C 443/982

P7_TA(2014)0427

Unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunta rikosoikeudellisin keinoin ***I

Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma 16. huhtikuuta 2014 ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin (COM(2012)0363 – C7-0192/2012 – 2012/0193(COD))

(Tavallinen lainsäätämisjärjestys: ensimmäinen käsittely)

(2017/C 443/100)

Euroopan parlamentti, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklan 2 kohdan ja 325 artiklan 4 kohdan, joiden mukaisesti komissio on antanut ehdotuksen Euroopan parlamentille (C7-0192/2012),

ottaa huomioon Ruotsin valtiopäivien toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen soveltamisesta tehdyn pöytäkirjan N:o 2 mukaisesti antaman perustellun lausunnon, jonka mukaan esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi ei ole toissijaisuusperiaatteen mukainen,

(1) EUVL C 383, 12.12.2012, s. 1.

(2) EUVL C 391, 18.12.2012, s. 134.

P7_TC1-COD(2012)0193

Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu ensimmäisessä käsittelyssä 16. huhtikuuta 2014, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/…/EU antamiseksi unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka,

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 325 83 artiklan 4 2 kohdan, [tark. 1]

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan tilintarkastustuomioistuimen lausunnon (1),

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon (2),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaamisessa ei ole kyse ainoastaan talousarviomäärärahojen hallinnoinnista, vaan se ulottuu kaikkiin toimenpiteisiin, jotka vaikuttavat kielteisesti tai uhkaavat vaikuttaa kielteisesti unionin varoihin ja jäsenvaltioiden varoihin siinä määrin kuin ne on osoitettu jäsenvaltioiden talouden tai julkisen talouden tukemiseen tai vakauttamiseen unionin politiikanalojen kannalta merkityksellisellä tavalla.

(2) Jotta voitaisiin suojautua tehokkaasti, oikeasuhteisesti ja varoittavasti kaikkein vakavimmilta petoksiin liittyviltä toimintatavoilta ja varmistaa unionin taloudellisten etujen tehokas, oikeasuhteinen ja varoittava suojelu, jäsenvaltioiden rikosoikeuden olisi edelleen täydennettävä optimaalinen suojaaminen, hallinto- ja yksityisoikeuden mukaista suojelua kaikkein vakavimpien tällä alalla esiintyvien petoksiin liittyvien toimintatapojen osalta mukaisesti hyväksyttyjä toimenpiteitä olisi täydennettävä jäsenvaltioiden rikosoikeuteen kuuluvilla säännöksillä siten, että samalla vältetään epäjohdonmukaisuudet näillä oikeudenaloilla ja niiden välillä. [tark. 2]

(3) Unionin taloudellisten etujen suojaaminen edellyttää petoksen yhteistä määritelmää, jolla katetaan sekä EU:n unionin talousarvion menoja että , tuloja , varoja ja vastuita vahingoittavat petokset , otto- ja antolainaustoiminta mukaan luettuna . [tark. 3]

(4) Arvonlisäveroon vaikuttavat petokset vähentävät jäsenvaltioiden verotuloja ja näin myös yhdenmukaisen verokannan soveltamisesta jäsenvaltioiden arvonlisäveron määräytymisperusteeseen saatavaa tulosta. Kuten Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä (4) on vahvistettu, yhtäältä arvonlisäverotulojen kerääminen sovellettavan yhteisön oikeuden mukaisesti ja toisaalta vastaavien arvonlisäverovarojen tulouttaminen yhteisön talousarvioon liittyvät suoraan toisiinsa, koska kaikista puutteista arvonlisäverotulojen keräämisessä aiheutuu mahdollisesti arvonlisäverovarojen määrän väheneminen. Tämän vuoksi tämän direktiivin soveltamisala kattaa jäsenvaltioiden arvonlisäverotuloista saatavat tulot.

(5) Arvioitaessa arvonlisäveroon perustuvien omien varojen laittomasta vähenemisestä EU:n taloudellisiin etuihin aiheutuvaa tuntuvaa vaikutusta ja sovellettaessa tähän direktiivin sisältyviä raja-arvoja olisi noudatettava suhteellisuusperiaatetta, kun otetaan huomioon kyseisen omien varojen lajin erityinen luonne ja sen laskentamenetelmä, mukaan lukien jäsenvaltioiden eriytetty kohtelu.

(6) Unionin taloudellisiin etuihin voi kohdistua kielteisiä vaikutuksia, jos tarjousten tekijät antavat suoraan tai välillisesti hankintaviranomaisilta perusteettomasti laittomasti saatuihin tietoihin perustuvia tietoja hankintasopimuksen tekeville tai avustuksen myöntäville viranomaisille tarkoituksenaan kiertää julkiseen hankintamenettelyyn tai avustusten myöntämismenettelyyn sovellettavat säännöt tai poiketa niistä tai rikkoa niitä . Vaikka tällainen toiminta on hyvin lähellä petosta, se ei kuitenkaan välttämättä ole täytä kaikkia petoksen tunnusmerkkejä tarjoajan osalta kaikki rikosoikeudelliset tunnusmerkit täyttävä petos, sillä esitetty tarjous voi vastata kaikkia asetettuja vaatimuksia. Tarjoajien välinen tarjouskeinottelu rikkoo unionin kilpailusääntöjä ja vastaavia kansallisia lakeja; siihen kohdistetaan julkisia täytäntöönpanotoimia ja seuraamuksia koko unionin alueella, ja se olisi jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. [tark. 4]

(7) Rahanpesun vastaista unionin lainsäädäntöä voidaan soveltaa täysimääräisesti tässä direktiivissä tarkoitetuista rikoksista saatua hyötyä koskevaan rahanpesuun. Viittauksella kyseiseen lainsäädäntöön on tarkoitus varmistaa, että tällä direktiivillä käyttöön otettua seuraamusjärjestelmää sovelletaan kaikkiin rikoksiin, jotka kohdistuvat unionin taloudellisiin etuihin.

(8) Korruptio on erityisen vakava unionin taloudellisiin etuihin kohdistuva uhka, joka voi monissa tapauksissa liittyä myös petokselliseen toimintaan. Tällä osa-alueella tarvittaisiin tästä syystä erillistä kriminalisointia. Olisi varmistettava, että tällaiset rikokset kuuluvat määritelmän soveltamisalaan riippumatta siitä, rikkooko kyseinen toiminta virkavelvollisuuksia. Passiiviseen korruptioon ja varojen väärinkäyttöön perustuvien rikosten osalta säännöksiin olisi tarpeen sisällyttää julkisten viranomaisten määritelmä, joka kattaa kaikki asiaankuuluvat virkamiehet riippumatta siitä, onko kyse nimitetystä, valitusta, tai sopimussuhteisesta tai virassa olevasta henkilöstä, sekä sellaisessa tehtävässä toimivat taikka henkilöstä, jolla on virka unionissa , jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa. Yksityishenkilöiden osallistuminen unionin varojen hallinnointiin on entistä yleisempää. Jotta unionin varoja voitaisiin suojella riittävällä tavalla korruptiolta ja väärinkäytöltä, ”julkisen viranomaisen” käsitteeseen on tässä direktiivissä tarpeen sisällyttää myös henkilöt, joilla ei ole virkasuhdetta mutta jotka tarjoavat valtion tai muiden julkisten elinten palveluja kansalaisille tai muutoin ylipäätään yleisen edun mukaisia palveluja ilman varsinaista virkasuhdetta on kuitenkin vastaavasti nimitetty unionin varoihin liittyvään julkiseen tehtävään tai jotka hoitavat sitä vastaavalla tavalla , kuten EU:n tällaisten varojen hallinnointiin osallistuvat alihankkijat. [tark. 5]

(9) Unionin taloudellisiin etuihin voi kohdistua kielteisiä vaikutuksia virkamiehen toimintatavoista, joiden tarkoituksena on käyttää varoja tai omaisuutta väärin muuhun kuin suunniteltuun tarkoitukseen ja jonka tavoitteena on aiheuttaa vahinkoa unionin taloudellisille eduille. Tämän vuoksi olisi otettava käyttöön täsmällinen ja yksiselitteinen määritelmä rikoksille, jotka perustuvat tämäntyyppiseen toimintaan. [tark. 6]

(9 a) Tässä direktiivissä määritellyistä luonnollisten henkilöiden tekemistä rikoksista on tarpeen näyttää toteen tahallisuus kyseisten rikosten tunnusmerkistön kaikkien osien suhteen. Luonnollisten henkilöiden tekemät rikokset, jotka eivät edellytä tahallisuutta, eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. [tark. 7]

(10) Jotkin unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvat rikokset ovat käytännössä usein lähellä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 83 artiklan 1 kohdan ja kyseisen artiklan nojalla annetun unionin lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvia rikoksia. Sen vuoksi säännösten muotoilussa olisi varmistettava yhdenmukaisuus tämän lainsäädännön kanssa.

(11) Siltä osin kuin oikeushenkilöiden toiminta voi vahingoittaa tai uhata unionin taloudellisia etuja, oikeushenkilöiden olisi vastattava niiden puolesta tehdyistä, tässä direktiivissä määritellyistä rikoksista.

(12) Jotta unionin taloudellisia etuja voitaisiin suojella yhtäläisesti toteuttamalla toimenpiteitä, joilla on ennaltaehkäisevä vaikutus koko unionissa, jäsenvaltioiden olisi lisäksi säädettävä tietyt vähimmäisseuraamusten tyypit ja tasot, joita sovelletaan tässä direktiivissä määriteltyihin rikoksiin. Seuraamusten tasot eivät saisi ylittää sitä, mikä on oikeassa suhteessa rikoksiin, ja tämän vuoksi olisi otettava käyttöön rahamääräinen raja-arvo, jonka alle jäävissä tapauksissa kriminalisointi ei ole tarpeen.

(13) Tämä direktiivi ei vaikuta kurinpitomenettelyjen asianmukaiseen ja tehokkaaseen soveltamiseen. Seuraamukset, joita ei voida rinnastaa rikosoikeudellisiin seuraamuksiin, voidaan yksittäistapauksissa ottaa huomioon kansallisen lainsäädännön mukaisesti, kun henkilö tuomitaan yhdestä tai useammasta tässä direktiivissä määritellystä rikoksesta; muiden seuraamusten osalta olisi noudatettava täysimääräisesti ne bis in idem -periaatetta. Tällä direktiivillä ei kriminalisoida toimintaa, johon ei sovelleta myös kurinpidollisia seuraamuksia tai virkavelvollisuuksien rikkomista koskevia muita toimenpiteitä tapauksissa, joissa tällaisia kurinpidollisia seuraamuksia tai muita toimenpiteitä voidaan soveltaa kyseessä oleviin henkilöihin.

(14) Luonnollisille henkilöille vakavimmissa tapauksissa määrättävien seuraamusten olisi käsitettävä vankeusrangaistuksia. Tällaiset vakavimmat tapaukset olisi määriteltävä viittaamalla tiettyyn rahamääräiseen kokonaisvahingon vähimmäisarvoon, joka rikollisesta toiminnasta on aiheutunut unionin talousarviolle ja mahdollisesti muille talousarvioille. Vankeusrangaistusten vähimmäis- ja enimmäispituuksien määrittäminen olisi tarpeen, jotta voidaan varmistaa, että unionin taloudellisille eduille tarjotaan yhtäläinen suojelu koko Euroopassa. Kuuden kuukauden vähimmäisseuraamuksen käyttöönotolla varmistetaan, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen 2 artiklassa luetelluissa rikoksissa voidaan antaa ja panna täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys; näin varmistetaan, että oikeudellinen ja lainvalvontaa koskeva yhteistyö on mahdollisimman tehokasta. Seuraamuksilla on myös koko Euroopan kattava vahva ennaltaehkäisevä vaikutus mahdollisiin rikoksentekijöihin. Ankarampia seuraamusten tasoja olisi määrättävä tapauksissa, joissa rikokseen on syyllistytty neuvoston puitepäätöksessä 2008/841/YOS (5) tarkoitetun rikollisjärjestön puitteissa.

(15) Ottaen erityisesti huomioon rikoksentekijöiden ja laittomasta toiminnasta unionin taloudellisten etujen kustannuksella saadun hyödyn liikkuvuus sekä tarvittavat monimutkaiset rajat ylittävät tutkimukset, kaikkien jäsenvaltioiden olisi vahvistettava lainkäyttövaltansa ja vanhentumisaikoja koskevat säännöt, jotka ovat tarpeen tällaisen toiminnan torjumiseksi.

(16) Jotta varmistetaan unionin oikeuden johdonmukaisuus ja turvataan periaate, jonka mukaan ketään ei voi rangaista kahdesti samasta toiminnasta, olisi selvennettävä tässä direktiivissä tarkoitettujen rikosoikeudellisten seuraamusten ja muiden unionin oikeuden mukaisten kyseeseen tulevien hallinnollisten toimenpiteiden välistä suhdetta. Tällä direktiivillä ei pitäisi rajoittaa unionin lainsäännön mukaisten erityisten hallinnollisten toimenpiteiden, seuraamusten ja sakkojen soveltamista.

(17) Rajoittamatta muita unionin oikeudesta johtuvia velvollisuuksia, olisi tarpeen antaa asianmukainen säännös jäsenvaltioiden ja komission välisestä yhteistyöstä, jotta varmistetaan tässä direktiivissä määriteltyjen unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien rikosten vastainen tehokas toiminta, mukaan lukien jäsenvaltioiden , Eurojustin ja komission välinen tietojenvaihto. [tark. 10]

(18) Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehty yleissopimus (6) ja sen 27 päivänä syyskuuta 1996 (7) ja 29 päivänä marraskuuta 1996 (8) tehdyt pöytäkirjat olisi kumottava ja korvattava tällä direktiivillä.

(19) Tämän direktiivin asianmukaiseen täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa sisältyy henkilötietojen käsittelyä toimivaltaisten kansallisten viranomaisten välillä ja niiden vaihtoa jäsenvaltioiden ja unionin toimivaltaisten elinten välillä. Henkilötietojen käsittelyä kansallisella tasolla kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä olisi säänneltävä kansallisella lainsäädännöllä, jossa otetaan huomioon yksilöiden suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä 28 päivänä tammikuuta 1981 tehty Euroopan neuvoston yleissopimus ja sen lisäpöytäkirja (ETS N:o 181). Jäsenvaltioiden välisen henkilötietojen vaihdon olisi täytettävä neuvoston puitepäätöksen 2008/977/YOS (9) vaatimukset. Unionin toimielinten, elinten, virastojen ja laitosten käsitellessä henkilötietoja niiden olisi noudatettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 45/2001 (10) sekä oikeudellisen tutkinnan luottamuksellisuutta koskevia sääntöjä.

(20) Rikosoikeudellisten seuraamusten soveltamisella tavoiteltu varoittava vaikutus edellyttää erityistä varovaisuutta suhteessa perusoikeuksiin. Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, ja etenkin oikeus vapauteen ja turvallisuuteen sekä henkilötietojen suojaan, ammatillinen vapaus ja oikeus tehdä työtä, elinkeinovapaus, omistusoikeus, oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen, laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien rikosoikeudellisten seuraamusten oikeasuhteisuuden periaate sekä kielto syyttää ja rangaista rikosoikeudellisessa menettelyssä kahdesti samasta rikoksesta. Tämän direktiivin tarkoituksena on erityisesti varmistaa, että kyseisiä oikeuksia täysin kunnioitetaan ja periaatteiden soveltamista edistetään myös sen täytäntöönpanossa.

(21) Direktiiviä sovelletaan rajoittamatta niiden säännösten soveltamista, jotka koskevat Euroopan unionista tehdyn sopimuksen, Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön ja niiden täytäntöönpanemista varten annettujen säädösten sekä samankaltaisten kansallisen lainsäädännön säännösten sisältämien vapauksien poistamista.

(22) Tällä direktiivillä ei rajoiteta kansallisen rikosoikeuden yleisiä sääntöjä ja periaatteita, jotka koskevat tuomioiden soveltamista ja täytäntöönpanoa kunkin yksittäistapauksen konkreettisten olosuhteiden perusteella.

(23) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

I osasto

Kohde ja määritelmät

1 artikla

Kohde

Tässä direktiivissä säädetään tarvittavista toimenpiteistä unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi petoksilta ja muulta laittomalta toiminnalta ja niiden torjumiseksi määrittämällä rikokset ja seuraamukset , jotta jäsenvaltioissa ja unionin toimielimissä, elimissä, ja laitoksissa voidaan tarjota tehokas ja yhdenmukainen suoja ja lisätä unionin toimielinten ja toimien uskottavuutta . [tark. 11]

2 artikla

Unionin taloudellisen edun määritelmä

Tässä direktiivissä ”unionin taloudellisilla eduilla” tarkoitetaan kaikkia unionin ja sen toimielinten, elinten ja laitosten hallinnoimia tai niiden lukuun hallinnoituja varoja ja velkoja ja kaikkia unionin taloudellisia toimia, lainanotto ja lainananto mukaan luettuna, sekä erityisesti kaikkia tuloja ja menoja, jotka kuuluvat johonkin seuraavista, on hankittu niistä jonkin kautta tai lankeavat maksettaviksi niistä johonkin: [tark. 12]

a) unionin talousarvio;

b) perussopimusten nojalla mukaisesti perustettujen toimielinten, elinten ja laitosten talousarviot tai niiden suoraan tai välillisesti hallinnoimat ja valvomat talousarviot. [tark. 13]

II osasto

Rikokset, jotka kohdistuvat unionin taloudellisten etujen suojaamiseen petoksilta ja tällaisten petosten torjumiseen

3 artikla

Unionin taloudellisiin etuihin vaikuttava petos

Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat tahalliset teot on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi:

a) menojen osalta teot tai laiminlyönnit, jotka koskevat i) väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että unionin talousarvioon tai unionin hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin talousarvioihin sisältyviä varoja käytetään väärin tai pidätetään oikeudettomasti, ii) erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä, tai iii) vastuiden tai menojen väärinkäyttöä muihin tarkoituksiin kuin mihin ne on myönnetty;

b) tulojen osalta teot tai laiminlyönnit, jotka koskevat i) väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että unionin yleiseen talousarvioon tai unionin hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin talousarvioihin sisältyvät varat vähenevät oikeudettomasti, ii) erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä, tai iii) laillisesti saadun edun väärinkäyttämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä.

4 artikla

Unionin taloudellisiin etuihin vaikuttaviin rikoksiin liittyvä petos

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tietojen antaminen tai antamatta jättäminen hankintayhteisöille tai -viranomaisille tai avustuksen myöntämisestä vastaaville yhteisöille tai viranomaisille julkisessa hankintamenettelyssä tai avustuksen myöntämismenettelyssä, johon liittyy unionin taloudellisia etuja, ehdokkaiden tai tarjoajien taikka tarjouspyyntöihin tai avustushakemuksiin annettavien vastausten laatimisesta vastaavien tai niiden laatimiseen osallistuvien henkilöiden toimesta, kun teko on tehty tahallisesti ja tarkoituksena kiertää kelpoisuus-, poissulkemis-, valinta- ja ratkaisuperusteiden soveltaminen tai poiketa siitä tai luonnollisen tarjoajien välisen kilpailun vääristäminen tai poistaminen , on säädetty rangaistavaksi rikokseksi. [tark. 14]

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/60/EY (11) 1 artiklan 2 kohdassa määritelty rahanpesu, jossa on kyse tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla rikoksilla saadusta omaisuudesta tai tulosta , on säädetty rangaistavaksi rikokseksi. [tark. 15]

3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat tahalliset teot tahallinen lahjuksen antaminen ja tahallinen lahjuksen ottaminen on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi rangaistavaksi rikokseksi :

a) Tässä direktiivissä lahjuksen ottamisella tarkoitetaan sellaisen virkamiehen toiminta toimintaa , joka suoraan tai välittäjän kautta pyytää tai ottaa vastaan etukäteen saa millaisia tahansa etuja itselleen tai kolmannelle osapuolelle tai hyväksyy lupauksen tällaisesta edusta toimiakseen , viivytelläkseen tai pidättyäkseen toimimasta virkavelvollisuuksiensa mukaisesti tai tehtäviään hoitaessaan tavalla, joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa unionin taloudellisia etuja (passiivinen korruptio) , riippumatta siitä, onko tällöin kyse virallisten velvollisuuksien vastaisesta toiminnasta vai ei ;

b) Tässä direktiivissä lahjuksen antamisella tarkoitetaan kenen tahansa toiminta toimintaa , joka lupaa , tarjoaa tai antaa suoraan tai välittäjän kautta millaisen tahansa edun virkamiehelle itselleen tai kolmannelle osapuolelle, jotta kyseinen virkamies toimisi , viivyttelisi tai pidättäytyisi toimimasta virkavelvollisuuksiensa mukaisesti tai tehtäviään hoitaessaan tavalla, joka vahingoittaa tai todennäköisesti vahingoittaa unionin taloudellisia etuja (aktiivinen korruptio) , tai joka on aiemmin käyttäytynyt tai toiminut tällä tavalla . [tark. 16]

4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tahallinen varojen väärinkäyttö on säädetty rangaistavaksi rikokseksi.

Tässä direktiivissä varojen väärinkäytöllä tarkoitetaan virkamiehen tahallinen toiminta toimintaa varojen sitomiseksi tai maksamiseksi taikka varojen osoittamiseksi tai käyttämiseksi niiden käyttötarkoituksen vastaisesti ja tarkoituksena vahingoittaa unionin taloudellisia etuja, on säädetty rangaistavaksi rikokseksi (varojen väärinkäyttö) vahingoittaen . [tark. 17]

5. Tässä artiklassa ”virkamiehellä” tarkoitetaan:

a) henkilöä, joka hoitaa julkista tehtävää unionin puolesta tai jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa ja joka on lainsäädäntö-, hallinto- tai oikeusvirassa; unionin virkamiestä tai kansallista virkamiestä, myös kaikkia toisen jäsenvaltion tai kolmannen maan kansallisia virkamiehiä. Termillä ”unionin virkamies” tarkoitetaan: i) henkilöä, joka on Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja Euroopan unionin muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen, jäljempänä ”henkilöstösäännöt”, mukaisesti virkaan nimitetty tai sopimuksella palvelukseen otettu; ii) henkilöä, jonka jäsenvaltiot taikka julkinen tai yksityinen elin on asettanut unionin toimielimen, elimen, toimiston tai viraston käyttöön ja joka hoitaa vastaavia tehtäviä kuin unionin virkamiehet tai muuhun henkilöstöön kuuluvat. Unionin virkamiehiin rinnastetaan perussopimusten mukaisesti perustettujen elinten ja laitosten jäsenet sekä näiden henkilöstöön kuuluvat siltä osin kuin henkilöstösäännöt eivät koske heitä. Termi ”kansallinen virkamies” on ymmärrettävä suhteessa ”virkamiehen” tai ”julkisen virkamiehen” määritelmään sen jäsenvaltion tai kolmannen valtion kansallisessa lainsäädännössä, jossa kyseinen henkilö hoitaa tehtäväänsä. Kun on kyse jäsenvaltion aloittamista oikeudellisista toimenpiteistä, jotka koskevat toisen jäsenvaltion tai kolmannen valtion virkamiestä, ensiksi mainitun jäsenvaltion on kuitenkin sovellettava kansallisen virkamiehen määritelmää ainoastaan siinä tapauksessa, että se on sovitettavissa yhteen sen oman lainsäädännön kanssa;

b) muuta henkilöä, joka on nimitetty julkiseen tehtävään tai joka hoitaa julkista tehtävää unionin puolesta tai jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa olematta tällaisessa virassa ja joka osallistuu unionin taloudellisten etujen hallinnointiin tai niitä koskeviin päätöksiin jäsenvaltioissa tai kolmansissa maissa . [tark. 18]

III osasto

Yleiset säännökset rikoksista, jotka kohdistuvat unionin taloudellisten etujen suojaamiseen petoksilta ja tällaisten petosten torjumiseen

5 artikla

Yllytys, avunanto ja yritys

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yllytys II osastossa tarkoitettuihin rikoksiin 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen tai avunanto niissä niiden tekemisessä on säädetty rangaistavaksi rikokseksi. [tark. 19]

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kaikkien 3 artiklassa tai ja 4 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun rikoksen yritys tarkoitettujen rikosten yritykset on säädetty rangaistavaksi rikokseksi. [tark. 20]

6 artikla

Oikeushenkilöiden vastuu

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä toimien henkilö, jonka johtava asema oikeushenkilössä perustuu [tark. 21]

a) valtaan edustaa oikeushenkilöä;

b) valtuuteen tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta; tai

c) valtuuteen käyttää määräysvaltaa oikeushenkilössä.

2. Jäsenvaltioiden on lisäksi toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen, jos 1 kohdassa tarkoitettu henkilö on laiminlyönyt valvontatehtävänsä tai määräysvallan käyttötehtävänsä siten, että kyseisen henkilön alaisena toimiva henkilö on voinut tehdä II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetun rikoksen oikeushenkilön hyväksi. [tark. 22]

3. Se, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään oikeushenkilön vastuusta, ei estä rikosoikeudellista menettelyä sellaisia luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat II osastossa 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekijöitä tai niistä rikosoikeudellisesti vastuussa 5 artiklan nojalla. [tark. 23]

4. Tässä direktiivissä ”oikeushenkilöllä” tarkoitetaan mitä tahansa yhteisöä, jolla on sovellettavan lain mukaan oikeushenkilön asema, lukuun ottamatta valtioita tai julkisia elimiä niiden käyttäessä julkista valtaa sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä.

7 artikla

Luonnollisille henkilöille määrättävät rikosoikeudelliset seuraamukset

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollisille henkilöille määrätään II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia, mukaan lukien 8 artiklassa täsmennetyt sakot ja vankeusrangaistus. [tark. 24]

2. Kun on kyseessä vähäinen rikos, jossa on kysymys alle 10 000 5 000 euron vahingoista ja alle 10 000 5 000 euron eduista ja johon ei liity erityisen raskauttavia olosuhteita, jäsenvaltio voi säätää muita muiden kuin rikosoikeudellisia seuraamuksia rikosoikeudellisten seuraamusten määräämisestä . [tark. 25]

3. Edellä oleva Tämän artiklan 1 kohta ei rajoita toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia ryhtyä kurinpitotoimiin 4 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuja virkamiehiä vastaan. [tark. 26]

4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että muuntyyppiset seuraamukset, joita ei voida rinnastaa rikosoikeudellisiin seuraamuksiin ja jotka on jo määrätty samalle henkilölle samasta toiminnasta, voidaan ottaa huomioon, kun henkilö tuomitaan II osastossa tarkoitetusta rikoksesta.

8 artikla

Vankeusrangaistusta koskevat raja-arvot

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklassa ja 4 artiklan 1 ja 4 kohdassa tarkoitetuista rikoksista, joissa on kyse vähintään 100 000 50 000 euron edusta tai vahingosta, voidaan langettaa [tark. 43]

a) vähimmäisrangaistuksena vähintään kuuden kuukauden vankeus; [tark. 27]

b) enimmäisrangaistuksena vähintään viiden vuoden vankeus. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuista rikoksista, joissa on kyse vähintään 30 000 euron edusta tai vahingosta, voidaan langettaa a) vähimmäisrangaistuksena vähintään kuuden kuukauden vankeus; [tark. 28] b) enimmäisrangaistuksena vähintään viiden vuoden vankeus.

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitetuista rikoksista määrättävä enimmäisrangaistus on vähintään kymmenen vuoden vankeus, kun rikokseen on syyllistytty puitepäätöksessä 2008/841/YOS annetun määritelmän mukaisen tarkoitetun rikollisjärjestön puitteissa. [tark. 30]

8 a artikla

Raskauttavat seikat

Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jos on osoitettu, että 3, 4 tai 5 artiklassa tarkoitettu rikos on tehty puitepäätöksessä 2008/841/YOS tarkoitetun rikollisjärjestön puitteissa, tätä pidetään raskauttavana seikkana seuraamuksia määrättäessä. [tark. 31]

9 artikla

Oikeushenkilöille määrättävien vähimmäisseuraamusten tyypit

Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 6 artiklan nojalla vastuussa olevalle oikeushenkilölle säädetään tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset, jotka sisältävät rikosoikeudellisia tai muita sakkoja ja mahdollisesti muita seuraamuksia, kuten

a) oikeuden menettäminen julkisista varoista myönnettäviin etuuksiin tai tukiin;

a a) tilapäinen tai pysyvä osallistumiskielto unionin tarjouskilpailumenettelyihin; [tark. 32]

b) väliaikainen tai pysyvä kielto harjoittaa liiketoimintaa;

c) tuomioistuimen valvontaan asettaminen;

d) tuomioistuimen päätös, jolla oikeushenkilö määrätään purettavaksi;

e) rikoksen tekemiseen käytettyjen tilojen sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi.

9 a artikla

Ne bis in idem -sääntö

Jäsenvaltioiden on sovellettava kansallisessa rikoslainsäädännössään ”ne bis in idem” -sääntöä, jonka mukaan henkilöä, jota koskeva oikeudenkäynti on saatettu loppuun yhdessä jäsenvaltiossa, ei voida asettaa syytteeseen samojen seikkojen perusteella toisessa jäsenvaltiossa, mikäli rangaistus, jos sellainen oli määrätty, on pantu täytäntöön tai sitä ollaan panemassa täytäntöön taikka sitä ei enää voida panna täytäntöön sen valtion lainsäädännön mukaan, jossa tuomio annettiin. [tark. 33]

10 artikla

Varojen jäädyttäminen ja menetetyksi tuomitseminen

Jäsenvaltioiden on varmistettava II osastossa tarkoitettujen rikosten tuottaman hyödyn ja rikoksentekovälineiden jäädyttäminen ja menetetyksi tuomitseminen Euroopan unionissa annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/42/EU (12) mukaisesti.

11 artikla

Lainkäyttövalta

1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, kun

a) rikos on tehty kokonaan tai osittain jäsenvaltion alueella; tai

b) rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen tai asuu jäsenvaltion alueella; tai

c) rikoksentekijään sovelletaan henkilöstösääntöjä, tai rikoksentekijään sovellettiin henkilöstösääntöjä rikoksen tekohetkellä . [tark. 34]

2. Jäsenvaltioiden on 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja tapauksia varten toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että niiden lainkäyttövallan ehtona ei ole, että syyte voidaan nostaa vain rikoksen uhrin rikoksentekopaikassa tekemän ilmoituksen perusteella tai rikoksen tekopaikkana olevan jäsenvaltion ilmiannon perusteella.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat myös tilanteet, joissa rikos on tehty tieto- ja viestintätekniikan avulla niiden alueelta.

12 artikla

Unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavien rikosten vanhentuminen

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava vanhentumisaika, jonka aikana II osastossa ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten tutkinta, syytteeseenpano, oikeudenkäynti ja tuomioistuimen päätöksen tekeminen on yhä mahdollista ja joka on vähintään viisi vuotta rikoksen tekoajankohdasta.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vanhentumisaika keskeytyy ja alkaa kulua uudelleen, kun toimivaltainen kansallinen viranomainen toteuttaa toimia, joihin kuuluu erityisesti tutkinta- tai syytetoimien tosiasiallinen aloittaminen, kunnes rikoksentekoajankohdasta on kulunut vähintään kymmenen vuotta.

3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, joilla mahdollistetaan II osastossa ja 5 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta annetun lopullisen tuomion mukaisen rikosoikeudellisen seuraamuksen täytäntöönpano riittävän pitkän ajan, jonka on oltava vähintään kymmenen vuotta lopullisen tuomion antamisesta.

13 artikla

Takaisinperintä

Tällä direktiivillä ei rajoiteta II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten yhteydessä perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintää.

Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tällaiset määrät peritään viipymättä takaisin ja siirretään unionin talousarvioon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rahoitusoikaisuja ja väärin käytettyjen varojen takaisinperintää koskevien alakohtaisten unionin sääntöjen soveltamista. Jäsenvaltioiden on myös kirjattava takaisin perityt määrät säännönmukaisesti ja ilmoitettava ne asianomaisille unionin toimielimille tai elimille, tai perusteltava, miksi takaisinperintää ei ole suoritettu, mikäli niitä ei ole peritty takaisin. [tark. 35]

14 artikla

Vuorovaikutus muiden sovellettavien unionin säädösten kanssa

Tällä direktiivillä ei rajoiteta sellaisten hallinnollisten toimenpiteiden, rikosoikeudellisten seuraamusten ja sakkojen soveltamista, jotka on vahvistettu unionin lainsäädännössä, erityisesti neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (13) 4 ja 5 artiklassa, tai unionin lainsäädännön tietyn velvoitteen mukaisesti annetussa kansallisessa lainsäädännössä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että rikosoikeudelliset menettelyt, jotka aloitetaan tämän direktiivin kansallisten täytäntöönpanosäännösten nojalla, eivät vaikuta unionin lainsäädännössä tai kansallisissa täytäntöönpanosäännöksissä vahvistettujen hallinnollisten toimenpiteiden, seuraamusten ja sakkojen, joita ei voida rinnastaa rikosoikeudellisiin menettelyihin, asianmukaiseen ja tehokkaaseen soveltamiseen.

IV osasto

Loppusäännökset

15 artikla

Jäsenvaltioiden ja Euroopan komission (Euroopan petostentorjuntavirasto) välinen Yhteistyö [tark. 36]

1. Jäsenvaltiot , Eurojust ja komissio tekevät toimivaltansa mukaisesti yhteistyötä II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten torjunnassa , sanotun kuitenkaan rajoittamatta rajat ylittävää yhteistyötä ja rikosasioissa annettavaa keskinäistä oikeusapua koskevien sääntöjen soveltamista . Tässä tarkoituksessa komissio antaa ja tarvittaessa Eurojust antavat toimivaltaisille kansallisille viranomaisille sellaista teknistä ja toiminnallista apua, jota ne saattavat tarvita tutkimustensa yhteensovittamiseksi. [tark. 37]

2. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat toimivaltansa mukaisesti vaihtaa tietoja komission ja Eurojustin kanssa tosiasioiden selvittämisen helpottamiseksi ja II osastossa 3, 4 ja 5 artiklassa tarkoitettujen rikosten vastaisen tehokkaan toiminnan varmistamiseksi. Komissio , Eurojust ja toimivaltaiset kansalliset viranomaiset noudattavat kussakin yksittäistapauksessa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklaa, Euroopan unionin perusoikeuskirjaa sekä sovellettavaa henkilötietojen suojaa koskevaa unionin lainsäädäntöä ja ottavat huomioon kussakin yksittäistapauksessa tutkintasalaisuuden ja tietosuojan vaatimukset. Komissiolle ja Eurojustille tietoja toimittaessaan jäsenvaltio voi tässä tarkoituksessa asettaa tietojen käyttämistä koskevia erityisehtoja komissiolle , Eurojustille tai toiselle jäsenvaltiolle, jolle kyseinen tieto voidaan välittää. [tark. 38]

2 a. Euroopan tilintarkastustuomioistuimen, kansallisten tarkastuselinten (esimerkiksi yhteistyössä hoidetusta hallinnoinnista johtuvien toimien tarkastusten yhteydessä), ja tilintarkastajien, joiden vastuulla on perussopimusten nojalla perustettujen toimielinten, elinten ja laitosten talousarviota koskeva tilintarkastus tai näiden laitosten hallinnoimien ja valvomien talousarvioiden tilintarkastus, on paljastettava OLAFille rikkomukset, jotka ovat tulleet niiden tietoon tehtäväänsä hoitaessaan. [tark. 39]

2 b. Unionin virkamiesten on paljastettava OLAFille rikkomukset, jotka ovat tulleet niiden tietoon tehtäväänsä hoitaessaan. [tark. 40]

16 artikla

Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen rikosoikeudellista suojaamista koskevien yleissopimusten kumoaminen

Kumotaan [17 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesta soveltamispäivästä] alkaen Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1995 tehty yleissopimus ja sen 27 päivänä syyskuuta 1996, 29 päivänä marraskuuta 1996 ja 19 päivänä kesäkuuta 1997 tehdyt pöytäkirjat.

17 artikla

Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

1. Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään […] päivänä […]kuuta […]. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä säännökset.

Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä […] päivästä […]kuuta […].

Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

17 a artikla

Raportointi, tilastointi ja arviointi

1. Komissio esittää viimeistään [24 kuukauden kuluttua tämän direktiivin täytäntöönpanon määräajasta] ja sen jälkeen vuosittain Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tämän direktiivin noudattamiseksi tarvittavat toimenpiteet, ja tarkastellaan tämän direktiivin vaikuttavuutta siinä asetettujen tavoitteiden saavuttamisessa.

Kertomuksissa otetaan huomioon jäsenvaltioiden 2 kohdan mukaisesti toimittamat tiedot.

2. Jäsenvaltioiden on säännöllisesti kerättävä asiaa käsitteleviltä viranomaisilta kattavia tilastotietoja ja säilytettävä ne, jotta voidaan tarkastella unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi perustettujen jäsenvaltioiden järjestelmien vaikuttavuutta. Kerätyt tilastotiedot on toimitettava komissiolle vuosittain ja niihin on sisällytettävä

a) käynnistettyjen rikosoikeudellisten menettelyjen lukumäärä jaoteltuna menettelyihin, joissa syytteestä on luovuttu, menettelyihin, jotka päättyivät vapauttavaan päätökseen, menettelyihin, jotka päättyivät langettavaan tuomioon, ja käynnissä oleviin menettelyihin;

b) rikosoikeudellisten menettelyjen perusteella takaisin perityt määrät sekä määrät, joita ei voitu periä takaisin;

c) muista jäsenvaltioista vastaanotettujen avunpyyntöjen lukumäärä eriteltynä hyväksyttyihin ja torjuttuihin avunpyyntöihin.

3. Komissio toimittaa [60 kuukautta tämän direktiivin täytäntöönpanon määräajasta] mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle tätä direktiiviä koskevan kattavan arvioinnin, joka perustuu saatuihin kokemuksiin ja etenkin 1 ja 2 kohdan mukaisesti annettuihin kertomuksiin ja tilastoihin. Komissio antaa tarvittaessa samanaikaisesti tämän direktiivin muuttamista koskevan ehdotuksen, jossa arvioinnin tulos on otettu asianmukaisesti huomioon. [tark. 41]

18 artikla

Voimaantulo

Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

19 artikla

Osoitus

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Euroopan parlamentin puolesta Puhemies Neuvoston puolesta Puheenjohtaja

(1) EUVL C 383, 12.12.2012, s. 1.

(2) EUVL C 391, 18.12.2012, s. 134.

(3) Euroopan parlamentin kanta, vahvistettu 16. huhtikuuta 2014.

(4) Unionin tuomioistuimen tuomio 15.11.2011 asiassa C-539/09, komissio v. Saksa (Kok. 2011, s. I-11235).

(5) Neuvoston puitepäätös 2008/841/YOS, tehty 24 päivänä lokakuuta 2008, järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta (EUVL L 300, 11.11.2008, s. 42).

(6) EYVL C 316, 27.11.1995, s. 48.

(7) EYVL C 313, 23.10.1996, s. 1.

(8) EYVL C 151, 20.5.1997, s. 1.

(9) Neuvoston puitepäätös 2008/977/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, rikosasioissa tehtävässä poliisi- ja oikeudellisessa yhteistyössä käsiteltävien henkilötietojen suojaamisesta (EUVL L 350, 30.12.2008, s. 60).

(10) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 45/2001, annettu 18 päivänä joulukuuta 2000, yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta (EYVL L 8, 12.1.2001, s. 1).

(11) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/60/EY, annettu 26 päivänä lokakuuta 2005, rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin sekä terrorismin rahoitukseen (EUVL L 309, 25.11.2005, s. 15).

(12) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/42/EU, annettu 3 päivänä huhtikuuta 2014, rikoksentekovälineiden ja rikoshyödyn jäädyttämisestä ja menetetyksi tuomitsemisesta Euroopan unionissa (EUVL L 127, 29.4.2014, s. 39).

(13) Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95, annettu 18 päivänä joulukuuta 1995, Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta (EYVL L 312, 23.12.1995, s. 1).