EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan 4 kohdan mukainen tiedoksianto yhteisön yhdenmukaistamistoimenpiteistä poikkeavasta kansallisesta säädöksestä

(N:o 2001-NOTIF95.4-AU-1)

(2002/C 23/03)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

1. Itävallan tasavalta ilmoitti 16. marraskuuta 2001 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 95 artiklan 4 kohdan mukaisesti komissiolle, että sen mukaan on tarpeen pitää voimassa kansallisia säädöksiä, jotka poikkeavat lannoitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 76/116/ETY(1) säännöksistä, sellaisena kuin mainittu direktiivi on viimeksi muutettuna 22. joulukuuta 1998 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/97/EY(2) kadmiumia sisältävien lannoitteiden markkinoille saattamisen osalta Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa.

2. Perustamissopimuksen 95 artiklan 4 kohdassa määrätään, että jos sen jälkeen, kun neuvosto tai komissio on toteuttanut yhdenmukaistamistoimenpiteen, jäsenvaltio pitää tärkeistä 30 artiklassa tarkoitetuista taikka ympäristön tai työympäristön suojelua koskevista syistä tarpeellisena pitää voimassa kansalliset säännöksensä tai määräyksensä, jäsenvaltio antaa nämä säännökset ja määräykset sekä perusteet niiden voimassa pitämiselle tiedoksi komissiolle.

3. Komissio hyväksyy tai hylkää kyseiset kansalliset säännökset tai määräykset kuuden kuukauden kuluessa tiedoksi antamisista todettuaan ensin, ovatko ne keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen ja muodostavatko ne esteen sisämarkkinoiden toiminnalle.

4. Kansallisissa säännöksissä kielletään Itävallan tasavallan alueella sellaisten lannoitteiden markkinoille saattaminen, jotka sisältävät kadmiumia pitoisuuksina, jotka ovat suurempia kuin 75 mg/kg P2O5. Tämä arvo mainitaan lannoitteita koskevan vuonna 1994 annetun Itävallan asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa.

5. Jo Itävallan tasavaltaa koskevassa liittymisasiakirjassa vuodelta 1994 myönnettiin Itävallalle tilapäinen poikkeus edellä mainittujen kansallisten säännösten tilapäistä voimassa pitämistä varten. Liittymisasiakirjan 69 artiklassa ja liitteessä VIII olevassa 4 kohdassa säädetään, että direktiivin 76/116/ETY 7 artiklaa ei lannoitteiden kadmiumpitoisuuden osalta sovelleta Itävallan tasavaltaan ennen 1. tammikuuta 1999.

6. Direktiiviä 76/116/ETY on tämän jälkeen kadmiumia sisältävien lannoitteiden markkinoille saattamisen osalta Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa muutettu direktiivillä 98/97/EY, jonka mukaisesti Itävallan tasavalta voi kieltää alueellaan sellaisten lannoitteiden markkinoille saattamisen, jotka sisältävät kadmiumia enemmän kun liittymispäivänä voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä säädettiin. Tätä poikkeusta sovellettiin 1. päivästä tammikuuta 1999 31. päivään joulukuuta 2001.

7. Komissio antoi 14. syyskuuta 2001 ehdotuksen lannoitteita koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi(3), jossa säädetään muun muassa edellä mainitun poikkeuksen jatkamisesta. Ehdotuksen 33 artiklan mukaisesti Itävalta voi 31. päivään joulukuuta 2004 asti kieltää alueellaan sellaisten EY:n lannoitteiden markkinoille saattamisen, jotka sisältävät kadmiumia pitoisuuksina, jotka ylittävät sen, mistä liittymispäivänä voimassa olleessa kansallisessa lainsäädännössä oli säädetty. Mainitun artiklan toisessa kohdassa säädetään, että kuultuaan jäsenvaltiota ja sidosryhmiä komissio selvittää viimeistään 30. kesäkuuta 2002 mennessä, tarvitaanko lannoitteiden kadmiumpitoisuutta koskevia yhteisön tasoisia säännöksiä.

8. Itävalta perustelee pyyntöään ympäristösyillä. Pyyntönsä tueksi Itävalta viittaa riskinarviointiraportin "A Risk assessment for cadmium in Austria based on the recommendations of ERM"(4) päätelmiin. Raportti on ollut syyskuusta 2001 saatavilla komission www-sivustosta osoitteesta:

http://europa.eu.int/comm/enterprise/chemicals/fertilizers/riskassest/reports.htm

9. Itävalta katsoo, että Itävallassa kivennäislannoitteiden PEC-arvo (Predicted Environmental Concentration) ylittää vesien PNEC-arvon (Predicted No Effect Concentration) useimmilla tutkituista alueista ja että tämä koskee myös 5:tä prosenttia Itävallan maatalousalueista, jos käytetään biologiseen saatavuuteen perustuvia arvoja. Itävallan viranomaiset katsovat, että aine on ongelmallinen ja että on toteutettava lisätoimia tällaisen ympäristöriskin pienentämiseksi.

10. Edellä esitetyn pohjalta Itävallan tasavalta katsoo tarpeelliseksi säilyttää edellä mainitut kansalliset säännökset voimassa myös 31. päivän joulukuuta 2001 jälkeen ja vähintään siihen asti, kunnes yhteisö on päättänyt tarvittavista toimista lannoitteissa olevan kadmiumin osalta.

11. Itävallan antamaa ilmoitusta koskevat mahdolliset huomautukset, jotka toimitetaan komissiolle yli viidentoista päivän kuluttua tämän ilmoituksen julkaisemisesta, voidaan jättää ottamatta huomioon.

12. Lisätietoja Itävallan tasavallan esittämästä pyynnöstä: Reinhard Blauensteiner Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft Sektion I "Recht" Stubenring 1 A - 1012 Wien puh. (43-1) 71 10 00 faksi (43-1) 711 00 65 03 sähköposti: Reinhard.Blauensteiner@bmlf.gv.at

Yhteyshenkilö Euroopan komissiossa: Philippe Brunerie Euroopan komissio Yritystoiminnan pääosasto (ENTR)

Yksikkö E3 "kemialliset aineet"

AN88 4/40

B - 1049 Bruxelles/Brussel puh. (32-2) 295 21 99 faksi (32-2) 295 02 81 sähköposti: philippe.brunerie@cec.eu.int

(1) EYVL L 262, 27.9.1976, s. 201.

(2) EYVL L 18, 23.1.1999, s. 60.

(3) KOM(2001) 508 lopullinen.

(4) ERM on komission puolesta työskentelevä konsultti.