KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE humalan tuotanto- ja markkinatilanteesta (satovuosi 1997)

SISÄLLYSLUETTELO

1. JOHDANTO

2. SATOVUOSI 1997

2.1 Koko maailman tilanne

2.1.1 Tuotanto

2.1.2 Markkinoiden kehitys

2.2 Yhteisön tilanne

2.2.1 Tuotantorakenne

2.2.2 Tuotanto

2.2.3 Myynti ja hinnanmuodostus

2.2.4 Tulot

3. HUMALA-ALAN YHTEINEN MARKKINAJÄRJESTELY

4. HUMALA-ALAN VÄLIAIKAISET ERITYISTOIMENPITEET

1. JOHDANTO

Asetuksen (ETY) N:o 1696/71 11 artiklan mukaan komissio esittää neuvostolle vuosittain humalan tuotanto- ja markkinatilannetta koskevan kertomuksen, jossa annetaan tiedot tuotannon, hintojen ja kysynnän kehityksestä.

Tässä 27. vuosikertomuksessa komissio esittää yhteenvedon markkinointivuoden 1997 tärkeimmistä tapahtumista. Kertomuksessa keskitytään alan huomionarvoisimpiin seikkoihin.

2. SATOVUOSI 1997

2.1 Koko maailman tilanne

2.1.1 Tuotanto

Koko maailman humalanviljelyala on noin 78 000 hehtaaria, josta noin 63 000 hehtaaria on humalanviljelyn kansainvälisen komitean IHGC:n (International Hop Growers Convention) jäsenten ja yhteisön tuottajajäsenvaltioiden viljelyksessä (katso taulukko 1). Myös Kiinassa on merkittävää tuotantoa, josta ei kuitenkaan ole käytettävissä tarkkoja lukuja vaan ainoastaan karkeita arvioita.

IHGC:n ja EY:n osalta humalan viljelyalat ovat pienentyneet keskimäärin 9,14 prosenttia. Viljelyala väheni eniten Ukrainassa (- 46%), Venäjällä (- 39%) T ekissä (- 25%), Bulgariassa (- 24%) ja Slovakiassa (- 20%). Niistä harvoista maista, joissa viljelyala on kasvanut, voidaan mainita varsinkin Ranska (+ 9%) ja Australia (+ 3,5%).

Koko maailman tuotanto vuonna 1997 oli 2 400 000 Ztr (1) eli vähemmän kuin vuonna 1996 (- 5,86%). Tuotannon laatu oli hieman aikaisempaa parempi: alfahappopitoisuus oli 7,75 prosenttia. Alfahapon kokonaistuotanto väheni 9 300 tonniin (- 395 tonnia).

(1) 1 Ztr = 50 kg

Tuotannon osalta vuoden 1997 sato on lähellä viimeisten 20 vuoden keskiarvoa, mutta alfahapon kokonaistuotos on selvästi kasvanut.

Vaikka oluentuotanto on vuodesta 1990 alkaen jatkuvasti vähentynyt Euroopassa, tilanne ei ole sama muissa maanosissa eikä etenkään Aasiassa: Kiina on nykyisin maailman toiseksi suurin oluentuottajamaa Yhdysvaltojen jälkeen.

Maailman oluentuotannon määräksi vuonna 1998 arvioidaan 1 300 miljoonaa hehtolitraa. Jotta yhdessä hehtolitrassa olutta olisi 5,8 grammaa alfahappoa, on panimoiden lisättävä siihen alfahappoa noin 6,4 grammaa hehtolitraa kohti. Ero johtuu humalan varastoinnin ja jalostuksen aikana tapahtuvasta hävikistä. Näin ollen tämän olutmäärän tuottamiseen tarvitaan 8 320 tonnia alfahappoa, joten satovuonna 1997 tuotetun alfahapon määrä ylittää (980 tonnilla) tarvittavan määrän. Tähän on syytä lisätä, että alfaa myös tarvitaan aiempaa vähemmän, mikä johtuu kehittymässä olevasta suuntauksesta valmistaa vähemmän karvaita oluita kuin ennen sekä jatkuvasta teknologisesta kehityksestä.

Yleismaailmallisella tasolla humalan tuotanto ylittää panimoiden tarpeet. Tästä syystä IHGC:n jäsenmaat ovat ehdottaneet, että 30 prosenttia vuoden 1996 viljelyalasta eli noin 18 000 hehtaaria poistettaisiin viljelystä. Vuonna 1997 vähennys oli 6 300 hehtaaria eli 10 prosenttia. Vuodeksi 1998 arvioitu vähennys ennakoi jälleen noin 6 000 hehtaarin vähennystä IHGC:n jäsenmaissa.

2.1.2 Markkinoiden kehitys

Saksalaisen humalan hinta laski edellisestä satovuodesta. Erityisesti vapaiden markkinoiden hinnat putosivat selvästi viimeisten 20 vuoden keskiarvon alapuolelle. Myös Yhdysvaltojen keskimääräiset hinnat laskivat (1,58 $/naula (453,59 g) eli 174,17 $/ Ztr, mikä on 156,88 ecua/Ztr), mutta koska tuotos on parempi kuin Euroopassa (1,94 tonnia/ha kun Euroopan tuotos on 1,41 tonnia/ha), hehtaarilta saatavat keskimääräiset tulot ovat korkeammat (6 775,64 $/ha eli 6 103 ecua/ha verrattuna 5 528 ecuun/ha Euroopan unionissa).

Ennakkosopimusten osalta pitkän aikavälin suuntaus osoittaa vähentymistä sekä määrän ja keston että hinnan puolesta. Niiden tekeminen on kuitenkin osoittautunut tulojen turvaamisen kannalta hyväksi järjestelmäksi, koska hinnat vahvistetaan ennalta tietyksi määräksi vuosia, tietyille lajikkeille ja tietyille määrille, ja sopimushinnat ovat yleensä korkeampia kuin käteishinnat (ks. taulukko 2 ja 5).

Tiettyjä IHGC:n jäseniä huolestuttaa erityisesti aromaattisten lajikkeiden hinnanmuodostusjärjestelmä, joka perustuu alfakiloihin eikä itse aromiin.

2.2 Yhteisön tilanne

2.2.1 Tuotantorakenne

Humalanviljelyn rakennemuutokset ovat seuranneet toinen toistaan samalla tavalla kuin koko maatalousalalla. Tällä hetkellä yhteisössä humalaa tuottaa 4 123 tilaa (ks. taulukko A). Tilojen määrä on siis vähentynyt noin 10,68 prosentilla verrattuna vuoteen 1996, kun taas humalaviljelmien keskimääräinen viljelyala on samaan aikaan noussut 5,9 hehtaarista 6,5 hehtaariin viljelmää kohden. Humalantuotanto on lopetettu lähes 500 viljelmällä Euroopan unionissa.

2.2.2 Tuotanto

Humalan viljelyala yhteisössä vuonna 1997 oli 26 786 hehtaaria eli 545 hehtaaria (2%) vähemmän kuin vuonna 1996 (ks. taulukko 1 ja 6). Suurin osa tästä tuotannosta tuotettiin Saksassa (21 381 ha eli 80% kokonaistuotannosta), jossa viljelyalan vähennys vuodesta 1996 on 432 hehtaaria eli 1,98 prosenttia.

Humalan viljelyalasta 60,42 prosenttia on nykyisin aromaattisten lajikkeiden käytössä. Eniten viljelty lajike näistä on Perle (25% aromaattisten lajikkeiden viljelyalasta). Erityisesti seuraavien aromaattisten lajikkeiden viljelyala on kasvanut huomattavasti: Hallertauer Tradition (+ 375 ha) ja Perle (+ 96 ha). Karvaiden lajikkeiden osuus humalanviljelystä on 37,27 prosenttia ja muiden lajikkeiden 2,31 prosenttia.

Karvaiden lajikkeiden osuus väheni hieman vuonna 1997 ja niiden tilalle tuli muita lajikkeita. Karvaista lajikkeista nykyisin viljellään eniten lajikkeita Hallertauer Magnum (3 026 ha) ja Northern Brewer (2 983 ha eli 643 ha vähemmän kuin vuonna 1996). Seuraavina tulevat lajikkeet Nugget (1 329 ha), Target (1 137 ha) ja Brewer's Gold (516 ha), joista kahden viimeksi mainitun viljelyala on myös vähentynyt 250 ja 323 hehtaarilla. Yleissuuntaus karvaiden lajikkeiden viljelyssä on super-alfa-lajikkeiden kuten Hallertauer Magnumin ja Nuggetin lisääntyminen, koska niille on kysyntää markkinoilla. Vuoden 1996 satoon verrattuna Nugget-lajikkeen viljelyala on lisääntynyt 9,92 prosenttia ja Magnum-lajikkeen noin 25 prosenttia.

Määrällisesti vuoden 1997 sato oli huomattavasti pienempi kuin vuoden 1996 sato (- 11,48%). Keskituotos hehtaaria kohden 837 464 Ztr:n mukaan laskettuna oli 1,56 tonnia eli 31 Ztr hehtaarilta.

Tuotannon laatu oli hyvä, ja yhteisön alueella kaikkien kolmen lajikeryhmän alfahappopitoisuus oli keskimäärin 8,75 prosenttia, mikä vastaa 3 662:a tonnia alfahappoa - 137 kilogrammaa hehtaarilta - oluentuotantoon vuonna 1998.

2.2.3 Myynti ja hinnanmuodostus

Sopimusmyynti

Koko maailman tasolla humalan keskihinta sopimusmyynnissä oli 202 ecua/Ztr eli 8 ecua/Ztr vähemmän kuin vuoden 1996 sadon osalta. Erot jäsenvaltioiden hinnoissa ulottuivat 143 ecusta/Ztr Espanjassa 384 ecuun/Ztr Irlannissa. Näiden kahden maan koko tuotanto myytiin sopimuskaupalla (katso taulukko 6). Itävallan ja Saksan sopimushinnat olivat alhaisemmat kuin edellisenä vuonna (- 5 ecua/Ztr ja - 13 ecua/Ztr). Yhdistyneessä kuningaskunnassa hinnat puolestaan nousivat (+ 88 ECU/Ztr).

Vuoden 1997 sadosta myytiin sopimuskaupalla 73 prosenttia (ks. liitteen taulukko 5) eli saman verran kuin edellisenä vuonna (72%). Belgiassa tämä osuus on selvästi edellä keskiarvoa pienempi eli 19 prosenttia. Portugalissa ei ollut lainkaan sopimusmyyntiä.

Korkeimmat sopimusten keskihinnat havaittiin aromaattisilla lajikkeilla (213 ecua/Ztr), ja korkeimmat hinnat saavutettiin lajikkeilla Bramling Cross, Challenger, First Gold, Fuggles, Goldings ja Progress. Näiden pääasiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa viljeltyjen lajikkeiden ecuina ilmoitetut hinnat olivat lajikeryhmän keskiarvoa korkeammat. Kuitenkin kansallisena valuuttana kyseisen maan hinnat laskivat selvästi. Tämä eron selitys on punnan huomattava revalvaatio. Ainoastaan Ranskassa viljellyn Strisselspalt-lajikkeen sopimushinnat olivat keskimäärin 249 ecua/Ztr. Lajike, jonka hinnat olivat alhaisimmat, oli varmaankin Hersbrucker, jota viljellään noin 19 prosentilla aromaattisten lajikkeiden kokonaisviljelyalasta (sopimushinta 166 ecua/Ztr).

Karvaiden lajikkeiden keskimääräinen sopimushinta oli 183 ecua/Ztr. Yleisesti ottaen korkeimmat hinnat olivat lajikkeilla Buket (jota viljellään ainoastaan Itävallassa), Target, Yeoman ja Northdown. Nugget-lajikkeen sopimushinnat pysyivät suurin piirtein samoina.

Myynti vapailla markkinoilla

Vapailla markkinoilla myydyn humalan keskihinta 64 ecua/Ztr oli alhaisempi kuin markkinointivuoden 1996 hinta 98 ecua/Ztr. Näissäkin hinnoissa oli merkittäviä eroja jäsenvaltioiden kesken: pienin hinta oli Belgiassa (52 ecua/Ztr) suurin Ranskassa (187 ecua/Ztr) (ks. taulukko 6).

Aromaattisten ja karvaiden lajikkeiden käteishinnat eivät juuri muuttuneet (62 ja 66 ecua/Ztr), mutta muiden lajikkeiden osalta ne nousivat selvästi.

Nugget-lajikkeen käteishinnat laskivat 96 ecusta 62 ecuun/Ztr (- 35%). Tämä lajike, joka tuottaa paljon alfahappoa, houkutteli monia viljelijöitä. Tästä oli tuloksena huomattava tarjonta maailmanmarkkinoilla, mikä johtui suurelta osalta tämän lajikkeen viljelyalan lisääntymisestä Yhdysvalloissa (3 638 ha vuonna 1997 kun vastaava ala vuonna 1996 oli 3 497 ha).

Vapaiden markkinoiden hinnat laskivat selvästi Saksassa (- 36%) ja Belgiassa (- 34%), vähemmän Itävallassa (- 2%) ja nousivat muissa maissa, erityisesti Ranskassa (+ 60%).

Paljon viljeltyjen lajikkeiden osalta on jo satovuodesta 1993 alkaen alhaisimmat hinnat maksettu amerikkalaisten aikaisemmin arvostamasta aromaattisesta Hersbrucker-lajikkeesta, joka nyt on menettämässä suosiotaan, koska amerikkalaisten ostopolitiikka on alkanut suosia muita lajikkeita, kuten Spalter Selectiä ja Hallertauer Traditionia. Kun Hersbrucker-lajikkeesta maksettiin vapailla markkinoilla ainoastaan 29 ecua/Ztr, kahdesta uudesta aromaattisesta lajikkeesta saatiin noin 38 ja 50 ecua/Ztr, mikä on kuitenkin edelleen vähemmän kuin aromaattisen humalan keskihinta yhteisössä.

Kahdeksasta humalantuottajajäsenvaltiosta kolmessa (Belgiassa, Saksassa ja Espanjassa) kaikkien lajikkeiden hinnat olivat yhteisön keskiarvoa alhaisemmat.

Yhteisössä vuonna 1997 tuotetusta 837 464 sentneristä jäi virallisten tietojen mukaan myymättä ainoastaan 20 709 Ztr (2,47%). Irlanti ja Espanja myivät koko tuotantonsa sopimuskaupalla; Irlannissa keskihinta oli 384 ecua/Ztr ja Espanjassa 143 ecua/Ztr (ks. taulukko 5). Seuraavaksi eniten sopimuskaupalla myi Itävalta (98% kokonaistuotannosta); keskihinta oli 250 ecua/Ztr.

2.2.4 Tulot

Vuonna 1997 tulot vähenivät vuoden 1996 tuloista, ja keskitulot hehtaaria kohden täystuotannossa olevilla humalaviljelmillä olivat 5 528 ecua hehtaarilta (ks. taulukko 6), kun ne satovuonna 1996 olivat 6 166 ecua hehtaarilta (- 10%).

Yhteisön tasolla korkeimmat tulot kirjattiin aromaattisten lajikkeiden ryhmässä (5 955 ecua/ha täystuotannossa eli 5,8 prosentin lasku verrattuna edelliseen vuoteen). Ranskassa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa näistä lajikkeista saadut tulot kuitenkin lisääntyivät.

Aromaattisista lajikkeista kannattavimmat ovat Ranskassa Strisselspalt-lajike (tulot 7 926 ecua hehtaarilta täystuotannossa) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa lajikkeet Challenger (10 157 ecua hehtaarilta täystuotannossa), Goldings (11 305 ecua hehtaarilta täystuotannossa) ja Fuggles (10 053 ecua hehtaarilta täystuotannossa). Merkille pantavaa on, että lajikkeesta "Célia", jota viljellään ainoastaan Itävallassa ja jota myydään ainoastaan sopimuskaupassa, saatiin tuloja noin 10 746 ecua hehtaarilta täystuotannossa.

Tulot vähenivät myös karvaiden lajikkeiden ryhmässä (- 18%), 4 895 ecuun hehtaarilta täystuotannossa. Tämä koskee Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta kaikkia tuottajajäsenvaltioita ja varsinkin Belgiaa (- 26%), Saksaa (- 25%) ja Portugalia (- 49%). Portugalissa väheneminen johtuu yksinomaan Nugget-lajikkeen hinnan alenemisesta. Nugget on Portugalin lajikkeista ainoa, joka myydään kokonaan vapailla markkinoilla. Nugget-lajiketta vapailla markkinoilla myyvistä yhteisön jäsenvaltioista Portugalissa on kuitenkin saatu lajikkeesta korkeimmat hinnat (93 ecua/Ztr kun yhteisön keskiarvo on 62 ecua/Ztr). Muiden lajikkeiden osalta, joita viljellään pääasiassa Saksassa (616 ha) ja vähäisessä määrin Yhdistyneessä kuningaskunnassa (2 ha), keskimääräiset tulot lisääntyivät (+ 13%). Koska näiden lajikkeiden viljelyalat ovat pieniä, niillä on hyvin vähäinen vaikutus tuottajien keskimääräisiin tuloihin kokonaisuudessaan.

3. HUMALA-ALAN YHTEINEN MARKKINAJÄRJESTELY

Humala-alan yhteinen markkinajärjestely perustettiin vuonna 1971 asetuksella (ETY) N:o 1696/71, ja sen tavoitteena on parantaa tuotteiden laatua ja turvata tuottajien elintaso. Koska on tarkoituksella luovuttu yhteisön ulkopuolista kauppaa koskevien sääntöjen antamisesta sekä interventiojärjestelmän luomisesta, yhteisön humala-ala on erittäin altis kilpailulle maailmanmarkkinoilla.

Perusasetuksen tärkeimmät kohdat, joita on sittemmin tarkennettu neuvoston tai komission erityisasetuksissa, ovat humalan kaupan pitäminen varmentamismenettelyn ja ennakkosopimusjärjestelmän mukaisesti, tuottajaryhmien tunnustaminen ja kannustaminen sekä kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa. Asetuksessa säädetään myös tukijärjestelmästä yhteisössä tuotetulle humalalle. Tämän järjestelmän mukainen tuki on 480 ecua hehtaarilta vuoteen 2000 asti, kyseinen vuosi mukaan lukien. Tällainen tuki on itse asiassa kahden edelliseen järjestelyyn kuuluneen tuen yhdistelmä. Nämä kaksi ovat tuottajille myönnettävä tuki ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä varten myönnettävä tuki. Tuottajaryhmittymällä on oikeus päättää, maksaako se tuen kokonaisena jäsenilleen suhteessa jäsenten viljelemiin aloihin vai ainoastaan 80 - 100 prosentin suuruisen osan siitä, jos sillä on edelleen tarvetta uusiin lajikkeisiin siirtymiseen tai mahdollisesti muita tavoitteita täyttämättä (ks. jäljempänä oleva c kohta).

Perusasetukseen elokuussa 1997 - asetuksella (EY) N:o 1554/97 (1) - tehtyjen viimeisimpien muutosten jälkeen on alettu kiinnittää huomiota tuottajaryhmittymien merkityksen lisäämiseen seuraavin keinoin:

(1) EYVL L 208, 2.8.1997, s.1.

a) Hyväksytyn tuottajaryhmittymän jäsenille annetaan mahdollisuus pitää itse kaupan - rankaisematta heitä tukea vähentämällä - kaikkia tuotteitaan tai osaa niistä, jos ryhmittymä antaa luvan tähän. Tuottajaryhmittymällä on oikeus valvoa tuottajien ja kauppiaiden välille neuvoteltuja hintoja sekä hyväksyä tai hylätä sopimus. Jos tuottajaryhmittymä ei hyväksy ehdotettuja hintoja, se on velvoitettu tekemään uuden tarjouksen korkeammalla hinnalla ja etsimään uuden ostajan.

b) Annetaan pysyvä mahdollisuus uusiin lajikkeisiin siirtymiseen ilman pinta-ala- tai aikarajoituksia. Tämä mahdollisuus sisältyy edellä mainittuun kiinteään hehtaaritukeen. Tuottajaryhmittymä päättää tähän tarkoitukseen käytettävästä tuesta tarpeen mukaan, kuitenkin tiettyjen rajoitusten mukaisesti (ks. jäljempänä oleva c kohta).

c) Tuottajaryhmittymille annetaan mahdollisuus pidättää enintään 20 prosenttia tuottajille myönnettävästä tuesta erityistoimenpiteiden toteuttamista varten. Erityistoimenpiteet muodostuvat edellä olevan 2 kohdan mukaisista toimenpiteistä, jotka liittyvät viljelyn ja sadonkorjuun järkiperäistämiseen ja koneistamiseen, yhteisten tuotantosääntöjen hyväksymiseen (viljelytekniikat, lannoitteet, lajikkeet jne.), uusiin lajikkeisiin siirtymiseen, edistämistoimiin, laadun määrittämiseen ja parantamiseen, tutkimukseen sekä tukitoimiin. Tämän toimenpiteen tarkoituksena on taata tuottajaryhmittymälle joustavuus tuen hallinnoinnissa sekä mahdollisuus käyttää mainitut 20 prosenttia kokonaisuudessaan uusiin lajikkeisiin siirtymiseen tuottajaryhmittymän niin halutessa.

Jos tuottajaryhmittymät eivät pidä kaupan jäsentensä koko tuotantoa, tästä mahdollisuudesta tulee velvoite. Prosenttiosuus on myös tässä tapauksessa 20 prosenttia.

4. HUMALA-ALAN VÄLIAIKAISET ERITYISTOIMENPITEET

Neuvosto antoi vähän aikaa sitten asetuksen väliaikaisten erityistoimenpiteiden käyttöön ottamisesta humala-alalla (asetus (EY) N:o 1098/98).

Humala-alalle on nykyisin ominaista sekä suhdanteista johtuva että rakenteellinen ylijäämä, jonka vuoksi on tarkoituksenmukaista pyrkiä tuotannon vähentämiseen vähentämällä unionissa viljeltyä pinta-alaa.

Satovuodesta 1998 alkaen sovelletaan viiden vuoden ajan tervehdyttämistoimenpiteitä, joihin kuuluu tilapäinen viljelystä poisto ja/tai viljelmien raivaus.

Tätä varten on tarkoitus sallia tuottajaryhmittymille enemmän joustoa nykyisten kokonaismäärärahojen rajoissa.

Kumpikin näistä toimenpiteistä on vapaaehtoinen jäsenvaltion, tuottajaryhmittymän tai yksittäisen tuottajan tuotannon tasosta riippumatta.

Nämä toimenpiteet pannaan täytäntöön:

- lisäämällä tilapäinen viljelystä poisto ja raivaus niihin erityistoimenpiteisiin, joita tuottajaryhmittymät voivat toteuttaa mukauttaakseen yhteisesti tuotantoa markkinoiden vaatimuksiin,

- ottamalla tuottajaryhmittymän tasolla vastuu tuottajien tuesta pidätettävän korvauksen maksamisesta (enintään 20 prosenttia). Tällä summalla katetaan osa toimenpiteiden soveltamisesta aiheutuvista todellisista kustannuksista sekä aikaisempi vajaus,

- maksamalla tuottajille korvausta, joka vastaa määrää, jonka he olisivat saaneet toteutuneesta sadosta. Korvausta maksetaan enintään viiden vuoden ajan viljelystä poistetuista tai raivatuista aloista, jollei erityisistä edellytyksistä muuta johdu.