Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kestävä kehitys - rakentaminen ja asuminen Euroopassa"



Virallinen lehti nro C 355 , 21/11/1997 s. 0016



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kestävä kehitys rakentaminen ja asuminen Euroopassa" (97/C 355/05) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 20. maaliskuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Kestävä kehitys rakentaminen ja asuminen Euroopassa". Asian valmistelusta vastannut aluekehityksen, yhdyskuntasuunnittelun ja maankäytön jaosto antoi lausuntonsa 16. syyskuuta 1997. Esittelijä oli Hans-Joachim Wilms. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. 2. lokakuuta 1997 pitämässään 348. täysistunnossa (lokakuun 1. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 84 ääntä puolesta, yksi vastaan kuuden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Euroopan unioni on Amsterdamin sopimuksella julistanut kestävän ja ympäristöystävällisen kehityksen yhdeksi Euroopan ympäristöpolitiikan päätavoitteista. Pääpaino on pitkäaikaisella ympäristönsuojelulla, jotta vältetään pysyvät ympäristövahingot sekä taataan luonnonvarat myös tulevien sukupolvien käyttöön. 1.2. Tämä tavoite vaatii taloudellista ja poliittista rakennemuutosta (valkoinen kirja "Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys"). Vaatimuksena on teollisuusyhteiskunnan kestävä muutos, joka onnistuu vain jos kaikki yhteiskunnalliset (taloudelliset, poliittiset ja sosiaaliset) toimijat osallistuvat aktiivisesti sen toteuttamiseen. 1.3. Viidennen ympäristöohjelman () toimiin kuuluvat mm.: nykyistä ympäristöystävällisempi luonnonvarojen hyödyntäminen integroidun ja kaikki eri alat käsittävän ympäristönsuojelun soveltaminen toimet energiankulutuksen vähentämiseksi uusien mallien soveltaminen kaupunkien ympäristöystävällisessä kehittämisessä. 1.4. Komissio esitteli samanaikaisesti loppuraportissaan "Euroopan tulevaisuuden kaupungit" keskustelun tämänhetkisen vaiheen ja sen mukaiset vaatimukset kaupunki- ja aluesuunnittelun näkökulmasta. Raportissa korostettiin ennen kaikkea ekosysteemin huomioon ottavaa lähtökohtaa, innovatiivista kaupunkihallintoa sekä kestävää jätehuoltoa taajama-alueiden kestävän kehityksen perusedellytyksinä. 1.5. Talous- ja sosiaalikomitea pitää asumiseen ja rakentamiseen liittyvää kokonaisuutta erityisen soveltuvana edellä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseen, sillä: leveysasteillamme ihmiset elävät suurimman osan elämästään sisällä, ja asunto kuuluu perustarpeisiin rakentamisella on taloudenalana huomattava merkitys yksittäisissä kansantalouksissa asumiseen ja rakentamiseen liittyy korkeita materiaali- ja energiakustannuksia alalla syntyy suhteettoman paljon jätettä monien maiden korkea työttömyys johtuu mm. rakennusalan lamasta. 1.6. Lisäksi aiemmin riittämättömästi huomioon otettuna näkökohtana on mainittava maankäytön lisääntyminen taajama- ja liikennekehityksen seurauksena. Tästä on huomattavia ympäristövaikutuksia. 1.7. Komitea katsoo velvollisuudekseen edistää kestävän ja ympäristöystävällisen kehityksen kolmen pilarin taloudellisen, sosiaalisen ja ekologisen ulottuvuuden integraatiota. Sosiaaliseen ulottuvuuteen kuuluu myös kulttuurinen näkökulma, jolla on erityistä merkitystä ennen kaikkea asumisessa ja rakentamisessa. Asumisen ja rakentamisen tavoiteulottuvuuksia ovat mm.: 1.8. Taloudellinen ulottuvuus rakennuskustannusten supistaminen rakennuksen elinkaaren kaikissa vaiheissa (rakentaminen, käyttö, huolto, purkaminen, kierrätys jne.) mm. käyttämällä ajanmukaista tekniikkaa (esim. CAD-suunnittelua, energiansäästötekniikkaa, valikoivaa purkamista, liikkuvaa kierrätystekniikkaa) esimerkiksi Thermie-ohjelman "City of the Future" yhteydessä kehitettävien innovatiivisten toimien, menetelmien ja tekniikan huomioonotto uudisrakentamista edullisemmat muutos- ja ylläpitoinvestoinnit teknisiin ja sosiaalisiin perusrakenteisiin käytettävien varojen lisääminen (esim. veden- ja jätevedenkäsittely, tehokas energiankäyttö ja -jakelu, lastentarhojen sekä terveys- ja nuorisokeskusten perustaminen) pienyritysten ja palvelualan kehitysmahdollisuuksien parantaminen. 1.9. Ekologinen ulottuvuus maankäytön vähentäminen maisemaa rikkovan haja-asuttamisen lopettaminen suuren yleisön paremman osallistumisen avulla tuotettujen suunnitteluvälineiden, kuten asemakaavojen ja yleiskaavojen, nykyistä yleisempi käyttö materiaalin käytön suuntaaminen resursseja säästäväksi (esim. raaka-aineiden käytön ja jätteiden vähentäminen) vahingollisten aineiden välttäminen uudis- ja muutosrakentamisessa sekä rakennusten käytössä kasvihuonekaasupäästöjen (esim. hiilidioksiidin, halogeenihiilivetyjen) vähentäminen energiaa säästämällä ja ympäristöystävällisiä rakennusaineita käyttämällä. 1.10. Sosiaalinen ulottuvuus tarpeiden mukaisen asunnon takaaminen iän ja kotitalouden koon mukaisesti tulevien asukkaiden toiveiden huomioonotto uudis- ja muutosrakentamisessa kohtuulliset asumiskustannukset myös vähätuloisille yhteiskunnallista integraatiota tukevan asianmukaisen asuinalueen luominen yhteiskunnallisten jännitteiden ja riidanaiheiden purkaminen syrjäytymistä välttämällä ja sosiaali- ja kulttuuripalveluja sekä osallistumismahdollisuuksia tarjoamalla työn, asumisen ja vapaa-ajan verkottaminen terveellinen asunto ja elinympäristö työpaikkojen luominen tai säilyttäminen rakennusalalla johdonmukainen työsuojelu rakennusalalla erityisesti historiallisten rakennusten ja asutusrakenteiden sekä Euroopan rakennustaiteellista monimuotoisuutta kuvastaman kulttuuriperinnön säilyttäminen ja suojeleminen keskeisellä sijalla paikallisidentiteetin ja siihen liittyvien suhteiden kehittämisessä kulttuuriarvojen, luonteenomaisen sosiaalisen kanssakäymisen ja arkkitehtonisten mahdollisuuksien yhdistäminen teknisiin ja ekologisiin reunaehtoihin paikkakunnan kulttuuri-identiteetin kehittämiseksi ja säilyttämiseksi asuin- ja työpaikkoina toimivien taajamien ja maaseudun keskinäisen yhteyden tiivistäminen kaupungin ja maaseudun välisten materiaalivirtojen kiertokulun ja virkistystoiminnan edistämiseksi. 1.11. Yleisesti ollaan sitä mieltä, että vain kestävä ja ympäristöystävällinen kehitys mahdollistaa yhteiskuntamme tulevaisuuden. Tätä ajatusta on kuitenkin huomattavasti selvennettävä, jotta sen mahdollisuuksia ja vaaroja voidaan realistisesti arvioida. Kestävän ja ympäristöystävällisen kehityksen saavuttamiseksi on edistettävä etenkin kollektiivista ja yksilöllistä vastuuta koskevaa tietoisuutta varsinkin tulevien sukupolvien vuoksi. 1.12. Tällä hetkellä keskustellaan kestävän rakentamisen ja asumisen määrittelyn erilaisista lähtökohdista. Samoin kuin "kestävälle kehitykselle" ei yleisesti myöskään "kestävälle rakentamiselle ja asumiselle" ole tähän mennessä löydetty yhtenäistä määritelmää jäsenvaltioissa tai kansainvälisellä tasolla. 1.13. Komitea myöntää, että kestävälle asuntorakentamiselle asetettavat vaatimukset ovat taajama-alueilla osittain erilaiset kuin Euroopan unionin harvaanasutuilla reuna-alueilla (esim. Länsi-Irlannissa, Skotlannin ylämailla ja saarissa, Pyreneitten alueella tai Pohjois-Skandinaviassa). Euroopan reuna-alueet sijaitsevat usein ekologisesti herkillä ilmastoalueilla, mikä asettaa erityisvaatimuksia luonnon kestävälle hoidolle. Näin ollen myös niillä on otettava huomioon kestävän rakentamisen ja asumisen tavoitteet. Kyseisten alueiden rahoitustilanne vaikeuttaa kuitenkin erityisesti kestävän rakentamisen ja asumisen tavoitteiden toteuttamista. 1.14. Tämä lausunto liittyy sisällöllisesti talous- ja sosiaalikomitean hyväksymään lausuntoon aiheesta "Vihreä kirja: kaupunkiympäristö" (). Käsillä olevassa lausunnossa syvennetään kuitenkin aiempaa lausuntoa kestävän rakentamisen ja asumisen osalta. Siinä ei myöskään keskitytä pelkästään kaupunkiympäristöön, vaikka se onkin pääaiheena. 2. Yleistä 2.1. Kestävän kehityksen käsite otetaan yhä enemmän huomioon Euroopan unionin politiikassa. Valitettavasti kehitys etenee yksittäisillä aloilla (esim. maatalous-, energia-, alue- ja kaupunkipolitiikka) usein rinnakkaisesti eikä aina koordinoidusti. Alojen koordinointia olisi tehostettava. Vaikka kestävästä rakentamisesta ja asumisesta käytävä keskustelu on EU:ssa vasta alkutekijöissään, eräät perusajatukset ovat jo nousseet esiin. 2.2. Asiantuntijat ovat esimerkiksi yleisesti sitä mieltä, että olemassa olevan rakennuskannan turvaaminen on monissa tapauksissa taloudellisempaa ja ekologisesti suositeltavampaa kuin uudisrakentaminen. Samalla on selvää, että toimivien rakennusten saneeraus ja ajanmukaistaminen vaatii enemmän työtä kuin uudisrakentaminen eikä sitä voi automatisoida yhtä perusteellisesti. Saneeraus ja ajanmukaistaminen on siis työllisyyspoliittisesti järkevää. 2.3. Työllisyyttä ja ympäristönsuojelua kohentavien uusien virikkeiden luominen edellyttää siis rakennuspolitiikan kehittämistä kestävän rakentamisen ja asumisen suuntaan. 2.3.1. Kestävän rakentamisen ja asumisen tavoitteiden toteuttamiseksi tarvitaan toimia, joihin kuuluvat lainsäädännön tarkistaminen, tuen ja tutkimuksen painopisteiden muuttaminen sekä laajan yhteiskunnallisen keskustelun aloittaminen kestävän rakentamisen ja asumisen sisällöstä ja tavoitteista. 2.4. Vaikka kestävä rakentaminen ja asuminen rinnastetaan usein ympäristöä säästävään rakentamiseen, ei sitä pidä rajoittaa yksinomaan tähän. Kestävä rakentaminen ja asuminen on, kuten edellä jo osoitettiin, monialaista, ja se olisi siksi ymmärrettävä modernin kaupunki- ja aluehallinnon osaksi. Kestävän rakentamisen ja asumisen puolesta tehtävien ponnistusten yhteisiä nimittäjiä ovat: 2.5. Maankäyttö EU:n jäsenvaltioiden asukastiheys vaihtelee. Kuitenkin ennen muuta taajamakeskittymissä on havaittavissa yhteneviä suuntauksia. 2.5.1. Taajamien ja liikenteen maankäyttö lisääntyy, ja siitä on huomattavia haittoja ihmiselle ja ympäristölle. Seurauksena on mm. elinalueiden tuhoutuminen, vapaa-ajan laadun heikentyminen, kasvavan liikenteen aiheuttamista saasteista johtuva kuormitus, veden kiertokulun häiriöt jne. 2.5.2. Haja-asuttamisen ja ylirakentamisen vaikutuksiin (urban sprawl) on vastattava maankäytön järkevällä hallinnalla. Tätä varten on erilaisia ratkaisumalleja, joista hylättyjen alueiden uudelleenkäytölle (maan uusiokäytölle) on annettava etusija rakentamattomien ja viheralueiden käyttöönoton sijaan. 2.5.3. Tässä yhteydessä maan uusiokäyttöä ei pidä ymmärtää vain yksittäisten tonttien tai yritysten maa-alueiden uusiokäyttönä, vaan siihen voi kuulua myös hylättyjen kaupunkien tai kaupunginosien elävöittäminen. 2.6. Resurssien ja materiaalien säästö (tavaravirran ja energiankulutuksen vähentäminen) Rakennusalalle on tyypillistä erityisen suuri materiaalien ja resurssien käyttö. 2.6.1. Raaka-aineiden (saven, hiekan, soran, kalkin jne.) hyödyntäminen sekä niiden jalostaminen (esim. sementti, klinkkeri, valmiselementit) jättävät osittain vakavia vahinkoja maisemaan ja ekosysteemiin, vaativat erittäin paljon energiaa ja aiheuttavat päästöjä. 2.6.2. Lisäksi raaka-aineiden hyödyntäminen ja jalostaminen vaatii useimmiten maantiekuljetusta. Tämä puolestaan lisää energiankäyttöä ja liikennettä. 2.6.3. Innovatiivisten ja tehokkaiden tuotanto- ja jalostusmenetelmien mahdollisuuksia energiankäytön ja liikenteen vähentämiseksi on välttämättä käytettävä. 2.6.4. Ajanmukaisilla menetelmillä voidaan myös huomattavasti vähentää tuotantojätettä ja siten kuluja ja ympäristön kuormitusta (esim. kaatopaikkoja). 2.6.5. Suurten massavirtojen vuoksi voi prosentuaalisesti pienillä säästöillä esim. yksittäisillä rakennustyömailla olla kansantaloudellisesti suuria vaikutuksia. 2.6.6. Tässä yhteydessä on vanhan rakennuskannan saneeraus ja ajanmukaistaminen erityisen merkittävää, sillä se vaatii elinkaarianalyysin mukaan huomattavasti vähemmän materiaaleja ja energiaa kuin uudisrakentaminen. Näin vähenee moninkertaisesti myös erityisjätteiden määrä asuin/tuotantoyksikköä kohti. 2.6.7. Purkujätteiden kierrätys on periaatteessa kannatettavaa, mutta on kuitenkin todettava, että uudelleenkäyttö eli saneeraus ja ajanmukaistaminen tulisi asettaa etusijalle EU:n jätepolitiikan hengessä. 2.6.8. Rakennusalalla aiemmin runsaasti käytettyjen ja ympäristölle vaarallisten aineiden vuoksi (esim. asbesti, lyijyputket ja -väri, PCB-pitoiset kondensaattorit ja tiivistysmassat, PVC jne.) on rakennus perusteellisesti puhdistettava ennen kierrätystä, jotta vältetään vahingollisten aineiden vapautuminen tai leviäminen. 2.6.9. Uudisrakennuksia tarvitaan kuitenkin edelleen. Lähimenneisyydessä saatujen kokemusten valossa (rakennuksissa käytettyjen materiaalityyppien, ennen kaikkea sekoitteiden lisääntyminen) on ilmeistä, että tulevaisuudessa on rakennuksia suunniteltaessa ja rakennettaessa otettava huomioon myöhempi purkaminen, jotta uusiokäyttöön soveltumattomien materiaalien määrä supistuu mahdollisimman vähiin. 2.7. Rakennushallinto 2.7.1. Huolimatta uudisrakentamisen merkityksestä on lähdettävä siitä, että olemassa olevan rakennuskannan saneeraaminen ja käyttötarkoituksen muuttaminen yleistyy. Tarvitaan siis järkevää ja innovatiivista rakennushallintoa, jonka tehtävänä tulee olemaan ennen kaikkea saneeraus-, ajanmukaistamis- ja muutostoimet rakennusalalla. 2.8. Tapojen muuttaminen 2.8.1. On selvää, että teknisten parannusten ja innovaatioiden lisäksi rakennusten käyttäjien on myös muutettava tapojaan. 2.8.2. Lisääntyvän hyvinvoinnin vuoksi asuinpinta-alan "kulutus" henkeä kohti on tunnetusti kasvanut EU:n jäsenvaltioissa. 2.8.3. Tämä on aiheuttanut monissa EU:n jäsenvaltioissa (taajamakeskittymissä) asuntopulaa huolimatta väestönkasvun pysähtymisestä ja asuntokannan lisääntymisestä. Asuntopula on johtanut mm. rajuun vuokrannousuun. 2.8.4. Tieteelliset tutkimukset osoittavat, että ekologisesti ja taloudellisesti järkevän saneerauksen tai uudisrakentamisen yhteydessä oletettu energian- tai vedensäästö ei aina täysin toteudu, koska käyttäjät eivät noudata tiettyjä pelisääntöjä tietämättömyyden tai laiminlyönnin vuoksi. 2.8.5. Tyypillisiä esimerkkejä tästä ovat: vääränlainen tuulettaminen vedensäästölaitteiden käyttämättömyys kodinkoneiden epätaloudellinen käyttö jne. 2.8.6. Kestävän rakentamisen ja asumisen mallin toteuttaminen vaatii teknisen innovaation ohella myös tarvesuunnittelua, tiedotusta ja mahdollisesti kulloistenkin käyttäjien tapojen muutosta. Väestön mahdollinen tietämättömyys on korjattava. 2.8.7. Tähän voidaan päästä Euroopan ja jäsenvaltioiden tasolla vain yhteiskunnallisen keskustelun avulla ja yksityistapauksissa tulevan käyttäjän oikea-aikaisella osallistumisella. Tässä yhteydessä on mainittava kansalais- ja vapaaehtoisjärjestöjen erityismerkitys. Niillä on tärkeä tehtävä tiedon levityksessä ja hyvien käytäntöjen toteutuksessa. 2.8.8. Uudisrakentamisessa on palattava yksiulotteisesta toimivuudesta monikäyttöisyyteen. 2.8.9. Rakennuksen perussuunnitelmassa olisi otettava huomioon rakennuksen sopeuttaminen käyttäjien vaihteleviin tarpeisiin, esim.: monilapsiset perheet lapsettomat pariskunnat iäkkäät henkilöt vammaiset pienyritykset ja käsityöammatit. 2.9. Kestävän rakentamisen ja asumisen ydintekijöitä ovat: vanhan rakennuskannan hoito uudisrakentamisen sijaan saneeraus ja ajanmukaistaminen kierrätystä parempana vaihtoehtona tiedotus käyttäjien osallistuminen ja koulutus energian ja materiaalin käytön korvaaminen ihmistyöllä työsuojelun parantaminen. 3. Tavoitteet 3.1. Esikuvakehitys 3.1.1. Kestävän rakentamisen ja asumisen mallin muodosta ja tavoitteista käytävä keskustelu on vasta alkanut. Selkeästi määriteltyä esikuvaa ei siis voi vielä tällä hetkellä muodostaa. 3.1.2. Ongelmanasettelun vuoksi on kuitenkin jatkuvasti pyrittävä tällaisen esikuvan kehittämiseen. Tarvitaan tiivistä tutkimusta sekä kaikkien tärkeiden yhteiskuntaryhmien laajaa keskustelua. Ratkaiseva tekijä tässä yhteydessä on eri tasojen, organisaatioiden ja eturyhmien yhteistyö ja kumppanuus. 3.2. Materiaali- ja energiavirtojen vähentäminen 3.2.1. Tämänhetkisen tietämyksen mukaan kysymys materiaali- ja energiavirroista on erityisen tärkeä kestävän rakentamisen ja asumisen arvioinnille. 3.2.2. Näiden virtojen vähentäminen vaikuttaa ratkaisevasti energiankulutukseen (ja siten hiilidioksidipäästöihin), maankäyttöön, päästöihin ja liikenteeseen. 3.2.3. Materiaali- ja energiavirtojen vähentäminen säilyttää luonto- ja virkistysalueita ja vaikuttaa oleellisesti ympäristökuormituksen vähenemiseen ja ilmasto-olojen suojeluun, johon ilmaston kokonaisrasituksen keventämisen lisäksi kuuluu troposfäärin ja paikallisten ilmasto-olojen suojeleminen. 3.3. Tulevaisuuteen soveltuvat ja innovatiiviset työmuodot 3.3.1. Kun suuret perusrakenne- ja jälleenrakennusprojektit EU:n itäosissa päättyvät, painopiste on keskipitkällä aikavälillä olemassa olevan rakennuskannan säilyttämisessä ja muuttamisessa. 3.3.2. Tuottavuuden kasvun ja automatisoinnin johdosta 1990-luvulla menetettyjä työpaikkoja ei voida perinteisillä aloilla luoda edes suhdanteiden parantuessa. 3.3.3. Tulevaisuuteen soveltuvien ja innovatiivisten työmuotojen luominen on siis ehdottoman välttämätöntä. 3.3.4. Samanaikaisesti tarvitaan saneerausta ja ajanmukaistamista, mikä on myös ekologisesti järkevää. 3.3.5. Tavoitteena on oltava näiden työllistämismahdollisuuksien hyödyntäminen, niiden edistäminen soveltuvin tukitoimin ja toteuttaminen yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa tulevaisuutta silmällä pitäen. 3.4. Jatkokoulutus ja työntekijöiden pätevöittäminen 3.4.1. Edellä mainittujen työllistämismahdollisuuksien hyödyntäminen edellyttää valmiutta kohdata uusia vaatimuksia työpaikalla. 3.4.2. Tähän kuuluu ennen kaikkea ammattipätevyyden lisääminen, kuten epätavallisten aineiden käsittely ja uudet menetelmät, rakennusten valikoiva purku, jätelajien selkeä erottelu rakennustyömaalla jne. 3.4.3. Tähän mennessä työntekijöille ei ole vielä tarjottu tällaista koulutusta. 3.4.4. Kokemukset ekologisesta rakentamisesta osoittavat, että tarvittavaa tietoa on kaikilla tasoilla (suunnittelusta toteutukseen) riittämättömästi. 3.4.5. Vanhojen ja historiallisesti merkittävien rakennusten säilyttäminen sekä ympäristövahinkojen poistaminen vaatii erityispätevyyttä. 3.4.6. Tämä asettaa suuria vaatimuksia ammatti- ja jatkokoulutukselle. 4. Suosituksia 4.1. Koska aiheeseen liittyy laajoja yhteiskunnallisia, ekologisia ja taloudellisia kysymyksiä, talous- ja sosiaalikomitea kehottaa komissiota valitsemaan kestävän rakentamisen ja asumisen viidenteen puiteohjelmaan liittyvän tutkimuksen painopisteeksi. Tämä tulisi tehdä sopusoinnussa komitean lausunnon "kohti viidettä puiteohjelmaa: tieteelliset ja teknologiset tavoitteet" sekä rakennerahastojen muiden ohjausvälineiden kanssa. 4.2. Aihepiirin tutkimus on EU:ssa vasta alullaan ja rajoittunut tähän mennessä pitkälti jäsenvaltioissa toteutettuihin yksittäisiin hankkeisiin ja aloitteisiin. Kestävän rakentamisen ja asumisen suurten, monialaisten haasteiden vuoksi tarvitaan uutta lähtökohtaa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Puuttuvan koordinaation ja aiheen ylikansallisen merkityksen vuoksi EU:n olisi toimittava nykyistä voimakkaammin ja kokonaisvaltaisemmin. 4.3. On perustettava luotettava tietopankki, jonka pohjalta voidaan tehdä järkeviä poliittisia päätöksiä. Tätä varten jäsenvaltioiden on järkevää koota ja vaihtaa kokemuksia kestävästä rakentamisesta ja asumisesta. 4.4. Ympäristönsuojelun ja energiansäästön lisäksi komitea pitää aihetta erityisen tärkeänä siihen sisältyvien innovaatiomahdollisuuksien sekä ennen kaikkea pk-yritysten hyväksi koituvan kilpailukyvyn kasvun vuoksi. Luonnonvarojen, energian ja maankäytön säästömahdollisuuksia sekä työllisyyspoliittisia vaikutuksia on tutkittava tarkemmin. Tutkimusten tuloksia on käytettävä pohjana valmisteltaessa EU:n tukiohjelmia ja aloitteita. 4.5. Nämä aihepiirit olisi pyrittävä kytkemään yhteen. 4.6. Kokeilu- ja esimerkkihankkeita on tuettava rahallisesti. Hankkeissa voidaan kiteyttää innovaatioita ja samalla noudattaa Euroopan ympäristöpolitiikan vaatimuksia, esim. Agenda 21:n mukaista paikallistason osallistumista. Tämän lisäksi pitäisi edistää innovatiivisia hankkeita vuokra-asuntotalojen saneerauksen ja ajanmukaistamisen esteiden voittamiseksi (vuokranantajien ja vuokralaisten väliset taloudelliset ja oikeudelliset ongelmat). 4.7. Ennen kaikkea on tärkeää kartoittaa tilanne EU:n jäsenvaltioissa yhteisten tutkimus- ja hyväksymisperusteiden mukaisesti sekä keskustella siitä, mitä "kestävä rakentaminen ja asuminen" tarkoittaa, tavoitteena toimivan eurooppalaisen määritelmän kehittäminen. 4.8. Komitea kehottaa komissiota myös selvittämään, mihin kestävän rakentamisen ja asumisen strategioihin liittyy eniten taloudellista, ekologista ja yhteiskunnallista hyötyä. 4.9. Nykyisten rakennusten saneeraus ja ajanmukaistaminen voi nykykäsityksen mukaan luoda paljon työpaikkoja. Työntekijöiden on kuitenkin oltava riittävän päteviä. 4.10. Komission olisi ehdotettava suunnitelmia, joilla nuorten ja iäkkäiden työntekijöiden ammattipätevyyttä voidaan parantaa rakennusten saneerauksen ja ajanmukaistamisen kasvavalla alalla. 4.11. Läheisyysperiaate huomioon ottaen on pyrittävä kehittämään direktiivejä tai suosituksia kestävän rakentamisen ja asumisen perusstandardeista. Niitä ovat tavoitearvojen ja parametrien määrittely (esim. pyrkimys maankäytön rajoittamiseen, kierrätyksessä käytettävien ohjearvojen määrittely, asunnonrakennusohjelmat, joiden painopiste on kestävällä rakentamisella ja asumisella jne.) sekä yhtenäiset järjestelyt tietojen keruuta ja julkaisua varten jäsenvaltioiden ja EU:n tasolla. 4.12. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo lisäksi, että kestävän rakentamisen ja asumisen toteutukseen erityisesti osallistuvien toimijoiden käyttöön (esim. kunnille ja kaupungeille, järjestöille ja yrityksille) on annettava asianmukaista tietoa ja suosituksia. Erityisen mielenkiintoisia ovat innovatiiviset toteuttamisstrategiat (esim. ympäristösopimukset, taloudelliset kannustimet ja taloudellisuustutkimukset, asianomaisten määräysten ajanmukaistaminen, kansalaisten osallistumismenetelmät jne.), jotka on valmisteltava asiantuntijalausuntojen ja/tai seminaarien ja työpajojen aikaansaannosten pohjalta. Bryssel, 1. lokakuuta 1997 Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL C 138, 17.5.1993; EYVL C 140, 11.5.1996. () EYVL C 269, 14.10.1991.