ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Digitaalisilla markkinoilla muutamat verkkoalustat, jotka ovat usein osa omia ekosysteemejään, ovat nousseet nykyisen digitaalitalouden keskeisiksi rakenneosiksi, jotka välittävät valtaosan kuluttajien ja yritysten välisistä kauppatapahtumista. Näillä portinvartija-alustoilla on merkittävä vaikutus, sillä ne hallitsevat pääsyä digitaalisille markkinoille ja ovat saavuttaneet niillä vakiintuneen markkina-aseman. Portinvartija-alustojen syntymiseen on liittynyt kolme keskeistä ongelmaa: i) heikko kilpailullisuus ja vähäinen kilpailu alustamarkkinoilla; ii) epäreilut kaupalliset menettelyt yrityskäyttäjiä kohtaan; ja iii) näillä markkinoilla toimivien markkinatoimijoiden sääntelyn ja valvonnan hajanaisuus. Nämä ongelmat johtuvat markkinoiden toimintapuutteista, joita markkinat eivät voi itse korjata. Digitaalisten markkinoiden ominaispiirteet voivat vahvistaa portinvartijamarkkinoille pääsyn esteitä. Liikesuhteille on ominaista erityisen voimakas riippuvuus ja epätasapainoinen neuvotteluvoima. Lisäksi EU:ssa ollaan ottamassa käyttöön erilaisia kansallisia sääntöjä, joilla vastataan osittain havaittuihin ongelmiin, mikä johtaa sääntelyn ja valvonnan hajanaisuuteen. Ongelmat vähentävät kilpailua ja heikentävät markkinoiden kilpailullisuutta ja johtavat tehottomiin markkinatuloksiin, mikä näkyy korkeampina hintoina, heikompana laatuna, suppeampana tarjontana ja vähäisempänä innovointina. Tämä kaikki on eurooppalaisten kuluttajien etujen vastaista. Näiden ongelmien ratkaiseminen on erittäin tärkeää, kun otetaan huomioon digitaalitalouden koko (arviolta 4,5–15,5 % maailman BKT:stä vuonna 2019) ja alustojen tärkeä rooli digitaalisilla markkinoilla.
Mitä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpidevaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto arvioitu parhaaksi? Miksi?

Seuraavia vaihtoehtoja on harkittu: a) ohjeet, jotka eivät ole oikeudellisesti sitovia, b) lainsäädäntötoimet ja niiden alavaihtoehdot, jotka koskevat soveltamisalaan kuuluvia toimia, alustaoperaattoreita ja myyjiä, ja c) lainsäädäntötoimet, joilla lujitetaan hallinnollista yhteistyötä. Parhaaksi katsottu vaihtoehto on lainsäädäntötoimet, joilla lujitetaan hallinnollista yhteistyötä ja joita sovelletaan kaikkiin alustoihin ja myyjiin siten, että saavutetaan mahdollisimman laajapohjaisia tuloksia verosäännösten noudattamisen ja tasapuolisten toimintaedellytysten osalta.
Euroopan innovaatio- ja teknologiainstituutin (EIT) tehtävänä on vastata merkittäviin yhteiskunnallisiin haasteisiin parantamalla EU:n innovaatiosuorituskykyä. Tämä tapahtuu yhdistämällä tutkimuksen, koulutuksen ja innovoinnin muodostama osaamiskolmio. EIT perustettiin vuonna 2008 asetuksella (EY) N:o 294/2008, jäljempänä ’EIT-asetus’ . EIT-asetuksessa vahvistetaan EIT:n tehtävä, tavoitteet ja budjetti, ja näin ollen sen on oltava sovellettavan tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelman mukainen. Horisontti Eurooppa on tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelma vuosiksi 2021–2027. Sitä koskeva komission ehdotus sisältää ehdotuksen EIT:n talousarvioksi seuraavalle kaudelle sekä kuvauksen EIT:n perustamissyistä, saatavasta lisäarvosta, toiminta-alueista, toiminnan päälinjoista ja tulosindikaattoreista. Ehdotuksessa EIT on yksi ”Innovatiivinen Eurooppa” pilarin tärkeimmistä osatekijöistä. Horisontti Eurooppa -ehdotus ei sellaisenaan tarjoa oikeusperustaa EIT:n toimintojen jatkamiselle vuoden 2020 jälkeen. Sen vuoksi EIT-asetusta on muutettava. Lisäksi EIT-asetuksen 17 artiklassa edellytetään, että komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle seitsemän vuoden välein ehdotuksen strategiseksi innovaatio-ohjelmaksi, jossa vahvistetaan EIT:n pitkän aikavälin strategiset prioriteetit ja rahoitustarpeet ja jonka on oltava tutkimuksen ja innovoinnin puiteohjelman mukainen. Nykyinen strateginen innovaatio-ohjelma kattaa ajanjakson 2014–2020 . Sen vuoksi EIT-asetuksen tarkistamista koskevan ehdotuksen yhteydessä on annettava ehdotus EIT:n uudeksi strategiseksi innovaatio-ohjelmaksi vuosiksi 2021–2027. Tämän aloitteen tarkoituksena on muuttaa EIT-asetusta laatimalla se uudelleen ja saattaa strateginen innovaatio-ohjelma yhdenmukaiseksi Horisontti Eurooppa -puiteohjelman kanssa. Aloite kattaa EIT:n uudet prioriteettialat sekä sen rahoitustarpeet. Sen tavoitteena on myös parantaa EIT:n toimintaa viime vuosien kokemusten pohjalta. Aloitteessa keskitytään kolmen keskeisen alan kysymysten ratkaisemiseen. Ensinnäkin käsitellään EIT:n rahoitusmalliin liittyviä haasteita. Toiseksi ehdotetaan ratkaisuja, joilla voidaan lisätä EIT:n koulutustoiminnan vaikutusta eli parantaa EIT:n tarjoaman koulutuksen tunnettuutta sekä tukea yrittäjyyteen ja innovointiin liittyviä valmiuksia ja taitoja korkea-asteen oppilaitoksissa. Kolmanneksi aloitteella autetaan lisäämään EIT:n alueellista tavoittavuutta integroimalla osaamis- ja innovaatioyhteisöt entistä paremmin paikallisiin innovaatioekosysteemeihin. Aloitteessa hahmotellaan myös osaamis- ja innovaatioyhteisöjen tulevia prioriteettialoja. Lisäksi aloitteessa käsitellään useita teknisiä kysymyksiä EIT:n toimintojen vaikuttavuuden, tehokkuuden ja johdonmukaisuuden lisäämiseksi. Näihin kuuluvat osaamis- ja innovaatioyhteisöjen avoimuus ja läpinäkyvyys, EIT:n hallinto ja EIT:n henkilöstön sopimusehdot. Havaittuihin ongelmiin puututaan EIT-asetukseen tehtävillä muutoksilla ja hyväksymällä EIT:n strateginen innovaatio-ohjelma vuosiksi 2021–2027. Tämä vaikutustenarviointi perustuu aiempaan Horisontti Eurooppa -puiteohjelmaa koskevaan vaikutustenarviointiin.
Kuulemis- ja tiedonkeruuprosessien tulosten perusteella sekä teollisuus- että tutkimusyhteisöissä on selkeä tarve mekanismille, joka mahdollistaa tutkimus- ja kehitystoimia laajemmalle ulottuvan EU:n johdonmukaisen teollisuuspolitiikan kyberturvallisuusalalla. Ainoastaan näin voidaan mahdollistaa se, että Eurooppa saavuttaa maailmanlaajuisen johtoaseman kyberturvallisuuden alalla. Samaan aikaan sidosryhmät korostivat, että onnistumisen kannalta keskeistä on osaamiskeskuksen tarkasti määritelty rooli verkoston ja asianomaisten yhteisöjen toimien tukijana ja helpottajana sekä kattava, yhteistyöhön perustuva lähestymistapa lokeroitumisen välttämiseksi. Rakenteen olisi myös oltava joustava, jotta sitä voidaan mukauttaa helposti, koska kyberturvallisuus on nopeasti kehittyvä ala. Jäsenvaltiot korostivat koko prosessin ajan, että kaikilla jäsenvaltioilla ja niiden nykyisillä osaamiskeskuksilla tulisi olla mahdollisuus osallistua osaamisverkostoon ja että erityistä huomiota olisi kiinnitettävä toimien täydentävyyteen. Osaamiskeskuksen osalta jäsenvaltiot korostivat sen koordinoivan roolin merkitystä verkoston tukemisessa. Komission aloitteessa on siten löydettävä oikea tasapaino hallinto- ja täytäntöönpanorakenteissa ja varmistettava näin tehokas koordinointi unionin tasolla ottaen samalla huomioon kansallisen tason kehitys.
Euroopan komissio on hyväksynyt vuosien 2021–2027 monivuotista rahoituskehystä koskevat ehdotuksensa. Komissio ehdottaa vallitsevan digitaalisten investointien vajeen korjaamiseksi uutta Digitaalinen Eurooppa -ohjelmaa, jolla voidaan ohjata ja tukea Euroopan yhteiskunnan ja talouden digitalisaatiota.

EU:n tason julkiset toimet ovat keskeisessä asemassa, sillä EU voi toimia edelläkävijä ”julkisten hyödykkeiden” ja valmiuksien hankinnassa ja helpottaa niiden käyttöä yhteiskunnallisiin haasteisiin vastaamiseksi ja innovoinnin ja kilpailukyvyn tukemiseksi. Toiminta on perusteltua aloilla, joilla tarvitaan niin suurta rahoitusta, ettei yksikään jäsenvaltio pysty toimimaan yksin riittävän ajoissa, aloilla, joilla on tarpeellista koota Euroopassa hajallaan olevia resursseja, sekä aloilla, joilla yhteentoimivuus on olennaisen tärkeää yleiseurooppalaisten palvelujen käyttöönoton kannalta.

Euroopassa tarjontaketjun alkupäässä vallitseva investointivaje tulee selvästi esiin siinä, että tarjonta ei riitä tyydyttämään viimeisimmän teknologian kasvavaa kysyntää. Digitaalisten valmiuksien parantaminen edellyttää investointeja asiaan liittyvien teknologioiden hankintaan ja sen varmistamiseen, että niitä käytetään parhaalla tavalla ja yhteentoimivasti koko EU:ssa, sekä niiden laajamittaisessa käyttöönotossa tarvittavan pitkälle viedyn digitaalisen osaamisen kehittämiseen. Tämä täydentää olemassa olevia EU:n ohjelmia, jotka kattavat digitalisaatioon liittyviä tärkeitä näkökohtia erityisesti tutkimuksen ja innovoinnin (Euroopan horisontti) ja fyysisten yhteyksien (Verkkojen Eurooppa) aloilla.

Tarve lisätä investointeja digitaalisiin valmiuksiin ja niiden laajempaan käyttöön saa laajaa tukea sidosryhmiltä ja asiantuntijoilta, ja sitä tuetaan myös korkeimmalla poliittisella tasolla.

Ohjelman yleisenä tavoitteena on tukea Euroopan yhteiskunnan ja talouden digitalisaatiota ja saattaa sen hyödyt Euroopan kansalaisten ja yritysten ulottuville. Ohjelma vahvistaa Euroopan digitaalisia valmiuksia digitaaliteknologian keskeisillä aloilla ja laajentaa niiden leviämistä ja käyttöä yleistä etua koskevilla aloilla ja yksityisellä sektorilla.

Ohjelmalla on viisi erityistavoitetta, eli i) suurteholaskenta, ii) tekoäly, iii) kyberturvallisuus ja luottamus, iv) pitkälle viety digitaalinen osaaminen sekä v) käyttöönotto, digitaalisten valmiuksien paras käyttö ja yhteentoimivuus. Nämä tavoitteet näkyvät ohjelman rakenteessa, joka muodostuu viidestä toisistaan riippuvaisesta pilarista.

Ohjelman toteutuksessa käytetään suoraa hallinnointia varainhoitoasetuksen mukaisesti tai välillistä hallinnointia asianmukaisten yhteisöjen tai elinten kanssa. Digitaalitalouden ja yhteiskunnan indeksiä käytetään vertailuvälineenä, jolla mitataan digitalisaation edistymistä EU:ssa, ja sen pohjalta määritellään joukko indikaattoreita. Lisäksi määritellään uusia indikaattoreita, jotta Digitaalinen Eurooppa -ohjelman vaikutuksesta saadaan yksityiskohtaisempaa tietoa.

Tämä vaikutustenarviointi liittyy ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi Digitaalinen Eurooppa -ohjelman perustamisesta.
Mitä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpidevaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto arvioitu parhaaksi? Miksi?

Seuraavassa taulukossa esitetään tiivistetysti, mitä ratkaisu(j)a on tarkoitus käyttää mihinkin ongelmaan:
Vuonna 1972 annetun ja jo useita kertoja muutetun liikennevakuutusdirektiivin arvioinnissa on todettu, että vaikka direktiivi yleisesti ottaen toimii hyvin, kaksi seikkaa vaikuttaa kielteisesti sen toimivuuteen: 1.Liikenneonnettomuuksissa vahingon kärsineiden riittämätön suoja. Tähän ongelmaan vaikuttaa kaksi tekijää: oEU:n tasolla ei ole olemassa sääntöjä, joilla varmistettaisiin, että liikenneonnettomuuksissa vahingon kärsineille maksetaan nopeasti korvaukset sellaisissa tapauksissa, joissa liikennevakuutuksen antaja tulee maksukyvyttömäksi ennen kuin se on maksanut korvaukset vakuutuksenottajiensa korvausvaatimusten perusteella. Tilanne on vielä hankalampi, jos vakuutuksenantaja hyödyntää palvelujen tarjoamisen vapautta tarjotakseen vakuutuksia yli rajojen. Viimeaikaisissa maksukyvyttömyystapauksissa korvausten maksamisessa vahingon kärsineille on ollut huomattavia viiveitä. oLiikennevakuutuksen antaman vakuutusturvan pakolliset vähimmäismäärät, joista on säädetty direktiivissä vuodesta 2005 alkaen, eivät ole samat kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä johtuu joidenkin jäsenvaltioiden eripituisista viitekausista, jotka eivät ole enää asianmukaisia. 2.Eriarvoinen kohtelu ja vakuuttamattomalla ajoneuvolla ajaminen, joilla on kielteisiä vaikutuksia vakuutuksenottajiin. Tähän tilanteeseen vaikuttaa kaksi tekijää: oJos vakuutuksenottaja muuttaa toiseen EU:n jäsenvaltioon, uudessa asuinjäsenvaltiossa toimivat vakuutuksenantajat eivät välttämättä ota huomioon vakuutuksenottajan vakuutus- ja vahinkohistoriaa, jonka perusteella hän voisi hyötyä bonusjärjestelmästä. oJos vakuuttamattomalla ajoneuvolla ajaminen on hyvin yleistä, vakuutuksenottajat joutuvat maksamaan tavallista suurempia vakuutusmaksuja. Tämä johtuu siitä, että vakuuttamattomien ajoneuvojen aiheuttamien onnettomuuksien uhreille maksetaan korvaukset takuurahastoista, jotka rahoitetaan liikennevakuutuksista kannettavilla maksuilla, mikä vaikuttaa vakuutuksenottajiin. Lisäksi Euroopan unionin tuomioistuin on antanut hiljattain useita tuomioita, joissa on tehty merkittäviä selvennyksiä direktiivin soveltamisalaan (eli siihen, mille ajoneuvoille ja mitä tilanteita varten liikennevakuutus on otettava). Tämän pohjalta on ehdotettu nykyisen oikeuskäytännön kodifiointia, mikä ei kuulu tämän vaikutustenarvioinnin piiriin.
Mitä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpidevaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto arvioitu parhaaksi? Miksi?

Mahdollisia välineitä aloitteen toteuttamiseksi ovat neuvoston suositus, direktiivi ja kohdennetumpi keskittyminen sosiaaliseen suojeluun jo olemassa olevien välineiden, erityisesti talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson ja sosiaalialan avoimen koordinointimenetelmän puitteissa. Parhaaksi arvioitu väline on neuvoston suositus. Sitä pidetään tällä hetkellä tehokkaimpana ja oikeasuhteisimpana. Suosituksen lisäarvo tässä vaiheessa on, että se antaa sysäyksen kansallisen tason keskustelujen ja toimien tukemiseen ja täydentämiseen ja ohjaa jäsenvaltioiden toimia kohti ylöspäin tapahtuvaa lähentymistä. Kun otetaan huomioon ongelman muuttuva luonne, meneillään olevat uudistukset eräissä jäsenvaltioissa ja tilastolliset rajoitukset, neuvoston suositus on oikeasuhteisempi lähestymistapa kuin direktiivi. Puhtaasti taloudelliselta kannalta direktiivi voisi olla tehokkaampi keino saavuttaa aloitteen tavoitteet, mutta toteutettujen kuulemisten perusteella vaikuttaa kyseenalaiselta, että kaikki jäsenvaltiot kannattaisivat sitä, mikä tekisikin siitä yleisesti tehottomimman vaihtoehdon. Perusskenaarion (paketti A) lisäksi arvioidaan kahta vaihtoehtoista toimenpidepakettia, joista kussakin yhdistellään toimenpiteitä aloitteen kolmen erityistavoitteen edistämiseksi. Paketin B tarkoituksena on i) ulottaa virallinen kattavuus koskemaan epätyypillisissä työsuhteissa olevia työntekijöitä pakollisesti ja itsenäisiä ammatinharjoittajia vapaaehtoisesti, ii) mukauttaa sosiaalisen suojelun järjestelmien ajallisia kynnyksiä ja turvata oikeuksien säilyttäminen, siirrettävyys ja yhdistettävyys tapauksissa, joissa ihmiset vaihtavat työtä tai ammattiasemaa, sekä iii) varmistaa sosiaalisen suojelun oikeuksia ja velvollisuuksia koskevien yleisten ja yksilöllisten tietojen saatavuus edellä mainituille ryhmille. Paketin C tarkoituksena on i) ulottaa virallinen kattavuus koskemaan pakollisesti sekä epätyypillisissä työsuhteissa olevia työntekijöitä että itsenäisiä ammatinharjoittajia, ii) mukauttaa sosiaalisen suojelun järjestelmien ajallisia kynnyksiä ja ottaa käyttöön henkilökohtaisia tilejä, joiden avulla sosiaalisen suojelun oikeudet yhdistetään henkilöihin eikä sopimuksiin, sekä iii) varmistaa sosiaalisen suojelun oikeuksia ja velvollisuuksia koskevien yleisten ja yksilöllisten tietojen saatavuus edellä mainituille ryhmille. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto (paketti B) jättää enemmän joustovaraa mukauttaa virallisen kattavuuden valintoja itsenäisiin ammatinharjoittajiin, ottaen huomioon tämän ryhmän erityispiirteet ja heterogeenisuus. Lisäksi sidosryhmien ja erityisesti itsenäisten ammatinharjoittajien edustajien keskuudessa ei ole selvää yksimielisyyttä lähestymistavasta itsenäisten ammatinharjoittajien viralliseen kattavuuteen. Paketti B on näin ollen hyvä kompromissi kuulemisprosessissa esitettyjen eri näkemysten ja aloitteelle asetettujen EU:n poliittisten tavoitteiden välillä.
Pohjakalakantoja hyödyntävissä kalastuksissa on läntisellä Välimerellä kaksi merkittävää ongelmaa: huomattava liikakalastus ja tehoton sääntelykehys. Liikakalastuksen suurimmaksi syyksi on todettu kalastuskapasiteetin ylikäyttö (alusten ja pyyntiponnistuksen huomattava määrä). Lisäksi nykyinen sääntelykehys on tehoton. Tämä johtuu siitä, että kehyksen soveltamisala on rajallinen ja täytäntöönpano on ollut hidasta ja heikkoa. Sidosryhmien omavastuullisuutta on myös puuttunut. Nämä ongelmat ovat suoraan tai välillisesti johtaneet pohjakalakantojen huolestuttavaan tilaan (yli 80:tä prosenttia arvioinnin kohteena olleista kalakannoista liikakalastetaan, ja osassa kannoista on hyvin alhainen biomassa, mikä merkitsee, että kannat hyvin todennäköisesti romahtavat), kalastajiin ja kalastusalaan kohdistuviin sosioekonomisiin vaikutuksiin sekä meriympäristöön kohdistuviin vaikutuksiin. Edellä kuvatut ongelmat vaikuttavat lähinnä niihin kalastajiin, jotka kalastavat pohjakalakantoja läntisellä Välimerellä, eli Italiasta, Ranskasta ja Espanjasta tuleviin EU:n laivastoihin. EU:n kalastusalan tietojenkeruujärjestelmästä saatujen tietojen mukaan käsillä oleva toimenpide saattaisi koskea noin 13 000:ta alusta.
Terveysteknologian arviointia pidetään arvokkaana välineenä, jonka avulla voidaan varmistaa terveydenhuoltojärjestelmien kestävyys ja vauhdittaa innovointia EU:n tasolla. Jäsenvaltiot ja talouden toimijat eivät kuitenkaan saa hyödynnettyä terveysteknologian arvioinnin koko potentiaalia sen tiettyjen puutteiden vuoksi, ja tällä on kielteisiä vaikutuksia myös potilaisiin ja terveydenhuollon ammattilaisiin EU:ssa: 1) Markkinoille pääsyn estyminen ja vääristyminen: terveysteknologian arvioinnin erilaisten kansallisten prosessien ja menetelmien vuoksi talouden toimijat, jotka haluavat tuoda tietyn terveysteknologian markkinoille useassa jäsenvaltiossa, joutuvat vastaamaan moniin erilaisiin tietopyyntöihin. 2) Kansallisten terveysteknologian arviointielinten päällekkäinen työ: samojen terveysteknologioiden kliinisiä arviointeja tehdään rinnakkain tai liki samanaikaisesti. Lisäksi niiden yhteisten kliinisten arviointien (suhteellisen tehokkuuden arviointi) tuloksia, joita terveysteknologian arviointielinten ryhmä on tehnyt unionin nykyisin rahoittaman yhteistyön puitteissa (EUnetHTA:n yhteinen toimi 3), ei ole käytetty jäsenvaltioissa (”heikko hyödyntäminen”), mikä on aiheuttanut lisää päällekkäisyyttä, lisätyötä ja ylimääräisiä kustannuksia. 3) Terveysteknologian arviointia koskevan nykyisen yhteistyön epävakaus: Terveysteknologian arviointia koskeva nykyinen EU:n tason yhteistyö on hankepohjaista, joten toiminnan jatkuvuudesta tai rahoituksesta pitkällä aikavälillä ei ole takeita.
Tasehallintamekanismit eivät ole pelkästään järjestelmän stabiilisuuden varmistamiseen liittyvä tekninen kysymys, vaan niillä on huomattavia kaupallisia vaikutuksia ja siten myös kilpailuvaikutuksia. Kun siirtoverkonhaltijat puuttuvat sähköjärjestelmän toimintaan kysynnän ja tarjonnan tasapainottamiseksi, ne kohtaavat usein puutteellista kilpailua tasehallintapalveluista johtuen siitä, että tasapainon varmistamista varten on käytettävissä vain harvoja toimittajia. Kilpailun puute on seurausta tavasta, jolla tasesähkön hinnat määritellään, sekä rajat ylittävän siirtokapasiteetin riittämättömästä käytöstä (eli hajanaisista kansallisista tasehallintamarkkinoista). Euroopassa esiintyy vielä nykyisin suuria eroja tasesähkön hinnoissa, eikä käytössä ole toimivia sääntöjä, jotka mahdollistaisivat rajat ylittävän siirtokapasiteetin tehokkaan käytön tasehallinnassa. Tasesähkön aktivoinnissa nykyisin käytettävissä menetelmissä ei hyödynnetä verkon kaikkia mahdollisuuksia, jolloin käytettävissä olevaa kapasiteettia jää käyttämättä. Nykyiset tasesähkön hinnat eivät aina heijasta kapasiteetin niukkuutta eivätkä ne palkitse joustavuudesta.

Mitä toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan?

Mitä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpidevaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto arvioitu parhaaksi? Miksi?
Vaikutustenarviointi: Ehdotus Euroopan valvontaviranomaisten perustamisasetusten [asetus (EU) N:o 1093/2010, asetus (EU) N:o 1094/2010 ja asetus (EU) N:o 1095/2010] muuttamisesta

2) Nykyisen toimeksiannon kattavuus on tulevaisuudessa riittämätön. Valvontaviranomaisten toimeksiannonkattavuus markkinoiden yhdentämisessä on puutteellinen. Ongelman perimmäinen syy on, ettei valvontaviranomaisilla ole tiettyjä valtuuksia ja tehtäviä, jotka liittyvät suuriin Euroopan unionin laajuisiin rajat ylittäviin yrityksiin, tuotteisiin tai markkinainfrastruktuureihin sekä kolmansien maiden rahoitusvälineisiin ja muihin kolmansia maita koskeviin näkökohtiin. Puutteellinen hallinto ja rahoitus pahentavat tätä ongelmaa estämällä laajempien valtuuksien tuloksekkaan käytön.
Kuten tätä aloitetta koskevassa etenemissuunnitelmassa todetaan, ongelmana on naisten aliedustus työelämässä, mikä johtuu erityisesti siitä, että hoito- ja työvelvoitteet eivät jakaudu tasaisesti niiden vanhempien kesken, joilla on lapsia tai huollettavia omaisia. Sukupuolten välinen työllisyysero (20–64-vuotiaat) oli vuonna 2015 EU:ssa 11,6 prosenttiyksikköä. Tällä aloitteella pyritään käsittelemään naisten aliedustusta työmarkkinoilla puuttumalla yhteen sen päätekijöistä eli hoitovelvoitteiden epätasaiseen jakautumiseen naisten ja miesten välillä. Sukupuolierot työmarkkinoilla tuntuvat eniten lasten vanhempien ja niiden kohdalla, joilla on muita hoitovelvoitteita. Sukupuolten välisen työllisyyseron on osoitettu kasvavan merkittävästi lasten hankkimisen jälkeen. Keskimäärin vuonna 2015 niiden naisten työllisyysaste, joilla on yksi alle 6-vuotias lapsi, oli 8,8 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin niiden naisten, joilla ei ole pieniä lapsia, ja useissa maissa ero oli yli 30 prosenttiyksikköä. Naiset myös hoitavat miehiä paljon todennäköisemmin iäkkäitä tai huollettavia omaisiaan . Yksi tämän ongelman pääsyistä on riittämätön työ- ja yksityiselämän tasapainottamiseen tähtäävä politiikka. Riittämättömät mahdollisuudet pitää vapaata lasten/huollettavien omaisten hoitamiseksi, vapaita koskevan järjestelmän rakenne, joka estää hoitovelvoitteiden tasapuolisemman jakamisen naisten ja miesten välillä, rajalliset mahdollisuudet hyödyntää joustavia työjärjestelyjä ja riittämättömät viralliset hoitopalvelut ovat kaikki osoittautuneet naisten työllistymiseen liittyviä haasteita pahentaviksi tekijöiksi. Taloudelliset pidäkkeet (kuten kotitalouden toiseen tulonsaajaan kohdistuvat tekijät, jotka vaikuttavat lähinnä naisiin) voivat entisestään vahvistaa hoitovelvoitteiden epätasaista jakautumista naisten ja miesten välillä ja kasvattaa sukupuolten välistä työllisyyseroa.

On syytä huomata, että joitakin tarkasteltavana olevaan ongelmaan liittyviä näkökohtia ei käsitellä tässä vaikutustenarvioinnissa. Virallisten hoitopalvelujen tarjoamisen ja taloudellisen pidäkkeiden osalta tämä johtuu EU:n rajallisesta toimivallasta näillä aloilla. Koska niillä on huomattava vaikutus tarkasteltavana olevaan ongelmaan, aloitteessa voitaisiin esittää toimenpiteitä nykyisten toimien tehostamiseksi näillä aloilla erityisesti siltä osin kuin on kyse jäsenvaltioiden politiikan seurannasta eurooppalaisella ohjausjaksolla ja EU:n varojen käytöstä virallisten hoitopalvelujen tapauksessa.

Aloitteen yleisenä toimintapoliittisena tavoitteena on puuttua naisten aliedustukseen työmarkkinoilla ja edistää naisten ja miesten tasa-arvoa asioissa, jotka koskevat mahdollisuuksia työmarkkinoilla, nykyaikaistamalla voimassa olevaa EU:n oikeudellista ja toimintapoliittista kehystä ja mukauttamalla sitä nykypäivän työmarkkinoihin. Tämän ansiosta lasten vanhemmat tai työntekijät, joilla on huollettavia omaisia, voivat paremmin tasapainottaa hoito- ja työvelvoitteensa.