FI

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO

Bryssel 13.11.2008

SEC(2008) 2865

KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA

Oheisasiakirja



EHDOTUKSEEN RAKENNUSTEN ENERGIATEHOKKUUDESTA ANNETUN DIREKTIIVIN (2002/91/EY) UUDELLEENLAATIMISEKSI





TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA

{KOM(2008) 780 lopullinen}

{SEC(2008) 2864}

TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA

EU:n rakennussektori ja EU:n poliittiset tavoitteet

Asuin- ja liikerakennusten energiankäyttö aiheuttaa leijonanosan (n. 40 %) EU:n energian loppukulutuksen ja hiilidioksidipäästöjen kokonaismäärästä. Rakennuksiin liittyvät toiminnot ovat merkittävä osa EU:n taloutta, ja ne muodostavat noin 9 prosenttia EU:n BKT:stä ja 78 prosenttia EU:n työllisyydestä. Mahdollisuudet kustannustehokkaisiin energiasäästöihin ovat mittavat, ja niistä aiheutuisi huomattavia taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöhyötyjä. EU:n rakennussektori voi siis olla keskeinen tekijä EU:n kasvu-, energia- ja ilmastopoliittisten tavoitteiden saavuttamisessa samalla kun se edistää kansalaisten asuinmukavuuden parantamista ja energialaskujen pienentämistä. Rakennusten energiatehokkuus on myös tärkeä osa laajempia toimia, joilla pyritään EU:n energia- ja ilmastonmuutostavoitteiden saavuttamiseen ja joita kuvataan komission tiedonannossa Energiapolitiikka Euroopalle.

EU:n lainsäädäntötoimet

Rakennusten energiatehokkuutta koskeva direktiivi on EU:n voimassa olevista säädöksistä tärkein väline, jossa säädetään kokonaisvaltaisesta lähestymistavasta energian tehokkaaseen käyttöön rakennussektorilla. Se kattaa tilojen ja veden lämmitykseen, jäähdytykseen, ilmanvaihtoon ja valaistukseen liittyvät energiatarpeet.

Direktiivissä on yhdistetty yhteen säädöstekstiin erilaisia välineitä, jotka ovat sääntelyllisiä (energiatehokkuusvaatimukset) ja tietopohjaisia (todistukset ja tarkastukset):

–Jäsenvaltioiden on vahvistettava energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset uusille rakennuksille ja suurille olemassa oleville rakennuksille, joihin tehdään laajamittaisia korjauksia.

–Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön energiatehokkuustodistukset, joissa annetaan tietoja rakennuksen energialaadusta ja siitä, kuinka sitä voidaan parantaa. Todistus on voimassa 10 vuotta, ja se on esitettävä mahdolliselle ostajalle tai vuokralaiselle.

–Jäsenvaltioiden on luotava järjestelmä keskisuurten ja suurten lämmitys- ja ilmastointijärjestelmien tarkastamista varten, jotta niiden energiatehokkuutta voidaan seurata ja se voidaan optimoida. Vaihtoehtoisesti jäsenvaltiot voivat järjestää tiedotuskampanjoita, jos ne voivat osoittaa, että niillä saavutetaan sama kokonaisvaikutus kuin lämmitysjärjestelmien tarkastuksilla.

Direktiivissä ei vahvisteta konkreettisia EU:n laajuisia vähimmäistasoja, vaan siinä edellytetään, että jäsenvaltiot luovat direktiivin säännösten täytäntöönpanossa tarvittavat mekanismit. Niiden on myös kehitettävä omat menetelmät rakennusten energiatehokkuuden laskentaa varten tai käytettävä tähän olemassa olevia eurooppalaisia standardeja. Lisäksi niiden on varmistettava, että sertifiointia ja tarkastuksia varten on olemassa riittävästi päteviä asiantuntijoita.

Rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin suurin vaikutus on tähän mennessä ollut se, että se on nostanut rakennusten energiatehokkuuskysymyksen poliittiselle asialistalle ja tuonut sen kansalaisten tietoisuuteen. Asiaan on myös alettu kiinnittää enemmän huomiota rakennusmääräyksissä. Täytäntöönpano on ollut haasteellista monille jäsenvaltioille, mutta tällä hetkellä 22 jäsenvaltiota on ilmoittanut saattaneensa direktiivin täydellisesti osaksi kansallista lainsäädäntöään (ilmoituksia arvioidaan parhaillaan). Useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet täytäntöönpanon aiheuttaneen jonkin verran kustannuksia, kun taas rakennussektorilla on saavutettu direktiivin myötä huomattavia energiansäästöjä.

Lisätoimien tarve