Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) väärennettyjen ja laittomasti valmistettujen tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen, viennin, jälleenviennin tai suspensiomenettelyyn asettamisen kieltämistä koskevista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 3295/94 muuttamisesta" () (98/C 284/02)

Neuvosto päätti 11. toukokuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Asian valmistelusta vastannut teollisuus-, kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 3. kesäkuuta 1998. Esittelijä oli Helmut Giesecke.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. 2. heinäkuuta 1998 pitämässään 356. täysistunnossa (heinäkuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 136 ääntä puolesta ja 2 vastaan.

1. Yleistä

1.1. Teollisuusmaissa niin teolliselle ja maataloustuotannolle kuin myös kasvavalle palvelualalle asetetaan yhä korkeampia laatuvaatimuksia. Merkkituotteet ja usein teollis- ja tekijänoikeussuojan alaiset uutuustuotteet kohtaavat tämän haasteen, jolla kuitenkin on hintansa. Kysymys ei ole pelkästään siitä, että korkealaatuisen tuotteen hinta on korkea. Kyse on myös tuotteen kehittämiseen ja mainontaan liittyvistä kuluista.

1.2. Laittomien kopioiden valmistajat hyödyntävät etenkin ulkomailla sijaitsevia edullisia tuotantomahdollisuuksia. Kyseiset valmistajat eivät joudu maksamaan kehittämiskuluja, lisenssimaksuja ja mainonnasta aiheutuvia kuluja sekä normaalisti pakollisesta tuoteturvallisuustestauksesta syntyviä kustannuksia. Kun näihin laadun tunnusmerkkeihin ei tarvitse kiinnittää huomiota, tuotteet saadaan myytyä asiakkaille, jotka uskovat tekevänsä "loistokaupat" tai sellaisille ihmisille, joille ennen kaikkea tuotteen merkki vaikkakin se olisi väärennetty on tärkeä.

1.3. Väärennettyjä tavaroita ja laittomasti valmistettuja jäljennöksiä ja kopioita tavataan monilla tuotealueilla: vaatteista, vapaa-ajantuotteista, kelloista ja koruista, kosmetiikasta ja lääkeaineista aina tekniikan tuotteisiin kuten työkaluihin ja autojen varaosiin. Väärennöksiä on enenevässä määrin alkanut esiintyä viimeksimainituilla tuotealueilla. Tällöin myyjät, joiden on aiempaa enemmän otettava huomioon tuoteturvallisuuteen liittyvät tekijät, joutuvat tekemisiin väärennöksistä johtuvien riskien kanssa. Myös alkuperäistuotteiden valmistajat joutuvat usein tekemisiin perusteettomien tuotevastuuvaatimusten kanssa.

1.4. Tavaroiden väärentämisen taloudelliset seuraukset koskevat luonnollisesti lähinnä alkuperäistuotteiden valmistajia, mutta vaikutukset ulottuvat myös vähittäismyyntiin ja vientiin. Valtiokin menettää tämän johdosta useita tärkeitä tulolähteitä. Valitettavasti tähän mennessä on tehty vain karkeita arvioita siitä, kuinka monta ammattikoulutusta edellyttävää työpaikkaa tällaisen toiminnan takia menetetään (Saksassa arviolta n. 70 000 työpaikkaa) ja siitä, kuinka paljon tästä aiheutuvat oikeustoimet nielevät varoja (asianajajapalkkiot, tuomioistuinten ja etsivätoimistojen kulut), jotka rasittavat erityisesti pk-yrityksiä. Maailmankaupassa väärennettyjen tavaroiden osuuden arvellaan olevan jo 5 8 prosenttia.

1.5. Euroopassa, jonka kilpailukyky yhä enemmän perustuu sen innovaatiokykyyn ja tuotteiden laatuun, väärennettyjen tavaroiden valmistamiselle ja kaupalle on nopeasti saatava loppu. Nimenomaan tämä on käsillä olevan asetuksen tavoitteena.

2. Komission ehdotus

2.1. Komission asiakirja sisältää yhtäältä kertomuksen asetuksen täytäntöönpanosta ja toisaalta ehdotuksen asetuksen muuttamiseksi.

2.2. Kertomuksessa käsitellään tulliviranomaisten 1. heinäkuuta 1995 alkaen koko yhteisön alueelta keräämää aineistoa tapauksista, joissa tavaraa maahan tuotaessa tullitapahtumien täytäntöönpano on keskeytetty, koska tavaroiden on epäilty olleen väärennöksiä tai laittomasti valmistettuja sellaisten tavaroiden jäljittelemiseksi, jotka on suojattu teollis- ja tekijänoikeuksilla ja joille oikeudenhaltija on etukäteen hakenut tullisuojaa asetuksessa tarkoitetussa merkityksessä.

2.3. Jäsenvaltioiden tulliviranomaiset toteuttivat heinäkuun 1995 ja kesäkuun 1997 välisenä ajanjaksona 4 133 tulli-interventiota. Ne koskivat niin ulkomaankauppaa kuin posti- ja matkustajaliikennettä.

2.4. Saatujen kokemusten perusteella komissio ehdottaa muutosehdotuksessaan asetuksen soveltamisalan laajentamista ja asetuksen mukauttamista aineettoman oikeuden alueella tapahtuneeseen yhteisöoikeuden kehitykseen. Kyse on seuraavanlaisista muutoksista:

asetuksen soveltamisalan laajentaminen uusia keksintöjä koskeviin patentteihin, kuitenkin vain tuotepatentteihin;

tulliviranomaisten toimintamahdollisuuksien laajentaminen koskemaan vapaa-alueita ja vapaavarastoja sekä kaikkia epäilyttäviä tavaroita niiden tultua tullivalvonnan piiriin;

asetuksen selventäminen ja mukauttaminen 1. huhtikuuta 1996 voimaan tulleisiin yhteisön tavaramerkkiä koskeviin säännöksiin ja uudistuksen käyttöönotto, joka antaa tavaramerkin haltijoille mahdollisuuden hakea useassa jäsenvaltiossa voimassa olevaa tullisuojaa.

3. Yleistä

3.1. Vaikka komissio onkin ensimmäisessä kertomuksessaan asetuksen (EY) N:o 3295/94 täytäntöönpanosta tyytyväinen kehitykseen, voidaan todeta, että jäljennösten maahantuontiongelmassa on kosketettu vain jäävuoren huippua. Joidenkin maiden tulli-interventioiden vähäinen lukumäärä tai puuttuminen kokonaan todistaa komitean käsityksen mukaan toiminnan tehostamistarpeesta.

3.2. Tämän ensimmäisen opettelujakson jälkeen näyttää kuitenkin tarkoituksenmukaiselta laajentaa asetuksen soveltamisalaa keksintöjä koskeviin patentteihin sekä kaikkiin tullioikeuden piiriin kuuluviin tilanteisiin ja mukauttaa asetus yhteisön tavaramerkkiä koskeviin säännöksiin.

3.2.1. Komitea katsoo kuitenkin, että tulliviranomaisten kyky panna toimeen säännöksiä on tunnistamisvaikeuksien vuoksi rajallinen, erityisesti kun on kysymys erityyppisistä patenteista. Soveltamisalan laajentamisen vaikutusta ei siis pidä yliarvioida.

3.3. Tähänastiset kokemukset osoittavat komitean käsityksen mukaan, että tiedottamista tästä melko uudesta välineestä on tehostettava voimakkaasti kahteen suuntaan. Ensinnäkin aineettomien oikeuksien haltijoille (yritykset) tulee antaa tietoa niiden ulottuvilla olevista mahdollisuuksista ja toiseksi juuri näiden oikeuksien haltijoiden on helpotettava tullivirkamiesten käytännön työtä parantamalla tiedotustaan tullilaitoksille. Vain vuoropuhelua lisäämällä ja tullin työntekijöiden tämän alueen asiantuntemusta kohottamalla voidaan menestyksekkäästi torjua väärennösongelmaa.

3.3.1. Komitea esittää huolestuneisuutensa siitä, että jäsenvaltioissa tullihallinto selvästi vähentää henkilöstöään samaan aikaan kun hallinnonalan tehtäväkenttä on muuttumassa. Kehittyminen valtion lukuun veroja kantavasta laitoksesta taloudellista toimeliaisuutta edistäväksi, palvelujohtoiseksi hallinnonalaksi näkyy erityisesti suojeluoikeuksien yksityisten tai julkisten haltijoiden antamien tehtävien hoidossa.

3.4. Tähän mennessä saadut kokemukset myös osoittavat, että ollakseen tehokas järjestelmässä tarvitaan vähintään tietty määrä fyysistä ja älykkäästi sijoitettua valvontaa. Lisäksi tullin työntekijöiltä vaaditaan korkeatasoista koulutusta.

3.5. Komitean mielestä on tärkeätä parantaa niin kaupan piirissä kuin kansalaisten keskuudessa tietoisuutta väärennösten aiheuttamista seurauksista markkinoilla. On voimistettava tietoisuutta tämäntyyppisen talousrikollisuuden epäoikeudenmukaisuudesta. Komission tulisi tehostaa ja koordinoida jäsenvaltioiden suorittamaa tiedotusta.

3.5.1. Näkökulma pitäisi ottaa huomioon arvioitaessa ei-kaupallista liikennettä lähinnä turismia. Tulli-interventioista yli puolet tehdään tässä kategoriassa, mutta luonnollista kyllä todettu tavaramäärä on vähäinen.

3.5.2. Komitean käsityksen mukaan ainoana arviointikriteerinä ei tulisi pitää tullivapautta vaan yksittäistapauksissa ennen kaikkea teon tavanomaisuutta.

3.5.3. Komission tulisi korostaa väärennöksille alttiissa maissa toimiville edustustoilleen väärennösten merkitystä, jotta nämä huolehtisivat valvonta- ja ilmoitustehtävistä yhdessä jäsenvaltioiden viranomaisten ja asianomaisten ammattiryhmien kanssa. Yhteistoiminta on erityisen tärkeää, jotta kiinnitetään näiden valtioiden viranomaisten huomio liian sallivan asenteen mahdollisiin kielteisiin seurauksiin myös kauppapolitiikan alalla.

3.6. Erityinen järjestelmän toimintaan liittyvä ongelma on, että EU-tason säännösten sovellusalue on rajallinen ja että jäsenvaltiot voivat päättää itse täytäntöönpanoa koskevista säännöistä. Alan harmonisointi olisi talouden ja tärkeimpien säännösten mahdollisimman tehokkaan toimeenpanon kannalta järkevää.

4. Erityistä

4.1. Tulli-interventioiden määrän suuri vaihtelu jäsenvaltioiden välillä voi yhtä hyvin heijastaa sitä, että jäsenvaltioiden suojasäännöksissä on eroja, kuin sitä, että tapauksia käsitellään maissa eri lailla. Ehdotetaankin, että komissio selvittäisi vihreän kirjan johdosta tehtävien selvitysten yhteydessä, mikä on haetun tullisuojan ja toteutettujen interventioiden välinen suhde eri jäsenmaissa.

4.2. Interventioiden määrän erot jäsenmaiden välillä voivat komitean käsityksen mukaan myös johtua niiden jälkitoimien sääntelyn eroavuuksista. Esim. puutteellinen tullin ja tuomioistuimen välinen yhteistyö voi huomattavasti vähentää tullivirkailijoiden motivaatiota. Komitea korostaa tässäkin yhteydessä yksinkertaisten, avointen ja nopeiden menettelytapojen merkitystä.

4.2.1. Vaikka komissiolla ei olekaan jäsenvaltioiden tuomioistuimien menettelytapoja koskevaa aloiteoikeutta, sen tulisi pyrkiä jäsenvaltioiden hallitusten avulla ajamaan läpi toimiva menettelytapasäännöstö, kuten TRIPS-sopimuksen (Trade related aspects of intellectual property rights = kauppaan liittyvät henkisen omaisuuden oikeudet) kolmannessa osassa edellytetään. Komitea arvioi, että teknisen menettelyn ja tulliviranomaisten motivoituneisuuden välillä on kiinteä yhteys.

4.3. Kreikan voimassaolevaa säännöstöä komitea pitää erityisen epätyydyttävänä. Komitea on komission kanssa samaa mieltä siitä, että Kreikan on tällä alalla saatava aikaan jokin toimiva ratkaisu, koska Kreikkaa pidetään mahdollisena reittinä, jonka kautta tunkeudutaan laittomasti sisämarkkinoille.

4.4. Asetuksella säädetään ainoastaan yhteisön ulkorajoilla tapahtuvista interventioista ulkopuolisten maiden kanssa käytävässä kaupassa. Mikäli väärennetyt tavarat on onnistuttu tuomaan sisämarkkinoille ilman, että niitä on havaittu, tavaran kulkua seurataan jos ylipäätään seurataan jäsenvaltioiden säännösten mukaisesti. Komission tulisi kehittää mahdollisimman yhdenmukaistettuja ratkaisuehdotuksia tähän ongelmaan vihreään kirjaan liittyvän kuulemisprosessin yhteydessä.

4.5. Takavarikkohakemukset ovat voimassa kolmesta kuukaudesta kahteen vuoteen jäsenvaltiosta riippuen. Komitean mielestä yhteisötasolla tulisi sopia vähintään yhden vuoden voimassaolosta, kun otetaan huomioon, että vaikutukset tuntuvat vasta viiveellä.

4.6. Komitean näkemyksen mukaan yhteisön tavaramerkin perusajatukseen ei sovi, että hakemus rajalla tehtävästä takavarikosta voisi koskea vain tiettyjä EU:n jäsenmaita. Yhteisön tavaramerkki on voimassa koko yhteisön alueella ja sillä on kaikkialla samat oikeusvaikutukset. Kun tätä ajatusta seurataan johdonmukaisesti, on mielekästä toteuttaa ainoastaan yhtenäinen takavarikkohakemusjärjestelmä, joka on voimassa kaikkialla yhteisössä.

4.6.1. Toisenlaisiin ratkaisuihin sisältyy vaara, että mikäli menettely rajataan vain tiettyihin maihin, väärentäjät saatuaan tiedon tästä luonnollisesti yrittävät saattaa tavarat vailla suojaa oleviin maihin.

Komitean mielestä maksuja perivien jäsenmaiden tulisi laskea niitä, jotta myös pk-yritykset hakevat tullisuojaa.

4.7. Mikäli väärennetty tavara määrätään tuhottavaksi intervention perusteella, tulee rikoksen tekijän, joka useimmiten on jäljennöksen valmistaja, kantaa tästä aiheutuvat, toisinaan korkeiksikin kohoavat kustannukset. Jos valmistajaa ei pystytä selvittämään tai saattamaan edesvastuuseen, on tavaran maahantuoja vastuussa, ellei tämä ole toiminut hyvässä uskossa. Tavaroiden hävittämisestä aiheutuvien kustannusten sälyttäminen oikeudenomistajalle tai valtiolle on komitean mielestä kohtuutonta, mikäli väärennöksen valmistaja tai laittoman tavaran maahantuoja voidaan osoittaa.

4.8. Tulliviranomaiselle annettavasta toimeksiannosta perittävät maksut ja hallintokustannusten ja prosessin jatkotoimista syntyvien vastuiden kattamiseksi vaadittavat vakuudet vaihtelevat suuresti jäsenmaittain. Komitean käsityksen mukaan ne eivät saa olla niin suuria, että niillä karkotetaan pk-yritykset hyödyntämästä tätä välinettä.

4.8.1. Vakuuksia asetettaessa kaikissa jäsenmaissa tulisi olla mahdollisuus hankkia pankkitakaus paikallisten tapojen mukaisesti.

4.9. On välttämätöntä, että oikeuden haltijoiden (yritykset) ja tulliviranomaisten välillä on suorat yhteydet. Tulliviranomaisille tulisi tiedottaa erityisesti niiden toimesta esilletulleiden tapausten kehittymisestä jatkossa, koska näin parannettaisiin tullivirkamiesten työskentelymotivaatiota.

4.10. Myös sanktioiden osalta tilanne on se, että niistä määräävät jäsenvaltioiden tuomioistuimet. Vaikkei sanktioissa yhdentymistä lähitulevaisuudessa saavutettaisiinkaan, niillä pitäisi olla voimakas pelotusvaikutus.

Bryssel, 1. heinäkuuta 1998.

Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja

Tom JENKINS

() EYVL C 108, 7.4.1998, s. 63.