Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien ja välillisten verojen alalla annetun neuvoston direktiivin 77/799/ETY muuttamisesta /* KOM/2001/0294 lopull. - COD 2001/0134 */



Virallinen lehti nro 270 E , 25/09/2001 s. 0096 - 0096



Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien ja välillisten verojen alalla annetun neuvoston direktiivin 77/799/ETY muuttamisesta (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto Arvonlisäveron alalla jäsenvaltioiden hallinnollisen yhteistyön mahdollistaa kaksi eri oikeusperustaa eli direktiivi 77/799/ETY [1] jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien ja välillisten verojen alalla ja asetus (ETY) N:o 218/92 [2] hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen (ALV) alalla. [1] EYVL L 336, 27.12.1977, s. 15. [2] EYVL L 24, 1.2.1992, s. 1. Arvonlisävero ei kuulunut direktiivin 77/799/ETY soveltamisalaan direktiivin antamisen ajankohtana, vaan siihen kuuluivat ainoastaan tulo- ja varallisuusverot. Arvonlisävero lisättiin mukaan direktiivillä 79/1070/ETY [3]. [3] EYVL L 331, 27.12.1979, s. 8. Direktiivi muodostaa oikeusperustan jäsenvaltioiden keskinäiselle tietojenvaihdolle. Tämän on tapahduttava "toimivaltaisten viranomaisten" kautta. Tietoja ei siis voida vaihtaa suoraan kahden eri jäsenvaltion yksiköiden välillä. Tietojenvaihto jaotellaan seuraavaan kolmeen ryhmään: tietojenvaihto pyydettäessä, tietojenvaihto ilman erillistä pyyntöä ja oma-aloitteinen tietojenvaihto. Kahden viimeksi mainitun ryhmän osalta direktiiviin ei sisälly erityisesti arvonlisäveroa koskevia säännöksiä, vaan siinä ainoastaan viitataan jäsenvaltioiden mahdollisuuteen tehdä keskenään kahdenvälisiä sopimuksia. Tähän mennessä arvonlisäveroon liittyvän tietojenvaihdon käynnistämiseksi on kuitenkin allekirjoitettu erittäin vähän tällaisia kahdenvälisiä sopimuksia. Direktiivin mukaan jäsenvaltiot voivat lisäksi sallia tiettyihin tarkastuksiin osallistumismahdollisuutta pyytävän jäsenvaltion edustajien läsnäolon tarkastuksessa. Tähän mennessä kuitenkin vain harvat jäsenvaltiot ovat käyttäneet tätä mahdollisuutta. Verotuksellisten rajojen poistaminen jäsenvaltioiden väliltä 1 päivästä tammikuuta 1993 on edellyttänyt hallinnollisen yhteistyön tehostamista. Tätä varten annettiin vuoden 1977 direktiivin säännösten täydennykseksi asetus (EY) N:o 218/92/ETY, ja näin otettiin käyttöön tehostettu tietojenvaihtojärjestelmä yksinomaan tavaroiden yhteisöluovutuksia ja -hankintoja varten. Vuoden 1992 asetukseen sisältyvät tärkeimmät uudistukset olivat sähköisen tietokannan (VIES-järjestelmä) [4] perustaminen ja jäsenvaltioiden velvollisuus ilmoittaa kaikille muille jäsenvaltioille ilman eri toimenpiteitä kyseisissä jäsenvaltioissa verovelvollisiksi yksilöidyille suoritettujen yhteisöluovutusten kokonaismäärä sekä näiden verovelvollisten arvonlisäverotunnisteet. Jos tietokannassa käytettävissä olevat tiedot ovat riittämättömät, voidaan pyytää lisätietoja asetuksen 5 artiklan mukaisesti. Pyynnön vastaanottaneella viranomaisella on tällöin kolme kuukautta aikaa toimittaa tiedot. [4] Arvonlisäveroa koskeva tietojenvaihtojärjestelmä (VAT Information Exchange System, VIES). 2. Sisämarkkinoiden tarpeisiin sopimaton oikeudellinen järjestelmä Valvonnasta jäsenvaltioissa ja komissiossa vastaavat virkamiehet pitävät VIES-järjestelmää ja asetuksella (ETY) N:o 218/92 luotua tehostettua yhteistyötä hyvinä valvonnan apuvälineinä. Näin joko pyynnöstä tai ilman edeltävää pyyntöä toimitettuja, verovelvollisten yleisilmoituksiin perustuvia tietoja ei kuitenkaan saada käyttöön tarpeeksi aikaisessa vaiheessa, eikä niiden toimittaminen riittävän nopeasti ole mahdollista. Näin ollen niiden avulla ei voida tehokkaasti torjua petoksia. Tullauksen jälkeiset tarkastukset tehdään usein liian myöhään, eikä asetuksen (ETY) N:o 218/92 säännöksiä ole koskaan tarkoitettukaan "tässä ja nyt" ilmenevien yksittäisten petostapausten selvittämiseen. Asetuksen soveltamisala ei myöskään kata kaikkia liiketoimia, joihin petoksia voi liittyä. Asetus koskee ainoastaan tavaroiden yhteisöluovutuksia ja -hankintoja eikä esimerkiksi maan sisäisiä luovutuksia tai palvelujen suorituksia. Koska suurin osa arvonlisäveroon liittyvistä petosmekanismeista koskee sekä maan sisäisiä liiketoimia että yhteisöliiketoimia, veroviranomaiset pitävät niiden yhteydessä muiden oikeudellisten välineiden käyttöä välttämättömänä. Tämän vuoksi jäsenvaltiot käyttävät petoksiin liittyvän yhteistyönsä oikeusperustana yleensä direktiiviä 77/799/ETY. Se on kuitenkin alunperin laadittu helpottamaan tietojenvaihtoa välittömien verojen alalla, eikä sitä ole 1 päivänä tammikuuta 1993 tapahtuneen siirtymäjärjestelmän käyttöönoton jälkeen myöhemminkään muutettu vastaamaan paremmin arvonlisäveroon liittyvän tehostetun yhteistyön vaatimuksia. Direktiivi on nykyisellään puutteellinen kehys todella tehokasta yhteistyötä varten; sen heikkoutena ovat etenkin toiminnan liiallinen keskittyneisyys, riittämätön vaikutusala sekä epämääräisyys. Yhteistyö on liian keskittynyttä, sillä sekä petosten torjunnasta vastaavien paikallisten virastojen välillä että kansallisten virastojen välillä on liian vähän suoria yhteyksiä. Yhteydenpito tapahtuu yleisimmin keskusvirastojen välillä. Tämä rajoittaa toimijoiden tehokkuutta ja yhteistyöhön osallistumista sekä aiheuttaa liian pitkiä viivästyksiä. Yhteistyön vaikutukset ovat riittämättömiä sikäli, että yhteisökaupassa ilmenevien petosten jäljittämiseksi ja estämiseksi on VIES-järjestelmän lisäksi liian vähän ilman erillistä pyyntöä tai oma-aloitteisesti tapahtuvaa asian kannalta merkityksellisten tietojen vaihtoa. Monilla aloilla yhteistyöltä puuttuvat selkeät säännöt (tämä koskee etenkin ulkomaisten virkamiesten läsnäoloa tarkastuksissa, mahdollisuutta monenvälisten tarkastusten järjestämiseen ja toisen jäsenvaltion ilmoittamien tietojen mahdollisia käyttötapoja). Kertomuksesta, jonka komissio antoi asetuksen (ETY) N:o 218/92 14 artiklan ja asetuksen (ETY) N:o 1553/89 [5] 12 artiklan mukaisesti 28 päivänä tammikuuta 2000, samoin kuin veropetoksia käsittelevän neuvoston väliaikaisen työryhmän työstä ilmenee selvästi, että samalla, kun nykyinen järjestelmä pidetään edelleen voimassa, on sitouduttava vahvistamaan tehokkaasti valvonnan ja hallinnollisen yhteistyön välineitä ja tiukentamaan niitä koskevia sääntöjä. [5] KOM(2000) 28 lopullinen. Tätä varten komissio katsoi neuvostolle ja Euroopan parlamentille antamassaan sisämarkkinoiden arvonlisäverojärjestelmän toiminnan parantamista koskevassa tiedonannossaan [6], että yhteisön nykyisiä hallinnollisen yhteistyön ja keskinäisen avunannon oikeudellisia välineitä on vahvistettava. Näistä syistä myös neuvosto kehotti 5 päivänä kesäkuuta 2000 komissiota esittämään mahdollisimman pian ehdotuksia suositusten osalta, joista on sovittu yksimielisesti väliaikaisen työryhmän työn kuluessa. [6] KOM(2000) 348 lopullinen. 3. Kahden oikeusperustan olemassaolo mutkistaa tarpeettomasti asioiden käsittelyä ja vaikeuttaa sitä suuresti Edellä kuvattujen puutteiden lisäksi on käytännössä osoittautunut, että arvonlisäveroa koskevaan hallinnolliseen yhteistyöhön sovellettavan kahden eri oikeusperustan olemassaolo sinänsä mutkistaa haitallisesti järjestelmän toimintaa. Asetusta sovelletaan ainoastaan tavaroiden yhteisöluovutuksiin ja -hankintoihin. Yhteisöpalvelujen suoritusten sekä kaikkien muiden arvonlisäverollisten toimien yhteydessä on siis sovellettava direktiiviä. Näiden kahden välineen yhteydessä sovelletaan kuitenkin erilaisia sääntöjä. Avunantopyyntöjen määräajat poikkeavat toisistaan, ja saatuja tietoja voidaan käyttää eri tavoin. Jäsenvaltiot ovat asetuksen säännösten mukaisesti perustaneet keskusvirastoja, joiden pääasiallisena vastuutehtävänä on asetuksessa tarkoitettu tietojenvaihto. Direktiivissä tarkoitetusta tietojenvaihdosta vastaavat tietyissä jäsenvaltioissa kuitenkin eri yksiköt. Asetus ja direktiivi eivät näin ollen ole arvonlisäveroon liittyvän valvonnan suhteen keskenään johdonmukaisia. Tietyt jäsenvaltiot määräävät hyvin tiukasti, minkälaisten tietojen toimittamista arvonlisäverosta vastaavat viranomaiset voivat asetuksen ja direktiivin nojalla vaatia, ja hylkäävät usein avunantopyyntöjä pelkästään muodollisin perustein. On myös selvää, että kahden eri oikeusperustan soveltaminen arvonlisäveroa koskevaan hallinnolliseen yhteistyöhön on todellinen ongelma silloin, kun tiettyjä toimia pidetään palveluina joissakin jäsenvaltioissa ja tavaroina joissain toisissa jäsenvaltioissa. Näin ollen komissio katsoo, että kahden eri oikeusperustan olemassaolo heikentää halua toimia yhteistyössä arvonlisäveroon liittyvän valvonnan alalla. Siispä komissio ehdottaa nykyisin voimassa olevia säädöksiä tiukempaa yhtenäistä oikeudellista kehystä (uutta asetusta, jolla korvataan, vahvistetaan ja nykyaikaistetaan vuoden 1992 asetuksen säännöksiä ja johon sisältyvät vuoden 1997 direktiivin säännökset), joka tarjoaa mahdollisuuden yhteistyön tehostamiseen. Tämä on nykyisellään ehdottoman välttämätöntä, jotta arvonlisäveropetoksia voidaan torjua. Olennaista uudistuksessa on arvonlisäveron soveltamisesta ja veroon liittyvästä valvonnasta vastaavien viranomaisten toiminnan kehittäminen yhteensopivaksi siten, että verotukselliset rajat verohallintojen väliltä poistetaan ja niissä työskentelevät virkamiehet saatetaan toimimaan yhteistyössä aivan kuin he kaikki kuuluisivat samaan järjestelmään. Tämä saattaa aluksi vaikuttaa kunnianhimoiselta tavoitteelta, mutta sen saavuttaminen on petosten torjumiseksi kuitenkin aivan välttämätöntä, sillä niiden yhteydessä rajoilla ei ole merkitystä. 4. Asetuksen säännösten selitykset Hallinnollisen yhteistyön vahvistamiseksi arvonlisäveron alalla komissio ehdottaa toisaalta asetuksen (ETY) N:o 218/92 säädösosan vahvistamista ja toisaalta direktiivin 77/799/ETY säännösten sisällyttämistä siihen. Ehdotettu asetus muodostaa yhtenäisen oikeudellisen kehyksen, jossa määritellään jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ohjaavat selkeät ja sitovat säännöt. Yhteistyön tehostamiseksi ja nopeuttamiseksi siinä muun muassa säädetään nykyistä suoremmista yhteyksistä eri yksiköiden välillä. Lisäksi se mahdollistaa eri maiden viranomaisten sekä niiden ja komission välisen tietojenvaihdon aiempaa intensiivisemmin ja nopeammin, minkä ansiosta petosten torjuntaa voidaan tehostaa. Tämän ehdotuksen tavoitteena on perustaa keskinäistä apua ja tietojenvaihtoa koskeva tehokas järjestelmä, jolla voidaan varmistaa arvonlisäverojärjestelmän moitteeton toiminta. Ehdotuksen mukaan komissiolle kuuluisi hallinnollisen yhteistyön moitteettoman toiminnan valvojan tehtävä, mutta sillä ei olisi tutkimukseen ja veronkierron torjuntaan liittyviä käytännön tehtäviä. Yhteisön sisäisiin arvonlisäveropetoksiin on löydettävä koko yhteisön kattavat ratkaisut, ja niitä on torjuttava jäsenvaltioiden ja komission yhteisin toimin. Siinä missä pääasiallinen vastuu yhteisen arvonlisäverojärjestelmän moitteettoman toiminnan varmistavista toimenpiteistä kuuluu jäsenvaltioille, komission olisi toimittava koordinoijana ja aloitteentekijänä tällä alalla. Tämän vuoksi komissio esittää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 280 artiklan nojalla erillistä asetusta, johon sisältyy nimenomaan petosten torjuntaa koskevia säännöksiä ja jolla annetaan komission tehtäväksi koordinoida tietojenvaihtoa yhteisön tasolla. 4.1. I Luku Yleiset säännökset 4.1.1. 1 artikla: Tavoitteet (asetuksen (ETY) N:o 218/92 1 artikla) Artikla muutetaan niin, että siinä otetaan nyt huomioon toisaalta asetuksen soveltamisalan ulottaminen yhteisöliiketoimia laajemmalle ja toisaalta uudessa asetuksessa määriteltävät säännöt, joiden ansiosta jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat vaihtaa tietoja komission kanssa. Artiklassa todetaan lisäksi, ettei tämä asetus vaikuta rikosoikeuden alalla annettavaa keskinäistä apua koskevien sääntöjen soveltamiseen jäsenvaltioissa. 4.1.2. 2 artikla: Määritelmät (asetuksen (ETY) N:o 218/92 2 artikla) Asetuksessa tarkasteltavia uusia asioita varten on tarvittu joitakin uusia määritelmiä: "alueellinen yksikkö", "organisoitu tietojenvaihto", "säännöllinen tietojenvaihto", "sähköisesti" ja "hallinnollinen tutkimus". Joitakin muita määritelmiä on hieman muutettu. Jos ehdotus neuvoston direktiiviksi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta tiettyihin sähköisessä muodossa toimitettaviin palveluihin sovellettavien arvonlisäverojärjestelyjen osalta (KOM(2000) 349 lopullinen 7.6.2000) hyväksytään, yhteisöpalvelujen suorituksen määritelmään lisätään kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan uusi f alakohta.2. 4.1.3. 3 artikla: Hallinnollisen yhteistyön hajauttaminen (uusi säännös) Kaiken tietojenvaihdon on periaatteessa tapahduttava asetuksen (ETY) N:o 218/92 2 artiklassa ja direktiivin 77/799/ETY 1 artiklassa tarkoitetun toimivaltaisen viranomaisen kautta. Jos tätä menettelyä ei noudateta, toimitetut tiedot katsotaan arvottomiksi eikä niitä voida käyttää petosten torjunnassa. Komissio katsoo kuitenkin, että suoraan yhteydenpitoon tarkastajien tai petosten torjunnasta vastaavien yksiköiden välillä liittyy huomattavia etuja. Sen myötä tietojenvaihto nopeutuu, tietoja koskevat pyynnöt ymmärretään vastavuoroisesti paremmin, tarkastajat ovat motivoituneempia ja vältetään turhista pyynnöistä aiheutuva jo ennestäänkin niukkojen voimavarojen tuhlaus. Vaikka nyt voimassa oleva lainsäädäntö sallii tällaisen yhteydenpidon tarkastajien välillä, jäsenvaltiot ovat käyttäneet tätä mahdollisuutta vain vähän, ja siihen liittyvät aloitteet ovat keskenään usein hyvin erilaisia ja niitä vastaavat menettelyt epätarkkoja ja epäyhtenäisiä. Tällä ehdotuksella siis luodaan selkeä oikeudellinen kehys hajautetulle yhteistyölle ja varmistetaan samalla keskusvirastojen keskeinen asema. Artikla on jäsennelty seuraavasti: - Virallisesti tietojenvaihto tapahtuu edelleen toimivaltaisten viranomaisten kautta, mutta vastedes kussakin jäsenvaltiossa tulee olla vain yksi tällainen viranomainen, joka mahdollisesti voi toimia useampien eri alojen viranomaisten katto-organisaationa. - Jokainen viranomainen nimeää yhteistyöstä vastaavan keskusviraston. Keskusvirasto (jollainen on asetuksen perusteella nykyisin olemassa) vastaa tarvittaessa pyyntöön perustuvasta yhteistyöstä (jos pyynnön esittävä viranomainen ei tiedä, minkä paikallisen viraston puoleen tulisi kääntyä, tai jos pyyntö esitetään sellaiselle paikalliselle virastolle, jolla ei ole toimivaltuuksia käsitellä pyyntöä), mutta keskeinen tehtävä sillä on tiettyjen ilman erillistä pyyntöä ja oma-aloitteisesti toimitettavien tietojen välittämisessä. - Jokainen viranomainen nimeää myös tietojenvaihdon suhteen toimivaltaiset virkamiehet, vähintään yhden kutakin alueellista yksikköä kohden. On selvää, että jäsenvaltioiden on sovellettava alueellisen yksikön käsitettä tapauskohtaisesti, jäsenvaltion koon mukaisesti. On vielä paikallaan lisätä, että kansallisilla tarkastusyksiköillä on oltava tällainen toimivaltainen virkamies. - Lopuksi artiklassa säädetään, että suoria yhteyksiä voi olla myös muiden virkamiesten välillä edellyttäen tietenkin, että tiedot välitetään samanaikaisesti myös toimivaltaisten viranomaisten kautta (eli keskusvirastojen tai toimivaltaisten virkamiesten kautta). 4.1.4. 4 artikla: Rangaistusmenettelyjen huomioon ottaminen (asetuksen (ETY) N:o 218/92 3 artikla) Kun pyydetyt tiedot liittyvät tapauksiin, joissa tutkimusta suorittavat jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten edustajat toimivat toimeksiannon perusteella tai oikeusviranomaisen pyynnöstä, tiedot jäävät usein toimittamatta tai niiden toimittaminen viivästyy huomattavasti, jolloin pyynnön esittäneen jäsenvaltion hallinnollinen viranomainen ei useinkaan kykene ajoissa käynnistämään hallinnollisia menettelyjä tai rangaistusmenettelyjä alueellaan toimivia petoksentekijöitä vastaan. Tämän vuoksi 4 artiklassa tarkennetaan keskinäistä hallinnollista avunantoa koskevat jäsenvaltioiden velvollisuudet tapauksissa, joihin liittyy rangaistusmenettelyjen käyttö, ottaen huomioon rikosoikeuden alalla annettavaa keskinäistä apua koskevat säännöt. 4.2. II Luku Esitettyyn pyyntöön perustuva yhteistyö 4.2.1. Yhtenäinen ja aiempaa sitovampi oikeudellinen kehys Asetuksen (ETY) N:o 218/92 5 artiklan mukaan yksittäistapauksissa voidaan pyytää lisätietoja, jotka koskevat etenkin määriteltyihin yhteisöliiketoimiin liittyvien laskujen numeroja, päivämääriä ja rahallista arvoa. Kaikkien muiden tietojen osalta jäsenvaltioiden on sovellettava direktiivin 77/799/ETY 2 artiklaa, jonka mukaan, hyvin yleisesti, jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi pyytää toisen jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista toimittamaan sille tietyn yksittäistapauksen osalta kaikki tiedot, joista voi olla apua arvonlisäveron määräämiselle asianmukaisesti. Pyynnön vastaanottaneella viranomaisella on kolme kuukautta aikaa vastata asetuksen 5 artiklan perusteella esitettyyn tietopyyntöön, mutta direktiivissä sitä vastoin ei säädetä määräajasta, jonka kuluessa vastaus olisi annettava. Asetusehdotuksen mukaan yhtenäisen oikeusperustan muodostaisi yksi asetuksen luku, jossa käsitellään pyynnöstä tapahtuvaa tietojenvaihtoa (sekä VIES-järjestelmän tietoja täydentävät että muut mahdolliset tiedot). Ehdotuksessa määritellään uudelleen jäsenvaltioiden oikeudet ja velvollisuudet sekä erotetaan toisistaan tietopyyntö (1 jakso), hallinnollisen tutkimuksen suorittamista koskeva pyyntö (2 jakso), pyyntö saada olla läsnä virastoissa ja osallistua hallinnollisiin tutkimuksiin (4 jakso), samanaikaisten tarkastusten käyttö (5 jakso) sekä tiedoksi antamista koskeva pyyntö (6 jakso). Luvun 3 jaksossa säädetään tietojen toimittamiseen käytettävissä olevaksi määräajaksi kolme kuukautta pyynnön vastaanottamisesta (kuukausi, jos tiedot ovat jo saatavilla), ja lisäksi siinä säädetään mahdollisuudesta määrätä erityistapauksissa erilainen määräaika. 4.2.2. 1 jakso: Tietopyyntö (asetuksen (ETY) N:o 218/92 5 artikla ja direktiivin 77/799/ETY 2 artikla) Asetuksen 5 artiklan 1 ja 2 kohta vastaavat direktiivin 77/799/ETY 2 artiklaa ja asetuksen (ETY) N:o 218/92 5 artiklaa, ja ne muodostavat vastedes yhtenäisen oikeusperustan kaikille tietopyynnöille. Artiklan 3 kohdan mukaan pyynnön vastaanottanut viranomainen toimii pyydettyjen tietojen hankkimista varten aivan kuin se toimisi omaan lukuunsa tai jonkin toisen oman maansa viranomaisen pyynnöstä. Kyseistä kohtaa on kuitenkin tarkasteltava yhdessä 36 artiklan kanssa. Sen mukaan pyynnön vastaanottaneella viranomaisella on oikeus kieltäytyä suorittamasta tutkimuksia tai välittämästä tietoja, jos hallinnollista työtä aiheutuisi suhteettomasti, jos pyynnön esittänyt viranomainen ei ole hyödyntänyt perusteellisesti omia tavanomaisia tietolähteitään, jos jäsenvaltion, jolta tietoja pyydetään, lainsäädännön tai hallintokäytännön mukaan sen verohallinto ei voi suorittaa tutkimuksia eikä kerätä tai käyttää kyseisiä tietoja omiin tarpeisiinsa, jos tietojen välittäminen olisi vastoin yleistä järjestystä tai johtaisi liike-, elinkeino- tai ammattisalaisuuden taikka kaupallisen menettelyn ilmaisemiseen. Tietopyynnöt toimitetaan mallin mukaisilla lomakkeilla. Koska kokemuksen mukaan lomakemallista sopiminen viidentoista jäsenvaltion kesken vie runsaasti aikaa, ehdotetaan että malli hyväksytään 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen (sääntelymenettely). Lopuksi 7 artiklassa tarkennetaan, että tiedot voidaan pyytää raportteina, todistuksina tai muina mahdollisina asiakirjoina tai niiden oikeaksi todistettuina jäljennöksinä tai otteina näistä asiakirjoista. Asiakirjat toimitetaan alkuperäisinä kuitenkin vain, jos pyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa voimassa olevat säännökset sen sallivat. 4.2.3. 2 jakso: Hallinnollisten tutkimusten suorittamista koskeva pyyntö (uusi säännös) Petoksiin liittyvissä tapauksissa ja etenkin silloin, kun kyse on jäljitellyistä tai tekaistuista liiketoimista, 5 artiklaan perustuvat tietopyynnöt saattavat olla riittämättömiä, eikä pyynnön esittänyt viranomainen pysty niiden kautta saamaan näyttöä petoksesta. Tämän vuoksi ehdotetaan, että pyynnön esittäneelle viranomaiselle tarjotaan mahdollisuus pyytää pyynnön vastaanottanutta viranomaista suorittamaan tarkoituksenmukaiset hallinnolliset tutkimukset sellaisten liiketoimien osalta, jotka ovat tai pyynnön esittäneen viranomaisen mielestä näyttävät olevan arvonlisäverolainsäädännön vastaisia ja joiden verotuksen oletetaan tapahtuneen pyynnön esittäneen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa, sekä sellaisten liiketoimien osalta, jotka voivat tarjota näyttöä arvonlisäverolainsäädännön rikkomuksista pyynnön esittäneen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiossa. Edellä olevan 9 artikla perusteella pyynnön saava viranomainen toimii aivan kuin se toimisi omaan lukuunsa tai jonkin toisen oman maansa viranomaisen pyynnöstä noudattaen tietojenvaihdosta 36 artiklassa säädettyjä rajoituksia (katso 4.2.2 kohta). 4.2.4. 3 jakso: Tietojen toimittamista koskeva määräaika (asetuksen (ETY) N:o 218/92 5 artiklan 1 kohta) Komissio katsoo, että liian pitkät viivästykset johtuvat ensisijassa nykyiseen lainsäädäntöön perustuvasta toiminnan keskittyneisyydestä. Siksi se ehdottaa 3 artiklan säännöksissä tarkoitetun tietojen toimittamisen hajauttamista. Asetuksen (ETY) N:o 218/92 5 artiklan 1 kohdassa säädetty kolmen kuukauden määräaika pysyy muuttumattomana. Määräaika on kuitenkin vain kuukausi silloin, kun kyseiset tiedot jo ovat pyynnön vastaanottaneen viranomaisen käytettävissä. Erikoistapauksia, etenkin niin sanottuja karusellikauppapetoksia sekä monimutkaisia tarkastuksia varten voidaan määrittää erilainen määräaika 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Jos pyynnön vastaanottanut viranomainen ei kykene vastaamaan pyyntöön säädetyssä määräajassa, sen on ilmoitettava välittömästi pyynnön esittäneelle viranomaiselle syyt, miksi se ei voi noudattaa määräaikaa, sekä se, milloin se pystyy toimittamaan vastauksen. 4.2.5. 4 jakso: Toisten jäsenvaltioiden verohallinnon edustajien läsnäolo tarkastuksissa (direktiivin 77/799/ETY 6 artikla) Vaikka Fiscalis-ohjelmassa [7] määrätään yhteisön rahoituksesta monenvälisiä valvontatoimia varten, asetus (ETY) N:o 218/92 ei tarjoa oikeusperustaa muiden jäsenvaltioiden verohallinnon edustajien läsnäololle tarkastuksissa. Tällöinkin jäsenvaltioiden on käytettävä hyväkseen direktiivin 77/799/ETY 6 artiklan suomia mahdollisuuksia. Kuitenkin myös tätä direktiivin 77/799/ETY tarjoamaa mahdollisuutta ovat käyttäneet vain harvat jäsenvaltiot. Tämän artiklan mukaisesti jotkin jäsenvaltiot ovat sallineet toisten jäsenvaltioiden verovirkamiesten läsnäolon alueellaan. Useimmat jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole sisällyttäneet tätä mahdollisuutta kansalliseen lainsäädäntöönsä, ja käytännössä jäsenvaltioiden selvä enemmistö sallii toisten maiden virkamiesten läsnäolon tarkastuksissa ainoastaan verovelvollisen suostumuksella. Tämän suostumuksen saaminen on kuitenkin epätodennäköistä, kun tarkastuksella pyritään selvittämään, onko tapahtunut petos. Muutamat jäsenvaltiot kieltävät oikeudellisiin ongelmiin vedoten jopa virallisesti toisten jäsenvaltioiden virkamiesten osallistumisen tutkimuksiin alueellaan. [7] Sisämarkkinoiden välillisen verotuksen järjestelmiä vahvistavan yhteisön toimintaohjelman (Fiscalis-ohjelma) hyväksymisestä 30 päivänä maaliskuuta 1998 tehty Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 888/98/EY, EYVL L 126, 28.4.1998, s. 1-5. On kuitenkin valitettavaa, että sisämarkkinoilla, joilla petoksentekijöiden toiminnalle ei ole rajoja, verohallinnot ovat edelleen näin lokeroituneita ja että rajojen ylittäminen on niille näin vaikeaa, jopa mahdotonta. Toisen jäsenvaltion tarkastajien läsnäolo virastoissa ja osallistuminen hallinnollisiin tutkimuksiin saattaa näet olla erittäin hyödyllistä, etenkin tapauksissa, joihin liittyy merkkejä sääntöjenvastaisuuksista tai mittavista rajat ylittävistä petoksista yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa, ja tapauksissa, joissa virkamiesten läsnäolo on toivottavaa tapausten monitahoisuuden vuoksi, sekä vielä tapauksissa, jotka ovat vanhenemassa ja joita koskevia tutkimuksia virkamiesten läsnäolo saattaa nopeuttaa. Tämän vuoksi asetusehdotuksen 13 artiklalla sallittaisiin jonkin jäsenvaltion verohallinnon edustajien läsnäolo toisen jäsenvaltion alueella, jos nämä molemmat jäsenvaltiot niin toivovat. Lisäksi 13 ja 14 artiklalla saatetaan käyttöön järjestelmä, jossa tarkennetaan kaikkien osapuolten oikeudet ja velvollisuudet sekä menettelyt, joita toisessa jäsenvaltiossa tutkimuksia suorittavien kansallisten virkamiesten on noudatettava. Kyseisen 13 artiklan 1 kohdassa käsitellään jäsenvaltion verohallinnon edustajien läsnäoloa toisen jäsenvaltion virastoissa. Artiklan 2 kohtaan sisältyy määräys, jolla säännellään pyynnön esittäneen viranomaisen nimeämien edustajien läsnäoloa verovelvollisia koskevissa hallinnollisissa tutkimuksissa. Kyseiset artiklat muodostavat oikeusperustan, jolla verohallinto vapautetaan velvollisuudesta hankkia verovelvollisen suostumus. 4.2.6. 5 jakso: Samanaikaiset tarkastukset (uusi säännös) Komissio katsoo, että samanaikaisten tarkastusten tulisi kuulua olennaisena osana jäsenvaltioiden tavanomaiseen tarkastuskäytäntöön. Fiscalis-ohjelman talousarviosta rahoitetaan tiettyjä monenvälisiä tarkastuksia jäsenvaltioiden kannustamiseksi liittämään samanaikaiset tarkastukset tarkastuskäytäntöönsä. Fiscalis-ohjelmasta tehty päätös ei kuitenkaan ole oikeusperusta monenvälisiin tarkastuksiin liittyvälle tietojenvaihdolle. Samanaikainen tarkastus onkin perusolemukseltaan usean verohallinnon välistä tietojenvaihtoa varten organisoitu kehys. Näin ollen tällaiseen tarkastukseen osallistuvien tarkastajien on sovellettava jompaakumpaa verotietojen vaihdon mahdollistavaa oikeusperustaa (direktiivi 77/799/ETY tai asetus (ETY) N:o 218/92). Nyt käsillä olevaan ehdotukseen sisältyy jäsenvaltioiden periaatteellinen velvollisuus suorittaa samanaikaisia tarkastuksia aina, kun ne arvioidaan kansallisia tarkastuksia tehokkaammiksi. Lisäksi siihen sisältyy säännös, jossa tarkennetaan kaikkien osapuolten oikeudet ja velvollisuudet sekä sovellettavien menettelyjen pääpiirteet. Asetuksen 16 artiklaan sisältyvät tätä koskevien jo voimassa olevien kahdenvälisten sopimusten määräykset. 4.2.7. 6 jakso: Tiedoksi antamista koskeva pyyntö (uusi säännös) Direktiivin 76/308/ETY [8] 5 artiklan mukaisesti vastaanottajalle voidaan antaa tiedoksi kaikki saatavaan ja sen perintään liittyvät, myös oikeudelliset asiakirjat ja päätökset, jotka ovat peräisin pyynnön esittäneen viranomaisen kotipaikkajäsenvaltiosta. Voimassa olevassa lainsäädännössä ei kuitenkaan ole säännöksiä toisen jäsenvaltion verohallinnon asiakirjojen ja päätösten tiedoksi antamisesta tilanteissa, joissa kyse ei vielä ole saatavasta. Siispä tämän asetusehdotuksen 17 artiklaan sisältyy tätä tiedoksi antamista koskeva selkeä säännös. [8] Neuvoston direktiivi 76/308/ETY, annettu 15.3.1976, EYVL L 73, 19.3.1976, s. 18. 4.3. III Luku Tietojenvaihto ilman edeltävää pyyntöä 4.3.1. 20-24 artikla: Organisoitu tietojenvaihto ja säännöllinen tietojenvaihto riskialttiilla aloilla (direktiivin 77/799/ETY 3 ja 4 artikla) Lisätäkseen mahdollisuuksia yhteisökauppoihin liittyvien petosten jäljittämiseksi ja ehkäisemiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava toisilleen VIES-järjestelmään kuuluvien tietojen lisäksi myös muita tietoja. Komissio on todennut, että tällaista tietojenvaihtoa tapahtuu edelleen vain vähän, vaikka useimmat jäsenvaltiot kannattavatkin ajatusta tarpeellisten tietojen vaihdon tehostamisesta. Yhteisökauppoihin liittyvien petosten jäljittämis- ja ehkäisemismahdollisuuksien lisäämiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava toisilleen tietoja ainakin tilanteissa, a) joissa verotuksen oletetaan tapahtuvan määräjäsenvaltiossa ja tarkastusjärjestelmän tehokasta toimintaa varten tarvitaan alkuperäjäsenvaltion toimittamia tietoja; Esimerkiksi uusien kulkuneuvojen yhteisöluovutukset (direktiivin 77/388/ETY 28 a artiklan 2 kohdassa tarkoitetut maakulkuneuvot, laivat ja ilma-alukset) ja etämyynti, josta ei kanneta veroa alkuperäjäsenvaltiossa; b) joissa oletetaan, että toisessa jäsenvaltiossa on tapahtunut petos; Esimerkiksi yhteisöpalvelut, jotka oletetaan sääntöjen vastaisiksi (koska niitä ei esimerkiksi ole laskutettu todellisilta edunsaajilta) tai joissa esiintyy epäsuhtaa yhteisöluovutusten ja -hankintojen välillä (tapaukset, joissa asetuksen (ETY) N:o 218/92 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoitetut tiedot eroavat merkittävästi ilmoitetusta yhteisöhankintojen arvosta); c) joihin yleisesti liittyy huomattava riski toisessa jäsenvaltiossa tapahtuneesta petoksesta tai veronkierrosta; Esimerkiksi mahdolliset lyhyen elinkaaren yritykset (esim. yritykset, jotka toimintansa ensimmäisinä vuosina toteuttavat runsaasti yhteisön sisäisiä tavaroiden luovutuksia ja palvelujen suorituksia toisessa jäsenvaltiossa oleville asiakkaille), arvonlisäveron palautukset asianomaiseen maahan sijoittautumattomille verovelvollisille tai arvonlisäverotunnisteen myöntäminen toimijalle, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa. d) joissa jäsenvaltion alueella on todettu tapahtuneen arvonlisäverolainsäädäntöä koskeva rikkomus, jolla voi olla vaikutuksia toisessa jäsenvaltiossa. Esimerkiksi pöytälaatikkoyritykset, joilla on ollut yhteisöliiketoimia, tai verovelvolliset, jotka on tuomittu yhteisökauppaan liittyvästä arvonlisäveropetoksesta. Voimassa oleva oikeudellinen kehys soveltuu siis ilmeisen huonosti kaikkiin edellä mainittuihin tilanteisiin. Nykyisin ei ole voimassa velvollisuutta toimittaa tietoja oma-aloitteisesti tai ilman erillistä pyyntöä. Nämä tietojenvaihtotavat mainitaan ainoastaan periaatteina, eikä vastaavissa säännöksissä mainita tietoluokkia, joiden osalta tietoja olisi toimitettava. Tältä osin on tehty ainoastaan muutamia kahdenvälisiä sopimuksia. On siis tarpeen vahvistaa yhteisön lainsäädännössä tietoluokat, joiden osalta tietoja on toimitettava. Ehdotuksen mukaan vastaisuudessa erotetaan kaksi oma-aloitteisen tietojenvaihdon muotoa: organisoitu tietojenvaihto ja säännöllinen tietojenvaihto. Näiden tapojen ainoa ero perustuu tilanteeseen, jossa tietojen toimittamisesta vastaava viranomainen ei kykene keräämään näitä tietoja säännöllisin väliajoin. Kyse voi olla esimerkiksi tiedoista, joita jäsenvaltio ei pysty toimittamaan säännöllisesti siksi, että kyseisessä jäsenvaltiossa verovelvollisten ei tarvitse ilmoittaa näitä tietoja. Lisäksi ehdotuksessa määritellään nyt kehys, jonka rajoissa jäsenvaltiot ottavat käyttöön kyseiset tietojenvaihtotavat ja joka on samalla sekä joustava että tehokas. Niinpä ehdotuksessa määritellään vain, minkälaisissa tilanteissa tällaista tietojenvaihtoa olisi harjoitettava, mutta tarkkaan rajatuista tietoluokista, siitä onko kunkin jäsenvaltion kohdalla kyseessä organisoitu vai säännöllinen tietojenvaihto ja jälkimmäisessä tapauksessa tietojenvaihdon säännöllisyydestä päätetään 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Järjestelmän joustavuus merkitsee sitä, että menettelyä noudattaen voidaan sopia, että kymmenen jäsenvaltiota toimittaa toisilleen tiedot säännöllisesti, kun taas loput viisi jäsenvaltiota tekevät sen organisoidusti. On selvää, etteivät komiteamenettelyn mukaisesti tehdyt päätökset voi missään tapauksessa vaikuttaa direktiivin 77/388/ETY 22 artiklan mukaisiin verovelvollisten velvollisuuksiin, ja niissä olisi näin ollen käsiteltävä tietoja, jotka jo ovat verohallintojen käytettävissä. 4.3.2. Henkilötietojen vaihtoon liittyvät ongelmat (uusi säännös) Henkilötietojen toimittaminen on ongelmallista useissa jäsenvaltioissa johtuen kansallisessa lainsäädännössä säädetyistä tähän asiaan liittyvistä rajoituksista. Ne korostavat, että tietosuojaa koskevat säännöt rajoittavat suuresti mahdollisuuksia tietojenvaihtoon. Erityisesti ne painottavat, että yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46/EY [9] soveltaminen saattaa joskus jarruttaa henkilötietojen vaihtoa jopa tapauksissa, joissa tapahtunut petos tunnetaan ja vielä enemmän silloin, kun on kyse tiedoista, joiden mukaan on hyvin todennäköisesti tapahtunut petos. [9] EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. Jäsenvaltioiden on siis voitava vedota kyseisen direktiivin 13 artiklaan, jossa säädetään poikkeuksista sääntöihin, kun on kyse jonkin jäsenvaltion rahoituksellisen edun turvaaminen (myös verotuksen alalla). Tämän vuoksi asetuksen 37 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot rajoittavat yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46/EY 6 artiklan 1 kohdassa, 10 artiklassa, 11 artiklan 1 kohdassa ja 12 ja 21 artiklassa tarkoitettujen velvollisuuksien ja oikeuksien soveltamista siten, etteivät ne haittaa mainitun direktiivin.13 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettuja perusteita. 4.4. IV Luku Erityisesti yhteisöliiketoimiin liittyvien tietojen tallennus ja vaihto 4.4.1. 25-29 artikla (asetuksen (ETY) N:o 218/92 4 artikla) Asian selkeyttämiseksi asetuksen (ETY) N:o 218/92 4 artikla on jaettu viideksi artiklaksi. Pohjimmaltaan artikla säilyy muuttumattomana, kuitenkin niin, että sen mukaan VIES-järjestelmään liitetään tarkat tiedot paikallisista virastoista, joista voi saada lisätietoja tietokannassa mainituista toimijoista. Tämän tarkoituksena on helpottaa tietojenvaihtoa suoraan ohi kansallisten viranomaisten (keskusvirastot) (katso 3 artikla). 4.4.2. 30 artikla (asetuksen (ETY) N:o 218/92 6 artikla) Tämä artikla säilyy muuttumattomana kuitenkin niin, että siihen lisätään säännös, joka mahdollistaa määrätyn henkilön arvonlisäverotunnisteen voimassaolon tarkastuksen sähköisessä muodossa. 4.5. V Luku Suhteet komissioon (31 artikla) Asetuksen 31 artiklan 1 kohta vastaa asetuksen (ETY) N:o 218/92 11 artiklaa, ja siinä säädetään tämän asetuksen toimivuuden arvioinnista, jonka suorittavat jäsenvaltiot ja komissio yhteisesti. Yksityiskohtaisemmin kuvataan tiedot, jotka jäsenvaltioiden on toimitettava. Ensimmäiseksi määrätään selvästi, että jäsenvaltioiden on toimitettava kaikki arvioinnin suorittamisen kannalta tarpeelliset tilastotiedot; toimitettavia tietoja koskevat yksityiskohdat on tarkoitus vahvistaa komiteamenettelyä noudattaen. Jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle kaikki tiedot, jotka koskevat arvonlisäverolainsäädännön rikkomiseen käytettyjä tai oletettavasti käytettyjä menetelmiä ja menettelyjä ja joiden avulla on voitu todeta puutteita tässä asetuksessa tarkoitetussa hallinnollisen yhteistyön järjestelmässä. Tällaiset tiedot näet kuvaavat hallinnollisen järjestelmän tehokkuutta torjua veronkiertoa. Samaa tarkoitusta varten saattaisi olla hyödyllistä, jos jäsenvaltiot voisivat toimittaa komissiolle vapaaehtoisesti muita mahdollisia tietoja, myös tietoja yksittäistapauksista. Komission on puolestaan toimitettava nämä tiedot muiden sellaisten jäsenvaltioiden viranomaisille, joita asia koskee ja joille tietoja ei vielä ole toimitettu. 4.6. VI Luku: Tietojenvaihto kolmansien maiden kanssa (32 artikla; uusi säännös) Voimassa oleva oikeudellinen kehys ei tarjoa oikeusperustaa kolmansien maiden kanssa käytävälle tietojenvaihdolle. Jos arvonlisäveropetos liittyy tuontia tai vientiä koskeviin liiketoimiin, on mahdollista soveltaa tulliyhteistyön välineitä. Tässä suhteessa on kuitenkin paljon puutteita, jotka koskevat esimerkiksi palveluihin liittyviä petoksia tai petoksia, jotka ovat tapahtuneet yhteisön alueella mutta joita koskevat todisteet ovat kolmansissa maissa. Tämän vuoksi 32 artiklan 1 kohdassa annetaan oikeusperusta kolmannesta maasta kahdenvälisen sopimuksen perusteella peräisin olevien tietojen toimittamiselle kaikille jäsenvaltioille. Lisäksi 32 artiklan 2 kohdan mukaan tiedot, jotka on saatu tätä asetusta sovellettaessa, voidaan toimittaa jollekin kolmannelle maalle tiedot toimittaneiden toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella. 4.7. VII Luku Tietojenvaihdon sääntely (33-39 artikla) 4.7.1. 33 artikla: Tietojenvaihto sähköisessä muodossa (uusi säännös) Artiklan säännösten mukaan kaikki tiedot toimitetaan mahdollisuuksien mukaan sähköisessä muodossa komiteamenettelyllä vahvistettavien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. 4.7.2. 34 artikla: Käännökset (uusi säännös) Avunantopyyntöjen ja niiden liitteinä olevien asiakirjojen ohella toimitetaan käännös pyynnön vastaanottavan viranomaisen virallisella kielellä tai yhdestä sen virallisista kielistä komiteamenettelyllä vahvistettavien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. 4.7.3. 35 artikla: Tämän asetuksen soveltamisesta johtuvat kustannukset (asetuksen (ETY) N:o 218/92 13 artikla) Artiklaan on lisätty 2 kohta, jotta asetuksen 35 artikla saadaan vastaamaan direktiiviä 76/308/ETY muuttavan ehdotuksen [10] 18 artiklaa, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat sopia todellisten kustannusten korvaamisesta tilanteissa, joihin liittyy erityisiä vaikeuksia, jos kustannukset ovat hyvin korkeat tai kyse on järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta. [10] KOM(1998) 364 lopullinen ja KOM(1999) 183 lopullinen. 4.7.4. 36 artikla: Tietojenvaihdon rajoitukset (asetuksen (ETY) N:o 218/92 7 artiklan 1 kohta; direktiivin 77/799/ETY 8 artikla) Tämän artiklan säännösten mukaan pyynnön vastaanottaneella viranomaisella on oikeus kieltäytyä tekemästä selvityksiä tai antamasta tietoja, jos niistä aiheutuva hallinnollinen rasitus on kohtuuton tai jos pyynnön esittänyt viranomainen ei ole käyttänyt kaikkia tavanomaisia tietolähteitä tai jos sen jäsenvaltion, jolta tietoja pyydetään, lainsäädännön tai hallinnollisen käytännön mukaan verohallinto ei saa tehdä näitä selvityksiä eikä koota tai käyttää näitä tietoja omiin tarpeisiinsa tai jos tietojen antaminen olisi yleisen järjestyksen vastaista tai johtaisi liike-, elinkeino- tai ammattisalaisuuden taikka kaupallisen menettelyn ilmaisemiseen. Kuten direktiivin 76/308/ETY 14 artiklassakin säädetään, 36 artiklan 4 kohdan mukaan pyynnön vastaanottaneen viranomaisen on ilmoitettava pyynnön esittäneelle viranomaiselle ja komissiolle syyt, joiden vuoksi avunantopyyntöä ei voida täyttää. 4.7.5. 37 artiklan 1 ja 2 kohta: Tietojen käyttörajoitukset (asetuksen (ETY) N:o 218/92 9 artiklan 1 ja 2 kohta; direktiivin 77/799/ETY 7 artiklan 1 ja 3 kohta) Direktiivin 77/799/ETY 7 artiklan 1 kohdan mukaan pyynnön vastaanottaneelta jäsenvaltiolta peräisin olevia tietoja voidaan käyttää pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa rajoituksetta ainoastaan hallinnollisiin ja verotuksellisiin tarkoituksiin. Käytännössä kaikki jäsenvaltiot eivät sovella tätä artiklaa samalla tavalla. Eräiden jäsenvaltioiden mukaan pyynnön vastaanottaneelta jäsenvaltiolta on saatava nimenomainen lupa, jos tietoja halutaan käyttää julkisesti oikeudellisessa menettelyssä. Toisten jäsenvaltioiden mukaan hiljainen suostumus riittää. Asetuksen 37 artiklan täsmennetään, että tätä asetusta sovellettaessa missä tahansa muodossa annettavat tiedot ovat luottamuksellisia. Kaikissa tapauksissa näitä tietoja voidaan kuitenkin käyttää verolainsäädännön rikkomisesta johtuvassa oikeudellisessa tai hallinnollisessa menettelyssä, joka voi johtaa seuraamusten määräämiseen. Näitä tietoja voidaan myös käyttää 15. maaliskuuta 1976 annetun direktiivin 76/308/ETY 2 artiklassa tarkoitettujen muiden verojen ja maksujen määräämiseen. Kyseinen säännös vastaa vero- ja tullipolitiikan keskinäistä johdonmukaisuutta käsittelevän korkean tason työryhmän suositukseen luoda edellytykset tulli- ja verohallintojen väliselle tietojenvaihdolle. Säännös muodostaa oikeusperustan tällaiselle tietojenvaihdolle arvonlisäverotuksen alalla. Se on myös oikeusperusta arvonlisäverotuksesta vastaavien viranomaisten väliselle sekä niiden ja jäsenvaltion muun verohallinnon väliselle tietojenvaihdolle. 4.7.6. 37 artiklan 3 kohta: Pyynnön vastaanottaneelta viranomaiselta on saatava suostumus tietojen välittämiselle toiselle jäsenvaltiolle (asetuksen (ETY) N:o 218/92 9 artiklan 3 kohta; muutetun direktiivin 77/799/ETY 7 artiklan 4 kohta) Asetuksen (ETY) 218/92 9 artiklan 3 kohdassa ja direktiivin 77/799/ETY 7 artiklan 4 kohdassa vahvistetaan menettely, jonka mukaan tiedot antavalta jäsenvaltiolta on saatava suostumus sille, että tiedot voidaan saattaa toisen jäsenvaltion käyttöön. Nämä menettelyt voivat estää tietojen toimittamisen niitä tarvitseville jäsenvaltioille tai viivyttää sitä. Asetuksen 37 artiklan 3 kohdassa tätä suostumusta ei enää vaadita. Jos pyynnön esittänyt viranomainen katsoo, että sen pyynnön vastaanottaneelta viranomaiselta saamat tiedot voivat olla hyödyksi jonkin muun jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, se voi toimittaa ne edelleen. 4.7.7. 37 artiklan 4 kohta: Esteet henkilötietojen vaihtamiselle (uusi säännös) Katso kohta 4.3.2. 4.7.8. Ennakkoilmoitus asianomaiselle henkilölle kaiken tietojenvaihdon yhteydessä Joidenkin jäsenvaltioiden voimassa olevan lainsäädännön mukaan tietojen ilmoittamisesta on ilmoitettava asianomaiselle henkilölle. Sanomattakin on selvää, että jos kyseessä on petos, tällainen ilmoitus vie pohjaa tehokkaalta valvonnalta. Se, että tietyt jäsenvaltiot ilmoittavat verovelvolliselle järjestelmällisesti kaikki tietopyynnöt, aiheuttaa sen, että muita jäsenvaltioita ei todellakaan kiinnosta turvautua keskinäistä apua koskeviin säännöksiin niiden epäillessä petosta. Asetuksen (ETY) N:o 218/92 8 artiklan perusteella tietojen ilmoittaminen voidaan antaa tiedoksi asianomaiselle henkilölle. Tällaiset säännökset toimivat esteenä verohallintojen väliselle tehokkaalle yhteistyölle silloin, kun ne haittaavat pyynnön esittävää hallintoa petosten torjunnassa. On syytä korostaa, että kyseistä mahdollisuutta ei enää sisälly tähän ehdotukseen ja että ehdotuksessa täsmennetään, että pyynnön vastaanottanut viranomainen toimii asiassa ikään kuin se toimisi omaan lukuunsa tai toisen oman maansa viranomaisen pyynnöstä. Komissio katsoo että, jos kansallisten verohallintojen välinen tietojenvaihto ei edellytä ilmoituksen tekemistä verovelvolliselle, sitä ei pitäisi edellyttää myöskään toimivaltaisten viranomaisten välisen tietojenvaihdon yhteydessä. 4.7.9. 38 artikla: Näyttö (uusi säännös) Asetuksen 38 artiklassa täsmennetään, että pyynnön esittäneen viranomaisen toimivaltaiset elimet voivat käyttää kaikkia pyynnön vastaanottaneen viranomaisen edustajien saamia ja pyynnön esittäneelle viranomaiselle toimitettuja toteamuksia, todistuksia, tietoja, asiakirjoja ja oikeaksi todistettuja jäljennöksiä näyttönä samaan tapaan kuin vastaavia kansallisia asiakirjoja. 4.7.10. 39 artikla (asetuksen (ETY) N:o 218/92 12 artiklan 2 ja 3 kohta) Tämä artikla vastaa asetuksen (ETY) N:o 218/92 12 artiklan 2 ja 3 kohdan sanamuotoa. 4.8. VIII Luku: Loppusäännökset 4.8.1. 40 ja 41 artikla: Kuulemis- ja komiteamenettelyt (asetuksen (ETY) N:o 218/92 10 artikla) Tämän asetuksen soveltamiseksi tarvittavat toimenpiteet ovat yleisluonteisia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on perussäädöksen olennaisten seikkojen täytäntöönpano. Näin ollen on syytä soveltaa menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 artiklassa tarkoitettua sääntelymenettelyä. 4.8.2. 42 artikla: Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle (asetuksen (ETY) N:o 218/92 14 artikla) Komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen kahden vuoden sijasta kolmen vuoden välein. 4.8.3. 43 artikla: Laaja-alaisempien keskinäistä apua koskevien säännösten soveltaminen (asetuksen (ETY) N:o 218/92 3 artiklan 2 kohta; direktiivin 77/799/ETY 11 artikla) Tämän artiklan 1 kohta vastaa direktiivin 77/799/ETY 11 artiklaa ja 2 kohta 9 artiklan 3 kohtaa. Sanamuotoa on hiukan muutettu. 4.8.4. 44 artikla: Asetuksen (ETY) N:o 218/92 kumoaminen Kumotaan asetus (ETY) N:o 218/92, ja kumottuun asetukseen tehtyjä viittauksia pidetään viittauksina tähän asetukseen. 5. Direktiiviehdotusta koskevat selitykset Koska on tarpeen korvata asetus (ETY) N:o 218/92 kokonaisuudessaan sekä direktiivi 77/799/ETY, siltä osin kuin se koskee arvonlisäveroa, arvonlisävero ei vastedes kuulu direktiivin soveltamisalaan. Sitä vastoin direktiivin soveltamisalaa laajennetaan koskemaan tiettyjä vakuutusmaksuista perittäviä veroja, jotta direktiiviä 76/308/ETY muuttavasta ehdotuksesta [11] jäsenvaltioiden neuvostossa käymien neuvottelujen yhteydessä ilmaisema tarve tulisi otetuksi huomioon. [11] KOM(1998) 364 lopullinen ja KOM(1999) 183 lopullinen. 6. Päätelmät Tämän ehdotuksen tavoitteena on lujittaa verohallintojen välistä yhteistyötä tarjoamalla niille yksinkertainen ja tehokas oikeudellinen kehys, jotta niillä olisi käytössä tasavertaiset aseet petostentekijöitä vastaan. Tämän ehdotuksen tarkoituksena ei siis ole muuttaa millään tavalla verovelvollisten velvollisuutta eikä alv-lainsäädännön soveltamista koskevia sääntöjä vaan ainoastaan mukauttaa hallinnollista yhteistyötä sisämarkkinoiden asettamiin haasteisiin. Tästä syystä komissio esittää sen perustamissopimuksen 95 artiklan nojalla. Pitämällä perustamissopimuksen 95 artiklaa oikeusperustana komissio on sitä paitsi sopusoinnussa 19 päivänä kesäkuuta 1990 tekemänsä asetusehdotuksen 218/92/ETY kanssa (KOM(90) 183), jossa se jo ehdotti EY:n perustamissopimuksen 100 a artiklaa (josta tuli sittemmin 95 artikla) asianmukaiseksi oikeusperustaksi. Mainittu 95 artikla onkin oikeusperusta sellaisten sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevien toimenpiteiden toteuttamiselle, joilla lähennetään jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä. Kyseisen 95 artiklan 2 kohdan nojalla 1 kohtaa ei sovelleta veroja koskeviin säännöksiin tai määräyksiin, koska välillisen verotuksen yhdenmukaistamisen oikeusperusta 93 artikla. Komissio on kuitenkin siinä käsityksessä, että 2 kohdan mukainen poikkeus voi koskea 95 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yleissäännön soveltamatta jättämistä ainoastaan silloin, kun verosäännökset ovat ehdotetun toimenpiteen pääasiallinen tavoite. Tällainen tilanne voisi syntyä esimerkiksi silloin, kun ehdotettu säädös koskee verovelvollisten velvollisuuksia tai veron soveltamisalaa koskevia sääntöjä. Nyt käsillä olevassa tapauksessa näin ei ole, koska asetuksella pyritään ainoastaan luomaan yhteyksiä verohallintojen välille. 2001/0134 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien ja välillisten verojen alalla annetun neuvoston direktiivin 77/799/ETY muuttamisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [12], [12] EYVL C ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [13], [13] EYVL C ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [14], [14] EYVL C noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä [15], [15] EYVL C sekä katsovat seuraavaa: (1) Arvonlisäveropetosten torjunta edellyttää yhteisiä periaatteita noudattaen verohallintojen yhteistyön lujittamista yhteisössä niiden ja komission välillä. (2) Tätä tarkoitusta varten neuvoston asetus (ETY) N:o 218/92 [16], jolla täydennettiin neuvoston direktiivillä 77/799/ETY [17] perustettua järjestelmää arvonlisäveroon liittyviltä osin, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla on korvattu hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla ..... päivänä ...kuuta 2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o ....../2001 [18]. Mainittuun asetukseen on koottu kaikki hallinnollista yhteistyötä arvonlisäverotuksen alalla koskevat säännökset lukuun ottamatta säännöksiä keskinäisestä avusta, josta säädetään keskinäisestä avunannosta Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston rahoitusjärjestelmään kuuluvista toimista aiheutuvien saatavien sekä maatalousmaksujen ja tullien perinnässä 15 päivänä maaliskuuta 1976 annetussa neuvoston direktiivissä 76/308/ETY [19], sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä ...../2001/EY [20]. [16] EYVL L 24, 1.2.1992, s. 1. [17] EYVL L 336, 27.12.1977, s. 15. [18] EYVL L [19] EYVL L 73, 19.3.1976, s. 18. [20] EYVL L (3) Direktiivissä 77/799/ETY vahvistettu keskinäisen avun soveltamisala on laajennettava koskemaan direktiivissä 76/308/ETY tarkoitettuja vakuutusmaksuista perittäviä veroja niin, että jäsenvaltioiden taloudelliset edut ja sisämarkkinoiden puolueettomuus voidaan suojata paremmin. (4) Sen vuoksi olisi muutettava direktiiviä 77/799/ETY, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Muutetaan direktiivi 77/799/ETY seuraavasti: 1) Korvataan nimi seuraavasti: "Neuvoston direktiivi, annettu 19 päivänä joulukuuta 1977, jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten keskinäisestä avusta välittömien verojen, tiettyjen valmisteverojen ja vakuutusmaksuista perittävien verojen alalla". 2) Korvataan 1 artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta seuraavasti "- neuvoston direktiivin 76/308/ETY* 3 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitettujen vakuutusmaksuista perittävien verojen" ___________ * EYVL L 73, 19.3.1976, s. 18." 2 artikla Direktiiviin 77/799/ETY tehdyt arvonlisäveroa koskevat viittaukset katsotaan [hallinnollisesta yhteistyöstä arvonlisäverotuksen alalla annettuun] asetukseen (EY) N:o ../2001 tehdyiksi viittauksiksi. 3 artikla 1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2002 Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kirjallisina ne kansalliset säännökset, jotka ne antavat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa kysymyksissä. 4 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 5 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies Puheenjohtaja RAHOITUSSELVITYS Sen jälkeen, kun ehdotettu asetus on annettu, sillä ei ole minkäänlaisia kielteisiä vaikutuksia yhteisön omiin varoihin. Päinvastoin, koska asetuksen tarkoituksena on lujittaa jäsenvaltioiden verohallintojen keskinäistä apua, asetuksella pyritään lisäämään arvonlisäverosta saatavia tuloja. Vaikutus yhteisön talousarvioon on näin ollen myönteinen, vaikkei siitä voida esittää tarkkoja lukuja.