EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 22.11.1995 
KOM(95) 591 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE 
sopimuksen allekirjoittamisesta 
10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn 
Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 
hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä 
ja hoitoa koskevien määräysten täytäntöön panemiseksi 

Communication from the Commission to the Council 
Part A 
Explanatory Memorandum 
On 4 August 1995, the United Nations' Conference on Straddling Stocks (stocks offish which 
are found both inside and outside exclusive economic zones) and Highly Migratory Species 
adopted, without a vote, a draft Agreement1 for the purposes of applying the provisions of the 
United Nations Convention on the Law of the Sea of 10 December 1982 as regards the 
conservation and management of these stocks. 
The Community has now to decide whether to sign this Agreement with a view to later 
ratification. 
This decision should take into account both the context of the development of international 
relations in fisheries and the negotiating instructions given by the Council. 
A detailed evaluation of the draft Agreement is attached in Annex 13. 
The Community has played an important role in the development of international fishing 
-.-.£,. relations both by defending the interests of countries fishing the high seas and in affirming 
,\::-'$vUts commitment to effective measures to conserve and manage resources. 
This central role of the Community would be put in doubt if it were to reject the conclusions 
of this conference. It would then be in a very minority position which would exclude any 
possibility of renegotiating the terms of the Agreement and could only lead on to undesirable 
developments in international relations concerning fisheries. 
The Community has achieved the goals that it set itself in the most important areas of the 
negotiations, in particular on the three points which were considered as primordial by the 
Council of fisheries ministers held on 15 June 1995, namely the necessarily open character 
of regional fisheries organizations, safeguarding of the jurisdiction of flag states and a 
balance in obligations as between coastal states and flag states. 
In the area of the management and conservation of fishery resources, the Agreement 
introduces a number of improvements which should make it possible to deal positively with 
the current difficult situation which is the source of manifold tensions among countries 
involved in fishery activities. 
This proposal is designed to make it possible for the Community to sign this Agreement on 
4 December, which is the date on which it will be opened for signature by the states 
concerned at the headquarters of the United Nations. 
Document A / CONF.164/33 of 3 August 1995. 
AûC 
This signature is an exclusive competence of the Community, on the basis of the requirement 
under the common fisheries policy that uniform rules apply on identical terms to all 
Community nationals. This exclusive competence of the Community, which the Commission 
is determined to defend, will result in an undertaking on behalf of all the Member States, 
which in turn are responsible for adopting measures for the effective implementation of the 
Agreement to their vessels and nationals. 
A>> 
B osa 
Ehdotus 
Komissio ehdottaa edellä sekä liitteessä B olevan arvion perusteella, että neuvosto päättää 
seuraavaa: 
(A) Euroopan yhteisön olisi mahdollisimman pian allekirjoitettava sopimus K) päivänä 
joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 
hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja 
hoitoa koskevien määräysten täytäntöön panemiseksi, ja esitettävä samanaikaisesti 
Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeristölle sopimuksen 47 artiklan 2 kohdan a 
alakohdan mukainen lausunto sekä liitteen A mukaiset selittävät huomautukset; 
(B) neuvoston puheenjohtajan olisi nimettävä henkilö, jolla on valtuutus allekirjoittaa 
sopimus Euroopan yhteisön puolesta. 
4c 
LIITE A 
Lausunnot, jotka yhteisön on esitettävä 
sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä 
A. 47 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukainen toimivaltaa koskeva lausunto 
B. Selittävät huomautukset 
A L 
HAJALLAAN OLEVIEN KALAKANTOJEN JA LAAJASTI VAELTAVIEN 
KALAKANTOJEN SÄILYTTÄMISESTÄ JA HOIDOSTA TEHDYN YHDISTYNEIDEN 
KANSAKUNTIEN MERIOIKEUSYLEISSOPIMUKSEN MÄÄRÄYSTEN 
TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA TEHDYN SOPIMUKSEN 47 ARTIKLAN 2 KOHDAN 
MUKAINEN EUROOPAN YHTEISÖN JULISTUS 
Sopimuksen 47 artiklan 2 kohdassa määrätään, että silloin kun jokin yleissopimuksen 
liitteessä IX olevassa 1 artiklassa tarkoitettu kansainvälinen järjestö on toimivaltainen 
kaikissa tämän sopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, kyseisen kansainvälisen 
järjestön on annettava allekirjoituksen tai voimaantulon yhteydessä julistus, jossa se 
ilmoittaa, että: 
i) se on toimivaltainen kaikissa tämän sopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa 
asioissa, 
ii) tämän vuoksi sen jäsenvaltiot eivät ole valtioina sopimuksen osapuolia, niitä 
alueita lukuun ottamatta, jotka eivät kuulu kyseisen kansainvälisen järjestön 
vastuualueeseen, ja 
iii) se hyväksyy sopimuksessa määrätyt valtioiden oikeudet ja velvollisuudet. 
Edellisen säännöksen mukaisesti Euroopan yhteisö julistaa, että: 
i) se on toimivaltainen kaikissa tämän sopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa 
asioissa, 
ii) tämän vuoksi sen jäsenvaltiot eivät ole valtioina sopimuksen osapuolia, niitä 
alueita lukuun ottamatta, jotka eivät kuulu Euroopan yhteisön vastuualueeseen, ja 
iii) se hyväksyy sopimuksessa määrätyt valtioiden oikeudet ja velvollisuudet. 
/) -C 
Luonnos 
.hilistusta koskeva selvitys 
1. Allekirjoittaessaan hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien 
kalakantojen säilyttämisestä ja hoidosta 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn 
Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten 
täytäntöönpanosta tehdyn sopimuksen, Euroopan yhteisö ilmoittaa pitävänsä tätä 
sopimusta merkittävänä tekijänä pyrkimyksessä varmistaa hajallaan olevien 
kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttäminen ja järkevä 
hyödyntäminen pitkällä tähtäimellä sekä sitä edistävä kansainvälinen yhteistyö. 
2. EY kiinnittää huomiota siihen, että 21 artiklaa ei sovelleta ennen siinä ilmoitetun 
kahden vuoden ajanjakson loppumista. Tämä siirtymäkausi ei salli minkään valtion 
jatkavan tai soveltavan yksipuolisia menettelyjä alueellisten tai paikallisten 
kalastusta hallinnoivien järjestöjen tai järjestelyjen tarkastusohjelmien laatimisen 
aikana. 
3. Sopimuksen 21 artiklan soveltamiseksi lippuvaltion ilmoittaessa harjoittavansa 
tuomiovaltaansa sen lipun alla avomerellä purjehtivaan kalastusalukseen 
tarkastusta suorittavan valtion viranomaisten on Euroopan yhteisön mielestä 
välittömästi poistuttava alukselta ja jätettävä kyseisen asetuksen 19 artiklan 
mukaisesti alusta koskevat toimenpiteet lippuvaltion päätösvaltaan. Tähän asiaan 
liittyvät riidat on ratkaistava sopimuksen VIII osassa määrättyjen menettelyjen 
mukaisesti (Riitojen rauhanomainen ratkaiseminen). Mikään valtio ei voi käyttää 
edellä mainittuja riitoja sellaisen aluksen, joka ei purjehdi sen lipun alla, 
avomerellä tapahtuvan tarkastuksen perusteena. 
4. Euroopan yhteisö korostaa, että 22 artiklassa mainittu voimankäyttö on hyvin 
poikkeuksellinen menettely, joka perustuu suhteellisuusperiaatteen ehdottomaan 
kunnioittamiseen ja siihen, että kaikki väärinkäytökset asettavat tarkastusta 
suorittavan jäsenvaltion kansainväliseen vastuuseen. 
Lisäksi Euroopan yhteisön mielestä tätä asiaa koskeva muotoilu sopimuksessa on 
täsmennettävä tarkoituksenmukaisten kansainvälisen oikeuden periaatteiden 
mukaisesti edellä mainittujen alueellisten ja paikallisten kalastusta hallinnoivien 
järjestöjen ja järjestelyjen piirissä. 
A 
LIITE B 
HAJALLAAN OLEVIA KALAKANTOJA JA LAAJASTI VAELTAVIA 
KALAKANTOJA KOSKEVAN YHDISTYNEIDEN KANSAKUNTIEN 
KONFERENSSIN TULOSTEN ARVIOINTI 
/• 
Hajallaan olevia kalakantoja ja laajasti vaeltavia kalakantoja koskevan 
Yhdistyneiden kansakuntien konferenssin tulosten arviointi 
Yksinomaisten talousvyöhykkeiden sisällä ja niiden ulkopuolella liiikkuvia kalakantoja 
(hajallaan olevat kalakannat) ja laajasti vaeltavia kalakantoja koskevaYhdistyneiden 
kansakuntien konferenssi hyväksyi ilman äänestystä 4 päivänä elokuuta 1995 
sopimussuunnitelman' kyseisten kalakantojen säilyttämisestä ja hoidosta 10 päivänä joulukuuta 
1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten 
täytäntöönpanosta. 
Tällöin yhteisö ilmoitti konferenssin puheenjohtajalle osoittamallaan kirjeellä2 suorittavansa 
toimivaltaisten viranomaistensa avulla tämän sopimuksen arvioinnin varmistaakseen, että 
Yhdistyneiden kansakuntien tälle konferenssille antamaa toimeksiantoa^ oli noudatettu. 
Tämä arviointi on tehtävä myös sisäisestä näkökulmasta ottaen huomioon neuvoston antamat 
neuvotteluohjeet4 sekä 15 päivänä kesäkuuta 1995 pidetyn kalastusasioita käsittelevän 
neuvoston:> kokouksen päätelmien perusteella laaditut poliittiset painopisteet. 
Tämän asiakirjan tarkoituksena on antaa neuvostolle ja parlamentille komission arviointia 
varten keräämä aineisto, jotta nämä voisivat suorittaa arvioinnin. 
1. Ensimmäinen osa - Kokonaisarvio 
1.1. Poliittiset ja taloudelliset näkökohdat 
1.1.1 Kansainvälisten suhteiden tilanne kalastuksen osalla 
Sopimus tehtiin tilanteessa, jossa avomerellä kalastusta harjoittavien maiden ja rantavaltio iden 
väliset suhteet olivat huononemassa. Tämä ilmiö ei rajoittunut yhteisön ja Kanadan välisiin 
suhteisiin vaan koski myös useita muita maita muualla maailmassa. 
Tämän konferenssin tulosten arviointi on suoritettava ottaen huomioon sekä dynaaminen että 
ristiriitainen merioikeuden kehitys, sellaisena kuin se on tapahtunut toisen maailmansodan 
päättymisen jälkeen rantavaltioiden laajenemispyrkimysten varjossa. 
Vuosisatojen ajan valtioiden suhteet merellä perustuivat vapaan meren teorialle ja niiden 
oikeusvalvonta rajoittui yleensä 3 mailiin ja sen vahvisti kirjoittamaton laki. 
1 Asiakirja A/KONF. 164/33, 3 päivänä elokuuta 1995 
2 Asiakirja A/KONF.164/L50, 7 päivänä elokuuta 1995 (ks. liite III) 
3 Asiakirja A/RES/47/192, 29 päivänä tammikuuta 1993 (ks. liite III) 
4 Asiakirja 8819/95 Kalastus 289, 14 päivänä heinäkuuta 1995 (ks. liite III) 
5 P.V. "Kalastus" neuvosto, 15 päivänä kesäkuuta Asiak. 8098/95, 22.6.95 (ks. liite III) 
Aluevesien oikeudellinen käsite vahvistettiin vasta vuoden 1958 Geneven yleissopimuksessa 
ilman, että valtiot olisivat tämän jälkeen todellisesti yhdenmukaistaneet käytäntöjänsä niiden 
vaihdellessa kolmesta kahteentoista mailiin. Tämän rajan ulkopuolella sovellettiin edelleen 
merien vapauden periaatetta. 
Ajatus yksinomaisesta talousvyöhykkeestä, joka rajoittuisi 200 mailiin heräsi 1970-luyulla ja 
vahvistettiin kiistojen jälkeen Yhdistyneiden kansakuntien vuoden 1982 
merioikeusyleissopimuksessa (UNLOSC). Samassa yleissopimuksessa vahvistettiin aluemeren 
enimmäisleveydeksi 12 mailia ja laadittiin etujen tasapaino rantavaltioiden ja avomeren 
perinteistä vapautta ajaneiden valtioiden välillä. 
Jotkut ovat tämän jälkeen kannattaneet uusia käsitteitä kuten "Mar presencial" tai "custodial 
juridiction" tai mahdollisuutta laajentaa yksinomaisen talousvyöhykkeen vesiä 250 tai jopa 300 
mailiin. Kanadan vuoden 1995 alussa yksipuolisesti hyväksymät toimenpiteet kalavarojen 
säilyttämistä koskevien kansallisten päätösten soveltamiseksi avomerellä kuuluvat tähän 
samaan suuntaukseen, ja niillä pyritään samalla todennäköisesti painostamaan konferenssia. 
Tämä kokonaistilanne on otettava huomioon kun ajatellaan tasapuoliseen ratkaisuun pääsyn 
tarvetta kansainvälisten kalastussuhteiden ristiriitaisen tilanteen päättämiseksi. 
Konferenssin lopputuloksia on arvioitava kokonaistilanteessa, jossa pyritään kansainvälisten 
oikeudellisten suhteiden täydentämiseen ja vakiinnuttamiseen kalastuksen alalla ja varautumaan 
rantavaltioiden hitaasti kehittyvän lainsäädännön vaaroihin. Kansainväliset välineet, joita tässä 
yhteydessä on harkittava, ovat kyseisen sopimuksen lisäksi seuraavat: 
- Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimus (1982), joka tuli voimaan 
marraskuussa 1994, 
- avomerellä kalastusta harjoittavien kalastusalusten kansainvälisten säilyttämis­
iä hoitotoimenpiteiden noudattamista tukeva sopimus, joka hyväksyttiin FAO:n 
yhteydessä vuonna 1993, 
- käytännesäännöt vastuuntuntoiselle kalastukselle, jotka on hyväksyttävä 
FAO:n konferenssissa lokakuussa 1995. 
Kansainvälisten oikeudellisten suhteiden vakiinnuttamisen päämäärää tukee erimielisyyksien 
rauhanomaista ratkaisemista koskevan VIII osan sisällyttäminen sopimussuunnitelmaan. 
Sopimuksen määräysten olisi mahdollistettava samanaikaisesti UNLOSC:ssa kalavarojen 
tehokkaan hoidon ja säilyttämisen edistämiseksi esitettävän kansainvälisen yhteistyön 
periaatteen todellinen täytäntöönpano sekä avomerellä tapahtuvan kalastuksen valvonta- ja 
seurantajärjestelmän laatiminen, joka auttaisi vastaamaan niiden valtioiden lipun alla 
harjoitetun kalastustoiminnan ongelmiin, jotka eivät toteuta tehokkaasti kansainvälisesti 
sovittuja velvollisuuksiaan tällä alalla. 
Yhteisö ei voi suoraan tai epäsuorasti tukea joidenkin vastuuntunnotonta käyttäytymistä 
avomerellä kalastuksen valvonnan alalla, mikä voi ainoastaan lisätä joidenkin maiden 
yksipuolista, tietenkin laitonta, toimintaa, joka pitkällä aikavälillä johtaisi kansainvälisen 
merioikeuden epätoivottuun kehitykseen. 
On kuitenkin todettava myös, että joidenkin sopimuksen määräysten epätarkkuus on syynä 
tulkintaa koskeville erimielisyyksille, merellä tapahtuville selkkauksille ja joidenkin 
rantavaltioiden lainkäyttövaltaa koskeville mahdottomille vaatimuksille, jotka uhkaisivat 
kansainvälisten oikeudellisten suhteiden vakiinnuttamisen päämäärää tällä alalla. Tällaiseen 
kehitykseen liittyvien vaarojen minimoimiseksi, olisi hyvä, että yhteisö antaisi joitain tulkintaa 
koskevia lausuntoja allekirjoituksen yhteydessä (ks. liite A). 
1.1.2 Konferenssin taus laa 
A. Kansainvälinen tilanne 
Kalavarojen maailmanlaajuinen liikahyödyntäminen on saanut useat maat liittymään 
kalavarojen hoito- ja säilyttämisjärjestelmien parantamiseen tähtäävään kehitykseen. 
Tämä kehitys, joka alkoi FAO:n toiminnan yhteydessä 1980-luvulla. sai Yhdistyneiden 
kansakuntien ympäristö- ja kehityskonferenssin (UNCED) kehittelemään sen töiden 
päätösvaiheessa Rio de Janeirossa kesäkuussa 1992 "toimintaohjelma 21 ":n 17 luvun 
valtamerien ja merien suojelemisesta. 
Käsiteltävän aiheen monimutkainen luonne johti hajallaan olevia kalakantoja ja laajasti 
vaeltavia kalalajeja koskeneen hallitustenvälisen konferenssin koolle kutsumiseen. 
Tämän konferenssin toimeksianto laatia suosituksia, jotka yleiskokous hyväksyisi, rajattiin 
seuraavasti: 
- konferenssin on käsiteltävä avomeren kalastusta mahdollisimman laajasti eikä 
keskittyä ainoastaan avomerellä oleviin hajallaan oleviin kalakantoihin, 
- on otettava huomioon myös laajasti vaeltavat kalalajit sekä valtioiden välisen 
yhteistyön parantaminen, 
- FAO on ollut tiiviisti mukana antamassa tarvittavaa tieteellistä ja teknistä 
aineistoa, 
- konferenssia ei voida pitää keinona UNLOSC:n asianmukaisten määräysten 
tarkistamiseksi. Konferenssin töiden ja tulosten on oltava yhdenmukaisia 
kyseisen yleissopimuksen määräysten kanssa, erityisesti rantavaltioiden ja 
avomerellä kalastusta harjoittavien valtioiden oikeuksien ja velvollisuuksien 
osalta. 
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous on vahvistanut ja tarkentanut hyväksyessään 22 
päivänä marraskuuta 1992 päätöksensä N:o 47/192 hallitustenväliselle konferenssille annetun 
toimeksiannon. 
Valmistelutöiden alusta saakka on asianomaisten osapuolien välillä ilmennyt erilaisia 
perustavanlaatuisia erimielisyyksiä. 
Rantavaltiot joko vaativat, että määräykset koskisivat ainoastaan avomerta ja tähtäisivät niiden 
"erityisen kiinnostuksen" tunnistamiseen niiden lainkäyttövaltaan kuuluvien vesien viereisten 
avomeren osien biologisten luonnonvarojen osalta, tai pyysivät jopa, että niille annettaisiin 
oikeus määrätä yksipuolisesti säilyttämistoimenpiteistä niiden yksinomaisen talousvyöhykkeen 
ulkopuolella olevien kalakantojen osalta. 
toisaalta on valtiota, jotka haluavat pidättäytyä UNLOSC:ssa vahvistetun avomeren vapauden 
periaatteessa; Euroopan yhteisö kuului näihin valtioihin.. 
Tästä ensimmäisestä vaiheesta alkaen rantavaltioiksi kutsutut valtiot . saivat useiden 
kehitysmaiden tuen sekä sellaisten maiden tuen, jotka harjoittavat perinteistä avomeren 
kalastusta, kuten Norja ja Venäjä. 
Konferenssin töiden edistyessä yhteisö sai kalakantojen hoidon yhdenmukaisuuteen ja 
yhteensopivuuteen niin avomerellä kuin yksinomaisen talousvyöhykkeen sisällä liittyvät 
perusperiaatteet otettua huomioon konferenssissa. 
Neuvottelujen loppuvaihetta, joka keskittyi täytäntöönpanoa koskeviin toimenpiteisiin, kuvasi 
useiden maiden asteittainen yhtyminen konferenssin puheenjohtajan ehdottamiin ratkaisuihin, 
joita tietyt maat kuten Yhdysvallat tukivat aktiivisesti. 
Tässä neuvottelussa yhteisöllä oli tärkeä tehtävä sen toimiessa usein avomerellä kalastavien 
valtioiden puolestapuhujana puolustaen kuitenkin samalla kalavarojen hoidon ja säilyttämisen 
järkiperäisiä periaatteita. 
Tätä yhteisön sitoutumista tiukkoihin hoitoperiaatteisiin eivät yhteistyökumppanimme 
kuitenkaan aina nähneet myönteisenä, eikä kaikkia yhteisön neuvottelupäämääriä saavutettu. 
Hajallaan olevia ja laajasti vaeltavia kalakantoja koskeva sopimussuunnitelma sai kuitenkin 
laajaa kannatusta kansainväliseltä yhteisöltä, mikä saa tämän sopimuksen myönteisen uudelleen 
neuvottelemisen vaikuttamaan epätodennäköiseltä. Jos sopimus hylätään, olisi mietittävä tämän 
seurauksia yhteisön kansainvälisiin kalastussuhteisiin. 
B. Yhteisön tilanne 
Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen asianmukaisten määräysten uudelleen 
neuvottelematta jättämisen tarve on ollut neuvoston hyväksymien neu\ otteluohjeiden johtoaate. 
Muita yhteisölle erityisen tärkeitä asioita käsiteltiin uudestaan näissä ohjeissa.. 
- yhteistyön tarve kalakantojen järkiperäisen hoidon varmistamiseksi, 
- alueellisten kalastusjärjestöjen suuri tärkeys ja niiden ehdottomasti avoin 
luonne, 
- tehokkaiden täytäntöönpano-järjestelmien laatiminen ja käyttöönotto säilyttäen 
kuitenkin kaikissa olosuhteissa lippuvaltion lainkäyttövallan, 
- tasapainon etsiminen rantavaltioiden ja avomerellä kalastavien valtioiden 
oikeuksissa ja velvollisuuksissa. 
Näiden päämäärien lisäksi neuvotteluohjeissa korostettiin tarvetta neuvotella siten, että 
päästäisiin yksimielisyyteen sekä jäsenvaltioiden kesken että konferenssin tulosten 
hyväksymisessä. Tämän yksimielisyyden säilyttäminen neuvottelun päättymiseen saakka antoi 
yhteisölle mahdollisuuden esittää voimakkaita kantoja. Yhteisten kantojen määritteleminen 
komission ja jäsenvaltioiden välillä on ollut toisinaan vaikeaa mutta yhteensovittaminen 
yhteisössä on aina toiminut. 
Kieltämättä neuvotellun tekstin puutteita voidaan todeta, että yhteisö onnistui näin 
toteuttamaan pääosin tavoitteensa kohdissa, joita kalastusasioita käsittelevän neuvoston 
kokouksessa 15 päivänä kesäkuuta 1995 pidettiin poliittisesti tärkeimpinä: 
- alueellisten kalastusjärjestöjen ehdottomasti avoin luonne, niiden tunnustaessa, 
että "Valtiot, joilla on todellista kiinnostusta kyseiseen kalastukseen, voivat tulla 
jäseniksi" näihin järjestöihin ja että "hyväksymistä koskevat määräykset... eivät 
estä näitä valtioita tulemasta niiden jäseniksi... eikä niitä sovelleta syrjivällä 
tavalla" (8 artiklan 3 kohta), 
- lippuvaltion lainkäyttövallan säilyttäminen tarkentaen, että "tarkastuksen 
suorittaneen valtion on lippuvaltion pyynnöstä vapautettava alukset tälle 
jälkimmäiselle" (21 artiklan 12 kohta), 
- rantavaltioiden ja lippuvaltioiden velvollisuuksien tasapuolisuutta kuvastaa 7 
artiklan laatiminen, 
Lukuisissa muissa kohdissa yhteisö onnistui saamaan merkittäviä parannuksia tekstiin. Se ei 
kuitenkaan voinut estää neuvottelun dynamiikkaa johtamasta tietyissä kohdissa vähemmän 
tyydyttäviin ratkaisuihin. Näistä tärkeimpiin palataan tämän asiakirjan toisessa osassa. 
Liitteessä 1 on yksityiskohtainen analyysi sopimuksen eri kohdista verrattuna jäljempänä 
määriteltyihin päämääriin. 
1.1.3 Vaikutukset kalavarojen hoitoon 
Sopimus, johon konferenssi pääsi, tuo mukanaan aineksia kalavarojen hoidon ja säilyttämisen 
alalla, jotka täydentävät hyvin olemassa olevia merioikeuden määräyksiä vaikka teksti, johon 
päädyttiin ei joiltain kohdin ylläkään yhteisön toivomaan täydellisyyteen. 
"Varovaisen lähestymistavan" käsitteen käyttöönottoa on pidettävä merkittävänä ja 
myönteisenä uutuutena kalastuksen järjestämisessä. 
Viittaus "kalakantojen biologiseen yhtenäisyyteen" auttaa vastustamaan rantavaltioiden 
pyrkimyksiä rajoittaa tämän sopimuksen määräysten soveltaminen ainoastaan avomereen ja 
edellyttää yhtenäistä kalavarojen hoito- ja säilyttämispolitiikkaa niin yksinomaisen 
talousvyöhykkeen sisällä kuin sen ulkopuolella kaikkien asianomaisten valtioiden yhtäläisten 
oikeuksien perusteella. 
Tässä sopimuksessa esitetty "yhteensopivuuden " periaate mahdollistaa sellaisten toimenpiteiden 
hyväksymisen kansainvälisillä vesillä, jotka eivät ole ainoastaan rantavaltion yksinomaisella 
talousvyöhykkeellään toteuttamien toimenpiteiden mukailemista, sillä vaikka nämä 
toimenpiteet perustuvat erilaisille oikeusjärjestelmille, niiden on tähdättävä samaan 
päämäärään, joka on jonkin tietyn kalakannan paras mahdollinen hoito. 
Tämä sopimus vahvistaa velvollisuutta kansainväliseen yhteistyöhön, josta määrätään jo 
UNLOSC:ssa. Tämä velvollisuus koskee sopimussuunnitelman kattamien kalakantojen 
säilyttämisen ja hoidon eri näkökulmia. 
Ensimmäiseksi se korostaa alueellisten kalastusjärjestöjen keskeistä merkitystä kalavarojen 
hoito-ja säilyttämistoimenpiteiden toteuttamisessa. Lisäksi näiden järjestöjen merkitystä lisää 
valvontalausekkeen sisällyttäminen sopimukseen. 
Toiseksi se vahvistaa yhteistyötä tietojen keruussa ja levittämisessä sekä yhteistyötä 
tieteellisessä tutkimuksessa, joka on kaiken järkevän kalastusten järjestämisen perusta ja 
kalavarojen tilanteen arvioinnissa säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden paremman 
yhteensovittamisen saavuttamiseksi. 
Sopimuksessa pyritään liittämään entistä paremmin kalastus ympäristöongelmiin, ottaen 
huomioon lajien kuuluminen samaan ekosysteemiin, biologisen monimuotoisuuden 
säilyttämisen ja poisheitettyjen määrien vähentämisen tarve. Siihen sisältyy myös tarkkoja 
viittauksia pyyntiponnistuksen tason suoraan hallintaan. 
Näiden eri ainesten olisi yhdessä edistettävä kalastusten hoidon parantamista sen 
kokonaisuudessa. Näillä aineksilla on samat päämäärät kuin yhteisön kalastuspolitiikalla. 
Tämän sopimuksen määräysten tehokkuuden kasvattamiseksi mahdollisimman suureksi, 
yhteisön on lisättävä osallistumistaan ja ehdotuksiaan eri kalastusjärjestöissä, joiden jäsen se 
on, ja tuettava tarpeen mukaan tällaisten järjestöjen perustamista. 
II. Toinen osa - Erityiset vaikeudet 
II.l Voimankäyttö 
Viittaus voimankäyttöön huolestuttaa vahvasti yhteisöä. Tämä huoli on tuotu voimakkaasti 
esille koko neuvottelun ajan sekä konferenssin päätöspuheessa. 
Tämä viittaus on uusi lisäys teksteihin, joita tarkasteltiin konferenssin edellisissä istunnoissa. 
Mahdollisuus toteuttaa poliisitoimia avomerellä kohdattaessa muiden kuin oman lippuvaltion 
aluksia on saanut jotkut rantavaltiot ymmärtämään, että tämä mahdollisuus sisältää 
mahdollisuuden turvautua voimankäyttöön. Joidenkin jäsenvaltioiden pyynnöstä on yhteisö 
tämän epämääräisyyden selventämiseksi pyytänyt, että kiellettäisiin voimankäyttö selkeästi. 
Vaikkakin komissio on pahoillaan siitä, ettei konferenssin puheenjohtaja ottanut enempää 
huomioon yhteisön esittämiä vastalauseita, komissio huomauttaa, että konferenssille esitetty 
teksti rajoittaa voimankäytön hätävarjeluun ja siihen, että tarkastajien tehtävien toteuttamista 
estetään. 
Voimankäytön olisi oltava poikkeuksellinen toimenpide, joka perustuu suhteellisuusperiaatteen 
kunnioittamiseen, ja kaikkien tarkastuksesta vastaavan valtion väärinkäyttöjen olisi johdettava 
kansainväliseen vastuuseen. 
Tämän yleissopimuksen mukaisella erityisesti poliisien toimintaan suunnatulla taloudellisen 
vastuun lausekkeella olisi oltava kohtuuttoman voimankäytön yrityksiä ehkäisevä vaikutus. 
Tästä viittauksesta mahdollisesti aiheutuvien vaikeuksien rajoittamiseksi, komissio katsoo 
tarpeelliseksi: 
- toisaalta yleissopimuksen allekirjoituksen yhteydessä esittää yhteisön 
muodollinen ilmoitus, jossa tulkitaan kansainvälisen oikeuden standardien 
mukaisesti voimankäyttöön turvautumisen mahdollisuutta tämän 
yleissopimuksen soveltamisen yhteydessä sekä korostetaan 
suhteellisuusperiaatteen tarkkaa noudattamista, 
- toisaalta toteuttaa järjestelmällistä toimintaa alueellisissa kalastusjärjestöissä, 
joihin yhteisö kuuluu, saadakseen niissä hyväksytyksi pöytäkirjoja, jotka 
liittyvät voimankäytön erityisehtoihin sellaisina kuin ne ovat sivistyneiden 
kansojen oikeudellis-hallinnollisissa järjestelmissä. 
IL2 Kokonaisvalvonnan luonnos 
Neuvottelujen tulos ei tältäkään osin vastaa täysin tyydyttävästi yhteisön puolustamia kantoja. 
Yhteisön kanta muun kuin lippuvaltion suorittamien valvontatoimien toteuttamisen hiljaisen 
hyväksymisen periaatteeseen oli se, että tämän periaatteen hyväksyminen edellytti kyseisten 
alueellisten kalastusjärjestöjen välistä monenkeskeisesti sovittua valvontaluonnosta. 
Tämä ehto ei sisälly yleissopimussuunnitelmassa hyväksyttyyn luonnokseen. Yhteisön 
vastalause sai kuitenkin konferenssin hyväksymään kokonaisvalvonnan luonnoksen, joka takaa 
vähimmäismenettelyn noudattamisen tarkastettaessa laiva avomerellä. Lisäksi tunnustettiin 
alueellisten järjestöjen sääntöjen ensisijaisuus yleissopimussuunnitelmassa esitettyihin 
menettelyihin nähden, sillä näitä jälkimmäisiä sovelletaan ainoastaan kahden vuoden kuluttua 
tämän sopimuksen hyväksymisestä. 
Yhteisön on sm hyödynnettävä tätä viivettä saadakseen alueelliset kalastusjärjestöt, joiden 
jäsen se on, hyväksymään menettelysääntöjä, jotka takaavat samanaikaisesti näiden järjestöjen 
päättämien hoito- ja säilyttämistoimenpiteiden tehokkaan täytäntöönpanon ja näiden järjestöjen 
hallitsemilla vesillä kalastavien yhteisön kalastajien yksilökohtaisten oikeuksien todellisen 
turvaamisen. 
Komissio tekee näin ollen neuvostolle sopivia ehdotuksia jokaisen järjestön osalta, jonka jäsen 
yhteisö on. Nämä ehdotukset mukautetaan kunkin järjestön vastuualueeseen kuuluvien 
kalastustoimien ominaispiirteisiin. 
11.3 Soveltaminen kehitysmaihin 
Erityinen viittaus kehitysmaihin on uutta verrattuna UNLOSC:iin. 
Näille maille annetaan 3 artiklan 3 kohdassa mahdollisuus poiketa säilyttämistä ja hoitoa 
koskevista sopimuksen tiukoista vaatimuksista niiden yksinomaisten talousvyöhykkeiden 
sisällä. 
Jos kuitenkin jokin kehitysmaa käyttäisi tätä oikeuttaan poiketa sopimuksesta, sen pitäisi 
edelleen muiden oikeuksien ja velvollisuuksien asianmukaisen huomioon ottamisen yleisen 
periaatteen ("due regard principle") mukaisesti toteuttaa vähimmäismäärä tarvittavia 
säilyttämistoimenpiteitä, jottei se vaarantaisi viereisellä avomeren alueella kalastavien 
valtioiden toteuttamia säilyttämistoimenpiteitä. 
Sopimuksen muut kehitysmaihin liittyvät määräykset, joihin on palattu osassa VIII, vastaavat 
suurilta osin yhteisön kalastusta koskevan kehitysapupolitiikan yleisesti noudattamia 
suuntaviivoja. 
III. Kolmas osa - Toimivalta 
1. Hajallaan olevia kalakantoja ja laajasti vaeltavia lajeja koskevan Yhdistyneiden 
kansakuntien yleissopimuksen valmistelutöiden yhteydessä komissio ja jäsenvaltiot jättivät 
mieluummin ryhtymättä tuloksettomaan ja riitaisaan väittelyyn toimivallasta silloin kun 
yhteisön oli keskitettävä ponnistelunsa olennaisiin ongelmiin, jotka ilmenivät konferenssin eri 
istunnoissa. Näin komissio ja jäsenvaltiot saivat keskitettyä voimansa yhteisen kannan 
muovaamiseen yhteisön konferenssiin osallistumisen mahdollisimman suuren tehokkuuden, 
yhtenäisyyden ja yksimielisyyden turvaamiseksi. 
Toimivallan jakautuminen otettiin esille konferenssin päätösistuntoa elokuussa 1995 varten 
tarkistettujen neuvotteluohjeiden laadinnan yhteydessä. Kokouksessaan 30 päivänä toukokuuta 
1995 ulkokalastusryhmä pyysi neuvoston oikeusosastoa antamaan kirjallisen lausunnon 
toimivallan jakautumisesta EY:n ja sen jäsenvaltioiden välillä YK:n sopimussuunnitelman 
päättämistä ja allekirjoittamista varten ottaen huomioon tekstisuunnilelman, joka oli laadittu 
konferenssin viidennen istunnon jälkeen. Neuvoston oikeusosasto arvioi 26 päivänä kesäkuuta 
1995 antamassaan lausunnossa, että sopimussuunnitelma "kuuluu kokonaisuudessaan yhteisön 
yksinomaiseen toimivaltaan yhteisen kalastuspolitiikan mukaisesti" ja että loppulausekkeet olisi 
mukautettava siten, että tämä otetaan huomioon. Tämä kanta tukee komission näissä oloissa 
kaikkina aikoina puolustamaa yksinomaista toimivaltaa. 
Kuitenkin 13 päivänä heinäkuuta 1995 tekemässään päätöksessä, jossa sallitaan komission 
neuvotella New Yorkin konferenssissa (N:o Asiak. 8819/95 KALASTUS 289), neuvosto 
korosti, että tarkistetuissa neuvotteluohjeissa ei määrätty toimivallan mahdollisesta 
jakautumisesta EY:n ja sen jäsenvaltioiden välillä ottaen huomioon konferenssin viidennen 
istunnon tekstisuunnitelma. 
Lisäksi komissio huomautti COREPERille 30 päivänä kesäkuuta 1995 antamassaan 
julistuksessa, että neuvoston päätös olla päättämättä toimivaltaa koskevista kysymyksistä 
merkitsee, että komissiolla on valta neuvotella tässä asiassa puolueettomat loppumääräykset. 
2. Edellä kuvaillussa tilanteessa komissio neuvotteli loppulausekkeet, jotka eivät ratkaise 
lopullisesti kysymystä toimivallasta. Sopimuksen 47 artiklassa määrätään näin ollen 
yksityiskohtaiset säännöt yhteisön liittymisestä sopimukseen, johon on kaksi mahdollista tapaa, 
joko jaettu toimivalta (47 artiklan 1 kohta) tai yksinomainen toimivalta (47 artiklan 2 kohta). 
3. Kysymys toimivallasta on nyt ratkaistava ja komission mielestä sopimus kuuluu yhteisön 
yksinomaiseen toimivaltaan Cks. liite II). 
Näin ollen ainoastaan EY voi allekirjoittaa ja liittyä sopimukseen sopimuksen 47 artiklan 2 
kohdan mukaisesti. 
JOHTOPÄÄTÖS 
New Yorkin sopimus on pitkän ja monimutkaisen neuvotteluprosessin tulos. Konferenssiin 
osallistuneiden valtioiden edut olivat usealla alalla erilaisia ja usein keskenään ristiriitaisia, 
mikä myös kuvastuu pitkän työn tuloksena laadituissa sopimuksen määräyksissä. 
Euroopan yhteisö oli konferenssissa vähemmistöryhmässä, erityisesti sen jälkeen kun 
Yhdysvallat vaihtoi suuntaa neljännestä istunnosta lähtien. 
Tässä monimutkaisessa kokonaistilanteessa Euroopan yhteisö osallistui neuvotteluihin, jotka 
johtivat lopulliseen tekstiin, joka vaikka se aiheuttaakin meille ongelmia, sisältää kuitenkin 
meidän eduillemme hyödyllisiä ja myönteisiä aineksia. 
Konferenssin hyväksyttyä sopimuksen ilman äänestystä Euroopan yhteisöllä on kolme 
pääasiallista vaihtoehtoa: 
- Sopimuksen täydellinen hylkääminen: EY kieltäytyy allekirjoittamasta ja 
ratifioimasta sopimusta, jota se pitää huonona ja epätasapainoisena. 
Pääasiallinen seuraus tästä olisi EY:n eristäytyminen kansainvälisellä tasolla. 
EY jäisi kansainvälisen kalastusoikeuden tulevan kehityksen ulkopuolelle ja 
joutuisi vakaviin vaikeuksiin poliittisella tasolla sen kahdenvälisissä suhteissa 
sellaisten maiden kanssa kuin Yhdysvallat. Kanada, Norja, Argentiina ja muut 
Latinalaisen Amerikan valtiot, Tyynenvaltameren valtiot ja useat kehitysmaat, 
jotka suhtautuvat sopimukseen myönteisesti. Vaikka yhteisö ei osallistuisi tähän 
sopimukseen eikä voisi oikeudellisesti vastustaa sitä, ei voida estää sitä, että se 
on kuitenkin kansainvälisen yhteisön suuren enemmistön hyväksymää 
kansainvälistä oikeutta. 
10 
- Sopimuksen allekirjoittaminen sisällyttäen siihen julistuksen siitä, että 
sopimus voidaan ratifioida ainoastaan sopimuksen tekstin parantamisen jälkeen. 
Tämä lähestymistapa johtaisi sopimuksen uudelleen neuvottelemisen 
hakemiseen, mitä ei varmasti tapahtuisi, ja jos tapahtuisi, niin se ajaisi yhteisön 
neuvottelemaan uudestaan vielä vaikeammissa ja epäsuotuisammissa 
olosuhteissa tulosten säilyessä epävarmoina. EY:tä syytettäisiin vaikeille 
kompromisseille, joita se itse on ollut suunnittelemassa, perustuvan tekstin 
kokonaistasapainon horjuttamisesta. Keskustelujen uudelleen aloittaminen 
vaikuttaa erittäin epätodennäköiseltä, eikä se johtaisi välttämättä yhtään 
parempaan tulokseen. 
- Sopimuksen allekirjoittaminen sisällyttäen siihen tulkinnallisen julistuksen 
EY:lle vaikeiden kohtien osalta (voimankäyttö - lippuvaltion lainkäyttövalta 
avomerellä). Ratifiointi tapahtuisi sopimuksen myöhemmässä vaiheessa. 
Tämän vaihtoehdon poliittinen kustannus/hyöty -suhde on todennäköisesti 
suotuisin ja näin ollen komission olisi ehdotettava sitä; tällä välttäisimme 
eristäytymästä kansainvälisellä tasolla ja voisimme: 
a) osallistua aktiivisesti ja näin valvoa sopimuksen täytäntöönpanoa alueellisten 
järjestöjen tasolla, 
b) osallistua aktiivisesti mahdollisiin erimielisyyksien ratkaisemismenettelyihin 
ja niitä seuraavaan oikeuskäytännön kehittymiseen, 
c) edistää itsestämme mielikuvaa vastuuntuntoisen kalastuksen puolustajina, 
samalla lavalla kuin FAO:ssa käytännesääntöjä laadittaessa, 
d) välttää vaikeuksia kahdenvälisellä tasolla tärkeimpien kumppaneidemme 
kanssa, jotka suhtautuvat New Yorkin sopimukseen myönteisesti. 
11 
LIITE I 
Sopimuksen sisällön tekninen arviointi 
1.) Tälle konferenssille Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen päätöksellä N:o 47/192 
22 päivänä joulukuuta 1991 annetussa toimeksiannossa määrättiin muun muassa, että 
konferenssin olisi edistettävä kyseisiä kalakantoja koskeneen Yhdistyneiden kansakuntien 
merioikeusyleissopimuksen määräysten tehokasta täytäntöönpanoa ja että sen töiden ja tulosten 
olisi oltava "täysin yhdenmukaisia" tämän saman yleissopimuksen (jäljempänä "UNLOSC") 
asiaankuuluvien määräysten kanssa. 
Jo sopimustekstin, joka hyväksyttiin ilman äänestystä konferenssin päätöskokouksessa 4 
päivänä elokuuta 1995 (jäljempänä "TNY"). otsikossa korostetaan, että se on oikeudellinen 
väline erityisesti UNLOSC:n asiaakoskevien määräysten täytäntöönpanemiseksi. Lisäksi TNY:n 
4 artiklassa määrätään, ettei mikään TNY:n määräys rajoita valtioiden UNLOSC:n mukaisia 
oikeuksia, lainkäyttövaltaa ja velvollisuuksia ja että TNY:tä tulkitaan ja sovelletaan 
UNLOSC:n yhteydessä ja yhdenmukaisesti sen kanssa. Tämä tilanne osoittaa selkeästi, että 
TNY in todellakin oikeudellisella arvo-asteikolla toisella sijalla UNLOSC:n jälkeen. TNY:tä 
on näin ollen tulkittava ja sovellettava yleissopimuksen yhteydessä eikä toisin päin. Kuitenkin 
tullaan väittämään, että sopimus heijastaisi yleissopimuksen todellista tahtoa tai yrityksiä 
korottaa se yleissopimuksen kanssa samalle tasolle. Vaikkei voitaisikaan kieltää, että 
sopimuksen tarkoituksena on tarkentaa joitain yleissopimuksen määräyksiä kalastuksen alalla, 
on selvää, ettei se voi olla yleissopimuksen määräysten tai hengen vastainen. Tätä tulkintaa 
tukee yleissopimuksen 311 artikla, jossa kielletään sellaisten sopimusten tekeminen, joiden 
ehdot ovat UNLOSC:n periaatteiden vastaisia. Se on myös seurausta siitä, että erona osaa XI 
koskevaan sopimukseen, TNY:tä ei pidetä UNLOSC:n oleellisena osana. 
2.) TNY:n 5, 6 ja 7 artikla sisältävät perusmääräykset toimenpiteistä, jotka on toteutettava 
kyseisten kalakantojen ja rantavaltioiden kansallisen lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä olevien 
kalakantojen ja avomeren järjestelmään kuuluvien kalakantojen tehokkaan säilyttämisen 
varmistamiseksi yhteensopivalla tavalla. 
TNY:n 5 artiklassa esitetään jo UNLOSC:n 61 artiklassa esitetyt rantavaltioita koskevat ja 
UNLOSC:n 119 artiklassa esitetyt avomerellä kalastusta harjoittavia valtioita koskevat 
säilyttämisen perusperiaatteet. Siihen sisältyy myös UNLOSC:n myöhemmästä kehityksestä 
syntyneitä periaatteita, kuten toimintaohjelma 21. 
TNY:n 6 artikla, joka käsittelee varovaista lähestymistapaa, sisältää uutuuksia. Siinä määrätään 
kuitenkin, että varovaiselle lähestymistavalle perustuvat toimenpiteet on tarkistettava uusien 
tieteellisten tietojen perusteella. Näin ollen tämä ehto vahvistaa UNLOSC:n 61 ja 119 
artiklassa esitetyn periaatteen, jonka mukaan säilyttämistormenpiteiden on perustuttava 
luotettavimmalle mahdolliselle tieteelliselle tiedolle. TNY:n 6 artiklan 7 kohta, jossa määrätään 
hätätoimenpiteistä, on laadittu puolueettomaan muotoon, jonka ei voida sanoa antavan 
rantavaltiolle erityisoikeuksia. 
TNY.n 7 artiklassa, joka käsittelee rantavaltioiden lainkäyttövallan alla olevilla alueilla ja 
avomerellä toteutettavien säilyttämistoimenpiteiden yhteensopivuutta, vahvistetaan erityisesti 
12 
1 kohdassa rantavaltioiden täysivaltaiset oikeudet alueidensa sisällä ja kaikkien valtioiden 
oikeus kalastaa avomerellä. Saman 7 artiklan 2 kohdan a alakohdassa, jossa toistetaan 
neuvottelujen viimeisessä istunnossa yhteisön esittämä tekstiehdotus ja joka näin ollen vastaa 
yhlä 15 päivänä kesäkuuta 1995 pidetyssä neuvoston kokouksessa asetetuista tärkeimmistä 
tavoitteista tasapainottaa tekstiä tältä osin, tunnutaan korostavan enemmän rantavaltion 
toteuttamia toimenpiteitä. Tämä vaikuttaa yhdenmukaiselta UNLOSC:n 116 artiklan kanssa, 
jossa tarkennetaan, että kaikilla on oikeus päästä kalastamaan vapaasti avomerellä, jollei muun 
muassa rantavaltioiden oikeuksista ja velvollisuuksista tai eduista muuta johdu 
(englanninkielisessä tekstissä "subject to"). Tässä on kuitenkin kyse ainoastaan yhdestä 
lisäseikasta, joka on otettava huomioon muiden joukossa, joihin kuuluu esimerkiksi alueellisten 
kalastusjärjestöjen toteuttamat säilyttämistoimenpiteet sekä kyseisten kalakantojen biologinen 
yhtenäisyys (myös nämä seikat sisällytettiin tekstiin yhteisön aloitteesta). Näin ollen tämä ehto 
ei velvoita muita valtioita mukautumaan rantavaltioiden toteuttamiin toimenpiteitsiin. Kyseisen 
määräyksen tasapainoisuus johtuu myös siitä, ettei siihen liity määräystä, joka asettaisi 
tuomioistuimen, joka käsittelisi asiaa kun asianomaiset valtiot eivät pysty sopimaan 
yhteensopivista toimenpiteistä, tilanteeseen, jossa sen on pakko määrätä 
säilyttämistoimenpiteitä yksinomaan rantavaltion säilyttämistoimenpiteiden perusteella. Jo 
Yhdistyneiden kansakuntien kolmannessa merioikeutta koskevassa konferenssissa Argentiina 
ja Kanada olivat vaatineet tällaisen ehdon mukaan ottamista. Tämän 7 artiklan 4 ja 5 kohta 
takaavat kuitenkin puolueettoman menettelyn tässä asiassa. 
Eräs ongelma säilyy kuitenkin TNY:n 3 artiklan 2 kohdassa käytetyn ilmaisun "soveltuvin 
osin" tarkan merkityksen osalta rantavaltioille lankeavien säilyttämistoimenpiteiden yhteydessä. 
Jos kyseessä on ainoastaan toinen keino ilmaista oikeudellinen ero rantavaltioiden kansallisen 
lainkäyttövaltaan kuuluvilla alueilla sovellettavan järjestelmän ja avomeren järjestelmään 
kuuluvien valtioiden välillä, tämä ehto ei vaikuta vahingolliselta mutta estää kokonaan sen. 
että kansainväliset tuomioistuimet valvoisivat yksinomaisen talousvyöhykkeen sisällä toteuttuja 
toimenpiteitä. 
3.) TNY:n määräykset painottavat tiivistettyä yhteistyötä kyseisten kalavarojen säilyttämiseksi 
tehokkaasti. TNY:n 8 artiklassa määrätään yhteistyökeinoksi velvoite joko liittyä alueellisiin 
kalastusjärjestöihin tai hyväksyä näiden järjestöjen laatimien säilyttämistoimenpiteiden 
soveltaminen. Ilmaisu "hyväksyä soveltaminen" sisältää tietenkin neuvotteluaineksen eikä 
tarkoita näin ollen automaattista mukautumista kyseisiiin säilyttämistoimenpiteisiin. Tässä 
mielessä tämä ilmaisu jättää ennalleen perinteisen vapauden avomeren kalastuksessa. Lisäksi 
ja välttämättömänä seurauksena tässä tilanteessa TNY:n 8 artiklan 3 kohdassa esitetään 
alueellisten kalastusjärjestöjen välttämättömän avoimen luonteen periaate. Tässäkin on kyse 
asiasta, joka jo 15 päivänä kesäkuuta 1995 pidetyssä kalastusasioita käsittelevän neuvoston 
kokouksessa katsottiin ensisijaisen tärkeäksi ja johon yhteisö voi olla täysin tyytyväinen. Näin 
on valtioille, joita kyseiset kalastukset todella koskettavat, annettu mahdollisuus toteuttaa 
asianmukaisella tavalla yhteistyövelvollisuuttaan. TNY:n 8 artiklan 4 kohdassa kielletään 
kyseisten kalavarojen hyödyntäminen valtioilta, jotka kieltäytyvät toimimasta yhteistyössä 
vaaditulla tavalla. Tässä yhteydessä on hyvä huomata, että jo nykyisessä järjestelmässä on 
määrätty, että niiden valtioiden osalta, jotka ovat äskettäin aloittaneet kalastuksen avomerellä 
"asianmukaisen huomioon ottamisen" vaatimus sisältää oletuksen nykyisen käytännön 
ensisijasta suhteessa uuteen käytäntöön ja sisältää näin ollen rajoituksia näiden valtioiden 
13 
kalavarojen hyödyntämisen osalta erityisesti näiden kalavarojen vähentyessä. Tältä osin TNY:n 
8 artiklan 4 kohdan määräykset eivät vaikuta jääneen jälkeen voimassa olevasta järjestelmästä. 
TNY:n 1.1 artiklan e kohdan osalta, jossa uusien tulokkaiden suhteen määrätään ottamaan 
huomioon muun muassa sellaisten rantavaltioiden tarpeet, joiden talous on äärimmäisen 
riippuvainen meren biologisten luonnonvarojen hyödyntämisestä, on syytä huomata, ettei 
tässäkään ole kysymys kuin yhdestä huomioon otettavasta seikasta muiden joukossa. Lisäksi 
kyse ei ole mistään ensisijaisen tärkeästä seikasta. Täten tämä ehto ei anna asianomaisille 
rantavaltioille mitään etuoikeuksia. 
Sanamuodon mukaisesti tulkittuna TNY:n 16 artikla, joka koskee avomeren alueita, joita 
ympäröi täydellisesti yhden rantavaltion yksinomainen talousvyöhyke ("erillisalueet"), on 
muotoiltu puolueettomaan muotoon. Kyseessä on kuitenkin alue. jolla on erityisen tärkeätä 
varmistaa voimassa olevien säilyttämistoimenpiteiden yhteensopivuus. Jos kuitenkin verrataan 
16 artiklaa 7 artiklan määräyksiin käy ilmi, että 16 artiklassa on tunnustettu asianomaisen 
rantavaltion toteuttamien toimenpiteiden erityinen merkitys. Vaikka kyseessä on aivan 
erityinen tapaus, tämä ehto vahvistaa yhteensopivuuden yleisen periaatteen, jonka tavallisilla 
merialueilla on toimittava molempiin suuntiin. 
4.) Seurauksena avomeren vapaudesta myönnetään UNLOSC:n 92 artiklassa lippuvaltiolle 
yksinomainen lainkäyttövalta sen lipun alla avomerellä purjehtivien alusten osalta. Tämä 
lippuvaltion lainkäyttövalta on siten yksinomainen, että kaikki muiden valtioiden väliin tulot 
avomeren järjestelmään kuuluvilla merialueilla ovat kiellettyjä ja sen toimivalta on ensisijainen 
suhteessa sen valtion lainkäyttövaltaan, josta miehistö on peräisin. UNLOSCm 92 artiklan 1 
kohdassa määrätään, että tätä periaatetta on sovellettava, lukuun ottamatta niitä 
poikkeustapauksia, jotka on määritelty kansainvälisissä sopimuksissa tai itse yleissopimuksessa. 
Poikkeus tästä periaatteesta ei siis ole yleissopimuksen vastainen. 
Tätä varten on jo laadittu joitain poikkeuksia, jotka liittyvät merirosvoukseen, orjien 
kuljetukseen ja luvattomiin päästöihin. Näissä tapauksissa UNLOSC.ssa ei ainoastaan määrätä 
väliintulo-oikeuden siirtämisestä muulle kuin lippuvaltiolle vaan myös väliin tulevan valtion 
oikeudesta rangaista kyseisillä aluksilla olevia henkilöitä. Niinikään UNLOSCm 92 artiklan 
1 kohdan ja 110 artiklan tarjoamien mahdollisuuksien perusteella on voitu perustaa 
kansainvälisiä tarkastusjärjestelmiä. Tällä samalla perusteella valtiot tekevät suhteellisen usein 
sopimuspuolina olevien valtioiden kalastusalusten valvontaa koskevia sopimuksia. 
Mainitaksemme joitain kalastuksen alaa koskevia esimerkkejä tästä voidaan viitata vuoden 
1987 kalastussopimukseen Tyynenvaltameren saarivaltioiden ja Yhdysvaltojen välillä, jossa 
määritellään tarkastuksen ylittävät väliintulo-oikeudet, vuoden 1994 "Bering Sea Agreement" -
sopimukseen, jo?+a on peräisin "continued boarding" -käsite ja lopuksi yhteisön ja Kanadan 
väliseen sopimukseen, jossa lisätään valvontaa NAFO:n kattamilla vesillä. 
TNY:n määräykset keskittyvät ajatukseen, että kaikkiin tehokkaisiin säilyttämisjärjestelmiin 
on liityttävä yhtä tehokas järjestelmä sovellettavien säilyttämistoimenpiteiden noudattamisen 
varmistamiseksi. Jos lähtökohtana on tehokas säilyttäminen, on vaikeata vastata väitteeseen 
vahvistettujen valvontamekanismien laatimisen tarpeellisuudesta silloin kun lippuvaltio ei joko 
IHMWHRMMMMMI 
pysty tai halua toteuttaa vaadittuja valvontatoimenpiteitä kalastusalustensa osalta ja näin ollen 
toteuttaa asiaankuuluvalla tavalla velvollisuuksia, jotka sille lippuvaltiona kuuluvat. 
Näissä olosuhteissa TNY:n 21 ja 22 artiklassa esitetyn valvontasuunnitelman hyväksyntäei 
ole ristiriidassa oikeudellisten näkökohtien kanssa, sillä kansainvälinen oikeus antaa valtioille 
täyden vapauden sopia keskenään kansainvälisten sopimusten avulla lippuvaltion vallan 
siirtämisestä. Kyse on enemmänkin siitä mikä sopii parhaiten. 
Neuvoston 15 päivänä kesäkuuta 1995 pidetyssä kokouksessa määriteltyjen painopisteiden 
joukossa oli lippuvaltion lainkäyttövallan säilyttäminen kaikissa olosuhteissa kansainvälisen 
oikeuden mukaisesti. Tässä yhteydessä on hyvä huomata myös, että TNY:n 21 artiklassa 
esitetyssä suunnitelmassa ja kun on kyse tarkastuksen jälkeisistä toimenpiteistä, lippuvaltio 
säilyttää omien alustensa valvonnan. Se voi tarkastuksesta vastaavan valtion pyynnöstä itse 
päättää sopiviksi katsomistaan seurauksista. Se voi liittää myöntämäänsä lupaan ehtoja ja näin 
rajoittaa tarkastuksesta vastaavan valtion toimintaa. Se voi ottaa takaisin itselleen aluksensa 
valvonnan missä tahansa vaiheessa. Oikeudelliset toimenpiteet ovat aina sen päätettävissä. 
Mahdollisuus määrätä tarkastuksesta vastaavalle valtiolle ehtoja on erityisen tärkeä, sillä se tuo 
mukanaan lippuvaltion suostumuksen erityisyyden periaatteen. Lippuvaltion oikeus päättää 
oikeudellisista toimenpiteistä osoittaa, että suunnitelma ei hyödynnä täydellisesti niitä 
mahdollisuuksia, jotka esimerkiksi UNLOSCm 109 artikla tarjoaa luvattomien päästöjen osalta 
avomerellä. 
Toisaalta on totta, että 21 artikla ei ole kovin selkeä lippuvaltion alusten valvontaan oton 
osalta. Tästä syystä EY:n olisi jätettävä tulkinnallinen julistus (ks. ilmoituksen liite A). 
Lippuvaltio ei tietenkään voi ilmaista ainoastaan muodollisesti haluavansa käyttää 
lainkäyttövaltaansa alukseensa. Tässä tapauksessa TNY:n 21 artiklan määräykset velvoittavat 
lippuvaltion todella toteuttamaan tutkintatoimenpiteitä ja tarvittaessa pakkotoimenpiteitä 
aluksensa osalta. 
Lippuvaltion toiminnan puute, sen jälkeen kun se on muodollisesti ilmoittanut haluavansa 
käyttää lainkäyttövaltaansa alukseensa, ei anna kuitenkaan toiselle valtiolle oikeutta 
yksipuoliseen tulkintaan tarkistaakseen, onko lippuvaltio täyttänyt TNY:n 19 artiklassa esitetyt 
velvollisuutensa. Kaikki riidat tässä asiassa ovat erimielisyyksien ratkaisumenettelyjen alaisia. 
5.) Edellä sanotun perusteella voidaan siis sanoa seuraavaa: TNY:n määräykset eivät rajoita 
UNLOSCm vakiinnuttamaa periaatetta 200 merimailista rantavaltioiden kansalliseen 
lainkäyttövaltaan kuuluvien vesien enimmäisrajana. Kuten edellä on sanottu, TNY ei sisällä 
mitään minkä voitaisiin sanoa tuovan rantavaltioille, sillä perusteella, että ne ovat 
rantavaltioita, erioikeuksia tai erityisiä oikeuksia määrätä yksipuolisesti säilyttämistoimenpiteitä 
vesiensä ulkopuolella. TNY päinvastoin vahvistaa sen, että näiden vesien sisäpuolella, 
rantavaltioilla ei ole täydellistä yksinvaltaa ilman oikeudellisia velvollisuuksia erityisesti 
kalavarojen säilyttämisen ja hoidon osalta. 
UNLOSCm mukaisesti, TNY vahvistaa, ettei avomerellä kalastaminen ole vapaata 
rajoituksista, vaan että sitä sitovat muiden valtioiden yhtäläiset oikeudet ja kyseisten 
kalavarojen tehokkaaseen säilyttämiseen liittyvät säännöt. 
Yleissopimus sallii asianmukaisissa tapauksissa ja kansainvälisten sopimusten yhteydessä 
lippuvaltion yksinomaista lainkäyttövaltaa avomerellä koskevan periaatteen rajoittamisen. 
Sopimuksen 21 ja 22 artiklassa esitetty (väliaikainen) valvontasuunnitelma ei kyseenalaista 
täydellisesti tätä lainkäyttövaltaa. Sopimuksessa sallitaan muiden alueellisten järjestöjen 
jäsenten suorittaa tarkkoja tarkastuksia, joita tarvitaan kalavarojen suojelemisen 
varmistamiseksi estäen samalla kaikki väärinkäytöt kun niitä sovelletaan vilpittömän mielen 
sääntöjen mukaisesti (yleissopimuksen 300 artikla). 
16 
LIITE II 
Yhteisön toimivallan käyttö 
1. Yhteisön yksinomainen toimivalta kalavarojen säilyttämisessä ja hoidossa 
Yhteisön yksinomainen toimivalta kalavarojen säilyttämisessä ja hoidossa, joka perustuu EY:n 
perustamissopimuksen 43 artiklaan ja vuoden 1972 liittymisasiakirjan 102 artiklaan, on 
yhteisön tuomioistuimen tunnustama. 
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti (ks. asia 3/76, 4/76 ja 6/76, Kramer,, tuomio 
14.7.1976, Kok. 1976, s. 1279, asia 61/77, komissio vastaan lrlanti,tuomio 16.2.1978, Kok. 
I97X, s. 417, asia C-258/89, komissio vastaan Espanja, tuomio 25.7.1991, Kok. 1991, s. 1-
3977 ja asia C-286/90, Poulsen vastaan Diva Navigation, tuomio 21.11.1992, Kok. 1992, s. 
1-6019) avomeren osalta yhteisöllä on sen toimialaan kuuluvissa asioissa sama 
säännönmukainen toimivalta kuin minkä kansainvälinen oikeus antaa lippuvaltiolle tai valtiolle, 
johon alus on rekisteröity. 
Yhteisön tuomioistuin on 24 päivänä marraskuuta 1993 antamassaan tuomiossa asiassa C-
405/29 (Etablissement Mondiet SA vastaan S.a.r.l Armement Islais, Kok. 93, s. 6166) 
todennut, että yhteisö on toimivaltainen hyväksymään jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivien 
alusten osalta tai alusten osalta, jotka on rekisteröity johonkin jäsenvaltioon, toimenpiteitä 
kalavarojen säilyttämiseksi avomerellä. 
Kysymys, joka nousee esille on se. kuuluuko New Yorkin sopimus yhteisön yksinomaisen 
toimivallan alaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella. 
2. Sopimussuunnitelma kalakannoista, jotka liikkuvat niin yksinomaisten talousalueiden sisällä 
kuin niiden ulkopuolella, ja laajasti vaeltavista kalakannoista 10 päivänä joulukuuta 1982 
tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten 
täytäntöönpanemiseksi. 
Sopimuksen sisältö ja tavoite on esitetty johdannossa ja 2 artiklassa. 
Edellä 2 artiklassa määrätään, että sopimuksen tavoite on hajallaan olevien kalakantojen ja 
laajasti vaeltavien kalakantojen pitkäaikaisen säilyttämisen ja kestävän hyödyntämisen 
varmistaminen yleissopimuksen asiaankuuluvien määräysten tehokkaalla täytäntöönpanolla. 
Sama tavoite on esitetty johdannon toisessa osassa. 
Sopimuksen II osa (5, 6 ja 7 artikla) sisältää perusmääräykset säilyttämisen ja hoidon 
tavoitteen saavuttamiseksi toteutettavista toimenpiteistä kalakantojen elinvoiman ja parhaan 
mahdollisen hyödyntämisen varmistamiseksi tieteellisellä pohjalla ja soveltamalla varovaista 
lähestymistapaa 6 artiklan mukaisesti. Sopimuspuolten on myös varmistettava, että avomeren 
osalta ja kansallisen lainkäyttövallan alla olevien alueiden osalta toteutetut säilyttämis- ja 
hoitotoimenpiteet ovat yhteensopivat. Tämän yhteensopivuuden varmistamiseksi sopimuspuolia 
sitovat 7 artiklassa esitetyt velvollisuudet. 
On selvää, että sekä tavoite että osan II kyseisten kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevat 
määräykset kuuluvat yhteisön yksinomaisen toimivallan alaan. 
mmmm^mmÊÊÊÈmmmmmmmimm M 
Seuraavaksi sopimuksessa on määrätty keinoista, menetelmistä ja mekanismeista 2 artiklassa 
esitetyn tavoitteen saavuttamiseksi. 
Tämä tarkoittaa kansainvälisen yhteistyön mekanismeja (esimerkiksi osa-alueelliset ja 
alueelliset kalastuksen hoitojärjestöl ja -järjestelyt, niiden tehtävät ja sisäiset rakenteet, tietojen 
keruu ja levittäminen ja yhteistyö tieteellisessä tutkimuksessa), niiden valtioiden 
velvollisuuksia, jotka eivät ole alueellisten järjestöjen jäseniä tai niihin osallistujia, 
satamavaltion toteuttamia toimenpiteitä, kehitysmaiden keinoja osallistua sopimuksen 
täytäntöönpanoon. erimielisyyksien ratkaisemismenettelyjä, • suojalausekkeita ja 
loppulausekkeita. 
Sopimus kuuluu kokonaisuudessaan yhteisön yksinomaisen toimivallaan alaan, jos edellä 
mainitut sopimuksen osat ovat toissijaisia sopimuksen pääasialliseen tavoitteeseen nähden tai 
jos ne kuuluvat yhteisön kalastuspolitiikan alaan. 
III ja IV osa (8 - 17 artikla) koskee sopimuksen osapuolten kansainvälistä yhteistyötä 
kalastuksen alalla. Tämä yhteistyö, jonka tavoitteena on 3 - 7 artiklassa esitettyjen säilyttämis­
iä hoitotoimenpiteiden mahdollisimman laajan täytäntöönpanon varmistaminen, kuuluu myös 
yhteisön kalastuspolitiikan alaan. 
Tästä syystä yhteisö on useiden alueellisten ja osa-alueellisten kalastusjärjestöjen jäsen. 
Yhteisö on esimerkiksi NAFO:n, NEAFC:n ja Itämeren komission jäsen ja toteuttaa yksin 
näiden sopimusten mukaisia velvoitteita. Yhteisö on myös tehnyt useita kalastussopimuksia 
kolmansien maiden kanssa, joihin sisältyy erilaisia velvollisuuksia kuten tekninen ja 
tieteellinen yhteistyö ja tuki kehitysmaiden kalastajien koulutuksessa. Se on tehnyt Argentiinan 
kanssa niin sanotun "toisen sukupolven" sopimuksen, johon sisältyy määräyksiä muun muassa 
yhteisyritysten perustamisesta jne. Toisin sanoen yhteisön yksinomainen toimivalta yhteisen 
kalastuspolitiikan nimissä on tunnustettu moneen kertaan, mukaan lukien sellaisten sopimusten 
osalta, joiden sisältö oli monimuotoinen ja monimutkainen. 
Sopimuksen 18 - 23 artiklassa määritellään valtioiden toteuttamat keinot 5-7 artiklassa 
esitettyjen sitoumusten moitteettoman toteuttamisen varmistamiseksi. Nämä määräykset 
kohdistuvat lippuvaltioon, joka kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukaan on vastuussa sen 
lipun alla purjehtivista aluksista. Nämä artiklat eivät koske puhtaasti oikeutta purjehtia valtion 
lipun alla, minkä osalta jäsenvaltioiden toimivalta on ilmeinen. 
Sopimuksen 18-23 artiklassa velvoitetaan lippuvaltiot käyttämään niitä välineitä, jotka niillä 
kansainvälisen oikeuden ja valtion sisäisen oikeuden mukaan on. tarkasteltavassa sopimuksessa 
sovittujen toimenpiteiden toteuttamisen varmistamiseksi. 
On syytä muist»ttaa, että yhteisön toimivaltansa perusteella kansainvälisessä sopimuksessa 
hyväksymien velvollisuuksien toteuttaminen voi langeta jäsenvaltioille hallinnollisella ja 
käytännön tasolla (mukaan lukien valvontatoimenpiteiden ja rikkomusten hallinnollisten 
seurausten osalta). Tämä on tavallinen ilmiö yhteisön oikeusjärjestyksessä (ks. erityisesti 
sopimuksen 228 artiklan 7 kohta) eikä se vaikuta yhteisön toimivallan laajuuteen 
kansainvälisen sopimuksen tekemisessä. Ainoastaan lainsäädäntövalta otetaan huomioon 
kansainvälisten sopimusten tekemisessä, ei hallinnollinen täytäntöönpanovalta (ks. yhteisöjen 
tuomioistuimen lausunto 2/91, 34 kohta). 
Erityisesti kalastusalusten tarkastusta koskevien sääntöjen osalta on syytä muistuttaa, että 
yhteisö on jo tehnyt näistä asioista kansainvälisiä sopimuksia esimerkiksi NAFO:n tai Kanadan 
kanssa. Tällaiset määräykset toimivat välineinä toteutettaessa säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä, 
jotka voivat olla yhteisön yhteisen kalastuspolitiikan mukaisesti tekemän sopimuksen yhtenä 
päätavoitteena. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön 
toimivalta jonkin asian sääntelyssä (esimerkiksi maatalouden yhteistä markkinajärjestelyä 
koskeva perustamissopimuksen 43 artikla tai yhteinen kalastuspolitiikka) sisältää toimivallan 
määrätä jäsenvaltiot hyväksymään täytäntöönpanoa koskevat toimenpiteet. Näihin voi sisältyä 
moitteettoman täytäntöönpanon varmistamiseksi tarvittavassa määrin yhleisönstandardeja, 
valvontatoimenpiteitä ja hallinnollisia seuraamuksia. 
Tarkemmin oikeudellisten toimenpiteiden ja rikkomuksista seuranneiden seuraamusten osalta 
(19 artiklan 2 kohta) sekä oikeudellisen avun osalta sopimuksen osapuolten välillä (20 artiklan 
5 kohta) on huomattava, että yhteisöllä on toimivaltaa hallinnollisten seuraamusten 
täytäntöönpanemiseksi (ks. asia C-240/90, tuomio 27.10.1992, Saksa v. komissio). 
Rangaistusten ja oikeudellisen avun osalta (todisteiden toimittaminen muiden sopimuspuolten 
viranomaisille) on syytä kuitenkin muistuttaa, että jäsenvaltioilla on sopimuksen mukaan 
velvollisuus määrätä tällaisista rangaistuksista kansallisessa lainsäädännössään, jos niitä 
tarvitaan yhteisöoikeuden noudattamisen varmistamiseksi. Yhteisöjen tuomioistuimen 
oikeuskäytäntö (ks. asia 68/88, komissio v. Kreikka, tuomio 21.9.1989. Kok. 1989, s. 2965. 
asiaC-9/89, Espanja v. neuvosto, tuomio 27.3.1990, Kok. 1990, s. 1-1383 (1-1412)) ja yhteisön 
käytännön säädösvalmistelu (ks. esimerkiksi neuvoston asetuksen N:o 3842/86 7 artiklan 1 
kohdan b alakohta (EYVL N:o L 357/1); neuvoston asetuksen N.o 2847/93 31 ja 32 artikla 
(EYVL N:o L 261/1)) ovat vahvistaneet tällaisen yleisen velvollisuuden. Näin ollen tämäkään 
sopimuksen osa ei edellytä jäsenvaltioiden osallistumista sopimukseen sillä kyseinen määräys 
ei ylitä tätä jäsenvaltioiden yleistä velvollisuutta ja yhteisön säädösvalmistelun tavallisia ehtoja. 
Se. että 21 artiklan 5. 6 ja 7 kohdassa esitetään tarkastusjärjestelmä ja tarkastuksesta vastaavan 
valtion, joka on todennut sopimuksen rikkomisen, mahdollinen aluksen ottaminen 
valvontaansa, ei muuta tätä tilannetta. 
Tässä yhteydessä on hyvä korostaa, mahdollisten väärinkäsitysten ehkäisemiseksi, että yhteisön 
toimivalta hyväksyä sitoumuksia tällä alalla, säilyttää ennallaan jäsenvaltioiden toimivallan -
ja velvollisuuden - yhteisöoikeuden määrittelemissä rajoissa, toteuttaa tarvittavat yleiset ja 
erityiset soveltamista koskevat toimenpiteet. Yksittäisissä tapauksissa luvan toisen maan 
kansalaisten suorittamaan tarkastukseen antaisivat tai eväisivät näin ollen lippuvaltion 
viranomaiset. 
Erimielisyyksien ratkaisemiseen liittyvien artiklojen osalta, on ainoastaan muistutettava, että 
yhteisön tuomioistuin 15 päivänä marraskuuta 1994 antamassaan lausunnossaan 1/94 on 
todennut, että toimivalta erimielisyyksien ratkaisumekanismeihin osallistumiseksi voidaan 
johtaa keskeisten määräysten osalta olemassa olevasta toimivallasta. Lisäksi, periaatetta, jonka 
mukaan toissijainen seuraa ensisijaista, sovelletaan artikloihin, joissa määrätään joistain 
yksityiskohtaisista säännöistä tai erityisistä ongelmista, kuten tietojen keruuta ja levittämistä 
ja kalavarojen säilyttämiseksi ja hoitamiseksi tehtävää yhteistyötä tieteellisessä tutkimuksessa 
koskevaan 12 artiklaan. 
wammm*mimmmmmmmmmim 19 
Sopimuksen "kehitysmaiden tarpeita" koskevasta VII osasta voidaan todeta, että 24 - 26 
artiklan määräykset ovat toissijaisia suhteessa sopimuksen päätavoitteeseen. Näissä artikloissa 
esitetään keinot kehitysmaiden tehokkaalle osallistumiselle kyseisten kalakantojen 
pitkäaikaiseen säilyttämiseen ja kestävään hyödyntämiseen. 
Edellä mainitut määräykset eivät koske kehitysmaiden taloudellista kehitystä mutta niissä 
esitetään yhteistyömuotoja näiden valtioiden kanssa, jotka ovat jossain määrin esimerkiksi jo 
EY:n AKT-maiden kanssa tekemissä kahdenvälisissä kalastussopimuksissa. (Tekninen tuki, 
koulutus, ohjelmien rahoitus tätä tarkoitusta varten jne.). 
mÊmÉÊmmÊÊÈÈÊËmÊÊÊÊÊÊÊÊÊÊÊÊmm 20 

ISSN 1024-4492 
KOM(95) 591 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 03 11 
Luettelonumero : CB-CO-95-636-FI-C 
ISBN92-77-96703-X 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg