[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 10.5.2006

KOM(2006) 197 lopullinen

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

muuntogeenisten organismien jäljitettävyydestä ja merkitsemisestä ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä sekä direktiivin 2001/18/EY muuttamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1830/2003 täytäntöönpanosta

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE

muuntogeenisten organismien jäljitettävyydestä ja merkitsemisestä ja muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä sekä direktiivin 2001/18/EY muuttamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1830/2003 täytäntöönpanosta

Johdanto

Asetus (EY) N:o 1830/2003[1] (jäljempänä ’jäljitettävyysasetus’) annettiin 22. syyskuuta 2003. Sitä alettiin kaikilta osin soveltaa 16. huhtikuuta 2004 komission asetuksen (EY) N:o 65/2004[2] tultua voimaan. Asetus (EY) N:o 65/2004 koskee järjestelmän perustamista yksilöllisten tunnisteiden kehittämiseksi ja osoittamiseksi muuntogeenisille organismeille.

Jäljitettävyysasetuksen merkintä- ja jäljitettävyysvaatimukset koskevat markkinoille saatettuja muuntogeenisistä organismeista (GMO) koostuvia tai niitä sisältäviä tuotteita. Lisäksi se sisältää säännöksiä muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen jäljitettävyydestä.

Asetuksen mukaan jäljitettävyyden tarkoituksena on helpottaa:

- merkinnöissä esitettyjen väittämien valvontaa ja todentamista,

- mahdollisten ympäristövaikutusten kohdennettua seurantaa silloin kun se on tarpeen ja

- sellaisten muuntogeenisistä organismeista koostuvien tai niitä sisältävien tuotteiden tunnistamista ja markkinoilta poistamista, joiden on todettu aiheuttavan ennakoimattoman riskin ihmisten terveydelle tai ympäristölle.

Merkintöjen asianmukaisuuden ja jäljitettävyyden varmistamiseksi asetuksessa vaaditaan toimijoita ilmoittamaan ja säilyttämään tietyt tiedot edellä tarkoitetuista muuntogeenisistä tuotteista kussakin tuotteen markkinoille saattamisen vaiheessa:

- Toimijoilla on oltava käytössään järjestelmät ja menettelyt, joiden avulla voidaan selvittää, kenen käyttöön tuotteet saatetaan ja keneltä ne saadaan käyttöön.

- Ympäristöön tarkoituksellisesti levitettävien muuntogeenisten organismien (kuten siementen) osalta toimijoiden on toimitettava tietyt tiedot (yksilölliset tunnisteet) tuotteen sisältämistä muuntogeenisistä organismeista.

- Elintarvikkeiksi, rehuiksi tai jalostettaviksi tarkoitettujen muuntogeenisten organismien osalta toimijat voivat joko toimittaa edellä mainitut tiedot tai ilmoituksen siitä, että tuotetta saa käyttää ainoastaan elintarvikkeena, rehuna tai jalostusta varten; ilmoitukseen on liitettävä luettelo niiden muuntogeenisten organismien yksilöllisistä tunnisteista, joita on käytetty seoksen valmistukseen.

- Muuntogeenisistä organismeista valmistettujen elintarvikkeiden ja rehujen osalta toimijan on ilmoitettava ketjun seuraavalle toimijalle, että kyseinen tuote on valmistettu muuntogeenisistä organismeista.

- Toimijoiden on säilytettävä edellä mainitut tiedot 5 vuoden ajan ja annettava ne pyynnöstä toimivaltaisten viranomaisten käyttöön.

- Merkitsemistä ja jäljitettävyyttä ei edellytetä silloin, kun elintarvikkeessa, rehussa tai jalostustuotteessa esiintyy tiettyjen muuntogeenisten organismien tai ainesten satunnaisia tai teknisesti väistämättömiä jäämiä, joiden määrä alittaa tietyn kynnysarvon.

Edellä mainittujen tietojen toimittamisella ja säilyttämisellä pyritään vähentämään tarvetta näytteiden ottamiseen tuotteista ja tuotteiden testaamiseen. Näytteenottoa ja testaamista ei asetuksen mukaan edellytetäkään toimijoilta. Jäsenvaltioiden harjoittaman tarkastustoiminnan ja valvonnan koordinoimiseksi komissio on kuitenkin laatinut tekniset ohjeet[3] näytteenotto- ja testausmenetelmistä.

Tarkasteltaessa asetuksen vaatimuksia on syytä ottaa huomioon, että samoihin aikoihin, kun tätä kertomusta viimeisteltiin, tehtiin Cartagenan bioturvallisuuspöytäkirjaa koskeva päätös elintarvikkeiksi, rehuiksi tai jalostettaviksi tarkoitettujen muuntogeenisten organismien kansainväliseen kauppaan sovellettavista asiakirjavaatimuksista[4] (Curitibassa, Brasiliassa, 13.–17. maaliskuuta 2006 pidetty osapuolten kolmas kokous).

Pöytäkirjan osapuolten on päätöksen mukaan toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kaupalliseen tuotantoon tarkoitettujen muuntogeenisten organismien kansainvälisiä kuljetuksia koskevissa asiakirjoissa on kyseisiä organismeja koskevat tunnistetiedot, jos tiedetään tarkasti, mitä muuntogeenisiä organismeja kuljetus sisältää. Jos tarkkoja tietoja ei ole, asiakirjoissa on ilmoitettava selvästi, että kuljetus ”saattaa sisältää” muuntogeenisiä organismeja, sekä näitä mahdollisesti mukana kuljetettavia organismeja koskevat tunnistetiedot.

Päätös vastaa jäljitettävyysasetuksen ja erityisesti sen 4 artiklan 3 kohdan jäljitettävyysvaatimuksia. Päätöksen täytäntöönpanoa tarkastellaan uudelleen vuonna 2012[5], jolloin arvioidaan, voidaanko kansainvälisten kuljetusten sisältämien muuntogeenisten organismien tarkkoja tunnistetietoja koskevaa vaatimusta laajentaa. Jäljitettävyysasetuksesta saadut kokemukset tarjonnevat hyödyllistä tietoa tähän tarkasteluun.

Vuorovaikutus asetuksen (EY) N:o 1829/2003 kanssa

Muuntogeenisiä elintarvikkeita ja rehuja koskeva asetus (EY) N:o 1829/2003[6] laadittiin rinnan jäljitettävyysasetuksen kanssa ja annettiin sekin 22. syyskuuta 2003. Näitä kahta asetusta on tarkoitus soveltaa yhdessä ja tiettyjen vaatimusten osalta toisiaan täydentävästi. Ennen kaikkea jäljitettävyysasetus sisältää jäljitettävyysvaatimukset kaikille asetuksen (EY) N:o 1829/2003 soveltamisalaan kuuluville elintarvikkeille ja rehuille. Nämä vaatimukset ovat ensiarvoisen tärkeitä, kun lopputuotteen merkitsemisessä tukeudutaan toimitettuun tietoon eikä tuote sisällä suoraan havaittavissa olevia muuntogeenisiä aineksia.

Vastaavasti niitä muuntogeenisistä organismeista tuotettuja elintarvikkeita ja rehuja koskevista merkintävaatimuksista, joihin sovelletaan jäljitettävyysasetuksen 5 artiklan jäljitettävyysvaatimuksia, säädetään asetuksen (EY) N:o 1829/2003 II luvun II jaksossa ja III luvun II jaksossa. Lisäksi asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 vahvistetaan elintarvikkeille ja rehuille kynnysarvot, joita pienempiä satunnaisia pitoisuuksia ei tarvitse ilmoittaa merkinnöissä. Samoja kynnysarvoja käytetään yhtenäisen ja johdonmukaisen lähestymistavan varmistamiseksi yhteisössä myös jäljitettävyysasetuksessa merkintä- ja jäljitettävyysvelvoitteita koskevien poikkeuksien yhteydessä.

Jäljitettävyysasetuksen 12 artiklassa säädetään seuraavaa: ”Komissio toimittaa viimeistään 18 päivänä lokakuuta 2005 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen ja erityisesti 4 artiklan 3 kohdan soveltamisesta …”.

Tätä vaatimusta täyttäessään komissio laati asetuksen täytäntöönpanoa koskevan kyselylomakkeen, joka koostui viidestä osiosta:

- Jäljitettävyysvaatimukset

- Merkintävaatimukset

- Poikkeukset jäljitettävyys- ja merkintävaatimuksista

- Tarkastus- ja valvontatoimenpiteet

- Muut näkökohdat

Kysely lähetettiin kaikille toimivaltaisille viranomaisille sekä asianomaisille eri alojen sidosryhmille, kuten elintarvike-, rehu- ja siemenalan toimijoille ja järjestöille, kauppakumppaneille, kansalaisjärjestöille ja asianomaisille jäsenvaltioiden ministeriöille. Liitteessä 1 on luettelo kyselyyn vastanneista tahoista.

Tässä kertomuksessa on otettu huomioon kyselyn tuottamat vastaukset sekä komission saamat ja hankkimat tiedot jäljitettävyysasetuksen voimassaoloajalta.

Myös asetuksessa (EY) N:o 1829/2003 (48 artiklassa) edellytetään komissiolta 7. marraskuuta 2005 mennessä kertomusta asetuksen täytäntöönpanosta saaduista kokemuksista. Komissio on ottanut huomioon edellä kuvatut asetusten väliset yhteydet ja pyrkinyt välttämään päällekkäisyyksiä näissä kertomuksissa.

Elintarvikkeiden tuotanto- ja jakeluketjut

Euroopan elintarviketeollisuudessa ja vähittäismyyntialalla ollaan edelleen vastahakoisia markkinoimaan muuntogeenisiä elintarvikkeita, koska kuluttajien uskotaan suhtautuvan niihin kielteisesti. Tästä syystä markkinoilla on tällä hetkellä hyvin pieni määrä tällaisia tuotteita, eikä Eurooppaan tuotuja muuntogeenisiä aineksia käytetä mainittavasti elintarvikkeissa.

Euroopan teollisuus katsoo, että kuluttajien ja suuren yleisön käsitykset ohjaavat markkinavoimia ja että ympäristön ja terveyden suojelu on varmistettava ennen kuin muuntogeenisiä tuotteita voidaan tuoda markkinoille. Teollisuus näyttää ottavan huomioon jälleenmyyjien ja kuluttajien toiveet saada ei-muuntogeenisiä tuotteita ja pyrkii sen vuoksi välttämään sellaisten ainesosien hankkimista, jotka sisältävät muuntogeenisiä organismeja tai jotka on valmistettu niistä.

Kansainväliset kauppakumppanit näyttävät kuitenkin olevan eri mieltä. Eräs merkittävä EU:n ulkopuolinen elintarvikkeiden viejä onkin ilmoittanut lopettavansa jalostettujen elintarvikkeiden viennin EU:hun. Syyksi se ilmoittaa erityisesti jäljitettävyysasetuksen jäljitettävyyssäännöksistä johtuvan raskaan sääntelyn pikemminkin kuin markkinakysynnän puutteen.

Eräs EU:n ulkopuolinen toimialajärjestö on todennut, että monet EU:ssa elintarvikkeita markkinoille tuovat yritykset ovat lopettaneet sisäisesti tuotettujen muuntogeenisten soijaöljyjen ja valkuaisaineiden käytön välttyäkseen työläinä ja kalliina pitämiltään jäljitettävyysasetuksen jäljitettävyysvelvoitteilta. Lisäksi se on todennut, että vaatimusten on väitetty vähentäneen soijapitoisten sertifioitujen luomutuotteiden vientiä. Ongelman syyksi on esitetty satunnaisille pitoisuuksille asetettua "rajoittavaa" 0,9 prosentin kynnysarvoa.

Eräs toinen elintarvikealan järjestö väittää puolestaan, että merkintä- ja jäljitettävyysvaatimukset aiheuttavat hallinnollisia lisärasitteita ja taloudellisia lisäkustannuksia, ja se tähdentää erityisesti, että ne ovat sälyttäneet kohtuuttoman taakan pienille elintarvikkeiden viejille. Järjestö katsoo myös, että keskenään ristiriitaiset kansalliset säännökset ja poikkeavat lähestymistavat eri jäsenvaltioissa harjoitetussa valvonnassa lisäävät kaupankäyntiin kohdistuvaa sääntelyllistä taakkaa.

Erään merentakaisen maan hallituksen ministeriö esittää vastaavasti kyselyyn antamassaan vastauksessa, että jäljitettävyysasetus muodostaa kaupan esteen, koska se on liian rajoittava ja vähentää valmistajien halukkuutta tuoda muuntogeenisiä tuotteita markkinoille. On kuitenkin syytä huomata, että saatavilla olevat tilastotiedot – ja erityisesti muuntogeenisten tuotteiden markkinaosuus rehujen jakeluketjussa – eivät tue tätä käsitystä. Päinvastoin ne viittaavat siihen, että muuntogeenisten elintarvikkeiden kaupan kehitys on pitkälti (kuluttajalähtöisesti) markkinavetoista.

Kyseinen ministeriö väittää myös, että Euroopan teollisuuden haluttomuus tarjota kuluttajille muuntogeenisiä tuotteita, jäljitettävyysasetuksen olematon täytäntöönpano joissain jäsenvaltioissa sekä viivästykset uusien tuotteiden hyväksymisessä ovat olleet merkittäviä esteitä asetuksen täytäntöönpanoa koskevan tiedon saannille varsinkin 4 artiklan 3 kohdan osalta. Lisäksi ministeriö väittää vastauksessaan, että eri sidosryhmien on vaikea antaa palautetta tätä kertomusta varten (jäljitettävyysasetuksen soveltamisen yhtenäisyyden lisäämiseksi), koska niillä ei vielä ole tarpeeksi kokemusta jäljitettävyysasetuksen soveltamisesta.

Yhdysvaltain hallituksen edustajat (ja eräät EU:n ulkopuoliset elintarvikealan järjestöt) ovat erityisesti kehottaneet Euroopan komissiota pyrkimään kauppakumppaneiden kanssa yhdenmukaisempaan ratkaisuun ja jonkin tyyppiseen muuntogeenisten tuotteiden vastavuoroiseen tunnustamiseen, jolla voitaisiin keventää pienyrityksille aiheutuvaa hallinnollista taakkaa. Asetuksen johdonmukaisempaan soveltamiseen pääsemiseksi ne tuovat esiin erityisesti dokumentointivaatimuksia koskevan ohjeistuksen tarpeen. On syytä muistaa, että komissio on aktiivisesti osallistunut kansainvälisiin keskusteluihin kauppakumppanien kanssa ja on yhä avoin tällaisille keskusteluille, mutta Yhdysvaltain hallitus on vuodesta 2002 lähtien ollut haluton ryhtymään kahdenvälisiin keskusteluihin muuntogeenisiin organismeihin liittyvissä kysymyksissä.

Markkinoilla olevien harvojen muuntogeenisten elintarvikkeiden osalta jotkin kansalaisjärjestöt ovat todenneet, että yleisesti ottaen merkintäsäännöt ovat toimineet myönteisesti helpottaessaan valistuneiden kulutusvalintojen tekemistä.

Kansalaisjärjestöjen mielestä on kuitenkin väärin ja harhaanjohtavaa, että muuntogeenisellä aineksella ruokituista eläimistä peräisin olevat tuotteet (maito, liha, kananmunat, villa jne.) eivät kuulu jäljitettävyysasetuksen soveltamisalaan. Ne näkevät tässä porsaanreiän, joka heikentää koko merkintäjärjestelmän uskottavuutta. On kuitenkin todettava, että tällaisten tuotteiden merkinnöistä ja jäljitettävyydestä käytiin jäljitettävyysasetusta laadittaessa mittava keskustelu sekä neuvostossa että Euroopan parlamentissa, mutta niitä ei loppujen lopuksi hyväksytty asetukseen.

Rehun tuotanto- ja jakeluketjut

Suurin osa Euroopan markkinoilla olevista muuntogeenisistä tuotteista on tarkoitettu eläinrehuksi ja jalostettu muualta tuodusta raaka-aineesta, pääasiassa soijasta, joka joko sisältää muuntogeenisiä organismeja tai on kokonaan tuotettu niistä. Euroopan unioniin tuodaan vuosittain miljoonia tonneja soija-ainesta pääasiassa Yhdysvalloista, Argentiinasta ja Brasiliasta. Näissä maissa muuntogeenisen soijan osuus sadosta on suuri, joten yhteisöön tuodussa soijassakin on mukana muuntogeenistä soija-ainesta.

Eräät kauppakumppanit katsovat, että koska tietyn vientiin menevän rehuerän soijapavut sekoittuvat usein perusteellisesti Yhdysvaltain tuotekäsittelyjärjestelmässä (ja voivat sisältää myös Kanadasta peräisin olevaa soijaa), jäljitettävyysasetuksessa edellytettyjä tietoja ei ole mahdollista toimittaa. Tämä näkemys on jossain määrin yllättävä, sillä Euroopan rehuteollisuuden ja toimivaltaisten viranomaisten mukaan EU:hun tuoduissa soijaerissä on ollut (jäljitettävyysasetuksen mukaisesti) tarvittavat tiedot. Lisäksi Euroopan rehuteollisuuden edustajat ovat todenneet, että jäljitettävyysasetuksen vaatimukset eivät ole vaikuttaneet eläinrehun myyntiin, vaikka monet pitävätkin säännöksiä raskaina ja tarpeettomina. Mielenkiintoista on, että teollisuuden edustajien mukaan joillain ei-muuntogeenisen soijan jauhamoilla on ollut vaikeuksia myydä tuotettaan, koska toimijat eivät halua maksaa siitä korkeampaa hintaa.

Tällä hetkellä suurin osa Amerikassa ja itse asiassa koko maailmassa tuotetusta muuntogeenisestä soijasta on Monsanton Round-up Ready -soijaa. Kyseessä on ainoa yhteisön hyväksynnän saanut muuntogeeninen soijalajike (hyväksyntä mahdollistaa tuonnin EU:hun ja käytön elintarvikkeissa ja rehuissa). Bulkkitavarana myytävän soijan tuontiin liittyvien jäljitettävyys- ja merkintävaatimusten täyttäminen ei näyttäisi muodostuneen suureksikaan ongelmaksi, kun otetaan huomioon että lajikkeita on pääsääntöisesti vain yksi. Tilanne saattaa kuitenkin muuttua sitä mukaa kuin uusia muuntogeenisiä soijalajikkeita hyväksytään viejämaissa.

Viljelyssä käytettävien muuntogeenisten siementen merkinnät ja jäljitettävyys

Valtaosassa jäsenvaltioita ei viljellä muuntogeenisiä organismeja, joskin joillain Espanjan alueilla (noin 60 000 ha) kasvatetaan kaupallisessa tarkoituksessa Bt-maissilajikkeita. Näitä ja muita muuntogeenisiä maissilajikkeita kasvatetaan myös Ranskassa, Saksassa, Tšekissä ja Portugalissa, mutta paljon pienemmässä mittakaavassa. Näiltä viljelmiltä saatu sato käytetään suurelta osin eläinrehuna tuotantotilalla, joskin osa päätyy tärkkelysteollisuuteen jalostettavaksi. Hyvin pieni osa näistä muuntogeenisistä maissituotteista, jos sitäkään, päätyy vientiin.

Saatujen tietojen mukaan näyttäisi siltä, että näiden "sisäisesti tuotettujen" muuntogeenisten tuotteiden markkinoille tuonti ei ole aiheuttanut ongelmia, koska sekä viljelijöillä että ketjussa jäljempänä olevilla toimijoilla alkaa jo olla toiminnasta riittävästi kokemusta (joskin on muistettava, että pääosa tuotteista käytetään jo tuotantotilalla). Vaikuttaa myös siltä, että muuntogeenisten siementen merkintävaatimuksia on noudatettu, vaikka raporteissa onkin kerrottu ongelmista, jotka liittyvät siihen, miten muuntogeenisten organismien satunnainen esiintyminen tavanomaisten siementen erissä olisi ”tulkittava” ja laskettava.

Kasvibioteknologiayrityksillä (teknologian tuottajilla ja integroijilla) on asiasta toistaiseksi varsin vähän kokemuksia, koska muuntogeenisiä lajikkeita ei ole EU:ssa ollut laajalti kasvattajien saatavilla kaupallista viljelyä varten. Alan edustajat ovat kuitenkin ilmoittaneet, että jäljitettävyysasetuksen tulkinnassa ei ole kohdattu ongelmia ja että niissä maissa, joissa muuntogeenisiä lajikkeita on saatavilla (varsinkin Espanjassa), jäljitettävyysasetuksen noudattaminen ei ole aiheuttanut erityisiä vaikeuksia. Näyttäisikin siltä, että myyntitapahtumien dokumentointiin ja muuntogeenisten lajikkeiden merkintöihin liittyvien vaatimusten noudattamisesta on tullut osa normaalia kauppatapaa. Vaatimukset ovat kuitenkin ilmeisesti lisänneet hallinnollista taakkaa ja siihen liittyviä kustannuksia (joskaan tästä ei ole saatavilla laskelmia).

Jäljitettävyysasetuksen noudattamisen valvonta

Monet kansalliset viranomaiset, samoin kuin jotkin muiden alojen organisaatiot, katsovat, ettei aikaa ole vielä kulunut riittävästi tarkoituksenmukaisten kokemusten ja tietojen saamiseksi jäljitettävyysasetuksen täytäntöönpanosta. Valtaosa jäsenvaltioista katsoo kuitenkin, että jäljitettävyysasetuksen vaatimuksilla on ollut myönteinen vaikutus tarpeellisten tietojen saantiin, kuluttajien valinnanvapauteen ja turvallisuustekijöihin. Vaatimusten merkitystä on korostettu erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa luomuviljelyä pidetään tärkeänä. Joidenkin muiden jäsenvaltioiden mielestä jäljitettävyysasetusta olisi tuontituotteiden osalta tiukennettava ja vaatimusten noudattamisen valvontaa kiristettävä.

Tietyt jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet ongelmista näytteenotossa ja testauksessa viitaten tekniikoiden monimutkaisuuteen varsinkin sellaisissa tapauksissa, joissa edellytetään satunnaisten esiintymien selvittämistä. Suosituksen 2004/787/EY mukaan ”määrällisen analyysin tulokset olisi esitettävä muuntogeenisen DNA:n kopiomäärän prosentuaalisena osuutena kohteena olevan taksonin spesifisestä DNA:n kopiomäärästä, laskettuna haploideina genomeina”. Tästä huolimatta esiintyy vielä epätietoisuutta siitä, minä yksikköinä muuntogeenisen sisällön osuus olisi ilmoitettava. Jotkin jäsenvaltiot ovatkin kaivanneet muuntokertoimia, joilla päästäisiin vertailukelpoisiin tuloksiin riippumatta siitä, onko muuntogeenisen sisällön osuus ilmoitettu DNA:n, painon tai siemenmäärän perusteella. Lisäksi tässä yhteydessä on pyydetty selvennystä muuntogeenisten viljelmien ns. stacked-gene-lajikkeisiin liittyen.

Monissa jäsenvaltioissa käytetään tarkastuksissa ja valvonnassa satunnaisotoksia ja -testejä ja testataan lisäksi tuotteet, joiden merkintöjen epäillään olevan virheellisiä. Vaikka useat jäsenvaltiot pitävätkin näytteenottoa ja testausta koskevaa komission suositusta hyödyllisenä, muut ovat ilmoittaneet sen olevan joko liian yksityiskohtainen tai liian epätarkka. Jotkin jäsenvaltiot ovat myös kaivanneet pikemminkin lainsäädäntöä kuin ohjeistusta yhdenmukaisten näytteenotto- ja testausperiaatteiden varmistamiseksi. Toiset taas ovat pyytäneet käytännönläheistä ”käsikirjaa”, jolla voitaisiin varmistaa yhdenmukaisuus ja asetuksen yhtenäinen täytäntöönpano. Lisäksi on korostettu, että yksittäisten jäsenvaltioiden välistä tiedon ja kokemusten vaihtoa on lisättävä yhtenäisen lähestymistavan takaamiseksi.

Jäsenvaltioiden ilmoitusten perusteella näyttäisi siltä, että toimijat selvästikin esittävät kauppatapahtumien yhteydessä asetuksessa edellytetyt tiedot, vaikkakin joissain tapauksissa dokumentaatiosta ei välttämättä ole saatavilla paperiversioita. Muutamat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että yksilöllisiä tunnisteita ei aina ole ilmoitettu vientiyrityksen esittämissä asiakirjoissa, jotka koskevat muuntogeenisiä organismeja sisältävien tuotteiden bulkkieriä. Eräät jäsenvaltiot ovat myös ilmoittaneet maahantuojien alkuvaiheen haluttomuudesta toimittaa tarvittavat asiakirjat ketjussa seuraaville toimijoille. Tilanteen on kuitenkin ilmoitettu parantuneen huomattavasti lisäkokemuksen myötä.

Yksi jäsenvaltio on lisäksi ilmoittanut tapauksesta, jossa tukkumyyjä ei toimittanut tarvittavia tietoja eteenpäin ketjussa jäljempänä oleville yksityishenkilöille. Tämänkin katsottiin johtuneen kokemuksen puutteesta, ja tilanne onkin sittemmin korjaantunut. Jäsenvaltiot näyttäisivätkin olevan täysin tietoisia siitä, että tietojen on jakeluketjun alkupäässä oltava kunnossa, jotta järjestelmä toimisi koko ketjun läpi. Jotkin jäsenvaltiot ovat vahvasti sitä mieltä, että yhteinen esitysmuoto dokumentaatiolle auttaisi sekä toimijoita että kansallisia viranomaisia täytäntöönpanossa ja valvonnassa sekä estäisi kuvatunlaiset ongelmat. Teollisuuden edustajat ja kauppakumppanit eivät taas pidä dokumentaation yhdenmukaistamista tarpeellisena ja katsovat, että tarvittavat tiedot voidaan esittää riittävän yksityiskohtaisesti osana nykyistä kaupallista laskutusdokumentaatiota.

Osa jäsenvaltioista on ilmoittanut, että jäljitettävyysasetuksen tulkinnassa, täytäntöönpanossa ja valvonnassa ei ole ilmennyt ongelmia. Nämä jäsenvaltiot muistuttavat, että yleisiä merkintä- ja jäljitettävyyssääntöjä on sovellettu elintarvike- ja rehuteollisuudessa jo pitkään ja niiden käytöstä on saatu vankka kokemus. Jäljitettävyysasetus nähdään siis lähinnä vanhojen sääntöjen laajennuksena. Jonkin verran epätietoisuutta näyttäisi kuitenkin ilmenneen muuntogeenisten organismien seosten merkinnöissä.

Muiden alojen edustajien esiin nostamia seikkoja ovat muun muassa keinot, joilla voidaan tunnistaa ei-hyväksyttyjen muuntogeenisten organismien esiintymät bulkkierissä ja muissa tuotteissa sekä tavat valvoa merkintä- ja jäljitettävyysvaatimusten noudattamista silloin, kun tuote ei sisällä DNA:ta ja valkuaisaineita. Jonkin verran ongelmia näyttää ilmenneen myös tällaisten tuotteiden alkuperän selvittämisessä, kun on pyritty määrittämään, onko ne tuotettu muuntogeenisestä aineksesta.

Jotkin jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet pitävänsä näytteenotto- ja testauskustannuksia kohtuuttomina ja pyytäneet kustannusten uudelleentarkastelua. Lisäksi eräät kansalliset viranomaiset ovat ilmoittaneet bulkkitoimitusten asianmukaisen testaamisen kestävän liian kauan, mikä luo ongelmia erityisesti pilaantuvien tuotteiden tapauksessa. Jotkin viranomaiset ovat kiinnittäneet huomiota myös vertailuaineiston saatavuudessa ilmenneisiin viiveisiin. Tässä yhteydessä ei kuitenkaan ole ilmoitettu, mistä tuotteista tarkkaan ottaen on kyse. On syytä muistaa, että asetuksen (EY) N:o 1829/2003 mukaan ilmoituksen tekijän on ilmoituksessaan (myös jo olemassa olevien tuotteiden osalta) mainittava, mistä vertailuaineistoa on saatavissa.

Päätelmät

Suurin osa sidosryhmistä korostaa, että jäljitettävyysasetus on ollut käytössä vasta vähän aikaa ja että kokemuksia sen täytäntöönpanosta on saatu hyvin vähän. Tilannetta on edelleen vaikeuttanut Euroopan unionissa markkinoilla olevien muuntogeenisten tuotteiden pieni määrä. Tätä kertomusta voidaan siis pitää vain alustavana: todenmukaisen kokonaiskuvan saaminen jäljitettävyysasetuksen täytäntöönpanosta edellyttää lisää kokemuksia ja raportointia.

Tästä huolimatta näyttää siltä, että asetuksen säännöksiä sovelletaan oikein. Vaikka joitain ”käynnistysvaikeuksia” onkin todettu, ne on ilmeisesti saatu pääosin ratkaistua.

Monet sidosryhmät ovat tuoneet esiin tarpeen tarkastella lähemmin kysymystä ei-hyväksyttyjen muuntogeenisten ainesten satunnaisista esiintymistä varsinkin saatavilla olevien havaitsemismenetelmien näkökulmasta. On kuitenkin syytä täsmentää, että jäljitettävyysasetus kattaa ainoastaan sellaiset muuntogeeniset tuotteet, jotka on hyväksytty yhteisön markkinoille. Komissio jatkaa Yhteisen tutkimuskeskuksensa (YTK) avulla tähän liittyvää työtä, ja muissa maissa hyväksyttyjä muuntogeenisiä organismeja koskevat tiedot talletetaan jäljitettävyysasetuksen 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti yhteisön keskusrekisteriin.

Eräät sidosryhmät ovat pitäneet komission suosituksessa näytteenotosta ja GMO:iden havaitsemisesta annettuja ohjeita hyödyllisinä, kun taas toiset ovat pitäneet niitä mutkikkaina ja hankalasti sovellettavina. Selvää on kuitenkin, että näytteenotto ja esiintymien havaitseminen ovat monimutkaisia prosesseja ja ennen jäljitettävyysasetuksen voimaantuloa saatavilla oli vain harvoja tähän soveltuvia menetelmiä. YTK ja eurooppalainen GMO-laboratorioiden verkosto (ENGL, European Network of GMO Laboratories) ovat sittemmin kehittäneet menetelmän viljan bulkkierien näytteenottoa varten. YTK ja ENGL jatkavat yksittäisten muuntogeenisten organismien havaitsemismenetelmien validointia, mutta työ on aikaa vievää (ja kallista), koska validointi edellyttää suurta tarkkuutta ja virheettömyyttä. On kuitenkin selvää, että kehitystyötä tällä alalla on jatkettava ja jatketaan.

Eräät kauppakumppanit valittavat edelleen jäljitettävyysasetuksen aiheuttamasta hallinnollisesta taakasta. Jäljitettävyysasetuksella ei näyttäisi olevan olleen vaikutusta soijan ja maissin eikä niistä johdettujen tuotteiden, kuten soijajauhon ja maissitärkkelyksen tuontiin. Käytännössä varsinkin elintarvikkeiden kuluttaja- ja markkinakysynnällä on ollut paljon suurempi vaikutus muuntogeenisiä aineksia sisältävien tuotteiden kauppaan kuin jäljitettävyysasetuksen säännöksillä. Suurimman kaupan esteen muodostavat edelleen maiden väliset erot muuntogeenisten organismien hyväksymismenettelyissä. Jotkin kauppakumppanit ovat pystyneet ratkaisemaan tämän kysymyksen kaupan häiriöiden välttämiseksi, kun taas toiset ovat joko kyvyttömiä tai haluttomia siihen.

On kuitenkin edelleen selvää, että toistaiseksi on saatavilla liian vähän tietoa ja kokemuksia jäljitettävyysasetuksen täytäntöönpanosta. Jotta täytäntöönpanosta saataisiin kattavampi kuva, komissio laatii asiasta 24 kuukauden kuluttua uuden kertomuksen.

LIITE 1

Department for Environment, Food and Rural Affairs, United Kingdom

State Veterinary and Food Administration of the Slovak Republic

Central Control and Testing Institute for Agriculture (Slovak Republic)

Ministry of Agriculture, Forestry and Food (Slovenia)

Ministry of Health (Slovenia)

Ministry for the Environment and Spatial Planning (Slovenia)

National Food Administration (Sweden)

Swedish Board of Agriculture

Swedish Work Environment Authority

Directorate-General for Veterinary Services (Portugal)

Directorate-General for Crop Protection (Portugal)

DGFCQA - Directorate-General of Food Quality Inspection and Control (Portugal)

Ministry of Health, Welfare and Sport (Netherlands)

Ministry of Agriculture, Nature and Food Quality (Netherlands)

Ministry of Housing, Spatial Planning and the Environment (Netherlands)

Malta Environment and Planning Authority

Malta Standards Authority

Ministry of the Environment (Lithuania)

Ministry of Agriculture and Rural Development (Hungary)

Ministry of Rural Development & Food- Directorate of Processing, Standardization and Quality Inspection (Greece)

Ministry of Development, Hellenic Food Safety Authority (Greece)

Ministry of Economy and Finance, General Chemical State Laboratory, Food Division (Greece)

Board for Gene Technology (Finland)

Ministry of Trade and Industry (Finland)

National Food Agency (Finland)

Customs Laboratory (Finland)

Plant Production Inspection Centre (Finland)

National Product Control Agency for Welfare and Health (Finland)

Sub-directorate-General for the Means of Livestock Production (Spain)

Ministry of Health and Consumer Affairs: Spanish Agency for Food Safety (Spain)

Ministry of Agriculture, Fisheries and Food (Spain)

Veterinary and Food Board (Estonia)

Danish Veterinary and Food Administration

Danish Plant Directorate

German Federation for Food Law and Science

Ministry of the Environment (Czech Republic)

Ministry of Agriculture (Czech Republic)

Central Institute for Supervising and Testing in Agriculture (Czech Republic)

Reference laboratory for GMO identification and DNA fingerprinting (Czech Republic)

Research Institute of Crop Production (Czech Republic)

Ministry of Health (Cyprus)

Department of Agriculture (Cyprus)

Federation of European Food Additives and Food Enzymes (Belgium)

FPS Public Health, Food Chain Safety and Environment (Belgium)

FAVV/AFSCA (Belgium)

Greenpeace

FEDIS – La Fédération belge des entreprises de distribution

FEDIMA (Federation of the European Union Manufacturers and Suppliers of Ingredients to the Bakery, Confectionery and Patisserie Industries)

European Association for Bio-industries (EuropaBio)

ELC – Federation of European Food Additives and Food Enzymes Manufacturers

CIAA - The Confederation of Food and Drink Industries of the European Union

BEUC - The European Consumers’ Organisation

The National Association for the Speciality Food Trade, Inc., New York, USA

Nestlé

US Government

American Soybean Association

Florigene (Australia)

[1] EUVL 268, 18.10.2003, s. 24.

[2] EUVL L 10, 16.1.2004, s. 5.

[3] EUVL L 348, 24.11.2004, s. 18.

[4] Cartagenan bioturvallisuuspöytäkirjan 18 artiklan 2 kohdan a alakohta.

[5] Cartagenan bioturvallisuuspöytäkirjan osapuolten kuudes kokous.

[6] EUVL L 268, 18.10.2003, s. 1.