EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 21.11.2018 COM(2018) 758 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN KESKUSPANKILLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE



























Kertomus varoitusmekanismista - vuosi 2019



























(makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 1176/2011 3 ja 4 artiklan mukainen kertomus) {SWD(2018) 466 final}



Kertomus varoitusmekanismista käynnistää makrotalouden epätasapainoa koskevan vuotuisen valvontamenettelyn. Menettelyn tavoitteena on havaita ja korjata epätasapainot, jotka haittaavat jäsenvaltioiden talouksien tai EU:n talouden häiriötöntä toimintaa ja jotka saattavat vaarantaa talous- ja rahaliiton moitteettoman toiminnan. Tässä kertomuksessa käytetään valittuihin indikaattoreihin perustuvaa tulostaulua sekä useita lisäindikaattoreita ja -tietoja, joiden avulla määritetään, onko jäsenvaltioissa politiikkatoimia edellyttäviä epätasapainoja. Kertomuksessa nimetään jäsenvaltiot, joista komission on tarpeen tehdä perusteellinen tarkastelu arvioidakseen, miten makrotalouden riskit kasaantuvat tai purkautuvat kyseisissä jäsenvaltioissa, ja päätelläkseen, onko niissä epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja. Komissio ottaa huomioon tästä kertomuksesta Euroopan parlamentin kanssa sekä neuvostossa ja euroryhmässä käydyt keskustelut ja laatii niiden pohjalta kyseisiä jäsenvaltioita koskevat perusteelliset tarkastelut. Vakiintuneen käytännön mukaisesti jäsenvaltioista, joissa havaittiin epätasapainotiloja edellisessä perusteellisessa tarkastelussa, tehdään joka tapauksessa uusi perusteellinen tarkastelu. Perusteellisen tarkastelun tulokset vaikuttavat maakohtaisiin suosituksiin, jotka laaditaan osana talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa. Perusteelliset tarkastelut on tarkoitus julkaista helmikuussa 2019 ennen maakohtaisten suositusten laatimista. 1. Tiivistelmä Tällä kertomuksella käynnistetään kahdeksas vuotuinen makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely (MIP). Menettelyn avulla pyritään havaitsemaan epätasapainot, jotka haittaavat jäsenvaltioiden talouksien toimintaa, ja kannustamaan niiden korjaamiseksi tarvittavien politiikkatoimien toteuttamiseen. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely toteutetaan osana talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa. Näin pyritään varmistamaan johdonmukaisuus niiden analyysien ja suositusten kanssa, jotka ovat tulosta muiden talousvalvonnan välineiden käytöstä. Samaan aikaan tämän kertomuksen kanssa hyväksytään vuotuinen kasvuselvitys, jossa tarkastellaan Euroopan taloudellista ja yhteiskunnallista tilannetta sekä asetetaan koko EU:lle laaja-alaisia ensisijaisia politiikkatavoitteita tulevaksi vuodeksi. Tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa nimetään jäsenvaltiot, joista olisi tehtävä perusteellinen tarkastelu sen arvioimiseksi, onko niissä politiikkatoimia edellyttäviä epätasapainoja. Varoitusmekanismia koskeva kertomus on talouden epätasapainojen tarkasteluväline, joka julkaistaan aina talouspolitiikan vuotuisen koordinointikierroksen alussa. Se pohjautuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka tehdään ohjeellisiin kynnysarvoihin suhteutettujen indikaattoreiden sekä tiettyjen lisäindikaattoreiden perusteella. Varoitusmekanismia koskeva kertomus sisältää myös analyysin siitä, miten jäsenvaltioiden epätasapainot vaikuttavat koko euroalueeseen ja missä määrin ne edellyttävät koordinoituja politiikkatoimia euroalueen jäsenvaltioiden keskinäisten riippuvuussuhteiden vuoksi. Tältä osin tässä kertomuksessa esitetty analyysi täydentää arviointia, joka on esitetty euroalueen talouden analyysia koskevassa Euroopan komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa, joka liittyy komission suositukseen neuvoston suositukseksi euroalueen talouspolitiikasta. Varoitusmekanismia koskevan kertomuksen arviointi on tehty olosuhteissa, joissa talouskasvu on edelleen laajapohjaista, vaikka hidastumista on tapahtunut jonkin verran. Euroopan komission syksyn 2018 talousennusteen mukaan reaalisen BKT:n kasvu on sekä EU:ssa että euroalueella 2,1 prosenttia vuonna 2018 ja 1,9 prosenttia vuonna 2019. Näin ollen se hidastuu hieman verrattuna 2,4 prosentin kasvuun vuonna 2017. Positiivista kasvua on odotettavissa kaikissa jäsenvaltioissa. Työllisyystilanteen odotetaan paranevan entisestään ja johtavan vähitellen pysyvämpään palkkojen nousuun, joka tukisi kulutusta ja ajan mittaan myös pohjainflaation kehittymistä kohti rahaviranomaisten inflaatiotavoitetta. Investointien kasvun odotetaan pysyvän vahvana huolimatta hienoisesta hidastumisesta. Toisaalta on viitteitä siitä, että nettoviennin vaikutus kasvuun heikkenee, sillä epävarmuus kauppapoliittisesta toimintaympäristöstä ja euron viimeaikaisen vahvistumisen vaikutuksista on lisääntynyt. Kaiken kaikkiaan kasvunäkymät perustuvat edelleen vankkoihin perustekijöihin, kuten yleisesti ottaen vahvoihin työmarkkinoihin, kasvua tukeviin luottoehtoihin sekä pankkien ja rahoitusalan ulkopuolisten yritysten parempiin taseisiin ja voittoihin. Kasvunäkymien odotetaan kuitenkin heikentyvän suhdannekierron edetessä kypsään vaiheeseen maailman tärkeimmillä alueilla. Makrotalouden epätasapainojen korjaaminen EU:ssa edistyy nimellisen BKT:n kasvun vahvistumisen ansiosta, mutta lisääntynyt epävarmuus synkentää keskipitkän aikavälin näkymiä. Talouden laajentuminen ja vähitellen tavoitetta lähentyvät inflaatioasteet auttavat supistamaan velkasuhteita. Yksityisen ja julkisen sektorin velkamäärät ovat kuitenkin edelleen ennätyksellisen korkealla tasolla, ja rahoitusalalla on edelleen taseiden heikkouksia. Inflaation lähentyminen asteittain kohti EKP:n tavoitetta vahvistaisi mahdollisuutta rahapolitiikan normalisointiin, mikä vaikuttaisi lainakustannuksiin, varallisuushintoihin ja taseisiin. Tätä taustaa vasten useat laukaisevat tekijät voisivat johtaa riskiasenteiden kääntymiseen ja luottamusvaikutusten kohdistumiseen niihin jäsenvaltioihin, joissa julkisen talouden tai rahoitusalan näkymät ovat heikentyneet tai jotka kärsivät negatiivisista tuotantohäiriöistä (muun muassa liittyen Yhdistyneen kuningaskunnan eroamiseen EU:sta). EU:n ulkoinen ympäristö aiheuttaa useita heikkenemisriskejä, jotka liittyvät erityisesti protektionistisiin kauppapoliittisiin toimenpiteisiin, geopoliittisilla jännitteillä erityisesti energian hintoihin oleviin vaikutuksiin, Yhdysvaltojen finanssipoliittisen elvytyksen päättymiseen rahapolitiikan kiristämisen yhteydessä sekä pääomavirtoihin ja valuuttakursseihin kohdistuviin vaikutuksiin, jotka ovat seurausta rahapolitiikan asynkronisesta normalisoinnista maailmantalouden eri alueilla. Edellä mainittujen riskilähteiden välinen vuorovaikutus kallistaa riskien tasapainoa huonompaan suuntaan ja lisää entisestään näkymien epävarmuutta tilanteessa, jossa mahdollisuus vaimentaa häiriöitä yksityisen ja julkisen sektorin säästöillä on rajallinen useissa jäsenvaltioissa. Kertomuksessa esitetyn horisontaalisen analyysin perusteella voidaan tehdä muun muassa seuraavat päätelmät: ·Vaihtotaseiden tasapainottamista on jatkettava. Suuret vaihtotaseen alijäämät on korjattu useimmissa jäsenvaltioissa, mutta joissakin tapauksissa ulkoisten rahoitusasemien osalta olisi noudatettava suurempaa varovaisuutta, jotta ulkomaisen nettovelkakannan vähentämisvauhti pysyisi asianmukaisena. Joidenkin suurimpien vaihtotaseen ylijäämien supistumista on ollut nähtävissä vasta hiljattain, ja niiden supistuminen on pysynyt vaatimattomana. Useiden jäsenvaltioiden vaihtotaselukuihin vaikuttavat yhä enemmän monikansallisten yhtiöiden ja kansainvälisesti suuntautuneiden palvelusektorien toimintaan liittyvät valtioiden rajat ylittävät liiketoimet, jotka vaikuttavat sekä kauppa- että tulotaseisiin. ·Ulkoiset varantoasemat ovat edelleen epätasapainossa, ja sopeutus on asteittaista. Niiden jäsenvaltioiden, joilla on aiemmin ollut suuria vaihtotaseen alijäämiä, merkittävät negatiiviset ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat korjautumassa lähes tasapainossa olevien tai ylijäämäisten ulkomaisten rahoitusvirtojen ja uudelleen käynnistyneen nimellisen BKT:n kasvun ansiosta. Tätä kehitystä on pidettävä yllä velkojen supistamiseksi varovaisemmalle tasolle. Ulkomaiset nettovarallisuusasemat jatkavat kasvuaan niissä maissa, joissa on suuria ylijäämiä. ·Kustannuskilpailukyvyn edellytykset heikkenevät useissa jäsenvaltioissa ja tukevat kaiken kaikkiaan vähemmän symmetrisempää tasapainottamista. Vuodesta 2016 lähtien yksikkötyökustannusten nousu on kiihtynyt useimmissa jäsenvaltioissa. Erityisen voimakasta nousu on ollut monissa Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioissa tarjonnan pullonkaulojen vuoksi. Kriisin jälkeen kustannuskilpailukyky on parantunut nopeammin euroalueen nettovelallismaissa kuin nettovelkojamaissa. Viime aikoina nettovelallismaiden kustannuskilpailukykydynamiikan tuottama etu on kuitenkin suhteellisesti tarkasteltuna heikentynyt työmarkkinoiden kiristymisen ja tuottavuuden hitaamman parantumisen vuoksi, kun taas nettovelkojamaissa kireät työmarkkinat eivät ole toistaiseksi johtaneet palkkojen nousun merkittävään kiihtymiseen. Tämä viimeaikainen kustannuskilpailukyvyn kehitys ei ilmene täysin hintakilpailukyvyn vastaavana heikkenemisenä, mikä voi johtua alhaisempien hintamarginaalien kompensoivasta vaikutuksesta. Tämä vaikutus voisi olla yksi niistä syistä, joiden vuoksi ei ole alustavaa näyttöä siitä, että kustannuskilpailukykytappiot olisivat jo heikentäneet vientimarkkinaosuuksien kasvua, mutta vaikutuksia voi tulla näkyviin, jos tällaiset suuntaukset jatkuvat. ·Yksityisen sektorin velkaantuminen vähenee yhä enemmän nimelliskasvun siivittämänä. Yksityisen velan suhde BKT:hen pienenee useammissa jäsenvaltioissa vuotta aikaisempaan tilanteeseen verrattuna. Tämä johtuu nopeammasta nimellisen BKT:n kasvusta, sillä aktiivista velkaantumisen purkamista, eli velan vähentämistä nimellismääräisesti, tapahtuu vain muutamissa maissa ja se on vaimeaa. Aktiivista velkaantumisen purkamista tapahtuu pääasiassa yrityssektorilla, sillä kotitalouksien lainanotto on lisääntynyt. Velkaantumisen purkaminen on edelleen nopeampaa yrityssektorilla kuin kotitaloussektorilla myös siitä syystä, että velkamäärät on suurempia yrityssektorilla ja näin ollen nimellisen BKT:n kasvun vaikutus velkasuhteeseen on vahvempi. ·Maissa, joissa julkisen velan määrä on suuri, viranomaiset ovat vasta hiljattain ryhtyneet purkamaan velkaantumista, ja se etenee hitaasti. Vaikka nimelliskasvun käynnistyminen uudelleen ja alhaisemmat korkomenot ovat osaltaan johtaneet siihen, että julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen on supistunut useimmissa jäsenvaltioissa, myötäsyklistä elvyttävää finanssipolitiikkaa harjoitetaan yhä useammassa maassa, mikä vaikuttaa mahdollisuuksiin lieventää häiriöitä huonoina aikoina. ·EU:n pankkisektorin olosuhteet ovat kohentumassa, mutta kannattavuus on edelleen heikko ja järjestämättömiä lainoja on vieläkin runsaasti joissakin jäsenvaltioissa. Kannattavuus on parantunut erityisesti niissä maissa, joissa pankkisektorille on tunnusomaista heikko kannattavuus. Järjestämättömien lainojen osuudet ovat pienentyneet entisestään erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa niiden määrä on suurin. Vakavaraisuussuhteet ovat edelleen parantuneet useimmissa maissa. Pankkien pääoman arvostukset nousivat vuoden 2018 alkuun asti, minkä jälkeen niitä korjattiin alaspäin. ·Asuntojen hintojen nousu on kiihtynyt ja kääntynyt positiiviseksi yhä useammissa jäsenvaltioissa, ja useammissa maissa on mahdollisia merkkejä yliarvostuksesta. Samaan aikaan asuntojen hintojen nousu on hiljattain hidastunut maissa, joissa on eniten näyttöä yliarvostuksesta. Sitä vastoin hintojen nousun on havaittu kiihtyneen voimakkaasti erityisesti niissä maissa, joissa ei tällä hetkellä ole lainkaan näyttöä yliarvostuksesta tai näyttö on kohtuullista. ·Työmarkkinoiden kohentuminen jatkuu edelleen, ja palkat ovat vähitellen kääntymässä uudelleen nousuun. Työttömyysasteet laskevat edelleen muun muassa nuorten ja pitkäaikaistyöttömien osalta, mutta joissakin jäsenvaltioissa työttömyys on edelleen korkealla tasolla ja työvoimaosuus alhainen, tosin usein kasvussa. Sosiaalinen ahdinko on hellittämässä, vaikka pitkäaikainen työttömyys ja pienet tulot ovat pitkään olleet yleisiä monissa maissa. Euroalueen tasolla palkkojen nousu on edelleen heikompaa kuin mitä nykyisillä työttömyystasoilla voitaisiin aiempien vuosien tietojen perusteella odottaa. Palkkojen nousu EU:n jäsenvaltioissa on kuitenkin vähitellen käynnistymässä uudelleen eri nopeuksilla, jotka kuvastavat työmarkkinoiden kireyttä ja joissakin maissa vallitsevia työvoimatarjonnan pullonkauloja. Euroalueen tasapainottaminen vaatii edelleen huolellista harkintaa. Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä vakiintui vuonna 2016 ja on pysytellyt kutakuinkin vakaana sen jälkeen. Se on maailman suurin ja ylittää talouden perustekijöiden mukaiset tasot. Euroalueen maiden keskinäisten kytkösten ja heijastusvaikutusten vuoksi euroalueen maissa tarvitaan asianmukaista politiikkojen yhdistelmää sen varmistamiseksi, että palautuva kasvu jatkuu kestävällä tavalla ja on makrotalouden vakauden mukaista. Nettovelallismaissa ulkomaisen ja kotimaisen velan suurten määrien supistaminen edellyttää maltillisten vaihtotaseiden ylläpitämistä ja velan asianmukaisen supistamisvauhdin varmistamista vaarantamatta kasvupotentiaalin lisäämistä koskevaa tavoitetta ja pyrkien välttämään finanssipolitiikan myötäsyklisen kiristämisen riskiä huonoina aikoina. Nettovelkojamaissa jatkuvien suurten ylijäämien korjaaminen investointeja edistävillä ja pysähtyneen palkkakehityksen uudelleen käynnistävillä politiikoilla tukisi kasvupotentiaalia ja vähentäisi kasvunäkymien riippuvaisuutta ulkomaisesta kysynnästä. Tekstikehyksessä 2 käsitellään tarkemmin epätasapainojen vaikutusta euroalueella. Kaiken kaikkiaan olemassa oleviin epätasapainoihin liittyvät riskit heikkenevät edelleen talouden laajentumisen myötä, mutta varantoepätasapainoihin liittyy edelleen heikkouksia ja näkyvissä on merkkejä mahdollisista kestämättömistä suuntauksista. Mahdolliset riskilähteet ovat suurin piirtein samat kuin varoitusmekanismia koskevassa vuoden 2018 kertomuksessa todetut. Suuria ylijäämiä on edelleen, ja kilpailukyvyn kehitys puolestaan tukee tasapainottamista vähemmän. Yksityisen sektorin velkaantumisen purkaminen on hyötynyt talouden laajentumisesta, mutta se on edelleen epätasaista. On olemassa suuria velkakantoja, joiden purkaminen ei etene riittävän nopeasti. Yksityisen ja erityisesti julkisen sektorin velkaantumisen aktiivisen purkamisen vähentyminen herättää kysymyksen siitä, voiko velkaantumisen vähentäminen perustua yhä enemmän potentiaalisen BKT:n kasvuun tulevaisuudessa. Tämä haaste korostaa tarvetta jatkaa useissa EU:n jäsenvaltioissa viime vuosina käynnistettyä uudistusprosessia ja pitää asialistan kärjessä sellaiset politiikat ja uudistukset, joilla pyritään lisäämään kasvupotentiaalia. Koska keskipitkän aikavälin näkymät ovat yhä epävarmemmat, yksityisen ja julkisen sektorin pyrkimykset vähentää velkaantumista taloudellisen laajentumisen jatkuessa ovat tärkeitä myös liikkumavaran luomiseksi negatiivisten tuotantohäiriöiden lieventämistä varten tilanteessa, jossa taloudelliset olosuhteet eivät ole enää yhtä suotuisat ja riskit toteutuvat. Samanaikaisesti monissa maissa on merkkejä mahdollisesta ylikuumenemisesta. Ne liittyvät pääasiassa nopeasti kasvaviin yksikkötyökustannuksiin, jotka heikentävät kustannuskilpailukykyä, ja asuntojen dynaamiseen hintojen nousuun jo suhteellisen korkeilta lähtötasoilta. Kun otetaan huomioon, että suurin osa virtojen epätasapainoista on korjattu ja varantoepätasapainojen vakavuus vähenee asteittain, sekä mahdolliset merkit ylikuumenemisesta useissa maissa, makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn valvonnassa kiinnitetään vähitellen enemmän huomiota mahdollisesti kestämättömien suuntausten seurantaan ennakoivasta näkökulmasta sekä sellaisten riskien ehkäisemiseen, jotka saattavat kiteytyä keskipitkällä aikavälillä. Useiden varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa yksilöityjen jäsenvaltioiden osalta perusteellisiin tarkasteluihin sisältyy yksityiskohtaisempi ja kattavampi analyysi. Kuten edellisillä vuotuisilla kierroksilla, perusteelliset tarkastelut sisällytetään maaraportteihin, joissa esitetään komission yksiköiden analyysi EU:n jäsenvaltioiden taloudellisista ja sosiaalisista haasteista. Perusteellisissa tarkasteluissa esitettävä komission analyysi perustuu laajaan tietoaineistoon ja komission yhteistyössä neuvoston komiteoiden ja työryhmien kanssa kehittämiin asiaankuuluviin tieto- ja arviointikehyksiin. Perusteellisissa tarkasteluissa esitettävä analyysi muodostaa perustan jäsenvaltioissa vallitsevien epätasapainojen tai liiallisten epätasapainojen tunnistamiselle sekä jäsenvaltioille annettujen maakohtaisten suositusten mahdolliselle päivittämiselle. Maat, joiden osalta on havaittu epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja, ovat nyt ja jatkossa erityisseurannan kohteena. Näin varmistetaan makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn puitteissa toteutettujen politiikkatoimien jatkuva seuranta.

Perusteelliset tarkastelut laaditaan jäsenvaltioista, joissa on jo havaittu epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja. Varovaisuuteen perustuvan vakiintuneen käytännön mukaisesti perusteelliset tarkastelut laaditaan sen arvioimiseksi, ovatko olemassa olevat epätasapainot purkautumassa, jatkumassa vai pahenemassa, ja niissä otetaan asianmukaisesti huomioon toteutetut korjaavat politiikkatoimet. Näin ollen perusteellinen tarkastelu tehdään niistä 11 jäsenvaltiosta, joissa havaittiin epätasapainoja vuonna 2018 tehdyssä perusteellisessa tarkastelussa. Nämä jäsenvaltiot ovat Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Italia, Kroatia, Kypros, Portugali, Ranska, Ruotsi ja Saksa. Perusteelliset tarkastelut tehdään myös Kreikasta, joka on ensimmäistä kertaa makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn mukaisen valvonnan kohteena, sekä Romaniasta. Kreikasta, joka oli aikaisemmin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn mukaisen valvonnan ulkopuolella, koska se oli rahoitustukeen liittyvän makrotalouden sopeutusohjelman kohteena elokuuhun 2018 asti, tehdään perusteellinen tarkastelu varoitusmekanismia koskevan kertomuksen analyysin perusteella. Varoitusmekanismia koskevan kertomuksen analyysi ei viittaa merkittäviin lisäriskeihin verrattuna viimeisissä saatavilla olevissa perusteellisissa tarkasteluissa havaittuihin riskeihin useissa sellaisissa jäsenvaltioissa, joiden osalta makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn mukainen valvonta on lopetettu viime vuosina, nimittäin Sloveniassa (jossa ei havaittu epätasapainoja vuonna 2018), Suomessa (valvonta lopetettiin vuonna 2017), Belgiassa ja Unkarissa (valvonta lopetettiin vuonna 2016). Olosuhteet eivät ole muuttuneet merkittävästi myöskään Itävallassa vuoden 2016 perusteellisessa tarkastelussa esitetystä arvioinnista, jonka perusteella ei havaittu epätasapainoja. Myös Viron tilannetta arvioitiin vuonna 2016 perusteellisessa tarkastelussa, jossa pääteltiin, että epätasapainoja ei ollut. Vaikka yksikkötyökustannukset ovat tämän jälkeen kasvaneet voimakkaasti, kasvulla ei ole ollut merkittäviä vaikutuksia ulkoiseen tasapainoon eikä ole pakottavaa syytä tehdä Virosta uutta perusteellista tarkastelua. Siitä huolimatta tiivis seuranta on tarpeen tulevassa maaraportissa. Sen sijaan vaikuttaa aiheelliselta analysoida Romanian tilannetta perusteellisessa tarkastelussa, jotta voidaan arvioida kehitystä ja jo aikaisemmissa perusteellisissa tarkasteluissa (vuosina 2015 ja 2016) havaittujen riskialttiiden kehityssuuntausten uusimista, erityisesti kilpailukyvyn ja ulkoisen tasapainon osalta. Asuntomarkkinoiden kehitykseen useissa maissa liittyvät riskit (Belgia, Itävalta, Luxemburg, Tanska, Tšekki, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta) ja kilpailukyvyn kehitykseen liittyvät riskit (Latvia, Liettua, Tšekki, Unkari ja Viro) näyttävät edellyttävän tarkempaa analyysia maaraporteissa. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa edellytetään näin ollen, että perusteellinen tarkastelu tehdään kaiken kaikkiaan 13 jäsenvaltiosta, kun edellisellä kierroksella se tehtiin 12 jäsenvaltiosta.







Tekstikehys 1: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun lisäindikaattoreihin tehdyt muutokset Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulua täydennetään joukolla lisäindikaattoreita. Kuten makrotalouden epätasapainoa koskevasta menettelystä annetussa asetuksessa (asetus (EU) N:o 1176/2011) säädetään, tulostaulusta tehtävät talouspoliittiset päätelmät perustuvat sekä tulostaulun pääindikaattoreihin että asiaankuuluviin lisäindikaattoreihin ja -tietoihin. Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn mukaisen valvonnan aloittamisen jälkeen joukko lisäindikaattoreita on täydentänyt pääindikaattoreita talouspoliittisia päätelmiä tehtäessä. Pääindikaattoreista poiketen lisäindikaattoreille ei ole asetettu kynnysarvoja (ks. taulukko 2.1). Makrotalouden epätasapainoa koskevasta menettelystä annetussa asetuksessa edellytetään, että komissio tarkastelee makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulua säännöllisesti uudelleen ja tarvittaessa muuttaa sitä. Tulostaulua on muutettu useaan otteeseen makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn aloittamisen jälkeen. Vuonna 2012 lisättiin rahoitusalaa koskeva pääindikaattori (rahoitusalan kaikki vastuut). Vuonna 2013 tarkistettiin useiden tulostaulun pääindikaattoreiden määritelmiä (reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, yksityisen sektorin velka ja luottovirrat) ja lisättiin joitakin lisäindikaattoreita (mukaan lukien joukko sosiaalisia ja työllisyyteen liittyviä indikaattoreita). Vuonna 2015 lisättiin työllisyyttä koskevia pääindikaattoreita. Kaiken kaikkiaan muutokset ovat olleet kohdennettuja ja rajoitettuja. Tämä varoitusmekanismia koskeva kertomus sisältää joitakin muutoksia lisäindikaattoreihin. Niiden tarkoituksena on mahdollistaa hyötyminen käytettävissä olevien tilastojen parantumisesta ja varmistaa indikaattoreiden tarkoituksenmukaisuus. Näillä viimeisimmillä lisäindikaattoreihin tehdyillä muutoksilla pyritään hyötymään maksutasetta ja pankkisektoriin liittyviä tietoja (erityisesti järjestämättömiä lainoja) koskevien tilastojen parantumisesta sekä mahdollistamaan sellaisten indikaattoreiden sisällyttäminen tulostauluun, joita jo käytetään laajalti varoitusmekanismia koskevan kertomuksen ja perusteellisten tarkastelujen analyyseissa. Euroopan parlamenttia ja neuvostoa (mukaan lukien sen asiantuntijakomiteat) kuultiin asianmukaisesti tulostauluun tehtävistä muutoksista ja Euroopan järjestelmäriskikomitealle tiedotettiin niistä, kuten aiempienkin muutosten yhteydessä. Muutokset voidaan tiivistää seuraavasti: ·Ulkomainen nettovelka korvataan ulkomaisella nettovarallisuusasemalla ilman maksukyvyttömyysriskittömiä instrumentteja (NENDI), jotta saadaan parempi kuva ulkoisista varannoista (sekä varat että velat), joihin liittyy maksukyvyttömyysriskejä. Uusi indikaattori hyötyy maksutasetilastoja koskevista tarkistetuista menetelmistä (maksutasekäsikirjan viidennestä painoksesta sen kuudenteen painokseen), joiden avulla voidaan eritellä ulkomaiset varat ja velat tarkemmin. Ulkomaiseen nettovelkaan verrattuna NENDI i) ei sisällä yrityksen sisäisiin suoriin ulkomaisiin sijoituksiin kuuluvia nettovelkoja, jotka joissakin tapauksissa muodostavat suuren osan valtioiden rajat ylittävistä veloista ilman, että niihin liittyy maksukykyongelmia; ii) sisältää rahasto-osuudet, jotka ovat joskus erittäin suuri erä ja joiden vakuutena on enimmäkseen joukkovelkakirjoja; ja iii) sisältää myös nettojohdannaiset. Eri näkökulmasta katsottuna NENDI on ulkomaisen nettovarallisuusaseman osa, joka ei sisällä oman pääoman ehtoisia osia, toisin sanoen suorien ulkomaisten sijoitusten muodossa annettavaa omaa pääomaa ja kantaosakkeita ja suorina ulkomaisina sijoituksina annettavia yritysten sisäisiä valtioiden rajat ylittäviä velkoja. ·Rahoitusalan konsolidoimatonta velkaantumisastetta koskeva kansantalouden tilinpidosta saatava indikaattori korvataan indikaattorilla konsolidoitu pankkisektorin velkaantumisaste, koti- ja ulkomaiset yritykset. Se saadaan EKP:n konsolidoiduista pankkitiedoista. Uuden indikaattorin taloudellinen tulkinta on selvempi, sitä voidaan vertailla eri maiden välillä, ja se perustuu johdonmukaisesti kirjanpitoarvoihin, vaikka se kattaakin vain pankkisektorin. ·Tulostauluun lisätään kaksi indikaattoria, joita käytetään säännöllisesti makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyyn sisältyvissä analyyseissa: kotitalouksien velka (konsolidoitu), jolla täydennetään yksityisen sektorin velkaa koskevaa pääindikaattoria; ja järjestämättömien lainojen bruttomäärä, joka tarjoaa täydentävää tietoa yksityisen sektorin velan arvioimiseksi. Viimeksi mainitun indikaattorin lisääminen on mahdollista, sillä EKP:n konsolidoiduissa pankkitilastoissa on saatavilla vertailukelpoisia maakohtaisia tietoja vuodesta 2015 alkaen. ·Jotta tulostaulu säilyisi tarkoituksenmukaisena ja rajallisena, indikaattoreiden kokonaismäärä on edelleen 28. Kaksi aiemmin mukana ollutta lisäindikaattoria on jätetty pois: i) nimellisten yksikkötyökustannusten kymmenen vuoden muutos (koska se on päällekkäinen tietojen kanssa, jotka koskevat pääindikaattoreihin kuuluvan yksikkötyökustannusten kolmen vuoden muutosta ja lisäindikaattoreihin kuuluvan yksikkötyökustannusten kymmenen vuoden muutosta suhteessa euroalueeseen); ii) konsolidoimaton yksityisen sektorin velka (joka on korvattu yksityisen sektorin konsolidoitua velkaa koskevalla pääindikaattorilla). 2. Epätasapainot, riskit ja sopeutus: kehityksen pääpiirteet eri maissa Varoitusmekanismia koskeva kertomus perustuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka on tehty makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostauluun sisältyvien indikaattorien pohjalta. Kyseisen tulostaulun avulla saadaan alustavaa näyttöä mahdollisista riskeistä ja haavoittuvuuksista. Tulostauluun sisältyy 14 indikaattoria, joille on asetettu ohjeelliset kynnysarvot. Ne kuvaavat muun muassa ulkoista rahoitusasemaa, kilpailukykyä, yksityisen sektorin velkaa, asuntomarkkinoita, pankkisektoria ja työllisyyttä. Tietojen vakauden ja maiden yhdenmukaisen kohtelun varmistamiseksi tulostaulu perustuu toteutunutta tilannetta kuvaaviin laadukkaisiin tilastotietoihin. Näin ollen tässä kertomuksessa käytettävän tulostaulun tiedot ulottuvat vuoteen 2017 asti. Makrotalouden epätasapainoa koskevasta menettelystä annetun asetuksen (asetus (EU) N:o 1176/2011) mukaisesti tulostaulun arvoja ei lueta mekaanisesti varoitusmekanismia koskevaan kertomukseen sisältyvissä arvioinneissa, vaan niiden pohjalta tehdään talouspoliittisia päätelmiä, joiden avulla voidaan paremmin ymmärtää yleistä taloudellista tilannetta ja ottaa huomioon maakohtaiset näkökohdat. Tulostaulun pohjalta tehtäviä päätelmiä täydennetään lisäindikaattoreilla. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa tehdyssä arvioinnissa otetaan huomioon myös tuoreemmat tiedot ja lisätiedot, arviointikehyksistä saadut tiedot sekä perusteellisissa tarkasteluissa ja asiaankuuluvissa analyyseissa tehdyt havainnot ja komission yksiköiden syksyn 2018 talousennuste. Vuotta 2017 koskevat tulostaulun indikaattoreiden arvot viittaavat jatkuviin varantoepätasapainoihin, jotka ovat kuitenkin asteittain väistymässä. Tulostaulun kynnysarvot ylittyvät edelleen usein julkisen velan, ulkomaisen nettovarallisuusaseman ja yksityisen velan tapauksessa (kuvio 1). Niiden jäsenvaltioiden lukumäärä, joiden tulokset ylittävät näille kolmelle indikaattorille asetetut kynnysarvot, on vain hieman pienempi kuin aikaisemmissa tulostauluissa. Tämä vahvistaa sen, että nämä varantoepätasapainot ovat pitkäaikaisia ja että niitä sopeutetaan vain asteittain. Suurimmassa osassa tapauksista, joissa vaihtotase ylittää kynnysarvon, on kyse pitkäaikaisesta suuresta ylijäämästä; kynnysarvon ylittävien arvojen yleistyminen vuonna 2017 johtuu suurten alijäämien suuremmasta määrästä. Meneillään oleva työllisyyden elpyminen näkyy niiden jäsenvaltioiden määrän vähenemisenä, joiden tulokset ylittävät työttömyysasteelle asetetun kynnysarvon. Vähennykset ovat yleisempiä nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyttä kuvaavien indikaattoreiden osalta, sillä ne ovat yleensä herkempiä työmarkkinatilanteelle. Huolimatta asuntojen hintojen laajasta ja voimakkaasta elpymisestä kaikkialla Euroopassa, tulostaulun mukaan aiempaa harvemmat jäsenvaltiot ylittävät asuntojen hintojen nousulle asetetun kynnysarvon, sillä joissakin maissa hieman kynnysarvon yläpuolella olleet lukemat ovat sittemmin laskeneet sen alapuolelle. Niiden maiden määrä, joissa yksikkötyökustannusten kasvu ylittää kynnysarvon, on pysynyt yleisesti ottaen vakaana, kun taas aiempaa harvemmat maat ylittävät todellisen efektiivisen valuuttakurssin kynnysarvot, ja tällöin kyse on vain tapauksista, joissa reaalinen valuuttakurssi laskee alemman kynnysarvon alapuolelle. Niiden jäsenvaltioiden määrä, joissa vientimarkkinaosuuksien menetykset ylittävät kynnysarvon, on vähentynyt entisestään. Kuvio 1: Niiden maiden määrä, joilla tulostaulun indikaattorin arvo ylittää kynnysarvon Lähde: Eurostat. Huom. Niiden maiden määrä, joilla tulostaulun indikaattorin arvo ylittää kynnysarvon, perustuu tulostauluun sellaisena kuin se julkaistiin yhdessä vastaavan vuotuisen varoitusmekanismia koskevan kertomuksen kanssa. Tietoihin tämän jälkeen tehdyt mahdolliset tarkistukset voivat aiheuttaa sen, että tulostaulun indikaattorien uusimpien arvojen perusteella laskettu kynnysarvon ylittävien arvojen määrä poikkeaa yllä olevassa kuviossa ilmoitetusta määrästä. Useimmissa EU:n jäsenvaltioissa vaihtotaseet ovat edelleen tasapainossa tai ylijäämäisiä, ja joissakin maissa on edelleen suuria vaihtotaseen ylijäämiä, jotka supistuvat parhaimmillaankin vain hyvin vähän. Kaiken kaikkiaan viimeaikaiset muutokset vaihtotaseissa ovat olleet suhteellisen pieniä ( Kuvio 3 ). Suurin osa merkittävistä ja kestämättömistä vaihtotaseen alijäämistä oli korjattu jo vuosikymmenen alkuvuosiin mennessä, ja vaihtotaseet olivat muuttuneet ylijäämäisiksi tai tasapainoisiksi. Vaihtotaseet ovat säilyneet tällä tasolla ja usein kasvaneet marginaalisesti viime vuosien aikana. Nettovelkojamaiden suuret ylijäämät ovat kokonaisuudessaan muuttuneet vähän tai jopa kasvaneet. Suhdannetekijät vaikuttavat vaihtotaseeseen vain rajoitetusti: toteutuneiden ja suhdannekorjattujen vaihtotaseiden ero on yleensä vähäinen, ja se pienenee tuotantokuilujen kaventuessa (kuvio 2). Useimpien EU-maiden viimeaikaiset vaihtotasetulokset ovat parempia kuin mitä perustekijöiden (esimerkiksi väestön ikääntyminen ja tulotaso asukasta kohden) perusteella voitaisiin odottaa. Viimeaikaiset toteutuneet vaihtotaseet saattavat joissakin tapauksissa kuitenkin olla vielä riittämättömiä ulkomaisen nettovelan supistamiseksi riittävän nopeasti. Pitkälti tasapainossa olevat vaihtotaseet vuonna 2017 olivat aiempaa vähemmän seurausta suhdannetilanteesta, sillä jäsenvaltioiden negatiiviset tuotantokuilut ovat kaventumassa tai kääntymässä positiivisiksi. Öljyn hinnan nousun vuoksi energiataseessa tapahtunut kehitys on heikentänyt yleistä tasetta lähes kaikkialla, mutta usein vain hieman (ks. energiatasetta koskevat tiedot liitteessä olevassa taulukossa 2.1). ·Jäsenvaltioista Kyproksella on suurin vaihtotaseen alijäämä, joka ylittää makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn kynnysarvon (vuotta 2017 edeltäneiden kolmen vuoden keskiarvon perusteella). Vuotuiset tiedot ovat viime vuosina heikentyneet vain Kyproksen osalta. Kyproksen tulokset ovat alle sen, mitä voitaisiin odottaa perustekijöiden perusteella ja mikä on tarpeen ulkomaisen nettovarallisuusaseman parantamiseksi asianmukaisella vauhdilla. Vaihtotaseen heikkenemistä vuonna 2017 ei voida selittää suhdanteiden vaikutuksella. Euroalueen ulkopuolella Yhdistyneen kuningaskunnan vaihtotase on myös alle tulostaulun kynnysarvon. ·Vuonna 2017 vain viidessä muussa jäsenvaltiossa vaihtotase oli alijäämäinen, nimittäin Kreikassa, Ranskassa, Romaniassa, Slovakiassa ja Suomessa. Näistä vain Romaniassa ja Slovakiassa arvot olivat yli 1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Romanian vaihtotaseen alijäämä on heikentynyt, ja vaihtotase näyttää jäävän vuonna 2017 sen alapuolelle, mitä perustekijöiden perusteella voitaisiin odottaa. Negatiivisen tuotantokuilun vaikutus suhdannekorjaamattoman vaihtotaseen suureen alijäämään on merkittävä etenkin Kreikassa; suhdanne huomioon ottaen vaihtotase näyttää olevan alle sen tason, joka tarvitaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman pienentämiseksi nopeasti, ja alle norminmukaisen vaihtotaseen. ·Maissa, joiden ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat pääosin negatiivisia, kuten Portugalissa ja Espanjassa, toteutuneet vaihtotaseet ylittivät sen, mikä olisi odotettavissa perustekijöiden perusteella, mutta tulos ei Portugalin tapauksessa riitä varmistamaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman parantumista riittävän nopeasti. Kroatiassa vaihtotase oli ylijäämäinen, minkä ansiosta ulkomainen nettovarallisuusasema pienenee tyydyttävään tahtiin. Irlannin vaihtotase oli alijäämäinen vuonna 2016. Se muuttui selvästi ylijäämäiseksi vuonna 2017 viimeaikaisten merkittävien alaspäin tehtyjen takautuvien tarkistusten jälkeen. Irlannin tapauksessa monikansallisten yhtiöiden toimintaan liittyvät rajat ylittävät liiketoimet vaikuttavat merkittävästi vaihtotaselukuihin. ·Neljä EU-maata ylittää tällä hetkellä makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulun kynnysarvon ylijäämien vuoksi. Kynnysarvon ylittäviä arvoja on havaittu Alankomaissa, Saksassa ja Tanskassa useiden vuosien ajan ja Maltassa hiljattain. Saksan ylijäämä supistui 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2017, kun taas Alankomaiden ylijäämä kasvoi 2,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kaikissa näissä neljässä tapauksessa toteutuneet ylijäämät ovat merkittävästi suurempia kuin mitä voidaan selittää perustekijöillä, aina vähintään 5 prosenttiyksikköä suurempia suhteessa BKT:hen. Alankomaiden ja Maltan ylijäämäkehitykseen vaikuttivat merkittävästi monikansallisten yhtiöiden ja kansainvälisesti suuntautuneiden palvelusektorien toimintaan liittyvät valtioiden rajat ylittävät liiketoimet, jotka vaikuttavat sekä kauppa- että tulotaseisiin. Useiden muiden maiden vaihtotaseet ovat olleet ylijäämäisiä jo joidenkin vuosien ajan, mutta ylijäämä on kuitenkin kynnysarvon alapuolella. Tämä koskee myös suuria euroalueen maita, erityisesti Italiaa (ks. myös tekstikehys 2, jossa käsitellään tarkemmin euroalueen vaihtotaseen ylijäämää).

Kuvio 2: Vaihtotaseet ja vertailuarvot vuonna 2017 Lähde: Eurostat (BPM6-tiedot) ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään vuoden 2017 vaihtotaseen mukaisessa järjestyksessä. Suhdannekorjatut vaihtotaseet: ks. alaviite 15. Norminmukaiset vaihtotaseet: ks. alaviite 16. Ulkomaisen nettovarallisuusaseman vakauttavan vaihtotaseen vertailuarvo määritellään vaihtotaseeksi, joka tarvitaan vakauttamaan ulkomainen nettovarallisuusasema nykytasolle seuraavien 10 vuoden aikana tai, jos ulkomainen nettovarallisuusasema on tällä hetkellä maakohtaisen varovaisuuskynnysarvon alapuolella, vaihtotaseeksi, joka tarvitaan ulkomaisen nettovarallisuusaseman varovaisuuskynnysarvon saavuttamiseksi seuraavien 10 vuoden aikana. Kuvio 3: Vaihtotaseiden kehitys Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään nousevassa järjestyksessä, joka perustuu ulkomaisen nettovarallisuusaseman ja BKT:n suhteen vaihteluun vuosien 2007 ja 2017 välisenä aikana. Suhdanteen aikaansaama muutos lasketaan vaihtotaseen vaihteluna, joka ei sisälly suhdannekorjatun vaihtotaseen vaihteluun; ks. alaviite 15. Lähes kaikkien jäsenvaltioiden ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat edelleen parantuneet, mutta suuret negatiiviset asemat ovat yhä ongelma useissa maissa. Monien EU:n jäsenvaltioiden ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat edelleen pitkälti negatiivisia ( Kuvio 4 ). Suurimmassa osassa niitä EU-maita, joilla on negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema, ulkomainen velkakanta ylittää talouden perustekijöiden perusteella odotettavissa olevan ulkomaisen nettovarallisuusaseman, kun taas vain harvoissa tapauksissa se näyttää jäävän varovaisuuskynnysarvon alapuolelle. Joissakin maissa ulkomaisen velan määrä on suuri myös silloin, kun se lasketaan ilman vähemmän riskialttiita rahoitusinstrumentteja (NENDI). Ulkomaisten nettovarallisuusasemien paraneminen jatkui vuonna 2017, koska vaihtotasetulokset olivat usein positiivisia ja nimellisen BKT:n kasvu elpyi (kuvio 5). Parannukset olivat yleensä hieman aiempia vuosia lievempiä, sillä arvostusvaikutukset vaikuttivat usein vähemmän ulkomaisen nettovarallisuusaseman parantumiseen tai jopa marginaalisesti heikensivät ulkomaista nettovarallisuusasemaa. Ulkomaisen nettovarallisuusaseman vaihtelun etumerkillä ja voimakkuudella ei ollut vahvaa yhteyttä ulkomaisen nettovarallisuusaseman lähtötasoihin, mutta nettovelallismaat paransivat lukemiaan tai vakiinnuttivat ne vuonna 2017 suurimmassa osassa tapauksia. ·Vuonna 2017 lähes puolessa jäsenvaltioista ulkomainen nettovarallisuusasema alitti tulostaulun kynnysarvon, joka oli –35 prosentia suhteessa BKT:hen. Irlannin, Kreikan, Kyproksen ja Portugalin ulkomaiset nettovarallisuusasemat ylittivät –100 prosenttia suhteessa BKT:hen ja Espanjan –80 prosenttia suhteessa BKT:hen; myös Bulgaria, Kroatia, Latvia, Liettua, Puola, Romania, Slovakia ja Unkari olivat edelleen jäljessä –35 prosentin tavoitteesta suhteessa BKT:hen. ·Maissa, joissa ulkomainen nettovarallisuusasema on pitkälti negatiivinen, lukemat ovat yleensä maakohtaisten kynnysarvojen alapuolella sekä norminmukaisten ulkomaisten nettovarallisuusasemien että varovaisuuskynnysarvojen osalta. Tämä koskee Irlantia, Kreikkaa, Kyprosta, Portugalia ja myös Espanjaa. Kreikassa ulkomainen nettovarallisuusasema on heikentynyt marginaalisesti, ja Portugalissa lukemat ovat pysyneet ennallaan. Molemmissa tapauksissa arvostusvaikutukset heikensivät ulkomaista nettovarallisuusasemaa jonkin verran vuonna 2017. Kaikki muut edellä mainitut maat paransivat tuloksiaan. Kaikkein negatiivisimmille ulkomaisille nettovarallisuusasemille ovat tunnusomaista suuret nettovelat. Kyprosta ja Irlantia koskevia lukuja tarkasteltaessa on otettava huomioon myös monikansallisten yritysten ja kansainvälisesti suuntautuneiden palvelusektorien toiminnan merkitys. Kreikan osalta on otettava huomioon erittäin edullisin ehdoin myönnetyn ulkomaisen julkisen velan suuri määrä. ·Niissä maissa, joissa negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema on keskitasoa mutta alittaa edelleen tulostaulussa asetetun –35 prosentin kynnysarvon suhteessa BKT:hen, ulkomainen nettovarallisuusasema jää usein alle normin ja joissakin tapauksissa hieman alle varovaisuuskynnysarvojen. Näissä maissa omalla pääomalla on suuri vaikutus negatiiviseen ulkomaiseen nettovarallisuusasemaan, myös maahan suuntautuvien suorien ulkomaisten sijoitusten nettomäärän perusteella. Maissa, joiden ulkoiset varantoasemat ovat kohtuullisia, ulkomaiset nettovarallisuusasemat ylittävät usein normit, lukuun ottamatta Ranskaa ja Sloveniaa, joissa ne jäävät normien alapuolelle. ·Suurimmassa osassa niitä maita, joissa ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat suuria ja positiivisia, ulkomaiset nettovarallisuusasemat ylittävät normin ja ovat kasvaneet vuonna 2017 suurten vaihtotaseen ylijäämien myötä. Alankomaissa ja Tanskassa ulkomainen nettovarallisuusasema heikkeni negatiivisten arvostusvaikutusten vuoksi marginaalisesti. Maltan ja Alankomaiden ulkomaiset nettovarallisuusasemat olivat vuoden 2017 lopussa noin 60 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja Belgian, Tanskan ja Saksan yli 50 prosenttia. Kuvio 4: Ulkomaiset nettovarallisuusasemat (NIIP) ja vertailuarvot vuonna 2017 Lähde: Eurostat (BPM6, EKT-10), komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään laskevassa järjestyksessä sen perusteella, mikä ulkomaisen nettovarallisuusaseman suhde BKT:hen oli vuonna 2017. NENDI on ulkomainen nettovarallisuusasema ilman maksukyvyttömyysriskittömiä instrumentteja, ks. lisätietoja tekstikehyksessä 1. Norminmukaisen ulkomaisen nettovarallisuusaseman ja ulkomaisen nettovarallisuusaseman varovaisuuskynnysarvon osalta ks. alaviite 18. Kuvio 5: Ulkomaisten nettovarallisuusasemien kehitys

Lähde: Eurostat Huom. Maat esitetään laskevassa järjestyksessä, joka perustuu ulkomaisen nettovarallisuusaseman ja BKT:n suhteen vaihteluun vuonna 2017. Kustannuskilpailukyvyn kehitys tukee tasapainottamista vähemmän. Kriisin jälkeisiä yksikkötyökustannusten kehityssuuntauksia leimasi suhteellisen heikko dynamiikka maissa, joissa kysyntä on vähentynyt suurten vaihtotaseen alijäämien purkautumisen jälkeen. Yksikkötyökustannusten kasvu käynnistyi uudelleen talouden elpymisen myötä, mutta se pysyi suhteellisen laimeana työmarkkinoiden kiristymisestä huolimatta. Yksikkötyökustannusten kasvu kiihtyi selvästi useissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa: vuodesta 2012 alkaen Bulgariassa ja Virossa, vuodesta 2013 alkaen Latviassa ja Liettuassa ja vuodesta 2016 alkaen Romaniassa, Tšekissä ja Unkarissa. Yksikkötyökustannusten kasvu on kiihtynyt edelleen vuonna 2017 useimmissa jäsenvaltioissa talouden laajentumisen lujittuessa, mutta työvoimakustannukset eivät kuitenkaan ole nousseet merkittävästi suurissa nettovelkojamaissa. Vuonna 2016 alkaneen suuntauksen kohti sellaista kustannuskilpailukyvyn kehitystä, joka tukee vähemmän tasapainottamista, voidaan tämän vuoksi katsoa jatkuvan edelleen (ks. myös tekstikehys 2). ·Yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet useimmissa jäsenvaltioissa. Yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet viime vuosina erityisen voimakkaasti Bulgariassa, Latviassa, Liettuassa ja Virossa (kuvio 6). Kaikki nämä maat ylittävät tulostaulun kynnysarvon. Vuonna 2017 yksikkötyökustannusten kasvu nopeutui edellisvuosiin verrattuna selvästi Bulgariassa ja Romaniassa ja vähäisemmässä määrin myös Tšekissä, Luxemburgissa ja Slovakiassa. Vuotta 2018 koskevat arviot viittaavat siihen, että yksikkötyökustannusten dynaaminen kehitys jatkuu niistä useissa. Yksikkötyökustannusten kasvu kiihtyi selvemmin Latviassa, Liettuassa, Romaniassa, Tšekissä ja Unkarissa ja hidastui Bulgariassa, jossa ne ovat kuitenkin edelleen korkealla tasolla. ·Yksikkötyökustannusten kasvusuuntaukset eri maissa heijastavat pitkälti eroja työmarkkinoiden kireydessä. Maat, joissa yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet nopeimmin, ovat yleensä niitä, joissa työttömyysasteet ovat alhaisempia (kuvio 8). Maissa, joissa BKT:n kasvu on ollut nopeaa viime vuosina, erityisesti Baltian maissa ja monissa muissa Itä-Euroopan maissa, työttömyysasteet ovat alhaisia tai kohtuullisia ja yksikkötyökustannusten kasvuasteet korkeita. Sitä vastoin työvoimakustannusten kehitys on yleensä hillitympää maissa, joissa työttömyys on korkea. Tällainen suhde on odotettavissa Phillipsin käyrän dynamiikasta, mutta se pitää paikkansa vain löyhästi, sillä joissakin maissa yksikkötyökustannusten kasvu on selvästi nopeampaa kuin mitä suhteen perusteella voitaisiin odottaa, erityisesti Baltian maissa, Bulgariassa, Romaniassa, Tšekissä ja Unkarissa. Samaan aikaan joissakin muissa maissa yksikkötyökustannusten kasvu on ollut odotettua hitaampaa (esim. Irlannissa, Kroatiassa ja Suomessa). Ensin mainitussa ryhmässä palkkojen voimakas nousu voi liittyä myös työvoimapulaan, joka on yhteydessä lähtömuuttoon, osaamisvajeeseen ja osaamisen kohtaanto-ongelmaan. ·Nimellispalkkojen nousu vaikutti eniten vuonna 2017 havaittuun yksikkötyökustannusten kasvuun. Useimmissa jäsenvaltioissa nimellispalkkojen nousu vaikutti eniten yksikkötyökustannusten kasvuun, ja työn tuottavuuden merkitys oli suhteellisesti vähäisempi. Työn tuottavuus on yleisesti ottaen vaikuttanut hidastamalla yksikkötyökustannusten kasvua sekä pääomaintensiteetin että kokonaistuottavuuden kasvun kautta, kun taas työtuntien väheneminen merkitsee usein alhaisempaa tuottavuutta (kuvio 7). ·Yksikkötyökustannusten kasvusuuntausten yhteys ulkoisen tasapainottamisen tarpeisiin on käymässä yhä heikommaksi. Kriisiaikana työttömyys oli yleisesti suurempi nettovelallismaissa, joissa vaihtotaseen kehitys oli kääntynyt vastakkaiseen suuntaan ja kysyntä supistunut. Työttömyysasteet ovat lähentyneet talouden elpymisen käynnistymisestä alkaen, mikä viittaa siihen, että yksikkötyökustannusten kasvusuuntaukset, jotka pitkälti heijastavat työmarkkinoiden kireyttä, ovat yhä vähemmän yhteydessä ulkoisen tasapainottamisen tarpeisiin. Vuonna 2017 saatiin tavallaan vahvistus jo vuonna 2016 nähdylle suuntaukselle, jonka mukaan yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet jälleen joissakin nettovelallismaissa vuosia jatkuneen laskun tai pysähtyneisyyden jälkeen. Kasvua on ollut havaittavissa erityisesti Kreikassa, Kyproksessa ja Portugalissa. Samaan aikaan nettovelkojamaiden jatkuvasti kireät työmarkkinat eivät ole toistaiseksi johtaneet palkkojen nousun merkittävään kiihtymiseen. Kuvio 6: Yksikkötyökustannusten kasvu viime vuosina Lähde: AMECO-tietokanta; vuoden 2018 tiedot tulevat Euroopan komission syksyn 2018 talousennusteesta. Huom. Maat esitetään yksikkötyökustannusten kasvun mukaisessa nousevassa järjestyksessä (vuosi 2017). Kuvio 7: Yksikkötyökustannusten kasvu ja sen osatekijät vuonna 2017 Lähde: AMECO-tietokanta ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään yksikkötyökustannusten kasvun mukaisessa nousevassa järjestyksessä (vuosi 2017). Erittely perustuu vakiomalliin, jossa yksikkötyökustannusten kasvu jaetaan nimellisen tuntipalkan ja työn tuottavuuden välillä. Työn tuottavuus jaetaan edelleen tehtyihin työtunteihin, kokonaistuottavuuteen ja pääoman muodostukseen käyttämällä yleistä kasvutilinpitomallia. Kuvio 8: Yksikkötyökustannusten kasvu ja työttömyysaste

Lähde: AMECO-tietokanta. Reaalisilla efektiivisillä valuuttakursseilla (REER) mitattu hintakilpailukyvyn kehitys heijastaa yksikkötyökustannuksiin perustuvia kustannuskilpailukyvyn muutoksia vain osittain. Erot yksikkötyökustannusten kasvussa ovat johtaneet sekä kustannuskilpailukyvyn parantumiseen että heikentymiseen EU:n jäsenvaltioissa mitattuna yksikkötyökustannuksiin perustuvilla reaalisilla efektiivisillä valuuttakursseilla, joissa otetaan huomioon sekä yksikkötyökustannusten kasvun muutokset verrattuna kilpailijoihin kotimarkkinoilla ja kansainvälisillä markkinoilla että nimellisten valuuttakurssien kehitys (kuvio 9). ·Suurimmassa osassa euroalueen jäsenvaltioita yksikkötyökustannuksiin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on pienentynyt viime vuosina, mikä tarkoittaa sitä, että työvoimakustannusten suhteellinen lasku riitti tasoittamaan euron efektiivisen valuuttakurssin vahvistumista vuodesta 2016. Muutamat euroalueen maat, erityisesti Baltian maat, kirjasivat kuitenkin yksikkötyökustannuksiin perustuvalla reaalisella efektiivisellä valuuttakurssilla mitattuja kustannuskilpailukyvyn menetyksiä. Euroalueen ulkopuolisissa maissa yksikkötyökustannuksiin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset liittyivät enimmäkseen nimellisten valuuttakurssien vaihteluihin, joita mitataan nimellisillä efektiivisillä valuuttakursseilla (NEER). Valuuttakurssin heikkeneminen paransi kilpailukykyä Puolassa, Romaniassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Valuuttakurssin vahvistumisella oli eniten vaikutuksia Bulgariassa ja Tšekissä. Yksikkötyökustannuksiin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutoksilla mitattu kustannuskilpailukyvyn parantuminen on viime vuosina ollut yleensä suurempaa nettovelallismaissa. Tätä koskeva näyttö vastaa edellä tarkasteltua yksikkötyökustannusten dynamiikkaan liittyvää näyttöä. ·Hintakilpailukyvyn dynamiikka, jota mitataan BKT-deflaattoriin perustuvalla reaalisella efektiivisellä valuuttakurssilla, on ollut hallitumpaa kuin kustannuskilpailukyvyn dynamiikka, jota mitataan yksikkötyökustannuksiin perustuvalla reaalisella efektiivisellä valuuttakurssilla. Tämä merkitsee sitä, että osa yksikkötyökustannusten vaihtelusta on vaikuttanut hintamarginaaleihin sen sijaan, että se olisi siirtynyt hintoihin (kuvio 9). Marginaalin supistumista koskeva näyttö oli erityisen voimakasta maissa, joissa kustannuskilpailukyvyn menetykset olivat suuria, erityisesti Baltian maissa, Bulgariassa ja Romaniassa. ·Monissa maissa erittäin maltilliset tai negatiiviset kuluttajahintainflaatioasteet näkyivät voimakkaana kilpailukyvyn parantumisena mitattuna yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin perustuvalla efektiivisellä valuuttakurssilla. Kaksi maata, Irlanti ja Kypros, jäivät jopa alle tulostaulun alemman kynnysarvon vuonna 2017. Useimmissa maissa nykyinen kilpailukykytilanne on suotuisampi kuin ennen kriisiä, sillä yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on alhaisempi kuin aiempien huippujen aikana. Reaalinen heikkeneminen tapahtui useimmissa tapauksissa samanaikaisesti suljetun sektorin tuotteiden suhteellisen hinnan laskun ja avoimen sektorin osuuden kasvun kanssa, mikä paransi mahdollisuuksia vientivetoiseen kasvudynamiikkaan. Muutamissa maissa, erityisesti Itävallassa, Liettuassa ja Virossa, nykyiset yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin perustuvat reaaliset efektiiviset valuuttakurssit ovat lähellä aikaisempia huippuja tai ylittävät ne. Kuvio 9: Nimelliset ja reaaliset efektiiviset valuuttakurssit (NEER ja REER) Lähde: AMECO-tietokanta. Huom. Maat esitetään yksikkötyökustannusten kasvuun perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin keskimääräisen vuotuisen vaihtelun (2015–2017) mukaisessa nousevassa järjestyksessä. Yksikkötyökustannuksiin ja BKT-deflaattoriin perustuvat reaaliset efektiiviset valuuttakurssit ja nimellinen efektiivinen valuuttakurssi on laskettu suhteessa 37 kauppakumppaniin; yhdenmukaistettuun kuluttajahintaindeksiin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi on laskettu suhteessa 42 kauppakumppaniin kuten varoitusmekanismia koskevan kertomuksen tulostaulussa.



Vientimarkkinaosuudet ovat kasvaneet useimmissa EU:n jäsenvaltioissa, mutta kasvu on supistumassa. Vuonna 2017 kirjattu yhteenlaskettu vientimarkkinaosuuden muutos viiden vuoden ajalta on positiivinen useimmissa EU:n jäsenvaltioissa, ja vain yhdessä maassa (Kreikka) vientimarkkinaosuuksien menetykset ylittivät tulostaulun kynnysarvon. Tuoreempien tietojen mukaan tilanne on muuttunut, sillä vientimarkkinaosuudet kasvavat edelleen mutta maltillisemmin vuonna 2017. Tämä on seurausta euron vahvistumisesta ja kasvua heikommin tukevasta perushyödykkeiden hintakehityksestä. EU-maiden vientitoiminta jatkoi elpymistä vuonna 2017, mutta samanaikaisesti muiden talouksien viennin kasvu nopeutui edellisistä vuosista ja lähes saavutti viennin kasvun EU:ssa vuonna 2017. ·EU:n vientimarkkinaosuuksien aiempaa myönteistä kehitystä ovat edistäneet EU:n sisäisen vientikysynnän kääntyminen nousuun ja edellä tarkasteltu kilpailukyvyn parantuminen. Markkinaosuuksien kasvu oli yleisesti ottaen jossain määrin voimakkaampaa nettovelallismaissa sekä Keski-Euroopan maissa ja eräissä Itä-Euroopan maissa, mikä tarkoittaa sitä, että kilpailukyvyn paraneminen näissä maissa on yleensä johtanut myös etuun vientimarkkinoille pääsyn suhteen. ·Tuoreemmat tiedot vuotuisista markkinaosuuksien muutoksista osoittavat kasvua vuonna 2016, minkä jälkeen tulokset olivat yleisesti ottaen maltillisempia vuonna 2017 (kuvio 10). Kasvu muuttui maltillisemmaksi lähes kaikissa EU:n jäsenvaltioissa vuonna 2017. Kreikassa ja Liettuassa kasvu sen sijaan vahvistui aiemman suuriin menetyksiin johtaneen suuntauksen kääntyessä. Kuvio 10: Vientimarkkinaosuuksien muutos, viime vuodet

Lähde: Eurostat, komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään vientimarkkinaosuuksien vuotuisen vaihtelun (vuosi 2017) mukaisessa nousevassa järjestyksessä.











Tekstikehys 2: Makrotalouden epätasapainojen vaikutus euroalueella Euroalueen vaihtotase on vakiintunut hyvin korkealle tasolle. Euroalueen vaihtotase kasvoi selvästi vuoden 2008 kriisin jälkeen vuoteen 2016 saakka. Sen jälkeen sen arvo on maksutasetilastojen perusteella vakiintunut noin 3,2 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuosina 2016 ja 2017. Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä on edelleen maailman suurin, ja sen arvioidaan ylittävän talouden perustekijöiden perusteella odotettavissa olevan arvon (noin 1,5 % suhteessa euroalueen BKT:hen). Jos politiikka säilyy muuttumattomana, euroalueen vaihtotaseen ylijäämän odotetaan Euroopan komission syksyn 2018 talousennusteen mukaan supistuvan hieman vuoteen 2020 mennessä. Tekijöitä, jotka voivat osaltaan supistaa ylijäämää, ovat muun muassa suhdanneolojen suhteellinen heikkeneminen maailmantalouden muilla aloilla, rajoittavien kauppapolitiikkojen ja euron reaalisen efektiivisen valuuttakurssin viimeaikaisen vahvistumisen vaikutukset, mahdollinen euron lisävahvistuminen (joka on kytköksissä muun muassa jatkuvasti suuresta ulkoisesta ylijäämästä johtuviin markkinapaineisiin) ja öljyn hinnan nousun jatkuminen. Kuvio B.1: Euroalueen vaihtotaseen kehitys: erittely maittain Kuvio B.2: Euroalueen vaihtotaseen kehitys: erittely osatekijöiden mukaan Lähde: AMECO-tietokanta, maksutaseluvut. Lähde: Eurostat, maksutaseluvut. Huom. ”18*” tarkoittaa neljän vuosineljänneksen liukuvaa keskiarvoa koskevia tietoja vuoden 2018 toiseen vuosineljännekseen asti. Ylijäämän kertyminen euroalueella johtuu aiemmin alijäämäisten vaihtotaseiden korjaamisesta sekä pysyvistä suurista ylijäämistä. Euroalueen vaihtotase oli pääosin tasapainossa ennen vuotta 2008, jolloin se laski alijäämäiseksi maailmanlaajuisen vientikysynnän vähetessä huomattavasti. Vuoden 2008 finanssikriisin jälkeen se muuttui ylijäämäiseksi pääasiassa seurauksena suurten alijäämien jyrkästä korjausliikkeestä yksityisten rajat ylittävien rahavirtojen suunnan käännyttyä (kuvio B.1). Ylijäämä kasvoi edelleen vuoden 2011 jälkeen, kun velkakriisi levisi Espanjaan ja Italiaan ja sen seurauksena kotimainen kysyntä supistui, mikä edisti näiden maiden vaihtotaseen kääntymistä ylijäämäiseksi. Myös Saksan suuri vaihtotaseen ylijäämä on kasvanut asteittain vuodesta 2011. Tällä hetkellä euroalueen vaihtotaseen ylijäämä johtuu pääasiassa suurista ylijäämistä Saksassa ja Alankomaissa, joiden yhteenlasketut ulkoiset rahoitusasemat muodostavat suurimman osan euroalueen ylijäämästä (kuvio B.1). Saksan vaihtotaseen ylijäämän asteittainen supistuminen vuodesta 2016 on yhteydessä euroalueen ylijäämän vakiintumiseen. Euroalueen vaihtotaseen viimeaikainen kehitys liittyy pääasiassa energia-, tulo- ja palvelutaseeseen. Muiden kuin energiatuotteiden tase parani finanssikriisin jälkimainingeissa seurauksena euroalueen heikosta suhdannetilanteesta verrattuna muihin maailman alueisiin, ja se on vaikuttanut eniten vaihtotaseen paranemiseen (kuvio B.2). Vastaavasti euroalueen suhdannekorjattu vaihtotase parani heikommin saman ajanjakson aikana. Euroalueen tuotannon elpymisen seurauksena tavarakaupan taseen ylijäämä on vakiintunut vuodesta 2013 alkaen ja sen supistuminen on ollut erittäin maltillista, sillä vientitulokset arvona ja määränä mitattuna ovat olleet vahvoja verrattuna muihin kehittyneisiin talouksiin. Kriisin jälkeen energiataseen kehittymiseen on vaikuttanut pääasiassa öljyn hinnan vaihtelu. Vuonna 2008 tapahtuneen merkittävän laskun jälkeen öljyn hinnat elpyivät vuosina 2009–2011 ja laskivat jälleen vuosina 2014–2016. Näiden vaihtelujen seurauksena on aina ollut euroalueen energiataseen kehittyminen vastakkaiseen suuntaan. Öljyn hintojen elpyminen, joka alkoi vuoden 2016 puolivälissä, on syynä sen jälkeen kirjattuun energiataseen heikkenemiseen. Energiataseen negatiivista vaikutusta euroalueen ylijäämään vuoden 2016 jälkeen kompensoi palvelutaseen paraneminen. Huolimatta kohenevasta pääomataseesta, joka on yhteydessä positiiviseen ja kasvavaan ulkomaiseen nettovarallisuusasemaan euroalueen aggregaattitasolla, tulotase on edelleen negatiivinen, ja se on heikentynyt vuonna 2017 yritysten nettotulojen kehityksen vuoksi. Euroalueen ylijäämän kehitys on yhteydessä taloudellista toimeliaisuutta vähäisempään kotimaiseen kysyntään ja vientikysynnän jatkumiseen, joka on perustunut kehitystä tukevaan eurooppalaisten tavaroiden ja palvelujen maailmanlaajuiseen kysyntään ja parantuneeseen kilpailuasemaan. Kokonaistulojen ja -menojen erotus, joka vastaa nettovientiä, on suurentunut vuoden 2008 finanssikriisin jälkeen vuoteen 2016 asti (ks. kuvio B.3). Kriisin puhjetessa kysynnän kehitys vaimeni yksityisen sektorin velkaantumisen laajamittaiseen purkamisen seurauksena, erityisesti nettovelallismaissa, joita vaihtotaseen kehityksen äkillinen pysähtyminen koski. Samalla julkisen sektorin nettoluotonoton lisääntyminen auttoi lieventämään kriisin vaikutusta tuloihin (kuvio B.4). Euroalueen velkakriisin pahentumisen jälkeen vuonna 2011 velkaantumisen purkaminen alkoi myös julkisella sektorilla, mikä on vaikuttanut eniten nettoluotonantoasemien yleiseen paranemiseen euroalueella sen jälkeen. Kotitaloussektorin osalta nettoluotonantoa koskevat luvut ovat tällä hetkellä kaksi kertaa suuremmat kuin kriisiä edeltäneellä jaksolla, ja rahoitusalan ulkopuolisilla yrityksillä, joilla yleensä on nettoluotonottotarpeita, on ollut positiivinen nettoluotonantoasema vuodesta 2013. Julkisyhteisöjen nettoluotonanto on edelleen negatiivinen ja on vasta viime aikoina saavuttanut tason, joka vastaa useimmissa euroalueen maissa julkisten velkasuhteiden supistumista. Aktiivisesta velkaantumisen purkamisesta huolimatta nimellisen BKT:n pitkittynyt pysähtyneisyys kriisin jälkeen merkitsi sitä, että kotitalouksien, yritysten ja julkisen sektorin velkasuhteet ovat edelleen ennätyksellisen korkeita useissa euroalueen maissa. Velkaantumista puretaan tällä hetkellä suotuisassa taloustilanteessa. Kuvio B.3: Euroalueen tuotanto, kotimainen kysyntä, nettovienti ja pohjainflaatio Kuvio B.4: Euroalueen nettoluotonanto/nettoluotonotto sektoreittain Lähde: AMECO-tietokanta. Lähde: Eurostat Edelleen on haasteita, jotka liittyvät varantoepätasapainojen jatkumiseen, nykyisen talouden laajentumisen kestävyyteen ja rajalliseen liikkumavaraan vaimentaa kielteisiä häiriöitä korkean velkatason maissa. Lähes vuosikymmenen jatkuneen hitaan kehityksen jälkeen euroalueen kotimainen kysyntä on elpymässä, tuotantokuilu on muuttumassa positiiviseksi ja inflaation odotetaan vähitellen lähestyvän rahaviranomaisten tavoitetta (kuvio B.3). Meneillään oleva laajentuminen tukee varantoepätasapainojen korjaamista, mutta useita haasteita on edessä. Ensinnäkin nykyisen laajentumisen kestävyyteen liittyy epävarmuutta, sillä kestävän kasvun varmistavia olosuhteita ei ole aina olemassa. Tämä liittyy erityisesti sitkeisiin investointivajeisiin, riittämättömiin toimintaedellytyksiin tuottavuuden kasvun piristämiseksi sekä käyttämättömään osaamispääomaan. Toiseksi euroalueen sisäinen tasapainottaminen on vielä kesken. Maille, joilla on aiemmin ollut suuria alijäämiä, on edelleen ominaista suuri negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema yhdistettynä suureen yksityiseen tai julkiseen velkaan, mikä on osoitus niiden haavoittuvuudesta. Lisäksi suuresta velkaantumisesta kärsivät maat ovat yleensä myös niitä maita, jotka voivat luottaa muita maita vähemmän siihen, että tuotannon potentiaalinen kasvu pienentäisi niiden velkasuhdetta, mikä tarkoittaa sitä, että yksityisen ja julkisen sektorin säästöt voivat todennäköisesti vain rajallisesti lieventää negatiivisia tuotantohäiriöitä (kuvio B.6). Symmetrinen tasapainottaminen euroalueella auttaisi palauttamaan kestävän kasvun ja varmistaisi samalla makrotalouden vakauden tulevaisuudessa. Tarvitaan asianmukaista politiikkojen yhdistelmää, jotta voidaan varmistaa, että kasvu on kestävää ja sopusoinnussa makrotalouden vakauden kanssa. Nettovelallismaissa ulkomaisen ja kotimaisen velan suurten määrien vähentäminen edellyttää varovaisuusperiaatteiden mukaisten vaihtotaseiden ylläpitämistä ja velan asianmukaisen supistamisvauhdin varmistamista samalla kun säilytetään tavoite lisätä kasvupotentiaalia asianmukaisilla investoinneilla ja uudistuksilla ja pyritään välttämään finanssipolitiikan myötäsyklisen kiristämisen riskiä huonoina aikoina. Tuottavuusnäkymien parantaminen on erityisen tärkeää nettovelallismaissa sekä velkakantojen kestävyyden kannalta että suhteellisen kilpailukyvyn kehityksen muuttamiseksi tasapainottamista enemmän tukevaksi tilanteessa, jossa vuonna 2012 alkanut nettovelallismaiden suhteellisen kilpailukyvyn parantuminen on viime aikoina heikentynyt (kuvio B.5). Toisaalta politiikoilla, joilla edistetään investointeja ja saadaan pysähtynyt palkkakehitys jälleen käyntiin, autettaisiin selviytymään nettovelkojamaiden jatkuvista suurista ylijäämistä samalla kun tuettaisiin kasvupotentiaalia ja vähennettäisiin kasvunäkymien riippuvuutta ulkomaisesta kysynnästä. Kuvio B.5: Tasapainottaminen euroalueella (työttömyys, palkkojen nousu ja yksikkötyökustannusten kasvu) Kuvio B.6: Velka ja potentiaalisen kasvun näkymät euroalueen maissa Lähde: AMECO-tietokanta. Huom. ”Ylijäämämaihin” kuuluvat Alankomaat, Belgia, Itävalta, Luxemburg, Saksa ja Suomi. Kaikkien muiden euroalueen nykyisten jäsenten katsotaan olevan ”alijäämämaita”. Lähde: AMECO-tietokanta. Huom. kuplien suuruus kuvastaa julkisen velan arvoa (% suhteessa BKT:hen) vuonna 2017.



Yksityisen sektorin velkasuhteet ovat vähitellen supistumassa, mutta ne ovat edelleen korkealla tasolla useissa jäsenvaltioissa. Kaksitoista jäsenvaltiota ylitti vuonna 2017 tulostaulussa yksityiselle velalle asetetun kynnysarvon. Kyseiset maat ovat samat kuin viime vuoden varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa. Yksityisen sektorin velkasuhteet ovat suurimmat Alankomaissa, Irlannissa, Kyproksessa ja Luxemburgissa, mutta niiden lukuihin vaikuttavat monikansallisten yritysten toimintaan liittyvät valtioiden rajat ylittävät liiketoimet. Erityisen suuria yksityisen velan määriä on kirjattu myös Belgiassa, Portugalissa, Ruotsissa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joissa yksityisen velan määrät ovat yli 160 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kotitalouksien ja rahoitusalan ulkopuolisten yritysten suhteelliset osuudet yksityisen sektorin suuresta velkamäärästä vaihtelevat jäsenvaltioittain. Belgian, Irlannin ja Luxemburgin osalta yksityisen sektorin suuret velkaantumisasteet johtuvat pääasiassa rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkaantuneisuudesta. Sitä vastoin Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa suuret yksityisen sektorin velkamäärät johtuvat kotitaloussektorista. Alankomaissa, Kyproksessa, Portugalissa ja Ruotsissa sekä yritysten että kotitalouksien velkaantuneisuus on korkea muihin maihin verrattuna. Erot yksityisen velan määrissä maiden välillä selittyvät pitkälti eroilla perustekijöissä, joiden vuoksi velkaantuminen on perusteltavissa. Tällaisiin kuuluvat muun muassa kasvu- ja investointinäkymät sekä rahoitusalan kehitys. Velkatason arvioinnissa olisi sen vuoksi otettava huomioon nämä tekijät sekä muut seikat, jotka vaikuttavat suuren velan aiheuttamiin riskeihin ennakoivasta näkökulmasta. Kuvio 11: Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkaantumisen väheneminen Lähde: Eurostatin konsolidoitut vuotuiset sektoritilit, komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään vuoden 2017 velkasuhteen mukaisessa laskevassa järjestyksessä. Maakoodien alapuolella olevat numerot ilmoittavat huippuvuoden. Kasvua huippuvuoteen laskettaessa perusvuotena on vuoden 2000 sijaan käytetty Kroatian ja Irlannin tapauksessa vuotta 2001 ja Kyproksen tapauksessa vuotta 2006. Luxemburgia, Irlantia ja Belgiaa koskevia havaintoja on typistetty, jotta ne mahtuisivat asteikolle. Kuvio 12: Kotitalouksien velkaantumisen väheneminen Lähde: Eurostatin konsolidoitut vuotuiset sektoritilit, komission yksiköiden laskelmat. Huom. Maat esitetään vuoden 2017 velkasuhteen mukaisessa laskevassa järjestyksessä. Maakoodien alapuolella olevat numerot ilmoittavat huippuvuoden. Kasvua huippuvuoteen laskettaessa perusvuotena on vuoden 2000 sijaan käytetty Kroatian ja Irlannin tapauksessa vuotta 2001. Yksityisen sektorin velkasuhteet ovat pienenemässä huippulukemista useimmissa jäsenvaltioissa, mutta vauhti ei ole aina linjassa velan vähentämistarpeiden kanssa. Velkaantumisen purkaminen on alkanut rahoitusalan ulkopuolisista yrityksistä, ja se on niiden tapauksessa ollut nopeampaa kuin kotitaloussektorilla. Tämä johtuu sekä yrityssektorin negatiivisemmista nettoluottovirroista että nimellisen kasvun voimakkaammasta vaikutuksesta velkasuhteen supistumiseen, kun otetaan huomioon yritysten suuremmat velkamäärät verrattuna kotitalouksiin. ·Useissa maissa rahoitusalan ulkopuoliset yritykset ovat onnistuneet supistamaan ainakin noin puolella niitä velkasuhteita, jotka kertyivät vuoden 2000 ja sen vuoden välisenä aikana, jona niiden velka oli huipussaan (Espanja, Italia, Kroatia, Latvia, Liettua, Portugali, Romania, Ruotsi, Slovenia, Tanska, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta). Velkaantumisen vähentämisvauhti ei kuitenkaan aina vastannut velkaantumisen vähentämistarpeita, sillä neljässä maassa, joissa yritysten velkasuhteet ovat suurimpien joukossa (Alankomaat, Belgia, Irlanti, Kypros ja Luxemburg), yritysten velkaantumisen vähentäminen on ollut vaatimatonta velkakantoihin nähden. Ranskassa rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkatasot puolestaan ovat edelleen kasvaneet (kuvio 11). ·Kotitalouksien velkaantumisaste on kahden viimeksi kuluneen vuoden aikana laskenut niissä kolmessa jäsenvaltiossa, joissa kotitalouksien velka oli suurin (ts. Alankomaissa, Kyproksessa ja Tanskassa), ja muissa sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa kotitalouksilla on runsaasti velkaa, kuten Espanjassa, Kreikassa ja Portugalissa (kuvio 12). Kotitaloudet eivät enää vähennä velkojaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja suhteellisen korkeat velkasuhteet Suomessa ja Ruotsissa kasvoivat edelleen.





Kuvio 13: Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkasuhteen muutos, eri osatekijöiden vaikutus (vuoden 2018 ensimmäinen neljännes) Kuvio 14: Kotitalouksien velkasuhteen muutos, eri osatekijöiden vaikutus (vuoden 2018 ensimmäinen neljännes) Lähteet: Eurostatin konsolidoimattomat neljännesvuosittaiset sektoritilit, komission yksiköiden laskelmat. Huomautukset: Kuvioissa on esitetty velkasuhteen (velka suhteessa BKT:hen) vuotuinen kehitys jaoteltuna seuraaviin viiteen osatekijään: luottovirrat, reaalisen BKT:n potentiaalinen ja syklinen kasvu, inflaatio ja muut muutokset. BKT:n kasvun syklinen komponentti lasketaan todellisen ja potentiaalisen kasvun välisenä erotuksena. Aktiivinen velkaantumisen purkaminen merkitsee velan nettomääräistä takaisinmaksua (negatiiviset nettoluottovirrat), joka yleensä johtaa sektorin taseen nimelliseen supistumiseen. Passiivinen velkaantumisen purkaantuminen on sen sijaan seurausta siitä, että nimellisen BKT:n nopeampi kasvu kumoaa positiivisten nettoluottovirtojen vaikutuksen. Tämä johtaa siihen, että velka suhteessa BKT:hen vähenee. Velkaantumisen purkaminen perustuu yhä enemmän nimellisen BKT:n kasvun nopeutumiseen. Yksityisen sektorin luottovirrat elpyvät mutta ovat edelleen maltillisia eivätkä yhdessäkään jäsenvaltiossa ylittäneet tulostaulun kynnysarvoa vuonna 2017. Nimellisen BKT:n kasvu on löysännyt paineita purkaa velkaantumista aktiivisesti. Tämä on johtanut siihen, että harvemmissa maissa esiintyy negatiivisia luottovirtoja joko yrityksille tai kotitalouksille, ja negatiivisten virtojen absoluuttiset arvot ovat keskimäärin pienempiä (kuviot 13 ja 14). Lisäksi joissakin maissa, joissa ei ole aiemmin purettu velkaantuneisuutta, velkaantuminen on alkanut purkautumaan passiivisesti, toisin sanoen ainoastaan seurauksena siitä, että nimellisen BKT:n kasvu supistaa velkasuhteita samalla kun nettoluottovirrat lisäävät velkaa. Tämä koskee Italiaa, Itävaltaa ja Tšekkiä rahoitusalan ulkopuolisten yritysten osalta sekä Itävaltaa, Puolaa ja Viroa kotitaloussektorin osalta. Kuten kuvioista 13 ja 14 käy ilmi, viimeaikaisen nimelliskasvun arvioidaan pitkälti olleen luonteeltaan syklistä (esim. Espanjassa, Kreikassa, Kroatiassa Kyproksessa ja Portugalissa). Tulevaisuudessa mahdollisuudet passiiviseen velkaantumisen purkaantumiseen riippuvat yhä enemmän kasvupotentiaalista, sillä kasvun syklinen komponentti alkaa tasaantua tuotantokuilujen kääntyessä positiivisiksi yhä useammissa maissa. EU:n pankkisektorin olosuhteet ovat kohentumassa, mutta kannattavuus on yhä heikko ja järjestämättömiä lainoja on runsaasti joissakin maissa. Tämä on tilanne etenkin Kreikassa, Kyproksessa, Italiassa ja Portugalissa (kuviot 15 ja 16). Myönteistä on, että vuonna 2017 pankkisektorin kannattavuus parani erityisen voimakkaasti näissä maissa, ja järjestämättömät lainat vähenivät usein varsin mittavasti. ·Rahoitusalan velkojen kasvu hidastui vuonna 2017 useimmissa EU-maissa ja on edelleen selvästi tulostaulun kynnysarvon sisällä kahta jäsenvaltiota lukuun ottamatta. Pankkien luottovirrat asettuivat maltilliselle tasolle vuonna 2017 aiemman kasvun jälkeen, ja pankkien luotonannon kasvu oli edelleen voimakkaampaa kotitaloussektorin kuin rahoitusalan ulkopuolisten yritysten tapauksessa. ·Pankkien kannattavuus ja vakavaraisuussuhteet ovat parantuneet useimmissa jäsenvaltioissa viime vuoden aikana. Pankkien pääoman arvostukset ovat kasvaneet vuoden 2018 alkuun asti, minkä jälkeen niitä on korjattu alaspäin. Tällä tavoin on menetetty osa aiemmasta kasvusta. Menetykset johtuivat osittain tuottokäyrien tasoittumisesta ja siihen liittyvästä korkomarginaalien supistumisesta. Joissakin jäsenvaltioissa tilanteelle on ominaista heikko kannattavuus yhdistettynä maakohtaiseen jakaumaan suhteutettuna melko alhaisiin vakavaraisuussuhteisiin ja järjestämättömien lainojen suureen määrään. ·Järjestämättömien lainojen määrä on edelleen suuri useissa jäsenvaltioissa. Järjestämättömien lainojen osuus on vuonna 2017 erityisen suuri Kreikassa (45 % kaikista lainoista) ja Kyproksessa (30 % kaikista lainoista) sekä Italiassa, Portugalissa, Bulgariassa, Irlannissa ja Kroatiassa, joissa järjestämättömien lainojen osuus on pysynyt lähes 10 prosentissa kaikista lainoista. Järjestämättömät lainat ovat kriisin jälkeisen kauden kasvun jälkeen alkaneet vähentyä eri vauhtia eri puolilla EU:ta. Viimeisimmät luvut osoittavat, että järjestämättömien lainojen vähentämisessä on tapahtunut jatkuvaa edistystä, myös maissa, joissa järjestämättömien lainojen osuus on suuri (Kreikkaa lukuun ottamatta), erityisesti Portugalissa ja Italiassa (kuvio 16). Kuvio 15: Pankkien kannattavuus ja vakavaraisuussuhteet Kuvio 16: Järjestämättömät velkainstrumentit Lähteet: EKP, komission yksiköiden laskelmat. Huomautukset: Vuoden 2008 tietoja järjestämättömien velkainstrumenttien bruttomääristä ei ole saatavilla seuraavien maiden osalta: CZ, HR, SE ja SI. Asuntojen hinnat nousivat vuonna 2017 lähes kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, mutta asuntojen hintojen nousu näyttää hidastuvan silloin, kun merkit yliarvostuksesta ovat vahvimpia. Vaikka asuntojen hinnat ovat jatkuvasti nousseet kaikkialla EU:ssa, vuoden 2017 tietojen mukaan niiden maiden määrä, joissa asuntojen hintojen nousu ylittää tulostaulun kynnysarvon, on vähentynyt vuoteen 2016 verrattuna. Vuonna 2017 vain kuusi maata (Alankomaat, Bulgaria, Irlanti, Portugali, Slovenia ja Tšekki) ylitti kynnysarvon, kun taas varoitusmekanismia koskevassa vuoden 2018 kertomuksessa arvojen havaittiin ylittävän kynnysarvon vuoden 2016 tietojen perusteella kymmenessä maassa. Nämä muutokset osoittavat keskitasoista tai maltillista hidastumista kynnysarvon ylittäviltä tasoilta ja kiihtymistä joissakin maissa. Asuntojen reaalihintojen kasvu oli negatiivista vain Kreikassa ja Italiassa vuonna 2017. Tuoreemmat tiedot osoittavat, että vuoden 2018 alkupuoliskolla kasvu edellisvuoden vastaavasta ajankohdasta on ylittänyt tulostaulun 6 prosentin kynnysarvon Alankomaissa, Irlannissa, Latviassa, Portugalissa, Slovakiassa, Sloveniassa ja Unkarissa. ·Asuntojen reaalihintojen nousun jatkuminen on nostanut asuntojen hinnat takaisin vähintään kriisiä edeltäneelle huipputasolle useissa maissa, nimittäin Belgiassa, Itävallassa, Luxemburgissa, Maltassa, Ruotsissa, Saksassa ja Tšekissä. Tulojen ja muiden asuntojen hintoihin tavallisesti vaikuttavien merkityksellisten muuttujien nousua nopeampi asuntojen reaalihintojen nousu nostaa asuntojen hintoja mahdolliselle yliarvostusalueelle yhä useammissa maissa (kuvio 17). ·Asuntojen reaalihintojen nousu kiihtyi vuonna 2017 erityisesti maissa, joissa arvostuserot olivat negatiivisia tai lievästi positiivisia (kuvio 18). Sen sijaan hidastumista havaittiin maissa, joissa on vahvempia merkkejä yliarvostuksesta, muun muassa maksukykyrajoitusten, makrovakauspolitiikan täytäntöönpanon ja inflaation kiihtymiseen yhteydessä olevan, asuntojen reaalihintojen nousuun kohdistuvan mekaanisen vaikutuksen vuoksi (esim. Itävallassa, Luxemburgissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Tällä hetkellä asuntojen hintojen nousu on voimakkainta maissa, joissa on kohtalaisia tai ei lainkaan merkkejä yliarvostuksesta. Neljännesvuositiedot, myös vuoden 2018 alun osalta, osoittavat hintojen nousun kiihtyvän Kroatiassa, Portugalissa, Puolassa, Slovakiassa, Sloveniassa, Unkarissa ja Virossa Hidastumista on havaittu erityisesti Bulgariassa, Romaniassa, Ruotsissa ja Tšekissä, joissa asuntojen hinnat kääntyivät vuositasolla laskuun vuoden 2018 ensimmäisellä puoliskolla. Irlannissa, Portugalissa ja Sloveniassa kirjattiin vuoden 2018 ensimmäisellä puoliskolla kaksinumeroisia kasvuasteita edellisvuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna. ·Monissa maissa, kuten Luxemburgissa, Ruotsissa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, asuntojen hinnat ovat yliarvostettuja samalla kun kotitalouksien velkamäärät ovat suuria. Alankomaissa kotitalouksilla on erittäin paljon velkaa. Vuonna 2017 asuntolainakannan kasvu oli erityisen nopeaa (yli 5 % nopeampaa kuin edellisenä vuonna) Belgiassa, Bulgariassa, Itävallassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Maltassa, Puolassa, Ranskassa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä ja Virossa.

Kuvio 17: Asuntojen hintojen muutokset ja arvostuserot vuonna 2017 Kuvio 18: Arvostuserot ja muutokset hintojen nousussa vuosien 2016 ja 2017 välillä Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Huom. Positiivinen arvostusero on arvioitu seuraavien kolmen parametrin perusteella: hinta-tulosuhteen ja hinta-vuokrasuhteen poikkeamat niiden pitkän aikavälin keskiarvoista sekä arvostuserojen perustekijämallilla saadut tulokset. ks. alaviite 34. Julkisen talouden velkasuhde ei enää kasva EU:ssa, mutta velkatasot ovat edelleen korkeita monissa maissa. Tulostaulun arvot ylittivät kynnysarvon 15 jäsenvaltiossa vuonna 2017. Belgiassa, Italiassa, Kreikassa ja Portugalissa velkatasot ovat yli 100 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja Italian rahoituskustannukset kasvoivat merkittävästi vuonna 2018. Kahdeksassa maassa (Belgia, Espanja, Irlanti, Kypros, Portugali, Ranska, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta) julkisen velan määrä on yli 60 % suhteessa BKT:hen ja myös yksityisen sektorin velkaantuneisuus ylittää kynnysarvon. Julkinen velka suhteessa BKT:hen on yleensä kääntynyt laskuun (kuvio 19). Maissa, joissa julkisen velan määrä on suuri, velkaantumisen purkaminen on kuitenkin käynnistynyt vasta hiljattain, ja se etenee hitaasti. Kaikista EU-maista velkasuhteiden ennustetaan kasvavan vain Liettuassa ja Romaniassa vuonna 2019. Yleisesti ottaen voidaan todeta, että julkisen talouden velkaantuminen on vähentynyt viime vuosina tapahtuneen julkisen talouden rahoitusaseman vähittäisen kohenemisen, nimellisen BKT:n kasvun jatkumisen ja alhaisempien korkomaksujen seurauksena. Yhä useampien maiden odotetaan kuitenkin harjoittavan myötäsyklistä elvyttävää finanssipolitiikkaa, joka mahdollisesti heikentää tulevaisuudessa käytettävissä olevaa liikkumavaraa negatiivisten tuotantohäiriöiden vaimentamiseksi.



Kuvio 19: Julkinen velka Lähde: Eurostat



Tekstikehys 3: Työllisyys ja sosiaalinen kehitys EU:n työmarkkinat paranivat edelleen vuoden 2017 ja vuoden 2018 ensimmäisen puoliskon aikana, ja EU-maiden väliset suuret erot kaventuivat. Työllisyys on lisääntynyt entisestään, ja työllisten määrä koko EU:ssa on noussut ennätyksellisen suureksi. Työttömyys on vähentynyt kaikissa EU-maissa, vaikka useat maat kärsivät edelleen suuresta työttömyydestä. Elpyminen on edistänyt eräiden köyhyysindikaattoreiden laskua, mutta sosiaalinen tilanne on edelleen huolestuttava joissakin jäsenvaltioissa. Vuodesta 2008 lähtien suhteellinen köyhyysriski on kasvanut EU:ssa, mutta vakava aineellinen puute on vähentynyt erityisesti Itä-Euroopan jäsenvaltioissa, joissa sen lähtötaso oli korkea. Työttömyysaste laski vuonna 2017 kaikissa jäsenvaltioissa. Lasku oli suurinta niissä jäsenvaltioissa, joissa työttömyysasteet olivat korkeimmat (työttömyysaste laski vähintään 2 prosenttiyksikköä Espanjassa, Kreikassa, Kroatiassa ja Portugalissa). Seitsemässä jäsenvaltiossa (Espanjassa, Italiassa, Kreikassa, Kroatiassa, Kyproksessa, Portugalissa ja Ranskassa) työttömyysasteet ylittivät kuitenkin edelleen tulostaulun indikaattorin kynnysarvon, joka on 10 prosenttia viimeksi kuluneiden kolmen vuoden jaksolta laskettuna keskiarvona. Työttömyysasteet olivat vuonna 2017 edelleen korkeampia kuin vuonna 2008 noin kahdessa kolmasosassa jäsenvaltioista. Koko EU:ssa ja euroalueella työttömyysasteet olivat noin 3 prosenttiyksikköä alhaisempia kuin vuonna 2013 saavutettu huippu, mutta edelleen ½ ja 1½ prosenttiyksikköä korkeampia kuin vuonna 2008. Työttömyysasteet laskivat edelleen tasaisesti vuoden 2018 ensimmäisellä puoliskolla: EU:n työttömyysaste laski 6,9 prosenttiin ja euroalueen 8,3 prosenttiin vuoden 2018 toisella neljänneksellä. Työllisyysasteet nousivat lähes kaikissa jäsenvaltioissa, mikä merkitsi viime vuosien myönteisen kehityksen jatkumista. Työllisyysaste (20–64-vuotiaat) oli vuonna 2017 koko EU:ssa 72,1 prosenttia, eli se ylitti selvästi ennen kriisiä vuonna 2008 saavutetun huipun, joka oli 70,3 prosenttia. Työllisyysaste jatkoi kasvuaan vuoden 2018 toisella neljänneksellä, jonka päättyessä se oli ennätyksellisen korkea, 73,2 prosenttia. Työvoimaosuudet kasvoivat edelleen lähes kaikkialla EU:ssa. Työvoimaosuus on kolmen viime vuoden aikana laskenut ainoastaan kolmessa maassa: Espanjassa (–0,3 prosenttiyksikköä), Kyproksessa (–0,4 prosenttiyksikköä) ja Luxemburgissa (–0,6 prosenttiyksikköä). Kaikissa kolmessa tapauksessa lasku ylittää tulostaulun kynnysarvon, joka on –0,2 prosenttiyksikköä. Koko EU:n työvoimaosuus oli 73,3 prosenttia vuonna 2017 eli 2½ prosenttiyksikköä suurempi kuin vuonna 2008. Vastaavat euroalueen luvut olivat 73,1 prosenttia ja 2 prosenttiyksikköä. Työvoimaosuuden kasvu johtuu lähinnä siitä, että iäkkäämpien työntekijöiden ja naisten osallistuminen työmarkkinoille on lisääntynyt. Pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyys ovat edelleen korkealla tasolla monissa EU-maissa, mutta ne ovat parantuneet muita työmarkkinoita vahvemmin. Pitkäaikaistyöttömyys väheni kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 2017. Vain kahdessa maassa pitkäaikaistyöttömyys oli korkeampi kuin kolme vuotta aiemmin: Itävallassa pitkäaikaistyöttömyys oli 1,8 prosenttia (0,3 prosenttiyksikköä enemmän kuin vuonna 2014), ja Suomessa se oli 2,1 prosenttia (0,2 prosenttiyksikön nousu vuodesta 2014). Kummassakaan maassa nousu ei ylitä tulostaulun kynnysarvoa, joka on 0,5 prosenttiyksikköä. Suurimmat pitkäaikaistyöttömien osuudet olivat Kreikassa (15,6 prosenttia), Espanjassa (7,7 prosenttia), Italiassa (6,5 prosenttia) ja Slovakiassa (5,1 prosenttia). Nuorisotyöttömyysaste laski kaikissa EU:n jäsenvaltioissa kolmen vuotta 2017 edeltäneen vuoden aikana. Lasku oli kyseisellä ajanjaksolla vähintään 10 prosenttiyksikköä Bulgariassa, Espanjassa, Kroatiassa, Kyproksessa, Portugalissa ja Slovakiassa. Nuorisotyöttömyysaste on kuitenkin edelleen yli 30 prosenttia Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa, ja niiden nuorten osuus, jotka eivät ole työelämässä tai koulutuksessa, on edelleen yli 15 prosenttia Bulgariassa, Italiassa, Kreikassa, Kroatiassa, Kyproksessa ja Romaniassa. Sosiaalinen tilanne aiheuttaa parantumisestaan huolimatta edelleen huolta monissa EU-maissa, kuten köyhyyden ja puutteen tavanomaiset mittausvälineet osoittavat. Köyhyysriskin tai sosiaalisen syrjäytymisen riskin alaisen väestön osuus on vuosien 2016 ja 2017 välisenä aikana vähentynyt EU:ssa yhdellä prosenttiyksiköllä 22,5 prosenttiin. Osuus on noin prosenttiyksikön alhaisempi kuin kriisin alussa havaittu osuus ja noin kaksi prosenttiyksikköä alhaisempi kuin vuonna 2013 havaittu huippu. Useimmissa maissa tapahtui laskua vuonna 2017. Nousua tapahtui Alankomaissa, Itävallassa, Luxemburgissa ja Tanskassa, tosin lähtötasot olivat niissä suhteellisen alhaiset. Köyhyys- ja syrjäytymisriskiaste vaihteli huomattavasti: se oli suurin Bulgariassa (38,9 prosenttia), jonka jälkeen tulivat Romania, Kreikka ja Liettua, ja alhaisin Tšekissä (noin 12 prosenttia), jonka jälkeen tulivat Suomi, Slovakia ja Alankomaat. Köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen yleinen kehitys on tulosta sen eri osatekijöiden erilaisesta kehityksestä. Köyhyysriskin alaisen väestön osuus on lisääntynyt viime vuosina joissakin jäsenvaltioissa ja toisissa puolestaan laskenut. Kolmen vuoden aikana suurimmat lisäykset kirjattiin Liettuassa (3,8 prosenttiyksikköä) ja Luxemburgissa (2,3 prosenttiyksikköä), kun taas merkittävät laskut kirjattiin Kreikassa (1,9 prosenttiyksikköä) ja Puolassa (2,0 prosenttiyksikköä). Vakava aineellinen puute väheni kolmen viime vuoden aikana (ja myös vuonna 2017) useimmissa EU:n jäsenvaltioissa. Sitä kuvaava indikaattori laski kolmen vuoden tarkastelujaksolla yli 5 prosenttiyksikköä Latviassa, Maltassa, Romaniassa ja Unkarissa. Lopuksi on todettava, että vaikka elpyminen on vähentänyt hyvin alhaisen työssäkäyntiasteen kotitalouksissa asuvien (alle 60-vuotiaiden) henkilöiden osuutta useimmissa maissa, tämä osuus on kasvanut Suomessa ja Liettuassa kolmen vuotta 2017 edeltävän vuoden aikana. Lisäksi työssäkäyvien köyhyys vakiintui 9,6 prosentin ennätystasolle koko EU:ssa kahden viime vuoden aikana.



3. Tiivistelmä tärkeimmistä haasteista jäsenvaltioissa ja valvontaa koskevista päätelmistä Yleisesti ottaen riskejä on edelleen monissa jäsenvaltioissa, ja niiden yhdistelmät vaihtelevat. Makrotalouden vakauteen kohdistuvien haasteiden vakavuus vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa riippuen haavoittuvuuksien ja kestämättömien suuntausten luonteesta ja laajuudesta sekä siitä, miten ne vaikuttavat toisiinsa ja yhdistyvät. Tärkeimmät riskilähteet yhdistyvät useiden typologioiden mukaisesti seuraavassa tiivistetyllä tavalla: ·Useat jäsenvaltiot kärsivät pääasiassa moninaisista ja toisiinsa liittyvistä varantohaavoittuvuuksista. Tämä koskee yleensä maita, joihin luototuksen suhdannevaihtelut ovat iskeneet kovimmin ja joissa myös vaihtotase on kääntynyt vastakkaiseen suuntaan, millä on myös ollut vaikutuksia pankkisektoriin ja julkiseen velkaan. oKyproksen ja Kreikan tapauksessa korkeat velkakannat ja suuret ulkomaiset nettovarallisuusasemat yhdistyvät finanssisektorin jäljellä oleviin haasteisiin. Näiden maiden on edelleen vähennettävä huomattavasti velkojaan tilanteessa, jossa julkisen talouden liikkumavaraa on vähän, työttömyys on korkea (joskin vähenemässä) ja potentiaalinen kasvu vaatimatonta.

oEspanjassa, Irlannissa, Kroatiassa ja Portugalissa on myös varantoja koskevista vanhoista ongelmista aiheutuvia merkittäviä, moninaisia ja toisiinsa liittyviä haavoittuvuuksia. Bulgariassa yritysten suuri velkaantuneisuus yhdistyy finanssisektoriin liittyviin pitkällisiin ongelmiin. Näissä maissa varantoepätasapainot ovat väistymässä talouden laajentumisen myötä. Tähän liittyy joissakin tapauksissa asuntojen hintojen tasolla ilmenevien kustannuspaineiden uudelleen kehittyminen (erityisesti Irlannissa ja yhä enenevässä määrin myös Portugalissa) sekä kustannuskilpailukyvyn parantumisen pysähtyminen (erityisesti Bulgariassa yksikkötyökustannukset ovat nousseet voimakkaasti). ·Joissakin jäsenvaltioissa haavoittuvuus johtuu pääasiassa suuresta julkisesta velasta ja ongelmista, jotka liittyvät potentiaaliseen tuotannon kasvuun ja kilpailukykyyn. Tämä koskee erityisesti Italiaa, jossa haavoittuvuudet liittyvät myös pankkisektoriin ja järjestämättömien lainojen suureen määrään, joka on kuitenkin viime aikoina vähentynyt nopeaan tahtiin. Myös Belgiassa ja Ranskassa on suureen julkiseen velkaan ja potentiaaliseen kasvuun liittyviä ongelmia tiukassa kilpailukykytilanteessa, mutta niissä ei ole vastaavia julkiseen velkaan tai haavoittuvassa asemassa oleviin pankkeihin liittyviä potentiaalisia riskejä. Ranskassa yritysten suhteellisen suuri velkamäärä on kasvussa. Belgiassa kotitalouksien suhteellisen suuri velkamäärä yhdistyy mahdollisesti yliarvostettuihin asuntojen hintoihin. ·Joillekin jäsenvaltioille ovat ominaista suuret ja jatkuvat vaihtotaseen ylijäämät, jotka heijastavat vaihtelevassa määrin myös vaimeaa yksityistä kulutusta ja vaimeita investointeja ja jotka ylittävät sen, mikä olisi perusteltavissa talouden perustekijöillä. Tämä koskee erityisesti Saksaa ja Alankomaita. Saksan tapauksessa tähän yhdistyy lisäksi se, että kaikilla talouden sektoreilla vähennetään velkoja, vaikka velkatasot eivät ole suhteellisesti kovin suuria. Alankomaissa suuri ylijäämä yhdistyy kotitalouksien suureen velkamäärään ja asuntojen hintojen voimakkaaseen nousuun. Suuret ja jatkuvat ylijäämät saattavat merkitä sitä, että kasvua ja kotimaisia investointimahdollisuuksia menetetään, mikä vaikuttaa muuhun euroalueeseen tilanteessa, jossa inflaatio on edelleen tavoitetta hitaampaa ja jossa ulkoinen ympäristö muuttuu yhä epävarmemmaksi ja voi osoittautua kasvua vähemmän tukevaksi. ·Joissakin jäsenvaltioissa hinta- tai kustannusmuuttujien kehityksessä on merkkejä mahdollisesta ylikuumenemisesta etenkin asunto- tai työmarkkinoilla. oRuotsissa, ja pienemmässä määrin Alankomaissa, Itävallassa, Luxemburgissa, Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, asuntojen hintojen nousu on jatkunut tilanteessa, jossa mahdollisesti esiintyy positiivisia arvostuseroja ja jossa kotitalouksilla on runsaasti velkaa. Viimeaikainen näyttö viittaa kuitenkin siihen, että asuntojen hintojen nousu on hidastunut näissä maissa. Monissa maissa asuntojen hintojen voimakkaaseen nousuun liittyy vähemmän näyttöä yliarvostuksesta, ja kotitalouksien velkakannat ovat maltilliset (esim. Latvia, Tšekki ja Unkari). oLatviassa, Liettuassa, Romaniassa, Tšekissä, Unkarissa ja Virossa yksikkötyökustannukset kasvavat edelleen suhteellisen ripeää tahtia samaan aikaan kun hintakilpailukyky heikkenee vähitellen. Romaniassa yksikkötyökustannusten kasvu on kiihtynyt tilanteessa, jossa vaihtotaseen alijäämä on kasvanut ja jossa harjoitetaan myötäsyklistä finanssipolitiikka, joka saattaa lisätä mahdollisia ylikuumenemispaineita. Tulevissa perusteellisissa tarkasteluissa on mahdollista syventää näiden haasteiden analyysia ja politiikkatoimien arviointia. Yhteenvetona voidaan todeta, että perusteellinen tarkastelu on tarpeen 13 jäsenvaltion osalta. Nämä jäsenvaltiot ovat Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Italia, Kreikka, Kroatia, Kypros, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi ja Saksa. Näistä jäsenvaltioista yksitoista oli perusteellisen tarkastelun kohteena makrotalouden epätasapainoa koskevan vuotuisen menettelyn edellisellä kierroksella. Vakiintuneen käytännön mukaisesti uusi perusteellinen tarkastelu tehdään sen arvioimiseksi, ovatko havaitut epätasapainot pahenemassa vai korjautumassa, jotta voidaan päivittää aikaisempaa arviota. Kyseiset yksitoista jäsenvaltiota ovat Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Irlanti, Italia, Kroatia, Kypros, Portugali, Ranska, Ruotsi ja Saksa. Perusteellinen tarkastelu tehdään myös Kreikasta, jotta voidaan arvioida useista lähteistä, etenkin varantohaavoittuvuuksista, aiheutuvia mahdollisia epätasapainoja. Kreikka oli aikaisemmin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn mukaisen valvonnan ulkopuolella, koska se oli rahoitustukeen liittyvän makrotalouden sopeutusohjelman kohteena elokuuhun 2018 asti. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetty arviointi ei viittaa merkittäviin lisäriskeihin verrattuna viimeisimmissä saatavilla olevissa perusteellisissa tarkasteluissa havaittuihin riskeihin useissa sellaisissa jäsenvaltioissa, joiden osalta makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn mukainen valvonta on lopetettu viime vuosina (Slovenia vuonna 2018, Suomi vuonna 2017, Belgia ja Unkari vuonna 2016) tai joista tehdyissä perusteellisissa tarkasteluissa ei havaittu epätasapainoja (Itävalta ja Viro vuonna 2016). Sen sijaan vaikuttaa aiheelliselta tehdä Romaniasta perusteellinen tarkastelu, jotta voidaan arvioida kehitystä ja jo aikaisemmissa perusteellisissa tarkasteluissa havaittujen riskialttiiden kehityssuuntausten mahdollista uusimista, erityisesti kilpailukyvyn ja ulkoisen tasapainon osalta.



4. Epätasapainot, riskit ja sopeutus: jäsenvaltiokohtaiset kommentit Belgia: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisellä kierroksella Belgialla ei havaittu makrotalouden epätasapainotiloja. Ajan tasalle saatetussa tulostaulussa seuraavat indikaattorit ylittävät ohjeelliset kynnysarvot: yksityinen velka ja julkinen velka. Ulkoista kestävyyttä tukevat paraneva vaihtotase ja suotuisa ulkomainen nettovarallisuusasema. Yksikkötyökustannukset ovat joitakin vuosia jatkuneen maltillisen palkkakehityksen jälkeen kasvaneet, mutta ne ovat hallinnassa. Vientimarkkinaosuus supistui hieman vuonna 2017. Yksityisen velan määrä on suhteellisen suuri erityisesti rahoitusalan ulkopuolisissa yrityksissä, vaikkakin laajalti käytössä olevat kansainväliset konsernilainat kasvattavat velkalukuja. Kotitalouksien velkaan liittyvät riskit johtuvat pääasiassa asuntomarkkinoista. Asuntojen reaalihintojen nousu on ollut viime vuosina maltillista, joskaan vuotta 2008 edeltänyttä nopeaa kasvua tasoittavaa korjausliikettä ei ole tapahtunut. Julkisen velan kasvu on tasoittunut, ja julkinen velka on hieman supistunut vuoden 2014 velkahuipusta. Suuri julkinen velka muodostaa edelleen merkittävän haasteen julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyydelle. Työmarkkinatilanne on parantunut työttömyyden laskun jatkuessa. Myös pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyys on vähentynyt. Työvoimaosuus on edelleen alhainen verrattuna muihin EU-maihin, kun taas avoimien työpaikkojen määrä on suuri ja kasvaa. Talouspoliittisissa päätelmissä esiin nousevat lähinnä julkisen mutta myös yksityisen sektorin velkaantuneisuuteen liittyvät kysymykset, mutta riskit näyttävät olevan hallinnassa. Tästä syystä komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä. Bulgaria: Komissio päätteli maaliskuussa 2018, että Bulgarialla oli epätasapainotiloja, jotka liittyivät erityisesti rahoitusalan haavoittuvuustekijöihin sekä yritysten suureen velkaantuneisuuteen ja niiden järjestämättömien lainojen suureen määrään. Ajan tasalle saatetussa tulostaulussa seuraavat kolme indikaattoria ylittävät ohjeelliset kynnysarvot: ulkomainen nettovarallisuusasema, nimellisten yksikkötyökustannusten kasvu ja asuntojen reaalihintojen kasvu. Vaihtotaseen ylijäämä kasvoi edelleen vuonna 2017 samalla kun pääasiassa suorista ulkomaisista sijoituksista muodostuva negatiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema parani entistään. Yksikkötyökustannusten kasvu nopeutui selvästi vuonna 2017, mutta reaalinen efektiivinen valuuttakurssi säilyi melko vakaana, ja vientimarkkinaosuudet kasvoivat jonkin verran. Ongelmana on edelleen yrityssektorin suuri velka, vaikka velkasuhde on viime vuosina vähitellen supistunut, mikä osaltaan johtuu nimellisen BKT:n voimakkaasta kasvusta. Luottovirrat ovat jälleen piristymässä, mikä hidastaa velkavivun purkamista mutta saattaa toisaalta tukea yksityisten investointien vilkastumista ja potentiaalisen kasvun vahvistumista. Järjestämättömien lainojen osuus on edelleen suuri etenkin yrityssektorilla, vaikka se onkin supistumassa. Vaikka rahoitusalan valvonnan parantamisessa on edistytty vuonna 2016 toteutetun omaisuuserien laaduntarkastelun jälkeen, jäljellä on joitakin haavoittuvuustekijöitä, joihin on syytä kiinnittää edelleen huomiota. Näihin kuuluvat muun muassa lähipiiriliiketoimet ja vaikeasti arvostettavissa oleviin omaisuuseriin liittyvät vastuut. Asuntojen reaalihinnat ovat nousseet nopeasti. Samalla rakentaminen on lisääntynyt ja asuntoluottojen määrä on kasvanut. Tässä vaiheessa ei vielä ole merkkejä yliarvostuksesta, mutta asuntomarkkinoiden nykyisen dynamiikan vuoksi tilannetta on perusteltua seurata tarkkaan. Tässä myönteisessä suhdannetilanteessa työttömyys on edelleen vähentynyt erityisesti nuorten ja pitkäaikaistyöttömien keskuudessa, ja työvoimaosuus on kohentunut. Talouspoliittisissa päätelmissä esiin nousevat kysymykset, jotka liittyvät rahoitusalalla edelleen oleviin haavoittuvuustekijöihin ja yrityssektorin velkaan. Komissio katsoo tämän vuoksi ja myös ottaen huomioon maaliskuussa 2018 havaittu epätasapaino, että on aiheellista selvittää tarkemmin, jatkuvatko vai purkautuvatko epätasapainot.

Tšekki: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisellä kierroksella Tšekillä ei havaittu makrotalouden epätasapainotiloja. Ajan tasalle saatetussa tulostaulussa seuraavat indikaattorit ylittävät ohjeelliset kynnysarvot: asuntojen reaalihintojen nousu ja rahoitusalan kokonaisvastuut. Vaihtotase on kehittynyt parempaan suuntaan, ja se oli vuonna 2017 hieman ylijäämäinen. Valuuttakurssisitoumuksen päätyttyä huhtikuussa 2017 reaalinen efektiivinen valuuttakurssi vahvistui samalla kun ulkomainen nettovarallisuusasema lujittui edelleen, vaikkakin hitaammin kuin edellisinä vuosina. Nimelliset yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet merkittävien palkankorotusten seurauksena, ja niiden kasvun ennustetaan edelleen kiihtyvän akuutin työvoimapulan vuoksi. Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin vahvistumisesta huolimatta vientimarkkinaosuudet ovat viime vuosina edelleen kasvaneet jonkin verran. Asuntojen hintojen nousu ja asuntolainojen määrän kasvu ovat kiihtyneet entisestään ja edellyttävät tiivistä seurantaa. Yksityisen sektorin velka on kuitenkin maltillisella tasolla. Tämä koskee myös kotitalouksien velkaa, joka on säilynyt ennallaan. Julkista velkaa on vähän, ja velan määrä vähenee edelleen julkisen talouden ylijäämän tukemana. Rahoitusalan velkojen kasvu kiihtyi huomattavasti vuonna 2017, ja niiden määrä ylitti ohjeellisen kynnysarvon. Tämä johtui pääasiassa siitä, että ulkomaiset yksiköt olivat ostaneet Tšekin korunan määräisiä talletuksia ennen valuuttakurssisitoumuksen päättymistä. Työttömyysaste laski edelleen, ja työmarkkinat olivat erittäin kireät. Talouspoliittisissa päätelmissä esiin nousevat kilpailukykyyn ja asuntomarkkinoiden paineisiin liittyvät kysymykset, vaikka riskit näyttävät olevan tässä vaiheessa hallinnassa. Tästä syystä komissio ei tässä vaiheessa katso tarpeelliseksi ryhtyä perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä. Tanska: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisellä kierroksella Tanskalla ei havaittu makrotalouden epätasapainotiloja. Ajan tasalle saatetussa tulostaulussa seuraavat indikaattorit ylittävät ohjeelliset kynnysarvot: vaihtotase ja yksityisen sektorin velka. Vaihtotase on edelleen voimakkaasti ylijäämäinen. Peräkkäisistä ylijäämistä on ollut seurauksena suuri positiivinen ulkomainen nettovarallisuusasema, joka on tuottanut positiivisia nettoensituloja. Tämä on puolestaan vahvistanut vaihtotaseen ylijäämää. Yksikkötyökustannusten kasvu on hillittyä, vaikka kiristyneet työmarkkinat aiheuttavat painetta palkkoihin, ja tuottavuuden kehitys on vaimeaa. Vientimarkkinaosuuksien kasvu on pitkälti pysynyt ennallaan. Vaikka asuntojen hintojen nousu hidastui kansallisella tasolla, hinnat nousivat edelleen keskimääräistä nopeammin tärkeimmillä suurkaupunkialueilla. Tätä kehitystä on seurattava tarkkaan. Kotitalouksien velka suhteessa BKT:hen on edelleen EU:n suurin, ja se supistuu vain hitaasti tilanteessa, jossa luotonannon kasvu on vaatimatonta. Kotitaloudet ovat jatkaneet säästöjensä kasvattamista, mikä on osoitus pyrkimyksestä vähentää velkaantumista, ja makrovakaustoimenpiteitä on toteutettu riskialttiin luotonoton rajoittamiseksi. Yritysten velkaantuneisuus on sen sijaan edelleen maltillista. Tilanne työmarkkinoilla paranee jatkuvasti, työllisyyden kasvu on vakaata, ja työvoimapula yleistyy. Talouspoliittisissa päätelmissä esiin nousevat vaihtotaseeseen, yksityiseen velkaan ja asuntosektoriin liittyvät kysymykset, mutta riskit näyttävät olevan hallinnassa. Tästä syystä komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä. Saksa: Komissio päätteli maaliskuussa 2018, että Saksalla oli makrotalouden epätasapainotiloja, jotka liittyivät erityisesti sen suureen vaihtotaseen ylijäämään. Tämä ylijäämä johtuu sekä julkisen että yksityisen sektorin säästöihin verrattuna vaimeista investoinneista. Ajan tasalle saatetussa tulostaulussa seuraavat indikaattorit ylittävät edelleen ohjeelliset kynnysarvot: vaihtotase ja julkinen velka. Vaihtotaseen ylijäämä on edelleen erittäin suuri, mutta se supistui hieman vuositasolla vuonna 2017. Vaihtotaseen ylijäämän odotetaan edelleen supistuvan kotimaisen kysynnän tasaisen kasvun myötä mutta pysyttelevän tästä huolimatta edelleen suurena ja kasvattavan ulkomaista nettovarallisuusasemaa entisestään. Yksikkötyökustannusten kasvu on jatkunut maltillisena. Viennin kasvu voimistui vuonna 2017, mutta vientimarkkinaosuudet supistuivat hieman. Yksityisen sektorin velkaantuminen vähenee edelleen, vaikka sektorin velka on pieni. Samaan aikaan yritysinvestoinnit kasvavat suhteessa BKT:hen. Myös investoinnit asuntosektorille kasvavat, mutta ne eivät edelleenkään riitä täyttämään suurkaupunkialueiden asuntotarpeita. Asuntojen reaalihintojen nousu on nopeutunut, ja rakennuskustannukset ovat kasvaneet. Molempiin seikkoihin olisi kiinnitettävä huomiota myös alueellisten hintaerojen ja asuntojen saatavuuden osalta. Luotonannon kasvu on vähitellen vahvistumassa. Kotitalouksien säästämisaste on edelleen korkea, vaikka palkkojen kasvu on maltillista ja yksityinen kulutus voimakasta. Tämä johtuu yritysten kotitalouksille jakamien tulojen kasvusta. Julkinen velka väheni edelleen, ja sen odotetaan supistuvan alle kynnysarvon (60 % suhteessa BKT:hen) vuoteen 2019 mennessä. Samalla julkisten investointitarpeiden merkittävä kasauma säilyy. Kokonaistyöttömyys samoin kuin nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyys ovat edelleen vähentyneet ja pysyttelevät hyvin alhaisella tasolla. Talouspoliittisissa päätelmissä esiin nousevat kysymykset, jotka liittyvät pitkäaikaiseen säästöjen ylijäämään suhteessa investointeihin. Tämä näkyy suurena ja vain vähitellen supistuvana vaihtotaseen ylijäämänä ja korostaa tarvetta jatkaa tasapainottamista. Komissio katsoo tämän vuoksi ja myös ottaen huomioon maaliskuussa 2018 havaittu epätasapaino, että on hyödyllistä selvittää tarkemmin, jatkuvatko vai purkautuvatko epätasapainot. Viro: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn edellisellä kierroksella Virolla ei havaittu makrotalouden epätasapainotiloja. Ajan tasalle saatetussa tulostaulussa nimellisten yksikkötyökustannusten kasvu ylittää ohjeellisen kynnysarvon. Vaihtotaseen ylijäämä kasvoi edelleen vuonna 2017, ja ulkomainen nettovarallisuusasema parani niin, että se on nyt kynnysarvon rajoissa. Nimellisten yksikkötyökustannusten kasvu jatkuu nopeana, mikä johtuu inflaatiosta ja voimakkaasta palkkojen noususta. Tuottavuuden kehitys on ollut vaimeaa, mikä on jossain määrin heikentänyt kustannuskilpailukyvyn indikaattoreita. Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi vahvistui edelleen, mutta vientimarkkinaosuudet säilyivät ennallaan. Asuntojen reaalihintojen nousu, joka on ollut dynaamista viime vuosina, hidastui maltilliselle tasolle vuonna 2017. Yksityisen velan vähentäminen on jatkunut, ja julkista velkaa on hyvin vähän. Työmarkkinat kiristyvät, mutta maahanmuutto on jossain määrin vähentänyt työvoimapulaa. Talouspoliittisissa päätelmissä esiin nousevat nimellisiin yksikkötyökustannuksiin liittyvät kysymykset, mutta riskit näyttävät olevan hallinnassa. Tästä syystä komissio ei tässä vaiheessa ryhdy perusteellisiin jatkotutkimuksiin makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä. Irlanti: Komis