EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 15.12.2020 COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoista ja asetuksen (EU) N:o 347/2013 kumoamisesta {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Vuonna 2013 luotiin rajatylittävien energiainfrastruktuurien suunnittelua varten uusi kehys, jolla nykyaikaistettiin ja laajennettiin Euroopan energiainfrastruktuureja. Tavoitteena oli puuttua jäsenvaltioiden hajanaisiin yhteenliitäntöihin, poistaa jäsenvaltioiden eristyneisyys kaasu- ja sähköverkoista, turvata ja monipuolistaa unionin energiatoimituksia, ‑lähteitä ja ‑reittejä sekä lisätä uusiutuvien energialähteiden integrointia. TEN-E-asetuksella annettiin unionille mahdollisuus saavuttaa keskeiset energiapoliittiset tavoitteensa vahvistamalla säännöt yhteistä etua koskevien hankkeiden (Project of Common Interest, PCI) yksilöimistä ja viiveetöntä kehittämistä varten. Näin varmistetaan Euroopan laajuisten energiaverkkojen yhteentoimivuus, energian sisämarkkinoiden toiminta, toimitusvarmuus unionissa ja uusiutuvien energiamuotojen integrointi. Asetuksessa edellytetään myös, että jäsenvaltiot tehostavat PCI-hankkeiden lupamenettelyjä, ja siinä säädetään sääntelytuesta, säännöistä ja ohjeista kustannusten rajatylittävälle jakamiselle ja riskeihin liittyville kannustimille sekä edellytyksistä rahoituksen saamiselle Verkkojen Eurooppa ‑välineestä. Komission puheenjohtaja on asettanut Euroopan vihreän kehityksen ohjelman unionin tärkeimmäksi poliittiseksi prioriteetiksi. Tavoitteena on tehdä unionista oikeudenmukainen ja vauras yhteiskunta, jolla on nykyaikainen, resurssitehokas ja kilpailukykyinen talous. Komission ehdottamassa ilmastotavoitesuunnitelmassa asetetaan Eurooppa kestävälle tielle tämän tavoitteen toteuttamiseksi ja ilmastoneutraaliuden saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä. Vihreän kehityksen ohjelmassa korostetaan lisäksi, että ilmastonmuutoksella, jota ei voida välttää, on merkittäviä vaikutuksia Euroopassa torjumistoimista huolimatta. Sen vuoksi toimia ilmastokestävyyden varmistamiseksi, sietokyvyn kasvattamiseksi sekä ilmastonmuutoksen vaikutusten estämiseksi ja niihin valmistautumiseksi on ehdottomasti tehostettava. Energiainfrastruktuurit ovat keskeinen tekijä energiakäänteen mahdollistamisessa, kuten käy ilmi vihreän kehityksen ohjelmaa koskevasta komission tiedonannosta ja komission tiedonannosta ”Puhdas maapallo kaikille”. Infrastruktuureissa on kyse pitkäaikaisista rakenteista, ja sen vuoksi niiden on oltava sopusoinnussa ilmastoneutraaliuden ja muiden ympäristötavoitteiden, kuten vihreän kehityksen ohjelman vahingon välttämisen periaatteen, kanssa. Näin mahdollistetaan energiajärjestelmän ja laajemmin talouden nopea ja kustannustehokas irtautuminen hiilestä. TEN-E-asetus on keskeinen väline energian sisämarkkinoiden kehittämisessä ja välttämätön väline Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Nykyiset ilmasto- ja energiatavoitteet eivät ole riittävän kunnianhimoisia, jotta niillä voidaan saavuttaa vuodelle 2030 asetettu ilmastotavoite, jonka mukaan kasvihuonekaasupäästöjä olisi vähennettävä vähintään 55 prosenttia, kuten komissio on ehdottanut ilmastoneutraaliuteen tähtäävissä pyrkimyksissään. Tämä kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen edellyttää Euroopan energiajärjestelmän perusteellista muutosta sekä kysyntä- että tarjontapuolella. Unionin on lisättävä merkittävästi sähkön tuotantoa uusiutuvista energialähteistä, jotta sen osuus kasvaisi yli 80 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä. Lisäksi tällaisesta sähköstä yhä suurempi osuus tuotettaisiin merellä. Euroopan merituulivoimakapasiteettia olisi lisättävä 300 GW:iin ja valtamerienergian tuotantokapasiteettia 40 GW:iin eli 25-kertaiseksi nykytasoon verrattuna vuoteen 2050 mennessä, jotta ilmastoneutraalius voidaan saavuttaa. Tämä aiheuttaa merkittävän tarpeen koordinoida maalla ja merellä sijaitsevien sähköverkkojen pitkän aikavälin suunnittelua ja kehittämistä merellä tuotettavaa uusiutuvaa energiaa koskevan EU:n strategian mukaisesti. Merellä tapahtuvan uusiutuvan energian tuotannon lisääminen Euroopassa vuoteen 2050 mennessä aiheuttaa arviolta 800 miljardin euron kustannukset, joista kaksi kolmasosaa koskee siihen liittyvää verkkoinfrastruktuuria. Jotta kustannuksia voitaisiin pienentää mahdollisimman paljon, on keskityttävä voimakkaasti järkevään verkkojen kehittämiseen. Barcelonassa maaliskuussa 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä sovittua tavoitetta, jonka mukaan jäsenvaltioiden sähköverkkojen yhteenliitäntäasteen olisi vastattava vähintään 10:tä prosenttia niiden asennetusta tuotantokapasiteetista, ei ole vielä saavutettu. Eurooppa-neuvosto hyväksyi 23 ja 24. lokakuuta 2014 antamissaan päätelmissä sähköverkkojen yhteenliitäntäastetta koskevaksi tavoitteeksi vähintään 15 prosenttia. Euroopan energiaverkkojen vahvistamisesta 23. marraskuuta 2017 annetussa komission tiedonannossa arvioidaan edistymistä kohti 10 prosentin yhteenliitäntätavoitteen saavuttamista ja ehdotetaan keinoja vuodelle 2030 asetetun 15 prosentin yhteenliitäntätavoitteen toteuttamiseksi. Jotta pelkästään vuodelle 2030 asetetut tavoitteet saavutetaan, on vuosittain investoitava arviolta keskimäärin 50,5 miljardia euroa sähkön siirto- ja jakeluverkkoihin. Sähkön suurempaa merkitystä täydennetään lisäämällä suhteessa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen suhteellista osuutta hiilestä irrotetussa energialähteiden yhdistelmässä, kuten kaikissa ilmastoneutraaliutta kohti etenemistä koskevissa mallinnusskenaarioissa esitetään. Vedyn tuotanto, kuljetus ja kulutus ovat tällä hetkellä alhaisella tasolla, mutta sen osuuden kaikista uusiutuvista ja vähähiilisistä kaasuista odotetaan olevan noin 46–49 prosenttia vuonna 2050. Vedyntuotannon elektrolyysilaitteistoihin tehtävien investointien kokonaistarpeen arvioidaan olevan 24–42 miljardia euroa vuoteen 2030 mennessä. Vedyn kuljetukseen, jakeluun ja varastointiin tarvitaan noin 65 miljardia euroa 47 . Vaikka nykyisen asetuksen tavoitteet pätevät edelleen suurelta osin, nykyinen TEN-E-kehys ei vielä täysin vastaa muutoksia, joita energiajärjestelmään on odotettavissa uudesta poliittisesta tilanteesta ja erityisesti vuodelle 2030 päivitetyistä tavoitteista sekä Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa vuodelle 2050 asetetusta ilmastoneutraaliustavoitteesta johtuen. Puutteellisiksi jäävät erityisesti nykyisellä TEN-E-asetuksella aikaansaatu rajatylittävien infrastruktuurien kehityksen tyyppi ja laajuus, koska se ei kata kaikkia energiakäänteen kannalta merkityksellisiä infrastruktuuriluokkia eikä siinä oteta riittävästi huomioon teknologian kehitystä. Sen vuoksi TEN-E-asetus ei nykymuodossaan sovellu ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisen tukemiseen. Älykkäät verkkoratkaisut, kuten kulutusjousto, ovat kehittyneet huomattavasti viime vuosina sähköalan digitalisaation kiihtymisen vuoksi. Älykäs järjestelmien integrointi sähkö- ja kaasujärjestelmien välillä sekä muiden alojen, kuten liikenteen ja teollisuuden, kanssa tarjoaa lisämahdollisuuksia kaasuverkon hiilestä irrottamiseen ja energiajärjestelmän tehokkaampaan hallintaan esimerkiksi tuottamalla vetyä ja synteettisiä kaasuja uusiutuvista energialähteistä. Nykyinen järjestelmien verkkosuunnittelu perustuu liikaa alakohtaiseen lähestymistapaan, joten se ei vastaa älykkään järjestelmien integroinnin tarvetta, koska kaasu- ja sähköalojen investointitarpeet arvioidaan omina kokonaisuuksinaan. Myös merellä sijaitsevan sähköverkon odotettu laajentuminen on otettava asianmukaisesti huomioon tulevassa verkkosuunnittelussa. Lisäksi energiainfrastruktuurien suunnittelussa on jakeluverkkotasolla tärkeämpi merkitys myös siksi, että huomattava osa uusiutuvan energian tuotantokapasiteetista on liitetty pien- ja keskijänniteverkkoon. Niin ikään nykyisen TEN-E-kehyksen arviointi on osoittanut viivästyksiä sellaisten PCI-hankkeiden täytäntöönpanossa, jotka on todettu tarpeellisiksi unionin ilmasto- ja energiapoliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Vuonna 2020 PCI-hankkeista kaikkiaan 27 prosenttia viivästyi keskimäärin 17 kuukautta verrattuna niiden alun perin suunniteltuun käyttöönottoajankohtaan. Tätä varten tarkistetulla TEN-E-asetuksella pyritään erityisesti ·mahdollistamaan energiakäänteen ja ilmastotavoitteiden saavuttamisen kannalta välttämättömien unionin sisällä ja naapurimaiden kanssa toteutettavien rajatylittävien hankkeiden ja investointien yksilöinti; ·parantamaan infrastruktuurien suunnittelua energiajärjestelmän integrointia ja merellä sijaitsevia sähköverkkoja varten; ·lyhentämään PCI-hankkeiden lupamenettelyjä, jotta vältetään viivästykset hankkeissa, joilla helpotetaan energiakäännettä; ·varmistamaan kustannustenjakovälineiden ja sääntelykannustimien asianmukainen käyttö. Tämän aloitteen yhteydessä on arvioitu ja yksilöity toimenpiteitä, joilla yksinkertaistetaan TEN-E-asetusta ja tehostetaan sen toimintaa sekä vähennetään mahdollisuuksien mukaan säännösten noudattamisesta ja sääntelystä aiheutuvia kustannuksia. Aloitteen avulla voidaan i) yksinkertaistaa raportointi- ja seurantavelvoitteita, ii) luopua lupamenettelyä edeltävää kuulemista koskevista vaatimuksista, jos ne jo sisältyvät kansallisiin sääntöihin, jotka perustuvat samoihin tai tiukempiin vaatimuksiin kuin TEN-E-asetuksessa, ja iii) yksinkertaistaa PCI-hankkeiden sisällyttämistä kymmenvuotiseen verkonkehittämissuunnitelmaan. Yksinkertaistamistoimenpiteistä saadaan välittömiä hyötyjä, koska hallinnollisiin velvoitteisiin liittyvät toistuvat suorat kustannukset pienenevät seuranta- ja raportointivelvoitteiden kevenemisen ansiosta. Nämä välittömät hyödyt kohdistuvat pääasiassa yksityisinä hyötyinä tietyille sidosryhmille, kuten hankkeen toteuttajille. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Komissio arvioi TEN-E-asetuksen tähänastista toimivuutta ja totesi, että nykyinen kehys ei ole ollut riittävän joustava mukautuakseen unionin muuttuviin poliittisiin tavoitteisiin. Tämä on erityisen tärkeää, kun otetaan huomioon unionin energia- ja ilmastopolitiikan kehitys ja erityisesti hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden entistä suurempi painoarvo ja tavoitetaso. Pariisin ilmastosopimuksessa ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa edellytetään merkittäviä muutoksia nykyisiin energiainfrastruktuureihin, jotta täysin integroitu hiilineutraali energiajärjestelmä voidaan toteuttaa vuoteen 2050 mennessä. Vaikka TEN-E-asetuksen alkuperäiset tavoitteet – toimitusvarmuus, markkinoiden yhdentyminen, kilpailu ja kestävyys – ovat edelleen merkityksellisiä, tarkistetussa TEN-E-asetuksessa säädetään muutoksista, joilla varmistetaan yhdenmukaisuus hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden sekä ilmastoneutraaliutta koskevan tavoitteen ja luokitusjärjestelmäasetuksessa määritellyn ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatteen kanssa. Tarkistetulla TEN-E-asetuksella vastataan tarpeeseen yhdenmukaistaa asetuksen yleisperiaatteet sekä puhtaan energian säädöspaketissa, etenkin sähkömarkkinadirektiivissä ja ‑asetuksessa, energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetussa asetuksessa ja uusiutuvia energialähteitä koskevassa direktiivissä, vahvistetut tavoitteet ja päämäärät, erityisesti mahdollistamalla uusiutuvien energialähteiden laajamittainen käyttöönotto ja integrointi ja tukemalla jakeluverkonhaltijoiden merkityksen kasvattamista. Vihreän kehityksen ohjelmassa ja siihen liittyvissä päästövähennystavoitteissa liikenneala asetetaan aiempia tavoitteita dynaamisemmalle tielle hiilestä irtautumiseksi. Näin ollen öljyn kysynnän odotetaan vähenevän merkittävästi ja kaiken korkeapäästöisen öljyn kulutuksen odotetaan vähenevän asteittain. Niinpä vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden mukaisesti öljyntoimitusinfrastruktuuri ei sisälly tähän asetukseen. Vaikka arvioinnissa ei havaittu suoraa epäjohdonmukaisuutta nykyisen TEN-E-asetuksen ja energiatehokkuusdirektiiviin sisältyvien erityistoimenpiteiden välillä, tarkistetuilla säännöksillä lujitetaan energiatehokkuus etusijalle ‑periaatetta tulevassa monialaisessa infrastruktuurien suunnittelussa. TEN-E-asetusta täydennetään Verkkojen Eurooppa ‑välineellä korjaamalla sellaisten PCI-hankkeiden rahoitusvajetta, joilla on suuri sosioekonominen arvo mutta jotka eivät ole kaupallisesti kannattavia. Mahdollisuus saada tukea Verkkojen Eurooppa -välineestä liittyy tarkistettuun TEN-E-asetukseen sisältyvien infrastruktuuriluokkien soveltamisalaan, koska TEN-E-asetuksen mukainen PCI-asema on edellytyksenä sille, että Verkkojen Eurooppa -välineestä voidaan myöntää rahoitusta rajatylittäviin infrastruktuurihankkeisiin. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Vahvistamalla nykyistä PCI-hankkeiden kestävyyden arviointia tarkistetussa TEN-E-asetuksessa komissio pyrkii myös lisäämään yhdenmukaisuutta aloitteen ja kestäviä investointeja koskevan EU:n luokitusjärjestelmän asianomaisten osa-alueiden välillä. Luokitusjärjestelmäasetuksessa vahvistetaan kehys sellaisten perusteiden määrittelylle, joilla määritetään, voidaanko taloudellista toimintaa pitää ympäristön kannalta kestävänä, ja asetetaan näin ollen tiedonantovelvollisuuksia yksityissektorilla toimiville rahoitusalan yrityksille ja muille kuin rahoitusalan yrityksille, jotka suuntaavat pääomaa sellaisiin kestäviin (kestävämpiin) taloudellisiin toimintoihin, jotka on määritelty kuuden ympäristötavoitteen perusteella. PCI-hankkeissa noudatetaan vihreän kehityksen ohjelman ja luokitusjärjestelmäasetuksen 17 artiklan mukaista ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatetta. Ympäristövaikutusten rajoittamiseksi infrastruktuurien suunnittelussa ja infrastruktuurien puutteiden tunnistamisessa noudatetaan energiatehokkuus etusijalle ‑periaatetta ja tarkastellaan ensisijaisesti kaikkia asiaa koskevia muita kuin infrastruktuureihin liittyviä ratkaisuja havaittujen puutteiden korjaamiseksi laajan sidosryhmäprosessin pohjalta. Lisäksi hankkeen toteuttajien olisi hankkeen toteutuksen aikana raportoitava ympäristölainsäädännön noudattamisesta sen varmistamiseksi, että hankkeista ei aiheudu merkittävää haittaa ympäristölle. Tämä raportointi on tärkeä osa seurantaprosessia ja unionin tulevaan luetteloon sisällyttämistä koskevia hakemuksia. Lisäksi asetuksessa säädetään PCI-hankkeisiin liittyvästä velvoitteesta toteuttaa niiden yhteydessä ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevia toimenpiteitä. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 171 artiklan 3 kohdassa määrätään, että unioni voi päättää yhteistyöstä kolmansien maiden kanssa edistääkseen keskinäistä etua koskevia hankkeita (project of mutual interest – PMI) ja turvatakseen verkkojen yhteentoimivuuden unionin naapurustossa. Tällainen yhteistyö voi auttaa vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä unionissa ja kolmansissa maissa ja edistää siten Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamista. Jos PMI-hankkeet sisällytettäisiin tarkistettuun TEN-E-asetukseen, tällä otettaisiin huomioon kolmansien maiden kanssa toteutettavien yhteenliitäntöjen kasvava merkitys ja mahdollistettaisiin unionin sääntelykehyksen täytäntöönpanosta saatavien hyötyjen laajentaminen unionin rajojen ulkopuolelle. Komission tiedonanto Länsi-Balkanin talous- ja investointisuunnitelmasta otetaan asianmukaisesti huomioon. Tarkistetulla TEN-E-asetuksella pyritään puuttumaan eräisiin vaikeasti ratkaistaviin ongelmiin, jotka ovat kasvaneet entisestään terveyskriisissä. Tällaisia ongelmia ovat esimerkiksi viivästykset hankkeiden toteuttamisessa ja rahoituksen saatavuus rajatylittäville infrastruktuurihankkeille, jotka ovat yhdenmukaisia elpymis- ja palautumistukivälineen tavoitteiden kanssa. Jäsenvaltioiden tavoitteista riippuen rajatylittävien älykkäiden ja kestävien energiaverkkojen yhteenliitäntöjen rahoittaminen tapahtuu vain vähäisessä määrin elpymis- ja palautumistukivälineen puitteissa. Kohdennetut tukitoimenpiteet, joita jäsenvaltiot voisivat päättää myöntää PCI-hankkeille, voitaisiin katsoa valtiontueksi. Tällaiset toimenpiteet olisi arvioitava erikseen valtiontukisääntöjen perusteella. Hankkeiden PCI-asema on merkityksellinen valtiontukisääntöjä sovellettaessa, sekä vuoden 2014 yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen että vuosia 2014–2020 koskevien energia- ja ympäristötuen suuntaviivojen mukaisesti. On tärkeää muistaa, että kansalliset toimenpiteet, joita toteutetaan PCI- hankkeiden tukemiseksi TEN-E-asetuksessa tarkoitettujen rajatylittävän kustannustenjaon ja investointikannustimien lisäksi, voivat olla valtiontukea, ja niitä saatetaan joutua arvioimaan valtiontukisääntöjen mukaisesti. Tämä koskee erityisesti elektrolyysilaitteisto- ja varastointihankkeita, joilla voi olla suorempi vaikutus energiantuotantomarkkinoihin. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta SEUT-sopimuksen 170 artiklassa määrätään, että unioni myötävaikuttaa Euroopan laajuisten verkkojen perustamiseen ja kehittämiseen, myös energian infrastruktuurien alalla. Unionin on tarpeen edistää kansallisten verkkojen yhteenliittämistä. TEN-E-asetus perustuu SEUT-sopimuksen 172 artiklaan, jossa määrätään oikeusperustasta sellaisten suuntaviivojen vahvistamiseksi, jotka koskevat 171 artiklassa tarkoitettujen Euroopan laajuisten verkkoja varten suunniteltujen toimenpiteiden tavoitteita, painopisteitä ja päälinjoja. Suuntaviivoissa yksilöidään PCI-hankkeet, jotka ovat tarpeen TEN-E-asetuksen poliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Niissä myös vahvistetaan edellytykset, joiden täyttyessä unioni voi tukea taloudellisesti PCI-hankkeita. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) Energiansiirtoinfrastruktuureilla (kuten yhteenliitetyllä merellä sijaitsevalla sähköverkolla ja älykkäällä verkkoinfrastruktuurilla) on rajatylittävien vaikutusten vuoksi eurooppalaista lisäarvoa, ja ne ovat olennaisen tärkeitä ilmastoneutraalin energiajärjestelmän saavuttamiseksi. TEN-E-asetus on tuonut lisäarvoa ja edistänyt unionin energiamarkkinoiden yhdentymistä, kilpailua ja toimitusvarmuutta koskevien tulosten saavuttamista. Rajatylittävien energiainfrastruktuurien kehittäminen edellyttää jäsenvaltioiden välistä alueellista yhteistyötä. Yksittäisten jäsenvaltioiden säännökset ja toimet eivät riitä näiden infrastruktuurihankkeiden toteuttamiseen kaikilta osin. Energian sisämarkkinat tarvitsevat rajatylittäviä infrastruktuureja, joiden kehittäminen edellyttää kahden tai useamman jäsenvaltion yhteistyötä, mutta niillä kaikilla on omat sääntelykehyksensä. TEN-E-asetus on tuonut lisäarvoa verrattuna siihen, mitä olisi voitu saavuttaa pelkästään kansallisella tai alueellisella tasolla. Sen voimaantulon jälkeen on toteutettu yli 40 keskeistä energiainfrastruktuurihanketta, minkä avulla useimmat jäsenvaltiot saavuttivat 10 prosentin yhteenliitäntätavoitteen vuoteen 2020 mennessä ja ovat pystyneet toteuttamaan hyvin yhteenliitetyn ja häiriönsietokykyisen kaasuverkon. Unionin energiamarkkinat ovat yhdentyneemmät ja kilpailukykyisemmät kuin vuonna 2013, ja unionin energiavarmuus on parantunut. Verkkojen Eurooppa ‑välineestä myönnetyn kohdennetun rahoituksen avulla on pystytty toteuttamaan 95 PCI-hanketta, joihin olisi muutoin ollut vaikeuksia saada markkinaehtoista rahoitusta. Tätä edistymistä ei olisi voinut tapahtua pelkillä jäsenvaltioiden toimilla. Useat sidosryhmät ovat vahvistaneet TEN-E-asetuksesta saadun lisäarvon ja korostaneet alueellisen yhteistyön merkitystä rajatylittävien hankkeiden toteuttamisessa, avoimuutta, sääntelyvarmuutta ja rahoituksen saantia. •Suhteellisuusperiaate Aloite on suhteellisuusperiaatteen mukainen. Se kuuluu SEUT-sopimuksen 170 artiklassa määriteltyyn Euroopan laajuisten energiaverkkojen toiminta-alaan. Politiikkatoimet ovat oikeassa suhteessa määriteltyjen ongelmien laajuuteen ja luonteeseen sekä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen nähden. Ehdotuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen sen yleisen tavoitteen saavuttamiseksi, joka koskee riittävien energiainfrastruktuurien viiveettömän kehittämisen helpottamista kaikkialla unionissa ja sen naapurialueilla. Näin voidaan saavuttaa unionin energia- ja ilmastotavoitteet Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti, erityisesti vuosille 2030 ja 2050 asetetut tavoitteet, mukaan luettuina ilmastoneutraaliuden tavoite, yhdenmukaisuus ”ei merkittävää haittaa” ‑periaatteen kanssa sekä markkinoiden yhdentyminen, kilpailukyky ja toimitusvarmuus.

Arvioinnin tulosten perusteella komissio vertaili useita toimintavaihtoehtoja, jotka kuuluvat nykyisen TEN-E-kehyksen neljään vaikutusalaan, kuten soveltamisalaan, hallintoon ja infrastruktuurien suunnitteluun, lupamenettelyihin ja yleisön osallistumiseen sekä sääntelykohteluun. Vaihtoehtojen arviointi ja vertailu (ks. erityisesti tähän ehdotukseen liittyvän vaikutustenarvioinnin 7 ja 8 kohta) osoittavat, ettei mikään yksittäinen vaihtoehto riitä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Erityistavoitteiden saavuttamiseen parhaiten soveltuvien toimintavaihtoehtojen yhdistelmän määrittely perustuu arviointiin, jossa otetaan huomioon suhteellisuusperiaate. Toimintavaihtoehtojen yhdistelmän tavoitteena on tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottava TEN-E-asetus. Asetuksen tulevaa soveltamisalaa koskevat vaihtoehdot kattavat kaikki teknologiat, joita energiakäänne ja ilmastotavoitteet edellyttävät. Määritelmät ovat samalla sekä spesifisiä että riittävän laajoja, jotta niissä voidaan ottaa huomioon teknologian kehitys mahdollisimman hyvin. PCI-hankkeiden valintakehyksessä ja monialaista infrastruktuurien suunnittelua koskevassa uudessa lähestymistavassa asetetaan keskeiset tavoitteet ja perusteet. Tulevassa kehyksessä säilytetään alueellisten ryhmien rooli valintaprosessissa näiden osatekijöiden täsmentämiseksi ja mukauttamiseksi uusiin poliittisiin painopisteisiin ja teknologian kehitykseen siten, että huomioon otetaan myös alueellinen konteksti. •Toimintatavan valinta Nykyisestä asetuksesta saadun yleisen myönteisen arvioinnin perusteella välineeksi valitaan asetus, koska se on tehokas väline, jota sovelletaan sellaisenaan, joka on kaikilta osiltaan velvoittava ja jolla varmistetaan yhdenmukainen täytäntöönpano ja oikeusvarmuus.



3. JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Osana Euroopan parlamentin ja neuvoston osittaista poliittista yhteisymmärrystä vuosia 2021–2027 koskevasta Verkkojen Eurooppa ‑välineestä lainsäädäntövallan käyttäjät sopivat maaliskuussa 2019 tarpeesta arvioida Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoista annetun asetuksen (EU) N:o 347/2013 (TEN-E-asetus) tehokkuutta ja politiikan johdonmukaisuutta 31. joulukuuta 2020 mennessä. Joulukuussa 2019 Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta annetussa komission tiedonannossa viitattiin nimenomaisesti tarpeeseen tarkistaa TEN-E-asetusta, jotta varmistetaan johdonmukaisuus ilmastoneutraaliustavoitteiden kanssa. Ottaen huomioon TEN-E-asetuksen arvioinnin ja tarkistamisen aikataulun komissio päätti toteuttaa arvioinnin ja vaikutustenarvioinnin samanaikaisesti yhtenä prosessina. TEN-E-asetuksen arviointi toteutettiin tammikuun 2019 ja syyskuun 2020 välisenä aikana. Arvioinnissa tarkasteltiin, missä määrin TEN-E-asetuksella on tähän mennessä onnistuttu saavuttamaan sille asetetut tavoitteet, ja yksilöitiin tekijöitä, jotka ovat auttaneet tai estäneet tavoitteiden saavuttamista. Siinä arvioitiin erityisesti asetuksen vaikuttavuutta verrattuna perusskenaarioon (eli tilanteeseen ilman asetusta) sen arvioimiseksi, onko asetuksen vaikutus ollut merkittävä ja onko siitä koitunut lisäarvoa. Arvioinnissa tarkasteltiin seuraavia seikkoja: • miten ja miksi nykyinen TEN-E-asetus on toiminut hyvin tai huonosti ja mitkä tekijät ovat tukeneet tai haitanneet asetuksen tavoitteiden saavuttamista; • miten asetus on vaikuttanut erityisesti sen tavoitteiden saavuttamisessa tapahtuneeseen edistymiseen. Samanaikaisella yhtenä prosessina toteutettavalla lähestymistavalla varmistettiin, että arvioinnin tuloksista nostetaan esille keskeiset osatekijät, jotta voidaan päätellä, missä määrin asetus on edelleen tarkoituksenmukainen ja merkityksellinen tulevaisuudessa, kun otetaan huomioon hyväksytyt tai suunnitellut poliittiset aloitteet, joilla nopeutetaan hiilestä irtautumista keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Tulevaisuuteen suuntautuvien osatekijöiden osalta tarkasteltiin sitä, miten voidaan varmistaa, että käytettävissä ovat mahdollistavat energiainfrastruktuurit, jotka vastaavat yhä kunnianhimoisempia hiilestä irtautumista ja uusiutuvien energialähteiden käyttöönottoa koskevia tavoitteita, ja osoitettiin osa-alueet, joilla toimia tarvitaan. TEN-E-asetuksen soveltamisalan ja sovellettavuuden mukaisesti arviointi kattoi kaikki jäsenvaltiot. Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti TEN-E-asetuksen toimivuuden arvioinnissa sovellettiin viittä perustetta: vaikuttavuus, tehokkuus, merkityksellisyys, johdonmukaisuus ja unionin tasolla saatava lisäarvo. Arviointi on osoittanut, että vuodesta 2013 lähtien energiaverkkojen yhteenliitännät ovat lisääntyneet kaikkialla unionissa TEN-E-asetuksen ja kaikilla maantieteellisillä alueilla toteutettujen PCI-hankkeiden ansiosta. Yhteenliitäntöjen lisäämisellä on parannettu jäsenvaltioiden verkkojen yhdentymistä, mikä on tehnyt unionin energiamarkkinoista yhdentyneemmät ja kilpailukykyisemmät kuin ennen TEN-E-asetuksen täytäntöönpanoa. Sähkön tukkuhinnat ovat lähentyneet lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Myös kaasun hinnoissa on tapahtunut lähentymistä. Kaasun toimitusvarmuus on parantunut huomattavasti vuodesta 2013 uusien yhteenliitäntöjen ja nesteytetyn maakaasun (LNG) terminaalien ansiosta. PCI-hankkeiden avulla on pystytty saavuttamaan nykyisen TEN-E-asetuksen tavoitteet, sellaisina kuin ne vahvistettiin vuonna 2013. Nykyisen TEN-E-asetuksen infrastruktuuriluokat eivät kuitenkaan vastaa uusia ilmastotavoitteita ja ilmastoneutraaliustavoitetta eivätkä uusinta teknologista kehitystä. Tämä kehitys olisi otettava huomioon asetuksen kattamissa infrastruktuuriluokissa, PCI-hankkeiden valintaperusteissa sekä ensisijaisissa käytävissä ja ensisijaisissa aihealueissa. Alueellisissa ryhmissä tapahtuvan PCI-hankkeiden yksilöinti- ja valintaprosessin on todettu olevan tehokas keino parantaa yhteistyötä ja mahdollistaa rajatylittäviä hankkeita koskevat päätökset alueellisen ja eurooppalaisen lähestymistavan pohjalta. Kymmenvuotisen verkonkehittämissuunnitelman laatiminen on osoittautunut tehokkaaksi ensimmäiseksi vaiheeksi PCI-hankkeiden määrittämisessä. Vaikka ENTSOilla ja siirtoverkonhaltijoilla on tärkeä rooli prosessissa, prosessiin kohdistuvan luottamuksen lisäämiseksi tarvitaan kuitenkin laajempaa osallistavuutta ja tärkeimpien panosten ja oletusten tarkastelua. Rajatylittävän kustannustenjaon mekanismi on tärkeä hankkeiden toteuttamisen mahdollistava tekijä. Monissa tapauksissa rajatylittävä kustannustenjako ei ole kuitenkaan vähentänyt hankkeen rahoitusvajetta suunnitellulla tavalla. Lupamenettelyjä on lyhennetty, mutta joissakin tapauksissa ne ovat edelleen pitkiä. Taustalla olevat syyt liittyvät kuitenkin pääasiassa kansalliseen täytäntöönpanoon eivätkä kuulu TEN-E-asetuksen soveltamisalaan. Verkkojen Eurooppa ‑välineestä myönnetyllä rahoitustuella on mahdollistettu tehokkaasti 95 hankkeen toteuttaminen. Tutkimuksiin myönnetyillä avustuksilla on voitu vähentää hankkeiden riskejä niiden kehityksen alkuvaiheessa, kun taas töihin myönnetyillä avustuksilla on tuettu hankkeita, joilla on pyritty puuttumaan infrastruktuurien keskeisiin pullonkauloihin, joita ei ole markkinaehtoisella rahoituksella pystytty riittävästi poistamaan. Arvioinnissa todettiin, että asetuksen hyödyt ovat suuremmat kuin siitä koituvat kustannukset, mikä todistaa sen tehokkuuden. TEN-E-asetuksesta on saatu sosioekonomisia hyötyjä, kun toimitusvarmuus on parantunut ja energiamarkkinat ovat entistä yhdentyneemmät ja kilpailukykyisemmät. Asetuksella on myös parannettu tietojen saatavuutta, koordinointia ja avoimuutta.

TEN-E-asetuksen alkuperäiset tavoitteet – markkinoiden yhdentyminen, toimitusvarmuuden ja kestävyyden parantuminen sekä kilpailun muodostuminen – ovat edelleen merkityksellisiä. Pariisin ilmastosopimuksen ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman myötä ilmastotavoitteita on kiristetty, mikä edellyttää tavoitteiden tasapainottamista uudelleen, jotta voidaan saavuttaa hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet ja edistää ilmastoneutraaliutta. Arvioinnissa on saatu vain vähän näyttöä TEN-E-asetuksen sisäiseen johdonmukaisuuteen liittyvistä ongelmista, lukuun ottamatta joustavuuden puute mukautumisessa nopeasti kehittyviin politiikan aloihin sekä mahdollisten mekaanisten muutosten tarve. TEN-E-asetus on tuottanut tuloksia, joita ei olisi muutoin voitu saavuttaa jäsenvaltioiden tason toimilla, mikä on osoitus unionin tason tuomasta lisäarvosta. •Sidosryhmien kuuleminen Yleisesti ottaen sidosryhmät ovat pitkälti sitä mieltä, että TEN-E-tavoitteiden saavuttamisen kannalta tärkeimmät PCI-hankkeet voidaan PCI-prosessin avulla valita alueellisten ryhmien harjoittamaa alueellista yhteistyötä hyödyntäen. Vaikka valintaperusteita pidetään periaatteessa asianmukaisina, sidosryhmät vaativat johdonmukaisuutta ilmastotavoitteiden kanssa siten, että tehdään perusteellinen kestävyystarkastus. Toisaalta eräät kansalaisjärjestöt ja alan sidosryhmät pitävät älykkäitä verkkoja koskevien hankkeiden perusteita liian rajoittavina. Sidosryhmät katsovat, että TEN-E-asetuksessa ei käsitellä kaikilta osin keskeisiä kysymyksiä, kuten uusiutuvan energian integroinnin syventämistä, energiatehokkuuden parantamista ja ilmastonmuutoksen hillitsemistä. Kannanotoissa tuotiin esiin eräitä epäyhdenmukaisuuksia TEN-E-asetuksen ja muiden unionin tason politiikkojen tai aloitteiden, kuten Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja hiilestä irtautumista koskevan pitkän aikavälin strategian, välillä. Vastauksena näihin haasteisiin sidosryhmät katsoivat, että seuraavat infrastruktuuriluokat olisi syytä sisällyttää TEN-E-kehykseen: vetyinfrastruktuurit ja älykkäät kaasunjakeluverkot, sähköstä kaasuksi ‑sovellukset, energiaverkko, jolla tuetaan sähkölatauksen tai vedyn tankkauksen infrastruktuureja, ja merituulivoiman hybridihankkeisiin liittyvä energiaverkko. Pelkästään vedylle varattu infrastruktuuri, älykkäät kaasuverkot ja sähköstä kaasuksi ‑teknologiat saivat kuitenkin vaihtelevaa tukea erityisesti kansalaisjärjestöiltä. Sidosryhmiltä, erityisesti kansalaisyhteiskunnan edustajilta, kansalaisjärjestöiltä ja sähköalan järjestöiltä, saatiin melko vähän tukea hiilidioksidiverkoille ja erityisesti hiilidioksidin varastoinnille. Hiilidioksidiverkkojen sisällyttämistä asetukseen uutena infrastruktuuriluokkana koskevien kannanottojen tarkemmassa analyysissa kävi ilmi, että hiilidioksidiverkkojen poistamiselle TEN-E-asetuksesta on vain vähän perusteita. Hallinnon ja eri toimijoiden roolin osalta sidosryhmät kehottivat pienentämään ENTSOjen roolia, mutta vahvistamaan jakeluverkonhaltijoiden ja muiden sidosryhmien, kuten kansalaisjärjestöjen, merkitystä. Vaikka lupamenettelyt ovat nopeutuneet TEN-E-asetuksen voimaantulon jälkeen, eri sidosryhmät ovat todenneet, että niiden tehokkuus riippuu huomattavasti kansallisesta täytäntöönpanosta. Yhtenä syynä tähän ovat edelleen monimutkaiset kansalliset menettelyt. Lisäksi luvankäsittelyaikoja pidentävät PCI-hankkeisiin liittyvät ympäristökysymykset ja yleinen vastustus, joiden vuoksi hankkeita vastaan käydään pitkiä oikeusprosesseja. TEN-E-asetuksen julkista kuulemista koskevat vaatimukset näyttävät lisänneen tietoisuutta PCI-hankkeista ja parantaneen yleisön osallistumista ja luottamusta prosessiin. Säännöksillä näyttää kuitenkin olevan rajallinen vaikutus yleisen hyväksynnän lisääntymiseen, mikä johtuu lähinnä siitä, että infrastruktuuritarpeista ei ole (ajantasaista) tietoa ja hankkeiden suunnittelusta ei ole mahdollista antaa palautetta. TEN-E-asetuksessa otettiin käyttöön lähestymistapa – rajatylittävän kustannustenjaon mekanismi – jossa kustannukset jaetaan jäsenvaltioiden kesken. Mekanismi mahdollistaa sellaiset hankkeet, joista saatavat hyödyt koskevat useampaa valtiota. Mekanismilla on laaja kannatus, koska sillä on pystytty poistamaan kustannusten ja hyötyjen välinen epäsymmetria. Rajatylittävä kustannustenjako on joissakin tapauksissa osoittautunut tuloksekkaaksi, vaikka mekanismin arvonmääritys, tietojen saamisen monimutkaisuus, investointipäätöksen tekemiseen tarvittava lisäaika ja päätöksen perustaksi tarvittavien yksiselitteisten tulosten puuttuminen ovat tekijöitä, jotka heikentävät sidosryhmien tyytyväisyyttä prosessiin. Sidosryhmät ovat laajalti yhtä mieltä siitä, että TEN-E-asetus tuo unionin tason lisäarvoa ja että jäsenvaltiot eivät yksinään olisi voineet saavuttaa vastaavia tuloksia. Yhtä suuri enemmistö ilmoitti, että TEN-E-asetuksessa käsitellyt kysymykset edellyttävät edelleen unionin tason toimia. Lisäksi suurin osa vastaajista katsoo, että TEN-E-asetuksen hyödyt ovat sen kustannuksia suuremmat. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Ehdotus ja sen taustalla oleva vaikutustenarviointi perustuvat Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevista suuntaviivoista annetun asetuksen (EU) N:o 347/2013 arvioinnista saatuun näyttöön, asiaa koskeviin sidosryhmien kannanottoihin ja laajoihin kuulemisiin sekä kirjallisuuskatsaukseen, PCI-hankkeiden portfolioanalyysiin ja mallintamiseen. Kirjallisuuskatsaukseen sisältyivät TEN-E-asetuksen keskeisiä osia koskevien ajankohtaisten tutkimusten tulokset, TEN-E-asetuksen väliarvioinnin tulokset sekä muiden asiaan liittyvien komission aloitteiden yhteydessä tehdyt arvioinnit. Analyysissä otettiin huomioon myös energiainfrastruktuureja ja niihin liittyvää politiikkaa käsittelevillä sidosryhmäfoorumeilla hyväksytyt viralliset päätelmät. Niin ikään analyysissä otettiin huomioon Euroopan unionin energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) vuotuiset konsolidoidut seurantakertomukset sähkö- ja kaasualan PCI-hankkeiden, kapasiteetin laajennushankkeiden ja virtuaalisten yhteenliitäntäpisteiden edistymisestä sekä muut ajankohtaiset tiedot rajatylittävää kustannustenjakoa koskevista päätöksistä ja hankekohtaisista riskiperusteisista kannustimista. •Vaikutustenarviointi

Paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti komissio teki vaikutustenarvioinnin useista toimintavaihtoehdoista. Työn tukena oli komission sisäinen jäsennetty kuuleminen komission yksiköiden välisen ohjausryhmän kautta. Vaikutustenarviointi esitettiin sääntelyntarkastelulautakunnalle, ja siitä keskusteltiin lautakunnan kanssa. Sääntelyntarkastelulautakunnan ensimmäisessä (kielteisessä) lausunnossaan 25. syyskuuta 2020 antamien suositusten perusteella toteutettiin erityisesti seuraavat toimet: i) selvennettiin lisää nykyisen TEN-E-asetuksen taustaa ja keskeisiä tekijöitä, ii) korostettiin nykyisen TEN-E-asetuksen onnistumisia ja puutteita koskevan arvioinnin keskeisiä päätelmiä ja liitettiin ne järjestelmällisesti ongelmanmäärittelyyn, iii) selvennettiin entisestään ongelmanmäärittelyä, jotta voitiin perustella tarkemmin, miten TEN-E-kehys sopii vihreän kehityksen ohjelman luomaan uuteen poliittiseen kontekstiin ja miten tavoitteet ja vaihtoehdot liittyvät ongelmiin ja taustalla oleviin tekijöihin, iv) perusteltiin tarkemmin, miksi parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmän katsotaan soveltuvan parhaiten havaittujen ongelmien ratkaisemiseen, v) ja määriteltiin onnistumista mittaavat indikaattorit. Sääntelyntarkastelulautakunnan 1. joulukuuta 2020 antama toinen lausunto oli myönteinen, mutta se sisälsi varauksia, joiden perusteella toteutettiin erityisesti seuraavat toimet: i) selvennettiin lisää TEN-E-asetuksen ja luokitusjärjestelmäasetuksen eri soveltamisalaa ja tarkoitusta, ii) perusteltiin, että ehdotettujen muutosten yhteisvaikutuksilla sovitetaan PCI-hankkeiden valinta yhteen EU:n poliittisten tavoitteiden, myös vihreän kehityksen ohjelman, kanssa, iii) selvennettiin, miksi parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmää pidetään tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottavana, ja iv) perusteltiin tarkemmin, että kansallinen täytäntöönpano ja sen valvonta ovat keskeinen kysymys, jolla puututaan lupien myöntämisen viivästyksiin, sekä kerrottiin, miten parhaaksi arvioidulla vaihtoehdolla voidaan edistää PCI-hankkeiden viiveetöntä täytäntöönpanoa. Vaikutustenarvioinnissa tarkasteltiin kaikilla osa-alueilla eri toimenpiteitä havaittujen ongelmien ja ongelmatekijöiden ratkaisemiseksi, jotta aloitteen tavoitteet voitaisiin saavuttaa. Parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmän vaikuttavuuden, tehokkuuden, johdonmukaisuuden ja suhteellisuuden arvioinnin perusteella on todettu, että kyseinen yhdistelmä soveltuu parhaiten asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmään sisältyvät seuraavia seikkoja koskevat keskeiset säännökset: ·älykkäitä sähköverkkoja koskevien kelpoisuusvaatimusten ajan tasalle saattaminen ·maakaasuinfrastruktuurin poistaminen soveltamisalasta, mutta vedyn, sähköstä kaasuksi ‑infrastruktuurin ja älykkäiden kaasuverkkojen sisällyttäminen siihen ·keskinäistä etua koskevat hankkeet (project of mutual interest – PMI) ·yhdennetyt meritekniset kehityssuunnitelmat ·hallinnon ja kestävyyden lujittaminen ·hankkeiden täytäntöönpanon nopeuttaminen ·merellä tuotettavaan uusiutuvaan energiaan liittyvien hankkeiden keskitetty palvelupiste kutakin merialuetta varten ·investointikustannusten huomioon ottaminen kokonaisuudessaan. TEN-E-asetuksen tulevan soveltamisalan osalta keskeinen kysymys on, pitäisikö maakaasuinfrastruktuuri säilyttää tukikelpoisena infrastruktuuriluokkana. Vaikutustenarvioinnin 6 ja 7 kohdassa esitetyn analyysin perusteella metaanikaasuinfrastruktuurin jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle vaikuttaa tehokkaimmalta ja johdonmukaisimmalta lähestymistavalta. Samalla vetyinfrastruktuurin sisällyttäminen TEN-E-kehyksen soveltamisalaan vaikuttaa perustellulta, kun otetaan huomioon vedyn odotettu kasvava merkitys tiettyjen alojen hiilestä irtautumisessa ja rajaylittävän kaupan mahdollisuudet. Kaikkiaan näillä muutoksilla varmistettaisiin, että tuleva TEN-E-asetus sisältää kaikki infrastruktuuriluokat, joita tarvitaan unionin energia- ja ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi Euroopan vihreän kehityksen ohjelman ja erityisesti vuosille 2030 ja 2050 asetettujen tavoitteiden mukaisesti. Infrastruktuurien suunnittelua koskevan tulevan toimintatavan osalta infrastruktuurien suunnittelun radikaali muuttaminen ei vaikuta perustellulta, koska siitä saatavat lisähyödyt ovat rajalliset ja siitä aiheutuisi transaktiokustannusten merkittävä nousu, mikä vähentäisi tehokkuutta ja saattaisi heikentää välineen tehokkuutta verrattuna nykyisen toimintatavan lujittamiseen. Kun kuitenkin otetaan huomioon sekä nykytilanteeseen liittyvät erityispiirteet että odotettu vaikutus pitkän aikavälin ilmasto- ja energiatavoitteisiin, radikaalimpi muutos vaikuttaa perustellulta merellä sijaitsevien sähköverkkojen tapauksessa. Merellä sijaitsevia sähköverkkoja ja monialaista infrastruktuurien suunnittelua koskevilla vaihtoehdoilla parannetaan hallintoa ja infrastruktuurien suunnittelukehystä, jotta voidaan yksilöidä energiakäännettä ja ilmastotavoitteita varten tarvittavat hankkeet merellä tuotettavaan uusiutuvaan energiaan kullakin merialueella liittyvien mahdollisuuksien, ympäristönsuojelun ja meren muun käytön mukaisesti. Kaksi keskeistä parannusta ovat seuraavat: ensiksi otetaan käyttöön meriteknistä infrastruktuuria koskeva yhdennetty verkonkehittämissuunnitelma, joka perustuu jäsenvaltioiden yhteisiin sitoumuksiin merellä sijaitsevien uusiutuvien energialähteiden käyttöönoton määrästä kullakin merialueella (meriteknisessä suunnittelussa sovellettava ylhäältä alas ‑lähestymistapa); toiseksi mukautetaan kymmenvuotisen verkonkehittämissuunnitelman laatimiseen osallistuvien keskeisten toimijoiden rooleja vahvistamalla komission ja ACERin harjoittamaa ENTSOjen valvontaa. Näitä parannuksia täydennetään lupamenettelyjä ja sääntelykohtelua koskevilla toimintavaihtoehdoilla, joilla helpotetaan yksilöityjen PCI-hankkeiden viiveetöntä kehittämistä: a) meriteknistä infrastruktuuria koskevan keskitetyn palvelupisteen käyttöönotto kutakin merialuetta varten, b) mahdollisuus nopeuttaa tuomioistuinmenettelyitä, jos tällainen vaihtoehto on olemassa, ja c) kaikkien investointikustannusten sisällyttäminen rajatylittävään kustannustenjakoon. Merellä sijaitseviin sähköverkkoihin liittyvien muutosten lisäksi muutokset koskevat tarkistetun TEN-E-asetuksen soveltamisalaa ja kaikkia tukikelpoisia infrastruktuuriluokkia. Edellä mainitut hyödyt laajennetaan koskemaan hankkeita, jotka yhdistävät unionin kolmansiin maihin (PMI-hankkeet), koska niiden merkityksen odotetaan kasvavan ilmastotavoitteiden saavuttamisessa. Lisäksi toimenpiteiden yhdistelmään kuuluu useita teknisiä vaihtoehtoja (ks. vaikutustenarvioinnin liite 9): lupamenettelyn nopeuttaminen, PCI-hankkeiden avoimuuden lisääminen, älykkäitä verkkoja koskevien hankkeiden mahdollisuus hyödyntää rajatylittävää kustannustenjakoa, rajatylittävää kustannustenjakoa koskevien säännösten selkeyttäminen ja investointikannustimien ajan tasalle saattaminen. Lisäksi öljyputket ja sähkönsiirron valtaväylät poistetaan infrastruktuuriluokituksista ja aihealueista. Vaikutusten arviointi perustuu suurelta osin laadulliseen lähestymistapaan. Kaikkien vaihtoehtojen vaikutuksia ei ollut mahdollista arvioida määrällisesti, koska hankekohtaisia tietoja ei ollut saatavilla etenkään uusista infrastruktuuriluokista. Lisäksi ehdotetut muutokset ovat pääasiassa asteittaisia parannuksia nykyiseen kehykseen, jonka on katsottu toimivan melko hyvin. Säädöksen soveltamisalan mukauttaminen varmistamalla, että infrastruktuuriluokat ovat ilmastoneutraaliuden tavoitteen mukaisia, johtaa kasvihuonekaasupäästöjen vähenemiseen. Tätä tuetaan optimaalisella ja tehokkaalla integroitujen infrastruktuurien suunnittelulla, jolla myös minimoidaan mahdolliset ympäristövaikutukset. Nopeutetulla lupamenettelyllä mahdollistetaan myös keskeisten hankkeiden nopeampi täytäntöönpano, mikä tuottaa ympäristö- ja sosioekonomisia hyötyjä. Vaikutustenarvioinnissa yksilöitiin seuraavat keskeiset kohderyhmät, joihin tämä aloite vaikuttaisi: Euroopan kansalaiset ja kuluttajat, kansalaisjärjestöt, unionin tason sääntelylimet, kansalliset sääntelyviranomaiset, kansalliset toimivaltaiset viranomaiset ja niiden paikalliset ja alueelliset edustajat, sähkön siirtoverkonhaltijoiden eurooppalainen verkosto (Sähkö-ENTSO ja Kaasu-ENTSO), jakeluverkonhaltijoiden toimialajärjestöt, hankkeiden toteuttajat, myös siirtoverkonhaltijat, energiantuottajat/energia-ala, tiedeyhteisö ja eri alojen asiantuntijat. Parhaiksi arvioitujen toimintavaihtoehtojen yhdistelmän välittömät hyödyt liittyvät pääasiassa kasvihuonekaasupäästöjen vähenemiseen ja tehokkuuden paranemiseen laajassa mittakaavassa, kun lähestymistapa infrastruktuurien suunnitteluun on koordinoidumpaa Euroopan tasolla ja meriteknisten kehityshankkeiden lupamenettelyt ovat entistä sujuvampia. Näihin välittömiin hyötyihin kuuluvat sekä yhteiskunnalliset hyödyt, kuten se, että koko yhteiskunta hyötyy kasvihuonekaasupäästöjen vähenemisestä ja ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamisesta, että yksityiset hyödyt, kuten lyhyempiin lupamenettelyihin liittyvien hallinnollisten kustannusten väheneminen. Yksinkertaistamistoimenpiteistä saadaan välittömiä hyötyjä, koska nykyiset hallinnollisiin velvoitteisiin liittyvät toistuvat suorat kustannukset pienenevät seuranta- ja raportointivelvoitteiden kevenemisen ansiosta. Nämä välittömät hyödyt kohdistuvat pääasiassa yksityisinä hyötyinä tietyille sidosryhmille, kuten hankkeen toteuttajille. Välillisiin hyötyihin kuuluvat alakohtaiset hyödyt, sillä ne lisäävät tiettyjen innovatiivisten teknologioiden kysyntää markkinoilla, mikä puolestaan mahdollisesti parantaa työllisyyttä.

Parhaiksi arvioitujen vaihtoehtojen arviointi osoitti, että niillä on myönteisiä vaikutuksia eri sidosryhmien sosiaaliseen hyvinvointiin ja talouteen. Tällaista vaikutusta ei kuitenkaan parhaiksi arvioitujen toimintavaihtoehtojen yhdistelmän kokonaisuuden osalta voitu täysin arvioida määrällisesti tai rahallisesti, koska arviointi olisi edellyttänyt sellaisia tietoja tulevien PCI-hankkeiden käyttöönottonopeudesta tai uusien tai kehittyvien infrastruktuuriluokkien markkinoiden laajenemisesta, joita ei ole saatavilla ja joita ei voida arvioida riittävän luotettavasti. On tärkeää korostaa, että yksi yleinen valintaperuste kullekin PCI-hankkeelle on se, että sen mahdolliset kokonaishyödyt ovat suuremmat kuin sen kustannukset, myös pitkällä aikavälillä. TEN-E-asetuksessa ei oteta käyttöön sääntelymaksuja, kuten veroja, veronluonteisia maksuja ja muita maksuja. Parhaaksi arvioitujen toimintavaihtoehtojen yhdistelmästä aiheutuu välittömiä kustannuksia yrityksille (pääasiassa hankkeen toteuttajille), joille koituu kustannuksia sääntöjen noudattamisesta ja hallinnollisesta rasitteesta, ja hallinnoille (kansallisille toimivaltaisille viranomaisille, kansallisille sääntelyviranomaisille, komissiolle ja ACERille), kun ne joutuvat noudattamaan asetuksessa säädettyjä aineellisia velvoitteita tai vaatimuksia. Parhaaksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmän soveltaminen aiheuttaa välillisiä kustannuksia kansalaisille/kuluttajille, yrityksille ja hallinnoille, kun verkkotariffeja korotetaan, jotta voidaan rahoittaa investointeja sääntelyviranomaisen määrittämään pääomapohjaan. Verkkojen Eurooppa ‑välineen rahoitustuella voidaan kuitenkin lieventää vaikutusta verkkotariffeihin, jos PCI-hankkeella on merkittäviä ulkoisvaikutuksia toimitusvarmuuteen, yhteisvastuuseen tai innovointiin. Näitä kustannuksia ei ollut tässä vaiheessa mahdollista arvioida kaikkien toimien osalta, mutta niitä ei pidetä merkittävinä. Lisäkustannukset olisivat vähäiset nykyisiin kustannuksiin verrattuna. Kansallisella ja unionin tasolla toteuttavasta täytäntöönpanon valvonnasta aiheutuvat lisäkustannukset riippuvat toteutusmuodosta. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Tarkistetulla TEN-E-asetuksella pyritään vähentämään raportointivelvoitteita etsimällä synergioita toimivaltaisten viranomaisten ja hankkeen toteuttajien raportoinnin välillä. Toimivaltaisten viranomaisten vuosikertomus voitaisiin sisällyttää hankkeen toteuttajien raporttiin, jotta voidaan turvata avoimuus ja alueellisten ryhmien pääsy mahdollisimman ajantasaisiin hankkeen täytäntöönpanon tilannetietoihin samalla, kun saavutetaan toistuvia kustannussäästöjä. Toiseksi ACERin seurantavelvoitteita kevennetään siten, että raportointi tapahtuu kahden vuoden välein, jotta se valmistuu ajoissa ennen uusien PCI-hanke-ehdokkaiden arviointia. Näin saadaan ACERin raportointityömäärää kevennettyä noin 20 prosentilla, mikä vastaa 60 000 euron vuotuista säästöä (tai 0,4 henkilötyövuotta). Kolmanneksi tarkistettu TEN-E-asetus mahdollistaa PCI-hankkeiden lupamenettelyn käynnistämistä edeltävän kuulemista muuttamisen valinnaiseksi, jos se jo sisältyy kansallisiin sääntöihin samojen tai tiukempien vaatimusten mukaisesti kuin joista TEN-E-asetuksessa säädetään. Yleisön osallistuminen ja paikallisyhteisöjen ja sidosryhmien, joihin PCI-hankkeen rakentaminen vaikuttaa, osallistaminen turvataan, mutta samalla vältetään nykyisten kansallisten menettelyiden lisäksi tulevia uusia velvoitteita. Neljänneksi uusissa säännöksissä suositellaan, että nykyiset PCI-hankkeet voidaan sisällyttää entistä yksinkertaisemmin kymmenvuotisiin verkonkehittämissuunnitelmiin. Näin unionin luetteloon sisältyvät PCI-hankkeet, joista on jo toimitettu tarvittavat hallinnolliset ja tekniset tiedot kymmenvuotissuunnitelmaan sisällyttämiseen liittyvää prosessia varten, voidaan sisällyttää automaattisesti myöhempiin suunnitelmiin, jos niiden tiedot eivät ole muuttuneet. Säännösten noudattamisesta tai hallinnosta pk-yrityksille aiheutuviin kustannuksiin liittyviä välittömiä vaikutuksia ei ole havaittu. Pk-yritykset voisivat hyötyä kilpailukyvyn parantumisesta niillä teknologian aloilla, jotka sisältyvät tai joita vahvistetaan tulevassa TEN-E-kehyksessä (esim. merellä tuotettava uusiutuva energia, digitaaliset palvelut tai vety). Aloite on yhdenmukainen digitaalisten sisämarkkinoiden ja unionin datastrategian kanssa. •Perusoikeudet Aloitteella ei odoteta olevan vaikutusta perusoikeuksiin. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotukseen liittyvät talousarviovaikutukset koskevat energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) resursseja. ACER ryhtyy vastaamaan kymmenvuotisen verkonkehittämissuunnitelman valvontaan liittyvistä lisävelvoitteista. Tähän tarvitaan jonkin verran lisäresursseja (yksi kokoaikavastaava työntekijä lisää, ks. rahoitusselvitys). 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Hankkeen toteuttajien ja kansallisten sääntelyviranomaisten säännöllisesti laatimista raporteista saatujen tietojen nykyisten seurantaprosessien pohjalta on kehitetty useita indikaattoreita, joilla mitataan tarkistetun TEN-E-asetuksen kunkin erityistavoitteen saavuttamista. Lainsäädännön tosiasiallisia vaikutuksia seurataan ja arvioidaan käyttämällä indikaattoreita, jotka on räätälöity lainsäädännön avulla saavutettaviin erityisiin poliittisiin tavoitteisiin. Lisäksi neljää valittuun toimintavaihtoehtojen yhdistelmään liittyvää toiminnallista tavoitetta mitataan joukolla indikaattoreita. Kaikkia tietoja seurataan hankkeen toteuttajien ja kansallisten sääntelyviranomaisten säännöllisten raporttien perusteella. Uuden lainsäädännön toimivuutta olisi tarkasteltava uudelleen vuonna 2026, jolloin uuden kehyksen mukainen toinen PCI-hankkeiden valintaprosessi on määrä olla saatettuna päätökseen. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Asetus pannaan suoraan ja yhdenmukaisesti täytäntöön jäsenvaltioissa, joten se ei edellytä selittävää asiakirjaa.

•Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Tarkistetun asetuksen I luvussa annetaan yleiset säännökset, jotka koskevat asetuksen kohdetta ja uusien infrastruktuuriluokkien soveltamisalaa. Niitä on tarkistettu, jotta niissä huomioidaan ehdotuksen yleinen tavoite helpottaa riittävien energiainfrastruktuurien viiveetöntä kehittämistä unionissa ja sen naapurialueilla. Näin voidaan saavuttaa unionin energia- ja ilmastotavoitteet Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisesti, erityisesti vuosille 2030 ja 2050 asetetut tavoitteet, mukaan luettuna ilmastoneutraaliuden tavoite, sekä markkinoiden yhdentyminen, kilpailukyky ja toimitusvarmuus siten, että kuluttajille ja yrityksille aiheutuu mahdollisimman vähän kustannuksia. Nykyiset 2 artiklan 7 kohta, 4 artiklan 2 kohdan c alakohta ja 4 artiklan 4 kohta sekä liitteet I, II ja IV, joissa määritellään älykkäitä sähköverkkoja koskevat perusteet, on saatettu ajan tasalle siten, että niissä otetaan huomioon teknologiset muutokset, ja niihin on sisällytetty innovointia ja digitaalisia näkökohtia koskevia seikkoja, jotka voitaisiin ottaa huomioon älykkäiden verkkojen laitteissa tai laitteistoissa. Älykkäiden sähköverkkojen soveltamisalan laajentaminen on otettu huomioon valintaperusteiden mukauttamisessa. Lisäksi hankkeen toteuttajien roolia on selkeytetty. Älykkäiden verkkoteknologioiden olisi myös autettava parantamaan energiaverkon mahdollistamaa tukea suuren kapasiteetin lataamiselle, jotta voidaan tukea liikennealan irtautumista hiilestä. Säännöksissä, jotka koskevat maakaasuun liittyvien seikkojen sisällyttämistä TEN-E-asetuksen soveltamisalaan, erityisesti 4 artiklassa ja liitteissä I, II ja IV, huomioidaan nyt TEN-E-politiikan tähänastisen täytäntöönpanon ansiosta toimitusvarmuudessa tapahtuneet merkittävät parannukset. Kun parhaillaan rakenteilla olevat PCI-kaasuhankkeet ovat käytössä 2020-luvun alkupuolella, Euroopan on määrä saavuttaa hyvin yhteenliitetty ja häiriönkestävä kaasuverkko, ja kaikilla jäsenvaltioilla on pääsy vähintään kolmeen kaasulähteeseen. Kun otetaan huomioon, että maakaasun kysynnän arvioidaan vähenevän merkittävästi vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden mukaisesti, maakaasuinfrastruktuuria ei enää tarvitse tukea TEN-E-politiikalla. Toisaalta tarkistetun TEN-E-asetuksen 2 ja 4 artiklassa sekä liitteissä I, II ja IV otetaan huomioon kaasualan muuttuva toimintaympäristö, jossa uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen merkitys kasvaa. Asetuksessa otetaan käyttöön uusi infrastruktuuriluokka älykkäitä kaasuverkkoja varten. Tällä tuetaan jakelu- ja/tai siirtotason investointeja vihreiden kaasujen (tyypillisesti biokaasun ja biometaanin mutta myös vedyn) integroimiseksi verkkoon ja autetaan hallinnoimaan näin syntyvää monimutkaisempaa järjestelmää innovatiivisiin teknologioihin perustuen. Ehdolla olevat hankkeet käsittäisivät joukon investointeja, joiden tavoitteena on tietyn kaasuverkon muuttaminen älyverkoksi ja hiilestä irrottaminen. Alojen, joilla päästöjen vähentäminen on vaikeaa, hiilestä irtautumista koskevien tarpeiden tukemiseksi TEN-E-asetukseen sisältyy erityisiä uusia ja käyttötarkoitukseltaan muutettuja vetyverkkoja, joilla on rajatylittävää merkitystä (mukaan luettuina vedyn siirtoputket ja niihin liittyvät laitteet, kuten kompressorit, varastointilaitokset ja nesteytetyn vedyn käsittelylaitokset), sekä tietyn raja-arvon ylittäviä sähköstä kaasuksi ‑toimintaa harjoittavia laitoksia, joilla on rajatylittävää merkitystä eli joiden tarkoituksena on toimittaa energiaa vähintään kahdelle jäsenvaltiolle. Vetyverkot otetaan asianmukaisesti huomioon kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaisen verkoston laatimissa unionin laajuisissa kymmenvuotisissa verkonkehittämissuunnitelmissa. Asetuksen 4 artiklan 2 kohtaan lisätään uusia yleisiä valintaperusteita, jotta keskinäistä etua koskevat hankkeet (PMI-hankkeiden) voidaan sisällyttää asetuksen soveltamisalaan, jos niillä voidaan osoittaa olevan merkittäviä sosioekonomisia nettohyötyjä vähintään kahdelle unionin jäsenvaltiolle ja vähintään yhdelle kolmannelle maalle. Tällaiset hankkeet voitaisiin sisällyttää unionin luetteloon sillä edellytyksellä, että kolmannen maan sääntelykehystä lähennetään unionin sääntelykehykseen ja osoitetaan, että hankkeilla edistetään unionin yleisiä energia- ja ilmastotavoitteita toimitusvarmuuden ja hiilestä irtautumisen osalta. Rajatylittäviä öljyputkia ei enää sisällytetä asetukseen, koska ne eivät ole hiilestä irtautumista koskevien pitkän aikavälin tavoitteiden ja vihreän kehityksen ohjelman mukaisia. Asetuksen II luvussa annetaan säännökset, jotka koskevat PCI-hankkeista alueellisissa ryhmissä laadittavia unionin luetteloita sekä hankkeiden valintaperusteista ja hankkeiden toteutuksen seurantaperusteita. Hankkeiden valintaperusteisiin sisältyy nyt hankkeiden valintavaiheessa pakollinen kestävyyttä koskeva peruste kaikissa infrastruktuuriluokissa ja vähintään yksi muu peruste (markkinoiden yhdentyminen, toimitusvarmuus, kilpailu), jotta varmistetaan johdonmukaisuus unionin infrastruktuuritarpeiden kehityksen ja hiilestä irtautumista koskevien tavoitteiden kanssa. Lisäksi alueellinen ryhmä ottaa nyt PCI-hankkeiden valintaprosessissa huomioon hankkeen toteutuksen edistymisen sekä todisteet avoimuudesta ja raportointivelvoitteet. Asetuksen II ja IV luvun uusilla säännöksillä pyritään parantamaan infrastruktuurien suunnittelua energiajärjestelmän integroimiseksi. Tätä varten tarkistetulla TEN-E-asetuksella lujitetaan unionin laajuisen kymmenvuotisen verkonkehittämissuunnitelman hallinnointia. Suunnitelma muodostaa perustan PCI-hankkeiden yksilöimiselle sähkö- ja kaasuluokissa. Vaikka ENTSOilla ja siirtoverkonhaltijoilla on suuri merkitys prosessissa, tarvitaan lisää valvontaa, jotta voidaan lisätä luottamusta prosessiin erityisesti tulevaisuuden skenaarioiden määrittelyn, pitkän aikavälin infrastruktuuripuutteiden ja pullonkaulojen tunnistamisen sekä yksittäisten hankkeiden arvioinnin osalta. Riippumattoman validoinnin tarpeen vuoksi energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) ja komission merkitys prosessissa vahvistuu. Asetuksen III luvun säännöksillä pyritään lyhentämään PCI-hankkeiden lupamenettelyjä, jotta vältetään viiveet energiakäännettä helpottavissa hankkeissa. Tarkistetussa TEN-E-asetuksessa korostetaan, että toimivaltaisten viranomaisten on koordinoitava toimintaansa ja etsittävä synergiaetuja naapurimaiden kanssa laatiessaan menettelykäsikirjansa, vältettävä lisävaatimuksia tai lainsäädäntömuutoksia lupamenettelyn aikana ja osoitettava joustavuutta lupamenettelyn soveltamisessa infrastruktuuriluokasta riippuen, jotta lupamenettelyä voidaan nopeuttaa tai sen kokonaiskestoa lyhentää. Tarkistetussa TEN-E-asetuksessa otetaan käyttöön meriteknistä infrastruktuuria koskeva keskitetty palvelupiste, jolla yksinkertaistetaan ja nopeutetaan uusiutuvan energiaa varten merelle rakennettavien sähköverkkojen lupamenettelyä ja joka toimii olemassa olevien merialuetutkimusten ja ‑suunnitelmien arkistona. Tällä pyritään helpottamaan yksittäisten PCI-hankkeiden lupamenettelyä ja tekemään näitä hankkeita koskevia kattavia päätöksiä. Jotta voidaan välttää se, että varhaisessa vaiheessa tarvitaan useita kuulemisia, lupamenettelyä edeltävän kuulemisen olisi oltava valinnainen, jos se jo sisältyy kansallisiin sääntöihin samojen tai tiukempien vaatimusten mukaisesti kuin niiden, joista nykyisessä TEN-E-asetuksessa säädetään. Tarkistetun TEN-E-asetuksen mukaisesti jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että nopeutettuja oikeudenkäyntimenettelyjä voidaan soveltaa PCI- hankkeisiin kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jos lainsäädäntö tuntee tällaisen menettelyn. Uusilla säännöksillä vahvistetaan myös PCI-hankkeiden toteutusta koskevia tietoja hallussaan pitävien hankkeen toteuttajien avoimuusvelvoitetta. Niiden on julkaistava ja päivitettävä asiaa koskevat verkkosivut kaikkien niiden jäsenvaltioiden kielillä, joihin PCI-hankkeet vaikuttavat. Lisäksi hankkeen toteuttajan on otettava huomioon julkisissa kuulemisissa esitetyt näkemykset ja osoitettava, miten tämä on tehty. Hankkeen toteuttajan on julkaistava verkkosivustollaan raportti, josta käy ilmi, miten julkisissa kuulemisissa esitetyt näkemykset on otettu huomioon, osoittamalla, mitä muutoksia hankkeen sijaintipaikan, reitityksen ja suunnittelun suhteen on tehty, tai perustelemalla, miksi tällaisia näkemyksiä ei ole otettu huomioon. Asetuksen V luvun säännöksillä tuetaan tarvetta kehittää verkko, jollaista merellä olevista uusiutuvista energialähteistä tuotettavan sähkön odotettavissa oleva merkittävä kasvu edellyttää. TEN-E-asetuksella varmistetaan maalla ja merellä sijaitsevien sähköverkkojen koordinoitu pitkän aikavälin suunnittelu ja kehittäminen, jolloin hankekohtaisesta lähestymistavasta luovutaan ja ympäristö- ja ilmastovaikutukset minimoidaan. Kustannustenjakovälineiden ja sääntelykannustimien asianmukaisen käytön varmistamiseksi VI luvussa tarkistetaan nykyisiä säännöksiä, jotta voidaan selkeyttää rajatylittävää kustannustenjakoa ja lisätä sen avoimuutta sekä nopeuttaa investointeja rajatylittäviin infrastruktuureihin. TEN-E-asetuksessa edellytetään, että investointikustannukset on sisällytettävä täysimääräisesti tariffeihin, minkä jälkeen niiden kohtuuhintaisuutta on arvioitava kuluttajien kannalta. Sääntelykehyksissä olisi tarjottava suhteellisia ja asianmukaisia investointikannustimia erityishankkeille, joihin todennäköisesti liittyy suurempia riskejä. Tällaisia hankkeita ovat esimerkiksi innovatiiviset sähkönsiirtoteknologiat, jotka mahdollistavat uusiutuvan energian laajamittaisen integroinnin, hajautettujen energiavarojen hyödyntämisen tai kulutusjouston yhteenliitetyissä verkoissa, sekä energiateknologiaan ja digitalisointiin liittyvät tai toimintamenoiltaan erityisen suuret hankkeet. Asetuksen VII luvun uusilla säännöksillä saatetaan ajan tasalle hankkeiden kelpoisuus saada unionin rahoitustukea uusien infrastruktuuriluokkien osalta. PMI-hankkeille voidaan myöntää unionin rahoitustukea, mutta ainoastaan unionin alueella sijaitseville investoinneille voidaan tietyin edellytyksin myöntää unionin rahoitustukea Verkkojen Eurooppa ‑välineestä töihin myönnettävinä avustuksina.



2020/0360 (COD) Ehdotus

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien suuntaviivoista ja asetuksen (EU) N:o 347/2013 kumoamisesta EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 172 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Komissio on esittänyt 11 päivänä joulukuuta 2019 Euroopan vihreän kehityksen ohjelmasta antamassaan tiedonannossa uuden kasvustrategian, jonka tavoitteena on tehdä unionista oikeudenmukainen ja vauras yhteiskunta, jonka talous on nykyaikainen, resurssitehokas ja kilpailukykyinen. Kasvihuonekaasujen nettopäästöistä pyritään eroon vuoteen 2050 mennessä, ja kasvuun pyritään lisäämättä luonnonvarojen käyttöä. Ilmastotavoitesuunnitelmasta annetussa komission tiedonannossa, jossa ehdotetaan kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä vähintään 55 prosentilla vuoteen 2030 mennessä – tavoite, jonka Eurooppa-neuvosto hyväksyi 11 päivänä joulukuuta 2020 – ja tiedonannon pohjaksi laaditussa vaikutustenarvioinnissa todetaan, että tulevaisuuden energialähteiden yhdistelmä poikkeaa hyvin paljon nykyisestä ja että energialainsäädäntöä voidaan joutua tarkastelemaan uudelleen ja tarvittaessa muuttamaan. Nykyiset investoinnit energiainfrastruktuureihin eivät selvästikään riitä energiainfrastruktuurien muuttamiseen ja tulevaisuuden energiainfrastruktuurien rakentamiseen. Tämä tarkoittaa myös sitä, että käytössä on oltava infrastruktuurit, joilla tuetaan Euroopan energiakäännettä, kuten nopeaa sähköistämistä, uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon lisäämistä, uusiutuvien ja vähähiilisten kaasujen käytön lisäämistä, energiajärjestelmän integrointia ja innovatiivisten ratkaisujen laajempaa käyttöönottoa. (2)Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille ‑säädöspakettiin sisältyvien komission ehdotusten pohjalta päästiin yhteisymmärrykseen unionin tason sitovasta tavoitteesta uusiutuvan energian osuuden nostamiseksi vähintään 32 prosenttiin energian loppukulutuksesta vuoteen 2030 mennessä ja unionin tason yleistavoitteesta energiatehokkuuden nostamiseksi vähintään 32,5 prosenttiin. (3)Ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen osapuolten 21. konferenssin tuloksena vuonna 2015 tehdyssä Pariisin sopimuksessa, jäljempänä ’Pariisin sopimus’, asetetaan pitkän aikavälin tavoitteeksi pitää maapallon keskilämpötilan nousu selvästi alle 2 °C:ssa suhteessa esiteolliseen aikaan ja pyrkiä toimiin, joilla lämpötilan nousu saataisiin rajattua 1,5 °C:seen suhteessa esiteolliseen aikaan. Sopimuksessa korostetaan, että on tärkeää sopeutua ilmastonmuutoksen haittavaikutuksiin ja suunnata rahoitusvirrat niin, että niillä tuetaan alhaisiin kasvihuonekaasupäästöihin tähtäävää ja ilmastokestävää kehitystä. Eurooppa-neuvosto vahvisti 12 päivänä joulukuuta 2019 tavoitteen ilmastoneutraalista Euroopan unionista vuoteen 2050 mennessä Pariisin sopimuksen tavoitteiden mukaisesti. (4)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 347/2013 eli nykyisessä TEN-E-asetuksessa vahvistetaan Euroopan laajuisten energiaverkkojen viiveetöntä kehittämistä ja yhteentoimivuutta koskevat säännöt, jotta voidaan saavuttaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen energiapoliittiset tavoitteet eli varmistaa energian sisämarkkinoiden toimivuus, energian toimitusvarmuus ja kilpailukykyiset energiamarkkinat unionissa, edistää energiatehokkuutta ja energiansäästöä sekä uusiin ja uusiutuviin energialähteisiin perustuvien energiamuotojen kehittämistä ja energiaverkkojen yhteenliittämistä. Asetuksessa (EU) N:o 347/2013 otetaan käyttöön kehys, jossa jäsenvaltiot ja asianomaiset sidosryhmät voivat tehdä alueellista yhteistyötä tarkoituksena kehittää paremmin yhteenliitettyjä energiaverkkoja. Tavoitteena on yhdistää alueet, jotka ovat tällä hetkellä eristyksissä Euroopan energiamarkkinoista, lujittaa olemassa olevia rajatylittäviä yhteenliitäntöjä ja auttaa integroimaan uusiutuvaa energiaa. Näiden tavoitteiden kautta asetuksella (EU) N:o 347/2013 edistetään älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua ja tuodaan koko unionille kilpailukykyyn sekä taloudelliseen, sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä hyötyjä. (5)Asetuksen (EU) N:o 347/2013 arviointi on osoittanut selvästi, että kehyksellä on parannettu tuloksekkaasti jäsenvaltioiden verkkojen yhdentymistä sekä edistetty energiakauppaa ja siten parannettu unionin kilpailukykyä. Yhteistä etua koskevilla sähkö- ja kaasuhankkeilla on parannettu merkittävästi toimitusvarmuutta. Kaasuinfrastruktuurien yhteenkytkentä on toteutunut hyvin, ja toimitusten häiriönsietokyky on parantunut huomattavasti vuodesta 2013. Alueellisissa ryhmissä tapahtuvalla alueellisella yhteistyöllä ja rajatylittävällä kustannustenjaolla on tärkeä merkitys hankkeiden toteuttamisessa. Monissa tapauksissa rajatylittävä kustannustenjako ei ole kuitenkaan vähentänyt hankkeen rahoitusvajetta suunnitellulla tavalla. Vaikka suurinta osaa lupamenettelyistä on lyhennetty, joissakin tapauksissa menettely on edelleen pitkä. Verkkojen Eurooppa ‑välineestä myönnetty rahoitustuki on ollut tärkeä tekijä, sillä tutkimuksiin myönnetyillä avustuksilla on pystytty vähentämään hankkeiden riskejä niiden kehittämisen alkuvaiheessa, kun taas töihin myönnetyillä avustuksilla on tuettu hankkeita, joilla on korjattu infrastruktuurien keskeisiä pullonkauloja, joita ei ole markkinaehtoisella rahoituksella pystytty riittävästi poistamaan. (6)TEN-E-politiikka on keskeinen väline energian sisämarkkinoiden kehittämisessä ja välttämätön Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. Jotta ilmastoneutraalius saavutettaisiin vuoteen 2050 mennessä ja kasvihuonekaasupäästövähennyksiä saataisiin nostettua vuoteen 2030 mennessä, Eurooppa tarvitsee entistä integroidumman energiajärjestelmän, joka tukeutuu uusiutuviin energialähteisiin perustuvaan lisääntyneeseen sähköistämiseen ja kaasualan hiilestä irrottamiseen. TEN-E-politiikalla voidaan varmistaa, että unionin energiainfrastruktuurien kehittämisellä tuetaan ilmastoneutraaliuden edellyttämää energiakäännettä energiatehokkuus etusijalle ‑periaatteen mukaisesti. (7)Vaikka asetuksen (EU) N:o 347/2013 tavoitteet pätevät edelleen suurelta osin, nykyinen TEN-E-kehys ei vielä täysin vastaa energiajärjestelmään odotettavissa olevia muutoksia. Kyseiset muutokset johtuvat uudesta poliittisesta tilanteesta, erityisesti entistä kunnianhimoisemmista vuotta 2030 koskevista tavoitteista ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa vuodelle 2050 asetetusta ilmastoneutraaliustavoitteesta. Sen lisäksi, että poliittinen tilanne on muuttunut ja tavoitteita on nostettu, myös teknologian kehitys on ollut nopeaa viime vuosikymmenen aikana. Kehitys olisi otettava huomioon tämän asetuksen kattamissa infrastruktuuriluokissa, yhteistä etua koskevien hankkeiden valintaperusteissa sekä ensisijaisissa käytävissä ja ensisijaisissa aihealueissa. (8)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiveissä (EU) 2019/944 ja 2009/73/EY säädetään energian sisämarkkinoista. Vaikka energian sisämarkkinoiden toteuttamisessa on edistytty merkittävästi, parantamisen varaa on edelleen: energiajärjestelmä olisi integroitava, olemassa olevia energiainfrastruktuureja olisi käytettävä tehokkaammin ja jatkuvasti kasvava uusiutuvan energian määrä olisi saatava integroitua verkkoon. (9)Unionin energiainfrastruktuureja olisi parannettava, jotta voidaan ehkäistä teknisiä häiriöitä ja parantaa infrastruktuurien kykyä sietää tällaisia häiriöitä sekä luonnonkatastrofeja tai ihmisen aiheuttamia onnettomuuksia, ilmastonmuutoksen kielteisiä vaikutuksia ja turvallisuusuhkia. Tämä koskee erityisesti Euroopan elintärkeitä infrastruktuureja, jotka on määritelty neuvoston direktiivissä 2008/114/EY. (10)Unionin energiainfrastruktuurien olisi kyettävä sietämään niitä väistämättömiä vaikutuksia, joita ilmastonmuutoksen arvioidaan aiheuttavan Euroopassa hillitsemistoimista huolimatta. Sen vuoksi toimia ilmastomuutokseen sopeutumiseksi, sietokyvyn parantamiseksi sekä katastrofien estämiseksi ja niihin valmistautumiseksi on ehdottomasti tehostettava.

(11)Toimitusvarmuutta, joka on yksi tärkeimmistä asetuksen (EU) N:o 347/2013 taustalla olevista tekijöistä, on parannettu merkittävästi yhteistä etua koskevilla hankkeilla. Komission tekemässä ilmastotavoitteita koskevassa vaikutustenarvioinnissa odotetaan myös maakaasun kulutuksen vähenevän huomattavasti, sillä sen päästöjä aiheuttava käyttö ei ole hiilineutraaliuden mukaista. Toisaalta biokaasun, uusiutuvan ja vähähiilisen vedyn ja synteettisten kaasumaisten polttoaineiden kulutus kasvaa merkittävästi vuoteen 2050 mennessä. Näin ollen maakaasuinfrastruktuuria ei enää tarvitse tukea TEN-E-politiikalla. Energiainfrastruktuurien suunnittelussa olisi otettava huomioon tämä kaasualan muuttuva toimintaympäristö. (12)Älykkäiden sähköverkkojen merkitys unionin energia- ja ilmastopoliittisten tavoitteiden saavuttamisessa on tunnustettu energiajärjestelmien yhdentämistä koskevassa komission tiedonannossa. Luokan perusteisiin olisi sisällyttävä myös teknologinen kehitys, joka käsittää innovoinnin ja digitaaliset näkökohdat. Lisäksi hankkeen toteuttajien roolia olisi selkeytettävä. Koska sähkön kysynnän odotetaan kasvavan merkittävästi liikennealalla ja erityisesti valtateillä ja kaupunkialueilla liikenteessä olevien sähköajoneuvojen vuoksi, älykkäillä verkkoteknologioilla olisi myös pystyttävä parantamaan energiaverkon mahdollistamaa tukea rajatylittävälle suuren kapasiteetin lataamiselle, jotta voidaan tukea liikennealan irtautumista hiilestä. (13)Energiajärjestelmän integrointia koskevassa komission tiedonannossa korostetaan tarvetta integroitujen energiainfrastruktuurien suunnitteluun, joka kattaa energiankantajat, infrastruktuurit ja kulutussektorit. Tällaisen järjestelmän integroinnin lähtökohtana on energiatehokkuus etusijalle ‑periaatteen soveltaminen ja kokonaisvaltainen lähestymistapa, joka ulottuu yksittäisiä aloja laajemmalle. Tiedonannossa käsitellään myös tarvetta irtautua hiilestä aloilla, joilla päästöjä on vaikea vähentää, kuten osassa teollisuutta tai tietyissä liikennemuodoissa, joissa suora sähköistäminen on tällä hetkellä teknisesti tai taloudellisesti haastavaa. Ratkaisuna ovat investoinnit muun muassa vetyyn ja elektrolyysilaitteistoihin, joiden kehitys on edistymässä kohti laajamittaista kaupallista käyttöönottoa. Komission vetystrategiassa asetetaan etusijalle vedyn tuotanto uusiutuvista energialähteistä tuotetusta sähköstä, joka on puhtain ratkaisu ja parhaiten yhteensopiva EU:n ilmastoneutraaliustavoitteen kanssa. Siirtymävaiheessa tarvitaan kuitenkin myös muita vähähiilisen vedyn muotoja nyt käytössä olevan vedyn nopeampaan korvaamiseen sekä mittakaavaetujen aikaansaamiseksi. (14)Lisäksi komission vetystrategiassa todetaan, että vedyn käyttöönoton edellyttämä laajamittainen infrastruktuuriverkko on tärkeä tekijä, jonka ainoastaan unioni ja sisämarkkinat voivat tarjota. Tällä hetkellä on käytössä hyvin vähän vedyn rajatylittävään kauppaan ja kuljetukseen tarvittavaa infrastruktuuria. Tällaisen infrastruktuurin olisi koostuttava merkittävästä määrästä maakaasukäytöstä muunnettuja rakenteita, joita täydennetään vetyä varten rakennetuilla uusilla rakenteilla. Lisäksi vetystrategiassa asetetaan strategiseksi tavoitteeksi nostaa elektrolyysilaitteistojen asennettu kapasiteetti 40 gigawattiin vuoteen 2030 mennessä, jotta voidaan lisätä uusiutuvan vedyn tuotantoa ja helpottaa hiilestä irtautumista fossiilisista polttoaineista riippuvaisilla aloilla, kuten teollisuudessa tai liikenteessä. Siksi TEN-E-politiikkaan olisi sisällytettävä uusi ja uuteen käyttötarkoitukseen muunnettu vedyn siirto- ja varastointi-infrastruktuuri sekä elektrolyysilaitteistot. Vetyrunkoverkon luominen unionille edellyttää, että unionin laajuiseen kymmenvuotiseen verkonkehittämissuunnitelmaan olisi sisällytettävä myös vedyn siirto- ja varastointi-infrastruktuuri, jotta voidaan arvioida kattavasti ja johdonmukaisesti infrastruktuurien kustannuksia ja hyötyjä energiajärjestelmälle, myös niiden vaikutusta alojen integroitumiseen ja hiilestä irtautumiseen. (15)Lisäksi olisi luotava älykkäille kaasuverkoille uusi infrastruktuuriluokka, jolla tuetaan investointeja, joilla integroidaan verkkoon uusiutuvat ja vähähiiliset kaasut, kuten biokaasu, biometaani ja vety, ja autetaan hallinnoimaan näin syntyvää monimutkaisempaa järjestelmää innovatiivisiin digitaaliteknologioihin perustuen. (16)Asetuksessa (EU) N:o 347/2013 edellytetään, että yhteistä etua koskevasta ehdolla olevasta hankkeesta on unionin luettelon laatimisen yhteydessä osoitettava, että sillä edistetään merkittävästi vähintään yhden perusteen täyttymistä. Unionin luetteloon voi perusteena sisältyä kestävyys, mutta sen ei tarvitse sisältää sitä. Tämä vaatimus, joka vastasi energian sisämarkkinoiden tuolloisia erityistarpeita, mahdollisti sellaisten yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittämisen, joissa puututtiin ainoastaan toimitusvarmuuteen liittyviin riskeihin, vaikkei niillä olisikaan osoitettu olevan hyötyä kestävyyden kannalta. Ottaen huomioon unionin infrastruktuuritarpeiden kehittyminen ja hiilestä irtautumista koskevat tavoitteet sekä heinäkuussa 2020 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät, joiden mukaan unionin menojen olisi oltava yhdenmukaisia Pariisin sopimuksen tavoitteiden ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman vahingon välttämisen periaatteen kanssa, uusiutuvien energialähteiden verkkoon integroimisen tai kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisen kestävyyttä olisi tapauksen mukaan arvioitava sen varmistamiseksi, että TEN-E-politiikka on johdonmukaista unionin energia- ja ilmastopoliittisten tavoitteiden kanssa. Hiilidioksidin siirtoverkkojen kestävyyteen kohdistetaan toimia, koska verkkojen tarkoituksena on siirtää hiilidioksidia. (17)Unionin olisi helpotettava infrastruktuurihankkeita, joilla unionin energiaverkot yhdistetään kolmansien maiden verkkoihin ja jotka ovat molempia osapuolia hyödyttäviä ja tarpeellisia energiakäänteen ja ilmastotavoitteiden saavuttamisen kannalta ja jotka täyttävät myös tämän asetuksen mukaiset asianomaisten infrastruktuuriluokkien erityiset perusteet. Tällaisia hankkeita olisi helpotettava erityisesti naapurimaiden ja niiden maiden kanssa, joiden kanssa unioni on tehnyt erityistä energia-alan yhteistyötä. Sen vuoksi tämän asetuksen soveltamisalaan olisi sisällytettävä keskinäistä etua koskevia hankkeita, jos ne ovat kestäviä ja niillä voidaan saada merkittäviä sosioekonomisia nettohyötyjä vähintään kahdelle jäsenvaltiolle ja vähintään yhdelle kolmannelle maalle. Tällaiset hankkeet voitaisiin sisällyttää unionin luetteloon sillä edellytyksellä, että kolmannen maan sääntelykehystä lähennetään unionin sääntelykehykseen ja osoitetaan, että hankkeilla edistetään unionin yleisiä energia- ja ilmastotavoitteita toimitusvarmuuden ja hiilestä irtautumisen osalta. Tällaista sääntelyn yhdenmukaistamista tai lähentämistä olisi edellytettävä silloin, kun kyseessä on Euroopan talousalueen tai energiayhteisön sopimuspuoli. Lisäksi kolmannen maan, jonka kanssa unioni tekee yhteistyötä keskinäistä etua koskevien hankkeiden kehittämisessä, olisi helpotettava sitä, että tämän asetuksen mukainen vastaava aikataulu nopeutetulle täytäntöönpanolle ja muille poliittisille tukitoimenpiteille toteutuu. Sen vuoksi keskinäistä etua koskevia hankkeita olisi tarkasteltava tässä asetuksessa samalla tavalla kuin yhteistä etua koskevia hankkeita siten, että kaikkia yhteistä etua koskevia hankkeita koskevia säännöksiä sovelletaan myös keskinäistä etua koskeviin hankkeisiin, jollei toisin säädetä. (18)Lisäksi vuosille 2030 ja 2050 asetettujen unionin ilmasto- ja energiatavoitteiden ja ilmastoneutraaliutta koskevan tavoitteen saavuttamiseksi Euroopan on lisättävä merkittävästi sähkön tuotantoa uusiutuvista energialähteistä. Nykyiset sähkön siirtoa ja varastointia koskevat infrastruktuuriluokat ovat ratkaisevan tärkeitä, jotta uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon merkittävä kasvu voidaan integroida sähköverkkoon. Tämä edellyttää lisäksi merellä tuotettavaan uusiutuvaan energiaan tehtävien investointien lisäämistä. Toimia olisi toteutettava myös maalla ja merellä sijaitsevien sähköverkkojen pitkän aikavälin suunnittelun ja kehittämisen koordinoinnissa. Erityisesti merellä sijaitsevan infrastruktuurin suunnittelussa olisi siirryttävä hankekohtaisesta lähestymistavasta koordinoituun ja kattavaan lähestymistapaan, jolla varmistetaan integroitujen merellä sijaitsevien verkkojen kestävä kehittäminen merellä tuotettavaan uusiutuvaan energiaan kullakin merialueella liittyvien mahdollisuuksien, ympäristönsuojelun ja muun meren käytön mukaisesti. (19)Asianomaisten jäsenvaltioiden olisi voitava arvioida eri merialueille uusiutuvaa energiaa varten mahdollisesti rakennettavien sähköverkkojen hyödyt ja kustannukset ja tehdä alustava kustannustenjakoanalyysi merialuetasolla, jotta voidaan tukea yhteisiä poliittisia sitoumuksia, jotka koskevat merellä tuotettavan uusiutuvan energian merialuekohtaista kehittämistä. Sen vuoksi komission olisi laadittava yhtenäiset periaatteet kustannus-hyötyanalyysia ja kustannustenjakomenetelmää varten merellä sijaitsevan integroidun verkon kehittämissuunnitelmien käyttöönottoa varten, jotta jäsenvaltiot voivat tehdä asianmukaisen arvioinnin. (20)Unionin laajuinen kymmenvuotinen verkonkehittämissuunnitelma, jonka pohjalta määritetään yhteistä etua koskevat hankkeet sähkö- ja kaasuluokissa, on osoittautunut toimivaksi. Vaikka sähkön ja kaasun siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaisella verkostolla (ENTSOt) ja siirtoverkonhaltijoilla on tärkeä rooli prosessissa, lisätarkastelu on tarpeen erityisesti, kun on kyse tulevaisuuden skenaarioiden määrittelemisestä, infrastruktuurien pitkän aikavälin puutteiden ja pullonkaulojen määrittämisestä sekä yksittäisten hankkeiden arvioimisesta, jotta voidaan lisätä luottamusta prosessiin. Riippumattoman validoinnin tarpeen vuoksi energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirastolla, jäljempänä ’ACER’, ja komissiolla olisi oltava suurempi rooli prosessissa myös silloin, kun on kyse Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EU) 2019/943 ja (EY) N:o 715/2009 mukaisen unionin laajuisen kymmenvuotisen verkonkehittämissuunnitelman laatimisesta. (21)On tärkeää varmistaa, että yhteistä etua koskevana hankkeena voidaan pitää ainoastaan sellaisia infrastruktuurihankkeita, joille ei ole olemassa järkeviä vaihtoehtoisia ratkaisuja. Tämän vuoksi infrastruktuuripuutteiden tunnistamisessa noudatetaan energiatehokkuus etusijalle ‑periaatetta ja tarkastellaan ensisijaisesti kaikkia asiaa koskevia muita kuin infrastruktuuriin liittyviä ratkaisuja havaittujen puutteiden korjaamiseksi. Lisäksi hankkeen toteuttajien olisi raportoitava hankkeen toteutuksen aikana ympäristölainsäädännön noudattamisesta ja osoitettava, että hankkeista ei aiheudu asetuksen (EU) 2020/852 17 artiklassa tarkoitettua merkittävää haittaa ympäristölle. Jos olemassa olevat yhteistä etua koskevat hankkeet ovat saavuttaneet riittävän kypsyyden, tämä otetaan huomioon, kun alueelliset ryhmät valitsevat myöhemmin hankkeita unionin luetteloon. (22)Jännite- ja taajuusvakavuuden varmistamiseksi olisi kiinnitettävä erityistä huomiota Euroopan sähköverkon vakauteen, koska olosuhteet muuttuvat erityisesti uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osuuden kasvaessa. (23)Kaikkien jäsenvaltioiden ja sidosryhmien tiiviin kuulemisen jälkeen komissio on määritellyt 13 strategista Euroopan laajuisten energiainfrastruktuurien ensisijaista käytävää ja aluetta, joiden toteuttaminen on olennaisen tärkeää vuosille 2030 ja 2050 asetettujen unionin energia- ja ilmastopoliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Nämä ensisijaiset kohteet liittyvät sähkönsiirtoon ja ‑varastointiin ja koskevat eri maantieteellisiä alueita tai aihealueita, merellä tuotettavaa uusiutuvaa energiaa varten rakennettavia sähköverkkoja, vedyn siirtoa ja varastointia, elektrolyysilaitteistoja, älykkäitä kaasuverkkoja, älykkäitä sähköverkkoja ja hiilidioksidin siirtoa. (24)Yhteistä etua koskevissa hankkeissa olisi noudatettava yhteisiä, läpinäkyviä ja puolueettomia arviointiperusteita sen mukaan, miten ne vaikuttavat energiapoliittisten tavoitteiden saavuttamiseen. Sähkö- ja vetyhankkeiden olisi oltava osa viimeisintä saatavilla olevaa unionin laajuista kymmenvuotista verkonkehittämissuunnitelmaa, jotta ne voidaan sisällyttää unionin luetteloihin. Koska vetyinfrastruktuuri ei tällä hetkellä sisälly unionin laajuiseen kymmenvuotiseen verkonkehittämissuunnitelmaan, vetyhankkeita koskevaa vaatimusta olisi sovellettava vasta 1 päivästä tammikuuta 2024 tämän asetuksen nojalla laadittavaan toiseen unionin luetteloon. (25)Olisi perustettava alueellisia ryhmiä, joiden tehtävänä on ehdottaa ja tarkastella uudelleen yhteistä etua koskevia hankkeita, jotta voidaan laatia yhteistä etua koskevien hankkeiden alueellisia luetteloja. Laajan yksimielisyyden saavuttamiseksi alueellisten ryhmien olisi varmistettava jäsenvaltioiden, kansallisten sääntelyviranomaisten, hankkeen toteuttajien ja asianomaisten sidosryhmien tiivis yhteistyö. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi osana tällaista yhteistyötä annettava tarvittaessa alueellisille ryhmille neuvoja, jotka koskevat muun muassa ehdotettujen hankkeiden sääntelyyn liittyvien seikkojen ja lakisääteisen hyväksynnän ehdotetun aikataulun toteutettavuutta. (26)Uusi unionin luettelo yhteistä etua koskevista hankkeista, jäljempänä ’unionin luettelo’, olisi laadittava joka toinen vuosi. Seuraavassa unionin luettelossa ei saisi olla sellaisia yhteistä etua koskevia hankkeita, jotka on jo saatu päätökseen tai jotka eivät enää täytä tässä asetuksessa säädettyjä asiaankuuluvia arviointiperusteita ja vaatimuksia. Tästä syystä seuraavaan unionin luetteloon sisällytettäviin nykyisiin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin olisi alueellisten luetteloiden ja unionin luettelon laatimista varten sovellettava samaa valintamenettelyä kuin mitä sovelletaan ehdotettuihin hankkeisiin. Tästä aiheutuvaa hallinnollista rasitusta olisi kuitenkin vähennettävä mahdollisimman paljon esimerkiksi käyttämällä mahdollisuuksien mukaan aiemmin toimitettuja tietoja ja ottamalla huomioon hankkeen toteuttajien vuosikertomukset. Tämän vuoksi nykyisiin yhteistä etua koskevien hankkeisiin, joissa on edistytty merkittävästi, olisi sovellettava yksinkertaistettua sisällyttämistä unionin laajuiseen kymmenvuotiseen verkonkehittämissuunnitelmaan. (27)Yhteistä etua koskevat hankkeet olisi toteutettava mahdollisimman nopeasti, ja niitä olisi seurattava ja arvioitava tiiviisti aiheuttamatta kuitenkaan liiallista hallinnollista rasitusta hankkeen toteuttajille. Komission olisi nimitettävä eurooppalaisia koordinaattoreita hankkeille, joissa ilmenee erityisiä vaikeuksia. Edistyminen yksittäisten hankkeiden toteuttamisessa ja tähän asetukseen liittyvien velvoitteiden täyttäminen olisi otettava huomioon valittaessa hankkeita myöhempiin unionin luetteloihin. (28)Lupamenettely ei saisi aiheuttaa hankkeen kokoon tai monimutkaisuuteen nähden suhteetonta hallinnollista rasitusta eikä luoda esteitä Euroopan laajuisten verkkojen kehittämiselle ja markkinoille pääsylle. (29)Unionin energia-, liikenne- ja televiestintäinfrastruktuurien alan yhteistä etua koskevien hankkeiden suunnittelua ja toteuttamista olisi synergioiden luomiseksi koordinoitava silloin, kun se on taloudelliselta tai tekniseltä taikka ympäristön, ilmaston tai alueidenkäytön suunnittelun kannalta mahdollista, ja siten, että turvallisuusnäkökohdat otetaan asiaankuuluvasti huomioon. Näin ollen erilaisia Euroopan laajuisia verkkoja suunniteltaessa pitäisi olla mahdollista asettaa etusijalle liikenne-, viestintä- ja energiaverkkojen integrointi siten, että maa-alaa käytetään mahdollisimman vähän ja huolehditaan samalla mahdollisuuksien mukaan siitä, että olemassa olevia tai käytöstä pois jääneitä reittejä käytetään uudelleen, jotta voidaan vähentää mahdollisimman paljon hankkeiden kielteisiä sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia sekä ympäristö-, ilmasto- ja rahoitusvaikutuksia. (30)Yhteistä etua koskevat hankkeet olisi asetettava etusijalle kansallisella tasolla nopean hallinnollisen käsittelyn varmistamiseksi, ja toimivaltaisten viranomaisten olisi pidettävä niitä yleisen edun mukaisina. Hankkeet, joilla on haitallisia ympäristövaikutuksia, olisi hyväksyttävä, jos se on erittäin tärkeää yleisen edun vuoksi ja jos kaikki neuvoston direktiivissä 92/43/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/60/EY säädetyt edellytykset täyttyvät.

(31)Yhteistä etua koskevat hankkeet olisi myös asetettava kansallisella tasolla etusijalle, jotta varmistetaan kiireellinen käsittely kaikissa niihin liittyvissä oikeudellisissa ja riitojenratkaisumenettelyissä. (32)Monimutkaisuuden vähentämiseksi, tehokkuuden ja avoimuuden lisäämiseksi ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön tehostamiseksi olisi oltava yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, joka yhdistää tai koordinoi kaikki lupamenettelyt (”keskitetty palvelupiste”). (33)Uusiutuvaa energiaa varten merelle rakennettavien verkkojen lupamenettelyn yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi tietyn merialueen ympärillä olevien jäsenvaltioiden olisi alueellisten ja maantieteellisten erityispiirteiden vuoksi perustettava yhteisiä yhteyspisteitä, joista käytetään ilmaisua ”meriteknistä infrastruktuuria koskeva keskitetty palvelupiste”. Palvelupisteiden tarkoituksena on helpottaa ja koordinoida tällaisten hankkeiden lupamenettelyä. Lisäksi se, että kutakin merialuetta varten perustettaisiin yksi yhteyspiste uusiutuvaa energiaa varten tarkoitetuille merellä sijaitseville verkoille, vähentäisi monimutkaisuutta, lisäisi tehokkuutta ja nopeuttaisi usein monien lainkäyttöalueiden kautta kulkeviin merellä sijaitsevia siirtoverkkoja koskeviin rakenteisiin liittyvää lupamenettelyä. (34)Vaikka yleisön osallistumisen varmistamisesta ympäristöalan päätöksentekomenettelyihin on olemassa vakiintuneita vaatimuksia, joita sovelletaan kaikilta osin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, tässä asetuksessa säädetään lisätoimenpiteistä, joilla voidaan varmistaa avoimuus ja yleisön osallistuminen parhaimmalla mahdollisella tavalla kaikissa yhteistä etua koskevien hankkeiden lupamenettelyyn liittyvissä merkityksellisissä kysymyksissä. Jos kansallisiin sääntöihin jo sisältyvät samat tai tiukemmat vaatimukset kuin tässä asetuksessa, lupamenettelyä edeltävästä kuulemisesta olisi tehtävä valinnaista ja oikeudellisten vaatimusten päällekkäisyyttä olisi vältettävä. (35)Ympäristö- ja ilmastovaikutusten arvioinnin pääperiaatteiden yhdenmukaistaminen myös rajatylittävissä tapauksissa olisi varmistettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2011/92/EU ja 2001/42/EY sekä soveltuvin osin tiedon saatavuudesta, yleisön osallistumisesta päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuudesta ympäristöasioissa Århusissa 25 päivänä kesäkuuta 1998 allekirjoitetun yleissopimuksen (Århusin yleissopimus) ja valtioiden rajat ylittävien ympäristövaikutusten arviointia koskevan yleissopimuksen (Espoon yleissopimus) moitteettomalla ja koordinoidulla täytäntöönpanolla. Komissio on antanut ohjeita jäsenvaltioiden tukemiseksi sellaisten riittävien lainsäädäntötoimenpiteiden ja muiden toimenpiteiden määrittelyssä, joilla järkeistetään ympäristöarviointimenettelyjä ja varmistetaan unionin oikeudessa edellytettyjen ympäristöarviointimenettelyjen yhdenmukainen soveltaminen yhteistä etua koskevissa hankkeissa. Jäsenvaltioiden olisi koordinoitava yhteistä etua koskeviin hankkeisiin liittyviä arviointejaan ja toteutettava mahdollisuuksien mukaan yhteisiä arviointeja. Jäsenvaltioita olisi kannustettava vaihtamaan keskenään tietoja lupamenettelyihin liittyvistä parhaista käytännöistä ja hallinnollisten valmiuksien kehittämisestä. (36)On tärkeää järkeistää ja parantaa lupamenettelyjä kunnioittaen – niin pitkälle kuin mahdollista ja ottaen toissijaisuusperiaate asianmukaisesti huomioon – uusien infrastruktuurien rakentamista koskevia kansallisia toimivaltuuksia ja menettelyjä. Koska energiainfrastruktuureja on pikaisesti kehitettävä, lupamenettelyjen yksinkertaistamisen ohella olisi otettava käyttöön selkeä määräaika, johon mennessä asianomaisten viranomaisten on tehtävä päätöksensä hankkeen rakentamisesta. Määräajan olisi tehostettava menettelyjen rakennetta ja toteuttamista, eikä se missään tapauksessa saisi vaarantaa ympäristölainsäädännön mukaista ympäristönsuojelua ja yleisön osallistumista koskevien tiukkojen vaatimusten noudattamista. Tässä asetuksessa olisi vahvistettava enimmäismääräajat, mutta jäsenvaltiot voivat kuitenkin pyrkiä mahdollisuuksien mukaan lyhyempiin määräaikoihin, erityisesti älykkäiden verkkojen kaltaisissa hankkeissa, jotka eivät välttämättä edellytä yhtä monimutkaisia lupamenettelyjä kuin siirtoinfrastruktuurit. Toimivaltaisten viranomaisten olisi vastattava määräaikojen noudattamisen varmistamisesta. (37)Jäsenvaltiot voivat sisällyttää tarpeen mukaan kattaviin päätöksiin päätöksiä, jotka koskevat yksittäisten maanomistajien kanssa käytyjä neuvotteluja kiinteistön käyttöoikeuden myöntämisestä, kiinteistön omistuksesta tai oikeudesta hallita kiinteistöä, alueidenkäytön suunnittelua, jolla määritetään tietyn alueen, mukaan luettuina muut rakennuskohteet, kuten moottoritiet, rautatiet, rakennukset ja luonnonsuojelualueet ja jota ei toteuteta nimenomaisesti suunniteltua hanketta varten, sekä toimintalupien myöntämistä. Yhteistä etua koskeva hanke voi lupamenettelyn yhteydessä kattaa siihen liittyvän infrastruktuurin, siltä osin kuin se on hankkeen rakentamisen tai toimivuuden kannalta olennaista. Tämän asetuksen ja erityisesti sen lupien myöntämistä, yleisön osallistumista ja yhteistä etua koskevien hankkeiden toteuttamista koskevien säännösten ei pitäisi rajoittaa kansainvälisen ja unionin oikeuden soveltamista, mukaan luettuina ympäristön ja ihmisten terveyden suojelua koskevat säännökset sekä yhteisen kalastus- ja meripolitiikan nojalla hyväksytyt säännökset, erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/89/EU. (38)Infrastruktuurin käyttäjien olisi pääsääntöisesti vastattava kaikilta osin yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittämis-, rakentamis-, toiminta- ja ylläpitokustannuksista. Yhteistä etua koskeviin hankkeisiin olisi voitava soveltaa rajatylittävää kustannustenjakoa, kun kustannuksia ei markkinoiden kysyntää tai tariffeihin kohdistuvia odotettuja vaikutuksia koskevan arvion perusteella voida odottaa katettavan infrastruktuurin käyttäjien maksamilla tariffeilla. (39)Kustannusten asianmukaisesta jakamisesta käytävien neuvotteluiden olisi perustuttava infrastruktuurihankkeen kustannusten ja hyötyjen analyysiin, joka tehdään koko energiajärjestelmän kattavan analyysin yhdenmukaistetun menetelmän pohjalta. Analyysissä olisi käytettävä samaa skenaariota, jota käytettiin silloin, kun hanke sisällytettiin yhteistä etua koskevien hankkeiden unionin luetteloon siirtoverkonhaltijoiden eurooppalaisten verkostojen asetusten (EU) 2019/943 ja (EY) N:o 715/2009 nojalla laatimien ja ACERin tarkistamien unionin laajuisten kymmenvuotisten verkonkehittämissuunnitelmien puitteissa. Kyseisessä arvioinnissa voidaan ottaa huomioon yksikkökohtaisten investointikustannusten vertailua koskevat indikaattorit ja vastaavat vertailuarvot. (40)Entistä yhdentyneemmillä energian sisämarkkinoilla tarvitaan selkeitä ja läpinäkyviä sääntöjä kustannusten jakamisesta rajojen yli, jotta voidaan nopeuttaa investointeja rajatylittävään infrastruktuuriin. On olennaisen tärkeää varmistaa vakaa rahoituskehys yhteistä etua koskevien hankkeiden kehittämiselle ja samalla minimoida rahoitustuen tarve. Päättäessään rajatylittävästä kustannustenjaosta kansallisten sääntelyviranomaisten olisi jaettava investointikustannukset valtioiden rajojen yli kokonaisuudessaan ja sisällytettävä ne kansallisiin tariffeihin ja sen jälkeen määritettävä, muodostaako niiden vaikutus kansallisiin tariffeihin kohtuuttoman rasituksen kuluttajille. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi vältettävä hankkeiden päällekkäiseen tukeen liittyvät riskit ottamalla huomioon todelliset tai arvioidut maksut ja tulot. Kyseiset maksut ja tulot olisi otettava huomioon ainoastaan siltä osin kuin ne liittyvät hankkeisiin ja niiden tarkoituksena on kattaa kyseiset kustannukset. (41)Energian sisämarkkinoita koskevassa lainsäädännössä edellytetään, että verkkoihin pääsystä veloitettavat tariffit kannustavat asianmukaisesti investointeihin. Useilla erityyppisillä yhteistä etua koskevilla hankkeilla on kuitenkin todennäköisesti ulkoisvaikutuksia, joita ei ehkä voida ottaa kaikilta osin huomioon ja saada takaisin tavanomaisen tariffijärjestelmän kautta. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi energian sisämarkkinoita koskevaa lainsäädäntöä soveltaessaan varmistettava vakaa ja ennustettava sääntely- ja rahoituskehys sekä kannustimia yhteistä etua koskeville hankkeille, myös pitkän aikavälin kannustimia, jotka ovat oikeassa suhteessa hankkeen riskeihin. Tätä periaatetta olisi sovellettava erityisesti rajatylittäviin hankkeisiin, innovatiivisiin sähkönsiirtoteknologioihin, jotka mahdollistavat uusiutuvan energian, hajautettujen energiaresurssien tai kulutusjouston laaja-alaisen integroinnin yhteenliitettyihin verkkoihin, sekä energiateknologiaan ja digitalisointiin liittyviin hankkeisiin, joihin todennäköisesti liittyy suurempia riskejä kuin yhden jäsenvaltion alueella toteutettaviin vastaaviin hankkeisiin, tai joista koituu unionille suurempia hyötyjä. Lisäksi hankkeisiin, joiden toimintamenot ovat suuret, olisi voitava soveltaa asianmukaisia investointikannustimia. Erityisesti merellä sijaitseviin uusiutuvan energian verkkoihin, jotka palvelevat toisaalta sähköverkkojen yhteenliitäntöjä ja toisaalta yhdistävät toisiinsa merellä tapahtuvaan uusiutuvan energian tuotantoon liittyviä hankkeita, liittyy todennäköisesti suurempia riskejä kuin vastaaviin maalla toteutettaviin infrastruktuurihankkeisiin, koska niillä on luontainen yhteys tuotantorakenteisiin, mikä aiheuttaa sääntelyriskejä, rahoitusriskejä, kuten ennakoivien investointien tarve, markkinariskit ja uusien innovatiivisten teknologioiden käyttöön liittyvät riskit. (42)Tätä asetusta olisi sovellettava ainoastaan lupien myöntämiseen yhteistä etua koskeville hankkeille, yleisön osallistumiseen ja hankkeiden sääntelyyn. Jäsenvaltiot saavat kuitenkin antaa kansallisia säännöksiä, joiden nojalla samoja tai vastaavia sääntöjä sovelletaan muihin hankkeisiin, joilla ei ole tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan yhteistä etua koskevan hankkeen asemaa. Jäsenvaltiot voivat antaa sääntelyyn liittyvistä kannustimista kansallisia säännöksiä, joiden nojalla samoja tai vastaavia sääntöjä sovelletaan yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, jotka kuuluvat sähkön varastoinnin luokkaan. (43)Jäsenvaltioita, jotka eivät tällä hetkellä anna energiainfrastruktuurihankkeille suurinta mahdollista kansallista merkitystä lupamenettelyissä, olisi kannustettava harkitsemaan tällaisen kansallisen merkityksen antamista ja erityisesti arvioimaan, johtaisiko tämä lupamenettelyn nopeutumiseen. (44)Jäsenvaltioita, joilla ei tällä hetkellä ole energiainfrastruktuurihankkeisiin sovellettavia nopeutettuja tai kiireellisiä oikeudellisia menettelyjä, olisi kannustettava harkitsemaan tällaisten menettelyjen käyttöönottoa ja erityisesti arvioimaan, johtaisiko tämä näiden hankkeiden nopeampaan toteuttamiseen. (45)Asetus (EU) N:o 347/2013 on osoittanut lisäarvon, joka saadaan hankkimalla yksityistä rahoitusta merkittävän unionin rahoitustuen avulla, jotta voidaan toteuttaa Euroopan kannalta merkittäviä hankkeita. Taloudellisen ja rahoituksellisen tilanteen ja talousarviorajoitusten vuoksi monivuotisessa rahoituskehyksessä olisi jatkettava avustusten ja rahoitusvälineiden kautta annettavaa kohdennettua tukea, jotta voidaan houkutella uusia sijoittajia investoimaan energiainfrastruktuurien ensisijaisiin käytäviin ja alueisiin samalla, kun unionin rahoitusosuus pidetään mahdollisimman pienenä. (46)Yhteistä etua koskevien hankkeiden olisi voitava saada unionin rahoitustukea tutkimuksiin ja tietyin edellytyksin töihin [Verkkojen Eurooppa ‑välineestä, sellaisena kuin ehdotus sisältyy asiakirjaan COM(2018) 438] annetun asetuksen (EU) ... mukaisesti avustusten tai innovatiivisten rahoitusvälineiden muodossa sen varmistamiseksi, että niille yhteistä etua koskeville hankkeille, jotka eivät ole toteuttamiskelpoisia nykyisessä sääntelykehyksessä ja markkinaolosuhteissa, voidaan antaa räätälöityä tukea. On tärkeää välttää kilpailun vääristyminen erityisesti sellaisten hankkeiden välillä, joilla edistetään unionin saman ensisijaisen käytävän toteuttamista. Tällaisella rahoitustuella olisi varmistettava tarvittavat synergiat rakennerahastojen kanssa, jotta voidaan rahoittaa älykkäitä energian jakeluverkkoja, ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2020/1294 mukaisen unionin uusiutuvan energian rahoitusmekanismin kanssa. Yhteistä etua koskeviin hankkeisiin tehtävissä investoinneissa olisi sovellettava kolmivaiheista harkintaa. Ensiksi investoinneissa olisi annettava etusija markkinoille. Toiseksi, jos investoinnit eivät toteudu markkinaehtoisesti, olisi tarkasteltava sääntelyyn liittyviä ratkaisuja ja tarvittaessa mukautettava asianomaista sääntelykehystä sekä varmistettava sen asianmukainen soveltaminen. Kolmanneksi, jos kahden ensimmäisen vaiheen perusteella ei pystytä varmistamaan tarvittavia investointeja yhteistä etua koskevaan hankkeeseen, siihen olisi voitava myöntää unionin rahoitustukea, jos se täyttää sovellettavat kelpoisuusehdot. Yhteistä etua koskeville hankkeille voidaan myöntää tukea myös InvestEU-ohjelmasta, jolla täydennetään avustuksina annettavaa rahoitusta. (47)Keskinäistä etua koskeviin hankkeisiin liittyviin töihin olisi voitava myöntää avustuksia ainoastaan unionin alueella sijaitseviin investointeihin ja vain, jos vähintään kaksi jäsenvaltiota osallistuu hankkeen investointikustannuksiin merkittävällä tavalla, ja tässä olisi otettava huomioon hankkeen hyödyt. (48)Sen vuoksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksia (EY) N:o 715/2009, (EU) 2019/942 ja (EU) 2019/943 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivejä 2009/73/EY ja (EU) 2019/944 olisi muutettava. (49)Sen vuoksi asetus (EU) N:o 347/2013 olisi kumottava. (50)Jotta voidaan varmistaa, että ensisijaisten käytävien ja aihealueiden koostumuksessa otetaan mahdollisimman hyvin huomioon energiainfrastruktuurien kehitys ja että ehdotettavien hankkeiden lukumäärä kussakin ryhmässä pysyy asianmukaisena ja kohtuullisena, jotta mahdollistetaan kattava perusteellinen arviointi ja jotta voidaan varmistaa, että unionin luettelo yhteistä etua koskevista hankkeista rajoitetaan hankkeisiin, joilla edistetään eniten strategisten energiainfrastruktuurien ensisijaisten käytävien ja aihealueiden toteuttamista, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla

– täydennetään tätä asetusta tarkastelemalla uudelleen ensisijaisten käytävien ja aihealueiden soveltamisalaa ja kokoonpanoa ja hyväksymällä uusia luetteloita ensisijaisista käytävistä ja aihealueista, – muutetaan tämän asetuksen liitteitä siten, että hyväksytään ja tarkistetaan unionin luettelo yhteistä etua koskevista hankkeista kunnioittaen samalla jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden oikeutta hyväksyä yhteistä etua koskevia hankkeita tai alueellaan toteutettavia keskinäistä etua koskevia hankkeita. Kun otetaan huomioon tarve varmistaa tämän asetuksen tavoitteiden saavuttaminen, ja unionin luetteloihin tähän mennessä sisällytettyjen hankkeiden lukumäärä, yhteistä etua koskevien hankkeiden