C 401/8

Nimen rekisteröintihakemuksen julkaiseminen maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden laatujärjestelmistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 50 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla

(2019/C 401/06)

Tämä julkaiseminen antaa oikeuden vastustaa hakemusta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 (1) 51 artiklassa tarkoitetulla tavalla kolmen kuukauden kuluessa tästä julkaisemisesta.

AIDON PERINTEISEN TUOTTEEN TUOTE-ERITELMÄ

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros de Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse”

EU-nro: TSG-GB-0062-6.12.2010

Yhdistynyt kuningaskunta

1. Rekisteröitävä nimi / rekisteröitävät nimet

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse”

2. Tuotelaji

Luokka 1.6. Hedelmät, vihannekset ja viljat sellaisenaan tai jalostettuina

3. Rekisteröinnin perusteet

3.1 Onko tuote seuraavien vaatimusten mukainen:

☒ Se vastaa tuotanto- tai jalostusmenetelmän tai koostumuksen osalta perinteistä käytäntöä kyseisen tuotteen tai elintarvikkeen kohdalla.

☐ Se valmistetaan perinteisesti käytetyistä raaka-aineista tai ainesosista.

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvia kasvatetaan luonnonmukaisesti virtaavassa vedessä perinteisen, yli 200 vuoden ajan käytetyn kaupallisen tuotantomenetelmän mukaisesti.

3.2 Onko nimi seuraavien vaatimusten mukainen:

☐ Se on ollut perinteisesti käytössä kyseiseen tuotteeseen viitattaessa.

☒ Se osoittaa tuotteen perinteisen luonteen tai erityisluonteen.

Jo vuosisatojen ajan ennen kuin tämän virtaavassa vedessä kasvatetun ja virtaavasta vedestä korjatun krassin lahkoon kuuluvan kasvin kaupallinen tuotanto aloitettiin Euroopassa 200 vuotta sitten, on siitä käytetty seuraavia nimityksiä: Yhdistyneessä kuningaskunnassa ”water-cress”, Ranskassa ”cresson de fontaine”, Espanjassa ”berros de agua”, Portugalissa ”agrião de água”, Alankomaissa ”waterkers” ja Saksassa ”Brunnenkresse”. Krassi on kasvin nimi, jonka määrite vesi on.

4. Kuvaus

4.1 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta, mukaan lukien tärkeimmät fyysiset, kemialliset, mikrobiologiset tai aistinvaraiset ominaispiirteet, jotka osoittavat tuotteen erityisluonteen (tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohta)

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse”, kasvitieteelliseltä nimeltään Nasturtium officinale, on nopeakasvuinen, vedessä tai märissä ympäristöissä kasvava monivuotinen kasvi. Sitä esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa, Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Aasiassa, ja se on yksi vanhimmista ihmisen ravinnoksi käyttämistä lehtivihanneksista. Se kuuluu Brassicaceae-heimoon.

Nasturtium officinale -lajin kasvitieteellisiä synonyymejä ovat Rorippa nasturtium-aquaticum, Nasturtium nasturtium-aquaticum ja Sisymbrium nasturtium-aquaticum L. Ne kuvastavat hyvin vesikasvin todellista luonnetta ja kasvupaikkaa.

Kuluttajille nipuissa tarjottavien tuotteiden kokonaispituus on noin 15–18 senttimetriä, josta lehtien pituus 2–5 senttimetriä. Pakkauksissa tarjottavien tuotteiden kokonaispituus on noin 5–12 senttimetriä ja lehtien 1–3 senttimetriä.

Perinteisesti kasvatetun kasvin versot leikataan irti virtaavassa vedessä sijaitsevasta kasvatusalustasta. Kasvin lehdet ovat pehmeät, keskivihreät, kosteat, ehytlaitaiset ja soikeat. Varsi on rapsakka, väriltään hieman vaaleampi ja kohdissa, joissa lehdet erkanevat varresta, voi kasvaa juuria sivusuunnassa.

Mikrobiologiset ominaisuudet:

Kasvin kasvuympäristön vaikutus: virtaavassa lähdevedessä kaupalliseen käyttöön kasvatettavan kasvin pinnalla kasvaa mikrobipopulaatio, jossa on paljon vaarattomia Pseudomonas sp -bakteereja. Kasvi kasvatetaan puhtaassa virtaavassa vedessä, joka on mikrobiologisesti korkealaatuista.

Fyysiset ominaisuudet:

— Kasvin parilehdykkäiset, päättöpariset lehdet koostuvat 3–11 pitkulaisesta, soikeasta lehdykästä, jotka ovat kiiltäväpintaisia, tummanvihreitä, pyöreäkärkisiä, sileitä ja sahalaidattomia tai reunaltaan poimulaitaisia. Väri vaihtelee vihreästä (Hex triplet 008000) ja tummanvihreään (Hex triplet 006400).

— Ylöspäin kasvava tai kelluva varsi on mehukas tai mehevä.

— Kasvin juuret ovat pehmeät ja syiset, joten se voi kasvattaa niitä mihin tahansa veden alla olevaan varren kohtaan, ensisijaisesti kuitenkin varren nivelkohtiin.

— Kasvissa on valkoiset kukat, joissa on neljä noin 3–5 mm:n pituista terälehteä. Kukat ovat terttujen huipulla ja ylimmissä kukintolavan tertuissa. Pienet valko-vihreät kukat muodostavat tiiviin puolipallomaisen kukinnon. Kasvi kukkii luonnollisen elinkaarensa mukaisesti kesän ensikuukausina, jolloin päivänvalon määrä on suurimmillaan.

— Krassikanankaali eli maakrassi puolestaan kuuluu Barberea Verna -sukuun, siinä on tasapariset, parilehdykkäiset vihreät lehdet ja keltaiset kukat kasvin kukinta-aikaan.

Kemiallinen koostumus:

— ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” sisältää runsaasti glukosinolaatteja ja glukosinolaatin B-fenyylietyyli-glukosinolaatin ekspressio on siinä ainutlaatuisen korkea. Edellä mainittu tuottaa fenyylietyyli-isotiosyanaattia (PEITC) suhteessa 10 mg/100 g tuorepainosta (FW). PEITC-yhdistettä vapautuu kasvia pureskeltaessa ja se tuottaa kasville ominaisen pistävän maun. Kasville ominainen pippurinen maku johtuu sen sisältämästä sinappiöljystä. Stressi vaikuttaa kasvin PEITC-pitoisuuteen. Jos kasvi stressaantuu liian alhaisen tai liian korkean lämpötilan takia tai kärsii veden puutteesta, sen PEITC-pitoisuus muuttuu.

Aistinvaraiset ominaisuudet:

”Watercress”-vesikrassin ja kuivalla maalla kasvatetun krassin vertailutestin avulla on osoitettu, että ”Watercress”-vesikrassi on väriltään tummempi/vihreämpi, maultaan huomattavasti pippurisempi ja rakenteeltaan pehmeämpi kuin kuivalla maalla kasvatettu krassi.

Myös vuonna 2009 toteutettu aistinvarainen lisäarviointi osoitti, että kuivalla maalla kasvatetun vesikrassin maku oli heikompi ja vähemmän pippurinen. Eräissä huomautuksissa todettiin myös vedessä kasvatetun kasvin lehtien olevan tummempia ja rakenteeltaan pehmeämpiä.

Näiden kahden arvioinnin avulla osoitettiin, että molemmissa tapauksissa ammattimaisesti toteutetuissa arvioinneissa havaittiin eroja kuivalla maalla kasvatetun kasvin ja virtaavassa vedessä kasvatetun kasvin välillä. Kun arvioijia pyydettiin ilmoittamaan, kummasta he pitivät enemmän, he ilmoittivat pitävänsä ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -krassia parempana – jo yksin aistinvaraisten ominaisuuksien perusteella.

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvin jälkimaku on tyypillisesti sinappinen: pippurinen, tulinen ja lievästi karvas.

4.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetyn tuotteen tuotantomenetelmästä, jota tuottajien on noudatettava, mukaan lukien tapauksen mukaan käytettyjen raaka-aineiden tai ainesosien laji ja ominaisuudet sekä menetelmä, jolla tuote valmistetaan (tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohta)

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” on kasvatettava Nasturtium officinale -lajin siemenistä. Se on kasvatettava virtaavassa vedessä ja korjattava virtaavassa vedessä sijaitsevalta tuotantoalustalta. Siemenet voidaan kuitenkin kylvää myös kasvien lisäämiseen tarkoitetulle sopivalle kasvualustalle. Myöhemmin taimet siirretään tuotantoalustoille.

Kasveja voidaan kasvattaa ympäri vuoden niille tarkoitetuilla erikoisalustoilla. Luonnonlähteestä tai porakaivosta nouseva virtaava vesi, jonka lämpötila on yleensä 10–18 oC, suojelee kasveja talvella kylmyydeltä. Kesällä vesi suojelee niitä kuumuudelta, koska veden lämpötila on ympäristön lämpötilaa viileämpi. Kasvi vahingoittuu alle 5 oC:n lämpötilassa. Alhaisissa lämpötiloissa se on siis suojattava.

Kasvi tarvitsee lämpötilan, veden saannin ja lannoitteiden osalta vakaat, stressittömät kasvuolosuhteet, jotta sen PEITC-arvot (ja näin ollen myös maku) säilyvät yhdenmukaisina ja tasaisina. Vesiviljely, jonka avulla varmistetaan, että kasvi kasvaa koko elinkaarensa ajan jatkuvasti virtaavassa vedessä, on ihanteellisin tapa pitää yllä tasaista lämpötilaa. Virtaava vesi viilentää kasvia kuumina päivinä ja lämmittää sitä kylminä päivinä.

Kuivalla maalla kasvatettavan kasvin lämpötilaa ei sen sijaan voida säädellä. Maaperän ja lehtien lämpötila voi nousta kuumina aurinkoisina päivinä jopa 40 °C:seen. Kylmällä säällä lehdet puolestaan voivat saada pakkasvaurioita. Näiden erilaisten stressitasojen vaikutuksesta kasvin PEITC-yhdisteen tuotanto muuttuu epäsäännölliseksi ja siksi maku vaihtelee.

Veden saanti:

Vesilähteenä on perinteisesti käytetty syvää, kivennäisainepitoista luonnonlähdettä tai porakaivoa, josta vesi on virrannut tai pumpattu viljelmälle. Myös muita lähteitä voidaan käyttää, jos ne ovat mikrobiologisesti riittävän korkealaatuisia (tavoitteena nolla E. coli -bakteeria, toleranssi 100 cfu/100 ml, tavoitteena nolla listeriabakteeria, toleranssi 100 cfu/100 ml, nolla salmonellabakteeria, nolla STEC-bakteeria) ja jos pintavesi ei ole saastunut. Veden on oltava laadultaan sellaista, että se soveltuu vain vähän jalostettujen eli kypsentämättä käytettäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden tuotantoon.

Kasvualusta:

Tuotantoalustojen maantieteellisen sijainnin määräävät yleensä vesilähde ja viljelmää rajaavaan virtaan tai jokeen johtava laskujoki. Tuotantoalustoissa on vettä läpäisemättömät sivut. Niiden kallistuskulma kohdassa, josta vesi pääsee alustalle, on noin 1:300 siten, ettei pintavesi tai valuma pääse laskemaan tuotantoalan vieressä sijaitsevalle maalle. Perinteisesti tulovesi kanavoidaan ja sen tuloa yksittäisille alustoille säädellään venttiilien, hanojen tai yksinkertaisten seinämissä olevien suuaukkojen avulla. Nykyaikaisemmat viljelmät on rakennettu siten, että ne voidaan varustaa paineistetuilla vedensyöttöjärjestelmillä. Tuotantoalat vaihtelevat sijainnin ja maan mukaan, mutta yleensä ne ovat noin 10 metriä leveitä ja 100 metriä pitkiä. Kaikkea pintavettä tai valumaa ei saa päästää alueelle. Tämä voidaan estää ojien tai aitojen eteen sijoitettujen penkereiden avulla. Viljelmän läheisyydessä ei saa olla pysyviä mutaisia alueita, joista voi muodostua vaeltajakotiloiden elinympäristöjä.

Tuotantomenetelmät:

Uusia viljelykasveja olisi kasvatettava siemenistä vuosittain sellaisten virusten kasvun estämiseksi, jotka voivat olla peräisin myös siemenistä. Siemenet kylvetään joko suoraan alustaan tai useimmiten kompostiin tai vastaavaan aineeseen kasvien lisäämiseen tarkoitetuilla kasvualustoilla ja kasvatetaan 1-lehtiasteelle (noin 3–5 senttimetrin pituisiksi). Aikaisin kesällä korjattava sato edellyttää uusien viljelykasvien tuottamista siemenistä. Näin kompensoidaan juuri tähän vuodenaikaan sijoittuvaa, sadonkorjuun takia menetettyä luonnollista kukintaa. Muina kuukausina tuote voidaan korjata jälkikasvusta. Tämän menetelmän ansiosta korjatut viljelykasvit tuottavat uusia viljelykasveja. Siemenkasveilla pyritään tuottamaan 8 000–10 000 kasvia neliömetriä kohden, jolloin korjuutiheydeksi saadaan noin 2 000. Monet kasvattajat tuottavat omat siemenensä. He antavat kasviensa kukkia ja muodostaa siemeniä. Myös siemenyritykset myyvät siemeniä.

Siemenet voidaan levittää tuotantoalustoille käsin tai koneellisesti. Myös lisäämiseen tarkoitetuilla kasvualustoilla tuotetut taimet voidaan istuttaa käsin tai koneellisesti edellä mainittujen tiheyksien saavuttamiseksi sellaisilla tuotantoalustoilla, jotka pystyvät pidättämään ravinteilla täydennettyä kosteutta ja joissa juuret pystyvät aikaisessa vaiheessa aloittamaan imeytymisen ja ankkuroitumisen.

Ravinteilla täydennetyn veden annetaan virrata alustalle, jolloin kasvi saa kaikki kasvulleen tarpeelliset kivennäisaineet ja hivenaineet. Veden virtausta lisätään sadon kypsyessä viljelykasvien tarpeita vastaavaksi.

Paljon fosfaatteja sisältävillä, normaalissa puutarhatuotannossa käytettävillä lannoitteilla täydennetään veden ja tuotantoalustan ravinteita viljelykasvien tarpeiden mukaisesti.

Jotta tuote olisi perinteisesti kasvatettu, se on kasvatettava puhtaassa virtaavassa vedessä. Muutamia vuosia sitten markkinoille tullut kuivalla maalla kasvatettu krassi kasvatetaan muovi- tai lasisuojien alla lehtisalaatin tai minkä tahansa muun salaatin tapaan. Vaikka kuivalla maalla kasvatetun krassin tuotantomenetelmä eroaa täysin vedessä kasvatetun ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -krassin tuotantomenetelmästä, kuivalla maalla kasvatettua krassia kutsutaan usein ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -krassiksi, koska se näyttää samalta ja voidaan näin ollen helposti sekoittaa edellä mainittuun vesikrassiin. Sitä ei kuitenkaan ole tuotettu samalla perinteisellä menetelmällä: se ei ole aito perinteinen tuote vaan yksi monista tavanomaisesti viljellyistä lehtisalaateista.

Korjuu:

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” leikataan myytäväksi, 10–18 cm korkuisena ja myydään pesemättömänä nipuissa tai pestynä pakkauksissa. Perinteiselle nipuissa myytävälle tuotteelle on ominaista vaaleat, lehdettömät varret ja juuret, jotka ovat 5–6 senttimetriä pitkät. Varret on sidottu yhteen kuminauhalla tai sidoksella. Niiden yläpuolella olevat, 2–5 senttimetrin kokoiset lehdet muodostavat nipun ”pään”. Suositummat, pestynä pakkauksissa myytävät tuotteet koostuvat ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvin erillisistä varsista ja ne eivät yleensä ole yhtä kypsiä kuin nipuissa myytävät kasvit. Niissä on pienemmät 1–3 senttimetrin mittaiset lehdet ja ne muodostavat pakkauksessa varsista, lehtiruodeista ja lehdistä koostuvan vyyhdin.

4.3 Tuotteen perinteisen luonteen todistavat tärkeimmät tekijät (tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohta)

”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvin perinteinen luonne perustuu sen tuotantomenetelmään ja on yhdistetty virtaavaan veteen jo tuhansien vuosien ajan: kasvi on kautta aikojen yhdistetty vesiviljelyyn, ja sen morfologia ja maku ovat pysyneet muuttumattomina valinnan ja jalostuksen ansiosta. Se on edelleen roomalaisajalta peräisin oleviin piirroksiin ikuistetun kasvin näköinen.

Nykylääketieteen isän Hippokrateen kerrotaan sijoittaneen Kosin saarelle perustamansa maailman ensimmäisen sairaalan lähelle virtaa, koska virta soveltui hänen potilaiden hoidon kannalta oleellisena pitämänsä kasvin kasvattamiseen. Myös roomalaiset kasvattivat ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvia virtaavassa vedessä.

Nicholas Culpeper kuvaa vuonna 1653 julkaistussa teoksessaan ”Complete Herbal” vesikrassin ”kasvavan pienissä virtaavissa puroissa”.

Ensimmäinen maininta ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvin kaupallisesta kasvatuksesta Yhdistyneessä kuningaskunnassa on peräisin vuodelta 1808. Kasvia kasvatettiin laajalti Etelä-Englannin puhtaissa, vapaana virtaavissa vesistöissä 1800-luvulla. Kaupallinen tuotantomenetelmä on pysynyt pääosin muuttumattomana, vaikka menetelmä, joka perustuu ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvin kasvattamiseen virtaavassa vedessä, on peräisin jo roomalaisajalta. Adolphe Chatin kuvasi kasvin tuotantoa Ranskassa vuonna 1866 seuraavasti: ”Uomat muodostivat valtavan Cresson de Fontaine -viljelmän. Tämä viljelmä perustui useana vuonna vesilähteisiin.”

1800-luvun loppuun mennessä ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” -kasvin viljelystä oli tullut huomattava työllisyyden ja toimeentulon lähde, ja satoa toimitettiin Pohjois-Euroopan suurimpiin asutuskeskuksiin. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa junarataa jatkettiin Alresfordiin, Hampshiren kreivikuntaan saakka, jotta Lontoon markkinoille pystyttiin toimittamaan yli 30 tonnia vesikrassia viikossa. Kunnostettu höyryveturirata tunnetaan yhä edelleen nimellä ”The Watercress Line” (Vesikrassilinja).

Useissa 1930-luvulta peräisin olevissa elokuvatallenteissa on nähtävissä virtaavassa vedessä kasvava ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse”.

Perinteinen ”Watercress” / ”Cresson de Fontaine” / ”Berros De Agua” / ”Agrião de Água” / ”Waterkers” / ”Brunnenkresse” on kaikissa maissa kasvatettava virtaavassa vedessä. Maanpinnan alta nouseva puhdas lähdevesi sisältää kaikki kasvin kasvulle tarpeelliset kivennäisaineet. Yleensä veden fosforipitoisuus on kuitenkin liian alhainen. Pohjois-Euroopassa oli aiemmin saatavana hitaasti liukenevaa fosfaattilannoitetta, joka oli perinteisen teräksen valmistuksen sivutuotteena syntyvää normaalia kuonaa. Lähes 200 vuoden ajan kasveja kasvatettiin puhtaassa lähdevedessä, jota täydennettiin kasvualustaan levitetyllä kuonalla. Kuonasta kasvi sai fosfaattilannoitetta ja hivenaineita, joita virtaavassa vedessä ei ollut. Terästä valmistetaan nykyään kuitenkin erilaisella menetelmällä, josta ei enää synny kuonaa. Näin ollen lannoitteina käytetään nykyään hitaasti liukenevia kaupallisia fosfaattilannoitteita.

Perinteisen kasvatusmenetelmän mukaisesti kasvin versot leikataan irti puhtaassa virtaavassa vedessä sijaitsevasta kasvatusalustasta. Kasvissa on sille ominaiset pehmeät, keskivihreät, soikeanmuotoiset kosteat lehdet. Varsi on rapsakka ja kohdissa, joissa lehdet erkanevat varresta, voi kasvaa juuria sivusuunnassa. Kasvin jälkimaku on tyypillisesti sinappinen: pippurinen, tulinen ja lievästi karvas.

(1) EUVL L 343, 14.12.2012, s. 1.