FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/34

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean Lausunto aiheesta Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelyyn liittyviin haasteisiin vastaaminen EU:ssa

(2009/C 175/06)

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. tammikuuta 2008 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittely.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 30. lokakuuta 2008. Esittelijä oli Sylvia Gauci.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 3.–4. joulukuuta 2008 pitämässään 449. täysistunnossa (joulukuun 4. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 119 ääntä puolesta 1:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivillä voidaan yksinkertaistaa menettelyjä markkinatoimijoihin kohdistuvan hallinnollisen rasituksen pienentämiseksi.

1.2 Tarkistaessaan direktiiviä Euroopan unionin sekä jäsenvaltioiden viranomaisten tulisi varmistaa, että direktiivillä luodaan tasapuoliset toimintaedellytykset EU:n kaikissa maissa, sillä se on ympäristön, liiketoiminnan harjoittajien ja Euroopan unionin kansalaisten etujen mukaista.

1.3 Koska raaka-aineet ovat nyt arvokkaampia kuin 5–10 vuotta sitten, sähkö- ja elektroniikkalaiteromu päätyy usein vakiintuneiden keräysjärjestelmien ulkopuolelle. Tämän seurauksena kaikkea kyseistä romua ei käsitellä asianmukaisesti. Pois heitetyistä jääkaapeista poistetaan käsittelemättä vaarallisia, arvottomia osia, kuten kondensaattoreita. Nykyään katsotaan tuottajien olevan vastuussa myös sellaisen sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelystä, jonka kontrolloimiseen niillä on vain vähän tai ei ollenkaan mahdollisuuksia. Kaikilla toimitusketjun toimijoilla, eli myös romukauppiailla ja jälleenmyyjillä, tulisi olla sama vastuu asiasta.

1.4 Kouluilla on erittäin tärkeä kasvatusrooli pyrittäessä edistämään nuorten kansalaisten osallistumista jätteentorjuntaan. Nuoret kansalaiset olisikin saatava ymmärtämään sähkö- ja elektroniikkajätteen loppukäsittelyyn liittyvät vaarat pyrittäessä vähentämään kyseisen jätteen syntymistä sekä edistämään sen uudelleenkäyttöä, hyödyntämistä ja kierrätystä. Koulutus kuuluu ensi sijassa jäsenvaltioiden vastuulle, mutta tuottajaorganisaatioillakin voi olla ja on tärkeä rooli asiassa.

1.5 Direktiivin tarkistuksen tulisi mahdollistaa nykyistä parempi vuorovaikutus yhtäältä terveyden- ja ympäristönsuojelusäännösten ja toisaalta sisämarkkinoiden kitkattomaan toimintaan vaikuttavien sääntöjen välillä. Erityisesti tuottajaa ei tulisi määritellä siten, että sisämarkkinoille syntyy uusia esteitä. Tämä vastaa myös paremmin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen nykyistä oikeuskäytäntöä, jonka mukaan ympäristönsuojelu ei saa olla sisämarkkinaperiaatteiden vastaista.

1.6 Markkinapohjaiset kollektiiviset järjestelmät ovat nykyään osoittautuneet onnistuneeksi tavaksi käsitellä sähkö- ja elektroniikkalaiteromu asianmukaisesti. Tarkistetun direktiivin ei tulisi haitata millään tavalla sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelystä aiheutuvien kustannusten jakamista nykyisten markkinaosuuksien perusteella. Liitteen II osalta voidaan edetä siten, että kaikille asianomaisille tahoille annetaan mahdollisuus jatkaa käsittelystandardien kehittämistä.

1.7 Käsittelemällä sähkö- ja elektroniikkajätevirrat kustannustehokkaasti EU:ssa tulisi lisäksi voida vaikuttaa siihen, että tämäntyyppisen jätteen vienti lopetetaan unionin ulkopuolisiin maihin, joiden ympäristövaatimukset ovat EU:ta matalammalla tasolla ja jätettä käsittelevät työntekijät altistuvat suuremmille riskeille. Direktiivin tulisi siten täyttää sosiaaliset tavoitteensa eli suojella ympäristöä ja pienentää jätteiden haitallisia terveysvaikutuksia. Lisäksi olisi edistettävä käsittelystandardien käyttöönottoa EU:n ulkopuolisissa maissa.

2. Johdanto

2.1 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta annetulla direktiivillä 2002/96/EY (1) pyritään vastaamaan kyseisten nopeasti kasvavien jätevirtojen aiheuttamiin haasteisiin. Sillä täydennetään myös kaatopaikkoja ja jätteenpolttoa koskevia Euroopan unionin toimenpiteitä.

2.2 Useiden lähteiden ja eri arviointitekniikoiden perusteella voidaan arvioida, että 27-jäsenisen EU:n markkinoille tuodaan vuosittain 10,3 miljoonaa tonnia sähkö- ja elektroniikkalaitteita. Eräiden ennakko-oletusten mukaan sähkö- ja elektroniikkalaitteiden kokonaismäärä lisääntyy vuoteen 2020 mennessä 2,5–2,7 prosenttia vuodessa ja on kyseisenä vuonna noin 12,3 miljoonaa tonnia. Vuoden 2006 kokonaiskeräysmäärä oli 2 miljoonaa tonnia.

2.3 Tässä vaiheessa on siis tärkeää arvioida, onko direktiivillä onnistuttu saavuttamaan odotetut ympäristönsuojelutulokset. On myös tarkoituksenmukaista selvittää, mitkä parannukset ovat mahdollisia ja millä keinoin ne voidaan parhaiten saavuttaa.

2.4 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivillä on otettu käyttöön useita jätteenkäsittelymalleja, joilla pyritään lisäämään sähkö- ja elektroniikkalaitteiden kierrätystä sekä pienentämään loppukäsittelyyn joutuvan jätteen kokonaismäärää.

2.5 Tuottajia kannustetaan suunnittelemaan sähkö- ja elektroniikkalaitteet ympäristön kannalta nykyistä tehokkaammin sekä ottamaan jätteenkäsittelynäkökohdat täydellisesti huomioon. Tämän vuoksi elektroniikkalaiteromudirektiiviin sisältyy laajennetun tuottajanvastuun periaate. Noudattaakseen lainsäädäntöä sähkö- ja elektroniikkalaitteiden valmistajien on otettava huomioon tuotteiden koko elinkaari, muun muassa tuotteen kestävyys, ajantasaistaminen, korjattavuus, purkaminen ja helposti kierrätettävien materiaalien käyttö. Niiden vastuulla on myös kymmeneen laajaan tuoteluokkaan (2) kuuluvien sähkö- ja elektroniikkalaitteiden vastaanotto ja kierrätys. Lisäksi niiden on annettava tietoa, jonka perusteella ne voivat osoittaa noudattavansa lainsäädäntöä.

2.6 Laajennettua tuottajan vastuuta aletaan soveltaa heti kun markkinatoimija kirjautuu kunkin jäsenvaltion viranomaisten ylläpitämään kansalliseen tuottajarekisteriin. Termi ”tuottaja” kattaa erityyppisiä toimintoja. Tuottajia ovat erityisesti omien tuotemerkkien tuottajat, maahantuojat ja jälleenmyyjät. ”Tuottaja”-termin soveltamisala on määritelty niin laajasti, että se kattaa mahdollisimman monia liiketoimintoja ja mahdollistaa siten kustannustehokkaan sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelyjärjestelmän. Ongelmana on kuitenkin, että laaja soveltamisala saattaa johtaa tilanteeseen, jossa useampi kuin yksi tuottaja on vastuussa käsittelystä, mikä ei ole oikeudellisesti hyväksyttävää.

2.7 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivillä pyritään kannustamaan erilliseen keräykseen asettamalla määrällisiä tavoitteita. Erilliselle keräykselle asetettiin tavoitteeksi, että viimeistään joulukuun 31. päivään 2006 mennessä EU:n jäsenvaltioissa kerätään vähintään neljä kilogrammaa kotitalouksien sähkö- ja elektroniikkalaiteromua asukasta kohden vuodessa. Uusi sitova tavoite on määrä asettaa viimeistään joulukuussa 2008.

2.8 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivillä edistetään lisäksi uudelleenkäyttöä ja kierrätystä asettamalla hyödyntämis-, uudelleenkäyttö- ja kierrätystavoitteita.

2.9 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivin yhtenä tukipilarina on lisäksi peruskäyttäjien eli kuluttajien toiminta. Kuluttajat voivat palauttaa laitteensa maksutta. Vaarallisen sähkö- ja elektroniikkalaitejätteen syntymisen estämiseksi tiettyjen vaarallisten aineiden käyttö sähkö- ja elektroniikkalaitteissa on kielletty tai sitä rajoitetaan direktiivin 2002/95/EY (RoHS-direktiivi) perusteella (3).

3. Yleistä – havaitut ongelmat

3.1 Edellä kuvailtujen toimenpiteiden perusteella jäsenvaltioiden odotettiin laativan kansalliset sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelysuunnitelmansa noudattaakseen direktiivin säännöksiä. Sähkö- ja elektroniikkalaiteromulainsäädännön täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa tehtyjen ensimmäisten arvioiden perusteella voidaan päätellä seuraavaa:

— Direktiivin soveltamisalaa on tulkittu eri tavoilla eri puolella EU:ta: sama tuote ei välttämättä kuulu soveltamisalaan kaikissa jäsenvaltioissa, minkä vuoksi tuottajat joutuvat noudattamaan säännöksiä eri tavoilla eri puolilla Eurooppaa.

— Useimmat EU:n 15 vanhasta jäsenmaasta ovat saavuttaneet keräystavoitteet helposti, mutta useimmille uusille jäsenvaltioille tavoitteiden saavuttaminen on haasteellista.

— Muihin kuin tuoteluokkaan 1 kuuluvien tuotteiden kerääminen on vähäistä (4).

— Pieniä laiteita ei usein palauteta keräyspisteisiin, ja ne päätyvät siten vakiintuneiden sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräysjärjestelmien ulkopuolelle.

— Useissa jäsenvaltioissa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun keräyspisteitä ei ole riittävästi käytettävissä.

— Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelyn laadusta ei raportoida riittävästi (5).

— Kaksi eniten hallinnollista taakkaa aiheuttavaa toimenpidettä ovat kirjautuminen kansalliseen tuottajarekisteriin ja raportointi.

— Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivin siirtäminen osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä alkoi vasta 13. elokuuta 2004, eikä sitä eräissä jäsenvaltioissa ole saatu vieläkään päätökseen. Sen vuoksi kattava yhteiskunnallinen seuranta ja arviointi on vielä ennenaikaista.

4. Erityistä – tulevat toimet

4.1 Direktiivin tarkistuksella tulisi pyrkiä ympäristövaikutusten maksimointiin (keräämisen lisääminen) sekä sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelyn kustannustehokkuuden parantamiseen (käsittelyn tehostaminen).

4.2 Sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelyyn liittyviin haasteisiin vastaaminen EU:ssa merkitsee myös yrityksille aiheutuvan hallinnollisen rasituksen vähentämistä siten, että ne säilyttävät taloudellisen kilpailukykynsä ja voivat investoida voimavaroja toimintansa ympäristöystävällisyyden parantamiseen, olipa sitten kyseessä tuotesuunnittelu, keräysjärjestelmät, palautusjärjestelmät tai yleisölle tiedottaminen.

4.3 Jäsenvaltioiden hallinto ja yksityiset aloitteet voivat olla rahoituslähteitä kouluissa järjestettäviin koulutusohjelmiin, jotta lapset voitaisiin jo varhaisessa vaiheessa tutustuttaa sähkö- ja elektroniikkalaitteiden loppukäsittelyn ja kierrätyksen hyviin käytäntöihin. Ohjelmat olisi toteutettava paikallistasolla, ja siksi niiden sisältö olisi sovitettava yhteen paikallisten olosuhteiden ja kulutustottumusten kanssa.

4.4 Merkittävimmät parannukset ympäristön tilaan ja kustannustehokkuuteen voidaan saada aikaan seuraavilla tavoilla:

— Muutetaan tuotesuuntautunutta soveltamisalaa (6) enemmän käsittelyluokkiin perustuvaksi.

— Asetetaan erikseen keräysmääriä, kierrätysprosentteja ja käsittelyvaatimuksia koskevat tavoitteet.

— Varmistetaan eri sidosryhmille tasapuoliset toimintaedellytykset kaikkialla EU:ssa. Erityisesti on otettava huomioon seuraavat näkökohdat: — ”Tuottajan” määritelmän olisi katettava samat toimijat EU:n kaikissa jäsenvaltioissa. Tämän vuoksi tuotteen yhteisön markkinoille saattavaa toimijaa olisi pidettävä tuottajana EU:n kaikkien jäsenvaltioiden markkinoilla. — Kansallisten tuottajarekisterien yhteentoimivuutta olisi parannettava: Jäsenvaltioiden eri rekisteröinti- ja rahoitusjärjestelmiin liittyvät, toisistaan poikkeavat hallinnolliset vaatimukset aiheuttavat sisämarkkinoilla rajatylittävää toimintaa harjoittaville tuottajille lisäkustannuksia. Tuottajarekisterit poikkeavat toisistaan tuottajilta kerättävän tiedon ja toimintaperiaatteiden osalta. Erot koskevat muun muassa laitetyyppien määritelmiä, painovaatimuksia, raportointiperusteita sekä muihin jäsenvaltioihin suuntautuvan myynnin huomioimista. Myös raportointitiheys ja raportointivälit vaihtelevat. Euroopan unionin toimielimet voisivat antaa suosituksia ja ohjeita kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi kuultuaan asianmukaisesti sidosryhmiä. — Voitaisiin luoda jäsenvaltioiden rekisterien eurooppalainen verkosto tietojen vaihtamiseksi. Tuottaja voisi rekisteröityä yhdessä jäsenvaltiossa siten, että rekisteröinnissä otettaisiin huomioon tuottajan toiminta koko EU:ssa. Tämä vähentäisi rekisteröityjälle aiheutuvaa hallinnollista rasitusta ja samalla tehostaisi direktiivin täytäntöönpanoa. Harmonisoinnin lisääminen ja byrokratian vähentäminen helpottaisivat ympäristön tilan parantamista ja ympäristötavoitteiden saavuttamista. — Sähkö- ja elektroniikkalaitteiden markkinoinnissa sovellettavien merkintävaatimusten yhdenmukaistamista olisi jatkettava. Jos niin ei tehdä, tavaroiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla estyy jatkuvasti.

— Selvennetään ja sen jälkeen sovelletaan harmonisoitua lähestymistapaa yhdenmukaisesti EU:n kaikissa jäsenvaltioissa.

— Pohditaan, miten jäsenvaltiot voivat edistää tutkimustoimintaa sähkö- ja elektroniikkalaiteromun käsittelyn ympäristövaikutusten parantamiseksi.

— Jatketaan kuluttajien roolin analysointia sähkö- ja elektroniikkalaiteromupolitiikan yhteydessä. Loppujen lopuksi kuluttajan on palautettava elektroniikkajätteensä, ja hän myös maksaa kulut riippumatta siitä, miten rahoitus on järjestetty.

Bryssel 4. joulukuuta 2008 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Mario SEPI Euroopan talous- ja sosiaalikomitean pääsihteeri Martin WESTLAKE

(1) TSK:n 29. marraskuuta 2000 antama lausunto sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta, EYVL C 116, 20.4.2001, s. 38–43.

(2) Direktiivin soveltamisalaan kuuluu kymmenen sähkö- ja elektroniikkalaitteiden luokkaa:

— Luokka 1 – Suuret kodinkoneet

— Luokka 2 – Pienet kodinkoneet

— Luokka 3 – Tieto- ja teletekniset laitteet

— Luokka 4 – Kuluttajaelektroniikka

— Luokka 5 – Valaistuslaitteet

— Luokka 6 – Sähkö- ja elektroniikkatyökalut

— Luokka 7 – Lelut, vapaa-ajan- ja urheiluvälineet

— Luokka 8 – Lääkinnälliset laitteet

— Luokka 9 – Tarkkailu- ja valvontalaitteet

— Luokka 10 – Automaatit

(3) RoHS-direktiivissä säädetään, että 1. päivästä heinäkuuta 2006 alkaen markkinoille saatettavissa uusissa sähkö- ja elektroniikkalaitteissa tietyt raskasmetallit (lyijy, elohopea, kadmium ja kuudenarvoinen kromi) sekä bromatut palonestoaineet (polybromidifenyyli [PBB] ja/tai polybromidifenyylieetteri [PBDE]) on korvattava muilla aineilla.

(4) Ks. alaviite 2.

(5) Sähkö- ja elektroniikkalaiteromudirektiivistä tiedottamista ja raportointia käsittelevän 12 artiklan mukaan tuottajien olisi koottava vuotuiset tiedot, mukaan lukien selvityksiin perustuvat arviot, kussakin jäsenvaltiossa markkinoille saatettujen, kaikilla tavoin kerättyjen ja uudelleen käytettyjen, kierrätettyjen ja hyödynnettyjen sähkö- ja elektroniikkalaitteiden sekä maastaviedyn kerätyn romun määristä ja luokista painoina tai, jos se ei ole mahdollista, kappalemäärinä.

(6) Ks. alaviitteessä 2 luetellut tuoteluokat.