FI Euroopan unionin virallinen lehti C 347/48

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteiden sosioekonomisten näkökohtien edistäminen”

(oma-aloitteinen lausunto)

(2010/C 347/07)

Esittelijä: José María ZUFIAUR NARVAIZA

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 26. helmikuuta 2009 pitämässään täysistunnossa työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteiden sosioekonomisten näkökohtien edistäminen.

Asian valmistelusta vastannut ”ulkosuhteet”-erityisjaosto antoi lausuntonsa 3. helmikuuta 2010.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17.–18. helmikuuta 2010 pitämässään 460. täysistunnossa (helmikuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 110 ääntä puolesta eikä yhtään vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä.

1. Suositukset

1.1 Alueiden välisen strategisen kumppanuuden laadun parantaminen – ETSK katsoo, että uudenlainen maailmanlaajuinen toimintaympäristö edellyttää poliittisen vuoropuhelun vahvistamista ja siirtymistä käsittelemään painavampia asioita kiinnittämällä huomiota sekä keskinäisiin riippuvuussuhteisiin että kysymyksiin, joissa kansainvälistä sääntelyä on tehostettava. Tällaisia kysymyksiä ovat esim. ympäristö, eriarvoisuuden vähentäminen, muuttoliike tai rauha ja turvallisuus. Huippukokousten päätelmät olisi siirrettävä nykyistä paremmin osaksi alueiden välistä toimintaa.

1.2 Perinteisten toimintalinjojen vauhdittaminen uudella tapaa – Se edellyttää, että muuttoliike otetaan yhdeksi alueiden välisen toiminnan keskeiseksi teemaksi. Sosiaalista yhteenkuuluvuutta on käsiteltävä kokonaisvaltaisesti siten, että asiassa tehdään aiempaa tiiviimpää yhteistyötä, luodaan rakenteelliseen lähentymiseen tähtääviä mekanismeja, tuetaan alakohtaisia politiikkoja ja kehitetään ihmisarvoista työtä edistävät olosuhteet. Assosiaatiosopimuksissa olisi otettava asianmukaisesti huomioon vallitsevat epäsymmetrisyydet ja hyödynnettävä sellaisia välineitä kuin kestävyyden arviointi, vähiten kehittyneiden maiden erityiskohtelun ja eriyttämisen periaatteen tunnustaminen käytännössä, poikkeusten ja siirtymäaikojen asettaminen tarpeellisiksi katsottaville aloille ja toiminnan eriyttämiseen perustuva kehitysyhteistyö. Keskituloisten Latinalaisen Amerikan maiden kanssa tehtävän yhteistyön kohteiksi olisi valittava makrotaloudellinen vakaus, institutionaalisten rakenteiden vahvistaminen, kilpailukyvyn ja kaupallisten valmiuksien parantaminen, verouudistukset, innovointi sekä peruskoulutuksen, tieteen ja teknologian aloilla tehtävä yhteistyö.

1.3 Innovaatio-ohjelman rakentaminen kehityksen ja tuotantorakenteiden muutoksen tueksi siten, että ohjelma kattaa innovoinnin sosiaalisen ulottuvuuden – ETSK kehottaa ottamaan huomioon innovoinnin sosiaalisen ulottuvuuden. Se tarkoittaa muun muassa seuraavaa: sosiaalisten ja kulttuuristen kontekstien merkitys teknologiainnovoinneissa; innovointia vaikeuttavat sosiaaliset esteet, kuten köyhyys; innovointipolitiikkojen sosiaaliset seuraukset; innovoinnin kyky luoda sosiaalisia rakenteita; tarve huomioida yhteiskunnan itsensä toteuttama sosiaalinen innovointi, joka on saanut alkunsa muun muassa sosiaalisessa vuorovaikutuksessa ja ympäristöasioissa ilmenevästä ikivanhasta, kollektiivisesta tai käytännön tietämyksestä, ja sen muuttaminen julkisiksi toimintaperiaatteiksi; kansalaisyhteiskunnan osallistumisen merkitys innovointitoimien ja -politiikkojen hyväksynnän ja omaksumisen kannalta.

1.4 Asetetaan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan osallistuminen keskeiselle sijalle EU:n ja Latinalaisen Amerikan strategisessa kumppanuudessa – ETSK kehottaa keskittymään EU:n kehitysyhteistyöpolitiikassa ja uudessa EUROsociAL-ohjelmassa muun muassa seuraaviin seikkoihin: vahvistetaan Latinalaisen Amerikan alueen järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan organisaatioita sekä sitä edustavia tahoja ja elimiä; perustetaan alueiden välinen yhteistyömekanismi, joka koostuu kummankin alueen järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustavista tahoista; tarjotaan ETSK:lle tilaisuus kuulua perusteilla olevan EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden säätiön (EU–LAC-säätiön) hallitukseen; tarjotaan järjestäytyneelle kansalaisyhteiskunnalle tilaisuus osallistua EU:n ja Latinalaisen Amerikan kumppanuussopimusten toteuttamiseen muodostamalla neuvoa-antavia sekakomiteoita ja sisällytetään sopimuksiin erityisiä sosiaali-, työllisyys- ja ympäristöasioita käsitteleviä lukuja; vakiinnutetaan kansalaisyhteiskunnan osallistuminen EU:n ja Meksikon väliseen strategiseen kumppanuuteen; tarjotaan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan organisaatioille tilaisuus osallistua EUROsociAL-ohjelman määrittelyyn ja kehittämiseen sekä Latinalaisen Amerikan ja EU:n järjestämiin sosiaalista yhteenkuuluvuutta käsitteleviin foorumeihin.

1.5 ETSK korostaa, että kumppanuus- ja vapaakauppasopimuksissa, joista EU neuvottelee parhaillaan Latinalaisen Amerikan alueryhmittymien ja maiden kanssa, perusluonteisten ihmisoikeuksien sekä työelämän ja sosiaalisten oikeuksien kunnioittaminen on asetettava ennakkoehdoksi, kun EU:n toimielimet allekirjoittavat kyseisiä sopimuksia. Komitea katsoo, että sopimuksiin on liitettävä seuranta-, arviointi- ja kuulemismekanismeja, joissa myös järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta on mukana. Erityisesti komitea kehottaa Euroopan komissiota sisällyttämään nämä periaatteet Kolumbian ja Perun kanssa neuvoteltavina oleviin vapaakauppasopimuksiin. Komitea painottaa, että toimielimissä on käytävä perusteellisia poliittisia keskusteluja ennen minkäänlaisen sopimuksen alullepanoa ja varsinkaan ratifiointia, kuten komission jäseneksi nimetty Karel De Gucht on luvannut. Komitea kehottaa tarjoamaan ETSK:lle ja järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustaville organisaatioille tilaisuuden osallistua keskusteluihin.

2. EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteiden myönteinen kehitys

2.1 EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden valtion- ja hallitusten päämiesten kokoontuessa kuudenteen huippukokoukseensa maailman, Euroopan ja Latinalaisen Amerikan tilanne on muuttunut huomattavasti kymmenen vuoden takaisesta tilanteesta, kun Euroopan ja Latinalaisen Amerikan strateginen kumppanuus käynnistettiin Rion huippukokouksessa vuonna 1999. (1)

2.2 EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteilla on jo pitkät, yli 30 vuoden mittaiset perinteet Euroopan parlamentin ja Latinalaisen Amerikan parlamentin Parlatinon parlamentaarisen vuoropuhelun käynnistämisestä 70-luvulla aina San Josén prosessiin tai EY:n ja Rion ryhmän vuoropuheluun. Vaikka kansalaisyhteiskunnan organisaatiot, joita komiteakin edustaa, olisivat toivoneet, että suhteet olisivat edistyneet nykyistä ripeämmin, että tietyt assosiaatiosopimukset olisi allekirjoitettu jo useita vuosia sitten ja että huippukokousten päätelmät olisivat toimineet käytännössä paljon paremmin, tähänastiset tulokset ovat toki olleet erittäin myönteisiä. 80-luvulla suhteissa olivat päällimmäisinä rauha ja demokratia. Tästä on käytännön osoituksena Euroopan yhteisön merkittävä panos Keski-Amerikan rauhanprosesseihin. Sen jälkeen EU on tukenut regionalismia ja alueiden välistä strategista kumppanuutta, jossa kuhunkin maanosan alueeseen suhtaudutaan eri tavoin, ja on auttanut hallinnoimaan globalisaation synnyttämiä yhteisiä haasteita, kuten ympäristöriskejä, energiaa, elintarviketurvaa, muuttoliikettä tai vastausta finanssi- ja talouskriisiin. Alueiden yhteisen toiminnan tavoitteeksi on asetettu sosiaalinen yhteenkuuluvuus sekä maailmanlaajuisten ja alueellisten julkishyödykkeiden tarjonta. Näiden kahden alueen suhteet ovat niin ikään vaikuttaneet globaaliin hallintoon puolustettaessa tehokasta monenvälistä hallintotapaa. Kuten Euroopan komission tuoreimmassa tiedonannossa (2) todetaan, käyttöön on otettu konkreettisia välineitä, joista tärkeimpiä ovat itse huippukokoukset ja prosessi, jossa edetään kohti assosiaatiosopimusten muodostamaa verkostoa. Tällaisia sopimuksia on jo tehty Chilen ja Meksikon kanssa. Brasilian ja Meksikon kanssa on niin ikään solmittu strategiset kumppanuudet. Alakohtaisten toimintalinjojen tueksi on perustettu esimerkiksi EUROsociAL-ohjelma, EurocLima-ohjelma ja muita, peruskoulutukseen liittyviä ohjelmia. Niin ikään on perustettu EU:n ja Latinalaisen Amerikan parlamentaarinen yleiskokous, EuroLat. EU on edelleen alueen suurin sijoittaja ja toiseksi suurin kauppakumppani sekä suurin kehitysavun antaja.

2.3 Kansalaisyhteiskunnan puitteissa on kudottu suhdeverkosto Latinalaisen Amerikan eri alueiden järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustaviin instituutioihin, on tuettu EU:n ja Latinalaisen Amerikan eri sektorien – työnantajat, työntekijät, kolmas sektori – koordinoinnin tehostamista ja on parannettu yhteistyötä alueparlamenttien kanssa. ETSK:lla on tarkkailijan asema EurLatissa, jonka kanssa komitea on allekirjoittanut yhteistyöpöytäkirjan, joka on avoin myös vastaaville Latinalaisen Amerikan instituutioille. EU:n ja Brasilian strategisen kumppanuuden puitteissa on asetettu EU:n ja Brasilian pyöreän pöydän ryhmä, johon kuuluvat ETSK ja Brasilian talous- ja yhteiskuntaelämän kehittämisneuvosto (CDES). ETSK on puolestaan vahvistanut tahoja, joiden kautta kansalaisyhteiskunta on voinut osallistua Latinalaisen Amerikan eri alueiden yhdentymisprosesseihin. On myös edetty – ei tosin vielä tyydyttävästi – siihen suuntaan, että järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta osallistuu neuvotteluprosesseihin, ja kuljettu kohti seuranta- ja kuulemismekanismien vakiinnuttamisperiaatteen tunnustamista assosiaatiosopimuksissa sekä kohti tarvetta sisällyttää sopimuksiin ulottuvuus, joka kattaa sosiaaliset näkökohdat, työelämän ja ympäristön.

3. Alueiden välisen strategisen kumppanuuden laadun parantaminen

3.1 Uutta poliittista toimintaympäristöä leimaavat nyt globaali talouskriisi, ympäristöhaaste, Aasian taloudellinen nousu, WTO-neuvottelujen tyrehtyminen, muuttovirtojen lisääntyminen, etelä–etelä-suhteiden kaikkinainen tiivistyminen ja uusien maailmanlaajuisten hallintofoorumeiden syntyminen (G-20 ja nk. BRIC-valtiot, eli Brasilia, Venäjä, Intia ja Kiina). Tällaisessa kontekstissa kehitysmaat ovat yhä tärkeämpiä toimijoita, minkä on näyttävä myös muilla tahoilla, kuten kansainvälisissä rahoituslaitoksissa (3) tai Yhdistyneiden Kansakuntien alaisissa järjestöissä. Niinpä toiminta EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteissa on saatettava ajan tasalle ja luotava aiempaa eriytetympiä ja toimintakelpoisempia mekanismeja, joiden avulla pannaan huippukokousten päätelmiä täytäntöön ja kehitetään kahdenvälisten suhteiden kaikkia osa-alueita.

3.2 Samaan aikaan Latinalaisessa Amerikassa syntyy uusia integraatiohankkeita, kuten Etelä-Amerikan kansojen unioni (UNASUR), joissa korostetaan aiempaa enemmän poliittista ulottuvuutta, turvallisuutta ja puolustusta, infrastruktuureja tai energia- tai rahapolitiikkojen koordinointia. Myös yhteistyöhön perustuvan kansainvälisen politiikan tarve kasvaa, minkä nykyinen kriisi on erityisesti osoittanut. Tämä vaikuttaa siihen, että alueiden välisissä suhteissa ovat näkyvästi esillä muut kuin kaupalliset kysymykset: ympäristöriskit, energia, elintarvike- ja ravintoturvallisuus, muuttoliike, köyhyys ja eriarvoisuus sekä vakaat kansainväliset rahoitusmarkkinat.

3.3 ETSK katsoo, että uusi vaihe edellyttää poliittisen vuoropuhelun vahvistamista ja siirtymistä käsittelemään uudenlaisia asioita kiinnittämällä huomiota sekä keskinäisiin riippuvuussuhteisiin että kysymyksiin, joissa kansainvälistä sääntelyä on lisättävä ja tehostettava, kuten ympäristö, muuttoliike, eriarvoisuuden lisääntyminen tai rauha ja turvallisuus. Olisikin laadittava yhteisiä suunnitelmia, joilla varaudutaan talous- ja finanssikriisin sosiaalisiin seurauksiin, ja tiivistettävä yhteistyötä sellaisissa asioissa kuin ilmastonmuutos ja sen kielteiset seuraukset, energiamallin muutos, tutkimus ja kehittäminen sekä maailmanlaajuinen hallinto. Samalla on edelleen pitäydyttävä alueiden välisten suhteiden perinteisissä tavoitteissa, joita ovat sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen, alueellinen yhdentyminen, kehitysyhteistyöohjelmien vahvistaminen ja mukauttaminen sekä uuden sysäyksen antaminen valmisteilla olevien assosiaatiosopimusten saattamiselle päätökseen ottamalla käyttöön toimintatapoja, joissa huomioidaan nykyistä paremmin epäsymmetrisyydet ja joilla taataan tehokkaammin sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Vaikka asiassa on vielä selvästi parantamisen varaa, ETSK pitää tässä mielessä myönteisenä komission ilmoitusta perustaa Latinalaisen Amerikan investointiväline (LAIF), jolla tuetaan alueellista yhdentymistä ja yhteenkytkettävyyttä sekä alakohtaisten toimintalinjojen kehittämistä, vahvistetaan sosiaalisen yhteenkuuluvuuden osuutta sopimuksissa – muiden talous- ja sosiaalipoliittisten toimenpiteiden ohella – sekä edistetään aloitteita perustaa koheesiorahastoja, kuten nykyinen Mercosurin rakenteellisen lähentymisen rahasto (FOCEM) tai Keski-Amerikan vuonna 2007 tekemän tulliliittosopimuksen puitteissa perusteilla oleva koheesiorahasto.

4. Järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan osuuden vahvistaminen strategisen kumppanuuden tavoitteissa ja ohjelmissa

4.1 ETSK katsoo Euroopan yhdentymisestä saadun kokemuksen pohjalta, että alueiden välisen strategisen kumppanuuden sekä sen poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten tavoitteiden vahvistaminen edellyttää, että järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta osallistuu kaikkiin prosessin vaiheisiin paljon nykyistä päättäväisemmin, järjestelmällisemmin ja tehokkaammin. Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen on ratkaisevan tärkeää, jotta suhteet kehittyvät avoimemmiksi ja tunnetummiksi, jotta yhteiskuntien keskuuteen levitetään voimakkaampaa tunnetta siitä, että ne osallistuvat suhteiden ylläpitoon, ja jotta yhteisesti sovitut toimenpiteet pannaan täytäntöön. EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden suhteet solmittiin jo yli kolme vuosikymmentä sitten poliittisten ryhmittymien ja yhteiskunnan organisaatioiden välille muotoutuneiden siteiden pohjalta. Juuri siksi alueiden välistä vuoropuhelua ei piristetä pelkästään sillä, että asialistalle otetaan uusia aiheita tai että asioita käsitellään aiempaa jouheammin ja tehokkaammin, vaan eri toimijoille ja sektoreille on tarjottava tilaisuus osallistua vuoropuheluun.

4.2 Alueellisten yhdentymisprosessien vauhdittamiseksi ja oikeuttamiseksi on ensiarvoisen tärkeää tukea järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan organisaatioita alhaalta ylöspäin suuntautuvalla toiminnalla. Sosiaalista yhteenkuuluvuutta ajavia julkisia politiikkoja toteutettaessa on myös luotava osallistumiseen perustuvia yhteiskunnan instituutioita ja vahvistettava niitä. Niinpä ETSK kehottaa komissiota harkitsemaan EUROsociAL-ohjelmaa uudistettaessa mahdollisuutta perustaa ohjelma, jolla vahvistetaan alueiden järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan organisaatioita sekä sitä edustavia tahoja ja elimiä.

4.3 ETSK on täysin samaa mieltä aikeesta luoda alueiden välistä strategista kumppanuutta varten nykyistä täsmällisempi ja toimivampi toimintaohjelma, jonka toteutumista voidaan seurata ja arvioida. Jotta ohjelma olisi tehokas, se edellyttäisi muun muassa, että siihen osallistuvat järjestelmällisesti Latinalaisen Amerikan ja EU:n järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustavat elimet: Mercosurin neuvoa-antava talous- ja sosiaalifoorumi, Andien yhteisön neuvoa-antava talousneuvosto, Andien yhteisön neuvoa-antavat työelämän neuvostot, Andien yhteisön alkuperäiskansojen neuvoa-antava neuvosto ja Andien yhteisön kuluttajaelin sekä muut Chileen ja Meksikoon mahdollisesti perustettavat vastaavat elimet sekä ETSK. Kaikki nämä tahot voivat antaa oman myönteisen panoksensa toteutettaessa huippukokouksessa hyväksyttäviä, alueiden väliseen toimintaan sisällytettäviä toimintalinjoja, joihin kuuluvat sosiaalinen yhteenkuuluvuus, ilmastonmuutos, innovointi, muuttoliike ja ihmisarvoinen työ. ETSK tarjoutuukin tukemaan alueiden väliseen yhteistyöhön tähtäävää mekanismia, jonka muodostavat kummankin osapuolen järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustavat tahot ja joka pystyisi kanavoimaan edellä mainitun panoksen EU:n ja Latinalaisen Amerikan huippukokousten välisinä aikoina.

4.4 ETSK kannattaa ilmoitusta perustaa EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden säätiö (EU–LAC-säätiö) tahoksi, joka valmistelee, seuraa ja tarvittaessa panee toimeen huippukokousten antamaa ohjeistusta. Komitea katsoo, että säätiön mahdollinen tehtävä eri toimijoita ja niiden toimintaa yhdistävänä tahona saattaa olla tässä mielessä erittäin positiivinen. Järjestäytynyttä eurooppalaista kansalaisyhteiskuntaa parhaiten edustavana tahona ETSK kehottaa tarjoamaan komitealle mahdollisuuden kuulua tulevan EU–LAC-säätiön hallitukseen.

4.5 Kuten aiemmissa huippukokouksissa on esitetty, järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan osallistumisen tulisi heijastua myös assosiaatiosopimuksiin siten, että niiden nojalla perustettaisiin neuvoa-antavia sekakomiteoita, sopimuksiin sisällytettäisiin sosiaali-, työelämä- ja ympäristöulottuvuus sekä määrättäisiin kansalaisyhteiskunnan osallistumisesta sopimusten vaikutustenarviointiin ja sen kuulemisesta.

4.6 Kummankin osapuolen kansalaisyhteiskunnan osallistuminen on jo tunnustettu EU:n ja Brasilian strategisessa kumppanuudessa siten, että on perustettu kansalaisyhteiskunnan edustajien pyöreän pöydän ryhmä. ETSK kehottaa sopimaan samantapaisesta osallistumisesta Meksikon ja EU:n strategisen kumppanuuden yhteydessä.

4.7 ETSK katsoo, että järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan tehokas nivominen alueiden väliseen strategiseen kumppanuuteen edellyttää, että komitea syventää yhteistyötään EU:n ja Latinalaisen Amerikan parlamentaarisen yleiskokouksen EuroLatin kanssa. Komitea luo tarkoitusta varten tehokkaan järjestelmän, jonka puitteissa vaihdetaan viestejä yleiskokouksen kanssa, ja tuo EuroLatissa tarkkailijainstituutiona julki kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden kannan yleiskokouksessa keskusteltaviin ja siellä päätettäviin aiheisiin. Kohdassa 4.3 mainitun alueiden välisen koordinointimekanismin perustaminen edistäisi asiaa erittäin ponnekkaasti.

4.8 ETSK kehottaa tarjoamaan yhteiskunnallis-ammatillisille organisaatioille tilaisuuden osallistua entistä aktiivisemmin EUROsociAL-ohjelman toisen vaiheen määrittelyyn ja toteutukseen. Komitea katsoo, että sen panos sosiaaliseen koheesiofoorumiin olisi tehokkaampi, mikäli se voisi olla paremmin mukana foorumin valmistelu- ja kehittämistyössä.

5. EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteiden sosioekonomisia näkökohtia

5.1 Latinalaisen Amerikan ja EU:n maahanmuuttopolitiikka

5.1.1 Latinalaisesta Amerikasta Eurooppaan suuntautuvien muuttovirtojen kasvun vuoksi alueiden on keskusteltava keskenään maahanmuutosta, ja aihe on otettava yhdeksi alueiden välisen asialistan keskeisistä teemoista. Vuoropuhelun olisi synnytettävä yhteisymmärrystä, jossa korostetaan sellaisten ennaltaehkäisevien siirtolaispolitiikkojen laatimista joilla maahanmuutolle tarjotaan laillisia väyliä, ja asianmukaisten kotouttamispolitiikkojen edistämistä. Niinpä olisikin varmistettava maahanmuuttajien perusoikeudet, erityisesti työelämän oikeudet ja sosiaaliset oikeudet. Olisi tehtävä yleissopimuksia maahanmuuttajien ammattipätevyyden tunnustamiseksi, helpotettava unioniin asettautuvien siirtotyöläisten väliaikaiseen maahanmuuttoon ja perheen yhdistämiseen liittyviä menettelyjä sekä tehtävä sopimuksia maahanmuuttajien poliittisen osallistumisen edistämiseksi. Samalla olisi varmistettava, että EU:sta Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueelle lähteneet siirtolaiset saavat vastaavanlaisen kohtelun.

5.1.2 Niin tilapäisiä kuin pysyviä muuttovirtoja varten (lähetetyt työntekijät ja perinteinen maastamuutto) olisi löydettävä ratkaisuja, joilla vältetään se, että EU:sta Latinalaiseen Amerikkaan ja päinvastoin tilapäisesti lähetetyt työntekijät joutuvat palvelujen tarjonnan tai yritysinvestointien yhteydessä maksamaan kaksinkertaisen sosiaaliturvamaksun sekä lähtömaassaan että maassa, jossa työ tehdään. Tällainen sosiaaliturvamaksujen maksaminen kahteen kertaan voitaisiin välttää sopimalla sellaisista kahdenvälisistä välineistä, joilla säädeltäisiin sovellettavan lainsäädännön yhtenäisyyttä.

5.1.3 Kun kyseessä on perinteisempi maastamuutto, on välttämätöntä säätää etuuksien ja erityisesti eläkkeiden siirrettävyydestä. Tällaisten, muilla aloilla jo käytössä olevien mekanismien hyväksyminen tai käyttöönotto sekä EU:ssa että Latinalaisessa Amerikassa antaisi tuntuvan lisän institutionaalisiin suhteisiin ja parantaisi siirtotyöläisten tilannetta, sillä he voisivat työuransa päätyttyä palata kotimaahansa eläkkeineen, jota työnteosta ja sosiaaliturvamaksuista on karttunut.

5.1.4 Jotta siirtotyöläisiltä ei evättäisi mahdollisuutta perheen yhdistämiseen lyhyeksi ajaksi, mikä vierottaa heidät lähtömaasta, voitaisiin ajatella, että heidän oikeutensa perhe-etuuksiin tunnustetaan, jos työntekijä on työssä eri valtiossa kuin missä hänen perheenjäsenensä asuvat. Näin olisi mahdollista siirtää perheiden asemesta etuudet, mistä hyötyisivät kaikki osapuolet. EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen nykyisiin tai neuvoteltavina oleviin assosiaatiosopimuksiin voitaisiin alkajaisiksi sisällyttää samantapaisia sosiaaliturvalausekkeita kuin Euro–Välimeri-sopimuksiin (4) on liitetty. Koska nyt on tehty monenvälinen iberoamerikkalainen sosiaaliturvayleissopimus (5)ja on annettu EU:n asetus 883/2004, voitaisiin tutkia mahdollisuutta sovittaa nämä kaksi välinettä yhteen siten, että niistä olisi hyötyä sekä työntekijöille että yrityksille. Tämä parantaisi osaltaan EU:n ja Latinalaisen Amerikan taloudellisia ja sosiaalisia suhteita.

5.1.5 ETSK:n mielestä on olennaista, että seuraavan EUROsociAL II -ohjelman ensisijaisiin toimiin lisätään EU:n ja Latinalaisen Amerikan välinen muuttoliike. Komitea kehottaa niin ikään toteuttamaan Euroopan parlamentin ehdotuksen perustaa alueiden välinen muuttoliikkeiden seurantaelin.

5.2 Sosiaalinen yhteenkuuluvuus

5.2.1 Euroopasta saatujen kokemusten perusteella koheesiopolitiikkaan tarvitaan rakennerahastojen lisäksi kokonaisvaltaista, johdonmukaista näkemystä, joka kattaa useita politiikanlohkoja vakaasta makrotaloudesta syrjinnän torjuntaan. Koheesio riippuu ennen kaikkea kansallisista politiikoista ja resursseista, joten Latinalaisen Amerikan olisi painotettava nykyistä enemmän sisäisiä politiikkoja: veropolitiikkaa, sosiaaliturvaa sekä kilpailukykyä ja ihmisarvoista työtä aktiivisesti edistäviä politiikkoja.

5.2.2 Sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen alueellisissa yhdentymisprosesseissa merkitsee samalla, että on ryhdyttävä erilaisiin toimenpiteisiin. On tunnustettava maiden ja alueiden väliset epäsymmetriat ja toteutettava muunlaisia toimia, esimerkiksi huolehdittava infrastruktuureista, perustettava koheesiorahastoja, yhtenäistettävä lainsäädäntöjä, kehitettävä sääntelypolitiikkoja, luotava tehokkaita ristiriitojen ratkaisumekanismeja, laadittava työlainsäädännön yhtenäistämiseen tähtääviä politiikkoja, hallinnoitava muuttoliikkeitä yhdessä, kehitettävä teollisuuspolitiikkoja ja luotava tuotantosektoreille toimintapuitteet. Institutionaalisten lähestymistapojen lisäksi alueiden välisen kumppanuuden puitteissa olisi ETSK:n mielestä käytävä alakohtaisia vuoropuheluja, jotta saadaan laadituksi alueiden välinen toimintasuunnitelma, jolla pannaan vauhtia yhdentymispyrkimyksiin ja edistetään alueen taloudellista ja sosiaalista lähentymistä puuttumalla maiden ja alueiden välisiin sisäisiin epäsymmetrioihin.

5.2.3 ETSK katsoo, että työelämän suhteiden demokraattisten puitteiden päättäväinen edistäminen, ihmisarvoisen työn lisääminen, harmaan talouden kitkeminen, sosiaaliturva, työehtosopimusneuvottelut ja työmarkkinavuoropuhelu ovat sosiaalisen koheesion keskeisiä tekijöitä. Komitea kehottaakin tarjoamaan EUROsociAL II -ohjelmassa työmarkkinaosapuolille tilaisuuden osallistua EUROsociAL-ohjelman puitteissa asiasta saatujen kokemusten arviointiin sekä ohjelman seuraavan vaiheen suunnitteluun ja hallinnointiin.

5.2.4 ETSK katsoo, että sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta on olennaisen tärkeää tunnustaa alkuperäiskansojen oikeudet, kuten itsenäisissä maissa asuvia alkuperäis- ja heimokansoja koskevassa ILO:n yleissopimuksessa n:o 169 vuodelta 1989 todetaan.

5.3 Assosiaatiosopimukset

5.3.1 Jotta yhtäältä assosiaatiosopimuksista käynnissä olevat neuvottelut saataisiin paremmin päätökseen ja toisaalta edistettäisiin kummankin alueen tavoitteena olevaa sosiaalista yhteenkuuluvuutta, ETSK:n mielestä sopimuksissa – joihin sisältyy syvällisiä talouden vapauttamisprosesseja – on huomioitava asianmukaisesti Latinalaisen Amerikan eri alueiden ja EU:n väliset epäsymmetriat. Tarkoitukseen on hyödynnettävä sellaisia välineitä kuin kestävyyden arviointi (sisällyttämällä vaikutustenarviointiin järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan jatkuva osallistuminen), vähiten kehittyneiden maiden erityiskohtelun ja eriyttämisen periaatteen tunnustaminen, poikkeusten ja siirtymäaikojen asettaminen tarpeellisiksi katsottaville aloille, muista poikkeava suhtautuminen kehitysyhteistyöhön ja konvergenssirahastojen edistäminen.

5.3.2 ETSK pitää toisaalta olennaisen tärkeänä, että EU tukee vastaisuudessakin Latinalaisen Amerikan alueellisia yhdentymisprosesseja. Komitea katsoo lisäksi, että sekä eräiden maiden kanssa käynnistettyjen monenvälisten neuvottelujen että eräiden muiden maiden kanssa solmittujen strategisten kumppanuuksien avulla tulee edistää alueellisten sopimusten tekemistä ja yhdentymisprosessien lujittamista. Tarkoitukseen olisi hyvä hyödyntää samantapaista strategiaa ja toimenpiteitä, jotka mainitaan kohdassa 5.2.2. Tämä on ETSK:n mielestä alueiden välisen strategisen kumppanuuden perustekijöitä ja perusedellytys sille, että Euroopasta ja Latinalaisesta Amerikasta tulee monenvälisen hallinnon globaaleja kumppaneita.

5.3.3 ETSK kehottaa kehittämään ja panemaan täytäntöön EU:n ja Chilen assosiaatiosopimuksen määräykset kansalaisyhteiskunnan osallistumisesta prosessiin. Komitea kehottaa kuulemaan asiassa ETSK:ta ja Chilen järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustavia organisaatioita Niin ikään ETSK kehottaa EU:n ja Meksikon allekirjoittaman sopimuksen mukaista assosiaationeuvostoa perustamaan neuvoa-antavan sekakomitean, jonka tehtävänä olisi seurata sopimuksen toteuttamista ja kuulla järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa.

5.4 Kehitysyhteistyö

5.4.1 Viime vuosina EU:n kehitysyhteistyötä on pyritty monin tavoin mukauttamaan kehitysohjelmassa tapahtuneisiin muutoksiin, keskituloisiin maihin vaikuttava muutos mukaan luettuna. EU:n on toki suunnattava resurssit myös vastaisuudessa pääasiassa alueen vähätuloisimpiin maihin, mutta ETSK katsoo, että keskituloisten maiden kanssa on edelleen tehtävä yhteistyötä ja suunnattava se strategisiin tavoitteisiin, kuten vakaa makrotalous ja rahoitusjärjestelmä, institutionaalisten valmiuksien vahvistaminen, julkisten politiikkojen tehokkuus ja toimivuus, verouudistukset, tuotantokapasiteetti ja henkiseen pääomaan tehtävät investoinnit, innovointi sekä yhteiskunnan toimijoiden tukeminen instituutioissa ja sääntelyssä tapahtuvien muutosten edistäjinä.

5.4.2 Assosiaatiosopimusten tekeminen edellyttäisi, että kehitysyhteistyöohjelmat mukautettaisiin entistä paremmin siten, että niillä tuetaan tuotantorakenteiden uudistamiseen ja kilpailukyvyn lisäämiseen tähtääviä politiikkoja, painotetaan erityisesti pk-yrityksiä ja helpotetaan kauppavaihtoa ja markkinoiden liittämistä fyysisesti toisiinsa.

5.4.3 Olisi niin ikään vahvistettava kaupallisia valmiuksia ja tuettava sellaisten yhteisten politiikkojen omaksumista alueellisissa yhdentymisprosesseissa, joilla edistetään sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta ja sisäisten epäsymmetrioiden vähentämistä. Peruskoulutuksen, tieteen ja teknologian alalla tehtävällä yhteistyöllä voidaan puolestaan tukea tuotantorakenteiden uudistamista ja kansallisia tutkimus-, kehittämis- ja innovointipolitiikkoja sekä julkisten instituutioiden että yksityissektorille tarkoitettujen kannustusohjelmien avulla.

6. Innovointi, tuotantorakenteiden uudistaminen ja kehittäminen

6.1 Hallitukset ovat päättäneet keskittyä kuudennessa EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden huippukokouksessa käsittelemään innovointia. Innovointi on yksi kehityksen tärkeimmistä, ellei tärkein, liikkeelle panevista voimista, ja se on pitkien ja kestävien kasvu- ja hyvinvointikausien olennainen osatekijä. Vaikka teollisuus on edelleen keskeisessä asemassa teknisen edistyksen aikaansaajana, nykyisin innovointi on yhteinen tekijä muillekin tuotantosektoreille: palvelut, maatalous ja energia. Se on siis monilla muilla osa-alueilla tuottavuuden lisäämisen kannalta olennaista.

6.2 Innovointi on myös ratkaiseva tekijä kahdessa merkittävässä suuntauksessa, jotka ovat ominaisia talouden maailmanlaajuistumiselle: osaamispohjaisen talouden kehittäminen ja siirtyminen kohti kestävää taloutta. Tällaisessa ympäristössä on välttämätöntä sovittaa yhteen innovoinnin globaali ja paikallinen ulottuvuus.

6.3 ETSK ehdottaa Latinalaisen Amerikan vastaaville organisaatioille, että EU:n ja Latinalaisen Amerikan järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kuudennessa tapaamisessa otetaan kantaa siihen, mikä merkitys innovoinnilla on tuotantorakenteiden uudistamiselle, kehitykselle ja sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle, sekä siihen, millainen sosiaalinen ulottuvuus innovoinnin eri aspekteihin sisältyy. Tämä on erityisen merkittävä asia alueiden välisissä suhteissa nyt, kun suhteiden tavoitteena on luoda assosiaatiosopimusten ”verkosto” vapaakauppa-alueineen. Sopimuksilla on kunnianhimoiset tavoitteet vapauttaa talous, ja niitä pidetään eräänlaisina WTO+-sopimuksina, koska niissä edetään WTO-neuvotteluja pidemmälle. Tavoitteista saattaa koitua merkittäviä mukauttamiskustannuksia, ja niihin on vastattava aktiivisilla tuotantorakenteiden uudistamiseen ja nykyaikaistamiseen sekä kilpailukyvyn parantamiseen tähtäävillä politiikoilla, joissa kansallisten tutkimus-, innovointi- ja kehittämisjärjestelmien luomisen on oltava hyvin keskeisessä asemassa.

6.4 Eräs varsin merkittävä näkökohta on teknologian siirto, koska sillä on innovaatioprosesseissa keskeinen asema. Assosiaatiosopimusten korkeatasoiset vaatimukset teollis- ja tekijänoikeuksien suojasta saattavat kannustaa eurooppalaisia investoijia teknologian siirtoon tai taata sen, mutta samalla ne voivat merkitä huomattavaa estettä teknologian ja innovoinnin synnylle ja siirrolle, kuten eräät alueen hallitukset ovat todenneet. Siksi on erityisen tärkeää, että sopimukset ovat entistä joustavampia ja että niissä myönnetään näiden kahden alueen välillä tässä suhteessa vallitsevat huomattavat epäsymmetriat. Kuten on todettu, sopimuksiin olisi tämän vuoksi sisällytettävä EU:n kehitysyhteistyö.

6.5 EU:lla on jo useita välineitä tutkimus-, kehittämis- ja innovointiyhteistyöhön Latinalaisen Amerikan kanssa. Niistä ansaitsevat tulla mainituiksi erityisesti seitsemäs puiteohjelma, alueen suhteellisesti kehittyneimpien maiden kanssa tehdyt teknologista yhteistyötä koskevat sopimukset, alueiden väliset apurahaohjelmat ja korkeakoulujen yhteistyöohjelmat (Alban ja ALFA) sekä komission koulutuksen ja kulttuurin pääosaston hallinnoimat ohjelmat. Toistaiseksi ei kuitenkaan ole yhdennettyä strategiaa, joka kokoaisi yhteen kaikki nämä välineet ja yhdistäisi ne alueiden välisen kumppanuuden tavoitteisiin. On todella päästävä eroon siitä, että välineet ovat nykyisin hajallaan, varsinkin komissiossa, ja varmistettava, että niillä vahvistetaan valtioiden tutkimus-, kehittämis- ja innovaatiovalmiuksia. Tässä yhteydessä on hyvä muistuttaa siitä, että on tärkeää rakentaa EU:n sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden yhteinen korkea-asteen koulutus- ja tutkimusalue osana alueiden välistä strategista kumppanuutta ja kummankin alueen innovaatio- ja kehittämistoimia. Peruskoulutuksen, tieteen ja teknologian alalla tehtävällä yhteistyöllä voidaan tukea tuotantorakenteiden uudistamista sekä kansallisia tutkimus-, kehittämis- ja innovointipolitiikkoja.

6.6 Innovaatio ulottuu myös monille muille alueiden väliseen kumppanuuteen sisältyville tärkeille osa-alueille, kuten väestön elintason ja elämänlaadun parantamiseen, sillä se vaikuttaa esimerkiksi elintarviketuotannon tuottavuuden lisääntymiseen ja siis siihen, että elintarvikkeita on riittävästi. Se luo myös innovatiivisia menetelmiä, tekniikoita, tuotteita ja palveluita esimerkiksi terveydenhuollon, peruskoulutuksen ja sosiaalitoimen aloille. Tällä tavoin kyseiset palvelut tuodaan entistä helpommin tiettyjen väestöryhmien ulottuville ja poistetaan syrjintä, jota ilmenee esimerkiksi tieto- ja viestintätekniikan käytössä. Lisäesimerkkeinä innovaation merkityksestä kansalaisten elämänlaadun kohentajana voidaan mainita uudet tekniikat, joilla tuotetaan uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa, parannetaan energiatehokkuutta ja vähennetään fossiilisten energialähteiden aiheuttamaa saastumista, sekä juomaveden saannissa ilmenevien ongelmien ratkaisemiseen ja maaperän aavikoitumiseen liittyvät tekniikat.

6.7 Kaikki ovat yksimielisiä siitä, että innovaation perustana on kolme pilaria: osaaminen, instituutiot ja yritykset. Niinpä yliopistot, julkiset instituutiot ja tuotantolaitokset ovat innovointiprosessin keskeisiä toimijoita. Innovaatio voi kuitenkin olla peräisin monenlaisesta osaamisesta: tieteellisestä tiedosta, teknologisesta osaamisesta, perimätiedosta tai karttuneesta kokemuksesta (esimerkiksi kasvien ominaisuudet tuntevat paikalliset asukkaat tai tietyn yrityksen ammattitaitoiset työntekijät). Samoin puhuttaessa (muista kuin markkina)instituutioista viitataan virastoihin ja muihin julkisiin laitoksiin, mutta innovaation vauhdittamisessa ovat merkittäviä myös muunlaiset instituutiot, esimerkiksi työelämän suhteita säätelevät instituutiot. Innovaatio ei kaiken kaikkiaan liity pelkästään tuotantosektoriin ja yrityksiin vaan myös sosiaalialaan (terveydenhuolto, peruskoulutus, asuminen, puolustus, oikeus, turvallisuus) tai ympäristöön (vesi, maaperä, luonnon monimuotoisuus, metsien tuhoutuminen jne.).

6.8 Teoreettisissa analyyseissa myönnetään, että innovaatiota on tarkasteltava kokonaisvaltaisesta yhteiskuntaperspektiivistä käsin ja pidettävä sitä järjestelmällisenä kokonaisuutena, joka vaikuttaa koko yhteiskuntaan ja sivuaa sitä poikkialaisesti siten, että mukana on lukuisia näkökohtia puhtaasti tieteellisistä tai teknisistä näkökohdista sosiaalisiin ja institutionaalisiin aspekteihin. Siksi 90-luvulta lähtien kuvaan ovat tulleet innovointi-ilmiön sosiokulttuuriset ja organisatoriset näkökohdat, joihin aiemmin kiinnitettiin vähän huomiota. Historiallisesti tarkasteltuna tekniikan innovaatioon on liittynyt sosiaalista innovaatiota tai innovoinnin sosiaalinen ulottuvuus ja päinvastoin. Sosiaalisen innovoinnin ja talouskehityksen suhde on ilmiselvä, minkä vuoksi innovaation sosiaalista ulottuvuutta olisi pidettävä erittäin merkittävänä, varsinkin kun näkyvissä on merkkejä orastavasta rakenteellisesta kehityksestä.

6.9 Toinen innovaation keskeinen ominaispiirre on sen kyky luoda sosiaalisia rakenteita, sillä se synnyttää sosiaalisia siteitä ihmisten, ryhmien, yhteisöjen ja instituutioiden välille perusluonteisen yhteisymmärryksen pohjalta (yhteinen hyvä, yhteinen etu, yhteinen kohtalo jne.). Tällaisten siteiden ansiosta pystytään luomaan sosiaalisia toimintaympäristöjä, jotka suosivat innovaation käyttöönottoa, omaksumista ja levittämistä.

6.10 Ei myöskään pidä unohtaa, että sosiaaliset esteet, kuten köyhyys, jarruttavat objektiivisesti innovointiprosesseja. Yhtäältä ne rajoittavat innovaatiosta johtuvaa tuotannon lisääntymistä, koska tuotannolle ei ole maksukykyistä kysyntää. Toisaalta puuttuu henkistä pääomaa, joka kykenisi edistämään ja kehittämään innovointiprosesseja.

6.11 Edellä mainitun lisäksi innovaatiota syntyy monimutkaisista suhteista, joissa kietoutuvat toisiinsa erilaista osaamista tuottavat, jakelevat ja soveltavat toimijat. Innovaatioon tarvitaan usein voimakasta alueellista ja paikallista dynamiikkaa – esimerkiksi teollisuus- ja kehittämisalueilla ja -klustereissa –, mitä ei saada aikaan ilman kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden mukanaoloa. Innovointi edellyttää toimintakulttuurin perusteellista muutosta, jotta siitä tulee keskeinen osa talous- ja sosiaalipoliittisia strategioita. Yritystasolla innovointi vaatii kalliita pitkän aikavälin investointeja. Yhteiskunnan on hyväksyttävä muutokset, ja työelämän suhteiden on perustuttava neuvotteluun ja yhteisymmärrykseen. Lisäksi eri vaiheissa tarvitaan eritasoisia henkilöresurssien koulutustoimia, kuten ammatillista jatkokoulutusta ja elinikäistä oppimista.

6.12 Edellä todetun perusteella tässä lausunnossa voidaan tehdä seuraava päätelmä: innovoinnilla on huomattava sosiaalinen ulottuvuus. On vaarallista suhtautua innovaatioon teknokraattisesti. Jotta näin ei kävisi, on korostettava, että yhteiskunnan osallistuminen sekä siihen kannustavat ja sen mahdollistavat institutionaaliset puitteet ovat innovaatioprosessien kannalta tärkeitä. Tämä on erityisen tähdellistä ETSK:lle: komitea kehottaa tarjoamaan yhteiskunnan toimijoille ja niitä edustaville tahoille todellisen mahdollisuuden olla mukana käsittelemässä ehdotuksia, jotka liittyvät henkiseen pääomaan ja ylipäätään sosiaaliasioiden sisällyttämiseen innovoinnin toimintasuunnitelmaan, joka huippukokouksessa on määrä laatia.

Bryssel 17. helmikuuta 2010 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI

(1) Tähän mennessä huippukokouksia on järjestetty seuraavasti: Rio de Janeirossa 1999, Madridissa 2002, Meksikossa 2004, Wienissä 2006 ja Limassa 2008.

(2) Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”Euroopan unioni ja Latinalainen Amerikka: globaalien toimijoiden kumppanuus”, KOM(2009) 495 lopullinen.

(3) Ks. ETSK:n suositukset, jotka komitea antoi ”Eurooppa-ohjelmassaan”: EU:n tulee ”edistää kehitysmaiden toimintamahdollisuuksien lisäämistä kansainvälisissä elimissä, etenkin IMF:ssä ja Maailmanpankissa” (Fiche 18, kohta 3).

(4) 2000/204/EY, EHTY: Neuvoston ja komission päätös, tehty 24 päivänä tammikuuta 2000, Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Marokon kuningaskunnan välistä assosiointia koskevan Euro-Välimeri-sopimuksen tekemisestä, EYVL L 70, 18.3.2000, s. 1. Ks. erityisesti 64–68 artikla.

(5) http://www.oiss.org/IMG/pdf/Convenio_2007_esp.pdf.