[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 17.10.2007 KOM(2007) 605 lopullinen 2007/0224 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS aavan meren haavoittuvien meriekosysteemien suojelusta pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten haittavaikutuksilta (komission esittämä) {SEK(2007) 1315}{SEK(2007) 1317} PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA - Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Tällä neuvoston asetusehdotuksella pannaan täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen antamat suositukset (8. joulukuuta 2006 annettu päätöslauselma 61/105) toimenpiteiksi, joilla luovutaan aavan meren haavoittuvia meriekosysteemejä uhkaavista tuhoavista kalastuskäytänteistä. Ehdotusta sovelletaan sellaisilla aavan meren alueilla toimiviin EU:n aluksiin, jotka eivät kuulu jonkin alueellisen kalastuksenhoitojärjestön sääntelyn piiriin ja edellyttävät sen vuoksi lippuvaltion yksipuolista sääntelyä. - Yleinen tausta Kalastuskäytänteet, joilla voi olla tuhoisia vaikutuksia elinympäristön fyysiseen koskemattomuuteen, uhkaavat eräitä meriekosysteemejä, kuten merenalaisia vuoria, syvänmeren koralleja ja hydrotermisiä halkeamia. Tällaisia ekosysteemejä sisältävillä alueilla käytettävien pohjapyydysten on todettu tuhoavan syvänmeren koralleja ja sienieläimiä sekä koko sen monimutkaisen ekosysteemin, jonka ne muodostavat. Näitä elinympäristöjä ei ole vielä täysin tutkittu ja kuvailtu, mutta käytettävissä on runsaasti tieteellistä näyttöä niiden arvokkuudesta biologisen monimuotoisuuden kannalta. YK:n yleiskokouksessa on vuodesta 2004 alkaen keskusteltu aavalla merellä harjoitettavien tuhoavien kalastuskäytänteiden aiheuttamista ongelmista. Asiasta on näin ollen tullut arkaluonteinen aihe kansainvälisessä kalastuksen hallinnassa. Se aiheuttaa erityistä huolta sellaisilla aavan meren alueilla, joille ei ole perustettu alueellista kalastuksenhoitojärjestöä sääntelemään kalastusta ja sen ympäristövaikutuksia. EU on osallistunut tähän keskusteluun hyvin aktiivisesti, ja sillä oli ratkaiseva rooli valmisteltaessa suosituspakettia, josta yleiskokous pääsi viimein yksimielisyyteen. YK:ssa käytyä keskustelua leimasi eräiden YK:n jäsenmaiden tekemä ehdotus pohjatroolauksen yleisestä moratoriosta aavalla merellä; toiset maat olivat sitä vastoin aluksi haluttomia toteuttamaan mitään maailmanlaajuisella tasolla määriteltyjä yhteisiä toimia. EU kannatti menestyksellisesti vaihtoehtoista ehdotusta, joka perustui pohjakalastustoiminnan tiukkaan sääntelyyn. Tämän sääntelyn olisi painettava leimansa alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen toteuttamiin säilyttämis- ja hoitotoimenpiteisiin, ja siinä olisi lisäksi määriteltävä se kuri, jota lippuvaltioiden on sovellettava aluksiinsa näiden toimiessa alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntelyalaan kuulumattomilla aavan meren alueilla. Tämä lähestymistapa perustuu vaatimukseen ympäristövaikutusten arvioinnista, joka on edellytys kalastustoimien sallimiselle ja jota täydennetään suojatoimenpidesäännöillä, lisätoimilla haavoittuvien meriekosysteemien määrittelemiseksi ja kuvailemiseksi tieteellisten tutkimusten ja selvitysten avulla sekä määräämällä jatkuvasti aluekohtaisia toimenpiteitä ja kalastuskieltoja kyseisten ekosysteemien suojelemiseksi. EU:lla on huomattava määrä pohjatroolareita alueilla, joille ei ole perustettu alueellista kalastuksenhoitojärjestöä sääntelemään pohjakalastusta, ja erityisesti Lounais-Atlantilla. EU:n on vastattava YK:n yleiskokouksen kehotuksiin antamalla säännöksiä, joilla estetään riskit siitä, että pohjakalastus tuhoaisi näillä alueilla sijaitsevia haavoittuvia meriekosysteemejä. Päätöslauselmassa 61/105 valtioita kehotetaan toteuttamaan joulukuuhun 2008 mennessä tässä ehdotuksessa säädettyjen kaltaisia toimenpiteitä, ja yleiskokous tarkastelee vuonna 2009, miten sen kehotuksia on noudatettu, ja antaa tarvittaessa lisäsuosituksia. - Voimassa olevat aiemmat säännökset Yhteisö on toteuttanut toimenpiteitä syvänmeren ekosysteemien suojelemiseksi EU:n vesillä, esittänyt samaa aihetta koskevia ehdotuksia asiaankuuluvissa alueellisissa kalastuksenhoitojärjestöissä, joita ovat NEAFC ja NAFO Pohjois-Atlantin osalta, SEAFO Kaakkois-Atlantin osalta, CCAMLR Etelämantereen osalta ja GFCM Välimeren osalta, ja saattanut näin toteutetut toimenpiteet osaksi yhteisön lainsäädäntöä. Tämä ehdotus täydentää EU:n toiminnan kattavuutta, sillä siinä käsitellään myös toimia, joita toteutetaan EU:n vesien ulkopuolella ja alueilla, jotka eivät kuulu alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen vastuualaan. - Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Tässä ehdotuksessa yhdistetään unionin ympäristöpolitiikka ja yhteinen kalastuspolitiikka, sillä siinä vahvistetaan säännöt, joiden avulla tietyistä kalastuskäytänteistä meriympäristölle aiheutuvat haittavaikutukset voidaan estää ja poistaa. 2. KUULEMISET JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI - Intressitahojen kuuleminen Kuulemismenettely, tärkeimmät kohderyhmät ja yleiskuvaus vastaajista Sidosryhmien ja kansalaisyhteiskunnan edustajien näkemykset on vastaanotettu kaksi vuotta kestäneessä prosessissa, jonka aikana asiasta on käyty YK:n puitteissa keskustelua. Erityisesti on mainittava, että komissio julkaisi YK:n pääsihteerille huhtikuussa 2006 toimittamansa kertomuksen ja valmisteluasiakirjan kannasta, jonka EU aikoi esittää yleiskokouksen keskusteluissa syyskuussa 2006. Sidosryhmät toimittivat komissiolle näkemyksensä näistä molemmista asiakirjoista, jotka myös jäsenvaltiot hyväksyivät ennen niiden YK:lle toimittamista ja julkaisemista. Tiivistelmä vastauksista ja siitä, miten ne on otettu huomioon Komissiolle esitettiin lähinnä kahdenlaisia vastaväitteitä: toisaalta valtioista riippumattomat ympäristöjärjestöt pyysivät EU:ta tukemaan pohjatroolauksen yleistä moratoriota aavalla merellä, sillä tämä oli niiden näkemyksen mukaan ainoa keino varmistaa tehokkaasti haavoittuvien syvänmeren ekosysteemien säilyttäminen. Toisaalta kalastusala ilmoitti vastustavansa yleistä kieltomenettelyä. Komissio ehdotti neuvottelukantaa, jolla pyrittiin tasapainoiseen ratkaisuun ja myös kansainvälisen yhteisymmärryksen saavuttamiseen. Komissio oli valtioista riippumattomien ympäristöjärjestöjen kanssa samaa mieltä uhkan vakavuudesta ja määrätietoisen toiminnan tarpeesta mutta jakoi myös kalastusalan näkemyksen siitä, että tiukka sääntely voi olla aavalla merellä kalastuskieltoa tehokkaampi keino, varsinkin jos tällaisesta kiellosta ei päästäisi YK:n puitteissa yhteisymmärrykseen. Tällaisessa tapauksessa aavalla merellä noudatettavista tasavertaisista toimintaedellytyksistä ei olisi mitään takeita, kun toiset lippuvaltiot noudattaisivat moratoriota ja toiset eivät. Sitä vastoin YK:n yleiskokouksessa yksimielisesti sovitussa paketissa annetaan kaikille valtioille ja alueellisille kalastuksenhoitojärjestöille selkeitä ohjeita pohjakalastustoiminnan sääntelemisestä ottamalla käyttöön ennalta varautuvaan lähestymistapaan perustuva mahdollisten ympäristövaikutusten arviointi ja päättämällä tämän arvioinnin tulosten perusteella, voidaanko kyseinen kalastustoiminta sallia vaiko ei. Nämä suositukset tarjoavat pohjan päättäväiselle toiminnalle paitsi aavalla merellä myös alueellisissa kalastuksenhoitojärjestöissä ja jopa kansalliseen lainkäyttövaltaan kuuluvilla alueilla, minkä vuoksi niistä pitäisi saada aiempaa laajempia ympäristöhyötyjä kaikilla alueilla. - Asiantuntijatiedon käyttö Lähteenä olleet tieteenalat ja asiantuntemuksen alat Syvänmeren ekologia, kalastustiedot. Käytetty menettely Turvautuminen julkaistuun tiedekirjallisuuteen, joka käsittelee syvänmeren ekosysteemeitä – erityisesti kylmän veden koralleja – sekä kalastuksen ja ihmisen muun toiminnan vaikutuksia niihin. Kansainvälisen merentutkimusneuvoston aihetta koskeva käynnissä oleva työ. Sisäiset tutkimukset laivastojen toiminnasta sellaisilla aavan meren alueilla, jotka eivät kuulu alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntelyn piiriin. Kuudennen puiteohjelman mukaiset tutkimushankkeet (erityisesti HERMES, mukaan luettuna tähän hankkeeseen osallistuvien asiantuntijoiden kanssa järjestetty erillinen tekninen kokous). Tärkeimmät organisaatiot ja asiantuntijat, joita on kuultu ICES, HERMES, YK:n ympäristöohjelman julkaisut Tiivistelmä saaduista ja huomioon otetuista asiantuntijalausunnoista Esiin on tuotu sellaisia mahdollisesti vakavia riskejä, jotka voisivat johtaa peruuttamattomiin seurauksiin. Kyseisistä riskeistä vallitsee laaja yksimielisyys. Haavoittuvien meriekosysteemien, kuten riuttojen, syvänmeren korallien, merenalaisten vuorten, hydrotermisten halkeamien ja syvänmeren sienieläinten suojelu pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten vaikutuksilta edellyttää tällaisten pyydysten käytön rajoittamista tai kieltämistä alueilla, joilla tällaisia ekosysteemejä esiintyy. Vaikka eri pyydysten vaikutukset vaihtelevat, nämä ekosysteemit ovat äärimmäisen herkkiä, ja niitä olisi suojeltava vahvistamalla kalastuskieltoalueita. Tämän lisäksi todettiin kuitenkin, että vaikka kiireelliset toimet ovat varovaisuussyistä tarpeen, kalastuksesta johtuvien vaikutusten täysipainoista dokumentoimista varten olisi toteutettava lisätutkimusta. Asiantuntijalausuntojen julkistaminen Komission syyskuussa 2006 julkaisemassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa esitettiin komissiolle toimitettuihin neuvoihin ja näkemyksiin perustuvan analyysin tulokset. - Vaikutusten arviointi Vaihtoehto 1: ei erityisiä toimia päätöslauselman 61/105 saattamiseksi osaksi yhteisön lainsäädäntöä, sillä kyseinen asiakirja ei ole sitova. Tämä vaihtoehto ei kuitenkaan tarkoita, etteikö EU ottaisi kyseisiä suosituksia huomioon. Se ilmoittaisi kantansa kalastusalan kansainvälisen yhteistyön puitteissa. Alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntelyn ulkopuolisilla alueilla toimivien EU:n alusten osalta asia jätettäisiin yksittäisten EU:n jäsenvaltioiden vastuulle. Tällä vaihtoehdolla arvioitiin olevan kielteisiä vaikutuksia EU:n kansainväliseen uskottavuuteen ja kykyyn ottaa johtava rooli kansainvälisen kalastuksen hallinnan tehostamisessa. Lisäksi se antaa ymmärtää, että EU luopuisi sille yhteisen kalastuspolitiikan nojalla kuuluvasta vastuusta. Vaihtoehto 2: tämä vaihtoehto menee yleiskokouksen antamia suosituksia pidemmälle ja panee täytäntöön EU:n aluksiin yksipuolisesti sovellettavan kiellon. Tällä vaihtoehdolla arvioitiin olevan merkittäviä kielteisiä taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia EU:n laivastoihin. Arvioiden mukaan tämä vaihtoehto kuvastaisi myös EU:n voimakasta sitoutuneisuutta haavoittuvien meriekosysteemien suojeluun. Tämän vaihtoehdon tehokkuutta ei kuitenkaan voitaisi varmistaa, jos muut lippuvaltiot sallisivat kalastuksen edelleen ja vaikeuttaisivat tällä tavoin EU:n laivastolle asetettujen velvoitteiden perustelemista. Vaihtoehto 3: Selkeä politiikan määrittely ja yleiskokouksen suositukset täytäntöönpaneva tiukka sääntely. Tämä vaihtoehto edellyttää, että päätöslauselman täytäntöönpanemiseksi toteutetaan erityisiä toimia hyväksymällä a) poliittinen asiakirja, joka velvoittaa komission ja EU:n noudattamaan kansainvälisillä foorumeilla selkeää strategiaa ja jossa esitetään tavoitteet ja suunnittelut toimet; ja b) asetus, jolla pannaan täytäntöön yleiskokouksen suosittamat toimenpiteet alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntelyn ulkopuolisilla alueilla toimivien EU:n alusten osalta, eli tämä ehdotus. Tämän vaihtoehdon arvioitiin korostavan EU:n sitoutuneisuutta tavoitteen saavuttamiseen sekä lisäävän EU:n uskottavuutta ja sen kykyä ottaa johtava rooli kansainvälisellä näyttämöllä. Se vaikuttaa näiden sääntöjen täytäntöönpanosta vastaaviin kansallisiin viranomaisiin, erityisesti ennakkoarviointimenettelyyn, mutta sallii myös kalastustoimien jatkamisen, mikäli ne ovat ympäristön kannalta järkeviä. Järjestelmän tavoitteena on näin ollen varmistaa haavoittuvien meriekosysteemien suojelu. 3. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT - Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Ehdotuksen mukaan alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen sääntelyalaan kuulumattomilla alueilla harjoitettava pohjakalastustoiminta edellyttää asetuksen (EY) N:o 1627/94 mukaista kalastuslupaa. Tämän luvan myöntäminen edellyttää, että myöntävän jäsenvaltion viranomainen laatii arvioinnin toiminnan mahdollisista vaikutuksista haavoittuviin meriekosysteemeihin ja päätyy siihen, että huomattavien haittavaikutusten riskejä ei ole. Arviointi perustuu toimijoiden esittämiin kalastussuunnitelmiin ja luvan myöntävän viranomaisen toteuttamaan suunnitelmien tarkasteluun, jossa otetaan huomioon käytettävissä olevat tieteelliset tiedot ja neuvot kyseisten ekosysteemien esiintymisestä (tai todennäköisestä esiintymisestä) suunnitellulla toiminta-alueella, jotta voidaan varmistaa, että suunniteltua toimintaa ei harjoiteta haavoittuvilla alueilla. Luvan voimassaolo edellyttää sen jälkeen, että kalastustoiminnassa noudatetaan kalastussuunnitelmia, mikä tarkoittaa, että on määrättävä keinoista niiden noudattamisen valvomiseksi (mukaan luettuina alusten tiukka satelliittiseuranta ja aluksella olevat tarkkailijat) ja vahvistettava noudattamatta jättämisen vuoksi sovellettavat oikeudelliset seuraamukset (mukaan luettuina yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisalaan kuuluvat "vakavat rikkomiset"). Ehdotuksessa vahvistetaan lisäksi alusten velvoite vetäytyä alueilta, joilla tavataan haavoittuvia ekosysteemejä, ja ennalta varautumisen periaatteeseen perustuva pohjapyydysten käytön enimmäissyvyys (enintään 1 000 metriä), jolla varmistetaan syvyyteen perustuva varosuojelualue kaikilla kalastusalueilla. Lopuksi ehdotuksessa vahvistetaan jäsenvaltioille raportointivaatimukset ja lauseke, jonka mukaan asetusta tarkastellaan uudelleen kahden vuoden kuluttua sen voimaantulosta. - Oikeusperusta EY:n perustamissopimuksen 37 artikla. - Toissijaisuusperiaate Toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta, koska asia, jota ehdotus koskee, kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. - Suhteellisuusperiaate Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavista syistä: Ehdotus perustuu asetuksella (EY) N:o 1627/94 käyttöön otettuun vakiintuneeseen järjestelyyn, jonka mukaan jäsenvaltiot vastaavat erityiskalastuslupien myöntämisestä varmistuen samalla, että järjestelmää sovelletaan yhdenmukaisesti ja avoimesti kaikkialla yhteisössä. Sillä ei luoda uutta lupajärjestelmää vaan se perustuu ajatukselle, että kalastuslupa on väline, jolla varmistetaan haavoittuvien meriekosysteemien tuhoutumisen estämiseksi harjoitettavia kalastustoimia koskevien vaatimusten noudattaminen. Jäsenvaltioita ei nykyisten YKP:n sääntöjen nojalla vaadita tekemään ympäristövaikutusten ennakkoarviointia yksittäisten kalastustoimien sallimiseksi. Tämän järjestelmän täytäntöönpano yleiskokouksen suosittelemalla tavalla lisää näin ollen kyseisten viranomaisten työtaakkaa, vaikka asianomainen kalastus on suhteellisen vähäistä. Ehdotuksessa vahvistetaan kuitenkin mainittua arviointia koskevat kriteerit, erityisesti turvautuminen tieteelliseen tietoon, jonka on oltava jäsenvaltioiden käytettävissä, eivätkä ne yleensä edellytä nykyisen lupajärjestelmän uudistamista. Ehdotus merkitsee ainoastaan aiempaa dokumentoidumpaa lupamenettelyä. Nämä ovat vähimmäisvaatimukset, jotka järjestelmän on täytettävä, jotta yleiskokouksen sopimaa lähestymistapaa voidaan noudattaa tehokkaasti. - Sääntelytavan valinta Ehdotettu sääntelytapa: asetus. Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi seuraavasta syystä: Yhteinen kalastuspolitiikka on ala, joka kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan. Yhteisön tasolla annettujen sääntöjen olisi oltava yhtenäisiä ja sitovia, jotta vältetään jäsenvaltioiden välisten erilaisten vaatimusten samanaikainen olemassaolo. Sen vuoksi on perusteltua, että toimenpiteet sisältyvät asetusehdotukseen. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutuksia yhteisön talousarvioon. 5. LISÄTIEDOT - Uudelleentarkastelu-, tarkistus- tai raukeamislauseke Ehdotus sisältää uudelleentarkastelulausekkeen. 2007/0224 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS aavan meren haavoittuvien meriekosysteemien suojelusta pohjakalastuksessa käytettävien pyydysten haittavaikutuksilta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen[1], ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon[2], sekä katsoo seuraavaa: (1) Yhteisö on sopimuspuolena Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksessa ja hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta tehdyssä sopimuksessa. Näissä kansainvälisissä sopimuksissa vahvistetaan valtioiden velvollisuus toimia yhteistyössä aavan meren elollisten luonnonvarojen säilyttämiseksi ja määrätään, että tällaista yhteistyötä on tehtävä joko suoraan valtioiden välillä tai sopivien osa-alueellisten tai alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen tai -järjestelyjen kautta. (2) Alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen tai -järjestelyjen puuttuminen ei vapauta valtioita näiden merioikeuden mukaisesta velvoitteesta toteuttaa kansalaistensa osalta toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen aavan meren elollisten luonnonvarojen säilyttämiseksi, mukaan luettuna haavoittuvien meriekosysteemien suojelu kalastustoiminnan haitallisilta vaikutuksilta. (3) Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002[3] 2 artiklassa säädetään, että yhteisessä kalastuspolitiikassa noudatetaan ennalta varautumisen periaatetta toteuttamalla toimenpiteitä, joilla saatetaan kalastustoimien vaikutukset meriekosysteemeihin mahdollisimman vähäisiksi. Saman asetuksen 7 artiklassa säädetään, että komissio voi joko jonkin jäsenvaltion perustellusta pyynnöstä tai omasta aloitteestaan päättää kiireellisistä toimenpiteistä, jos on olemassa näyttöä siitä, että kalastuksesta aiheutuu välittömiä toimia vaativa vakava uhka elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle tai meren ekosysteemille. (4) Yhteisö on sitoutunut suojelemaan meriekosysteemejä, kuten riuttoja, merenalaisia vuoria, syvänmeren koralleja, hydrotermisiä halkeamia ja sienieläinten kasvualustoja. Saatavilla on runsaasti tieteellistä tietoa, jonka mukaan pohjakalastustoiminta uhkaa näiden ekosysteemien koskemattomuutta. Yhteisö on jo toteuttanut toimenpiteitä kieltääkseen pohjakalastuksen niillä yhteisön vesialueilla, joilla tällaisia ekosysteemejä esiintyy. Se on vauhdittanut myös vastaavien toimenpiteiden toteuttamista aavan meren alueilla, jotka kuuluvat kaikkien sellaisten alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen toimivaltaan, joilla on valtuudet säännellä pohjakalastusta. Lisäksi se on edistänyt aktiivisesti uusien järjestöjen tai järjestelyjen luomista, jotta kaikki maailman valtameret saataisiin sisällytettyä sopivien alueellisten kalavarojen säilyttämis- ja hoitojärjestelmien piiriin. Tällaisten elinten perustamiseen liittyy kuitenkin eräillä aavan meren alueilla suuria vaikeuksia. (5) Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen 8 päivänä joulukuuta 2006 antamalla päätöslauselmalla 61/105[4] kansainvälinen yhteisö on päässyt yksimielisyyteen tarpeesta toteuttaa kiireellisiä toimenpiteitä haavoittuvien meriekosysteemien suojelemiseksi pohjakalastustoiminnan tuhoisilta vaikutuksilta siten, että tällaiseen toimintaan sovelletaan tiukkaa sääntelyä alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen tai -järjestelyjen kautta taikka valtioiden toimesta silloin, kun niiden lipun alla purjehtivat alukset toimivat alueilla, joilla tällaisia järjestöjä tai järjestelyjä ei ole. Yleiskokous on antanut ohjeita toimenpiteistä, joita olisi tätä varten toteutettava. (6) Yhteisöllä on suurehko pohjakalastusta harjoittava laivasto alueilla, jotka eivät kuulu alueellisen kalastuksenhoitojärjestön tai -järjestelyn sääntelyyn piiriin ja joille tällaista järjestöä tai järjestelyä ei ole lyhyellä aikavälillä odotettavissa. Yhteisön on täytettävä meren elollisten luonnonvarojen säilyttämistä koskevat merioikeuden mukaiset velvollisuutensa tällaisilla alueilla ja toteutettava sen vuoksi asianmukaiset toimenpiteet kyseisten laivastojen suhteen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jatkuvia pyrkimyksiä näiden jäljellä olevien alueellisten puutteiden korjaamiseksi kansainvälisessä kalastuksenhallintajärjestelmässä. Tässä toiminnassaan yhteisön on noudatettava yleiskokouksen päätöslauselmassa 61/105 antamia ohjeita. (7) Yleiskokouksen antamien suositusten keskeinen osatekijä ovat toimenpiteet, joiden tavoitteena on arvioida parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen perusteella, olisiko yksittäisillä pohjakalastustoimilla merkittäviä haittavaikutuksia haavoittuviin meren ekosysteemeihin, sekä varmistaa, että jos näillä toimilla arvioidaan olevan merkittäviä haittavaikutuksia, niitä hallinnoidaan tällaisten vaikutusten estämiseksi tai niiden toteuttamista ei sallita[5]. (8) Mainitun suosituksen täytäntöönpano edellyttää, että kyseisten kalastusalusten sallitaan kalastaa erityiskalastuslupia koskevista yleisistä säännöksistä 27 päivänä kesäkuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1627/94[6] sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1627/94 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 20 päivänä joulukuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2943/95[7] mukaisesti myönnetyn erityiskalastusluvan nojalla. Tällaisten lupien myöntämiseen ja voimassaoloon on lisäksi sovellettava erityisiä edellytyksiä, joilla varmistetaan, että sallittujen kalastustoimien vaikutus on arvioitu asianmukaisesti ja että kalastustoiminnan harjoittaminen noudattaa kyseistä arviointia. (9) Yleiskokouksen antamien suositusten täytäntöönpano edellyttää niin ikään asiaan kuuluvia seurantatoimenpiteitä, joilla varmistetaan niiden edellytysten noudattaminen, joilla luvat myönnetään. Näihin edellytyksiin kuuluvat aluksella olevat tarkkailijat ja alusten satelliittiseurantajärjestelmien toimintaa koskevat erityiset säännökset, joita sovelletaan, jos järjestelmään tulee tekninen vika tai se lakkaa toimimasta, ja jotka menevät alusten satelliittiseurantajärjestelmää koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 18 päivänä joulukuuta 2003 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2244/2003[8] vahvistettuja säännöksiä pidemmälle. (10) Haavoittuvien meriekosysteemien määrittely alueellisen kalastuksenhoitojärjestön sääntelyn piiriin kuulumattomilla alueilla on kesken, ja asiasta on saatavilla suhteellisen vähän tieteellistä tietoa. Pohjapyydysten käyttösyvyydelle asetettu rajoitus tarjoaa vesialueella oleville syvänmeren koralleille ja sienieläimille ennalta varautumisen periaatteen mukaisen suojarajan. Tuhannen metrin syvyys on järkevä valinta, joka tarjoaa suojelun sopivan tason samalla kun se mahdollistaa yleensä matalammissa vesissä tavattujen pohjalajien, kuten kummeliturskan ja kalmarin, pohjakalastuksen jatkamisen. Tämä syvyysrajoitus mahdollistaa myös aluekohtaisten toimenpiteiden tämän asetuksen mukaisen asteittaisen kehittämisen sellaisten alueiden täydelliseksi suojelemiseksi, joilla haavoittuvia ekosysteemejä tiedetään esiintyvän tai joilla niitä todennäköisesti esiintyy. (11) Esimerkiksi syvyysrajoitukseen, alusten seurantajärjestelmän toimintaan ja toiminnan siirtämiseen haavoittuvan meriekosysteemin ennakoimattoman havaitsemisen johdosta liittyvien erityisten edellytysten rikkominen voi johtaa tällaisille ekosysteemeille aiheutuneeseen peruuttamattomaan vahinkoon, minkä vuoksi se on syytä sisällyttää sellaisten käyttäytymistapojen luettelosta, joilla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä, 24 päivänä kesäkuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1447/1999[9] olevaan vakavien rikkomisten luetteloon. (12) Yhteisö on syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavista kalastusmahdollisuuksien saamista koskevista erityisistä vaatimuksista ja niihin liittyvistä edellytyksistä annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2347/2002[10] luonut erityisen syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavan hoitojärjestelmän. On aiheellista varmistaa, että asetuksen (EY) N:o 2347/2002 vaatimuksia sovelletaan myös yhteisön kalastusaluksiin, jotka pyytävät kohdesaaliinaan syvänmeren kantoja alueilla, joilla ei ole voimassa kansainvälisiä hoitotoimenpiteitä tai –järjestelyjä. ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Soveltamisala 1. Tätä asetusta sovelletaan yhteisön kalastusaluksiin, jotka harjoittavat pohjakalastustoimintaa aavalla merellä. 2. Tätä asetusta ei sovelleta yhteisön kalastusaluksiin, joiden 1. toiminta-alueet kuuluvat jonkin sellaisen alueellisen kalastuksenhoitojärjestön tai -järjestelyn vastuulle, jolla on valtuudet säännellä tällaista kalastustoimintaa; 2. toiminta-alueille ollaan parhaillaan perustamassa alueellista kalastuksenhoitojärjestöä; jos tähän menettelyyn osallistuvat toimijat ovat sopineet väliaikaisista toimenpiteistä haavoittuvien meriekosysteemien suojelemiseksi pohjapyydysten käytöstä johtuvilta tuhoavilta vaikutuksilta. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä: (a) 'meriekosysteemillä' tarkoitetaan sitä dynaamista kokonaisuutta, jossa kasvi-, eläin- ja pieneliöyhteisöt toimivat elottomassa ympäristössään toiminnallisena yksikkönä; (b) 'haavoittuvalla meriekosysteemillä' tarkoitetaan mitä tahansa meriekosysteemiä, jonka erityinen rakenne ja toiminta on parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen ja ennalta varautumisen periaatteen nojalla todennäköisesti uhattuna sen rasituksen vuoksi, joka johtuu kalastustoiminnassa käytettävien pohjapyydysten suorasta kosketuksesta muun muassa riuttoihin, merenalaisiin vuoriin, hydrotermisiin halkeamiin, kylmän veden koralleihin tai kylmän veden sienieläinten kasvualustoihin; (c) 'pohjapyydyksillä' tarkoitetaan pohjatrooleja, pohjaharoja, pohjaan ankkuroituja verkkoja, pohjaan ankkuroituja pitkiäsiimoja, mertoja ja sulkupyydyksiä. 3 artikla Erityiskalastuslupa 1. Voidakseen harjoittaa 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja kalastustoimia yhteisön kalastusaluksilla on oltava erityiskalastuslupa. 2. Erityiskalastuslupa on myönnettävä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1627/94[11] mukaisesti ja tässä asetuksessa vahvistettuja edellytyksiä noudattaen. 4 artikla Myöntämistä koskevat edellytykset 1. Edellä 3 artiklan 1 kohdassa säädettyä erityiskalastuslupaa koskeviin hakemuksiin on liitettävä yksityiskohtainen kalastussuunnitelma, jossa täsmennetään erityisesti: 3. toimien suunniteltu toteuttamispaikka, 4. kohdelajit, 5. pyydysten käyttösyvyys, ja 6. merenpohjan batymetrinen profiili suunnitellulla kalastusalueella. 2. Toimivaltaisten viranomaisten on myönnettävä erityiskalastuslupa sen jälkeen, kun ne ovat laatineet arvioinnin aluksen suunniteltujen kalastustoimien mahdollisista vaikutuksista ja todenneet, että kyseisillä toimilla ei todennäköisesti ole merkittäviä haittavaikutuksia haavoittuviin meriekosysteemeihin. 3. Toimivaltaisten viranomaisten on 2 kohdassa tarkoitetun arvioinnin toteuttamisessa nojauduttava parhaisiin käytettävissä oleviin tieteellisiin tietoihin haavoittuvien meriekosysteemien sijainnista alueilla, joilla kyseessä olevat kalastusalukset aikovat toimia. Tieteellisten tietojen on mahdollisuuksien mukaan sisällettävä tutkimustiedot, joiden perusteella tällaisten ekosysteemien esiintymisen todennäköisyys voidaan arvioida. 4. Toimivaltaisten viranomaisten on 2 kohdassa tarkoitettua arviointia laatiessaan sovellettava ennalta varautumisen perusteita. Jos on epävarmaa, ovatko haittavaikutukset merkittäviä vaiko eivät, viranomaisten on katsottava, että toimitettuihin tieteellisiin lausuntoihin perustuvat todennäköiset haittavaikutukset ovat merkittäviä. 5. Jos arvioinnissa päädytään siihen, että esitetyn kalastussuunnitelman mukaisesti harjoitettavat toimet saattavat aiheuttaa haavoittuville meriekosysteemeille merkittäviä haittavaikutuksia, toimivaltaisten viranomaisten on täsmennettävä arvioidut riskit ja sallittava hakijoiden muuttaa kalastussuunnitelmaa riskien välttämiseksi. Ellei tällaisia muutoksia tehdä, toimivaltaiset viranomaiset eivät saa myöntää haettua erityiskalastuslupaa. 5 artikla Voimassaoloa koskevat edellytykset 1. Edellä 3 artiklan 1 kohdassa säädetty erityiskalastuslupa pysyy voimassa 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimitetun kalastussuunnitelman täytäntöönpanon ajan sillä edellytyksellä, että kalastustoimissa noudatetaan koko ajan kyseistä suunnitelmaa. 2. Jos aluksen toiminnasta vastaavasta henkilöstä riippumattomat syyt edellyttävät toimitettujen suunnitelmien muuttamista, aluksen toiminnasta vastaavan henkilön on viipymättä ilmoitettava asiasta toimivaltaisille viranomaisille täsmentäen alkuperäiseen suunnitelmaan tehtäväksi aiotut muutokset. Toimivaltaisten viranomaisten on tarkasteltava kyseisiä muutoksia ja vahvistettava luvan voimassaolo ainoastaan, jos muutokset eivät edellytä toiminnan siirtämistä alueille, joilla haavoittuvia meriekosysteemejä esiintyy tai joilla niitä todennäköisesti esiintyy. 6 artikla Syvyysrajoitukset Kielletään pohjapyydysten käyttö yli 1 000 metrin syvyydessä. 7 artikla Haavoittuvien meriekosysteemien ennakoimaton havaitseminen 1. Jos kalastusalus havaitsee kalastustoimiensa aikana haavoittuvan meriekosysteemin, sen on lopetettava kalastus viipymättä tai pidättäydyttävä kalastuksesta kyseisellä alueella. Se voi jatkaa toimintaansa vasta, kun se on päässyt jollekin vaihtoehtoiselle alueelle, joka sijaitsee vähintään viiden meripeninkulman päässä sen 4 artiklan 1 kohdassa säädetyssä kalastussuunnitelmassa määritellystä alueesta, jolla havainto tehtiin. 2. Jos 1 kohdassa tarkoitetulla vaihtoehtoisella alueella tehdään uusi havainto, aluksen on siirryttävä eteenpäin kyseisessä kohdassa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti, kunnes se pääsee alueelle, jolla haavoittuvia meriekosysteemejä ei esiinny. 3. Kalastusaluksen on raportoitava kustakin havainnosta viipymättä toimivaltaisille viranomaisille antaen tarkat tiedot havaitun meriekosysteemin lajista ja sijainnista, havainnon ajankohdasta sekä kaikista muista asiaan liittyvistä seikoista. 8 artikla Kalastuskieltoalueet 1. Jäsenvaltioiden on määriteltävä alueet, joilla kalastus pohjapyydyksiä käyttäen on kiellettyä, sellaisten parhaiden käytettävissä olevien tieteellisten tietojen perusteella, jotka koskevat haavoittuvien meriekosysteemien esiintymistä tai todennäköistä esiintymistä alueella, jolla jäsenvaltioiden kalastusalukset toimivat. Jäsenvaltioiden on pantava nämä kalastuskiellot alustensa osalta täytäntöön viipymättä ja toimitettava komissiolle 13 artiklan mukainen raportti. 2. Komissio tarkastelee kyseisiä tietoja ja antaa neuvostolle tarvittaessa ehdotuksia kyseisten alueiden suojelemiseksi tarkoitettujen yhteisön toimenpiteiden toteuttamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 7 artiklan soveltamista. Komissio harkitsee myös tarvittaessa tällaisten toimenpiteiden toteuttamista omasta aloitteestaan. 9 artikla Alusten seurantajärjestelmä 1. Sen estämättä, mitä komission asetuksen (EY) N:o 2244/2003 11 artiklan 1 kohdassa säädetään, aluksen päällikön on ilmoitettava maantieteellinen sijaintinsa lippujäsenvaltiolle kahden tunnin välein, jos kalastusalukseen asennettuun satelliittiseurantalaitteeseen tulee tekninen vika tai se lakkaa toimimasta. 2. Merimatkalta palattuaan alus ei saa lähteä satamasta uudelleen ennen kuin satelliittiseurantalaite toimii toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla. 10 artikla Vakavat rikkomiset 1. Edellä 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn kalastussuunnitelman laiminlyönti muissa kuin 5 artiklan 2 kohdassa täsmennetyissä oloissa johtaa kyseiselle kalastusalukselle myönnetyn erityiskalastusluvan voimassaolon lakkaamiseen. Kaikki kalastustoimet, joita on harjoitettu siitä alkaen, kun alus poikkesi kalastussuunnitelmistaan, katsotaan asetuksen (EY) N:o 1447/1999 liitteessä olevan C kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaiseksi ilman kalastuslupaa harjoitetuksi kalastukseksi. 2. Edellä 6, 7 ja 9 artiklassa vahvistettujen velvoitteiden toistuva noudattamatta jättäminen katsotaan neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1447/1999 tarkoitetuksi sellaiseksi käyttäytymistavaksi, jolla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä. 11 artikla Kohdesaaliinaan syvänmeren kantoja pyytävät kalastusalukset Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin, kohdesaaliinaan syvänmeren kantoja pyytäviin yhteisön kalastusaluksiin on sovellettava myös 16 päivänä joulukuuta 2002 annetussa asetuksessa (EY) N:o 2347/2002 vahvistettuja vaatimuksia. 12 artikla Tarkkailijat 1. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä tieteelliset tarkkailijat aluksille, joille on myönnetty 3 artiklan 1 kohdassa säädetty erityiskalastuslupa. Tarkkailijoiden on tehtävä havaintoja aluksen kalastustoiminnasta koko sen 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn kalastussuunnitelman täytäntöönpanon ajan. 2. Tieteellisen tarkkailijan tehtävänä on: 7. kirjata itsenäisesti kalastuspäiväkirjaan asetuksen (ETY) N:o 2847/93[12] 6 artiklassa säädetyt saalistiedot; 8. kirjata kaikki kalastussuunnitelmaan tehdyt 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut muutokset; 9. dokumentoida kaikki 7 artiklassa tarkoitetut haavoittuvien meriekosysteemien ennakoimattomat havainnot sekä kerätä tietoja, joista voi olla hyötyä alueen suojelemisessa; 10. kirjata pyydysten käyttösyvyydet; 11. toimittaa asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille raportti 20 päivän kuluessa tarkkailujakson päättymisestä. Jäljennös tästä raportista on lähetettävä komissiolle 30 päivän kuluessa kirjallisen pyynnön vastaanottamisesta. 3. Tieteellinen tarkkailija ei saa olla: 12. sen aluksen päällikön tai jonkun muun sillä aluksella palvelevan päällystön jäsenen sukulainen, jolle hänet on nimetty tarkkailijaksi; 13. sen aluksen, jolle hänet on nimetty tarkkailijaksi, päällikön palveluksessa; 14. päällikön edustajan palveluksessa; 15. päällikön tai tämän edustajan valvoman yrityksen palveluksessa; 16. päällikön edustajan sukulainen. 13 artikla Ilmoittaminen 1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kultakin kalenterivuosipuoliskolta kolmen kuukauden kuluessa kyseisen kalenterivuosipuoliskon päättymisestä raportti, joka koskee: 17. asetuksen (ETY) N:o 2847/93 18 artiklassa vahvistettujen vaatimusten lisäksi 1 artiklassa tarkoitettujen kalastusalusten saamia saaliita, ja joka perustuu kalastuspäiväkirjoihin kirjattuihin tietoihin, mukaan luettuina täydelliset tiedot sataman ulkopuolella vietetyistä kalastuspäivistä ja tieteellisten tarkkailijoiden laatimat raportit, vuosineljänneksittäin, pyydystyypeittäin ja kalalajeittain eriteltyinä; 18. kalastussuunnitelmien ja 6, 7 ja 8 artiklassa vahvistettujen vaatimusten noudattamista 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla kalastusaluksilla sekä noudattamatta jättämisten ja 10 artiklassa tarkoitettujen vakavien rikkomisten vuoksi toteutettuja toimenpiteitä; 19. 8 artiklan täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa. 2. Komissio toimittaa 1 kohdassa tarkoitetun raportin sisältämät tiedot viipymättä asianomaisille tieteellisille elimille. 14 artikla Seuranta Komissio toimittaa ennen 30 päivää kesäkuuta 2010 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen täytäntöönpanosta. Kertomukseen liitetään tarvittaessa tämän asetuksen muuttamista koskevia ehdotuksia. 15 artikla Voimaantulo Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä . Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Brysselissä […] Neuvoston puolesta Puheenjohtaja […][pic][pic][pic][pic][pic][pic] [1] EUVL C […], […], s. […]. [2] EUVL C […], […], s. […]. [3] EYVL L 358, 31.12.2002, s. 59. [4] Yleiskokouksen päätöslauselma 61/105, kestävä kalastus, sekä vuoden 1995 sopimus hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen määräysten täytäntöönpanosta, ja siihen liittyvät asiakirjat. [5] Päätöslauselmassa 61/105 olevan 83 kohdan a alakohta. [6] EYVL L 171, 6.7.1994, s. 7. [7] EYVL L 308, 21.12.1995, s. 15. [8] EUVL L 333, 20.12.2003, s. 17. [9] EYVL L 167, 2.7.1999, s. 5. [10] EYVL L 351, 28.12.2002, s. 6. [11] EYVL L 171, 6.7.1994, s. 7. [12] EYVL L 261, 20.10.1993, s. 1, sellaisena kuin se on muutettuna.