FI Euroopan unionin virallinen lehti C 248/43

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Vesipolitiikan nivominen muihin EU:n politiikkoihin” (EU:n puheenjohtajavaltion Unkarin pyynnöstä laadittava valmisteleva lausunto)

2011/C 248/07

Esittelijä: An LE NOUAIL MARLIÈRE

Unkari pyysi EU:n tulevan puheenjohtajavaltion ominaisuudessa 13. marraskuuta 2010 Euroopan talous- ja sosiaalikomitealta valmistelevan lausunnon aiheesta

Vesipolitiikan nivominen muihin EU:n politiikkoihin.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 20. toukokuuta 2011. Esittelijä oli An Le Nouail-Marlière.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 15.–16. kesäkuuta 2011 pitämässään 472. täysistunnossa (kesäkuun 15. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 106 ääntä puolesta ja 26 vastaan 8:n pidättyessä äänestämästä.

1 Päätelmät

1.1 ETSK viittaa asiantuntemukseensa ympäristö- ja maatalouskysymyksistä sekä Euroopassa ilmastonmuutokseen liittyvistä haasteista: tulva- ja kuivuusjaksojen vaihtelu, mistä on seurauksena vesivarojen hupeneminen, maaperän köyhtyminen ja kielteisiä vaikutuksia infrastruktuuriin sekä taloudelliseen ja sosiaaliseen toimintaan. ETSK suosittaakin yhtenäistä ja monialaista toimintatapaa ongelmiin nähden ympäristön, talouden ja yhteiskunnan lohkoilla.

1.2 Komiteasta on äärimmäisen tärkeää, että EU:lla on vesipolitiikan puitedirektiivin myötä eurooppalainen vesipolitiikka, ja se rohkaisee jäsenvaltioita ja unionin toimielimiä lujittamaan mainittua politiikkaa ja ottamaan huomioon, että vesi on ensisijainen kysymys kansalaisille, teollisuuden ja maatalouden toimialoille ja paikallisyhteisöille johtuen sen elintärkeästä, eritoten talous-, sosiaali- ja ympäristönäkökohtiin liittyvästä perusluonteesta.

1.3 Komitea suosittaa myös, että vesiasioille varataan keskeinen sija kaikissa unionin toimintalinjoissa.

1.4 Komitea tähdentää, että maaseutu- ja maatalouspiireillä on erityisiä tarpeita ja velvoitteita aikana, jolloin käydään keskusteluja yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuudesta vuoden 2013 jälkeen. Se suosittaa, että ensimmäisen pilarin varojen käytölle asetetaan enemmän vesipoliittisia ehtoja osana järjestelyjä ”täydentävien ympäristöehtojen” (1) panemiseksi täytäntöön ja että tehostetaan toiseen pilariin kuuluvia maatalouden ympäristötoimenpiteitä sekä vesistöjen suojeluun tarkoitettuja tukia, jotta saavutetaan riittävät tasot maataloustuottajien tuen kannatuksen saamiseksi.

1.5 Komitea toteaa, että lukuisilta asunnottomilta tai kehnoissa oloissa asuvilta eurooppalaisilta yhä puuttuu ilmaiseksi saatavilla oleva juokseva ja/tai juomakelpoinen vesi, mikä liittää vesialan haasteet köyhyydentorjuntaan ja köyhyydenkitkemispyrkimyksiin.

1.6 Komitea kohdentaa huomiota eurooppalaisen ympäristöpolitiikan kansainväliseen ja EU:n ulkopuoliseen ulottuvuuteen, asianomaiseen unionin strategiaan, sen kauppa- ja ympäristöpoliittiseen toimintaperiaatteeseen sekä sen kehitykseen ja osuuteen globaaleissa ympäristöstrategioissa, niin sen omalla alueella (valtiolliset rajat ylittävät vesistöalueet) kuin sen ulkoisissa politiikoissa. (2)

1.7 Komitea kehottaa Euroopan unionin jäsenvaltioita ratifioimaan vuodelta 1997 peräisin olevan YK:n yleissopimuksen (3).

1.8 Kun ajatellaan sisämarkkinoita, ovat perusoikeudet, sosiaalinen osallisuus ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus sekä terveys seikkoja, joiden vuoksi on tutkittava perusteellisesti, mitä vaikutuksia ja kustannuksia koituisi sellaisesta vesipolitiikasta, jossa sosiaali-, ympäristö- ja talousulottuvuutta ei nivota toisiinsa.

1.9 Kyseisen kaltainen integrointi edellyttää yksituumaista strategioiden toteuttamista, missä edustettuina ovat jäsenvaltioiden erilaiset alueelliset intressit, aihealueet (työllisyys, terveysala, ympäristöala, voimaperäinen tai luonnonmukainen maatalous, energia-ala, maankäytön suunnittelu, julkisten politiikkojen rahoittaminen yms.), toimijat (yksityishenkilöt ja kotitaloudet, teollisuuslaitokset ja maataloustuottajat käyttäjinä ja kuluttajina) – kaikki yleisesti osapuolina.

1.10 Kautta Euroopan on vesihallinnossa perinteisesti asetettu painopiste tarjonta- ja huoltolähtöiseen toimintamalliin. EU:n on nyt tarpeen hankkia uudet resurssit valmistautuakseen torjumaan luonnononnettomuuksia tai ihmisen toimintaan liittyviä suurvahinkoja, jotka uhkaavat turmella vesivaroja lyhyellä varoitusajalla.

1.11 Komitea palauttaa mieleen maaperän ja kasvillisuuden perustavanlaatuisen roolin meteorisen veden puskureina ja kehottaa neuvostoa antamaan uutta puhtia maaperädirektiivin hyväksymiselle, sillä direktiivi on välttämätön tehokkaan vesipolitiikan kannalta. (4)

1.12 Unionin pitää lisäksi laatia toimintatapa kestävällä pohjalla olevaa vesihallintoa varten ja kiinnittää myös enemmän huomiota säästämistarpeeseen, jotta kyseistä luonnonvaraa vaalitaan ja suojellaan hyödyntämällä sitä entistä huolellisemmin. Tähän tarvitaan vedenoton uudelleenorganisointia ja uusien teknologisten ratkaisujen käyttöä.

1.13 Vaikka kyse on edelleenkin suurelta osin luonnollisesta ilmiöstä, veden kiertokulkuun liittyy uuden tekniikan sallimia keinotekoisia vaiheita, joiden ei pidä antaa viedä huomiota eri vaihtoehtoja koskevasta demokraattisesta pohdinnasta. Voitaisiinkin harkita tasapuolisempaa vedenottoa, joka vastaisi vaatimuksiin sekä talous- ja energiasektorin toimialojen väliseen kilpailuun ja välttämättömään tarpeeseen suojella makean veden ekosysteemejä samoin kuin tarpeeseen toteuttaa yhtä kansalaisten perusoikeuksista.

1.14 Vesivarojen suojelu ja hallinta edellyttävät välttämättä yhdennettyä valuma-alueiden hallinnointia. On hyvä, mikäli erilaiset sidosryhmät osallistuvat siihen, jotta kyetään määrittämään alueellisten haasteiden mukaiset toimenpiteet ja ryhdytään toteuttamaan niitä. Siihen tarvitaan monessa tapauksessa kompromisseja eri intressien ja toimialojen välillä (kaupunkisuunnittelu, tulva-alueiden varaaminen, maankäyttö – eritoten maataloustarkoituksiin, teollisuus- ja energiasektorit).

1.15 Komitea tähdentää, että voitaisiin määritellä erityinen unionin ja jäsenvaltioiden myöntämän julkisen tuen ala ja myöntää sille resursseja tai kasvattaa niitä puitteiden luomiseksi rahallisille avustuksille, jotka on tarkoitettu edistämään yleistä julkista alueellista intressiä, kuten kosteikkoalueiden kunnostamista tai biologisen monimuotoisuuden säilyttämistä. Tämä voisi tapahtua esimerkiksi yleishyödyllisiä taloudellisia palveluja koskevien EU:n valtiontukisääntöjen tarkistamisen (5) yhteydessä.

1.16 Komitea kehottaa jäsenvaltioita sekä paikallis- ja alueyhteisöjä takaamaan jokaiselle kansalaiselle kuuluvan perustavan oikeuden elintoimintojen ylläpitämiselle välttämättömään vesimäärään ja rohkaisee niitä toimimaan valppaasti avoimuusvaatimusten edellyttämällä tavalla sekä julkisen palvelun tehtävien tai yleishyödyllisten palvelutehtävien delegoinnin palautettavuuden suhteen niin oikeus- kuin talouskysymyksissä: julkinen omistus, vuokraaminen, hinnoittelu, uudelleeninvestointi, sopimuskohteen kunnossapito.

1.17 ETSK huomauttaa, että on välttämätöntä ryhtyä ennakoimaan kokonaisvaltaisesti yhdennettyä inhimillisten ja sosiaalisten voimavarojen hallinnointia: perus- ja täydennyskoulutus; pätevyyden vahvistamisen ja tutkintotodistusten tunnustamisen puitteet; ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta sukupuolinäkökohdat huomioon ottaen edistävä aloitteellinen, kattava ja yhtenäinen hallinto; tietokanta.

1.18 Komitea suosittaa hyödyntämään työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua tekijänä, jonka avulla taataan omalta osaltaan vesihuollon ja jätevesihuollon moninaisten ja monentasoisten tehtävien täyttäminen sekä työntekijöiden asemaa ajatellen että eri henkilöstöjen ja kansalaisten turvallisuutta silmällä pitäen.

1.19 Talous- ja sosiaalineuvostot muodostavat kaikissa toimintaympäristöissään käyttäjien valistamista ja näiden konsultointia ajatellen tärkeän välineen kuulemismenettelyihin edustavuutensa, riippumattomuutensa, kokemuksensa ja julkisten kuulemistilaisuuksien järjestämiseen riittävien valmiuksiensa ansiosta.

2 Vesipolitiikkaa käsittelevät säädökset

2.1 Vesipolitiikka liittyy lukuisiin eri aihekokonaisuuksiin: vesivarojen hallinta ja suojelu sekä niiden hyödyntäminen, veden aiheuttamien suuronnettomuuksien torjunta, luonnonympäristön suojelu, kansanterveys.

2.2 Seuraavassa esitetään luettelo tärkeimmistä vesihallintoon liittyvistä EU:n säädöksistä ja toimintalinjojen laadintaprosesseista.

— 1970-luku: ensimmäiset aloitteet — 1976 – uimavesidirektiivi — 1980 – juomavesidirektiivi

— 1990-luku: tärkeimpiin saastumisenaiheuttajiin puuttuminen ongelman lähteellä — 1991 – yhdyskuntajätevesien käsittely — 1991 – maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttama pilaantuminen — 1996 – ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen (IPPC-direktiivi)

— 2000-luku: laajentaminen, yhtenäistäminen, järkiperäistäminen — 2000 – vesipolitiikan puitedirektiivi ja vuosina 2006 ja 2008 annetut johdannaisdirektiivit pohjavesistä sekä ensisijaisista aineista — 2007 – tulvadirektiivi — 2007 – veden niukkuus ja kuivuus (komission tiedonanto)

2.2.1 Vesipolitiikan puitedirektiivissä (direktiivi 2000/60/EY) säädetään yhdennetystä vesistönhallinnosta vesivarojen säästämiseksi ”päivittäisessä elämässä” ja esitellään vesistöalueen käsite. Sen avulla on lisäksi mahdollista yhdistää sisämaan vesien ja rannikkovesien hallinta.

2.2.2 Vesipolitiikan puitedirektiivissä asetetaan tavoitteeksi kohottaa vedenlaatu hyvälle tasolle vuoteen 2015 mennessä vesipiirikohtaisesti toteutettavien toimenpideohjelmien avulla (perustellut poikkeukset ovat tosin mahdollisia). Tavoitteena on myös ehkäistä vesistöjen tilan tuleva heikentyminen:

— pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen

— kestäväpohjainen vedenkäyttö

— ympäristönsuojelu

— vesiekosysteemien tilan kohentaminen sekä tulva- ja kuivuusjaksojen vaikutusten lieventäminen.

2.2.3 Direktiivissä jäsenvaltiot velvoitetaan määrittämään ja luokittelemaan alueellaan nykyisin sijaitsevat vesistöalueet, analysoimaan niiden tyypillisiä piirteitä, yksilöimään uhanalaiset vesistöalueet sekä tutkimaan ihmisen toiminnan vaikutusta vesistöalueisiin. On otettu käyttöön vesistöaluekohtaiset hallintasuunnitelmat, jotta estetään niiden kunnon heikkeneminen ja saastuminen, kohennetaan ja kunnostetaan niitä niin pintaveden, pohjaveden kuin suojeltujen alueiden osalta. Tarkoituksena on myös vähentää jätteiden ja vaarallisten aineiden päästöjen aiheuttamaa pilaantumista. Vuonna 2008 annettu direktiivi ensisijaisista aineista täydentää vesipolitiikan puitedirektiiviä tältä osin.

2.2.4 Vesistöalueiden kunnon tilapäisen heikkenemisen osalta on säädetty lukuisista poikkeuksista. Kyse ei ole puitedirektiivin rikkomisesta, jos syynä ovat poikkeukselliset ja ennakoimattomat olosuhteet, jotka liittyvät onnettomuuteen, luonnonvoimaan tai ylivoimaiseen esteeseen. Jäsenvaltioiden tulee esittää komissiolle perustelut kyseisten poikkeamien oikeutuksesta.

2.2.5 Direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltiot ottamaan vuodesta 2010 alkaen käyttöön hinnoittelupolitiikka, joka kohdistuu erilaisiin vedenkäyttäjiin (kotitaloudet, maatalous, teollisuus yms.) ja jossa periaatteina ovat maksun suhteuttaminen määrään, saastuttavuuteen, maksajatahoon ja koituneiden kustannusten takaisinsaaminen.

2.2.6 Jäsenvaltioiden edellytetään ottavan käyttöön seuraamusjärjestelyn direktiivin rikkomisen varalta, ja komissiolla on mahdollisuus käynnistää rikkomismenettely seuraamuksineen, mikäli asia laiminlyödään. Menettelytavoiltaan monimutkainen rikkomismenettely ei kuitenkaan salli rangaistusten tinkimätöntä soveltamista, eikä seuraamusjärjestelyn pelotevaikutus ole riittävä. Tervetullut ratkaisu olisi korottaa sakkomaksua eksponentiaalisesti rikoksenuusimistapauksessa (jokaisesta rikoksenuusimisesta määrättäisiin kaksinkertainen sakko).

2.2.7 REACH-asetukseen liittyvät toimenpiteet (rekisteröintiä koskevat määräykset, kemiallisten tuotteiden arviointi ja niitä koskevat lupamenettelyt, luettelo merkittävän riskin aiheuttavista pilaavista aineista) ovat omiaan omalta osaltaan vähentämään pitkäaikaista pilaavien aineiden leviämistä vesistöihin ja myötävaikuttavat vesiekosysteemien suojeluun ja lieventävät siten kansanterveyteen kohdistuvaa uhkaa.

2.3 Komissio on tarttunut vesialan kysymyksiin yhteisen maatalouspolitiikan terveystarkastuksen yhteydessä.

2.3.1 ”Terveystarkastuksen” myötä velvoitettiin järjestämään vesiväylien varrelle ”puskurikaistoja”, joilla torjunta-aineiden käyttö on rajoitettua, ja osoittamaan osa varoista vesipulan torjuntaan. On varmistettava, että mainittuihin toimenpiteisiin ryhdytään. Lisäksi vaikuttaa hyvin tarpeelliselta tehdä vaikutustutkimuksia vedenkäyttömääristä biopolttoaineiden ja biomassan tuotannossa.

2.4 Riskientorjuntaa ja tulvantorjuntaa käsittelevässä direktiivissä kiinnitetään huomiota vesivarojen suojeluun luonnononnettomuuksien yhteydessä. (6)

2.4.1 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2007/60/EY tulvariskien arvioinnista ja hallinnasta jäsenvaltiot velvoitetaan kartoittamaan alan vaarat ja riskit ja laatimaan näiden supistamiseksi tulvariskinhallintasuunnitelmat. Direktiivissä säädetään lisäksi, että pantaessa sitä täytäntöön yhteisissä rajanylittävissä vesistöpiireissä on kaiken aikaa tehtävä rajatylittävää yhteistyötä ja vaihdettava tietoja.

2.5 Luonnononnettomuuksien uhreille maksetaan korvauksia Euroopan unionin solidaarisuusrahastosta.

2.5.1 Antamassaan lausunnossa (7) ETSK korostaa, että rahaston toimintaa on mahdollista kehittää tietyin keinoin. Sen mielestä asetuksen 4 artiklassa säädetyt, korvausten maksamisen mahdollistavat toiminnalliset kriteerit ovat liian tiukat, eikä niissä oteta huomioon tietyntyyppisiä vaurioita. Lausunnossa pidetään tärkeänä lisätä korvauskelpoisten suuronnettomuuksien joukkoon sellaiset, jotka aiheutuvat kasautuvasti pahenevasta tilanneketjusta tai pitkähkön ajan kuluessa sattuneiden tapahtumisen seurauksista. Nämä suuronnettomuudet, esimerkiksi kuivuuskaudet tai helleaallot, ovat seurausta sellaisessa ympäristössä tapahtuneesta kehityksestä, josta unionin kaikki jäsenet kantavat vastuun. Lausunnossa todetaan, että Euroopan unionin solidaarisuusrahaston tulisi kattaa vesihuollon ja perusrakenteiden toiminnan kaltaiset seikat, vaikka suuronnettomuus ei olisikaan äkillisen tapahtuman aiheuttama.

2.6 Ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetussa direktiivissä 2008/1/EY (IPPC-direktiivi) asetetaan puitteet teollisten tuotantolaitosten ja maatalouden raaka-aineita jalostavien tuotantolaitosten perustamiselle. (8)

2.6.1 Direktiivi velvoittaa teolliset tuotantolaitokset teoriassa hyödyntämään parasta käytettävissä olevaa teknologiaa. Kyse ei kylläkään ole unionin vesipolitiikan keskeisestä säädösvälineestä. Unkarissa hiljattain tapahtunut punainen liejuvyöry, joka saastutti maaperää ja Ajkan alueen joet yltäen Tonavaan asti, on kuitenkin kohdistanut huomion useanlaisiin ympäristökysymyksiin ja vesistöuomien suojeluun samoin kuin suuronnettomuuksien uhrien korvausasioiden käsittelyyn ja vesipolitiikkaa toteutettaessa vaadittavaan valmiustasoon. Tonavan 3 019 kilometrin mittaisilla ranta-alueilla sijaitsee nykyään 150 tuotantolaitosta (9), joita Maailman luonnonsäätiö luonnehtii aikapommeiksi. Niinpä punaista liejua, alumiinintuotantoprosessin jäteaineita, ei ollut käsitelty, vaikka tarvittava teknologia on olemassa ja käytössä muualla, ja vaikka sen avulla jätteen soodapitoisuutta (96 prosenttia) kyetään olennaisesti madaltamaan. Monissa tapauksissa jäte säilötään keräysaltaisiin ryhtymättä varsinaisiin jätteenkäsittelytoimiin ja turvaudutaan jätealtaisiin, joiden volyymi ei useinkaan vastaa tuotantokapasiteettia. (10) Uusi velvoite käyttää suorituskykyisimpiä saatavilla olevia käsittelytekniikoita mahdollistanee tarkoituksenmukaisesti varastointi-infrastruktuurin täydentämisen kehittyneemmällä, varmalla ja oikein mitoitetulla tavalla.

2.7 Direktiivissä vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alan julkisia hankintoja koskevista sopimuksista (90/531 ja 93/38/ETY) asetetaan puitteet julkisten ja yksityisten toimijoiden vesivarojenkäytölle ja määritetään ehdot sopimusten antamiselle.

2.7.1 Unioniin liittymistä edeltävässä vaiheessa uusien jäsenvaltioiden edellytettiin saattavan teollisuutensa vastaamaan EU-normeja. Useat maat mukauttivat lainsäädäntöään mutta madalsivat samalla tiettyjä kynnysarvoja vähätellen näin eräitä ympäristöongelmia.

2.7.2 Vaikuttaakin välttämättömältä, että EU ja sen jäsenvaltiot tehostavat täytäntöönpanovälineistöä, jotta varmistetaan unionin lainsäädännön noudattaminen ja jotta parannetaan tietotasoa ja kasvatetaan kansalaisten vesihuolto- ja jätevesihuoltovarmuutta.

2.8 Ilmastonmuutos ja tulviminen

2.8.1 Kautta Euroopan äskettäin koettujen tulvien jälkeen on monia vastausta vaativia tulvatorjuntaan liittyviä kysymyksiä. Euroopan unionilla on käytettävissään varoja luonnononnettomuuksien torjuntaan, mutta on paradoksaalista, ettei sillä ole resursseja ihmisen tietoisesta käyttäytymisestä tai huolimattomuudesta johtuvien suuronnettomuusriskien estämiseen tai ennakoimiseen. Ollakseen täysin toimivaa tulvatorjuntapolitiikka on nivottava sellaisiin yleisluontoisempiin toimintalinjoihin kuin maankäytön suunnittelu, perusrakenteet, ekosysteemien suojelu ja ilmastonmuutoksen torjunta. (11)

2.9 Rajanylittävää yhteistoimintaa: esimerkkitapauksena Saarlandin osavaltio ja Lorrainen alue Bliesin alajuoksun valumaseudulla

2.9.1 Monilukuisten toimijoiden välille on perustettu alueidenvälinen yhteistyösuhde tarkoituksena käynnistää rajanylittävä kumppanuus otsikolla ”Tulviminen”. Se kuuluu Interreg IV-A hankkeen ”Tulvavesien ja alimman vedenkorkeuden hallinta Moselin ja Saarin valuma-alueilla – FLOW MS” puitteisiin. Sopimuspuolina ovat Moselin ja Saarin kansainväliset suojelukomissiot (CIPMS), Saarlandin ympäristö-, energia-, liikenneasiain ministeriö (MUEV), Lorrainen alueen prefektuuri, Sarregueminesin aliprefektuuri sekä neljä saksalaista ja viisi ranskalaista kuntaa. Tavoitteena on käydä yhteisin voimin tulvantorjuntaan ja vaihtaa säännöllisesti kokemuksia. Tarkoituksena on sovittaa hälytys- ja torjuntasuunnitelmat paremmin yhteen ja mukauttaa yhdyskuntasuunnittelua tulvariskien vaatimalla tavalla.

2.9.2 Tämän Bliesin alajuoksulla valtiollisen rajan yli tehtävän yhteistyön tavoitteena on edistää tulvehtivien tai tulvariskin alaisten alueiden kartoittamista, arvioida riskit ja laatia suosituksia, jotka kiteytyvät tulvimisriskien hallintaa koskeviksi suunnitelmiksi.

2.9.3 Virtaa ei raja pysäytä. Paikalliset hallinnolliset aloitteet heti lähteellä ovat olennaisen tärkeitä, mistä eräät esimerkit todistavat. Valtiolliset rajat ylittävää yhteistyötä ollaan kehittämässä sellaisten jokien valuma-alueilla kuin Rein, Oder, Maas, Tonava, Saar, Mosel ja Elbe. Rantavaltiot perustavat elimiä takaamaan tulvariskinhallintatoimien koordinoinnin ja vastaamaan rajanylittävistä suojelusuunnitelmista.

2.9.4 Semois'lla (joka on Maasin sivujoki) on Belgialle ja Ranskalle yhteinen valuma-alue, ja tilanne havainnollistaa asiaa. Torjuntatoimenpiteiden ja lainsäädäntöjen eroista huolimatta on vuodesta 2002 lähtien ollut voimassa yhteinen toimintasuunnitelma tulvien torjumiseksi virran yläjuoksulla (Belgiassa) ja alajuoksulla (Ranskassa). Interreg III -rahoitusohjelman Ranska–Vallonia–Flanderi (2002–2006) antaman, eurooppalaiseen valtiolliset rajat ylittävään yhteistyöhön kannustavan impulssin avulla on voitu aloittaa yhteistoiminta. ”Jokisopimus” turvaa vesistönhallinnan kumppanuuden: toisella puolen rajaa aloitettu tulvantorjuntatoimi saa jatkoa rajan toiselta puolen.

2.9.5 Muiden hankkeiden, kuten EUROTAS tai Tonavan ja Itämeren aluetta varten laaditut, valtiolliset rajat ylittävät strategiat, tarkoituksena on kehittää yhteisiä usean maan välisiä menettelytapoja pitkäkestoiseen tulvariskinhallintaan ja tulvien ennakoimiseksi reaaliajassa sekä makeanveden lähteiden suojeluun.

2.9.6 Näyttääkin mahdolliselta, tarpeelliselta ja sopivalta, että yhteistoiminta-aloitteet määrittyvät paikallisyhteisötasolla ja saavat sitten Euroopan unionin poliittisen ja taloudellisen tuen.

3 Paikallisyhteisöjen ja kansalaisyhteiskunnan asema ja rooli

Voidaan mainita eri aihealueita, joilla yhdennetty EU:n vesipolitiikka koskettaa unionin kansalaisia suoraan.

3.1 Vesihallinnon ja suuronnettomuuksien vaikutukset väestöön

3.1.1 Vesivarojen hupeneminen, kaudet, jolloin pitkällinen kuivuus ja tulvat vuorottelevat, sekä vesivarojen pilaantuminen aiheuttavat vakavia seurauksia sekä taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia ja voivat merkitä taloudellisen toiminnan loppua (muun muassa maataloudessa) ja työpaikkojen menetyksiä ja niin muodoin väestökatoa ja alueiden kestokyvyn rapautumista.

3.1.2 On olennaisen tärkeää torjua kemikaalien aiheuttama vesien pilaantuminen. Eliölajien ja ihmisen terveys on siitä riippuvainen, ja asiaan liittyy myös kemiallisten ainesosien kulkeutuminen ravintoketjussa. On tärkeää tarkistaa säännöllisesti sellaisten pilaantumista aiheuttavien aineiden listaa, joiden käyttö on kielletty tai joiden käyttöä on rajoitettu, kuten ensisijaisista aineista annetussa direktiivissä säädetään. Tällöin on tarpeen tehdä yhteistyötä maataloustuottajien, teollisuudenharjoittajien ja ympäristöjärjestöjen kanssa, jotta kyetään valvomaan uusien aineiden käyttöä ja määrittämään käytön raja-arvot, kuten ETSK on aiemmin antamissaan lausunnoissa korostanut. (12)

3.2 Veden eri käyttömuodot

3.2.1 Teollisuus, matkailu ja maatalous hyödyntävät vesivaroja, ja siten myös vesivarojen pilaantuminen vaikuttaa niihin. Jokiseudut ja merenrannikot kaupungistuvat huimaa vauhtia, mikä sekin rasittaa tätä haurasta elinympäristöä. Euroopan unionissa 44 prosenttia kaikesta vedenotosta menee energiantuotantoon, pääasiassa jäähdytystarkoituksiin. Maatalouden osuus vedenotosta on 24 prosenttia, 21 prosenttia kuluu väestön vesihuoltoon ja 11 prosenttia teollisuuden käyttöön. Luvut kätkevät sen, että kulutus vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Etelä-Euroopassa maatalouden vedenotto-osuus on yli puolet kokonaismäärästä, tietyillä alueilla runsaat 80 prosenttia, kun taas Länsi-Euroopassa yli puolet vedenotosta suunnataan energiantuotantoon ja jäähdytykseen. (13)

3.2.2 Vesihallinnon ja energiantuotannon riippuvuussuhde on selvä, mikä antanee Euroopan unionille ajattelemisen aihetta. Varsin vähäinen määrä energiantuotantoon ohjatusta vedestä tosiasiallisesti käytetään, ja suurin osa siitä hylätään loppujen lopuksi lämmenneenä. Tämä asettaa suuren haasteen vesiekosysteemien suojelussa. Teknologia, jonka avulla kyetään supistamaan sähköntuotannossa käytettävää vesimäärää tai ottamaan vesi tehokkaasti talteen, on jo olemassa, mutta siitä koituvat lisäkustannukset jarruttavat sen laajamittaista soveltamista. Onkin tarpeen edistää alan tutkimus- ja kehittämistoimintaa ja rohkaista uuden teknologian hyödyntämiseen mutta myös kytkeä investointeja ja niiden pitkäkestoista tuottavuutta koskeviin pohdintoihin asiaan liittyvät ympäristö-, sosiaali- ja talousnäkökohdat.

3.2.3 Maatalousmaan käyttömenetelmät ja kaupunkisuunnittelu lienevät merkittäviä vesipulaan vaikuttavia tekijöitä. Hallitsematon vedenkäyttö pahentaa pohja- ja pintaveden käyttötasetta ja voi aiheuttaa elinympäristöihin peruuttamattomia muutoksia sekä aikaansaada kestämättömän sosioekonomisen kehityskulun, mistä koituu uhkia ruokaturvaa, energiahuoltovarmuutta ja yhteiskuntavakautta ajatellen. Monet merkittävät kosteikkoalueet, metsät ja luonnolliset tulvatasanteet ovat kuivuneet ja ne on pengerretty, ja säännöstelyrakenteita ja kanavia on rakennettu kaupunkikehityksen, maatalouden, energiankysynnän sekä tulvasuojelun tarpeisiin. (14) Tulevassa maankäytön suunnittelua koskevassa politiikassa on välttämättä otettava huomioon vesialaan liittyvät pakottavat vaatimukset.

3.3 Kysynnän hallinta ja pysyvästi kestävällä pohjalla olevaa tarjontaa koskeva ehdotus

3.3.1 Kotitalouksien vedenkysyntään vaikuttaa koko joukko erilaisia tekijöitä: väestömäärä ja kotitalouksien koko, kaupungistumiskehitys, matkailu, tulotaso, teknologia ja kuluttajakäyttäytyminen. Lisäksi ”vuodot” jakelu- ja vesihuoltoverkostossa vaikuttavat ratkaisevalla tavalla loppukäyttäjälle päätyvän vesimäärän arviointiin. Hävikkiä on tarpeen mukaan supistettava. Jakeluverkostojen kunnossapitoon ja kehittämiseen on investoitava samoin kuin jätevedenkäsittelyn perusrakenteisiin. 25 jäsenvaltion EU:ssa 10 prosenttia väestöstä oli vuonna 2006 yhä viemäröinnin ulkopuolella. Maiden välillä on kuitenkin merkittäviä eroja. (15)

3.3.2 Matkailu voi kasvattaa vedenkulutusta tuntuvasti eritoten kesän lomakuukausina Etelä-Euroopassa, Euroopan rannikkoalueilla sekä alueilla, joiden vesivarat ovat jo ennestään ankarasti kuormitetut. Vesivarojen säästämiseksi on muiden keinojen ohella välttämättä turvauduttava kuluttajien valveuttamiseen.

3.3.3 Normit ja riippumattomuus: Veden uusiokäyttö maataloudessa voi olla merkittävä kestäväpohjaisen vesihallinnon tekijä, joka on varmistettava kansaterveyden näkökulmasta aivan niin kuin muutkin lähteet valvomalla sellaisten terveysnormien noudattamista, jotka lainsäätäjä on avoimesti vahvistanut ja joiden täyttymistä valtuutetut tai julkiset valvontaelimet tarkkailevat itsenäisesti.

3.4 Kansalaisyhteiskunnan rooli unionin vesipolitiikassa

3.4.1 Jo ennen kuin Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokous antoi 26. heinäkuuta 2010 päätöslauselmansa (16), Euroopan unionin neuvosto ilmoitti 22. maaliskuuta 2010, että EU:n 27 jäsenvaltiota tunnustavat oikeuden vesi- ja jätevesihuoltoon, muistuttaen että ”kaikilla valtioilla on juomaveden saatavuuteen liittyviä ihmisoikeusvelvoitteita” sekä todeten, että ”juomaveden saatavuuteen ja sanitaatioon liittyvät ihmisoikeusvelvoitteet ovat läheisesti yhteydessä sellaisiin ihmisoikeuksiin kuin oikeus asuntoon, oikeus ravintoon ja oikeus terveyteen”.

3.4.2 On keskeisen tärkeää, että kansalaisyhteiskunnalla on oikeus saada tietoa vesiasioista. Berliinin osavaltio yksityisti vuonna 1999 vesihuoltoyrityksensä, mistä hyödyn korjasivat Veolia-yritys ja saksalainen RWE-konserni, ja seurauksena oli kuluttajilta perittävien hintojen kohoaminen. Osapuolten allekirjoittamat delegointisopimukset lausekkeineen ovat jääneet salaisiksi. Kansalaisten aloitteesta organisoitiin ”Berliner Wassertisch” -kollektiivi, joka onnistui keräämään tarpeeksi allekirjoituksia kansanäänestysmenettelyn käynnistämiseksi. Kansanäänestyksen tulos oli myönteinen: 98 prosenttia äänestäneistä (äänestysprosentti oli 27) oli salaisten sopimusten julkistamisen ja sitä seuraavan kumoamisen kannalla. Kansalaisaloitteen tuloksena julkaistuista sopimusotteista on käynyt ilmi, minkälaisia etuuksia kompensaatiojärjestelmä takaa mainittujen kahden yhtiön osakkaille. Niinpä Berliinin osavaltio takasi mainituille kahdelle yritykselle julkisista varoista etua niiltä vuosilta, joina ne eivät yltäneet salaisissa lausekkeissa määritettyihin tuloslukuihin. Yhä useammat eurooppalaiset paikallisyhteisöt käyttävät yksityisyritysten kanssa tekemiensä delegointisopimusten voimassaoloajan päättymistä hyväkseen ”uudelleenkunnallistaakseen” vesipalvelun. Eräät niistä, joukossa eräitä merkittävimmistä, ovat kuitenkin huomanneet jääneensä sellaisten alkuperäisten sopimusten syrjivien määräysten vangeiksi, jotka ovat pakottaneet ne jatkamaan työskentelyä yksityisten toimijoiden kanssa. (17) Tulisi huolehtia siitä, että julkisen palvelun tehtävien tai yleishyödyllisten palvelutehtävien delegointisopimusten osalta avoimuus ja delegoinnin palautettavuus toteutuvat entistä paremmin. Tällöin on syytä kiinnittää huomiota varsinkin seuraaviin näkökohtiin:

— Vesihallinto: tuottojen uudelleeninvestointi verkostojen kunnossapitoon ja modernisointiin.

— Niin julkisille kuin yksityisille markkinoille pääsyyn vaikuttavat raskaat investoinnit eivät saa myöskään luonteeltaan johtaa monopoli- tai sopuilutilanteisiin.

— Suurimpien vesialan yksityisyritysten rahoitus koostuu valtaosin julkisista rahalähteistä (18).

— Henkilöstön työolot, työsuhteen ehdot ja turvallisuus: tarvitaan riittävä määrä ja riittävän hyvin koulutettuja naisia ja miehiä, jotka palkataan työntekijöiksi erityisellä toimenhaltijastatuksella vesi- ja jätevesihuoltoon, valvontatehtäviin, rikkomusten torjuntaan, tutkintatehtäviin yms., jotta voidaan varmistaa kaikenlaisten ja kaikentasoisten tehtävien hoitaminen.

— Käyttäjille tiedottaminen ja näiden konsultoiminen: talous- ja sosiaalineuvostot tarjoavat kaikissa toimintaympäristöissään tärkeän välineen edustavuutensa, riippumattomuutensa, kokemuksensa ja julkisten kuulemistilaisuuksien järjestämiseen riittävien valmiuksiensa ansiosta.

Bryssel 15. kesäkuuta 2011 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Staffan NILSSON

(1) Tuen maksatuksen ehtona on unionin säädösten (vesipolitiikan puitedirektiivi) ja jäsenvaltioiden oikeuden (siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä) noudattaminen nitraattien aiheuttaman pilaantumisen, vedenlaadun, yhteisön vesipolitiikan puitteita koskevan direktiivin sekä aiheuttamisperiaatteen toteuttamisen yms. osalta.

(2) Tiedonanto aiheesta ”Ihmisarvoinen työ ja kestävä kehitys Välimeren alueella: makea vesi, merivesi ja jätevesihuolto”.

(3) Convention on the Law of the Non-navigational Uses of International Watercourses – http://untreaty.un.org/ilc/texts/instruments/english/conventions/8_3_1997.pdf.

(4) KOM(2006) 232 lopullinen – 2006/0086/COD, KOM(2009) 665 lopullinen.

(5) KOM(2011) 146 lopullinen, ETSK:n lausunto ”Yleishyödyllisiä taloudellisia palveluja koskevien EU:n valtiontukisääntöjen uudistus” (Ks. tämän virallisen lehden sivu 149).

(6) EUVL C 195, 18.8.2006, s. 20.

(7) EUVL C 28, 3.2.2006, s. 69.

(8) EUVL C 182, 4.8.2009, s. 46; EUVL C 97, 28.4.2007, s.12 ja EUVL C 80, 30.3.2004, s. 29.

(9) WWF/Usine Nouvelle 21-10-2010.

(10) (Sanofi Aventis Ranskan Ivryssä on vuosien ajan syöttänyt pilaavia aineita SIAAP-organisaation puhdistusverkostoon. Niiden joukossa on ollut bentseeniä, joka on syöpää aiheuttavimpia aineita. Syynä on ollut säilytysaltaiden alimitoittaminen.)

(11) EUVL C 195, 18.8.2006, s. 20.

(12) EUVL C 97, 28.4.2007, s. 3.

(13) Euroopan ympäristökeskuksen raportti Water resources across Europe – confronting water scarcity and drought, ISSN 1725-9177, helmikuu 2009.

(14) Euroopan ympäristökeskus, The European Environment – State and Outlook 2010, SOER 2010.

(15) SOER s. 103; Euroopan ympäristökeskuksen raportti, s. 5; Eurostatin lehdistötiedote vuodelta 2006.

(16) Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen päätöslauselma ”The human right to water and sanitation”, 26.7.2010, A/64/L.63/Rev.1; ks. http://www.internationalwaterlaw.org/documents/intldocs/UNGA_Resolution_HR_to_Water.pdf.

(17) Public Citizen, ”Campagne de l'eau pour tous”, 2007; ”Veolia Environnement: Un profil d'entreprise. Public Citizenin erityisraportti ”Vettä kaikille” -kampanjan yhteydessä, (http://documents.foodandwaterwatch.org/Vivendi05.pdf).

— Salainen sopimus Berliinin vesipalvelun yksityistämisestä julkistettiin berliiniläisen Die Tageszeitung (TAZ) -päivälehden lauantainumerossa 30. lokakuuta 2010, http://www.taz.de/1/zukunft/wirtschaft/artikel/1/die-raeuberische-wasser-privatisierung/.

(18) http://www.psiru.org/reports/2010-W-EWCS.doc.