Alueiden komitean lausunto aiheesta "Euroopan unionin energiapolitiikkaa varten vihreä kirja" CdR 232/95



Virallinen lehti nro C 100 , 02/04/1996 s. 0060



Alueiden komitean lausunto aiheesta Euroopan unionin energiapolitiikkaa varten vihreä kirja (96/C 100/15) Alueiden komitea päätti 13. maaliskuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta Euroopan energiapolitiikkaa varten vihreä kirja. Alueiden komitean valiokunta 5 (Maankäytön suunnittelu Ympäristö Energia) hyväksyi lausunnon yksimielisesti 29. toukokuuta 1995. Alueiden komitea hyväksyi enemmistöpäätöksellä 8. täysistunnossaan, joka pidettiin 19. ja 20. heinäkuuta 1995 (20. heinäkuuta pidetyssä kokouksessa), seuraavan valiokunta 5:n (maankäytön suunnittelu, ympäristö ja energia) lausunnon, jonka on laatinut asian esittelijä Hannu Penttilä. 1. Johdanto 1.1. Komissio hyväksyi asiakirjan (Euroopan energiapolitiikkaa varten vihreä kirja) tammikuussa 1995. 1.2. Asiakirjan tarkoituksena on tarjota aineksia keskustelulle siitä, tarvitseeko EU aikaisempaa vahvempaa roolia energiapolitiikassa, ts. tarvitaanko unionin omaa energiapolitiikkaa. 1.3. Asiakirjassa esitellään keskeisiä haasteita, joihin EU joutuu vastaamaan lähivuosina ja analysoidaan EU:n nykyisiä velvoitteita energiakentässä. Vihreä kirja perustuu nykytilanteen ja tulevaisuuden näkymien analyysiin. 1.4. Keskeisiksi unionitason energiapolitiikan tavoitteiksi komissio nostaa energiankäyttäjien tarpeiden tyydyttämisen alimpaan mahdolliseen hintaan, energian saatavuuden turvaamisen ja ympäristönsuojelun. 1.5. Unionin energiapolitiikan suuntaviivoiksi komissio kiteyttää seuraavat neljä: tarve vahvistaa eri tahojen yhteistoimintaa unionitasolla, kansallista ja unionin energiapolitiikkaa tulee lähestyä kokonaisvaltaisella tavalla, selvien energiapoliittisten vastuiden puuttuminen yhteisötasolla estää energiapoliittisten toimenpiteiden yhdenmukaisen kehittämisen, ympäristön osalta on olemassa kahdenlaisia haasteita, niitä jotka liittyvät tavanomaiseen ympäristön pilaantumiseen sekä niitä, jotka liittyvät ilmaston muuttumiseen. 1.6. Komissio toivoo voivansa valmistella vihreästä kirjasta käydyn keskustelun pohjalta yhteistä energiapolitiikkaa koskevan valkoisen kirjan syksyllä 1995. 1.7. Alueiden komitea keskittyy seuraavassa erityisesti alue- ja paikallishallinnon kannalta keskeisten kommenttien ja näkökulmien esittämiseen. 2. Läheisyysperiaate eurooppalaisessa energiapolitiikassa 2.1. Alueiden komitea on esittänyt 21. huhtikuuta 1995 pitämässään kokouksessa Maastrichtin sopimuksen tarkistamista käsittelevän lausuntonsa osana läheisyysperiaatteen uutta muotoilua ja sopimuksen Euroopan unionista 3b artiklan muuttamista seuraavasti: "Läheisyysperiaatteen mukaisesti yhteisö toimii vain siinä tapauksessa ja siinä laajuudessa kuin jäsenvaltiot tai jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön nojalla toimivaltaiset alueelliset ja paikalliset viranomaiset eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitteita." 2.2. Luettelojen laatiminen unionin ja jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvista asioista tulee helpottamaan läheisyysperiaatteen soveltamista. Komitea kehottaa painokkaasti jäsenvaltioita noudattamaan sisäisissä asioissaan läheisyysperiaatetta alueellisiin ja paikallisiin viranomaisiin nähden. Periaate erottaa julkisen vallan elimet niiden tason mukaan siten, että ylemmän tason elimen tulee puuttua asioihin vain, jos alemman tason elimet eivät kykene toimimaan tyydyttävästi. 2.3. Alueiden komitea pitää läheisyysperiaatteen soveltamista EU:n energiapolitiikassa välttämättömänä ja hyödyllisenä. Unionin yhteisen energiapolitiikan ja jäsenvaltioiden tehtävien hahmottamiseksi alueiden komitea esittää seuraavassa mielipiteensä alue- ja paikallishallinnon energiapoliittisista tehtävistä. Integroitu energiapolitiikka 2.4. Energia tuotetaan ja kulutetaan paikallisesti. Myös energian siirrolla ja jakelulla on paikallisia vaikutuksia. Energiapolitiikalla on aina paikalliset ja alueelliset vaikutukset. Kaupunkien ja maaseudun elinolosuhteiden parantaminen merkitsee usein hyvin suunniteltuja energiapoliittisia toimenpiteitä. Paikallis-ja aluetasolla voidaan toteuttaa luontevasti integroitua energiapolitiikkaa, jossa otetaan huomioon energiapoliittisten päätösten vaikutukset alueen kehitystarpeisiin, työllisyyteen, ympäristönsuojeluun ja sosiaalisiin tekijöihin. Lähestymistapa on myös yhdenmukainen ohjelma 21:n kanssa. 2.5. Paikallis- ja aluehallinto on hallinnon tasoista lähinnä kansalaista. Monissa jäsenmaissa paikallis- tai aluehallinto huolehtii myös energian tuotantoon, jakeluun ja tarkoituksenmukaiseen käyttöön sekä energian säästöön liittyvistä tehtävistä. Paikalliset organisaatiot ovat mahdollistaneet varsin hyvin integroidun ja erittäin tehokkaan (sähkön ja kaukolämmön yhteistuotantoon perustuvan) energiapolitiikan toteuttamisen. Euroopan unionin tulee suosia rajat ylittävää yhteistyötä Euroopan talouskehitys- ja integraatiotekijänä antamalla etusija eri alueiden yhteistoimille niin energiayhteyksien kuin energian tuotannon saralla. Energian tuotanto 2.6. Energian tuotanto on eräillä unionin alueilla ensiarvoisen tärkeää työllisyyden kannalta. Erityisesti päätökset hiilentuotannon osuudesta eräissä jäsenmaissa ovat selvästi osoittaneet sosiaali- ja aluepolitiikan vaikutukset energiapoliittisiin ratkaisuihin. Päätöksissä energiantuotannosta tuleekin tunnustaa ja arvioida näiden ratkaisuiden sosiaaliset ja aluepoliittiset vaikutukset. 2.7. Euroopan unionin yhteisenä tavoitteena on taata energian saatavuuden varmuus hajauttamalla energiantuotanto paikallis- ja aluetasoilla niin raaka-aineiden kuin tuotantolaitosten osalta. Tämän tavoitteen toteuttamiseksi on syytä tukea niitä paikallisia ja alueellisia tuottajia, jotka etenkin yhdistetyissä tuotantolaitoksissa tuottavat suurella energiatehokkuudella lämpöä ja sähköä. Tämä tarkoittaa tuotannon toteuttamista mahdollisimman alhaisella tasolla välttäen tarpeettomia kuljetus- ja jakelukustannuksia, jotka merkitsevät rasitusta ympäristölle ja sen vahingoittumista. 2.8. Paikallisten yhteistuotantoon perustuvien voimalaitosten investointikustannukset ovat usein merkittäviä. Tämän vastapainoksi näissä tuotantolaitoksissa polttoainetta säästetään, käyttökulut ovat alhaiset ja ympäristövaikutukset ovat pienet. Lisäksi uudistuvien luonnonvarojen avulla tuotettua ja teollisuuden sivutuotteena syntyvää lämpöä voidaan hyödyntää kaupunkien lämmönjakeluverkoissa. Investoinnit saattavat aiheuttaa näissä laitoksissa tuotetulle energialle lyhyen tähtäimen kilpailutilanteessa vaikeuksia. Unionin yhteisellä energiapolitiikalla tulisikin varmistaa näiden laitosten investointikustannusten keventämistä esimerkiksi korkotuella ja verotuksellisin keinoin. 2.9. Uudistuvien luonnonvarojen käyttö energiantuotannossa sopii useimmiten paikallisten ja alueellisten energian tuottajien tehtäväksi. Nämä usein uutta tekniikkaa soveltavat paikalliset laitokset voivat parhaiten saada puolelleen paikallisen väestön tuen. Euroopan unionin uusiutuvien energiavarojen käyttöön perustuva tuki onkin syytä suunnata erityisesti paikallisille ja alueellisille energiantuotantoyksiköille. 2.10. Unionin äärialueiden ja maaseudun energiatuotannossa korostuu paikallisten olosuhteiden huomioon otto ja uudistuvien energialähteiden hyödyntäminen. Näillä alueilla on erityisen tärkeätä energiatuotannon ja energiapolitiikan integrointi osaksi paikallista ja alueellista kehittämistoimintaa. Energian siirto ja jakelu 2.11. Energiansiirtoverkostot ovat jo nyt Euroopan unionin huomion kohteena. Näiden verkostojen kehittäminen edistää merkittävässä määrin unionin tasapainoista alueellista kehittymistä ja kytkee reuna-alueet osaksi yhteisöä. 2.12. Todellisen kilpailun toteuttaminen vaatii energiansiirron monopolien valvomiseksi unionin erityisiä toimia. Unionin tulee varmistaa, että kaikki energiansiirtoverkot, mukaan lukien eri maiden väliset verkot, ovat avoimia paikallisten ja alueellisten energialaitosten tuottamalle energialle. 2.13. Energiaverkostoilla on aina alueellisia ja paikallisia vaikutuksia. Useimmissa jäsenmaissa alueellinen ja paikallinen hallintotaso päättää näiden verkostojen sijoittumisesta. Tällöin voidaan ottaa huomioon paikalliset erityispiirteet ja energiaverkkojen suhde muuhun maankäyttöön. Samoin tässä yhteydessä voidaan laatia alueellisesti yksityiskohtaiset ympäristövaikutusten arviointiselvitykset. 2.14. Eurooppalaisten energiaverkkojen suunnitelmissa tulee selvittää myös tarpeelliselta osin alue- ja paikallishallinnon mielipiteet ennen lopullista päätöksentekoa. Konsultointi alueiden komitean kanssa on myös tarpeen. 2.15. Energian jakeluverkostot ovat osa yhteiskuntien perusrakenteita. Jakeluverkoston tarpeen, sijainnin ja osin teknisten ominaisuuksienkin päätöksenteossa paikallis- ja aluetason roolin on oltava keskeinen. Talonrakennus ja maankäytön suunnittelu nostavat lisäksi esiin verkkojen siirtämistä koskevat ongelmat. Energian kulutus 2.16. Euroopan unionin yhteisen energiapolitiikan tavoitteena tulee olla energian mahdollisimman tehokas käyttö ja energian säästö. Paikallisiin ja alueellisiin päätöksiin perustuva yhdyskuntarakenne määrittää suurimman osan yhteiskunnan tulevasta energiatarpeesta. Paikallis- ja aluehallinnon rooli on tästä syystä erityisen keskeinen energian tehokkaan käytön ja energian säästön tavoitteiden toteuttamisessa. 2.17. Unionin asukkaista liki 80 % asuu kaupungeissa. Kaupunkien energiankulutukseen voidaan erityisesti vaikuttaa paikallisella suunnittelulla ja päätöksenteolla. Unionin tulee luoda oma kaupunkipolitiikkansa myös energiapoliittisten tavoitteiden toteuttamiseksi. Euroopan unionin tulee asettaa rakennuksille ja niissä käytettäville laitteille tiukat energiansäästönormit. Tämä merkitsee sitä, että luodaan nykyistä parempia mahdollisuuksia kehittää energian kulutusta säästävää yhdyskuntarakennetta ja rakennuskantaa. Kaupunkikeskustojen ja olemassaolevan kaupunkiympäristön parantaminen on välttämätön edellytys, jotta energiaa tuhlaava kaupunkien hajautuva kehitys voidaan pysäyttää. 2.18. Yhdyskuntarakenteen merkitys on erityisen suuri liikenteen vaatimassa energiatarpeessa. Suuntaus kohti asumisen, työpaikkojen ja palveluiden osalta sekoittuneempaa kaupunkirakennetta ja pyrkimystä vähentää tarvetta liikkumiseen on mahdollista toteuttaa vain alue- ja paikallishallinnon määrätietoisella toiminnalla. Tämän tavoitteen merkitystä korostaa se seikka, että liikenteen energiatarve on unionin jäsenmaissa nopeasti noussut ja etenkin yksityisautoiluun perustuva liikenne on lähes yksinomaan riippuvainen öljystä energialähteenä. 2.19. Euroopan unionin toiminnassa informaatioyhteiskunnan kehittämiseksi tulee olla eräänä tavoitteena liikennetarpeen vähentäminen. Unionin tulee määrätietoisesti suosia kaikille avoimia tietoliikenneverkkoja. Unionin tutkimus- ja kehitystoiminnassa tulee edistää tietoliikenneverkkojen yhdyskuntasuunnitteluun liittyviä sovellutuksia. 2.20. Yhdyskuntien suunnittelussa tulee määrätietoisesti suosia jalankulun ja pyöräilyn edellytyksiä. Erityisten jalka- ja pyöräilykäytävien lisäksi on olennaista luoda kaupungista niin turvallinen ja viihtyisä liikkumisympäristö, että se houkuttelee liikkumaan jalan tai pyöräillen. Tältäkin osin mahdolliset toimenpiteet ovat toteutettavissa vain paikallishallinnon voimin. Pääosaston XVII tulee kehittää yhteisiä aloitteita pääosaston VII kanssa. 2.21. Joukkoliikenteen järjestäminen eurooppalaisissa kaupungeissa vaatii aina alue- ja paikallishallinnon toimenpiteitä. Joukkoliikenteen perusinfrastruktuurin rahoittaminen on kiireellinen tehtävä kaikkialla Euroopassa. Liikenteeltä kerättävä ympäristövero tulisi kohdentaa erityisesti joukkoliikenteen toimintaedellytysten turvaamiseen. Joukkoliikenteen suunnitteluun, informaatiojärjestelmiin ja kaluston laatutasoon voidaan myönteisesti vaikuttaa Euroopan alueiden ja kaupunkien yhteistyöllä. 2.22. Energian kulutukseen vaikuttavat loppujen lopuksi yksityishenkilöt päätöksillään. Mielipidetutkimukset osoittavat, että asenteet energian säästön puolesta ovat voimakkaat. Usein tarvitaan vain tietoa riittävän konkreettisista toimintamahdollisuuksista. Paikallishallinto on paras taso tuottamaan riittävän konkreettista informaatiota myönteisten kulutuspäätösten tueksi erilaisille väestö- ja sosiaaliryhmille. 2.23. Paikallisella energianeuvonnalla vaikutetaan yksittäisten kulutuspäätösten syntymiseen. Energiankulutuksen mittaus ja laskutuksen kohdistaminen yksiselitteisesti eri kulutuspisteisiin auttaa tarpeellisten säästöpäätösten kohdistamisessa. Paikallisesti on otettu käyttöön myös energian tehokasta käyttöä edistävä lineaarinen tariffi, jossa korkein laskutus kohdistuu kulutushuippujen aikaan. Tämäkin esimerkki todistaa paikallishallinnon mahdollisuuksia toimia energiapoliittisten innovaatioiden synnyttäjänä. 2.24. Alue- ja paikallishallinto on sellaisenaan merkittävä energian kuluttaja. Näiden yksiköiden säästötoimia voidaan lisäksi käyttää esimerkkeinä ja koeprojekteina. Kokemukset tästä toiminnasta sellaisenaan ja myös valistavasta vaikutuksesta ovat ilmeisen myönteiset. 3. Yleisiä näkökohtia 3.1. Alueiden komitea pitää vihreätä kirjaa EU:n energiapolitiikasta kattavana asiakirjana laajemmalle keskustelulle. Asiakirjassa on hyvin perusteltu yhteisen energiapolitiikan tarve etenkin energiaa käyttävän teollisuuden kilpailukyvyn, ympäristönsuojelun ja energian saatavuuden varmuuden kannalta. 3.2. Alueiden komitea katsoo, että energiapolitiikka on osa yhteiskunta- ja talouspolitiikkaa, jossa kansalaisten tarpeet kestävän kehityksen periaatetta noudattaen tulee asettaa ensisijaisiksi. Energiapolitiikan päätöksillä vaikutetaan työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaan. Energiapoliittisten päätösten vaikutukset myös alueelliseen ja paikalliseen kehitykseen ovat ilmeiset. 3.3. Alueiden komitea tukee unionin pyrkimystä käyttää energian tuotannossa, siirrossa, jakelussa ja kulutustapojen ohjauksessa yhä paremmin markkinamekanismia. Sisämarkkinoiden toteuttamiseksi ja terveen kilpailun toteuttamiseksi tulee kuitenkin tunnistaa energiapolitiikan yhteydet muuhun yhteiskunta- ja talouspolitiikkaan niin unionin, jäsenvaltioiden kuin myös alue- ja paikallistasolla. Markkinamekanismeja tulisi käyttää vain silloin, kun niiden vaikutus huonotuloisille ja maaseutualueille on selvästi tiedossa ja täydentäen niitä sosiaalisten ongelmien välttämiseksi tarpeellisin toimin. 3.4. Alueiden komitea tukee EU:n kestävään kehitykseen perustuvan kilpailukyvyn kehittämistä yhteisellä energiapolitiikalla. Tällöin unionin energian sisämarkkinat ja hintarakenne mahdollistavat myös energian varmuusvarastojen rakentamisen ja ympäristönsuojelun tavoitteiden toteuttamisen. 3.5. Erityisesti hiilidioksidipäästöjen jäädyttäminen nykytasolle ja asteittainen vähentäminen vaatii EU:lta voimakasta toimintaa. Kaikkien ympäristökustannusten tulee sisältyä energian hintaan. 3.6. Alueiden komitea esittää, että vihreän kirjan pohjalta käytävässä keskustelussa yksilöidään ne lisäarvoa tuottavat toimenpiteet, jotka vaativat unionin yhteistä energiapolitiikkaa. Samalla tulisi tarkastella myös jäsenmaiden sekä alue- ja paikallishallinnon rooleja, vastuusuhteita ja työnjakoa energiapolitiikassa alueiden komitean tässä asiakirjassa esittämän läheisyysperiaatteen pohjalta. 3.7. Alueiden komitea esittää läheisyysperiaatteeseen viitaten, että alue- ja paikallishallinnolle turvataan mahdollisuudet toteuttaa yhteisiä tavoitteita. Tämän toteuttamiseksi tulee erityisesti huolehtia, että: energian tuotannossa edistetään niin yhteiskäyttöön perustuvaa kaukolämpötekniikkaa, ottamalla erityisesti huomioon uusiutuvien energianlähteiden (vesivoima) optimaalinen käyttö kuin myös siinä tuotetun sähkön kilpailukykyä, paikallisiin uudistuviin energialähteisiin perustuvien tuotantolaitosten toimintaa kehitetään, paikallisten ja alueellisten energiantuotantolaitosten pääsy sähköverkostoihin turvataan, paikallis- ja aluehallinnon merkitys yhdyskuntarakenteen suunnittelussa ja sen huomattava vaikutus energiankulutukseen otetaan huomioon, liikenteen vähentämiseksi luodaan mahdollisuuksia sekoittuneelle kaupunkirakenteelle ja tietoyhteiskunnan käytännön sovellutuksille, liikenteen ympäristövero kohdistetaan ympäristön suojeluun. Tärkeää on myös kilpailun edistäminen joukkoliikenteessä. 3.8. Alueiden komitea esittää, että Euroopan unionin energiapolitiikkaa tarkastellaan myös kuluttajien ja kansalaisten näkökulmasta. Energiapolitiikan tulee mahdollistaa kuluttajille heidän omilla päätöksillään tuki energian säästölle ja ympäristöystävälliselle käytölle. Energiapolitiikan tarkoituksena tulee olla energiapalvelujen, toisin sanoen kohtuuhintaisen lämmön, valon ja sähkön tuottaminen halvan energian sijasta. 3.9. Alueiden komitea muistuttaa, että energiapoliittisten päätösten sosiaaliset vaikutukset saattavat olla merkittäviä ja niiden huomiotta jättäminen aiheuttaa laaja-alaisia yhteiskunnallisia ja taloudellisia ongelmia. Energian kulutustottumusten muutokset vaativat myös toteutuakseen sosiaalisten vaikutusten arvioinnin. Useat energiansäästöön tähtäävät investoinnit vaativat tarkkaan harkitun ja eri väestöryhmien mahdollisuuksiin sovitetun toimenpideohjelman. 4. Erityisiä näkökohtia 4.1. Sivu 4, yhteenveto ja politiikan suuntaviivat Alueiden komitea katsoo, että unionilla ei tule olla oman energiapolitiikkansa puitteissa mandaattia puuttua alueellisiin tai paikallisiin rakennelmiin, jos ne ylipäätään ottaen ovat linjassa unionipolitiikan (kilpailu, koheesio jne.) kanssa. Sivun 4 viimeinen lause "komission energiapolitiikan tulee vastata näihin haasteisiin ja optimoida kansallisten ja alueellisten energiavaihtoehtojen moninaisuus yhteisön yleiseksi hyödyksi" on ristiriidassa tämän periaatteen kanssa. 4.2. Sivu 8, kohta 1 Alueiden komitean käsityksen mukaan yleistä etua ei voida jättää markkinavoimien hoidettavaksi. Juuri markkinavoimien vastapainonahan on julkinen sektori, joka hoitaa niitä kansalaisyhteiskunnan asioita kuntoon, jotka muutoin jäävät hoitamatta tai kilpailutilanteen epätyydyttävyyden johdosta vääristyvät. Julkisella sektorilla paikallis- ja aluehallinnolla on oma tärkeä roolinsa, jota edellä kohdissa 2 ja 3 on kuvattu. 4.3. Sivu 12, kohta 15 Alueiden komitean mielestä vihreän kirjan tekstissä korostetaan aivan oikein energiasektorin suurta merkitystä alueelliselle kehittymiselle. Esimerkiksi energiainvestoinnit reuna-alueille ja pienten markkinoiden alueille eivät kuitenkaan puhtaan kilpailun olosuhteissa ole välttämättä kovin houkuttelevia. Näiltä osin energiapolitiikan kilpailutilannetta on voitava muuttaa esimerkiksi rakennepoliittisin toimenpitein. 4.4. Sivut 16 ja 17 Näillä sivuilla kilpailu itsetarkoituksellisena tavoitteena korostuu. Alueiden komitea katsoo, että kilpailukyky on vain välinearvo energiapolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa. Asiakirjaa tulisi täydentää komitean luvussa 2 esittämillä näkökohdilla. 4.5. Sivu 25, kohta 48 Tässä kohtaa on yksi asiakirjan harvoista virheistä. Yhdistetty lämmön ja sähkön tuotanto onnistuu muillakin polttoaineilla kuin hiilellä. Esimerkiksi Suomessa tämä on hyvin todistettu teollisuuden puuperäisten jätteiden ja turpeen käytöllä kohtalaisen suurimittakaavaisestikin yhdistettynä energiantuotantoon. 5. Johtopäätöksiä 5.1. Alueiden komitea yhtyy komission näkemykseen energiakysymysten käsittelemisestä kokonaisvaltaisella tavalla kuitenkin siten, että energiakentän toimintaan liittyvät eri tasot: eurooppalainen taso, joka käsittää mm. yleiseurooppalaisiin jakeluverkostoihin, monopolien valvontaan, kuluttajien suojeluun ja yhteisiin ympäristönsuojelun ja ympäristöverotuksen vähimmäisvaatimuksiin liittyviä kysymyksiä, jäsenvaltion taso, sekä alueellinen ja paikallinen taso, joka käsittää tässä lausunnossa kuvattuja energiapoliittisia tehtäviä. EU:n yhteinen energiapolitiikka tulisi alueiden komitean mielestä kysymykseen lähinnä eurooppalaiselle tasolle nostettavien kysymysten osalta. 5.2. Euroopan unionin energiapolitiikka, ollakseen mahdollinen, vaatii vihreässä kirjassa esitettyjen näkökohtien voimakasta konkretisointia ja täsmentämistä. Monet seikat jäävät epämääräisiksi ja tavoitteiden priorisointia ei ole tehty. Osa tavoitteista on ristiriidassa keskenään, kuten toisaalta tavoite määräysten karsimisesta minimiin ja toisaalta tavoite verotuksellisten ja muiden keinojen käyttöönotosta. 5.3. Alue- ja paikallishallinnon rooli eurooppalaisella energiakentällä on jätetty vihreässä kirjassa lähes käsittelemättä. Tuloksekas energiapolitiikka, energian tehokas käyttö ja ympäristönsuojelu tarvitsevat toteutuakseen paikallis- ja aluehallinnon täyden tuen ja toimenpiteet. Ne harjoittavat energiasuunnittelua EU:n tuella, kiinnittävät huomiota energiaan liittyviin ympäristökysymyksiin ja puuttuvat niihin ohjelma 21:n merkeissä. 5.4. Yhteisön sisämarkkinoita tulee vielä kehittää energian osalta ottamalla huomioon uusiutuvien energianlähteiden optimaalinen käyttö. Osa hitaan kehityksen esteistä voitaneen poistaa ottamalla tässä lausunnossa esitetyt alue- ja paikallistason näkökulmat ja tarpeet huomioon. 5.5. Yhteisön energiapolitiikan ja laajemmin koko energiakenttään liittyvien kysymysten tulee olla sellaisia, joista alueiden komitea antaa aina lausuntonsa. Bryssel, 20. heinäkuuta 1995. Alueiden komitean puheenjohtaja Jacques BLANC