Muutettu ehdotus: neuvoston direktiivi oikeudesta perheenyhdistämiseen /* KOM/2002/0225 lopull. - CNS 1999/0258 */



Virallinen lehti nro 203 E , 27/08/2002 s. 0136 - 0141



Muutettu ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI oikeudesta perheenyhdistämiseen (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto Tämä muutettu direktiiviehdotus on vastaus Laekenissa 14.-15. joulukuuta 2001 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston komissiolle esittämään pyyntöön. Oikeudesta perheenyhdistämiseen on keskusteltu neuvostossa jo yli kahden vuoden ajan. Koska edistystä on tapahtunut hitaammin ja se on ollut vähäisempää kuin odotettiin [1], Eurooppa-neuvosto vahvisti, että perheenyhdistämistä koskevien yhteisten vaatimusten laatiminen on todellisen yhteisen maahanmuuttopolitiikan keskeinen osa-alue [2]. Eurooppa-neuvosto vahvisti sitoutuneensa Tampereella määriteltyihin poliittisiin suuntaviivoihin ja tavoitteisiin ja totesi, että vaikka edistystä on tapahtunut, tarvitaan uutta pontta ja suuntaviivoja eräillä aloilla esiintyvien viiveiden kuromiseksi umpeen. [3] Se kehotti näin ollen komissiota tekemään muutetun ehdotuksen perheenyhdistämisestä 30. huhtikuuta 2002 mennessä. [4] [1] Laekenin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, kohta 38. [2] Laekenin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, kohta 40. [3] Laekenin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, kohta 37. [4] Laekenin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, kohta 41. Ensimmäinen aihetta koskeva ehdotus esitettiin 1. joulukuuta 1999. [5] Euroopan parlamentti hyväksyi sitä koskevan lausuntonsa täysistunnossa 6. syyskuuta 2000. Se kannatti komission ehdotuksen yleistä lähestymistapaa ja pääsuuntaviivoja, mutta vaati sen soveltamisalan rajoittamista ja kehotti komissiota muuttamaan ehdotusta tämän vaatimuksen täyttämiseksi. [5] KOM(1999) 638 lopullinen. Komissio esittikin 10. lokakuuta 2000 muutetun ehdotuksen [6] oikeudesta perheenyhdistämiseen Euroopan parlamentin tekemien tarkistusten perusteella. Neuvostossa käydyt neuvottelut erityisesti toukokuussa 2000 sekä touko- ja syyskuussa 2001 osoittautuivat kuitenkin vaikeiksi, eikä niiden tuloksena päästy yhteisymmärrykseen tästä asiakirjasta. [6] KOM(2000) 624 lopullinen. Laekenin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti komissio on nyt laatinut uuden muutetun ehdotuksen, jossa se on soveltanut uutta lähestymistapaa niiden kohtien osalta, joita ei tähän mennessä ollut saatu ratkaistua. Komissio on myös halunnut ottaa huomioon kaksi vuotta kestäneiden neuvottelujen tulokset sisällyttämällä tekstiin neuvostossa sovitut kompromissit. 2. Uuden lähestymistavan toivotaan johtavan tuloksiin Uuden lähestymistavan mukaisesti tunnustetaan, että perheenyhdistämistä koskevan kansallisen lainsäädännön yhdenmukaistamisen on tapahduttava vaiheittain. Tämä muutettu ehdotus edustaakin vasta ensimmäistä vaihetta lainsäädäntöjen lähentämisessä. Tätä varten ehdotuksessa pyritään tiettyyn joustavuuteen, jota säännellään kahdella tavalla. Sisällön kannalta tämä tapahtuu ns. stand still -lausekkeen avulla. Ajallisen ulottuvuuden osalta taas otetaan käyttöön uudelleentarkastelulauseke (ns. rendez-vous -lauseke). 2.1. Joustavuus Uusi ehdotus tarjoaa enemmän joustavuutta niissä kohdissa, joista ei ole päästy yksimielisyyteen. Ensinnäkin se antaa mahdollisuuden tiettyyn liikkumavaraan kansallisten lainsäädäntöjen puitteissa. Toiseksi siinä säädetään tiettyjen harvojen tapausten osalta poikkeuksista, joiden avulla voidaan ottaa huomioon voimassa olevien kansallisten lainsäädäntöjen eräät erityispiirteet. 2.2. Stand still -lauseke Ns. stand still -lausekkeen ansiosta jäsenvaltioita voidaan estää soveltamasta poikkeuksia muutoin kuin siinä tapauksessa, että ne sisältyvät niiden voimassa olevaan lainsäädäntöön jo silloin kun direktiivi hyväksytään. Tavoitteena on luonnollisesti välttää se, että direktiivin voimaantulo aiheuttaisi jäsenvaltioiden välille uusia ristiriitoja. 2.3. Uudelleentarkastelulauseke Koska tavoitteena on hyväksyä todelliset yhteiset vaatimukset, mikä on todettu jo Amsterdamin sopimuksessa ja vahvistettu Tampereen ja Laekenin Eurooppa-neuvoston päätelmissä, uudelleentarkastelulausekkeen ansiosta voidaan jo nyt esittää aikataulu, jonka mukaan oikeutta perheenyhdistämiseen koskevien kansallisten lainsäädäntöjen lähentämistä tarkastellaan uudelleen. Kyseisenä ajankohtana - kaksi vuotta sen jälkeen kun tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallisia lainsäädäntöjä - tarkastellaan uudelleen ensisijaisesti niitä säännöksiä, jotka tarjoavat eniten joustavuutta, eli säännöksiä, jotka ovat olleet keskeisellä sijalla neuvotteluissa. Tarkoituksena on tällöin pyrkiä edelleen lähentämään perheenyhdistämistä koskevaa lainsäädäntöä. Edellä mainitun ajankohdan lisäksi on tietysti toteutettava myös muita toimia, joiden avulla säännellään oikeutta perheenyhdistämiseen mm. toissijaista suojelua saavien henkilöiden sekä unionin kansalaisten osalta. 2.4. Tärkeimmät uudesta lähestymistavasta johtuvat muutokset - Entisen 4 artiklan mukaan perheenyhdistämistä koskevat säännöt ovat niiden unionin kansalaisten osalta, joita yhteisön lainsäädäntöön perustuva oikeus henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen ei koske, samat kuin niiden unionin kansalaisten osalta, jotka ovat käyttäneet oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Tämä kohta poistettiin, koska henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa yhteisön lainsäädäntöä on ryhdytty laatimaan uudelleen (refonte). Komission ehdotuksessa direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella [7] käsitellään mm. asianomaisten perheenjäsenten määritelmää. Kaikkien EU:n kansalaisten perheenyhdistämistä koskevien oikeuksien yhdenmukaistamista käsitellään uudelleen myöhemmin, kun uudelleenlaadittu teksti on hyväksytty. [7] KOM(2001) 257 lopullinen. - Säännöstä, joka koskee ikää, johon asti lapset kuuluvat perheenyhdistämisen piiriin (5 artiklan 1 kohta), on tarkistettu ottamalla huomioon poikkeus, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat pitää voimassa oman erityislainsäädäntönsä. Poikkeus on tiukasti säännelty. Toisaalta pakolaisia koskevaan lukuun on lisätty uusi säännös, jossa täsmennetään, että perheenyhdistämistä varten edellytettyä ikää ei saa alentaa pakolaisten lasten osalta. Ehdotuksen 5 artiklan 1 kohta kuuluu niihin säännöksiin, joita tarkastellaan ensisijaisesti uudelleen kaksi vuotta sen jälkeen kun direktiivi on saatettu osaksi kansallisia lainsäädäntöjä, kuten uudelleentarkastelulausekkeessa todetaan. - Tulojen ja varojen määrän tarkistaminen perheenyhdistämisen jälkeen on 7 artiklan 1 kohdan mukaan sallittua perheenjäsenten oleskeluluvan uusimisen yhteydessä. Myös tätä kysymystä on määrä tarkastella uudelleen. - Ehdotuksen 8 artiklaan lisätyssä 2 kohdassa otetaan niin ikään käyttöön tiukasti rajattu poikkeus, jota voidaan soveltaa vain jos direktiivin hyväksymisajankohtana on jo olemassa voimassa olevaa kansallista lainsäädäntöä. Sen perusteella perheenyhdistämisen perusteella myönnetyt maahantuloluvat voidaan jakaa usean vuoden ajalle asianomaisen jäsenvaltion vastaanottokapasiteetin mukaisesti. Tämä aika ei kuitenkaan missään tapauksessa saa olla yli kolme vuotta. Myös tätä säännöstä tarkastellaan ensisijaisesti uudelleen kaksi vuotta sen jälkeen kun direktiivi on saatettu osaksi kansallisia lainsäädäntöjä. - Perheenjäsenten oleskeluluvan voimassaoloaikaa on tarkistettu (13 artiklan 2 kohta) sellaisen perheenkokoajan osalta, jolla on itsellään pysyvä oleskelulupa, jotta voitaisiin ottaa huomioon direktiiviehdotus EU:n alueella pitkään oleskelleiden henkilöiden asemasta ja vahvistaa siten yhdenmukaisuutta kyseisen asiakirjan kanssa. Perheenjäsenet saavat tällöin pitkään oleskelleen henkilön aseman samoin edellytyksin kuin perheenkokoaja. On selvää, että säännös koskee EU:n alueella tunnustettua asemaa ja että jäsenvaltiot voivat soveltaa kansallisen oleskeluluvan myöntämisessä suotuisampaa kohtelua. Tätäkin joustomahdollisuutta tarkastellaan uudelleen kaksi vuotta sen jälkeen kun direktiivi on saatettu osaksi kansallisia lainsäädäntöjä. Jotta voitaisiin parantaa yhdenmukaisuutta 13. maaliskuuta 2001 esitetyllä direktiiviehdotuksella [8] käyttöön otetun pitkään oleskelleiden aseman kanssa, esitetään, että enimmäismääräajaksi, jonka jälkeen perheenjäsenille voidaan myöntää erillinen asema, vahvistettaisiin viisi vuotta (15 artiklan 1 kohta). Uusi määräaika yhdenmukaistaa pysyvän oleskeluluvan ja erillisen aseman saamiseksi asetetut määräajat ja tarjoaa riittävästi joustavuutta, jotta kansalliset erot voidaan ottaa huomioon. [8] KOM(2001) 127 lopullinen. Artiklakohtaiset huomautukset I luku: Yleiset säännökset 1 artikla: Ehdotuksen 1 artiklassa määritellään direktiivin tavoite. Artikla on muotoiltu uudelleen, jotta tavoite voitaisiin ilmaista täsmällisemmin eli määritellä ne edellytykset, joiden täyttyessä EU:ssa voidaan soveltaa oikeutta perheenyhdistämiseen, joka tunnustetaan myös kansallisissa lainsäädännöissä ja voimassa olevissa kansainvälisissä sopimuksissa. 2 artikla: Artiklan a alakohdassa esitetty ensimmäinen määritelmä koskee kolmansien maiden kansalaisia. Siinä täsmennetään, että määritelmä kattaa myös kansalaisuudettomat henkilöt, mitä alkuperäisessä ehdotuksessa ei mainittu erikseen. Tätä kolmansien maiden kansalaisten määritelmää käytetään nykyään vakiolausekkeena tätä alaa koskevissa komission ehdotuksissa. Seuraavat määritelmät eivät tuo merkittäviä muutoksia komission 10. lokakuuta 2000 esittämään muutettuun ehdotukseen neuvoston direktiiviksi oikeudesta perheenyhdistämiseen [9]. [9] KOM(2000) 624 lopullinen. 3 artikla: 3 artiklaa on muutettu seuraavasti: - Ensimmäiseen kohtaan on lisätty ylimääräinen edellytys: henkilöllä on oltava "perusteltu mahdollisuus saada pysyvä oleskeluoikeus". Tarkoituksena on, että oikeutta perheenyhdistämiseen ei anneta henkilöille, jotka oleskelevat EU:n jäsenvaltiossa vain väliaikaisesti ja joiden oleskelulupaa ei voida uusia. Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle suljetaan erityisesti au pair -asemassa olevat henkilöt ja harjoittelijat jne. Lisäksi kohdassa ei enää viitata niihin Euroopan unionin kansalaisiin, jotka eivät ole käyttäneet henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeuttaan, koska heidät on suljettu direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. - Toisessa kohdassa on tehty vain muotoa koskevia muutoksia. - Kolmannessa kohdassa suljetaan Euroopan unionin kansalaisten perheenjäsenet direktiiviehdotuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Niiden henkilöiden tilannetta, jotka eivät kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan (siksi että unionin kansalainen, jonka perheenjäseniä he ovat, ei ole käyttänyt henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa oikeuttaan), käsitellään erillisessä ehdotuksessa myöhemmin, sen jälkeen kun ehdotus henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevan lainsäädännön uudelleenlaatimisesta [10] on hyväksytty. [10] KOM(2001) 257 lopullinen. - Neljännessä kohdassa ei enää viitata pelkästään voimassa oleviin sopimuksiin. Koska kyseisen alan lainsäädäntöä ei ole vielä kokonaan yhdenmukaistettu, jäsenvaltiot saattavat tehdä myöhemmin muita kahdenvälisiä sopimuksia aloilla, jotka eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan, edellyttäen että sopimukset ovat yhdenmukaisia direktiivin säännösten kanssa. Lisäksi b alakohdan viittausta Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan on tarkistettu. Sosiaalinen peruskirja on jo tullut voimaan useissa jäsenvaltioissa. - Viidenteen kohtaan on lisätty lauseke, joka koskee suotuisampia säännöksiä. Se antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden ottaa käyttöön tai pitää voimassa suotuisampia edellytyksiä niiden henkilöiden hyväksi, joilla on oikeus perheenyhdistämiseen. Säännös sisältyy jo muihin yhteisön oikeuden säädöksiin, ja sitä sovelletaan erityisesti silloin kun tarkoituksena on varmistaa lainsäädännön lähentäminen vaiheittain. - Kuudennessa kohdassa esitetyn stand still -lausekkeen tarkoituksena on rajoittaa tämän ehdotuksen eräissä säännöksissä käyttöön otetun joustavuuden tai poikkeusten soveltamista. Se täydentää suotuisampia säännöksiä koskevaa lauseketta. Vaikka jäsenvaltiot siten voivat 5 kohdan perusteella pitää voimassa tai ottaa käyttöön suotuisampia säännöksiä, ne eivät kuitenkaan voi lainsäädäntöään muuttamalla vaarantaa yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, jotka on vahvistettu tämän ehdotuksen säännöksissä. II luku: Perheenjäsenet 4 artikla: Uudessa 4 artiklassa on eräitä kattavia muutoksia. Koska perheenyhdistämistä koskevan oikeuden piiriin kuuluvia henkilöitä koskevat kansalliset lainsäädännöt poikkeavat toisistaan varsin paljon, näyttää siltä, ettei velvollisuutta myöntää maahantulo- ja oleskelulupa voida tässä vaiheessa laajentaa koskemaan muita kuin puolisoa ja alaikäisiä lapsia. Näin ollen ylenevää polvea oleville sukulaisille, huollettavana oleville täysi-ikäisille lapsille ja avopuolisoille voidaan myöntää maahantulo- ja oleskelulupa, mutta velvollisuutta luvan myöntämiseen ei ole. Mahdollisuus koskee myös yhteishuoltajuuden piiriin kuuluvia lapsia. Erona 10. lokakuuta 2000 esitettyyn muutettuun ehdotukseen nähden on se, että pakolaiset on siirretty perheenjäseniä koskevasta luvusta uuteen V lukuun, joka koskee pelkästään heitä. - Artiklan 1 kohta koskee puolisoa ja alaikäisiä lapsia: jos tässä direktiiviehdotuksessa vahvistetut edellytykset täyttyvät, jäsenvaltioiden on myönnettävä heille maahantulo- ja oleskelulupa perheenyhdistämisen nojalla. Edellistä direktiiviehdotusta on täsmennetty adoptoitujen lasten osalta: kyseessä voi olla paitsi jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tekemä tai sen tunnustama päätös, myös päätös, joka on täytäntöönpanokelpoinen ilman eri toimenpiteitä kyseisen jäsenvaltion kansainvälisten velvoitteiden vuoksi. Kun lapset kuuluvat yhteishuoltajuuden piiriin, jäsenvaltiot voivat myöntää oikeuden perheenyhdistämiseen, kunhan 1 kohdan c alakohdassa vahvistetut edellytykset täyttyvät. Ikäraja, johon asti lapset voivat muuttaa vanhempiensa luokse, oli perheenyhdistämistä koskevien neuvottelujen suurimpia kiistakysymyksiä. Tuntui aiheelliselta jättää jäsenvaltioille tietty liikkumavara tutkia, täyttääkö lapsi edellytykset jäsenvaltioon integroimista varten myös tietyn ikärajan jälkeen, edellyttäen että niiden kansallisessa lainsäädännössä säädetään tällaisesta tutkimismahdollisuudesta jo tämän direktiivin hyväksymisajankohtana ja että tutkiminen suoritetaan tapauskohtaisesti. - Artiklan 2 kohdassa säädetään erilaisesta järjestelystä ylenevää polvea olevien sukulaisten ja täysi-ikäisten lasten osalta. Myös tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat sallia maahantulon ja oleskelun perheenyhdistämisen nojalla, jos direktiiviehdotuksessa esitetyt edellytykset täyttyvät. Tästä mahdollisuudesta on säädettävä laissa tai asetuksessa. Ylenevää polvea olevien sukulaisten määritelmää on täsmennetty: kyseessä ovat suoraan ylenevää ja vain edellistä polvea olevat henkilöt (eli ainoastaan vanhemmat, eivät isovanhemmat tai vanhempien sisarukset). - Avopuolisoita koskevat samat säännöt kuin ylenevää polvea olevia sukulaisia ja täysi-ikäisiä lapsia, ks. edellä. Artiklan 3 kohdassa erotetaan toisistaan avopuoliso, jolla on oltava perheenkokoajaan asianmukaisesti todistettu pysyvä suhde, ja rekisteröity parisuhde, jonka osalta tällaisen edellytyksen täyttämistä ei vaadita juuri siksi, että suhde on rekisteröity. Oikeus maahantuloon ja oleskeluun koskee myös avopuolisoiden naimattomia alaikäisiä lapsia, adoptiolapset mukaan luettuina. - Komissio esittää uutta säännöstä, jonka nojalla jäsenvaltiot voivat vaatia perheenkokoajalta ja hänen puolisoltaan tiettyä vähimmäisikää, joka ei kuitenkaan voi ylittää lakisääteisen täysi-ikäisyyden rajaa. Näin pyritään torjumaan pakkoavioliittoja ainakin alaikäisten osalta. - Artiklan 4 kohdassa on tehty moniavioisuuteen liittyvä muutos. Säännöksen sanamuotoa on muutettu yleisemmälle tasolle siten, että siinä puhutaan toisesta "puolisosta" eikä ainoastaan toisesta "vaimosta". III luku: Hakemuksen tekeminen ja tutkiminen 5 artikla: Komissio hyväksyy tässä artiklassa eräitä muutoksia, jotka perustuvat neuvostossa tehtyyn työhön. 1 kohta: Perheenyhdistämistä koskevan menettelyn voi aloittaa joko perheenkokoaja itse tai hänen perheenjäsenensä, joka/jotka haluaa/haluavat muuttaa hänen luokseen lähtömaasta. Näin ollen hakemus voidaan tehdä joko vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille tai perheen lähtömaassa olevalle asianomaisen jäsenvaltion konsuliedustustolle. Tämän säännöksen ansiosta voidaan sovittaa yhteen jäsenvaltioissa sovelletut kaksi eri menettelytapaa. 2 kohta: Hakemuksen liitteenä on toimitettava paitsi todistusasiakirjat, joista käyvät ilmi perhesuhteet ja perheenyhdistämistä koskevien edellytysten täyttyminen, myös perheenjäsenten matkustusasiakirjat. Hyväksyttävät matkustusasiakirjat luetellaan taulukossa, joka koskee ulkorajojen ylittämiseen kelpaavia matkustusasiakirjoja, joihin voidaan liittää viisumi. Taulukko on liitetty Schengenin täytäntöönpanevan komitean 16 päivänä joulukuuta 1998 antamaan päätökseen [11] käsikirjan laatimisesta niistä asiakirjoista, joihin voidaan liittää viisumi. [11] (SCH/ Com ex(98) 56). Kirjalliset todisteet voidaan täyttää eri perheenjäsenten kanssa käytyjen keskustelujen tai tutkimusten pohjalta. Koska avopuolisoiden pysyvää suhdetta on niin ikään vaikea todistaa väestörekisteriasiakirjojen perusteella, jäsenvaltio ottaa huomioon kolmannessa alakohdassa luetellut aihetodisteet. 3 kohta: Periaate, jonka mukaan hakemus on tehtävä, kun perheenjäsenet eivät vielä ole jäsenvaltiossa, säilytetään, mutta siihen tehtäviä poikkeuksia väljennetään. Jäsenvaltiot voivat nyt soveltaa poikkeuksiin omaa harkintavaltaansa ja tutkia soveltuvissa tapauksissa myös sellaisten perheenjäsenten hakemukset, jotka jo ovat sen alueella. 4 kohta: Hakemuksen käsittelyyn varattua kokonaisaikaa pidennetään, jotta voidaan ottaa huomioon se, ettei kansallisten hallintojen määräaikoja voida lyhentää. Käsittelylle asetetusta määräajasta voidaan poiketa poikkeustapauksissa, kun puuttuvien todisteiden vuoksi tarvitaan lisätutkimuksia perhesuhteita osoittavista siteistä. Viranomaisten vastauksen puuttumista tulkitaan hallintomenettelyjä koskevissa kansallisissa lainsäädännöissä eri tavoin. Tätä näkökohtaa selkeytetään 4 kohdan kolmannessa alakohdassa. 5 kohta: Tässä säännöksessä toistettiin jo aiemmin lapsen oikeuksia koskevassa yleissopimuksessa käytetty sanamuoto, ja viittausta on nyt täsmennetty mainitsemalla kyseinen yleissopimus. IV luku: Perheenyhdistämisen edellytykset 6 artikla: Tähän artiklaan on tehty vain yksi muutos (toiseen kohtaan), jonka tarkoituksena on täsmentää, että perheenjäsenten oleskelulupa voidaan peruuttaa tai se voidaan jättää uusimatta yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen liittyvistä syistä. Muutos ei ole ehdottoman välttämätön, mutta se noudattaa alkuperäisen ehdotuksen henkeä ja on lisäksi yhdenmukainen komission valmisteluasiakirjan kanssa, jonka otsikkona on "Sisäisen turvallisuuden takaaminen ja kansainvälistä suojelua koskevien velvoitteiden ja välineiden noudattaminen" [12]. Muutoksesta on myös päästy yhteisymmärrykseen neuvostossa. [12] KOM(2001) 743 lopullinen. 7 artikla: Neuvostossa käytyjen keskustelujen perusteella on täsmennetty valinnaisia edellytyksiä, jotka koskevat asuntoa sekä tulojen ja varojen riittävyyttä, jotta niitä voitaisiin tarkentaa asettamatta kuitenkaan alkuperäisen ehdotuksen henkeä kyseenalaiseksi. Tulojen ja varojen vakautta arvioidaan niiden luonteen ja säännöllisyyden perusteella. Artiklan 1 kohdan 2 alakohdan nojalla jäsenvaltiot voivat tarkistaa näiden edellytysten täyttymisen uudelleen perheenjäsenten maahantulon jälkeen. Tarkistus tehdään, kun perheenjäsenten oleskelulupa uusitaan ensimmäisen kerran. Lisäksi täsmennetään, että jäsenvaltion on otettava huomioon kaikkien perheenjäsenten osuus kotitalouden tuloista. Artiklan 2 kohdan säännös säilyy ennallaan. 8 artikla: Valinnaista odotusaikaa, jonka aikana perheenjäsenet eivät voi saada maahantulolupaa, on pidennetty yhdestä vuodesta enintään kahteen vuoteen. Komissio katsoo, että tätä joustomahdollisuutta koskeva kompromissi on riittävä perusta lainsäädäntöjen yhtenäistämiselle. Toisessa alakohdassa säädetään erityisestä poikkeuksesta, jonka tarkoituksena on ottaa huomioon voimassa olevat kansalliset lainsäädännöt, joissa perheenyhdistämistä rajoitetaan jäsenvaltion vastaanottokapasiteetin perusteella. Tällaisten rajoitusten vuoksi perheenyhdistämisen nojalla myönnettävät maahantuloluvat voidaan jakaa useammalle vuodelle. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat olla myöntämättä kaikille perheenjäsenille maahantulolupaa samana vuonna, jona sitä on haettu, vaikka perheenyhdistämistä koskeva hakemus olisikin hyväksytty. Ne eivät kuitenkaan voi venyttää odotusaikaa yli kolmeen vuoteen siitä, kun hakemus on tehty. V luku: Pakolaisten perheiden yhdistäminen 9 artikla: V lukuun on koottu erityissäännökset, jotka koskevat pakolaisten perheiden yhdistämistä: ne muodostavat poikkeuksen tämän direktiivin muissa luvuissa säädettyyn yleiseen järjestelmään nähden. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin 2 kohdan mukaisesti rajoittaa tämän poikkeusjärjestelyn koskemaan ainoastaan niitä pakolaisia, joiden perhesiteet ovat olleet olemassa jo ennen pakolaisaseman tunnustamista, sillä näiden perheiden tilanne antaa luonnollisesti ensisijaisen oikeuden suotuisampaan kohteluun. 10 artikla: 10 artiklaan on koottu kaksi säännöstä, jotka sisältyivät jo komission edelliseen ehdotukseen, mutta eri artikloihin, jotka koskivat: - mahdollisuutta laajentaa perheenyhdistäminen koskemaan myös muita kuin 4 artiklassa määriteltyjä perheenjäseniä sillä edellytyksellä, että he ovat perheenkokoajan huollettavana (10 artiklan 3 kohta). Lisäksi täsmennetään, että jäsenvaltiot eivät missään tapauksessa saa alentaa ikärajaa, johon mennessä pakolaisten lapsilla on oikeus perheenyhdistämiseen, niin että se olisi alempi kuin lainsäädännössä määritelty täysi-ikäisyyden raja. - ilman huoltajaa tulleen alaikäisen pakolaisen perheenjäsenten maahantulon ja oleskelun hyväksyminen. Kun kyseessä on ilman huoltajaa tullut alaikäinen pakolainen, jäsenvaltioilla ei ole ainoastaan mahdollisuus vaan velvollisuus hyväksyä perheenyhdistäminen, joka koskee tämän ylenevää polvea olevia sukulaisia tai näiden puuttuessa tämän laillista holhoojaa tai keitä tahansa muita "ensimmäisen asteen perheenjäseniä", lapsen oikeuksista tehdyn yleissopimuksen määräysten mukaisesti (10 artiklan 4 kohta). 11 artikla: Ehdotuksen 11 artiklassa säädetään hakemuksen tekemiseen ja tutkimiseen sovellettavista yhteisistä säännöistä. Artiklan 2 kohdassa säädetään kuitenkin poikkeuksesta, joka sisältyi jo komission edelliseen ehdotukseen ja jonka mukaan hakemusta ei voida hylätä ainoastaan sillä perusteella, ettei pakolainen ole voinut esittää vaadittuja todistusasiakirjoja: tällaisessa tapauksessa jäsenvaltion on tutkittava muita todisteita, jotka voivat osoittaa perhesiteiden olemassaolon. 12 artikla: Saman periaatteen mukaisesti kuin 11 artiklassa, otetaan 12 artiklassa käyttöön poikkeus, joka koskee perheenyhdistämisen aineellisia edellytyksiä. Myös tämä säännös sisältyi jo komission edelliseen ehdotukseen. Sen perusteella pakolainen voidaan vapauttaa majoitusta, sairausvakuutusta ja varojen ja tulojen riittävyyttä koskevien vaatimusten täyttämisestä. Poikkeusta sovelletaan ainoastaan silloin kun perheenyhdistämistä haetaan puolison ja alaikäisten lasten osalta. Toisenkin valinnaisen edellytyksen soveltamisesta luovutaan: kyseessä on mahdollisuus asettaa odotusaika, ennen kuin perheenjäsenet voivat muuttaa perheenkokoajan luo. Tämäkin säännös sisältyi jo komission edelliseen ehdotukseen. V luku: Perheenjäsenten maahantulo ja maassa oleskelu 13 artikla: 1. Ensimmäisessä alakohdassa säilytetään jäsenvaltioita koskeva velvollisuus helpottaa vaadittujen viisumien myöntämistä sen jälkeen kun perheenyhdistäminen on hyväksytty. Viisumin myöntämiseen liittyviä kustannuksia koskeva maininta on kuitenkin jätetty pois, sillä jäsenvaltiot eivät näytä tässä vaiheessa olevan valmiita hyväksymään periaatetta viisumin myöntämisestä maksutta. 2. Periaate, jonka mukaan perheenjäsenille myönnettävä oleskelulupa on voimassa yhtä kauan kuin perheenkokoajan oleskelulupa, säilytetään. Tässä direktiiviehdotuksessa sovelletaan periaatteessa samaa järjestelyä kuin pitkään oleskelleiden asemaa koskevassa direktiiviehdotuksessa [13] silloin kun perheenkokoajalla on tällainen asema. Siinä ei kuitenkaan säädetä, että perheenjäsenet voisivat saada kyseisen aseman suotuisammin edellytyksin. [13] KOM(2001) 127. 14 artikla: Komissio hyväksyy neuvostossa muotoillun ratkaisun, jonka mukaan perheenjäsenten oikeus koulutukseen, työssäkäyntiin ja ammatilliseen koulutukseen noudattaa perheenkokoajan vastaavia oikeuksia eikä unionin kansalaisten oikeuksia. Näin voidaan välttää eriarvoinen kohtelu saman perheen jäsenten kesken. Näiden oikeuksien myöntäminen on ylenevää polvea olevien sukulaisten ja täysi-ikäisten lasten osalta valinnaista. 15 artikla: Tämän säännöksen sanamuoto vastaa kysymykseen, mitä eroa on pysyvällä ja erillisellä oleskeluluvalla. Useimpien jäsenvaltioiden lainsäädännössä ei tehdä tällaista eroa, vaan ne sisällytetään samaan asemaan: pysyvän oleskeluoikeuden haltijalla on myös erillinen oleskelulupa perheenkokoajaan nähden. Tällä artiklalla ehdotukseen sisällytetty muutos ratkaisee tästä syntyvät hankaluudet, sillä sen mukaan enimmäismääräaika, johon mennessä erillinen asema on myönnettävä, on sama kuin pitkään oleskelleen henkilön aseman saamiseksi vaaditun oleskelun kesto. Erillisen oleskeluluvan myöntäminen ylempää polvea oleville sukulaisille ja täysi-ikäisille lapsille säilyy harkinnanvaraisena. Poikkeuslauseketta on hieman muutettu, jotta erillisen oleskeluluvan saamiseksi ei enää vaadittaisi vähimmäisoleskeluaikaa 3 kohdassa tarkoitetuissa vaikeissa olosuhteissa. VII luku: Seuraamukset ja muutoksenhaku 16 artikla: Tämä artikla on muotoiltu täsmentämällä alkuperäisen säännöksen soveltamisalaa ja seurauksia. Säännöksessä luetellaan nyt kaikki tilanteet, joissa perheenjäsenten oleskelulupa voidaan hylätä tai peruuttaa tai jättää uusimatta. Ensimmäisen kohdan a alakohtaa on tulkittava rinnan tämän direktiiviehdotuksen niiden säännösten kanssa, joissa määritellään perheenyhdistämisen edellytykset ja tilanteet, joissa oleskelulupa voidaan peruuttaa tai uusia. Ensimmäisen kohdan b alakohdassa viitataan tosiasialliseen avio- tai perhe-elämään. Tarkoituksena on estää perheenyhdistämistä koskevan tavoitteen vääristyminen, sillä tavoitteena on perheyhteyden säilyttäminen tai uudelleen muodostaminen. Ensimmäisen kohdan c alakohdassa säädetään nimenomaisesti avopuolisoiden tilanteesta ja osoitetaan keinot torjua tämäntyyppisen perheenyhdistämisen tavoitteen vääristymistä. Artiklan 2 kohdan säännösten tarkoituksena on torjua petoksia ja lumeavioliittoja ja -avoliittoja sekä harhautustarkoituksessa toteutettuja adoptioita. Säännöstä on täydennetty siten, että siinä luetellaan nyt kaikki mahdolliset tilanteet. Artiklan 3 kohdassa täsmennetään, että jos perheenkokoajan oleskeluoikeus päättyy, hänen perheenjäsentensä on poistuttava asianomaisen jäsenvaltion alueelta hänen mukanaan, koska heidän oleskeluoikeutensa riippuu perheenkokoajan oleskeluoikeudesta. Säännöstä ei sovelleta silloin kun perheenjäsenet ovat saaneet erillisen oleskeluluvan ja siten perheenkokoajan oleskeluoikeudesta riippumattoman oikeuden jäädä jäsenvaltion alueelle itsenäisesti. Artiklan 4 kohdassa täydennetään alkuperäistä säännöstä lisäämällä, että perheenjäsenten oleskelulupaa uusittaessa voidaan tehdä erityisiä tarkastuksia. 17 artikla: Tätä säännöstä ei ole muutettu. 18 artikla: Periaate, joka koskee oikeutta hakea perheenyhdistämistä koskeviin päätöksiin muutosta oikeusteitse, on säilytetty. Säännöksessä täsmennetään, että muutoksenhakuoikeus on toteutettava sekä oikeudellisesti että tosiasiallisesti ja viitataan soveltamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta kansallisiin lainsäädäntöihin. VIII luku: Loppusäännökset 19 artikla: Tässä artiklassa otetaan käyttöön uudelleentarkastelulauseke, yksi komission uuden lähestymistavan kolmesta elementistä, ja luetellaan artiklat, joiden osalta muutosehdotuksia esitetään ensisijaisesti. Kyseiset artiklat ovat niitä, jotka nykyisellään tarjoavat vielä runsaasti joustavuutta, jota olisi kuitenkin rajoitettava lainsäädännön lähentämisen edetessä. 20 artikla: Jäsenvaltioiden on saatettava direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2003. 21 artikla: Tässä artiklassa vahvistetaan päivämäärä, jona direktiivi tulee voimaan. 22 artikla: Direktiivi on osoitettu ainoastaan jäsenvaltioille. 1999/0258 (CNS) Muutettu ehdotus: NEUVOSTON DIREKTIIVI oikeudesta perheenyhdistämiseen EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 63 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [14], [14] EYVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [15], [15] EYVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [16], [16] EYVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon [17], [17] EYVL C [...], [...], s. [...]. sekä katsoo seuraavaa: (1) Vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista käyttöönottoa varten Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa määrätään yhtäältä henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevien toimien toteuttamisesta ja ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia, turvapaikkaa ja maahanmuuttoa koskevista rinnakkaistoimenpiteistä, ja toisaalta sellaisten toimenpiteiden toteuttamisesta, jotka koskevat turvapaikkaa, maahanmuuttoa ja kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia. (2) Perustamissopimuksen 63 artiklan 3 kohdan mukaan neuvosto toteuttaa maahanmuuttopolitiikkaa koskevat toimenpiteet. Kyseisen artiklan a alakohdassa määrätään erityisesti, että neuvosto toteuttaa toimenpiteet, jotka liittyvät maahantuloa ja oleskelua koskeviin edellytyksiin sekä menettelyihin pitkäaikaisten viisumien ja oleskelulupien myöntämisessä jäsenvaltioissa, perheenyhdistäminen mukaan luettuna. (3) Perheenyhdistämistä koskevat toimenpiteet on hyväksyttävä perheen suojelua ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan velvoitteen mukaisesti, joka on kirjattu useisiin kansainvälisen oikeuden säädöksiin. Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. (4) Eurooppa-neuvosto vahvisti Tampereen erityiskokouksessaan 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 tarpeen lähentää kolmansista maista peräisin oleviin henkilöihin sovellettavaa, maahantuloa ja maassa oleskelua koskevaa jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä yhteisen arvion pohjalta, joka perustuu Euroopan unionin talouden ja väestörakenteen kehitykseen sekä lähtömaiden tilanteeseen. Eurooppa-neuvosto pyysi siten neuvostoa tekemään asiasta pikaisesti päätöksiä komission ehdotusten pohjalta. Näissä päätöksissä oli otettava huomioon paitsi kunkin jäsenvaltion vastaanottovalmiudet myös niiden historialliset ja kulttuurisiteet lähtömaihin. (5) Jotta muuttovirtojen laajuutta voidaan arvioida ja valmistautua neuvoston toimenpiteiden hyväksymiseen, on tärkeää, että komissiolla on käytettävissään tilastoja ja muita tietoja kuhunkin jäsenvaltioon laillisesti muuttaneista kolmansien maiden kansalaisista, erityisesti myönnettyjen oleskelulupien määrästä ja luonteesta sekä niiden voimassaoloajasta; jäsenvaltioiden on tätä varten toimitettava komissiolle tarvittavat tiedot säännöllisesti ja nopeasti. (6) Eurooppa-neuvosto vahvisti Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 pidetyssä erityiskokouksessaan, että Euroopan unionin on varmistettava jäsenvaltioidensa alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukainen kohtelu ja että heille olisi pyrittävä tehokkaamman integraatiopolitiikan avulla takaamaan Euroopan unionin kansalaisten oikeuksiin ja velvollisuuksiin verrattavissa olevat oikeudet ja velvollisuudet. (7) Laekenissa 14 ja 15 päivänä joulukuuta 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti sitoutuneensa Tampereella määriteltyihin poliittisiin suuntaviivoihin ja tavoitteisiin ja totesi, että vaikka edistystä on tapahtunut, tarvitaan uutta pontta ja suuntaviivoja eräillä aloilla esiintyvien viiveiden kuromiseksi umpeen; se vahvisti, että todellinen yhteinen maahanmuuttopolitiikka edellyttää perheenyhdistämistä koskevien yhteisten vaatimusten laatimista ja kehotti komissiota esittämään asiasta uuden muutetun ehdotuksen. (8) Perheiden yhdistäminen on tarpeen, jotta perhe-elämä olisi mahdollista. Se edistää sellaisen sosiaalisen ja kulttuurisen vakauden muodostumista, joka helpottaa kolmansien maiden kansalaisten kotoutumista jäsenvaltioissa. Se myös lujittaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, mikä on yhteisön perustavoitteita, kuten Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 2 artiklassa ja 3 artiklan 1 kohdan k alakohdassa todetaan. (9) Perheen suojelun ja perhe-elämän ylläpitämisen tai luomisen varmistamiseksi olisi vahvistettava perheenyhdistämistä koskevan oikeuden aineelliset edellytykset yhteisten perusteiden mukaisesti. (10) Pakolaisten tilanne vaatii erityistä huomiota niiden syiden vuoksi, jotka ovat pakottaneet heidät pakenemaan kotimaastaan ja jotka estävät heitä viettämästä siellä perhe-elämää. Tämän vuoksi olisi säädettävä tavanomaista suotuisammista edellytyksistä heidän oikeudelleen perheenyhdistämiseen. (11) Perheenyhdistäminen koskee ydinperheen jäseniä eli aviopuolisoa ja alaikäisiä lapsia. Jäsenvaltiot voivat päättää tämän piirin laajentamisesta ja ulottaa oikeuden perheenyhdistämiseen koskemaan myös ylenevää polvea olevia sukulaisia, täysi-ikäisiä lapsia ja avopuolisoita. (12) On laadittava menettelysäännöt, jotka säätelevät perheenyhdistämistä koskevien hakemusten tutkimista sekä perheenjäsenten maahanmuuttoa ja maassa oleskelua. Näitä menettelyjä on voitava soveltaa tehokkaasti jäsenvaltioiden hallintojen keskimääräiseen työtaakkaan nähden, ja niiden on oltava avoimia ja tasapuolisia, jotta niiden avulla voidaan taata kyseisille henkilöille asianmukainen oikeusvarmuuden taso. (13) On edistettävä perheenjäsenten kotoutumista. Tätä varten heille on myönnettävä perheenkokoajasta riippumaton asema sen jälkeen kun he ovat oleskelleet jäsenvaltiossa tietyn ajanjakson. Heillä on oltava oikeus opiskeluun, työssäkäyntiin ja ammatilliseen koulutukseen samoin edellytyksin kuin perheenkokoajalla. (14) On toteutettava riittäviä, suhteutettuja ja varoittavia toimenpiteitä, jotta voidaan estää perheenyhdistämistä koskevien sääntöjen ja menettelyjen rikkominen ja rangaista tällaisesta rikkomisesta. (15) EY:n perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti suunnitellun toiminnan tavoitetta, joka on kolmansien maiden kansalaisia koskevan ja yhteisten sääntöjen mukaan toteutettavan perheiden yhdistämiseen tähtäävän oikeuden luominen, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden tasolla, ja se voidaan siten suunnitellun toiminnan vaikutukset ja laajuus huomioon ottaen paremmin saavuttaa yhteisön tasolla. Tässä direktiivissä säädetään ainoastaan tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarvittavista vähimmäissäännöistä eikä siinä mennä pidemmälle kuin on tämän vuoksi tarpeen, ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: I luku Yleiset säännökset 1 artikla Tämän direktiivin tavoitteena on vahvistaa edellytykset, joiden täyttyessä jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevilla kolmansien maiden kansalaisilla on oikeus perheenyhdistämiseen. 2 artikla Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) 'kolmannen maan kansalaisella' henkilöä, joka ei ole perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu Euroopan unionin kansalainen, kansalaisuudeton henkilö mukaan luettuna, b) 'pakolaisella' kolmannen maan kansalaista tai kansalaisuudetonta henkilöä, jolle on myönnetty 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdyssä pakolaisten oikeusasemaa koskevassa yleissopimuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla, tarkoitettu pakolaisasema, c) 'perheenkokoajalla' jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista, joka pyytää perheensä yhdistämistä, d) 'perheenyhdistämisellä' jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen perheenjäsenten maahantuloa ja oleskelua jäsenvaltiossa perheyhteyden säilyttämistä varten riippumatta siitä, ovatko perhesuhteet muodostuneet jo ennen perheenkokoajan maahantuloa vai vasta sen jälkeen, e) 'oleskeluluvalla' jäsenvaltion myöntämää asiakirjaa, joka oikeuttaa oleskeluun kyseisen jäsenvaltion alueella. Tämän määritelmän piiriin ei kuulu väliaikainen lupa oleskella jäsenvaltion alueella turvapaikka- tai oleskelulupahakemuksen käsittelyn aikana. 3 artikla 1. Tätä direktiiviä sovelletaan, kun perheenkokoaja on jäsenvaltiossa laillisesti oleskeleva kolmannen maan kansalainen, jolla on kyseisen jäsenvaltion vähintään yhdeksi vuodeksi myöntämä oleskelulupa ja perusteltu mahdollisuus saada pysyvä oleskeluoikeus, jos hänen perheenjäsenensä ovat kolmannen maan kansalaisia, näiden oikeudellisesta asemasta riippumatta. 2. Tätä direktiiviä ei sovelleta, kun jäsenvaltiossa asuva perheenjäsen on a) kolmannen maan kansalainen, joka on hakenut pakolaisaseman tunnustamista ja jonka hakemuksesta ei ole vielä tehty lopullista päätöstä, b) kolmannen maan kansalainen, jolle on myönnetty oikeus oleskella jäsenvaltiossa tilapäisen suojelun perusteella tai joka on hakenut oleskelulupaa tällä perusteella ja odottaa asemaansa koskevaa päätöstä, c) kolmannen maan kansalainen, jolle on myönnetty oikeus oleskella jäsenvaltiossa toissijaisen suojelun perusteella kansainvälisten velvoitteiden, kansallisen lainsäädännön tai jäsenvaltioiden käytännön mukaisesti, tai joka on hakenut oleskelulupaa tällä perusteella ja odottaa asemaansa koskevaa päätöstä. 3. Tätä direktiiviä ei sovelleta unionin kansalaisten perheenjäseniin. 4. Tämä direktiivi ei estä soveltamasta suotuisampia säännöksiä, jotka sisältyvät a) akahden- tai monenvälisiin sopimuksiin yhteisön tai yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä, tai b) 18 päivänä lokakuuta 1961 tehtyyn Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan, 3 päivänä toukokuuta 1987 tehtyyn tarkistettuun Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan ja 24 päivänä marraskuuta 1977 tehtyyn siirtotyöläisten asemaa koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen. 5. Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen antaa tai säilyttää voimassa säännöksiä, jotka ovat sen soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden kannalta edullisempia. 6. Tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan, 2 ja 3 artiklan, 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan toisen alakohdan ja 8 artiklan seurauksena ei saa olla se, että jäsenvaltioissa otetaan käyttöön vähemmän suotuisat edellytykset kuin ne, jotka ovat voimassa tämän direktiivin hyväksymisajankohtana. II Luku Perheenjäsenet 4 artikla 1. Jollei IV luvussa tarkoitetuista edellytyksistä muuta johdu, jäsenvaltiot sallivat tämän direktiivin nojalla seuraavien perheenjäsenten maahantulon ja maassa oleskelun: a) perheenkokoajan aviopuoliso,b) perheenkokoajan ja hänen aviopuolisonsa alaikäiset lapset, mukaan luettuina lapset, jotka on adoptoitu asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen päätöksellä tai sellaisella kyseisen jäsenvaltion päätöksellä, joka on jäsenvaltion kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti täytäntöönpanokelpoinen ilman eri toimenpiteitä tai joka tunnustetaan kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti, c) alaikäiset lapset, mukaan luettuina perheenkokoajan tai hänen aviopuolisonsa adoptoimat lapset, jos jompikumpi heistä on näiden huoltaja ja lapset ovat hänen huollettavanaan. Jäsenvaltiot voivat myöntää oikeuden perheenyhdistämiseen myös silloin, kun lapset kuuluvat yhteishuoltajuuden piiriin, jos toinen vanhemmista antaa siihen suostumuksensa. Edellä b ja c alakohdassa tarkoitettujen alaikäisten lasten on oltava nuorempia kuin mikä on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä määritelty täysi-ikäisyyden raja eivätkä he saa olla naimisissa. Yli 12-vuotiaiden lasten osalta jäsenvaltio voi ennen tähän direktiiviin perustuvan maahantulo- ja oleskeluluvan myöntämistä poikkeuksellisesti tutkia, täyttääkö lapsi integroitumisperusteet, jos jäsenvaltion voimassaolevassa lainsäädännössä säädetään tällaisesta tutkimuksesta tämän direktiivin hyväksymisajankohtana. 2. Jäsenvaltiot voivat tämän direktiivin nojalla ja edellyttäen, että IV luvussa määriteltyjä edellytyksiä noudatetaan, sallia lailla tai asetuksella seuraavien perheenjäsenten maahantulon ja maassa oleskelun: a) perheenkokoajan tai hänen aviopuolisonsa suoraan ylenevää ja vain edellistä polvea olevat sukulaiset, edellyttäen, että nämä ovat heidän huollettavanaan eikä näillä ole kotimaassaan riittävää sukulaisten tukea, b) perheenkokoajan tai hänen aviopuolisonsa täysi-ikäiset lapset, jotka eivät ole naimisissa, edellyttäen että he eivät terveydentilansa vuoksi voi itse huolehtia toimeentulostaan. 3. Jäsenvaltiot voivat tämän direktiivin nojalla ja edellyttäen, että IV luvussa määriteltyjä edellytyksiä noudatetaan, sallia lailla tai asetuksella sellaisen avopuolison maahantulon ja maassa oleskelun, joka on kolmannen maan kansalainen ja jolla on perheenkokoajaan asianmukaisesti todistettu pysyvä suhde tai 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti rekisteröity suhde, sekä kyseisen henkilön alaikäisten ja naimattomien, myös adoptoitujen, lasten maahantulon ja maassa oleskelun. 4. Jos kyseessä on moniavioinen avioliitto ja perheenkokoajalla on jo luonaan jäsenvaltiossa yksi aviopuoliso, kyseinen jäsenvaltio ei anna lupaa toisen aviopuolison eikä tämän lasten maahantuloon ja maassa oleskeluun, sanotun kuitenkaan rajoittamatta vuonna 1989 tehdyn, lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen soveltamista. 5. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että perheenkokoaja ja hänen aviopuolisonsa ovat täyttäneet tietyn vähimmäisiän, joka voi olla enintään lakisääteinen täysi-ikäisyyden raja, ennen kuin aviopuoliso voi tulla perheenkokoajan luokse. III Luku Hakemuksen tekeminen ja käsittely 5 artikla 1. Jäsenvaltiot vahvistavat, onko perheenkokoajan vai yhden tai useamman perheenjäsenen esitettävä perheenyhdistämisoikeuden käyttöä varten tehtävä, maahantuloa ja maassa oleskelua koskeva hakemus asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille. 2. Hakemukseen on liitettävä perheenjäsenen tai perheenjäsenten matkustusasiakirjat, todistusasiakirjat, joista käy ilmi sukulaisuussuhde sekä 4 ja 6 artiklassa ja tarvittaessa 7 ja 8 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttyminen. Sukulaisuussuhteen olemassaoloa koskevien todisteiden saamiseksi jäsenvaltiot voivat haastatella perheenkokoajaa ja hänen perheenjäsentään tai perheenjäseniään sekä suorittaa muita tarpeellisiksi katsottuja tutkimuksia. Käsitellessään perheenkokoajan tekemää hakemusta, joka koskee hänen avopuolisoaan, jäsenvaltioiden on pysyvän suhteen toteamiseksi otettava huomioon sellaiset seikat kuin yhteinen lapsi, aiempi avoliitto, suhteen rekisteröinti tai muut luotettavat todisteet. 3. Hakemus on esitettävä ennen kuin kyseiset perheenjäsenet ovat tulleet sen jäsenvaltion alueelle, jonka alueella perheenkokoaja oleskelee. Jäsenvaltio voi asianmukaisissa olosuhteissa hyväksyä poikkeuksellisesti myös hakemuksen, joka on tehty sen jälkeen kun perheenjäsenet ovat jo tulleet sen alueelle. 4. Jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ilmoittavat tekemästään päätöksestä perheenkokoajalle / perheenjäsenelle / perheenjäsenille kirjallisesti mahdollisimman pian ja joka tapauksessa viimeistään yhdeksän kuukauden kuluttua hakemuksen jättämispäivästä. Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua määräaikaa voidaan jatkaa poikkeuksellisissa olosuhteissa, jotka liittyvät hakemuksen käsittelyssä ilmenneisiin vaikeuksiin; se ei kuitenkaan missään tapauksessa saa olla yli 12 kuukautta. Hylkäävä päätös on perusteltava asianmukaisesti. Jos päätöstä ei ole tehty ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun määräaikaan mennessä, tästä aiheutuvia seurauksia on säänneltävä asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti. 5. Hakemusta tutkiessaan jäsenvaltiot ottavat asianmukaisesti huomioon alaikäisen lapsen edun vuonna 1989 tehdyn, lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen mukaisesti. IV Luku Perheenyhdistämistä varten vaadittavat edellytykset 6 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat evätä perheenjäsenen maahantuloa ja maassa oleskelua koskevan hakemuksen yleiseen järjestykseen, kansalliseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä. 2. Jäsenvaltiot voivat peruuttaa perheenjäsenen oleskeluluvan tai olla jatkamatta sen voimassaoloa yleiseen järjestykseen tai kansalliseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. 3. Yleiseen järjestykseen tai kansalliseen turvallisuuteen liittyvien syiden on perustuttava yksinomaan asianomaisen perheenjäsenen omaan käytökseen. 4. Sairauden tai vamman ilmeneminen oleskeluluvan myöntämisen jälkeen ei yksinään voi olla perusteena sille, että asianomaisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen hylkää oleskeluluvan uusimista koskevan hakemuksen tai tekee maastapoistamista koskevan päätöksen. 7 artikla 1. Jäsenvaltio voi pyytää perheenkokoajalta tai muulta perheenjäseneltä / muilta perheenjäseniltä perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen yhteydessä todisteita siitä, että perheenkokoajalla on a) asunto, jota voidaan pitää vastaavanlaisen perheen tavanomaisena asuntona samalla alueella ja joka täyttää asianomaisessa jäsenvaltiossa voimassa olevat yleiset turvallisuus- ja terveysvaatimukset, b) sairausvakuutus, joka kattaa sekä perheenkokoajan että hänen perheenjäsentensä kaikki riskit asianomaisessa jäsenvaltiossa, c) vakaat tulot ja varat, jotka ylittävät tai ovat vähintään yhtä suuret kuin asianomaisessa jäsenvaltiossa sosiaaliavustuksen myöntämiselle asetettu tuloraja. Jos tätä säännöstä ei voida soveltaa, tulojen ja varojen on ylitettävä tai oltava vähintään yhtä suuret kuin asianomaisen jäsenvaltion sosiaaliturvan mukaan maksettava vähimmäiseläke. Vakaiden tulojen ja varojen perustetta on arvioitava tulojen ja varojen luonteen ja säännöllisyyden mukaisesti. Jäsenvaltio voi vaatia, että perheenkokoaja täyttää 1 kohdassa mainitut edellytykset myös silloin kun perheenjäsenten oleskelulupa uusitaan ensimmäisen kerran. Ellei perheenkokoaja täytä mainittuja edellytyksiä, jäsenvaltioiden on otettava huomioon perheenjäsenten osuus kotitalouden tuloista. 2. Jäsenvaltiot saavat vahvistaa 1 kohdassa säädetyt asuntoa, sairausvakuutusta sekä tuloja ja varoja koskevat edellytykset ainoastaan voidakseen varmistaa, että perheenkokoaja pystyy huolehtimaan luoksensa tulevien perheenjäsenten elatuksesta hakematta lisätukea julkisista varoista. Näiden edellytysten soveltaminen ei saa aiheuttaa syrjintää jäsenvaltion kansalaisten ja kolmansien maiden kansalaisten välillä.8 artikla Jäsenvaltiot voivat vaatia, että perheenkokoaja on asunut laillisesti niiden alueella tietyn ajanjakson, jonka pituus voi olla enintään kaksi vuotta, ennen kuin hän voi hakea perheensä yhdistämistä. Jos jäsenvaltion voimassaolevassa lainsäädännössä otetaan perheenyhdistämisen alalla huomioon jäsenvaltion vastaanottokapasiteetti, kyseinen jäsenvaltio voi poikkeuksellisesti säätää enintään kolmen vuoden odotusajan käyttöönotosta perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen ja perheenjäsenten oleskeluluvan myöntämisen välillä. V luku Pakolaisten perheiden yhdistäminen 9 artikla 1. Tämän luvun säännöksiä sovelletaan pakolaisten perheiden yhdistämiseen. 2. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa tämän luvun säännösten soveltamisen ainoastaan pakolaisiin, joiden perhesiteet ovat olleet olemassa jo ennen pakolaisaseman tunnustamista. 10 artikla 1. Perheenjäsenten määrittelyyn sovelletaan 4 artiklan säännöksiä, lukuun ottamatta 1 kohdan c alakohdan kolmannen alakohdan säännöksiä, joita ei sovelleta pakolaisten lapsiin. 2. Jäsenvaltiot voivat antaa oikeuden perheenyhdistämiseen myös muihin kuin 4 artiklassa tarkoitetuille perheenjäsenille, jos nämä ovat pakolaisen huollettavina. 3. Jos pakolainen on ilman huoltajaa tuleva alaikäinen, jäsenvaltiot a) sallivat perheenyhdistämisen perusteella hänen suoraan ylenevää ja vain edellistä polvea olevien sukulaistensa maahantulon ja maassa oleskelun soveltamatta 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyjä edellytyksiä, b) sallivat perheenyhdistämisen perusteella hänen laillisen huoltajansa tai muun lähisukulaisensa maahantulon ja maassa oleskelun, kun pakolaisella ei ole suoraan ylenevää polvea olevia sukulaisia tai jos heitä ei voida jäljittää. 11 artikla 1. Hakemuksen tekemiseen ja tutkimiseen sovelletaan 6 artiklan säännöksiä, ellei 2 kohdasta muuta johdu. 2. Jos pakolaisella ei ole asiakirjoja, joista käy ilmi sukulaisuussuhde, jäsenvaltioiden on otettava huomioon muut todisteet tällaisen suhteen olemassaolosta. Hylkäävä päätös ei saa perustua pelkästään siihen, että sukulaisuussuhdetta osoittavat asiakirjat puuttuvat. 12 artikla 1. Edellä 7 artiklasta poiketen jäsenvaltiot eivät saa pyytää pakolaista tai perheenjäsentä / perheenjäseniä esittämään 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja perheenjäseniä koskevien hakemusten osalta todisteita siitä, että pakolainen täyttää asuntoa, sairausvakuutusta sekä vakaita tuloja ja varoja koskevat vaatimukset. 2. Edellä 8 artiklasta poiketen jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että pakolainen on oleskellut niiden alueella tietyn ajan, ennen kuin hänen perheensä voidaan yhdistää. VI Luku Perheenjäsenten maahantulo ja maassa oleskelu 13 artikla 1. Asianomainen jäsenvaltio antaa luvan perheenjäsenen / perheenjäsenten maahantuloon heti kun perheenyhdistämisen nojalla tehty maahantulohakemus on hyväksytty. Jäsenvaltiot edistävät kaikin tavoin tällaisilta henkilöiltä vaadittujen viisumien myöntämistä. 2. Asianomainen jäsenvaltio myöntää perheenjäsenille oleskeluluvan, jonka voimassaoloa voidaan jatkaa ja joka on voimassa yhtä kauan kuin perheenkokoajan oleskelulupa. Jos perheenkokoajalla on EU:n alueella pitkään oleskelleen henkilön asema, jäsenvaltiot myöntävät perheenjäsenille oleskeluluvan, jonka voimassaolo on rajattu vähintään yhteen vuoteen ja joka voidaan uusia, kunnes he täyttävät direktiivissä .../.../EY [18] määritellyt edellytykset pitkään oleskelleen henkilön aseman saamiseksi, niin että he voivat vuorostaan saada kyseisen aseman. [18] EYVL C [...], [...], s. [...]. 14 artikla 1. Perheenkokoajan perheenjäsenillä on hänen kanssaan yhdenvertaiset oikeudet a) koulutukseen b) palkkatyön tekemiseen tai itsenäisen ammatin harjoittamiseen c) ammatilliseen ohjaukseen, ammatilliseen koulutukseen ja täydennyskoulutukseen sekä uudelleenkoulutukseen. 2. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen ylenevää polvea olevien sukulaisten ja täysi-ikäisten lasten oikeutta palkkatyön tekemiseen tai itsenäiseen ammatin harjoittamiseen.15 artikla 1. Avio- tai avopuolisolla ja täysi-ikäisyyden saavuttaneella lapsella on viimeistään viiden vuoden maassa oleskelun jälkeen, jos perhesuhteet ovat säilyneet, oikeus omaan oleskelulupaan, joka ei ole sidoksissa perheenkokoajan oleskelulupaan. 2. Jäsenvaltiot voivat myöntää 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuille ylenevää polvea oleville sukulaisille ja täysi-ikäisille lapsille oman oleskeluluvan. 3. Perheenyhdistämistä varten maahan tulleet henkilöt voivat leskeyden, avioeron, asumuseron taikka ylenevää tai alenevaa polvea olevien sukulaisten kuoleman yhteydessä saada oleskeluluvan, joka ei ole sidoksissa perheenkokoajan oleskelulupaan. Jäsenvaltiot antavat säännökset sen varmistamiseksi, että erityisen vaikeissa olosuhteissa myönnetään erillinen oleskelulupa, joka ei ole sidoksissa perheenkokoajan oleskelulupaan. VII Luku Seuraamukset ja muutoksenhaku 16 artikla 1. Jäsenvaltiot voivat hylätä perheenyhdistämistä varten tapahtuvaa maahantuloa ja maassa oleskelua koskevan hakemuksen tai tarvittaessa peruuttaa perheenjäsenen oleskeluluvan tai olla jatkamatta sen voimassaoloa seuraavissa tapauksissa: a) jos tässä direktiivissä asetetut edellytykset eivät täyty tai eivät enää täyty, b) jos perheenkokoaja ja perheenjäsen(et) tosiasiallisesti eivät pidä yllä tai eivät enää pidä yllä avioliittoa tai perhe-elämää, c) jos todetaan, että perheenkokoaja tai hänen avopuolisonsa on avioliitossa tai pysyvässä suhteessa toisen henkilön kanssa. 2. Jäsenvaltiot voivat hylätä perheenyhdistämistä varten tapahtuvaa maahantuloa ja maassa oleskelua koskevan hakemuksen ja peruuttaa perheenjäsenten oleskeluluvan tai olla jatkamatta sen voimassaoloa myös, jos käy ilmi, a) että on käytetty vääriä tai harhaanjohtavia tietoja, vääriä tai väärennettyjä asiakirjoja tai tehty muunlainen petos tai käytetty muita laittomia keinoja, b) että avio- tai avoliitto on solmittu tai adoptio toteutettu yksinomaan sitä varten, että asianomainen henkilö voisi tulla jäsenvaltioon tai oleskella siellä. 3. Jäsenvaltiot voivat myös peruuttaa perheenjäsenen oleskeluluvan tai olla jatkamatta sen voimassaoloa, jos perheenkokoajan oleskelu määrätään päättyväksi ja perheenjäsenellä ei vielä ole oikeutta omaan oleskelulupaan 15 artiklan nojalla. 4. Jäsenvaltiot voivat suorittaa tapauskohtaisia tarkastuksia, jos on olemassa perusteltu syy olettaa, että avio- tai avoliitto tai adoptio on toteutettu harhautustarkoituksessa 2 kohdan mukaisesti. Tapauskohtaisia tarkastuksia voidaan suorittaa myös perheenjäsenten oleskelulupien voimassaolon jatkamisen yhteydessä. 17 artikla Päättäessään oleskeluluvan hylkäämisestä, peruuttamisesta tai uusimatta jättämisestä tai perheenkokoajan tai hänen perheenjäsentensä maastapoistamisesta jäsenvaltiot ottavat asianmukaisesti huomioon perhesiteiden luonteen ja kiinteyden ja jäsenvaltiossa oleskelun keston sekä perheeseen liittyvät, kulttuuriset ja sosiaaliset siteet lähtömaahan. 18 artikla Jäsenvaltioiden on varmistettava, että perheenkokoajalla ja/tai tämän perheenjäsenillä on sekä lakiperusteinen oikeus että tosiasiallinen mahdollisuus hakea päätökseen muutosta oikeusteitse, jos perheenyhdistämistä koskeva hakemus hylätään tai jos oleskeluluvan voimassaoloa ei jatketa tai se peruutetaan tai heidät päätetään poistaa maasta. Asianomaisten jäsenvaltioiden on määriteltävä menettely, jonka mukaisesti ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua oikeutta käytetään. VIII Luku Loppusäännökset 19 artikla Komissio toimittaa säännöllisesti ja ensimmäisen kerran viimeistään kahden vuoden kuluttua 20 artiklassa säädetyn määräajan päättymisestä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa ja tekee tarvittaessa ehdotuksia sen muuttamisesta. Muutosehdotukset koskevat ensisijaisesti 2, 4, 7, 8 ja 13 artiklaa. 20 artikla Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään [31 päivänä joulukuuta 2002]. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 21 artikla Tämä direktiivi tulee voimaan [...] päivänä siitä päivästä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 22 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä [...] Neuvoston puolesta Puheenjohtaja