Pysyvä komitea on yleissopimuksen päätösvaltaa käyttävä elin. Se vastaa yleissopimuksen soveltamisen seurannasta. Pysyvän komitean tehtävät luetellaan yleissopimuksen 13–15 artiklassa. Se kokoontuu vähintään kahden vuoden välein ja sopimuspuolten enemmistön pyynnöstä. Pysyvän komitean tavaksi on tullut kokoontua joka vuosi.

Euroopan unioni on ollut yleissopimuksen sopimuspuoli 1. syyskuuta 1982 lähtien. Tällä hetkellä yleissopimuksen sopimuspuolia on yhteensä 51, mukaan lukien kaikki EU:n jäsenvaltiot.

Euroopan luonnonvaraisen kasviston ja eläimistön sekä niiden elinympäristön suojelusta tehdyn yleissopimuksen, jäljempänä ’yleissopimus’, tarkoituksena on suojella Euroopan luonnonvaraista kasvistoa ja eläimistöä ja niiden elinympäristöä, varsinkin niitä, joiden suojelu vaatii usean valtion yhteistyötä. Kyseessä on hallitustenvälinen sopimus, joka on tehty Euroopan neuvoston johdolla. Yleissopimus tuli voimaan 1. kesäkuuta 1982.

Euroopan neuvoston perussäännön 20 artiklan d kohdan ja Euroopan neuvoston ministerikomitean menettelyitä ja työmenetelmiä koskevan oppaan 2 artiklan mukaisesti toinen suunniteltu säädös tulee pysyvän komitean antaman päätöksen myötä voimaan kaikkiin laajennetun osittaisen sopimuksen osapuoliin nähden sen jälkeen, kun ministerikomitea on hyväksynyt sen edustajien äänten kahden kolmasosan enemmistöllä ja niiden edustajien enemmistöllä, joilla on oikeus kuulua ministerikomiteaan, ja kun tietty määrä allekirjoittajia on saavutettu. Jollei ministerikomitea toisin päätä, jäsenten päätösvaltaisuuteen vaaditaan vähintään yksi kolmasosa Euroopan neuvoston jäsenvaltioista, mikä tällä hetkellä on 16 maata.

3.Unionin puolesta otettava kanta

Pysyvä komitea antoi 39. kokouksessaan 6. joulukuuta 2019 päätöslauselman nro 9 (2019), joka koskee Bernin yleissopimuksen rahoittamista ja uuden, sopimuspuolten pakollisten rahoitusosuuksien järjestelmän käyttöönottoa. Päätöslauselman mukaisesti on perustettu istuntojenvälinen asiantuntijatyöryhmä, jonka tehtävänä on avustaa sihteeristöä laadittaessa ehdotuksia, jotka koskevat Bernin yleissopimusten artiklojen muuttamista rahoituslausekkeiden käyttöön ottamiseksi ja laajennetun osittaisen sopimuksen tekemistä. Näitä ehdotuksia on tarkoitus käsitellä pysyvän komitean 40. kokouksessa.

Euroopan neuvoston Bernin yleissopimukseen osoittamat tavanomaiset määrärahat ovat vähentyneet asteittain vuosien mittaan siinä määrin, ettei Bernin yleissopimuksen toimintaa voida taata ilman, että sopimuspuolet tekevät merkittäviä vapaaehtoisia rahoitusosuuksia, jotka nekin ovat laskussa. Sen vuoksi on olennaisen tärkeää luoda luotettava rahoituslähde yleissopimusta varten.

Ehdotus yleissopimuksen muuttamiseksi siten, että otetaan käyttöön pakollisen rahoitusosuuden mekanismi, on linjassa useimpien monenvälisten ympäristösopimusten kanssa, mistä syystä sitä olisi tuettava periaatteessa. Muissa monenvälisissä ympäristösopimuksissa tehdään kuitenkin yleensä ero perusbudjetin ja ohjelmabudjetin välillä, ja pakolliset rahoitusosuudet koskevat ainoastaan perusbudjettia. Yleissopimukseen ehdotetussa muutoksessa ei selvennetä, että perustettava mekanismi noudattaa tätä mallia. Siinä ei myöskään täsmennetä sovellettavien maksujen suuruutta. Unionin ei näin ollen pitäisi tukea muutosta tämän nykyisessä muodossa vaan kannattaa asiasta järjestettävän äänestyksen lykkäämistä, jotta voidaan varata aikaa neuvotteluille, joissa ehdotetun muutoksen sanamuotoa voidaan tarkentaa näiden kysymysten selkeyttämiseksi.

Koska ehdotettua muutosta koskevat neuvottelut ja muutoksen voimaantulo vievät aikaa, tarvitaan nopeampi ratkaisu. Unionin olisi sen vuoksi tuettava ehdotusta laajennetun osittaisen sopimuksen tekemisestä, jotta sopimuspuolet ja muut kuin jäsenet voivat halutessaan liittyä mainittuun sopimukseen ja siten tukea yleissopimuksen täytäntöönpanoon liittyviä toimia.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ’säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia’ kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla, mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2.Soveltaminen käsillä olevassa asiassa

Pysyvä komitea on yleissopimuksella perustettu elin.

Säädökset, jotka pysyvän komitean on määrä antaa, ovat säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia. Suunnitellut säädökset ovat sitovia kansainvälisen oikeuden nojalla yleissopimuksen 6 artiklan mukaisesti.

Suunnitelluilla säädöksillä ei täydennetä eikä muuteta yleissopimusten institutionaalisia rakenteita.

Sen vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta, eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.

4.2.2.Soveltaminen käsillä olevassa asiassa