Ehdotus neuvoston asetus paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla /* KOM/2003/0502 lopull. - CNS 2003/0194 */





Ehdotus NEUVOSTON ASETUS paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdassa annetaan yhteisölle yleinen toimivalta toteuttaa jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevia toimenpiteitä. Nämä toimenpiteet kuuluvat niihin toimenpiteisiin, jotka on EY:n perustamissopimuksen 61 artiklan a alakohdan nojalla toteutettava viiden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta. Ulkorajoja koskevien toimenpiteiden yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon osaksi Euroopan unionia sisällytetyn Schengenin säännöstön määräykset. Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa määrätään erityisesti, että vaikka ulkorajat voidaan periaatteessa ylittää ainoastaan rajanylityspaikoissa niiden vahvistettuina aukioloaikoina, Schengenin toimeenpaneva komitea (Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen Euroopan unionin neuvosto) vahvistaa tarkemmat määräykset ja poikkeukset sekä mm. paikallista rajaliikennettä koskevat erityisjärjestelyt. Koska tällaisia toimenpiteitä ei ole hyväksytty, on ilmennyt tarve kehittää paikallista rajaliikennettä koskevaa säännöstöä ja laatia sitä koskevat vähimmäissäännöt, kuten todetaan komission tiedonannossa Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa (KOM(2002)233, 7.5.2002). Tämä on yksi niistä kysymyksistä, jotka on otettava huomioon, kun täydennetään ja selkeytetään ulkorajoja koskevaa yhteisön lainsäädäntöä. Myös Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta, jonka oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi 13. kesäkuuta 2002 ja jonka Sevillassa 21. ja 22. kesäkuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto sittemmin vahvisti, todetaan, että lyhyellä aikavälillä olisi toteutettava mm. paikallista rajaliikennettä koskevia toimenpiteitä. Tarve selkeyttää paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä mainitaan myös Schengenin säännöstön kehittämistä koskevissa suosituksissa, jotka oikeus- ja sisäasioiden neuvosto hyväksyi 28. helmikuuta 2002 asiaa käsittelevän työryhmän esityksen perusteella. Paikallinen rajaliikenne on erityisen tärkeä kysymys myös tulevan laajentumisen kannalta, sillä tällainen rajaliikenne on varsin mittavaa sekä tulevien uusien jäsenvaltioiden kesken että niiden ja niiden naapurimaiden välillä. Kuten komission tiedonannossa Laajempi Eurooppa (KOM(2003)104 lopullinen, 11.3.2003) todetaan, EU:lla ja sen (nykyisillä ja tulevilla) naapurimailla on yhteinen intressi varmistaa, ettei uusi ulkoraja muodosta estettä kaupalle, yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle vuorovaikutukselle tai alueelliselle yhteistyölle. Paikallista rajaliikennettä koskevat tehokkaat säännöt tukevat näin ollen raja-alueiden kehittämistä ja helpottavat vilpittömässä mielessä toimivien raja-alueiden asukkaiden liikkumista samalla kun tällaisten sääntöjen avulla voidaan vastata tarpeeseen torjua laitonta maahanmuuttoa sekä rikollisen toiminnan aiheuttamia turvallisuusuhkia. Komissio päättikin aloittaa keskustelun paikallista rajaliikennettä koskevien yhteisön sääntöjen laatimisesta esittämällä asiaa koskevan valmisteluasiakirjan (Developing the acquis on local border traffic, SEC(2002)947, 9.9.2002). Sekä nykyiset että tulevat jäsenvaltiot ovat esittäneet valmisteluasiakirjaan vastauksia ja kommentteja, ja komissio on päättänyt esittää niiden pohjalta kaksi säädösehdotusta sääntöjen vahvistamisesta niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, ja erityisen viisumin käyttöön ottamisesta tätä tarkoitusta varten. 2. Miksi tarvitaan kaksi säädösehdotusta? Kuten edellä todettiin, yksi syy paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen kehittämiseen on se, ettei toistaiseksi ole olemassa sitä sääntelevää selkeää ja johdonmukaista säädöskehystä. Itse asiassa ei ole olemassa edes 'paikallisen rajaliikenteen' määritelmää. Ainoa asiaa koskeva säännöstö muodostuu paikallista rajaliikennettä koskevista kahdenvälisistä sopimuksista, joita eräät jäsenvaltiot ovat tehneet naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa. [1] Sopimukset poikkeavat toisistaan monessa suhteessa, esimerkiksi maantieteellisen soveltamisalan ja kohderyhmän osalta. Myös rajanylitykseen tarvittavia asiakirjoja koskevat vaatimukset vaihtelevat. [1] Osa näistä maista on liittymässä unioniin (mm. Puola, Slovenia ja Tsekin tasavalta). Toinen syy liittyy siihen, että on tarpeen ottaa huomioon ja säännellä uusia tilanteita, jotka syntyvät kun EU:hun liittyy uusia jäsenvaltioita. Ensinnäkin on korostettava, että toisin kuin nyt, useimmat uusien jäsenvaltioiden naapurissa sijaitsevista kolmansista maista ovat maita, joiden kansalaiset tarvitsevat viisumin EU:n alueelle tuloa varten. [2] Tämä on otettava huomioon kun suunnitellaan paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä, joita on tarkoitus soveltaa kyseisillä rajoilla näihin henkilöryhmiin. [2] Ks. asetus (EY) N:o 539/2001 sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla (EY) N:o 2414/2001 ja (EY) N:o 453/2003. Toiseksi uusien jäsenvaltioiden on Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn vuoksi (ks. jäljempänä 6 kohta) sovellettava liittymisen jälkeen kaikilla rajoillaan ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia koskevia Schengenin sääntöjä kokonaisuudessaan. Tämä merkitsee sitä, että rajatarkastuksia tehdään vielä jonkin aikaa liittymisen jälkeen sekä uusien jäsenvaltioiden ja nykyisten Schengen-valtioiden välillä että uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla (ns. "väliaikaisilla ulkorajoilla"). Komissio katsoo, että myös näillä "väliaikaisilla ulkorajoilla" on aiheellista soveltaa raja-alueen asukkaille tarkoitettuja kevennettyjä rajanylityssääntöjä, kunnes uudet jäsenvaltiot alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä kokonaisuudessaan ja sisärajoilla tehtävistä tarkastuksista luovutaan. Sen vuoksi esitetään hyväksyttäväksi kaksi säädösehdotusta: - asetus sääntöjen vahvistamisesta niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, ja erityisen viisumin käyttöön ottamisesta tätä tarkoitusta varten (2.1 kohta); - toinen asetus, jonka nojalla edellä mainitussa säädöksessä vahvistettuja sääntöjä sovelletaan jäsenvaltioiden välisiin "väliaikaisiin maaulkorajoihin" (2.2 kohta). 2.1. Asetus yleisten periaatteiden vahvistamisesta EU:n ja sen naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden välistä paikallista rajaliikennettä varten Ensimmäisen asetusehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden perusteella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla. Ensinnäkin asetuksessa määritellään 'paikallinen rajaliikenne' eli liikenne, jossa EU:n naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella laillisesti asuvat henkilöt ylittävät säännöllisesti EU:n jäsenvaltion maaulkorajan oleskellakseen kyseisen jäsenvaltion raja-alueella rajoitetun ajan (enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti tai enintään kolme kuukautta puolen vuoden aikana). Kun kyseessä ovat raja-alueen asukkaat, joilta ei vaadita viisumia, rajaliikenteen helpottaminen koskee lähinnä rajanylitykseen tarvittavia matkustusasiakirjoja (henkilökortti tai erityinen rajanylityskortti riittää). Viisumipakko säilyy edelleen voimassa niiden raja-alueen asukkaiden osalta, joilta nykyäänkin vaaditaan viisumi. Sen sijaan otetaan käyttöön erityinen paikallisen rajaliikenteen viisumi, jonka tunnus on L (Local). Tällainen viisumi voidaan myöntää vilpittömässä mielessä toimiville raja-alueen asukkaille paikallista rajaliikennettä varten, jos nämä täyttävät asetuksessa vahvistetut edellytykset. Erityisviisumilla on seuraavat ominaisuudet: - viisumi on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella, missä se oikeuttaa enintään 7 päivän yhtäjaksoiseen oleskeluun tai enintään kolmen kuukauden oleskeluun kuuden kuukauden aikana; - viisumi oikeuttaa haltijan ylittämään myöntävän jäsenvaltion rajan toistuvasti, ja se on voimassa vähintään vuoden ja enintään viisi vuotta; - viisumissa on samat turvaominaisuudet kuin tavallisessa lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävässä viisumissa [3]; [3] Ks. asetus (EY) N:o 1683/95 sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 334/2002. - viisumista perittävää maksua voidaan alentaa tai siitä voidaan luopua kokonaan. Erityisviisumin myöntämismenettelyt ja -kriteerit noudattavat yhteistä konsuliohjeistoa [4], mutta niissä otetaan huomioon Schengenin säännöstön kaksivaiheiseen täytäntöönpanoon liittyvät vaatimukset. Tämä merkitsee sitä, että ennen kuin uudet jäsenvaltiot alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä (ja yhteistä konsuliohjeistoa) täysimääräisesti, ne soveltavat kansallista lainsäädäntöään, joka on luonnollisesti saatettava tässä asetuksessa määriteltyjen periaatteiden mukaiseksi. [4] EYVL C 313, 16.12.2002, s. 1. Kummassakaan tapauksessa raja-alueen asukkaiden ei tarvitse osoittaa, että heillä on oleskeluaan varten riittävät varat. Sen sijaan heitä voidaan vaatia todistamaan, että he todella asuvat raja-alueella, sekä selvittämään syyt, joiden vuoksi he ylittävät rajan toistuvasti paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Lisäksi määritellään edellytykset, joita sovelletaan kumpaankin raja-alueen asukkaiden ryhmään ja joiden täyttyessä he voivat ylittää rajan erityisissä rajanylityspaikoissa tai erityisiä kaistoja pitkin ja/tai myös sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto EU:n naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden kanssa edellyttää sen varmistamista, että kyseiset kolmannet maat myöntävät vähintään vastaavan kohtelun niille EU:n kansalaisille ja kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat laillisesti jäsenvaltion raja-alueella ja haluavat ylittää naapurissa sijaitsevan kolmannen maan rajan ja oleskella sen raja-alueella paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Vaikka tällä asetuksella otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva yhteisön järjestelmä (mikä antaa yhteisölle ulkoista toimivaltaa tällä alalla), sen käytännön täytäntöönpano on katsottu aiheelliseksi uskoa jäsenvaltioille, jotka hoitavat sen kahdenvälisten sopimusten avulla. Tämä johtuu siitä, että paikallista rajaliikennettä koskevien järjestelyjen erityispiirteet riippuvat pitkälti paikallisista maantieteellisistä, yhteiskunnallisista, taloudellisista ym. näkökohdista. Sen vuoksi tällä asetuksella valtuutetaan jäsenvaltiot neuvottelemaan naapurimaidensa kanssa tarvittaessa kahdenvälisesti niiden yhteisellä maarajalla sovellettavista paikallisen rajaliikenteen erityissäännöistä, edellyttäen että nämä erityissäännöt ovat yhteisön lainsäädännössä vahvistettujen säännösten mukaiset eivätkä vaikuta niihin (ks. 17 artikla). 2.2. Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen soveltaminen jäsenvaltioiden välisillä "väliaikaisilla maaulkorajoilla" Kuten edellä (2 kohdassa) todetaan, Schengenin säännöstön kaksivaiheinen täytäntöönpanomenettely edellyttää, että "väliaikaiset ulkorajat" säilyvät voimassa myös liittymisen jälkeen sekä uusien jäsenvaltioiden ja nykyisten Schengen-valtioiden välillä että uusien jäsenvaltioiden kesken. Näillä rajoilla on liittymissopimuksen 3 artiklan mukaan sovellettava täysimääräisesti Schengenin säännöstön mukaisia ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia. Tämän vuoksi on katsottu tarpeelliseksi esittää ehdotus asetukseksi, jolla paikallisen rajaliikenteen käyttöönottoa koskevien kriteerien ja edellytysten soveltamisalaa laajennetaan siten, että se kattaa myös nämä "väliaikaiset maaulkorajat". Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen soveltamista laajennetaan periaatteessa ainoastaan niihin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka asuvat laillisesti jonkin jäsenvaltion raja-alueella (riippumatta siitä, vaaditaanko heiltä viisumi vai ei). Tämä johtuu siitä, että unionin kansalaisilla on jo yhteisön lainsäädännön nojalla vapaata liikkuvuutta koskevat erityisoikeudet, jotka yleensä ottaen ovat laajemmat kuin näiden asetusehdotusten säännökset (esimerkiksi oleskelun kestoa tai maahantulon edellytyksiä koskevien rajoitusten osalta). Siksi asetuksissa todetaan, että paikallista rajaliikennettä koskevat yhteisön säännöt eivät vaikuta näihin erityisoikeuksiin eivätkä niiden kolmansien maiden kansalaisten oikeuksiin, joilla on unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen. Siltä osin kuin helpotukset, joita myönnetään raja-alueella asuville kolmansien maiden kansalaisille paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla, ovat laajemmat kuin unionin kansalaisilla jo olevat oikeudet, säädetään, että nämä helpotukset koskevat myös heitä ilman eri toimenpiteitä. Tämä koskee erityisesti mahdollisuutta ylittää raja erityisissä rajanylityspaikoissa tai sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. 3. Oikeusperustan valinta Asetukselle, jossa vahvistetaan säännöt niitä kriteerejä ja edellytyksiä varten, joiden nojalla otetaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely jäsenvaltioiden maaulkorajoilla, esitetään oikeusperustaksi EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohtaa, koska se kattaa "jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevat toimenpiteet" eli sekä "vaatimukset ja menettelyt, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ulkorajoilla tapahtuvissa henkilötarkastuksissa" (62 artiklan 2 kohdan a alakohta) että "enintään kolmeksi kuukaudeksi suunniteltua oleskelua varten myönnettäviä viisumeja koskevat säännöt" (62 artiklan 2 kohdan b alakohta). EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohta sopii oikeusperustaksi myös asetukselle, jolla paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen soveltaminen ulotetaan koskemaan myös jäsenvaltioiden välisiä "väliaikaisia maaulkorajoja", koska Schengenin säännöstön mukaisia ulkorajoilla tehtäviä tarkastuksia toteutetaan näillä rajoilla myös uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen (ks. 2 ja 6.2 kohta). Koska molemmat ehdotukset perustuvat EY:n perustamissopimuksen IV osastoon ("Viisumi-, turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka sekä muu henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvä politiikka"), ne on esitettävä ja hyväksyttävä niiden Amsterdamin sopimukseen liitettyjen pöytäkirjojen mukaisesti, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan asemaa. Eri pöytäkirjoista aiheutuvia seurauksia tarkastellaan jäljempänä 5 kohdassa. 4. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet EY:n perustamissopimuksen 62 artiklan 2 kohdassa annetaan yhteisölle toimivalta toteuttaa jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevia toimenpiteitä. Toimenpiteet on toteutettava viiden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta. Ulkorajojen ylittämistä koskevia yhteisön toimenpiteitä on pidettävä ns. rinnakkaistoimenpiteinä, jotka hyväksytään yhdessä "henkilöiden vapaan liikkuvuuden takaamiseksi" toteutettavien toimenpiteiden kanssa, jotta voidaan edistää vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista toteuttamista koskevan yleistavoitteen toteutumista (61 artikla). Voimassa olevat jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevat määräykset ovat osa Schengenin säännöstöä, joka on otettu osaksi Euroopan unionia. Tätä säännöstöä on kuitenkin kehitettävä ja täydennettävä. Komission tiedonannossa Kohti Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen yhdennettyä valvontaa [5] katsotaan, että paikallista rajaliikennettä koskevat säännöt kuuluvat niihin toimenpiteisiin, jotka on hyväksyttävä lyhyellä aikavälillä. Neuvosto on vahvistanut tämän 13. kesäkuuta 2002 hyväksymässään Suunnitelmassa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajojen valvonnasta. [5] KOM(2002)233 lopullinen, 7.5.2002. Näin ollen on selvää, että ulkorajoja koskevaa voimassa olevaa säännöstöä voidaan kehittää vain hyväksymällä siihen perustuvia yhteisön toimenpiteitä. Paikallista rajaliikennettä koskeva järjestely voidaan jo lähtökohtaisesti panna täytäntöön ainoastaan asianomaisten jäsenvaltioiden aloitteesta, minkä vuoksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa tehdä kahdenvälisiä sopimuksia paikallista rajaliikennettä koskevista säännöistä naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa, kunhan ne noudattavat yhteisön lainsäädännössä vahvistettuja edellytyksiä ja kriteereitä. EY:n perustamissopimuksen 5 artiklan mukaan "yhteisön toiminnassa ei saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamiseksi". Yhteisön toimenpiteet on toteutettava sellaisessa muodossa, että voidaan taata ehdotuksen tavoitteen toteutuminen ja sen mahdollisimman tehokas täytäntöönpano. Tämän vuoksi paikallista rajaliikennettä koskevat yleissäännöt on päätetty vahvistaa kahdella asetuksella, jotka on osoitettu jäsenvaltioille. Asetuksissa esitetään periaatteet, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ottaessaan käyttöön paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä naapurimaidensa kanssa. Koska säädösehdotukset kehittävät Schengenin säännöstöä, säädöstyypiksi on valittu asetus. Näin taataan, että kaikki Schengenin säännöstöä soveltavat jäsenvaltiot soveltavat uusia säädöksiä yhdenmukaisesti. 5. Perustamissopimukseen liitetyistä pöytäkirjoista aiheutuvat seuraukset Jäsenvaltioiden ulkorajojen ylittämistä koskevista toimenpiteistä laadittujen ehdotusten oikeusperusta on EY:n perustamissopimuksen IV osasto, minkä vuoksi niihin sovelletaan Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan asemasta tehtyjen pöytäkirjojen erikoismääräyksiä. Lisäksi asetukset koskevat Schengenin säännöstön kehittämistä. Siksi niissä on otettava huomioon seuraavat mainituista pöytäkirjoista johtuvat näkökohdat: Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti Schengenin säännöstön sisällyttämisestä osaksi Euroopan unionia tehdyn pöytäkirjan 4 ja 5 artiklan nojalla Irlanti sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, joita Schengenin säännöstö ei sido, voivat milloin tahansa pyytää saada osallistua säännöstöön kokonaisuudessaan tai sen osiin. Nämä asetusehdotukset kehittävät sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY ja Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY nojalla. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu asetusten antamiseen, asetukset eivät sido niitä, eikä asetuksia sovelleta niihin. Tanska Amsterdamin sopimukseen liitetyn, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan nojalla Tanska ei osallistu neuvostossa sellaisten toimenpiteiden antamiseen, joita ehdotetaan EY:n perustamissopimuksen IV osaston nojalla, lukuun ottamatta toimenpiteitä, joilla määritetään ne kolmannet maat, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ylittäessään jäsenvaltioiden ulkorajat, tai yhtenäistä viisumin kaavaa koskevia toimenpiteitä (EY:n perustamissopimuksen ent. 100 c artikla). Koska asetusehdotukset tässä tapauksessa koskevat Schengenin säännöstön kehittämistä, Tanskan asemasta tehdyn pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti Tanska päättää kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on tehnyt Euroopan yhteisön perustamissopimuksen IV osaston määräysten nojalla päätöksen Schengenin säännöstöön perustuvasta ehdotuksesta tai aloitteesta, saattaako Tanska kyseisen päätöksen osaksi kansallista lainsäädäntöään. Norja ja Islanti Schengenin säännöstöstä tehdyn pöytäkirjan 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvosto, Norja ja Islanti ovat allekirjoittaneet 18 päivänä toukokuuta 1999 sopimuksen, jonka nojalla kyseiset maat osallistuvat Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen [6]. [6] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 35. Sopimuksen 1 artiklan mukaan Norja ja Islanti osallistuvat Euroopan yhteisön ja Euroopan unionin toimintaan ja sen edelleen kehittämiseen sopimuksen liitteissä A (Schengenin säännöstön määräykset) ja B (Euroopan yhteisön säädösten säännökset, joilla on korvattu Schengenin yleissopimuksen vastaavat määräykset tai jotka on hyväksytty kyseisen yleissopimuksen nojalla) tarkoitettujen määräysten piiriin kuuluvilla aloilla. Sopimuksen 2 artiklan mukaan Islanti ja Norja soveltavat ja panevat täytäntöön Euroopan unionin hyväksymät säädökset ja toimenpiteet, jotka muuttavat perustamissopimukseen sisällytetyssä Schengenin säännöstössä (liitteet A ja B) mainittuja säännöksiä tai perustuvat niihin. Tässä asiakirjassa esitetyt ehdotukset kehittävät Schengenin säännöstöä sopimuksen liitteessä A tarkoitetulla tavalla. Sopimuksen 4 artiklan nojalla tätä asetusta koskevista kysymyksistä on näin ollen keskusteltava sekakomiteassa, jotta voidaan varmistaa, että Islannin ja Norjan edustajilla on mahdollisuus "selvittää [...] säädöksen suhteen kohtaamiaan ongelmia" ja "kertoa käsityksensä niiden kannalta tärkeiden määräysten kehittämistä ja täytäntöönpanoa koskevista kysymyksistä". 6. Schengenin säännöstöä kehittävien säädösten kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä johtuvat seuraukset 6.1 Liittymissopimuksen 3 artiklan mukaan Schengenin säännöstön määräykset sekä kyseisessä artiklassa mainitussa liitteessä luetellut säädökset, jotka perustuvat tai muuten liittyvät Schengenin säännöstöön, sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa liittymisestä alkaen. Myös säädökset, joihin ei viitata liitteessä, sitovat uusia jäsenvaltioita liittymisestä alkaen, mutta niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta kun asiasta on tehty erityinen neuvoston päätös kyseisen artiklan mukaisesti. Tämä on ns. Schengenin säännöstön kaksivaiheinen täytäntöönpanomenettely. Sen mukaan osa Schengenin säännöstön määräyksistä sitoo uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan heti kun maat ovat liittyneet EU:hun, kun taas toiset (ne jotka liittyvät erottamattomasti sisärajoilla tehtävien tarkastusten poistamiseen) sitovat uusia jäsenvaltioita heti liittymisen jälkeen, mutta niitä sovelletaan vasta kun asiasta on tehty edellä mainittu erityinen neuvoston päätös. Kyseisessä liittymissopimuksen liitteessä luetellaan ulkorajoja koskevat Schengenin säännöstön määräykset (Schengenin yleissopimuksen 3-8 artikla ja niiden täytäntöönpanoa koskevat päätökset, mm. yhteinen käsikirja), jotka sitovat uusia jäsenvaltioita ja joita sovelletaan näissä valtioissa heti liittymisen jälkeen [7]. Kuten edellä todetaan, näitä määräyksiä sovelletaan myös ns. "väliaikaisilla ulkorajoilla" eli uusien jäsenvaltioiden ja nykyisten Schengen-valtioiden välisillä ja uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla. [7] Lukuun ottamatta 5 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, joka koskee Schengenin tietojärjestelmässä tehtäviä hakuja. Viisumia koskevat Schengenin säännöstön määräykset (Schengenin yleissopimuksen 9-18 artikla ja niiden täytäntöönpanoa koskevat päätökset, mm. yhteinen konsuliohjeisto) eivät sisälly kyseiseen liitteeseen, joten vaikka ne sitovat uusia jäsenvaltioita heti liittymisen jälkeen, niitä sovelletaan vasta kun asiasta on tehty edellä mainittu erityinen neuvoston päätös. Sen sijaan liitteeseen sisältyvät neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001 luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla (EY) N:o 2414/2001 ja (EY) N:o 453/2003, ja asetus (EY) N:o 1683/1995 yhtenäisestä viisumin kaavasta (viisumitarra), sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 334/2002. Näin ollen nämä asetukset sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa heti liittymisestä alkaen. Tässä esitettävät ehdotukset paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen vahvistamisesta ja uudentyyppisen viisumin käyttöön ottamisesta tätä tarkoitusta varten sitovat uusia jäsenvaltioita ja niitä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa heti liittymisestä alkaen. On kuitenkin selvää, että uudet jäsenvaltiot soveltavat näitä asetuksia, joissa viitataan viisumin myöntämismenettelyjä ja -edellytyksiä koskeviin Schengenin säännöstön määräyksiin (ja erityisesti yhteiseen konsuliohjeistoon), täysimääräisesti vasta sen jälkeen kun neuvoston päätös, jolla ne valtuutetaan soveltamaan Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, on tullut voimaan. 6.2 Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn toinen seuraus on, että rajatarkastukset nykyisten ja uusien jäsenvaltioiden välillä samoin kuin uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla (ns. "väliaikaisilla ulkorajoilla") säilytetään, kunnes edellä mainittu neuvoston päätös tällaisten tarkastusten poistamisesta tulee voimaan. Tämän vuoksi esitetään ehdotus toiseksi asetukseksi, jolla paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönottoa koskevien kriteerien ja edellytysten soveltamisalaa laajennetaan siten, että se kattaa myös jäsenvaltioiden väliset "väliaikaiset maaulkorajat" (ks. edellä 2.1 kohta). 7. Artiklakohtaiset huomautukset 7.1. Neuvoston asetus (EY) N:o ... paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla 1 artikla Tässä artiklassa täsmennetään asetuksen tarkoitus, eli paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönottaminen jäsenvaltioiden maaulkorajoilla ja niiden valtuuttaminen tekemään tai pitämään voimassa tätä koskevia kahdenvälisiä sopimuksia naapurissaan sijaitsevien kolmansien maiden kanssa. Asetuksella otetaan myös käyttöön erityinen viisumi (9 artikla), joka voidaan myöntää paikallista rajaliikennettä varten niille vilpittömässä mielessä toimiville raja-alueen asukkaille, joilta vaaditaan viisumi. 2 artikla Tämän artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että ehdotettu asetus ei vaikuta vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin niiden henkilöryhmien osalta, joilla jo on maahantulo- ja oleskeluoikeus muiden yhteisön oikeuden säännösten nojalla, eli: - EY:n perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut EU:n kansalaiset; - kolmansien maiden kansalaiset, jotka ovat sellaisen unionin kansalaisen perheenjäseniä, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen EU:n alueella. Sukulaisuussuhde määritellään asetuksen N:o 1612/68 10 artiklassa; - kolmansien maiden kansalaiset, joihin sovelletaan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä kolmansien maiden välillä tehtyjä sopimuksia (esim. Euroopan talousalueesta tehtyä sopimusta). Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että asetuksella ei ole tarkoitus säännellä pitkäaikaista oleskelua tai tulli- ja verotuskysymyksiä eikä se siten vaikuta näitä seikkoja koskeviin säännöksiin. Näihin kysymyksiin sovelletaan edelleen asianomaista yhteisön tai kansallista lainsäädäntöä. 3 artikla Tässä artiklassa määritellään asetusehdotuksessa käytetyt termit. (a) Tässä määritelmässä täsmennetään, että asetusta sovelletaan ainoastaan jäsenvaltion ja kolmannen maan välisillä maarajoilla. (b) Tämä määritelmä perustuu niihin yhteisön säädöksiin, joissa määritellään raja-alue tullimaksuja varten, mutta alueen enimmäislaajuus on määritelty voimassa olevien kahdenvälisten käytäntöjen perusteella. Tarkoituksena ei ole määritellä yhtä erityistä raja-alueen laajuutta, jota olisi sovellettava kaikilla maarajoilla, vaan vahvistaa tällaisen alueen enimmäislaajuus paikallisen rajaliikenteen tarpeita varten. (c) 'Paikallisen rajaliikenteen' määritelmää ei ole vielä vahvistettu. Tämä määritelmä perustuukin voimassa olevaan käytäntöön (eli kahdenvälisiin sopimuksiin). 'Paikallisen rajaliikenteen' määrittelyssä näyttäisi olevan tarpeen ottaa huomioon kaksi seikkaa: asuminen raja-alueella ja rajan toistuva ylittäminen naapurimaan raja-alueella tapahtuvaa ajallisesti rajoitettua oleskelua varten. (d) Kolmannen maan kansalaisen käsite on määritelty siten, että EY:n perustamissopimuksen 17 artiklan 1 kohdassa esitetyn määritelmän mukaiset unionin kansalaiset suljetaan asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. (e) Tämä määritelmä perustuu asetuksen (EY) N:o 539/2001 2 artiklaan. Viisumilla tarkoitetaan tässä kuitenkin ainoastaan lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävää viisumia (ei siis kauttakulkuviisumia), joka antaa oikeuden maahantuloon ja oleskeluun yksinomaan sen myöntäneessä jäsenvaltiossa. (f)(g) 'Raja-alueen asukkaan' käsitteelle asetetaan kaksi edellytystä: henkilön on oltava edellä b alakohdassa määritellyn raja-alueen asukas ja asumisen on täytynyt kestää vähintään vuosi. Lisäksi tehdään ero sen mukaan, vaaditaanko raja-alueen asukkailta viisumi vai ei, sillä näihin kahteen henkilöryhmään sovelletaan eri edellytyksiä. Määritelmä kattaa myös pakolaisaseman saaneet ja kansalaisuudettomat henkilöt. He kuuluvat jompaankumpaan edellä mainittuun ryhmään neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 3 artiklassa määriteltyjen edellytysten mukaisesti. (h) Tämä määritelmä on sama kuin komission ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten (ehdotuksen 2 artiklan g alakohta) (KOM(2001)386). 4 artikla Tässä vakiolausekkeessa säädetään syrjintäkiellon periaatteen noudattamisesta asetuksen soveltamisen yhteydessä. Se perustuu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan. 5 artikla Artiklassa luetellut edellytykset raja-alueen asukkaiden viisumivapaalle maahantulolle ovat olennaisilta osiltaan samat kuin Schengenin sopimuksen täytäntöönpanosta tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdassa mainitut edellytykset. Erot koskevat seuraavia seikkoja: - rajanylitystä varten tarvittavat asiakirjat (ks. jäljempänä 6 artiklaa koskevat perustelut); - henkilön on tarvittaessa voitava osoittaa, että hän asuu raja-alueella, ja perustella, miksi hänen on ylitettävä raja toistuvasti paikallisen rajaliikenteen puitteissa (sen sijaan aiotun oleskelun edellytyksiä tai varojen riittävyyttä ei tarvitse selvittää). 5 artiklan c alakohta vastaa Schengenin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan d alakohtaa. Siltä osin kuin se koskee Schengenin tietojärjestelmässä (SIS) tehtäviä hakuja, uudet jäsenvaltiot soveltavat sitä vasta sen jälkeen kun ne alkavat soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti eli sen jälkeen kun tätä koskeva neuvoston päätös on tullut voimaan. 6 artikla Kolmannen maan kansalainen tarvitsee jäsenvaltion maarajan ylittämistä varten yleensä passin tai sitä vastaavan kansainvälisen matkustusasiakirjan (esim. pakolaisaseman saaneille myönnettävän matkustusasiakirjan). Paikallisen rajaliikenteen sääntöjen avulla on tarkoitus helpottaa rajanylitystä sellaisten vilpittömässä mielessä liikkuvien raja-alueen asukkaiden osalta, joilta ei vaadita viisumia. He voivat ylittää maaulkorajan myös seuraavien asiakirjojen avulla: - henkilökortti, jos siinä täsmennetään, että henkilö asuu raja-alueella tai jos tämä voidaan osoittaa muulla tavoin; - asuinvaltion myöntämä erityinen rajanylityslupa. 7 artikla Paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla oleskelu jäsenvaltion raja-alueella voi kestää enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti. Tämä säännös perustuu nykyiseen käytäntöön (kahdenvälisiin sopimuksiin). Toisaalta raja-alueella oleskelu ei tietenkään saa ylittää lyhytaikaisen oleskelun yleistä enimmäiskestoa, joka on kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana. Edellä mainittuja aikarajoituksia voidaan pidentää vain poikkeustapauksissa, kuten humanitaarisista syistä tai sairauden tai tapaturman yms. syyn vuoksi. 8 artikla Maahantulon edellytyksiin liittyy tiettyjä lisäehtoja silloin kun kyseessä ovat kolmansien maiden kansalaiset, joilta vaaditaan viisumi, verrattuna niihin edellytyksiin, jotka koskevat sellaisia kolmansien maiden kansalaisia, joilta ei vaadita viisumia: - jäsenvaltion maaulkorajaa ei voida ylittää pelkän henkilökortin tai rajanylitysluvan avulla, vaan siihen tarvitaan asiakirja, johon voidaan kiinnittää viisumi (esim. passi tai muu sitä vastaava kansainvälinen matkustusasiakirja); - heiltä vaaditaan viisumi, joka voi kuitenkin olla asetuksen 9-13 artiklassa määritelty erityisviisumi. 9 artikla Artiklan 1 kohdassa otetaan käyttöön erityinen viisumi, joka voidaan myöntää vilpittömässä mielessä toimiville raja-alueen asukkaille paikallista rajaliikennettä varten. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että viisumi on voimassa ainoastaan myöntävän jäsenvaltion raja-alueella. Artiklan 3 kohdassa säädetään, että paikallista rajaliikennettä varten myönnettävä erityisviisumi oikeuttaa haltijan ylittämään myöntävän jäsenvaltion rajan toistuvasti. Tällainen viisumi oikeuttaa oleskelemaan raja-alueella enintään seitsemän päivää yhtäjaksoisesti tai enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana. 10 artikla Paikallista rajaliikennettä varten myönnettävä viisumi noudattaa samaa kaavaa kuin muut lyhytaikaista oleskelua varten myönnettävät viisumit eli sen on oltava niiden sääntöjen ja määräysten mukainen, jotka vahvistetaan yhtenäisestä viisumin kaavasta 29 päivänä toukokuuta 1995 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1683/95 (sellaisena kuin se on muutettuna 18 päivänä helmikuuta 2002 annetulla asetuksella (EY) N:o 334/2002). Paikallista rajaliikennettä varten myönnettävän viisumin tunnuksena on "viisumityypin" kohdalla kirjain "L" (Local), jotta voidaan välttää sekaannukset muiden lyhyt- tai pitkäaikaista oleskelua varten myönnettävien viisumien kanssa. 11 artikla Artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että L-viisumi voidaan myöntää niille raja-alueen asukkaille, jotka täyttävät asetusehdotuksen 8 artiklan a ja c-e kohdassa määritellyt edellytykset. Artiklan 2 kohdassa lisätään, että L-viisumia ei sen luonteen ja erityisominaisuuksien vuoksi voida myöntää rajalla edes poikkeustapauksissa. 12 artikla Koska L-viisumi on luonteeltaan toistuvaisviisumi, joka myönnetään vilpittömässä mielessä toimiville usein matkustaville henkilöille, on katsottu aiheelliseksi säätää, että sen on oltava voimassa vähintään yksi vuosi ja enintään viisi vuotta. 13 artikla L-viisumista perittävä maksu perustuu sitä koskevan hakemuksen käsittelystä aiheutuviin kuluihin, ja sen tulisi olla periaatteessa sama kuin muista yhtä pitkään voimassa olevista toistuvaisviisumeista perittävä maksu. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin edellisestä kohdasta poiketen halutessaan alentaa L-viisumista perittävää maksua tai myöntää viisumin maksutta. 14 artikla Artiklan 1 kohdassa vahvistetaan, että siltä osin kuin L-viisumin myöntämisedellytyksille ja -menettelyille ei aseteta tässä asetuksessa erityisiä sääntöjä, sovelletaan yhteisen konsuliohjeiston määräyksiä. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään kuitenkin edelleen, että ne jäsenvaltiot, jotka Schengenin säännöstön kaksivaiheisen täytäntöönpanomenettelyn vuoksi eivät toistaiseksi sovella yhteistä konsuliohjeistoa, soveltavat väliaikaisesti viisumin myöntämismenettelyjä ja -edellytyksiä koskevia kansallisia säännöksiään, kunnes neuvosto antaa niille valtuudet soveltaa täysimääräisesti Schengenin säännöstöä, johon yhteinen konsuliohjeisto sisältyy. Näiden kansallisten säännösten on luonnollisesti oltava tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. 15 artikla Tässä artiklassa täsmennetään, että rajatyöntekijät eivät työnsä luonteen vuoksi ole sidottuja niihin aikarajoituksiin, jotka koskevat oleskelua raja-alueella paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Heihin ei sovelleta varsinkaan rajoitusta, jonka mukaan oleskelu saa kestää "enintään kolme kuukautta kuuden kuukauden aikana". Sen sijaan heidän oleskeluunsa sovelletaan 'rajatyöntekijän' määritelmään sisältyviä rajoituksia (ks. 3 artiklan h alakohtaa koskevat perustelut). 16 artikla Tällä artiklalla otetaan käyttöön poikkeus, jonka nojalla raja-alueen asukkaan matkustusasiakirjoihin ei tarvitse kiinnittää maahantulo- ja maastapoistumisleimaa silloin kun hän ylittää jäsenvaltion maaulkorajan paikallisen rajaliikenteen sääntöjen mukaisesti. Matkustusasiakirjojen leimaaminen ei olisi käytännössä mahdollista, koska paikallisen rajaliikenteen luonteeseen kuuluu rajan ylittäminen toistuvasti. Sitä paitsi leimaa ei voida kiinnittää niiden raja-alueen asukkaiden henkilökortteihin ja rajanylityslupiin, joilta ei vaadita viisumia. Leimaamista koskeva poikkeus ei kuitenkaan estä jäsenvaltioita tarkistamasta aikarajoitusten noudattamista muulla tavoin (esimerkiksi sähköisten rekisterien avulla). Poikkeuksen käyttöönoton vuoksi yhteiseen käsikirjaan tehtävät muutokset käsitellään käsikirjan uudelleenlaatimisen yhteydessä. 17 artikla Tämän artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai tehdä naapurissa sijaitsevien kolmansien maiden kanssa paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia, edellyttäen että sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. Jäsenvaltioiden on myös huolehdittava siitä, että voimassa olevat sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. Artiklan 2 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot kuulemaan komissiota ennen kuin ne tekevät tai muuttamat paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia. Jos sopimusta ei pidetä yhteensopivana tämän asetuksen kanssa, jäsenvaltioiden on muutettava sitä niin että epäyhtenäisyys poistuu. Artiklan 3 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot ilmoittamaan komissiolle tällaisista sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista tai niiden irtisanomisesta. 18 artikla Tässä artiklassa säädetään mahdollisuudesta helpottaa rajanylitystä raja-alueen asukkaiden kannalta paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla. Säännökset perustuvat suurelta osin voimassa oleviin käytäntöihin. Artiklassa esitetään kolmenlaisia helpotuksia: (a) erityisten rajanylityspaikkojen perustaminen (esim. jos kylä sijaitsee rajalla tai hyvin lähellä sitä); (b) erillisten kaistojen varaaminen raja-alueen asukkaille; (c) raja-alueen asukkaiden sallitaan ylittää raja hyväksyttyjen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. Tästä mahdollisuudesta määrätään jo Schengenin sopimuksen täytäntöönpanosta tehdyn yleissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa sekä yhteisen käsikirjan I osan kohdassa 1.3. 19 artikla Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto jäsenvaltion naapurissa sijaitsevan kolmannen maan kanssa tähtää siihen, että naapurimaan raja-alueella asuvien vilpittömässä mielessä toimivien kolmannen maan kansalaisten olisi helpompi ylittää jäsenvaltion maaulkoraja. Tässä artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan, että unionin kansalaisille ja niille kolmansien maiden kansalaisille, jotka asuvat niiden raja-alueilla laillisesti, myönnetään vähintään vastaava kohtelu silloin kun he haluavat ylittää rajan ja oleskella naapurissa sijaitsevan kolmannen maan raja-alueella. 20 artikla Tällä artiklalla muutetaan yhteistä konsuliohjeistoa uuden L-tunnuksella varustetun viisumin käyttöönottoa ja sen ominaispiirteiden määrittelemistä varten. Muut yhteiseen konsuliohjeistoon tehtävät tekniset tarkistukset, jotka ovat tarpeen L-viisumin myöntämistä varten, tehdään myöhemmin erillisellä säädöksellä. 21 artikla Schengenin sopimuksen täytäntöönpanosta tehdyn yleissopimuksen 136 artiklan 3 kohta kumotaan, koska tämän asetuksen 17 artiklan säännökset korvaavat sen. 22 artikla Kyseessä ovat vakiosäännökset. 7.2. Neuvoston asetus (EY) N:o ... paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla 1 artikla Tässä artiklassa täsmennetään, että tämän asetuksen tarkoituksena on soveltaa asetuksessa (EY) N:o ... vahvistettuja paikallista rajaliikennettä koskevia sääntöjä 2 artiklassa määriteltyihin jäsenvaltioiden välisiin "väliaikaisiin maaulkorajoihin". Soveltamisalaa on laajennettava, koska näillä "väliaikaisilla maaulkorajoilla" on sovellettava samanlaista rajatarkastusjärjestelyä kuin jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisillä maaulkorajoilla. 2 artikla Tässä artiklassa esitetyn määritelmän mukaan ilmaisulla "väliaikainen maaulkoraja" tarkoitetaan maarajaa kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, jotka eivät vielä ole luopuneet rajatarkastuksista yhteisellä rajallaan. Tämä tilanne johtuu Schengenin säännöstön kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä, jonka mukaan uudet jäsenvaltiot soveltavat heti liittymisen jälkeen vain osaa Schengenin säännöstöstä (ks. edellä 2 ja 6 kohta). "Väliaikaisilla maaulkorajoilla" tarkoitetaan näin ollen uusien jäsenvaltioiden liittymisen jälkeen seuraavia rajoja: - rajaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavan jäsenvaltion ja sellaisen naapurimaan välillä, joka ei vielä sovella sitä täysimääräisesti (esimerkiksi Saksan ja Puolan välinen raja); - rajaa kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, jotka eivät vielä sovella Schengenin säännöstöä täysimääräisesti (esimerkiksi Slovakian ja Unkarin välinen raja). Sen jälkeen kun neuvosto valtuuttaa asianomaiset jäsenvaltiot soveltamaan Schengenin säännöstöä täysimääräisesti, niiden "väliaikaisista maaulkorajoista" tulee sisärajoja eikä asetusta enää sovelleta näillä rajoilla. 3 artikla Tämän artiklan 1 kohdassa laajennetaan asetuksen (EY) N:o ... II luvussa vahvistettujen, paikallista rajaliikennettä jäsenvaltioiden maaulkorajalla koskevan järjestelyn käyttöönottoa koskevista kriteereistä ja edellytyksistä annettujen sääntöjen soveltamisalaa siten, että se kattaa myös jäsenvaltioiden väliaikaisten maaulkorajojen ylittämisen naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja-alueella asuvien kolmansien maiden kansalaisten toimesta. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että tämän asetuksen säännökset eivät vaikuta niihin vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin, jotka kuuluvat unionin kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen sekä niille kolmansien maiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, joilla on unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten nojalla. 4 artikla Tässä vakiolausekkeessa säädetään syrjintäkiellon periaatteen noudattamisesta asetuksen soveltamisen yhteydessä. Se perustuu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklaan. 5 artikla Tämän artiklan 1 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai tehdä keskenään uusia paikallista rajaliikennettä koskevia sopimuksia, edellyttäen että sopimukset ovat tämän asetuksen mukaisia. Sen jälkeen kun "väliaikaisilla maaulkorajoilla" tehtävistä rajatarkastuksista luovutaan, nämä sopimukset menettävät tietenkin merkityksensä. Artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että tällaisissa sopimuksissa voi olla määräyksiä rajanylityksen helpottamisesta, kuten erityisten rajanylityspaikkojen perustamisesta, tiettyjen kaistojen varaamisesta raja-alueen asukkaille tai oikeudesta ylittää raja sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. Jos jäsenvaltio päättää myöntää tällaisia helpotuksia, niitä on sovellettava sekä unionin että kolmansien maiden kansalaisiin. Artiklan 3 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot toimittamaan komissiolle jäljennös näistä sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista tai niiden irtisanomisesta. 6 artikla Kyseessä ovat vakiosäännökset. 2003/0194 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON ASETUS paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [8], [8] EUVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [9], [9] EUVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [10], [10] EUVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon [11], [11] EUVL C [...], [...], s. [...]. sekä katsoo seuraavaa: (1) Uusien jäsenvaltioiden liittymistä silmällä pitäen yhteisön tulisi ottaa huomioon erityistilanne, joka johtuu Schengenin säännöstön kaksivaiheisesta täytäntöönpanomenettelystä uusissa jäsenvaltioissa, ja erityisesti rajatarkastusten väliaikaisesta säilyttämisestä niiden uusien jäsenvaltioiden keskinäisillä rajoilla, jotka eivät sovella Schengenin säännöstöä [12] täysimääräisesti, sekä näiden jäsenvaltioiden ja Schengenin säännöstöä täysimääräisesti soveltavien jäsenvaltioiden välisillä rajoilla. [12] EYVL L 239, 22.9.2000. (2) Koska uusien jäsenvaltioiden on liittymissopimuksen 3 artiklan nojalla sovellettava yhteisön säännöstön ulkorajoja koskevia säännöksiä täysimääräisesti kaikilla rajoillaan, olisi niiden jäsenvaltioiden, jotka eivät ole vielä luopuneet tarkastuksista keskinäisillä rajoillaan, voitava soveltaa paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn käyttöönotosta jäsenvaltioiden maaulkorajoilla ... päivänä ...kuuta ... annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o ... [13] vahvistettua paikallista rajaliikennettä koskevaa järjestelyä. [13] Ks. tämän virallisen lehden s. ... . (3) Paikallista rajaliikennettä koskevien sääntöjen käyttöönotto yhteisön tasolla ei saisi vaikuttaa niihin vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin, jotka kuuluvat unionin kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen sekä niille kolmansien maiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen, joilla on unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten nojalla. Toisaalta, silloin kun tällaisissa säännöissä säädetään mahdollisuudesta myöntää kolmansien maiden kansalaisille suotuisampi kohtelu paikallisen rajaliikenteen sääntöjen nojalla, tällainen kohtelu olisi ilman eri toimenpiteitä ulotettava koskemaan myös unionin kansalaisia. (4) Jäsenvaltioita ei pitäisi estää neuvottelemasta tarvittaessa keskenään paikallista rajaliikennettä koskevista sopimuksista, edellyttäen että sopimukset ovat tässä asetuksessa vahvistettujen sääntöjen mukaiset. (5) Koska ehdotetun toiminnan tavoitteet, eli jäsenvaltioiden maaulkorajoilla käyttöön otettavan paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn soveltaminen jäsenvaltioiden välisillä väliaikaisilla maaulkorajoilla, vaikuttavat suoraan ulkorajoja ja viisumeja koskevaan yhteisön säännöstöön, minkä vuoksi jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa niitä yksin, yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen. (6) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Tanskan asemaa koskevan pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen eikä se siten sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. Koska kuitenkin tämän asetuksen tarkoituksena on kehittää Schengenin säännöstöä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen kolmannen osan IV osaston määräysten nojalla, Tanska päättää edellä mainitun pöytäkirjan 5 artiklan mukaisesti kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on antanut tämän asetuksen, saattaako se sen osaksi kansallista lainsäädäntöään. (7) Islannin ja Norjan osalta tällä asetuksella kehitetään Schengenin säännöstön määräyksiä tietyistä Euroopan unionin neuvoston, Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan välillä näiden kahden valtion osallistumisesta Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen tehdyn sopimuksen [14] yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä 17 päivänä toukokuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/437/EY [15] 1 artiklan B kohdassa tarkoitetulla alalla. [14] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 36. [15] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 31. (8) Tämä asetus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 29 päivänä toukokuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/365/EY [16] mukaisesti. Siksi Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä, eikä asetusta sovelleta siihen. [16] EYVL L 131, 1.6.2000, s. 43. (9) Tämä asetus kehittää sellaisia Schengenin säännöstön määräyksiä, joihin Irlanti ei osallistu Irlannin pyynnöstä saada osallistua joihinkin Schengenin säännöstön määräyksiin 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/192/EY [17] mukaisesti. Siksi Irlanti ei osallistu asetuksen antamiseen, asetus ei sido sitä, eikä asetusta sovelleta siihen. [17] EYVL L 64, 7.3.2002, s. 20. (10) Tämä asetus kuuluu säädöksiin, jotka perustuvat Schengenin säännöstöön tai muutoin liittyvät siihen liittymissopimuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Aihe Tässä asetuksessa säädetään neuvoston asetuksella (EY) N:o ... käyttöön otetun paikallista rajaliikennettä koskevan järjestelyn soveltamisesta jäsenvaltioiden väliaikaisilla maaulkorajoilla. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan: 'väliaikaisella maaulkorajalla' seuraavia yhteisiä maarajoja: (a) rajaa neuvoston päätöksen (EY) N:o 435/1999 [18] liitteessä A määriteltyä säännöstöä ('Schengenin säännöstö') täysimääräisesti soveltavan jäsenvaltion ja sellaisen jäsenvaltion välillä, jonka on määrä soveltaa kyseistä säännöstöä täysimääräisesti liittymissopimuksen 3 artiklan mukaisesti, mutta jonka osalta neuvoston päätös, jossa se valtuutetaan soveltamaan säännöstöä täysimääräisesti, ei ole vielä tullut voimaan; [18] EYVL L 176, 10.7.1999, s. 1. (b) rajaa kahden sellaisen jäsenvaltion välillä, joiden on määrä soveltaa Schengenin säännöstöä täysimääräisesti liittymissopimuksen 3 artiklan mukaisesti, mutta joiden osalta neuvoston päätös, jossa ne valtuutetaan soveltamaan säännöstöä täysimääräisesti, ei ole vielä tullut voimaan. 3 artikla Järjestelmän soveltaminen 1. Jäsenvaltiot voivat soveltaa neuvoston asetuksen (EY) N:o ... II luvussa käyttöön otettua paikallista rajaliikennettä koskevaa järjestelmää kolmansien maiden kansalaisiin, jotka asuvat laillisesti niiden naapurissa sijaitsevan jäsenvaltion raja-alueella, tässä asetuksessa vahvistettujen edellytysten mukaisesti. 2. Tämä asetus ei vaikuta: (a) unionin kansalaisille tai heidän perheenjäseninään oleville kolmansien maiden kansalaisille kuuluviin vapaata liikkuvuutta koskeviin oikeuksiin; (b) oikeuksiin, jotka on myönnetty niille kolmansien maiden kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen heidän kansalaisuudestaan riippumatta, joilla on yhtäältä yhteisön ja sen jäsenvaltioiden ja toisaalta kyseisten kolmansien maiden välillä tehtyjen sopimusten perusteella unionin kansalaisten kanssa yhtäläinen oikeus vapaaseen liikkuvuuteen. 4 artikla Syrjintäkielto Jäsenvaltioiden on sovellettava tämän asetuksen säännöksiä ilman sukupuoleen, rotuun, ihonväriin, etniseen tai yhteiskunnalliseen alkuperään, geneettisiin ominaisuuksiin, kieleen, uskontoon tai vakaumukseen, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen vähemmistöön kuulumiseen, omaisuuteen, syntyperään, vammaan, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää. 5 artikla Jäsenvaltioiden väliset sopimukset 1. Jäsenvaltiot voivat tehdä keskenään sopimuksia tämän asetuksen mukaisesti soveltaakseen paikallista rajaliikennettä koskevaa järjestelyä väliaikaisilla maaulkorajoillaan. Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa keskinäiset sopimuksensa. Jos nämä sopimukset eivät ole yhteensopivia tämän asetuksen kanssa, asianomaisten jäsenvaltioiden on muutettava sopimuksia niin että epäyhtenäisyys poistuu. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa sopimuksissa voi olla määräyksiä rajanylityksen helpottamisesta, jonka perusteella jäsenvaltiot (a) perustavat vain raja-alueen asukkaille tarkoitettuja erityisiä rajanylityspaikkoja; (b) varaavat tavanomaisissa rajanylityspaikoissa tietyt kaistat raja-alueen asukkaille; (c) antavat raja-alueen asukkaille mahdollisuuden ylittää rajan sallittujen rajanylityspaikkojen ja niiden aukioloaikojen ulkopuolella. Tällaisia määräyksiä sovelletaan sekä kolmansien maiden kansalaisiin että unionin kansalaisiin, jotka asuvat laillisesti asianomaisten jäsenvaltioiden raja-alueella. 3. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle jäljennös 1 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista sekä niihin tehtävistä muutoksista ja niiden irtisanomisesta. 6 artikla Voimaantulo Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaisesti. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja