FI Euroopan unionin virallinen lehti C 77/123

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Tavoitteena kaupunkiympäristön tasapainoinen kehitys: haasteet ja mahdollisuudet” (valmisteleva lausunto)

(2009/C 77/27)

Tulevan puheenjohtajavaltion Ranskan ulko- ja Eurooppa-asioista vastaavan ministeriön EU-asiain valtiosihteeri Jean-Pierre Jouyet pyysi 25. lokakuuta 2007 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan lausunnon aiheesta

Tavoitteena kaupunkiympäristön tasapainoinen kehitys: haasteet ja mahdollisuudet.

Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 14. heinäkuuta 2008. Esittelijä oli Joost van Iersel ja apulaisesittelijä Angelo Grasso.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 17.–18. syyskuuta 2008 pitämässään 447. täysistunnossa (syyskuun 17 päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

KAUPUNKIYMPÄRISTÖ: HAASTEET JA MAHDOLLISUUDET

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Kaupungit ovat moninaisuudessaan Euroopan demografisen ja sosiaalis-taloudellisen kehityksen keskiössä. Niiden vaikutus ja toimivuus riippuu niiden koosta ja toiminta-aloista sekä elämän ja työn laadusta niiden alueella.

1.2 ETSK tukee perusajatuksia, jotka esitetään Leipzigin peruskirjassa kestävistä eurooppalaisista kaupungeista ja Euroopan unionin alueellisessa toimintasuunnitelmassa (1). ETSK toteaa, että eräät komission pääosastot sekä EU:n ohjelmat ja virastot tarkastelevat yhä enemmän kaupunkiympäristön haasteita ja mahdollisuuksia viitaten usein Lissabonin strategiaan. Alueellisesta yhteenkuuluvuudesta on tarkoitus antaa vihreä kirja syksyllä 2008.

1.3 Eurooppalaisen keskustelun syventäminen ja laajentaminen on toivottavaa koko Euroopan joustavia ja kestäviä kaupunkeja ja kaupunkialueita tai suurkaupunkialueita ajatellen. Sitä varten ETSK suosittelee, että perustetaan kaupunkikehitystä ja kestävyyttä käsittelevä EU:n korkean tason ryhmä.

1.4 Korkean tason ryhmässä tulisi olla edustettuna perinpohjainen tieto kaupunkien erityisintresseistä. Vihreä kirja alueellisesta koheesiosta saattaa olla hyvä lähtökohta.

1.5 Kyseinen korkean tason ryhmä voi yhdessä komission — yksiköiden yhteisen kaupunkikehitystä käsittelevän ryhmän — kanssa antaa panoksen entistä tehokkaampaan ja kohdennetumpaan eurooppalaiseen keskusteluun kaupungeista muun muassa laatimalla tulevaisuutta koskevan ohjelman sekä luettelon kaupungeille, suurkaupunkialueille ja hallituksille keskeisistä seikoista (2). Keskustelu siirtyy uudelle perustalle. Komission ja neuvoston yhteistyötä tehostetaan toiminnallisella tavalla. Se korostaa myös hallitusten omaa vastuuta.

1.6 Koska luotettavat tiedot ovat ratkaisevan tärkeitä, komissio ja Eurostat voivat antaa tukea NUTS (3) 3 ja 2 -tason tilastotietojen ulottamiseksi koskemaan kaupunkeja ja suurkaupunkialueita sekä niiden verkkoja. Asianmukaisten tietokantojen kehittämiseksi ovat jäsenvaltioiden, jäsenvaltioiden tilastokeskusten ja tutkimuslaitosten (4) kanssa toteutettavat järjestelyt toivottavia.

1.7 ESPON (5) soveltuu hyvin analyysi- ja tietokeskukseksi sekä kehityksen seurantaan ja foorumiksi jäsenvaltioiden väliselle analyyttiselle vaihdolle.

1.8 Monilla alueilla hallitukset määrittelevät toimintaolot, mutta täytäntöönpano ja konkreettinen toteutus tapahtuvat hajautetusti. Esimerkkinä voidaan mainita sisäinen ja ulkoinen saavutettavuus, ympäristö, koulutus, perhe-elämän olosuhteet, yrittäjyys, tieto ja tutkimus, työllisyys, maahanmuutto, vähemmistöt, etninen ja kulttuurinen monimuotoisuus, julkiset investoinnit ja julkiset palvelut, (ulkomaisten) investointien houkutteleminen, julkisen sektorin sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus, mukaan luettuna yksityinen rahoitus, ja niin edelleen.

1.9 Eurooppa tarvitsee hyvin varustettuja kaupunkeja ja suurkaupunkialueita. Teknologinen dynamiikka ja kansainvälinen taloudellinen yhdentyminen tarkoittavat sitä, että kaupungit kohtaavat suoraan kansainväliset suuntaukset ja kilpailun. Ei ole yllättävää, mutta lupaavaa, että monet kaupungit ja suurkaupunkialueet määrittelevät uusia tavoitteita. Kaikilla tasoilla parhaat niistä ovat osaamisen ja tiedon keskuksia ja tulevaisuuteen suuntautuneiden investointien keskuksia.

1.10 Väestörakenteen muutosten, maahanmuuton, ekologisten vaatimusten ja maailmanlaajuisten taloudellisten muutosten vaikutusten vuoksi samat kaupungit kohtaavat usein myös huomattavia haasteita, jotka rasittavat niitä ja aiheuttavat joskus valitettavaa jakautumista ja heikentävät myönteisiä näkymiä.

1.11 Koska samanlaiset suuntaukset ja piirteet ovat kulttuurisista ja sosioekonomisista eroista huolimatta kaupungeille tyypillisiä koko Euroopassa, jatkuva eurooppalainen keskustelu ja lähestymistavat tukevat kansallisia puitteita ja yhteyksiä. Analyysien ja toivottavien lähestymistapojen määrittelyn ohella varsinkin vertailuanalyysit ja avoimet parhaat käytännöt tuottavat tuloksia integroiduissa lähestymistavoissa, joissa hyödynnetään avointa koordinointimenettelyä.

1.12 Koska hallituksen poliittiset tavoitteet ja välineet (oikeudelliset, verotukselliset ja taloudelliset) sekä alueellinen ja paikallinen täytäntöönpano ovat toisiaan täydentäviä, korkean tason keskustelu monista eri vaihtoehdoista sekä analyysit ja vertailuanalyysit avaavat todennäköisesti uusia näkymiä, vaikka jäsenvaltioiden välillä olisi kulttuurisia ja institutionaalisia eroja.

1.13 ETSK korostaa, että kaupunki- ja suurkaupunkikysymyksiin tarvitaan komission pääosastojen yhdessä sopima lähestymistapa. Tällaisen yhteisen lähestymistavan saaman huomion tulisi myös kannustaa jäsenvaltioiden hallituksia kehittämään vastaavia yhtenäisiä kaupunkeihin sovellettavia lähestymistapoja. Kaupungit ovat usein kehottaneet hallituksia ja EU:ta tekemään näin.

1.14 Analyyseissä ja vertailuanalyyseissä on keskityttävä moniin kysymyksiin, jotka tiivistetään kohdassa 4.12: yhtenäisiä kaupunkialueita ja tulevaisuuden kestävää kaupunkia koskevan ohjelman yhteiset näkökohdat. Kyseiset näkökohdat heijastavat pitkälti — erittäin soveltuvan kehyksen tarjoavan — Lissabonin strategian alueellista ulottuvuutta. Julkiset ja yksityiset laitokset ja toimistot sekä eräät suuret kaupungit ovat jo tehneet paljon työtä, mutta kokonaisvaltainen, avoin ja yhtenäinen lähestymistapa puuttuu edelleen.

1.15 Useimpien suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden on tehtävä monimutkaisia ja vaikeita valintoja. EU:n osallistuminen ja tuki analysoinnissa voi varmasti auttaa niitä haasteiden ja mahdollisuuksien käsittelyssä. Olisi suositeltavaa perustaa esimerkiksi kaupunkiasioihin liittyviä (vuosittaisia) palkintoja tai eurooppalaisia laatumerkkejä. On olemassa erinomaisia esimerkkejä kaikilla aloilla: kaupunkisuunnittelu, rakennussuunnittelu, maahanmuutto, vähemmistöt ja monimuotoisuus, liikkuvuus, teknologia ja markkinat, ekologiset hankkeet, energiansäästö, laadukas asuminen jne. Niitä olisi korostettava koko Euroopassa.

1.16 Hallinto on tärkeä ja erittäin kriittinen kysymys (6). Usein ei kiinnitetä huomiota siihen, kuka vastaa mistäkin, tai asia laiminlyödään. Kaupunkien kannalta johtajuus, näkemys ja johdonmukaisuus ovat joka tapauksessa perusedellytyksiä (7).

1.17 Euroopan maiden monimutkaisia hallintorakenteita, jotka ovat yleensä hyvin vanhoja, ei useimmiten ole suunniteltu tiiviisti asuttujen alueiden nykyaikaista pitkän aikavälien aluepolitiikkaa varten. EU:ssa keskustelu siitä, miten tehostaa monitasoista hallintoa, voi olla erittäin hyödyllistä. Tämä koskee myös kaupungeissa toteutettavia julkissektorin sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuden uusia muotoja, jotka ovat yhä tarpeellisempi tuki.

1.18 Pitkän aikavälin EU-ohjelma, komission sitoutumisen vahvistaminen ja Euroopan tason seuranta voivat auttaa määrittelemään yhdenmukaisen suunnan aluetasolla ja kaupungeissa. Lissabonin strategia tarjoaa tätä varten kehyksen. Yhdenmukaisuus on välttämätöntä myös muiden julkisten ja yksityisten sidosryhmien ja kaupunkien ammattilaisten sitouttamiseksi ohjelmiin ja hankkeisiin. Niitä ovat koulut ja oppilaitokset, korkeakoulut, arkkitehdit ja kaupunkisuunnittelijat, alueelliset työmarkkinaosapuolet, kauppakamarit, yritykset, rakennuttajat, mukaan luettuna yksityinen rahoitus, terveyspalvelut, kulttuurijärjestöt ja muut tahot.

1.19 EU:n ohjelma suosisi uutta tasapainoisen polysentrisen kehityksen mallia EU:ssa ja loisi uusia elävien yhteisöjen malleja myös koko yhteiskunnan hyväksi. Prosessi on käynnissä, ja sen olisi ETSK:n mielestä saatava täysi tunnustus ja tuki.

2. Taustaa

2.1 Maailman väestörakenne on muuttumassa. Vuodesta 2007 yli puolet maailman väestöstä asuu kaupungeissa, ensimmäistä kertaa historiassa. Kaupungistumisen kasvua tapahtuu kaikilla mantereilla ja suuntaus näyttää kiihtyvän.

2.2 Tällä hetkellä yli 80 prosenttia Euroopan väestöstä asuu kaupunkialueilla, ja siitäkin suuri osa asuu yli 500 000 asukkaan kaupungeissa ja kaupunkialueilla. Monissa tapauksissa nämäkin luvut ovat kasvamassa.

2.3 Suur-Lontoon ja Ile-de-Francen sekä perinteisten suurkaupunkien — lähinnä pääkaupunkien — ohella muutkin, usein kunnianhimoiset, keskukset houkuttelevat entistä enemmän ihmisiä ja taloudellista toimintaa.

2.4 EU:n politiikassa otetaan demografinen muutos ja sen sosiaaliset ja taloudelliset seuraukset jossain määrin huomioon. Kaupungit ja kaupungistuminen ovat entistä merkittävämpiä monissa pääosastoissa: tutkimus, ympäristö, energia ja liikenne, yritys- ja teollisuustoiminta, työllisyys-, sosiaali- ja tasa-arvoasiat. Myös EU:n aluepolitiikassa käsitellään kaupungistumista kaupunkiohjelmissa kuten URBACT, JEREMIE ja JESSICA (8) sekä Euroopan sosiaalirahaston kaupunkihankkeissa (9). Komissioon on perustettu yksiköiden yhteinen kaupunkikehitystä käsittelevä ryhmä.

2.5 Tämä heijastaa sitä, että jäsenvaltioissa kiinnostus kaupunkien ja suurkaupunkialueiden kehitykseen kasvaa ja toimintaan panostetaan.

2.6 Jäsenvaltioissa on tehty yhä enemmän analyysejä ja tutkimuksia kaupungeista ja kaupungistumisesta ja sen lisäksi ESPON on laatinut monia maantieteellisiä karttoja, joissa kuvataan ajan tasalla olevia demografisia ja sosiaalis-taloudellisia suuntauksia.

2.7 Komissio käynnisti kokonaisvaltaisen kaupunkeja koskevan lähestymistavan vuonna 1997 tiedonannollaan ”Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa” (10).

2.8 Useissa kaupunkikehitystä ja alueellista yhteenkuuluvuutta käsitelleissä epävirallisissa ministerikokouksissa, joista ensimmäinen pidettiin marraskuusta 2004 Rotterdamissa ja viimeisin toukokuussa 2007 Leipzigissa, alue- ja kaupunkisuunnittelusta vastaava ministerineuvosto korosti kaupunkikehityksen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden merkitystä Euroopassa ja löysi monia yhteisen kiinnostuksen kohteita.

2.9 Prosessi huipentui toukokuussa 2007 Leipzigissa hyväksyttyyn kestäviä eurooppalaisia kaupunkeja koskevaan Leipzigin peruskirjaan ja alueelliseen toimintasuunnitelmaan. Slovenian puheenjohtajakaudella seuranta toteutettiin hankkeella ”Alueiden ja kaupunkien koordinaatio”.

2.10 Epävirallisten ministerikokousten ohella on myös tehostettu jäsenvaltioiden huippuvirkamiesten yhteyksiä ja vaihtotoimintaa. Tutkimuslaitoksia pyydetään toisinaan tarkastelemaan syventävästi kaupunkikehitykseen liittyviä erityisnäkökohtia (11).

2.11 Huolimatta dynaamisesti kaupungistuvien alueiden analyyseistä ja luetteloista komission ja neuvoston yleinen lähestymistapa kaupungistumiseen ja sen tulevaan kehitykseen Euroopassa on vieläkin epäselvä.

2.12 Euroopan parlamentti hyväksyi helmikuussa 2008 päätöslauselman ”Alueellinen agenda ja Leipzigin peruskirjan seuranta — kohti eurooppalaista aluekehityksen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden toimintaohjelmaa” (12). Päätöslauselmassa korostetaan integroidun lähestymistavan merkitystä alue- ja kaupunkisuunnittelulle pyrittäessä kehittämään alueiden ja kaupunkien kykyä parantaa mukautumistaan taloudellisiin muutoksiin Euroopan kansalaisten elämänlaadun edistämiseksi.

2.13 Alueiden komitea antoi marraskuussa 2007 lausunnon ”Neljäs kertomus taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta” (13). Lausunnossaan komitea ”kehottaa tarkastelemaan kaupunkiulottuvuutta viidennessä koheesiokertomuksessa omassa luvussaan, sillä eurooppalaisilla kaupungeilla on keskeinen merkitys Lissabonin ja Göteborgin strategioiden tavoitteiden saavuttamisen ja esimerkiksi maahanmuuttajien kotouttamisen kannalta”.

2.14 Euroopan kaupunkien välillä on huomattavia eroja: suuret vastaan pienet, kaupungistuneet vastaan harvaan asutut sekä erilaiset ympäristöt esimerkiksi suurissa kaupungeissa ja kaupunkiryppäissä, vauraissa ja heikommin kehittyneissä kaupungeissa. Yhteinen nimittäjä on kuitenkin myös huomattava: kaupunkeihin suuntautuva spontaani demografinen siirtymä ja suurten kaupunkien taloudellisen vetovoiman kasvu, sekä se, että nämä samat kaupungit kohtaavat samanlaisia haasteita.

2.15 Haasteiden ja mahdollisuuksien koko kuva tulee entistä näkyvämmäksi, kun onnistunut kaupunkisuunnittelu ei rajoitu enää aluesuunnitteluun ja asumiseen, vaan siinä otetaan huomioon myös asiaankuuluvat sosiaalis-taloudelliset tekijät niin kutsutussa kokonaisvaltaisessa lähestymistavassa. Tulevaisuuteen suuntautuneita kaupunkisuunnitteluhankkeita kehitettäessä hyödynnetään entistä enemmän alueellisiin, ekologisiin, taloudellisiin ja sosiaalisiin näkökohtiin liittyviä yhtenäisiä käsitteitä.

2.16 Vaikka hallitukset suosivat kaupunkien progressiivista kehittämistä, lähestymistavat jäävät usein epäselviksi. Tavat, joilla kehitys toteutetaan ja joilla sitä hallitaan onnistuneesti, eroavat toisistaan joskus paljonkin maasta toiseen ja jopa kaupungista toiseen. Näin tapahtuu epäilemättä myös kaupunkialueita ja suurkaupunkialueita kehitettäessä.

2.17 ETSK määritteli omat kokonaisnäkemyksensä kaupungistumisesta vuonna 1998 antamassaan lausunnossa ”Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa”. Sitä seurasi muun muassa kaksi aihetta yksityiskohtaisemmin tarkastelevaa lausuntoa ”Suurkaupunkialueiden yhteiskunnallis-taloudelliset vaikutukset Euroopan tulevaisuuteen” vuosina 2004 ja 2007. Vuonna 2007 annettiin lausunto EU:n alueellisesta toimintasuunnitelmasta. Näiden ohella monissa ETSK:n lausunnoissa käsitellään erityisaloja, jotka ovat kiinnostavia kaupunkien ja kaupungistumisen kannalta (ks. liite.)

3. Analyysi ja kehitys

3.1 Kaupungit ja tapa, jolla ihmiset elävät yhteisöissä, heijastavat historiallisia kausia ja vastaavaa yhteiskunnan kehittymistä.

3.2 Strategisten ja poliittisten syiden ohella talous ja turvallisuus olivat tärkeimpiä tekijöitä yhteisöjen ja kaupunkien sekä niiden välisten yhteyksien muodostumisessa.

3.3 Euroopan kaupunkien uuden ajan historia alkaa siitä, kun kypsät maatalousyhteiskunnat ja niiden taloudellinen ja kaupallinen asema muokkasivat kaupunkeja koko mantereella. Myöhemmin teollistumisen eri vaiheet muuttivat olemassa olevia kaupunkeja ja synnyttivät myös uusia kaupunkeja. Teollistuminen on 1800-luvun lopulta alkaen kasvattanut kaupunkeja räjähdysmäisesti. Pitkä historiallinen kehitys, mukaan luettuina kulttuuriperintö, teollisuusalueet, asuminen ja niin edelleen, näkyy useimmissa kaupungeissa varsin selvästi.

3.4 Viime vuosikymmeninä perinteiset teollisuusalueet ovat muuttuneet perusteellisesti. Moni niistä on käynyt tai käy vieläkin läpi kipeää rakenneuudistusta, koska perinteiset teollisuusprosessit käyvät vähitellen tarpeettomiksi.

3.5 Uusia prosesseja on käynnissä nopeiden teknologisten muutosten ja kansainvälistymisen takia. Toisaalta massatuotannosta siirrytään erityistarpeiden mukaan tehtyihin tuotteisiin ja moniin erikoisuuksiin ja käynnissä on jatkuvaa uudistumista, ja toisaalta palveluala laajenee voimakkaasti. Liikkuvuus lisääntyy huomattavasti, ja demografisia muutoksia tapahtuu muun muassa maalta kaupunkeihin muuton ja siirtolaisuuden takia.

3.6 Ihmisten ympäristöstä on länsimaissa tulossa rajaton ja virtuaalinen ja horisontti laajenee huomattavasti, kun taas sama kehitys vaikuttaa myös inhimillisen toiminnan kaikkien alojen jokapäiväiseen fyysiseen ympäristöön.

3.7 Monien ihmisten päivittäinen ympäristö ei ole enää yksittäinen kylä, kaupunki tai suurkaupunki, vaan siihen kuuluu yhä enemmän laajempia alueellisia kokonaisuuksia, jotka luovat uudenlaista kaupungistumista.

3.8 Verkkokaupungit tai verkkoalueet vahvistuvat spontaanisti ja/tai tarkoituksellisesti. Esimerkistä käy Euroopan suurten kaupunkien ja suurkaupunkialueiden kehitys. Nykyaikaisessa kaupunkiympäristössä huomataan uusi maantieteellinen todellisuus, joka koostuu taloudelliselta vaikutukseltaan hallitsevista alueista ja monista ala-alueista, jotka eivät useinkaan enää vastaa olemassa olevia hallintoyksiköitä.

3.9 Näiden uusien kaupunkialueiden keskeinen piirre on niiden kriittinen koko, jota tarvitaan kaupungistumisen hallitsemiseksi asianmukaisesti kaikkien kansalaisten sekä heidän elämänsä ja työnsä laadun hyväksi. Kriittinen koko saattaa vaihdella huomattavasti tapauskohtaisesti ja riippua etenkin maantieteellisistä, taloudellisista ja demografisista olosuhteista.

3.10 Saksan ”tulevaisuudensuunnitelmia” koskevien vuosikymmenen kestäneiden kansallisten tutkimusten ja keskustelujen jälkeen vuonna 2004 nimettiin yksitoista suurkaupunkialuetta, joita pidetään taloudellisen vaikutuksen hallitsevina alueina. Alun epäilevistä reaktioista huolimatta ajatusta kehitetään nyt edelleen. Suurkaupunkien ja maaseutualueiden väliset yhteydet ja riippuvuussuhteet ovat ajankohtainen aihe.

3.11 Samaan aikaan DIACT (14) teetti Ranskassa tutkimuksia, joiden jälkeen yksilöitiin joukko suurkaupunkeja. Tammikuussa 2008 annettiin poliittinen asiakirja Imaginer les métropoles d'avenir (15), joka saattaa kannustaa kehittämään kyseisiä keskuksia Ranskassa sekä asianomaista lainsäädäntöä. Myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa on toteutettu runsaasti kaupunkialueisiin kohdennettuja toimia.

3.12 Muut hallitukset sekä alue- ja paikallisviranomaiset tekevät samansuuntaisia aloitteita. Esimerkiksi Pohjoismaissa, Baltian maissa, Irlannissa ja Itävallassa aloitteet liittyvät pääasiassa pääkaupunkeihin ja niiden ympäristöön. Alankomaissa puolestaan toimitaan Randstadin hyväksi. Suuriin jäsenvaltioihin, kuten Espanjaan, Italiaan ja Puolaan nousee hallitsevia keskuksia.

3.13 Tärkeimpien keskusten ohella syntyy pienempiä keskuksia, jotka tekevät kaupungeista Euroopan maiseman tärkeän piirteen, vaikka kaupungit eivät levittäydy mantereelle tasaisesti.

3.14 Sosiaalinen ja taloudellinen kehitys synnyttää polysentrisen kaupungistuneen Euroopan, joka ei rajoitu enää tietyille maantieteellisille alueille, kuten perinteinen ”blue banana”, tai vain pääkaupunkeihin.

4. Haasteet ja mahdollisuudet

4.1 Keskeinen kysymys on: millainen on tulevaisuuden Euroopan kestävä ja kansalaisten kannalta lupaava kaupunki, ja millainen sen pitää olla? Kun tarkastellaan monimutkaisesta kaupunkikehityksestä käytävää eurooppalaista keskustelua, on erotettava toisistaan monia hallitsevia tekijöitä ja suuntauksia, jotka kattavat usein erilaisia todellisuuksia Euroopan suurkaupungeissa tai suurkaupunkialueilla ja niiden välillä.

4.2 Seuraavassa joukko tällaisia tekijöitä ja suuntauksia: — väestökehityksen muutokset, muun muassa: — väestön ikääntyminen — kaupungit nuoria ammattilaisia puoleensa vetävinä keskuksina — maahanmuutosta johtuva etnisen ja kulttuurisen monimuotoisuuden lisääntyminen — kaupunki- ja kuntaryppäistä muodostuu verkkokaupunkeja ja -alueita tai suurkaupunkialueita — liikenne ja liikkuvuus: talousalueilla on yhä enemmän yhteyksiä koko Eurooppaan ja kauemmaskin — kansainväliset investoinnit ja pääkonttorit, mukaan luettuina yrityspalvelut — osaamis- ja tutkimuskeskusten määrän lisääntyminen — uusien teollisuus- ja palvelualojen nousu ja luovuuden korostaminen — muuttuvat, dynaamiset työmarkkinat — yhdyskeskusten kehittyminen — nykyaikainen asuminen ja sopeutettu aluesuunnittelu — uusien liittosuhteiden solmiminen kaupunkialueilla — kaupunkikeskustojen elvyttäminen ja kaupunkien hallitsemattoman leviämisen vähentäminen — vapaa-aika ja tapahtumat — kulttuurin (mukaan luettuna historiallinen ja luonnonperintö) sekä kulttuurilaitosten korostaminen.

4.3 Samaan aikaan nykyiset ongelmat kaupungeissa kärjistyvät ja uusia haasteita nousee esiin: — kestävä kehitys, ympäristönäkökohdat, energia — kaupunkikeskustojen väestökato — julkisten kaupunkialueiden laajuuden rajoittaminen sekä niiden laatuun liittyvät haasteet — infrastruktuuri, liikennejärjestelmät ja helppo pääsy — liikkuvuuden hallinta — huonosti koulutettujen ihmisten haasteet: työ, koulutus, asuminen — väestön ikääntymisestä johtuvat haasteet — puute yrittäjistä etenkin taantuneilla alueilla — laiton siirtolaisuus — koulutus ja osaaminen — aluesuunnittelun epäonnistuminen tai laiminlyönti varhaisessa vaiheessa, esimerkiksi lähiöissä — syrjäytyneet yhteisöt ja rikollisuus — terrorismin uhka.

4.4 Suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden väestökehityksen tilanne on usein haastava, mutta se tarjoaa myös mahdollisuuksia. Tilanne vaihtelee kaupungeittain ja riippuu väestön koostumuksen ja taloudellisten mahdollisuuksien ohella myös kansallisesta politiikasta. Vastaanottavien maiden onnistuneet kokonaisvaltaiset politiikat johtavat usein korkeaan integraatioasteeseen.

4.5 Maaseudun ja kaupunkien suhde on todellinen haaste. Kansalaisten ja poliitikkojen yleisesti hyväksymästä näkemyksestä poiketen maaseudun ja kaupunkien harmoninen suhde suurkaupunkialueilla on elin- ja työolojen kannalta ratkaisevan tärkeä, eikä vastaa yleistä ”joko–tai” tai ”me–he” näkemystä. Se sopii oikein hyvin polysentrisen kehityksen uuteen malliin.

4.6 Vaikka kaupunkien lähtökohdat voivat olla erilaiset erilaisten kehitystasojen takia, useimmat erot ovat lieviä. Periaatteessa uusien jäsenvaltioiden kaupungistumismalli heijastaa samaa ilmiötä, vaikka se onkin vielä jonkin verran jäljessä. Kunnostaminen on yksi tärkeimmistä tavoitteista. Kun talouskasvu kasvattaa julkisia menoja, yksityisiä investointeja ja tulotasoa, kaupungistuminen kiihtyy samalla tavalla koko Euroopassa.

4.7 Kaupungistumista koskevissa poliittisissa asiakirjoissa ja hanke-ehdotuksissa komissio viittaa nykyään järjestelmällisesti Lissabonin strategiaan. Neuvoston ja jäsenvaltioiden asiakirjoissa korostetaan yhä useammin samaa yhteyttä. Yhteisön strategisissa suuntaviivoissa komissio puhuu kaupungeista alueellisen kehityksen liikkeelle panevana voimana ja innovointikeskuksina sekä myös tarpeesta parantaa sisäistä yhteenkuuluvuutta torjumalla sosiaalista syrjäytymistä ja rikollisuutta ja parantaa elämänlaatua köyhissä kaupunginosissa.

4.8 Lissabonin strategia alkoi ylhäältä alas suuntautuneena prosessina. Sen jälkeen komissio ja neuvosto ovat vakuuttuneet siitä, että alhaalta ylös toimivat voimat on myös aktivoitava. Näiden alhaalta ylös toimivien voimien joukossa kehittyvät kaupungit ovat tärkeitä toimijoita: ratkaiseva osa Euroopan alueellisten ja sosiaalis-taloudellisten rakenteiden uudenaikaistamisesta tapahtuu pääasiassa julkisilla ja yksityisillä investoinneilla ja alueiden ja kaupunkien konkreettisilla toimilla. Kaupungit ovat yleensä paras maantieteellinen taso julkisen ja yksityisen sektorin ja korkeakoulujen sekä kansalaisyhteiskunnan vuorovaikutukselle pyrittäessä luomaan Euroopan tarvitsemaa innovointia.

4.9 Siitä syystä ETSK katsoo, että suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden on laadittava oma Lissabonin toimintaohjelmansa kilpailukyvyn, kestävän kehityksen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja osallisuuden alalla. Sen olisi tarjottava tulevaisuuteen suuntautunut rakenne ja pitkän aikavälin ohjelma poliittisille päättäjille ja muille sidosryhmille alueellisella tasolla. Tällä tavalla kaupunkien ja kaupunkialueiden itseluottamusta parannettaisiin, mikä lisäisi niiden ilmaisuvoimaa kansallisesti ja kansainvälisesti.

4.10 Pitkän aikavälin alueellisen strategian Euroopan tiheään asutuilla alueilla on oltava yhtenäinen tai kokonaisvaltainen, eli kaikilla näkökohdilla olisi oltava yhteys keskenään. Mitä paremmat olosuhteet ovat yksityisille investoinneille, sitä enemmän on mahdollisuuksia työpaikkojen luomiselle ja julkisille palveluille ja heikossa asemassa olevista ryhmistä, kuten (yksinäisistä) vanhuksista ja huonosti koulutetuista henkilöistä, huolehtimiselle (16). Kestävään kehitykseen ja rakennetun ympäristön kokonaislaatuun keskitetty erityishuomio auttaa tekemään kyseisistä kaupungeista ja alueista entistä houkuttelevampia kansalaisia sekä (kansainvälisiä) investoijia ajatellen. Paremmat sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevat säännökset helpottavat työpaikkojen luomista. Yleiset ja ylläpidetyt strategiat edistävät uskottavuutta kansalaisten suuntaan (17).

4.11 Tulisi myös muistaa, että markkinat eivät useinkaan reagoi aluesuunnittelun ”kiinteisiin tekijöihin”, joita ovat asuminen, kehityspolitiikka, perusrakenteet, liikenne ja liikkuvuus. Kyseisiin jäykkyyksiin olisi yleensä löydettävä ratkaisu suurkaupunkitasolla. Markkinoiden integrointi saattaa myös johtaa siihen, että kansalliset rajat menettävät merkityksensä (18).

4.12 Yhtenäisiä laadukkaita kaupunkialueita ja tulevaisuuden kestävää kaupunkia koskevan ohjelman yhteiset näkökohdat ovat seuraavat: — olosuhteiden luominen ajanmukaiselle taloudelliselle kehitykselle, pk-yrityksille sekä kansainvälisille investoinneille ja pääkonttoreille, taloudellisen klusteroitumisen edistäminen — EU:n lainsäädännön asianmukainen täytäntöönpano ja alueellisen ja paikallisen säännöstön yksinkertaistaminen — työllisyyspolitiikka ja alueellinen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu — yleissivistävä ja ammatillinen koulutus kaikilla tasoilla kaikille ryhmille, mukaan luettuna elinikäinen oppiminen, työn ja oppimisen kehityskaaret ja sähköinen oppiminen — perheille hyvin sopivat elinolot, kuten kohtuuhintainen lastenhoito — tutkimus ja kehitys eli tutkimuslaitokset, teknologiakampukset ja tiedepuistot, innovointi — fyysinen infrastruktuuri: — osallistuminen Euroopan laajuisiin verkkoihin — liikkuvuuden hallinta (19) — multimodaaliset julkisen liikenteen järjestelmät — julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet, mukaan luettuna yksityinen rahoitus — virtuaalinen infrastruktuuri: — televiestintä — tieto- ja viestintätekniikka perusvaatimuksena ja laajakaistan leviäminen ja yhteenkytkettävyys — kestävä kehitys: — ympäristöpolitiikan täytäntöönpano — kaupunkirakenteen hajautumisen kielteisten näkökohtien välttäminen, tiiviin kaupunkirakenteen suosiminen — erityisalat, kuten jätehuolto, vesihuolto ja energiatehokkuus, esimerkiksi rakentamisessa ja asumisessa, (julkisessa) liikenteessä, tiemaksuilla jne. — sosiaalinen yhteenkuuluvuus (20): — kestäväpohjainen kaupunkisuunnittelu ja arkkitehtuuri — heikossa asemassa olevien ryhmien sosiaaliset asunnot — yhtäläiset yleishyödylliset palvelut (terveydenhoito, koulutus, turvallisuus) koko alueella — julkisen liikenteen verkot koko alueella, mukaan luettuina yhteydet taantuneisiin kaupunginosiin — etnisen ja kulttuurisen monimuotoisuuden ja kulttuurienvälisen vuoropuhelun kohdennettu huomioon ottaminen — tiettyjen asukasryhmien, eritoten vanhusten ja vammaisten, elämää kaupungissa vaikeuttavien esteiden poistaminen — julkiset toimet nuorten korkean työttömyyden vähentämiseksi köyhissä kaupunginosissa: koulutus, uudet taloudelliset toimet, yrittäjyyden edistäminen, tapahtumat — kulttuuri, kulttuurilaitokset, tapahtumat — urheilu ja vapaa-aika — matkailu — yhteisen alueellisen identiteetin edistäminen.

4.13 Nykyaikaiselle kaupungille ja kaupunkialueelle ajanmukainen rakennuskulttuuri (21) on ratkaisevan tärkeää. Sillä tarkoitetaan yleistä arkkitehtonista käsitettä, joka perustuu kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan, jossa arkkitehdit, suunnittelijat, muotoilijat, rakennusala, rakennuttajat ja loppukäyttäjät työskentelevät yhdessä luodakseen laadukkaasti rakennetun ympäristön ja ylläpitääkseen sitä ja tarjotakseen ratkaisuja kestävälle kaupungille (22).

5. Kaupungistuminen ja hallinto

5.1 Eurooppa tarvitsee elinvoimaisia ja kestäviä kaupunkeja sekä kaupunki- ja suurkaupunkialueita, jotka ovat kansainvälisesti edustavia.

5.2 Tämä asettaa ”hallinnon” tärkeään asemaan. Haasteiden ja mahdollisuuksien analysoinnista on päästy sopuun, kaupunkien välillä käydään yhä enemmän keskusteluja, mutta kaupunkien olosuhteiden eroja lukuun ottamatta jää edelleen epäselväksi, kuka vastaa mistäkin konkreettisissa tilanteissa. — Yhteisesti sovitut suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden määritelmät ovat toivottavia (23). — Jäsenvaltioiden hallitusten, suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden työnjako ja se, mitä jälkimmäisiltä odotetaan, vaihtelee huomattavasti. — Sekaannusta ja väärinkäsityksiä esiintyy usein maissa, joissa useampi kuin yksi ministeriö vastaa kaupunkiasioista. — Minkälainen komission roolin tulisi olla? — Nykyiset alueellisen ja paikallisen hallinnon esteet, jotka haittaavat ”hallintoa” alueellisella tai paikallisella tasolla, estävät usein tarvittavat toimet. — Monimutkaiset ongelmat johtuvat usein huonosta monitasoisesta hallinnosta. — Kaupungit viestivät hyvin eri tavoin väestön ja arvokkaiden toimijoiden kanssa organisoidessaan ”osallistavaa demokratiaa”. — Erityisten valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden rooli esimerkiksi asumisen, koulutuksen, vähemmistöjen, yritystoiminnan ja muilla aloilla on usein määritelty epäselvästi, samoin kuin se, missä määrin kaupungit ja kaupunkialueet hyödyntävät niitä. — Julkisen sektorin sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuteen ei aina sovelleta yhtenäistä lähestymistapaa kaupunkiohjelmissa, keskeisissä välineissä eikä luovissa ratkaisuissa. — Tulevaisuuden kestäväpohjaista kaupunkia varten tarvitaan pitkän aikavälin lähestymistapoja. — Avoimuus ja legitiimiys ovat pitkän aikavälin strategioiden välttämättömiä keinoja.

5.3 Käytännön kokemukset osoittavat, että johtajuus, näkemys ja johdonmukaisuus ovat muutoksen onnistuneen hallinnoinnin ja jatkuvan kehityksen perusedellytyksiä kaupungeissa.

5.4 Koska kaupungit ja suurkaupunkialueet ovat houkuttelevia keskuksia ja monen ihmisen päivittäinen ympäristö ja koska niiden mahdollinen sosiaalis-taloudellinen merkitys Euroopalle on kiistaton, ETSK katsoo, että niiden kokonaisvaikutuksesta on käytävä perusteellinen keskustelu jäsenvaltioiden lisäksi unionin tasolla.

5.5 Sen vuoksi, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa ei vielä vähän aikaa sitten ollut määräyksiä aluesuunnittelusta, ja toissijaisuusperiaatteen takia komission ja neuvoston rooli on edelleen epäselvä. Komission pääosastot toteuttavat yhä enemmän erilaisia kaupunkialueita koskevia hankkeita kuulemalla suoraan kaupunkeja. Aiheena ovat tutkimus ja kehitys, ympäristö, työllisyys ja liikenne (24).

5.6 Kaupungeista tulee myös entistä proaktiivisempia unionin suuntaan, koska EU:n lainsäädäntö vaikuttaa niihin suoraan. Toimintakenttiä ovat ympäristölainsäädäntö, julkiset hankinnat, nuorten työttömyys, yleinen järjestys ja turvallisuus, maahanmuutto ja köyhät alueet.

5.7 Sama koskee koko Lissabonin toimintasuunnitelmaa. Eri aiheiden EU-kriteerejä arvioidaan yhä useammin alueellisia sovelluksia varten: mitkä ovat ehdotusten tai hyväksytyn asetuksen vaikutukset kaupunkeihin. Esimerkit osoittavat, että jos erityisiä kaupunkiolosuhteita ei oteta huomioon, täytäntöönpano voi olla kalliimpaa kuin rakennerahastojen hankkeille osoittamasta rahoituksesta koituva hyöty.

5.8 Tätä taustaa vasten ETSK suhtautuu myönteisesti komission aloitteeseen antaa pian vihreä kirja alueellisesta yhteenkuuluvuudesta. Vihreää kirjaa koskeva keskustelu tarjoaa myös mahdollisuuden syventää Leipzigin peruskirjaa kestävistä eurooppalaisista kaupungeista.

5.9 Edellä 4.12 kohdassa mainittu ohjelma on raskas. Tilanteet ovat yleensä erittäin monimutkaisia. Tähän saakka yhdenmukaisia strategisia näkemyksiä suurkaupungeista ja suurkaupunkialueista on kehitetty vain harvoissa tapauksissa. Monissa tapauksissa puuttuu selvä suunta, mikä johtuu osittain hallitusten epäselvistä kannoista ja erilaisista näkemyksistä kansallisissa hallintoyksiköissä ja itse suurkaupunkialueilla.

5.10 Toisaalta tarvitaan pitkän aikavälin näkemystä ja johdonmukaisuutta suurkaupungeissa nykyisten ja myös uusien yhteisöjen sitoumuksen aikaansaamiseksi, yksityisiä sidosryhmiä varten ja hyödyllisten liittoutumien luomiseksi järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan sisällä. Tällä hetkellä se näyttää entistä vaikeammalta, koska suurkaupunkialueen käsite on varsin tuore ilmiö, minkä takia hedelmällinen keskustelu Euroopassa on sitäkin toivottavampaa (25).

5.11 Edellä esitetty ei tarkoita sitä, että kaikki tapaukset ovat samanlaisia, päinvastoin. Euroopassa demografisten ja sosiaalis-taloudellisten erojen lisäksi maiden ja alueiden hallinto- ja kulttuuriperinteet vaihtelevat. Konkreettiset tilanteet, elämäntavat ja näkemykset organisaatiosta vaihtelevat huomattavasti. Joissain yksittäistapauksissa yksi johtoajatus tai näkemys tulevaisuudesta on ollut ratkaiseva. Yleisemmin Lissabonin toimintaohjelma voi auttaa löytämään yhteisen perustan keskustelulle ja lähestymistavalle.

5.12 Usein keskushallinto ei jätä kaupungeille tarpeeksi liikkumavaraa päättää omasta kohtalostaan. Politiikat ja byrokraattiset menettelyt suuntautuvat pääasiassa ylhäältä alas. Sitä vastoin itsehallinnon lisääminen voisi luoda oikeat olosuhteet toivottujen strategioiden ja politiikan täytäntöön panemiseksi. Jos suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden asema määritellään uudelleen, niistä voisi tulla todellisia ”vastuuyhteisöjä”.

5.13 Itsehallinto sekä kaupunkien ja niitä ympäröivän alueen keskinäinen kunnioitus lisäävät alue- ja paikallisviranomaisten vastuuta ja edistävät kansalaisyhteiskunnan ja yksityisen sektorin toivottua ennakoivaa asennetta.

5.14 Jotta toiminta olisi tehokasta, monissa tapauksissa alueelliset ja paikalliset hallintoyksiköt (kunnat ja muut) ja niiden toimivallat on järjestettävä uudelleen.

5.15 Euroopan kaupunkien väestö voi silti erilaistua työpaikkojen ja tulojen osalta sekä kulttuurisesti. Kaikki osatekijät ovat käytettävissä entistä rikkaampaa kaupungistumista varten, mutta jos prosesseja ei hallita asianmukaisesti, mahdollisuudet eivät kehity ja yhteiskunnan koheesio voi olla vaarassa.

5.16 Kohdennetut keskustelut, ohjelmien suunnittelu ja tehokas seuranta EU-tasolla voivat huomattavasti auttaa määrittelemään yhdenmukaisen suunnan aluetasolla. Tällaista yhdenmukaisuutta edellyttää myös julkisten toimijoiden lisäksi muiden julkisten ja yksityisten sidosryhmien ja kaupunkien ammattilaisten sitoutuminen.

Bryssel 17. syyskuuta 2008 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Dimitris DIMITRIADIS

(1) ”Leipzigin peruskirja kestävistä eurooppalaisista kaupungeista” ja ”Euroopan unionin alueellinen toimintasuunnitelma, tavoitteena kilpailukykyinen ja kestävä erilaisten alueiden Eurooppa”, joista päätettiin kaupunkikehitystä käsitelleessä epävirallisessa ministerikokouksessa Leipzigissa 24.–25. toukokuuta 2007.

(2) Ohjelman sisällöstä antaa viitteitä se, mitä Ranskan kaupunkisuunnittelusta ja maankäytöstä vastaava valtiosihteeri Hubert Falco totesi Euroopan parlamentin aluekehitysvaliokunnan kokouksessa 16. heinäkuuta 2008: ”… haluamme yhdessä paikallistason päättäjien kanssa laatia kestävän ja solidaarisen kaupungin yhteisen viitepohjan. Konkreettisesti tämä tarkoittaa sitä, että käynnistetään yhteishanke sellaisten yhteisten kriteerien ja indikaattorien määrittelemiseksi, joiden avulla Leipzigin peruskirjan suosituksille voidaan antaa toiminnallinen sisältö.”

(3) Nomenclature des unités territoriales statistiques, EUROSTAT. NUTS 2: 800 000–3 000 000 asukasta; NUTS 3: 150 000–800 000 asukasta.

(4) Alankomaalainen tutkimuslaitos TNO on kehittänyt seurantajärjestelmän, jossa otetaan huomioon suurkaupunkien moninaiset muuttujat: väestökehitys, talous (arvonlisä, työn tuottavuus), työmarkkinat (työttömyys, koulutus, työvoima), ympäristö (ilman laatu), perusrakenteet, toimistomarkkinat, matkailu jne. Käytetyt tiedot ovat peräisin Eurostatilta ja muista lähteistä, ja niiden avulla vertaillaan Randstad Hollandia 19:ään Euroopan suurkaupunkiin vuosina 1995–2006. Eurostatin tiedot on mukautettu OECD:n tietoihin ja ne tarkistetaan vuosittain. Myös muita suurkaupunkialueita voitaisiin seurata vastaavasti.

(5) The European Spatial Planning Observation Network.

(6) Katso 5 luku ”Kaupungistuminen ja hallinto”.

(7) Tässä mielessä Bilbaon määrätietoinen kehittäminen viimeisten 20 vuoden ajan on vaikuttava ja vakuuttava esimerkki.

(8) URBACT II (2007) on osa komission aloitetta ”Alueet talouden muutosten edistäjinä”, joka liittyy Lissabonin ja Göteborgin strategian täytäntöönpanoon. JEREMIE eli Joint European Resources for Micro to Medium Enterprises on komission, Euroopan investointipankin ja Euroopan investointirahaston yhteinen aloite. JESSICA eli Joint European Support for Sustainable Investment in City Areas (2006) on komission, Euroopan investointipankin ja Euroopan neuvoston kehityspankin yhteinen aloite.

(9) Katso myös kaupunkikehitystä käsittelevän komission yksiköiden yhteisen ryhmän opas ”The urban dimesion of Community policies 2007–2013”.

(10) KOM(1997) 197 lopullinen, EYVL C 226, 20.7.1998, s. 36.

(11) Tässä yhteydessä on pantava merkille kaupunkeja koskevan Euroopan osaamisverkoston (European Knowledge Network on Cities) Alankomaiden toimiston, Nicis-instituutin, yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa käynnistämä hanke, jossa tarkastellaan hallinnollisia, oikeudellisia ja verotuksellisia välineitä kestäväpohjaisten kaupunkien edistämiseksi. Hanke toteutetaan Ranskan puheenjohtajakaudella kaupungin ministeriöiden välisistä suhteista vastaavan valtuuskunnan (Délégation Interministérielle de la Ville) toimeksiannosta. Kaupunkeja koskevaan Euroopan osaamisverkostoon kuuluu 16 jäsenvaltiota.

(12) P6_TA-PROV(2008)0069.

(13) CdR 97/2007 fin.

(14) Délégation interministérielle à l'aménagement et à la compétitivité des territoires (entinen DATAR).

(15) Imaginer les métropoles d'avenir, entisen liikenneministerin, parlamentin jäsenen Dominique Perbenin raportti presidentti Sarkozyn ja pääministeri Fillonin pyynnöstä. Dominique Perben esittää tutkielman kaupungistumisesta Euroopassa ja Ranskassa, ja sitä seuraa Ranskan yli 500 000 asukkaan suurkaupunkien ja suurkaupunkialueiden ”haasteet ja toimet”. Hän tekee myös 19 konkreettista ehdotusta, jotka koskevat toimia ja lainsäädäntöä. Aihetta käsitellään myös Ranskan toimiessa EU:n puheenjohtajana vuoden 2008 jälkipuoliskolla.

(16) Työllisyys-, sosiaali- ja tasa-arvoasioiden pääosaston konferenssi Harnessing an Entrepreneurial Spirit for Inclusive Local Employment Development, 25. huhtikuuta 2008.

(17) Saksassa suurkaupunkialueen uutta käsitettä kutsutaan ”uudeksi vastuuyhteisöksi” (eine neue Verantwortungsgesellschaft). Katso Manfred Sinz, Saksan liittotasavallan liikenteestä, rakentamisesta ja kaupunkisuunnittelusta vastaavan ministeriö: From Metropolitan Regions to Communities of Responsibilities.

(18) Mainittakoon esimerkkinä Lontoon rahoitusmarkkinoiden vastaanottokyky. Toisessa yhteydessä voidaan mainita esimerkkeinä Lille–Courtrain, Kööpenhamina–Malmön ja Wien–Bratislavan alueet.

(19) Katso myös ”Uutta ajattelua kaupunkiliikenteeseen”, KOM(2007) 551 lopullinen.

(20) Tätä aihetta käsitellään ranskalaisraportissa Une Nouvelle Politique pour les Banlieues, Elysée-palatsi, 8. helmikuuta 2008. Raportissa annetaan monia ehdotuksia gettojen torjumiseksi suurkaupungeissa. Raportissa esitetään erityisesti valtiollisia ja alueellisia/paikallisia aloitteita, jotka koskevat koulutusta sekä työpaikkojen ja yritysten luomista köyhissä kaupunginosissa. Puheenjohtajavaltio Ranska suunnittelee monia EU:n kokouksia tästä aiheesta.

(21) Baukultur as an impulse for growth. Good examples for European Cities — Saksan liittotasavallan liikenteestä, rakentamisesta ja kaupunkisuunnittelusta vastaavan ministeriön tutkimus, julkaistu huhtikuussa 2007.

(22) Euroopan neuvoston arkkitehtikonferenssi: Designing for the Future: Architecture and Quality of Life, Bryssel, 10. huhtikuuta 2008.

(23) Hyödyllinen esimerkki on vuodesta 1959 sovellettu yhdysvaltalainen Metropolitan Statistical Area, MSA, aiemmin Standard Metropolitan Statistical Area.

(24) Kuvaava esimerkki on aluepolitiikan pääosaston raportti monista erilaisista hankkeista Regions and Innovation, maaliskuu 2007.

(25) Talous- ja sosiaalineuvostot kansallisella ja alueellisella tasolla voivat myös toimia merkittävässä roolissa. Hyvä esimerkki on Randstadin tulevaisuutta käsittelevä raportti, jonka Alankomaiden talous- ja sosiaalineuvosto on antanut huhtikuussa 2008,

http://www.ser.nl/~/media/Files/Internet/Talen/Engels/2007/2007_04.ashx