Kun vaihtotaseen alijäämä on ollut suuri ja maahan suuntautuneet pääomavirrat ovat heikentyneet, Tunisia on tullut yhä riippuvaisemmaksi siitä, että julkinen sektori hankkii pääomia maahan. Vuonna 2015 Tunisia myös onnistui kattamaan osan ulkoisesta rahoitusvajeestaan siten, että se laski tammikuussa 2015 liikkeeseen eurolainan, jonka lainamäärä oli yksi miljardi Yhdysvaltain dollaria, laina-aika kymmenen vuotta ja korko 5,75 prosenttia ja jonka kansainväliset sijoittajat ylimerkitsivät, vaikka sen vakuutena ei ollut ulkomaiselta avunantajalta saatua valtiontakuuta.

Julkinen velka on edelleen kasvanut ja oli 50 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014. Velan odotetaan olevan suurimmillaan vuoden 2018 loppuun mennessä, jolloin se on 61 prosenttia suhteessa BKT:hen. Tämän jälkeen se alkaa laskea. Myös julkisen velan lyhennyksiä on määrä kasvattaa huomattavasti tulevien kahden vuoden aikana. Kun lyhennykset ovat noin 600 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuonna 2015, ne ovat yli 1,4 miljardia vuonna 2017 ja lähes 1,2 miljardia vuonna 2018.

Matalat kasvuluvut eivät missään tapauksessa ole riittäviä, jotta työttömyys pienentyisi merkittävästi. Työttömyys pysyy korkeana, 15 prosentissa. Erityisen korkea on nuorten ja vastavalmistuneiden työttömyysaste, yli 30 prosenttia, samoin kuin naisten työttömyysaste, 21,6 prosenttia. Lisäksi on huomattava, että epävirallinen talous työllistää edelleen noin 50 prosenttia 15–24-vuotiaista työntekijöistä.

Bruttokansantuotteen kasvu on IMF-ohjelman aikana ollut vakaata mutta hidasta. Sekä vuonna 2013 että vuonna 2014 kasvu oli 2,3 prosenttia. Vuoden 2015 kasvuarviota on pienennetty 0,5 prosenttiin, kun vuoden alussa arvio oli 3 prosenttia. Tunisian talous on kärsinyt voimakkaita takaiskuja suurelta osin vuoden 2015 terrori-iskujen seurauksena, sillä iskut ovat vaikuttaneet keskeisiin talouden aloihin. Kasvuarviota on jouduttu tarkistamaan alaspäin seuraavista syistä: terrori-iskuilla on ollut kielteinen vaikutus matkailuun, joka tuottaa noin 7 prosenttia bruttokansantuotteesta ja antaa työnpaikan 15 prosentille työvoimasta; sama koskee kuljetussektoria, joka myös tuottaa noin 7 prosenttia bruttokansantuotteesta ja jonka bruttokansantuoteosuudesta 20 prosenttia muodostuu matkailuun liittyvästä liikenteestä; terrori-iskut ovat huonontaneet ulkomaisten sijoittajien luottamusta; lisäksi työnseisaukset ja lakot ovat aiheuttaneet katkoksia fosfaattituotannossa, liikenteessä ja muilla toimialoilla. Tunisian viranomaiset ja IMF odottavat kasvun nopeutuvan vuonna 2016, jos uusia häiriöitä ei ilmene. Kasvua tukee se, että matkailuala alkaa hitaasti elpyä ja kotimainen tuotanto normalisoituu. Tähän perusskenaarioon liittyy kuitenkin vakavia riskejä, jotka voivat johtaa hitaampaan kasvuun.

Ehdotetulla uudella makrotaloudellisella rahoitusavulla autettaisiin Tunisiaa kattamaan osa jäljellä olevasta ulkoisesta rahoitustarpeesta, joka IMF:n uuden ohjelman yhteydessä on arvioitu 2,9 miljardiksi Yhdysvaltain dollariksi vuosina 2016 ja 2017. Rahoitusapu lievittäisi lyhyellä aikavälillä maksutaseen ja julkisen talouden haavoittuvuutta. Se myös sovitettaisiin yhteen IMF:n ja Maailmanpankin kanssa sovittavien sopeuttamis- ja uudistusohjelmien sekä EU:n budjettitukiohjelmien mukaisten uudistusten kanssa, erityisesti valtiorakenteiden kehittämistä koskevien sopimusten kanssa (Programme d’Appui à la Relance eli PAR). Ehdotettu toinen makrotaloudellinen rahoitusapu on yhdenmukainen Euroopan naapuruuspolitiikan, jäljempänä ’ENP’, linjausten ja sellaisten toimien kanssa, joilla kansainvälinen yhteisö pyrkii auttamaan Tunisiaa sen vaikeina aikoina. Näihin toimiin kuuluu myös G7-ryhmän Deauvillen kumppanuusaloite.

Tunisian pääministeri lähetti elokuussa 2015 kirjeen puheenjohtaja Junckerille ja pyysi toista EU:n makrotaloudellista rahoitusaputointa, jonka määrä olisi 500 miljoonaa euroa ja joka täydentäisi IMF-jatko-ohjelmaa. Pyyntö toistettiin joulukuussa kirjeessä, jonka lähetti Tunisian kehitysyhteistyöstä ja investoinneista vastaava ministeri. Kun otetaan huomioon, kuinka suuri vaikutus turvallisuustilanteella on Tunisian talouteen ja sen ulkoisen rahoituksen tarpeeseen sellaisen vaiheen aikana, jossa maa lujittaa poliittista muutosprosessiaan, ja sen jälkeen kun arvio maan ulkoisen rahoituksen tarpeesta on päivitetty yhdessä IMF:n kanssa, Euroopan komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle ehdotuksen toisesta Tunisian tasavallalle myönnettävästä makrotaloudellisesta rahoitusavusta, jonka määrä on enintään 500 miljoonaa euroa ja joka myönnetään keskipitkän ajan lainoina. Ehdotettu määrä on yhdenmukainen myös IMF-ohjelman odotettavissa olevan suuruuden kanssa samoin kuin sen kanssa, että Tunisian taloudella on nyt merkittäviä riskejä ja että EU on vahvasti sitoutunut tukemaan Tunisian poliittista ja taloudellista muutosprosessia.

Sen jälkeen kun IMF-ohjelman kuudes tarkastelu oli saatu loppuun viime syyskuussa, Tunisia pyysi IMF:ltä jatkojärjestelyä, jonka oletettu kesto on neljä vuotta. Uudesta IMF-ohjelmasta neuvotellaan vielä, mutta odotuksissa on, että se toimitetaan IMF:n johtokunnan hyväksyttäväksi keväällä 2016. EU:n ensimmäinen makrotaloudellinen rahoitusaputoimi etenee suunnitellulla tavalla, huolimatta eräistä viivästyksistä sen täytäntöönpanossa. Ensimmäinen erä maksettiin 7. toukokuuta 2015, ja kun Tunisia oli täyttänyt EU:n kanssa tehdyn yhteisymmärryspöytäkirjan ehdot, toinen erä maksettiin 1. joulukuuta 2015. Kolmas ja viimeinen erä on tarkoitus maksaa vuoden 2016 toisella vuosineljänneksellä edellyttäen, että yhteisymmärryspöytäkirjan ehdot täyttyvät.

Samalla kun poliittinen muutosprosessi on pitkittynyt ja pysynyt hauraana vuoden 2011 vallankumouksen jälkeen, Tunisian talous on kärsinyt jatkuvista levottomuuksista kotimaassa, alueellisesta epävakaudesta, kuten Libyan konfliktin vaikutuksista, sekä heikosta kehityksestä kansainvälisessä ympäristössä, erityisesti euroalueella. Nämä epäsuotuisat kehityskulut ovat huonontaneet merkittävästi talouskasvua samoin kuin julkista taloutta ja maksutasetta. Vuoden 2015 kasvuennusteet ovat heikentyneet merkittävästi paljolti niiden kielteisten taloudellisten vaikutusten vuoksi, joita terrori-iskuilla on ollut erityisesti matkailuun, kuljetussektoriin ja investointeihin tai jotka ovat johtuneet yhteiskunnallisten levottomuuksien aiheuttamista tuotantokatkoksista. Tilanne heikentää jo entisestään haavoittuvaa maksutasetta ja julkista taloutta ja luo merkittäviä rahoitustarpeita.

Virallinen valuuttavaranto oli 7,7 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2014, mikä vastaa tuskin kolmen kuukauden tuontia, kun alkuperäinen tavoite oli 9,0 miljardia dollaria IMF:n ohjelman mukaisesti. Yhden miljardin Yhdysvaltain dollarin kansainvälinen eurolaina, joka laskettiin liikkeeseen tammikuussa 2015, nosti varantotasoa mutta lokakuuhun mennessä varanto oli taas pienentynyt 6,5 miljardiin dollariin, joka vastaa hieman alle neljän kuukauden tuontia. Tämä johtui siitä, että matkailutulot pienentyivät terrori-iskujen seurauksena. Nyt varantotason odotetaan olevan 7,5 miljardia dollaria vuoden 2015 lopussa. Tämä on huomattavasti alle 8,2 miljardin dollarin tason, jota IMF oli ennakoinut loppuvuoden varannoksi ohjelman kuudennessa, syyskuussa 2015 loppuun saatetussa tarkastelussa. Vertailun vuoksi on todettava, että alkuperäisessä ohjelmassa tavoitteena oli 10,1 miljardin dollarin varanto.

Ulkoinen velka kasvoi. Kun se vuonna 2011 oli 48 prosenttia suhteessa BKT:hen, se oli arviolta 56,2 prosenttia vuonna 2014. Velan odotetaan olevan suurimmillaan vuonna 2018 eli 72,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, ennen kuin se tämän jälkeen alkaa pienentyä. Tunisian julkisyhteisöjen luottoluokitusta on alennettu useita kertoja vuodesta 2011 lähtien, viimeksi vuonna 2014, jolloin Moody’s alensi luokituksen BA2:sta BA3:een ja Standard & Poor’s BB:stä BB–:een.

Tunisian on edelleen tehtävä huomattavia rakenneuudistuksia. Vaikka Tunisian talouskasvu henkeä kohti on ollut vuosina 2000–2010 suhteellisen suuri ja yksi suurimmista niiden maiden joukossa, jotka ovat öljyntuojia Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan alueella, Tunisia kärsii edelleen joukosta rakenteellisia ongelmia. Erityisesti maa on liian riippuvainen vientiin suuntautuvasta, pientä lisäarvoa tuottavasta teollisuudesta, joka toimii rannikon läheisyydessä. Seurauksena on alueellisen taloudellisen kehityksen epätasapainoisuutta. Maa kärsii jäykistä työmarkkinoista ja ammattitaidon kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuudesta, mikä on osaltaan syynä korkeaan työttömyyteen, etenkin nuorisotyöttömyyteen. Yhdessä sen kanssa, että avoimuutta on pidettävä vähäisenä ja talouden ohjausjärjestelmää heikkona, kasvumalli on johtanut taloudellisen hyödyn epäoikeudenmukaiseen jakautumiseen väestön keskuudessa.

Vaikka viimeaikainen myönteinen kehitys on ollut rohkaisevaa ja hallitus on sitoutunut jatkamaan myönteisten uudistusten tiellä, uudistusten edistyminen on kaiken kaikkiaan edelleen vähäistä, mikä johtuu osittain herkässä vaiheessa olevasta poliittisesta muutosprosessista. Suurin osa pohjatyöstä, jota on tehty eräissä keskeisissä uudistuksissa (erityisesti veropolitiikassa ja -hallinnossa, liiketoiminta- ja investointiympäristön parantamisessa ja rahoitusalan uudistuksessa), on ollut merkityksellistä, ja työn avulla olisi voitava edetä kohti syvempää uudistusten täytäntöönpanoa. Muissa uudistuksissa on vielä määriteltävä lisää välietappeja, ja niille on saatava vahvaa poliittista sitoutumista ja tukea, jotta ne voitaisiin kaikilta osin panna täytäntöön. Tällaisia uudistuksia ovat esimerkiksi hintatukiuudistus ja sosiaalisen turvaverkon parantaminen.

Kuten edellä on mainittu, IMF:n johtokunta myönsi 7. kesäkuuta 2013 Tunisialle kaksivuotisen, 1,75 miljardin Yhdysvaltain dollarin suuruisen valmiusluottojärjestelyn, joka on 400 prosenttia Tunisian kiintiöstä. Järjestelyä jatkettiin myöhemmin joulukuuhun 2015. Tunisia on pyytänyt IMF:ltä jatkojärjestelyä, jonka odotetaan kestävän neljä vuotta ja jota todennäköisesti tuetaan laajennetulla rahoitusjärjestelyllä. Ohjelmasta neuvotellaan vielä, mutta odotuksissa on, että se toimitetaan IMF:n johtokunnan hyväksyttäväksi keväällä 2016. Vaikka sen lopullisesta määrästä ei ole vielä päätetty, sen odotetaan olevan suurempi kuin nykyinen valmiusluottojärjestely.

Tarkistetut ennusteet, jotka IMF laati marraskuussa, viittaavat merkittäviin maksutasetarpeisiin vuosina 2016 ja 2017, sillä ulkoisen rahoitusvajeen kokonaismäärän arvioidaan olevan 5,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria (2,7 miljardia vuonna 2016 ja 2,4 miljardia vuonna 2017). Tämä rahoitusvaje johtuu karkeasti kolmesta tekijästä: vaihtotaseen alijäämä on jatkuvasti suuri, valuuttavarantoa on tarpeen kasvattaa vuosina 2016 ja 2017 ja velkojen lyhennysvaatimusten odotetaan olevan suuria erityisesti vuonna 2017. Ehdotettu uusi, 500 miljoonan euron makrotaloudellinen rahoitusapu kattaisi 19,2 prosenttia arvioidusta jäljellä olevasta rahoitusvajeesta.

Tunisia on aiemmin saanut taloudellista tukea myös eräiltä kahdenvälisiltä avunantajilta (erityisesti Yhdysvalloilta ja Japanilta, mutta myös Algerialta), samoin kuin eräiltä monenvälisiltä avunantajilta (Maailmanpankilta ja Afrikan kehityspankilta). Näiltä avunantajilta saadaan todennäköisesti lisärahoitusta myös tulevissa vaiheissa. Ensimmäinen makrotaloudellinen rahoitusaputoimi, joka on määrältään 300 miljoonaa euroa ja jota parhaillaan pannaan onnistuneesti täytäntöön, on osa EU:n toimittamasta avusta. Hanke edistää vahvasti keskeisten uudistusten täytäntöönpanoa ja tarjoaa suuresti kaivattua rahoitustukea.

Voimassa olevat säännökset

Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 15. toukokuuta 2014 päätöksen N:o 534/2014/EU, jolla Tunisian tasavallalle myönnettiin ensimmäinen makrotaloudellinen rahoitusapu 300 miljoonaa euroa.

Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin

EU pyrkii kehittämään läheiset suhteet Tunisiaan ja tukemaan maan taloudellisia ja poliittisia uudistuksia. Tunisiasta tuli vuonna 1995 ensimmäinen eteläisen Välimeren maa, joka allekirjoitti assosiaatiosopimuksen EU:n kanssa. Tämä sopimus, joka tuli voimaan vuonna 1998, on edelleen kahdenvälisen yhteistyön oikeusperusta. Kahdenväliset suhteet ovat lujittuneet entisestään ENP:n myötä. ENP:n osana on hyväksytty viisivuotiset toimintaohjelmat, joissa vahvistetaan yhteistyön strategiset tavoitteet. Viimeisin toimintaohjelma kattaa vuodet 2013–2017. Tunisia on myös Välimeren unionin jäsen. Maalla on myös merkittävät taloudelliset siteet EU:hun. Tunisia sai teollisuustuotteiden tullien poistamisen päätökseen vuonna 2008, jolloin siitä tuli ensimmäinen Välimeren maa, joka teki vapaakauppasopimuksen EU:n kanssa. Tunisia on EU:n naapurimaista se, jolla EU:n osuus ulkomaankaupasta on suurin. Vuonna 2014 Tunisian tuonnista 64,7 prosenttia oli peräisin EU:sta ja viennistä 72,5 prosenttia suuntautui EU:hun. Lisäksi Tunisia on varsin riippuvainen EU:sta tulevista suorista ulkomaisista investoinneista ja muista rahavirroista, rahalähetyksistä ja matkailutuloista. EU ja Tunisia aloittivat viralliset neuvottelut pitkälle menevästä ja laaja-alaisesta vapaakauppasopimuksesta lokakuussa 2015. Tavoitteena on antaa Tunisialle täysimääräinen pääsy EU:n sisämarkkinoille.

EU:n makrotaloudellinen rahoitusapu täydentäisi Euroopan naapuruusvälineen ja yleisohjelman avustuksia sekä erityisesti ehtoja, jotka sisältyvät parhaillaan EU:n täytäntöönpantavina oleviin PAR-IV- ja PAR-V-budjettitukipaketteihin. EU:n makrotaloudellisella rahoitusavulla tuettaisiin Tunisian viranomaisten pyrkimyksiä luoda asianmukainen kehys makrotalouspolitiikan uudistuksia ja rakenneuudistuksia varten. Näin lisättäisiin EU:n osallistumisen lisäarvoa ylipäänsä ja parannettaisiin EU:n kaikkien toimenpiteiden, myös muiden rahoitusvälineiden tuloksellisuutta.

EU on arabikeväästä lähtien ilmaissut useaan otteeseen sitoumuksensa tukea Tunisiaa sen taloudellisessa ja poliittisessa uudistusprosessissa. EU on kaksinkertaistanut avustuksina antamansa taloudellisen tuen, minkä seurauksena Tunisia on tähän mennessä suurin tuensaaja SPRING-ohjelmista ja yleisohjelmista.

Vaikka Tunisian tie kohti täyttä demokratiaa ei olekaan vailla hankaluuksia ja vaikka jäljellä on huomattavia epävarmuustekijöitä, maa on ottanut erittäin merkittäviä askeleita kohti poliittisia uudistuksia. EU:n ja Tunisian välillä on myös vankka ja tiivistyvä kahdenvälisten suhteiden kehys, joka perustuu assosiaatiosopimukseen, ENP:hen ja muihin viimeaikaisiin aloitteisiin.

Tunisian katsotaan täyttävän poliittiset ennakkoehdot, jotka on asetettu makrotaloudellisen rahoitusavun myöntämiselle kolmansille maille. Erityisesti sen katsotaan kunnioittavan demokratiaa, ihmisoikeuksia ja oikeusvaltiota, ja se on maa, jonka kanssa EU pitää yllä läheisiä poliittisia ja taloudellisia suhteita. Yksityiskohtainen arviointi, jonka Euroopan ulkosuhdehallinto on laatinut makrotaloudelliseen rahoitusapuun liittyvien poliittisten kriteerien täyttämisestä, on liitetty komission yksiköiden valmisteluasiakirjaan, joka annetaan tämän ehdotuksen yhteydessä. Makrotaloudellista rahoitusapua koskeva ehdotus vastaa EU:n sitoumusta tukea Tunisian taloudellista ja poliittista muutosprosessia.

2.INTRESSITAHOJEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI

Intressitahojen kuuleminen

Makrotaloudellinen rahoitusapu on olennainen osa Tunisian talouden vakautukseen myönnettävää kansainvälistä tukea. Laatiessaan tätä rahoitusapua koskevaa ehdotusta komission yksiköt ovat kuulleet IMF:ää ja Maailmanpankkia, jotka ovat jo asettaneet käyttöön mittavat rahoitusohjelmat ja jotka valmistelevat uusia ohjelmia. Komissio kuuli 10. joulukuuta 2015 talous- ja rahoituskomiteaa, joka on kannatti ehdotusta. Komissio on ollut säännöllisesti yhteydessä myös Tunisian viranomaisiin.

Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö

Komissio teki joulukuun 2013 aikana ulkopuolisten asiantuntijoiden avustuksella operatiivisen arvioinnin, jossa tarkastettiin Tunisian julkisten rahoitusketjujen ja hallinnollisten menettelyiden laatua ja luotettavuutta. Arvioinnin tulokset, jotka olivat yleisesti ottaen myönteisiä, annettiin tiedoksi Tunisian viranomaisille ja EU:n edustustolle mahdollisia parannustoimenpiteitä varten tammikuussa 2014.