[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 11.4.2007

KOM(2007) 178 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Euroopan komission lopullinen kertomus välittäjiltä yhteisön oikeuden mukaisesti edellytettyä ammatillista vastuuvakuutusta koskevien vaatimusten tarkoituksenmukaisuudesta

SISÄLLYSLUETTELO

1. Välittäjiltä yhteisön oikeuden mukaisesti edellytetyt ammatilliset vastuuvakuutukset 3

1.1. Vakuutusedustusdirektiivin 4 artikla 4

1.2. Uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin 7 ja 8 artikla 5

1.3. Tausta 6

2. Toimintapoliittiset syyt ammatillista vastuuvakuutusta koskevien vaatimusten taustalla 7

2.1. Kuluttajansuoja 7

2.2. Palveluntarjoajille ja markkinoille koituvat edut 8

2.3. Argumentteja ammatillisia vastuuvakuutuksia vastaan 8

3. Jäsenvaltioiden ja toimivaltaisten viranomaisten kohdennettu kuuleminen 9

4. Kertomusluonnoksesta järjestetty julkinen kuuleminen 10

4.1. Kuulemisen tulokset 10

5. Päätelmät 11

JOHDANTO

Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 2004/39/EY 65 artiklan 6 kohdassa säädetään, että komission on annettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus välittäjiltä yhteisön nykyisen oikeuden mukaisesti edellytettyjen ammatillista vastuuvakuutusta koskevien vaatimusten tarkoituksenmukaisuudesta.

1. VÄLITTÄJILTÄ YHTEISÖN OIKEUDEN MUKAISESTI EDELLYTETYT AMMATILLISET VASTUUVAKUUTUKSET

Ammatillinen vastuuvakuutus on vastuuvakuutus, jonka tarkoituksena on kattaa joko kokonaan tai osittain summat, jotka ammatinharjoittajat maksavat joko vahingonkorvauksina tai neuvotteluin sovittuina maksuina kolmansille osapuolille korvaukseksi tappioista, jotka aiheutuvat ammatinharjoittajan toimista, virheistä tai huolimattomuudesta liiketoimien yhteydessä.

Yhteisön oikeus edellyttää, että jotkin sijoitusalan ja kaikki vakuutusalan välittäjät ottavat tällaisen vakuutuksen; tämä on ehtona palvelujen tarjoamiselle. Asiaa koskevista vaatimuksista säädetään kahdessa direktiivissä:

- direktiivi 2002/92/EY vakuutusedustuksesta ('vakuutusedustusdirektiivi')

- direktiivi 2006/49/EY sijoituspalveluyritysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä (uudelleenlaadittu teksti)[1] (uudelleenlaadittu vakavaraisuusdirektiivi)

Seuraavissa jaksoissa esitetään yksityiskohtaisesti näissä kahdessa direktiivissä säädetyt ammatillisia vastuuvakuutuksia koskevat vaatimukset.

Yhteenveto eri tyyppisiltä välittäjiltä edellytetyistä ammatillista vastuuvakuutusta ja pääomaa koskevista vaatimuksista

Vakuutusedustajat | Sijoitusvälittäjät | Sijoitusvälittäjät, jotka ovat myös vakuutusedustajia |

Koko yhteisön alueen kattava ammatillinen vastuuvakuutus, jonka määrä on vähintään 1 000 000 euroa korvausvaatimusta kohden ja 1 500 000 euroa kaikkia yhden vuoden aikana esitettyjä korvausvaatimuksia kohden | Jokin seuraavista: a) 50 000 euron perustamispääoma; tai b) koko yhteisön alueen kattava ammatillinen vastuuvakuutus tai ammattitoimintaan liittyvästä huolimattomuudesta aiheutuvan korvausvastuun varalta muu vastaava vakuus, jonka määrä on vähintään 1 000 000 euroa korvausvaatimusta kohden ja 1 500 000 euroa kaikkia yhden vuoden aikana esitettyjä korvausvaatimuksia kohden; tai c) perustamispääoman ja ammatillisen vastuuvakuutuksen yhdistelmä siinä muodossa, että tuloksena on a ja b kohdassa esitettyjä määriä vastaava katetaso. | Koko yhteisön alueen kattava ammatillinen vastuuvakuutus, jonka määrä on vähintään 1 000 000 euroa korvausvaatimusta kohden ja 1 500 000 euroa kaikkia yhden vuoden aikana esitettyjä korvausvaatimuksia kohden + Jokin seuraavista: a) 25 000 euron perustamispääoma; tai b) koko yhteisön alueen kattava ammatillinen vastuuvakuutus tai ammattitoimintaan liittyvästä huolimattomuudesta aiheutuvan korvausvastuun varalta muu vastaava vakuus, jonka määrä on vähintään 500 000 euroa korvausvaatimusta kohden ja 750 000 euroa kaikkia yhden vuoden aikana esitettyjä korvausvaatimuksia kohden; tai c) perustamispääoman ja ammatillisen vastuuvakuutuksen yhdistelmä siinä muodossa, että tuloksena on a ja b kohdassa esitettyjä määriä vastaava katetaso |

1.1. Vakuutusedustusdirektiivin 4 artikla

Vakuutusedustusdirektiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetään korvausten vähimmäisrajat sekä yksittäisiä vahinkoja että kaikkia vahinkoja yhteensä koskeville vaatimuksille.

Kaikilla vakuutusedustajilla on oltava ammatillisesta virheestä aiheutuvan korvausvastuun kattamiseksi koko yhteisön alueella voimassa oleva ammatillinen vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuus, jonka määrä on vähintään 1 000 000 euroa kutakin vahinkoa kohden ja yhteensä 1 500 000 euroa kaikkien vahinkojen osalta vuotta kohden (jollei vakuutusyritys, jälleenvakuutusyritys tai muu yritys, jonka puolesta vakuutus- tai jälleenvakuutusedustaja toimii tai on valtuutettu toimimaan, jo ole myöntänyt hänelle tällaista vakuutusta tai vastaavanlaista vakuutta tai jollei tämä yritys ole ottanut täyttä vastuuta edustajan toimista).

Kaikkien edustajien on – riippumatta niiden koosta ja siitä, toimivatko ne useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa – täytettävä tämä vaatimus voidakseen rekisteröityä ja harjoittaa vakuutusedustustoimintaa EU:ssa. Vaatimukset ovat kuitenkin vain vähimmäisvaatimuksia (joten jäsenvaltiot voivat kansallisessa lainsäädännössään säätää lisävaatimuksista). Vakuutusedustusdirektiivissä ei ole säännöksiä, joiden nojalla jäsenvaltiot voisivat vapauttaa yrityksiä ammatillisten vastuuvakuutusten velvoitteesta (paitsi jos yrityksellä on 'muu vastaava vakuus'): pääomaresursseja ei hyväksytä ammatillisen vastuuvakuutuksen vaihtoehdoksi.

1.2. Uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin 7 ja 8 artikla

Rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa määritellyiltä sijoituspalveluyrityksiltä edellytetyistä eri tasoisista perustamispääomista säädetään useissa säännöksissä, ja myös uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin 7 ja 8 artiklat liittyvät vaatimuksiin, jotka koskevat niiden sijoituspalveluyritysten ammatillisia vastuuvakuutuksia tai perustamispääomaa, jotka rahoitusvälineiden markkinoista annetussa direktiivissä valtuutetaan ainoastaan tarjoamaan sijoitusneuvontaa taikka vastaanottamaan tai välittämään sijoittajien toimeksiantoja pitämättä kuitenkaan hallussaan asiakkaiden varoja ('rahoitusvälittäjät'). Tällaisiin yrityksiin ei sovelleta perustamispääomaa koskevia vaatimuksia, joita sovelletaan uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin 5 ja 9 artiklassa tarkoitettuihin sijoituspalveluyrityksiin yleisesti, ja tällaisille yrityksille asetetut pääomavaatimukset ovat merkittävästi muita alhaisemmat, koska vaatimuksia täydennetään ammatillista vastuuvakuutusta koskevin vaatimuksin, joita ei sovelleta muihin sijoituspalveluyrityksiin.

Direktiivin 7 artiklaa sovelletaan rahoituspalveluvälittäjiin, jotka eivät harjoita myös vakuutusedustusliiketoimintaa. Tällaisilla yrityksillä on oltava jokin seuraavista:

(a) 50 000 euron perustamispääoma;

(b) koko yhteisön alueen kattava ammatillinen vastuuvakuutus tai ammattitoimintaan liittyvästä huolimattomuudesta aiheutuvan korvausvastuun varalta muu vastaava vakuus, jonka määrä on vähintään 1 000 000 euroa korvausvaatimusta kohden ja 1 500 000 euroa kaikkia yhden vuoden aikana esitettyjä korvausvaatimuksia kohden;

(c) perustamispääoman ja ammatillisen vastuuvakuutuksen yhdistelmä siinä muodossa, että tuloksena on a ja b kohdassa esitettyjä määriä vastaava katetaso.

Edellä b kohdassa esitetyt ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset ovat tietenkin samat kuin vaatimukset, joita sovelletaan vakuutusedustajiin vakuutusedustusdirektiivin nojalla. Uudelleenlaaditussa vakavaraisuusdirektiivissä on kuitenkin lisätty joustavuutta: voidaan valita joko perustamispääoma, ammatillinen vastuuvakuutus tai niiden yhdistelmä.

Direktiivin 8 artiklaa sovelletaan myös rahoituspalveluvälittäjiin, jotka on rekisteröity vakuutusedustusdirektiivin mukaisesti vakuutusedustajiksi. Vakuutusedustusdirektiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädettyjen ammatillista vastuuvakuutusta koskevien vaatimusten lisäksi tällaisilla yrityksillä on oltava jokin seuraavista:

(a) 25 000 euron perustamispääoma;

(b) koko yhteisön alueen kattava ammatillinen vastuuvakuutus tai ammattitoimintaan liittyvästä huolimattomuudesta aiheutuvan korvausvastuun varalta muu vastaava vakuus, jonka määrä on vähintään 500 000 euroa korvausvaatimusta kohden ja 750 000 euroa kaikkia yhden vuoden aikana esitettyjä korvausvaatimuksia kohden;

(c) perustamispääoman ja ammatillisen vastuuvakuutuksen yhdistelmä siinä muodossa, että tuloksena on a ja b kohdassa esitettyjä määriä vastaava katetaso.

Määräaika näiden vaatimusten saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä ei vielä ole kulunut umpeen, joten sijoituspalveluyrityksiin ei tällä hetkellä yhteisön oikeuden nojalla sovelleta mitään ammatillisia vastuuvakuutuksia koskevia vaatimuksia. Niihin voidaan kuitenkin kansallisen lainsäädännön nojalla soveltaa verrattavissa olevia vaatimuksia, joten kaikki vastaavien kansallisten vaatimusten vaikutuksia koskevat huomiot ovat tämän kertomusluonnoksen kannalta tärkeitä. Kuten vakuutusedustusdirektiivi myös uudelleenlaadittu vakavaraisuusdirektiivi mahdollistaa sen, että jäsenvaltiot asettavat direktiivin vaatimuksia tiukempia omia vaatimuksia.[2]

1.3. Tausta

Kuten edellä on esitetty, ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset, joita sovelletaan vakuutusedustusdirektiivin nojalla vakuutusedustajiin, eroavat vaatimuksista, joita sovelletaan uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin nojalla rahoituspalveluvälittäjiin. Vakuutusedustusdirektiivissä edellytetään, että kaikilla vakuutusedustajilla on ammatillinen vastuuvakuutus, jossa on määrätty ammatillisesta huolimattomuudesta aiheutuvien korvausvaatimusten vähimmäiskorvauskate, kun taas rahoituspalveluvälittäjiä koskevassa järjestelmässä on mahdollista valita ammatillisen vastuuvakuutuksen ja vähimmäispääoman yhdistelmä.

Komission alkuperäisessä ehdotuksessa[3], jonka pohjalta rahoitusvälineiden markkinoista annettu direktiivi laadittiin, edellytettiin, että yrityksillä, jotka tarjoavat sijoitusneuvontaa tai vastaanottavat ja välittävät asiakkaiden toimeksiantoja kuitenkaan pitämättä näiden rahoja tai arvopapereita hallussaan, on oltava ammatillinen vastuuvakuutus, jonka korvauskate on sama kuin vakuutusedustusdirektiivissä vakuutusedustajilta edellytetty korvauskate, ilman mahdollisuutta valita vaihtoehtoisesti pääomavaatimusten täyttäminen. Neuvostossa käytyjen neuvottelujen aikana jotkin jäsenvaltiot kuitenkin esittivät asiasta huolensa, jotka koskivat kahta seikkaa:

- markkinoiden muutos saattaa vähentää sijoitusneuvojien saatavilla olevia ammatillisia vastuuvakuutuksia, ja

- ehdotukset voisivat aiheuttaa liiallisen taakan yrityksille, jotka harjoittavat sekä sijoittajaneuvontaa että vakuutusten välittämistä.

Lainsäädäntövallan käyttäjät muuttivat komission ehdotusta tämän mukaisesti. Ensinnäkin otettiin käyttöön joustava järjestely, joka sallii yritysten pitää joko määrätty ammatillisen vastuuvakuutuksen taso, vähimmäispääoma tai näiden yhdistelmä. Toiseksi laadittiin erityinen järjestelmä sijoitusyrityksille, jotka rekisteröityvät vakuutusedustusdirektiivin mukaisesti myös vakuutusedustajiksi. Tällaisten yritysten on täytettävä vakuutusedustusdirektiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetyt vaatimukset välitystoimintojen osalta, ja lisäksi niiltä vaaditaan niiden omien sijoitusneuvontatoimintojen osalta vähintään 25 000 euron perustamispääoma, ammatillinen vastuuvakuutus, jonka korvauskate on vähintään puolet vakuutusedustusdirektiivissä vaaditusta määrästä, tai näiden kahden vaatimuksen yhdistelmä. Tämä tarkoittaa, että vakuutusedustusdirektiivissä säädetyt ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset on täytettävä siitä huolimatta, kuinka suuri yrityksen pääomakanta on.

Jotkin jäsenvaltiot huomasivat, että rahoitusvälineiden markkinoista annetussa direktiivissä edellytetyt ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset eroaisivat näin vakuutusedustusdirektiivissä edellytetyistä, ja vaativat neuvostossa käydyissä neuvotteluissa, että rahoitusvälineiden markkinoista annetulla direktiivillä olisi muutettava vakuutusedustusdirektiiviä siten, että (jälleen)vakuutusedustajat voisivat hyötyä sijoitusneuvojien käytettävissä olevasta mahdollisuudesta korvata ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset kokonaan tai osittain pääomalla. Tällaista muutosta ei tehty, vaan sen sijaan lainsäädäntövallan käyttäjät lisäsivät direktiiviin tarkistuslausekkeen.

Tarkistuksen tarkoituksena on päätellä jäsenvaltioissa havaittujen markkinavaikutusten perusteella, ovatko yhdistetyt vaatimukset riittävää kuluttajansuojaa koskeviin tavoitteisiin nähden oikeasuhteiset ja kohtaavatko yritykset koko Euroopan talousalueella tai joillakin kansallisilla markkinoilla erityisiä vaikeuksia vaadittavien ammatillisten vastuuvakuutusten hankkimisessa tai aiheutuuko niille siitä kustannuksia; tämä olisi otettava huomioon järjestelmän toimivuutta tarkastellessa.

2. TOIMINTAPOLIITTISET SYYT AMMATILLISTA VASTUUVAKUUTUSTA KOSKEVIEN VAATIMUSTEN TAUSTALLA

Ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset ovat kuluttajansuojatoimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa, että asiakkaiden korvausvaatimuksiin sijoituspalveluyrityksiltä tai välittäjiltä voidaan vastata tapauksissa, joissa yrityksen tai välittäjän tulot tai pääoma eivät riitä kattamaan korvausvastuuta asiakkaalle. Se on myös arvokas sääntelyväline, jonka ansiosta sijoituspalveluyritykset voivat harjoittaa tietyntyyppistä liiketoimintaa suhteellisen alhaisella peruspääomalla. Tämä estää alalle pääsyn esteen nousemisen liian korkeaksi ja siten pienempien yritysten sulkemisen pois markkinoilta. Tämä huomio on erityisen relevantti erityisesti vakuutusvälityksen tai sijoitusneuvonnan aloilla, joilla toimii paljon pieniä yrityksiä.

2.1. Kuluttajansuoja

Ammatillinen vastuuvakuutus selvästi suojelee kuluttajia lisäämällä käytettävissä olevia varoja, joilla vastataan korvausvaatimuksiin, joita esitetään huolimattomien neuvojen tai muiden epäammattimaisten toimien johdosta. Esimerkiksi rahoitusvälineiden markkinoista annetussa direktiivissä säännellään sijoitusneuvontaa ensimmäistä kertaa ydinpalveluna (aikaisemmin sitä käsiteltiin oheispalveluna sijoituspalveludirektiivissä). Ammatilliset vastuuvakuutukset ovat hyödyllinen väline, jolla varmistetaan, että tällaisten palvelujen tarjoamiseen liittyvät riskit katetaan asianmukaisesti.

2.2. Palveluntarjoajille ja markkinoille koituvat edut

Ammatillisista vastuuvakuutuksista on etua myös yrityksille. Monet yritykset ottavat ammatillisia vastuuvakuutuksia, vaikka niillä ei olisi minkäänlaista säänneltyä velvoitetta tehdä niin, tai hankkivat säänneltyjä velvoitteita suuremmat vakuutuskatteet. Ammatillisilla vastuuvakuutuksilla voidaan rahoittaa suuria ja odottamattomia korvausvaatimuksia ja siten suojata omistajien varoja, ja niillä usein katetaan sekä oikeudelliset korvausvelvoitteet että oikeudenkäyntikulut, joiden summa voi joissakin tapauksissa olla niin suuri, että se vaarantaa yrityksen vakavaraisuuden.

Ammatillinen vastuuvakuutus voi olla erityisen arvokas pienemmille yrityksille, joille voi olla vaikeaa hankkia tai joiden liiketoimintarakenteella on epätarkoituksenmukaista ylläpitää suuria määriä pääomaa. Ammatillinen vastuuvakuutusjärjestelmä voi toimia yhdessä markkinavoimien kanssa: kaupalliset vakuutusmarkkinat auttavat ylläpitämään sellaisten yritysten vakavaraisuutta, jotka tarjoavat merkittäviä vähittäispalveluja, kuten sijoitusneuvontaa.

Lisäksi pakolliset ammatilliset vastuuvakuutukset ovat hyödyllinen sääntelyväline, joka voi täydentää pääomavaatimuksia ja sijoittajien korvausjärjestelmiä. Vaatimuksella hankkia ammatillinen vastuuvakuutus saattaa olla muitakin myönteisiä sääntelyvaikutuksia, jotka kannustavat yrityksiä parantamaan omia riskianalyysi- ja riskinhallintatoimintojaan; etenkin alhaisemman riskiprofiilin yritykset pyrkivät pienentämään vakuutusmaksujaan ja parantamaan korvauskatetta.

Lisäksi on säännellyn yhteisön yleisen edun mukaista, että yrityksillä on ammatilliset vastuuvakuutukset, jotta sijoittajien korvausjärjestelmässä esitettyjä korvausvaatimuksia voidaan rajoittaa[4]. Yritys, jonka resurssit eivät ole riittävät, ei välttämättä pysty kattamaan sitä vastaan perustellusti esitettyjä korvausvaatimuksia ja saattaa lopulta ajautua konkurssiin. Tämä puolestaan johtaisi siihen, että korvausvaatimukset katettaisiin sijoittajan korvausjärjestelmästä, jonka muut kyseessä olevaan ryhmään osallistuvat yritykset rahoittavat. Mitä enemmän korvausvaatimuksia tällaisista järjestelmistä maksetaan, sen korkeammat ovat alan osallistumismaksut järjestelmän rahoittamiseksi. Koska tällaiset maksut eivät määräydy riskin perusteella, korvausjärjestelmän kustannukset saattavat päätyä epäsuhtaisesti pitkäaikaisten, hyvin johdettujen ja järjestelmää rahallisesti eniten tukevien yritysten maksettaviksi. Ammatilliset vastuuvakuutukset vähentävät tällaista rahoituksen epätasapainoa.

2.3. Argumentteja ammatillisia vastuuvakuutuksia vastaan

Ensimmäinen ja perinteisin ammatillisia vastuuvakuutuksia vastaan esitetty argumentti on se, että ne saattavat luoda moraalisen ongelman. Tämä tarkoittaa, että ammatillinen vastuuvakuutus muuttaa vakuutettujen käytöstä siten, että korvausvaatimusten todennäköisyys tai koko kasvaa. Teoreettisesti sanotaan, että kun yritykset ovat vakuuttaneet itsensä, niillä ei enää ole samaa taloudellista kannustinta välttää toimia tai virheitä, jotka voivat antaa aihetta korvausvaatimuksiin.

Toinen argumentti ammatillisia vastuuvakuutuksia koskevia laajoja vaatimuksia vastaan on se, että vakuutusmarkkinoilta puuttuu tai saattaa puuttua kapasiteettia tarjota ammatillista vastuuvakuutussuojaa yhä suuremmalle joukolle yrityksiä. On väitetty, että vakuutusedustuksesta annetussa direktiivissä täsmennetyt rajat hyväksyttiin ajankohtana, jolloin markkinoilla oli enemmän kapasiteettia kuin nyt tai mahdollisesti tulevaisuudessa. Rahoitusvälineiden markkinoista annetussa direktiivissä molempia toimintoja harjoittaville yrityksille säädetyt vaatimukset ovat voineet pahentaa tätä tilannetta, ja on esitetty huoli myös siitä, että vaatimusten yhdisteleminen venyttäisi ammatillisten vastuuvakuutusten markkinat äärirajoilleen, jolloin joidenkin yritysten voisi olla mahdotonta hankkia säädetty korvauskatteen taso. Tähän liittyvät myös ammatillisten vastuuvakuutusten kustannukset. Lisäämällä niiden yritysten määrää, joiden edellytetään hankkivan ammatilliset vastuuvakuutukset, syntyy riski, että kysynnän kasvu nostaa tällaisten vakuutusten hintaa, ajaa joitakin sijoitusneuvontayrityksiä ulos markkinoilta ja luo esteitä uusien yritysten markkinoillepääsylle.

On väitetty myös, että vakuutusedustusdirektiivissä edellytetään korkeampaa vakuutustasoa kuin taso, jonka useimmat pienet yritykset voisivat kohtuudella hankkia. Lisäksi säädetyt ammatillista vastuuvakuutusta koskevat vaatimukset ovat samat kaikille yrityksille niiden riskiprofiilista riippumatta.

Huomioiden esittäjät vaativat myös, että pääoman merkitys vakuutuksen välittäjille tunnustetaan asianmukaisesti. Pääoma voi auttaa rahoittamaan odottamattomia tappioita tai tilkitsemään puutteita ammatillisen vastuuvakuutuksen korvauskatteessa sekä erityisesti rahoittamaan omavastuuta (eli korvausvaatimuksen ensimmäistä osaa, joka yrityksen on maksettava omista varoistaan). Uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin 7 ja 8 artiklassa tunnustetaankin, että pääoma tai ammatillisten vastuuvakuutusten ja pääoman yhdistelmä voi täyttää samat kuluttajansuojatavoitteet kuin ammatillinen vastuuvakuutus. Vaihtoehto, jossa rahoitusvaroja käytetään täydentämään ammatillista vastuuvakuutusta, voi parantaa yritysten joustavuutta, auttaa yleisesti ylläpitämään yrityksen vakavaraisuutta ja helpottaa säädetyn ammatillisen vastuuvakuutussuojan saamista vaikeissa markkinaolosuhteissa.

3. JÄSENVALTIOIDEN JA TOIMIVALTAISTEN VIRANOMAISTEN KOHDENNETTU KUULEMINEN

Maaliskuussa 2006 sisämarkkinoiden pääosasto lähetti jäsenvaltioille ja niiden toimivaltaisille viranomaisille osoitetun kyselylomakkeen, jossa pyydettiin tietoja vakuutusedustusdirektiiviin ja uudelleenlaadittuun vakavaraisuusdirektiiviin perustuvien ammatillista vastuuvakuutusta koskevien vaatimusten soveltamisesta. Kyselylomakkeeseen saatiin 19 vastausta.[5] Vastaukset on koottu ja julkaistu osana 14. elokuuta 2006 annettua kertomusluonnosta. Komission käsityksen mukaan monien vastausten puuttuminen johtuu siitä, että vakuutusedustusdirektiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä oli vasta saatu päätökseen monissa jäsenvaltioissa ja ettei määräaika uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin useimpien säännösten saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä vielä ollut kulunut umpeen.

Saaduista vastauksista käy samoista syistä selvästi ilmi, että jäsenvaltioilla on yleisesti ottaen vain vähän kokemusta ja käytettävissä olevia tietoja, joiden perusteella voisi riittävästi arvioida näillä direktiiveillä käyttöönotetun järjestelmän vaikutuksia yrityksiin ja kuluttajansuojaan. Lisäksi on vaikeaa ennustaa, millaisia vaikutuksia kohdistuu rahoituspalveluvälittäjiin, jotka harjoittavat myös vakuutusedustusdirektiivissä tarkoitettua vakuutusedustusliiketoimintaa. Näyttäisi siltä, että asianmukaisen arvioinnin tekemiseksi tarvittavat riittävät tiedot ovat saatavilla vasta vuoden 2008 alkupuolella.

Jäsenvaltioilta saadut yksityiskohtaiset vastaukset ja niiden kertomusluonnokseen sisältyvä tiivistelmä on julkaistu ja saatavilla komission Internet-sivuilla[6].

4. KERTOMUSLUONNOKSESTA JÄRJESTETTY JULKINEN KUULEMINEN

Komissio pyysi asianosaisia esittämään huomioita kertomusluonnoksesta 31. lokakuuta 2006 mennessä. Vastaajia suositeltiin esittämään ensin yleiset huomionsa ja sitten vastaamaan erityisiin kysymyksiin.

Huomiota saatiin seitsemältä organisaatiolta. Yksi niistä oli yleiseurooppalainen ja edusti vakuutusedustajien liittoja 14 jäsenvaltiossa. Muista vastaajista neljä oli sijoittautunut Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, yksi Saksaan ja yksi Itävaltaan. Vastauksia toimittaneet organisaatiot edustivat vakuutusalan eri lohkoja (vakuutuksenvälittäjiä, vakuutusasiamiehiä, vakuutusyhtiöitä, vakuutusvirkailijoita), yksi niistä oli riippumattomien sijoitusneuvojien edustaja ja yksi vastaaja oli sääntelyviranomainen. Tässä jaksossa esitetään tiivistelmä tärkeimmistä julkisessa kuulemisessa saaduista tuloksista.[7]

4.1. Kuulemisen tulokset

On tärkeää huomata, että kaikki vastaajat olivat yhtä mieltä siitä, että ammatilliset vastuuvakuutukset ovat tehokas sijoittajansuojan muoto, ja useimmat vastaajat totesivat, ettei niitä voisi täysin korvata pääomavaatimuksilla. Vastaajien mielipiteet jakaantuivat kuitenkin siinä, onko nykyinen ammatillisia vastuuvakuutuksia koskeva järjestelmä tarkoituksenmukainen sijoittajansuojatoimenpide. Jotkin vastaajat esittivät huomioita nykyistä tiukempien ammatillista vastuuvakuutusta koskevien vaatimusten puolesta, kun taas toiset suosivat joustavampaa lähestymistapaa, joka mukautuisi yksittäisten yritysten koon ja riskiprofiilin mukaan.

Kaksi vastaajaa totesi, että yritysten olisi sallittava täydentää tai kokonaan korvata ammatillisten vastuuvakuutusten antama suoja pääomavaatimuksilla, jotta varmistettaisiin, ettei kohtuuhintaisten ammatillisten vastuuvakuutusten puute johda välittäjien toiminnan vaikeutumiseen.

Yksi vakuutusasiamiehiä edustava vastaaja kuvasi ammatillista vastuuvakuutusta koskevia vaatimuksia merkittäväksi, tarpeettomaksi taakaksi, joka on johtanut siihen, että vakuutusyhtiöt ovat siirtäneet ammatillisten vastuuvakuutusten kustannukset asiamiestensä kannettaviksi.

Kaksi vastaajaa pyysi komissiota – täydellisemmän arvion mahdollistamiseksi – tarkastelemaan tilannetta tarkemmin uudelleen sitten, kun direktiivejä sovelletaan kokonaisuudessaan kaikissa jäsenvaltioissa.

5. PÄÄTELMÄT

Jäsenvaltioiden toimittamien ja sidosryhmien kahden kuulemiskierroksen yhteydessä esittämien tietojen analysointi osoittaa, että – käytettävissä olevan toistaiseksi suhteellisen vähäisen tiedon perusteella – ne toimintapoliittiset syyt, jotka olivat pohjana ammatillisia vastuuvakuutuksia koskevien vaatimusten säätämiselle yhteisön nykyisessä oikeudessa, ovat edelleen ajankohtaiset. Voidaan myös todeta, ettei ole riittävää näyttöä, jonka perusteella näiden vaatimusten tarkoituksenmukaisuus voitaisiin kyseenalaistaa.

On kuitenkin selvää, että ajankohta on liian aikainen kattavan arvion tekemiseksi siitä, kuinka kyseiset vaatimukset vaikuttavat palveluntarjoajiin ja kuluttajiin. Vakuutusedustusdirektiivin nojalla luotu järjestelmä on ollut jäsenvaltioissa käytössä vasta lyhyen aikaa, eikä jäsenvaltioille ole vielä kertynyt lainkaan kokemusta ammatillista vastuuvakuutusta koskevien uusien vaatimusten soveltamisesta uudelleenlaaditun vakavaraisuusdirektiivin nojalla sijoituspalveluyrityksiin. Näiden vaatimusten tarkoituksenmukaisuuden jatkumisesta ei voida tehdä asianmukaista arviointia ilman käytännönläheisempää kokemusta ja tietoja, ja niitä on käytettävissä vasta sitten, kun uudelleenlaaditussa vakavaraisuusdirektiivissä säädetyt vaatimukset on pantu täytäntöön ja niitä on sovellettu jäsenvaltioissa vähintään vuoden ajan. Siinä vaiheessa saattaa olla tarkoituksenmukaista tutkia tarkemmin, ovatko ammatillisia vastuuvakuutuksia ja pääomaa koskevat vaatimukset riittävästi toisillaan korvattavissa. Komissio jatkaa näin ollen tilanteen tarkkailua, jos markkinoiden epäonnistumisesta näkyy merkkejä.

[1] Kyseiset säännökset on johdettu direktiivin 93/6/EY 3 artiklan uuden 4 kohdan b alakohdasta, joka on sisällytetty siihen rahoitusvälineiden markkinoista annetun direktiivin 67 artiklalla.

[2] Johdanto-osan 8 kappale: "Jäsenvaltioiden olisi voitava antaa ankarampia sääntöjä kuin tässä direktiivissä säädetyt."

[3] KOM(2002) 625 lopullinen, 11 artiklan 2 kohta.

[4] Tappion syntyessä ammatillisen vastuuvakuutuksen myöntäjä maksaa korvauksen kyseisen vakuutuksen ehtojen mukaisesti, ja yrityksen on maksettava kyseisten vakuutusehtojen määrän ylittävä määrä omista varoistaan. Kun yrityksen varat loppuvat, se on konkurssikypsä. Tämän jälkeen perustellut kuluttajavaatimukset katetaan asiaan sovellettavasta sijoittajan korvausjärjestelmästä. Tällaiset järjestelmät ovat rajallisia, ja niiden yli menevät tappiot jäävät kuluttajan tappioiksi.

[5] Vastaukset saatiin Alankomailta, Espanjalta, Irlannilta, Itävallalta, Kreikalta, Kyprokselta, Maltalta, Norjalta, Puolalta, Ranskalta, Romanialta, Ruotsilta, Slovakialta, Suomelta, Tšekiltä, Unkarilta ja Yhdistyneeltä kuningaskunnalta. Belgia, Italia, Latvia, Liettua, Luxemburg, Portugali, Saksa, Tanska ja Viro eivät toimittaneet vastauksia.

[6] http://ec.europa.eu/internal_market/securities/isd/mifid_reports_en.htm

[7] Yksityiskohtaisempi esitys erityisiin kysymyksiin saaduista vastauksista on saatavilla Internet-osoitteessa: http://ec.europa.eu/internal_market/securities/isd/mifid_reports_en.htm