Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Velkahuojennus kehitysmaiden köyhyyden torjunnassa"

(1999/C 209/12)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 28. tammikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Velkahuojennus kehitysmaiden köyhyyden torjunnassa".

Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet"-jaosto antoi lausuntonsa 12. toukokuuta 1999. Esittelijä oli Ann Davison.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26.-27. toukokuuta 1999 pitämässään 364. täysistunnossa (toukokuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 118 puolesta yhden pidättyessä äänestämästä.

1. Tiivistelmä

1.1. Komitea on pitkään kantanut huolta kehitysmaiden absoluuttisen köyhyyden laajuudesta, minkä vuoksi se on tyytyväinen useiden jäsenvaltioiden uuteen päätökseen huojentaa köyhien maiden julkista velkaa aiempaa enemmän.

1.2. Yhteiskunnalliset edellytykset ovat ratkaisevia näiden maiden menestymiseksi absoluuttisen köyhyyden vastaisessa taistelussa. Komitean mielestä julkisen velan huojentamisprosessia tulisi nopeuttaa ja syventää niiden maiden osalta, jotka noudattavat hyvää hallintotapaa ja asettavat köyhyyden torjunnan etusijalle. Velallishallitusten näin säästämät ylimääräiset varat tulisi kohdentaa yhteiskunnallisiin hankkeisiin selvien köyhyyden vähentämissuunnitelmien avulla. Suunnitelmien painopistealueista sovittaisiin yhdessä lahjoittajien ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa. Huolellisessa seurannassa tulisi havainnoida positiivista kehitystä sellaisten köyhyysosoittimien osalta kuten lapsikuolleisuus, koulua käyvien määrä ja sukupuolten välinen kuilu. Mikäli epäonnistuttaisiin velkahuojennuksen käyttämisessä yhteiskunnallisen edistyksen hyväksi, apu voitaisiin uudelleen kohdentaa hajautettuihin hankkeisiin.

1.3. Koska velkataakan keventäminen on jo viivästynyt ja köyhyyden ongelma on ratkaistava kiireellisesti, komitea ehdottaa kannustusmielessä velanhoitomenojen huomattavaa ja välitöntä vähennystä. Tämä koskisi maita, joiden on jo todettu olevan avun tarpeessa ja jotka sitoutuvat käyttämään näin syntyneet säästöt köyhyyden vähentämistoimiin.

1.4. Jäljellä olevan velan vähentäminen voisi viedä kauemmin, enintään kolme vuotta. Kannustimia pitäisi tarjota myös tässä vaiheessa maille, jotka noudattavat hyvää hallintotapaa ja sitoutuvat köyhyyden vähentämissuunnitelmiin. Komitea ehdottaa velkahuojennuksen lisäämistä siten, että velan määrä pienenisi 100-150 prosenttiin vientituloista.

1.5. EU:lla on keskeinen rooli hyödynnettäessä tämänhetkistä mahdollisuutta vähentää sekä velkaa että köyhyyttä. Komitea kehottaa komissiota olemaan aktiivisempi näissä kysymyksissä ja jäsenvaltioita koordinoimaan olemassa olevia resursseja ja etsimään uusia. EU:n tulisi toimia johtohahmona ja auttaa pohjustamaan muutoksia. Koska kaikki jäsenvaltiot eivät ole edustettuina G8-ryhmässä, sen tulisi erityisesti koordinoida EY:n ehdotuksia G8-ryhmälle siten, että ehdotukset eivät heikennä vaan vahvistavat toisiaan. Merkittävät ehdotukset on tehtävä kollektiivisesti sekä myös Maailmanpankin ja IMF:n (Kansainvälinen valuuttarahasto) johtoelimissä. Koordinoitu velkapolitiikka ja velkahuojennukselle myönnettävä taloudellinen tuki, jotka kuuluvat johdonmukaisesti EU:n rooliin lahjoittajana (sekä komission että jäsenvaltioiden kautta), voivat antaa tärkeän ja menestyksekkään panoksen OECD:n vuodelle 2015 asettamien, ihmiskunnan kehityksen kannalta ratkaisevien tavoitteiden saavuttamiseen.

2. Johdanto

2.1. Komitea on toistuvasti korostanut huoltaan kehitysmaiden absoluuttisen köyhyyden laajuudesta. Se on organisoinut EU:n ja AKT-maiden parlamentaarisen yhteiskokouksen suojissa unionin ja AKT-maiden (Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden) talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmien välistä vuoropuhelua yli kahdenkymmenen vuoden ajan. Vuoropuhelun aikana on ilmaistu huoli siitä, että ulkoisen velkaantumisen taakka rajoittaa julkista kulutusta useissa velkaantuneimmissa maissa.

2.2. Komitea on jo korostanut hyvän hallintotavan ja kansalaisyhteiskunnan kehittämisen tarvetta AKT-maissa ja etelässä kokonaisuudessaan. Komitean mielestä julkisen velan huojentamisprosessia tulisi nopeuttaa ja syventää niiden maiden osalta, jotka noudattavat hyvää hallintotapaa ja asettavat köyhyyden torjunnan etusijalle. Jos tätä ei pidetä tavoitteena, on vaarana, että jaettavat varat eivät menekään kehitykseen vaan velkataakan yleiseen keventämiseen. Tässä lausunnossa pohditaan, miten yhteiskunnalliset edellytykset voitaisiin luoda käytännössä.

3. Köyhyyden vähentäminen etusijalle

3.1. OECD:n kehitysapukomitea asettaa "Shaping the 21st Century" -raportissaan tavoitteet vuodeksi 2015: peruskoulutuksen järjestäminen kaikille, absoluuttisessa köyhyydessä elävien määrän puolittaminen ja lapsikuolleisuuden vähentäminen kahdella kolmasosalla. Komitea tukee näitä vähimmäistavoitteita, mutta toteaa, että ilman velkahuojennusta, köyhyyden torjumiseen keskittymistä ja hyvää hallintotapaa niitä ei saavuteta.

3.2. Maailmanpankki ja IMF ovat yksilöineet 41 erittäin velkaantunutta köyhää maata (HIPC-maat, Heavily Indebted Poor Countries)(1) ja ottaneet ne aloitteen piiriin. Näillä mailla on suurimmat velkataakat, niiden ulkoinen velka on yli kaksinkertainen vuotuisten vientitulojen määrään nähden, ja ne ovat myös köyhiä. Suurin osa näistä maista, noin 80 prosenttia, sijaitsee Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Ei ole sattuma, että osa näiden velkaantuneiden maiden yhteiskunnallisista osoittimista on maailman huonoimpia ja maat ovat kaukana vuodeksi 2015 asetetuista tavoitteista. Viimeaikaisista lapsikuolleisuusarvioista ilmenee, että kuolleisuusluvut pysyvät todennäköisesti kaksinkertaisina OECD:n vuoden 2015 tavoitetasoon nähden. Esimerkiksi koulutuksen osalta tilanne heikkenee: velka heikentää näiden maiden kykyä saavuttaa maailmanlaajuisesti sovitut koulutustavoitteet. Afrikassa koulua käymättömien lasten kokonaismäärä ei laske vaan kasvaa, ja sukupuolten välinen kuilu kouluissa syvenee. Kolmasosa maailman 125 miljoonasta koulua käymättömästä lapsesta asuu Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Tämänhetkisten suuntausten mukaan Latinalainen Amerikka ja Aasia, jotka myös kärsivät köyhyydestä, ovat edistyneet supistaessaan koulua käymättömien lasten määrää. Saharan eteläpuolinen Afrikka ei kuitenkaan edisty, ja vuoteen 2015 mennessä kolme neljäsosaa 75 miljoonasta koulua käymättömästä lapsesta asuu siellä. Mitä sukupuolijakoon tulee, kestää 50 vuotta ennen kuin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa saavutetaan jonkinlainen sukupuolten välinen tasa-arvo, mikäli nykyinen suuntaus jatkuu.

3.3. Velanhoitoon menee keskimäärin 40 prosenttia HIPC-maiden valtiontaloudesta. Useissa HIPC-maissa velanhoitoon käytetään enemmän varoja kuin terveyteen ja koulutukseen. Vaikka hallitukset eivät aina tahdo käyttää velanmaksusta vapautuvia varoja yhteiskunnallisiin tavoitteisiin ja vaikka avun rahoituksellinen merkitys on elintärkeä, on täysin selvää, että velanhoito rajoittaa huomattavasti tällaisiin inhimillisen kehityksen edistämistarkoituksiin käytettäviä kokonaisvaroja. Velkataakan keventämisen yhdistäminen köyhyyden vähentämiseen voi tämän vuoksi antaa merkittävän panoksen vuoden 2015 tavoitteiden saavuttamiseen.

3.4. EY on melko pieni monenvälinen velkoja (5 prosenttia monenvälisestä kokonaisvelasta), mutta sillä on merkittävä poliittinen asema. G8-maiden hallituksista neljä on EY-hallituksia: Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Saksa ja Italia. Ne kuuluvat myös maailman suurimpiin velkojiin. Noin 25 prosenttia kaikista kehitysmaihin kohdistuvista kahdenvälisistä saatavista kuuluu EU:n jäsenvaltioille. Enemmistö Maailmanpankin ja IMF:n johtoelinten pääomaosuuksista on EY-maiden ryhmän hallussa, ja ryhmä on (yhdessä EY:n kanssa) maailman suurin varojen lahjoittaja (56 prosenttia kehitysavusta vuonna 1996). Valtaosa köyhimmistä velkaantuneista maista on AKT-maita.

3.5. EU:n toimielimet painottavat nyt entistä enemmän köyhyyden vähentämistä. Komissio on korostanut sitä jonkin verran aiempaa enemmän tukiohjelmassaan ja Lomén sopimuksen uudistamisneuvotteluissa. Ranskan ja Ison-Britannian hallitukset ja saksalainen puheenjohtajisto ovat tehneet ehdotuksia julkisen velan keventämisen hyväksi. Pohjoismaat ja Alankomaat ovat varanneet huomattavia resursseja ongelman ratkaisemiseksi. Yksittäiset hallitukset ovat myös muuntaneet velkaa paikalliseksi valuutaksi, joka on määrä käyttää yhteiskunnallisiin hankkeisiin tai ympäristö- ja kehitysprojekteihin. Myös EU:n parlamentti on sisällyttänyt köyhyyden vähentämisen ensisijaisiin tavoitteisiinsa. EU:n ja AKT-maiden parlamentaarinen yhteiskokous laatii parhaillaan yleiskertomusta köyhyyden torjunnasta AKT-maissa ja EU:n jäsenvaltioissa. Komitea puolestaan on laatinut lausunnon, jossa vaaditaan hyvän hallintotavan ja ihmisoikeuksien painottamista(2), ja kytkee "fair trade" -merkkiä käsittelevässä lausunnossaan(3) köyhyyden vähentämisen kaupankäyntiin. Useissa komitean lausunnoissa, esimerkiksi investointeja ja WTO:ta käsittelevissä asiakirjoissa, kiinnitetään huomiota työntekijöiden perusoikeuksiin ja tarpeeseen noudattaa kehitysmaissa monikansallisten yritysten toimintaa koskevia OECD:n ohjeita.

3.6. TSK on tyytyväinen Quart Monden tapaisten organisaatioiden kanssa luotuihin suoriin yhteyksiin. Lisäksi TSK on tyytyväinen siihen, että EU:n kansalaisyhteiskunta on tarpeeksi huolestunut järjestääkseen maailmanlaajuisen kampanjan velkataakan keventämiseksi. Kampanja painottuu G8-maiden kesäkuun kokoukseen ja vuoteen 2000. "Jubilee 2000" kokoaa yhteen koko Euroopan kehitysorganisaatiot, hyväntekeväisyysjärjestöt, ammattiliitot ja kirkot ja on yhteydessä kehitysmaiden kumppaneihin. Rooman pormestari on esimerkiksi julistanut Rooman "Jubilee 2000" -kaupungiksi.

4. Tämänhetkiset velkahuojennusaloitteet

4.1. Tämä on tärkeä vuosi velkojenjärjestelyn parantamisen kannalta. Maailmanpankki ja IMF tarkistavat perusteellisesti HIPC-puitteet.

4.2. Velkojavaltioiden Pariisin klubi voi perinteisesti keventää pienituloisten maiden velkataakkaa. Ryhmän sihteeristön toimitilat ovat Ranskan valtiovarainministeriössä. Pariisin klubi voi vähentää monia valtioilta otettuja lainoja enintään 67 prosenttia. Ehtona on, että velallinen ensin sopii talousohjelmasta IMF:n kanssa ja antaa sitten näyttöä taloutensa hyvästä suorituskyvystä.

4.3. Kävi selväksi, että Pariisin klubin kautta myönnettävä velkahuojennus ei riittänyt ratkaisemaan köyhien maiden velkakriisiä, ja kun kestämätöntä velkataakkaa ei saatu poistettua, vuonna 1996 käynnistettiin HIPC-aloite Pariisin klubin järjestämien ja muiden kahdenkeskisten huojennusten enimmäismäärän kasvattamiseksi 80 prosenttiin. Aloitteiseen sisällytettiin ensimmäistä kertaa Maailmanpankin ja IMF:n myöntämät sekä muut monenväliset velat.

4.4. Saadakseen HIPC-maan statuksen maiden on oltava kelpoisia saamaan IMF:ltä ja Maailmanpankilta tukea erityisehdoin, niiden velkataakan on oltava niin suuri, että siitä ei voi selviytyä muilla velkahuojennusmenetelmillä ja niiden on annettava näyttöä IMF:n ja Maailmanpankin tukemien ohjelmien avulla tehdyistä onnistuneista uudistuksista.

4.5. HIPC-prosessi on melko pitkäkestoinen. Ensimmäisen kolmen vuoden aikana edellytetään näyttöä hyvästä suorituskyvystä IMF:n ja Maailmanpankin tukemien ohjelmien puitteissa, paitsi niissä maissa, joilla jo on pitkäaikaista näyttöä hyvästä suorituskyvystä. Tämän jakson aikana kahdenvälisten velkojien on määrä laatia uusi maksuaikataulu erääntyville tukikelpoisille velanhoitomenoille ja vähentää niitä enintään 80 prosenttia senhetkisestä arvosta. Kolmen vuoden kuluttua maa tulee ratkaisuvaiheeseen, jossa tukikelpoista kahdenvälistä velkaa vähennetään 67 prosenttia. Kolmen seuraavan vuoden aikana (tai nopeammin, mikäli maalla on näyttöä hyvästä suorituskyvystä) maa tulee viimeiseen vaiheeseen, ja kahdenväliset velkojat vähentävät tukikelpoista velkaa enintään 80 prosenttia. Monenväliset velkojat (IMF, Maailmanpankki ja EY mukaan luettuina) luopuvat vaateistaan kestämättömän velkataakan tasapainottamiseksi. Komissio on päättänyt kasvattaa rakenteelliseen sopeuttamiseen tarkoitettuja varoja 15 prosentilla sellaisia maita varten, jotka ovat tulossa ratkaisuvaiheeseen. Tuki kohdennetaan yleensä sosiaalimenoihin.

4.6. Kokonaiskustannukset on ajantasaistettu hiljattain ja arvioitu noin 12,5 miljardiksi Yhdysvaltain dollariksi. Kustannukset rahoitetaan useista eri lähteistä. Viimeaikainen kustannusten nousu johtuu erityisesti hyödykkeiden hintojen laskusta, koska monet HIPC-maat ovat niiden viennin varassa.

4.7. HIPC-kehys ei ole ongelmaton. HIPC-prosessi on liian pitkä ja joustamaton. Maiden täytyy osallistua menestyksekkäästi noin kuuden vuoden ajan IMF:n uudistusohjelmiin, ennen kuin ne voivat päästä velkajärjestelyyn HIPC-aloitteen kautta. Sen jälkeen kun aloite luotiin vuonna 1996, toistaiseksi vain kaksi 41 maasta on tosiasiassa saanut velkahuojennusta ja vain kolmen on määrä saada vähennystä vuonna 1999. Lisäksi myönnetyn velkahuojennuksen määrä ei ole ollut riittävä kestävään velanhoitoon pääsemiseksi esimerkiksi silloin, kun raaka-aineiden hinnat laskevat. Velanhoidon taakka pysyy raskaana HIPC-prosessin aikana ja sen lopussa kohdistetaan inhimilliseen kehitykseen tarvittavia resursseja muualle. Maailmanpankin ja IMF:n tuoreessa, huhtikuussa 1999 valmistuneessa HIPC-katsauksessa korostetaan useita HIPC-aloitteeseen liittyviä ongelmia ja todetaan myös, että rahamääräisesti laskettuna aloitteella ei ehkä vähennetä merkittävästi velanhoitomenoja tämänhetkiseltä tasolta.

4.8. Kaiken kaikkiaan HIPC-aloitetta on arvosteltu siitä, että se ei tee tarpeeksi vaikuttaakseen köyhyyteen asianomaisissa maissa. Voidaan todeta, että velkatilanne on todella kestävä vain, mikäli maalla on tarpeeksi vientituloja ja valuuttavarantoja sekä riittävä kotimainen säästökertymä ja valtiontuloja varojen hyödyntämiseksi maan rajojen sisällä; mikäli vientituotto on ylijäämäinen senkin jälkeen, kun vientituloista on vähennetty välttämätön tuonti; ja mikäli maiden omat budjettivarat riittävät valtion perustehtävien rahoittamiseen, köyhyyden ja eriarvoisuuden äärimuotoihin puuttumiseen sekä vuoteen 2015 mennessä toteutettaviksi tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseen.

4.9. YK ja kahdenväliset velkojat ovat myöntäneet suuren osan tästä arvostelusta osittain aiheelliseksi. Muun muassa viisi G7-ryhmän jäsentä (Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Ranska, Yhdysvallat ja Kanada) on ehdottanut parannuksia HIPC-aloitteeseen Kölnissä kesäkuussa 1999 pidettävän G8-maiden kokouksen valmistelun loppusuoralla. Muita G7-ryhmään kuulumattomia maita, jotka ovat hiljattain tehneet ehdotuksia, ovat Irlanti ja Norja. G7-maiden HIPC-aloitteen parantamiseksi tekemät ehdotukset ovat monenlaisia, ja niihin kuuluvat: tukikelpoisuuden laajentaminen ottamalla aloitteen piiriin lisää maita kuten Jamaika, Kambodza, Ghana ja Bangladesh, velkahuojennuksen nopeuttaminen lyhentämällä prosessin kestoa kuudesta vuodesta kolmeen, arviointiperusteiden parantaminen anteeksiannetun velan määrän lisäämiseksi, kahdenvälisen velkahuojennuksen lisääminen Pariisin klubissa yli 80 prosenttiin, lainamuotoisen tuen antamisen lopettaminen ja jo myönnetyn lainamuotoisen tuen anteeksiantaminen, IMF:n kullan myyminen aloitteen rahoittamiseksi, kahdenvälisten maksujen lisääminen HIPC-säätiön rahastoon, tuen lisääminen sekä keskustelu parempien kokonaisratkaisujen löytämiseksi köyhyyden vähentämiseen. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on ehdottanut yhteiskunnallisten käytännesääntöjen laatimista sekä EY:n tukibudjetistaan HIPC-aloitteelle antamien resurssien lisäämistä. Saksalainen puheenjohtajisto ehdottaa sitovaa ja täydellistä velkojen anteeksiantoa kehitysavun varoin hyvää hallintotapaa ja köyhyyden vähentämistä edellyttäen. Kaikki nämä ehdotukset saattavat parantaa velkajärjestelyä. Ehdotukset tulisi nyt koordinoida, menetelmät velkahuojennuksen kytkemiseksi köyhyyden vähentämiseen tulisi selventää ja uudistetulle HIPC-velkahuojennusjärjestelyyn tulisi osoittaa asianmukainen rahoitus. Komitea kehottaa EU:n jäsenvaltioita esittämään EU:n vastuullisena taloudellisena voimana, joka on lujasti sitoutunut luomaan pohjoisen ja etelän välisille suhteille toimivat puitteet sekä poistamaan maailman köyhyyttä. Komitea kehottaa myös antamaan lisärahoitusta velkahuojennukselle mm. Euroopan kehitysrahastosta.

5. Komitean näkemys

5.1. Yleistä

5.1.1. Komitea on ehdottanut maailman köyhyyden vastaisen hyökkäyksen voimistamista kaikilla rintamilla: kaupankäynnin, tukien myöntämisen, työllisyyden, selkkausten ehkäisemisen, hyvän hallintotavan, sukupuolikysymysten ja velkatilanteen. Komitea on korostanut, että hyökkäyksen onnistuminen edellyttää hyvää hallintotapaa ja köyhyyden torjuntaan keskittymistä. Myös komissio on sitoutunut tukiohjelmassaan hyvän hallinnon periaatteisiin, joista perustekijöihin kuuluu kansalaisten, naiset mukaan luettuina, osallistuminen valtion asioihin parlamenttien ja heitä edustavien organisaatioiden välityksellä. Vaikka tällainen osallistuminen jo sinällään vähentää selkkausten mahdollisuutta, komitea on kehottanut myös EU:ta ja Yhdysvaltoja tekemään aktiivisempaa yhteistyötä konfliktien ehkäisemiseksi, ja saksalainen puheenjohtajisto on ehdottanut, että tätä asiaa koskevaa kokonaisvaltaista strategiaa pohdittaisiin perusteellisesti G8-ryhmän kokouksessa. Tavoitteena on perustaa varhaisvaroitusjärjestelmä (ja/tai tukea köyhissä maissa olemassa olevia järjestelmiä), jota seuraisivat YK:n puitteissa käytävät kansainväliset koordinointikeskustelut. Komitea on vielä vedonnut johdonmukaisuuteen EU:n tuen ja kauppapolitiikan välillä sekä kannustanut osuustoimintaan ja vapaaehtoiseen "fair trade" -merkin käyttöön.

5.1.2. Ulkoinen velka aiheuttaa kaksi suurta ongelmaa. Etenkin köyhiin kohdistuvat sosiaaliset vaikutukset ovat ensisijainen ongelma. Toinen ongelma on kuitenkin se, että ylivelkaantuminen estää ulkomaisia investointeja sekä velallismaan omia kasvuinvestointeja. Velkahuojennus on tärkeä investointien edistämisen helpottamiseksi ja pääomapakojen vähentämiseksi. Jos köyhät maat haluavat päästä köyhyydestä ja osallistua maailmankauppaan kaikkien talouksien yhteiseksi hyödyksi, niiden on pystyttävä houkuttelemaan investointeja ja laajentamaan talouksiaan. Velkahuojennus ei ole päämäärä itsessään vaan keino näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

5.1.3. Koska velkahuojennusprosessi on jo viivästynyt ja koska köyhyyden ongelma on ratkaistava kiireellisesti, komitea suosittaa välitöntä keskittymistä sosiaalisiin kysymyksiin.

5.2. Yhteiskunnalliset edellytykset ja kansalaisyhteiskunnan osallistuminen

5.2.1. Komitea tukee ajatusta velkataakan keventämisen kannustinjärjestelmästä maille, jotka ovat halukkaita sitoutumaan köyhyyden vähentämiseen, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen oikeuksien kunnioittamiseen sekä ja hyvään hallintotapaan. Köyhyyden vähentämiseen sitoutuneille maille tulisi tarjota kannustimia vähentämällä velanhoitomenoja huomattavasti HIPC-prosessin alusta alkaen. Jäljellä olevaa velkaa voitaisiin vähentää lyhennetyn prosessin lopussa. Prosessin kesto olisi korkeintaan kolme vuotta nykyisen kuuden sijasta. Näin tehtäisiin sillä ehdolla, että kaikki velkajärjestelystä saatava hyöty suunnattaisiin sosiaalisin perustein köyhyyden vähentämistoimiin. Mikäli epäonnistuttaisiin velkahuojennuksen käyttämisessä yhteiskunnallisen edistyksen hyväksi, valtiovallalle annettavaa apua pitäisi vähentää suhteellisesti ja käyttää hajautettujen hankkeiden tukemiseen välivaiheitta.

5.2.2. Tavoite olisi kahtalainen. Ensinnäkin maiden vapauttaminen kohtuuttomista velanhoitomenoista HIPC-prosessin aikana. Velanhoitomaksuja vähennettäisiin huomattavasti niin että tällä hetkellä velan maksamiseen meneviä valtion varoja vapautuisi lisää erityisesti köyhyyden vähentämiseen. Hallituksen edellytettäisiin tekevän yhteistyötä lahjoittajien ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa selkeiden köyhyyden vähentämissuunnitelmien kehittämiseksi. Säästyneet varat osoitettaisiin näihin suunnitelmiin ja niitä käytettäisiin kasvattamaan sosiaalimenoja sellaisissa kohteissa kuten peruskoulutus ja ammatillinen koulutus, perusterveydenhuolto, HIV/AIDS-ongelma ja myös muissa köyhyyden vähentämistoimissa kuten maaseutualueiden tiet, naisten ohjelmat, työpaikkojen luominen ja köyhien viljelijöiden maataloustuotannon tukeminen.

5.2.3. Toiseksi maiden velkataakkaa kevennettäisiin lisää lyhennetyn HIPC-prosessin lopussa (joka olisi korkeintaan noin kolmevuotinen), jolloin velkaa vähennettäisiin 100-150 prosenttiin viennin määrästä. Tämä toteutettaisiin sillä ehdolla, että velanhoidon säästöt käytettäisiin seuraavan viiden vuoden aikana investointeihin köyhyyden vähentämiseksi. Velkahuojennuksen on oltava lopullinen ja peruuttamaton, mikäli halutaan vakuuttaa sijoittajat siitä, että ollaan saavuttamassa pitkän aikavälin kestävä velkatilanne. Jos kuitenkin HIPC-prosessin aikana tai viiden vuoden kuluessa sen päättymisestä hallitukset vetäytyvät sitoumuksistaan kohdentaa anteeksiannetut velat köyhyyden vähentämiseen, lahjoittajien tulisi kohdentaa tulevat tuet ja lainat uudelleen suhteellisesti. Ne kohdennettaisiin hajautettuihin hankkeisiin. Tällaiset sitoumukset tulisi vakiinnuttaa osaksi järjestelyä. On muistettava, että nämä maat ovat tuen varassa vielä jonkin aikaa tulevaisuudessa ja hallitusten ja lahjoittajien välillä on edelleenkin tiiviit suhteet. Komitea kehottaa komissiota ja jäsenvaltioita luomaan yhteistyöjärjestelmän näiden suhteiden käyttämiseksi hyvän hallintotavan ja köyhyyden vastustamisen varmistamiseen. Sen puitteissa seurantaa sekä talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien osallistumista tulisi lisätä.

5.2.4. Maat ovat valmiita kohdentamaan velanhoidosta säästyneitä varoja köyhyysrahastoon. Tämän rahaston seurannasta huolehtisi hallituksen, lahjoittajan ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajista koostuva komitea. Talous- ja yhteiskuntaelämän etupiirien saaminen mukaan omatoimisiin ponnistuksiin tilanteen kohentamiseksi lisää luottamusta. Varoja jaettaisiin rahastosta kohteisiin, jotka kuuluvat valtion köyhyyden vähentämisen painopistealueisiin ja jotka myös lahjoittajat ja kansalaisyhteiskunta hyväksyvät. Tilinpitomenettelyjen on oltava tarkkoja, jotta hallintokulut saadaan pidettyä alhaisina.

5.2.5. Valtiolliset suunnitelmat kootaan usein alakohtaisista investointisuunnitelmista, kuten EU:n tukemista suunnitelmista esimerkiksi koulutuksen ja terveyden alalla, joille olisi tarkoituksenmukaista antaa rahoitusta mainitunlaisesta köyhyysrahastosta. Samanlaisia menetelmiä kehitettiin Ugandassa, missä hallitus suostui julkisesti kohdentamaan HIPC-aloitteen kautta säästetyt varat köyhyyden torjuntarahastolle. Rahastosta tuetaan valtiollista köyhyyden poistamiseen tähtäävää toimintaohjelmaa. Lähestymistapaa on sovellettu onnistuneesti tänä aikana: esimerkiksi osa rahoituksesta on käytetty tukemaan hallituksen pyrkimyksiä tarjota peruskoulutus kaikille. Ilmoittautuminen peruskoulutukseen lisääntyi hiljattain noin kahdesta miljoonasta yli viiteen miljoonaan, kun hallitus poisti viralliset koulumaksut.

5.2.6. Komitea korostaa avoimuuden tarvetta, mukaan lukien selvät tilinpitomenettelyt hallitusten taholta. Tarvitaan myös yhteiskunnallisen suorituskyvyn osoittimia, jotka kertovat esimerkiksi terveydenhuollon saatavuudesta, työpaikoista, koulua käyvien lasten määrästä, koulunkäynnin loppuunsaattavien määrästä ja sukupuolten välisen kuilun suuruudesta. Menettelyjen on oltava hyvin tarkoin määriteltyjä väärinkäytön estämiseksi. Esimerkiksi ylimalkainen vaatimus terveysmenojen kasvattamisesta voidaan täyttää vaikkapa korottamalla lääkärien palkkoja. Sen sijaan lapsikuolleisuuden kaltaisia osoittimia seuraamalla saadaan selville arkielämän tosiasialliset parannukset. Kohteita ei myöskään saa olla liikaa, jotta tarkka seuranta olisi mahdollinen. Useimmat hallitukset ovat kehittäneet osoittimia näiden alojen seuraamiseksi. Keskeisiä tilastoja esitetään esimerkiksi UNDP:n kehitysohjelman vuosiraportissa (Human Development Report) ja Maailmanpankin vuosikertomuksessa.

5.2.7. Komitea kannattaa ehdotusta, että velkataakkaa ei huojennettaisi kehitysyhteistyöhankkeiden kustannuksella, etenkään sellaisten, jotka toimivat ruohonjuuritasolla, valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden voimin. Saksalainen puheenjohtajisto kehotti kaikkia lahjoittajia tukemaan Maailmanpankin HIPC-säätiötä vuonna 1999, jotta estettäisiin säätiön köyhille maille tarkoitetun tukiohjelman suuntaaminen muualle. Lisäksi yksinomaan velkataakan keventämisellä ei asianomaisia maita auteta selviytymään köyhyydestä. Vaikka valtioiden hallitusten on turvattava poliittiset uudistukset ja resurssien tehokas käyttö, tarvitaan silti lisärahoitusta köyhyyden vähentämistavoitteisiin pääsemiseksi, kuten hallitukset sopivat YK:n maailman sosiaalisen kehityksen huippukokouksessa Kööpenhaminassa. EU:n tulisi edistää jäsenvaltioiden antaman tuen lisäämistä sekä kehitysaputavoitteen saavuttamista, joka on 0,7 prosenttia BKT:sta.

5.2.8. Velkahuojennuksen ohella on tärkeää ehkäistä velkakriisin uusiutuminen. Komission tulisi tukea maita velasta selviytymisen strategioiden parantamisessa ja niiden soveltamisessa. Sekä velkojilla että velallisilla on vastuunsa. On elintärkeää, että maat ottavat lainaa varovaisesti ja mikäli mahdollista erityisehdoin. Lainaa on otettava köyhyyden vähentämiseen keskittyviin aloitteisiin. Parlamenteilla ja järjestäytyneellä kansalaisyhteiskunnalla voi olla merkittävä rooli uuden lainanoton tarkkailussa. Samanaikaisesti tulisi aloittaa köyhyyden vähentämispyrkimysten seuranta sen varmistamiseksi, että budjettien osarahoituksella, velkahuojennuksella, tuella ja uudella lainanannolla saavutetaan toivotut tulokset.

6. Päätelmät

6.1. EU:lla on keskeinen rooli hyödynnettäessä tämänhetkistä mahdollisuutta sekä velan että köyhyyden vähentämiseksi. Komitea kehottaa komissiota olemaan aktiivisempi näissä kysymyksissä ja jäsenvaltioita koordinoimaan olemassa olevia resursseja ja etsimään uusia. EU:n tulisi toimia johtohahmona ja auttaa pohjustamaan muutoksia. Koska kaikki jäsenvaltiot eivät ole edustettuina G8-ryhmässä, EU:n tulisi erityisesti koordinoida EY:n ehdotuksia G8-ryhmälle siten, että ehdotukset eivät heikennä vaan vahvistavat toisiaan. Merkittävät ehdotukset on tehtävä kollektiivisesti ja myös Maailmanpankin ja IMF:n johtoelimissä. EU:n koordinoidulla velkapolitiikalla, joka on johdonmukainen EU:n lahjoittajan roolin kanssa (lahjoittajia ovat sekä komissio että jäsenvaltiot), voi olla tärkeä ja menestyksekäs asema OECD:n vuodelle 2015 asettamien, ihmiskunnan kehityksen kannalta ratkaisevien tavoitteiden saavuttamisessa.

Bryssel 27. toukokuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) HIPC-maat ovat Angola, Benin, Bolivia, Burkina Faso, Burundi, Etiopia, Ghana, Guinea-Bissau, Guyana, Honduras, Jemen, Kamerun, Kenia, Keski-Afrikan tasavalta, Kongo, Kongon demokraattinen tasavalta, Laosin demokraattinen kansantasavalta, Liberia, Madagaskar, Mali, Mauritania, Mosambik, Myanmar, Nicaragua, Niger, Nigeria, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Ruanda, Sambia, São Tomé ja Príncipe, Senegal, Sierra Leone, Somalia, Sudan, Tansania, Togo, Tsad, Uganda ja Vietnam.

(2) Lausunto aiheesta "Kehitysapu, hyvä hallintotapa ja yhteiskunnallis-taloudellisten eturyhmien rooli", EYVL C 287, 22.9.1997.

(3) Lausunto aiheesta "Eurooppalaista 'fair trade' -merkkiä koskeva aloite", EYVL C 204, 15.7.1996.