Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta tiiviimpään yhteistyöhön finanssitransaktioveron alalla /* COM/2012/0631 final - 2012/0298 (APP) */





PERUSTELUT 1. JOHDANTO Komissio hyväksyi 28. syyskuuta 2011 ehdotuksen[1] neuvoston direktiiviksi yhteisestä finanssitransaktioverojärjestelmästä ja direktiivin 2008/7/EY[2] muuttamisesta. Ehdotetun neuvoston direktiivin oikeusperusta oli SEUT-sopimuksen 113 artikla, koska komissio ehdotti säännöksiä finanssitransaktioiden verotusta koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen rahoitusvälineisiin liittyvien transaktioiden sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja kilpailun vääristymien välttämiseksi. Mainitussa oikeusperustassa määrätään, että neuvosto antaa säännökset yksimielisesti erityisessä lainsäätämisjärjestyksessä sekä Euroopan parlamenttia ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan. Ehdotuksen tarkoituksena oli – finanssitransaktioiden välillistä verotusta koskevan lainsäädännön yhdenmukaistaminen, joka on tarpeen rahoitusvälineisiin liittyvien transaktioiden sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja kilpailun vääristymien välttämiseksi rahoitusvälineiden, toimijoiden ja markkinapaikkojen välillä Euroopan unionissa, – sen varmistaminen, että finanssilaitokset osallistuvat kohtuullisella ja tuntuvalla osuudella viimeisimmän kriisin kustannusten kattamiseen ja että finanssialaa verotetaan tasapuolisesti verrattuna muihin aloihin[3], ja – tarkoituksenmukaisien esteiden luominen transaktioille, jotka eivät tehosta finanssimarkkinoiden toimintaa, samalla kun täydennetään tulevien kriisien välttämiseen tähtääviä sääntelytoimenpiteitä. Joillakin jäsenvaltioilla oli käytössä ainoastaan joistakin finanssistransaktioista kannettavia veroja jo ennen finanssi- ja talouskriisin puhkeamista. Monet muut jäsenvaltiot ovat kuitenkin päättäneet tai ilmoittaneet aikovansa joko ottaa käyttöön kyseisenkaltaisen veron, laajentaa olemassa olevan finanssitransaktioveron soveltamisalaa ja/tai korottaa verokantoja sen varmistamiseksi, että finanssilaitokset osallistuvat kohtuullisella ja tuntuvalla osuudella viimeisimmän kriisin kustannusten kattamiseen, ja julkisen talouden vakauttamiseksi. Tässä yhteydessä tarvittiin (pääasiassa finanssipalveluiden) sisämarkkinoiden tehokkaaseen toimintaan kohdistuvia toimia, joiden tarkoituksena oli välttää valtioiden rajat ylittävän sekä tuotteiden ja toimijoiden välisen kilpailun vääristymät. Tällaiset myönteiset vaikutukset yhdessä verotuksen neutraliteettiin liittyvien näkökohtien kanssa edellyttivät laajamittaista yhdenmukaistamista, jonka on katettava myös erityisesti johdannaisten kaltaiset erittäin liikkuvat tuotteet, liikkuvat toimijat ja markkinapaikat. Tämän vuoksi komissio esitti vuonna 2011 edellä mainitun ehdotuksen direktiiviksi yhteisestä finanssitransaktioverojärjestelmästä. Ehdotuksessa vahvistetaan näiden tavoitteiden saavuttamiseksi EU:ssa käyttöön otettavan laajapohjaista finanssitransaktioveroa koskevan yhteisen järjestelmän pääpiirteet. Järjestelmä suunniteltiin siten, että siirtymisriski olisi mahdollisimman pieni. Euroopan parlamentti antoi 23. toukokuuta 2012[4] ehdotuksesta myönteisen lausunnon ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitea 29. maaliskuuta 2012[5]. Myös alueiden komitean 15. helmikuuta 2012[6] antama lausunto oli myönteinen. Ehdotuksesta ja sen muunnelmista käytiin kattavia keskusteluita neuvoston kokouksissa alkaen Puolan puheenjohtajakaudesta.[7] Keskustelut vauhdittuivat Tanskan puheenjohtajakaudella, mutta ehdotus ei saanut osakseen vaadittua yksimielistä kannatusta jäsenvaltioiden välisten perustavanlaatuisten ja ylittämättömien näkemyserojen vuoksi. Lopulta 22. kesäkuuta ja 10. heinäkuuta 2012 pidetyissä neuvoston kokouksissa saatiin varmuus siitä, että jäsenvaltioiden välillä oli edelleen olennaisia mielipide-eroja siitä, oliko EU:n tasolla tarpeen ottaa käyttöön yhteinen finanssitransaktioverojärjestelmä, ja että yhdenmukaistetun finanssitransaktioveron periaate ei saisi osakseen neuvoston yksimielistä kannatusta lähitulevaisuudessa. Edellä esitetystä seuraa, ettei koko unioni voi saavuttaa komission alkuperäisen ehdotuksen perusteella neuvostossa käsitellyn yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän tavoitteita kohtuullisessa ajassa. Tämän vuoksi 11 jäsenvaltiota (Belgia, Saksa, Viro, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Itävalta, Portugali, Slovenia ja Slovakia) ovat osoittaneet komissiolle 28. syyskuuta ja 23. lokakuuta 2012 välisenä aikana vastaanotetuilla kirjeillä muodolliset pyynnöt, joissa ne ilmoittavat halukkuudestaan aloittaa keskenään tiiviimpi yhteistyö yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönoton alalla ja kehottavat komissiota esittämään neuvostolle ehdotuksen tässä tarkoituksessa. Ne täsmensivät, että ehdotuksen soveltamisalan ja tavoitteiden olisi perustuttava vuoden 2011 syyskuussa tehtyyn komission ehdotukseen neuvoston direktiiviksi yhteisestä finanssitransaktioverojärjestelmästä. Ne viittasivat myös erityisesti tarpeeseen välttää veron kiertäminen, vääristymät ja siirtymiset muille oikeudenkäyttöalueille. Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi luvan antamisesta tiiviimpään yhteistyöhön finanssitransaktioveron alalla on komission vastaus näihin tiiviimpää yhteistyötä koskeviin pyyntöihin. 2. TIIVIIMMÄN YHTEISTYÖN OIKEUSPERUSTA Tiiviimmästä yhteistyöstä määrätään Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU-sopimuksen) 20 artiklassa ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 326–334 artiklassa. Tämä komission ehdotus neuvoston päätökseksi luvan antamisesta tiiviimpään yhteistyöhön finanssitransaktioveron alalla perustuu SEUT-sopimuksen 329 artiklan 1 kohtaan. 3. TIIVIIMMÄN YHTEISTYÖN TOTEUTTAMISEKSI SUUNNITELLUT TOIMENPITEET Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi koskee luvan antamista tiiviimpään yhteistyöhön finanssitransaktioveron alalla. Ehdotus erityisistä toimenpiteistä tällaisen tiiviimmän yhteistyön toteuttamiseksi – ts. ehdotus yhteistä finanssitransaktioverojärjestelmää koskevaksi direktiiviksi – tehdään myöhemmin. Ehdotuksen soveltamisala ja tavoitteet perustuvat suurelta osin komission alkuperäiseen ehdotukseen. 4. ARVIOINTI TIIVIIMMÄN YHTEISTYÖN OIKEUDELLISISTA EDELLYTYKSISTÄ 4.1. Perussopimuksessa tarkoitettu ala Tiiviimpi yhteistyö voidaan SEUT-sopimuksen 329 artiklan 1 kohdan mukaan aloittaa ”jollakin perussopimuksissa tarkoitetulla alalla”. Tämä vaatimus täyttyy. Komission ehdotuksen ja neuvostossa käytyjen keskusteluiden mukainen yhteinen finanssitransaktioverojärjestelmä on ensiksikin perussopimuksissa tarkoitettu ala, sillä se on yksi SEUT-sopimuksen 113 artiklassa tarkoitetuista yhdenmukaistetuista välillisistä veroista. Kyseisen määräyksen mukaisesti neuvosto voi antaa säännöksiä, jotka ovat nyt ehdotettavan ja käsiteltävän yhteisen järjestelmän tavoin tarpeen sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseksi sekä kilpailun vääristymien välttämiseksi. Lisäksi kyseisen järjestelmän kaltainen yhteinen finanssitransaktioverojärjestelmä on riittävän laaja, jotta sen voidaan katsoa vastaavan perussopimuksissa tarkoitettua ”alaa”, jolla voidaan aloittaa tiiviimpi yhteistyö. Tällä olennaisella lainsäädäntökehyksellä yhdenmukaistettaisiin veron rakenne ja vahvistettaisiin vähimmäisverokannat. Siinä jaettaisiin myös verotusoikeudet jäsenvaltioiden välillä erityisesti kaksinkertaisen verotuksen tai verottamatta jättämisen välttämiseksi, yhdenmukaistettaisiin verosaatavan syntyminen ja nimettäisiin verovelalliset. Järjestelmä sisältäisi lisäksi monenlaisia tekijöitä, joiden tarkoituksena olisi varmistaa, että vero kannetaan tehokkaasti kaikissa jäsenvaltioissa. SEU-sopimuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaan tiiviimpi yhteistyö voidaan aloittaa vain ”muulla kuin unionin yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvalla alalla”. SEUT-sopimuksen 113 artiklalla myönnetty toimivalta koskee sisämarkkinoiden toteuttamista ja moitteetonta toimintaa. Kyse on jaetusta eli muusta kuin unionin yksinomaisesta toimivallasta (SEUT-sopimuksen 3 artikla ja 4 artiklan 2 kohta). 4.2. Luvanantamispäätös viimeisenä keinona ja vähintään yhdeksän jäsenvaltion osallistuminen SEU-sopimuksen 20 artiklan 2 kohdassa määrätään, että neuvosto tekee päätöksen, jolla annetaan lupa tiiviimmälle yhteistyölle, viimeisenä keinona todetessaan, ettei koko unioni voi saavuttaa tälle yhteistyölle asetettuja tavoitteita kohtuullisessa ajassa, ja edellyttäen, että vähintään yhdeksän jäsenvaltiota osallistuu yhteistyöhön. Eräät jäsenvaltiot ilmoittivat jo ensimmäisessä asiaa käsitelleessä talous- ja rahoitusasioiden neuvoston kokouksessa 8. marraskuuta 2011 vastustavansa minkä tahansa yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän perustamista Euroopan unionin tasolla, jollei samankaltaista finanssitransaktioveroa otettaisi käyttöön maailmanlaajuisesti. Tässä vaiheessa eräs jäsenvaltio ehdotti äänestyksen järjestämistä ehdotuksesta, jotta Euroopan tasolla käyttöön otettavasta yhdenmukaistetusta finanssitransaktioverosta ei enää tulevaisuudessa olisi tarpeen käydä keskustelua. Puolan ja Tanskan toimiessa neuvoston puheenjohtajavaltiona järjestettiin seitsemän verokysymyksiä ja välillistä verotusta käsitellyttä neuvoston työryhmän kokousta, joissa esitettiin, tutkittiin ja käsiteltiin useita vaihtoehtoisia finanssitransaktioveron malleja komission ehdotuksen perusteella. Kokouksissa saatiin vahvistus sille, että yhteinen finanssitransaktioverojärjestelmä ei saisi osakseen kaikkien jäsenvaltioiden yksimielistä kannatusta riippumatta siitä, olisiko kyse komission ehdotuksen kaltaisesta järjestelmästä vai sen muunnelmasta. Jäsenvaltiot, jotka olivat ilmoittaneet jo aiemmissa vaiheissa vastustavansa yhteistä finanssitransaktioverojärjestelmää, toistivat kantansa 22. kesäkuuta 2012 pidetyssä neuvoston kokouksessa. Monet muut jäsenvaltiot ilmoittivat tuolloin aikovansa pyytää lupaa tiiviimmän yhteistyön aloittamiseen SEU-sopimuksen 20 artiklan ja SEUT-sopimuksen 329 artiklan mukaisesti. Eräät (millaisen tahansa) yhteisen finanssitransaktioveron vastustajista ilmoittivat, etteivät ne vastustaisi tätä kysymystä koskevan tiiviimmän yhteistyön aloittamista edellyttäen, että kaikki tarvittavat vaatimukset täyttyisivät. Neuvoston puheenjohtajavaltio (Tanska) totesi kyseisessä kokouksessa esitettyjen kannanottojen perusteella, ettei komission ehdotuksen mukainen finanssitransaktiovero saanut osakseen yksimielistä kannatusta. Puheenjohtajavaltio pani myös merkille, että merkittävä osa valtuuskunnista kannatti tiiviimmän yhteistyön tarkastelemista. Eurooppa-neuvosto puolestaan totesi 28. kesäkuuta 2012 pidetyssä kokouksessaan seuraavaa: ”Kuten neuvoston istunnossa 22. kesäkuuta 2012 todettiin, neuvosto ei tule hyväksymään finanssitransaktioveroa koskevaa ehdotusta kohtuullisessa ajassa. Useat jäsenvaltiot aikovat tämän vuoksi pyytää tiiviimpää yhteistyötä kyseisellä alalla, jotta se voitaisiin hyväksyä joulukuuhun 2012 mennessä.” Neuvoston puheenjohtajavaltio (Kypros) viittasi 10. heinäkuuta 2012 pidetyssä neuvoston kokouksessa keskusteluihin, jotka oli käyty 22. kesäkuuta 2012 pidetyssä neuvoston kokouksessa, ja edellä mainittuihin Eurooppa-neuvoston päätelmiin. Se pani merkille, ettei Tanskan puheenjohtajakaudella käsitelty finanssitransaktioveroa koskeva ehdotus ollut saanut osakseen yksimielistä kannatusta. Se totesi, että jäsenvaltioiden välillä oli edelleen olennaisia mielipide-eroja siitä, oliko EU:n tasolla tarpeen ottaa käyttöön yhteinen finanssitransaktioverojärjestelmä, ja että finanssitransaktioista kannettavan yhdenmukaistetun veron periaate ei saisi osakseen neuvoston yksimielistä kannatusta lähitulevaisuudessa. Se pani myös merkille, että merkittävä osa jäsenvaltioista kannatti tiiviimmän yhteistyön tarkastelemista sen mahdollistamiseksi, että rajoitettu määrä jäsenvaltioita voisi edetä asiassa keskenään. Edellä esitetystä seuraa, että koko unioni ei voi saavuttaa komission ehdotuksen ja neuvostossa käytyjen keskusteluiden mukaisen yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän tavoitteita kohtuullisessa ajassa. Sen vuoksi viimeinen keino edetä tässä asiassa perussopimuksen puitteissa olisi SEU-sopimuksen 20 artiklan ja SEUT-sopimuksen 329 artiklan mukainen tiiviimpää yhteistyötä koskeva prosessi. Tässä tilanteessa 11 jäsenvaltiota (Belgia, Saksa, Viro, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Itävalta, Portugali, Slovenia ja Slovakia) ovat osoittaneet komissiolle muodolliset pyynnöt, joissa ne ilmoittavat halukkuudestaan aloittaa keskenään tiiviimpi yhteistyö yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönoton alalla ja kehottavat komissiota esittämään neuvostolle ehdotuksen tässä tarkoituksessa. 4.3. Unionin tavoitteiden saavuttamisen edistäminen, unionin etujen suojaaminen ja yhdentymiskehityksen vahvistaminen Sisämarkkinoiden toteuttaminen kuuluu SEU-sopimuksen 3 artiklan 3 kohdan mukaisiin unionin perustavoitteisiin. Yhteisellä finanssitransaktioverojärjestelmällä edistettäisiin tämän tavoitteen saavuttamista, sillä pääomamarkkinoilla on nykyisin merkittävä kansainvälinen ulottuvuus ja olennaiset erot tämän alan verotuksessa aiheuttaisivat mittavia kilpailun vääristymiä ja estäisivät aitojen sisämarkkinoiden luomisen kyseisille tuotteille. Välillisten verojen eri muotoja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistaminen SEUT-sopimuksen 113 artiklan mukaisesti on tarpeen ”sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi” ja ”kilpailun vääristymien välttämiseksi”. Monissa jäsenvaltioissa kannetaan jo tällä hetkellä tai todennäköisesti kannetaan tulevaisuudessa kansallista finanssitransaktioveroa. Tällaisten eri muotojen rinnakkaiselo aiheuttaa markkinoiden pirstoutumista. Tämä puolestaan luo verokeinottelusta johtuvia kilpailun vääristymiä ja kaupan vinoutumista sekä tuotteiden että maantieteellisten alueiden välillä, kannustaa toimijoita verotuksen välttämiseen taloudelliselta arvoltaan vähäisten toimien avulla ja aiheuttaa toimijoille lisäkustannuksia tällaiselle tilanteelle tyypillisen monimutkaisuuden vuoksi. Tämä skenaario on jo kehittymässä ja kehittyy edelleen, jos verotusta ei yhdenmukaisteta. Tämä on ristiriidassa moitteettomasti toimivia sisämarkkinoita koskevan unionin tavoitteen kanssa ja vähentää lisäksi verotuloja. Tällä on merkitystä erityisesti finanssialalla, jolla veron perusteet ovat luonteeltaan erittäin liikkuvia, valinnat riippuvat usein transaktiokustannusten (mukaan lukien verot) tasosta ja kustannuslähtöinen siirtymisriski on erittäin suuri. SEUT-sopimuksen 113 artiklaan perustuvan alkuperäisen komission ehdotuksen tavoitteena oli löytää ratkaisut näihin kysymyksiin. Aitojen sisämarkkinoiden toteuttamista ja sisämarkkinoiden toiminnan parantamista koskeva tavoite on luonteeltaan sellainen, että sillä on merkitystä myös pyydetyn tiiviimmän yhteistyön kattamalla alalla, ts. pienemmässä jäsenvaltioryhmässä. Tiiviimmän yhteistyön alussa sisämarkkinoiden saamat välittömät hyödyt kohdistuisivat väistämättä vain yhteistyön piiriin kuuluvalle maantieteelliselle alueelle, koska kaikki jäsenvaltiot eivät osallistu siihen. Koska yhteistyöhön ”voivat milloin tahansa sen aikana liittyä kaikki jäsenvaltiot” (SEUT-sopimuksen 20 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan toinen virke), sen maantieteellinen ala laajenee kuitenkin vastaavasti, jos ja kun muita jäsenvaltioita tulee mukaan yhteistyöhön. Lisäksi sisämarkkinoiden monimutkaisuudesta aiheutuvien kustannusten alenemisen ansiosta saatavat hyödyt kohdistuisivat myös sellaisten jäsenvaltioiden laitoksiin, jotka eivät osallistu aluksi yhteistyöhön. Tiiviimmän yhteistyön kattamiin finanssitransaktioihin sovelletaan yhtä yhteistä järjestelmää eikä erilaisten kansallisten sääntöjen kokoelmaa. Pyynnön kohteena olevan tiiviimmän yhteistyön tarkoituksena on edistää unionin tavoitteiden saavuttamista, suojella unionin etuja ja vahvistaa sen yhdentymiskehitystä. 4.4. Perussopimusten ja unionin oikeuden noudattaminen SEUT-sopimuksen 326 artiklan 1 kohdan nojalla tiiviimmässä yhteistyössä on noudatettava perussopimuksia ja unionin oikeutta. Yhteisen yhdenmukaistetun finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönoton alalla tehtävässä tiiviimmässä yhteistyössä on sen vuoksi noudatettava tällä alalla voimassa olevaa unionin säännöstöä. Finanssitransaktioiden verotuksen alalla on tällä hetkellä voimassa vain yksi unionin säädös: neuvoston direktiivi 2008/7/EY[8]. Kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa suljetaan pois mahdollisuus kantaa mitään välillistä veroa tiettyjen arvopapereiden liikkeeseen laskemisesta (transaktioista, jotka toteutetaan tällaisilla arvopapereilla ensimarkkinoilla). Sen estämättä, mitä kyseisessä kohdassa säädetään, mainitun direktiivin 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään EU:n jäsenvaltioiden mahdollisuudesta kantaa veroa arvopapereiden siirroista (jälkimarkkinoilla toteutetuista transaktioista). Tästä seuraa, että vaikka arvopapereiden siirroista voidaan kantaa veroa, direktiivin 2008/7/EY 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen rahoitusvälineiden ensimmäisen haltijan toteuttamista liikkeeseen laskemisista ja hankinnoista ei saa kantaa veroa.[9] Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta finanssitransaktioveron alalla mahdollisesti annettavan neuvoston direktiivin on noudatettava neuvoston direktiivin 2008/7/EY säännöksiä, jottei näiden kahden direktiivin välille syntyisi ristiriitoja. 4.5. Tiiviimpi yhteistyö ei saa haitata sisämarkkinoita eikä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, se ei saa luoda esteitä tai aiheuttaa syrjintää kaupankäynnissä eikä vääristää kilpailua 4.5.1. Tiiviimpi yhteistyö ei saa haitata sisämarkkinoita eikä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta SEUT-sopimuksen 326 artiklan 2 kohdassa edellytetään, ettei tiiviimpi yhteistyö saa haitata sisämarkkinoita eikä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta. Tiiviimpi yhteistyö ei nykyisessä tilanteessa olisi ristiriidassa sen vaatimuksen kanssa, jonka mukaan tällainen yhteistyö ei saa haitata sisämarkkinoita. Finanssitransaktioveron yhdenmukaistaminen jäsenvaltioiden muodostaman ryhmän alueella (finanssitransaktioveroa koskevaan lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella) parantaisi sisämarkkinoiden toimintaa, vaikka kyseiset hyödyt eivät kohdistuisi heti eivätkä täysimääräisesti kaikkiin 27 jäsenvaltioon.[10] Ennen kaikkea riskejä sisämarkkinoiden pirstoutumisesta ja kilpailun vääristymisestä lievennetään ja/tai ne voidaan välttää finanssitransaktioveroa koskevaan lainkäyttövaltaan kuuluvalla alueella, joka kuuluu tiiviimmän yhteistyön piiriin. Verrattuna tilanteeseen, jossa tällaista yhteistyötä ei harjoiteta, sisämarkkinoiden toimintaa 27 jäsenvaltion tasolla parannettaisiin sen sijaan, että sitä heikennettäisiin. Myös finanssitransaktioveroa koskevaan lainkäyttövaltaan kuuluvan alueen ulkopuolelta tulevat finanssialan toimijat hyötyvät yksinkertaistamisesta, joka saadaan aikaan kaikkien järjestelmään osallistuvien jäsenvaltioiden soveltaessa yhdenmukaistettua järjestelmää, verrattuna tilanteeseen, jossa sovelletaan erilaisia yhdenmukaistamattomia finanssitransaktioverojärjestelmiä. Pyynnön kohteena oleva tiiviimpi yhteistyö ei vastaavista syistä vaikuttaisi kielteisesti taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen. Ei ole viitteitä siitä, että finanssitransaktioveroa koskevien säännösten yhdenmukaistamiseksi tehtävä tiiviimpi yhteistyö aiheuttaisi olennaisia eroja yhteistyöhön osallistuvien ja sen ulkopuolelle jäävien jäsenvaltioiden taloudellisessa tai yhteiskunnallisessa kehityksessä. Se ei myöskään vaikuttaisi millään tavoin kielteisesti Euroopan unionin taloudellisesti köyhempien tai maantieteellisesti syrjäisempien alueiden taloudelliseen tai yhteiskunnalliseen kehitykseen. On myös syytä huomata, että tiiviimpää yhteistyötä pyytävien jäsenvaltioiden välillä on merkittäviä eroja sekä niiden talouden suorituskyvyn perusteella että sen perusteella, mikä on niiden maantieteellinen sijaintipaikka unionissa. 4.5.2. Tiiviimpi yhteistyö ei saa luoda esteitä tai aiheuttaa syrjintää jäsenvaltioiden välisessä kaupankäynnissä eikä vääristää niiden välistä kilpailua SEUT-sopimuksen 326 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että tiiviimpi yhteistyö ei saa luoda esteitä tai aiheuttaa syrjintää jäsenvaltioiden välisessä kaupankäynnissä eikä vääristää niiden välistä kilpailua. Komissio katsoo tämän vaatimuksen täyttyvän seuraavista syistä. Tiiviimmän yhteistyön puitteissa noudatettavan yhdenmukaistetun finanssitransaktioverojärjestelmän ehtoja sovellettaisiin johdonmukaisesti kaikkiin asianomaisiin finanssilaitoksiin ja -transaktioihin objektiivisten perusteiden ja erityisesti edellä mainittujen maantieteellisten liittymätekijöiden mukaisesti. Yhteistyöhön osallistuvissa jäsenvaltioissa sovellettavan yhdenmukaistettua finanssitransaktioveroa koskevan oikeudellisen järjestelmän ja yhteistyöhön osallistumattomien jäsenvaltioiden kansallisten oikeusjärjestelmien rinnakkaiseloa ei myöskään voida sinänsä yksistään tarkasteltuna katsoa esteeksi, syrjinnäksi tai kilpailun vääristymäksi. Ilman tiiviimpää yhteistyötä rinnakkaisten oikeusjärjestelmien lukumäärä olisi vielä suurempi. Tältä kannalta voidaankin todeta, että pyydetty tiiviimpi yhteistyö pikemmin pienentää kilpailun vääristymien ja erityisesti verottamatta jättämisestä tai kaksinkertaisesta verotuksesta aiheutuvien vääristymien mahdollisuutta. 4.6. Tiiviimmän yhteistyön ulkopuolelle jäävien jäsenvaltioiden toimivallan, oikeuksien ja velvoitteiden kunnioittaminen SEUT-sopimuksen 327 artiklassa edellytetään, että tiiviimmässä yhteistyössä kunnioitetaan niiden jäsenvaltioiden toimivaltaa, oikeuksia ja velvoitteita, jotka eivät osallistu siihen. Yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän alalla harjoitettava tiiviimpi yhteistyö noudattaisi myös tätä vaatimusta. Kyseisenkaltainen järjestelmä ei vaikuttaisi millään tavalla yhteistyön ulkopuolelle jäävien jäsenvaltioiden mahdollisuuteen pitää voimassa tai ottaa käyttöön yhdenmukaistamattomiin kansallisiin sääntöihin perustuva finanssitransaktiovero edellyttäen ainoastaan, että ne noudattavat unionin oikeuden mukaisia velvoitteita, joita sovelletaan joka tapauksessa. Lisäksi verotusoikeudet jaettaisiin osallistuville jäsenvaltioille yhteisessä finanssitransaktioverojärjestelmässä vain asianmukaisten liittymätekijöiden perusteella. 5. Yleiset päätelmät Komissio toteaa edellä esitetyn perusteella, että kaikki perussopimuksissa tiiviimmälle yhteistyölle asetetut oikeudelliset edellytykset täyttyvät edellyttäen, että tämän tiiviimmän yhteistyön toteuttamiseksi annettava säädös noudattaa kaikilta osin neuvoston direktiivin 2008/7/EY asiaa koskevaa säännöstä. Komissio katsoo myös, että luvan antaminen tiiviimpään yhteistyöhön on aiheellinen ja oikea-aikainen toimenpide. Viimeisimmän maailmanlaajuisen talous- ja finanssikriisin vaikutukset EU:n talouteen, erityisesti julkiseen talouteen, olivat vakavia. Finanssialalla on ollut erittäin suuri vaikutus talouskriisin syntymiseen, kun taas kriisin kustannukset ovat langenneet pääasiassa valtioiden ja Euroopan kansalaisten maksettaviksi. Finanssialan toiminta on ollut erittäin kannattavaa kahden viime vuosikymmenen aikana, mikä voi johtua osittain eri maiden hallitusten luomasta (implisiittisestä tai eksplisiittisestä) turvaverkosta yhdessä pankkialan sääntelyn ja alv-vapautuksen kanssa. Tässä tilanteessa eräät jäsenvaltiot ovat alkaneet ottaa käyttöön uusia finanssialan verotusmuotoja ja joillakin jäsenvaltioilla on jo ollut käytössä finanssitransaktioihin sovellettavia erityisiä verojärjestelmiä. Nykytilanteella on seuraavia epäsuotuisia vaikutuksia: - verokohtelun hajanaisuus finanssipalveluiden sisämarkkinoilla jäsenvaltioiden yhä kasvavassa määrin käyttöön ottamien koordinoimattomien kansallisten verotoimenpiteiden vuoksi, mikä voi luoda kilpailun vääristymiä rahoitusvälineiden, toimijoiden ja markkinapaikkojen välille eri puolilla Euroopan unionia sekä aiheuttaa kaksinkertaista verotusta tai kaksinkertaista verottamatta jättämistä; - finanssilaitokset eivät osallistu kohtuullisella ja tuntuvalla osuudella viimeisimmän kriisin kustannusten kattamiseen eikä voida varmistaa, että finanssialaa verotetaan tasapuolisesti verrattuna muihin aloihin; - veropolitiikalla ei luoda esteitä transaktioille, jotka eivät tehosta finanssimarkkinoiden toimintaa, eikä täydennetä tulevien kriisien välttämiseen tähtääviä sääntelytoimenpiteitä, vaan sillä mahdollisesti ainoastaan ohjataan muilta talouden aloilta kuin finanssialalta kertyvät tuotot finanssilaitoksille ja saadaan siten aikaan liiallisia investointeja toimintoihin, jotka eivät edistä hyvinvointia. Yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän toteutus riittävän monen jäsenvaltion kesken mahdollistaisi välittömien konkreettisten hyötyjen saamisen tiiviimmän yhteistyön piiriin kuuluvissa finanssitransaktioissa kaikkien kolmen edellä luetellun kohdan osalta. Yhteistyöhön osallistuvien jäsenvaltioiden tilanne siirtymisriskien, verotulojen, finanssimarkkinoiden tehokkuuden sekä kaksinkertaisen verotuksen ja verottamatta jättämisen välttämisen osalta paranisi suhteessa näihin kolmeen kohtaan. Tämä ei vaikuttaisi muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöön ja politiikkaan tällä alalla, mutta kyseisistä jäsenvaltioista tulevat toimijat saattavat myös hyötyä sisämarkkinoiden pirstaleisuuden vähenemisestä (ks. edellä). Komission alkuperäisen ehdotuksen mukaisella järjestelmällä voitaisiin puuttua veron kiertämiseen, vääristymiin ja siirtymisiin muille oikeudenkäyttöalueille. 2012/0298 (APP) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS luvan antamisesta tiiviimpään yhteistyöhön finanssitransaktioveron alalla EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 329 artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon Belgian, Saksan, Viron, Kreikan, Espanjan, Ranskan, Italian, Itävallan, Portugalin, Slovenian ja Slovakian esittämät pyynnöt, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän[11], sekä katsoo seuraavaa: (1) Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEU-sopimus’, 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti unioni toteuttaa sisämarkkinat. (2) Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 113 artiklan nojalla neuvosto antaa säännöksiä liikevaihtoveroja, valmisteveroja ja muita välillisiä veroja koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta siltä osin kuin yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan varmistamiseksi sekä kilpailun vääristymien välttämiseksi. (3) Komissio pani vuonna 2011 merkille, että kaikilla tasoilla käytiin keskustelua finanssialan uusista veroista. Tavoitteena on halu saada finanssiala osallistumaan kohtuullisella ja tuntuvalla osuudella kriisin kustannusten kattamiseen, varmistaa, että finanssialaa verotetaan tasapuolisesti verrattuna muihin aloihin, estää finanssilaitoksia harjoittamasta toimintaa, johon liittyy liian suuria riskejä, täydentää tulevien kriisien välttämiseen tähtääviä sääntelytoimenpiteitä sekä kerätä lisätuloja julkiseen talouteen tai erityisiin toimenpidetarkoituksiin. (4) Tätä taustaa vasten komissio hyväksyi ehdotuksen neuvoston direktiiviksi yhteisestä finanssitransaktioverojärjestelmästä ja direktiivin 2008/7/EY muuttamisesta.[12] Kyseisen ehdotuksen päätavoitteena oli varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta ja välttää kilpailun vääristymät. (5) Neuvoston kokouksessa 22 päivänä kesäkuuta 2012 saatiin varmuus siitä, ettei komission ehdotuksen mukaista yhteistä finanssitransaktioverojärjestelmää kannatettu yksimielisesti. Eurooppa-neuvosto totesi 29 päivänä kesäkuuta 2012, ettei neuvosto hyväksyisi ehdotettua direktiiviä kohtuullisessa ajassa. Neuvoston kokouksessa 10 päivänä heinäkuuta 2012 viitattiin siihen, että jäsenvaltioiden välillä oli edelleen olennaisia mielipide-eroja siitä, oliko unionin tasolla tarpeen ottaa käyttöön yhteinen finanssitransaktioverojärjestelmä, ja että finanssitransaktioista kannettavan yhdenmukaistetun veron periaate ei saisi osakseen neuvoston yksimielistä kannatusta lähitulevaisuudessa. (6) Tässä tilanteessa 11 jäsenvaltiota, eli Belgia, Saksa, Viro, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Itävalta, Portugali, Slovenia ja Slovakia, osoittivat komissiolle 28 päivän syyskuuta ja 23 päivän lokakuuta 2012 välisenä aikana vastaanotetuilla kirjeillä pyynnöt, joissa ne ilmoittavat halukkuudestaan aloittaa keskenään tiiviimpi yhteistyö yhteisen finanssitransaktioveron alalla. Kyseiset jäsenvaltiot pyysivät, että tiiviimmän yhteistyön soveltamisala ja tavoitteet perustuisivat 28 päivänä syyskuuta 2011 tehtyyn komission direktiiviehdotukseen. Pyynnöissä viitattiin myös erityisesti tarpeeseen välttää veron kiertäminen, vääristymät ja siirtymiset muille oikeudenkäyttöalueille. (7) Tiiviimmän yhteistyön puitteissa olisi vahvistettava tarvittava oikeudellinen kehys yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönotolle osallistuvissa jäsenvaltioissa ja varmistettava, että veron perusominaisuudet yhdenmukaistetaan. Samalla olisi mahdollisuuksien mukaan pyrittävä välttämään kannustimet verokeinotteluun ja finanssimarkkinoiden väliset vääristymät, mahdollisuudet kaksinkertaiseen verotukseen tai verottamatta jättämiseen ja veron kiertämiseen. (8) SEU-sopimuksen 20 artiklassa sekä SEUT-sopimuksen 326 ja 329 artiklassa vahvistetut edellytykset täyttyvät. (9) Kesäkuun 29 päivänä 2012 pidetyssä neuvoston kokouksessa todettiin ja neuvoston istunnossa 10 päivänä heinäkuuta 2012 vahvistettiin, ettei koko unioni voi saavuttaa tavoitteeksi asetettua yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönottoa kohtuullisessa ajassa. Tämän vuoksi SEU-sopimuksen 20 artiklan 2 kohdassa asetettu vaatimus, jonka mukaan tiiviimpi yhteistyö voidaan ottaa käyttöön vasta viimeisenä keinona, täyttyy. (10) Aineellinen soveltamisala, jolla tiiviimpää yhteistyötä harjoitettaisiin, eli yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönotto unionissa, on SEUT-sopimuksen 113 artiklan ja sen vuoksi myös perussopimusten soveltamisalaan kuuluva ala. (11) Yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönoton alalla harjoitettavan tiiviimmän yhteistyön tarkoituksena on varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta. Yhteistyön soveltamisalalla vältetään keskenään erilaisten kansallisten järjestelmien rinnakkaiselo ja myös markkinoiden perusteeton pirstoutuminen ja näistä johtuvat ongelmat, kuten kilpailun vääristymät ja kaupan vinoutumat sekä tuotteiden, toimijoiden että maantieteellisten alueiden välillä, samoin kuin toimijoiden kannustimet verotuksen välttämiseen taloudelliselta arvoltaan vähäisten toimien avulla. Näillä kysymyksillä on erityisen suuri merkitys kyseisellä alalla, jolla veron perusteet ovat tyypillisesti erittäin liikkuvat. Tämän vuoksi se edistää unionin tavoitteiden saavuttamista, suojelee unionin etuja ja vahvistaa sen yhdentymiskehitystä SEU-sopimuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti. (12) Yhteisen yhdenmukaistetun finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönottoa ei ole sisälletty SEUT-sopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa esitettyyn luetteloon aloista, joilla unionilla on yksinomainen toimivalta. Koska tällaisen järjestelmän käyttöönotto edistää sisämarkkinoiden toimintaa SEUT-sopimuksen 113 artiklan mukaisesti, se kuuluu SEUT-sopimuksen 4 artiklassa tarkoitettuun unionin jaettuun toimivaltaan eikä sen vuoksi kuulu unionin yksinomaiseen toimivaltaan. (13) Kyseisellä alalla harjoitettava tiiviimpi yhteistyö noudattaa perussopimuksia ja unionin oikeutta SEUT-sopimuksen 326 artiklan 1 kohdan mukaisesti. SEUT-sopimuksen 326 artiklan 2 kohdan mukaisesti se ei haittaa sisämarkkinoita eikä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, ei luo esteitä eikä aiheuta syrjintää jäsenvaltioiden välisessä kaupankäynnissä eikä vääristää jäsenvaltioiden välistä kilpailua. (14) Tiiviimmässä yhteistyössä kyseisellä alalla kunnioitetaan SEUT-sopimuksen 327 artiklan mukaisesti niiden jäsenvaltioiden toimivaltaa, oikeuksia ja velvoitteita, jotka eivät osallistu siihen. Tällainen järjestelmä ei vaikuttaisi yhteistyön ulkopuolelle jäävien jäsenvaltioiden mahdollisuuteen pitää voimassa tai ottaa käyttöön finanssitransaktiovero yhdenmukaistamattomien kansallisten sääntöjen perusteella. Verotusoikeudet jaettaisiin osallistuville jäsenvaltioille yhteisessä finanssitransaktioverojärjestelmässä vain asianmukaisten liittymätekijöiden perusteella. (15) Kaikki jäsenvaltiot, jotka ovat tässä päätöksessä vahvistettujen osallistumisehtojen lisäksi valmiit noudattamaan tässä päätöksessä tarkoitetulla alalla tehtävän tiiviimmän yhteistyön yhteydessä jo annettuja säädöksiä, voivat milloin tahansa liittyä tähän yhteistyöhön SEUT-sopimuksen 328 artiklan mukaisesti, ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Annetaan Belgialle, Saksalle, Virolle, Kreikalle, Espanjalle, Ranskalle, Italialle, Itävallalle, Portugalille, Slovenialle ja Slovakialle asiaa koskevia perussopimusten määräysten mukaisesti lupa aloittaa toistensa kanssa tiiviimpi yhteistyö yhteisen finanssitransaktioverojärjestelmän käyttöönoton alalla. 2 artikla Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] KOM(2011) 594. [2] Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista 12 päivänä helmikuuta 2008 annettu neuvoston direktiivi 2008/7/EY. [3] Finanssilaitokset hyötyivät joko suoraan tai välillisesti huomattavasti eurooppalaisten veronmaksajien vuosina 2008–2012 (ennakko)rahoittamista pelastamis- ja takaustoimista. Nämä toimet yhdistettyinä talouden toiminnan hiipumiseen koko talous- ja rahoitusjärjestelmän vakauteen liittyvien epävarmuustekijöiden lisääntymisen vuoksi ovat heikentäneet julkisen talouden rahoitusasemaa eri puolilla Eurooppaa. Useimmista finanssi- ja vakuutuspalveluista ei myöskään kanneta alv:tä. [4] P7_TA-(2012)0217. [5] ECO/321 – CESE 818/2012 (EUVL C 181, 21.6.2012, s. 55). [6] CDR 332/2011 (EUVL C 113, 18.4.2012, s. 7). [7] Finanssitransaktiovero oli ensimmäistä kertaa talous- ja rahoitusasioiden neuvoston asialistalla 8. marraskuuta 2011 ja sen jälkeen maalis-, kesä- ja heinäkuussa 2012 pidettyjen kolmen peräkkäisen kokouksen asialistalla. Aihetta käsiteltiin vuoden 2011 joulukuun ja vuoden 2012 kesäkuun välisenä aikana seitsemässä verokysymyksiä ja välillistä verotusta käsittelevässä neuvoston työryhmän kokouksessa. [8] Pääoman hankinnasta suoritettavista välillisistä veroista annettu neuvoston direktiivi 2008/7/EY, EUVL L 46, 21.2.2008, s. 11. [9] Ks. asia C-569/07, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 1. lokakuuta 2009, 32–35 kohta, jossa mainitaan asia C-415/02 (EUVL C 282, 21.11.2009, s. 6). [10] Ks. 4.3 kohta. [11] EUVL C… , …, s… [12] KOM(2011) 594 lopullinen, 28.9.2011.