EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 23.2.2022 COM(2022) 71 final 2022/0051(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI yritysten kestävää toimintaa koskevasta huolellisuusvelvoitteesta ja direktiivin (EU) 2019/1937 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SEC(2022) 95 final} - {SWD(2022) 38 final} - {SWD(2022) 39 final} - {SWD(2022) 42 final} - {SWD(2022) 43 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Yritysten toiminta kaikilla talouden aloilla on avainasemassa, jotta unionin siirtyminen ilmastoneutraaliin ja vihreään talouteen voidaan toteuttaa onnistuneesti Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti sekä saavuttaa YK:n kestävän kehityksen tavoitteet, ihmisoikeuksiin ja ympäristöön liittyvät tavoitteet mukaan lukien. Tämä edellyttää haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten hillitsemistä yritysten arvoketjuissa, kestävyysnäkökohtien sisällyttämistä niiden hallinto- ja johtamisjärjestelmiin sekä liiketoimintapäätösten tekemistä ihmisoikeuksien, ilmasto- ja ympäristövaikutusten sekä yritysten pitkän aikavälin selviytymiskyvyn perusteella. EU:n yritykset toimivat monimutkaisissa toimintaympäristöissä ja etenkin suuret yritykset ovat riippuvaisia globaaleista arvoketjuista. Kun otetaan huomioon toimittajien huomattava määrä unionissa ja kolmansissa maissa sekä arvoketjujen yleinen monimutkaisuus, EU:n yritykset, myös suuret yritykset, voivat kohdata vaikeuksia ihmisoikeuksien kunnioittamiseen tai ympäristövaikutuksiin liittyvien riskien tunnistamisessa ja lieventämisessä arvoketjuissaan. Näiden haittavaikutusten tunnistamisesta arvoketjuissa tulee helpompaa, jos useammat yritykset noudattavat huolellisuusvelvoitetta, koska tällöin haitallisista ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksista on saatavilla enemmän tietoa. EU:n talous on globaalien arvoketjujen kautta kytköksissä miljooniin työntekijöihin eri puolilla maailmaa. Tähän liittyy vastuu puuttua näiden työntekijöiden oikeuksiin kohdistuviin haittavaikutuksiin. Unionin kansalaisten, erityisesti Euroopan tulevaisuuskonferenssin yhteydessä, esittämä selkeä pyyntö, että EU:n talous edistäisi puuttumista näihin ja muihin haittavaikutuksiin, on otettu huomioon voimassa olevassa tai tulevassa kansallisessa lainsäädännössä ihmisoikeuksia ja ympäristöä koskevasta huolellisuusvelvoitteesta, kansallisella tasolla käytävissä keskusteluissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston toimintakehotuksessa. Kumpikin näistä toimielimistä on pyytänyt komissiota ehdottamaan unionin sääntöjä monialaisesta yritysten huolellisuusvelvoitteesta. EU:n lainsäädännön painopisteistä vuonna 2022 antamassaan yhteisessä julistuksessa Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto ja Euroopan komissio ovat sitoutuneet toteuttamaan ihmisten hyväksi toimivan talouden, muun muassa parantamaan yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevaa sääntelykehystä. Yhä useammat EU:n yritykset käyttävät arvoketjun huolellisuusvelvoitetta välineenä tunnistaa riskejä arvoketjuissaan ja parantaa selviytymiskykyä arvoketjuissa tapahtuvien yhtäkkisten muutosten varalta. Tässä ne hyödyntävät vastuullista liiketoimintaa koskevia käytössä olevia kansainvälisiä vapaaehtoisia normeja. Yritykset voivat kuitenkin myös kohdata vaikeuksia harkitessaan arvoketjun huolellisuusvelvoitteen hyödyntämistä toiminnassaan. Nämä vaikeudet voivat johtua esimerkiksi oikeudellisen selvyyden puutteesta yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevissa vaatimuksissa, arvoketjujen monimutkaisuudesta, markkinapaineesta, tiedonpuutteesta tai kustannuksista. Tästä johtuen huolellisuusvelvoitteesta koituvat edut eivät ole levinneet laajalle eurooppalaisten yritysten keskuudessa eivätkä myöskään kaikille talouden aloille. Suuret yritykset ovat enimmäkseen ja yhä enenevissä määrin hyödyntäneet huolellisuusvelvoiteprosessia, sillä se voi tarjota niille kilpailuetua. Tällä vastataan myös yrityksiin kohdistuvaan kasvavaan paineeseen toimia kestävällä tavalla, sillä se auttaa niitä välttämään ei-toivotut maineriskit kestävyysnäkökohdista yhä tietoisempien kuluttajien ja sijoittajien keskuudessa. Nämä prosessit perustuvat kuitenkin vapaaehtoisiin normeihin, eivätkä ne takaa oikeusvarmuutta yrityksille eivätkä uhreille mahdollisen vahingon aiheutuessa. Vapaaehtoiset toimet eivät näytä johtaneen laaja-alaisiin parannuksiin eri aloilla, minkä seurauksena EU:n tuotannosta ja kulutuksesta johtuvia negatiivisia ulkoisvaikutuksia havaitaan sekä unionin sisällä että sen ulkopuolella. Tietyt EU:n yritykset, myös niiden arvoketjut, on yhdistetty haitallisiin ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksiin. Haitallisia vaikutuksia ovat erityisesti ihmisoikeuksiin liittyvät ongelmat, kuten pakkotyö, lapsityövoima, riittämätön työterveys ja -turvallisuus, työntekijöiden riisto sekä ympäristövaikutukset, kuten kasvihuonekaasupäästöt, saastuminen, luontokato ja ekosysteemien rappeutuminen. Viime vuosina laaditut yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevat uudet oikeudelliset kehykset jäsenvaltioissa heijastavat kasvavaa halua tukea yrityksiä niiden pyrkimyksissä toteuttaa huolellisuusvelvoitetta arvoketjuissaan ja edistää liiketoimintaa, jossa kunnioitetaan ihmisoikeuksia, lasten oikeuksia ja ympäristöä. Toisaalta ne aiheuttavat myös hajanaisuutta ja uhkaavat heikentää oikeusvarmuutta ja yritysten tasapuolisia toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla. Yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevalla unionin lainsäädännöllä edistettäisiin ihmisoikeuksien kunnioittamista ja ympäristönsuojelua, luotaisiin tasapuoliset toimintaedellytykset yrityksille ja vältettäisiin hajanaisuus, joka on seurausta siitä, että kukin jäsenvaltio toimii omin ehdoin. Se koskisi myös unionin markkinoilla toimivia kolmansien maiden yrityksiä ja perustuisi vastaavan liikevaihdon kriteeriin. Tämä huomioon ottaen tässä direktiivissä vahvistetaan horisontaalinen kehys, jolla edistetään sitä, että sisämarkkinoilla toimivat yritykset kunnioittavat ihmisoikeuksia ja ympäristöä omissa toimissaan ja arvoketjujensa kaikissa vaiheissa. Tätä varten niiden on tunnistettava aiheuttamansa haitalliset ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset, ehkäistävä ja lievennettävä niitä ja otettava niistä vastuu, minkä lisäksi niillä on oltava tätä tarkoitusta varten käytössä riittävät hallinto- ja johtamisjärjestelmät sekä toimenpiteet. Tällä direktiivillä pyritään erityisesti (1)parantamaan yritysten ohjaus- ja hallinnointikäytäntöjä, jotta ihmisoikeuksiin ja ympäristöriskeihin ja -vaikutuksiin, liittyvät riskinhallinta- ja lieventämisprosessit voitaisiin ottaa paremmin yritysstrategioiden osaksi, arvoketjuista johtuvat riskit ja vaikutukset mukaan luettuina; (2)välttämään huolellisuusvelvoitevaatimuksia koskeva hajanaisuus sisämarkkinoilla ja luomaan oikeusvarmuutta yrityksille ja sidosryhmille odotetun toiminnan ja vastuunkannon osalta; (3)lisäämään yritysten vastuuvelvollisuutta haittavaikutuksista ja varmistamaan, että vastuullista liiketoimintaa koskevien nykyisten ja ehdotettujen EU:n aloitteiden mukaiset velvoitteet ovat yritysten kannalta johdonmukaisia; (4)parantamaan yritysten toiminnan haitallisista ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksista kärsimään joutuneiden mahdollisuuksia käyttää oikeussuojakeinoja; (5)täydentämään muita voimassa olevia tai ehdotettuja toimenpiteitä, joilla vastataan suoraan tiettyihin kestävyyshaasteisiin tai joita sovelletaan tietyillä aloilla, lähinnä unionissa, koska tämä direktiivi on horisontaalinen väline, jossa keskitytään liiketoimintaprosesseihin ja jota sovelletaan myös arvoketjuun. Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Tällä direktiivillä edistetään Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria, sillä kummallakin edistetään oikeudenmukaisten työolojen kaltaisia oikeuksia. Direktiivillä puututaan – sen ulkoisen näkökulman lisäksi – unionissa tapahtuvien kansainvälisten työnormien rikkomiseen (esim. pakkotyötapaukset maataloudessa). Siksi se vahvistaa sisäisesti työntekijöiden suojelua sosiaalialan voimassa olevan säännöstön rinnalla ja auttaa ehkäisemään ja torjumaan väärinkäytöksiä jäsenvaltioissa ja niiden välillä. Näin ollen tällä direktiivillä täydennetään EU:n sääntely-ympäristöä, johon ei nykyisellään sisälly unionin laajuista avointa ja ennakoitavissa olevaa kehystä, joka auttaisi EU:n yrityksiä kaikilla talouden aloilla arvioimaan ja hallinnoimaan kestävyysriskejä ja -vaikutuksia keskeisten ihmisoikeus- ja ympäristöriskien osalta mutta myös yritysten arvoketjujen osalta. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE Oikeusperusta Ehdotus perustuu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 50 ja 114 artiklaan. SEUT-sopimuksen 50 artiklan 1 kohta sekä erityisesti 50 artiklan 2 kohdan g alakohdassa määrätään, että EU:lla on toimivalta toimia sijoittautumisvapauden toteuttamiseksi tietyllä toimialalla erityisesti ”sovittamalla tarpeen mukaan yhteen ja pyrkimällä tekemään samanvertaisiksi ne takeet, joita jäsenvaltioissa edellytetään 54 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetuilta yhtiöiltä niin yhtiön jäsenten kuin ulkopuolisten etujen turvaamiseksi”. Esimerkkinä tästä voidaan mainita yritysten osakkeenomistajien etujen suojaamista koskevat koordinointitoimenpiteet, joilla pyritään tällaisen suojan yhdenmukaistamiseen koko unionissa, silloin, kun kansallisten sääntöjen erot ovat omiaan rajoittamaan sijoittautumisvapautta. Tähän määräykseen turvautuminen on mahdollista, jos tavoitteena on estää kansallisten lainsäädäntöjen erilaisesta kehityksestä johtuvien esteiden muodostuminen sijoittautumisvapaudelle nyt ja tulevaisuudessa. Tällaisten esteiden syntymisen on oltava todennäköistä, ja kyseisen toimenpiteen tarkoituksena on oltava niiden estäminen. Tällä ehdotuksella säännellään yritysten kestävää toimintaa koskevia huolellisuusvelvoitteita ja samalla – siltä osin kuin se liittyy kyseiseen huolellisuusvelvoitteeseen – yritysjohtajien velvollisuuksia sekä yritysten johtamisjärjestelmiä huolellisuusvelvoitteen täytäntöönpanemiseksi. Näin ollen ehdotus koskee prosesseja ja toimia, joilla voidaan suojata yritysten jäsenten ja sidosryhmien etuja. Monet jäsenvaltiot ovat äskettäin antaneet lainsäädäntöä kestävää toimintaa koskevasta huolellisuusvelvoitteesta, kun taas toiset ovat parhaillaan lainsäädäntötyössä tai harkitsemassa toimia. Lisäksi yhä useammat jäsenvaltiot ovat hiljattain säännelleet tätä asiaa vaatimalla johtajia ottamaan huomioon yrityksen ulkoiset vaikutukset, asettamaan päätöksissään etusijalle sidosryhmien edut tai hyväksymään toimintapoliittisen lausunnon yrityksen ihmisoikeusstrategiasta. Uudet ja valmisteilla olevat huolellisuusvelvoitteesta annetut lait poikkeavat huomattavasti toisistaan huolimatta kaikkien jäsenvaltioiden pyrkimyksistä ottaa huomioon kansainväliset normit (yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevat YK:n ohjaavat periaatteet ja vastuullista yritystoimintaa koskevat OECD:n suuntaviivat), mikä näin ollen johtaa keskenään ristiriitaisiin vaatimuksiin. Tietyt jäsenvaltiot ovat jo hyväksyneet, tai todennäköisesti hyväksyvät, lainsäädäntöä, joka rajoittuu arvoketjujen tiettyihin kestävyysnäkökohtiin. Henkilöllinen soveltamisala, aineelliset huolellisuusvelvoitteet, täytäntöönpanojärjestelyt ja niihin liittyvät johtajien velvollisuudet poikkeavat toisistaan, ja tämä saattaa korostua vieläkin enemmän tulevaisuudessa. On odotettavissa, että yhä useampi jäsenvaltio päättää antaa tähän asiaan liittyvää lainsäädäntöä. Jäsenvaltioiden merkittävästi toisistaan poikkeavat vaatimukset aiheuttavat näin ollen sisämarkkinoiden pirstoutumista. On todennäköistä, että tämä hajanaisuus lisääntyy ajan mittaan. Hajanaisuus uhkaa myös johtaa yritysten kannalta epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin sisämarkkinoilla. Ensinnäkin yrityksiin – erityisesti niihin, joilla on rajatylittäviä arvoketjuja – ja niiden johtajiin sovelletaan jo nyt erilaisia vaatimuksia ja jatkossa todennäköisesti vieläkin enemmän riippuen siitä, missä niiden rekisteröity kotipaikka sijaitsee. Tämä vääristää kilpailua. Sitä paitsi jotkin yritykset voivat samanaikaisesti kuulua kahden tai useamman erilaisen yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevan kansallisen lainsäädäntökehyksen piiriin riippuen siitä, miten ne organisoivat toimintansa sisämarkkinoilla. Tämä voi johtaa vaatimusten päällekkäisyyteen, noudattamista koskeviin vaikeuksiin, oikeusvarmuuden puutteeseen ja jopa keskenään ristiriitaisiin rinnakkaisiin oikeudellisiin vaatimuksiin. Vastaavasti jotkin yritykset eivät välttämättä kuulu minkään kansallisen kehyksen soveltamisalan piiriin pelkästään siitä syystä, että niillä ei ole kansallisen lainsäädännön kannalta asianmukaisia kytköksiä jäsenvaltioon, jolla on käytössä huolellisuusvelvoitetta koskevia sääntöjä, minkä antaa niille etua kilpailijoihinsa nähden. Ehdotetun säädöksen tarkoituksena on estää ja poistaa tällaiset vapaan liikkuvuuden esteet ja kilpailun vääristymät yhdenmukaistamalla yrityksille asetetut vaatimukset noudattaa huolellisuusvelvoitetta omassa toiminnassaan, tytäryhtiöissään ja arvoketjuissaan sekä näihin liittyvissä johtajien velvollisuuksissa. Ne johtavat tasapuolisiin toimintaedellytyksiin, joiden mukaisesti samankokoisiin yrityksiin ja niiden johtajiin sovelletaan samoja vaatimuksia, joiden mukaan niiden on sisällytettävä kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevat huolellisuusvelvoitetoimet sisäisiin hallintojärjestelmiinsä ja suojeltava vastaavasti myös yrityksen sidosryhmien etuja. Yhdenmukaistetut ehdot olisivat hyödyksi rajat ylittävälle sijoittautumiselle, myös yritysten toiminnalle ja investoinneille, koska ne helpottaisivat yritysten kestävyysvaatimusten vertailua ja tekisivät sitoutumisesta helpompaa ja näin ollen halvempaa. SEUT-sopimuksen 50 artikla on erityissäännös, ”lex specialis”, sellaisia toimia varten, jotka on hyväksytty sijoittautumisvapauden toteuttamiseksi. Ehdotettuihin toimenpiteisiin kuuluvat muun muassa toimet, jotka koskevat tämän oikeusperustan perusteella yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää, erityisesti huolellisuusvelvoitteen sisällyttämistä yritysten toimintaperiaatteisiin. Muita ehdotettuja toimia ovat ne, jotka koskevat yritysten suunnitelmia sen varmistamiseksi, että liiketoimintamalli ja -strategia ovat linjassa kestävään talouteen siirtymisen ja ilmaston lämpenemisen rajoittamisen 1,5 celsiusasteeseen kanssa Pariisin sopimuksen mukaisesti, ja näihin liittyvät palkka- ja palkkiotoimenpiteet sekä säädökset, jotka koskevat johtajien huolenpitovelvollisuutta sekä heidän velvollisuuksiaan ottaa käyttöön huolellisuusvelvoite ja valvoa sen toteutumista. Jotta edellä kuvattuihin sisämarkkinoiden esteisiin voidaan puuttua kattavasti, SEUT-sopimuksen 50 artikla yhdistetään tässä SEUT-sopimuksen 114 artiklan yleiseen määräykseen. SEUT-sopimuksen 114 artiklassa määrätään, että EU voi toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa koskevat toimenpiteet jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämiseksi. Unionin lainsäätäjä voi vedota SEUT-sopimuksen 114 artiklaan erityisesti silloin, kun kansallisten sääntöjen erot ovat omiaan rajoittamaan perusvapauksia tai vääristämään kilpailua ja vaikuttavat näin suoraan sisämarkkinoiden toimintaan. Kuten edellä on todettu, yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää sekä huolellisuusvelvoitteita koskevien kansallisten sääntöjen keskinäiset erot vaikuttavat suoraan sisämarkkinoiden toimintaan ja on todennäköistä, että tämä vaikutus kasvaa tulevaisuudessa. SEUT-sopimuksen 50 artiklassa säänneltyjen asioiden lisäksi tämä säädös koskee myös muita sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan osa-alueita. Jos unionin lainsäätäjä ei ryhdy toimiin, tavaroiden ja palvelujen tuotanto ja liikkuvuus koituu painotetusti sellaisten lainkäyttöalueiden eduksi, joilla ei ole huolellisuusvelvoitejärjestelyjä tai joiden järjestelyt ovat vähemmän vaativia, tai toisaalta tällaisille lainkäyttöalueille sijoittautuneiden yritysten eduksi, mikä vaikuttaisi merkittävästi tavaroiden ja palvelujen virtoihin. Lisäksi tavaroita tai palveluja tarjoavat yritykset, erityisesti pk-yritykset, kohtaavat toiminnassaan toisistaan poikkeavia sääntöjä sekä odotuksia, joita eri jäsenvaltioissa sijaitsevat asiakkaat kohdistavat niihin. Esimerkiksi voidaan ottaa tilanne, jossa yhden jäsenvaltion lain nojalla toimittajalta vaaditaan kolmannen osapuolen suorittamia tarkastuksia, kun taas toinen jäsenvaltio voi edellyttää samalta toimittajalta, että tämä osallistuu tunnustettuihin toimialaohjelmiin ja useiden sidosryhmien aloitteisiin; yksi jäsenvaltio voi vaatia yritystä noudattamaan huolellisuusvelvoitetta vakiintuneisiin liiketoimintasuhteisiinsa, kun taas toinen jäsenvaltio soveltaa tätä ainoastaan suoriin toimittajiin. Toteutuessaan tämä johtaisi siihen, että erilaiset osittain yhteensopimattomat vaatimukset moninkertaistuisivat, mikä vääristäisi tavaroiden ja palvelujen vapaata virtaamista unionissa. On nähtävissä, että nämä vääristymät ja vaikutukset voivat pahentua ajan myötä, jos yhä useammat jäsenvaltiot antavat toisistaan poikkeavaa lainsäädäntöä. Tällainen tilanne voi johtaa myös kilpailemiseen alhaisimmalla sääntelytasolla tulevissa huolellisuusvelvoitetta koskevissa lainsäädännöissä. Vääristymillä on merkitystä myös siviilioikeudellisen vastuun kannalta, jos vahinko aiheutuu yrityksen arvoketjussa. Joihinkin huolellisuusvelvoitetta koskeviin kansallisiin lainsäädäntökehyksiin sisältyy nimenomainen siviilioikeudellista vastuuta koskeva järjestelmä, joka liittyy huolellisuusvelvoitteen noudattamatta jättämiseen, kun taas toisissa erityinen siviilioikeudellista vastuuta koskeva järjestely suljetaan nimenomaisesti pois. Joitakin yrityksiä on saatettu tuomioistuinten eteen, koska ne ovat aiheuttaneet tai eivät ole estäneet haittavaikutuksia tytäryhtiöidensä tai arvoketjunsa tasolla. Näistä tapauksista päätetään nykytilanteessa toisistaan poikkeavien sääntöjen nojalla. Yhteisten sääntöjen puuttuessa toisistaan poikkeavat kansalliset vastuujärjestelyt voivat johtaa erilaisiin tuloksiin riippuen siitä, onko kyseessä omistajuuteen liittyvä määräysvalta (tytäryhtiöiden osalta) vai tosiasiallinen määräysvalta (joko suorien sopimusten kautta tai jos yritys voisi käyttää määräysvaltaa sopimusperusteisen porrastamisen tai muun vipuvaikutuksen kautta epäsuorissa liikesuhteissa). Tämä hajanaisuus johtaisi kilpailun vääristymiseen sisämarkkinoilla, koska yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevaan yritykseen sovellettaisiin korvausvaatimuksia sen arvoketjussa aiheutuneen vahingon vuoksi, kun taas toinen, saman arvoketjun yritys välttyisi tällaiselta taloudelliselta ja maineeseen liittyvältä riskiltä erilaisten kansallisten sääntöjen perusteella. Ehdotetulla siviilioikeudellista vastuuta koskevalla järjestelmällä selvennettäisiin, mitä sääntöjä sovelletaan, jos vahinkoa aiheutuu yrityksen omassa toiminnassa, tytäryhtiöiden tasolla sekä arvoketjun suorissa ja välillisissä liikesuhteissa. Lisäksi ehdotetun sovellettavaa lakia koskevan säännöksen tarkoituksena on varmistaa yhdenmukaistettujen sääntöjen, myös siviilioikeudellista vastuuta koskevien sääntöjen, soveltaminen myös niissä tapauksissa, joissa tällaiseen vaatimukseen sovellettava laki ei ole jäsenvaltion laki. Näin ollen on olennaisen tärkeää varmistaa tarvittavat tasapuoliset toimintaedellytykset. Toissijaisuusperiaate Ensinnäkin on epätodennäköistä, että jäsenvaltioiden lainsäädäntö yksin tällä osa-alueella olisi riittävää ja tehokasta. Valtioiden rajat ylittävien erityisongelmien, kuten saastumisen, ilmastonmuutoksen ja luontokadon, osalta yksittäiset toimet vaikeutuvat, jos muut jäsenvaltiot eivät toteuta toimia. Kansainvälisten sitoumusten, kuten UNFCCC:n Pariisin ilmastosopimuksen, biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen sekä muiden monenvälisten ympäristösopimusten tavoitteiden saavuttaminen yksittäisten jäsenvaltioiden toimilla on epätodennäköistä. Lisäksi riskeillä, jotka johtuvat ihmisoikeuksiin ja ympäristöön kohdistuvista haittavaikutuksista ja joita esiintyy yritysten arvoketjuissa, on usein rajatylittäviä vaikutuksia (esim. saastuminen sekä ylikansalliset toimitus- ja arvoketjut). Toiseksi monet yritykset toimivat EU:n tai maailmanlaajuisesti, ja arvoketjut laajenevat muihin unionin jäsenvaltioihin ja yhä enenevissä määrin kolmansiin maihin. Institutionaaliset sijoittajat, jotka sijoittavat rajojen yli, omistavat suuren osan (38 %) suurten eurooppalaisten julkisesti noteerattujen yhtiöiden kokonaismarkkina-arvosta. Näin ollen monilla yrityksillä on rajat ylittävää omistusta, ja niiden toimintaan vaikuttavat joidenkin maiden säännökset tai toiminnan puute toisissa. Tämä on yksi syy siihen, miksi edelläkävijäyritykset ovat oletettavasti haluttomia toteuttamaan kestävyyskysymyksiä koskevia lisätoimia, mukaan lukien nykypäivän arvoketjuja koskevat kysymykset, ja pyytävät tasapuolisia rajat ylittäviä toimintaedellytyksiä. Kolmanneksi sisämarkkinoilla ja niiden ulkopuolella toimivat yritykset tarvitsevat kestävää kasvuaan varten oikeusvarmuutta ja tasapuoliset toimintaedellytykset. Jotkin jäsenvaltiot ovat äskettäin antaneet lainsäädäntöä huolellisuusvelvoitteesta, kun taas toiset ovat parhaillaan lainsäädäntötyössä tai harkitsemassa toimia. Voimassa olevat ja valmisteilla olevat jäsenvaltioiden säännöt ovat jo johtaneet – ja johtavat jatkossa yhä enenevästi – poikkeaviin vaatimuksiin, jotka saattavat olla tehottomia ja johtaa epätasapuolisiin toimintaedellytyksiin. Toisistaan poikkeavien huolellisuusvelvoitetta koskevien sääntöjen soveltamisella on huomattavia välillisiä vaikutuksia toimittajiin, joita eri lakien soveltamisalaan kuuluvat yritykset käyttävät hankinnoissaan. Se, että eri jäsenvaltioiden huolellisuusvelvoitevaatimukset poikkeavat merkittävästi toisistaan aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta, sisämarkkinoiden pirstaloitumista, lisäkustannuksia ja monimutkaisuutta yli rajojen toimiville yrityksille ja niiden sijoittajille sekä muille sidosryhmille. Tämä voidaan välttää EU:n toimilla, ja näin ollen sillä on lisäarvoa. Jäsenvaltioiden yksittäisiin toimiin verrattuna EU:n toimilla voidaan varmistaa, että EU:n äänellä on vahva eurooppalainen kantavuus politiikan kehittämisessä maailmanlaajuisesti.

Suhteellisuusperiaate Noudattamiskustannuksista yrityksille aiheutuva taakka on sovitettu yrityksen kokoon, sen käytettävissä oleviin resursseihin ja riskiprofiiliin. Yritysten on ainoastaan toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä, jotka ovat oikeassa suhteessa haittavaikutuksen vakavuuteen ja todennäköisyyteen ja jotka ovat kohtuudella yrityksen käytettävissä, ottaen huomioon kunkin tapauksen olosuhteet, mukaan lukien talouden alan ja kunkin liikesuhteen ominaispiirteet ja yrityksen vaikutusvalta niihin, sekä tarve pitää asiat tärkeysjärjestyksessä. Tätä varten aineellista ja henkilöllistä soveltamisalaa ja täytäntöönpanosäännöksiä rajoitettiin, kuten jäljempänä on selitetty tarkemmin. Huolellisuusvelvoitteiden ”henkilöllisen soveltamisalan” osalta (eli mitkä yritysluokat on katettu), pk-yrityksiin, joihin kuuluu mikroyrityksiä ja joiden osuus on yhteensä noin 99 prosenttia kaikista unionin yrityksistä, ei sovelleta huolellisuusvelvoitetta. Tälle yritysryhmälle huolellisuusvelvoiteprosessin käyttöönotosta ja toteuttamisesta aiheutuva taloudellinen ja hallinnollinen rasite olisi varsin suuri. Suurimmaksi osaksi niillä ei ole entuudestaan käytössä huolellisuusvelvoitemekanismeja eikä myöskään tietotaitoa tai erikoistunutta henkilöstöä, ja huolellisvelvoitteen noudattamisesta aiheutuvat kustannukset vaikuttaisivat niihin suhteettomasti. Tästä huolimatta ne ovat alttiita joillekin kustannuksille ja rasitteille, joita aiheutuu liikesuhteista, joita niillä on soveltamisalaan kuuluvien suurten yritysten kanssa, sillä näiden odotetaan siirtävän niille asetettuja vaatimuksia tavarantoimittajilleen. Siksi tarvitaan tukitoimenpiteitä, joilla autetaan pk-yrityksiä kehittämään operatiivista ja taloudellista kapasiteettia. Yrityksiltä, joilla on liikekumppaninaan pk-yritys, edellytetään myös, että ne tukevat liikekumppaneitaan huolellisuusvelvoitteiden täyttämisessä, jos tällaiset vaatimukset uhkaavat vaarantaa pk-yrityksen elinkelpoisuuden. Finanssialan arvoketju ei myöskään kata pk-yrityksiä, jotka saavat lainaa, luottoa, rahoitusta, vakuutusta tai jälleenvakuutusta. Toisaalta yksittäisen pk-yrityksen altistuminen haitallisille kestävyysvaikutuksille on yleisesti ottaen vähäisempää kuin suurempien yritysten altistuminen. Tästä syystä erittäin suuret yritykset kuuluvat täyden huolellisuusvelvoitteen soveltamisalaan, myös siksi, että monilla niistä on jo käytössä tiettyjä prosesseja, esimerkiksi raportointivelvoitteiden johdosta. Valikoidut liikevaihtokriteerit suodattavat erityisesti ne, joilla on suurin vaikutus unionin talouteen. Tässä direktiivissä säädetään toimenpiteistä, joilla rajoitetaan taakan siirtymistä näiltä suurilta yrityksiltä arvoketjun pienemmille toimittajille, ja pk- yrityksiin sovelletaan oikeudenmukaisia, kohtuullisia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia vaatimuksia. Niiden yritysten osalta, joiden liikevaihto ja työntekijöiden määrä on pienempi, huolellisuusvelvoite on rajattu suurivaikutuksisilla aloilla toimiviin yrityksiin, jotka kuuluvat samaan aikaan OECD:n alakohtaisten ohjeiden piiriin. Lisäksi siitä huolimatta, että OECD:n ohjeet kattavat rahoitussektorin, sitä ei sen erityispiirteiden vuoksi ole sisällytetty soveltamisalaan. Tällä rajoituksella pyritään luomaan tasapaino direktiivin tavoitteiden saavuttamiseen liittyvän edun ja yrityksille aiheutuvan taloudellisen ja hallinnollisen taakan minimoinnin välillä. Näiden yritysten huolellisuusvelvoitetta yksinkertaistetaan, sillä tarkoituksena on keskittyä ainoastaan kyseisen alan kannalta merkityksellisiin vakaviin vaikutuksiin. Lisäksi huolellisuusvelvoitetta sovelletaan niihin vasta kahden vuoden kuluttua siitä, kun määräaika tämän direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt, mikä antaa mahdollisuuden ottaa käyttöön välttämättömät prosessit ja menettelyt sekä hyötyä muun muassa toimialan yhteistyöstä, teknologian kehityksestä ja normeista, joita suuremmissa yrityksissä aiemmin tapahtuva täytäntöönpano todennäköisesti tuo mukanaan. Siltä osin kuin tämä direktiivi kattaa myös kolmansien maiden yritykset, kriteerit, joita käytetään määriteltäessä, mitkä EU:n ja sen ulkopuoliset yritykset kuuluvat soveltamisalan piiriin, eivät ole samat, mutta niillä varmistetaan, että kolmansien maiden yritykset eivät todennäköisemmin kuulu soveltamisalaan. Niiden osalta käytetään nettoliikevaihdon raja-arvoa (150 miljoonaa euroa ryhmän 1 osalta ja 40 miljoonaa ryhmän 2 osalta), mutta koko tämä liikevaihto on tuotettava unionissa. EU:n yrityksillä on sitä vastoin oltava 150 miljoonan euron maailmanlaajuisesti tuotettu nettoliikevaihto, ja niiden on täytettävä myös työntekijöitä koskeva kriteeri (yli 500 työntekijää ryhmässä 1 ja yli 250 työntekijää ryhmässä 2). Tällainen ero käytetyissä kriteereissä on perusteltu seuraavista syistä: –kolmansien maiden yrityksiä koskeva EU:n liikevaihtokriteeri luo yhteyden EU:hun. Ainoastaan unionissa tuotetun liikevaihdon huomioon ottaminen on perusteltua, koska tällainen asianmukaisesti mitoitettu raja-arvo luo kolmansien maiden yritysten ja EU:n välille alueellisen yhteyden niiden vaikutusten vuoksi, joita näiden yritysten toiminnalla voi olla EU:n sisämarkkinoihin, mikä riittää siihen, että unionin lainsäädäntöä voidaan soveltaa kolmansien maiden yrityksiin; –lisäksi maakohtaisesta raportoinnista annetussa direktiivissä – jolla tarkistetaan tilinpäätösdirektiiviä – on jo vahvistettu EU:n ulkopuolisten yritysten nettoliikevaihdon laskentamenetelmät, joskaan tällaista menetelmää ei ole käytössä kolmansien maiden yritysten työntekijöiden lukumäärän laskemiseen. Huolellisuusvelvoitetta koskevasta Ranskan laista saadut kokemukset osoittavat, että jos käytössä ei ole yhteistä määritelmää ’työntekijälle’, työntekijöiden määrää (maailmanlaajuisesti) on vaikea laskea, mikä hankaloittaa sen määrittämistä, mitkä kolmansien maiden yritykset kuuluvat soveltamisalaan, ja estää näin sääntöjen tehokkaan täytäntöönpanon; –käyttämällä sekä työntekijöitä että liikevaihtoa koskevia kriteerejä varmistettaisiin parempi yhdenmukaisuus kestävyysraportointia koskevan komission direktiiviehdotuksen kanssa, jota olisi käytettävä EU:n yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevien toimien ja toimintaperiaatteiden raportointiin; –vaikka direktiivi kattaa komission arvioiden mukaan yhteensä noin 13 000 EU:n yritystä, se kattaa vain noin 4 000 kolmansien maiden yritystä. On erittäin epätodennäköistä, että kilpailuedellytykset muuttuisivat EU:n sisämarkkinoilla siitä syystä, että EU:n yritykset kuuluvat soveltamisalaan vain jos ne saavuttavat myös työntekijöiden vähimmäismäärän: EU:n yrityksiin sovellettavat kahden koon kriteerit, vaikkakin ne olisivat kumulatiivisia, johtavat siihen, että soveltamisalaan kuuluu edelleen EU:n ulkopuolisiin yrityksiin verrattuna suhteellisesti pienempiä yrityksiä, mikä johtuu siitä, että niiden tapauksessa huomioon otetaan maailmanlaajuinen nettoliikevaihto kokonaisuudessaan. Suurilla kolmansien maiden yrityksillä, joiden unionissa tuotettu liikevaihto on huomattava, on valmiudet panna huolellisuusvelvoite täytäntöön, ja ne hyötyvät huolellisuusvelvoitteen mukanaan tuomista eduista myös muualle sijoittuvissa toimissaan. Kaikkien muiden näkökohtien osalta huolellisuusvelvoitetta sovelletaan kolmansien maiden yrityksiin samalla tavoin kuin niitä vastaaviin EU:n yrityksiin (esimerkkinä mainittakoon suurivaikutuksisilla aloilla toimiviin yrityksiin sovellettavat järjestelyt ja sama vaiheistusjakso näitä yrityksiä varten). Johtajien velvollisuuksien yhdenmukaistaminen koskee ainoastaan EU:n yrityksiä, mikä tarkoittaa, että kolmansien maiden yrityksiin sovelletaan rajoitetumpia velvollisuuksia. ”Aineellinen soveltamisala” keskittyy lähinnä yritysten huolellisuusvelvoitteeseen ja rakentuu pääasiassa sen varaan. Se kattaa ihmisoikeudet ja ne haitalliset ympäristövaikutukset, jotka voidaan selkeästi määritellä tietyissä kansainvälisissä yleissopimuksissa. Ehdotetuilla johtajien velvollisuuksilla varmistetaan tiivis kytkös huolellisuusvelvoitteisiin, ja näin ollen ne ovat huolellisuusvelvoitteen tuloksellisuuden kannalta välttämättömiä. Johtajien velvollisuuksiin kuuluu myös sen selkiyttäminen, miten johtajien odotetaan noudattavan huolenpitovelvollisuutta, jotta he toimisivat yrityksen edun mukaisesti. Huolellisuusvelvoitteen tehokas täytäntöönpano on avainasemassa aloitteen tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Tässä direktiivissä säädetään seuraamusten ja siviilioikeudellisen vastuun yhdistelmästä. Kun kyse on yksityisoikeudellisesta täytäntöönpanosta siviilioikeudellisen vastuun kautta, sovelletaan erilaista lähestymistapaa toisaalta yrityksen omiin toimintoihin ja sen tytäryhtiöihin ja toisaalta liikesuhteisiin. Siviilioikeudellinen vastuu koskee ainoastaan yrityksen vakiintuneita liikesuhteita toiseen yritykseen, jonka kanssa se olettaa suhteen olevan vahvuutensa tai kestonsa vuoksi pysyvä. Tällaisessa suhteessa kyse ei siis ole vähäpätöisestä tai liitännäisestä arvoketjun osasta. Yritystä ei pitäisi pitää vastuullisena siitä, että se ei ole kyennyt estämään tai lopettamaan vahinkoa epäsuorien liikesuhteiden tasolla, jos se on käyttänyt sopimusperusteista porrastamista ja vakuuksia ja ottanut käyttöön toimenpiteitä direktiivin noudattamisen todentamiseksi, paitsi jos tapauksen olosuhteissa on ollut kohtuutonta odottaa, että tosiasiallisesti toteutetut toimet, myös vaatimustenmukaisuuden tarkastamisen osalta, riittäisivät estämään, lieventämään tai lopettamaan haittavaikutuksen tai minimoimaan sen laajuuden. Lisäksi arvioitaessa vastuun olemassaoloa ja laajuutta on syytä ottaa asianmukaisesti huomioon yrityksen toimet valvontaviranomaisen siltä vaatimien korjaavien toimien noudattamiseksi, siltä osin kuin ne liittyvät suoraan kyseessä olevaan vahinkoon, mahdollisesti tehdyt investoinnit ja kohdennettu tuki sekä mahdollinen yhteistyö muiden toimijoiden kanssa sen arvoketjuihin kohdistuvien haittavaikutusten käsittelemiseksi. Tämä lähestymistapa siviilioikeudelliseen vastuuseen vähentää myös kohtuuttomien oikeudenkäyntien riskiä. Huolellisuusvelvoitteen julkiseen täytäntöönpanoon liittyvät toimenpiteet eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen. Tässä direktiivissä selvennetään, että huolellisuusvelvoitteen noudattamatta jättämisestä määrättävien seuraamusten on oltava oikeasuhteisia. Jos viranomaiset havaitsevat tiettyyn yritykseen kohdistuvissa tutkimuksissaan, että tätä direktiiviä ei ole noudatettu, niiden olisi ensin annettava kyseiselle yritykselle riittävä määräaika korjaavien toimien toteuttamiseksi. Direktiivissä esitetään rajoitettu määrä seuraamuksia, joita olisi sovellettava kaikissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden tehtäväksi jätetään kuitenkin täytäntöönpanoprosessin varmistaminen kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Taloudellisia seuraamuksia määrättäessä niiden on perustuttava yrityksen liikevaihtoon, jotta voidaan varmistaa niiden oikeasuhteinen taso. Tästä direktiivistä ei myöskään aiheudu tarpeettomia kustannuksia unionille, kansallisille hallituksille eikä alue- tai paikallisviranomaisille. Direktiivissä täytäntöönpanon järjestäminen jätetään jäsenvaltioiden päätettäväksi. Valvonta voidaan antaa nykyisten viranomaisten tehtäväksi. Kustannusten vähentämiseksi (esimerkiksi valvottaessa eri jäsenvaltioissa toimivia kolmansien maiden yrityksiä) ja valvonnan, koordinoinnin, tutkinnan ja tietojenvaihdon parantamiseksi komissio perustaa Euroopan valvontaviranomaisten verkoston. Tämä direktiivi mahdollistaa yritysten yhteistyön, teollisuusjärjestelmien käytön ja monen sidosryhmän yhteiset aloitteet. Tavoitteena on vähentää näin yrityksille tämän direktiivin noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia. Toimintatavan valinta Ehdotettu säädös on direktiivi, koska SEUT-sopimuksen 50 artikla on yhtiöoikeuslainsäädännön oikeusperusta, kun kyse on yritysten jäsenten ja muiden henkilöiden etujen suojaamisesta, jonka tarkoituksena on tällaisen suojan yhdenmukaistaminen koko unionissa. SEUT-sopimuksen 50 artiklassa edellytetään, että Euroopan parlamentti ja neuvosto toimivat direktiivein. Komissio antaa delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan kriteerit, joita kolmansien maiden yritysten on käytettävä huolellisuusvelvoitetta koskevassa raportoinnissa.

Tukeakseen yrityksiä tai jäsenvaltioiden viranomaisia sen suhteen, miten yritysten olisi täytettävä huolellisuusvelvoitteensa, komissio voi antaa ohjeita kuultuaan tarvittaessa sellaisia asiaankuuluvia eurooppalaisia ja kansainvälisiä elimiä ja muita tahoja, joilla on huolellisuusvelvoitetta koskevaa asiantuntemusta. Ohjeita voidaan käyttää myös laadittaessa ei-sitovia mallisopimuslausekkeita, joita yritykset voivat käyttää porrastaessaan velvoitetta arvoketjussaan. Lisäksi komissio voi ottaa käyttöön muita tukitoimenpiteitä, joissa hyödynnetään unionissa ja kolmansissa maissa käytössä olevia huolellisuusvelvoitteen toteuttamista tukevia EU:n toimia ja välineitä, mukaan lukien sidosryhmien yhteisaloitteiden helpottaminen yritysten auttamiseksi täyttämään velvoitteensa ja niiden pk-yritysten tukemiseksi, joihin tämä direktiivi vaikuttaa muilla tavoin. Tätä voidaan täydentää edelleen EU:n kehitysyhteistyövälineillä, joilla voidaan tukea kolmansien maiden hallituksia ja tuotantoketjun alkupäässä olevia talouden toimijoita sellaisten haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten torjumisessa, joita aiheutuu niiden toiminnasta ja alkupään liikesuhteista. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET Sidosryhmien kuuleminen Parempaa sääntelyä koskevien suuntaviivojen mukaisesti on järjestetty useita kuulemistoimia: –alustava vaikutustenarviointi (etenemissuunnitelma), johon tuli 114 vastausta, –avoin julkinen kuuleminen, johon saatiin 473 461 vastausta ja 122 785 yksityishenkilön allekirjoitusta, joista suurin osa saatiin kampanjoiden kautta esitäytettyjä kyselylomakkeita käyttäen, sekä 149 kannanottoa, –työmarkkinaosapuolten kohdennettu kuuleminen; –useita sidosryhmien työpajoja ja kokouksia, esim. epävirallinen yhtiöoikeuden asiantuntijaryhmä (ICLEG), joka koostuu pääasiassa yhtiöoikeuteen erikoistuneista oikeustieteilijöistä, kokous jäsenvaltioiden edustajien kanssa yhtiöoikeuden asiantuntijaryhmässä (CLEG) sekä –konferensseja ja tapaamisia liike-elämän järjestöjen, yksittäisten yritysten, kuten pk-yritysten, edustajien, kansalaisyhteiskunnan, kuten kansalaisjärjestöjen ja voittoa tavoittelemattomien järjestöjen, sekä OECD:n kaltaisten kansainvälisten järjestöjen kanssa. Kaiken kaikkiaan kuulemiset osoittivat, että sidosryhmät ovat yleisesti ottaen laajalti tietoisia siitä, että tarvitaan EU:n tason oikeudellinen kehys vastuuvelvollisuudesta. Erityisesti suuret yritykset pyysivät kautta linjan suurempaa yhdenmukaistamista huolellisuusvelvoitekysymyksessä oikeusvarmuuden parantamiseksi ja tasapuolisten toimintaedellytysten luomiseksi. Yksityishenkilöt ja kansalaisyhteiskunnan järjestöt pitivät nykyistä sääntelykehystä tehottomana, koska sillä ei voida varmistaa yritysten vastuuta kielteisistä ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksista. Suuri osa avoimeen julkiseen kuulemiseen vastanneista, muun muassa useimmat osallistuvat jäsenvaltiot, kannattivat horisontaalista lähestymistapaa huolellisuusvelvoitteeseen alakohtaisen tai temaattisen lähestymistavan sijaan. Yritykset ilmoittivat pelkäävänsä epäoikeudenmukaisen kilpailuedun vaarantuvan niihin kolmansien maiden yrityksiin nähden, joilla ei ole samoja velvoitteita. Vastaavasti suurin osa vastaajista yhtyi näkemykseen, jonka mukaan huolellisuusvelvoitetta koskevia sääntöjä olisi sovellettava myös kolmansien maiden yrityksiin, jotka eivät ole sijoittautuneet EU:hun mutta jotka harjoittavat tietyn mittakaavan toimintaa EU:ssa. Pakolliseen huolellisuusvelvoitteeseen liitettävän täytäntöönpanomekanismiin osalta valtaosa kaikista avoimeen julkiseen kuulemiseen vastanneista sidosryhmistä ilmoitti, että sopivin vaihtoehto on toimivaltaisten kansallisten viranomaisten suorittama valvonta yhdistettynä EU:n yhteistyö-/koordinointimekanismiin. Enemmistö kaikkien sidosryhmien vastaajista katsoi, että eniten kustannuksia mutta myös eniten hyötyjä kaiken kaikkiaan koituisi vaihtoehdosta, johon sisältyi sitovia sääntöjä ja tavoitteita. Vaikka useimmat vastaajat katsoivat, että kolmansille maille koituu myönteisiä vaikutuksia, osa vastaajista pelkää huolellisuusvelvoitetta koskevien sääntöjen mahdollista kielteistä vaikutusta kolmansiin maihin, jos yritykset, jotka investoivat kolmansiin maihin, joissa ihmisoikeudet, myös sosiaali- ja työoikeudet sekä ympäristönsuojelu ovat heikolla tolalla, joutuvat vetäytymään näistä maista. Yksityiskohtaista tietoa kuulemisstrategiasta sekä sidosryhmien kuulemisen päätelmistä on vaikutustenarviointiraportin liitteessä 2. Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Eri vaihtoehtojen analysoinnin tueksi komissio hyödynsi ulkopuolista asiantuntijatukea tekemällä sopimukset tutkimuksesta, joka koskee huolellisuusvelvoitteita toimitusketjun kaikissa vaiheissa, sekä johtajien velvollisuuksia ja kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevasta tutkimuksesta. Asiantuntijat työskentelivät tiiviissä yhteistyössä komission kanssa tutkimuksensa eri vaiheissa. Näiden taustaselvitysten lisäksi lisäasiantuntemusta hankittiin tekemällä kirjallisuustutkimus sekä hyödyntämällä sidosryhmien kuulemisessa annettuja vastauksia. Taustaselvitysten, asiantuntijaryhmän kokousten ja sidosryhmien kuulemisen ohella komissio kiinnitti erityistä huomiota asiaa koskevaan Euroopan parlamentin päätöslauselmaan ja neuvoston päätelmiin. Euroopan parlamentin 10. maaliskuuta 2021 antamassa päätöslauselmassa komissiolle annettiin suosituksia yritysten huolellisuusvelvoitteesta ja vastuuvelvollisuudesta, minkä lisäksi komissiota kehotettiin ehdottamaan EU:n sääntöjä kattavasta yritysten huolellisuusvelvoitteesta. Ihmisoikeuksista ja ihmisarvoisesta työstä maailmanlaajuisissa toimitusketjuissa 1. joulukuuta 2020 annetuissa neuvoston päätelmissä komissiota kehotettiin esittämään ehdotus yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevaksi EU:n oikeuskehykseksi, joka sisältäisi kaikkien alojen yrityksiä koskevan huolellisuusvelvoitteen globaaleissa arvoketjuissa. Vaikutustenarviointi

Vaikutustenarvioinnin analyysissä käsiteltiin laajasti ongelmaa, joka johtuu tarpeesta vahvistaa yritysten hallinto- ja johtamisjärjestelmien kestävyyttä kahdella osa-alueella: 1) sidosryhmien etuja ja yrityksille aiheutuvia sidosryhmiin liittyviä (kestävyys)riskejä ei oteta riittävästi huomioon yritysten riskinhallintajärjestelmissä ja päätöksissä; 2) yritykset eivät hillitse toimintansa haitallisia ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksia riittävästi, koska niillä ei ole käytössä tarkoituksenmukaisia hallinto- ja johtamisjärjestelmiä ja toimenpiteitä haittavaikutusten hillitsemiseksi. Vaikutustenarvioinnissa tarkasteltiin erilaisia toimintavaihtoehtoja, lähinnä yritysten huolellisuusvelvoitteen sekä johtajien velvollisuuksien kannalta, minkä jälkeen siinä ehdotettiin parhaaksi arvioitua toimintavaihtoehtopakettia, joka käsittää seuraavat kolme osatekijää: yritysten huolellisuusvelvoite sekä johtajien velvollisuudet ja palkkiot, jotka täydentävät toisiaan. Luonnos vaikutustenarvioinniksi toimitettiin komission sääntelyntarkastelulautakunnalle 9. huhtikuuta 2021. Lautakunnan kielteisen lausunnon jälkeen tarkistettu vaikutustenarviointi toimitettiin toista lausuntoa varten 8. marraskuuta 2021. Vaikka lautakunta pani merkille, että raporttia oli muutettu huomattavasti vastauksena sen ensimmäiseen lausuntoon, se antoi kuitenkin vielä toisen kielteisen lausunnon 26. marraskuuta 2021, mikä toi esiin sen, että tarvittiin poliittista ohjausta siitä, voitaisiinko yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevaa aloitetta jatkaa ja millä edellytyksillä. Lautakunta piti voimassa kielteisen lausuntonsa, koska se katsoi, että vaikutustenarviointiraportissa ei riittävällä tavalla 1) käsitelty ongelma-asettelua eikä esitetty vakuuttavaa näyttöä siitä, että EU:n yritykset, erityisesti pk-yritykset, eivät jo nyt ottaisi riittävällä tavalla huomioon kestävyysnäkökohtia tai ettei niillä ei olisi riittävästi kannustimia tehdä niin; 2) esitetty toimintavaihtoehtoja eikä määritetty tai arvioitu kaikilta osin keskeisiä poliittisia valintoja; 3) arvioitu vaikutuksia kattavasti, tasapainoisesti ja neutraalisti eikä otettu huomioon hyötyjen toteutumiseen liittyvää epävarmuutta, eikä 4) osoitettu parhaaksi arvioidun vaihtoehdon oikeasuhteisuutta. Näin ollen lautakunnan toisessa kielteisessä lausunnossa esittämien kommenttien huomioon ottamiseksi vaikutustenarviointia täydennetään yksiköiden valmisteluasiakirjalla lautakunnan lausunnon jatkotoimena. Valmisteluasiakirjassa tarjotaan lisäselvennyksiä ja -näyttöä osa-alueista, joiden osalta lautakunta on esittänyt erityisiä parannusehdotuksia. Parempaa sääntelyä koskevien komission sääntöjen mukaisesti tarvitaan sääntelyntarkastelulautakunnan myönteinen lausunto, jotta asian käsittely voi edetä hyväksymisvaiheeseen. Toimielinten välisistä suhteista ja tulevaisuuden ennakoinnista vastaava varapuheenjohtaja voi kuitenkin antaa mahdollisuuden jatkaa sellaisen aloitteen valmistelua, josta sääntelyntarkastelulautakunta on antanut toisen kielteisen lausunnon. On syytä korostaa, että sääntelyntarkastelulautakunnan lausunnoissa arvioidaan vaikutustenarvioinnin laatua eikä siihen liittyvää lainsäädäntöehdotusta. Komission on katsonut aiheelliseksi – myös toimielinten välisistä suhteista ja tulevaisuuden ennakoinnista vastaavan varapuheenjohtajan suostumuksen huomioon ottaen – edetä aloitteessa seuraavista syistä: –aloitteen poliittinen merkitys komission poliittisen painopistealueen ”Ihmisten hyväksi toimiva talous” kannalta, myös kestävää rahoitusta koskevan paketin ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman yhteydessä ja –toimien kiireellisyys arvoketjun huolellisuusvelvoitteen osalta kestävän siirtymän edistämiseksi ja sisämarkkinoiden lisääntyvän sirpaloitumisen torjumiseksi sekä näkemys, että –lisäselvityksillä ja -näytöllä korjattiin tyydyttävästi sääntelyntarkastelulautakunnan havaitsemat vaikutustenarvioinnin puutteet, ja ne otettiin huomioon mukautetussa säädösehdotuksessa. Aloitteen merkityksen ja kiireellisyyden vuoksi komissio pani myös merkille, että Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio sisällyttivät aloitteen vuoden 2022 yhteisiin poliittisiin painopisteisiin. Lautakunnan havainnot huolellisesti tarkasteltuaan ja lisäselvennyksiä ja -näyttöä koskevat pohdinnat käsiteltyään komissio katsoo, että ehdotus, jota on tarkistettu merkittävästi verrattuna vaikutustenarvioinnissa esitettyyn toimintavaihtoehtopakettiin, mahdollistaa vielä päättäväisen etenemisen kohti yleistä tavoitetta hyödyntää paremmin sisämarkkinoiden potentiaalia, jotta voidaan tukea siirtymistä kestävään talouteen ja edistää pitkän aikavälin kestävää ja vastuullista toimintaa. Direktiivi on tarkemmin rajattu ja kohdennettu verrattuna vaikutustenarviointiluonnoksessa esitettyyn parhaaksi arvioituun vaihtoehtoon. Sen ytimenä on huolellisuusvelvoite niin, että samalla vähennetään merkittävästi johtajien velvollisuuksia kytkemällä heidät tiiviisti huolellisuusvelvoitteeseen. Lisäksi huolellisuusvelvoitteen soveltamisalaa mukautetaan. Luettelo vaikutustenarvioinnin parhaaksi arvioituun vaihtoehtopakettiin tehdyistä mukautuksista on liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa, jossa esitetään sääntelyntarkastelulautakunnan lausunnon jatkotoimet ja lisätietoja. Lyhyesti sanottuna ”henkilöllistä soveltamisalaa” eli sitä, mitkä liiketoimintaluokat kuuluvat soveltamisalaan, on supistettu huomattavasti, etenkin pk-yritysten osalta, ongelman kuvausta sekä parhaaksi arvioidun vaihtoehdon oikeasuhteisuutta koskevista lautakunnan kommenteista seuranneiden pohdintojen jälkeen Konkreettisesti tämä tarkoittaa sitä, että pk-yritykset on jätetty kokonaan soveltamisalan ulkopuolelle, ja suurivaikutuksisten alojen osalta soveltamisala on siirretty koskemaan vain niitä yrityksiä, joilla on yli 250 työntekijää ja maailmanlaajuinen nettoliikevaihto yli 40 miljoonaa (samalla suuret yritykset, joilla on yli 500 työntekijää ja maailmanlaajuinen nettoliikevaihto yli 150 miljoonaa euroa kuuluvat soveltamisalaan toimialasta riippumatta). Suurivaikutuksiset alat määritellään suoraan tekstissä, ja näin otetaan myös huomioon lautakunnan lainsäädäntötekniikkaa koskevat kommentit. Suurivaikutuksisten alojen määritelmä on rajattu aloihin, joilla haittavaikutusten riski on suuri ja joita varten OECD:n ohjeet ovat olemassa. Suurivaikutuksisilla aloilla toimivien midcap-yritysten osalta sääntöjä aletaan soveltaa kahden vuoden siirtymäkauden jälkeen, mikä mahdollistaa pidemmän sopeutumisajan. Lisäksi näiden yritysten huolellisuusvelvoitteet on rajattu yksinomaan kyseisen alan kannalta merkityksellisiin vakaviin vaikutuksiin. Jotta aloitteen tavoitteet voitaisiin saavuttaa tehokkaasti, tämän ehdotuksen soveltamisala ulotetaan koskemaan kolmansien maiden yrityksiä. Soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan sellaiset EU:n ulkopuoliset yritykset, joilla on suora yhteys unionin markkinoihin ja jotka täyttävät samankaltaisen liikevaihdon raja-arvon kuin EU:n yritykset mutta unionin markkinoilla. Lisäksi niihin sovelletaan samoja huolellisuusvelvoitteita kuin EU:n yrityksiin. Direktiivissä todetaan myös, että yritykset, erityisesti toimitusketjun pk-yritykset, tarvitsevat helposti saatavilla olevaa käytännön tukea, jotta ne voivat valmistautua velvoitteisiin (tai niitä seuraaviin vaatimuksiin, jotka voidaan siirtää niille välillisesti). Tämä voisi pitää sisällään käytännön ohjausta ja tukivälineitä, kuten puhelinneuvontaa, tietokantoja tai koulutusta, sekä seurantakeskuksen perustamisen, millä autettaisiin yrityksiä direktiivin täytäntöönpanossa. Lisäksi uudelleentarkastelulausekkeessa viitataan direktiivin henkilölliseen soveltamisalaan (eli liiketoimintaluokkien kattavuuteen), jota olisi tarkasteltava uudelleen lainsäädännön soveltamisen yhteydessä saadun käytännön kokemusten perusteella. Muut toimenpiteet pk-yrityksiin kohdistuvien epäsuorien vaikutusten hillitsemiseksi ovat osa tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia velvollisuuksia. Aineellisen soveltamisalan (eli mitä soveltamisala kattaa) osalta on säilytetty monialainen väline, joka kattaa ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset. Tämä kuvastaa sidosryhmien vahvaa yksimielisyyttä siitä, että horisontaalinen kehys on tarpeen havaittujen ongelmien ratkaisemiseksi. Lisäksi lautakunta huomautti, että vaikutustenarviointi ei ole riittävän selkeä sen suhteen, onko johtajien velvollisuuksia tarve säännellä huolellisuusvelvoitteiden lisäksi. Näin ollen komissio päätti puuttua tähän ongelmaan poikkeamalla vaikutustenarvioinnin parhaaksi arvioidusta vaihtoehtopaketista ja keskittymällä johtajien velvollisuuksia koskevaan osioon, ottamalla huomioon myös voimassa olevat kansainväliset normit, huolellisuusvelvoitteen sekä huolenpitovelvoitteen osalta. Tämä kattaa johtajien velvollisuudet, jotka liittyvät yritysten huolellisuusvelvoiteprosessin ja -toimenpiteiden käyttöönottoon ja toteuttamisen valvontaan, joilla vahvistetaan käytännesäännöt tätä tarkoitusta varten ja sisällytetään huolellisuusvelvoite yritysstrategiaan. Jotta johtajien rooli huolellisuusvelvoitteen toteutumisessa voidaan ottaa kaikilta osin huomioon, yritykseen kohdistuvaa johtajien yleistä huolenpitovelvollisuutta, joka sisältyy kaikkien jäsenvaltioiden yhtiöoikeuteen, selkeytetään myös säätämällä, että täyttäessään velvollisuuttaan toimia yrityksen edun mukaisesti johtajien olisi otettava huomioon yritysten kestävyysraportointia koskevan direktiiviehdotuksen kestävyysnäkökohdat, mukaan lukien, tapauksen mukaan, vaikutukset ihmisoikeuksiin, ilmastonmuutokseen ja ympäristöön lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Vaikutustenarvioinnissa esitetyistä pidemmälle menevistä erityisistä johtajien tehtävistä luovuttiin. Näin varmistetaan, että ehdotuksella saavutetaan haluttu tavoite ja ehdotus pysyy oikeasuhteisena. Lautakunnan esittämien kommenttien osalta nämä perustelut sekä lainsäädäntöehdotuksen johdanto-osan kappaleet sisältävät kattavia selityksiä tehdyistä poliittisista valinnoista. Samalla kun lautakunnalle toimitettu vaikutustenarviointi ja lautakunnan lausunto on julkaistu ilman muutoksia, on valmisteltu erillinen komission yksiköiden valmisteluasiakirja. Sen avulla on määrä tarjota lisänäyttöä ja -selvennyksiä jatkotoimena lautakunnan huomioille, myös näytön osalta. Tässä asiakirjassa käsitellään erityisesti seuraavia: 1.Ongelman kuvaus: –niiden ympäristö- ja kestävyysongelmien laajuus ja kehitys, jotka liittyvät suoraan siihen, että EU:n yrityksiltä puuttuvat selvästi yritysten kestävää toimintaa koskevat hallintokäytännöt tai niiden käyttö on riittämätöntä, mihin tällä direktiivillä pyritään puuttumaan, sekä direktiivin lisäarvo suhteessa kattavaan toimenpidepakettiin kestävyyden edistämiseksi Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti; –miksi markkina- ja kilpailudynamiikan yhdistettynä yritysten yritysstrategioiden ja riskinhallintajärjestelmien kehittämiseen pidemmälle katsotaan olevan riittämättömiä myös siltä osin kuin on kyse yritysten kestävyysvälineiden käytön ja niiden käytännön vaikutusten välisestä oletetusta syy-yhteydestä;

2.Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon vaikutukset: –kolmansiin maihin liittyvät kysymykset, havaintojen sisällyttäminen i) odotetusta kehityksestä kolmansissa maissa (ottaen huomioon myös EU:n ja kansainväliset kauppa- ja kehitystukitoimenpiteet), ii) vaikutuksista kolmansiin maihin ja kolmansien maiden toimittajiin; –täytäntöönpanomekanismi, hallinnolliseen täytäntöönpanoon ja siviilioikeudelliseen vastuuseen perustuvan kaksipilarisen täytäntöönpanojärjestelmän lisäarvon laajentaminen edelleen; –vaikutukset kilpailuun ja kilpailukykyyn. Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Pienet ja keskisuuret yritykset, mikroyritykset mukaan luettuina, eivät kuulu soveltamisalaan, ja niihin kohdistuvia välillisiä vaikutuksia lievennetään unionin ja jäsenvaltioiden tason tukitoimilla ja suuntaviivoilla myös yritysten välisissä suhteissa käyttämällä mallisopimuslausekkeita ja suurempaa liikekumppania koskevilla suhteellisuusvaatimuksilla. Perusoikeudet Kuten vaikutustenarvioinnissa selitetään ja saatavilla olevan näytön perusteella voidaan päätellä, pakolliset huolellisuusvelvoitteet voivat tuoda merkittäviä etuja perusoikeuksien suojeluun ja edistämiseen. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole suoria vaikutuksia unionin talousarvioon. 5.LISÄTIEDOT Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Komissio perustaa valvontaviranomaisten eurooppalaisen verkoston avustamaan tämän direktiivin täytäntöönpanossa. Verkosto koostuu jäsenvaltioiden nimeämien valvontaviranomaisten edustajista ja tarvittaessa muista unionin virastoista, joilla on asiaankuuluvaa asiantuntemusta tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla aloilla. Tarkoituksena on varmistaa, että yritykset noudattavat huolellisuusvelvoitteitaan, jotta voidaan helpottaa sääntely-, tutkinta-, seuraamus- ja valvontakäytäntöjen koordinointia ja lähentämistä sekä tietojen jakamista näiden valvontaviranomaisten kesken sekä varmistaa ne. Komissio antaa kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta, muun muassa sen tehokkuudesta, seitsemän vuoden kuluttua siitä, kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on päättynyt. Kertomukseen liitetään tarvittaessa säädösehdotus. Komissio antaa tarvittaessa ohjeita yrityksille ja jäsenvaltioille selkeyttääkseen ja tukeakseen direktiivin täytäntöönpanoa. Selittävät asiakirjat Direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi on tarpeen laatia selittävä asiakirja esimerkiksi vastaavuustaulukoiden muodossa. Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Ehdotuksen 1 artiklassa esitetään direktiivin kohde eli vahvistetaan säännöt, jotka koskevat toteutuneisiin ja mahdollisiin haitallisiin ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksiin liittyviä yritysten velvoitteita niiden omassa toiminnassa, niiden tytäryritysten toiminnassa ja sellaisten toimijoiden toteuttamassa arvoketjun toiminnassa, joiden kanssa yrityksellä on vakiintunut liikesuhde. Säännöksessä täsmennetään myös, että direktiivissä vahvistetaan säännöt, jotka koskevat vastuuta huolellisuusvelvoitteiden rikkomisesta. Direktiivin 2 artiklassa vahvistetaan direktiivin henkilöllinen soveltamisala sekä edellytykset, joiden perusteella jäsenvaltiolla on toimivalta säännellä direktiivin soveltamisalaan kuuluvia asioita.

Direktiivin 3 artiklassa esitetään direktiivissä käytettävät määritelmät. Direktiivin 4 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset noudattavat ihmisoikeuksia ja ympäristöä koskevaa huolellisuusvelvoitetta noudattamalla 5–11 artiklassa lueteltuja vaatimuksia. Direktiivin 5 artiklassa edellytetään jäsenvaltioiden varmistavan, että yritykset sisällyttävät huolellisuusvelvoitteen kaikkiin toimintapolitiikkoihinsa ja että niillä on käytössä huolellisuusvelvoitetta koskeva toimintapolitiikka, jota päivitetään vuosittain. Säännöksessä täsmennetään, että tähän toimintapolitiikkaan olisi sisällyttävä kuvaus lähestymistavasta huolellisuusvelvoitteeseen, käytännesäännöistä, joita yrityksen työntekijöiden ja tytäryritysten on noudatettava, sekä huolellisuusvelvoitteen soveltamiseksi käyttöön otetuista menettelyistä. Direktiivin 6 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvoite varmistaa, että yritykset toteuttavat asianmukaiset toimenpiteet tunnistaakseen toteutuneet tai mahdolliset haitalliset ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset omassa tai tytäryritystensä toiminnassa ja arvoketjuun kuuluvissa vakiintuneissa suorissa tai välillisissä liikesuhteissaan. Direktiivin 7 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset toteuttavat asianmukaiset toimenpiteet 6 artiklan mukaisesti tunnistettujen mahdollisten haittavaikutusten ehkäisemiseksi tai näiden vaikutusten vähentämiseksi riittävällä tavalla, jos ennaltaehkäisy ei ole mahdollista tai edellyttää asteittaista täytäntöönpanoa. Direktiivin 8 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta varmistaa, että yritykset toteuttavat asianmukaisia toimenpiteitä lopettaakseen toteutuneet haitalliset ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset, jotka on tunnistettu tai olisi pitänyt tunnistaa 6 artiklan mukaisesti. Jos vakiintuneissa suorissa tai välillisissä liikesuhteissa tapahtunutta haittavaikutusta ei voida lopettaa, jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset minimoivat tällaisen vaikutuksen laajuuden. 9 artiklassa asetetaan velvoite, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset antavat mahdollisuuden tehdä niille valituksia, kyseessä on oikeutettu huoli toteutuneista tai mahdollisista haitallisista vaikutuksista, myös arvoketjuissa. Yritysten on annettava tämä mahdollisuus henkilöille, joihin haittavaikutus kohdistuu tai joilla on perusteltu syy uskoa, että haittavaikutus voi vaikuttaa heihin. Mahdollisuus on annettava myös ammattiliitoille ja muille työntekijöiden edustajille, jotka edustavat kyseisessä arvoketjussa työskenteleviä henkilöitä, sekä kyseiseen arvoketjuun liittyvillä aloilla toimiville kansalaisjärjestöille. Direktiivin 10 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot edellyttämään, että yritykset arvioivat säännöllisesti omia huolellisuusvelvoitetta koskevia toimenpiteitään varmistaakseen, että haittavaikutukset tunnistetaan asianmukaisesti ja että ennaltaehkäiseviä tai korjaavia toimenpiteitä toteutetaan. Jäsenvaltioiden on myös päätettävä, missä määrin haittavaikutukset on ennaltaehkäisty tai lopetettu tai niiden vaikutukset minimoitu. Direktiivin 11 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta varmistaa, että yritykset, joihin ei sovelleta direktiivin 2013/34/EU raportointivaatimuksia, raportoivat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvista asioista julkaisemalla vuosittaisen selvityksen verkkosivustollaan. Direktiivin 12 artiklassa säädetään komission velvollisuudesta antaa ohjeita ei-sitovista mallisopimuslausekkeista, joilla autetaan yrityksiä noudattamaan 7 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja 8 artiklan 3 kohdan c alakohtaa. Ehdotuksen 13 artiklassa säädetään komission mahdollisuudesta tukea yrityksiä ja jäsenvaltioiden viranomaisia sen suhteen, miten yritysten olisi täytettävä huolellisuusvelvoitteensa, antamalla esimerkiksi tiettyjä aloja tai haittavaikutuksia koskevia ohjeita kuultuaan Euroopan unionin perusoikeusvirastoa, Euroopan ympäristökeskusta ja tarvittaessa sellaisia kansainvälisiä elimiä, joilla on huolellisuusvelvoitetta koskevaa asiantuntemusta. Direktiivin 14 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot ja komissio toteuttavat liitännäistoimenpiteitä, jotka koskevat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia yrityksiä ja maailmanlaajuisiin arvoketjuihin kuuluvia toimijoita, joihin direktiivin velvoitteet vaikuttavat välillisesti. Tällainen tuki voi olla esimerkiksi tähän tarkoitettujen verkkosivustojen, portaalien tai alustojen ylläpitämistä, pk-yrityksille annettavaa taloudellista tukea tai sidosryhmien yhteisaloitteiden helpottamista. Säännöksessä selvennetään lisäksi, että yritykset voivat tukeutua toimialakohtaisiin järjestelmiin ja sidosryhmien yhteisaloitteisiin velvoitteidensa täytäntöönpanossa ja että komissio voi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa antaa ohjeita tällaisten järjestelmien toimivuuden arvioimiseksi. Direktiivin 15 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että tietyt yritykset hyväksyvät suunnitelman, jolla varmistetaan, että yrityksen liiketoimintamalli ja -strategia ovat yhdenmukaisia kestävään talouteen siirtymisen ja ilmaston lämpenemisen rajoittamista 1,5 celsiusasteeseen koskevan tavoitteen kanssa Pariisin sopimuksen mukaisesti. Direktiivin 16 artiklassa asetetaan kolmannen maan lainsäädännön mukaisesti perustetuille yrityksille, jotka kuuluvat direktiivin soveltamisalaan sen 2 artiklan 2 kohdan nojalla, velvollisuus nimetä unioniin valtuutettu edustaja, jolla on tarvittavat valtuudet ja joka vastaanottaa jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta kaikenlaisia kysymyksiä, jotka ovat tarpeen tähän direktiiviin liittyvien säädösten vastaanottamista, noudattamista ja täytäntöönpanoa varten. Direktiivin 17 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille vaatimus nimetä yksi tai useampi kansallinen valvontaviranomainen sen varmistamiseksi, että yritykset noudattavat huolellisuusvelvoitteitaan ja 15 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, ja käyttää kyseisten velvoitteiden täytäntöönpanovaltuuksia 18 artiklan mukaisesti. Direktiivin 18 artiklassa vahvistetaan niiden valvontaviranomaisten asianmukaiset valtuudet ja resurssit, jotka jäsenvaltiot ovat nimenneet suorittamaan valvonta- ja täytäntöönpanotehtäviään. Direktiivin 19 artiklassa asetetun vaatimuksen mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollisilla ja oikeushenkilöillä on oikeus esittää valvontaviranomaisille perusteltuja huolia, jos niillä on objektiivisten olosuhteiden perusteella syytä uskoa, että yritys ei noudata tämän direktiivin nojalla annettuja kansallisia säännöksiä, erityisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa sijaitsee henkilön vakinainen asuinpaikka, sääntömääräinen kotipaikka, työpaikka tai väitetyn rikkomisen tapahtumapaikka. Direktiivin 20 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi. Seuraamusten on oltava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että valvontaviranomaisten päätökset, jotka sisältävät tämän direktiivin säännösten rikkomiseen liittyviä seuraamuksia, julkaistaan. Direktiivin 21 artiklalla perustetaan 16 artiklassa tarkoitettujen kansallisten valvontaviranomaisten edustajista koostuva valvontaviranomaisten eurooppalainen verkosto, jonka tarkoituksena on helpottaa valvontaviranomaisten sääntely-, tutkinta-, seuraamus- ja valvontakäytäntöjen koordinointia ja yhdenmukaistamista sekä tietojen jakamista niiden kesken sekä varmistaa tämä. Direktiivin 22 artiklassa vahvistetun vaatimuksen mukaan jäsenvaltioiden on vahvistettava säännöt, jotka koskevat yrityksen siviilioikeudellista vahinkovastuuta, jos se ei noudata huolellisuusvelvoitteitaan tietyissä olosuhteissa. Siinä säädetään myös jäsenvaltioiden velvollisuudesta varmistaa, että artiklan 1–3 kohdassa säädettyä vastuuta ei kielletä pelkästään sillä perusteella, että tällaisiin vaatimuksiin sovellettava laki ei ole jäsenvaltion laki.

Direktiivin 23 artiklassa vahvistetaan, että direktiivin rikkomisesta ilmoittamiseen ja tällaisesta rikkomisesta ilmoittavien henkilöiden suojeluun sovelletaan unionin oikeuden rikkomisesta ilmoittavien henkilöiden suojelusta 23 päivänä lokakuuta 2019 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä (EU) 2019/1937. Direktiivin 23 artiklassa selvennetään yritysten julkisen tuen ehtoja. Direktiivin 25 artiklassa selvennetään johtajien huolenpitovelvollisuutta. Direktiivin 26 artiklassa säädetään EU:n yritysten johtajien velvollisuudesta perustaa kestävää toimintaa koskevaan huolellisuusvelvoitteeseen liittyvät prosessit ja toimenpiteet ja valvoa niiden täytäntöönpanoa sekä mukauttaa yritysstrategia huolellisuusvelvoitteeseen. Direktiivin 27 artiklalla muutetaan direktiivin (EU) 2019/1937 liitettä. Direktiivin 28 artiklassa vahvistetaan delegoituja säädöksiä koskevat säännöt. Direktiivin 29 artiklassa säädetään direktiivin uudelleentarkastelusta. Direktiivin 30 artikla koskee saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Direktiivin 31 artiklassa vahvistetaan direktiivin voimaantulopäivä. Ehdotuksen 32 artiklassa ilmoitetaan, kenelle direktiivi on osoitettu. Liitteessä olevissa luetteloissa täsmennetään direktiivin kannalta merkitykselliset haitalliset ympäristö- ja ihmisoikeusvaikutukset oikeuksien tai kieltojen rikkomisen kattamiseksi, mukaan lukien kansainväliset ihmisoikeussopimukset (I osan 1 jakso), ihmisoikeuksia ja perusvapauksia koskevat yleissopimukset (I osan 2 jakso) sekä ympäristöalan yleissopimuksiin sisältyvien kansainvälisesti tunnustettujen tavoitteiden ja kieltojen rikkominen (osa II). 2022/0051 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI yritysten kestävää toimintaa koskevasta huolellisuusvelvoitteesta ja direktiivin (EU) 2019/1937 muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 50 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan g alakohdan ja 114 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Unioni perustuu ihmisarvon, vapauden, demokratian, tasa-arvon, oikeusvaltioperiaatteen ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen sellaisina kuin ne on vahvistettu EU:n perusoikeuskirjassa. Unionin toiminnan olisi perustuttava kansainvälisellä tasolla sen oman perustamisen johtoajatuksena oleviin perusarvoihin sekä ihmisoikeuksien yleismaailmallisuuden ja jakamattomuuden sekä Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan periaatteiden ja kansainvälisen oikeuden kunnioittamiseen. Tällaisiin toimiin kuuluu talouden, yhteiskunnan ja ympäristön kestävän kehityksen edistäminen kehittyvissä maissa. (2)Unionin painopisteitä ovat ympäristönsuojelun korkea taso ja ympäristön laadun parantaminen sekä eurooppalaisten perusarvojen edistäminen, kuten Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta annetussa komission tiedonannossa todetaan. Nämä tavoitteet edellyttävät viranomaisten lisäksi myös yksityisten toimijoiden, erityisesti yritysten, osallistumista. (3)Tiedonannossaan ”Vahva sosiaalinen Eurooppa oikeudenmukaisten siirtymien toteuttamiseksi” komissio sitoutui parantamaan Euroopan sosiaalista markkinataloutta oikeudenmukaisen kestävän siirtymän toteuttamiseksi. Tällä direktiivillä vahvistetaan myös Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria, jolla edistetään oikeudenmukaiset työolot ja -ehdot varmistavia oikeuksia. Se kuuluu EU:n politiikkoihin ja strategioihin, jotka liittyvät ihmisarvoisen työn edistämiseen maailmanlaajuisesti, myös globaaleissa arvoketjuissa, kuten ihmisarvoisesta työstä kaikkialla maailmassa annetussa komission tiedonannossa todetaan. (4)Yritysten toiminta kaikilla talouden aloilla on avain unionin kestävyystavoitteiden onnistumiseen, sillä unionin yritykset – erityisesti suuret – ovat riippuvaisia globaaleista arvoketjuista. On myös yritysten edun mukaista suojella ihmisoikeuksia ja ympäristöä erityisesti, kun otetaan huomioon kuluttajien kasvava huoli näistä aiheista. Unionin ja jäsenvaltioiden tasolla on jo useita aloitteita, joilla edistetään arvokeskeistä muutosta tukevia yrityksiä. (5)Vastuullista liiketoimintaa koskevissa nykyisissä kansainvälisissä normeissa täsmennetään, että yritysten olisi suojeltava ihmisoikeuksia, ja esitetään, miten niiden olisi otettava ympäristönsuojelu huomioon kaikissa toimissaan ja arvoketjuissaan. Yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevissa Yhdistyneiden kansakuntien ohjaavissa periaatteissa todetaan yritysten velvollisuus noudattaa ihmisoikeuksia koskevaa huolellisuusvelvoitetta yksilöimällä, ehkäisemällä ja lieventämällä toimintansa haittavaikutuksia ihmisoikeuksiin ja määrittämällä, miten ne puuttuvat näitä vaikutuksiin. Näissä ohjaavissa periaatteissa todetaan, että yritysten olisi vältettävä loukkaamasta ihmisoikeuksia ja puututtava haitallisiin ihmisoikeusvaikutuksiin, joita ne ovat aiheuttaneet tai lisänneet tai jotka liittyvät niiden omiin toimintoihin ja tytäryrityksiin tai suoriin ja välillisiin liikesuhteisiin. (6)Ihmisoikeuksia koskevan huolellisuusvelvoitteen käsitettä täsmennettiin ja kehitettiin edelleen OECD:n toimintaohjeissa monikansallisille yrityksille, joissa huolellisuusvelvoite ulotettiin koskemaan myös ympäristö- ja hallintokysymyksiä. OECD:n vastuullista liiketoimintaa koskevat ohjeet ja alakohtaiset ohjeet ovat kansainvälisesti tunnustettuja kehyksiä, joissa vahvistetaan huolellisuusvelvoitteeseen liittyvät käytännön toimet. Niiden avulla yritykset voivat tunnistaa, miten ne käsittelevät toteutuneita ja mahdollisia vaikutuksia toiminnassaan, arvoketjuissaan ja muissa liikesuhteissaan, sekä ehkäisevät, lieventävät ja selvittävät näitä toimintatapoja. Huolellisuusvelvoitteen käsite sisältyy myös Kansainvälisen työjärjestön (ILO) kolmikantaiseen periaatejulistukseen, joka koskee monikansallisia yrityksiä ja sosiaalipolitiikkaa. (7)Kaikki Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltiot hyväksyivät vuonna 2015 YK:n kestävän kehityksen tavoitteet, joihin sisältyvät kestävän, osallistavan ja kestävän talouskasvun edistämistä koskevat tavoitteet. Unioni on asettanut tavoitteekseen saavuttaa YK:n kestävän kehityksen tavoitteet. Myös yksityinen sektori edistää näiden tavoitteiden saavuttamista. (8)Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen nojalla tehdyissä kansainvälisissä sopimuksissa, joiden osapuolia unioni ja jäsenvaltiot ovat, kuten Pariisin sopimuksessa ja hiljattain tehdyssä Glasgow’n ilmastosopimuksessa, esitetään täsmällisiä keinoja ilmastonmuutoksen torjumiseksi ja maapallon lämpenemisen pitämiseksi 1,5 celsiusasteessa. Kaikilta allekirjoittajaosapuolilta odotetaan erityistoimia, mutta myös yksityisen sektorin ja erityisesti sen investointistrategioiden roolia pidetään keskeisenä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. (9)Unioni on eurooppalaisessa ilmastolaissa sitoutunut myös oikeudellisesti siihen, että siitä tulee ilmastoneutraali vuoteen 2050 mennessä ja että päästöjä vähennetään vähintään 55 prosenttia vuoteen 2030 mennessä. Molemmat sitoumukset edellyttävät, että yritysten muuttavat tuotanto- ja hankintatapojaan. Komission ilmastotavoitesuunnitelmassa vuodelle 2030 esitetään eriasteisia päästövähennyksiä, joita eri talouden aloilta vaaditaan, vaikka kaikilta edellytetään huomattavia vähennyksiä, jotta unionin ilmastotavoitteet voidaan saavuttaa. Suunnitelman mukaan ”yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmien sekä esimerkiksi kestävää rahoitusta koskevien käytäntöjen muutokset saavat myös liikeyritysten omistajat ja johtajat asettamaan kestävyystavoitteet etusijalle strategioissa ja käytännön toimissa”. Vuonna 2019 annetussa Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa koskevassa tiedonannossa todetaan, että kaikkien unionin toimien ja politiikkojen olisi yhdessä autettava unionia menestyksekkäässä ja oikeudenmukaisessa siirtymisessä kohti kestävää tulevaisuutta. Siinä todetaan myös, että kestävyys olisi sisällytettävä EU:n yritysten hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää koskevaan kehykseen. (10)Komission tiedonannossa ”Ilmastokestävä Eurooppa” muotoillaan ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevaa unionin strategiaa. Sen mukaan uusien investointi- ja politiikkapäätösten olisi oltava ilmastotietoon perustuvia ja tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottavia, mikä koskee myös arvoketjuja hallinnoivia suuria yrityksiä. Tämän direktiivin olisi oltava johdonmukainen kyseisen strategian kanssa. Samoin sen olisi noudatettava direktiivin 2013/36/EU muuttamisesta valvontavaltuuksien, seuraamusten, kolmannen maan sivuliikkeiden sekä ympäristöön, yhteiskuntaan ja hyvään hallintotapaan liittyvien riskien osalta annettua komission direktiiviä […] (vakavaraisuusdirektiivi), jossa asetetaan selkeät vaatimukset pankkien hallinnointisäännöille. Niihin kuuluvat myös tiedot ympäristöön, yhteiskuntaan ja hallintotapaan liittyvistä riskeistä yrityksen hallituksen tasolla. (11)Yritysten kestävää hallinnointi- ja ohjausjärjestelmää pidetään yhtenä osatekijänä kiertotalouden toimintasuunnitelmassa, biodiversiteettistrategiassa, Pellolta pöytään -strategiassa, kemikaalistrategiassa, komission tiedonannossa ”Vuoden 2020 uuden teollisuusstrategian päivittäminen: vahvemmat sisämarkkinat Euroopan elpymistä varten”, Teollisuus 5.0 -lähestymistavassa, Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa sekä vuoden 2021 kauppapoliittisessa uudelleentarkastelussa. (12)Tämä direktiivi on ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevan EU:n toimintasuunnitelman 2020–2024 mukainen. Toimintasuunnitelmassa määritellään painopisteeksi edistää aktiivisesti kumppanimaiden pyrkimyksiä panna täytäntöön yritystoimintaa ja ihmisoikeuksia koskevat YK:n ohjaavat periaatteet ja muut asiaa koskevat kansainväliset suuntaviivat kuten OECD:n toimintaohjeet monikansallisille yrityksille muun muassa edistämällä asiaankuuluvia huolellisuusvelvoitetta koskevia normeja. (13)Euroopan parlamentti kehotti 10 päivänä maaliskuuta 2021 antamassaan päätöslauselmassa komissiota ehdottamaan kattavaa yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevia unionin sääntöjä. Ihmisoikeuksia ja ihmisarvoista työtä maailmanlaajuisissa toimitusketjuissa 1 päivänä joulukuuta 2020 annetuissa neuvoston päätelmissä komissiota kehotettiin esittämään ehdotus yritysten kestävää hallinnointia koskevaksi EU:n oikeudelliseksi kehykseksi, joka sisältää monialaiset yrityksiä koskevat huolellisuusvelvoitteet globaaleissa toimitusketjuissa. Euroopan parlamentti kehottaa selventämään johtajien velvollisuuksia myös 2 päivänä joulukuuta 2020 hyväksymässään valiokunta-aloitteisessa mietinnössä yritysten kestävästä hallinto- ja ohjausjärjestelmästä. Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto ja komissio ovat sitoutuneet EU:n lainsäädännön painopisteistä vuonna 2022 antamassaan yhteisessä julistuksessa saamaan aikaan tuloksia ihmisten hyväksi toimivan talouden suhteen ja parantamaan yritysten kestävää hallinnointia koskevaa sääntelykehystä. (14)Tällä direktiivillä pyritään varmistamaan, että sisämarkkinoilla toimivat yritykset edistävät kestävää kehitystä ja talouksien ja yhteiskuntien kestävyyteen siirtymistä tunnistamisen, ehkäisemisen ja lieventämisen kautta, ja lopettavat näin tai minimoivat yritysten omiin toimintoihin, tytäryrityksiin ja arvoketjuihin liittyvät mahdolliset tai tosiasialliset haitalliset ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset. (15)Yritysten olisi toteutettava asianmukaiset toimet laatiakseen ja suorittaakseen huolellisuusvelvoitetta koskevat toimenpiteet omien toimintojensa, tytäryritystensä suorien ja välillisten vakiintuneiden liikesuhteidensa osalta kaikkialla arvoketjuissaan tämän direktiivin säännösten mukaisesti. Tässä direktiivissä ei pitäisi vaatia yrityksiä takaamaan kaikissa olosuhteissa, ettei haitallisia vaikutuksia koskaan esiinny tai että ne lopetetaan. Esimerkiksi liikesuhteissa, joissa haitallinen vaikutus johtuu valtion toimenpiteestä, yritys ei ehkä kykene saavuttamaan tällaisia tuloksia. Sen vuoksi tämän direktiivin pääasiallisten velvoitteiden olisi oltava ”keinoja koskevia velvoitteita”. Yrityksen olisi toteutettava asianmukaiset toimenpiteet, joiden voidaan kohtuudella olettaa johtavan haitallisten vaikutusten ennaltaehkäisyyn tai minimoimiseen kyseisen tapauksen olosuhteissa. Olisi otettava huomioon erityispiirteet yrityksen arvoketjussa, toimialalla tai maantieteellisellä alueella, jolla sen arvoketjukumppanit toimivat, yrityksen valta vaikuttaa suoriin ja välillisiin liikesuhteisiinsa sekä se, voiko yritys lisätä vaikutusvaltaansa. (16)Tässä direktiivissä säädetyn huolellisuusvelvoitteeseen liittyvän prosessin olisi katettava vastuullista liiketoimintaa koskevissa OECD:n ohjeissa määritellyt kuusi vaihetta, joihin sisältyy yritysten huolellisuusvelvoitetta koskevia toimenpiteitä haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten tunnistamiseksi ja niihin puuttumiseksi. Tämä sisältää seuraavat vaiheet: 1) huolellisuusvelvoitteen sisällyttäminen toimintapolitiikkoihin ja johtamisjärjestelmiin, 2) haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten tunnistaminen ja arviointi, 3) tosiasiallisten ja mahdollisten haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten ehkäiseminen, lopettaminen tai minimoiminen, 4) toimenpiteiden tehokkuuden arviointi, 5) tiedottaminen ja 6) korjausmahdollisuuksien tarjoaminen. (17)Haitallisia ihmisoikeus- ja ympäristövaikutuksia esiintyy yritysten omissa toiminnoissa, tytäryrityksissä, tuotteissa ja niiden arvoketjuissa erityisesti raaka-aineiden hankinnassa, valmistuksessa sekä tuotteiden tai jätteiden loppukäsittelyssä. Jotta huolellisuusvelvoitteella olisi merkitystä, sen olisi katettava haitalliset ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset, joita aiheutuu tuotteiden tuotannon, käytön ja hävittämisen tai palvelujen tarjoamisen elinkaaren aikana omissa toiminnoissa, tytäryrityksissä ja arvoketjuissa.

(18)Arvoketjun olisi katettava yrityksen tuotteiden tuotantoon tai palvelujen tarjoamiseen liittyvä toiminta, mukaan lukien tuotteen tai palvelun kehittäminen ja tuotteen käyttö ja käytöstä poistaminen sekä yrityksen vakiintuneiden liikesuhteiden tähän liittyvä toiminta. Siihen olisi kuuluttava tuotantoketjun alkupään vakiintuneet suorat ja välilliset liikesuhteet, jotka liittyvät raaka-aineiden, tuotteiden tai tuotteiden osien suunnitteluun, louhintaan, valmistukseen, kuljettamiseen, varastointiin ja toimittamiseen tai sellaisten palvelujen tarjoamiseen yritykselle, jotka ovat tarpeen yrityksen toiminnan harjoittamiseksi. Samoin siihen olisi kuuluttava tuotantoketjun loppupään liikesuhteet, myös suorat ja välilliset liikesuhteet, jotka liittyvät tuotteiden, tuotteiden osien tai palvelujen käyttämiseen tai vastaanottamiseen yritykseltä tuotteen käyttöiän loppuun asti, mukaan lukien esimerkiksi tuotteen jakelu vähittäiskauppiaille, tuotteen kuljetus ja varastointi, tuotteen purkaminen, kierrätys, kompostointi tai kaatopaikalle vieminen. (19)Kun on kyse säännellyistä rahoitusalan yrityksistä, jotka tarjoavat lainoja, luottoa tai muita rahoituspalveluja, tällaisten palvelujen tarjoamisen ”arvoketju” olisi rajattava kyseisiä palveluja saavien asiakkaiden ja niiden kyseiseen sopimukseen liittyvien tytäryritysten toimintaan. Arvoketjun osaksi ei pitäisi katsoa kotitalouksia ja luonnollisia henkilöitä edustavia asiakkaita, jotka eivät toimi ammattimaisesti tai joilla ei ole liiketoimintaa, eikä pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Sen ei pitäisi kattaa kyseisen asiakkaan arvoketjuun kuuluvien yritysten tai muiden oikeushenkilöiden toimintaa. (20)Jotta yritykset voisivat tunnistaa asianmukaisesti arvoketjunsa haittavaikutukset ja jotta niiden olisi mahdollista käyttää asianmukaista vipuvaikutusta, huolellisuusvelvoitteet olisi tässä direktiivissä rajattava vakiintuneisiin liikesuhteisiin. Tässä direktiivissä vakiintuneilla liikesuhteilla olisi tarkoitettava sellaisia suoria ja välillisiä liikesuhteita, jotka ovat tai joiden odotetaan vahvuutensa tai kestonsa vuoksi olevan pysyviä ja jotka eivät ole vain vähäpätöinen tai liitännäinen osa arvoketjussa. Liikesuhteiden ”vakiintuneisuutta” olisi arvioitava uudelleen säännöllisin väliajoin ja vähintään 12 kuukauden välein. Jos yrityksellä on suora liikesuhde, kaikkia siihen liittyviä välillisiä liikesuhteita olisi myös pidettävä vakiintuneina kyseisen yrityksen osalta. (21)Tämän direktiivin mukaan EU:n yrityksiltä, joilla on keskimäärin yli 500 työntekijää ja joiden maailmanlaajuinen nettoliikevaihto on yli 150 miljoonaa euroa viimeistä tilivuotta edeltävänä tilivuotena, olisi edellytettävä huolellisuusvelvoitteen noudattamista. Kun on kyse yrityksistä, jotka eivät täytä näitä edellytyksiä mutta joilla oli viimeistä tilivuotta edeltävänä tilivuotena keskimäärin yli 250 työntekijää ja joiden maailmanlaajuinen nettoliikevaihto oli yli 40 miljoonaa euroa ja jotka toimivat yhdellä tai useammalla suurivaikutuksisella alalla, huolellisuusvelvoitetta olisi sovellettava kahden vuoden ajan tämän direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetetun määräajan päättymisestä, jotta voidaan säätää pidemmästä sopeutumisajasta. Jotta voidaan varmistaa, että rasite on oikeasuhteinen, tällaisilla suurivaikutuksisilla aloilla toimivia yrityksiä olisi vaadittava noudattamaan kohdennetumpaa huolellisuusvelvoitetta, jolla keskitytään vakaviin haittavaikutuksiin. Vuokratyöntekijät, myös direktiivin 96/71/EY, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2018/957, 1 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti lähetetyt vuokratyöntekijät olisi otettava mukaan laskettaessa vuokratyöntekijöitä käyttävän yrityksen työntekijöiden lukumäärää. Direktiivin 96/71/EY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä (EU) 2018/957, 1 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdan mukaiset lähetetyt työntekijät olisi otettava mukaan ainoastaan laskettaessa lähettävän yrityksen työntekijöiden lukumäärää. (22)Jotta voidaan ottaa huomioon kansainvälisen toimien ensisijaiset alat, joilla pyritään puuttumaan ihmisoikeus- ja ympäristökysymyksiin, tämän direktiivin soveltamiseksi suurivaikutuksisten alojen valinnan olisi perustuttava OECD:n nykyisiin alakohtaisiin huolellisuusvelvoitetta koskeviin ohjeisiin. Seuraavia aloja olisi pidettävä tässä direktiivissä suurivaikutuksisina: tekstiilien, nahan ja niihin liittyvien tuotteiden (myös jalkineiden) valmistus sekä tekstiilien, vaatteiden ja jalkineiden tukkukauppa; maatalous, metsätalous, kalastus (myös vesiviljely), elintarvikkeiden valmistus ja maatalouden raaka-aineiden, elävien eläinten, puun, elintarvikkeiden ja juomien tukkukauppa; kaivannaisteollisuus toimintapaikasta riippumatta (mukaan lukien raakaöljy, maakaasu, kivihiili, ruskohiili, metallit ja metallimalmit sekä kaikki muut ei-metalliset mineraalit ja louhintatuotteet), perusmetallituotteiden, muiden ei-metallisten mineraalituotteiden ja metallituotteiden valmistus (lukuun ottamatta koneita ja laitteita) sekä mineraalivarojen ja mineraaleista valmistettavien perus- ja välituotteiden (mukaan lukien metallit ja metallimalmit, rakennusmateriaalit, polttoaineet, kemikaalit ja muut välituotteet) tukkukauppa. Vaikka rahoitusala kuuluukin OECD:n alakohtaisten ohjeiden piiriin, sen ei sen erityispiirteiden, erityisesti arvoketjun ja tarjottavien palvelujen vuoksi, pitäisi kuulua tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluviin suurimerkityksisiin aloihin. Samalla olisi varmistettava, että alan toteutuneisiin ja mahdollisiin haittavaikutuksiin puututaan laajemmin, sisällyttämällä soveltamisalaan myös erittäin suuret yritykset, jotka ovat säänneltyjä rahoitusalan yrityksiä, vaikka niillä ei olisikaan oikeudellista muotoa, johon liittyy rajoitettu vastuu. (23)Jotta direktiivillä voitaisiin kaikilta osin saavuttaa tavoitteet, jotka koskevat ihmisoikeuksien puolustamista ja haitallisia ympäristövaikutuksia yritysten toiminnan, tytäryritysten ja arvoketjujen osalta, sen olisi katettava myös kolmansien maiden yritykset, joilla on merkittävää toimintaa EU:ssa. Direktiiviä olisi erityisesti sovellettava sellaisiin kolmansien maiden yrityksiin, joiden nettoliikevaihto unionissa oli vähintään 150 miljoonaa euroa viimeistä tilivuotta edeltävänä tilivuotena tai joiden nettoliikevaihto oli yli 40 miljoonaa euroa mutta alle 150 miljoonaa euroa viimeistä tilivuotta edeltävänä tilivuotena yhdellä tai useammalla suurimerkityksisellä alalla kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetetun määräajan päättymisestä. (24)Kun määritellään soveltamisalaa suhteessa EU:n ulkopuolisiin yrityksiin, olisi valittava kuvattu liikevaihtoa koskeva edellytys, sillä tämä luo alueellisen yhteyden kolmansien maiden yritysten ja unionin alueen välille. Liikevaihto osoittaa vaikutukset, joita kyseisten yritysten toiminnalla voi olla sisämarkkinoihin. Kansainvälisen oikeuden mukaisesti tällaiset vaikutukset ovat perusteluna sille, että unionin oikeutta sovelletaan kolmansien maiden yrityksiin. Jotta voitaisiin varmistaa, että kyseisiltä yrityksiltä yksilöidään asianmukainen liikevaihto, olisi käytettävä direktiivissä (EU) 2013/34, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä (EU) 2021/2101, säädettyjä EU:n ulkopuolisten yritysten nettoliikevaihdon laskentamenetelmiä. Tämän direktiivin tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi työntekijöiden raja-arvoa ei puolestaan pitäisi soveltaa määritettäessä, mitkä kolmansien maiden yritykset kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, koska tässä direktiivissä tarkoitettu työntekijöiden käsite perustuu unionin oikeuteen, eikä sitä voida helposti saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä unionin ulkopuolella. Jos kolmansien maiden yritysten työntekijöiden määrittämiseksi ei ole olemassa selkeää ja johdonmukaista menetelmää, myöskään tilinpäätössäännöstöissä, tällainen työntekijöitä koskeva raja-arvo aiheuttaisi oikeudellista epävarmuutta ja valvontaviranomaisten olisi vaikea soveltaa sitä. Liikevaihdon määritelmän olisi perustuttava direktiiviin 2013/34/EU, jossa unionin ulkopuolisten yritysten nettoliikevaihdon laskentamenetelmät on jo vahvistettu, koska liikevaihdon ja tulojen määritelmät ovat samanlaiset myös kansainvälisissä tilinpäätössäännöstöissä. Jotta voidaan varmistaa, että valvontaviranomainen tietää, mitkä kolmannen maan yritykset tuottavat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan vaaditun liikevaihdon unionissa, tässä direktiivissä olisi edellytettävä, että yrityksen kuulumisesta tämän direktiivin soveltamisalaan on ilmoitettava sen jäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jossa kolmannen maan yrityksen valtuutetulla edustajalla on kotipaikka tai johon se on sijoittautunut, ja jos tämä ei ole sama, sen jäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jossa yritys on tuottanut suurimman osan nettoliikevaihdostaan unionissa viimeistä tilivuotta edeltävänä tilivuotena. (25)Jotta kestävyyteen siirtymistä voitaisiin edistää mielekkäällä tavalla, tämän direktiivin mukaista huolellisuusvelvoitetta olisi sovellettava suojeltaviin henkilöihin kohdistuviin haitallisiin ihmisoikeusvaikutuksiin, jotka johtuvat jonkin tämän direktiivin liitteessä luetelluissa kansainvälisissä yleissopimuksissa vahvistetun oikeuden ja kiellon rikkomisesta. Ihmisoikeuksien kattavuuden varmistamiseksi sellaisen kiellon tai oikeuden rikkomisen, jota ei ole nimenomaisesti mainittu kyseisessä liitteessä ja joka suoraan vahingoittaa kyseisissä yleissopimuksissa suojattua oikeudellista etua, olisi myös katsottava tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvaksi haitalliseksi ihmisoikeusvaikutukseksi edellyttäen, että kyseinen yritys olisi voinut kohtuudella todeta tällaisen vahingoittamisen riskin ja toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet tämän direktiivin mukaisten huolellisuusvelvoitteiden noudattamiseksi, kun otetaan huomioon kaikki sen toimintaan liittyvät merkitykselliset olosuhteet, kuten toimiala ja toimintaympäristö. Huolellisuusvelvoitteen piiriin olisi otettava lisäksi haitalliset ympäristövaikutukset, jotka johtuvat jonkin tämän direktiivin liitteessä luetellun kansainvälisten ympäristösopimusten mukaisen kiellon ja velvoitteen rikkomisesta. (26)Yrityksillä on käytettävissään ohjeistusta, joka osoittaa, miten niiden toiminta voi vaikuttaa ihmisoikeuksiin ja minkälainen yritysten toiminta on kielletty kansainvälisesti tunnustettujen ihmisoikeuksien mukaisesti. Tällaisia ohjeita sisältyy esimerkiksi YK:n ohjaavien periaatteiden raportointikehykseen ja YK:n ohjaavien periaatteiden tulkintaohjeeseen. Komission olisi voitava antaa asiaa koskevien kansainvälisten suuntaviivojen ja standardien avulla lisäohjeita, jotka auttavat yrityksiä käytännössä. (27)Jotta tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat yritykset voisivat noudattaa asianmukaista ihmisoikeuksia ja ympäristöä koskevaa huolellisuusvelvoitetta toiminnassaan, tytäryrityksissään ja arvoketjuissaan, niiden olisi sisällytettävä huolellisuusvelvoite toimintapolitiikkoihinsa, tunnistettava mahdollisten tai toteutuneiden haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten laajuus, ehkäistävä ja lievennettävä niitä sekä lopetettava ja minimoitava ne, perustettava valitusmenettely ja pidettävä sitä yllä, seurattava toteutettujen toimenpiteiden tehokkuutta tässä direktiivissä vahvistettujen vaatimusten mukaisesti ja tiedotettava julkisesti huolellisuusvelvoitteestaan. Jotta voidaan saada aikaan selkeyttä yrityksille, tässä direktiivissä olisi erotettava toisistaan erityisesti mahdollisten haittavaikutusten ehkäisemistä ja lieventämistä koskevat toimet sekä niiden lopettamista – tai jos tämä ei ole mahdollista – toteutuneiden haittavaikutusten minimointia koskevat toimet. (28)Yritysten olisi sisällytettävä huolellisuusvelvoite kaikkiin toimintapolitiikkoihinsa ja otettava käyttöön huolellisuustavoitetta koskeva toimintapolitiikka sen varmistamiseksi, että huolellisuusvelvoite on osa yritysten toimintaperiaatteita asiaa koskevan kansainvälisen kehyksen mukaisesti. Huolellisuusvelvoitetta koskevaan toimintapolitiikkaan olisi sisällyttävä kuvaus yrityksen lähestymistavasta huolellisuusvelvoitteeseen, myös pitkällä aikavälillä, sekä käytännesäännöt eli säännöt ja periaatteet, joita yrityksen työntekijöiden ja tytäryritysten on noudatettava, sekä kuvaus huolellisuusvelvoitteen soveltamiseksi käyttöön otetuista prosesseista, mukaan lukien toimenpiteet, joilla käytännesääntöjen noudattaminen todennetaan ja käytännesääntöjen soveltaminen ulotetaan vakiintuneisiin liikesuhteisiin. Käytännesääntöjä olisi sovellettava kaikkiin asiaan liittyviin yrityksen toimintoihin ja toimintoihin, myös hankinta- ja ostopäätöksiin. Yritysten olisi myös saatettava huolellisuusvelvoitetta koskeva toimintapolitiikkansa ajan tasalle vuosittain. (29)Yritysten on huolellisuusvelvoitteiden noudattamiseksi toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä haittavaikutusten tunnistamiseksi, ehkäisemiseksi ja lopettamiseksi. ’Asianmukaisella toimenpiteellä’ olisi tarkoitettava toimenpidettä, jolla voidaan saavuttaa huolellisuusvelvoitteen tavoitteet, jotka ovat oikeassa suhteessa haittavaikutuksen vakavuuteen ja todennäköisyyteen ja jotka ovat kohtuudella yrityksen käytettävissä, ottaen huomioon kunkin tapauksen olosuhteet, mukaan lukien talouden alan ja kunkin liikesuhteen ominaispiirteet ja yrityksen vaikutusvalta niihin, sekä tarve pitää asiat tärkeysjärjestyksessä. Kansainvälisten kehysten mukaisesti yrityksen liikesuhdetta koskevaan vaikutusvaltaan olisi sisällyttävä yhtäältä yrityksen kyky vakuuttaa liikesuhde toteuttamaan toimia haittavaikutusten lopettamiseksi tai ehkäisemiseksi (esimerkiksi omistajuuden tai tosiasiallisen valvonnan, markkinavoimien ja esivalintavaatimusten kautta tai kytkemällä liiketoiminnan kannustimet ihmisoikeuksien ja ympäristönsuojelun tasoon jne.) ja toisaalta sen vaikutusvallan tai vipuvaikutuksen aste, jota yritys voi kohtuudella käyttää esimerkiksi tekemällä yhteistyötä kyseisen liikekumppanin kanssa tai toimimalla toisen yrityksen kanssa, joka on liikesuhteen välitön liikekumppani ja johon liittyy kielteisiä vaikutuksia. (30)Tässä direktiivissä säädettyjen huolellisuusvelvoitteiden mukaisesti yrityksen olisi tunnistettava toteutuneet tai mahdolliset haitalliset ihmisoikeus- ja ympäristövaikutukset. Jotta haittavaikutukset voidaan tunnistaa kattavasti, tällaisen tunnistamisen olisi perustuttava määrällisiin ja laadullisiin tietoihin. Esimerkiksi haitallisten ympäristövaikutusten osalta yrityksen olisi saatava tietoa perusolosuhteista arvoketjujen korkeamman riskin tuotantopaikoissa tai -laitoksissa. Haittavaikutusten tunnistamiseen olisi sisällyttävä ihmisoikeuksien ja ympäristötilanteen arviointi dynaamisesti ja säännöllisin väliajoin: ennen uutta toimintaa tai suhdetta, ennen merkittäviä päätöksiä tai muutoksia toiminnassa; vastauksena tai ennakointina toimintaympäristön muutoksiin sekä säännöllisesti vähintään 12 kuukauden välein koko toiminnan tai suhteen keston ajan. Lainoja, luottoa tai muita rahoituspalveluja tarjoavien säänneltyjen rahoitusalan yritysten olisi tunnistettava haittavaikutukset vasta sopimuksen alussa. Haittavaikutuksia tunnistaessaan yritysten olisi myös tunnistettava ja arvioitava liikesuhteen liiketoimintamallin ja -strategioiden vaikutukset, mukaan lukien kaupankäynti-, hankinta- ja hinnoittelukäytännöt. Jos yritys ei voi ehkäistä, lopettaa tai minimoida kaikkia haitallisia vaikutuksiaan samanaikaisesti, sen olisi voitava priorisoida toimensa edellyttäen, että se toteuttaa yrityksen kohtuudella käytettävissä olevat toimenpiteet, erityisolosuhteet huomioon ottaen. (31)Jotta voitaisiin välttää aiheuttamasta kohtuutonta rasitetta pienemmille yrityksille, jotka toimivat tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla suurivaikutuksisilla aloilla, kyseiset yritykset olisi velvoitettava ainoastaan yksilöimään ne toteutuneet tai mahdolliset vakavat haittavaikutukset, jotka ovat merkityksellisiä kyseisen alan kannalta. (32)Kansainvälisten normien mukaisesti haittavaikutusten ennaltaehkäisyssä ja lieventämisessä sekä lopettamisessa ja minimoinnissa olisi otettava huomioon niiden henkilöiden edut, joihin vaikutukset kohdistuvat. Jotta yhteistyötä voidaan jatkaa arvoketjukumppanin kanssa liikesuhteiden lopettamisen (katkaisemisen) ja mahdollisesti haittavaikutusten pahenemisen sijaan, tällä direktiivillä olisi varmistettava, että liikesuhteiden katkaiseminen on lapsityövoiman käyttöä koskevan unionin nollatoleranssipolitiikan mukaisesti viimeinen keino. Jos lopetetaan liikesuhde, jossa on havaittu lapsityövoimaa, lapsi voi altistua vielä vakavammille ihmisoikeusvaikutuksille. Tämä olisi näin ollen otettava huomioon päätettäessä asianmukaisista toimista. (33)Jos yritys havaitsee mahdollisia haitallisia ihmisoikeus- tai ympäristövaikutuksia, sen olisi tässä direktiivissä säädettyjen huolellisuusvelvoitteiden mukaisesti toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä niiden ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi riittävästi. Jotta yritykset saisivat oikeudellista selkeyttä ja varmuutta, tässä direktiivissä olisi vahvistettava toimet, joita yritysten olisi odotettava toteuttavan mahdollisten haittavaikutusten ehkäisemiseksi ja lieventämiseksi tarvittaessa olosuhteista riippuen. (34)Tämän direktiivin mukaisen ennaltaehkäisy- ja lieventämisvelvoitteen noudattamiseksi yrityksiä olisi tarvittaessa vaadittava toteuttamaan seuraavat toimet. Koska ennaltaehkäisevät toimet ovat monimutkaisia, yritysten olisi tarvittaessa laadittava ja pantava täytäntöön ennaltaehkäisyä koskeva toimintasuunnitelma. Yritysten olisi pyrittävä saamaan sellaiselta suoralta liikekumppaniltaan sopimukseen perustuvat vakuudet siitä, että se varmistaa käytännesääntöjen ja tarvittaessa ennaltaehkäisyä koskevan toimintasuunnitelman noudattamisen, myös pyrkimällä saamaan vastaavat sopimukseen perustuvat vakuudet omilta kumppaneiltaan siltä osin kuin niiden toiminta on osa yritysten arvoketjua. Sopimukseen perustuviin vakuuksiin olisi liitettävä asianmukaiset toimenpiteet vaatimusten noudattamisen todentamiseksi. Jotta voidaan varmistaa, että toteutuneet ja mahdolliset haittavaikutukset ehkäistään kattavasti, yritysten olisi myös tehtävä investointeja, joiden tarkoituksena on haittavaikutusten ehkäiseminen, tarjoamaan kohdennettua ja oikeasuhteista tukea pk-yritykselle, jonka kanssa niillä on vakiintunut liikesuhde. Tämä voi olla rahoitusta esimerkiksi suoran rahoituksen, matalakorkoisten lainojen, raaka-aineiden hankintaa koskevien takuiden ja rahoituksen saamisessa avustamisen muodossa. Niitä voidaan auttaa myös käytännesääntöjen tai ennaltaehkäisyä koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa tai antaa teknistä ohjausta esimerkiksi koulutuksen, johtamisjärjestelmien päivittämisen ja muiden yritysten kanssa tehtävän yhteistyön muodossa. (35)Jotta voidaan ottaa huomioon kaikki yrityksen vaihtoehdot tapauksissa, joissa mahdollisia vaikutuksia ei voida käsitellä kuvattujen ennaltaehkäisy- tai minimointitoimenpiteiden avulla, tässä direktiivissä olisi myös mainittava yrityksen mahdollisuus pyrkiä tekemään sopimus välillisen liikekumppanin kanssa yrityksen käytännesääntöjen tai ennaltaehkäisyä koskevan toimintasuunnitelman noudattamiseksi ja toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä sen todentamiseksi, että välillinen liikesuhde on sopimuksen mukainen. (36)Jotta voidaan varmistaa, että mahdollisten haittavaikutusten ehkäiseminen ja lieventäminen on tehokasta, yritysten olisi asetettava etusijalle arvoketjun liikesuhteiden jatkuminen sen sijaan, että ne lopettaisivat liikesuhteen viimeisenä keinona sen jälkeen, kun ne ovat yrittäneet ennaltaehkäistä ja lieventää mahdollisia haittavaikutuksia siinä onnistumatta. Direktiivissä olisi kuitenkin mainittava myös, niiden tapausten osalta, joissa kuvattujen ehkäisevien tai lieventävien toimenpiteiden avulla ei voida puuttua mahdollisiin haittavaikutuksiin, yritysten velvollisuus olla aloittamatta uusia suhteita tai laajentamatta olemassa olevia suhteitaan kyseisen kumppanin kanssa ja, jos niiden välisiin suhteisiin sovellettava laki antaa siihen mahdollisuuden, keskeyttää väliaikaisesti kauppasuhteet kyseisen kumppanin kanssa siten, että samalla jatketaan ennaltaehkäisy- ja minimointitoimia, jos voidaan kohtuudella odottaa, että nämä pyrkimykset onnistuvat lyhyellä aikavälillä, tai lopettaa liikesuhde kyseisen toiminnan osalta, jos mahdollinen haittavaikutus on vakava. Jotta yritykset voivat toteuttaa tämän velvoitteen, jäsenvaltioiden olisi säädettävä mahdollisuudesta lopettaa liikesuhde niiden lainsäädännön piiriin kuuluvissa sopimuksissa. On mahdollista, että haittavaikutusten ehkäiseminen välillisissä liikesuhteissa edellyttää yhteistyötä toisen yrityksen kanssa, esimerkiksi sellaisen yrityksen kanssa, jolla on suora sopimussuhde tavarantoimittajan kanssa. Joissakin tapauksissa tällainen yhteistyö voisi olla ainoa realistinen tapa ehkäistä haittavaikutuksia erityisesti silloin, kun välillisen liikesuhteen osapuoli ei ole valmis tekemään sopimusta yrityksen kanssa. Tällöin yrityksen olisi tehtävä yhteistyötä sellaisen toimijan kanssa, joka voi tehokkaimmin ehkäistä tai lieventää haittavaikutuksia välillisessä liikesuhteessa siten, että kilpailulainsäädäntöä noudatetaan. (37)Suorissa ja välillisissä liikesuhteissa toimialan yhteistyö, toimialajärjestelmät ja useita sidosryhmiä käsittävät aloitteet voivat auttaa luomaan lisävaikutusta haitallisten vaikutusten tunnistamiseen, lieventämiseen ja ehkäisemiseen. Siksi yritysten olisi voitava tukeutua tällaisiin aloitteisiin tässä direktiivissä vahvistettujen huolellisuusvelvoitteidensa täytäntöönpanossa siinä määrin kuin tällaiset järjestelmät ja aloitteet soveltuvat kyseisten velvoitteiden täyttämisen tukemiseen. Yritykset voisivat arvioida omasta aloitteestaan näiden järjestelmien ja aloitteiden yhdenmukaistamista tämän direktiivin mukaisten velvoitteiden kanssa. Jotta voidaan varmistaa, että tällaisista aloitteista saadaan täydet tiedot, direktiivissä olisi myös viitattava komission ja jäsenvaltioiden mahdollisuuteen helpottaa tiedon levittämistä tällaisista järjestelmistä tai aloitteista ja niiden tuloksista. Komissio voi yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa antaa ohjeita alan toimialakohtaisten järjestelmien ja sidosryhmien yhteisaloitteiden toimivuuden arvioimiseksi.

(38)Tässä direktiivissä säädettyjen huolellisuusvelvoitteiden mukaisesti, jos yritys havaitsee toteutuneita haitallisia ihmisoikeus- tai ympäristövaikutuksia, sen olisi toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä niiden lopettamiseksi. Voidaan olettaa, että yritys pystyy lopettamaan tosiasiallisesti haitalliset vaikutukset omassa toiminnassaan ja tytäryhtiöissään. On kuitenkin selvennettävä, että vakiintuneissa liikesuhteissa, joissa haitallisia vaikutuksia ei voida lopettaa, yritysten olisi minimoitava tällaisten vaikutusten laajuus. Haitallisten vaikutusten laajuuden minimoinnissa olisi edellytettävä lopputulosta, joka on mahdollisimman lähellä haittavaikutusten lopettamista. Oikeudellisen selkeyden ja oikeusvarmuuden varmistamiseksi yrityksille tässä direktiivissä olisi määriteltävä, mitä toimia yrityksiltä olisi edellytettävä tosiasiallisesti haitallisten ihmisoikeus- ja ympäristövaikutusten lopettamiseksi ja niiden laajuuden minimoimiseksi tarpeen mukaan olosuhteista riippuen. (39)Tämän direktiivin mukaisen tosiasiallisten haitallisten vaikutusten lopettamista ja niiden laajuuden minimoimista