EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 4.4.2019 COM(2019) 149 final KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE EMPTY Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi 2019:





Eurooppa suojelee kansalaisiaan ja parantaa heidän elämänlaatuaan









{SWD(2019) 111 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 135 final} - {SWD(2019) 136 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



1.Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon puutteet maksavat eurooppalaisille noin 55 miljardia vuodessa Euroopan unionin ympäristöpolitiikan ja -lainsäädännön täytäntöönpano on välttämätöntä terveellisen ympäristön kannalta. Päätösten ja täytäntöönpanon välisen kuilun kaventaminen on ratkaisevan tärkeää kansalaisiin kohdistuvien hyvien ympäristövaikutusten takaamiseksi, taloudellisten toimijoiden tasapuolisten toimintaedellytysten säilyttämiseksi ja mahdollisuuksien luomiseksi sosiaalisille ja teknologisille innovaatioille ja taloudelliselle kehitykselle. Uuden tutkimuksen mukaan nykyisen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon puutteista yhteiskunnalle aiheutuvat kokonaiskustannukset ovat vuosittain noin 55 miljardia euroa . Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin tarkoituksena on parantaa EU:n ympäristöpolitiikan ja ‑lainsäädännön täytäntöönpanoa. Tämä tapahtuu tunnistamalla täytäntöönpanon puutteiden syyt ja poistamalla ympäristönäkökohtien systeemiset esteet politiikan eri osa-alueilla. Arvioinnissa kartoitetaan kunkin jäsenvaltion suurimmat haasteet sekä nykyiset hyvät käytännöt ja esimerkit onnistumisista. Ensimmäinen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointipaketti hyväksyttiin helmikuussa 2017 . Sen hyväksymisen jälkeen useat jäsenvaltiot ovat käynnistäneet kansallisia ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointia koskevia keskusteluja maaraporteissa määritellyistä ensisijaisista aihepiireistä. Usein näihin keskusteluihin ovat osallistuneet alueelliset ja paikalliset viranomaiset ja keskeiset sidosryhmät. Lisäksi on järjestetty useita alakohtaisia keskusteluja. Pian ensimmäisen paketin hyväksymisen jälkeen käynnistettiin TAIEX-EIR Peer to Peer ‑ohjelma, jonka tarkoituksena on edistää jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten välistä vertaisoppimista täytäntöönpanokäytäntöjen parantamisessa . Nyt käsillä oleva arviointipaketti sisältää tämän tiedonannon, liitteen ensisijaisista toimista, politiikan tausta-asiakirjan ja 28 maaraporttia, joissa arvioidaan EU:n ympäristösäännöstön pääkohtien täytäntöönpanon ja tavoitteiden nykytilannetta ja kunkin jäsenvaltion suurimpia haasteita ja mahdollisuuksia. Rikkomusmenettelyt ovat edelleen tärkeä väline oikeudellisten velvoitteiden asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamisessa, ja näin ollen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi ei rajoita perussopimusten mukaisia ja Euroopan unionin tuomioistuimen valvonnassa toteutettavia komission täytäntöönpanotoimia . Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin perusteella voidaan tehostaa EU:n ympäristölainsäädännön noudattamista tarttumalla heikon täytäntöönpanon perussyihin ja edistämällä tehokkaampaa soveltamista, mikäli jäsenvaltiot toteuttavat nopeasti ja määrätietoisesti ainakin ensisijaiset toimet. Arviointipaketissa kuvataan ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon tilannetta tammikuussa 2019, ja sen tavoitteena on edistää viranomaisten ja sidosryhmien yhteistyötä sellaisten räätälöityjen ratkaisujen löytämiseksi, joiden avulla täytäntöönpanon puutteisiin voidaan tarttua tehokkaammin. Erityisesti vastauksena jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin, talous- ja sosiaalikomitean, alueiden komitean ja eri sidosryhmien ensimmäisellä kierroksella antamaan palautteeseen vuoden 2019 maaraporteissa käsitellään vuoden 2017 maaraportteihin verrattuna myös muun muassa seuraavia uusia teemoja: ilmastonmuutos, haitalliset vieraslajit, teollisuuden päästöt ja kemikaalit sekä uudet tiedot. Uusien maaraporttien rakenne on kuitenkin sama kuin vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa. 2.Täytäntöönpanon tila: keskeiset prioriteetit 2.1. Muutetaan EU resurssitehokkaaksi, vihreäksi ja kilpailukykyiseksi vähähiiliseksi kiertotaloudeksi Siirtyminen lineaaritaloudesta kiertotalouteen mahdollistaa taloutemme muuttamisen, myös kestävämmäksi. Tässä prosessissa siirrytään toimintamalliin, jossa tuotteita, materiaaleja ja luonnonvaroja ylläpidetään ja käytetään niin pitkään kuin mahdollista. Hyvä jätteen syntymisen ehkäiseminen ja jätehuolto ovat olennainen osa kiertotaloutta, ja niiden avulla paitsi ehkäistään jätteen kielteisiä vaikutuksia ympäristöön ja terveyteen, myös ohjataan jätettä hyötykäyttöön. Vuodesta 2017 lähtien komissio on edennyt antamansa kiertotaloutta koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. Siihen on kuulunut muoveja kiertotaloudessa koskevan EU:n strategian julkaiseminen vuoden 2018 kiertotalouspaketissa ja lainsäätäjien jätelainsäädäntöön tekemien muutosten hyväksyminen . Komissio on niin ikään hyväksynyt kiertotalouden seurantakehyksen uutena välineenä, joka auttaa päättäjiä tunnistamaan hyviä käytäntöjä ja asettamaan tärkeysjärjestykseen lisätoimia tarvitsevat alat. Lokakuussa 2018 komissio esitti uuden tiedonannon ”Kestävä biotalous Euroopalle” , jolla pyritään lujittamaan talouden, yhteiskunnan ja ympäristön välistä yhteyttä. Vuonna 2018 tehty ehdotus joidenkin muovien ympäristövaikutusten vähentämisestä on myös osoitus EU:n yhteisestä pyrkimyksestä ratkaista tehokkaammin muovien suunnitteluun, tuotantoon ja hävittämiseen liittyviä ympäristöongelmia. Ehdotuksen täytäntöönpanoa arvioidaan seuraavilla ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointikierroksilla. Lisäksi komissio on hiljattain ehdottanut useita vaatimuksia, joilla edistetään tuotteiden käyttöiän pidentämistä . Kuluttajansuojaviranomaiset keskittyvät työssään yhä enemmän tuotteiden ennenaikaisesta vanhenemisesta johtuvaan ongelmaan. Komissio jatkaa kehityssuunnan seuraamista kuluttajansuojaa koskevan yhteistyön puitteissa . Jätehuoltoa koskevien EU:n vaatimusten noudattamisessa on otettu pieniä edistysaskeleita. EU:n tasolla kierrätysaste on noussut vuoden 2014 43,7 prosentista 46,4 prosenttiin vuonna 2017 ja kaatopaikoille sijoitetun yhdyskuntajätteen määrä väheni 20,6 prosenttia vuosina 2013–2017 . Tilanne vaihtelee kuitenkin huomattavasti eri jäsenvaltioissa. Jätteidenkäsittelyvelvoitteita ei vieläkään täytetä kokonaisuudessaan, ja erot toiminnassa ovat EU:ssa edelleen suuria. Niille jäsenvaltioille, jotka ovat vaarassa jäädä yhdyskuntajätteen uudelleenkäyttöön valmistelulle / kierrätykselle asetetusta, vuoteen 2020 ulottuvasta tavoitteesta, komissio on esittänyt varhaisvaroituskertomuksen , joka sisältää etenemissuunnitelman EU:n jätelainsäädännön täytäntöönpanemiseksi. Politiikanalaa koskevat tulokset ·Kiertotalouden politiikkakehystä on vahvistettu vuodesta 2017. Usean jäsenvaltion pitäisi kuitenkin panna paremmin täytäntöön kiertotalouden periaatteet eri aloilla, kuten veden ja energian säästämisessä, jätteen syntymisen estämisessä, materiaalien kierrättämisessä, uudelleenkäytön ja korjaamisen edistämisessä ja uusioraaka-aineiden hyödyntämisessä. ·Joidenkin jäsenvaltioiden olisi luotava kannustimia resurssitehokkuutta koskeville toimenpiteille, parannettava ekoinnovaatiotoiminnan tasoa, lisättävä tietoisuutta ja edistettävä vapaaehtoisten välineiden, kuten EU:n ympäristömerkin ja ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän, käyttöä, lisättävä kierrätys- ja kiertotalouden toimia pk-yrityksissä ja helpotettava ympäristöystävällisiä investointeja ja rahoituksensaantia.

·Jätteen syntymisen ehkäiseminen on yhä keskeinen haaste kaikissa jäsenvaltioissa, myös niissä, joissa kierrätysaste on korkea. Kuudessa jäsenvaltiossa syntyy vähintään kaksi kertaa niin paljon yhdyskuntajätettä asukasta kohden kuin vähiten jätettä tuottavassa jäsenvaltiossa . Lisäksi syntyvän yhdyskuntajätteen määrä on keskimäärin lisääntynyt vuodesta 2014: vain yhdeksän jäsenvaltiota on vähentänyt yhdyskuntajätteen määrää henkeä kohti vuosina 2014–2016 . ·Komission saamien tietojen mukaan vain muutama jäsenvaltio on jo saavuttanut vuodelle 2020 asetetun yhdyskuntajätteen 50 prosentin kierrätystavoitteen ja moni jäsenvaltio on vaarassa jäädä tavoitteesta . Voitaisiin ottaa käyttöön uusia politiikkoja ja taloudellisia välineitä ja kehittää nykyisiä (esim. kaatopaikkaverot, laajennettu tuottajavastuu, maksa itse omat jätekustannuksesi -järjestelmä), joilla edistettäisiin jätehierarkian täytäntöönpanoa ja tehtäisiin uudelleenkäytöstä ja kierrätyksestä taloudellisesti houkuttelevampaa. Hyviä käytäntöjä: Slovenia on osoittanut, että kiertotalouden politiikkoja ja jätehuoltoa voidaan kehittää lyhyessäkin ajassa. Kattava kiertotalousstrategia on EU:n varojen tuella vauhdittanut erilliskeräystä ja kierrätystä. Tanska on hyvä esimerkki avoimesta yhteistyöstä arvoketjuissa ja kiertotaloutta edistävistä innovaatioista. Ympäristöystävällisiä tuotteita tai palveluja tarjoavien pk-yritysten määrä on merkittävästi EU:n keskiarvoa korkeampi. Ranska hyväksyi vuonna 2018 kunnianhimoisen kiertotalouden etenemissuunnitelman , jonka toimien tavoitteena on vähentää luonnonvarojen käyttöä 30 prosentilla vuoteen 2030 mennessä. Suunnitelman mittavana tavoitteena on saavuttaa muovin 100-prosenttinen kierrätystavoite vuoteen 2025 mennessä, minkä arvioidaan luovan 300 000 uutta vihreää työpaikkaa. ·Useissa jäsenvaltioissa on tehostettava jätteen erilliskeräystä, mikä on edellytys kierrätyksen määrälliselle ja/tai laadulliselle parantamiselle. Ongelmana on myös kierrätykseen kelpaavan jätteen polttaminen tai sijoittaminen kaatopaikalle. Lähes kaikkia jäsenvaltioita kannustetaan ottamaan käyttöön uusia toimenpiteitä, jotta uudelleenkäyttöön ja kierrätykseen kelpaavaa jätettä ei polteta tai sijoiteta kaatopaikalle, ja kehittämään ja laajentamaan erilliskierrätysjärjestelmiään. On yhä syytä kantaa huolta niiden kaatopaikkojen määrästä, jotka eivät täytä kaatopaikkadirektiivin vaatimuksia. 2.2.Ilmastonmuutos ja ympäristö Monet ekosysteemit ja jotkin ekosysteemipalvelut ovat jo muuttuneet ilmaston lämpenemisen vuoksi ja ovat muuttuvien ilmasto-olosuhteiden vuoksi edelleen vaarassa. Ilmastotoimet ovat ensiarvoisen tärkeitä useiden, muun muassa ilman saastumiseen, luonnon monimuotoisuuteen, veden pilaantumiseen tai haitallisiin vieraslajeihin liittyvien ympäristöhaasteiden ratkaisemisessa. Lisäksi monilla ympäristön eri alueilla toteutettavilla toimilla on välittömiä vaikutuksia ilmastoon; esimerkkinä voidaan mainita maatalous ja maankäyttö, jätteet sekä ilmansuojelu. Komission strateginen pitkän aikavälin visio kukoistavasta, nykyaikaisesta, kilpailukykyisestä ja ilmastoneutraalista taloudesta vahvistaa Euroopan sitoumuksen johtaa maailmanlaajuisia ilmastotoimia. Visiossa esitetään myös näkemys, jonka mukaan kasvihuonekaasupäästöjen nollataso voidaan saavuttaa vuoteen 2050 mennessä. Vuonna 2018 Euroopan unionissa hyväksyttiin lainsäädäntö, jonka tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärää vuoden 1990 tasosta vähintään 40 prosentilla vuoteen 2030 mennessä . EU:n kehys kattaa nyt ensimmäistä kertaa maankäytöstä aiheutuvat päästöt ja poistumat. Direktiivi on myös nostanut uusiutuvaan energian ja energiatehokkuuden tavoitetasoa. Kun hyväksytty EU:n lainsäädäntö on pantu kokonaisuudessaan täytäntöön, EU:n päästöjen arvioidaan vähenevän noin 45 prosenttia vuoteen 2030 mennessä. Jäsenvaltioiden piti toimittaa luonnos kansallisista energia- ja ilmastosuunnitelmistaan, kehittää kansallisten ilmansuojeluohjelmiensa luonnoksia sekä maankäytöstä, maankäytön muutoksesta ja metsätaloudesta aiheutuvia kasvihuonekaasujen päästöjä ja poistumia koskevia kirjanpitosuunnitelmiaan vuoden 2018 loppuun mennessä. Suunnitelmien pitäisi lisätä ilmasto-, ilmanlaatu- ja energiapolitiikkojen yhdenmukaisuutta ja toimia siten hyvinä esimerkkeinä siitä, miten alakohtaisia politiikkoja linkittämällä (esim. maatalous–luonto–vesi ja liikenne–ilma–terveys) voidaan vastata yhteisiin haasteisiin. Komission ilmastonmuutokseen sopeutumisen lähestymistavassa tavoitteena on luoda ilmastonmuutosta paremmin kestävä Eurooppa. Tämä tapahtuu parantamalla valmistautumista ja vahvistamalla valmiuksia reagoida ilmastonmuutoksen vaikutuksiin paikallisella, alueellisella, kansallisella ja EU:n tasolla. Komissio on arvioinut vuonna 2013 annetun EU:n sopeutumisstrategian, jossa ehdotetaan osa-alueita, joilla on toteutettava toimia haavoittuvien alueiden ja alojen ilmastokestävyyden parantamiseksi . Tulevien vahinkojen ehkäisemiseksi sopeutumisen, kestävän kehityksen ja katastrofiriskien vähentämistoimien välille on luotava synergiaa. Kaiken kaikkiaan jäsenvaltiot ovat edistyneet hyvin kansallisten sopeutumisstrategioiden ja/tai -suunnitelmien kehittämisessä. Tämä edistys viittaa siihen, että valmistautumiseen ja sopeutumiseen liittyvässä päätöksenteossa on merkittävästi korkeampi lähtötaso kuin vuonna 2013. Energiaunionin mukaisesti sopeutumistavoitteet on sisällytettävä myös kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiin . Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Kaiken kaikkiaan ilmastolainsäädäntö on pantu täytäntöön koko EU:ssa varsin hyvin, ja näin ollen vuodeksi 2020 asetetut tavoitteet tullaan todennäköisesti saavuttamaan. ·Kaikki jäsenvaltiot täyttivät taakanjakopäätöksen mukaiset velvoitteensa vuosien 2013 ja 2015 välisenä aikana. Joidenkin jäsenvaltioiden on otettava käyttöön lainsäädännön mukainen joustojärjestelmä nykyisten velvoitteidensa täyttämiseksi. ·EU:n päästökauppajärjestelmän noudattamisaste on todella korkea, sillä vuosittain laitokset kattavat päästöoikeuksillaan noin 99 prosenttia päästöistään. ·Lokakuussa 2018 oli 25 jäsenvaltiota jo laatinut kansallisen sopeutumisstrategian ja loput kolme jäsenvaltiota ovat työssään loppusuoralla. ·Sopeutumispyrkimyksiä on tehostettava niin jäsenvaltiossa kuin EU:nkin tasolla, sillä ilmastonmuutoksen aiheuttamien vahinkojen torjumiseen tai minimoimiseen suunnatuilla asianmukaisilla toimilla on merkittäviä taloudellisia ja yhteiskunnallisia hyötyjä.

Hyviä käytäntöjä: Taakanjakopäätöksen mukaisesti Ruotsi ei käyttänyt koko päästökiintiötään ja peruutti vuosittaisen päästökiintiönsä ylijäämän painottaakseen koko järjestelmän ympäristötavoitteiden tinkimättömyyttä. EU:n Tonavan alueen strategiassa on kiinnitetty erityistä huomiota äärimmäisiin sääilmiöihin sopeutumiseen. Strategia on tärkeä alusta, jolla edistetään Bulgarian, Itävallan, Kroatian, Romanian, Saksan, Slovakian, Tšekin ja Unkarin yhteistyötä yhteisissä seuranta- ja tulvantorjuntatoimissa . Lisäksi on tehty Alppeja ja Karpaatteja koskevat kansainväliset sopimukset. Niin ikään Pohjois-Euroopassa tehdään monimuotoisuuden suojeluun ja ilmastonmuutokseen sopeutumiseen liittyvissä kysymyksissä rajat ylittävää yhteistyötä EU:n ulkopuolisten valtioiden kanssa. Fennoskandian vihreä vyöhyke -aloitteessa tuetaan Suomen, Norjan ja Venäjän luonnonsuojeluyhteistyötä, jonka painopisteenä ovat muun muassa ilmastonmuutoksesta ekosysteemipalveluihin kohdistuvat uhat. 2.3.Suojellaan, säilytetään ja parannetaan luonnon pääomaa Euroopan rikas ja ainutlaatuinen luonto on arvo sinänsä ja arvokkaiden resurssien ja pääoman lähde niin ihmisille kuin taloudellekin. EU on luonut luonnon, monimuotoisuuden, maaperän ja merien suojelemiseksi kattavan sääntöjärjestelmän. Se on keskeisessä asemassa tavoiteltaessa luonnon monimuotoisuutta koskevassa EU:n strategiassa vuodeksi 2020 asetettua päätavoitetta, joka on luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen ja ekosysteemipalvelujen heikentymisen pysäyttäminen ja niiden ennallistaminen mahdollisimman pitkälle. Suojeltujen lajien ja luontotyyppien suotuisan suojelun tason saavuttaminen edellyttää luontodirektiivin ja lintudirektiivin täysimääräistä täytäntöönpanoa. Toimintasuunnitelmassa luontoa, ihmisiä ja taloutta varten tavoitteena on parantaa nopeasti edellä mainittujen luontodirektiivien käytännön täytäntöönpanoa sekä vauhdittaa EU:n vuodeksi 2020 asetettujen, luonnon monimuotoisuuden köyhtymistä ja ekosysteemipalvelujen häviämistä sekä niiden ennallistamista koskevien tavoitteiden saavuttamista . Jäsenvaltiot raportoivat edistymisestään tällä osa-alueella kuuden vuoden välein, joten tällä ympäristölainsäädännön arvioinnin kierroksella ei ole saatavilla uutta tietoa. Myöhemmin vuonna 2019 saatavat raportit otetaan huomioon komission luonnon tilaa koskevassa kertomuksessa vuonna 2020. Vaikka paikoin on havaittavissa suuria puutteita, Natura 2000 -verkostoa on laajennettu merialueille ja EU on jo saavuttanut vuodelle 2020 asetetun Aichin tavoitteensa, jonka mukaisesti 10 prosenttia ranta- ja merialueista kuuluu suojelualueisiin. Edistymistä on tapahtunut myös tarvittavien suojelutoimenpiteiden, kuten alueiden hoitosuunnitelmien, hyväksymisessä, vaikkakin vain 70 prosentilla Natura 2000 ‑verkoston alueista on hyväksytty hoitosuunnitelma. Näiden toimenpiteiden käytännön täytäntöönpanon varmistaminen ja niiden suojelutavoitteiden saavuttaminen edellyttää edelleen huomattavia ponnisteluja – myös taloudellisia. Tilanne on sama joillakin syrjäisimmillä alueilla ja merentakaisissa maissa ja merentakaisilla alueilla toteutettavissa toimenpiteissä. Haitallisten vieraslajien tuonti ja leviäminen on vakava uhka Euroopan luonnon monimuotoisuudelle. Haitallisia vieraslajeja koskevassa asetuksessa määrätään unionin kannalta merkityksellisten vieraslajien luettelossa olevia lajeja koskevista toimenpiteistä, jotka on toteutettava koko EU:n alueella . Käytettävissä olevien tietojen mukaan meri- ja maaekosysteemeihin ja maaperään kohdistuu edelleen useita paineita. Näitä ovat esimerkiksi vääränlaiset maatalouskäytännöt, maankäytöstä luopuminen, ilmastonmuutos, infrastruktuurikehitys, kaupunkirakenteen hajautuminen, ilman, maaperän ja vesistöjen pilaantuminen sekä yhä enenevässä määrin haitalliset vieraslajit. Paineiden purkaminen näin monella osa-alueella edellyttää muun muassa luonnon monimuotoisuustavoitteiden sisällyttämistä muihin, etenkin rahoitukseen liittyviin politiikkoihin, ja toimijoiden välisen vuoropuhelun edistämistä. Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Täytäntöönpanossa ja sen valvonnassa, rahoituksessa ja asiaa koskevien näkökohtien huomioimisessa muilla politiikanaloilla olevat merkittävät puutteet vaikuttavat Euroopan ekosysteemien suojelupyrkimyksiin. Monimuotoisuus vähenee edelleen EU:ssa, vaikka paikallistasolla onkin edistytty jonkin verran. ·Vaikka Natura 2000 ‑verkoston toteutumisessa ja hallinnassa onkin tapahtunut vuodesta 2017 lähtien jonkinlaista edistymistä, useimpien jäsenvaltioiden on vauhditettava verkostojensa toteuttamista etenkin meriympäristössä. Samoin jäsenvaltioiden on saatettava päätökseen erityisten suojelutoimien alueiden nimeämisprosessi kehittämällä ja panemalla täytäntöön tehokkaampia suojelutoimenpiteitä. Joidenkin jäsenvaltioiden on noudattamisen varmistamiseksi lisäksi kehitettävä ja edistettävä älykkäitä ja keveämpiä täytäntöönpanotapoja. Natura 2000 ‑alueiden elinympäristöjen heikentymisen estäminen ja hyvän hoidon varmistaminen edellyttävät kansallisten hallinnollisten valmiuksien parantamista ja riittävää rahoitusta . ·Ekosysteemien ja ekosysteemipalvelujen kartoittaminen on yleisesti ottaen parantunut vuodesta 2017, mutta muutamat jäsenvaltiot ovat työssään edelleen jäljessä. ·Joidenkin jäsenvaltioiden pitäisi parantaa metsien ja niittyjen luontotyyppien suojeluaan tarjoamalla metsänhoitajille ja viljelijöille kannustimia vuonna 2013 hyväksytyn EU:n metsästrategian mukaisesti . Kestävä metsänhoito ja biomassan tehokas käyttö ovat luonnonvarojen kestävän käytön avaintekijöitä. ·Jotkin jäsenvaltiot eivät ole saattaneet haitallisia vieraslajeja koskevaa asetusta osaksi kansallista lainsäädäntöään ja/tai eivät ole ilmoittaneet hävittämistoimenpiteistään komissiolle määräajassa . ·Puutteelliset tiedot, seuranta ja raportointi ovat merialueiden suojelutoimenpiteiden arviointiin vaikuttavia tekijöitä. Jotkin jäsenvaltiot eivät ole raportoineet määräajassa ja monen muun on parannettava yhteistyötään ja seurantaohjelmiaan. Hyviä käytäntöjä: Romaniassa LIFE-ohjelman hankkeen ”Connect Carpathians” tavoitteena on parantaa maisemien välisiä yhteyksiä Natura 2000 ‑alueiden ekologisten käytävien välityksellä Länsi-Romaniassa. Näillä alueilla niille ominaiset lajit, kuten karhut ja sudet, voivat liikkua vapaasti ilman vaaraa tulla metsästetyksi tai vahingossa surmatuksi. Ohjelmaa on täydennetty useilla toimilla, joiden tarkoituksena on parantaa hallinnollisia valmiuksia, saada mukaan paikalliset sidosryhmät ja varata maata yhteyskäytäviä varten. Kypros on yksi niistä jäsenvaltioista, joissa ollaan pitkällä EU:n puutavara-asetuksen täytäntöönpanossa. Pienestä koostaan huolimatta maa on tarkastanut jäsenvaltioista eniten kotimaisia ja ulkomaalaisia puutavara-alan toimijoita. Kaikki kansalliset toimijat ovat saaneet koulutusta oikeudellisista velvollisuuksistaan, ja rikkomistapauksissa sovellettavat sakot ovat EU:n korkeimpia. 2.4. Kansalaisten terveydestä ja elämänlaadusta huolehtiminen Ilmanlaatu ja melu EU:n, kansallisten, alueellisten ja paikallisviranomaisten yhteisten ponnistelujen ansiosta Euroopan ilmanlaatu on parantunut viimeisten vuosikymmenien aikana . Vuodesta 2000 EU:n bruttokansantuote on kasvanut 32 prosenttia ja merkittävimpiä ilman epäpuhtauksia on pystytty vähentämään 10–70 prosenttia epäpuhtauden mukaan. Useimpien ilman epäpuhtauksien pitoisuudet ovat myös laskeneet viime vuosina. Useimmissa jäsenvaltioissa kansalaisten elämänlaatu on kuitenkin edelleen huono, koska joidenkin ilman epäpuhtauksien pitoisuudet ylittävät EU:n ilmanlaatunormit. Tilanne on erityisen vakava kaupunkialueilla, joilla suurin osa eurooppalaisista asuu.

Komissio hyväksyi vuonna 2018 tiedonannon Suojeleva Eurooppa: Puhdasta ilmaa kaikille. Siinä hahmotellaan käytettävissä olevat toimenpiteet joiden avulla jäsenvaltiot voivat torjua ilman saastumista ja käynnistää useampia korkeatasoisia puhdasta ilmaa koskevia vuoropuheluja . EU:n kahden ilmanlaatua koskevan direktiivin toimivuustarkastusta tehdään parhaillaan, ja siinä arvioidaan direktiivien merkityksellisyyttä, vaikuttavuutta, tehokkuutta, johdonmukaisuutta ja lisäarvoa . Jäsenvaltiot ovat alkaneet laatia kansallisia ilmansuojeluohjelmiaan, jotka on määrä saada valmiiksi vuonna 2019. Kansallisten ja paikallisten viranomaisten tueksi on käynnistetty tutkimus- ja innovaatioaloitteita, joissa tavoitteena on ilman pilaantumista koskevan tietämyksen lisääminen ja pilaantumisen torjuminen . Osana melusaasteen torjuntaa EU:ssa on otettu käyttöön yhteinen lähestymistapa, jonka avulla pyritään torjumaan ja vähentämään ympäristömelulle altistumisen haitallisia vaikutuksia. Lähestymistavassa keskeistä on melun kartoittaminen yhteisin menetelmin, yleisölle tiedottaminen ja räätälöityjen paikallistason toimintasuunnitelmien hyväksyminen ja täytäntöönpano. Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Vaarana on, että joissain tapauksissa ilman pilaantumista aliarvioidaan, koska ilmanlaatua ei valvota oikeissa paikoissa . Jotta ilmanlaatu mitataan suurten teollisuusalueiden tai tärkeiden kaupunkiliikenteen reittien lähellä, näytteenottopaikat on sijoitettava sekä alueille, ”joilla esiintyvät korkeimmat pitoisuudet”, että muille alueille, ”jotka edustavat väestön yleistä alistumista”. ·Vaikka tilanne onkin parantunut joissakin jäsenvaltioissa, 18 jäsenvaltion on vauhditettava typpioksidipäästöjen (NOx) ja typpidioksidipitoisuuksien (NO2) vähentämistä alentamalla edelleen liikenteen päästöjä etenkin kaupunkialueilla. Tässä saatetaan tarvita myös ajoneuvojen pääsyyn kaupunkialueille kohdistettuja oikeasuhtaisia ja kohdennettuja rajoituksia ja/tai verokannustimia. Jos ylityksiä on ollut toistuvasti, komissio on aloittanut rikkomusmenettelyn nostamalla useita jäsenvaltioita vastaan kanteen Euroopan unionin tuomioistuimessa. ·Erityisesti pienhiukkaspäästöjen (PM2,5 ja PM10) vähentämistä on vauhditettava 15 jäsenvaltiossa , muun muassa edistämällä puhtaampaa energiantuotantoa ja tehokasta ja puhdasta kaukolämmitystä. Tästä on vireillä useita rikkomusmenettelyjä. Joitakin asianosaisia jäsenvaltioita vastaan on nostettu kanne Euroopan unionin tuomioistuimessa alituisesti korkeana pysyvän pienhiukkaspäästöjen (PM10) tason vuoksi. Tuomioistuin on antanut päätöksensä jo kahdessa tapauksessa. ·Ammoniakkipäästöjen (NH3) vähentäminen kuudessa jäsenvaltiossa edellyttää maatalouden päästöjen vähentämistä. Tähän päästään ottamalla käyttöön vähäpäästöisiä viljelytekniikoita ja karjanhoitoon sekä lannan ja lannoitteiden käsittelyyn liittyviä tekniikoita. ·Kolmeltatoista jäsenvaltiolta puuttuu edelleen melunhallinnan toimintasuunnitelma , ja seitsemän on vielä hyväksyttävä vaaditut melukartat. Hyviä käytäntöjä: Jäsenvaltiot ja komissio ovat järjestäneet vuodesta 2017 lähtien ilmanlaatua koskevia vuoropuhelukierroksia. Vuoden 2018 loppuun mennessä on järjestetty kuusi puhtaan ilman vuoropuhelua, joissa on käsitelty Espanjan, Irlannin, Luxemburgin, Slovakian, Tšekin ja Unkarin erityisiä haasteita. Näitä ponnisteluja on täydennetty aihekohtaisilla työpajoilla Euroopan komission TAIEX-EIR Peer2Peer ‑mekanismin tukemana. Puolassa LIFE-ohjelman hanke ”Małopolska Region” tarjoaa tukea ja neuvontapalveluja, joilla on tarkoitus edistää alueen vakavan ilman pilaantumisongelman ratkaisemiseen suunnattujen toimenpiteiden täytäntöönpanemista. Teollisuuden päästöt Teollisuuden osuus EU:n BKT:stä on 24 prosenttia, ja se työllistää 50 miljoonaa ihmistä. Se edistää siis merkittävästi mantereemme taloudellista hyvinvointia ja kehitystä . Teollisesta toiminnasta aiheutuva pilaantuminen voi kuitenkin vaikuttaa kielteisesti ihmisiin ja ympäristöön. Tämän vuoksi puhdas teollisuus on meille olennaisen tärkeä. EU pyrkii turvaamaan ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun mahdollisimman korkean tason sekä edistämään innovointia ja kilpailukykyä kattavan lähestymistavan – ja ennen kaikkea teollisuuden päästöjä koskevan direktiivin – avulla. Tällä hetkellä ilmakehän saasteista 40 prosenttia ja vesistöjen saasteista 20 prosenttia on peräisin teollisuudesta . Teollisuuden päästöistä annetulla EU:n direktiivillä säännellään 50 000 suurimman teollisuuslaitoksen ympäristövaikutuksia. EU on asettanut teollisuuden päästörajoitukset yli 80 ilman- ja vedensaasteelle. Teollisuuden ympäristövaikutuksia rajoitetaan myös suoritusvaatimuksilla. Direktiivissä asetetaan laitosten hyväksymisen ja valvonnan keskeiset periaatteet, jotka perustuvat yhtenäiseen menettelyyn ja parhaimpien käytettävissä olevien tekniikoiden käyttöön ympäristönsuojelun korkean tason varmistamiseksi, ottaen huomioon kustannukset ja hyödyt. Käyttöön on otettu jo useita läpimurtoteknologioita, joiden avulla kasvihuonekaasuja ja saasteita on saatu vähennettyä huomattavasti ja jotka usein yhdistetään kiertoteollisuuden teknologioihin. Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Kaikkien EU:n jäsenvaltioiden on tarkistettava myönnetyt luvat siltä osin, että ne ovat yhdenmukaisia hiljattain hyväksyttyjen parhaita käytettävissä olevia tekniikoita koskevien päätelmien kanssa ja että ne vahvistavat valvontaa ja täytäntöönpanoa kentällä. ·Voimalaitosten päästöihin liittyvät ilman ja/tai veden saasteet ovat pääasiallinen saastumisen lähde yhdessätoista EU:n jäsenvaltiossa . Seitsemässä jäsenvaltiossa suurin osa päästöistä tulee siipikarjan ja sikojen tehokasvatuksesta. Vakavana huolenaiheena ovat lisäksi kahden jäsenvaltion rauta- ja terästehtaiden päästöistä peräisin olevat ilmansaasteet. Jätteidenkäsittelylaitosten päästöt aiheuttavat huolta kolmessa jäsenvaltiossa . Vedenlaatu, tulvat ja vesihuolto Vesivarojen, makean ja meriveden ekosysteemien sekä juoma- ja uimaveden suojelu on tärkeä osa ympäristönsuojelua Euroopassa. Voimassa olevalla EU:n vesilainsäädännöllä on luotu kehys makean ja meriveden hallinnalle sekä tiettyihin veden pilaantumisen aiheuttajiin puuttumiselle. Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena on rajoittaa kalastuksen vaikutukset kalakantojen tuotantopotentiaalin kestävälle pyyntitasolle, mikä rajoittaa ekosysteemiin kohdistuvia vaikutuksia. Ilmastonmuutos vaikuttaa yhä enemmän Euroopan vesistöihin. EU:n vesilainsäädännön noudattaminen auttaa jo nyt hallitsemaan ilmastonmuutoksen vaikutuksia, sillä osaamme ennakoida kuivuutta ja tulvia paremmin. EU:n vesipolitiikalla voidaan merkittävästi lieventää ilmastonmuutoksen vaikutuksia, jos tehokkaisiin toimiin ryhdytään heti. Lisäksi EU:n vesipolitiikka on tukenut myös dynaamisen, maailman johtavan vesialan syntyä. Alalla toimii 9 000 pk-yritystä ja on lähes puoli miljoonaa kokoaikaista työpaikkaa . Arvioituaan vesipolitiikan puitedirektiivin mukaiset jäsenvaltioiden toiset vesienhoitosuunnitelmat komissio totesi, että tietoisuus puitedirektiivistä ja sen noudattamista koskeva raportointi on parantunut merkittävästi. Jäsenvaltioiden ensimmäisten tulvariskien hallintasuunnitelmien arviossa komissio totesi, että asiassa on edistytty merkittävästi, vaikka käytännön täytäntöönpanoasteessa onkin eroja. Komissio on ottanut huomioon Wienissä vuonna 2018 pidetyn EU:n vesikonferenssin , jossa useat sidosryhmät ja jäsenvaltiot vaihtoivat kokemuksiaan EU:n vesilainsäädännön täytäntöönpanemisesta ja antoivat siitä vaihtelevan kuvan. Politiikanalaa koskevat tulokset:

·Komissio arvioi jäsenvaltioiden toisten vesienhoitosuunnitelmien pohjalta, että vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteiden noudattamisessa edistytään vähitellen. Tie vesipuitedirektiivin tavoitteiden täysimääräiseen saavuttamiseen vuoteen 2027 mennessä, minkä jälkeen poikkeusmahdollisuudet ovat rajalliset, näyttää tällä hetkellä kuitenkin haastavalta. ·Tehtävää on vielä paljon vesipuitedirektiivin ja muiden asiaa koskevien direktiivien tavoitteiden täysimääräiseksi saavuttamiseksi. Siinä on investointien lisääminen välttämätöntä. Jäsenvaltiot hyötyvät siitä, että kaikki merkitykselliset markkinoiden ja kansalaisyhteiskunnan toimijat ovat aktiivisesti mukana varmistamassa sen, että aiheuttaja maksaa ‑periaatteen noudattamista valvotaan paremmin. Täytäntöönpanotoimia tuetaan edelleen EU:n varoin. ·Vaikka moni jäsenvaltio onkin toteuttanut hyviä poliittisia toimenpiteitä ja tehnyt investointeja, veden laadun parantuminen vie vielä aikaa monessa vesienhoitosuunnitelmassa. ·Vaikka useimpien pohjavesimuodostumien tila on hyvä, pintavesimuodostumissa näin on alle puolessa. Kehitys useiden keskeisten yksittäisten laatutekijöiden ja aineiden kohdalla on kuitenkin parempi. ·Pyrkiminen tulvadirektiivin tavoitteeseen, joka koskee suurten tulvien mahdollisten haitallisten seurausten lieventämistä, edellyttää jäsenvaltioilta jatkuvia ponnisteluja seuraavien kierrosten aikana. ·Yhdyskuntajätevesiä ei vieläkään käsitellä kuten pitäisi useissa jäsenvaltioissa , minkä vuoksi useimpia niitä vastaan aiotaan käynnistää rikkomusmenettely ja muutamalle on määrätty taloudellisia seuraamuksia. Edistyminen riippuu siitä, asettavatko jäsenvaltiot yhdyskuntajätevesien käsittelylaitoksia koskevat investoinnit etusijalle esimerkiksi koheesiopolitiikkaan sisältyvän rahoituksen ja Euroopan Investointipankin lainojen tehokkaalla käytöllä. ·Tehomaatalouden käytännöistä johtuva nitraattien aiheuttama veden pilaantumien on vähentynyt Euroopassa kahden viime vuosikymmenen aikana. Tästä yleisestä positiivisesta kehityksestä huolimatta nitraateista johtuva pilaantuminen ja rehevöityminen aiheuttaa edelleen ongelmia monissa jäsenvaltioissa , sillä veden laatuun kohdistuvat, maatalouden aiheuttamat paineet ovat joillakin alueilla edelleen lisääntyneet. Jäsenvaltioiden on tehostettava toimiaan, jotka koskevat nitraattien ja fosfaattien aiheuttamasta hajakuormituksesta johtuvaan pilaantumiseen puuttumista. Hyviä käytäntöjä: Vihreä infrastruktuuri rahoitetaan Schelden suistoalueen SIGMA II -ohjelmasta Belgiassa. Luxemburg ja Portugali ovat selättäneet aiemmat ongelmat ja noudattavat nyt tyydyttävästi yhdyskuntajätevesien käsittelystä annetun direktiivin vaatimuksia. Maat ovat hyvä esimerkki siitä, miten lainsäädännön noudattamiseen liittyviin ongelmiin suunnatut määrätietoiset julkiset investoinnit voivat vähentää ympäristöriskejä ja suojella kansalaisia jokapäiväisessä elämässään. Kemikaalit EU:n kemikaalilainsäädännön ensisijainen tavoite on kemikaalien ympäristöystävällinen hallinta ja turvallinen käyttö yhteismarkkinoilla. Tämän lainsäädännön keskiössä ovat asetukset, jotka koskevat kemikaalien rekisteröintiä, arviointia, lupamenettelyjä ja rajoituksia (REACH) sekä aineiden ja seosten luokitusta, merkintöjä ja pakkaamista (CLP-asetus) . Tietyistä erityisistä tuoteryhmistä, kuten torjunta-aineista, tuholaismyrkyistä, lääkkeistä tai kosmetiikasta, on kuitenkin annettu omat lainsäädäntönsä. Sellaisenaan sovellettavalla lainsäädännöllä varmistetaan aineiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla, lisätään kilpailukykyä ja edistetään innovointia. Viimeiset REACH-asetuksen soveltamisalaan kuuluvat kemikaalit eli ne kemikaalit, joita valmistetaan tai tuodaan maahan vähintään yksi tonni, piti rekisteröidä kesäkuuhun 2018 mennessä. Näin ollen REACH-asetus tuli täysimääräisesti voimaan vasta vuonna 2018. Ensimmäinen täytäntöönpanokertomus annetaan vuonna 2021, jolloin saadaan kokonaiskäsitys täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa. Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) tekee säännöllisesti kohdennettuja vaatimustenmukaisuuden tarkastuksia, joilla varmistetaan, että rekisteröintiasiakirjat vastaavat tietovaatimuksia. Komission yleiskertomuksessa REACH-asetuksen toiminnasta prosessissa havaittiin kuitenkin puutteita ja kemikaalivirastoa pyydettiin parantamaan huomattavasti arviointimenettelyjen tehokkuutta eri keinoin vuoteen 2019 mennessä. Vaikka tiedot aineiden ominaisuuksista ovat saatavilla EU:n tasolla, edellä mainitussa tiedonannossa todetaan, että kaikkia toimijoita koskevien velvoitteiden täytäntöönpanon lujittaminen on tarpeen. Tämä koskee myös rekisteröijiä, jatkokäyttäjiä ja erityisesti maahantuojia. Yhdenmukaistettujen täytäntöönpanon valvontahankkeiden ja yhteisten tarkastusten koordinoinnissa ja arvioinnissa jäsenvaltiot toimivat yhteistyössä täytäntöönpanoa koskevassa tietojenvaihtofoorumissa, joka on perustettu REACH-asetuksen mukaisesti. Tärkeä tehtävä jatkossa on tulli- ja rajavalvonnan sisällyttäminen osaksi muita suunnitelmia. Näin on tarkoitus estää se, että kiellettyjä aineita tulee sisämarkkinoille sellaisenaan tai valmiissa tavaroissa. Tulevissa ympäristöpolitiikan täytäntöönpanon arvioinnin sykleissä on tarkoitus tarkastella enemmän täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa koskevia tietoja, jotka liittyvät esimerkiksi kansallisten viranomaisten suorittamien tullitarkastusten määrään ja laatuun sekä kansallisten tarkastuslaitosten valmiuksiin. Hyviä käytäntöjä: Italia hyödyntää komission Yritys-Eurooppa-verkostoa lisätäkseen yritysten tietoisuutta niiden REACH-asetuksen mukaisista tehtävistä ja velvollisuuksista. Tämä on erityisen haasteellista, koska maan kemian alalla toimivia mikro- ja pk-yrityksiä on paljon. Alankomaiden hallitus valmistelee ”National safe chemicals innovation agenda” ‑aloitetta (SCIA). Sen tarkoituksena on korvata vaaralliset kemikaalit edistämällä turvallisten materiaalien ja tuotteiden käyttöä. Tutkimussuunnitelman tavoitteena on toimia tutkimus- ja kehityspolitiikkojen oppaana EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla . 2.5. Ympäristövero, ympäristöystävälliset julkiset hankinnat ja ympäristörahoitus Taloudelliset kannustimet ja välineet ovat tehokkaita ja toimivia keinoja ympäristöpolitiikan tavoitteiden saavuttamisessa. Maaraporteissa on analyysi ympäristöverosta, ympäristön kannalta haitallisten tukien lopettamisesta vaiheittain ja ympäristöystävällisistä julkisista hankinnoista. Komissio keskustelee tällaisten taloudellisten välineiden käytöstä laajemmin talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä, minkä vuoksi erityisiä uusia ensisijaisia toimia ei oteta tässä esille. Ympäristötavoitteiden saavuttaminen edellyttää usein erillistä rahoitusta. Tällainen rahoitus voi tulla EU:n tai kansallisista julkisista varoista sekä EIP:n ja kansallisten pankkien lainoista, ja rahoituksella voidaan täydentää tarvittavia yksityisiä investointeja. Maaraporteissa esitetyissä analyyseissä pyritään tuomaan esiin julkisten investointien useat lähteet ja suhteuttamaan ne esimerkiksi ilmoittamalla ne prosenttiosuuksina BKT:stä . Politiikanalaa koskevat tulokset:

·Ympäristöveron osuudet BKT:stä vaihtelevat ja ovat 1,7–4 prosenttia. Monissa jäsenvaltioissa otettiin vuonna 2017 käyttöön ympäristöön liittyviä veroja esimerkiksi korottamalla dieselpolttoaineen hintaa tai alentamalla ympäristön kannalta haitallisia tukia. Työsuhdeautojen yksityiskäyttöä koskevat veroetuudet hidastavat kuitenkin monessa jäsenvaltiossa edelleen liikenneruuhkia ja ilman epäpuhtauksia koskevien tavoitteiden saavuttamista . ·Euroopan rakenne- ja investointirahastoista kohdennetaan vuosina 2014–2020 eniten määrärahoja ympäristönsuojeluun ja resurssitehokkuuteen 12 jäsenvaltiossa . Lisäksi vuosina 2014–2018 EU suuntasi ympäristöön määrärahoja kansallisten hallitusten julkisia ympäristömenoja enemmän 11 jäsenvaltiossa . Hyviä käytäntöjä: Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaatopaikkaveron käyttöönoton myötä kaatopaikkajätteen määrä on alkanut selkeästi vähentyä. Kaatopaikkaveron – tällä hetkellä Euroopan korkeimman – nostaminen on vähentänyt tehokkaasti jätteiden loppukäsittelyä ja maksimoinut näin ollen kuiva- ja elintarvikejätteen kierrätyksen. Itävallassa on otettu käyttöön alusta ja tukipalvelut, joiden tarkoituksena on helpottaa kokemusten vaihtoa ympäristöä säästävistä julkisista hankinnoista eri hallintotasoilla vastaavien viranomaisten välillä. Puolassa on käytössä jätevesimaksu, josta saatavat tulot käytetään ympäristönsuojeluinvestointeihin. Ruotsissa on käytössä typenoksidi (NOx)- ja rikkioksidi (SO2) ‑verot, jotka ovat kääntäneet näiden ilmansaasteiden määrän laskuun. Ruotsissa otettiin vuonna 2018 käyttöön myös kemikaalivero ja lentoliikennevero sekä ympäristöverojen indeksointijärjestelmä. Kroatiassa yritysten on tuettava metsänhoitoa taloudellisesti maksamalla metsien yleishyödyllisyyttä koskevaa toimintamaksua. Baden-Württembergissä (Saksa) viljelijät saavat hyvityksen antaessaan luonnonkukkalajien kasvaa niityillään. ·Monissa jäsenvaltioissa ympäristöalan rahoituksen suurimpana haasteena on varmistaa, että rahoitus pysyy asianmukaisella tasolla . Joissakin jäsenvaltioissa ongelmana on EU:n varojen tehoton käyttö , mikä johtuu joskus hallintaviranomaisten puutteellisista valmiuksista. Suuntaamalla varat uudelleen muihin kuin ympäristöhankkeisiin saatetaan välttää rahojen meneminen hukkaan, mutta tämä saattaa aiheuttaa viiveitä ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa. 2.6. Monenvälisen toiminnan tukeminen EU on sitoutunut vahvistamaan ympäristölainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanoa globaalisti. EU tukee muun muassa laaja-alaiseen kansainväliseen ympäristöalan sopimukseen (Global Pact for the Environment) liittyvää prosessia, jonka YK:n yleiskokous käynnisti toukokuussa 2018. Keskeisessä asemassa on myös Pariisin ilmastosopimus, jonka täysimääräisen täytäntöönpanemisen puolesta toimivat aktiivisesti niin komissio kuin jäsenvaltiotkin. Kansainvälisten velvollisuuksiensa mukaisesti ja ympäristöhaasteiden ja -mahdollisuuksien globaalin luonteen valossa EU on myös sitoutunut tukemaan ympäristönsuojelua kumppanimaissa kansainvälisen yhteistyö- ja kehitysmekanismien välityksellä. Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi on yksi niistä välineistä, joiden avulla varmistetaan, että jäsenvaltiot näyttävät hyvää esimerkkiä noudattamalla EU:n ympäristöpolitiikkoja, lainsäädäntöä ja kansainvälisiä sopimuksia. Niinpä arvioinnin avulla valvotaan jatkossakin kansainvälisten sopimusten ratifioinnin tilannetta ja täytäntöönpanoa. Uusissa maaraporteissa tarkastellaan myös hallinnollisia kehyksiä, jotka koskevat trooppisen puutavaran kansainvälistä kauppaa, perintöaineksen saatavuutta ja luonnonvaraisten lajien kansainvälistä kauppaa. EU:n puutavara-asetus on hyvä esimerkki Euroopan komission tuesta: vuonna 2018 TAIEX-EIR Peer to Peer ‑ohjelmassa järjestettiin kaksi useamman maan yhteistä työpajaa, jotka koskivat ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon edistämistä ja joihin osallistui kaksitoista jäsenvaltiota. Ympäristölainsäädännön hyvä täytäntöönpano EU:ssa on keskeisessä asemassa vuonna 2015 määriteltyjen kestävän kehityksen tavoitteiden (Sustainable Development Goals, SDG) saavuttamisessa. Tämä koskee etenkin tavoitteita suojella vesiekosysteemejä pilaantumiselta ja varmistaa veden kestävä käyttö (SDG6), varmistaa kulutus- ja tuotantotapojen kestävyys (SDG12), toimia ilmastonmuutosta vastaan (SDG13), suojella meriekosysteemejä (SDG14) ja helpottaa Euroopan luonnonpääomaan kohdistuvia paineita (SDG15). Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon puutteiden korjaamisessa avainasemassa ovat tehokkaat instituutiot ja hallinto (SDG16) sekä politiikan johdonmukaisuuden edistäminen ja sidosryhmäkumppanuuksien välisen yhteistyön kannustaminen (SDG17). Kestävän kehityksen tavoitteet linkittävät ympäristö-, sosiaali- ja talouspolitiikat johdonmukaiseen kehykseen ja edistävät siten myös ympäristönäkökohtien huomioon ottamista. Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Usean jäsenvaltion on vielä allekirjoitettava ja ratifioitava yksi tai useampi monenvälinen ympäristösopimus . ·Joidenkin jäsenvaltioiden on parannettava perintöaineksen saatavuutta koskevien EU:n sääntöjen täytäntöönpanoa. Monet jäsenvaltiot eivät vielä noudata täysimääräisesti trooppista puutavaraa koskevia sääntöjä. Hyviä käytäntöjä: 3.Ympäristöhallinnon vahvistaminen 3.1. Ympäristöhallinto Jäsenvaltioiden julkishallinnon laatu vaikuttaa merkittävästi EU:n politiikkojen tuloksiin. Vuonna 2018 tehdyn tutkimuksen mukaisesti maan julkisten palvelujen laatu on yhteydessä julkishallinnon nauttimaan luottamukseen, liiketoiminnan helppouteen ja yhteiskunnalliseen hyvinvointiin. Vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa esitettiin hallintoon liittyville täytäntöönpanon puutteille joitakin mahdollisia perussyitä , mutta niiden tueksi tarvittiin järjestelmällisempää analyysiä. Ensimmäisenä askeleena kohti vastavuoroista oppimista ja räätälöityjä ratkaisuja on käynnistetty jäsenvaltioiden ympäristöhallinnon toimintaa koskeva arviointi . Komissio keskustelee ympäristövaatimusten noudattamisen ja ympäristöhallinnan foorumissa ja ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin asiantuntijaryhmässä siitä, miten hankkeessa saatuja tuloksia ja kerättyä tietoa voidaan käyttää ja päivittää siten, että ne tukevat tulevia ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin syklejä. Arvioitaessa vuoden 2017 jälkeen tapahtunutta edistystä on todettava, etteivät Århusin yleissopimuksen mukaiset avoimuuden, yleisön osallistumisoikeuden sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden standardit ole vielä täysin toteutuneet EU:ssa. Kansalaiset, yritykset ja viranomaiset hyötyisivät lisäponnisteluista näillä osa-alueilla. Yhä yleisemmin tunnustetaan se, että asianosaisilla sidosryhmillä on oikeus panna kansallisissa tuomioistuimissa vireille kanne, joka perustuu usein Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioihin. Luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden oikeustoimien helpottamiseksi hyväksyttiin vuonna 2017 tulkitseva tiedonanto ympäristöasioita koskevan oikeussuojan saatavuudesta . Vuoden 2018 alussa hyväksyttiin lisäksi ympäristövaatimusten noudattamisen varmistamisen toimintasuunnitelma . Sen tarkoituksena on jakaa hyviä käytäntöjä ja ohjeita valitusten käsittelystä, ympäristörikollisuuden torjunnasta ja ympäristövaatimusten noudattamisen varmistamisesta maaseutualueilla. Lisäksi toimintasuunnitelmassa on laajempi arviointikehys jäsenvaltioiden ympäristövaatimusten noudattamiselle.

Asetus energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta astui voimaan joulukuussa 2018 . Asetus vahvistaa merkittävästi energia-, ilmasto- ja ympäristöpolitiikkojen yhtenäisyyttä, etenkin velvoittamalla jäsenvaltiot laatimaan kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat. Tarve puuttua ympäristörikoksiin, ja etenkin luonnonvaraisen kasviston ja eläimistön sekä jätteiden laittomaan kauppaan, asetettiin prioriteetiksi järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevassa EU:n politiikassa vuosiksi 2018–2021 . Tämä on poikinut jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten johdolla ja Europolin ja EU:n rahoituksen tuella useita konkreettisia toimia, joita on toteutettu erilaisten ympäristörikosten torjunnassa eri puolilla EU:ta. Alan ammattilaisten luomilla verkostoilla (esimerkiksi IMPEL ) on myös keskeinen rooli, ja komissio aikoo vahvistaa sitä edelleen. Digitalisointi ja sähköiset hallintopalvelut voivat myös tukea tehokkaamman ja yhtenäisemmän lainvalvontaviranomaisen kehittämistyötä. Tässä tarkoituksessa jäsenvaltiot voivat hyödyntää useita EU:n aloitteita . Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Jäsenvaltioiden vahvempi ympäristöhallinto edistää ympäristöpolitiikan täytäntöönpanoa. Jäsenvaltiot voivat parantaa yleistä ympäristöhallintoaan. ·Täytäntöönpano hyötyy selkeästi avoimuuden lisäämisestä. Se parantaa tietoisuutta, vastuullisuutta, yleisön osallistumista ja tukea. Jäsenvaltioiden pitäisi hyödyntää paremmin avoimuutta lisääviä digitaalisia mahdollisuuksia ja tiedottaa kansalaisille paremmin ympäristön todellisesta tilasta paikallisella/alueellisella tasolla, mikä vauhdittaisi muuttamaan käyttäytymistä. ·Yleisestä kehityksestä huolimatta jäsenvaltioiden on parannettava ympäristötietojen saatavuutta. Etenkin paikkatietojen ja palveluiden pitäisi olla helposti ja vapaasti käytettävissä (INSPIRE -paikkatietoinfrastruktuurin ympäristötietojen julkista saatavuutta ja julkisen sektorin hallussa olevien tietojen uudelleenkäyttöä koskevien direktiivien mukaisesti) . ·Monissa jäsenvaltioissa on varmistettava, että ympäristöalan kansalaisjärjestöillä on asiavaltuus hakea oikeusteitse muutosta ympäristöasioita koskevassa asiassa. Samoin on varmistettava, että ympäristöasian kantajien tiellä olevat esteet, kuten kohtuuttoman korkeat kustannukset, poistetaan. ·26 jäsenvaltion on parannettava ympäristövastuudirektiivien soveltamista yhdellä tai useammalla seuraavista aloista: rahavakuus, ohjaus, ympäristövahinkoja koskevien tietojen kerääminen ja julkaisu. 3.2. Ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen Kuten ympäristöä koskevissa komission toimintaohjelmissa on toistuvasti painotettu , ympäristö- ja ilmastotavoitteita ei saavuteta pelkästään ympäristölainsäädännön täytäntöönpanolla, vaan tavoitteiden saavuttaminen edellyttää ympäristönäkökohtien sisällyttämistä muihin politiikkoihin. Havainnollisena esimerkkinä toimii yhteinen maatalouspolitiikka (YMP), onhan noin puolet EU:n pinta-alasta on maatalousmaata. Yhteisellä maatalouspolitiikalla voidaan edistää merkittävästi ympäristö- ja ilmastotavoitteita. Sen avulla voidaan muun muassa pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen, lieventää maaperän huonontumista, taata veden laatu, vähentää ammoniakkipäästöjä sekä hallita ja vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. Yhteisen maatalouspolitiikan viimeaikaiset uudistukset ovat tuoneet lupaavia muutoksia politiikkakehykseen parantamalla yhteensopivuutta ympäristö- ja ilmastotavoitteiden kanssa. Tulevaa, vuoden 2020 jälkeistä yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevat lainsäädäntöehdotukset vahvistavat yhteensopivuutta entisestään. Myös ajantasaistetun biotalousstrategian tarkoituksena on yhdistää ympäristöön liittyvät, sosiaaliset ja taloudelliset tavoitteet politiikkojenvälisellä ja yhtenäisellä tavalla. Eri aloilla toimivien virkamiesten laatimien politiikkojen ja lainsäädäntöjen on oltava yhdenmukaisia, pohjauduttava yhteiseen loogiseen ja tieteelliseen näyttöön ja hyödynnettävä käytettävissä olevaa teknologiaa. Tätä painotetaan myös Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 11 artiklassa. Vaikka ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen vaatii tehokasta viranomaisyhteistyötä, todellisuudessa eri ministeriöiden ja aluehallintojen viranomaisilla on edelleen tapana työskennellä erillään toisistaan, omissa ”lokeroissaan”. Riittämätön politiikkojen ja institutionaalinen yhtenäisyys on yksi EU:n ympäristöpolitiikan ja -lainsäädännön tavoitteiden täytäntöönpanon puutteiden pääsyistä. Politiikkojen ja institutionaalisen yhtenäisyyden edistäminen on pysyvä haaste. Maaraportit osoittavat, että ympäristöpaineet liittyvät monissa jäsenvaltioissa läheisesti eri talouden aloihin (muun muassa maatalous, liikenne, teollisuus, elintarvike- tai energiantuotanto). Esimerkkinä tästä on se, missä määrin kiertotalous on riippuvainen tuoteinnovoinnista, tehokkaasta jätehuollosta ja ympäristöä säästävien julkisten hankintojen kannustavasta vaikutuksesta. EU:n tasolla toteutettu analyysi maatalouden ja vesivarojen kestävän hoidon välisistä suhteista osoitti, että aiempaa integroidumpi lähestymistapa on kuitenkin mahdollinen . Monissa tapauksissa yhteistyöhön perustuva, erilaiset intressit huomioon ottava lähestymistapa voisi olla sopivampi etenemisväylä kuin uuden lainsäädännön säätäminen. Poliittisen tason monialaisissa tapaamisissa (esimerkiksi neuvoston kokoonpanojen yhteiset kokoukset) ja yhteisten hankkeiden asiantuntijaryhmissä voidaan lisäksi tunnistaa, analysoida ja ratkaista tilanteita, joissa ympäristönäkökohdat otetaan huonosti huomioon. Vertaisoppiminen on osoittautunut tärkeäksi välineeksi ympäristönlainsäädännön täytäntöönpanossa. Ympäristöviranomaiset ovat ottaneet hyvin vastaan TAIEX-EIR Peer2Peer ‑välineen, joka on otettu käyttöön ympäristöpolitiikan täytäntöönpanon arvioinnin ensimmäisellä syklillä. Välineen ensimmäisenä käyttövuonna 2018 kaikki jäsenvaltiot olivat mukana ainakin yhdessä tapahtumassa ja yli puolet tapahtumista oli useamman maan yhteisiä työpajoja. Vuonna 2018 toteutetuissa 19 hankkeessa välinettä käyttivät pääasiassa ympäristöviranomaiset. Kuten politiikanalaa koskevat tulokset osoittavat, ympäristönäkökohtien huomioon ottamisen kannalta välineestä on kuitenkin enemmän hyötyä, jos mukana on muitakin asiaankuuluvia viranomaisia. Politiikanalaa koskevat tulokset: ·Kaikki jäsenvaltiot voivat parantaa yleistä ympäristöhallintoaan. Monissa jäsenvaltioissa ympäristöviranomaisissa on henkilöstöä aivan liian vähän, ja kapasiteetin ja resurssien riittämättömyys vaikuttaa täytäntöönpano- ja valvontakykyyn. Useimmissa jäsenvaltioissa on alakohtaisten hallintojen koordinointirakenteita eri tasoilla, mutta niiden tehokkuus vaihtelee. Kolmea jäsenvaltiota kehotetaan voimakkaasti huomioimaan alueellinen ja paikallinen pirstaloituminen kehittämällä ympäristöön liittyviä yhteensovittamismekanismeja. ·Kahden jäsenvaltion on vielä kokonaan saatettava ympäristövaikutusten arvioinnista annettu direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Ympäristövaikutusten arviointiprosesseja on sujuvoitettava ja yleisön aktiivinen osallistuminen varmistettava koko EU:n alueella.