Voimassa olevien sääntöjen lujittamisen lisäksi EU:ssa on laajennettava hallinnollista yhteistyötä uusille aloille, jotta voidaan vastata talouden digitalisoitumisen asettamiin haasteisiin sekä auttaa verohallintoja keräämään veroja paremmin ja tehokkaammin ja pysymään kehityksen vauhdissa. Digitaalisen alustatalouden ominaispiirteiden vuoksi veroviranomaisten on erittäin vaikea jäljittää ja havaita verotettavia tapahtumia. Ongelma pahenee erityisesti silloin, kun tällaiset liiketoimet toteutetaan toiselle lainkäyttöalueelle sijoittautuneiden digitaalisten alustojen operaattoreiden kautta. Kun myyjät jättävät ilmoittamatta palvelujen tarjoamisesta tai tavaroiden myynnistä digitaalisten alustojen kautta ansaitsemiaan tuloja, jäsenvaltiot eivät saa niistä verotuloja. Lisäksi myyjät saavat tällä tavalla edun verrattuna niihin, jotka eivät toimi digitaalisilla alustoilla. Jos tähän sääntelyvajeeseen ei puututa, oikeudenmukaista verotusta koskeva tavoite saattaa jäädä saavuttamatta.

Tämän perusteella on selvästikin tarpeen parantaa tietojenvaihdon ja hallinnollisen yhteistyön nykyisiä puitteita EU:ssa. Toimikautensa alussa komission puheenjohtaja korosti tarvetta tutkia, miten kansallisten viranomaisten välistä yhteistyötä voitaisiin parantaa. Tietojenvaihdon ja hallinnollisen yhteistyön parantaminen EU:ssa on keskeisessä asemassa.

EU on viime vuosina keskittynyt torjumaan veropetoksia, verovilppiä ja veronkiertoa ja lisäämään avoimuutta. Vaikka erityisesti tietojenvaihdon alalla on tehty merkittäviä parannuksia, hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla 15 päivänä helmikuuta 2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/16/EU soveltamisen arviointi osoitti, että parantamisen varaa on kaikissa tietojenvaihdon ja hallinnollisen yhteistyön muotoja koskevissa nykyisissä säännöksissä. Kehyksen ongelmallisimpia osatekijöitä olivat erityisesti ennalta arvioidun olennaisuuden käsite ja verovelvollisten ryhmää koskevat tietopyynnöt, koska ne olivat epäselviä.

Covid-19-pandemia lisää tarvetta suojella julkista taloutta ja rajoittaa pandemian sosioekonomisia seurauksia. Jäsenvaltiot tarvitsevat riittävästi verotuloja rahoittaakseen ponnistelunsa covid-19-pandemian vastaisten toimenpiteiden kielteisten taloudellisten vaikutusten hillitsemiseksi. Samalla on varmistettava, että heikoimmassa asemassa olevat ryhmät eivät joudu kantamaan tulojen keräämisestä johtuvaa taakkaa. Verotuksen oikeudenmukaisuuden varmistaminen torjumalla veropetoksia, verovilppiä ja veronkiertoa on nyt tärkeämpää kuin koskaan aiemmin. Hallinnollisen yhteistyön ja tietojenvaihdon vahvistaminen on ratkaisevan tärkeää veronkierron ja verovilpin torjumiseksi unionissa. Kuten komission tiedonannossa Euroopan h-hetki: korjaamalla ja kehittämällä parempaa seuraavalle sukupolvelle korostetaan: varmistaakseen, että solidaarisuus ja oikeudenmukaisuus ovat elpymisen keskiössä, komissio tehostaa veropetosten ja muiden vilpillisten käytäntöjen torjuntaa. Tämä auttaa jäsenvaltioita saamaan verotuloja, joita tarvitaan kriisin tuomiin suuriin haasteisiin vastaamiseksi.

Oikeudenmukainen verotus on yksi Euroopan sosiaalisen markkinatalouden kulmakivistä ja yksi keskeisistä pilareista ”ihmisten hyväksi toimivaa taloutta” koskevassa komission sitoumuksessa. Oikeudenmukainen verotus edistää sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja tasapuolisia toimintaedellytyksiä EU:ssa. Oikeudenmukaisen verojärjestelmän olisi perustuttava verosääntöihin, joilla varmistetaan, että kaikki maksavat oman osuutensa. Samalla sääntöjen noudattamisen olisi oltava helppoa veronmaksajille, niin yrityksille kuin kansalaisillekin. Oikeudenmukainen ja tehokas verotus on ratkaisevan tärkeää, jotta voidaan turvata riittävien tulojen kertyminen niitä julkisia investointeja varten, jotka kohdistuvat ihmisiin ja infrastruktuuriin, ja luoda sisämarkkinoilla liiketoimintaympäristö, jossa innovatiiviset yritykset voivat menestyä.

Lisäksi digitaalisten alustojen lisääntynyt käyttö palvelujen tarjoamiseen ja tavaroiden myyntiin on johtanut myyjien epäjohdonmukaisiin veroilmoituksiin, mikä aiheuttaa suuren verovilpin riskin. Vaikka muutamat jäsenvaltiot ovat asettaneet raportointivelvoitteen kansallisessa lainsäädännössään, kokemus on osoittanut, että verovilpin vastaiset kansalliset säännökset eivät voi olla täysin tehokkaita etenkään silloin, kun kohteena olevia toimia toteutetaan rajojen yli.

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 115 artikla on oikeusperusta lainsäädäntöaloitteille välittömän verotuksen alalla. Vaikkei 115 artiklassa viitata suoranaisesti välittömään verotukseen, siinä viitataan direktiiveihin kansallisten lakien lähentämisestä, sillä ne vaikuttavat suoraan sisämarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan. Jotta tämä edellytys täyttyy, välitöntä verotusta koskevalla EU:n lainsäädäntöehdotuksella on pyrittävä korjaamaan epäjohdonmukaisuudet sisämarkkinoiden toiminnassa. Koska direktiivin mukaisesti vaihdettuja tietoja voidaan käyttää myös arvonlisäveron ja muiden välillisten verojen alalla, oikeusperustana mainitaan myös SEUT-sopimuksen 113 artikla.

Digitaalisten alustojen operaattoreiden osalta vaikutustenarvioinnissa todetaan, että EU:n tason sääntelyvaihtoehto on sopivin määritellyn politiikan toteuttamiseksi. Vallitsevan tilanteen säilyttäminen tai perusskenaario osoittautui vähiten vaikuttavaksi, tehokkaaksi tai johdonmukaiseksi vaihtoehdoksi. Toisin kuin perusskenaariossa, EU:n pakollinen yhteinen standardi varmistaisi, että kaikilla EU:n verohallinnoilla on pääsy samantyyppisiin tietoihin. Toisin sanoen EU:n sääntelytoimi asettaisi kaikki veroviranomaiset yhdenvertaiseen asemaan, kun on kyse pääsystä tietoihin, jotka on kerätty tiettyä verotuksellista tarkoitusta varten. Tämä mahdollistaa myös automaattisen tietojenvaihdon EU:n tasolla yhteisten standardien ja eritelmien pohjalta. Täytäntöönpantuna se on ainoa skenaario, jossa myyjän asuinjäsenvaltion veroviranomaiset voivat varmistaa, että myyjä on ilmoittanut täsmällisesti digitaalisten alustojen kautta ansaitsemansa tulot ilman, että tarvitaan tilapäisiä, aikaa vieviä pyyntöjä ja tiedusteluja. Lisäksi EU:n pakollisella yhteisellä tietojenvaihtostandardilla varmistettaisiin, että digitaalisten alustojen operaattorit eivät joudu soveltamaan hajanaisia kansallisia ratkaisuja verotukseen liittyvissä raportointivelvoitteissa.

Komissio teki eri toimintavaihtoehdoista vaikutustenarvioinnin, josta sääntelyntarkastelulautakunta antoi myönteisen lausunnon 5. toukokuuta 2020 (SEC(2020) 271). Sääntelyntarkastelulautakunta esitti useita parannusehdotuksia, jotka on otettu huomioon lopullisessa vaikutustenarviointiraportissa (SWD(2020) 131). Eri toimintavaihtoehtoja on arvioitu tehokkuuden, vaikuttavuuden ja johdonmukaisuuden kriteerien avulla perusskenaarioon verraten. Yleisimmällä tasolla analysoituina on valittava vallitsevan tilanteen eli perusskenaarion ja sellaisen skenaarion välillä, jossa komissio toimisi joko sääntelemällä tai muulla tavoin. Muut kuin sääntelytoimet tarkoittaisivat suosituksen antamista. Sääntelyvaihtoehto sisältäisi lainsäädäntöaloitteen nykyisen hallinnollisen yhteistyön puitteiden tiettyjen osien muuttamiseksi.

Komissio arvioi vuonna 2019 välittömän verotuksen alalla tehtävää hallinnollista yhteistyötä koskevien nykyisten sääntöjen vaikuttavuutta, tehokkuutta, merkityksellisyyttä, johdonmukaisuutta ja EU:n tason lisäarvoa. Arvioinnissa todettiin, että yhteistyöstä on merkittävää hyötyä, mutta parantamisen varaa on edelleen. Arviointi osoitti, että jäsenvaltioiden tavassa hyödyntää käytettävissä olevia hallinnollisen yhteistyön välineitä on edelleen eroja. Vaihdettuja tietoja voitaisiin käyttää tehokkaammin ja yhteistyön hyötyjä voitaisiin analysoida kattavammin. Tässä lainsäädäntöehdotuksessa esitetään arvioinnin pohjalta joukko erityistoimia, joilla parannetaan hallinnollisen yhteistyön toimivuutta.

Ehdotuksella on kaksijakoinen oikeusperusta: SEUT-sopimuksen 113 ja 115 artikla. Niissä määrätään nimenomaisesti, että tämän alan lainsäädäntö annetaan direktiiveinä. Mikään muu säädöstyyppi ei näin ollen tule kyseeseen, kun säädetään verotusta koskevista sitovista säännöistä. Lisäksi ehdotettu direktiivi on kuudes tarkistus hallinnollista yhteistyötä koskevaan direktiiviin, jota on jo muutettu neuvoston direktiiveillä 2014/107/EU, (EU) 2015/2376, (EU) 2016/881, (EU) 2016/2258 ja (EU) 2018/822.

Ehdotetut säännöt edistävät näin ollen direktiivin selkeämpää, johdonmukaisempaa ja tehokkaampaa soveltamista, mikä johtaa parempiin tapoihin saavuttaa direktiivin tavoitteet. Suunniteltu velvoite, jonka mukaan digitaalisten alustojen operaattoreiden on raportoitava käyttäjiensä eli myyjien ansaitsemista tuloista, tarjoaa myös toimivan ratkaisun verovilpin torjuntaan käyttämällä tietojenvaihdon mekanismeja, joita on jo aiemmin kokeiltu direktiivien DAC2 ja DAC4 yhteydessä. Näin ollen voidaan väittää, että ehdotettu aloite on oikeasuhteinen vastaus direktiivissä havaittuihin epäjohdonmukaisuuksiin ja että sillä pyritään myös puuttumaan verovilppiin.

Direktiivin 17 artiklan 1 kohtaa muutetaan sen selventämiseksi, mitä tarkoitetaan sillä, että kaikki tavanomaiset tietolähteet on käytetty. Pyynnön esittävän viranomaisen on ennen tietojen pyytämistä käytettävä kaikki tavanomaiset tietolähteet, joista se voisi saada pyytämänsä tiedot, ja turvauduttava kaikkiin muihin käytettävissä oleviin keinoihin. Jos se kohtaa suhteettoman suuria vaikeuksia näin toimiessaan ja vaarantaa tavoitteidensa saavuttamiseen, kyseistä velvoitetta ei sovelleta. Jos pyynnön esittävä viranomainen ei ole noudattanut tätä velvoitetta, pyynnön vastaanottava viranomainen voi kieltäytyä toimittamasta tietoja.

Uudessa 5 a artiklassa määritellään tietopyyntöön sovellettavan ennalta arvioidun olennaisuuden käsite. Määritelmässä vahvistetaan käsitteen osatekijät sekä menettelyvaatimukset, joita pyynnön esittävän viranomaisen on noudatettava. Tietopyyntö voi koskea yhtä tai useampaa verovelvollista, kunhan verovelvolliset on yksilöity.

Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon etenkin Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. Erityisesti mainittakoon, että verohallinnoille toimitettavat tietoalkiot on määritelty yleisen tietosuoja-asetuksen velvoitteiden mukaisesti siten, että tietoja kerätään vain siinä määrin kuin on tarpeen, jotta voidaan havaita liian vähäiseen tietojen ilmoittamiseen ja ilmoittamatta jättämiseen liittyvät sääntöjenvastaisuudet.

Ehdotuksen tarkoituksena on vähentää digitaalisten alustojen operaattoreille, veronmaksajille ja verohallinnoille aiheutuvaa sääntelytaakkaa. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on näin ollen oikeasuhteinen ratkaisu mainittuihin ongelmiin, koska siinä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen perussopimusten tavoitteiden ja paremmin, ilman vääristymiä toimivien sisämarkkinoiden saavuttamiseksi. Uusia yhteisiä sääntöjä laaditaan vain siinä määrin kuin on tarpeen niiden yhteisten puitteiden luomiseksi, jotka koskevat digitaalisen alustan kautta ansaittujen tulojen ilmoittamista. Esimerkiksi: i) säännöillä varmistetaan, että kaksinkertaista raportointia ei tapahdu (eli rekisteröintiä ja raportointia varten on yksi ainoa paikka), ii) automaattinen tietojenvaihto rajoittuu asianomaisiin jäsenvaltioihin ja iii) seuraamusten määrääminen säännösten noudattamatta jättämisestä kuuluu edelleen jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. Yhdenmukaistaminen ei myöskään mene sen pidemmälle kuin että toimivaltaisille viranomaisille varmasti ilmoitetaan ansaituista tuloista. Tämän jälkeen jäsenvaltioiden tehtävänä on päättää maksettavasta verosta.

Kun sovellettavana olisi vain yksi ainoa pakollinen EU:n säädös, sillä voisi olla myös myönteisiä sosiaalisia vaikutuksia ja se voisi edistää myönteistä käsitystä verotuksen oikeudenmukaisuudesta ja veronmaksajien välisestä oikeudenmukaisesta taakanjaosta. Oletuksena on, että mitä laajempi sääntöjen soveltamisala on, sitä enemmän verotusta pidetään oikeudenmukaisena, kun otetaan huomioon, että kaikentyyppisissä toiminnoissa on liian vähäiseen raportointiin liittyviä ongelmia. Sama koskee hyötyjä, jotka liittyvät oikeudenmukaiseen taakanjakoon: mitä laajempia toimenpiteet ovat, sitä paremmin jäsenvaltiot voivat varmistaa, että maksettavat verot kannetaan tehokkaasti. EU:n toimista saatavat verotukselliset hyödyt ovat paljon suuremmat, kun raportointivelvoite on laaja eli sitä sovelletaan kaikkiin palveluihin ja tavaroiden myynteihin. Soveltamisalan rajoittaminen pelkästään EU:hun sijoittautuneisiin digitaalisiin alustoihin voisi vähentää merkittävästi kustakin vaihtoehdosta saatavia verotuloja.

Henkilökohtainen palvelu on palvelu, jonka yhteydessä yksi tai useampi henkilö tekee itsenäisesti tai Yksikön puolesta työtä, josta maksetaan ajan tai tehtävän perusteella. Palvelu suoritetaan käyttäjän pyynnöstä joko verkossa tai fyysisesti verkon ulkopuolella, kun sitä on ensin käsitelty alustan kautta.

Alustaoperaattorit, joilla on jo arvonlisäverotunniste unionissa, eivät saa rekisteröityä missään muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa arvonlisäverotunniste on annettu.

Lisäksi sääntöjen soveltamisalaan kuuluvat myös sellaiset alustaoperaattorit, jotka eivät täytä mitään näistä edellytyksistä mutta jotka helpottavat sellaisten raportoitavien myyjien olennaisia toimia, joilla on kotipaikka jossakin jäsenvaltiossa direktiivissä tarkoitetulla tavalla, tai kun on kyse jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteän omaisuuden antamisesta vuokralle (näihin viitataan yleisesti ilmaisulla ’ulkomaiset alustat’). Jotta tällaiset alustat voisivat toimia unionissa, niiden on rekisteröidyttävä yhdessä jäsenvaltiossa (eli niiden on rekisteröidyttävä kerran) 8 ac artiklan 4 kohdan mukaisesti. Liitteessä V olevan IV jakson F kohdassa vahvistetaan rekisteröinnin yksityiskohdat. Jotta voidaan varmistaa ehdotettujen sääntöjen yhdenmukainen täytäntöönpano ja tarkemmin ottaen Raportoivien alustaoperaattoreiden rekisteröinti ja tunnistaminen, 8 ac artiklan 4 kohdan 3 alakohdassa siirretään komissiolle täytäntöönpanovalta hyväksyä vakiomuotoinen lomake. Tätä valtaa on käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti.

Raportoiva alustaoperaattori on mikä tahansa alustaoperaattori, jonka verotuksellinen kotipaikka on jäsenvaltiossa tai joka on perustettu jonkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti tai jonka johto tai kiinteä toimipaikka sijaitsee jossakin jäsenvaltiossa (näihin viitataan yleisesti ilmaisulla ’EU:n alustat’).

Uudessa 8 ac artiklassa vahvistetaan soveltamisala ja edellytykset sellaisten tietojen pakolliselle automaattiselle vaihdolle, jotka alustaoperaattoreiden on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle. Yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan liitteessä V. Ensinnäkin säännöissä asetetaan raportoiville alustaoperaattoreille velvollisuus kerätä ja todentaa tiedot huolellisuusmenettelyjen mukaisesti. Niiden on ilmoitettava tiedot raportoitavista myyjistä, jotka käyttävät niiden operoimia alustoja myydäkseen tavaroitaan, tarjotakseen palvelujaan tai sijoittaakseen ja antaakseen lainoja joukkorahoituksen yhteydessä. Ilmoitetut tiedot on sen jälkeen toimitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa raportoitavalla myyjällä on kotipaikka, tai sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa kiinteä omaisuus sijaitsee.

Myyjä on alustan käyttäjä, joka on rekisteröity alustalle ja joka harjoittaa jotakin Olennaisista toimista. Julkisen vallan yksikköä ei pidetä Myyjänä. Aktiivinen myyjä on kuka tahansa myyjä, joka on tarjonnut Olennaista toimea raportointikauden aikana. Raportoitavalla myyjällä tarkoitetaan Aktiivista myyjää, jolla oli raportointikauden aikana i) ensisijainen osoite jäsenvaltiossa tai ii) jäsenvaltiossa annettu TIN-verotunniste tai arvonlisäverotunniste tai iii) kun on kyse Myyjästä, joka on yksikkö, kiinteä toimipaikka jäsenvaltiossa. Raportoitavan myyjän, joka täyttää jonkin luetelluista edellytyksistä, katsotaan asuvan jäsenvaltiossa tätä direktiiviä sovellettaessa. Lisäksi jokainen Aktiivinen myyjä, joka on antanut jäsenvaltiossa sijaitsevaa kiinteää omaisuutta vuokralle raportointikauden aikana, on myös Raportoitava myyjä. Ainoastaan Raportoitavan myyjän toimet ovat raportoitavia toimia. Huolellisuusmenettelyt Raportoivien alustaoperaattoreiden on suoritettava liitteessä olevassa II jaksossa vahvistetut huolellisuusmenettelyt Raportoitavien myyjien tunnistamiseksi. II jakson B kohdassa annetaan säännökset erityistiedoista, jotka Raportoivan alustaoperaattorin on kerättävä Raportoitavalta myyjältä. Raportoivan alustaoperaattorin on todennettava kerätyt tiedot käyttämällä kaikkia tietoja ja asiakirjoja, jotka ovat Raportoitavan alustaoperaattorin saatavilla sen kirjanpidossa, sekä kaikkia jäsenvaltion tai unionin maksutta käyttöön asettamia sähköisiä käyttöliittymiä verotunnisteen tai arvonlisäverotunnisteen voimassaolon varmistamiseksi. Vaihtoehtoisesti Raportoiva alustaoperaattori voi vahvistaa Myyjän henkilöllisyyden ja asuinpaikan suoraan käyttämällä jäsenvaltion tai unionin tarjoamaa sähköistä tunnistamispalvelua. Raportoivan alustaoperaattorin on katsottava Myyjän asuvan jäsenvaltiossa, jossa Myyjällä on ensisijainen osoite. Jos Myyjän asuinjäsenvaltio ei ole sama kuin se, jossa sillä on ensisijainen osoite, Raportoivan alustaoperaattorin on katsottava Myyjän asuvan myös TIN-verotunnisteen tai Arvonlisäverotunnisteen antaneessa jäsenvaltiossa tai jäsenvaltiossa, jossa Myyjällä on kiinteä toimipaikka. Jos Raportoiva alustaoperaattori käyttää jäsenvaltion tai unionin tarjoamaa sähköistä tunnistamispalvelua, Myyjän katsotaan asuvan jokaisessa jäsenvaltiossa, jonka tällainen sähköinen tunnistamispalvelu on vahvistanut.

Raportoivan alustaoperaattorin on kerättävä ja todennettava vaaditut tiedot ja asetettava ne saataville Raportointikaudella 31. joulukuuta mennessä.

Raportoiva alustaoperaattori voi tukeutua aiempina Raportointikausina suoritettuihin huolellisuusmenettelyihin edellyttäen, että i) vaaditut tiedot on kerätty tai todennettu viimeisten 36 kuukauden aikana ja ii) sillä ei ole syytä olettaa, että kerätyistä tiedoista on tullut epäluotettavia tai virheellisiä. Raportoiva alustaoperaattori voi nimetä toisen Alustaoperaattorin tai kolmannen osapuolen vastaamaan huolellisuusmenettelyihin liittyvistä velvoitteista. Toimivaltaisille viranomaisille raportointi

Kerätyt ja todennetut tiedot on raportoitava kuukauden kuluessa sen Raportointikauden päättymisestä, jonka aikana Myyjä on tunnistettu Raportoitavaksi myyjäksi. Raportointi tapahtuu vain yhdessä jäsenvaltiossa (eli vain yksi ilmoitus). Raportoivan alustaoperaattorin, joka on ”EU:n alusta”, on raportoitava siinä jäsenvaltiossa, jossa se täyttää jonkin I jakson A kohdan 3 alakohdan a alakohdassa luetelluista edellytyksistä. Jos Raportoiva alustaoperaattori täyttää jonkin kyseisistä edellytyksistä useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa, sen on valittava yksi jäsenvaltio, jossa se raportoi. Raportoivan alustaoperaattorin, joka on ”ulkomainen alusta”, on raportoitava siinä jäsenvaltiossa, johon se on rekisteröitynyt 8 ac artiklan 4 kohdan mukaisesti.

Vastiketta ja muita määriä koskevat tiedot on raportoitava sen Raportointikauden neljännekseltä, jonka aikana Vastike on maksettu tai hyvitetty. Vastikkeen määritelmän ulkopuolelle jäävät Raportoivan alustan pidättämät tai perimät maksut, palkkiot tai verot.

Raportoivien alustaoperaattoreiden on muutetun 25 artiklan 3 kohdan mukaan ilmoitettava kullekin asianomaiselle henkilölle, että kyseistä henkilöä koskevia tietoja kerätään ja ilmoitetaan viranomaisille tämän direktiivin mukaisesti, sekä toimitettava kaikki tiedot, jotka rekisterinpitäjien on yleisen tietosuoja-asetuksen mukaan toimitettava. Alustaoperaattoreiden on toimitettava kullekin henkilölle kaikki tiedot aina ennen tietojen raportoimista. Tämä ei rajoita yleisen tietosuoja-asetuksen mukaisia rekisteröidyn oikeuksia.

Alustaoperaattoreiden ilmoittamien tietojen automaattinen vaihto

Niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, joissa raportointi on suoritettu, on toimitettava alustaoperaattoreiden ilmoittamat tiedot jäsenvaltioille, joissa Raportoitava myyjä asuu liitteessä V olevan I jakson B kohdan 3 alakohdan mukaisesti ja/tai joissa kiinteä omaisuus sijaitsee. Uuden 8 ac artiklan 2 kohdassa vahvistetaan, mitkä tiedot on raportoitava kyseisille jäsenvaltioille.

Tietojenvaihto tapahtuu kahden kuukauden kuluessa raportointikauden päättymisestä.

Tällainen oikea-aikainen tietojenvaihto antaa veroviranomaisille täydelliset tiedot, joiden avulla ne voivat laatia ennakkoon täytetyt vuotuiset verotuspäätökset.