntelyä koskeva foorumi (Madridin foorumi) ja sähköalan sääntelyfoorumi (Firenzen foorumi). Keskustelut jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin jäsenten, kansallisten sääntelyviranomaisten ja Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) kanssa sekä keskustelut muiden sidosryhmien kanssa otettiin tasapuolisesti huomioon. •Vaikutustenarviointi Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti komissio teki vaikutustenarvioinnin useista toimintavaihtoehdoista. Tätä työtä tuettiin komission sisällä järjestetyllä kuulemisella yksiköiden välisen ohjausryhmän kautta. Vaikutustenarviointi esitettiin sääntelyntarkastelulautakunnalle, ja siitä keskusteltiin sen kanssa. Sääntelyntarkastelulautakunta antoi myönteisen lausunnon varaumin. Varaumat liittyivät erityisesti seuraaviin: i) arvioinnin päätelmien sisällyttäminen ongelman kuvaukseen, ii) aloitteen roolin määrittäminen osana 55-valmiuspaketin mahdollistavaa kehystä, iii) toimintavaihtoehtojen vaikutusten perustason selventäminen, iv) eri toimijoiden, erityisesti maakaasun ja vedyn tuottajien ja kuluttajien, erottaminen selkeämmin toisistaan, v) arvion antaminen siitä, miten aloite voi vaikuttaa pk-yrityksiin eri lailla kuin muihin (suurempiin) yrityksiin, vi) eriävien ja vähemmistön näkemysten parempi huomioiminen koko raportissa, myös ongelman määrittelyssä, vaihtoehtojen kehittämisessä, vaikutusten analysoinnissa ja parhaaksi arvioidun vaihtoehdon valinnassa, vii) raportin esitystavan parantaminen ja viii) kustannus- ja hyötytaulukkojen täyttäminen asianmukaisessa muodossa. Koko vaikutustenarviointityön ajan harkittiin neljällä ongelma-alueella toimenpiteitä, joilla puututtaisiin havaittuihin ongelmiin ja ongelmatekijöihin aloitteen tavoitteiden saavuttamiseksi: Parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmän vaikuttavuuden, tehokkuuden, johdonmukaisuuden ja oikeasuhteisuuden arvioinnin perusteella on todettu, että kyseinen yhdistelmä soveltuu parhaiten asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Ongelma-alue I: Vetyinfrastruktuuri ja vetymarkkinat Ongelma-alueella I tarkastellaan seuraavia toimintavaihtoehtoja: järjestetään tarjouskilpailu vetyverkon hallintaa koskevista oikeuksista (vaihtoehto 1); otetaan käyttöön tärkeimmät sääntelyperiaatteet, jotka perustuvat maakaasumarkkinoilla nykyisin sovellettaviin periaatteisiin mutta jotka on mukautettu vetymarkkinoiden kehitysvaiheeseen sopiviksi (vaihtoehto 2); otetaan käyttöön täysin valmiiksi kehitetty vetyä koskeva sääntelyjärjestelmä (joka vastaa maakaasualaan tällä hetkellä sovellettavaa järjestelmää), jolloin ei tarvita siirtymää kehittyneempiin vetymarkkinoihin (vaihtoehto 3). Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on ottaa käyttöön keskeiset sääntelyperiaatteet alusta alkaen ja hahmotella selkeästi lopullinen (tuleva) sääntelyjärjestelmää. (Vaihtoehto 2b ”Keskeiset sääntelyperiaatteet ja visio”). Tämän vaihtoehdon keskeisenä etuna on, että se edistää markkinoiden yhdentymistä sekä selkeyttää investoijien asemaa ja että sillä vältetään kilpailuun perustumattomien markkinarakenteiden syntyminen ja kustannukset, joita aiheutuu sääntöjen muuttamisesta jälkikäteen, kun markkinat ovat kypsät. Se jättää kuitenkin joustovaraa sääntelyn mukauttamiseksi vetyalan asteittaiseen kasvuun. Ongelma-alue II: Uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut olemassa olevassa kaasuinfrastruktuurissa ja nykyisillä kaasumarkkinoilla sekä energiaturvallisuus Ongelma-alue II sisältää vaihtoehtoja, joilla edistetään uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä nykyisille kaasumarkkinoille ja olemassa olevaan kaasuinfrastruktuuriin. Kaikkiin vaihtoehtoihin kuuluu myös asteittainen toiminta energiaturvallisuuteen liittyvien huolenaiheiden käsittelemiseksi, erityisesti nykyisten välineiden, standardien ja menettelyjen laajentaminen koskemaan uusiutuvia ja vähähiilisiä kaasuja, tehokas yhteisvastuu ja kaasualan kyberturvallisuuteen liittyvien riskien käsittely. Vaihtoehto 3 ”Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen täydellisen markkinoille pääsyn mahdollistaminen ja edistäminen” on suositeltavin vaihtoehto ongelma-alueella II. Tähän vaihtoehtoon sisältyy toimenpiteitä, joilla tuetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä tukkumarkkinoille, nesteytetyn maakaasun terminaaleihin ja siirtoverkkoon (liitäntäpaikasta riippumatta), mukaan lukien verkkoon syötön ja rajat ylittävien siirtojen tariffialennukset. Kaasun laatuun sovellettaisiin rajat ylittäviä yhteenliitäntäpisteitä koskevaa yhdenmukaistettua EU:n lähestymistapaa, mutta jäsenvaltioille jätettäisiin joustovaraa. Vetyseosten sallittu yläraja on 5 prosenttia kaikissa rajat ylittävissä pisteissä. Tämä taso on kustannustehokas sopeutumis- ja vähennyskustannusten kannalta.

Uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen täydellisen markkinoille pääsyn mahdollistaminen ja edistäminen: Suunnitellut toimenpiteet ovat johdonmukaisia ilmastonmuutoksen torjuntaa koskevien unionin toimien kanssa ja tarpeen Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Keskeisenä etuna on se, että toimenpiteillä alennetaan uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen tuottajien tuotantokustannuksia, lisätään uusiutuvien kaasujen alan kilpailua, likviditeettiä ja kauppaa ja kannustetaan samalla vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä. Näin kuluttajat ja veronmaksajat hyötyvät, koska tukea voitaisiin vähentää. Tämä myös vähentää energiaturvallisuuteen kohdistuvia riskejä ja säästää aikaa ja resursseja, vähentää epävarmuustekijöitä, parantaa hätätoimenpiteiden tehokkuutta ja vahvistaa kaasuyhtiöiden turvallisuusvaatimuksia. Ongelma-alue III: Verkon suunnittelu Ongelma-alueella III tarkastellaan integroidun verkon suunnittelun vaihtoehtoja. Ongelma-alueella III parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 2 ”Eurooppalaisiin skenaarioihin perustuva kansallinen suunnittelu”. Vaihtoehto mahdollistaa kansallisen suunnittelun, mutta edellyttää, että se perustuu kaasua ja sähköä koskeviin yhteisiin skenaarioihin, jotka ovat yhdenmukaisia kymmenvuotisen verkon kehittämissuunnitelman kanssa ja liittyvät asiaankuuluvaan kansalliseen energia- ja ilmastosuunnitelmaan. Siihen sisältyvät kaikki asianomaiset toimijat (jakeluverkonhaltijat), ja sen avulla voidaan tunnistaa putkistot, joita voidaan käyttää käyttötarkoituksen muuttamiseen metaanista vedyksi, sellaisella tarkkuudella, joka ei olisi helposti saavutettavissa Euroopan tasolla. Eurooppalaisiin skenaarioihin perustuvan kansallisen suunnittelun toteuttaminen: Keskeisenä etuna on, että näin voidaan poistaa riskit siitä, että sähkön ja kaasun siirtoverkonhaltijat suunnittelevat järjestelmiensä kehittämistä yhteensopimattomien olettamusten perusteella. Se mahdollistaa alojen integroinnin ja käsitteellisen järjestelmäsuunnitelman säilyttäen samalla yksityiskohtaisempien alakohtaisten verkon kehittämissuunnitelmien hyödyt. Sillä varmistetaan eri sidosryhmien yhteinen näkemys, mikä merkitsee, että verkon suunnittelussa otetaan huomioon hiilestä irtautumista koskevat strategiat kansallisella ja EU:n tasolla, mikä vähentää mahdollisten lukkiutumisvaikutusten tai hukkainvestointien riskiä. Ongelma-alue IV: Asiakkaiden vähäinen sitoutuminen ja suoja vihreän kaasun vähittäismarkkinoilla Ongelma-alue IV sisältää vaihtoehtoja, jotka perustuvat muuhun kuin sääntelypohjaiseen lähestymistapaan käsitellä kilpailua ja kuluttajien sitouttamista tai edellyttävät ongelmien syihin puuttumista uudella lainsäädännöllä, joka vastaa pääosin sähköalalla jo vakiintunutta toimintaa. Analyysin perusteella parhaaksi arvioitu vaihtoehto on vaihtoehto 2 ”Joustava lainsäädäntö”, joka vastaa sähkömarkkinoiden kuluttajansuojaa ja valtuutusta koskevia säännöksiä. Tämä vaihtoehto on todennäköisesti vaikuttavin ja tehokkain ja johdonmukainen muiden ongelma-alueiden kanssa. Tärkein etu on, että se tarjoaa merkittäviä säästömahdollisuuksia ja auttaa uusia toimittajia ja palveluntarjoajia pääsemään markkinoille ja kehittämään innovatiivisia tuotteita, mikä lisää kilpailua, kuluttajien sitoutumista ja taloudellista hyötyä. Se voisi myös auttaa lisäämään yhteiskunnallista hyväksyntää kansalaisten ja yhteisöjen taholta, saada liikkeelle yksityistä pääomaa ja helpottaa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käyttöönottoa. Liikainvestointien riskin pienentämisellä on myönteinen ympäristövaikutus. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Voimassa olevan lainsäädännön muuttamista koskevat ehdotukset on laadittu vaikutustenarvioinnissa tarkasteltujen kustannustehokkaimpien toimintavaihtoehtojen mukaisesti. Joidenkin parhaaksi arvioitujen vaihtoehtojen odotetaan lisäävän sääntelyelimille ja markkinatoimijoille aiheutuvia hallinnollisia kustannuksia sekä täytäntöönpano- ja valvontakustannuksia. Ehdotetut toimenpiteet voivat esimerkiksi lisätä kansallisten sääntelyviranomaisten ja maakaasun toimittajien välistä hallinnollista tietojenvaihtoa, jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden välistä koordinointia sekä jäsenvaltioiden ja kansallisten viranomaisten sääntely- ja täytäntöönpanotoimia. Muutetun kehyksen odotetaan kuitenkin myös tehostavan sääntelyä ja laskevan sen kustannuksia. Lisäksi vaikutustenarviointi osoittaa, että ehdotetut toimenpiteet tarjoavat kustannustehokkaimmat sääntelyvaihtoehdot aloitteen yleistavoitteen saavuttamiseksi eli sellaisten metaani- ja vetykaasujen siirtoa, jakelua, toimitusta ja varastointia koskevien sääntöjen vahvistamiseksi, joilla voidaan tukea energiajärjestelmän hiilestä irtautumista ja varmistaa samalla varma ja kohtuuhintainen energia. Joistakin parhaaksi arvioiduista toimenpiteistä aiheutuvia lyhyen aikavälin sääntelykustannuksia on arvioitava suhteessa kustannuksiin ja toimiin, joita energiajärjestelmän myöhäinen integrointi ja hiilestä irtautuminen edellyttäisivät pitkällä aikavälillä. Hyödyt, joita vaihtoehtojen odotetaan tuottavan uusiutuvien energialähteiden tukemisen, energiajärjestelmän integroinnin, kuluttajansuojan ja energiaturvallisuuden muodossa, ovat huomattavasti suuremmat kuin välittömät hallinto- ja täytäntöönpanokustannukset. Ehdotuksella myös yksinkertaistetaan nykyistä sääntelykehystä yhdenmukaistamalla kaasuinfrastruktuuria ja -markkinoita koskevat säännökset sen uuden sääntelyrakenteen kanssa, joka on laadittu sähköalalle puhtaan energian säädöspaketissa. Alojen välisen yhdenmukaistamisen tehostamisen odotetaan hyödyttävän monissa sääntelykysymyksissä, jotka liittyvät erityisesti kuluttajien vaikutusmahdollisuuksiin ja kuluttajansuojaan, hallintoon ja viranomaisvalvontaan. Vastaavia hyötyjä ennakoidaan myös vetyinfrastruktuureja ja -markkinoita koskevan sääntelykehyksen varhaisen käyttöönoton yhteydessä. Vaikka nämä säännöt todennäköisesti lisäävät kansallisten viranomaisten ja markkinatoimijoiden välittömiä hallinnollisia kustannuksia ja sääntelytaakkaa, vetyä koskevien sääntelyperiaatteiden varhaisen yhdenmukaistamisen odotetaan alentavan merkittävästi säännösten noudattamisesta tulevaisuudessa aiheutuvia kustannuksia ja estävän merkittävien sääntelyerojen ja täytäntöönpanokustannusten riskin. •Perusoikeudet EU:n arvojen sekä kansalaisten perusoikeuksien ja turvallisuuden turvaaminen kehittyvässä vihreässä ja digitaalisessa energiaympäristössä on ensiarvoisen tärkeää. Ehdotetut tiedonhallintaa koskevat toimenpiteet kehitettiin tätä silmällä pitäen, ja niillä pyrittiin varmistamaan digitaaliteknologioiden ja datavetoisten palvelujen laaja saatavuus ja käyttö samalla kun taataan korkeatasoinen oikeus yksityiselämään ja henkilötietojen suojaan, kuten EU:n perusoikeuskirjan 7 ja 8 artiklassa ja yleisessä tietosuoja-asetuksessa vahvistetaan. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Tähän pakettiin kuuluvan ehdotuksen vaikutukset EU:n talousarvioon koskevat energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) ja Euroopan komission energian pääosaston henkilöresursseja, joita kuvataan [kaasuasetuksen] uudelleenlaatimista koskevaan komission ehdotukseen liitetyssä säädökseen liittyvässä rahoitusselvityksessä. ACERin uudet tehtävät, erityisesti niiden sääntöjen osalta, joilla helpotetaan kilpailuun perustuvan vetyalan kehittämistä, mutta myös kaasumarkkinoiden monimutkaistuminen, joka johtuu muiden kaasujen kuin maakaasun osuuden kasvusta, edellyttävät ACERin henkilöstön lisäämistä vuodesta 2023 alkaen asteittain 21 uudella kokoaikavastaavalla. Myös energian pääosaston henkilöresursseja on lisättävä viidellä kokoaikavastaavalla, jotta voidaan panna täytäntöön uutta ja kasvavaa alaa koskevat uudet säännöt, integroida uudentyyppisiä kaasuja kaasumarkkinoille ja -infrastruktuuriin sekä valvoa tehostettujen kuluttajasäännösten noudattamista. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Edistymistä seurataan kaksiportaisella lähestymistavalla, joka koostuu ACERin vuosittaisesta raportoinnista ja komission suorittamasta arvioinnista. ACERin toimeksianto, joka koskee markkinoiden toiminnan vuotuista seurantaa ja raportointia sen vuotuisessa markkinoiden seurantaraportissa (asetuksessa (EY) N:o 715/2009 säädetty velvoite), säilytetään, ja sen soveltamisala laajennetaan koskemaan vetyä. Vuoden kuluessa ehdotusten hyväksymisestä komissio pyytää ACERia tarkistamaan ja päivittämään nykyisiä seurantaindikaattoreitaan (asianomaisten sidosryhmien myötävaikutuksella), jotta varmistetaan, että ne ovat edelleen tarkoituksenmukaisia seurattaessa edistymistä näiden ehdotusten taustalla olevien tavoitteiden saavuttamisessa. ACER käyttää edelleen markkinoiden seurantaraportin laatimisessa jo vakiintuneita tietolähteitä, joita laajennetaan vetyä koskevilla asiaankuuluvilla tiedoilla.

ACERin vuotuinen raportointi korvaa komission raportointivelvoitteet, jotka ovat edelleen voimassa kaasudirektiivin nojalla. Yksityiskohtaisilla ehdotuksilla varmistetaan, että ACERin seuranta täydentää muita seurantatoimia (erityisesti energiaunionin ja ilmastotoimien hallintoon liittyvää seurantaa), jotta vältetään päällekkäisyydet. Komissio tekee ehdotettujen aloitteiden vaikutuksista täysimittaisen arvioinnin, johon sisältyvät ehdotusten vaikuttavuus, tehokkuus, jatkuva johdonmukaisuus ja tarkoituksenmukaisuus, tietyn ajan (alustavasti viiden vuoden) kuluessa hyväksyttyjen toimenpiteiden voimaantulosta. Komissio tarkastelee direktiiviä uudelleen viimeistään 31. joulukuuta 2030 ja toimittaa kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Euroopan unionin tuomioistuimen asiassa komissio v. Belgia (C-543/17) antaman tuomion mukaisesti jäsenvaltioiden on liitettävä ilmoituksiinsa, jotka koskevat toimenpiteitä direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä, riittävän selvät ja täsmälliset tiedot siitä, millä kansallisen lainsäädännön säännöksillä saatetaan mitkäkin direktiivin säännökset osaksi jäsenmaan kansallista lainsäädäntöä. Tämä on tehtävä kunkin velvoitteen osalta, ei pelkästään ”artiklatasolla”. Jos jäsenvaltiot toimivat tämän velvoitteen mukaisesti, niiden ei periaatteessa tarvitsisi lähettää komissiolle selittäviä asiakirjoja, jotka koskevat saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Asetus pannaan suoraan ja yhdenmukaisesti täytäntöön jäsenvaltioissa, joten se ei edellytä selittävää asiakirjaa. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotetussa tarkistetussa direktiivissä on kymmenen lukua, joissa on 91 artiklaa. 1 luku – Kohde, soveltamisala ja määritelmät Tässä luvussa esitetään maakaasujärjestelmää käyttävien kaasujen siirtoa, jakelua, toimittamista ja varastointia koskevien sääntöjen kohde ja soveltamisala sekä vetyjärjestelmää käyttävän vedyn siirtoa, toimittamista ja varastointia koskevat säännöt. Siinä määritellään myös tärkeimmät direktiiviehdotuksessa käytetyt termit. 2 luku – Yleiset säännöt markkinoiden järjestämisestä Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, joilla varmistetaan kilpailuun perustuvat, kuluttajakeskeiset, joustavat ja syrjimättömät kaasumarkkinat. Se sisältää markkinoille pääsyä koskevia säännöksiä, jotka koskevat muun muassa vapautta valita toimittaja, markkinapohjaisia toimitushintoja, julkisen palvelun velvoitteita, kestävyyttä, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen sertifiointia, alueellisen yhteistyön edistämistä sekä teknisiä ja menettelytapoja koskevia sääntöjä. 3 luku – Kuluttajien vaikutusmahdollisuudet ja kuluttajansuoja sekä vähittäismarkkinat Tässä luvussa säädetään erityisesti kuluttajan oikeuksista: Siinä käsitellään sopimusperusteisia perusoikeuksia, vaihto-oikeuksia ja -maksuja sekä vertailuvälineitä, aktiivisia asiakkaita ja kansalaisten energiayhteisöjä koskevia sääntöjä. Se sisältää myös laskutusta, älykästä ja perinteistä mittaamista sekä tiedonhallintaa koskevia säännöksiä. Lisäksi se sisältää säännöksiä, jotka koskevat keskitettyjä palvelupisteitä, oikeutta tuomioistuinten ulkopuoliseen riitojenratkaisuun, heikossa asemassa olevia asiakkaita ja vähittäismarkkinoita. 4 luku – Kolmansien osapuolten pääsy infrastruktuuriin Tämä luku on jaettu kolmeen jaksoon, jotka kattavat seuraavat: maakaasuinfrastruktuurin käyttöoikeus, vetyinfrastruktuurin käyttöoikeus sekä käyttöoikeuden ja verkkoon liittämisen epääminen. 5 luku – Siirtoverkonhaltijoihin, varastointilaitteistojen haltijoihin sekä maakaasun käsittelylaitteistojen haltijoihin sovellettavat säännöt Tässä luvussa käsitellään siirtoverkonhaltijoiden, varastointilaitteistojen haltijoiden sekä nesteytetyn maakaasun käsittelylaitteistojen haltijoiden tehtäviä, luottamuksellisuusvelvoitteita ja päätösvaltaa. 6 luku – Maakaasun jakeluverkonhaltijat Tässä luvussa vahvistetaan jakeluverkonhaltijoiden nimeäminen, niiden tehtävät, päätösvalta uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen uusien tuotantolaitosten liittämisessä jakeluverkkoon, jakeluverkonhaltijoiden eriyttäminen, jakeluverkonhaltijoiden luottamuksellisuusvelvoitteet, suljettuja jakeluverkkoja koskevat säännökset ja yhdistetty siirto- ja jakeluverkonhaltija.

7 luku – Erillisiin vetyverkkoihin sovellettavat säännöt Tässä luvussa säädetään erityisesti vetyverkkojen, vetyvarastojen ja vetyterminaalien haltijoiden tehtävistä, olemassa olevien vetyverkkojen tarjoamisesta, maantieteellisesti rajatuista vetyverkoista, suljetuista vetyjärjestelmistä, yhdysputkista kolmansien maiden kanssa sekä verkonhaltijoiden luottamuksellisuusvelvoitteista. 8 luku – Integroidun verkon suunnittelu Tässä luvussa käsitellään tarkemmin verkon kehittämistä, investointipäätöksiä koskevia valtuuksia, vetyverkon kehittämistä koskevaa raportointia sekä uuden rajat ylittävän vetyinfrastruktuurin rahoittamista. 9 luku – Siirtoverkonhaltijoiden eriyttäminen Tämä luku jakautuu kuuteen jaksoon, jotka kattavat seuraavat: omistuksen eriyttäminen, riippumattomat verkonhaltijat, riippumattomat siirtoverkonhaltijat, erillisten vetyverkkojen haltijoiden eriyttäminen ja maakaasu- ja vetyverkonhaltijoiden nimeäminen ja sertifiointi sekä tilien eriyttäminen ja avoimuus. 10 luku – Sääntelyviranomaiset Tässä luvussa keskitytään sääntelyviranomaisten nimeämiseen ja riippumattomuuteen, sääntelyviranomaisten yleisiin tavoitteisiin, niiden tehtäviin ja valtuuksiin, rajat ylittäviin kysymyksiin sovellettavaan sääntelyjärjestelmään, verkkosääntöjä koskevien suuntaviivojen noudattamiseen ja tietojen säilyttämiseen. 11 luku – Loppusäännökset Viimeisessä luvussa keskitytään loppusäännöksiin. Se sisältää erityisesti artikloja, jotka koskevat suojatoimenpiteitä, tasapuolisia toimintaedellytyksiä, teknisiä sopimuksia, poikkeuksia, valtuutusmenettelyä, siirretyn säädösvallan käyttöä, komiteamenettelyä, raportointia, kumoamista, saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, voimaantuloa ja vastaanottajia. Liitteessä I esitetään laskutusta ja laskutustietoja koskevat vähimmäisvaatimukset. Liitteessä II käsitellään maakaasun älykkäitä mittausjärjestelmiä. Liitteessä III on vastaavuustaulukko. Ehdotetussa tarkistetussa asetuksessa on viisi lukua, joissa on 69 artiklaa. 1 luku – Kohde, soveltamisala ja määritelmät Tässä luvussa esitetään energiaunionin tavoitteita, ilmasto- ja energiapolitiikan puitteita sekä kuluttajia koskevien sääntöjen kohde ja soveltamisala. Siinä määritellään myös asetusehdotuksessa käytetyt keskeiset termit. 2 luku – Yleiset säännöt markkinoiden järjestämisestä ja infrastruktuurin käyttöoikeudesta Tässä luvussa vahvistetaan yleiset periaatteet sekä sääntelyviranomaisen määrittämien pääomapohjien eriyttäminen, kolmannen osapuolen verkkoonpääsyyn liittyvät palvelut, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen markkina-arviointi, kapasiteetinjakomekanismien ja ylikuormituksen hallintamenettelyjen periaatteet, kapasiteettioikeuksien kauppa, tasehallintasäännöt ja tasepoikkeamamaksut, sertifiointi ja siirtoverkonhaltijoiden yhteistyö. 3 luku – Verkkoon pääsy Tässä luvussa käsitellään verkkoonpääsytariffeja ja alennuksia.

4 luku – Siirtoverkkojen, varastointilaitteistojen, nesteytetyn maakaasun terminaalien ja vetyterminaalien verkonhallinta Tässä luvussa vahvistetaan säännökset, jotka koskevat uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen kiinteää kapasiteettia, kaasun laatua koskevaa rajat ylittävää koordinointia, vetyseoksia, kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaista verkkoa, ACERin suorittamaa seurantaa, sääntelyviranomaisia, kuulemisia, kustannuksia, alueellista yhteistyötä, kymmenvuotista verkon kehittämissuunnitelmaa, avoimuusvaatimuksia ja tietojen kirjaamista. 5 luku – Jakeluverkon käyttö Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen kiinteää kapasiteettia, jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden välistä yhteistyötä, avoimuusvaatimusta ja jakeluverkonhaltijoiden eurooppalaista elintä. Siihen sisältyvät menettelyt ja tehtävät. 6 luku – Pääsy erillisiin vetyverkkoihin Tässä luvussa keskitytään vedyn laatuun liittyvään rajat ylittävään koordinointiin, vetyverkonhaltijoiden eurooppalaiseen verkostoon, sen tehtäviin, vetyä koskevaan kymmenvuotiseen verkon kehittämissuunnitelmaan, kustannuksiin ja kuulemiseen, ACERin suorittamaan seurantaan, alueelliseen yhteistyöhön ja avoimuusvaatimuksiin. 7 luku – Verkkosäännöt ja suuntaviivat Tässä luvussa säädetään verkkosääntöjen ja suuntaviivojen hyväksymisestä, verkkosääntöjen vahvistamisesta, verkkosääntöjen muuttamisesta, suuntaviivoista, jäsenvaltioiden oikeudesta säätää yksityiskohtaisemmista toimenpiteistä, tietojen antamisesta ja luottamuksellisuudesta sekä seuraamuksista. Kaikki kolme sääntöä on mukautettu koskemaan vetyä. 8 luku – Loppusäännökset Tässä luvussa keskitytään loppusäännöksiin. Luku sisältää artikloja erityisesti uudesta maakaasu- ja vetyinfrastruktuurista, komiteamenettelystä, vapautuksista ja poikkeuksista, siirretyn säädösvallan käytöstä, asetusten muuttamisesta sekä muutoksesta, jolla kaasun toimitusvarmuutta koskeva asetus laajennetaan koskemaan uusiutuvia ja vähähiilisiä kaasuja ja jolla siihen sisällytetään kyberturvallisuutta, yhteisvastuuta ja varastointia koskevia toimenpiteitä. Lisäksi siinä säädetään kumoamisesta ja voimaantulosta. Liite I sisältää suuntaviivoja. Liitteessä II on vastaavuustaulukko. 🡻 2009/73/EY (mukautettu) ⇨ uusi 2021/0425 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI uusiutuvien kaasujen ja maakaasun sekä vedyn sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä (uudelleenlaadittu)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ⌦ unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ⌫ ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan sekä 55 ja 95 artiklan ⌦ 194 artiklan 2 kohdan ⌫, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: ⇩ uusi 1)Direktiiviä 2009/73/EY on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin. Koska siihen on määrä tehdä uusia muutoksia, mainittu direktiivi olisi selkeyden vuoksi uudelleenlaadittava. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) 2)Yhteisössä ⌦ Unionissa ⌫ on vuodesta 1999 lähtien toteutettu asteittain maakaasun sisämarkkinoita, joilla pyritään luomaan todellisia valinnanmahdollisuuksia kaikille Euroopan unionin maakaasunkuluttajille, niin kansalaisille kuin yrityksillekin, sekä uusia liiketoimintamahdollisuuksia ja laajempaa kaupankäyntiä rajojen yli. Näin pyritään saavuttamaan parempi tehokkuus, kilpailukykyiset hinnat ja parempi palvelutaso sekä edistämään toimitusvarmuutta ja kestävyyttä. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 2 kappale (mukautettu) 3)Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 26 päivänä kesäkuuta 2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/55/EY ⌦ ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/73/EY ovat ⌫ on merkittävästi edistäneetnyt maakaasun sisämarkkinoiden luomista. ⇩ uusi 4)Asetuksella (EU) 2019/943 ja direktiivillä (EU) 2019/944, jotka olivat osa komission 30 päivänä marraskuuta 2016 ehdottamaa ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” -pakettia, otettiin uusi askel sellaisten sähkön sisämarkkinoiden kehittämisessä, joiden keskiössä ovat kansalaiset ja joilla edistetään puhtaaseen energiajärjestelmään siirtymistä ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevia unionin tavoitteita. Maakaasun sisämarkkinoiden olisi perustuttava samoihin periaatteisiin, ja niillä olisi erityisesti varmistettava yhtäläinen kuluttajansuojan taso.

5)Unionin tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi se on hyväksynyt joukon aloitteita, kuten komission heinäkuussa 2020 julkaiseman energiajärjestelmän integrointistrategian ja vetystrategian, joissa esitetään, miten energiamarkkinoita voidaan päivittää, mukaan lukien kaasumarkkinoiden hiilestä irtautuminen sekä asetus (EU) 2018/1999 ja asetus (EU) 2021/1119. Tällä direktiivillä olisi edistettävä näiden tavoitteiden saavuttamista ja varmistettava kaasun, myös vedyn, toimitusvarmuus ja hyvin toimivat sisämarkkinat. 6)Tämän direktiivin tavoitteena on helpottaa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen pääsyä energiajärjestelmään, mikä mahdollistaa irtautumisen fossiilisesta kaasusta, ja antaa näille uusille kaasuille tärkeä rooli pyrittäessä saavuttamaan EU:n vuoden 2030 ilmastotavoitteet ja ilmastoneutraalius vuonna 2050. Direktiivillä pyritään myös luomaan sääntelykehys, joka antaa kaikille markkinaosapuolille mahdollisuuden ottaa huomioon fossiilisen kaasun rooli siirtymävaiheessa ja kannustaa niitä tähän niiden suunnitellessa toimintaansa, jotta vältetään lukkiutumisvaikutukset ja varmistetaan fossiilisen kaasun asteittainen ja viiveetön käytöstä poistaminen erityisesti kaikilla merkityksellisillä teollisuudenaloilla ja lämmityksessä. 7)EU:n vetystrategiassa todetaan, että koska EU:n jäsenvaltioilla on erilaiset mahdollisuudet tuottaa uusiutuvaa vetyä, avoimet ja kilpaillut EU:n markkinat, joilla käydään esteetöntä rajatylittävää kauppaa, tuovat merkittäviä etuja kilpailun, kohtuuhintaisuuden ja toimitusvarmuuden kannalta. Lisäksi siinä korostetaan, että siirtyminen kohti likvidejä markkinoita, joilla käydään hyödykepohjaista vetykauppaa, helpottaisi uusien tuottajien tuloa markkinoille ja edistäisi syvempää markkinaintegraatiota suhteessa muihin energiankantajiin. Se antaisi käyttökelpoisia hintasignaaleja investoinneille ja operatiivisille päätöksille. Tässä direktiivissä vahvistettujen sääntöjen olisi näin ollen edistettävä vetymarkkinoiden, hyödykepohjaisen vetykaupan ja likvidien kaupankäynnin keskusten syntymistä, ja jäsenvaltioiden olisi poistettava kaikki tähän liittyvät aiheettomat esteet. Olemassa olevia sääntöjä, jotka mahdollistavat sähkö- ja kaasumarkkinoita ja kaupankäyntiä varten kehitetyn tehokkaan kaupallisen toiminnan, olisi sovellettava unionin vetymarkkinoihin siinä määrin kuin se on tarkoituksenmukaista ja sopivassa aikataulussa, samalla kun tunnustetaan luontaiset erot. 8)EU:n vetystrategian mukaisesti uusiutuvaa vetyä odotetaan otettavan käyttöön laajamittaisesti vuodesta 2030 alkaen hiilestä irtautumisen toteuttamiseksi tietyillä aloilla, jotka vaihtelevat lento- ja laivaliikenteestä aloihin, joilla hiilestä irtautuminen on vaikea toteuttaa. Kaikki vetyjärjestelmiin liitetyt loppuasiakkaat nauttivat samoista kuluttajien perusoikeuksista, joita sovelletaan maakaasuverkkoon liitettyihin loppuasiakkaisiin, kuten oikeudesta vaihtaa toimittajaa ja saada täsmällisiä laskutustietoja. Jos asiakkaat on liitetty vetyverkkoon, kuten teollisuusasiakkaisen tapauksessa, heillä on samat kuluttajansuojaa koskevat oikeudet kuin maakaasuasiakkailla. Vetyjärjestelmään ei kuitenkaan sovelleta kuluttajasäännöksiä, joiden tarkoituksena on kannustaa kotitalouksia osallistumaan markkinoille, kuten hintavertailuvälineitä, aktiivisia asiakkaita ja kansalaisten energiayhteisöjä koskevia säännöksiä. 9)EU:n vetystrategian mukaisesti EU:n ensisijaisena tavoitteena on kehittää pääasiassa tuuli- ja aurinkoenergialla tuotettua uusiutuvaa vetyä. Uusiutuva vety on vaihtoehto, joka sopii parhaiten yhteen integroidun energiajärjestelmän ja pitkällä aikavälillä EU:n ilmastoneutraalius- ja saasteettomuustavoitteen kanssa. Vähähiilisillä polttoaineilla, kuten vähähiilisellä vedyllä, voi kuitenkin olla merkitystä energiasiirtymässä erityisesti lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, jotta voidaan nopeasti vähentää olemassa olevien polttoaineiden päästöjä ja tukea uusiutuvien polttoaineiden, kuten uusiutuvan vedyn, käyttöönottoa. Siirtymän tukemiseksi on tarpeen vahvistaa kynnysarvo vähähiilisellä vedyllä ja synteettisillä kaasumaisilla polttoaineilla saavutettavalle kasvihuonekaasupäästöjen vähennykselle. Tätä kynnysarvoa olisi tiukennettava sellaisissa laitoksissa tuotetun vedyn osalta, jotka aloittavat toimintansa 1 päivän tammikuuta 2031 jälkeen, jotta voidaan ottaa huomioon teknologian kehitys ja vauhdittaa dynaamista edistymistä vedyn tuotannosta aiheutuvien kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisessä. EU:n energiajärjestelmän integrointistrategiassa korostettiin tarvetta ottaa käyttöön EU:n laajuinen sertifiointijärjestelmä, joka kattaa myös vähähiiliset polttoaineet, jotta jäsenvaltiot voivat verrata niitä muihin hiilestä irtautumista koskeviin vaihtoehtoihin ja pitää niitä toteuttamiskelpoisena ratkaisuna energialähteiden yhdistelmässään. Sen varmistamiseksi, että vähähiilisillä polttoaineilla on sama vaikutus hiilestä irtautumiseen kuin muilla uusiutuvilla vaihtoehdoilla, on tärkeää, että ne sertifioidaan soveltamalla samankaltaista metodologista lähestymistapaa, joka perustuu niiden kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjen elinkaariarviointiin. Näin voitaisiin ottaa käyttöön kattava EU:n laajuinen sertifiointijärjestelmä, joka kattaisi koko unionin energialähteiden yhdistelmän. Koska vähähiiliset polttoaineet ja vähähiilinen vety eivät ole uusiutuvia polttoaineita, niiden terminologiaa ja sertifiointia ei voitu sisällyttää Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/2001 tarkistamista koskevaan ehdotukseen. Näin ollen niiden sisällyttäminen tähän direktiiviin täyttää tämän puutteen. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 3 kappale 10)Perustamissopimuksessa unionin kansalaisille taatut vapaudet – muun muassa tavaroiden vapaa liikkuvuus, sijoittautumisvapaus ja palvelujen tarjoamisen vapaus – ovat saavutettavissa ainoastaan täysin avoimilla markkinoilla, jotka antavat kaikille kuluttajille mahdollisuuden valita vapaasti toimittajansa ja kaikille toimittajille mahdollisuuden toimittaa vapaasti hyödykkeitä asiakkailleen. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 4 kappale 4)Tällä hetkellä on kuitenkin olemassa esteitä maakaasun myynnille tasapuolisin ehdoin ja ilman syrjintää tai epäsuotuisampaa asemaa yhteisössä. Erityisesti syrjimätön pääsy verkkoihin sekä tehokkuudeltaan yhdenmukainen viranomaisvalvonta eivät ole vielä toteutuneet kaikissa jäsenvaltioissa. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 5 kappale 5)Komission 10 päivänä tammikuuta 2007 antamassa tiedonannossa ”Energiapolitiikka Euroopalle” korostetaan tarvetta saattaa valmiiksi maakaasun sisämarkkinat ja luoda tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille yhteisöön sijoittautuneille maakaasualan yrityksille. Komission 10 päivänä tammikuuta 2007 antamat tiedonannot ”Kaasun ja sähkön sisämarkkinoiden mahdollisuudet” ja ”Asetuksen (EY) N:o 1/2003 17 artiklaan perustuva Euroopan kaasu- ja sähköalan tutkinta (loppuraportti)” ovat osoittaneet, että nykyiset säännöt ja toimenpiteet eivät tarjoa riittäviä puitteita tavoitteena olevien moitteettomasti toimivien sisämarkkinoiden saavuttamiseksi. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 48 kappale (mukautettu) ⇨ uusi 11)Kuluttajien etujen olisi oltava keskeisessä osassa tässä direktiivissä, ja palvelun laadun olisi oltava maakaasualan yritysten keskeinen vastuualue. Kuluttajien nykyisiä oikeuksia ⇨ sekä välttämättömien palvelujen, kuten energian, saatavuutta ja energiaköyhyyden torjuntaa koskevia oikeuksia, jotka mainitaan Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarista annetussa tiedonannossa, ⇦ on vahvistettava, ja ne on turvattava, ja niihin liittyvää avoimuutta olisi lisättävä. Kuluttajansuojatoimenpiteillä olisi varmistettava, että kaikki kuluttajat laajemmalla yhteisön ⌦ unionin ⌫ toiminta-alalla hyötyvät kilpailulle avoimista ⌦ kaasu ⌫markkinoista. Jäsenvaltioiden tai, kun jäsenvaltiossa on niin säädetty, sen sääntelyviranomaisten olisi huolehdittava kuluttajien oikeuksien toteutumisesta. ⇩ uusi

12)Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarissa energia kuuluu niihin välttämättömiin palveluihin, joiden on oltava kaikkien saatavilla, ja siinä edellytetään tukitoimenpiteitä niitä tarvitseville (periaate 20). Myös YK:n kestävän kehityksen tavoitteessa nro 7 kehotetaan varmistamaan edullisen, luotettavan, kestävän ja uudenaikaisen energian saatavuus kaikille. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 47 kappale (mukautettu) 13)Julkisen palvelun vaatimuksia ja niistä seuraavia yhteisiä vähimmäisnormeja olisi edelleen tiukennettava sen varmistamiseksi, että kaikki ja varsinkin heikossa asemassa olevat kuluttajat voivat hyötyä kilpailusta ja oikeudenmukaisista hinnoista. Julkisen palvelun vaatimukset olisi määriteltävä kansallisella tasolla kansallisten olosuhteiden mukaisesti; jäsenvaltioiden olisi kuitenkin tällöin noudatettava yhteisön ⌦ unionin ⌫ oikeutta. Unionin kansalaisten ja jäsenvaltioiden harkinnan mukaan myös pienten yritysten olisi voitava nauttia julkisen palvelun velvoitteista, erityisesti toimitusvarmuuden ja kohtuullisten tariffien suhteen. ⇩ uusi 14)Jäsenvaltioilla olisi oltava laaja harkintavalta asettaa kaasualan yrityksille julkisen palvelun velvoitteita yleistä taloudellista etua koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Maakaasutoimitusten hinnoittelua koskevat julkisen palvelun velvoitteet ovat kuitenkin pohjimmiltaan vääristävä toimenpide, joka johtaa usein tappiollisiin hintoihin, kuluttajien valinnanvaran kaventumiseen, energiansäästö- ja energiatehokkuusinvestointien kannustimien heikkenemiseen, palvelutason ja kuluttajien sitoutumis- ja tyytyväisyysasteen heikkenemiseen, kilpailun rajoituksiin sekä innovatiivisten tuotteiden ja palvelujen vähenemiseen markkinoilla. Sen vuoksi jäsenvaltioiden olisi käytettävä muita välineitä, erityisesti kohdennettuja sosiaalipoliittisia toimenpiteitä, turvatakseen kohtuuhintaiset maakaasutoimitukset kansalaisilleen. Maakaasutoimitusten hinnoitteluun sovellettaviin julkisiin toimiin olisi turvauduttava ainoastaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi ja niihin olisi sovellettava erityisehtoja. Täysin vapautetut ja hyvin toimivat maakaasun vähittäismarkkinat edistäisivät hintakilpailua ja muuta kilpailua jo olemassa olevien toimittajien välillä ja kannustaisivat uusia tulokkaita tulemaan markkinoille, mikä parantaisi kuluttajien valinnanvaraa ja tyytyväisyyttä. 15)Julkisen palvelun velvoitteita olisi käytettävä maakaasutoimitusten hinnoittelun muodossa ilman, että sivuutetaan avointen markkinoiden periaate, ja vain selvästi määritellyissä tilanteissa ja selvästi määriteltyjen edunsaajien hyväksi ja vain rajatun ajan. Maakaasutoimitusten hinnoitteluun liittyvistä julkisen palvelun velvoitteista aiheutuvien vääristävien vaikutusten lieventämiseksi tällaisia toimia soveltavien jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön lisätoimenpiteitä, mukaan lukien toimenpiteet, joilla estetään vääristävä vaikutus hinnoitteluun tukkumarkkinoilla. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaikki hintasääntelystä hyötyvät edunsaajat voivat halutessaan hyödyntää kaikilta osin kilpailuun perustuvien markkinoiden tarjouksia. Tätä varten niille olisi tiedotettava suoraan ja säännöllisesti kilpailuun perustuvilla markkinoilla saatavilla olevista tarjouksista ja säästöistä, ja niitä olisi autettava markkinaperusteisiin tarjouksiin vastaamisessa ja niiden hyödyntämisessä. 16)Maakaasutoimitusten hintasääntelyyn liittyvät julkiset toimet eivät saisi johtaa eri asiakasryhmien välisiin suoriin ristisubventioihin. Tämän periaatteen mukaisesti hintajärjestelmissä ei saa asettaa nimenomaisesti tiettyjen asiakasryhmien vastattaviksi muihin asiakasryhmiin vaikuttavien hintasääntelytoimien kustannuksia. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 49 kappale (mukautettu) ⇨ uusi 17)Kuluttajien olisi saatava selkeitä ja ymmärrettäviä tietoja oikeuksistaan energia-alalla. Komission olisi laadittava ⌦ on laatinut ⌫ jäsenvaltioita, kansallisia sääntelyviranomaisia, kuluttajajärjestöjä, maakaasualan yrityksiä ja muita asianomaisia sidosryhmiä kuultuaan helppokäyttöisnen, käyttäjäystävällisnen energiankuluttajan tarkistuslistan, jonka tarkoituksena on antaa kuluttajille käytännön tietoa heidän oikeuksistaan. Energiankuluttajan tarkistuslista olisi ⇨ pidettävä ajan tasalla, ⇦ annettava kaikkien kuluttajien käyttöön, ja sen olisi oltava julkisesti saatavilla. ⇩ uusi 18)Jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon, että onnistunut siirtymä edellyttää suurempia investointeja kaasualan työntekijöiden koulutukseen ja osaamiseen, myös infrastruktuurin kehittämisen osalta. Tällainen maininta olisi linjassa energiatehokkuusdirektiivin tarkistamista koskevan ehdotuksen (2021/0203 (COD)) kanssa. 19)Markkinasäännöillä olisi suojeltava asiakkaita ja annettava heille mahdollisuus tehdä vähähiilisiä valintoja, jotta uudet uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut voidaan ottaa täysimääräisesti osaksi energiasiirtymää. 20)Maakaasulla on edelleen keskeinen rooli energiahuollossa, sillä maakaasun osuus kotitalouksien energiankulutuksesta on edelleen suurempi kuin sähkön. Vaikka sähköistäminen on keskeinen osa vihreää siirtymää, tulevaisuudessa kotitalouksissa kulutetaan edelleen maakaasua, myös kasvavia määriä uusiutuvaa kaasua. 21)Koska maakaasuala, mukaan lukien maakaasun vähittäismarkkinat, ei sisältynyt ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” -pakettiin, siihen liittyviä kuluttajien sitoutumista ja suojelua koskevia säännöksiä ei ole mukautettu energiasiirtymän tarpeisiin vaan ne vastaavat sen sijaan tilannetta, joka vallitsi yli kymmenen vuotta sitten, kun kolmas energiapaketti hyväksyttiin. 22)Maakaasumarkkinoilla asiakkaiden tyytyväisyys ja sitoutuneisuus on ollut heikkoa ja uusien uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käyttöönotto on ollut hidasta, mikä on osoitus siitä, että monissa jäsenvaltioissa kilpailu on vähäistä. Maakaasun hinnat ovat laskeneet tukkumarkkinoilla, kun taas kotitalousasiakkaiden maksamat maakaasun hinnat ovat nousseet viime vuosikymmenen aikana, minkä seurauksena kotitalousasiakkaat maksavat maakaasun kulutuksestaan kaksi tai kolme kertaa enemmän kuin teollisuusasiakkaat.

23)Samoin kuin sähköalalla, markkinoiden joustavuus ja kuluttajien oikeuksia koskeva riittävä unionin oikeudellinen kehys ovat olennaisen tärkeitä maakaasualalla sen varmistamiseksi, että kuluttajat voivat osallistua energiasiirtymään ja hyötyä edullisista hinnoista, hyvästä palvelutasosta ja todellisista valinnanmahdollisuuksista, jotka heijastavat teknologian kehitystä. 24)Siirtyminen fossiilisesta kaasusta uusiutuviin vaihtoehtoihin toteutuu käytännössä, jos uusiutuvista lähteistä peräisin olevasta energiasta tulee kuluttajien kannalta houkutteleva ja syrjimätön vaihtoehto, joka perustuu aidosti avoimiin tietoihin ja jossa siirtymäkustannukset jakautuvat oikeudenmukaisesti eri kuluttajaryhmien ja markkinatoimijoiden kesken. 25)Kaasun vähittäismarkkinoiden nykyisten puutteiden korjaamiseksi on tarpeen puuttua nykyisiin kilpailu- ja teknisiin esteisiin, jotka haittaavat uusien palvelujen syntymistä ja paremman palvelutason ja alhaisempien kuluttajahintojen saavuttamista, samalla kun varmistetaan energiaköyhien ja heikossa asemassa olevien kuluttajien suojelu. 26)Jotta voidaan varmistaa kuluttajansuojan ja kuluttajien vaikutusmahdollisuuksien yhdenmukainen korkea taso kaikilla energiasektoreilla, vähähiilisiä kaasumarkkinoita koskevan lainsäädäntökehyksen olisi vastattava sähkömarkkinoiden kuluttajansuojaa ja tarvittaessa sen kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia koskevia säännöksiä. 27)Jotta tämä vastaavuuteen perustuva lähestymistapa olisi johdonmukainen ja tehokas, sen olisi katettava kaikki kuluttajansuojaa ja kuluttajien vaikutusmahdollisuuksia koskevat säännökset aina kun se on mahdollista ja säännökset voidaan mukauttaa kaasumarkkinoihin. Tämän olisi koskettava niin sopimusperusteisia perusoikeuksia kuin laskutustietoihin sovellettavia sääntöjä, energiantoimittajan vaihtamista, luotettavien vertailuvälineiden käyttömahdollisuutta, heikossa asemassa olevien ja energiaköyhien kuluttajien suojelua, riittävän tietosuojan varmistamista älykkäissä mittareissa ja tiedonhallinnassa sekä tehokkaita vaihtoehtoisia riitojenratkaisusääntöjä. 28)Kun säännöksiä pyritään yhdenmukaistamaan eri aloilla, kansallisille hallinnoille ja yrityksille aiheutuvan taakan olisi oltava rajallinen ja oikeasuhteinen; myös tässä voidaan hyödyntää ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” -paketista saatuja kokemuksia. 29)Kaasualan nykyaikaistamisen odotetaan johtavan merkittäviin taloudellisiin hyötyihin sekä vähittäiskaupan kilpailun lisääntymisen ja siitä aiheutuvien sosiaalisten ja jakaumahyötyjen että asiakkaiden vaikutusmahdollisuuksien lisääntymisen muodossa, mukaan lukien vahvemmat sopimusperusteiset oikeudet ja paremmin saatavilla olevat tiedot kulutuksesta ja energianlähteistä, mikä johtaa vihreämpiin valintoihin. Energia-alan intressiyhteisöjen olisi edistettävä uusiutuvan kaasun käyttöönottoa. 30)Toimittajan vaihtaminen on tärkeä indikaattori kuluttajien sitoutumisesta ja tärkeä väline kilpailun lisäämiseksi sekä maakaasu- että vetymarkkinoilla. Toimittajaa vaihtaneiden asiakkaiden osuus vaihtelee edelleen jäsenvaltioiden välillä, ja kuluttajien vaihtohalukkuutta pyritään hillitsemään eroamis- ja irtisanomismaksuilla. Vaikka tällaisten maksujen poistaminen voisi rajoittaa kuluttajien valinnanvaraa, jos sen myötä poistuisi asiakasuskollisuudesta palkitsemiseen perustuvia tuotteita, maksujen merkittävämpi rajoittaminen odotettavasti lisäisi kuluttajien hyvinvointia ja sitoutumista sekä kilpailua markkinoilla. 31)Vaihtoon menevän ajan lyheneminen todennäköisesti kannustaa asiakkaita etsimään parempia energiasopimuksia ja vaihtamaan toimittajaa. Tietotekniikan lisääntyvän käytön myötä vuoteen 2026 mennessä tekninen vaihtoprosessi uuden toimittajan rekisteröimiseksi markkinaoperaattorin mittauspisteeseen pitäisi tavallisesti saada toteutetuksi minä tahansa arkipäivänä 24 tunnin sisällä. Varmistamalla, että kyseiseen ajankohtaan mennessä tekninen vaihtoprosessi on mahdollista toteuttaa 24 tunnin sisällä, minimoitaisiin vaihtoon menevä aika ja autettaisiin lisäämään kuluttajien aktiivisuutta ja kilpailua vähittäismarkkinoilla. 32)Monet tekijät estävät kuluttajia saamasta markkinatietoja käytettävissä olevista eri lähteistä, ymmärtämästä niitä ja toimimasta niiden mukaisesti. Sen vuoksi olisi parannettava tarjousten vertailukelpoisuutta ja minimoitava toimittajan vaihtamisen esteet siinä määrin kuin se on käytännössä mahdollista rajoittamatta aiheettomasti kuluttajien valinnanvaraa. 33)Riippumattomat vertailuvälineet, verkkosivustot mukaan lukien, ovat pienemmille asiakkaille tehokas keino arvioida markkinoilla saatavilla olevien erilaisten energiatarjousten etuja. Niihin olisi pyrittävä sisällyttämään mahdollisimman laaja valikoima saatavilla olevia tarjouksia ja niiden olisi katettava markkinat niin perusteellisesti kuin mahdollista, jotta asiakkaat saisivat edustavan kuvan tilanteesta. On olennaisen tärkeää, että pienempien asiakkaiden saatavilla on vähintäänkin yksi vertailuväline ja että tällaisilla välineillä saatavat tiedot ovat luotettavia, puolueettomia ja avoimia. Tätä varten jäsenvaltiot voisivat säätää vertailuvälineestä, jonka ylläpidosta vastaa kansallinen viranomainen tai yksityinen yritys. 34)Loppuasiakkaiden olisi voitava käyttää, varastoida ja myydä itse tuottamaansa uusiutuvaa kaasua ja osallistua kaikille maakaasumarkkinoille tarjoamalla lisäpalveluja verkkoon esimerkiksi energian varastoinnin kautta. Jäsenvaltioiden olisi voitava säätää kansallisessa lainsäädännössään erilaisista säännöksistä, jotka koskevat yksittäisiltä ja yhdessä toimivilta aktiivisilta asiakkailta kannettavia veroja ja maksuja. 35)Ottaen huomioon sen roolin, joka niillä voi olla energiajärjestelmän hiilestä irtautumisessa, tietyt kansalaisten energia-aloitteiden luokat olisi maakaasumarkkinoilla tunnustettava ”kansalaisten energiayhteisöiksi” unionin tasolla. Näiden yhteisöjen olisi helpotettava uusiutuvan kaasun käyttöä maakaasuverkossa. Niitä varten olisi vahvistettava toiminnan mahdollistava kehys, oikeudenmukainen kohtelu, tasapuoliset toimintaedellytykset ja tarkoin määritelty oikeuksien ja velvollisuuksien luettelo, jotka vastaavat yleisesti direktiivin (EU) 2019/944 mukaisten kansalaisten energiayhteisöjen jäsenrakennetta, hallintovaatimuksia ja tarkoitusta. 36)Kansalaisten energiayhteisöjä koskevat säännökset eivät estä muiden kansalaisaloitteiden, kuten direktiivin (EU) 2018/2001 mukaisten uusiutuvan energian yhteisöjen tai yksityisoikeudellisista sopimuksista johtuvien aloitteiden, olemassaoloa. Kansalaisten energiayhteisöjen jäsenyyden olisi oltava avoin kaiken tyyppisille toimijoille. Päätösvallan olisi kuitenkin kansalaisten energiayhteisössä oltava vain niillä jäsenillä tai osakkailla, jotka eivät harjoita laajamittaista kaupallista toimintaa ja joilla energia-ala ei ole taloudellisen toiminnan ensisijainen ala. Tämä tarkoittaa sitä, että kansalaisten energiayhteisöjen ja yksittäisten jäsenten tai osakkaiden on oltava rahoituksellisesti ja taloudellisesti riippumattomia tällaista toimintaa harjoittavista tahoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansalaisten energiayhteisöjen mahdollisuutta siirtää toimintaansa tarvittavien laitosten hallinnointi, mukaan lukien asennus, käyttö, tietojen käsittely ja ylläpito. 37)Laskut ja laskutustiedot ovat tärkeä keino tiedottaa loppuasiakkaille ja lisätä heidän vaikutusmahdollisuuksiaan. Energialaskut ovat edelleen yleisin kuluttajien huolen ja valitusten aihe, mikä vaikuttaa kuluttajien jatkuvasti alhaiseen tyytyväisyystasoon ja vähäiseen sitoutumiseen kaasualalla. Myös laskutustietoja koskevat säännökset ovat kaasualalla jäljessä kuluttajille sähköalalla myönnetyistä oikeuksista. Sen vuoksi on tarpeen yhdenmukaistaa niitä ja asettaa kaasualan laskuja ja laskutustietoja koskevat vähimmäisvaatimukset, jotta kuluttajat voivat saada läpinäkyviä ja helposti ymmärrettäviä tietoja. Laskuissa olisi annettava loppuasiakkaille tietoa heidän kulutuksestaan ja kustannuksistaan, mikä helpottaa tarjousten vertailua ja toimittajan vaihtamista, sekä tietoa kuluttajien oikeuksista (kuten vaihtoehtoisesta riitojenratkaisusta). Lisäksi laskujen olisi oltava väline, jolla kuluttajat saadaan osallistumaan aktiivisesti markkinoille, jotta he voivat hallita kulutustottumuksiaan ja tehdä vihreämpiä valintoja. 38)On tärkeää toimittaa säännöllisesti tosiasialliseen kaasunkulutukseen perustuvat, älykkään mittauksen avulla laadittavat ajantasaiset laskutustiedot, jotta autetaan asiakkaita hallitsemaan omaa kaasunkulutustaan ja kustannuksia. Asiakkailla, erityisesti kotitalousasiakkailla, olisi kuitenkin oltava mahdollisuus sopia joustavista järjestelyistä laskujen maksamisessa. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 47 kappale (mukautettu) ⇨ uusi 39)Keskeinen tekijä kuluttajille tehtävissä toimituksissa on mahdollisuus saada puolueettomia ja avoimia kulutustietoja. Kuluttajilla olisi näin ollen oltava mahdollisuus saada käyttöönsä itseään koskevat kulutustiedot ja kulutukseen liittyvät hinnat sekä palvelumaksut, jotta he voivat pyytää kilpailijoita tekemään tarjouksia näiden tietojen pohjalta. Kuluttajilla olisi myös oltava oikeus saada asianmukaisesti tietoja energiankulutuksestaan. ⇨ Ennakkomaksut eivät saisi asettaa niiden käyttäjiä kohtuuttoman epäedulliseen asemaan ⇦ Ennakkomaksujen olisi heijastettava maakaasun todennäköistä kulutusta, ja eri maksujärjestelmien olisi oltava syrjimättömiä. Kuluttajille riittävän usein annettavien tietojenannettavat tiedot energiakustannuksista kannustavat ⌦ pitäisi kannustaa ⌫ energian säästämiseen, koska kuluttajat voivat saada niistä suoraa palautetta energiatehokkuuden parantamiseen tehtyjen investointien ja kulutustottumusten muutosten vaikutuksista.

🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 52 kappale (mukautettu) ⇨ uusi 40)⇨ Päätös maakaasun älykkäiden mittausjärjestelmien käyttöönotosta kansallisella tasolla ⇦ Älykkäiden mittausjärjestelmien käyttöönoton olisi voitava perustaaua taloudelliseen arviointiin. ⇨ Tässä taloudellisessa arvioinnissa olisi otettava huomioon älykkäiden mittausjärjestelmien käyttöönoton pitkäaikaiset hyödyt kuluttajille ja koko toimitusketjulle. ⇦ Jos arvioinnissa todetaan, että kyseisten mittausjärjestelmien käyttöönotto on taloudellisesti järkevää ja kustannustehokasta vain sellaisten kuluttajien osalta, jotka kuluttavat tietyn määrän ⇨ maakaasua ⇦ kaasua, jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa tämä huomioon , kun ne panevat täytäntöön älykkäitä mittausjärjestelmiä ⌦ älykkäiden mittausjärjestelmien käyttöönotossa ⌫. ⇨ Tällaisia arvioita olisi kuitenkin tarkistettava säännöllisesti vastauksena merkittäviin muutoksiin taustaoletuksissa tai vähintään neljän vuoden välein tekniikan nopean kehityksen vuoksi. ⇦ ⇩ uusi 41)Jotta voidaan helpottaa loppuasiakkaiden aktiivista osallistumista markkinoille, käyttöön otettavissa älykkäissä mittausjärjestelmissä olisi otettava asianmukaisesti huomioon saatavilla olevien sovellettavien standardien, myös yhteentoimivuuden tietomallien ja sovelluskerroksen tasolla mahdollistavien standardien, käyttö ja parhaat käytännöt sekä tietojen vaihdon ja tulevien ja innovatiivisten energiapalvelujen tärkeys. Käyttöön otettavat älykkäät mittausjärjestelmät eivät myöskään saisi muodostaa estettä toimittajan vaihtamiselle maakaasun kuluttajien tapauksessa, ja niissä olisi oltava tarkoituksenmukaiset toiminnot, joiden ansiosta loppuasiakkaat voivat saada kulutustietonsa oikea-aikaisesti, mukauttaa energiankulutustaan ja saada siitä korvausta ja säästöjä laskuissaan. 42)Jäsenvaltioiden, jotka eivät järjestelmällisesti ota käyttöön älykkäitä mittausjärjestelmiä maakaasuverkossa, olisi annettava kuluttajille mahdollisuus saada asennettua älymittari pyynnöstä ja oikeudenmukaisin ja kohtuullisin edellytyksin ja annettava kuluttajille kaikki asiaan liittyvä merkityksellinen tieto. 43)Älykkäiden mittausjärjestelmien käyttöönoton jälkeen tietojen hallintaan on kehitetty tai kehitteillä jäsenvaltioissa erilaisia malleja. Tiedonhallintamallista riippumatta jäsenvaltioiden on tärkeää ottaa käyttöön avoimet säännöt tietojen käyttöön saamisesta syrjimättömin edellytyksin ja varmistaa kyberturvallisuuden ja tietosuojan mahdollisimman korkea taso sekä tietoja käsittelevien tahojen puolueettomuus. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 51 kappale (mukautettu) 44)Kaikkien kuluttajien saatavilla olevat tehokkaat riitojenratkaisukeinot takaavat paremman kuluttajansuojan. Jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön ⌦ säädettävä ⌫ nopeistaat ja tehokkaistaat menettelyistät valitusten käsittelemiseksi. ⌦ ⌫ 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 50 kappale (mukautettu) 50)Energiaköyhyys on kasvava ongelma yhteisössä. Siksi kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden, jotka eivät vielä ole laatineet kansallisia toimintasuunnitelmia tai muita tarvittavia toimintapuitteita energiaköyhyyden torjumiseksi, olisi tehtävä näin ja pyrittävä vähentämään tällaisessa tilanteessa olevien ihmisten määrää. Jäsenvaltioiden olisi joka tapauksessa varmistettava heikossa asemassa olevien asiakkaiden tarvitsemat energiatoimitukset. Tätä toteutettaessa voitaisiin käyttää yhdennettyä lähestymistapaa esimerkiksi sosiaalipolitiikan puitteissa, ja toimenpiteisiin voisi kuulua sosiaalipoliittisia toimia tai toimia asuntojen energiatehokkuuden parantamiseksi. Tällä direktiivillä olisi mahdollistettava ainakin kansalliset toimet heikossa asemassa olevien asiakkaiden hyväksi. ⇩ uusi 45)Jäsenvaltioiden olisi toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä, kuten myönnettävä sosiaaliturvajärjestelmiensä perusteella etuuksia heikossa asemassa olevien asiakkaiden tarvitsemien toimitusten varmistamiseksi tai tuettava energiatehokkuuden parantamista, jotta voidaan puuttua ilmenevään energiaköyhyyteen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1999 3 artiklan 3 kohdan d alakohdan mukaisesti, myös tarkasteltaessa köyhyyttä laajemmin. Tällaiset toimenpiteet voisivat vaihdella kyseisen jäsenvaltion erityisolosuhteiden mukaan, ja niihin voisi kuulua kaasulaskun maksamiseen liittyviä sosiaali- tai energiapolitiikan toimenpiteitä, investointeja asuinrakennusten energiatehokkuuteen tai kuluttajansuojatoimenpiteitä, kuten turvaamista kaasunjakelun katkaisemiselta. 46)Komissio antoi asetuksen (EU) 2018/1999 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/944 mukaisesti suuntaa-antavia ohjeita energiaköyhyyden mittaamiseen käytettävistä asianmukaisista indikaattoreista sekä siitä, miten ”merkittävä määrä energiaköyhyydessä olevia kotitalouksia” määritellään. 47)Hallinnollisten lupamenettelyjen yksinkertaistamisen ja virtaviivaistamisen ja lupien myöntämisestä vastaavien viranomaisten tekemille päätöksille asetettujen selkeiden määräaikojen pitäisi varmistaa, että vedyntuotantolaitoksia ja vetyverkkoinfrastruktuuria voidaan ottaa käyttöön riittävän nopeasti. Jäsenvaltioita olisi pyydettävä raportoimaan saavutetusta edistyksestä. Olemassa olevien maakaasuputkien ja muun verkko-omaisuuden rakentamiseen ja käyttöön kansallisen lainsäädännön nojalla myönnettyjen lupien (kuten toimilupien, lupien tai hyväksyntöjen) jatkaminen on tarpeen, kun kaasuputkistossa siirrettävä kaasumainen energiankantaja vaihtuu maakaasusta (puhtaaseen) vetyyn. Tämän pitäisi estää tarpeettomat viivästykset olemassa olevien maakaasuputkien ja muun verkko-omaisuuden käyttötarkoituksen muuttamisessa vedyn siirtoa varten. Olisi vältettävä sitä, että vetyverkkoinfrastruktuuria koskevien lupien myöntämisedellytykset ovat olennaisesti erilaiset, ellei sille ole riittäviä perusteita. Tekniset turvallisuusnäkökohdat voivat oikeuttaa eriytetyn lähestymistavan olemassa olevien lupien voimassaolon jatkamiseen tai uusien lupien myöntämiseen. Lupamenettelyjä koskevia säännöksiä olisi sovellettava rajoittamatta kansainvälisen ja unionin oikeuden soveltamista, mukaan lukien ympäristön ja ihmisten terveyden suojelua koskevat säännökset. Lupamenettelyjen määräaikoja olisi voitava pidentää enintään vuodella, jos se on asianmukaisesti perusteltua poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi.

48)Hakijoiden ohjaamisella hallinnollisen luvan hakemis- ja myöntämismenettelyjen kaikissa vaiheissa hallinnollisen yhteyspisteen kautta on tarkoitus vähentää monimutkaisuutta hankkeen toteuttajien kannalta ja parantaa tehokkuutta ja avoimuutta. Tehokkuutta voitaisiin parantaa sillä, että hakijat voivat toimittaa asiaankuuluvat asiakirjat digitaalisessa muodossa ja että heidän saatavillaan on menettelyjä selittävä käsikirja. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että lupamenettelyjä toteuttavat viranomaiset osallistuvat aktiivisesti jäljellä olevien esteiden poistamiseen, mukaan lukien muut kuin taloudelliset esteet, kuten riittämättömät tiedot ja digitaaliset ja henkilöresurssit, jotka haittaavat kasvavan lupamenettelyjen määrän käsittelyä. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 6 kappale 49)Jos verkkotoimintoja ei tehokkaasti eriytetä toimitus- ja tuotantotoiminnoista (tehokas eriyttäminen), on olemassa vaara, että syrjintää esiintyy sekä verkon toiminnassa että myös sen suhteen, minkälaisia kannustimia vertikaalisesti integroituneilla yrityksillä on tehdä riittäviä investointeja verkkoihinsa. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 7 kappale 50)Direktiivissä 2003/55/EY säädetyt oikeudellista ja toiminnallista eriyttämistä koskevat säännöt eivät kuitenkaan ole johtaneet siirtoverkonhaltijoiden tehokkaaseen eriyttämiseen. Siksi Eurooppa-neuvosto pyysi 8 ja 9 päivänä maaliskuuta 2007 pitämässään kokouksessa komissiota laatimaan lainsäädäntöehdotuksia, joiden tavoitteena on ”toimitus- ja tuotantotoimien tehokas erottaminen verkkotoiminnoista”. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 8 kappale (mukautettu) 51)Tehokas eriyttäminen voidaan varmistaa ainoastaan poistamalla vertikaalisesti integroituneiden yritysten kannustin kilpailijoidensa syrjimiseen verkkoon pääsyssä ja investoinneissa. Omistuksen eriyttäminen, mikä edellyttää verkon omistajan nimeämistä verkonhaltijaksi ja sen riippumattomuutta toimituksiin ja tuotantoon liittyvistä intresseistä, on selvästi tehokas ja vakaa tapa ratkaista luontainen eturistiriita ja turvata toimitusvarmuus. Tästä syystä Euroopan parlamentti totesi kaasun ja sähkön sisämarkkinoiden mahdollisuuksista 10 päivänä heinäkuuta 2007 antamassaan päätöslauselmassa , että se pitää siirtotasolla tapahtuvaa omistuksen eriyttämistä tehokkaimpana tapana edistää infrastruktuuriin tehtäviä investointeja syrjimättömästi, uusien tulokkaiden oikeudenmukaista pääsyä verkkoon ja markkinoiden avoimuutta. Omistuksen eriyttämisen mukaisesti jäsenvaltioita olisi siksi vaadittava varmistamaan, että samalla henkilöllä tai henkilöillä ei ole sekä oikeutta käyttää määräysvaltaa kaasun tuotantoa tai toimittamista harjoittavassa yrityksessä että oikeutta käyttää samaan aikaan määräysvaltaa tai minkäänlaisia oikeuksia siirtoverkonhaltijaan tai siirtoverkkoon nähden. Samalla tavoin määräysvallan siirtoverkkoon tai siirtoverkonhaltijaan nähden olisi suljettava pois mahdollisuus, että samalla henkilöllä voisi olla oikeus käyttää määräysvaltaa tai minkäänlaisia oikeuksia tuotanto- tai toimitusyritykseen nähden. Näissä rajoissa tuotanto- tai toimitusyritys voisi olla siirtoverkonhaltijan tai siirtoverkon vähemmistöosakas. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 9 kappale 52)Eriyttämisjärjestelmällä olisi poistettava tehokkaasti eturistiriitoja tuottajien, toimittajien ja siirtoverkonhaltijoiden väliltä, jotta voidaan luoda kannustimia tarvittaville investoinneille ja turvata uusien yrittäjien pääsy markkinoille avoimen ja tehokkaan sääntelyjärjestelmän avulla, eikä sillä saisi luoda kansallisten sääntelyviranomaisten kannalta liian työlästä sääntelyjärjestelmää. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 10 kappale 53)Ilmauksen ”määräysvalta” määritelmä on otettu yrityskeskittymien valvonnasta 20 päivänä tammikuuta 2004 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 139/2004 (”EY:n sulautuma-asetus”). 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 11 kappale 54)Omistuksen eriyttäminen vaatii joissain tapauksissa yritysten rakenneuudistuksia, joten niille jäsenvaltioille, jotka päättävät toteuttaa omistuksen eriyttämisen, olisi annettava lisäaikaa asiaa koskevien säännösten soveltamiseen. Sähkö- ja kaasualojen väliset vertikaaliset yhteydet huomioon ottaen näitä eriyttämissäännöksiä olisi sovellettava molemmilla aloilla.

⇩ uusi 55)Sitä vastoin vetyalalla vertikaalisesti integroituneiden yritysten syntyminen voitaisiin ensisijaisesti välttää asettamalla selkeät säännöt etukäteen. Tämä on parempi vaihtoehto kuin kalliit jälkikäteiset eriyttämisvaatimukset, joiden täytäntöönpano veisi aikaa. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 12 kappale 56)Omistuksen eriyttämisen mukaisesti, jotta voitaisiin varmistaa verkkotoimintojen täydellinen riippumattomuus toimituksiin ja tuotantoon liittyvistä intresseistä ja estää luottamuksellisten tietojen vaihto, sama henkilö ei saisi olla sekä siirtoverkonhaltijan tai siirtoverkon että kaasun tuotantoa tai toimittamista harjoittavan yrityksen johtokunnan jäsen. Samasta syystä henkilöllä ei saisi olla oikeutta nimittää siirtoverkonhaltijan tai siirtoverkon johtokunnan jäseniä, jos sillä on oikeus käyttää määräysvaltaa tai minkäänlaisia oikeuksia kaasun tuottajaan tai toimittajaan nähden. 🡻 2009/73/EY, johdanto-osan 13 kappale 57)Toimituksiin ja tuotantoon liittyvistä intresseistä riippumattoman järjestelmävastaavan tai siirtoverkonhaltijan perustamisen tulisi mahdollistaa se, että vertikaalisesti integroituneet yritykset voivat säilyttää verkon omistuksen samalla kun varmistetaan intressien tehokas eriyttäminen. Tämä edellyttää, että sellainen riippumaton järjestelmävastaava tai sellainen riippumaton siirtoverkonhaltija huolehtii kaikista verkonhaltijan toiminnoista, minkä lisäksi on varmistettava yksityiskohtainen sääntely ja otettava käyttöön kattavat mekanismit viranomaisvalvontaa vart