[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 5.7.2010

KOM(2010)355 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

Kaupan ja jakelun markkinaseuranta ”Kaupan ja jakelun alan sisämarkkinoiden tehokkuuden ja oikeudenmukaisuuden lisääminen vuoteen 2020 mennessä”

SEK(2010)807

JOHDANTO

Tämä komission hyväksymä kertomus perustuu kaupan alan markkinavalvontaan, joka käynnistettiin vuoden 2009 alussa osana vuonna 2007 julkaistuun tiedonantoon ”2000-luvun Euroopan yhtenäismarkkinat” perustuvaa markkinavalvontatyötä.[1] Valvontatyön kohteeksi valittiin vähittäiskauppa siksi, että ala on monella tavalla tärkeä Euroopan unionille (sen osuus EU:n bruttokansantuotteesta on 4,2 prosenttia, alalla työskentelee 17,4 miljoonaa henkilöä ja alalla toimii 20 prosenttia EU:n pk-yrityksistä[2]), ja erityisesti siksi, että alalla on läheiset suhteet monenlaiseen taloudelliseen toimintaan sekä hankintaketjun alku- että loppupäässä.

Vähittäiskaupan alalla on käytössä monenlaisia kaupankäyntitapoja (liikkeet, sähköinen kaupankäynti, avoimet markkinat jne.), liiketoimintaa harjoitetaan eri muodoissa (pienet liikkeet, hypermarketit jne.), alalla myydään monenlaisia tuotteita (elintarvikkeet, muut kuin elintarvikkeet, reseptilääkkeet, käsikauppalääkkeet jne.), alan toimijoilla on monenlaisia oikeudellisia rakenteita (itsenäiset elinkeinonharjoittajat, franchisingyritykset, konsernit jne.), ja alan liiketoimintaa harjoitetaan monissa eri paikoissa (kaupunki, maaseutu, keskusta, lähiö jne.). Tässä kertomuksessa esitetty analyysi kattaa kaikki nämä eri muodot, ja siinä korostetaan erityisesti alaa hallitsevaa elintarvikekauppaa sen suuren taloudellisen merkityksen vuoksi[3]. Alan monitahoista rakennetta ei voida pelkistää yksinomaan pienyritysten ja suurten kauppaketjujen väliseksi vastakkainasetteluksi. Viime vuosina suuryritysten strategiaa on nimittäin hallinnut monipuolistaminen: ne ovat muuttuneet korttelin tai kylän pienestä liikekiinteistöstä keskisuuriksi supermarketeiksi tai jopa hypermarketeiksi taikka halpamyymälöiksi. Tässä kertomuksessa ilmaisulla ”kauppa ja jakelu” viitataan vähittäiskauppaan.

Tässä kertomuksessa ja sen liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa esitetään perusteelliseen analyysiin perustuva tilannekatsaus ongelmista, jotka vaikuttavat tai saattavat vaikuttaa sisämarkkinoiden näkökulmasta jakelun alalla toimivien yritysten taloudellisiin, sosiaalisiin tai ekologisiin saavutuksiin (jotka liittyvät esimerkiksi innovointiin, kilpailukykyyn, tuottavuuteen, työllisyyteen, köyhyyden torjumisen ja sosiaaliseen osallisuuden edistämiseen – varsinkin vammaisten kohdalla – ilmastonmuutoksen torjumiseen sekä eettiseen vastuuseen ja yhteiskuntavastuuseen)[4]. Tässä kertomuksessa käsitellyt ongelmat on määritelty ottamalla huomioon erilaiset taloudelliset ja poliittiset tavoitteet, jotka sisämarkkinoille on annettu älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun edistämiseksi unionissa.

Näiden johtopäätösten valossa komissio määrittelee seuraavassa vaiheessa osana Eurooppa 2020 -strategian[5] mukaista sisämarkkinoiden elvyttämistä, mitä toimenpiteitä alan sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi voitaisiin toteuttaa, kunnioittaen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita sekä ottaen huomioon Euroopan unionin muut päätavoitteet. Tavoitteena on auttaa EU:ssa kaupan ja jakelun alalla toimivia yrityksiä hyödyntämään paremmin sisämarkkinoiden tarjoamia vapauksia ja edistää siten niiden palvelujen kehittämistä ja innovointia kunnioittaen taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen koheesion sekä työntekijöiden, kuluttajien ja ympäristön suojelun tavoitteita. Älykäs, kestävä ja osallistava kauppa ja jakelu – eli jäljempänä ”oikeudenmukainen” kauppa ja jakelu – voi vaikuttaa suoraan Eurooppa 2020 -strategian onnistumiseen.

KAUPAN JA JAKELUN MONIALAINEN LUONNE

Kauppa ja jakelu muodostaa linkin hankintaketjun alku- ja loppupäässä harjoitetun taloudellisen toiminnan välille ja on siksi avainasemassa EU:n taloudessa. Hankintaketjun loppupäässä kauppiaat toimivat vuorovaikutuksessa kuluttajien kanssa. Kaupan ja jakelun markkinoiden toiminta vaikuttaa suoraan kansalaisten elämänlaatuun säätelemällä monien kulutustavaroiden, myös perustarvikkeiden, saatavuutta. Kauppiaiden tarjoaman palvelun ansiosta monilla kuluttajilla on mahdollisuus ostaa kotipaikassaan muista jäsenvaltioista ja unionin ulkopuolisista maista tulevia tuotteita ja hyötyä konkreettisesti sisämarkkinoista. Kauppiaista voi tulla kestävien kehitysmallien liikkeellepaneva voima, sillä he vastaavat kuluttajien asenteisiin ja toimivat heidän kanssaan vuorovaikutuksessa. Hankintaketjun alkupään markkinoilla kauppiaat tekevät usein rajat ylittävää yhteistyötä hyvin monenlaisten toimijoiden kanssa, muun muassa tukkukauppiaiden ja tavarantoimittajien, työntekijöiden, liikekiinteistöpalveluja tarjoavien yritysten, kuljetusyritysten, logistiikkayhtiöiden, maksujärjestelmäyritysten, mainos- ja markkinointitoimistojen, turvallisuusalan yritysten, energiayhtiöiden sekä jätteiden keräämisestä ja kierrättämisestä vastaavien yritysten kanssa.

Kaikki alan toiminnassa tapahtuva kehitys vaikuttaa vääjäämättä muiden alojen taloudelliseen toimintaan ja niiden toimijoihin. Siksi kaikissa poliittisissa toimissa, joilla pyritään puuttumaan havaittuihin ongelmiin, pitäisi ottaa huomioon kaupan ja jakelun monialainen luonne sekä se, miten toimet vaikuttavat koko hankintaketjuun. Politiikassa olisi otettava huomioon se, että sisämarkkinoiden erilaisten taloudellisten ja poliittisten tavoitteiden välillä on saavutettava tasapaino.

KAUPAN JA JAKELUN KEHITYKSEN MERKITTÄVÄT ULKOISVAIKUTUKSET

Kuusikymmenluvulla alkanut kaupan ja jakelun nykyaikaistuminen, johon on kuulunut myös suurten kauppaketjujen syntyminen, on auttanut merkittävällä tavalla torjumaan inflaatiota. Se on tarjonnut kuluttajille myös talouskriisin aikaan laajan valikoiman ja kilpailukykyiset hinnat. Siten kuluttajat ovat voineet käyttää tuloistaan yhä suuremman osan – jonka he ovat perinteisesti käyttäneet perustarpeidensa tyydyttämiseen – laajempaan tuote- ja palveluvalikoimaan. Tämä on puolestaan kiihdyttänyt innovointia ja talouskasvua.

Pyrkimys suurtuotannon ja tuotevarioinnin etuihin ja niistä saatava hyöty ovat toimineet nykyaikaisen kaupan talousmallien muutoksen liikkeellepanevana voimana. Sisämarkkinoiden rajat ylittävän keskittymisen ja alakohtaisen integraation yhdistelmä on tuonut tietyille jakelijoille huomattavaa neuvotteluvaltaa, jonka turvin ne voivat neuvotella halvoista hinnoista. Tämä neuvotteluvalta on puolestaan vahvistanut EU:ssa suurten teollisuustuotteiden välittäjien alaa, logistiikka-alaa tai liikekiinteistöalaa, joiden toimijat hakevat nyt samanlaista joustavuutta ja neuvotteluvaltaa omissa hankintaketjuissaan voidakseen vastata jakelijoiden vaatimuksiin. Vaikka kaupan ja jakelun tuottavuus on kasvanut viimeisten kymmenen vuoden aikana EU:ssa hitaammin kuin Yhdysvalloissa, alan kehitys sekä monialainen ja alakohtainen integraatio ovat tehostaneet kaupan alaa ja laskeneet hintoja. Lisäksi muun muassa eurooppalaisten halpamyymälöiden sekä jakelijoiden omien halpojen merkkien myötä kasvanut kilpailu on vahvistanut entisestään prosessia, joka saa jakelijat tavoittelemaan jatkuvasti lisää tehokkuushyötyjä hidastaakseen katteidensa rapautumista.

Vaikka tämä kehitys onkin kiristänyt osaltaan kilpailua, lisännyt katteisiin kohdistuvia paineita ja parantanut talousketjun kilpailukykyä, se on myös vaikuttanut pieniin riippumattomiin liikkeisiin, paikallisviranomaisiin, maatalouden raaka-aineiden pientuottajiin, teollisuuden pk-yrityksiin, palkansaajiin ja jopa syrjäseuduilla eläviin tai heikommassa asemassa oleviin kuluttajiin. Toisinaan tämä kehitys on tapahtunut Euroopan unionin ympäristönsuojeluun sekä sosiaaliseen ja alueelliseen koheesioon liittyvien tavoitteiden kustannuksella. Lisäksi tehdystä tutkimuksesta ilmenee, ettei unionissa ei ole myöskään hyödynnetty alan täyttä taloudellista potentiaalia, varsinkaan sisämarkkinoiden näkökulmasta. Tässä kertomuksessa ja sen liitteenä olevassa komission yksikköjen valmisteluasiakirjassa tuodaan esiin erilaisia ongelmia, joiden on havaittu rajoittavan tai voivan rajoittaa kaupan ja jakelun alan optimaalisia saavutuksia sisämarkkinoilla jakeluketjun alku- ja loppupään toimijoiden eli kuluttajien, liikkeenharjoittajien ja jakelijoiden, tavarantoimittajien, palkansaajien ja tulevien sukupolvien näkökulmasta.

KULUTTAJIEN KANNALTA TEHOKKAAMMAT JA OIKEUDENMUKAISEMMAT KAUPAN JA JAKELUN SISÄMARKKINAT

Kaupan ja jakelun alan tehokkaampien ja oikeudenmukaisempien sisämarkkinoiden on tarjottava kuluttajille heidän asuinpaikastaan riippumatta mahdollisimman laaja valikoima liikkeitä ja laatutuotteita kilpailukykyiseen ja kohtuulliseen hintaan älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua koskevien EU:n tavoitteiden mukaisesti. Kuluttajien on myös voitava saada luotettavia, avoimia ja vertailukelpoisia tietoja kaupallisesta tarjonnasta koko EU:ssa voidakseen tehdä tietoon perustuvia päätöksiä. Lisäksi kuluttajille on taattava mahdollisuus käyttää oikeuksiaan riippumatta siitä, missä päin unionia ostopaikka sijaitsee.

Tutkimuksessa havaittiin seuraavat ongelmat:

Ensimmäinen niistä koskee mahdollisuutta asioida eri liikkeissä sekä liikevalikoimaa. Perustuotteita ja -palveluja tarjoavien liikkeiden, varsinkin elintarvikekauppojen, läheinen sijainti on yhä tärkeämpi asia iäkkäille (17 prosenttia EU:n väestöstä on täyttänyt 64 vuotta) ja vammaisille (15 prosenttia EU:n väestöstä), syrjäseutujen tai harvaan asuttujen alueiden asukkaille sekä niille, joilla ei ole varaa autoon (9 prosenttia EU:n kansalaisista)[6]. Kysymyksen merkitystä korostaa entisestään tarve säilyttää alueet elävinä – mitä lähikaupat edistävät – ja rajoittaa autojen käyttöä ympäristösyistä.

Pienten (alle kymmenen työntekijän) elintarvikkeita myyvien lähikauppojen määrä on kuitenkin laskenut 3,7 prosenttia vuosina 2004–2009. Tämä suuntaus näkyy myös muilla kaupan ja jakelun osa-alueilla, sillä myymälät keskittyvät enenevässä määrin kaupunkien keskustoihin taikka kaupunkien reuna-alueille rakennettuihin kauppakeskuksiin. Lisäksi kuluttajatutkimukset[7] osoittavat, että alle 10 000 asukkaan kaupunkien asukkaat ovat keskimääräistä tyytymättömämpiä käytettävissään olevaan liikevalikoimaan. Tämä kehitys viittaa siihen, että vaikka jäsenvaltiot ovatkin toteuttaneet monia aloitteita kaupan sijainnin ohjaamiseksi, alueellisen koheesion puute pahenee tällä alalla, joskin ilmiötä rajoittaa se, että suuret kauppaketjut ovat perustaneet viime aikoina kaupunkeihin ja maaseudulle pieniä liikkeitä. Sähköinen kaupankäynti voisi auttaa torjumaan näiden suuntausten haittavaikutuksia ja säilyttämään hintoihin kohdistuvat paineet sekä verkkokaupassa että liikkeissä. Sähköisen kaupan myyntimäärät ovat kuitenkin yleisesti heikot: verkkokaupan osuus kansallisesta vähittäiskaupasta ylittää kaksi prosenttia vain neljässä jäsenvaltiossa[8], ja elintarvikkeiden verkkokauppa on vieläkin vähäisempää. Keskeinen kysymys onkin se, miten kuluttajien mahdollisuuksia asioida liikkeissä voitaisiin parantaa ja miten sähköisen kaupankäynnin kehitystä EU:ssa voitaisiin edistää. Sähköisen kaupan hintaeroista on ryhdytty tekemään perusteellista markkinatutkimusta.

Tutkimus on osoittanut myös sen, että sisämarkkinoilla on hintatasoissa suuria eroja, mikä kertoo siitä, että sisämarkkinat ovat edelleen pirstoutuneet. Esimerkiksi elintarviketuotteiden ja alkoholittomien juomien hinnat ovat Belgiassa keskimäärin 28,4 prosenttia korkeammat kuin Alankomaissa[9]. Tiettyjen tavallisten käsikauppalääkkeiden kohdalla hintaero voi olla jopa 1:5[10]. Voi olla yllättävää, että vaatteet ovat Irlannissa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa EU:n keskitasoa edullisempia, kun taas Tšekin tasavallassa ja Slovakiassa ne ovat selvästi keskimääräistä kalliimpia[11]. Hintaeroja selittävät monet seikat, kuten kotitalouksien keskimääräisten tulojen ja arvonlisäverokantojen erot. Vaikutuksensa on myös muilla, markkinoiden dynamiikkaan tai sääntelykehykseen liittyvillä tekijöillä sekä kaupallisilla käytännöillä, kuten tarjonnan alueellisella rajoittamisella tai rinnakkaiskaupan kieltämisellä[12]. Näiden hintaeroja selittävien tekijöiden luonne ja painoarvo on kuitenkin vielä täsmennettävä. Lisäksi näitä eroja voitaisiin auttaa pienentämään tarjoamalla kuluttajille enemmän tietoa kaupallisesta tarjonnasta heidän tavanomaisten ostostentekoalueensa ulkopuolella, kansainvälinen taso mukaan luettuna.

Kansalliset kilpailuviranomaiset ja kuluttajajärjestöt ovat onnistuneet tuomaan esiin sen, että kauppiaat veloittavat eri alueilla eri hintoja paikallisen kilpailutilanteen mukaan[13]. Havaintoa tukee se, etteivät kuluttajat ole kovinkaan tyytyväisiä kaupallista tarjontaa koskevia vertailutietoja tarjoavien riippumattomien tietolähteiden saatavuuteen. Vaikuttaa siltä, että myös tämän tilanteen yksi syy voisi olla se, ettei kuluttajille ole kehitetty riittävästi palveluja, jotka tarjoaisivat heille avoimia, helposti saatavia, vertailukelpoisia ja laadukkaita tietoja paikallisten ja kansallisten markkinoiden ulkopuolisesta ja varsinkin verkkokauppojen kaupallisesta tarjonnasta.

Näiden palvelujen tarjoamiseen liittyvät ongelmat – olipa sitten kyse kaupallisista tiedotteista tai riippumattomista tietopalveluista – nousevat selvästi esiin näitä toimintahäiriöitä tutkittaessa.

LIIKKEENHARJOITTAJIEN KANNALTA TEHOKKAAMMAT JA OIKEUDENMUKAISEMMAT KAUPAN JA JAKELUN SISÄMARKKINAT

Kaupan ja jakelun tehokkaampien ja oikeudenmukaisempien sisämarkkinoiden on tarjottava EU:ssa kilpailukykyisille liikkeenharjoittajille niiden kokoon katsomatta mahdollisuus toimia samanaikaisesti markkinoilla ja kehittää toimintaansa, varsinkin innovatiivisia, tehokkaita ja kestäviä strategioita muun muassa rajat ylittävällä tasolla. Tähän mennessä tehdyssä tutkimuksessa on havaittu joukko ongelmia, jotka estävät EU:ssa kaupan alan täyden potentiaalin hyödyntämisen.

Ensinnäkin kaupan ja jakelun alan markkinoille pääsyä koskevat voimakkaat rajoitukset ovat edelleen huolestuttavia, sillä ne rajoittavat paikallista kilpailua ja luovat esiteitä kaupan sisämarkkinoiden toteutumiselle. Tiettyjä rajoituksia, kuten aukioloaikojen rajoituksia, jotka perustuvat kilpaileviin liikkeisiin kohdistuvia vaikutuksia mittaaviin testeihin, poistetaan parhaillaan panemalla palveludirektiivi täytäntöön[14]. Silti myös kauppaa koskevan kaupunkisuunnittelun nykyiset, pirstoutuneet kansalliset, alueelliset ja paikalliset sääntelykehykset yhdistettyinä erilaisiin kiinteistöjä koskeviin sääntöihin ja eurooppalaisiin liikekiinteistömarkkinoihin, joilla voi esiintyä paikallisia toimintahäiriöitä, ovat omiaan estämään toimijoita tulemasta tietyille markkinoille. Raja-alueilla, joilla asuu 35 prosenttia EU:n kansalaisista[15], kansallisten lakien koordinoinnin puute on omiaan vääristämään kilpailua. Tietyissä jäsenvaltioissa on kehitetty hyviä käytäntöjä, joita voitaisiin soveltaa myös muissa jäsenvaltioissa. Huomioon on otettava kaikkien asiaankuuluvien toimijoiden edut sekä erityisesti tarve sovittaa jakeluyritysten edut yhteen ympäristönsuojelua tai kaavoitusta koskevien tavoitteiden kanssa (esimerkkinä se, että kuluttajilla on oltava riittävät mahdollisuudet asioida perustarvikkeita ja -palveluja tarjoavissa liikkeissä).

Toiseksi liikkeenharjoittajat tuovat toisinaan esiin asioita, jotka estävät heitä tekemästä hankintoja muissa jäsenvaltioissa toimivista yrityksistä. Tällainen tilanne voi selittyä tuotantoyrityksen päätöksellä jakaa asiakkaat eri tytäryhtiöiden kesken niiden maantieteellisen sijainnin mukaan (yhtiön sisäinen päätös). Se voi johtua myös sopimusehdoista, joita tuottajat ovat asettaneet tukkukauppaa tai jakelutoimintaa harjoittaville asiakkailleen. Jos tämä voitaisiin todistaa, ilmiö auttaisi selittämään edellä mainittuja hintaeroja eri maiden välillä. Lisäksi erilaiset kansalliset sääntelykehykset rajoittavat rinnakkaistuontimahdollisuuksia. Tämä johtuu esimerkiksi elintarvikkeiden päällysmerkinnöille asetetuista erilaisista kielivaatimuksista[16]. Kolmanneksi EU:ssa on yhdenmukaistettu sääntöjä kuluttajiin kohdistuvista kaupallisista käytännöistä, kuten mainonnasta, markkinoinnista ja myynninedistämiskäytännöistä[17], mutta tiettyjen kaupallisia tiedotteita ja erityisesti myynninedistämistä koskevien kansallisten sääntöjen säilyttäminen estää sekä suuria kauppaketjuja että raja-alueiden pk-yrityksiä, verkkokauppoja jne. kehittämästä tehokkaita ja mahdollisesti kansainvälisiä viestintästrategioita[18]. Varsinkin tappiollisella myynnillä ja jälleenmyynnillä on erityisen suuri merkitys kestäviä tuotteita, kuten tekstiilejä, myyvien liikkeenharjoittajien talousmalleille. Erilaisilla kansallisilla säännöillä, joilla rajoitetaan tappiollista myyntiä ja joiden tarkoituksena on suojella pieniä liikkeenharjoittajia, ei näytä kuitenkaan aina olleen vaikutusta. Myös alennusmyyntijaksojen pituutta koskevia rajoituksia on arvosteltu siitä, että ne ovat aiheuttaneet vilpillistä kilpailua raja-alueiden välillä.

Muut havaitut ongelmat liittyvät siihen, ettei maksujärjestelmien sisämarkkinoilla ole vieläkään riittävästi kilpailua, siihen, että mahdollisuuksia käyttää tehokkaampaa logistiikkajärjestelmää on parannettava, sekä siihen, että franchisingin, kuluttajien oikeuksien, liikkeiden aukioloaikojen ja jopa jätteiden keräämisen ja kierrättämisen alalla on käytössä monia eri sääntelykehyksiä – mikä voi franchisingin tapauksessa estää pieniä liikkeenharjoittajia kehittämästä hankintaverkostoja.

TAVARANTOIMITTAJIEN KANNALTA TEHOKKAAMMAT JA OIKEUDENMUKAISEMMAT KAUPAN JA JAKELUN SISÄMARKKINAT

Kaupan ja jakelun alalla tehokkaampien ja oikeudenmukaisempien sisämarkkinoiden on tarjottava tavarantoimittajille mahdollisuus myydä hinnaltaan ja laadultaan kilpailukykyisiä ja/tai innovatiivisia tuotteita riittävä määrä, jotta niiden tekemät investoinnit olisivat kannattavia. Tavarantoimittajien on saatava tietoa kuluttajien vaatimuksista, ja näiden tietojen pitäisi kannustaa niitä muuttamaan tarjontaansa siten, että se vastaisi paremmin kuluttajien tarpeita sekä kysynnässä, erityisesti eettisempien tuotteiden kysynnässä, ilmeneviä suuntauksia. Siispä sisämarkkinoiden täytyy voida edistää innovointiin perustuvaa, aiempaa vihreämpää ja kilpailukykyisempää taloutta, jossa resursseja käytetään aiempaa tehokkaammin ja joka edistää sosiaalista, taloudellista ja alueellista koheesiota. Tutkimuksessa havaittiin kaksi ongelmaa, jotka estävät kaupan ja jakelun alalla siirtymisen kohti tavarantoimittajien kannalta tehokkaampia ja oikeudenmukaisempia markkinoita.

Ensinnäkin yritysten välisiä sopimussuhteita mahdollisesti luonnehtivat jännitteet saattavat heikentää tavarantoimittajien mahdollisuuksia saada riittävästi katetta, jotta niiden toiminta olisi kannattavaa ja jotta ne voisivat tehdä tarvittavia innovointi-investointeja. Tietyt sopimusperusteiset vaatimukset, joita liikkeenharjoittajat tai liikkeenharjoittajien hankintayksiköt asettavat suoraan tavarantoimittajille tai joita tavarantoimittajat asettavat raaka-aineiden tuottajille, ovat tietyissä tilanteissa epäoikeudenmukaisia ja saattavat rajoittaa kasvua ja jopa heikentää tiettyjen kilpailukykyisten yritysten kannattavuutta. Tietyissä tilanteissa elintarvikkeiden hankintaketjun välikäsien rakenteellinen tehottomuus voi lisätä siirtymisen epäsuhtaisuutta ja hintojen jäykkyyttä sekä raaka-aineiden tuottajille asetettavien sopimusehtojen epäoikeudenmukaisuutta[19]. Lisäksi se, ettei teollisten merkkituotteiden tuotannossa suojella innovaatioita riittävästi tietyiltä vilpillisiltä käytännöiltä, kuten tarkoilta kopioilta, voi heikentää innovointia alalla.

Vaikka jäsenvaltioilla onkin kansallisia lakeja yritysten välisistä vilpillisistä sopimuskäytännöistä, lakien välillä on suuria eroja, mikä voi luoda sisämarkkinoiden pirstoutumiseen johtavia esteitä, vääristää kilpailua tai aiheuttaa lainsäädännön kiertämisen vaaran. Joka tapauksessa säädösten tehokkuutta heikentää usein pelko siitä, että mahdollisten rikkomusten paljastaminen johtaa kostotoimiin. Hankintaketjun toimijoiden väliset suhteet, jotka ovat toisinaan epäoikeudenmukaiset ja epätasapuoliset, ovat poliittinen ongelma, johon elintarvikkeiden hankintaketjua käsittelevän foorumin työn[20] ajatellaan tuovan alustavan ratkaisun.

Myös kilpailusääntöjen soveltamista on tärkeää jatkaa, jotta voidaan torjua kilpailunvastaisia käytäntöjä, jotka haittaavat hankintaketjun toimintaa kuluttajien kustannuksella, ja taata tasapuoliset kilpailuedellytykset kaupan ja jakelun alan kaikkien talouden toimijoiden välillä.

Toiseksi tarjotun tuotteen tietynlaisen laadun – varsinkin sosiaalisen ja ekologisen laadun – takaavien järjestelmien nopea kehitys on toki myönteinen ilmiö, mutta niiden maakohtaisuuden, valtavan määrän, avoimuuteen ja vertailukelpoisuuteen liittyvien puutteiden sekä niille ominaisten toteuttamiskustannusten vuoksi erityisesti pienillä markkinatoimijoilla ei ole aina niihin taloudellisesti varaa. Keskeisiä ongelmia sisämarkkinoiden potentiaalin hyödyntämisen kannalta ovat siis se, ettei olemassa ole avoimuutta lisäävää riippumatonta vertailukehystä ja ettei erilaisia tuotteiden ja palvelujen laatujärjestelmiä, varsinkaan niiden ekologisia tai sosiaalisia kriteerejä, voida verrata.

PALKANSAAJIEN KANNALTA TEHOKKAAMMAT JA OIKEUDENMUKAISEMMAT KAUPAN JA JAKELUN SISÄMARKKINAT

Palkansaajien näkökulmasta kaupan ja jakelun alan tehokkaampien ja oikeudenmukaisempien sisämarkkinoiden on autettava parantamaan sekä työoloja että työn tuottavuutta. Sen lisäksi, että kaupan ja jakelun ala on yksi EU:n talouden suurimmista työnantajista, se on myös usein monien nuorten (30 prosenttia alan työntekijöistä on alle 30-vuotiaita) tai kouluttautumattomien tai heikosti koulutettujen henkilöiden reitti työmarkkinoille. Lisäksi alalle on ominaista laajamittainen osa-aikatyöntekijöiden käyttö (30 prosenttia työvoimasta). On myös huomattava, että tällä alalla naispuolisten työntekijöiden osuus on suurin (60 prosenttia)[21]. Tutkimus kuitenkin osoittaa, ettei kaupan ja jakelun alalle ole vielä kehittynyt palkansaajien näkökulmasta oikeudenmukaisia ja tehokkaita markkinoita. Tämä johtuu neljästä ongelmasta.

Ensinnäkin EU:n lainsäädännössä asetetuista vähimmäisvaatimuksista huolimatta jäsenvaltioiden työlainsäädäntöjen välillä on edelleen suuria eroja. Näitä eroja voimistaa samankin maan sisällä se, että käytössä on työehtosopimuksia, jotka eroavat usein toisistaan liikkeen tyypin, toimialan sekä sopimuksen piiriin kuuluvien palkansaajien määrän ja tyypin mukaan. Tilanteen seurauksena kaupan alalla on erilaisia talousmalleja. Uusien tulokkaiden on mukautettava usein talousmallinsa voidakseen kilpailla vanhojen toimijoiden kanssa. Kaupan ja jakelun alalle yleisesti ominaisen kireän hintakilpailun vuoksi alalla esiintyy tilanteita, joissa palkkoja pyritään painamaan alaspäin ja työaikataulut on vaikeaa sovittaa yhteen yksityiselämän kanssa. Jotkut liikkeenharjoittajat kuitenkin asemoivat itsensä kilpailutilanteessa tarjoamalla työntekijöilleen hyvät työehdot, rakentavaa työmarkkinavuoropuhelua ja koulutusta, jotta työntekijät pysyisivät työnantajalleen lojaaleina ja toimisivat asiakassuhteissa tehokkaasti.

Toinen ongelma liittyy harmaaseen talouteen, jota on vaikeaa mitata mutta joka vaikuttaa kielteisesti työehtoihin kaupan ja jakelun alalla, erityisesti alan pienyrityksissä ja mikroyrityksissä, joissa lainsäädännön ja työehtosopimusten noudattamista on vaikeampaa valvoa tehokkaasti. Vaikka onkin perusteltua pitää huolta siitä, että tällaisten yritysten hallinnolliset kulut ovat mahdollisimman pienet, on kuitenkin myös tärkeää varmistaa, ettei niissä rikota työehtoja, varsinkin työturvallisuuden ja työterveyden suojelemiseksi.

Kolmanneksi alan moninaisten työehtojen vuoksi kuluttajat saavat usein vain vähän tietoa siitä, miten liikkeenharjoittajat kantavat yhteiskuntavastuunsa. Kuluttajan ei siis ole mahdollista tehdä ostopäätöstään tällaisen tiedon pohjalta.

Vaikka kouluttautumattomien työntekijöiden työnsaantimahdollisuuksien korostetaan usein olevan kaupan ja jakelun alan myönteinen piirre, asian kielteinen puoli voi olla se, että alan on yhä vaikeampaa mukautua nopeasti uuden teknologian käyttöön. Tieto- ja viestintäteknologian käyttöön liittyvän osaamisen puuttuminen heikentää alan tuottavuutta. Lisäksi koska pk-yritykset ovat merkittävässä osassa alalla, riittävien investointien tekeminen jatkuvaan koulutukseen voi olla vaikeaa.

Suuria haasteita ovat siis työehtojen parantaminen, harmaan talouden torjuminen sekä työllisyyden ja kilpailukyvyn säilyttäminen kehittämällä palkansaajien osaamista siten, että se vastaisi paremmin liikkeenharjoittajien tarpeita.

TULEVIEN SUKUPOLVIEN KANNALTA TEHOKKAAMMAT JA OIKEUDENMUKAISEMMAT KAUPAN JA JAKELUN SISÄMARKKINAT

Tulevien sukupolvien näkökulmasta kaupan ja jakelun alan tehokkaammilla ja oikeudenmukaisemmilla sisämarkkinoilla on myös otettava huomioon alan ympäristövaikutukset. Sisämarkkinoille täytyy voida tuoda suuri valikoima ympäristöä suojelevia ja/tai reilun kaupan tuotteita, jolloin eettiset yritykset, myös unionin ulkopuolisten maiden eettiset yritykset, voivat päästä sisämarkkinoille. Sisämarkkinoiden toiminnan täytyy myös perustua energiankulutuksen vähentämiseen sekä tehokkaampiin logistiikkajärjestelmiin ja jätteiden keräys- ja kierrätysjärjestelmiin. Sisämarkkinoilla käytävän kilpailun täytyy perustua paitsi taloudellisiin tekijöihin myös sosiaalisiin, eettisiin ja ekologisiin kriteereihin.

Kaupan ja jakelun ala vaikuttaa merkittävällä tavalla ympäristöön sekä alan toiminnan että kuluttajien maantieteellisen liikkumisen muodossa. Siispä ala kuluttaa paljon energiaa. Energiaa kuluu muun muassa liikkeiden valaistukseen, jäähdytykseen, lämmitykseen, ilmastointiin jne. Lisäksi ala tuottaa ja alalla kerätään talteen suuri määrä jätettä (mainokset ja esitteet, pakkaukset, elintarvikejätteet, sähkö- ja elektroniikkalaitteet jne.). Jätteiden keräys- ja kierrätysjärjestelmien puutteet ja erot ovat ongelma. Lisäksi alan osuus tavaraliikenteestä on suuri. Suuri osa kauppatavarasta kuljetetaan edelleen maanteitä pitkin, vaikka kuljetusreittejä on ryhdytty monipuolistamaan (sisävesi- ja raideliikenne). Tavaroiden kuljetuksen ja jakelun tehottomuus kaupungeissa pahentaa kaupunkien ruuhkia, lisää saasteita ja heikentää kansalaisten elämänlaatua. Kaupunkien tavaratoimitukset rajoittavat suuresti kaupan alan kestävää kehitystä. Noudattaen toissijaisuuden periaatetta ja ottaen huomioon Euroopan unionin, jäsenvaltioiden sekä paikallis- ja alueviranomaisten toimivalta komissio aikoo tutkia, miten voitaisiin kehittää kokonaisvaltaista politiikkaa, johon kuuluu kaupunkien liikenneinfrastruktuurien suunnittelua, myös älykkäiden liikennejärjestelmien (ITS) käyttöä sekä innovatiiviseen teknologiaan perustuvien, kaupunkien tarpeisiin ja rajoitteisiin mukautettujen ajoneuvojen käyttöä.

Lisäksi aivan viime aikoihin asti kaupan ja jakelun ympäristövaikutuksia, kuten logistiikan hiilidioksidipäästöjen aiheuttamia kustannuksia, ei tarvinnut sisällyttää kokonaan kustannuksiin. Jotkin jakelijat yrittävät vastedes saavuttaa, toisinaan kannustetoimin, tiettyjä edellä mainittuja tavoitteita pienentämällä toimintansa ulkoisvaikutuksia. Ongelmana on se, ettei EU:lla ole yhteisiä sääntöjä ja menetelmiä, joilla analysoida tuotteiden elinkaarta ja mitata niiden ympäristövaikutuksia. Tästä viimeisestä seikasta on todettava, että se, ettei EU:ssa koordinoida riittävästi kansallisia aloitteita, tuo mukanaan sisämarkkinoiden pirstoutumisen vaaran[22].

JOHTOPÄÄTÖKSET JA JATKOTOIMET

Tässä kertomuksessa on määritetty komission ja asianomaisten yhteistyössä tekemän merkittävän tutkimustyön pohjalta joukko ongelmia, jotka vaikuttavat tai saattavat vaikuttaa suoraan kaupan ja jakelun alan taloudellisiin, sosiaalisiin ja ekologisiin saavutuksiin ja joiden ratkaiseminen voisi auttaa siirtymään kohti kaupan ja jakelun tehokkaampia ja oikeudenmukaisia sisämarkkinoita.

1) Seuraavien ongelmien on havaittu vaikuttavan tai voivan vaikuttaa siihen, kuinka hyvin jakelijat kykenevät varmistamaan sen, että kaikkien EU:n kansalaisten saatavilla on monipuolinen, kilpailukykyinen ja kestävän kehityksen vaatimusten mukainen kaupallinen valikoima (tällä tarkoitetaan sitä, että kaupat, asunnot ja kulkuneuvot eivät sijaitse maantieteellisesti riittävän lähellä toisiaan):

– kauppaa koskevasta kaupunkisuunnittelusta annettujen sääntöjen tehottomuus ja suuri kirjo sekä liikekiinteistömarkkinoiden toimintahäiriöt, jotka vaikuttavat jakelijoiden sijaintiin ja siihen, millaiset mahdollisuudet kuluttajilla on asioida liikkeissä

– useista esteistä (kansainväliset postitoimitukset, maksutavat, valitusmekanismien huono toiminta jne.) johtuva sähköisen kaupan riittämätön kehitys sisämarkkinoilla

– kaupallisten tiedotteiden ja riippumattomien tietopalvelujen (esimerkiksi hintavertailuun tarkoitettujen verkkosivujen, myös kansainvälisten verkkosivujen, tai tuotteiden ja palvelujen vertailutestien) riittämätön kehitys, joka saattaa johtua kuluttajansuojaa ja vilpillistä kilpailua koskevien kansallisten sääntöjen välisistä eroista, sekä se, että erilaisia tuotteiden ja palvelujen laatujärjestelmiä, varsinkin niiden ekologisia tai sosiaalisia kriteerejä, on vaikeaa verrata.

2) Seuraavien ongelmien on havaittu heikentävän tai voivan heikentää toimijoiden talouden optimaalista kehitystä, muun muassa niiden investointi- ja innovointimahdollisuuksia, varsinkin mitä tulee niiden tarjoamien tuotteiden ja palvelujen laatuun:

– vilpillisiä kaupallisia käytäntöjä ja hankintaketjun eri toimijoiden välisiä sopimussuhteita koskevien sääntöjen puuttuminen tai se, ettei näitä sääntöjä ole pantu tehokkaasti täytäntöön

– laatujärjestelmien avoimuuden puute sekä niiden rajat ylittävään käyttöön liittyvät ongelmat.

3) Seuraavien ongelmien on havaittu vaikuttavan työehtoihin ja työn tuottavuuteen, työllisyyteen ja kilpailukykyyn kaupan ja jakelun alalla:

– työehtojen erot, jotka johtuvat työlainsäädännön eroista sekä kaupan ja jakelun alalla sovellettavien työehtosopimusten eroista

– harmaan talouden kielteinen vaikutus työehtoihin

– kuluttajien puutteelliset tiedot kaupan ja jakelun alalla toimivien yritysten sosiaalisista saavutuksista

– se, että kaupan ja jakelun alalla yritysten tarpeet ja palkansaajien osaaminen eivät vastaa toisiaan.

4) Seuraavien ongelmien on havaittu voivan estää kaupan ja jakelun alan kehittämisen kestävämpään suuntaan:

– alan suuri energiankulutus, sen tuottama suuri jätemäärä, sen merkittävä osuus tavaraliikenteestä ja sen merkittävä vaikutus kaupunkien ruuhkiin

– se, ettei kaupan ja jakelun hankintaketjussa oteta riittävän hyvin huomioon ympäristökustannuksia (logistiikka, kauppojen energiankäytön tehokkuus, markkinointi ja viestintä jne.), ja erityisesti riittävien kannustetoimien puute

– se, ettei käytössä ole yhteistä menetelmää, jolla arvioida myytyjen tuotteiden ja palvelujen ympäristövaikutuksia elinkaariajattelun mukaisesti.

Toimenpiteet, jotka voivat tarjota sopivia ratkaisuja näihin edellä mainittuihin ongelmiin, sekä Euroopan tasolla mahdollisesti käynnistettävä työ esitellään syksyllä 2010 julkaistavassa sisämarkkinoiden elvyttämistä koskevassa komission tiedonannossa. Suunnitelluissa toimenpiteissä – niiden määrittelyssä, hyväksymisprosessiin liittyvissä neuvotteluissa ja soveltamisjärjestelyissä – otetaan kaupan ja jakelun alan monialaisen luonteen vuoksi mahdollisimman hyvin huomioon perussopimusten eri tavoitteet ja kunnioitetaan tiukasti toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatetta.

Komissio pyytää kaikkia asianomaisia toimittamaan vastauksensa tähän kertomukseen 10. syyskuuta 2010 mennessä osoitteeseen

DG Marché intérieur et services

Commission européenne

200, rue de la Loi

1049 Bruxelles

tai sähköpostitse osoitteeseen MARKT-RETAIL@ec.europa.eu.

[1] KOM (2007) 724, ”2000-luvun Euroopan yhtenäismarkkinat”.

[2] Kaupan alalla toimii 3 700 000 pk-yritystä, kun taas teollisuuden alalla pk-yrityksiä on 2 300 000. Toisin sanoen kaupan alalla pk-yrityksiä on 63 prosenttia enemmän. Eurostat, SBS, 2005 ja 2007. Eurooppalaisia pk-yrityksiä tukeva aloite (”Small Business Act”) (KOM (2008) 394 lopullinen) on keskeinen osa pk-yrityksiä tukevaa EU:n politiikkaa.

[3] Elintarvikekaupan osuus on noin puolet vähittäiskaupan kokonaismyynnistä. Euromonitor International 2007.

[4] Tässä kertomuksessa esitetyn analyysin perustelut ovat luettavissa komission yksiköiden valmisteluasiakirjasta ” Market monitoring of EU Retail services ” (EU:n vähittäispalvelujen markkinavalvonta), kesäkuu 2010.

[5] KOM (2010) 2020, ”EUROOPPA 2020 – Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia”.

[6] Eurostatin lehdistötiedote 77/2009, 28. toukokuuta 2009, Living Conditions in the EU (elinolosuhteet EU:ssa).

[7] IPSOSin Euroopan komissiolle tekemä tutkimus kuluttajien tyytyväisyydestä, 2008.

[8] Euromonitor International 2007.

[9] Lisätietoa elintarvikkeiden hintojen hajonnasta EU:ssa annetaan muun muassa tiedonannossa ”Toimivampi elintarvikeketju Eurooppaan”, KOM (2009) 591.

[10] IMS health, marraskuu 2009.

[11] Eurostat, tilastotiedot lyhyesti, 50/2009.

[12] Katso edellä mainittu KOM (2009) 591 lopullinen.

[13] UFC – Que Choisir, 3. huhtikuuta 2008, ja Yhdistyneen kuningaskunnan kilpailuviranomaisen ( Competition Commission ) raportti, 30. huhtikuuta 2008.

[14] Direktiivi 2006/123/EY, annettu 12 päivänä joulukuuta 2006, palveluista sisämarkkinoilla.

[15] Euroopan komissio (aluepolitiikan pääosasto), Working Paper on Territories with Specific Geographical Features , 02/2009.

[16] Direktiivi 2000/13/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä. Katso myös ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi elintarvikkeita koskevien tietojen antamisesta kuluttajille, KOM (2008) 40 lopullinen.

[17] Direktiivi 2005/29/EY, annettu 11 päivänä toukokuuta 2005, sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä.

[18] Vihreä kirja kaupallisesta viestinnästä sisämarkkinoilla, KOM (1996) 192 lopullinen.

[19] Komission tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – Elintarvikkeiden hinnat Euroopassa, KOM (2008) 821 lopullinen.

[20] Tiedonannossa ”Toimivampi elintarvikeketju Eurooppaan” esitetyn ehdotuksen mukaisesti, KOM (2009) 591 lopullinen.

[21] Eurostatin työvoimatutkimus vuodelta 2007.

[22] Euroopan komission vuonna 2009 perustama vähittäismarkkinoita käsittelevä foorumi pyrkii pienentämään kaupan hankintaketjun ekologista jalanjälkeä ja levittämään kaupan hankintaketjussa hyviä ympäristökäytäntöjä.