Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille oliiviöljyn laatustrategiasta /* KOM/2000/0855 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE OLIIVIÖLJYN LAATUSTRATEGIASTA OLIIVIÖLJYN LAATUSTRATEGIASTA TIIVISTELMÄ JOHDANTO 1. NYKYTILANTEEN ARVIOINTI 1.1. Standardit ja säännöt 1.1.1. Laadun käsite 1.1.2. Voimassa oleva lainsäädäntö 1.2. Markkinatilanne 1.2.1. Toimijat ja toimijaorganisaatiot 1.2.2. Tuotetun ja myydyn oliiviöljyn luokat 1.3. Laatutekijät 1.3.1. Oliivien tuotannon tasolla 1.3.2. Neitsytoliiviöljyjen tuotannon tasolla 1.3.2.1. Uuttamisen lämpötila, kesto ja apuaineet 1.3.2.2. Sivutuotteiden ja jätteiden hävittäminen 1.3.2.3. Toisesta mekaanisesta uuttamisesta saadut öljyt 1.3.3. Kulutukseen saatettujen öljyjen tasolla 1.3.3.1. Neitsytöljyt 1.3.3.2. Puhdistetut öljyt sekä niiden ja neitsytöljyjen sekoitukset 1.3.3.3. Oliivi- ja siemenöljyjen seokset Kehys 1: Asetuksen N:o 136/66/ETY liite - Oliiviöljyjen ja oliivirouheiden nimitykset ja määritelmät. 2. EHDOTETUT SUUNTAVIIVAT 2.1. Oliiviöljyjen luokittelu 2.1.1. Eräiden luokkien nimitys 2.1.2. Enimmäishappopitoisuudet 2.1.3. Jalostamattomien oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen välinen ero 2.1.4. Muita näkökohtia 2.1.5. Vähittäiskaupan luokat 2.2. Oliiviöljyjen pakkausmerkinnät 2.2.1. Pakolliset, vapaaehtoiset ja kielletyt maininnat 2.2.1.1. Oliiviöljyluokkaa koskevan kuvailevan maininnan velvoite 2.2.1.2. Sellaisten mainintojen kieltäminen, jotka antavat virheellisen kuvan laatusuhteesta 2.2.1.3. Eräiden vapaaehtoisten mainintojen standardointi 2.2.2. Alkuperää koskeva erityistapaus 2.3. Analyysien avulla toteutettava valvonta 2.3.1. Päätöksentekojärjestelmä 2.3.2. Paneelitesti 2.3.3. Standardien ulkopuoliset tulokset 2.4. Toimijoiden organisaatio ja toiminta 2.4.1. Toiminta-alat 2.4.1.1. Tuotannon laadun ja ympäristövaikutusten parantaminen 2.4.1.2. Oliiviöljyjen laadun varmentaminen ja puolustaminen 2.4.1.3. Alan ja markkinoiden hallinto 2.4.2. Rahoitus Kehys 2: Ehdotus - Oliiviöljyjen ja oliivirouheiden nimitykset ja määritelmät TOIMINTAA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT 1. Neuvoston sääntely 1.1. Oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen luokittelu 1.2. Toimijoiden organisaatio ja toiminta 2. Komission sääntely 2.1. Paneelitesti 2.2. Alkuperän merkitseminen 2.3. Standardiin kuulumattomat oliiviöljyt 2.4. Pieniä pakkauksia koskeva velvoite 2.5. Pakkausmerkintöjä koskevat velvoitteet ja kiellot 2.6. Vapaaehtoisten mainintojen standardointi 3. Muut aloitteet 3.1. Kansainväliset elimet 3.2. Oliiviöljyalan kemiallinen tutkimus ja alan asiantuntijoiden toimet JOHDANTO Oliiviöljyalan yhteisen markkinajärjestelyn uudistamisesta vuonna 1998 käydyissä neuvotteluissa [1] neuvosto ja Euroopan parlamentti ottivat esille joukon suhteellisen teknisiä ja toisiinsa sidoksissa olevia ongelmia, jotka liittyivät oliiviöljyn laadun arvostuksen lisäämiseen eri tavoin. Neuvosto ja komissio katsoivat, että näitä seikkoja oli tarpeen tarkastella koordinoidusti, ja ne sopivat kiinnittävänsä [1] Neuvottelujen tuloksena annettiin 20. heinäkuuta 1998 neuvoston asetus (EY) N:o 1638/98 rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen N:o 136/66/ETY muuttamisesta. (EYVL L 210, 28.7.1998, s. 32). erityistä huomiota laatustrategiaa koskevien näkökohtien perusteelliseen tarkasteluun ennen oliiviöljyalan yhteisen markkinajärjestelyn lopullista uudistamista koskevan ehdotuksen esittämistä. Tarkasteltavia näkökohtia ovat. - oliivien laatu ja oliiviöljyn tuotannon laadun parantamista koskevat nykyiset ohjelmat, - oliiviöljyn tuotantoon liittyvät ympäristönäkökohdat, mukaan luettuina puristamoiden sivutuotteet - oliiviöljyjen luokittelu ja erityisesti super-ekstra-neitsytoliiviöljyluokan käyttöönotto, hajuttomaan oliivilamppuöljyyn, puhdistettuun öljyyn ja uutettuun oliiviöljyyn liittyvät näkökohdat, - oliiviöljyjen luokittelua ja valvontaa koskevien määritysmenettelyjen parantaminen, - alkuperän määrittelyä ja pakkausmerkintöjä koskevat näkökohdat, - oliivi- ja siemenöljyjen seokset, - jäljitettävyys ja laadun varmentaminen - laadun valvonnan parantaminen. » Komission johdolla on tämän jälkeen käyty perusteellisia keskusteluja laatustrategian eri näkökohdista. Erikoistuneen tuotannon neuvoa-antavassa komiteassa toimiva oliiveja ja niistä saatavia tuotteita käsittelevä pysyvä ryhmä on pitänyt useita kokouksia, joissa kyseistä aihetta on pohdittu alan eri toimijaryhmiä edustavien ryhmän jäsenten laatimien mittavien selvitysten perusteella. Myös kansainvälinen oliiviöljyneuvosto (IOOC) ja eri ammattialojen järjestöt ovat toimittaneet analyysiasiakirjoja. Rasvojen hallintokomiteaan kuuluva oliiviöljyalan kemiallisten asiantuntijoiden ryhmä on niin ikään kokoontunut useaan otteeseen käsittelemään teknisimpiä näkökohtia ja valvontaongelmia. Tärkeimpien laatutekijöiden analysointi osoittaa, että pakollisen luokittelun ja pakkausmerkintöjä koskevien sääntöjen parantaminen voisi kehittää tuotantoa ja kaupan pitämistä. Tämän perusteella kehitystä voitaisiin odottaa myös alan valvonnan ja organisaation tasolla. Oliiviöljy eroaa muista rasvoista erityisten ravintosisällöllisten ja aistinvaraisten ominaisuuksiensa vuoksi, ja sen markkinat ovat riippuvaisia avoimuudesta näiden moninaisten ominaisuuksien suhteen. Oliiviöljyn laadun parantamiseen liittyvät ongelmat eroavat toisistaan teknisen monimutkaisuutensa ja taloudellisen merkityksensä suhteen, mutta ne voidaan jakaa neljään pääluokkaan seuraavasti: - Luokittelu ei vastaa enää kovin hyvin tilannetta markkinoilla, joiden tuotannosta suurin osa on ominaisuuksiltaan varsin epäyhtenäistä ekstra-neitsytöljyä. Luokkien pakolliset kuvaukset, joissa käytetään yleisnimityksiä, aiheuttavat sekaannusta ja voivat johtaa kuluttajaa harhaan. Luokkien väliset rajat johtavat moniin teknisiin vaikeuksiin, jotka voivat liittyä esimerkiksi analysointimenetelmien luotettavuuteen ja tarkkuuteen tai sellaisten oliiviöljyjen olemassaoloon, jotka jäävät luonnostaan standardien ulkopuolelle. - Pakkausmerkintöjä koskevat säännöt eivät useinkaan ole riittävän tarkkoja varsinkaan väitteiden todentamisen osalta. Tämä lisää runsaasti sellaisten joskus harhaanjohtavien ja markkinoiden toimintaa haittaavien mainintojen määrää, jotka ovat vaikeasti todennettavissa tai joita ei voida todentaa lainkaan. - Petosten valvonta on toistuva ongelma erityisesti tuotteen ilmoitetun peruslaadun suhteen (oliivilamppuöljyille tehtävä hajunpoistokäsittely, lamppuöljyjen ja toisesta mekaanisesta uuttamisesta saatujen öljyjen seokset, hasselpähkinä- ja oliiviöljysekoitukset jne.). - Laadun parantamisen, jäljitettävyyden ja varmentamisen organisointi puuttuu tai edellyttää parempaa koordinointia oliivien tuotannon, öljyjen tuotannon ja sekoituksen sekä sivutuotteiden käsittelyn tasolla. Näin ollen hinnat, jotka eivät ole aina oikeassa suhteessa kuluttajan odottamaan laatuun, häiritsevät markkinatilannetta. Ottaen huomioon pakkausmerkinnöissä esitetyt väitteet kunkin öljyluokan hinnoilla on erittäin suuri vaihteluväli ja eri luokkien hinnat ovat laajalti päällekkäiset. Tämä vaihtelu johtuu tavanomaisesta kaupallisesta menettelystä mutta myös laatua koskevan sääntelyn riittämättömyydestä ja riittämättömästä täytäntöönpanosta. Tällaiset puutteet voisivat pitkällä aikavälillä ohjata kuluttajien valinnat toisaalle ja luoda alalle suuren ongelman. Toteutettavat toimet ovat osa useille vuosille ulottuvia suuntaviivoja oliiviöljyn laatustrategiaksi, johon alan tuottajat sekä teolliset ja kaupalliset toimijat osallistuvat ja joka pitää sisällään tutkimuksia, asiantuntijoiden toimia, neuvostossa, komissiossa ja jäsenvaltioissa vahvistettavia sääntöjä, IOOC:ssa tehtäviä tiettyjen kansainvälisten määräysten mukautuksia ja Codex Alimentarius -standardiin tehtäviä mukautuksia. 1. NYKYTILANTEEN ARVIOINTI 1.1. Standardit ja säännöt 1.1.1. Laadun käsite Kansainvälinen standardointijärjestö on antanut laadulle ISO-standardeissaan seuraavan määritelmän, joka vastaa melko hyvin oliiviöljyyn sovellettavaa yleiskäsitettä: Laatu on tuotteen tai palvelun niistä ominaisuuksista muodostuva kokonaisuus, joihin perustuu tarkoitteen kyky täyttää sille asetetut vaatimukset ja siihen kohdistuvat odotukset. [2] [2] Standardi ISO-SFS 8402. Kuluttajan tekemä valinta on näin ollen keskeinen tuotteen laadun määritelmässä. Kuluttajan valintaan vaikuttavat kuitenkin muutkin tekijät, kuten hinta tai pakkauksen ulkoasu, jotka eivät aina liity laatuun. Laadun arviointiin liittyvät kriteerit ovat lisäksi merkitykseltään vaihtelevia ja riippuvat erityisesti kulutusmieltymyksistä ja -tottumuksista eri alueilla sekä ajallisesta kehityksestä, johon kuluttajien saamat tiedot ja muotisuuntaukset vaikuttavat. Oliiviöljyn yleisellä menekinedistämisellä on tässä suhteessa olennaisen tärkeä tehtävä. Ensimmäinen kriteerijoukko koskee "peruslaatua" eli "virheettömän, aidon ja myyntikelpoisen" tuotteen käsitteen noudattamista, joka on luonnollisesti vähimmäisvaatimus. Näistä kriteereistä suurin osa muunnetaan objektiivisiksi standardeiksi, jotka voidaan todentaa fysikaalis-kemiallisilla analyyseillä. Kyse on esimerkiksi oliiviöljyn koostumukselle ominaisten ainesosien rajoista tai haitallisten aineiden enimmäispitoisuuksista. Toinen kriteeriluokka liittyy "tuotteelle ominaiseen laatuun". Tällaiset kriteerit kehittyvät usein ajan myötä ja liittyvät oliiviöljyn aistinvaraisiin ja ravintosisällöllisiin ominaisuuksiin. Eräitä niistä voidaan mitata hyvin objektiivisesti, esimerkiksi happopitoisuutta. Joidenkin muiden kriteerien, kuten aistinvaraisten ominaisuuksien, luotettava ja toistettava arviointi on monimutkaisempaa. Näitä laadun käsitteelle keskeisiä kriteerejä on vaikea erottaa toisistaan yksiselitteisen arvoasteikon tasolla, sillä kullakin kuluttajalla voi olla erilaiset mieltymykset. Lisäksi kuluttaja voi arvostaa oliiviöljyjen makujen moninaisuutta. Tuotteelle ominainen laatu näyttää perustuvan kuluttajien implisiittisesti tekemiin kompromisseihin aistinvaraisten ominaisuuksien ja fysikaalis-kemiallisempien ominaisuuksien, kuten happopitoisuuden, välillä. Kolmas kriteeriryhmä koskee "tuotteeseen yhdistettyä laatua" ja liittyy merkittävästi subjektiivisempiin näkökohtiin, joilla on kuitenkin usein todellisuuspohja. Nämä kriteerit koskevat erityisesti oliiviöljyn imagoa, joka perustuu Välimeren alueen perinteisiin ruokavalioihin, ilmastoon ja maisemiin. Niihin liittyviä arvoja on erittäin vaikea havainnollistaa eivätkä ne ole lainkaan yksiselitteisiä. Joitakin näihin imagoihin vaikuttavia näkökohtia, joita ovat esimerkiksi ympäristönsuojelu tai öljyn alkuperä, voidaan kuitenkin joskus seurata ja arvioida konkreettisemmin. 1.1.2. Voimassa oleva lainsäädäntö Laatumerkinnän on noudatettava yhteisön lainsäädännön, erityisesti direktiivin 2000/13/EY [3], mukaisesti vahvistettuja merkintäsääntöjä. [3] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi N:o 2000/13/EY, annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000, myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 109, 6.5.2000, s. 29). Neuvoston asetuksen N:o 136/66/ETY [4] liitteessä oliiviöljyn ja uutetun oliiviöljyn nimityksille ja määritelmille vahvistetaan kaupan pitämistä varten kuitenkin yhdeksän pakollista luokkaa, joista vain neljää käytetään vähittäiskaupassa [5] (katso tämän I osan liitteenä oleva kehys 1). Tämä oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen luokittelu toistuu yhteisön tullilainsäädännössä, IOOC:n sopimuksessa ja standardeissa sekä Codex Alimentarius -standardissa muutamin eroavaisuuksin, jotka koskevat aistinvaraisten ominaisuuksien arviointia ja muita vähemmän tärkeitä seikkoja. [4] Neuvoston asetus N:o 136/66/ETY, annettu 22 päivänä syyskuuta 1966, rasva-alan yhteisestä markkinajärjestelystä (EYVL 172, 30.9.1966, s. 3052/66), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2702/1999 (EYVL L 327, 21.12.1999, s. 7). [5] Asetuksen N:o 136/66/ETY 35 artiklan 2 kohdan mukaan vähittäiskauppaportaassa voidaan pitää kaupan ainoastaan luokkiin "ekstra-neitsytoliiviöljy", "neitsytoliiviöljy", "oliiviöljy" ja "uutettu oliiviöljy" kuuluvia öljyjä. Luokittelua täsmennetään komission asetuksessa (ETY) N:o 2568/91 [6], jossa erotellaan oliiviöljyt, uutetut oliiviöljyt ja niiden yhdeksän luokkaan keskenään ja suhteessa muihin rasvoihin 28 kriteerin ja 16 analysointimenetelmän avulla. Asetuksen N:o 136/66/ETY 35 a artiklassa säädetään mahdollisuudesta vahvistaa hallintokomitean menettelyä noudattaen kaupan pitämistä koskevia vaatimuksia, jotka liittyvät erityisesti laatuluokitukseen, pakkaamiseen ja tarjontamuotoon sekä käytettäviin analysointimenetelmiin. [6] Komission asetus (ETY) N:o 2568/91, annettu 11 päivänä heinäkuuta 1991, oliiviöljyn ja uutetun oliiviöljyn ominaisuuksista sekä niiden määritysmenetelmistä (EYVL L 248, 5.9.1991, s. 1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 379/1999 (EYVL L 46, 20.2.1999, s. 15). Asetuksessa (ETY) N:o 2568/91 vahvistetuista kriteereistä suurin osa koskee tuotteen ja ilmoitetun laadun aitouden varmistamista sekä petosten poissulkemista. Jäämiä koskeviin rajoihin liittyvän horisontaalisen sääntelyn lisäksi ne takaavat kuluttajalle tuotteen peruslaadun. Muut asetuksen (ETY) N:o 2568/91 kriteerit, kuten happopitoisuus, peroksidiluku ja paneelitesti, ovat selkeästi oliiviöljylle ominaisen laadun piirteitä. Ne riippuvat öljyyn käytetyistä oliiveista, uuttamis- ja/tai puhdistusmenetelmistä sekä öljyn varastointioloista. Tuotteisiin yhdistettyä laatua säännellään puolestaan erityissäännöin, jotka eivät kuitenkaan kata kaikkia laatuominaisuuksia. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2092/91 [7] määritellään luonnonmukaista tuotantoa koskevat säännöt kaikkien maataloustuotteiden osalta, ja neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92 [8] koskee alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen suojaamista. Muihin tuotteisiin sovellettavien SAN- ja SMM-sääntöjen lisäksi oliiviöljyjen alkuperän merkitsemisestä säädetään komission asetuksessa (EY) N:o 2815/98 [9]. [7] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2092/91, annettu 24 päivänä kesäkuuta 1991, maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa (EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1-15). [8] Neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92, annettu 14 päivänä heinäkuuta 1992, maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta (EYVL L 208, 24.7.1992, s. 1-8). [9] Komission asetus (EY) N:o 2815/98, annettu 22 päivänä joulukuuta 1998, oliiviöljyn kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista (EYVL L 349, 24.12.1998, s. 56). Laadun parantamistoimenpiteitä koskevista asetuksista on mainittava myös komission asetus (EY) N:o 528/1999 [10], jossa täsmennetään toteutettavat, oliiviöljytuotannon laadun parantamiseen ja ympäristövaikutusten vähentämiseen tähtäävät toimet ja noudatettavat yksityiskohtaiset säännöt. Toimet rahoitetaan asetuksen N:o 136/66/ETY 20 d artiklassa tarkoitetulla tuotantotuesta pidätettävällä 1,4 prosentin osuudella. [10] Komission asetus (EY) N:o 528/1999, annettu 10 päivänä maaliskuuta 1999, oliiviöljytuotannon laadun parantamiseen tähtäävistä toimenpiteistä (EYVL L 62, 11.3.1999, s. 8). Muita toimia, jotka liittyvät joskus epäsuoremmin oliiviöljyn laatuun, suunnitellaan ja rahoitetaan maaseudun kehittämistoimien yhteydessä. 1.2. Markkinatilanne 1.2.1. Toimijat ja toimijaorganisaatiot Kaikki oliiviöljyalan toimijat vaikuttavat toiminnallaan kuluttajille tarjottujen tuotteiden lopulliseen laatuun. Oliiviöljyalan toimijoiden nykyinen rakenne voidaan esittää markkinointivuoden 1998/99 osalta tiivistetysti seuraavassa taulukossa: >TAULUKON PAIKKA> Espanjassa kunkin tuottajan keskimääräinen tuotos on lähes 1 500 kilogrammaa oliiviöljyä, mikä on noin kolme kertaa enemmän kuin Italiassa tai Kreikassa. Portugalissa ja erityisesti Ranskassa keskimääräinen tuotanto yhtä tuottajaa kohden on hyvin alhainen Kaikissa tuottajajäsenvaltioissa on viime vuosina havaittu koko oliiviöljyteollisuuden keskittymistä. Tilanne Espanjassa, jossa toimii jäsentensä oliiviöljyä uuttavia ja pullottavia suuria osuuskuntia, eroaa kuitenkin merkittävästi tilanteesta Italiassa ja Kreikassa, jossa viljelyalojen läheisyydessä sijaitsee suuri joukko pieniä puristamoita, jotka saavat toimeksiantonsa tuottajilta, jotka haluavat säilyttää omistajuuden öljyynsä. Kaupan alalla toimivat välittäjät yhdistävät usein Italian ja Kreikan tuottajien tarjonnan. Seuraavassa luetellut alaa edustavat Euroopan tason ammattijärjestöt saattavat yhteen teollisuus-, kauppa- ja tuotantosektorin mutta niitä ei ole perustettu toimialakohtaisiksi: - FEDOLIVE, oliiviöljyteollisuuden liitto, on alan erityisorganisaatio, joka koostuu seuraavista viiden oliiviöljyn tuottajajäsenvaltion teollisuuden edustajista: Sevitel (Kreikka), Assitol (Italia), Federoliva (Espanja), Casa do Azeite (Portugali) ja Fedico (Ranska), - COCERAL, EU:ssa tuotettujen viljojen, rehujen, öljykasvien, oliiviöljyn, muiden öljyjen ja rasvojen sekä maataloustuotteiden markkinointikomitea, joka muodostuu useista maataloustuotteiden markkinointijärjestöistä, joista oliiviöljyn markkinointijärjestöjä ovat Federolio (Italia), Anierac (Espanja), Esvite (Kreikka) ja Fedico (Ranska), - COPA/COGECA edustaa EU:n maatalousalan tuottaja- ja yhteistyöorganisaatioita. COPA muodostuu 29:stä organisaatiosta ja COGECA 17:stä jäsen- ja neljästä liitännäisorganisaatiosta. Niillä on yhteinen sihteeristö ja yhteensä 50 työryhmää, joista yksi on erikoistunut oliiviöljyyn. Käytännön toiminnan osalta 366 tuottajaorganisaatiota ja niiden asetuksen 136/66/ETY nojalla hyväksytyt yhdeksän liittoa osallistuvat tuotantotuen hallintoon mutta niillä ei ole tarkoin määriteltyjä tehtäviä laadun suhteen. Tuottajaorganisaatiot pidättävät markkinointivuosina 1998/99-2000/01 jäsentensä tuotantotuen määrästä 0,8 prosentin osuuden, jolla rahoitetaan organisaatioiden toiminnasta aiheutuvat kulut. Tuottajaorganisaatioihin kuuluu Espanjassa hädin tuskin puolet tuottajista, mutta Italiassa ja Kreikassa lähes kaikki tuottajat ovat niiden jäseniä. 1.2.2. Tuotetun ja myydyn oliiviöljyn luokat Ekstra-neitsytoliiviöljyn ja oliivilamppuöljyn osuudet voivat tuotannon tasolla vaihdella melko voimakkaasti kunakin markkinointivuonna vallitsevien edellytysten mukaan, mutta viime vuosina saavutetun merkittävän teknisen kehityksen ansiosta heikkolaatuisempien luokkien osuutta on voitu vähentää huomattavasti. Oliivilamppuöljyn osuus kokonaistuotannosta oli vielä kymmenisen vuotta sitten yleensä noin 30-40 prosenttia. >TAULUKON PAIKKA> Lähde: Jäsenvaltioiden tilastot. Kulutuksen tasolla neitsytoliiviöljy- ja uutettu oliiviöljy -luokat ovat melko marginaalisia. Suurin osa myynnistä koskee ekstra-neitsytoliiviöljy- ja oliiviöljy -luokkia, joista viimeksi mainittu tarkoittaa puhdistetun oliiviöljyn ja muiden neitsytöljyjen kuin lamppuöljyn seosta. Näiden kahden luokan myyntiosuudet vaihtelevat hyvin suuresti maittain, mikä johtuu erityisesti perinteisten ruokavalioiden eroista. Nykyisen suuntauksen mukaan ekstra-neitsytöljyn osuus kasvaa ja neitsytöljyn osuus pienenee. Miedomman oliiviöljyn luokka on edelleen suosittu tiettyjä ruuanvalmistustarkoituksia varten ja sellaisten uusien kuluttajien keskuudessa, jotka arvostavat erityisesti tuotteiden ravitsemuksellisia vaikutuksia. >TAULUKON PAIKKA> (1) Suuruusjärjestyksessä jäsenvaltioittain. 1.3. Laatutekijät Oliiviöljyn laatuun vaikuttavat tai sen muodostavat tärkeimmät tekijät toimivat pääasiassa seuraavilla kolmella tasolla: oliivien tuotanto, neitsytöljyjen tuotanto ja kulutukseen tarjottavien öljyjen sekoittaminen. 1.3.1. Oliivien tuotannon tasolla Oliiviöljyn laatu ja sen aistinvaraiset ominaisuudet riippuvat usein oliivien tuotanto-oloista ja niiden ominaispiirteistä. Esimerkiksi oliivikärpäsen torjuntatoimilla ja hyvillä sadonkorjuuolosuhteilla vältetään voimakas happopitoisuus ja tietyt vahingolliset maku- ja hajuvirheet. Lajikkeet ja niiden soveltuvuus tietyille alueille tarjoavat puolueettomia perusteita alueellista alkuperää koskevalle käsitteelle; maatalouskäytännöt vaikuttavat oliivinviljelyn imagoon ja ympäristövaikutuksiin. Useita menestyksekkäitä toimia on jo toteutettu oliiviöljyn peruslaatuun ja oliiviöljylle ominaiseen laatuun taikka sen tyypillisiin ominaisuuksiin ja ympäristönsuojeluun vaikuttavien tekijöiden parantamiseksi. Tuottavuuden parantaminen on kuitenkin usein ristiriidassa tällaisten toimien kanssa. Esimerkiksi keinokastelu, lannoittaminen, kasvinsuojeluaineiden järjestelmällinen ja liiallinen käyttö sekä maaperän muokkaaminen ilman, että eroosio otetaan riittävästi huomioon, ovat laatua heikentäviä tekijöitä sanan laajassa merkityksessä. Maatalouden ympäristösääntöjen ja toimintaohjelmien vahvistaminen on perustellusti hajautettu alueellisille tasoille, jotta paikalliset ominaispiirteet voidaan ottaa paremmin huomioon. Yhteisö osallistuu toiminnan rahoitukseen maaseudun kehittämistoimenpiteiden ja yhteisen markkinajärjestelyn kautta. Alan parempi koordinointi ja yleinen standardiperusta vaikuttavat olevan kuitenkin tarpeen. Oliivinviljelyn alalla yhteisössä voimassa olevat hyviä toimintatapoja koskevat säännöt voisivat toimia tältä osin ohjeina. Näiden sääntöjen avulla voitaisiin lisäksi määritellä, millainen toiminta ylittää "hyvät toimintatavat" ja voisi täten oikeuttaa erityisväitteiden esittämiseen tai erityistuen saamiseen. Tiettyjen komission rahoittamien tutkimusten [11] tulokset voisivat olla hyödyllisiä tällaisten sääntöjen kehittämisessä. Myös IOOC on aloittanut asiaa koskevia tutkimuksia. [11] Oliiviöljyn tuotannon ympäristövaikutukset Euroopan unionissa. Toukokuu 2000. Ei vielä julkaistu. 1.3.2. Neitsytoliiviöljyjen tuotannon tasolla Oliiveista suoraan saadun öljyn laatu riippuu luonnollisesti oliiveista mutta myös uuttamisedellytyksistä. Uuttamisessa voidaan käyttää monia eri tekniikoita ja materiaaleja, jotka vaikuttavat yksin tai yhdessä lopputuotteen laatuun. Tuotantoon liittyy kolmenlaisia ongelmia. Olisi hyödyllistä laatia puristamoiden hyviä toimintatapoja koskevat, oliivien tuotannon tasolla vahvistettuja sääntöjä vastaavat säännöt, jotka kattaisivat kaikki neitsytöljyjen tuotantovaiheeseen liittyvät ongelmat ja jotka toimisivat viitteenä erityisesti tiettyjen laatua koskevien väitteiden vähimmäisedellytyksille. IOOC:ssa tutkitaan parhaillaan perusteellisesti kaikkia teollisuuteen ja kaupankäyntiin liittyviä toimintatapoja. Myös puristamoiden toiminnan automaattisesta valvonnasta ja erityisesti tietyistä laatuun vaikuttavista muuttujista on meneillään mielenkiintoisia tutkimuksia, joita olisi tehostettava 1.3.2.1. Uuttamisen lämpötila, kesto ja apuaineet Öljyn uuttamisen kannalta hyödylliset lämpötilat ja kestot riippuvat käsiteltävien oliivien kunnosta. Kun kyse on terveistä oliiveista, alle 30 asteen lämpötila riittää siihen, että suurin osa öljystä saadaan uutettua siten, että öljyn aistinvaraiset ominaisuudet säilyvät. Vahingoittuneiden oliivien yhteydessä korkeampi lämpötila on tarpeen hyvien uuttamistuotosten saamiseksi, mutta tällöin öljylle ominainen laatu alenee ja käytettäessä yli 60 asteen lämpötilaa öljy ja sen peruslaatu heikkenee. Suhteellisen alhainen lämpötila saattaa kuitenkin merkitä sitä, että käsiteltävän oliivimassan sekoittamiseen tarvittava aika pitenee, millä on merkitystä öljytuotosten kannalta. Jos tämä aika on yli 1-1,5 tuntia, öljyn luonnolliset antioksidantit ja vitamiinit alkavat vähentyä. Teknisiä apuaineita, kuten talkkia tai joitakin entsyymejä käytetään yhä laajemmin kovempaa käsittelyä vaativan oliivimassan käsittelemiseksi tai tuotosten parantamiseksi kohtuullisia lämpötiloja ja käsittelyaikoja noudattaen. Talkin vaikutus on yksinomaan mekaaninen ja mikäli kaikki talkkijäämät poistetaan, se ei heikennä öljyn laatua. Entsyymien vaikutus on sitä vastoin biokemiallinen, ja ne vähentävät antioksidantteja ja haihtuvia yhdisteitä. Yhteisön lainsäädäntö on näiden seikkojen osalta jäänyt melko yleisluonteiseksi jälkitarkastuskeinojen puuttuessa. Asetuksen N:o 136/66/ETY liitteessä olevassa kaikkien neitsytoliiviöljyjen määritelmässä todetaan, että kyse on oltava öljyistä, "jotka on saatu oliivipuun hedelmistä ainoastaan mekaanisia tai muita fysikaalisia valmistusmenetelmiä käyttäen sellaisissa olosuhteissa, varsinkin lämpöolosuhteissa, jotka eivät johda öljyn laadun heikkenemiseen...". Koska liian korkeiden lämpötilojen tai oliivimassan liian pitkien sekoittamisaikojen toteamiseksi ei ole olemassa yksinkertaista ja tehokasta menetelmää, tällaisia muuttujia on nykyisellään vaikea säännellä. Öljyn yleinen laatu paranisi kuitenkin siinä tapauksessa, että tiettyjen öljyluokkien enimmäishappopitoisuuksia alennettaisiin kohtuullisesti. Teknisten apuaineiden osalta lainsäädännössä olisi täsmennettävä, että kaikki kemiallisesti tai biokemiallisesti vaikuttavat apuaineet kielletään samoin kuin sellaisten aineiden käyttö, jotka voisivat jättää oliiviöljyyn jälkiä ja vaarantaisivat täten sen imagon luonnontuotteena. 1.3.2.2. Sivutuotteiden ja jätteiden hävittäminen Oliiviöljyn uuttamismenetelmillä tuotetaan yleensä suhteellisen kuivia rouheita, jotka käsitellään liuottimilla jalostamattoman uutetun oliiviöljyn saamiseksi ja joiden jäännös kierrätetään polttoaineeksi. Menetelmien sivutuotteena saadaan kuitenkin myös suuri määrä nestemäisiä jätteitä, jotka ovat vaikeasti hävitettävää saastetta. Kahdessa vaiheessa tehtävään sentrifugointiin perustuva uuttamismenetelmä, joka on Espanjassa hyvin yleinen, käyttää vähemmän vettä ja tuottaa näin ollen vähemmän jätteitä mutta myös hyvin kosteaa rouhetta, jota ei voida välittömästi käsitellä. Rouhe kuivataan usein haihduttamalla suurissa selkeyttämisaltaissa, joihin liittyy ympäristöriskejä. Tästä aiheesta ei ole yhteisön lainsäädännössä erityissäännöksiä, mutta sitä säännellään laajasti ja joskus ristiriitaisesti kansallisessa ja alueellisessa lainsäädännössä, ja asiaankuuluvia toimia on toteutettu erityisesti yhteisön rahoituksen avulla. Useimmissa tapauksissa asianmukaisten teknologien yhdistäminen toteutetaan alueellisella tasolla, mutta yhteisillä suuntaviivoilla toiminnassa voitaisiin saada aikaan tietty johdonmukaisuus. Nämä suuntaviivat voitaisiin sisällyttää puristamoiden hyviä toimintatapoja koskeviin sääntöihin. 1.3.2.3. Toisesta mekaanisesta uuttamisesta saadut öljyt Kahdessa vaiheessa tehtävään sentrifugointiin perustuvassa öljyn uuttamismenetelmässä oliivimassasta saadaan kosteaa ja rasvaista rouhetta, joka sisältää 6-9 prosenttia öljyä ja joka voidaan käsitellä uudelleen samoilla laitteilla, usein korkeassa lämpötilassa. Tässä operaatiossa, jossa sentrifugiin lastataan oliivimassan sijasta kosteaa ja rasvaista rouhetta, saadaan jäännösöljyä ja loppuun käytettyä rouhetta, joka sisältää alle 4 prosenttia öljyä. Loppuun käytetyt ja kosteat rouheet, joita on vaikea hyödyntää uutettua oliiviöljyä liuottimien avulla tuottavassa teollisuudessa, ovat saastuttavia jätteitä, joiden käsittely on kallista. Jäännösöljyt eli toisesta mekaanisesta uuttamisesta saadut öljyt tuotetaan mekaanisesti ilman liuottimia, joten ne eivät ole uutettuja oliiviöljyjä määritelmän nykyisessä merkityksessä. Niiden vahapitoisuudet ovat kuitenkin liian suuria, jotta ne voitaisiin luokitella neitsytoliiviöljyiksi, ja yleensä ne laimennetaan oliivilamppuöljyillä, jolloin ne vastaavat keskimäärin kyseistä viimeksi mainittua luokkaa varten vahvistettuja standardeja. Toisesta mekaanisesta uuttamisesta saatujen öljyjen tuottaminen ja laimentaminen on vastoin yhteisön lainsäädäntöä, jossa säädetään, että neitsytoliiviöljy saadaan oliivipuun hedelmistä, ei siis rouheista, eikä sitä saa sekoittaa muunlaisten öljyjen kanssa. Toisesta mekaanisesta uuttamisesta saadut öljyt, olivatpa ne laimennettuja tai eivät, eivät ole terveydelle vaarallisia, sillä ne on joka tapauksessa puhdistettu, jolloin öljystä poistetaan vaha. Ne häiritsevät kuitenkin markkinoita niin määrällisellä kuin laadullisella tasolla, sillä toisesta mekaanisesta uuttamisesta saatuja öljyjä myydään virheellisesti "lamppuöljyn" nimikkeellä, vaikka niiden stabiilisuus on varsinaisia oliivilamppuöljyjä heikompi. Kyseisten öljyjen varastointi aiheuttamatta niiden pilaantumista sekä niiden puhdistaminen on niin ikään vaikeampaa. Analyyseillä on erittäin vaikeaa todeta, että tietty öljy on saatu rouheiden sentrifugoinnista tai sekoittamalla tällaiseen öljyyn, tai että öljy on varsinaista oliivilamppuöljyä, joka on pilaantunut esimerkiksi korkeassa lämpötilassa tehdyn uuttamisen vuoksi. Öljyn laatua on aihetta epäillä voimakkaasti, jos sen vahapitoisuus nousee varastoinnin aikana nopeasti. Puristamoiden voidaan kuitenkin havaita tuottavan toisesta mekaanisesta uuttamisesta saatuja öljyjä puristamon varastokirjanpitoa tarkastelemalla tai tuotettujen rouheiden öljypitoisuutta analysoimalla. Rouheen sentrifugoinnista saadun öljyn tunnistamisen mahdollistavia muuttujia koskevassa tutkimuksessa suuntaudutaan alkoholi-indeksin ja etyyliesteripitoisuuden sekä toisaalta vaha- ja erytrodolipitoisuuksien samanaikaiseen huomioon ottamiseen. Näiden kriteerien melko monimutkaista käyttöä olisi vielä tarkasteltava suhteessa tiettyjen alueiden neitsytoliiviöljyihin. Lisäksi kyseisten kriteerien käyttö edellyttäisi asetuksessa N:o 136/66/ETY vahvistetun luokittelun uudelleen määrittelyä oliivilamppuöljyn ja jalostamattoman uutetun oliiviöljyn osalta. 1.3.3. Kulutukseen saatettujen öljyjen tasolla 1.3.3.1. Neitsytöljyt Muiden neitsytoliiviöljyjen kuin lamppuöljyjen sekoittaminen on yleinen käytäntö, joka on hyödyllistä tai tarpeellista taloudelliselta näkökannalta mutta myös kuluttajien arvostaman laadun saavuttamiseksi tai muuttumattoman laadun takaamiseksi kuluttajille. Näin ollen tietyistä oliivilajikkeista tai jopa tietyiltä alueilta saatuja öljyjä on joskus sekoitettava keskenään, jotta eri öljyjen ominaisuudet, kuten rakenne, stabiilisuus tai maku yhdistyisivät lopputuotteessa. Nämä sekoitukset tarjoavat kuitenkin myös mahdollisuuden laimentaa puhtaasti kaupallisia tarkoituksia varten erityisesti sellaisia heikkolaatuisia öljyjä, joiden happopitoisuus on melko voimakas. Ei ole olemassa analyysimenetelmiä, joiden avulla voitaisiin määritellä neitsytoliiviöljyseosten ainesosat saati arvioida sekoituksella tavoiteltuja laadullisia tai muita tavoitteita. Varmaa kuitenkin on, että mahdollisia väärinkäytöksiä voitaisiin rajoittaa alentamalla kohtuullisesti ekstra-neitsytöljy -luokalle vahvistettua enimmäishappopitoisuutta. 1.3.3.2. Puhdistetut öljyt sekä niiden ja neitsytöljyjen sekoitukset Puhdistetut oliiviöljyt ovat tavallisesti oliivilamppuöljyistä alkaen värittömiä, hajuttomia ja mauttomia, ja niiden happopitoisuus on hyvin alhainen. Ne saatetaan kulutukseen sekoitettuina muihin neitsytoliiviöljyihin kuin lamppuöljyihin, jolloin niistä käytetään nimitystä "oliiviöljy". Analyysien avulla voidaan havaita, että oliiviöljy -luokkaan kuuluviin öljyihin on käytetty neitsytöljyä ja toisaalta puhdistettua öljyä. On kuitenkin vaikeampaa todeta, että seokseen ei ole käytetty lainkaan neitsytöljyä, eikä ole olemassa minkäänlaisia menetelmiä seosten koostumuksen tarkastamiseksi. Neitsytöljyn vähimmäispitoisuudesta ei ole myöskään säädetty missään. Tämä luokka on näin ollen erittäin epäyhtenäinen, sillä se voi pitää sisällään yhtä hyvin puhdistettuja öljyjä, joihin on lisätty tilkka neitsytöljyjä, kuin sekoituksia, joiden aistinvaraiset ominaisuudet erottuvat selvästi. Tämän öljyluokan nimityksen ja oliiviöljyjen yleisen nimityksen päällekkäisyys saattaa sekoittaa asiaan perehtymätöntä oliiviöljyn kuluttajaa. Myös tarjolla olevien oliiviöljy -luokkaan kuuluvien öljyjen aistinvaraisten ominaisuuksien epäyhtenäisyys saattaa olla hämmentävää. Lisäksi markkinoilla on oliiviöljyjä, joihin on sekoitettu hyvin pieni määrä neitsytöljyä, ja joita käytetään erityisesti säilykkeisiin ja laitoskeittiöiden tarpeisiin. Alan sääntely on hankalaa ottaen huomioon vaikeudet oliiviöljy -luokkaan kuuluvien öljyjen koostumuksen valvonnassa. Kuluttajille suunnattua tiedotusta on kuitenkin tarpeen parantaa. Tämän lisäksi voidaan toisella tasolla todeta, että puhdistuslaitoksissa on mahdollista saattaa hajuttomiksi neitsytöljyt, joiden happopitoisuus on alhainen mutta jotka on luokiteltu lamppuöljyiksi niissä olevien haju- ja makuvirheiden vuoksi. Hajunpoiston kuten muidenkin osittaisten puhdistusten avulla saadaan tuotettua oliiviöljyä, joka voidaan luokitella vilpillisesti neitsytöljyksi tai ekstra-neitsytöljyksi. Koska tämänkaltaisten petosten havaitsemiseksi ei ole olemassa analyysimenetelmää ja koska tällaisen menetelmän luomiseen liittyy edelleen suuria vaikeuksia, petosten laajuudesta ei voida antaa numerotietoja, mutta näyttää siltä, että niiden taloudellinen vaikutus on merkittävä. Yhtenä keinona voisi olla sellaisen merkkiaineen käyttö, jolla ei ole vaikutusta puhdistetun öljyn laatuun ja josta ei näin ollen olisi vaaraa terveydelle. Tämä merkkiaine olisi lisättävä puristamoissa kaikkiin oliivilamppuöljyihin ja sen olisi kestettävä puhdistusta. 1.3.3.3. Oliivi- ja siemenöljyjen seokset Sellaiset oliiviöljyjen ja siemenöljyjen seokset, jotka on vilpillisesti luokiteltu oliiviöljyksi ja myyty oliiviöljynä, aiheuttavat alalle suurta vahinkoa. Tällaisten vilpillisten seosten havaitsemiseksi ei ole vieläkään olemassa riittävän tarkkoja analyysimenetelmiä erityisesti silloin, kun seoksen rasvahappopitoisuus noudattaa ainesosiensa pitoisuuksia. Tilanne on tällainen varsinkin silloin, kun seos sisältää hajuttomia hasselpähkinäöljyjä, joita on vaikea havaita, vaikka niiden osuus seoksesta olisi melko suuri. Tällä alalla tehtävä tutkimus on vilkasta, ja joitakin, ainakin osittaisia ratkaisuja saatetaan saavuttaa lähiaikoina. Oliiviöljyjen ja siemenöljyjen seokset, jotka on sellaisiksi ilmoitettu ja joita myydään sellaisina, eivät ole kiellettyjä yhteisön lainsäädännössä, mutta ne aiheuttavat erimielisyyttä jäsenvaltioiden välillä. Näiden tuotteiden on noudatettava kansallisia lainsäädäntöjä, jotka on vahvistettu direktiivin 2000/13/EY nojalla, jossa säädetään seuraavaa: - 2 artikla: merkinnät eivät saa johtaa ostajaa harhaan, - 7 artikla: merkinnässä esille tuodun ainesosan määrä on ilmoitettava. Oliiviöljyn tuottajajäsenvaltiot arvioivat aiempien kokemustensa perusteella, että kyseiset seokset hyötyvät oliiviöljyn tunnettuudesta, vaikka seoksen ravintoarvo ei ole sama. Seoksia voidaan täten myydä suhteellisen alhaisin hinnoin, jotka johtavat markkinoiden vääristymiseen. Belgia ja kaikki tuottajajäsenvaltiot Ranskaa lukuun ottamatta kieltävät nykyisin oliivi- ja siemenöljyjen seosten valmistamisen niiden saattamiseksi kulutukseen kyseisissä maissa. Tämä kielto perustuu vaikeuksiin selvittää seoksessa olevan oliiviöljyn määrä. Oliiviöljypitoisuuden määrittelemiseksi ei itse asiassa ole olemassa analyysimenetelmää. Kyseiset maat sallivat kuitenkin seosten valmistamisen niiden viemiseksi yhteisön alueelle ja kolmansiin maihin. Kyseiset seokset vastaavat muissa jäsenvaltioissa kuluttajien kysyntää miedomman makuisesta oliiviöljystä. Näiden jäsenvaltioiden mielestä oliiviöljypitoisuutta koskevat tarkastukset voidaan tehdä kirjanpidon perusteella kuten muidenkin markkinoilla olevien elintarvikesekoitusten tapauksessa. Tuottajajäsenvaltiot vaativat, että oliivi- ja siemenöljyseokset kielletään yhteisössä, kun taas suurin osa muista jäsenvaltioista vastustaa niiden kieltämistä. Komissio on sitä mieltä, että oikeudellisesta näkökulmasta katsottuna yhteisön toimenpide, jolla kiellettäisiin eri öljyjen seokset kokonaan ja varauksetta, voisi olla perusteltu ainoastaan, jos se katsottaisiin välttämättömäksi oliiviöljyalan yhteisen markkinajärjestelyn toiminnalle. Tällaista perustetta ei kuitenkaan tällä hetkellä näytä olevan olemassa, sillä kyseisten kaupan pidettävien seosten pakkausmerkinnöissä ilmoitetaan selvästi tuotteen koostumus ja luonne. Väite, joka koskee seoksen tarkan koostumuksen selvittämiseen liittyviä vaikeuksia, ei voi antaa aihetta kiellon kaltaiseen radikaaliin toimenpiteeseen. Tällainen toimenpide olisi suhteettoman ankara ja sillä syrjittäisiin yhtä yhteisön toimijaluokkaa, vaikka kyseiset toimijat muutoin noudattaisivat kuluttajalle annettavia tietoja koskevia sääntöjä ja vastaisivat markkinoiden kysyntään. Paikallisella tasolla vallitsevan laadun ja tuotantoperinteen säilyttämiseksi jäsenvaltio voisi sitä vastoin pitää yllä kansalliset säännökset, joissa kielletään näiden seosten tuottaminen jäsenvaltion sisäiseen kulutukseen, estämättä kuitenkaan niiden tuontia tai vientiä. Nykytilanne vaikuttaa näin ollen yhteisön lainsäädännön suhteen hyväksyttävältä, mutta yhteisön lainsäädäntöä ei voida muuttaa oliivi- ja siemenöljyjen seosten kieltämiseksi yleisesti. Asian merkitys huomioon ottaen yhteisön säännöissä voitaisiin kuitenkin tarkentaa tällaisten seosten pakkausmerkintöjä. Voitaisiin esimerkiksi määritellä edellytykset, joiden vallitessa voidaan ilmoittaa, että seos on oliiviöljyn "perusseos", että se "sisältää" oliiviöljyä tai että siihen on "lisätty" oliiviöljyä. Tätä lähestymistapaa on kuitenkin tarpeen harkita tarkoin ottaen huomioon siitä seuraava kuluttajan valintojen monimutkaistuminen. 2. EHDOTETUT SUUNTAVIIVAT 2.1. Oliiviöljyjen luokittelu Asetuksen N:o 136/66/ETY liitteessä olevia oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen nimityksiä ja määritelmiä olisi muutettava siten, että ne vastaavat tämän II osan liitteenä olevassa kehyksessä 2 esitettyä pakollista luokittelua. Tehtävät muutokset esitetään jäljempänä 1.1-1.4 kohdassa. 2.1.1. Eräiden luokkien nimitys Asetuksen N:o 136/66/ETY liitteen mukaisesti nimitys "neitsytoliiviöljyt" koskee öljyluokkaa, jonka rasvahappopitoisuus on 1-2 prosenttia, mutta myös kaikkia suoraan oliiveista saatuja öljyjä. Tämä aiheuttaa sekaannusta alan toimijoiden keskuudessa. Kuluttaja tuntee ainoastaan neitsyt- ja ekstra-neitsytöljyjen luokat, joiden nimet antavat kyseisille öljyille lisäarvoa ja erottavat ne toisistaan. Alan toimijoiden välisten viestintäongelmien välttämiseksi riittää, että kaikkia nykyisiä oliivilamppuöljyn, yleisen kauppalaadun öljyn, neitsytoliiviöljyn ja ekstra-neitsytoliiviöljyn luokkia nimitetään "jalostamattomaksi oliiviöljyksi". Tällä tavoin oliiviöljyn nimitykset saataisiin yhdenmukaisiksi yhdistetyssä nimikkeistössä olevien muiden kasvisöljyjen nimitysten kanssa. Kuluttajan kannalta tämä ei muuttaisi mitään. Puhdistetun oliiviöljyn ja jalostamattoman oliiviöljyn seosten nimittäminen oliiviöljyksi on kuluttajan kannalta ongelmallisempaa. Tuotteen yleisnimen käyttäminen määrätyn öljyluokan nimenä häiritsee alan ammattilaisten välistä viestintää ja johtaa erityisesti harhaan kuluttajia, joille ei ole annettu asiasta riittävästi tietoa. Väheksymättä oliiviöljy -luokkaa, johon kuuluvat tuotteet ovat varsinkin ravintosisällöltään hyviä, kyseiselle luokalle olisi annettava erityinen määritelmä. Aiheesta on keskusteltu useaan otteeseen ja luokalle, johon kyseinen tuote kuuluu, on ehdotettu nimityksiä "perus", "yleinen" tai "tavanomainen". Lähes kaikilla näillä nimityksillä on kuitenkin negatiivinen sävy jossakin niistä kielistä, joita asia pääasiallisesti koskee. Ilmaisu "standardi", jota ei ole tarpeen kääntää, vaikuttaisi tältä osin asianmukaisimmalta 2.1.2. Enimmäishappopitoisuudet Tekninen ja erityisesti viljelymenetelmien kehitys on saanut aikaan sen, että jalostamattomien oliiviöljyjen eri luokkien suhteellinen merkitys on lisääntynyt. Nykyisellään lähes 70 prosenttia tuotannosta luokitellaan tavallisesti ekstra-neitsytöljyksi, jonka rasvahappopitoisuus on alle prosentti. Kuluttaja voisi hyötyä tästä kehityksestä, jos ekstra-neitsytoliiviöljyn nimitys varattaisiin parhaille öljyille. Näin estettäisiin myös määrätyt ylilyönnit öljyn uuttamista koskevien parametrien ja sellaisten seosten suhteen, joihin käytetään häikäilemättömästi suhteellisen happopitoisia jalostamattomia oliiviöljyä. Lisäksi tämä rajoittaisi sellaisten oliivilamppuöljyjen määriä, joille suoritetaan hajunpoistokäsittely mutta joiden happopitoisuutta ei alenneta. Enimmäishappopitoisuuden alentamisen on kuitenkin pysyttävä kohtuullisena, sillä kyseinen kriteeri vaikuttaa laatuun ainoastaan yhdessä muiden ominaispiirteiden, erityisesti aistinvaraisten ominaisuuksien kanssa. Parhaiden oliiviöljyjen suurta valikoimaa ei saa vähentää asettamalla liian rajoittava enimmäishappopitoisuus, joka muistuttaa liiaksi tiettyjen oliivilajikkeiden happopitoisuutta. Enimmäishappopitoisuuden alentaminen yhdestä prosentista 0,8 prosenttiin vaikuttaa asianmukaiselta. Jalostamattomien oliiviöljyjen happopitoisuusasteikon toisessa päässä on yhä vähemmän lamppuöljyjä (happopitoisuus yli 3,3 prosenttia). Myös yleisen kauppalaadun luokkaan kuuluvat öljyt, joiden happopitoisuus on 2-3,3 prosenttia, ovat käyneet markkinoilla yhä harvinaisemmiksi. Näihin kahteen luokkaan kuuluvia öljyjä on nykyään markkinoilla vähemmin kuin yksistään oliivilamppuöljyjä aiempina vuosina. Toisin kuin lamppuöljyjä, jotka ovat aina puhdistettuja, yleisen kauppalaadun öljyjä voidaan käyttää sellaisenaan sekoituksissa neitsytoliiviöljyjen, jopa ekstra-neitsytoliiviöljyjen tai puhdistettujen oliiviöljyjen kanssa. Markkinoille soveltuvassa laadun parantamiseen tähtäävässä toimenpiteessä yleisen kauppalaadun öljyt olisi aiheellista sisällyttää lamppuöljyihin eli alentaa oliivilamppuöljyjen enimmäishappopitoisuus 3,3 prosentista 2 prosenttiin. Tällä tavoin neitsytoliiviöljy -luokan enimmäishappopitoisuus säilyisi muuttumattomana 2 prosentissa ottaen huomioon tarve toimittaa markkinoille riittävästi öljyä seoksia varten. Teollisuuden kehittymisen ansiosta puhdistettujen oliiviöljyjen enimmäishappopitoisuus voidaan vaikeuksitta alentaa 0,5 prosentista 0,3 prosenttiin. Ottaen huomioon öljyseoksille edellä suunniteltu enimmäishappopitoisuuden alentaminen (yleisen kauppalaadun öljyjen sisällyttäminen pakollisesti puhdistettavien lamppuöljyjen luokkaan), standardioliiviöljyjen happopitoisuus olisi näin ollen alennettava 1,5 prosentista 1 prosenttiin. Samojen happopitoisuusrajoituksiin tehtävien mukautusten olisi koskettava puhdistettua uutettua oliiviöljyä ja toisaalta uutettua oliiviöljyä. 2.1.3. Jalostamattomien oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen välinen ero Asetuksen N:o 136/66/ETY liitteen mukaisesti kyseiset oliiviöljyt eroavat toisistaan nykyisin siten, että öljyn uuttamisessa käytetään liuottimia. Komission asetuksessa (ETY) N:o 2568/91 säädetään kuitenkin kemiallisista analyyseistä, joilla selvitetään vahojen ja sterolien yms. aineiden määrät sellaisten uutettujen oliiviöljyjen tunnistamiseksi, joiden on vilpillisesti ilmoitettu olevan oliiviöljyä. Teollisen kehityksen ansiosta mekaanisten valmistusmenetelmien avulla saadaan nykyisin yhä enemmän oliiviöljyä. Vaikka oliiveista viimeisenä saatujen öljyjen uuttamisessa ei ole käytetty liuottimia, ne muistuttavat monilta määritysparametreiltään jalostamattomia uutettuja oliiviöljyjä. Uutettujen oliiviöljyjen määritelmää olisi tarkistettava tämän kehityksen perusteella ja niiden haittojen huomioon ottamiseksi, joita tästä kehityksestä aiheutuu niin puhdistusta edellyttävien oliivilamppuöljyjen laadulle kuin rouheteollisuudelle ja sen tehtävälle mahdollisesti saastuttavien jätteiden hävittämisessä. Neuvoston säädöksissä olisi tarkennettava, että jalostamattomat oliiviöljyt ovat yksinomaan öljyjä, jotka voidaan ominaisuuksiensa ansiosta luokitella johonkin edellä määritellyistä luokista, ja että jalostamattomiin uutettuihin oliiviöljyihin voi liuottimien avulla saatujen öljyjen lisäksi kuulua joitakin mekaanisten valmistusmenetelmien avulla saatuja öljyjä. Komission säädöksissä on eriteltävä edellytykset, joiden mukaan jotkut mekaanisesti uutetut öljyt voidaan luokitella jalostamattomiin uutettuihin oliiviöljyihin. 2.1.4. Muita näkökohtia Jalostamattomien oliiviöljyjen määritelmässä niistä olosuhteista, jotka eivät neuvoston sääntelyn mukaisesti saa johtaa öljyn laadun heikkenemiseen, olisi poistettava tarkennus "varsinkin lämpöolosuhteissa". Jos tätä yhtä parametriä korostetaan, määritelmästä saadaan se vaikutelma, että muut olosuhteet eivät ole yhtä tärkeitä. Teknologisen kehityksen huomioon ottamiseksi neuvoston vahvistamassa jalostamattomien oliiviöljyjen määritelmässä on lisäksi aiheellista ilmoittaa, että näitä öljyjä ei voida tuottaa käyttäen kemiallisesti tai biokemiallisesti vaikuttavia apuaineita, sillä se haittaa tuotteen imagoa luonnontuotteena. Komission sääntelyssä olisi vahvistettava muiden apuaineiden jäämien rajat tasolle, jonka alittumisen jälkeen niitä ei voida analyyseillä enää havaita. Eräiden toimijoiden esittämä ehdotus, joka koskee "super-ekstra" -nimisen neitsytoliiviöljyn lisäluokan käyttöönottoa, ei vaikuta asianmukaiselta, sillä se tekisi luokittelusta ja tarkastuksista entistä monimutkaisempia. Lisäksi tämän luokan rajojen määrittely olisi hankalaa ottaen huomioon tuotteen monimuotoisuus kaikkialla yhteisössä, ja kyseinen luokka muodostuisi todennäköisesti hyvin vähän valikoivaksi, joten pian lähes kaikki nykyiset ekstra-neitsytoliiviöljyt sisällytettäisiin siihen. 2.1.5. Vähittäiskaupan luokat Kaikki asetuksen N:o 136/66/ETY liitteessä säädetyt pakolliseen luokitteluun kuuluvat öljyluokat voivat esiintyä tukkumarkkinoilla kun öljy on irtotavarana, mutta vain jotkut niistä voidaan saattaa kulutukseen vähittäismarkkinoiden tasolla. Asetuksen N:o 136/66/ETY 35 artiklan 2 kohtaa noudattaen vähittäiskaupassa sallitut oliiviöljyn pakolliset nimitykset olisivat seuraavat: - ekstra-neitsytoliiviöljyt, - neitsytoliiviöljyt, - standardineitsytoliiviöljyt, - uutetut oliiviöljyt. Komission sääntelyssä olisi kuitenkin vahvistettava vähittäiskaupassa myytävien pakkausten enimmäiskoko, joka voisi olla esimerkiksi 5 litraa. Tämä parantaisi laatua, sillä hapettumisilmiö on pienissä pakkauksissa vähäisempi, ja mahdollisuudet enemmän tai vähemmän vilpilliseen manipulaatioon ovat pienten pakkausten yhteydessä pienemmät. 2.2. Oliiviöljyjen pakkausmerkinnät Direktiivin 2000/13/EY 3 artiklassa säädetään elintarvikkeiden pakkausmerkintöihin liitettävistä pakollisista maininnoista, jotka oliiviöljyn osalta ovat seuraavat: - asetuksessa N:o 136/66/ETY vahvistetun luokittelun mukainen myyntinimitys, - nettomäärä, - vähimmäissäilyvyyspäivämäärä, - säilytysolosuhteet, - valmistajan, pakkaajan tai yhteisöön sijoittautuneen myyjän nimi tai toiminimi ja osoite. Tämän lisäksi direktiivissä 89/396/ETY [12] vahvistetaan merkintä, jonka avulla voidaan tunnistaa erä, johon elintarvike kuuluu. [12] Neuvoston direktiivi 89/396/ETY, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1989, elintarvike-erän tunnistamismerkinnöistä (EYVL L 186, 30.6.1989, s. 21). Kaikki muut maininnat tai väitteet ovat vapaaehtoisia, mutta jos niitä esitetään, ne eivät saa - johtaa ostajaa harhaan erityisesti tuotteen yksilöllisyyden, ominaisuuksien, koostumuksen, määrän, säilyvyyden, alkuperän, tai tuotantomenetelmän osalta, - liittää tuotteeseen sairauden ehkäisyyn, hoitoon tai parantamiseen kuuluvia ominaisuuksia. Tiettyjen vapaaehtoisten mainintojen tai väitteiden on, jos niitä esitetään, noudatettava yhteisön sääntöjä. Oliiviöljyn osalta tällaisia mainintoja ja väitteitä ovat seuraavat: - ravitsemukselliset väitteet, joiden on noudatettava elintarvikkeiden ravintoarvomerkinnöistä annettua direktiiviä 90/496/ETY [13], [13] Neuvoston direktiivi 90/497/ETY, annettu 24 päivänä syyskuuta 1990, elintarvikkeiden ravintoarvomerkinnöistä (EYVL L 276, 6.10.1990, s. 40). - luonnonmukaisia tuotteita koskevat väitteet, joiden on noudatettava asetusta (ETY) N:o 2092/91, - suojatut alkuperänimitykset ja suojatut maantieteelliset merkinnät, joiden on noudatettava asetusta (ETY) N:o 2081/92, - muut alkuperämerkinnät, joiden on noudatettava asetusta (EY) N:o 2815/98 Pakkausmerkinnöissä esiintyy tämän sääntelyperustan nojalla runsaasti erilaisia ilmaisuja. Merkintöjen runsaus haittaa avoimuutta ja tunnustettujen laatuominaisuuksien arvostusta sellaisten muiden väitteiden eduksi, joita on vaikeaa tai mahdotonta tarkistaa tai joiden arvo laadun kuvaajana on vähäinen. Markkinahinnat häiriintyvät ottaen huomioon laadun merkitys ekstra-neitsytoliiviöljyille. Vaikuttaa epäasianmukaiselta siirtyä pakkausmerkinnöissä nykyisin vallitsevasta joustavasta käytännöstä tiukasti säänneltyyn menettelyyn, jossa hyväksytyt maininnat ja niiden käyttöedellytykset olisi lueteltu tyhjentävästi. Tällainen menettely edellyttäisi sitä, että lainsäädännössä olisi standardoitava lyhyellä aikavälillä kaikki käsitteet, joiden osalta olisi laadittu hakemuksia markkinoiden kehittymisen tai mainontaan liittyvien innovaatioiden vuoksi. Tämän lisäksi olisi määriteltävä ja taattava kaikki tarvittavat tarkistukset, mikä edellyttäisi tehokkaan jäljitysjärjestelmän olemassaoloa kaikissa tapauksissa; nykyisellään todistustaakka on sillä toimijalla, joka käyttää tätä mahdollisuutta. 2.2.1. Pakolliset, vapaaehtoiset ja kielletyt maininnat Jotta tilannetta voitaisiin parantaa luomatta järjestelmää, jota on mahdotonta hallita, voimassa olevan sääntelykehyksen mukaisesti ja siis asetuksen 136/66/ETY 35 a artiklan perusteella olisi - täydennettävä tarvittaessa pakkausmerkintöjä koskevia velvoitteita ja kieltoja ja lisäksi - standardoitava määritelmien ja esitettävien todisteiden osalta ne vapaaehtoiset väitteet, joilla on merkittävä taloudellinen vaikutus Direktiiveissä 2000/13/EY ja 90/496/ETY muiden vapaaehtoisten mainintojen ja väitteiden osalta vahvistettuja säännöksiä sovellettaisiin luonnollisesti edelleen. Oliiviöljyn kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista annettua komission asetusta (EY) N:o 2815/98 täydennettäisiin näin ollen markkinoiden vaatimusten perusteella. Seuraavassa luetellaan suuntaa-antavasti tarkastelua kaipaavia näkökohtia, jotka eivät rajoita komissiota tekemästä tosiasiallisia ehdotuksia. 2.2.1.1. Oliiviöljyluokkaa koskevan kuvailevan maininnan velvoite Vähittäiskaupassa sallittujen neljän nimikkeen (ekstra-neitsytoliiviöljyt, neitsytoliiviöljyt, standardioliiviöljyt ja uutetut oliiviöljyt) merkitys ei ole välttämättä selkeä uusille kuluttajille. Nimikkeiden merkitystä olisi kuvailtava komission sääntelyssä vahvistetulla maininnalla asetuksessa N:o 136/66/ETY vahvistettujen määritelmien perusteella. Näiden mainintojen esittäminen pakkausmerkinnöissä olisi pakollista. 2.2.1.2. Sellaisten mainintojen kieltäminen, jotka antavat virheellisen kuvan laatusuhteesta Yksi tyypillisistä väitteistä, jotka vääristävät kilpailua ja antavat kuluttajalle väärää tietoa, on happopitoisuuden ilmoittaminen. Tämä kriteeri, jonka valvonta on yksinkertaista ja helppoa, katsotaan usein virheellisesti laatuindikaattoriksi. Sillä on itse asiassa merkitystä ainoastaan yhden öljyluokan, yhden oliivilajikkeen ja tietyn alkuperän suhteen. Jos happopitoisuutta käytetään yleisesti laatukriteerinä, kuluttaja voi luulla, että standardioliiviöljyt ovat ekstra-neitsytoliiviöljyä korkealuokkaisempia, mikä on vastoin markkinoilla vallitsevaa käsitystä. 2.2.1.3. Eräiden vapaaehtoisten mainintojen standardointi Tietyt väitteet olisi yhdenmukaistettava alkuperää ja luonnonmukaista tuotantoa koskevien mainintojen tavoin. Yhteisön erityissäännöillä katettaisiin ainoastaan tietyt merkinnät, jotka täyttävät komission määrittelemät kriteerit. Tällainen standardointi olisi täten varattava käsitteille, joita voidaan valvoa puolueettomasti ja joilla on yhteisön tasolla tuntuva taloudellinen merkitys. Vapaaehtoista väitettä käyttäessään asianomaisen toimijan olisi esitettävä todisteet direktiivin 2000/13/EY noudattamisesta ja niiden lisäksi tarvittaessa komission standardeja koskevissa säännöissä täsmennetyt todisteet. Toimija voisi valita, soveltaako vapaaehtoista järjestelmää vaiko ei, mutta sen soveltaminen edellyttäisi vahvistettujen sääntöjen noudattamista. Ensimmäinen esimerkki standardoitavasta väitteestä on yleinen maininta "ensimmäinen kylmäpuristus", joka esiintyy suurimmassa osassa pakkausmerkintöjä, vaikka öljyjen suuri enemmistö valmistetaan nykyisin sentrifugoimalla eikä puristamalla ja vaikka ilmaisua "kylmä" ei ole määritelty eikä se ole valvottavissa. Toinen esimerkki standardointia edellyttävästä käsitteestä koskee hedelmäisten tai muunlaisten aromien määritelmiä, joiden olisi noudatettava puolueettomia tuloksia. Kehitteillä oleva erityinen paneelitesti olisi tältä osin tarpeellinen. Muita esimerkkejä ovat oliivi- ja siemenöljyjen seokset, joiden osalta olisi mainittava oliiviöljyn vähimmäispitoisuudet, sekä öljyt, jotka väitetään saaduiksi tietyistä oliivilajikkeista. 2.2.2. Alkuperää koskeva erityistapaus Komission asetuksessa (EY) N:o 2815/98, jota sovelletaan 31. päivään lokakuuta 2001 asti, säädetään ekstra-neitsytoliiviöljyä ja neitsytoliiviöljyä koskevasta Euroopan yhteisössä sovellettavasta vapaaehtoisesta alkuperän merkitsemisjärjestelmästä. Muiden oliiviöljyluokkien alkuperän merkitseminen on kiellettyä, sillä näiden luokkien välillä ei ole alkuperään liittyviä merkittäviä ja havaittavia eroja. Jäsenvaltioiden on valvottava tuotteiden alkuperää hyväksytyissä pakkausyrityksissä. Asetuksessa (EY) N:o 2815/98 alueellisiksi alkuperämerkinnöiksi varataan ainoastaan SAN- ja SMM-merkinnät. Edellytykset vahvistetaan asetuksen (ETY) N:o 2081/92 mukaisesti eritelmässä. Mikäli tuotteen ilmoitetaan olevan peräisin yhteisöstä tai jostakin jäsenvaltiosta, noudatetaan seuraavia sääntöjä: - alkuperä määräytyy öljyn uuttamispaikan perusteella, - kyseessä oleva öljy on saatu kokonaisuudessaan, tai seoksen yhteydessä vähintään 75-prosenttisesti, ilmoitetulta alkuperäalueelta; jälkimmäisessä tapauksessa pakkausmerkintään on liitettävä erityinen maininta osittaisesta alkuperästä. Alkuperätietoja käytetään ensisijaisesti tullin tarpeisiin, eikä niillä ole mitään tekemistä laadun kanssa, vaan ne mahdollistavat tariffiluokittelun kansainvälisessä kaupassa. Yhteisön sisäisillä markkinoilla alkuperällä ei ole merkitystä tullin kannalta, vaan se vastaa tuotteeseen yhdistettyjä laatuominaisuuksia. Näiden kahden näkökohdan on oltava yhteen soveltuvia tulli-ilmoitusten ja pakkausmerkintöjen välisen ristiriitaisuuden välttämiseksi. WTO:ssa käydään parhaillaan hankalia kansainvälisen tason yhdenmukaistamisneuvotteluja muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevista säännöistä tavaroiden alkuperän määrittelemiseksi sekä erityisesti kauppapoliittisten ja alkuperän merkitsemistä koskevien toimenpiteiden soveltamiseksi. Vaikka näitä neuvotteluja ei ole vielä saatu päätökseen, yhdestä periaatteesta näytetään oltavan yhtä mieltä: öljyn katsotaan olevan peräisin maasta, jossa se on kokonaisuudessaan valmistettu eli uutettu raaka-aineista. Öljyjen alkuperä liittyy näin ollen öljyjen valmistuspaikkaan eli puristamoihin. WTO:ssa käydään parhaillaan hankalia kansainvälisen tason yhdenmukaistamisneuvotteluja muuta kuin etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevista säännöistä tavaroiden alkuperän määrittelemiseksi sekä erityisesti kauppapoliittisten ja alkuperän merkitsemistä koskevien toimenpiteiden soveltamiseksi. Vaikka näitä neuvotteluja ei ole vielä saatu päätökseen, yhdestä periaatteesta näytetään oltavan yhtä mieltä: öljyn katsotaan olevan peräisin maasta, jossa se on kokonaisuudessaan valmistettu eli uutettu raaka-aineista. Öljyjen alkuperä liittyy näin ollen öljyjen valmistuspaikkaan eli puristamoihin. Periaate, jonka mukaan alkuperämaaksi katsotaan uuttamismaa, toistuu asetuksessa (EY) N:o 2815/98, jossa säädetään kansallisen tai yhteisön alkuperän merkitsemisestä. Kun kyseessä on alueellinen alkuperä, jolle on myönnetty SAN- tai SMM-merkintä, eritelmissä ratkaiseva merkitys annetaan maaperälle, lajikkeille ja paikalliselle osaamiselle, ja alkuperä riippuu oliivien keruupaikasta. Eräiden jäsenvaltioiden tuottajat ovat arvostelleet tätä menettelyä, sillä he ovat sitä mieltä, että alkuperän olisi määräydyttävä aina oliivien tuotantopaikan mukaan. Sen lisäksi, että tällainen menettely vaikeuttaisi tarkistuksia, sen taloudellinen merkitys ei ole kovin merkittävä, sillä yhteisön sisäinen ja ulkoinen öljyn tuotantoon tarkoitettujen oliivien kauppa oli vuonna 1999 kokonaisuudessaan 454 tonnia, kun kokonaistuotanto oli yli 1 700 000 tonnia. Tämän lisäksi asetuksen (EY) N:o 2815/98 soveltamiseen liittyy ongelmia eikä se herätä yrityksissä juurikaan kiinnostusta. Hyväksynnän antamista ja valvontaa koskevien kansallisten säännösten vahvistaminen on kestänyt kauan, ja toisaalta asetuksen mukaisella kansallista tai yhteisön alkuperää koskevalla maininnalla on vain vähäinen vaikutus. Toimijoiden on itse asiassa helpompi päätellä tuotteen alkuperä pakkausmerkintöihin pakkaajan nimen tai toiminimen ja osoitteen osalta tehtyjen pakollisten merkintöjen sekä käytetyn kielen perusteella. Näitä tietoja voidaan kuitenkin tulkita väärin, eikä kuluttajalla ole tällaisessa tapauksessa mitään takeita tuotteen alkuperästä. Nämä ongelmat voidaan ratkaista parhaiten siten, että pakkausmerkinnöissä edellytetään seuraavia tietoja: - asetuksen (EY) N:o 2815/98 mukainen alkuperämerkintä tai - kyseisessä asetuksessa määriteltävä maininta ja todellisen tilanteen ilmoittaminen selvästi. 2.3. Analyysien avulla toteutettava valvonta Oliiviöljyjen tarkastamiseksi tarvittavien fysikaalis-kemiallisten määritysten lukumäärä on erityisen vaikuttava, mutta joidenkin määritysten tarkkuudessa on vielä parantamisen varaa. Parhaillaan tarkastellaan uusia määritysmenetelmiä petosten torjumiseksi, ja uusia tutkimuksia aloitetaan. Eri tutkimustulosten väliset yhteydet voitaisiin kuitenkin ottaa paremmin huomioon tutkimusten päätelmien parantamiseksi ja/tai kustannusten alentamiseksi. Paneelitestiksi nimitetty menetelmä, joka on yksi käsiteltävistä kysymyksistä, herättää erityisen ristiriitaisia mielipiteitä. 2.3.1. Päätöksentekojärjestelmä Oliiviöljyn tai uutetun oliiviöljyn luokittelu perustuu nykyisellään tuloksiin, jotka saadaan 28 kriteerin osalta vahvistettujen kynnysarvojen perusteella tehdyistä määrityksistä. Kutakin kriteeriä koskeva tulos on tyyppiä "kaikki tai ei mitään", vahvistettua kynnysarvoa suurempi tai pienempi, eikä siinä oteta huomioon muita analysoituja muuttujia. Tämä menettely tulee kalliiksi ja vie suhteellisen pitkän ajan, koska se edellyttää monien monimutkaisten määritysten järjestelmällistä laatimista. Siinä on jatkuvasti ratkaistava erilaisia rajoituksiin liittyvä ongelmia: "kaikki tai ei mitään" -tyyppiset tulokset johtavat määrättyinä vuosina ja/tai määrätyillä alueilla luokitusten alenemisiin tai jopa poissulkemisiin oliiviöljyjen määritelmästä, ja tämä näyttäisi johtuvan pikemminkin yleisestä käytännöstä eikä niinkään todellisesta tilanteesta. Tämän tilanteen korjaamiseksi nykyiset "kaikki tai ei mitään" -kriteerit olisi korvattava "päätöksentekojärjestelmällä". Tällaisessa järjestelmässä noudatetaan asteittaista lähestymistapaa, jossa mahdolliset vaihtoehdot eliminoidaan tai olettamuksia tuetaan sitä mukaa, kun todisteita ilmenee. Tällä tavoin järjestelmä, jossa vedotaan systemaattisesti riippumattomien analyysien muodostamaan kokonaisuuteen korvattaisiin tiukalla menettelyllä, jossa analyysejä toteutettaisiin aiemmin saatujen tulosten perusteella. Analyysin laatijan tulkinta ei saisi luonnollisestikaan vaikuttaa millään tavoin tähän menettelyyn. Kyseistä päätöksentekomenettelyä soveltamalla kustannuksia ja määräaikoja voidaan yksinkertaisimpien tapausten osalta pienentää. Monimutkaisimpien tapausten osalta luokittelussa voitaisiin ottaa huomioon kaikkien tulosten yhteiset piirteet siten, että päätöstä ei tehtäisi ainoastaan yhden tuloksen perusteella silloin kun muut tulokset johtavat päinvastaiseen päätelmään. Rasvojen hallintokomitean asiantuntijakemistien tältä osin aloittamat työt ovat lupaavia. 2.3.2. Paneelitesti Paneelitesti on aistinvarainen analyysi, jonka tarkoituksena on lisätä oliiviöljyjen aistinvaraisia ominaisuuksia koskevien asiantuntijalausuntojen objektiivisuutta. Sen jälkeen, kun tärkeimmät kemikaalit on määritelty ja niiden määrä ilmoitettu, tutkimuksen avulla olisi voitava toteuttaa aistinvarainen analyysi fysikaalis-kemiallista menetelmää soveltaen. Tämä vaatii kuitenkin vielä lisäponnisteluja. Yhteisössä nykyisin käytössä oleva jalostamattomien oliiviöljyjen luokittelu perustuu aistinvaraisiin arvosanoihin, jotka maistajien raati on antanut eri ominaisuuksille tarkoin määriteltyä menettelyä noudattaen. Arvosteltavien ominaisuuksien määrä ja vivahteikkuus ja keskinkertaisten arvosanojen käyttö saavat aikaan sen, että tämän menetelmän toistettavuus on melko heikko. Yhteisön lainsäädännössä myönnetään suuret sallitut vaihteluvälit niiden arvosanojen välille, jotka erottavat öljyluokat toisistaan. Sellaisen useisiin maistajiin perustuvan menetelmän soveltaminen, jossa työtahti riippuu maistajien arviointikyvyn palautumisesta, vaatii aikaa ja tulee kalliiksi. IOOC on laatinut uuden paneelitestimenetelmän, joka perustuu pienen virhemäärän arviointiin, "hedelmäisen" aromin olemassaoloon ja raadin jäsenten antamien arvosanojen keskiarvon käyttöön. Tämä uusi menetelmä on luotettavampi, jos sen toteuttaa ehdotuksen mukaisesti hyvin koulutetuista maistajista koostuva raati. Näillä edellytyksillä tämän menetelmän soveltaminen on kuitenkin edelleenkin hidasta ja kallista. Kun hyväksytty raati korvataan yhdellä asiantuntijalla, epävarmuustekijät ja tulosten kiistämiset voivat tulla jälleen ajankohtaisiksi. Koska neitsytoliiviöljyjen ja ekstra-neitsytoliiviöljyjen aistinvaraisten laatuominaisuuksien olemassaolo on tarpeen todistaa, ongelmana on ennen fysikaalis-kemiallisen menetelmän kehittämistä varmistaa paneelitestin luotettavuus mahdollisimman vähäisin kustannuksin. Komissio voisi valita IOOC:n laatiman paneelitestimenettelyn, joka käsittää kaksi asiantuntijatasoa. Ensimmäisen tarkastuksen suorittaisi yksi hyväksytty asiantuntija. Jos asiantuntija havaitsisi, että öljyn aistinvaraiset ominaisuudet ovat ristiriidassa sen öljyluokan kanssa, johon sen on ilmoitettu kuuluvan, asia olisi saatettava sovittelumenettelyyn kolmessa yhteisön luetteloon merkityssä raadissa. Ainoastaan tämän sovittelumenettelyn tulos olisi pätevä kulloinkin kyseessä olevaa toimijaa vastaan. 2.3.3. Standardien ulkopuoliset tulokset Kaikessa moniin kriteereihin perustuvassa monimutkaisessa luokittelussa tulee esille rajatapauksia, joiden osalta tulokset ovat epätavallisia. Joka vuosi joltakin alueelta saadaan oliiviöljyjä, joita ei voida luokitella, koska ne eivät täytä jotakin kriteeriä. Tällaisia öljyjä ei voida myydä missään jalostamattomien öljyjen luokassa, ja käytännössä ne sekoitetaan usein salaa muiden öljyjen kanssa, jolloin saatu seos on standardien mukainen. Edellä 3.1 kohdassa kuvaillun kaltaisen päätöksentekojärjestelmän käyttöönoton myötä tällaisten tapausten odotetaan vähentyvän, mutta niitä ei saada kokonaan poistettua. Sallittujen poikkeamien käyttöönotto ei ole mikään ratkaisu, sillä ne voisivat johtaa väärinkäytöksiin ja petoksiin. Olisi säädettävä menettelystä, jolla komissio voisi sallia, että kyseessä oleva öljy voidaan saattaa standardien mukaiseksi puristamoissa kyseisten jäsenvaltioiden valvonnassa ja vastuulla. 2.4. Toimijoiden organisaatio ja toiminta Tuottajista, puristamoista, teollisuudesta ja kaupasta muodostuvan oliiviöljyverkoston olisi kehitettävä entistä enemmän alan organisaatiota ja toimintaa erityisesti tuotteen laadun tuottamiseen ja puolustamiseen tähtäävien uusien toimien avulla. Kaikkien oliiviöljyjen laatuominaisuuksien parantamiseksi, jäljittämiseksi ja varmentamiseksi ei ole olemassa mitään yleistä yhteisön tai edes kansallisen tason menettelyä, eikä tällaista menettelyä voida luoda tyhjästä lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä. Tämänkaltaiset toimet olisi tästä syystä organisoitava markkinalohkoittain, jotka ovat kenties alussa melko rajalliset mutta ajan mittaan todennäköisesti yhä laajemmat. Jotta tämä järjestelmä olisi toimiva ja uskottava, sen olisi joka kerta nojauduttava useiden erityyppisten toimijoiden välillä tehtävään yhteistyöhön. Kyseisessä järjestelmässä jäsenvaltio hyväksyisi paikallisen, alueellisen tai kansallisen tason toimijaryhmän toteuttamaan ohjelmia yhdellä tai useammalla seuraavassa kuvaillusta kolmesta toiminta-alasta. 2.4.1. Toiminta-alat 2.4.1.1. Tuotannon laadun ja ympäristövaikutusten parantaminen Hyvän maatalouskäytännön (viljely, sadonkorjuu ja varastointi) valvonta on ensisijaisen tärkeää, sillä tämä menettely vaikuttaa tuotteen peruslaatuun ja tuotteelle ominaiseen laatuun sekä lopputuotteesta kuluttajille välittyvään imagoon erityisesti ympäristövaikutusten kannalta. Valvonnan on ulotuttava myös puristamoissa sovellettuihin menettelyihin, joilla voidaan parantaa, muuttaa tai tuhota oliivien mahdollisia laatuominaisuuksia, sekä puristamoiden tuottamiin jätteisiin, joiden ympäristövaikutus voi olla merkittävä. Oliiviöljyalalla toteutettavia toimia voitaisiin suunnata entistä enemmän niiden laadunparantamisohjelmien suunnitteluun ja toteuttamiseen, jotka yhteisö rahoittaa tuesta pidätettävällä 1,4 prosentin osuudella. Tämän lisäksi olisi hyödyllistä, jos kaikki rakenteelliset ja ympäristöön liittyvät toimenpiteet voitaisiin alan toimien avulla sovittaa paikallisella tasolla yhteen. Jäsenvaltioiden esittämät tämänhetkiset ohjelmat sisältävät seuraavanlaisia toimia: - viljelyedellytysten parantaminen ja haitallisten organismien torjunta, - sadonkorjuuta, oliivien jalostusta, öljyjen varastointia ja jätteiden hävittämistä koskevien edellytysten parantaminen, - oliivinviljelijöille ja puristamoille erityisesti öljyn laatuvaikutusten ja ympäristövaikutusten suhteen annettava tekninen apu, - oliivinviljelijöille ja puristamoille erityisesti öljyn laatuvaikutusten ja ympäristövaikutusten suhteen annettava tekninen apu,. Tuotannon laadun ja ympäristövaikutusten parantaminen hyödyttää suoraan alan toimijoita, vaikkakin joskus pitkällä aikavälillä. Tästä syystä yhteisön rahoitus olisi kyseisten ohjelmien suuremman tehokkuuden takaamiseksi rajoitettava 75 prosenttiin, ja olisi perusteltua vaatia toimijoita osallistumaan rahoitukseen. 2.4.1.2. Oliiviöljyjen laadun varmentaminen ja puolustaminen Tärkeä laatutekijä, josta kuluttaja on valmis maksamaan, on tae siitä, että pakkausmerkinnöissä esitetyt väitteet pitävät paikkansa. Harhaanjohtavien pakkausmerkintöjen valvonta on jäsenvaltioiden vastuulla, mutta tämän lisäksi asianomaisten toimijoiden organisaatiot voisivat sitoutua antamaan tuotteisiinsa liitetyissä merkinnöissä puolueettomia ja todenperäisiä tietoja. Toimijaorganisaatioiden olisi myös selvitettävä petosten ja laadulle haitallisten menettelyjen alkuperä, sillä ne haittaavat niin kyseisten organisaatioiden kuin koko alan toimintaa. Koska asia vaikuttaa ensisijaisesti alan toimijoihin, niiden olisi järjestäydyttävä voidakseen luoda laadukkaiden oliiviöljyjen jäljitys- ja varmennusjärjestelmän sekä tarpeen mukaan oikeudessa sovellettavan puolustautumismenettelyn tehtyjä väärinkäytöksiä vastaan. Tuottajat takaisivat toimittamiensa oliivien laadun, puristamot takaisivat neitsytoliiviöljyjen ja ekstra-neitsytoliiviöljyjen laadun ja öljyjen sekoittamisesta, puhdistamisesta ja pullottamisesta sekä uutettujen oliiviöljyjen valmistamisesta vastaavat teollisuuslaitokset takaisivat kukin oman työnsä laadun. Toimintaohjelmat perustuisivat jäsenvaltion seurannassa toimivan hyväksytyn ryhmittymän valvomaan jäljitys- ja varmennusjärjestelmään. Tämä järjestelmä pitäisi sisällään seuraavaa: - asianomaisten osapuolien laatima eritelmä, jossa määritellään HACCP-mallin [14] mukaisesti kriittiset kohdat ja niiden valvontakeinot, [14] HACCP-järjestelmä (Hazard Analysis at Critical Control Point) perustuu seitsemään kohtaan seuraavasti: - kansallisten viranomaisten yhteisön sääntelykehyksen mukaisesti eritelmälle antama hyväksyntä ja eritelmän toimeenpanon valvonta kansallista valvontajärjestelmää noudattaen. Tällaisille hyväksytyille toimijaorganisaatioille, jotka panevat toimeen jäsenvaltion hyväksymän ja valvoman eritelmän, annettaisiin lupa todistaa pakkausmerkinnässä, että tuotteen jäljitettävyys on varmistettu ja kaikkien pakkausmerkinnöissä olevien mainintojen paikkansapitävyys on yhteisön säännöissä hyväksytyn menettelyn mukaisesti näin ollen taattu. Toimenpiteet, joita toimijat toteuttavat laadun varmentamisen ja puolustamisen yhteydessä, hyödyttävät luonnollisesti asianomaisia osapuolia suoraan ja melko lyhyellä aikavälillä. Yhteisön rahoitus olisi rajoitettava 50 prosenttiin kustannuksista, ja toimijoiden olisi vastattava rahoituksesta vähintään 25-prosenttisesti. 2.4.1.3. Alan ja markkinoiden hallinto Tuottajaorganisaatiot osallistuvat nykyisin toimintaan laatimalla tukihakemuksista yhteenvetoja, varmistamalla muodollisten velvoitteiden täyttymisen ja maksamalla jäsenilleen kuuluvia summia. Tästä toiminnasta maksetaan korvausta suhteessa satoon (0,8 % tuesta), mutta sen olisi vastattava suoremmin tukihakemuskohtaisia kustannuksia ja palveluja. Kun oliiviöljyalan maantieteelliset tietojärjestelmät [15] on otettu käyttöön, tuottajaorganisaatiot voivat paikallistaa jäsentensä viljelyilmoitusten päivittämiseksi toimittamat tiedot. [15] Jäsenvaltioissa kehitetään parhaillaan oliiviöljyalan maantieteellistä tietojärjestelmää asetuksen (EY) N:o 1638/98 2 artiklan mukaisesti. Tämä järjestelmä perustuu ilmakuviin, joista voidaan nähdä tuottajien ilmoittamat oliivipuut ja laskea ne tietokoneen avulla. Tämän lisäksi toimijaorganisaatioiden odotetaan markkinoiden seurannan osalta antavan selkeämmän käsityksen todellisesta tilanteesta. Niiden olisi järjestäydyttävä voidakseen tarjota puolueetonta tietoa markkinointivuoden ennusteista, pienten yhtenäisten tuotantoalueiden satoarvioista, varastojen liikkeistä, mukaan luettuina tuottajien varastot, jotta kulutukseen saattamisen tahti voitaisiin määritellä. Tuottajaorganisaatiot voisivat tätä tarkoitusta varten kehittää järjestelmiä ja menetelmiä, joiden valvonnasta ne huolehtivat itse ja joiden avulla kaikille osapuolille varmistetaan tulosten luotettavuus. 2.4.2. Rahoitus Toimijoiden rakenteen ja niiden oliiviöljyalan toimintaan osallistumisen parantamiseksi yhteisö voisi ottaa käyttöön ohjelmien rahoitusvälineen, joka täyttää seuraavien kolmen alan osalta määritellyt edellytykset: a) alan ja markkinoiden hallinto, b) tuotannon laadun ja ympäristövaikutusten parantaminen, c) oliiviöljyjen laadun varmentaminen ja puolustaminen. Yhteisön lainsäädännössä määriteltäisiin tukikelpoiset toimet ja säännöt, joita olisi sovellettava yhteisön ainakin osittain rahoittamissa ohjelmissa. Vaaditut edellytykset täyttävät toimijat esittäisivät ohjelmansa jäsenvaltioiden valittaviksi ja hyväksyttäviksi. Yhteisön rahoitus olisi 100-prosenttinen alan ja markkinoiden hallintotoimien osalta, mutta tuotannon laadun parantamisohjelmien yhteydessä se rajoitettaisiin 75 prosenttiin. Varmennus- ja puolustusohjelmien toiminnan osalta yhteisön rahoitus rajoitettaisiin 50 prosenttiin menoista. Jäsenvaltioiden mahdollista rahoitukseen osallistumista olisi välttämättä täydennettävä asianomaisten toimijoiden rahoituksella, joka olisi vähintään 25 prosenttia laadun varmennus- ja puolustustoimista. Joillekin kyseisistä toimista myönnetään nykyisin yhteisön rahoitusta, joka on peräisin tuotantotukeen tehdyistä pidätyksistä. Asiaan liittyviä määrärahoja ei ole kovin helppoa hallinnoida, sillä ne riippuvat oliiviöljyn tosiasiallisen tuotannon määrästä, joka ei välttämättä ole suoraan yhteydessä aiheutuneisiin kuluihin. Laadunparantamisohjelmat rahoitetaan tuesta tehdyllä 1,4 prosentin pidätyksellä, joka vastaa 33:a miljoonaa euroa taattujen kansallisten määrien perusteella, ja mahdollisella 25 prosentin suuruisella kansallisella lisäosuudella. Tämän lisäksi tuottajaorganisaatiot pidättävät jäsenilleen myönnetystä tuesta toimintansa kattamiseksi 0,8 prosenttia eli noin 15 miljoonaa euroa. Jos nykyisen tukijärjestelmän soveltamista jatkettaisiin edelleen, nämä pidätykset olisi korvattava järjestelmällä, jossa jäsenvaltiot voivat varata osan taatuista kansallisista määristään kyseisten ohjelmien rahoittamiseen. Tuotantotukeen sovellettavaa taattua kansallista määrää alennettaisiin kyseisellä osuudella. Jos taatuista kansallisista määristä varattava osuus olisi esimerkiksi kolme prosenttia, käytettävissä olevat yhteisön varat olisivat lähes 70 miljoonaa euroa, jolla voitaisiin rahoittaa nykyisin toteutetut, uudelleen organisoidut ja rationalisoidut toimet sekä alkuvaiheessa suunnitellut uudet toimet. TOIMINTAA KOSKEVAT PÄÄTELMÄT Oliiviöljyn laatustrategian toteuttaminen edellyttää toiminnan yhdenmukaistamista. Tarvitaan ohjeet, joiden avulla eri osapuolet voivat toimia koordinoidusti useiden vuosien ajan. Seuraavassa esiteltyjen toimenpiteiden avulla laatustrategia voitaisiin ottaa asteittain käyttöön siten, että ensimmäiset vaikutukset näkyisivät jo markkinointivuonna 2001/02. Kaikkia toimenpiteitä voitaisiin soveltaa tosiasiallisesti markkinointivuodesta 2003/04 alkaen 1. Neuvoston sääntely Neuvoston sääntelyn (asetus N:o 136/66/ETY) mukauttaminen on oikeudellinen edellytys suunniteltuihin toimenpiteisiin liittyville valmisteluille ja päätöksille. Kyseisen asetuksen mukautettavat osat koskisivat oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen luokittelua sekä toimijoiden organisaatiota ja toimintaa. Molemmissa tapauksissa on kyse toimenpiteistä, joita koskevan päätöksen ja tosiasiallisen soveltamisen välillä tarvittava aika on kaksi markkinointivuotta. Luokittelun osalta tämä aika on tarpeen, jotta alalla voitaisiin sopeutua uusiin säännöksiin, jotta vanhat varastot saataisiin käytettyä loppuun ja jotta IOOC-sopimuksen säännöksiä ja tulliasetuksia ehdittäisiin mukauttaa. Tuottajaorganisaatioiden osalta kahden markkinointivuoden pituinen aika antaa komissiolle mahdollisuuden yksityiskohtaisten sääntöjen laatimiseen sekä toimijoille ohjelmien valmisteluun ja ryhmittymiseen. Jos neuvoston päätös tehdään ennen marraskuun 1. päivää 2001, laatustrategiaa voitaisiin alkaa soveltaa käytännössä markkinointivuonna 2003/04. 1.1. Oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen luokittelu Muutokset koskisivat seuraavia seikkoja: - alan toimijoiden käyttämä yleisnimitys "neitsytoliiviöljyt" korvattaisiin nimityksellä "jalostamattomat oliiviöljyt". Tarkennus "varsinkin lämpöolosuhteissa" poistetaan, - vähittäiskaupassa sallittu "oliiviöljyjen" luokan nimitys muuttuisi nimitykseksi "standardioliiviöljyt", - ekstra-neitsytoliiviöljyn enimmäishappopitoisuus alennettaisiin 1 prosentista 0,8 prosenttiin, ja yleisen kauppalaadun oliiviöljyjen luokka sisällytettäisiin oliivilamppuöljyihin, - puhdistetun oliiviöljyn ja puhdistetun uutetun oliiviöljyn enimmäishappopitoisuus alennettaisiin 0,5 prosentista 0,3 prosenttiin, ja standardioliiviöljyn ja uutetun oliiviöljyn enimmäishappopitoisuus alennettaisiin 1,5 prosentista yhteen prosenttiin, - jalostamattomien oliiviöljyjen ja jalostamattomien uutettujen oliiviöljyjen välinen ero määriteltäisiin, eikä se riippuisi enää liuottimen käytöstä, - kemiallisesti tai biokemiallisesti vaikuttavien apuaineiden käytön kielto jalostamattomien oliiviöljyjen uuttamisessa. 1.2. Toimijoiden organisaatio ja toiminta Neuvoston olisi päätettävä ennen markkinointivuotta 2001/02, että tukijärjestelmässä, joka otetaan tarvittaessa käyttöön rasva-alan yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä, annetaan jäsenvaltioille markkinointivuodesta 2003/2204 mahdollisuus osoittaa varoja sellaisten toimintaohjelmien rahoittamiseksi tai osarahoittamiseksi, joiden tavoitteita ovat a) alan ja markkinoiden hallinto, b) tuotannon laadun ja ympäristövaikutusten parantaminen, c) oliiviöljyjen laadun varmentaminen ja puolustaminen. Neuvoston olisi niin ikään päätettävä jo nyt, että yhteisön tuki alan ja markkinoiden hallintoon liittyville toimille olisi 100-prosenttinen. Tuotannon laadun ja ympäristövaikutusten parantamiseen tähtäävien toimien osalta yhteisön rahoitus olisi 75 prosenttia, ja oliiviöljyjen laadun varmentamis- ja puolustamistoimien osalta 50 prosenttia. Asianomaisten toimijoiden olisi osallistuttava yhteisön osarahoittamien ohjelmien rahoitukseen vähintään 25-prosenttisesti, kun kyseessä ovat laadun varmentamista ja puolustamista koskevat menot. Lisäksi neuvoston olisi säädettävä, että kyseisten ohjelmien esittämisestä vastaavat joidenkin toimintojen osalta ja myöhemmin määriteltävän menettelyn mukaisesti toimijaryhmittymät, jotka on hyväksytty tietyin kriteerein. Komissio vahvistaa markkinointivuoden 2001/02 aikana ohjelmien hyväksymismenettelyt, tukikelpoiset toimet ja ryhmittymien hyväksyntäkriteerit. 2. Komission sääntely Toimijoiden järjestäytymisen ja toiminnan osalta vahvistettavien yksityiskohtaisten sääntöjen lisäksi komissio voisi asetuksen N:o 136/66/ETY 35 a artiklan perusteella käsitellä seuraavia seikkoja. 2.1. Paneelitesti IOOC:n uusi paneelitesti, jota sovelletaan hyväksyttyjen asiantuntijoiden tasolla, olisi sisällytettävä asetukseen (ETY) N:o 2568/91. Jos asiantuntija kiistää neitsyt- tai ekstra-neitsytoliiviöljyn aistinvaraiset laatuominaisuudet, kolmen hyväksytyn raadin olisi vahvistettava nämä tulokset, jotta niitä voitaisiin käyttää kyseistä toimijaa vastaan. Päätös olisi tehtävä melko nopeasti, jotta CODEX Alimentarius -standardia voitaisiin muuttaa. Tällaisen päätöksen tosiasiallinen soveltaminen edellyttäisi muutaman kuukauden pituista sopeutumiskautta ottaen huomioon olemassa olevat varastot ja tarpeellisten organisaatioiden käyttöön ottaminen. 2.2. Alkuperän merkitseminen Vuoden 2001 lokakuun 31. päivään asti vahvistettujen asetuksen (EY) N:o 2815/98 säännösten soveltamista jatkettaisiin 1. päivän marraskuuta 2001 jälkeen. Kuitenkin niissä tapauksissa, joissa alkuperää ei ole täsmennetty nykyisin voimassa olevien sääntöjen mukaisesti, pakkausmerkinnöissä olisi annettava todellista tilannetta vastaavat tiedot. Uusia säännöksiä voitaisiin soveltaa vasta muutaman kuukauden kuluttua, jotta alan toimijoilla olisi riittävästi aikaa mukautua niihin. 2.3. Standardiin kuulumattomat oliiviöljyt Otetaan käyttöön säännös, jonka mukaan jäsenvaltio voi eräissä tapauksissa sallia, että sellaiset öljyt, jotka on ilmiselvästi valmistettu oliiveista mutta joiden ominaisuudet eivät jonkin kriteerin suhteen täytä standardeja, saatetaan standardeja vastaaviksi. Tätä säännöstä olisi periaatteessa sovellettava välittömästi. 2.4. Pieniä pakkauksia koskeva velvoite Vähittäismyynnissä olevien pakkausten koko voisi olla enintään 5 litraa, ja pakkaukset olisi varustettava kertakäyttöisellä suljinjärjestelmällä. Ottaen huomioon joillakin alueilla tästä säännöksestä mahdollisesti aiheutuvat öljyn käyttötapojen muutokset, tästä velvoitteesta olisi tehtävä markkinointivuonna 2001/02 päätös, jolla ennakoitaisiin sen soveltamista markkinointivuodesta 2003/04 alkaen. 2.5. Pakkausmerkintöjä koskevat velvoitteet ja kiellot Asetukseen (EY) N:o 2815/98 sisällytettäisiin velvoite, jonka mukaan pakkausmerkintöihin olisi liitettävä myytävän oliiviöljyn tai uutetun oliiviöljyn luokan kuvaus. Tämän lisäksi kielletään ilmoittamasta oliiviöljyn happopitoisuutta oletettuna laatukriteerinä. Näitä toimenpiteitä sovellettaisiin vasta muutaman kuukauden kuluttua niiden voimaantulosta, jotta alan toimijat ehtisivät mukautua niihin. 2.6. Vapaaehtoisten mainintojen standardointi Asetukseen (EY) N:o 2815/98 sisällytettäisiin markkinointivuodesta 2001/02 alkaen uusia standardeja käsitteille, jotka ovat ekstra-neitsytoliiviöljyjen kannalta taloudellisesti merkittäviä. Standardit voisivat liittyä esimerkiksi ilmaisuihin "ensimmäinen kylmäpuristus" tai "hedelmäinen aromi" taikka oliivilajikkeiden ilmoittamiseen Tällaisten uusien standardien käyttöönoton ajoituksessa olisi otettava huomioon markkinoiden mukautumistarpeet. 3. Muut aloitteet 3.1. Kansainväliset elimet - IOOC:ta olisi pyydettävä jatkamaan toimiaan oliivinviljelyalaan ja puristamoihin sekä muihin teollisuuden ja kaupankäynnin tasoihin liittyvien sellaisten hyviä toimintatapoja koskevien sääntöjen valmistelemiseksi, joita voitaisiin pitää vertailuarvoina erityisesti yhteisön sääntöjen laadinnassa. - CODEX Alimentarius -standardia olisi tarkistettava oliiviöljyn osalta vuonna 2001. Siihen voitaisiin tässä yhteydessä sisällyttää paneelitestiä koskeva määräys, mikäli muut suunnitellun standardin osat ovat hyväksyttäviä. 3.2. Oliiviöljyalan kemiallinen tutkimus ja alan asiantuntijoiden toimet - On tarpeen kehittää kiireellisesti menettely vilpillisten oliivi- ja hasselpähkinäöljyjen seosten tunnistamiseksi sekä parantaa muita menettelyjä. - On kehitettävä menettely hajuttomien oliiviöljyjen tai oliivilamppuöljyjen puhdistusta kestävän merkkiaineen havaitsemiseksi. - On otettava käyttöön oliiviöljyjen ja uutettujen oliiviöljyjen analyysimenettelyjen soveltamista koskeva päätöksentekomenettely. - On kehitettävä välineet öljyjen laatua koskevien muuttujien valvomiseksi puristamoissa.