•fr** 
* it 
* it 
*** EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 01.10.1997 
KOM(97)479 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS 
Työllisyys Euroopassa 
1997 

Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 
Vuoden 1997 Työllisyys Euroopassa -kertomus julkais­
taan unionin kehityksen kannalta ratkaisevalla 
hetkellä. Uudessa, Amsterdamissa tehdyssä perussopi­
muksessa tehdään työllisyydestä kaikkia koskettava, 
yhteinen asia sekä asetetaan se yksiselitteisesti yhdek­
si unionin tavoitteista. Tämä kertomus on osa niitä 
toimia, joilla valmistellaan työllisyyttä ja työttömyyttä 
käsittelevää Eurooppa-neuvoston ylimääräistä kokous-
ta, ja samalla sillä osallistutaan Euroopan 
työllisyysstrategian kehittämiseen edelleen. Kerto­
muksessa kuvaillaan työllisyyden ja työmarkkinoiden 
tuoreimpia kehityssuuntia sekä luodaan katsaus 2000-
luvun haasteisiin EU:n valmistautuessa uuteen 
vaiheeseen kehityksessään. Vaihetta kuvaa yhtenäis­
markkinoiden lopullinen toteuttaminen, EMU:n 
kolmas vaihe sekä valmistautuminen uuteen laajentu­
miseen. 
Työpaikkatilanteen ja työllistettä­
vyyden viimeaikaiset muutokset 
Talouskasvu oli vuonna 1996 tasoltaan 1,5% eli hidas­
ta, eikä elpyminen päässyt vauhtiin kuin vasta vuoden 
lopulla. Inflaatio pysyi matalana (21/2%), ja palkkake­
hitys oli maltillista. 
- Työllisyys kasvoi vuonna 1996 noin 600 000:11a eli 
liian vähän, että sen avulla olisi merkittävästi pys­
tytty korvaamaan laman aikana menetettyjä 
työpaikkoja tai vähentämään työttömyyttä. 
- Työpaikkojen nettolisäys oli vuonna 1996 jälleen 
kokonaan osa-aikaisia työpaikkoja. Tilanne on ollut 
tämä joka vuonna vuodesta 1990 lähtien. - Työttömien työnsaanti oli vaikeaa: vuonna 1995 
työttömänä olleista miehistä alle kolmannes ja nai­
sista neljännes oli vuoteen 1996 mennessä löytänyt 
työtä. 
- Naisten työttömyysaste (12,7%) on edelleen noin 
3 prosenttiyksikköä korkeampi kuin miesten (9,4%). 
- Nuorisotyöttömyystilanne on hieman kohentunut, 
mihin ovat vaikuttaneet väestölliset tekijät ja li­
sääntynyt osallistuminen koulutukseen. Unionin 
keskiarvo on kuitenkin edelleen yli 20%. 
- Työpaikkojen väheneminen on viimeksi kuluneina 
10 vuotena keskittynyt toimialoille, joiden osuus 
unionin kokonaistyöllisyydestä on alle neljännes. 
- Työikäisestä väestöstäl7% kärsii jonkinlaisesta 
vammasta. Heistä lähes puolet on iältään 50-64-
vuotiaita. Vammaisten keskimääräinen 
työllisyysaste on 44% eli lähes 17 prosenttiyksikköä 
yleistä pienempi. 
Työllisyyden kannalta keskeiset 
kysymykset 
Ensi vuosikymmenen haasteet nostavat esiin vakavan 
kysymyksen Euroopan työmarkkinoiden kyvystä vas­
tata niihin. Yhtenäismarkkinoilla ja EMU:ssa huomio 
kiinnitetään talouden sopeuttamisen mekanismeihin 
ja niiden tehokkuuteen sekä siihen, ovatko Euroopan 
työmarkkinat riittävän joustavia, että pystytään var­
mistamaan tasapainoinen ja kestävä työllisyyskehitys 
tulevina vuosina. 
Työmahdollisuuksien lisääntyminen lisäsi myös osal­
listumista työelämään. Naisten osuus kasvoi edelleen 
(5672%:sta 57%:iin), ja miesten vetäytyminen työ­
markkinoilta hidastui. 
Työttömyysaste pysytteli vuoden 1997 puolivälissä 
itsepintaisen korkealla eli 10,8%:na, Yli 5% unionin 
työvoimasta oli vuonna 1998 ollut vuoden tai pitem­
pään työttömänä. Suurin ongelma on uusien 
työpaikkojen luominen 
Olipa työllisyyden ja talouskasvun välinen yhteys mikä 
tahansa, suurin ongelma on eittämättä, kuinka luoda 
enemmän uusia työpaikkoja. Työelämään osallistumi­
sen kasvu verrattuna työmahdollisuuksien 
suhteellisen vähäiseen lisääntymiseen vuosina 1994-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 
1996 osoittaa, että Euroopassa on käytettävissä olevaa 
työvoimareserviä vielä työttömäksi rekisteröityjen li­
säksi. Kun vertailukohtana käytetään USA:n 
työllisyyslukuja, reservissä on yli 20 miljoonaa ihmistä, 
joille pitäisi löytää työtä. Tämän kasvupotentiaalin va­
pauttamiseksi ja kasvun kestävöittämiseksi tarvitaan 
monenlaisia toimenpiteitä. 
- Talouden työllistävyys riippuu lyhyellä aikavälillä 
pääasiassa talouskasvun nopeudesta; pitkän aika­
välin tekijöitä ovat myös institutionaaliset 
rakenteet ja yhteiskunnan tekemä päätös asettaa 
työllisyys etusijalle. Lisätekijä on myös se, miten 
mahdolliset vastakkainasettelut työllisyystavoitte­
en ja toisaalta tuottavuuden kasvun ja 
kilpailukyvyn ylläpidon välillä sovitellaan. 
- Verotus-etuusjärjestelmiä on edelleen muokattava 
työllistävämpään suuntaan, jotta saadaan aikaan 
yritteliäisyyttä ja työpaikkojen luomista tukeva ym­
päristö. 
- Investoinneilla — erityisesti kun ne kohdistuvat 
Euroopan laajuisiin infrastruktuurihankkeisiin — 
voi olla mittavia työllisyysvaikutuksia: ne voivat 
lisätä toimintakapasiteettia ja tuottavuuspotentiaa-
lia sekä edistää kilpailukykyä ja kestävää kasvua. 
Investointien inflaatiovaara on lisäksi pienempi 
kuin kulutuksen. 
- Uusien työpaikkojen luominen riippuu paljolti 
oikeanlaisen taloudellisen ympäristön aikaansaa­
misesta. Tavara- ja palvelumarkkinoiden on 
toimittava tehokkaammin, sillä näin syntyvät uudet 
mahdollisuudet loisivat kysyntää lisätyövoimalle. 
Yhtenäismarkkinoita koskevaan toimintaohjelma­
an sisältyvät toimenpiteet on sen vuoksi pantava 
viivytyksettä toimeen niin kansallisella kuin yhtei­
sönkin tasolla. 
Taitopula — keskeinen rakenteellinen 
ongelma 
Unionin työvoima ikääntyy ja uusi tekniikka kehittyy 
yhä nopeammin, mikä merkitsee yhä laajentuvaa tai­
topulaa. Yhteiskunnan on pystyttävä säilyttämään 
kilpailukykynsä tilanteessa, jossa ajantasaisin taidoin 
varustettujen nuorten määrä vähenee ja iäkkäimmistä 
työntekijöistä suuren osan koulutus liittyy vanhentu­
neeseen tekniikkaan tai tarpeettomaksi käyneisiin 
työtehtäviin. Tarvitaan siis kolmihaaraista strategiaa, 
jolla pyritään takaamaan, että oppiminen, koulutus sekä taitojen ja kykyjen kohentaminen on elinikäinen 
prosessi. Ensinnäkin peruskoulutus on organisoitava 
perinpohjaisesti uudelleen, jotta koulun ja työelämän 
välille saadaan likeisempi yhteys ja jotta nuoret saavat 
myöhemmin työelämässään tarvitsemaansa sopeutu­
miskykyä. On varmistettava, että nuorilla on tähän 
tarvittavat taidot ja kyvyt. Toiseksi on saatava valtio ja 
yritykset tekemään nykyisiä, lähinnä nimellisiä toi­
miaan enemmän koko aikuisen työväestön taitojen 
kohentamiseksi ja heidän jatkuvan kouluttamisensa 
hyväksi, jotta he pystyvät vastaamaan uuden tekniikan 
esittämiin haasteisiin. Kolmanneksi on laadittava en­
tistä tehokkaampia ohjelmia työttömille ja työelämän 
ulkopuolelle joutuneille ja yhdistettävä ohjelmissa kou­
lutus, kannustimet ja työmahdollisuudet. Tavoitteena 
on antaa koulutettaville taidot, joiden avulla he voivat 
päästä uudelleen yhteiskunnan valtavirran osaksi. 
Taitopulan voittaminen on entistä joustavampien ja 
dynaamisempien työmarkkinoiden avain. 
Työvoiman taitojen parantamiseen tähtäävät toimet on 
toteutettava yhdessä niiden jatkuvien pyrkimysten 
kanssa, joilla halutaan varmistaa, että työmarkkinat 
ovat joustavia ja että työvoimakulut suosivat uusien 
työpaikkojen luomista. Näin voidaan tarjota työtilaisu­
uksia niille, joiden taidot todennäköisesti pysyvät 
sangen vähäisinä koulutuksen tyypistä ja laajuudesta 
huolimatta. Tämä merkitsisi erityisesti, että tällaisten 
henkilöiden työllistämisen kustannukset välillisine ku-
luineen olisi asetettava tuottavuuteen nähden 
asianmukaiseen suhteeseen. Lisäksi olisi poistettava 
työllistämisen keinotekoiset esteet. Tällaisin toimin li­
sättäisiin myös luottamusta siihen, että työvoiman 
kysyntää edistävä politiikka ei automaattisesti kiihdy­
tä inflaatiota. 
Joustavuus ja työn organisointi 
Tavara- ja palvelumarkkinoitten joustavuus, esimer­
kiksi sunnuntaikaupan rajoitusten höllentäminen, tuo 
Euroopan työmarkkinoille standardista poikkeavat 
työnorganisointitavat ja työsopimukset. Osa- ja mä­
äräaikaiset työsopimukset ovat nyt vakioreaktio 
markkinoiden hitaaseen kasvuun ja epävarmuuteen. 
Tämäntyyppiset sopimukset voivat olla tulosta myös 
tiukasta sääntelystä, joka muuttaa työnantajien työhö-
nottotapoja sen lisäksi, että se vaikuttaa työpaikkojen 
nettolisäykseen. Näitä työsopimuksia on siis käsiteltä­
vä uudella tavalla, joka ei suoraan tyrmää eikä 
pintapuolisesti suosittele niitä. Tarvitaan huolellisesti 
laadittuja uudistusohjelmia, joista on parasta sopia 
valtion ja työmarkkinaosapuolten edustajien neuvotte­
luissa. Ohjelmilla pitäisi sekä lopettaa liiallisesta 
-2-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 
sääntelystä johtuva pysy vien työsopimusten välttely että 
laajentaa sosiaalista suojelua samoin kuin saavutettu­
jen ja siirrettävissä olevien etujen soveltamisaluetta 
koskemaan myös epätavallisia työmuotoja. 
Joustavuus ja palkat 
Palkkatasot vaihtelevat EU:ssa USA:ta enemmän jä­
senvaltioiden välillä — mikä olikin odotettavissa 
-mutta myös niiden eri alueiden välillä. Keskimääräi­
set työvoimakustannukset vaihtelivat 5 ecusta yli 
25 ecuun tunnissa. Erot kuvastavat paljolti työvoiman 
tuottavuuden eroja, eikä palkkataso näytä olevan liian 
korkea suhteessa työvoiman tuottamaan lisäarvoon. 
Euroopan eri alueiden ja USA:n työvoimakuluerojen 
analyysi viittaa siihen, että infrastruktuuriin ja työvoi­
man ammattitaitoon jne. liittyvät alueelliset ongelmat 
saattavat vaikuttaa taloudellisen kehityksen ja työlli­
syyden kasvun tasapainon järkkymiseen yhtä 
merkittävästi kuin palkkajärjestelmän joustamatto­
muuskin. Politiikka on sen vuoksi suunnattava 
oikaisemaan nämä ongelmat sekä korjaamaan ne työ­
markkinoiden jäykät piirteet, jotka voivat jarruttaa 
työpaikkojen luomista. 
Maantieteellinen liikkuvuus 
Unionin alueelle saapuu siirtolaisia suhteellisen vä­
hän: heidän osuutensa oli 1995 alle 0,5% työikäisen 
väestön kokonaismäärästä. Ulkoapäin tuleva maahan­
muutto on hidastunut 1990-luvun alkuvuosista 
huomattavasti. Vain puolet tulokkaista on peräisin kol-
mansista maista, ja lopuista monet ovat 
paluumuuttajia. Siirtotyöläisiä koskevassa politiikassa 
on asetettava edelleen etusijalle EU:n työvoimareser­
vin työllistäminen, mutta on myös tunnustettava 
siirtolaisten EU-maiden talouksille antaman panoksen 
arvo sekä vastaavasti edistettävä heidän oikeuksiensa 
ja tasa-arvoisen kohtelunsa toteutumista voimassa ole­
vien sopimusten mukaisesti. 
Työvoiman liikkuminen jäsenvaltioiden välillä on sekin 
vähäistä, huomattavasti vähäisempää kuin USA:n eri 
osien välillä. Alle 2% EU:n jäsenvaltioiden työikäisestä 
väestöstä on peräisin toisista EU-maista. Jäsenvaltioi­
den eri alueiden välillä liikutaan kuitenkin 
huomattavasti enemmän, ja tämä vastaa määrältään 
USA:n eri osavaltioiden välistä muuttoliikettä. Vuosi­
na 1993-1994 keskimäärin hieman alle 1,5% väestöstä 
muutti Euroopassa NUTS 1 -alueelta toiselle, kun vas­
taava luku USA:ssa oli hiukan yli 2,5%. Useimmissa 
tapauksissa muutto liittyi työ- tai koulutusmahdollisu­
uksiin, ja erityisen tärkeä muuttajaryhmä ovat nuoret ikäluokat. Politiikalla on pyrittävä tarjoamaan ihmisil­
le todellinen mahdollisuus valita, pysyäkö seudulla, 
jossa on varttunut, vai muuttaako muualle asumaan ja 
tekemään työtä. 
Alueellinen siirtolaisuus oli sekä Euroopassa että 
USA:s8a vuonna 1994 hieman vähäisempää kuin vuon­
na 1990. Syynä saattaa olla se, että vuosi 1994 oli 
taloudellisesti hiljaisempaa aikaa. Tämän perusteella 
näyttääkin siltä, että työpaikkojen tarjollaolo saattaa 
houkutella muuttamaan aivan samoin kuin niiden pu­
ute. Tilanteeseen saattavat vaikuttaa lisäksi ne esteet, 
jotka sekä Euroopassa että USA:ssa vaikeuttavat työt­
tömän muuttamista kotoaan etsimään työtä eri osasta 
maata. Politiikalla on pyrittävä lievittämään näitä es­
teitä. 
Alueellinen liikkuvuus ei ole vain siirtolaisuutta. Työ­
matkaliikenne on laajamittaista eri puolilla EU.ta, ja 
sillä saattaa olla merkitystä korjattaessa järkkynyttä 
tasapainoa työmarkkinoilla. Politiikalla on pyrittävä 
saamaan aikaan parempi tasapaino näiden etujen ja 
toisaalta niiden haittavaikutusten välille, joita syntyy 
muilla politiikan aloilla sosiaalipalveluihin, liikentee­
seen ja ympäristöhaittoihin lättyvästi. 
Ammatillinen liikkuvuus 
Toimialojen välinen ja ammatillinen liikkuvuus ovat 
nekin yhtä lailla tärkeitä työmarkkinoiden joustavuu­
den osa-alueita. Tällainen liikkuvuus näyttää olevan 
varsin yleistä useimmissa jäsenvaltioissa. Vuonna 
1995 työvoiman vaihtuvuus oli miesten osalta 16% ja 
naisten osalta 19%. On tärkeää helpottaa työpaikan 
vaihtamista ja varmistaa tarvittavat koulutusmahdol­
lisuudet, jotta voidaan taistella syntymässä olevaa 
taitopulaa vastaan, kuroa tuottavuuseroja umpeen ja 
siten edistää kasvua ja työllisyyttä. 
Toiminnan sopeuttaminen yksilöllisiin 
kykyihin 
Joustavat työmarkkinat merkitsevät lisäksi sitä, että 
myös työnantajien on sopeuduttava yksilöiden tarpei­
siin ja kykyihin. Heidän on hyödynnettävä tarjoutuvat 
mahdollisuudet ja maksimoitava siten taitojen tarjon­
ta. Tällaisen sopeutumisen puutteesta kertovat 
työntekijöiden koulutuksen vähäisyys ja vammaisten 
heikko työllisyys. Tilanne vaihtelee jäsenvaltioittain, 
mutta vammaisten työllisyysaste näyttää olevan kor­
keampi maissa, joissa myös työllisyyden yleinen taso on 
korkea. Vammaisuus on usein perua vaarallisista työo-
3-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 
loista ja heikosta työturvallisuudesta. Joka vuosi 10:tä 
miljoonaa ihmistä kohtaa ammattitauti tai työtapatur-
ma. Tunnustettujen terveys- ja turvallisuustasojen 
päättäväisellä toimeenpanolla parannettaisiin merkit­
tävästi turvallisuutta, vähennettäisiin julkisia menoja 
ja lisättäisiin työvoiman työllistettävyyttä. 
Työmarkkinoiden dynamiikka 
Keskimäärin noin 30% työttömistä löytää työpaikan 
vuoden kuluessa. Osuus näyttää kasvavan hieman voi­
makkaan kasvun aikana. Yli kaksi vuotta työttömänä 
olleita oli vuonna 1996 noin 51/2 miljoonaa. Vuonna 
1992 luku oli 3 miljoonaa, joten näyttää siltä, että 
kestävä työllisyyskasvu puree sitkeimpäänkin pitkäai­
kaistyöttömyyteen. Rakenteellinen työttömyys 
kuvastaa talouden, ei yksilön luonnetta. Politiikassa on 
tunnustettava, että työttömyyden hoito on kolmitahoista 
toimintaa: on saatava aikaan riittävän suuri ja kestävä 
kasvu, toimittava työttömien työllistettävyyden hyväksi 
antamalla näille mahdollisuus jatkuvasti kohentaa tai­
tojaan työmarkkinoiden tarpeiden mukaisella tavalla 
sekä kehitettävä ja yksinkertaistettava yritysten toimin­
taympäristöä. 
Jatkotoimenpiteet — työllisyyssu­
unnitelma vuodelle 2000 
Amsterdamin päätöslauselmassa kehotaan paranta­
maan Euroopan työmarkkinoiden toimivuutta ja 
lisäämään talouspolitiikan koordinointia. Lisäksi keho­
tetaan panemaan uuden sopimuksen työllisyyttä 
käsittelevän osaston asiaankuuluvat määräykset täy­
täntöön välittömästi. Avainasemassa on määräys, jossa 
viitataan työllisyyteen yhteisen edun mukaisena asia­
na. Juuri tästä syystä osastossa määrätään, että 
työvoimapolitiikkaa koordinoidaan EU:n tasolla ja että 
luodaan yhteinen työllisyysstrategia. Amsterdamin vi­
esti on siis, että samanaikaisesti on sekä pyrittävä 
toteuttamaan yhtenäismarkkinat että tavoiteltava ra­
hapoliittista kuria ja uusia työpaikkoja. Tämä on 
kaikkien osapuolten tehtävä. 
Komission Agenda 2000 -tiedonannossa esitellään tule­
vien vuosien taloudellisia, teknologisia ja sosiaalisia 
kehityssuuntia Euroopassa. Tiedonanto on se perusta, 
jolta komissio osallistuu eurooppalaisen työllisyysstra­
tegian kehittämiseen. Tiedonannossa esitetään tähän 
liittyvästi neljä toimintalinjaa: olosuhteiden luominen 
kestävälle ja työllistävälle kasvulle, tiedon ja teknolo­
gian korostaminen, työllisyyteen liittyvien 
järjestelmien nykyaikaistaminen sekä elinolojen kehit­täminen. Siinä esitellään tiettyjä ensisijaisina pidettä­
viä ohjelmia, jotka tuottavat yhteisön tason lisäarvoa. 
Ohjelmat liittyvät Euroopan laajuisiin verkkoihin, tut­
kimukseen ja koulutukseen, ympäristöystävällisen 
teknologian käyttöönottoon sekä pk-yrityksiä tukeviin 
toimenpiteisiin. 
Euroopan työllisyysstrategialla on perustava merkitys 
haettaessa ratkaisua työttömyysongelmaan. Sen mer­
kitys kasvaa entisestään, kun talous- ja rahaliitto 
saadaan käyntiin. Korkea työllisyysaste ja toimivat 
työmarkkinat ovat ensisijaisia tavoitteita jo sinällään-
kin, ja korkea työllisyysaste on myös paras keino saada 
EMU onnistumaan. Käytössä oleva työllisyysstrategia 
perustuu makrotaloudelliseen vakauteen ja rakenne­
muutoksin tapahtuvaan työmarkkinoiden 
modernisointiin, ja sitä on noudatettu joulukuusta 
1994. Hyvää edistystä ja tehokasta toimintaa on saatu 
aikaan sekä kansallisesti että paikallis-ja aluetasolla. 
Vuoden 1997 väestöraportissa keskitytään taustalla 
oleviin väestömuutoksiin, jotka vaikuttavat työvoiman 
kehitykseen ensi vuosisadan ensimmäisinä vuosikym­
meninä. Nämä muutokset on otettava huomioon 
laadittaessa työllisyysstrategiaa vuodelle 2000. 
Esillä on kuitenkin kysymys toimintavastuusta ja sen 
jakamisesta. 
Jäsenvaltiot vastaavat edelleenkin työllisyyspolitiikas­
ta sekä kestävän kasvun ja yritysten kannalta 
suotuisan toimintaympäristön luomisesta. 
Työnantajien on ennen muuta säilytettävä yritystensä 
kilpailu- ja työllistämiskyky. Henkilöstön tuotantoky­
vyn ja motivaation ylläpitäminen ja kehittäminen 
edellyttää jatkuvan ja sopivan koulutuksen tarjoamista 
sekä sitä, että työvoimaa kohdellaan investointina eikä 
yritykselle kustannuksia aiheuttavana tekijänä. Monet 
työtilaisuudet jäävät toteutumatta, kun yritystä perus­
tettaessa, toiminnan alkuvuosina ja yrityssiirtojen 
yhteydessä joudutaan kamppailemaan monimutkais­
ten ja hankalien hallinnollisten vaatimusten parissa. 
Työnantajien ongelmia voitaisiin lievittää yksinker­
taistamalla yritysten toimintaympäristöä. 
Ammattiliitoilla on keskeinen tehtävä edistää työ­
markkinoiden tasa-arvoisuutta ajamalla vastuullista 
tulopolitiikkaa, joka lisää investointeja, tuottavuutta ja 
hyvinvointia sekä auttaa työssäkäyviä säilyttämään 
työpaikkansa ja työelämän ulkopuolella olevia pääse­
mään sellaiseen käsiksi. 
4-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 
Paikallisviranomaisten on yhtenäisen kansallisen stra­
tegian puitteissa saatava kaikki osapuolet toimimaan 
yhdessä paikallisen kehityksen puolesta, jotta saadaan 
selville paikallisen kapasiteetin ja paikallisten markki­
noiden työllistämismahdollisuudet. Niiden on 
toimittava myös muutoksen, kestävän paikallisen ra­
kennemuutoksen hyväksi. 
Yksittäisellä ihmisellä on oikeus saada työmahdollisu­
us. Työmahdollisuus edellyttää häneltä kuitenkin 
myös henkilökohtaista vastuuta: halua sopeutua, vas­
tata kannusteisiin ja hankkia uusia kykyjä ja taitoja. 
EU-toimielimillä on tärkeä panos annettavanaan. 
Komissio tekee Amsterdamin Eurooppa-neuvoston 
päätelmien mukaisesti ehdotuksen yhteiseksi työlli­
syyskertomukseksi ja laatii ohjeet jäsenvaltioiden 
työllisyyspolitiikalle. Ne esitetään vuoden 1997 lopulla 
järjestettäväksi kaavaillussa työllisyyshuippukokouk­
sessa. Ohjeet laaditaan siten, että niiden pohjalta 
voidaan muotoilla työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000 
ja siitä eteenpäin, ja ne antavat lisäksi perustan toim­
innalle, jolla unioniin pyritään luomaan enemmän ja 
parempia työpaikkoja. 
5-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: 
Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
Vuoden 1997 Työllisyys Euroopassa -kertomus julkaistaan 
unionin kehityksen kannalta ratkaisevalla hetkellä, työllisy­
yttä koskevan osaston liittäminen perustamissopimukseen 
merkitsee työllisyyden tunnustamista kaikkia koskettavaksi 
yhteiseksi asiaksi, ja samalla annetaan välineet, joilla kysy­
mystä voidaan käsitellä Euroopan tasolla. Kertomuksessa 
tarkastellaan työllisyys- ja työmarkkinapolitiikan haasteita 
tulevina vuosina ja tehdään ehdotuksia politiikan painopis­
teiksi. 
Työllisyys on 
yhteinen asia 
Työllisyyttä koskevan osaston li­
sääminen perustamissopimukseen 
merkitsee sitä, että työllisyys on 
nyt yksiselitteisesti asetettu yhdek­
si unionin tavoitteista. Sopimuk­
sessa todetaan nyt, että jäsenval­
tiot pitävät — työllisyyden 
edistämistä yhteistä etua koskeva­
na asiana ja sovittavat — yhteen 
sitä koskevan toimintansa". Tämä 
kuvastaa jäsenvaltioiden sitoutu­
mista asiaan. Juuri jäsenvaltioilla 
on päävastuu ryhtymisestä sellaisi­
in päättäväisiin toimiin, joilla työl­
lisyystilannetta parannetaan mer­
kittävästi ja kestävästi. Tekstissä 
määrätään myös yhteisön tason toi­
mista: "Työllisyyden korkeaa tasoa 
koskeva tavoite otetaan huomioon 
yhteisön politiikan ja toiminnan su­
unnittelussa ja toteutuksessa". 
Kehitettäessä yhteensovitettua ty­
öllisyysstrategiaa on sopimuksen 
mukaan keskeisenä tavoitteena 
edistää "työvoiman ammattitaitoa, 
koulutustasoa ja mukautumisky­kyä sekä talouden muutoksiin rea­
goivia työmarkkinoita". Sopimuk­
sen 2 artiklaan tehtävä muutos an­
taa lisäksi yhteisön tehtäväksi 
edistää miesten ja naisten tasa-
arvoa. Kyse on sen prosessin kulmi-
noitumisesta, jonka vuonna 1993 
julkaistu valkoinen kirja kasvusta, 
kilpailukyvystä ja työllisyydestä 
aloitti. Lisäksi tunnustetaan, että 
tämänhetkisen tilanteen juuret 
ovat 25 vuoden takana eli 1970-
luvun taloudellisissa kriiseissä, 
sekä siinä, ettei eurooppalainen ta­
lousjärjestelmä ole näyttänyt pys­
tyvän riittävän hyvin toipumaan 
taloudellisesta lamasta. Kolman­
nen ja samalla viimeisimmän 
(okeista aiheutti se, ettei talouspo­
litiikalla viime vuosikymmenellä 
onnistuttu säilyttämään kasvua. 
Tämä on nykyisen tilanteen tausta. 
1990-luvun alun myllerryksessä 
menetettiin puolet niistä uusista 
työpaikoista, jotka 1980-luvun lo­
pun nopean kasvun kaudella oli 
luotu — vuosina 1991-1994 hävisi 
4,9 miljoonaa työpaikkaa. (Pk-
yrityksissä työpaikat tosin lisään­tyivät vuosina 1988-1995, kuten 
viimevuotisessa työllisyyskerto­
muksessa todettiin. Tämä kompen­
soi suurten yritysten työpaikkame-
netyksiä jonkin verran.) 
Työttömyys kohosi ennätystasolle: 
vuonna 1994 keskimääräinen työt­
tömyysaste ylitti ensimmäistä ker­
taa 11%. Tuotantojärjestelmä itse 
tai sitä tukeva makrotaloudellinen 
politiikka eivät näyttäneet pysty­
vän luomaan sellaista kasvua, jota 
työllisyysongelman käsittely olisi 
edellyttänyt. Globaalistuvassa 
ympäristössä huomio kääntyi 
Euroopan työllisyysjärjestelmän 
kehittämiseen vakauttavalla talou­
spolitiikalla ja rakenteellisilla 
uudistuksilla, joilla tähdättiin ka­
svun työllisyysvaikutusten lisää­
miseen. 
Jotta riittämättömään kasvuun 
ja sietämättömän korkeaan 
työttömyyteen voidaan vastata, 
Euroopan taloutta ja sen sosiaali­
järjestelmää on perusteellisesti ny­
kyaikaistettava siirryttäessä 21. 
vuosisadalle — luopumatta kuiten-
fe-7 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
kaan solidaarisuuden perusperia­
atteesta, jonka olisi edelleen oltava 
Euroopan ominaispiirre. Yhtenäis-
markkinoitten lopullinen toteutta­
minen sekä siirtyminen talous- ja 
rahaliittoon antavat mahdollisuu­
den lisätä hyvinvointia, vakautta 
sekä kansalaisten valinnan­
mahdollisuuksia niin työntekijöinä 
kuin kuluttajinakin. Samalla on 
nykyaikaistettava työmarkkinoita 
ia muokattava sosiaaliturvajärjes­
telmiä, jotta saadaan aikaan uusi 
joustavuuden ja turvan tasapaino. 
Uuden perussopimuksen määräyk­
sillä pyritään uuteen tasapainoon 
tekemällä työllisyydestä yksiselit­
teinen tavoite ja antamalla unionil­
le tehtävä osallistua yhteisen työl­
lisyysstrategian luomiseen. 
Euroopan talous- ja 
rahaliitto ja työllisyys 
Eurooppa on nyt jättänyt taakseen 
pitkän jakson, jota leimasivat raha­
poliittinen epävakaus ja korkea in­
flaatio. Nyt on vahvaa poliittista 
tahtoa säilyttää rahapolitiikka va­
kaana, ja siihen pyritään talous-ja 
rahaliiton kolmannen vaiheen sekä 
lähentymisohjelmien avulla. 
EMU merkitsee perustavaa mu­
utosta talouspolitiikkaan. Sen vaik­
utukset politiikkaan koko euroa­
lueella heijastuvat kasvu- ja 
työllisyystilanteeseen. Työllisyys­
strategian menestyksekäs toteutta­
minen on EMUssa yhä tärkeäm­
pää. 
1980-luvun lopun ja 1990-luvun pyr­
kimykset yhtenäismarkkinoiden 
luomiseen antoivat Euroopan talou­
delle huomattavan tarjontajohtei-
son piristysruiskeen. Yhtenäisvalu­
utan käyttöönotto ja toimintaohjel­
maan sisältyvien toimenpiteiden to­
teuttaminen parantaa yhtenäis­
markkinoiden toimintaa merkittä­vällä tavalla. Näin Euroopan talous 
saa vakaan taloudellisen perustan, 
jota tarvitaan EMUn toimivuuden 
varmistamiseen. 
Talous-ja rahaliiton tavoitteena on 
Euroopan talouden nykyaikaista­
minen, rahapoliittiseen vakauteen 
pyrkivän yhtenäisen järjestelmän 
luominen. Näin kohotetaan talou­
dellisen kasvun ja työllisyyden 
pitkäaikaistasoa ja samalla elinta­
soa jäsenvaltioissa. 
Kun osallistujamaiden väliset 
vaihtokurssi- ja valuuttahäiriöt 
EMUssa poistuvat, yksi tärkeä ka­
svun este häviää. Vakaisiin hintoi­
hin tähtäävän yhteisen rahapolitii­
kan käyttöönotto vähentää lisäksi 
yhdessä konvergenssikriteerien 
sekä vakaus- ja kasvusopimuksen 
aikaansaaman kurinalaisen va­
rainhoidon kanssa huomattavasti 
riskiä budjetti- ja rahapolitiikan 
välisestä vastakkainasettelusta. 
Tällaisessa ympäristössä on toden­
näköistä, että palkkaratkaisuissa 
otetaan huomioon vakaiden hinto­
jen tavoite sekä työllistävien inves­
tointien edut. Tällä tavoin voitaisi-
in tulevina vuosina välttää 
vakauden järkkymisen vaara, joka 
ennen oli toistuvasti osasyyllinen 
yhteisön heikkoon kasvu- ja työlli­
syystilanteeseen. 
Vaikka EMU ei sinänsä ole työlli­
syyspolitiikkaa, sen avulla voidaan 
päästä sellaiseen makrotalouspoli­
tiikkaan, joka edistää kestävää tuo­
tannon kasvua niin, että kasvu ylit­
tää työvoiman tuottavuuden 
nousun. Näin myös luodaan työ­
paikkoja. Talous-ja rahaliitto täyt­
täisi tällä tavoin sille perustamisso­
pimuksen 2 artiklassa asetetun 
tavoitteen edistää "työllisyyden ja 
sosiaalisen suojelun korkeaa tasoa, 
elintason ja elämän laadun nousua 
sekä taloudellisia ja sosiaalista 
yhteenkuuluvuutta ja yhteisvastu­
ullisuutta jäsenvaltioiden välillä". Makrotalouspolitiikan muotoutu­
miseen vaikuttaa kolmen keskei­
sen muuttujan vuorovaikutus. 
Nämä ovat raha, julkinen talous ja 
palkat. 
Yhteinen rahapolitiikka muokkaa 
voimakkaasti koko euroalueen ma­
krotalouspolitiikkaa. Päätavoittee­
na ovat vakaat hinnat, ja sen ohella 
pyritään tukemaan yleistä talou­
spolitiikkaa yhteisössä. Kestävä ja 
inflaatiota kiihdyttämätön kasvu 
sekä hyvä työllisyystaso ovat yksi­
selitteisesti osa tätä politiikkaa. 
Mitä enemmän rahapolitiikan 
vakiinnuttavaa tehtävää autetaan 
sopivin budjettitoimin ja palkkarat­
kaisuin, sitä paremmat ovat sen ka­
svu-ja työllisyysvaikutukset. 
Jäsenvaltioiden julkiset menot vas­
taavat noin puolta yhteisön 
BKT:stä, ja budjettipolitiikka säi­
lyy jäsenvaltioiden vastuulla. Sen 
lisäksi, että vakaus- ja kasvusopi­
muksessa määrätään kurinalaise­
en varainhoitoon pyrkimisestä ja 
sen säilyttämisestä, sopimuksella 
vahvistetaan kurinalaisuuden to­
teuttamista ja varmistetaan siten, 
että budjetti- ja rahapolitiikan vä­
lille ei synny ristiriitaa. Panemalla 
sopimuksen täytäntöön jäsenval­
tiot voivat lisäksi palauttaa budjet­
ti- ja veroviranomaisilleen sen liik­
kumavaran, jota optimaalinen 
taloushallinto täysimittaisessa 
EMUssa edellyttää. 
Palkkaratkaisuista päätetään edel­
leenkin pääasiassa työmarkkinao­
sapuolten neuvotteluissa, joskin 
järjestelmien erityispiirteet poik­
keavat unionin eri jäsenvaltioissa 
merkittävästi. Palkat sosiaaliku­
luineen vastaavat noin puolta 
yhteisön BKT:stä. Makrotalouspo­
litiikalla voidaan edistää kasvua ja 
työllisyyttä, jos palkkaratkaisuilla 
ei osaltaan järkytetä yhteisen raha­
politiikan vakautta ja jos niillä säi­
lytetään tai tilaisuuden tullen va-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
hvistetaan työllistävien investoin­
tien hyötyjä. Palkkaratkaisut eivät 
ole samanlaisia euroalueen kaikis­
sa maissa tai kaikilla alueilla, koul­
utustasoilla ja toimialoilla. Hinto­
jen ja tuottavuuden kehitys sekä 
kilpailukyky vaikuttavat palkka­
ratkaisuihin edelleenkin kaikilla 
tasoilla ja kaikissa vaiheissa. 
Koska työmarkkinaosapuolilla on 
tärkeä tehtävä palkkakehitystä 
määriteltäessä, niillä on EMUssa 
merkittävä velvollisuus helpottaa 
kasvuun ja työllisyyteen suunna­
tun politiikan toteuttamista, kuten 
Amsterdamissa kokoontunut 
Eurooppa-neuvosto totesi. 
EMU ei millään muotoa poista 
tarvetta toteuttaa ne työmarkki-
noitten toiminnan tehostamiseen 
edellytettävät rakenteelliset uudis­
tukset, jotka Eurooppa-neuvosto on 
määritellyt kokouksissaan jouluku­
ussa 1994 pidetystä Essenin-koko-
uksesta lähtien. Uudistukset ovat 
kiinteä osa Euroopan työllisyys­
strategiaa, olipa rahaliitto toteutu­
nut tai ei, ja niitä on tavoiteltava 
entiseen tapaan. Tavoittelua va­
hvistetaan uudessa työllisyyttä ko­
skevassa osastossa määrätyn seu­
rantamenettelyn avulla. 
EMUssa huomio kiinnitetään ta­
louden sopeuttamisen mekanismei­
hin ja niiden tehokkuuteen. EMUs­
sa käytetään eräissä unionin osissa 
yhtenä pääasiallisena taloudellisen 
toimeliaisuuden lyhytaikaisten 
muutosten sopeuttamismekani-
smina toimia, jotka automaattisesti 
vakauttavat valtion tuloja, sen sija­
an, että raha- tai budjettipolitiik­
kaa muutettaisiin mielivaltaisesti. 
Valuuttakurssien tarkistaminen ei 
yhtenäisvaluutan aikana enää ole 
vaihtoehto. 
Politiikalla on siten varmistettava, 
että vakautustoimet pääsevät vaik­
uttamaan mahdollisimman tehok­kaasti, jotta taloudellisesti taantu­
vat ja pahenevan työttömyyden 
alueet voivat hyötyä valtion varoista 
saamistaan kohonneista verotulojen 
nettosiirroista (alennetut veroluon­
teiset maksut sekä korotetut sosiaa­
liset tulonsiirrot). Nämä seuraavat 
vakautustoimista automaattisesti. 
Samalla on kiinnitettävä entistä 
enemmän huomiota kehityksen 
alueellisen tasapainon tavoitteluun 
ja pyrittävä siten estämään työvoi­
man liiallinen siirtyminen työpaik­
kojen vähyyden myötä. Tämä on 
näet pystyttävä välttämään, jotta 
taloudellinen yhteenkuuluvuus 
voidaan unionissa säilyttää. Se on 
edelleenkin merkittävä tavoite ra­
kennerahastoille. 
Toinen tärkeä osa vakautusmekan-
ismeja on työmarkkinoiden sopeut­
taminen. Ovatko eurooppalaiset 
työmarkkinat riittävän vankkara­
kenteisia pystyäkseen osaltaan varmistamaan, että työllisyys ke­
hittyy koko unionissa tasapainoi­
sesti ja sellaisella tasolla, joka riit­
tää takaamaan työpaikan niin 
työttömille kuin työmarkkinoille 
ensi kertaa tulevillekin? Näitä ky­
symyksiä käsitellään jäljempänä. 
Vuoden 1996 
keskeisiä 
kehityssuuntia 
Seuraavassa kuvattuja kehityssu­
untia on analysoitu yksityiskohtai­
semmin tämän kertomuksen liit­
teenä olevassa taustaselvityksessä. 
Taloudellinen 
kehitys tasoittuu 
Vuosina 1991-1996 EU:n talous jäi 
kasvun ja työllisyyden osalta so­
danjälkeisen ajan kehnoimpaan tu-
1 Työllisyyden vuosittaiset muutokset EU:ssa 
1970-1996 
Vuosimuutos (%) 
I Kokonaistyöllisyyden 
vuosimuutos % työvoimasta 
Työttömyysaste 
-1,2 miljoonaa 
työpalkkaa 1975 -2,6 miljoonaa 
työpalkkaa 
1980-84 12 
1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 
9-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
lokseensa viiden vuoden jaksolla 
mitattuna. Heikko tulos on usein 
liitetty globaalistumiseen tai uuden 
tekniikan käyttöönottoon. Sen 
aiheutti kuitenkin pääasiassa vuo­
sien 1992-1993 syvä lama, joka 
puolestaan johtui vakauden järkky­
misestä: aluksi tapahtunutta tuo­
tantoprosessin ylikuumenemista 
pahensi politiikan vääristyminen, 
ja Saksan yhdistymisen vaikutuk­
set vielä tehostivat sitä. 
Vuoden 1995 jälkipuoliskolla ja 
vuoden 1996 alussa talouskasvu 
notkahti, mutta sen jälkeen talou­
dellinen toimeliaisuus näyttää as­
teittain voimistuvan. Taustana on 
järkevin toimin tasapainotettu ma­
krotalouspolitiikka sekä konver-
genssikehityksen edistyminen. Tä­
män sekä alhaisen ja pienenevän 
inflaation samoin kuin maltillisten 
paikankorotusodotusten ansiosta 
rahapolitiikkaa on voitu helpottaa 
huomattavasti. Talouspolitiikkaa 
onkin alettu suunnata entistä selv­
emmin edistämään tuotannon, in­
vestointien ja työllisyyden terve-
pohjaista ja kestävää kasvua. 
BKT:n kasvua koko yhteisössä ku­
vaavan luvun odotetaan saavutta­
van 2,4%:n tason vuonna 1997, ja 
vuonna 1998 se olisi 2,8%. 
2 Työllisyys EU:ssa, USAasa ja Japanissa 
1974-1906 
„ Oauu*1&-64-vuotlal«ta(K>) 
Japani .'.'•*. ~.'' 
!S74 1976 <973 1980 1962 1984 1966 1963 1990 1992 1994 1996 BKT:n kasvun progressiivinen ki­
ihtyminen ylittäisi siis työvoiman 
tuottavuuden ennustetun kasvun, 
minkä ansiosta työllisyyden arvioi­
daan kasvavan 0,5% vuonna 1997 
ja vastaavasti 0,9% vuonna 1998. 
Tämä vastaa kaikkiaan 2 miljoonaa 
uutta työpaikkaa. Työttömyys vä­
hentyy kuitenkin edelleen hieman 
hitaammin (ll%:sta 10,3%:iin työ­
voimasta vuosina 1997-1998), sillä 
työvoiman tarjonnan odotetaan yhä 
lisääntyvän noin 0,5%:n vuosi­
vauhtia. 
Poliittinen haaste 
Edellä mainittu myönteinen kehi­
tys edellyttää jatkossakin suotuista 
poliittista ympäristöä, jonka osia 
ovat uskottava budjettipolitiikka ja 
sopiva palkkakehitys. Vakaa va­
rainhoitoja poliittinen tahto käyn­
nistää EMU suunnitelmien mukai­
sesti vaikuttavat myönteisesti 
myös itse taloudellisiin näkymiin. 
Ennusteisiin sisältyvät riskit liitty­
vät näin ollen tällaisen strategian 
tavoittelun uskottavuuteen ja 
EMUn kolmannen vaiheen sopiva­
an ajoitukseen. Budjettitavoitteista 
lipsuminen vaarantaisi korko- ja 
valuuttakurssitason suotuisan ke­
hityksen ja heikentäisi näkymiä 
paitsi EMUn myös entistä voimak-
Tyflttömyys EU:ssa, USAissa ja Japanissa 
1974-96 
% työvoimasta 
1974 197S 1978 1960 1982 1984 1986 1966 1990 1992 1994 1996 kaamman talouskasvun ja parem­
man työllisyyskehityksen osalta. 
Työllisyys-ja 
työttömyystilanne 
vakiintuu 
Vuotta 1996 voidaan pitää työlli­
syyden ja työttömyyden suhteen ai­
kalisänä. Tilanne ei juuri pahentu-
nut muttei myöskään 
merkittävästi parantunut. Vuonna 
1995 alkanut työllisyystilanteen 
parantuminen taantui vuonna 
1996, jolloin työllisten määrä li­
sääntyi vajaalla 600 000:11a eli vain 
noin puolella vuoden 1995 luvusta. 
Työllisten kokonaismäärä on unio­
nissa tällä hetkellä hieman yli 148 
miljoonaa. Se on siis edelleen yli 3 
miljoonaa vähemmän kuin vuoden 
1991 huippu eli 151,1 miljoonaa. 
1990-luvun alussa menetettyjen 5 
miljoonan työpaikan korvaamises­
sa on edistytty vain hitaasti — saati 
että työpaikat lisääntyisivät sel­
laista tahtia, että voitaisiin tarjota 
työtä kaikille sitä haluaville. 
Heidän määränsä on lisääntymäs­
sä (kaavio 1). 
Unionin työllisyysaste ei siten ole 
viime vuodesta käytännössä muut­
tunut: työllisiä on hieman yli 60% 
työikäisistä. Sen sijaan sekä 
USA:ssa että Japanissa työllisyy­
saste saavutti sodanjälkeisen huip­
punsa vuonna 1996, mikä on vii­
meksi kuluneina 25 vuotena 
vallinneen noususuuntaisen kehi­
tyksen mukaista (kaavio 2). 
Lisäksi työpaikkojen nettolisäys oli 
vuonna 1996 edellisvuosien tapaan 
kokonaan osa-aikaisia työpaikkoja, 
ja osa-aikatyöntekijöiden määrä 
lähti uuteen kasvuun. 
Työllisyyden hitaan kasvun vuoksi 
työttömyys ei tarkasteluaikana vä­
hentynyt. Vuoden 1996 alussa työt­
tömyysaste jopa nousi ja saavutti 
10-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
maaliskuussa ll%:n tason. Sen jäl­
keen työttömyysaste ei juuri lain­
kaan muuttunut vaan vakiintui, ja 
heinäkuussa 1997 se oli edelleen 
10,6%. 15 jäsenvaltiosta kahdek­
sassa työttömyysaste oli heinäku­
ussa 1997 korkeampi kuin vuonna 
1994; Saksassa ero oli jopa huomat­
tava. Työttömyys kasvoi myös 
Japanissa jo viidettä vuotta. 
USA:ssa työttömyys taas jatkoi la­
skuaan, ja vuoden 1996 luku oli 
vain hieman suurempi kuin viimek­
si kuluneiden 22 vuoden pienin 
arvo (kaavio 3). 
Nuorison näkymät 
kirkastuneet 
Vaikka alle 25-vuotiaiden toime­
liaisuus jatkoi laskuaan 
molempien sukupuolten osalta 
(47%:iin), laskunopeus oli vain 
puolet edellisten neljän vuoden 
vastaavasta. Pitkäaikainen kehi­
tys, jonka mukaan yhä suurempi 
osa nuorista viettää yhä kauem­
man aikaa koulutuksen 
ja harjoittelun piirissä, oli edelle­
en selvästi havaittavissa. Kasvu 
oli työmahdollisuuksien lisäänty­
essä kuitenkin entistä 
vähäisempää. Nuorisotyöttömyys on jonkin ver­
ran vähentynyt viimeisten 15 vuo­
den kuluessa. Se on edelleen noin 
kaksinkertainen aikuisten lukuun 
nähden (noin 20% verrattuna aiku­
isten vajaaseen 10%:iin). Työttö­
myyden jakautuminen eri väestö­
ryhmien kesken on kuitenkin viime 
vuosikymmenenä muuttunut mer­
kittävästi: väestölliset tekijät ja 
osallistumisen vähentyminen ovat 
pienentäneet nuorten työttömien 
suhteellista osuutta, kun taas van­
hempien työttömien suhteellinen 
osuus on noussut huomattavasti. 
Enemmän työpaikkoja 
naisille 
Lähes kaksi kolmannesta vuosina 
1994-1996 luotujen uusien työ­
paikkojen nettomäärästä unionissa 
täytettiin naisilla, mikä jatkoi vii­
meaikaista kehitystä. Osa-aikatyö 
on kyllä antanut monille naisille 
mahdollisuuden siirtyä työelä­
mään, mutta se ei vielä ole lisännyt 
tasa-arvoa osa-aika- ja kokopäivä­
työtä tekevien kohtelussa. Naisten 
työllisyys pysyi lamavuosina laa­
jasti ottaen muuttumattomana, 
kun taas miesten työllisyys laski 
huomattavasti. Sekä miesten että naisten keskimä­
äräinen työttömyysaste on viimeksi 
kuluneiden kahden vuoden ajan py­
synyt unionissa käytännössä muut­
tumattomana. Naisten työttömyy­
saste (12,7%) on kuitenkin edelleen 
noin 3 prosenttiyksikköä miesten 
lukua (9,4%) korkeampi. Taloudel­
lisen toimeliaisuuden vaihtelu nä­
yttää vaikuttavan enemmän mies­
ten kuin naisten työttömyyteen. 
Tämä johtuu siitä, että kausi­
vaihteluille alttiit toimialat — eri­
tyisesti tuotanto-ja rakennusteolli­
suus — ovat miesvaltaisia ja siitä, 
että naisten osuus työvoimasta on 
kasvamassa ja miesten vastaavasti 
vähentymässä. (Kaavio 4) 
Pitkäaikaistyöttömyys — 
itsepintainen ongelma 
Pitkäaikaistyöttömyys on viimeksi 
kuluneina 15 vuotena pääpiirteis­
sään noudattanut työttömyyden 
yleistä kehitystä, tosin noin vuoden 
mittaisella tai pidemmällä viipeel­
lä. Vaikka kokonaistyöttömyys 
kääntyi laskuun vuonna 1985, 
pitkäaikaistyöttömyysluvut jatkoi­
vat kasvuaan ja osoittivat merkkejä 
laskusta vasta 1986, jolloin koko­
naistyöttömyys väheni jo toista per-
4 Työttömyys EUssa sukupuolittain 
1983-toukokuu 1997 
_i i—i—1_ 14 
12 
10 
8 
6 
i 4 
1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 1997 5 Kokonais-ja pitkäaikaistyöttömyys 
EUasa 1986-96 
H > työvoimasta 
19681987196819691990 1991 199219931994 1995 1996 6 Työllisyyden ja BKTm muuttuminen 
unionissa 1974-96 
„ Vuosimuutos (%) 
o r 
-Työllisyys 
1 BKT 2 vuosineljänneksen viipeellä 
1974 1976 1978 1M0 1M2 1M4 18M 18M 1M0 1992 19(4 1M« 
11-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
ättäistä vuotta. Molemmat laskivat 
aina vuoteen 1990. Kun työttömyys 
silloin laman alettua kääntyi nou­
suun, pitkäaikaistyöttömyys jatkoi 
vähentymistään ja kääntyi kasvu­
un vasta 1992. Kasvu on siitä lähti­
en jatkunut, ja pitkäaikaistyöttö­
myys saavutti 5%:n tason vuonna 
1996 (kaavio 5). 
Viimeksi kuluneiden 12 vuoden pe­
rusteella näyttääkin siltä, että 
pitkäaikaistyöttömyyden vähenty­
misen — yleisen työttömyyden vä­
hentymiseen nähden ehdottomam­
pana — edellytyksenä on, että 
työllisyyden kasvu on sekä suhteel­
lisen voimakasta että jatkuvaa. 
Tarkempi analyysi näistä kolmesta 
politiikan alasta (nuorisotyöttö­
myys, yhtäläiset mahdollisuudet ja 
pitkäaikaistyöttömyys) julkaistaan 
myöhemmin tänä vuonna. 
Taustatekijät — 
rakenteelliset 
kehityssuunnat ja 
sopeutukset 
Euroopan talouden todennäköiset 
vastaukset talouskriiseihin ja ra­
kennemuutoksiin liittyvät talou­
den kehityksen taustasuuntauksi-
in sekä tapaan, jolla Euroopan 
talous ja erityisesti työmarkkinat 
niihin sopeutuvat. Unionin lähitu­
levaisuudessa kohtaamat haasteet 
nostavat esiin vakavia kysymyksiä 
näiden sopeutusmekanismien va­
hvuudesta ja joustavuudesta ja sii­
tä, onko Eurooppa valmis kohtaa-
maan haasteet. Seuraavissa 
kappaleissa esitetään analvjpi jois­
takin yllä kuvattujen yleisten kehi­
tyssuuntien taustalla olevista teki­
jöistä. Jotta näitä kysymyksiä 
voidaan analysoida syvemmin, tar­
vitaan harmonisoituja ja johdon­
mukaisia, ajallaan toimitettavia 
työmarkkinatilastoja sekä siirty­
mistä keskeytyksettä tehtävään työvoimatutkimukseen, josta saa­
daan tuloksia vähintään vuosinel-
jänneksittäin. 
Tuottavuuden kasvu 
ja sen työllisyysvai­
kutukset — kaksi 
välttämätöntä osatekijää 
Työllisyyden kasvun hidastuminen 
vuonna 1996 heijastaa tuotannon 
kasvun hidastumista unionissa 
— se hidastui 2V2%:sta 172%:iin 
vuosina 1995-1996. Työllisyyden 
kasvu vuosina 1994-1996 noudat­
taakin sitä pitkäaikaista kehitystä, 
joka BKT:n ja työllisyyden kasvun 
välillä on EU:ssa vallinnut. Näyt­
tää siltä, että työllisten määrää voi­
daan tosiasiassa lisätä vain silloin, 
kun BKT kasvaa vähintään hieman 
alle 2%:n vuosivauhtia. Suhde on 
pysynyt viimeksi kuluneina 20 vuo­
tena hyvin vakaana, joskin kasvun 
työllisyysvaikutukset osoittavat 
merkkejä erittäin pienestä lisään­
tymisestä viimeksi kuluneina 10 
vuotena verrattuna edelliseen 10 
vuoden jaksoon (kaavio 6). 
Poliittinen haaste 
Keskeinen poliittinen tavoite kaut­
ta Euroopan unionin on pyrkiä var­
mistamaan, että kasvun työllisyy­
svaikutukset sopivat yhteen 
muiden taloudellisten tavoitteitten 
kanssa. Tällainen on esimerkiksi 
kilpailukyvyn säilyttäminen 
pitkällä aikavälillä. Tulotasoltaan 
samankaltaisten maiden välillä on 
huomattavia eroja sekä BKT:n luo­
misessa että siinä, kuinka monta 
työpaikkaa sillä pystytään ylläpitä­
mään. Näyttää siltä, että työs­
säkäyvien määrä ei suinkaan 
mekaanisesti riipu institutionaali­
sessa tyhjiössä toimivista markki­
navoimista ja että valinnan merki­
tys asiassa on huomattava 
(yhteiskunnallisessa, ei niinkään yksilöllisessä mielessä). Tilantees­
sa näyttää siten olevan tilaa poliit­
tisille toimille. 
- Asukasta kohti lasketun BKT: n 
erot Euroopan unionin jäsenval­
tioiden välillä liittyvät osittain 
eroihin työvoiman tuottavuu­
dessa ja osittain erisuuruisiin 
työllisyysasteisiin. Tuntikohta-
ista tuottavuutta ja työssäkäy­
vää väestönosaa kuvaavat luvut 
näyttävät olevan varakkaissa 
maissa muita korkeampia. 
Yhteys ei kuitenkaan millään 
muotoa ole systemaattinen, ja 
varakkuudeltaan samantasois­
ten maiden tuottavuus-ja työlli­
syysluvut vaihtelevat silmiin­
pistävästi. 
- Jotkin maat onnistuvat muita 
paremmin saavuttamaan hyvän 
työllisyystason. Aikaansaadut 
työpaikat eivät kuitenkaan ole 
keskittyneet millekään "tietyille 
toimialoille, ja työpaikkajakau-
ma näyttää hyvän työllisyyden 
maissa heijastavan suhteellis­
ten etujen eroavaisuuksia. Mat­
kailu on esimerkki alasta, jolla 
kasvu- ja työllisyysnäkymät 
ovat hyvät. Ala tuottaa jo nyt 
noin 5,5% BKT:sta, ja sen työ­
paikat vastaavat 6%:a kokonais­
työllisyydestä. Jälkimmäisen 
osuuden ennustetaan nousevan 
ensi vuosikymmenen loppuun 
mennessä 9%:iin. Merkittävä 
uusien työpaikkojen luoja voisi 
olla myös yhteisötalous, kunhan 
sitä tuettaisiin sopivin toimin. 
Yhteisötalouden osuus koko­
naistyöllisyydestä on 5%, ja sen 
piiriin kuuluu 6% yksityisistä 
yrityksistä. 
Kuinka työttömille 
saadaan työpaikka 
Vuonna 1995 työttömänä olleista 
suhteellisen pieni osa oli seuraavan 
-12 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
vuoden aikana onnistunut löytä­
mään työpaikan. Koko unionia tar­
kasteltaessa vain alle kolmannes 
edellisenä vuonna työttömänä ol­
leista miehistä oli vuonna 1996 
(työvoimatutkimuksen ajankohta) 
löytänyt työpaikan. Puolet oli edel­
leen vailla työtä — mikä vastaa 
pitkäaikaistyöttömyyttä kuvaavia 
lukuja -, ja loput (17%) olivat jättä­
neet työmarkkinat kokonaan (eivät 
enää aktiivisesti etsineet työtä). 
Vuonna 1995 työttömänä olleista 
naisista työpaikan oli vuonna 1996 
löytänyt vielä harvempi eli hieman 
yli neljännes. Puolet oli edelleen 
työttömänä ja 23% jättämässä ak­
tiivisen työnhaun. 
Yksittäisiä jäsenvaltioita kuvaavat 
luvut ovat yleisesti ottaen saman­
kaltaisia kuin koko unionin osalta. 
Belgiassa ja Irlannissa osuus oli 
alle 20%. Molemmissa maissa työt­
tömän työnsaantimahdollisuudet 
olivat heikot, ja tämä kuvastui 
myös pitkäaikaistyöttömyysluvuis-
sa, jotka olivat huomattavasti mui­
ta jäsenvaltioita korkeampia. Irlan­
nin korkea työpaikkojen nettolisäys 
(3V2% vuonna 1996) ei siten ole juu­
ri koitunut työttömien hyödyksi, 
kun suurin osa uusista työpaikoista 
täyttyy työvoiman lisääntymisen 
myötä (paluumuuttajat sekä li­
sääntynyt työelämään osallistumi­
nen) eikä niinkään työttömillä. 
Poliittinen haaste 
Euroopan työmarkkinoita on 
pitkään leimannut se, etteivät työt­
tömät pysty palaamaan työhön. Ti­
lanne on ollut tämä myös kausina, 
jolloin työpaikat lisääntyvät, mikä 
luonnollisesti on myös työhönpalu-
un edellytys. 
- Suurella osalla työttömistä ei 
ole työmarkkinoiden edellyttä­
miä taitoja: vuonna 1996 kaik­
kiaan 35% yli 25-vuotiaista työt­
tömistä miehistä ja naisista oli vailla perusastetta korkeampaa 
koulutusta. 
- Mikäli tilannetta halutaan ko­
hentaa, on olennaista säilyttää 
työttömien ja erityisesti pitkäai­
kaistyöttömien työllistettävyys. 
- Ongelmien havaitseminen ja 
niihin puuttuminen varhaisessa 
vaiheessa ovat keinoja kohden­
taa politiikkaa niin, että se tu­
kee työttömien integroimista 
uudelleen työelämään ja estää 
heidän työttömyytensä muuttu­
misen pitkäaikaiseksi. 
Työvoiman 
kehityssuunnat — 
työelämään 
osallistuminen ja työllisyys 
Työmahdollisuuksien lisääntymi­
nen on vaikuttanut työvoiman ke­
hitykseen. Osallistumisen lisäänty­
minen ja työikäisen väestönosan 
kasvu lisäsivät unionin työvoimaa 
1980-luvun lopulla lähes 1V2 miljoo­
nalla hengellä vuodessa. Vuosina 
1990—1994 työvoiman kokonaismä­
ärä väheni vuosittain miljoonalla 
osallistumisen pienetessä, joten 
työvoima kasvoi tuona aikana noin 
5 miljoonan hengen asemesta vain 
hieman yli miljoonalla. Työmahdol­
lisuuksien vähetessä väheni siten 
myös aktiivisesti työtä hakevien 
työikäisten määrä. Tällä oli huo­
mattava vaikutus työttömyyden 
kasvun kurissa pitämiseen. 
Miesten osuus työvoimasta väheni 
vuosina 1994-1996 muttei kuiten­
kaan niin merkittävästi kuin lama­
vuosina. Naisten osuuden kasvu 
jatkui jopa nopeampana; poikkeuk­
sena olivat alle 25-vuotiaat naiset. 
Työelämään osallistumisen kään­
nyttyä uudelleen nousuun työ­
markkinoille tuli vuonna 1996 noin 850 000 uutta ihmistä eli lähes yhtä 
paljon kuin neljänä lamavuotena 
yhteensä. Vuonna 1996 nähtiin si­
ten työllisyyden kasvun ohella 
myös työttömyyden lisääntyvän 
eikä vähentyvän. 
Poliittinen haaste 
Euroopan väestön keski-ikä nousee 
tulevina vuosina merkittävästi, 
kun syntyvyys vähenee, eliniänodo-
te kasvaa ja sodanjälkeiset suuret 
ikäluokat ikääntyvät. Väestön 
ikääntymisen uskotaan vaikutta­
van voimakkaasti sekä Euroopan 
työvoima- että sosiaaliturvamäärä-
rahoihin, kun sodanjälkeiset ikä­
luokat 10-15 vuoden kuluessa sa­
avuttavat eläkeiän. Ennusteiden 
mukaan työikäinen väestö vähenee 
vuoteen 2015 mennessä lähes kai­
kissa unionin jäsenvaltioissa ja rei­
lusti yli puolet on 40-vuotiaita tai 
sitä vanhempia. 
- Unionissa vallitsevalla väestöl­
lisellä kehityksellä on selviä 
vaikutuksia työvoiman tuotta­
vuuteen ja sopeutuvuuteen. 
Suuntausten täysimittaiset 
vaikutukset työvoimaan riippu­
vat työelämään osallistumisen 
tulevista muutoksista. Viime 
vuosikymmenen tapahtumat 
osoittavat selvästi, että muutok­
set osallistumisessa ovat lähei­
sessä yhteydessä sekä taloudel­
lisen toimeliaisuuden että 
työllisyyden muutoksiin. 
- Mikäli työelämään osallistumi­
nen kehittyy nykysuuntaan, 
unionin työvoiman ikääntymi­
nen saattaa sen ansiosta lieven­
tyä seuraavien kymmenkunnan 
vuoden ajan, mutta tämän jälke­
en suuntauksen vaikutukset 
eivät riittäne korvaaman väes­
tön merkittävää ikääntymistä. 
Ikääntyvän työvoiman taidot ja 
kyvyt on äärimmäisen tärkeää 
säilyttää. Sen vuoksi on koroste-
13 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
tun tärkeää saada miesten tai­
pumus jättäytyä työvoiman ul­
kopuolelle yhä nuorempina 
kääntymään vastakkaiseen su­
untaan. Se tosin vaatii perusta­
via muutoksia sekä työnantaji­
en asennoitumiseen iäkkäitä 
työntekijöitä kohtaan että taus­
talla olevaan työmarkkinatilan­
teeseen, jossa liian pitkään liian 
moni on etsinyt liian harvassa 
olevia työpaikkoja. 
- Unionin työvoiman ennustettua 
vähentymistä ei ole syytä pitää 
ratkaisuna työttömyysongelma­
an. Unionin alhainen työllisyy­
saste verrattuna samankaltaisi­
in kehittyneisiin talouksiin 
osoittaa, kuinka laajan työvoi­
mareservin työllistämisestä on 
kysymys (yli 20 miljoonaa hen­
keä). Yksityiskohtainen analyy­
si kehityksestä on kertomuksen 
varsinaisessa osassa. 
- Ennustettujen väestöllisten su­
untausten toteutuminen ei pois­
ta unionin työllisyysongelmaa. 
Ongelma voi sen sijaan hyvinkin 
muuttua akuutiksi, kun väestö 
ikääntyy ja sen tulotukitarve 
kasvaa. 
Joustavuus ja 
työllistettävyys — 
taitopula 
Unionissa on havaittavissa merk­
kejä taitojen ja taitotarpeiden 
välisen kuilun levenemisestä. 
Ammattialojen kehitys unionissa 
vahvistaa kaksinopeuksisten työ­
markkinoiden syntyä. Siellä 
työllisyys ja uudet työpaikat ke­
skittyvät yhä tiiviimmin korkean 
taitotason ammattialoille. Vuosi­
na 1994-1996 saavutetusta 
työpaikkojen nettolisäyksestä 
vastasivat käytännössä yksino­
maan suhteellisen korkean taitotason työpaikat. Johtajiston, 
asiantuntijoiden ja teknikoiden 
määrä nousi huomattavasti eli yli 
2%:n vuosivauhtia, kun taas pe­
rustason ammattien työntekijät 
vähenivät. Vain suhteellisen vä­
häisiä taitoja vaativista aloista 
ainoastaan myynti- ja palvelua­
lalle tuli merkittävästi lisää 
työpaikkoja, ja näiden työpaikko­
jen nettolisästä arviolta kaksi 
kolmannesta täytettiin naisilla. 
Taitopula näyttää eräiden tieto­
jen mukaan voivan olla erityisesti 
pienten ja keskisuurten yritysten 
ongelma. Verrattaessa vuosina 
1989 ja 1994 tehtyjä yritystutki­
muksia kävi ilmi, että pula 
riittävän pätevistä työnhakijoista 
näytti edelleen olevan vakavampi 
ongelma alle 200 työntekijän yri­
tyksissä kuin tätä suuremmissa. 
Vuonna 1989 kaikista yli 200 ty-
öntekijän kokoluokkiin 
kuuluvista yrityksistä 59-62% il­
moitti tämän olevan joko 
merkittävä tai hyvin merkittävä 
uuden työvoiman palkkaamisen 
este. Vuonna 1994 se oli merkittä­
vä este enää alle 200 työntekijän 
(41%) tai 200-499 työntekijän 
(33%) yrityksille. Suuremmissa, 
500-999 työntekijän (26%) ja yli 1 
000 työntekijän (16%) yrityksissä 
luku oli pienentynyt huomatta­
vasti. On kuitenkin syytä 
muistaa, että taloudelliset olot 
olivat noina vuosina hyvin erilai-
sia: vuosi 1989 oli nopean 
työllisyyskasvun aikaa, kun taas 
vuonna 1994 työvoiman kysyntä 
oli alhaisimmillaan moneen vuo­
teen. 
Vaikka peruskoulutuksen 
jälkeisten opintojen ja ammattiko­
ulutuksen suosio on viime vuosina 
lisääntynyt merkittävästi kaikissa 
jäsenvaltioissa, suhteettoman suu­
ri osa työttömistä ei riittämättömi­
en taitojensa vuoksi edelleenkään 
pysty tehokkaasti kilpailemaan työpaikoista. Vuonna 1996 yli puo­
lella unionin 25-64-vuotiaista mie­
histä ei ollut perusastetta korkeam­
paa koulutusta ja naisista vastaava 
osuus oli hieman alle puolet. Sitä 
vastoin tilanne oli tällainen vain 
hieman yli kolmanneksella työs­
säkäyvistä miehistä ja kutakuinkin 
samalla osuudella naisista. 
Ero on erityisen merkittävä useis­
sa pohjoisista jäsenvaltioista. 
Siellä taloudellisesta toimeliai­
suudesta suhteellisen suuri osa 
sijoittuu verrattain edistyneille 
toimialoille, esimerkiksi yritys-ja 
rahoituspalveluihin, joissa edel­
lytetään tyypillisesti varsin 
korkeaa ammattitaitoa. Toiminn­
asta vain pieni osa sijoittuu taas 
vähäisehköjen ammattitaitojen 
toimialoille, kuten maatalouteen, 
perustuotantoteollisuuteen ja ja­
keluun. 
Naisten osalta koulutuserot ovat 
työllisten ja työmarkkinoiden ulko­
puolella olevien välillä suuremmat 
kuin työllisten ja työttömien välillä. 
63%:lla unionin 25-69-vuotiaista 
työmarkkinoiden ulkopuolella ole­
vista naisista ei ollut peruskoulut­
uksen jälkeen hankittua koulutus­
ta, kun vastaava luku työllisten 
osalta oli vain 34%. Kuten Työlli­
syys Euroopassa 1996 -julkaisussa 
todetaan, ero on merkittävä kaikis­
sa jäsenvaltioissa. Erityisen selvä 
ero on maissa, joissa naiset osallis­
tuvat työelämään edelleen suhteel­
lisen vähäisessä määrin, eli esimer-
kiksi Espanjassa (84%:lla 
työmarkkinoiden ulkopuolisista 
naisista ei ole koulutusta; työllisten 
vastaava luku on 51%) ja Irlannissa 
(vastaavat luvut ovat 62% ja 27%). 
Tämä kuvastanee lähes epäilykset­
tä eroja hyvin ja vähemmän koul­
utettujen naisten asenteissa työn­
tekoa kohtaan näissä maissa ja 
lisäksi pelkän peruskoulutuksen 
saaneiden työmahdollisuuksien 
suhteellista vähäisyyttä. 
14 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
Poliittinen haaste 
Jotta ensi vuosikymmenen haastei­
siin voidaan vastata, koulutusjär­
jestelmiämme on uudistettava pe­
rinpohjaisesti ja pohjattava ne 
elinikäisen oppimisen ajatukseen. 
Koko työvoiman taitotasoa on koho­
tettava: nuorista aina niihin, joiden 
työelämä lähestyy päätöstään mut­
ta joiden taitoja tarvitsemme tule­
vinakin vuosina. 
- Yli kolmannes 20-24-vuotiaista 
nuorista siirtyy työelämään 
pelkän perustason koulutuksen 
saatuaan. Keskimääräistä koul­
utustasoa on pyrittävä nostama­
an tässä suhteessa parhaiden jä­
senvaltioiden tasolle. Niille, 
joilla on vaikeuksia nauttia 
muodollisen koulutuksen hyö­
dyistä, on järjestettävä laajem­
mat mahdollisuudet ammatilli­
seen koulutukseen. Siihen olisi 
liitettävä myös työkokemusta 
antava osa, joka vahvistaisi ty­
önsaantimahdollisuuksia koul­
utuksen päätyttyä. 
- Ratkaiseva vaihe on koulun ja 
työelämän välisen kuilun kiinni 
kurominen, olipa kulloisenkin 
henkilön koulutustausta mikä 
hyvänsä. Oppisopimus on tehok­
kaimpia keinoja, joilla nuorta 
voidaan auttaa hankkimaan 
työmarkkinoilla tarvittavat tai­
dot ja siten siirtymään koulusta 
työhön. Koko unionin alueella 
on luotava erilaisia oppisopi­
mukseen liittyviä toimintamal­
leja ja varmistettava riittävä 
ammatinvalinnanohjaus. 
- Työvoiman taitojen parantami­
seen tähtäävää politiikkaa on to­
teutettava yhdessä niiden jatku­
vien pyrkimysten kanssa, joilla 
halutaan varmistaa työmarkki­
noiden riittävä joustavuus ja se, 
että työvoimakulut riittävästi 
suosivat uusien työpaikkojen luomista. Näin voidaan tarjota 
työtilaisuuksia niille, joiden tai­
dot todennäköisesti pysyvät san­
gen vähäisinä koulutuksen tyy­
pistä ja laajuudesta huolimatta. 
Tämä merkitsisi erityisesti, että 
tällaisten henkilöiden työllistä­
misen kustannukset välillisine 
kuluineen olisi asetettava tuot­
tavuuteen nähden asianmukai­
seen suhteeseen. Lisäksi olisi 
poistettava työllistämisen kei­
notekoiset esteet. 
Nämä toimet muodostavat kui­
tenkin vain perustan tulevai­
suuden joustavalle ja sopeutu-
miskykyiselle työvoimalle. 
Tekniikka muuttuu sellaista 
vauhtia, että tulevaisuuden työ­
voimalta edellytetään yhä 
enemmän kykyä muuttua ja so­
peutua uusiin taito- ja ominai­
suusvaatimuksiin sekä valmiut­
ta vaihtaa työpaikkaa useita 
kertoja työelämänsä aikana. 
Koulutusta ei siis pidä suunnata 
vain työelämänsä alkuvaihees­
sa oleville vaan kaikille hamaan 
työelämän loppuun saakka. Täl­
lainen taitojen lisäämiseen pe­
rustuva strategia on ainoa tapa, 
jolla unioni voi selviytyä sopeu­
tumisesta uuteen ympäristöön. 
Työttömyys on Euroopassa ke­
skittynyt vähäisen ammattitai­
don tai ammattitaitonsa menet­
täneiden ryhmiin. Osittain tätä 
kuvastaa Euroopan pitkäaikais­
työttömyyden näköjään taittu-
maton luonne. Työttömyyttä ja 
ennen kaikkea pitkäaikaistyöt­
tömyyttä ei voida merkittävästi 
vähentää, ellei työttömien taito­
tasoa pystytä nostamaan koul­
utuksen avulla. 
Työtehtävien erottelu naisten ja 
miesten välillä haittaa työmark­
kinoiden joustavuutta. Tyttöjä 
ja poikia olisi rohkaistava moni­
puolistamaan ammatinvalinta­ansa ja pyrittävä siten vähentä­
mään työmarkkinoitten eriyty-
neisyyttä ja samalla lisäämään 
naisten työnsaantimahdollisu­
uksia. 
Koska korkeaa ammattitai­
toa edellyttävät työpaikat ovat 
unionissa keskittyneet suhteet­
tomasti nimenomaan kasvaville 
toimialoille, taitopulasta tullee 
ajan myötä yhä kipeämpi ongel­
ma, ja työnhaku vaikeutuu enti­
sestään yhä suuremmalla osalla 
vain peruskoulutuksen hankki­
neista. Työn ohella tapahtuva 
taitojen lisääminen ja laajenta­
minen saattaisi olla kaikkein 
merkittävin ja tehokkain inves­
tointi, jolla torjua pitkäaikais­
työttömyyttä ja lisätä työllistet­
tävyyttä. 
Unionissa ei ole pulaa potentiaa­
lisista yrittäjistä, eivätkä uudet 
yritykset selviydy täällä keski­
määrin yhtään huonommin 
kuin tulokkaat kilpailijamaissa­
kaan. On kuitenkin tärkeää, 
että koulutusjärjestelmämme 
kannustavat yrittäjätaitojen ja 
yrityskulttuurin kehittämistä. 
Lisäksi olisi uudistettava so­
siaalisen suojelun järjestelmiä 
Osa-aikaisen ja kokopfiivfttyön 
muutokset 1987-66 
1987 1988 1989 1980 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
L 
15 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
ja tehtävä niistä työllisyyden 
kannalta myönteisempiä. Yksis­
tään tulotason säilyttämiseen 
tähtäävillä ohjelmilla ei edistetä 
työmarkkinoiden ulkopuolelle 
tilapäisesti joutuneiden työllis­
tettävyyttä tai turvaa. Työttö­
myyskorvauksiin ja muihin 
passiivisiin työmarkkinatoimiin 
käytetyt varat — joiden osuus 
työmarkkinakuluista on edelle­
en kaksi kolmannesta — pitäisi 
suunnata uudelleen työllistä­
mistä ja uudelleen työelämään 
sopeuttamista tukevaan käyttö­
ön. Tällainen julkisten menojen 
rakennemuutos on ajan mittaan 
tärkeää tehdä, jotta voidaan vä­
hentää riippuvuutta ja sosiaalis­
ta syrjäytymistä sekä auttaa 
ihmisiä hyödyntämään koko ky-
kyvarantonsa itsensä ja myös 
yleisen talouden hyväksi. 
Tarvitaan siis kolmihaaraista 
strategiaa: Ensinnäkin on paran­
nettava nuorten peruskoulutusta, 
jotta voidaan auttaa heitä siirty­
mään työmarkkinoille ja 
helpottaa heidän myöhempää so­
peutumistaan uusiin haasteisiin. 
Toiseksi on suhtauduttava myön­
teisesti nykyisen työvoiman koko 
työelämän aikana tapahtuvaan taitojen kohentamiseen, ja kol­
manneksi tarvitaan aktiivista 
koulutusohjelmaa työttömille ja 
erityisesti pitkäaikaistyöttömille. 
Euroopan sosiaalirahasto on tä­
män strategian tukena. 
Joustavuus ja työn 
organisointi 
Viime vuoden Työllisyys Euroopas­
sa -kertomuksessa mainittu ty­
öskentelytapojen joustavoituminen 
jatkui vuonna 1996. 
EU:ssa luodaan ja menetetään vuo­
sittain vähintään 10 miljoonaa työ­
paikkaa. Lisäksi näyttää siltä, että 
standardipituinen työviikko, stand-
ardityösopimukset tai perinteinen 
työura koko työelämän kestävine 
työpaikkoineen ovat menettämässä 
valta-asemaansa. Laman aikana 
koko työpaikkojen nettolisäys oli 
osa-aikaisia työpaikkoja, mikä 
näyttäisi olleen joustava vastaus 
vaikeisiin työmarkkinaoloihin. 
Kokopäiväisten työpaikkojen netto­
määrä kasvoi vuonna 1996 jonkin 
verran, mutta pitkäaikainen 
kehitys kohti osa-aikatyön 
lisääntymistä jatkuu edelleen (kaa­
vio 7). Kaikista työntekijöistä 17% tekee 
tällä hetkellä osa-aikatyötä. Mies­
ten osa-aikatyö on lisääntynyt 
pitkällä aikavälillä kaikissa jäsen­
valtioissa. Vuosina 1990-1996 osa-
aikatyötä tekevien miesten määrä 
nousi alle 4%:sta 572%:iin tarkastel­
taessa unionia kokonaisuutena. 
Suuntauksen heikkenemisestä ko­
konaistyöllisyyden kasvaessa ei tä­
hän mennessä ole juuri ollut merk­
kejä. 
Osa-aikatyötä tekevien naisten 
osuus kasvoi entiseen tapaan myös, 
vuonna 1996: kaikista työllisistä 
naisista 31V2% teki osa-aikatyötä. 
Työllisten naisten määrän kasvus­
ta noin 60% oli peräisin osa-aikaty­
östä. 
Unionin työvoimasta 12% työsken­
telee määräaikaisen työsopimuk­
sen pohjalta. Jäsenvaltioiden välil­
lä on kuitenkin suuria eroja 
tällaisten sopimusten käytössä 
aina voimassa olevan lainsäädän­
nön ja määräysten mukaan. Säänn­
ökset vaikuttavat työmarkkinoiden 
toimintaan samoin kuin työnantaji­
en ja työntekijöiden käyttäytymise­
en, jolloin valitaan erilaisia tapoja 
joustaa. Huomattavasti hämäräm-
pää on se, vaikuttavatko erilaiset 
8 Työvoimakulut/tunti ja lisäarvo/työtunti NTJTS 1 
alueilla 1992 
Lisäarvo/työtunti (ecua) 
40 
35 
30 
25 
20 
15 
.10 
5 
0 *• . • • 
10 15 
Kulut/tunti (ecua) 20 25 -i 40 
• 35 
30 
25 
20 
15. 
10 
5 
30 9 Ulkomaalaisväestö jäsenvaltioissa 
kansallisuuksittain 1995 
10 Osuus väestöstä (%) 
9 
16 
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
joustotavat työllisyystasoon, tuo­
tannon kasvuun tai elintasoon. 
OECD:n sääntelyindeksiin — joka 
on suhteellisen subjektiivinen mit­
tari — perustuvat vertailut osoitta­
vat näiden muuttujien välisen 
yhteyden olevan parhaimmillaan­
kin hyvin heikko. 
Poliittinen haaste 
Vuodesta 1994 noudatetussa 
Euroopan työllisyysstrategiassa on 
aivan oikein korostettu voimakka­
asti joustavuuden lisäämistä 
^työmarkkinoilla. Se joustavuus, 
jollaista Euroopan talous täysimit­
taisena toimivilla yhtenäismarkki­
noilla sekä talous- ja rahaliitossa 
tarvitsee, on huomattavasti 
monitahoisempaa kuin pelkkä työ­
markkinoiden sääntelyn purkami­
nen. 
- Uudenlaisen joustavuuden pi­
täisi olla kaksitahoinen proses­
si, jossa rakennemuutoksia 
jatketaan sekä tavara-ja palve­
lumarkkinoilla että työmarkki­
noilla. Sääntelyn purkaminen ja 
kilpailun lisääminen tavara- ja 
palvelumarkkinoilla olisi nähtä­
vä keinona parantaa kestävällä 
pohjalla tuottavuutta ja uusien 
työpaikkojen luomista. Erityi­
sesti näin on palvelualalla, jossa 
on edelleen valtavat mahdolli­
suudet uusien työpaikkojen luo­
miseen hyvinkin monella osa-
alueella. 
- Tavaramarkkinoiden joustavu­
us on yritystason joustavuutta. 
Tällainen joustavuus edellyttää 
tiiviimpää huomiota uudenlaisi­
in malleihin organisoida työtä ja 
tästä m&iiuollisesti syntyviin jo­
ustavampiin työaikamalleihin. 
Joustavan yrityksen olisi tule­
vaisuudessa oltava sääntö eikä 
poikkeus. Otettaessa käyttöön 
uusia työmalleja olisi noudatet­
tava tiettyjä periaatteita: työn organisoinnista pitäisi sopia toi-
mipistekohtaisesti ja työnan­
tajien ja työntekijöiden kesken. 
Sosiaalisen pöytäkirjan puit­
teissa tehtyä Euroopan tason 
työmarkkinaosapuolten sopi­
musta osa-aikatyöstä olisi pidet­
tävä ensi askelena etsittäessä 
strategioita, joiden noudatta­
mista voitaisiin esittää. 
- Joustavuuden ja turvan ei vält­
tämättä tarvitse sulkea toisiaan 
pois. Todennäköisesti käy niin, 
että turvattu työpaikka ei yhä 
useammalle enää merkitse eli­
nikäistä työpaikkaa. Uuden te­
kniikan ja uuden joustavuuden 
vaatimukset merkitsevät näet, 
että työnantajien, työntekijöi­
den ja valtion välille on luotava 
uudenlainen kumppanuus, joka 
takaa työntekijän työllistettä­
vyyden tämän koko työelämän 
ajan. Ennen kaikkea kyse on toi­
menpiteistä taitojen säilyttämi­
seksi ja kehittämiseksi. 
- Komissio pyrkii entistä tehok­
kaammin yksinkertaistamaan 
ja kohentamaan yritysten toi­
mintaympäristöä. Komissio on­
kin Amsterdamissa kokoontu­
neen Eurooppa-neuvoston 
toiveen mukaisesti perustanut 
aihetta käsittelevän työryhmän. 
Joustavuus ja 
työvoimakulujen erot 
Työvoimakulut ovat unionin eri 
osissa huomattavan erisuuruisia: 
tuntikohtaiset kulut vaihtelevat 
Portugalin teollisuuden 5 ecusta 
(vuonna 1992) noin 23 ecuun useim­
milla Saksan alueilla ja 27 ecuun 
Hampurissa. Erot heijastavat pal­
jolti eroja työvoiman tuottavuudes­
sa (kaavio 8). Yksikkötyövoimaku-
lut taas vaihtelevat unionissa 
varsin vähän, eikä näytä ollenkaan 
siltä, että yksikkökulut olisivat al­haisia siellä, missä myös keskimä­
äräiset työvoimakulut ovat vähäi­
siä. Tuottavuuserot kompensoivat 
työvoimakulueroja, eikä tilanne 
tässä suhteessa juuri kannusta yri­
tyksiä siirtämään tuotantoaan jä­
senvaltiosta toiseen — ainakaan 
kokonaisuutena katsottuna. 
USA:s8a työvoimakulujen alueelli­
set erot ovat huomattavasti vähem­
män korostuneita, ja tuotannon yk-
sikkökulujenkin vaihtelu maan eri 
osien välillä on verrattain vähäistä. 
Tämä ei kuitenkaan ole yllättävää, 
sillä USA:n talous on käytännössä 
ollut yhtenäinen jo pitkään, käytös­
sä on yksi valuutta, ja eri osavaltioi­
den taloudellinen yhdentyminen on 
pitemmällä kuin vielä tällä hetkellä 
Euroopassa. Työmarkkinoiden jo­
ustavuuden osalta on asianmukai­
sempaa verrata työvoimakulujen 
eroja yhtäältä EU:n eri jäsenvaltio­
issa ja toisaalta USA:n eri osissa tai 
suuralueilla. 
Neljässä viidestä suurimmasta EU-
maasta keskimääräiset työvoima­
kulut olivat vuonna 1992 kahdella 
kalleimmalla alueella noin 30% 
korkeammat kuin kahdella halvim­
malla alueella. Viidennessä maas­
sa, Saksassa, ero oli 18% jätettäes­
sä uudet osavaltiot tarkastelun 
ulkopuolelle. USA:n suuralueilla 
ero oli kussakin tapauksessa 20-
30%. Tarkasteltaessa eroja hieman 
hienostuneemman tilastollisen me­
netelmän avulla (varianssi tai 
standardipoikkeama) ja painotetta­
essa alueita työntekijämäärän 
suhteen havaitaan, että tarkastel­
luista yhdeksästä yhdysvaltalaisa-
lueesta kahta lukuun ottamatta 
kaikilla keskimääräiset työvoima­
kulut vaihtelivat vähemmän kuin 
Euroopan maissa. 
Yksikkökohtaiset työvoimakulut 
näyttävät lisäksi vaihtelevan 
USA:n eri osavaltioiden välillä 
vähemmän kuin Euroopan mai-
-17-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
den eri alueiden välillä — erityi­
sesti mainittakoon Espanja ja 
Yhdistynyt kuningaskunta. Tämä 
viittaa siihen, että USA:ssa talo­
us on joustavampi kuin eräissä 
osissa Eurooppaa tai että tuottaji-
en ja työntekijöiden 
liikkuvuudelle on USA:ssa 
vähemmän esteitä markkinavoi­
mien pyrkiessä poistamaan 
mahdollisesti syntyvät työvoima-
kuluerot (esimerkiksi 
rohkaisemalla taloudellisen toi­
meliaisuuden vaihtelua eri 
osavaltioiden välillä). Yksityis­
kohtainen analyysi kehityksestä 
on kertomuksen varsinaisessa 
osassa. 
Poliittinen haaste 
Amsterdamissa kokoontunut 
Eurooppa-neuvosto korosti, että 
vero- ja sosiaaliturvajärjestelmiä 
on muokattava työllisyyden 
kannalta suotuisampaan suuntaan 
ja luotava sellainen verotusympä­
ristö, joka edistää yrittäjyyttä ja 
uusien työpaikkojen luomista. 
Erityisesti on tarkasteltava jäsen­
valtioiden verojärjestelmien nyky­
istä rakennetta ja verokiilan 
(työnantajille koituvien työvoima­
kulujen ja työntekijöiden nettopal­
kan ero) laajuutta siten, että oteta­
an huomioon niiden vaikutukset 
työllisyyden kasvuun — nimeno­
maan ammattitaidoltaan vähäisen, 
matalapalkkaisen työvoiman osal­
ta. 
- Jäsenvaltioiden on voitava jous­
tavasti valita, millä menetel­
mällä ne keventävät työvoiman 
verottamista ja miten ne veron­
kevennykset rahoittavat. On 
kuitenkin mitä hyödyllisintä 
vaihtaa tietoja ja kokemuksia 
näistä kysymyksistä. Hyötyjä 
saadaan myös verotukseen liit­
tyvien toimenpiteiden koordi­
noinnista osana koko yhteisön laajuista pyrkimystä työttömyy­
den vähentämiseen. 
Siirtolaisuus ja 
liikkuvuus 
Työvoiman liikkuminen on yksi kei­
no, jolla työmarkkinat sopeutuvat 
maiden ja alueiden välisiin pitkäai­
kaisiin talous-ja työtilanne-eroihin 
—joita taas rakennepolitiikka pyr­
kii tasoittamaan. Pitkäaikaisiin 
eroihin mukautumiseen pitäisi kui­
tenkin ajan myötä olla yhä vähem­
män tarvetta, kun taloudellinen ke­
hitys saadaan tasapainoisemmaksi 
ja maat ja alueet taloudellisesti ja 
sosiaalisesti yhtenäisemmiksi. 
Noin 5% EU:n jäsenvaltioissa ole­
skelevista työikäisistä on muita 
kuin maan omia kansalaisia (kaa­
vio 9). Heistä noin kolmannes on 
peräisin jostain muusta EU-maas-
ta. 
Useimpiin unionin jäsenvaltioista 
on 1980-luvun lopulta lähtien mu­
uttanut enemmän siirtolaisia kuin 
maasta on lähtenyt, mikä on lisän­
nyt maiden työikäisen väestön mä­
ärää. Todelliset määrät ovat kui­
tenkin vähäisiä. Vain Saksassa, 
Kreikassa ja Itävallassa maahan­
muuttajien nettomäärä on tarkas­
teluaikana reilusti ylittänyt 
0,3 osuus väestöstä (%), ja määrä 
on sittemmin vähentynyt. Maahan-
muuttohuippu koettiin vuosikym­
menen vaihteen paikkeilla, jolloin 
nettomäärä oli Saksassa ja Itäval­
lassa 1 osuus väestöstä (%) ja Krei­
kassa hiukan yli %%. Tilanne johtui 
lähinnä Keski- ja Itä-Euroopan 
maista lähtöisin olevasta muuttoli­
ikkeestä ja näyttää nyt olevan ohi. 
Jäsenvaltioiden maahanmuuttajis­
ta noin 30%; on paluumuuttajia ja 
17% muiden jäsenvaltioiden kansa­
laisia. Unionin ulkopuolelta tulevi­
en siirtolaisten määrä vastasi vu­onna 1995 alle V2% unionin työikäi­
sestä väestöstä. Tämä on vain hiu­
kan vähemmän kuin muuttoliike 
USA:han. Lisäksi EU:sta pois mu­
uttaneiden määrä vastasi noin pu­
olta unioniin muuttavien määrästä 
(USA: ssa maastamuuttajien määrä 
taas on hyvin pieni). Maahanmuut­
tajien määrä on arviolta kaksinker­
tainen väestön luonnolliseen ka­
svuun nähden, joten he lisäävät 
unionin työikäisen väestön ja po­
tentiaalisen työvoiman määrää 
merkittävästi. Maahanmuutto on 
erityisen voimakasta Saksan kal­
taisissa jäsenvaltioissa, joissa väes­
tö vähenee luonnollista tietä. 
Työvoiman liikkuvuus on USA:ssa 
huomattavampaa kuin Euroopas­
sa, joskaan ero ei ole merkittävän 
suuri. Kun pitkien matkojen pää­
hän eli maan jostakin osasta toise­
en muuttaminen on USA:ssa ylei­
sempää kuin Euroopan eri osien 
välinen muuttoliike, USA:n suura­
lueiden (esim. keskilänsi tai koilli­
set osat) välinen tai niiden sisällä 
tapahtuva alueelta taikka osaval­
tiosta toiseen muuttaminen on vain 
hieman yleisempää kuin alueelta 
toiselle siirtyminen EU:n jäsenval­
tioissa. Vuosina 1993-1994 pysy­
vän väestön muuttoliike USA:n 
osavaltioiden tai suuralueiden vä­
lillä oli keskimäärin vain 2V2%, kun 
taas Euroopassa kutakuinkin sa­
mana ajanjaksona hieman alle 
1V2% muutti NUTS 1 -alueelta tai 
jäsenvaltiosta toiseen. 
Alueiden välinen maassamuutto ei 
jäsenvaltioissa juurikaan poikkea 
muuttoliikkeestä USA.n osavaltioi­
den välillä. Vuosina 1993-1994 ke-
skimäärin hieman alle l'/2% 
(14 henkeä 1000:sta) Yhdysvaltain 
yhdeksän suuralueen väestöstä 
muutti alueen sisällä osavaltiosta 
toiseen. 
Huomattava määrä ihmisiä mat­
kustaa EU:ssa kodin ja työpaikan 
-18-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
välillä varsin pitkiä matkoja, jo­
skus jopa yli kansallisten rajojen. 
Tällainen työmatkaliikenne laajen­
taa tavallisesti paikallisina työ­
markkinoina pidettävää aluetta, ja 
se on selvästi yleisempää kuin asu­
inpaikan vaihtaminen uuden työ­
paikan johdosta. 
Vuonna 1995 hiukan alle 372% 
työntekijöistä työskenteli toisella 
NUTS 1 -alueella kuin asui. 
Belgiassa luku oli huomattavasti 
unionin keskiarvoa suurempi eli 
13% ja Itävallassa yli 10%. 
Kyse oli suurimmalta osaltaan 
Brysselissä ja Wienissä työssä 
käyvistä. 
Vuonna 1995 unionin työntekijöis­
tä noin 72%:lla (600 000 hengellä) oli 
asuinpaikka eri maassa kuin 
työpaikka. Puolet heistä työskente­
li toisessa jäsenvaltiossa ja puolet 
unionin ulkopuolella (lähinnä 
Sveitsissä). Rajan ylittäminen 
työmatkalla ei kaikilla välttämättä 
ole päivittäistä, vaan työntekijä 
saattaa työskennellä toisessa ma­
assa pitkähköjä jaksoja vaihtamat­
ta asuinpaikkaansa. Lähes var­
masti suurin osa kuitenkin kulkee 
toisessa maassa töissä säännölli­
sesti. 
Poliittinen haaste 
Euroopan eri maiden väliselle siir­
tolaisuudelle on erilaisia esteitä: 
kulttuuri- ja kielivaikeudet, jäykät 
säännökset, kolmansista maista tu­
leviin siirtolaisiin sovellettavien ra­
joitusten vaikutukset muihin siir-
tolaisryhmiin sekä rasistiset 
asenteet. Esteitä on vaikea ylittää 
taloudellista ja työmarkkinoihin 
liittyvien siirtolaisuuden kannusti­
mien avulla. 
- Yhtenäisemmät eurooppalaiset 
työmarkkinat eivät kuitenkaan 
edellytä siirtolaisuuden tai ma­
antieteellisen liikkuvuuden mit­tavaa lisääntymistä. EMUn 
kehittyessä palkka-ja hintaver­
tailujen pitäisi tulla selvemmik­
si, mutta työpaikkaan ja palkka­
an liittyvään valintaan 
vaikuttaa mahdollisesti myös 
muita, voimakkaampia tekijöi­
tä. On pyrittävä luomaan tilan­
ne, jossa potentiaalisilla siirto­
laisilla on todellinen 
mahdollisuus valita paikallaan 
pysymisen mahdollisuuden ja 
muuttamisen tuoman turvan 
välillä. Tällöin on asuinpaikalle 
luotava riittävästi uusia työ­
paikkoja ja poistettava keinote­
koiset esteet muualla työskente­
lyn tieltä. 
- Edistämällä työmahdollisuuk­
sia potentiaalisen muuttoliikke­
en alueilla—muuton suunnasta 
riippumatta — vähennetään es­
teitä ja parannetaan yhdenty­
mistä. Tällaisella politiikalla 
puututaan erityisesti paikallis­
ten työmarkkinoiden syrjintä-
ongelmaan, jonka syynä on pel­
ko, että muualta tulevat vievät 
työpaikat. 
- Lisäksi politiikalla olisi pyrittä­
vä helpottamaan vapaata liik­
kuvuutta poistamalla työvoi­
man liikkuvuuden jäljellä olevat 
esteet (joista monikaan ei tosia­
siassa liity työmarkkinoihin 
vaan esimerkiksi eläkkeisiin ja 
asuntoihin), parantamalla tie­
dotusta työmahdollisuuksista 
sekä laajentamalla EUBESin 
kaltaisia, liikkumaan halukkai­
ta palvelevia mekanismeja. Ra­
jan ylittävää työmatkaliiken­
nettä haittaavia tekijöitä on 
viime vuosina toki vähennetty 
huomattavasti, mutta merkittä­
viä esteitä toisessa jäsenvaltios­
sa työskentelevien toiminnalle 
on edelleen. 
Liikkuvuuden helpottaminen aut­
taa taistelemaan taitopulaa vasta­an ja tasoittamaan tuottavuuseroja 
sekä edistää siten kasvua ja työlli­
syyttä. 
Toimialojen välinen 
ja ammatillinen 
liikkuvuus 
Toimialojen välinen liikkuvuus on 
koko unionissa suhteellisen suurta. 
Vuonna 1995 toimialaa vaihtoi mie­
histä noin 16% ja naisista noin 19%. 
Näitten lukujen takana on kuiten­
kin huomattavia toimiala-ja jäsen-
valtiokohtaisia eroja. 
Uusia työntekijöitä näyttää tule­
van eniten muita laajemmin kasva­
ville toimialoille, joskaan yhteys 
työpaikkojen kasvuun ei ole syste­
maattinen. Erityisen voimakasta 
toimialakohtainen liikkuvuus on 
hotelli-ja ravintola-alan kaltaisilla 
toimialoilla (arviolta 25% työnteki­
jöistä ei ollut edellisenä vuonna ty­
öskennellyt alalla), joissa suuri osa 
tulokkaista on usein juuri päättä­
nyt koulunsa. Vähäisempää liikku­
vuus on taas sellaisilla aloilla kuin 
pankki- ja vakuutustoiminta, kou­
lutus ja terveydenhuolto, joissa työ­
voiman korkeat koulutus- ja taito­
vaatimukset rajoittavat sopivien 
hakijoiden määrää ja tekevät työ­
nantajat haluttomiksi päästämään 
kerran palkkaamansa ja koulutta­
mansa henkilöstö siirtymään mu­
ualle. Suuri työvoiman vaihtuvuus 
ei siis välttämättä merkitse hyvää 
kilpailukykyä. 
Poliittinen haaste 
Vaihtuvuuden laajuus ei näytä sys­
temaattisesti liittyvän työmarkki­
noiden sääntelyasteeseen eli tar­
kemmin sanoen irtisanomissuojan 
tiukkuuteen tai väljyyteen — tä­
män katsotaan yleisesti vaikutta­
van työnantajan halukkuuteen 
ottaa uusia työntekijöitä. Esimer-
19-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
kiksi Espanjan työsuhde turvajär­
jestelmä on (OECD:n arvion muka­
an) yksi vahvimmista, mutta työ­
voiman vaihtuvuusaste on maassa 
kaikkein korkeimpia. Suomessakin 
vaihtuvuus on suurta ja työnteki­
jän suoja keskimääräistä parempi, 
kun taas EU-maista vähäisimmän 
vaihtuvuuden Belgiassa irtisano-
misrajoitusten katsotaan olevan 
keskimääräistä vähäisempiä. 
- Tiukat irtisanomisrajoitukset 
eivät niinkään jarruta työnan­
tajien työhönottohalukkuutta: 
pikemminkin ne saattavat mu­
uttaa työhönottotapoja tekemäl­
lä erityisesti määräaikaisten 
työsopimusten käytöstä houkut­
televan. Tämän luulisi päinvas­
toin lisäävän työvoiman vaihtu­
vuutta eikä vähentävän sitä, ja 
näin näyttää todellisuudessa 
myös käyvän. 
- Irtisanomisrajoitukset näyttä­
vät lisäävän tilapäisin työsopi­
muksin työskentelevien määrää 
ja vastaavasti työvoiman 
vaihtuvuutta. Seurauksena sa­
attaa olla työmarkkinoiden 
muuttuminen kaksijakoisiksi, 
jolloin asemansa vakiinnutta­
neiden työntekijöiden työsuhde­
turva on hyvä, kun muilla täl­
laista turvaa on vain vähän jos 
lainkaan. Tämä ei välttämättä 
ole kaikkein suotavin tai tehok­
kain tapa lisätä työmarkkinoi­
den joustavuutta. 
- Kaikkia työmarkkinoiden asia­
an liittyviä järjestelmiä — työ­
suhdeturvaa, työaikaa, sosiaali­
turvaa sekä työterveyttä ja 
työturvallisuutta — on tarkas­
teltava radikaalisti uudelleen. 
Ne on muokattava sellaisen työ­
maailman mukaisiksi, jossa työ 
organisoidaan eri tavoin kuin 
ennen ja jossa työntekijän turva­
an liittyvät seikat on määriteltä­
vä uudelleen siten, että turva perustuu työllistettävyyteen 
työmarkkinoiden eri osa-alueil­
la eikä niinkään johonkin nime­
nomaiseen työpaikkaan liitty­
vään työsuhdeturvaan. 
- Huomio on siirrettävä pelkästä 
sääntelyn ja sääntelyn purkami­
sen puimisesta kohti uutta jous­
tavuuden ja työllistettävyyteen 
perustuvan turvan tasapainoa, 
josta sekä työntekijät että työ­
nantajat saavat konkreettista 
hyötyä. Työntekijät pystyvät 
paremmin yhdistämään työ- ja 
perhe-elämänsä, ja työnantajille 
avautuu mahdollisuus sopeutua 
nopeammin markkinoiden li­
sääntyviin haasteisiin. 
Vammaisten 
integrointi 
työmarkkinoille 
Mikäli kehitys jatkuu entiseen su­
untaan, EU:n väestön ikääntyessä 
yhä suurempi osuus työikäisestä 
väestöstä on vammaisia. Tämä ai­
heuttaa monisyisiä poliittisia pul­
mia, ja kyse on arkaluontoisesta 
asiasta, joka on jakanut mielipiteet 
kahtia ja jota tämänvuotisessa Ty­
öllisyys Euroopassa -kertomukses­
sa käsitellään omassa osiossaan. 
Arviolta 17% unionin työikäisestä 
väestöstä kärsii jonkinlaisesta 
vammasta. Heistä lähes puolet on 
iältään 50-64-vuotiaita. Vammais­
ten keskimääräinen työllisyysaste 
on unionissa 44% eli lähes 17 pro­
senttiyksikköä pienempi kuin ylei­
nen, joskin luku vaihtelee jäsenval­
tioittain merkittävästi. Luku on 
tavallisesti korkeampi maissa, jois­
sa myös yleinen työllisyysaste on 
korkea. Merkittävä osa työllisistä 
vammaisista on lisäksi ihmisiä, jot­
ka ovat vammautuneet työssä olles­
saan ja jotka ovat sitten jatkaneet 
saman työnantajan palveluksessa, mahdollisesti tosin eri tehtävissä. 
Työperäiset sairaudet ja työtapa­
turmat koskevatkin vuosittain lä­
hes 10:tä miljoonaa ihmistä. 
Yleisen käsityksen vastaisesti vam­
maisten työttömyysaste ei useim­
missa maissa ole juurikaan muun 
työvoiman lukuja korkeampi. Se on 
koko unionissa keskimäärin alle 
2 prosenttiyksikköä koko työvoi­
man lukua korkeampi. 
Työelämän ulkopuolella olevien 
osuus on kuitenkin huomattavasti 
suurempi kuin muissa ryhmissä. 
Tilanne on tämä erityisesti maissa, 
joissa perheen antama tuki on edel­
leen voimakasta, kuten Kreikassa, 
Espanjassa, Irlannissa ja Italiassa. 
Portugalin ohella nämä ovat myös 
maita, joissa vammaisten koulutus­
taso on muuhun väestöön verrattu­
na alhaisempi ja joissa heistä 
suhteettoman suuri osa työskente­
lee maatalouden piirissä tai yleen­
sä avustavissa tai yksinkertaisissa 
tehtävissä. Maissa, joissa vammai­
silla on samanlainen koulutustaso 
kuin muullakin väestöllä, työsken-
telyaloissa ja ammateissa ei mer­
kittäviä eroja ole. 
Poliittinen haaste 
Monissa jäsenvaltioissa on taka­
vuosina sosiotaloudellisin perus­
tein vahvasti suosittu työkyvyttö-
myysavustusten myöntämistä 
niille, joilla on vaikeuksia löytää 
työtä. Seurauksena on, että nämä 
avustukset ovat nyt eläkkeitten ja 
sairauspäivärahojen jälkeen kol­
manneksi suurin menoerä unionin 
sosiaaliturvabudjetissa. Vuonna 
1993 osuus oli 10V2% kokonaisbud­
jetista eli suurempi kuin työttö­
myysetuuksiin käytetyt määrära­
hat (7% vuonna 1993). 
Tärkein vammaisten työnsaannin 
este ovat ennakkoluulot. Vammai­
set ovat sen vuoksi laajasti kamp­
anjoineet syrjinnän kieltävän lain-
-20-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
säädännön puolesta. Sillä turvat­
taisiin heidän kansalaisoikeutensa 
ja se, että heidän tarpeensa otettai­
siin "kohtuullisella tavalla" huo­
mioon, jolloin he pystyisivät toteut­
tamaan oikeuttaan työskennellä. 
Taloudellisessa mielessä kyse on 
inhimilliseen pääomaan tehtävästä 
investoinnista, joka tuo mukanaan 
paitsi sosiaalisia etuja todennäköi­
sesti myös tuloja valtion kassaan. 
Työllisyyden lisääminen luo näet li­
sää verotuloja ja vähentää työelä­
män ulkopuolella olevien tulotues­
ta koituvia kuluja. 
- Syrjinnän kieltävää lainsäädän­
töä olisi täydennettävä toimilla, 
joilla tähdätään vammaisten ty­
öllistettävyyden parantamise­
en, kuten esimerkiksi Ruotsissa 
on tehty. Näin vahvistettaisiin 
unionin työvoiman kilpailuky­
kyä ja parannettaisiin heikossa 
asemassa olevien työmahdolli­
suuksia. 
- Kiintiöihin ja maksuihin perus­
tuvat järjestelmät olisi suunnat­
tava kokonaan uudelleen: niiden 
on sovittava uuteen työympäris­
töön, jossa työntekijöitä kannus­
tetaan oppimaan ja muuttama­
an työprosessejaan oppimisen 
myötä, jolloin heistä tulee osa 
yrityksen pääomaa. Tällaisessa 
sopeutuvassa ja työllisyysmyön-
teisessä ympäristössä vammais­
ten on helpompi pysyä mukana 
ja kehittää omia taitojaan. 
Vammaisten työmahdollisuuk­
sia ei kuitenkaan voi erottaa 
yleisistä työmarkkinaosista. 
Vammaiset kuuluvat tavallises­
ti siihen ryhmään, joka ensim­
mäisen ." nettää työnsä ja 
joka viimeisenä palkataan. Kiin­
tiöiden käyttö on siten itsepetos­
ta, jos työllisyyspohja hupenee. Ympäristöjä 
työllisyys 
Ympäristöstä on tullut työllisyyden 
kannalta merkittävä tekijä. Ympä­
ristöön liittyviä työpaikkoja on 
hyvinkin monella toimialalla, 
suurin osa niistä keskeisimmillä eli 
jäteveden- ja jätteenkäsittelyssä, 
ilmansaastevalvonnassa, maape-
ränpuhdistuksessa ja meluntorjun­
nassa. Näillä aloilla on lähes 
1,5 miljoonaa työpaikkaa, mikä 
vastaa l%:a Euroopan unionin 
kokonaistyöllisyydestä. 
Työpaikkoja on myös ympäristöön 
liittyvien tavaroiden ja palvelujen 
tuotannossa. Tässä yhteydessä ym­
päristö ei ole ainoa päämäärä, joten 
näitä työpaikkoja on hankalampi 
yksilöidä. Toimialoja ovat esimer­
kiksi kierrätys, uusiutuvien ener­
giamuotojen käyttö, luonnon- ja 
maisemansuojelu sekä kaupunkia-
lueitten kunnostaminen. Alustavi­
en arvioiden mukaan myös näillä 
toimintalohkoilla voisi olla EU:ssa 
1,5 miljoonaa työpaikkaa, jolloin 
laajasti määritellyn ympäristösek­
torin työpaikat vastaisivat noin 
2%:a unionin kokonaistyöllisyydes­
tä. Ympäristösektori on esimerkki 
alasta, jonka työllisyysennusteet 
ovat positiivisia. 
Ympäristöpolitiikalla voi tietysti 
olla myös työllisyyden kannalta 
kielteisiä vaikutuksia esimerkiksi 
otettaessa käyttöön päästörajoituk­
sia tai toimenpiteitä ekologisten 
haittojen vähentämiseksi. Huoli­
matta niistä ongelmista, joita 
tällaiset toimet saattavat tietyillä 
toimialoilla tai alueilla — etenkin 
lyhytaikaisesti — aiheuttaa, 
pitävää näyttöä ei ole esitetty siitä, 
että ympäristöpolitiikan vaikutuk­
set yleensä työllisyyteen tai 
kilpailukykyyn olisivat kielteisiä. 
Ajan myötä politiikka todennäköi­
sesti vahvistaa molempia. Viimeai­kaisten analyysien mukaan 
ympäristöllisten päämäärien ta­
voittelulla näyttäisi kaiken 
kaikkiaan olevan positiivisia, jo­
skin rajallisia työllisyysvaikutuk­
sia. 
Kestävän kasvun kannalta pitkällä 
aikavälillä huomattavasti tär­
keämpi seikka kuin "vihreä teolli­
suus" ovat vallalla olevat 
ongelmalliset kulutus- ja 
investointimallit. Lähivuosina tar­
vitaan todennäköisesti mittavia in­
vestointeja, joilla nykyistä osake­
pääomaa uudistetaan siirtymällä 
entistä ympäristöystävällisempiin 
tekniikoihin ja tuotantomenetelmi­
in erityisesti tuotanto-ja energiate­
ollisuudessa, maataloudessa ja kul­
jetusalalla. 
Jatkotoimenpiteet 
Vuoden 1997 Työllisyys Euroopas­
sa -kertomuksessa käsitellään eräi­
tä keskeisiä tekijöitä, jotka seuraa­
vina 20 vuotena todennäköisesti 
tekevät Euroopan työmarkkinoi­
den pitkän aikavälin toimintaym­
päristöstä huomattavasti erilaisen 
kuin se on 1900-luvun viimeisinä 
25 vuotena ollut. 
Euroopan työllisyysstrategia pe­
rustuu Amsterdamin sopimukses­
sa lausuttuun käsitykseen työlli­
syydestä yhteisen edun mukaisena 
asiana, ja sillä tulee olemaan tär­
keä osuus pyrittäessä turvaamaan 
työpaikkojen nettomäärän riittä­
vän suuri kasvu. Tämä on näet 
EMUn onnistumisen kannalta 
olennaista. Essenin huippukokouk­
sessa aikanaan alkuun pannussa 
strategiassa yhdistyvät makro­
taloudellinen vakaus ja rakenne­
muutokset, ja tavoitteena on 
työmarkkinoiden toiminnan ny­
kyaikaistaminen. 
-21-
Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa 
Tulevana vuosikymmenenä koros­
tetaan yhä enemmän erityisen tie­
toon perustuvan infrastruktuurin 
kehittämistä. Sillä varmistettaisiin 
kestävä kasvu voimakkaan kilpai­
lun sävyttämässä maailmantalou­
dessa sekä vahvistettaisiin työvoi­
maresursseja siten, että kaikki 
työntekijät voivat paitsi säilyttää 
taitonsa ja työllistettävyytensä 
myös lisätä niitä. Joustavuuden pe­
rustana on oltava työntekijöiden lu­
ottamus omaan sopeutumiskyky­
ynsä ja työllistettävyyteensä sekä 
työvoiman ja työnantajien tehokas 
yhteistyö. 
Unionin tasolla on tehty joukko po­
liittisia päätöksiä, annettu uusia si­
toumuksia ja sovittu uudesta insti­
tutionaalisesta järjestyksestä 
pyrkimyksenä keskittää unionin ja 
jäsenvaltioiden politiikkaa. 
- Perustamissopimusta tarkistet­
taessa siihen sisällytetty työlli­
syyttä koskeva osasto tarjoaa 
unionille välineet sellaisen yhte-
ensovitetun strategian luomi­
seksi, joka vastaa 2000-luvun 
tarpeisiin ja ottaa samalla huo­
mioon eri jäsenvaltioiden erilai­
sen tilanteen. 
- Perustettu työllisyyttä käsitte­
levä komitea tarjoaa foorumin, 
jossa voidaan edistää jäsenval­
tioiden työllisyys ja työmarkki­
napolitiikan koordinointia. 
Komitea seuraa jäsenvaltioiden 
ja yhteisön työllisyyspolitiikkaa 
sekä antaa neuvostolle ja komis­
siolle asiaan liittyviä neuvoja. 
- Komissio laatii työllisyyspolitii­
kalle suuntaviivat ja esittää 
ne laajamittaisten ennakkokuu­
lemisten jälkeen Eurooppa-
neuvoston käsiteltäväksi ja 
hyväksyttäväksi. Suuntaviivat 
noudattavat talouspolitiikan 
yleislinjoja. - Suuntaviivojen puitteissa seu­
rataan j a valvotaan j äsenvaltioi-
den harjoittamaa työllisyyspoli­
tiikkaa. 
- Työllisyys otetaan huomioon 
kaikessa yhteisön politiikassa ja 
toiminnassa, ja siihen liittyvästi 
tarkastetaan yhteisön koko käy­
tössä olevaa politiikkaa sen var­
mistamiseksi, että se on suun­
nattu työllistävästi. 
Työllisyyspolitiikan on vastattava 
globaaleihin haasteisiin. Viime kä­
dessä kaikki riippuu siitä, kuinka 
pystytään tarjoamaan asiallinen ja 
palkkatasoltaan asiallinen työpaik­
ka kaikille työtä haluaville kansa­
laisille. Euroopan on vastattava 
tuohon haasteeseen. 
-22-
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 479 lopullinen 
x\ö JLr\ J\J. JVJ r\ A 
FI 04 17 05 
Luettelonumero : CB-CO-97-509-FI-C 
ISBN 92-78-25599-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
<&