Lisäksi Euroopan parlamentti antoi päätöslauselman vihreästä kirjasta 9. heinäkuuta 2008 ja valiokunta-aloitteisen mietinnön kaupunkiliikenteen toimintasuunnitelmasta 23. huhtikuuta 2009. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa vihreästä kirjasta 29. toukokuuta 2008 ja alueiden komitea 9. huhtikuuta 2008. Alueiden komitea antoi lausunnon Euroopan parlamentin mietinnöstä 21. huhtikuuta 2009. Myös neuvosto on käynyt epävirallisia keskusteluja aiheesta.

Kaupunkiliikenteen vihreässä kirjassa esitettiin 25 kysymystä, joiden tarkoituksena oli ohjata kuulemista ja kohdistaa intressitahojen huomio tiettyihin aiheisiin. Sidosryhmiltä ja intressitahoilta pyydettiin näkemyksiä myös vihreässä kirjassa esiin nostetuista yleisistä aiheista. Kirjallisia vastauksia saatiin kaiken kaikkiaan 431. Vastauksissa esitetyt kannanotot on käyty tarkkaan läpi. Kuulemisen tulokset on julkaistu ja otettu huomioon vaikutusten arvioinnissa.

Kaupunkiliikenteen toimintasuunnitelma tarjoaa pohjan mahdollisille tuleville EU-tason toimille. Siinä kaavaillaan muita kuin lainsäädännöllisiä toimenpiteitä, joilla on määrä lisätä tietoa, edistää vuoropuhelua, levittää parhaita toimintatapoja ja tarjota kannusteita kaupungeille. Toimenpiteiden myötä päättäjät voivat pohjata päätöksensä parempaan tietoon ja parantaa kaupunkiliikennestrategioiden laatimista ja täytäntöönpanoa kaikilla tasoilla. Toimenpiteiden vaikutusta ei ole helppo määrittää määrällisesti tai laadullisesti.

Vaikutusarvioinnin on laatinut Euroopan komission energian ja liikenteen pääosasto tukenaan työryhmä, jossa oli edustajia toimintasuunnitelmaan osallisista komission eri yksiköistä. Valmistelun tueksi teetettiin myös tutkimus. Vaikutustenarviointilautakunta esitti mielipiteensä vaikutusarvioinnin luonnoksista 23. heinäkuuta 2008, 1. lokakuuta 2008 ja 4. marraskuuta 2008.

Vihreässä kirjassa määritettiin viisi kaupunkiliikenteen suurinta haastetta ja käynnistettiin keskustelu EU:n toiminnan lisäarvosta haasteiden kanssa painiskelevien paikallis-, alue- ja kansallisten viranomaisten tukemiseksi. Vaikka ratkaisujen löytäminen on ensisijaisesti paikallis-, alue- ja kansallisten viranomaisten tehtävä, kaupunkiliikenteeseen liittyviä päätöksiä tehdään myös EU:n lainsäädäntöä laadittaessa ja EU-politiikassa. Nämä päätökset voivat vaikuttaa kokonaisympäristöön ja henkilöiden, tavaroiden ja palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen EU:ssa. Vaikutusten arvioinnissa selvitetään, kuinka suuri lisäarvo EU:n toiminnalla voisi olla.

Kaupunkiliikenteen toimintasuunnitelma on jatkoa 25. syyskuuta 2007 julkaistulle kaupunkiliikenteen vihreälle kirjalle. Toimintasuunnitelma sisältyy komission työohjelmaan (viite: 2008/TREN/036).

Kuulemisessa noudatettiin konsultointiprosessille asetettuja vähimmäisvaatimuksia.

3.Ongelman määrittely

Miksi kaupunkiliikennettä varten tarvitaan EU:n toimintasuunnitelma? Siksi, että monet kaupungit kaikkialla EU:ssa kamppailevat kestävään kaupunkiliikenteeseen liittyvien yhteisten ongelmien parissa, joita ovat liikennemäärien ja ruuhkautumisen kasvu, haitalliset päästöt sekä epätasapainoinen kehitys, joka johtaa sosiaaliseen syrjäytymiseen ja hidastaa talouskasvua. Näillä ongelmilla on suuri merkitys. Niiden ratkaiseminen kuuluu toissijaisuusperiaatteen mukaisesti paikalliselle, alueelliselle ja kansalliselle tasolle.

EU:hun viime vuosina liittyneiden jäsenvaltioiden päättäjät joutuvat ratkomaan erityisiä ongelmia. Talouskehitys johtaa nopeasti kasvavaan autoistumiseen ja auton käyttöön. Soveltuvien välineiden puute merkitsee sitä, että kaupunkiliikenteen parannukset eivät aina täytä vähimmäisvaatimuksia kestävän kehityksen ja sosiaalisen koheesion suhteen.

Tarkasteltaessa paikallisia aloitteita eri puolilla EU:ta huomataan, miten hyvin erilaisia strategioita, toimia ja rahoitusratkaisuja viranomaiset käyttävät kaupunkiliikenteeseen ja liikkuvuuteen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Toisistaan eroavien lähestymistapojen lisäksi myös sillä, ettei tehdä mitään tai ryhdytään epäsopiviin toimiin, saattaa olla rajatylittäviä vaikutuksia. Tilanne saattaa johtaa myös toiminnan päällekkäisyyteen ja resurssien tuhlaukseen.

Kuluttajat joutuvat tyytymään tietojärjestelmiin ja ratkaisuihin, jotka voisivat olla kattavampia ja helppokäyttöisempiä. Liikuntarajoitteisilla ei ole aina muiden kanssa yhdenvertaisia mahdollisuuksia käyttää kaupunkiliikenteen palveluja.

Kaupunkiliikenne on myös olennainen osa yleistä liikenneketjua sekä henkilö- että rahtiliikenteen puolella (”viimeisen kilometrin” ongelma ja tehokkaiden intermodaalisten liityntäkohtien tarve sijoittuvat usein kaupunkeihin tai niiden lähialueille). Paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla omaksutut kaupunkiliikennestrategiat vaikuttavat siksi koko Euroopan liikennejärjestelmään. Näiden tasojen viranomaisilla ei kuitenkaan ole välttämättä keinoja tai intressiä ottaa tätä ulottuvuutta huomioon.

Jos testattujen ja parhaiksi todettujen ratkaisujen vaihdosta ja levityksestä ei huolehdita asianmukaisesti, päättäjät saattavat kehittää tarpeettoman kalliita ratkaisuja, suunnitella strategioita, joissa ei oteta riittävästi huomioon muualla saatuja kokemuksia, tai ehdottaa ratkaisuja, jotka voivat olla ristiriidassa EU:n periaatteiden tai lainsäädännön kanssa.

4.Oikeusperusta

EU toimii perustamissopimusten antamin valtuuksin. Kaupunkiliikenteeseen sovelletaan EY:n perustamissopimuksen 70 artiklaa, jossa määrätään yhteisestä liikennepolitiikasta. Kaupunkiliikenteen kannalta merkittäviä ovat 71 artiklan c ja d alakohta, joiden mukaan 70 artiklan täytäntöön panemiseksi neuvosto ja Euroopan parlamentti toteuttavat toimenpiteet liikenneturvallisuuden parantamiseksi ja antavat muut aiheelliset säännökset. Liikenne kuuluu EU:n ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan. Jäljempänä osoitetaan, että ongelmaa ei voida ratkaista optimaalisesti pelkästään jäsenvaltioiden toimilla (tarpeellisuustesti) ja että tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin EU:n tasolla (lisäarvotesti).

EU-tason toimintavaltuudet kaupunkiliikenteen alalla johtuvat komission velvollisuudesta saavuttaa ja turvata perustamissopimuksessa asetetut perustavoitteet. EU:n lainsäädäntö ja rahoitusvälineet vaikuttavat suoraan päätöksiin, joita kaupunkiliikenteestä tehdään paikallisella, alueellisella ja kansallisella tasolla. Komissiolla on valtuudet varmistaa, että nämä päätökset ovat sopusoinnussa EU:n lainsäädännön kanssa, sekä auttaa viranomaisia EU:n politiikan täytäntöönpanossa ja EU:n rahoituksen parhaassa käytössä. Lisäksi paikallisilla, alueellisilla ja kansallisilla kaupunkiliikenteen toimilla on välitön vaikutus muiden maiden tavaraliikenteen toimijoihin ja matkustajiin. Nämä rajatylittävät vaikutukset ovat syy EU:n toimille, joilla taataan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta sekä EU:n politiikan ja lainsäädännön asianmukainen täytäntöönpano esimerkiksi ympäristön, valtiontuen, sosiaalipoliittisen ohjelman sekä tutkimuksen ja kehittämisen aloilla.

Kaupunkiliikenteeseen liittyvät markkinahäiriöt edellyttävät viranomaisten puuttumista ruuhkautumisen, saastumisen ja epätasapainoisen kehityksen aiheuttamiin ongelmiin. EU:lla on valtuudet varmistaa, että viranomaisten toimenpiteet ovat EU:n lainsäädännön ja politiikan mukaisia. Myös muiden alojen EU-politiikassa, kuten ympäristö-, alue- ja energiapolitiikassa, on toteutettu kaupunkiliikenteeseen liittyviä toimenpiteitä. Ei ole kuitenkaan kiinnitetty tarpeeksi huomiota siihen, mikä voisi olla tämän muun politiikan vaikutus kaupunkiliikenteeseen. Joissain tapauksissa viranomaisten tueksi ei ole annettu sopivia välineitä tai viranomaiset eivät ole ottaneet niitä käyttöön tai niissä ei ole otettu tarpeeksi huomioon kaupunkiliikenteen kysymyksiä. Siksi on tärkeää ehdottaa erityisissä tapauksissa toimia, joilla johdonmukaistetaan ja tuetaan tällaisten aiempien ja nykyisten EU-aloitteiden täytäntöönpanoa.

EU:lla on myös valtuudet toimia kysymyksissä, joissa EU-tason toimenpiteet tuovat lisäarvoa. EU voi tuoda lisäarvoa paikallisiin toimiin monin eri tavoin puuttumatta asioihin, jotka kuuluvat paikallisten, alueellisten tai kansallisten viranomaisten toimivaltaan. EU voi tarjota viranomaisille kokeiltuja ja hyväksi havaittuja ratkaisuja ja vähentää paikallisten, alueellisten ja kansallisten toimintamallien hajanaisuudesta aiheutuvaa riskiä. EU voi auttaa korjaamaan sääntelyyn liittyvät puutteet, joita esiintyy on esimerkiksi markkinatietojen keruussa ja levityksessä ja jotka hankaloittavat suuntausten kattavaa seurantaa. Se voi tukea tiedonlevitystä, antaa rahoitustukea ja käynnistää TTK-toimia EU:n tasolla. Se voi edistää julkisten varojen tehokasta käyttöä esimerkiksi välttämällä turhat päällekkäisyydet tai yhdistämällä voimavaroja vertailuanalyyseissa, hankinnoissa tai tiedontarjonnassa. Niin ikään se voi edistää innovointia ja standardeja sekä auttaa luomaan markkinoita teollisuudelle.

5.Tavoitteet

Kaupunkiliikenteen toimintasuunnitelman strategiset tavoitteet ovat kahtaalla:

Tavoitteena on ensinnäkin tarjota kannusteita ja tukea kaupungeille sekä alueellisille ja kansallisille viranomaisille niiden kehittäessä ja pannessa täytäntöön kaupunkiliikennestrategioita, jotka myötävaikuttavat yhteisiin tavoitteisiin torjua ilmastonmuutosta, luoda toimivat sisämarkkinat yritysten ja kuluttajien hyödyksi ja edistää tehokasta eurooppalaista liikennejärjestelmää, sosiaalista koheesiota ja hyvinvointia.

Tavoitteena on toisaalta laajentaa tietämyspohjaa päättäjiä varten kaikilla tasoilla, jotta he voivat kehittää ja panna täytäntöön kokonaisvaltaisia, tietoon perustuvia ja innovatiivisia strategioita, joita tarvitaan kaupunkiliikenteeseen liittyvien hyvin monimutkaisten ja moniulotteisten ongelmien ratkaisemiseksi.

6.Toimintavaihtoehdot

Näiden kahden päätavoitteen saavuttamiseksi harkittiin useita eri toimintavaihtoehtoja. Valinta ja arviointi aloitettiin laatimalla luettelo 31 mahdollisesta vaihtoehdosta, jotka pohjautuvat muun muassa kaupunkiliikenteen vihreän kirjan valmisteluvaiheessa ja sidosryhmädialogissa saatuihin kannanottoihin, EU-rahoitteisten TTK-toimien puitteissa tehtyyn työhön ja parhaiden toimintatapojen levitykseen, vihreästä kirjasta EU:n toimielimissä käytyyn keskusteluun sekä komission yksiköiden tekemiin ehdotuksiin.

Tällainen laaja lähestymistapa antoi mahdollisuuden arvioida monenlaisia toimintavaihtoehtoja, sekä strategisluonteisia että käytännönläheisempiä. Luettelo voi sisältää vaihtoehtoja, joiden valinta ei ehkä näytä todennäköiseltä tai edes toivottavalta, mutta ne ovat mukana sidosryhmien esittäminä. Jotkin toimintavaihtoehdot voivat näin ollen vaikuttaa ongelmallisilta – joko toissijaisuusperiaatteen kannalta tai koska niiden tehokkuus tai vaikuttavuus ei ehkä ole ilmeinen. Avoimuuden vuoksi niitä ei kuitenkaan suljettu etukäteen pois.