Ehdotus neuvoston puitepäätökseksi muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista /* KOM/99/0438 lopull. - CNS 99/0190 */



Virallinen lehti nro C 376 E , 28/12/1999 s. 0020 - 0023



Ehdotus NEUVOSTON PUITEPÄÄTÖKSEKSI muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista (komission esittämä) PERUSTELUT 1. JOHDANTO Komissio antoi 1 päivänä heinäkuuta 1998 tiedonannon "Muihin maksuvälineisiin kuin käteiseen rahaan liittyvien petosten ja väärennysrikosten torjuntaa koskevat toimintapuitteet" [1] ja toimitti sen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Saatuaan tiedonannon Euroopan parlamentti analysoi sitä seuraavien kuukausien aikana, ja neuvosto on käsitellyt tiedonannon liitteessä 1 tehtyä ehdotusta. Liitteessä 1 on yhteinen toiminta muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista, joka on väline, josta määrätään Maastrichtin sopimuksessa. [1] KOM(1998) 395 lopullinen, 1.7.1998. Amsterdamin sopimuksen tultua voimaan ei uusia välineitä voida enää antaa yhteisen toiminnan muodossa, vaan neuvoston käytettävissä oleva vastaava uusi sääntelymuoto on puitepäätös. Tämän tiedonannon päätarkoitus on korvata luonnos yhteiseksi toiminnaksi muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista uudenmuotoisella puitepäätöksellä muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista käyttäen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 34 artiklassa määrättyä muotoa. Tarkoitus on myös ottaa huomioon edellisen tiedonannon antamisen jälkeen neuvostossa tapahtunut lainsäädännöllinen kehitys. Ehdotetun puitepäätöksen tavoitteena on varmistaa, että kaikkiin muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset katsotaan kaikissa jäsenvaltioissa rikoksiksi, joista voidaan määrätä tehokas, suhteutettu ja varoittava rangaistus, ja että luodaan asianmukaiset yhteistyöjärjestelyt, jotta tehokas syytteeseenpano näiden rikosten yhteydessä olisi mahdollista. Tämä ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen säätää rikoksiksi muita, esimerkiksi tietokonerikollisuuteen liittyviä tekoja, kuten tietokonepohjaisen maksujärjestelmän luvatonta käyttöä. Puitepäätöksessä on tarkoituksella vältetty käyttämästä tarkkoja, nykyiseen rikoslainsäädäntöön perustuvia määritelmiä, koska nämä eivät kaikissa maissa kata samoja osa-alueita. Sen sijaan siinä kuvataan tiettyjä käyttäytymismuotoja, jotka kaikkien jäsenvaltioiden olisi tunnustettava rikoksiksi. Kuvaukset on laadittu siten, ettei niillä rajoiteta puitepäätöksen soveltamista vain tiettyihin käteisrahasta poikkeaviin maksuvälineisiin. Jotta tämä on mahdollista, 2 artiklan sisältämä luettelo on laadittu siten, että se perustuu rikoksentekijän välittömään tavoitteeseen. Perusteena on siis petoksen tekijän välitön kohde eli se, onko teon kohteena maksuväline tai maksuvälineen valmistaminen, yksi tai useampi maksutapahtuma vai järjestelmä, jota käytetään maksumääräysten tekemiseen, tapahtumatietojen keruuseen, käsittelyyn, maksujen selvitykseen ja niiden suorittamiseen. 2. PUITEPÄÄTÖS: ARTIKLAT 1 artikla Puitepäätöksen 1 artiklaa ei ole muutettu, vaan se on otettu luonnoksesta yhteiseksi toiminnaksi. 1 artikla sisältää puitepäätöksessä käytettyjen termien määritelmät. Nämä määritelmät eivät vaikuta jäsenvaltioiden käyttämien tarkempien määritelmien soveltamiseen. 1. Artiklan a ja b alakohta sisältävät yhteisen toiminnan keskeiset määritelmät. Artiklan 1 kohdassa määritellään '(muu) maksuväline (kuin käteisraha)', joka kattaa kaikki muut maksuvälineet paitsi setelit ja metallirahat. 2. Artiklan b alakohdassa määritellään 'maksutapahtuma'. Maksutapahtumalla tarkoitetaan kaikkia maksuvälineellä suoritettuja tapahtumia, jotka toteutetaan rahan tai arvon saamiseksi tai tavaroihin, palveluihin tai muuhun arvon sisältävään kohteeseen liittyvien maksujen suorittamiseksi tai veloittamiseksi ja/tai varojen siirtoa maksuvälinettä käyttämällä koskevan määräyksen antamiseksi. 3. Määritelmät kattavat myös tietokoneohjelmistot, ja ne ovat yhteydessä 2 artiklan j alakohtaan, jossa luetellaan välineiden valmistamiseen käytettäviin laitteisiin liittyvät kielletyt teot. 4. 'Oikeushenkilön' määritelmä on otettu Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen liittyvästä toisesta pöytäkirjasta [2]. [2] EYVL C 221, 19.7.1997, s. 11. 5. 'Rahanpesu' määritellään rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY mukaisesti. 6. Termiä 'kansalainen' on tulkittava 13 päivänä joulukuuta 1957 tehdyn, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen b kohtaan liittyvien jäsenvaltioiden julistusten mukaisesti. Luovutusyleissopimusta sovelletaan 3 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin vakaviin tapauksiin tämän puitepäätöksen mukaisesti. 2 artikla Puitepäätöksen 2 artiklassa luetellaan teot, jotka olisi puitepäätöksen mukaan kriminalisoitava kaikissa jäsenvaltioissa, jos näin ei vielä ole tehty, ja joihin olisi sovellettava 3-6 artiklan säännöksiä. Teot, joissa on kyse ainoastaan sopimus-rikkomuksesta, eivät kuulu 2 artiklassa lueteltuihin tekoihin. Tätä artiklaa onmuutettu lisäämällä johdantokappaleeseen sana "tarkoituksellisiin", jotta tätä edellytystä sovelletaan artiklan kaikkiin alakohtiin. Artiklaa on muutettu siten, että se on jaettu kahteen kohtaan. Artiklan 1 kohdassa on a-j alakohdat. Artiklan 1 kohta a alakohta kattaa lähinnä sekkien tai korttien varastamisen, b alakohta kattaa esimerkiksi kaikilta osin väärennettyjen korttien valmistamisen ja olemassa olevien korttien väärentämisen, c alakohta kattaa väärennettyjen ja aitojen maksuvälineiden myynnin, välittämisen jne. ilman laillisen haltijan lupaa, d alakohta kattaa a ja b alakohdassa tarkoitettujen maksuvälineiden tietoisen hallussapidon sekä maksuvälineiden varsinaisen käytön, e alakohta koskee tapauksia, joissa tavara- tai palvelukauppaa harjoittava yritys tietoisesti hyväksyy d alakohdan mukaisissa olosuhteissa suoritetun maksun. Artiklan f-i alakohdassa käsitellään toimintaa, joka tapahtuu tyypillisesti mutta ei yksinomaan tietokoneympäristössä. Tarkoitus on kattaa sama toiminta, jota kuvataan tietokoneisiin liittyvästä rikollisuudesta annetussa Euroopan neuvoston suosituksessa N:o R (89) 9 (s. 37-38, suuntaviivat kansallisille lainsäädäntö-elimille), ottaen huomioon, että tällaista toimintaa saattaa esiintyä muissakin tilanteissa. f alakohta koskee tapauksia, joissa esimerkiksi kortin aitoja tunnistetietoja käytetään ilman laillisen omistajan lupaa maksun suorittamiseen puhelimitse, g alakohta kattaa tapaukset, joissa kaikilta osin väärennettyjä tietoja käytetään edellä mainittuun tarkoitukseen. Säännöksen ei katsota kieltävän salanimien käyttöä tunnisteina, kun käyttäjänä on laillinen haltija, h alakohta koskee esimerkiksi tapauksia, joissa maksujen käsittelyjärjestelmässä olevia tietoja muutetaan tahallisesti siten, että maksu ohjataan jonkun muun kuin maksumääräyksen laillisen saajan tilille, i alakohta koskee tapauksia, joissa tunnistetietoja luovutetaan henkilölle, jolla ei ole oikeutta näihin tietoihin ja joka aikoo tai voi käyttää niitä tietyn arvon tai taloudellisen edun hankkimiseen. Artiklan 2 kohdan j alakohdassa käsitellään edellä kuvattujen rikollisten tekojen valmistelussa tai toteuttamisessa tarvittavia välineitä, ja se kattaa myös esimerkiksi erityisten hologrammien tai sekkien painamiseen soveltuvan paperin hallussapidon. Artiklan toista kohtaa sovelletaan kaiken tyyppiseen toimintaan, ja siinä hahmotellaan rikollisia toimia avustava toiminta sekä määritellään rikolliseksi kaikkien niiden toiminta, jotka avustavat missä tahansa edellä mainituista toimista, yllyttävät niihin tai tietoisesti hyötyvät niistä. 3 artikla Tämä on operatiivinen artikla, jonka 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan luokittelemaan 2 artiklassa luetellut teot rikoksiksi. Artiklan 2 kohdassa säädetään, että oikeushenkilöt on asetettava vastuuseen 1 kohdassa tarkoitetuista rikoksista, jotka henkilö on oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen osana toimiessaan. Kyseinen kohta perustuu Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen toisen pöytäkirjan toiseen artiklaan. Artiklan 3 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan säätämään asianmukaisista rangaistuksista. Luonnollisten henkilöiden osalta säännökset perustuvat Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevaan yleissopimukseen ja sen pöytäkirjaan sekä Euroopan yhteisöjen tai jäsenvaltioiden virkamiesten lahjonnan torjuntaa koskevaan yleissopimukseen. Seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. [3] [3] Tämä luonnehdinta on otettu Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamasta tuomiosta (asia 68/88, tuomio 21.9.1989, Kok. s. 2965), jossa sanotaan seuraavaa: (jäsenvaltioiden) "on erityisesti valvottava sitä, että seuraamukset yhteisön oikeuden rikkomisesta ovat aineellisilta ja menettelyllisiltä edellytyksiltään samankaltaisia kuin luonteeltaan ja merkitykseltään vastaavan kansallisen oikeuden rikkomiseen sovellettavat seuraamukset ja että seuraamukset ovat aina tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia". Tämän ratkaisun perusteella jäsenvaltioilla on tiettyä harkintavaltaa, kun ne päättävät säädettävien rangaistusten lajista ja vakavuudesta. Rangaistukseen ei aina tarvitse liittyä vapaudenriistoa. Myös sakkorangaistuksia voidaan käyttää joko vapausrangaistuksen vaihtoehtona tai täydentäjänä. Tässä artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan kuitenkin säätämään rangaistuksista, joihin liittyy vapaudenriisto, mikä saattaa vakavimmissa tapauksissa antaa aiheen luovuttamiseen. Jäsenvaltiot voivat itse päättää oman oikeuskäytännön puitteissa, millaisin perustein rikoksen vakavuus määräytyy. Oikeushenkilöiden osalta on huomattava, että tietyillä lainkäyttövallan alueilla oikeushenkilöihin ei sovelleta rikosoikeudellista vastuuta. Tämä seikka on otettu huomioon Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen pöytäkirjan 4 artiklassa, jonka perusteella tämä alakohta on laadittu. Säännöksen mukaan seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia, ja vähimmäisvaatimuksena on joko rikosoikeudellisten tai muiden sakkojen määrääminen. Jotta varmistetaan yhdenmukainen lähestymistapa puitepäätöksessä kuvattujen rikosten rahanpesua koskeviin näkökohtiin, 4 kohdassa luetaan 1 kohdassa säädetyt rikokset kuuluviksi rahanpesusta vuonna 1998 hyväksytyn yhteisen toiminnan soveltamisalaan, jolloin muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset ja väärennysrikokset ovat rahanpesun alkurikoksia. 4 artikla Koska muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvät petokset ovat luonteeltaan kansainvälisiä, niiden tehokas torjunta edellyttää, että toimivaltaa ja luovutusta koskevat säännöt ovat selkeitä ja niin hyvin ajan tasalla kuin kansallisten oikeusjärjestelmien kannalta on mahdollista, jotta rikoksesta epäilty henkilö ei pystyisi välttämään syytteeseenpanoa. Tämän takia 1 ja 2 kohdan säännösten muotoilussa on käytetty apuna tiettyihin kansainvälisiin rikoksiin liittyviä säännöksiä. Mallina on käytetty Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen ja sen pöytäkirjan sekä kansallisiin ja yhteisöjen virkamiehiin liittyvän lahjonnan torjuntaa koskevan yleissopimuksen mukaisia toimivalta-määräyksiä. Artiklan 1 kohdassa esitetään kriteerit, joiden perusteella kansallisille lainvalvonta- ja oikeusviranomaisille voidaan antaa toimivalta puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluviin rikoksiin liittyvässä syytteeseenpanossa. Jäsenvaltio käyttää toimivaltaansa seuraavissa kahdessa tapauksessa: a) rikos on osittain tai kokonaan tehty sen alueella, riippumatta rikoksessa osallisena olevan henkilön asemasta tai kansalaisuudesta (alueperiaate) b) rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen (tekijäperiaate). Koska kriteerinä on rikoksentekijän asema, toimivaltaa voidaan käyttää riippumatta siitä, missä rikos on tehty. Jäsenvaltiot vastaavat syytteeseenpanosta ulkomailla tehtyjen rikosten yhteydessä. Tämä on erityisen tärkeää niille jäsenvaltioille, jotka eivät luovuta omia kansalaisiaan. Koska kaikkien jäsenvaltioiden oikeusperinteeseen ei kuulu lainkäyttöalueen ulkopuolinen toimivalta, jäsenvaltiot voivat 2 kohdan velvoitteita noudattaen rajoittaa toimivaltansa ensimmäiseen mainitusta kahdesta tilanteesta. Jos jäsenvaltiot eivät toimi näin, ne voivat silti rajoittaa jälkimmäiseen tilanteeseen sovellettavaa toimivaltaansa koskemaan tiettyjä tilanteita tai olosuhteita. Artiklan 2 kohdassa otetaan huomioon se, etteivät tietyt jäsenvaltiot luovuta omia kansalaisiaan, sekä pyritään varmistamaan, että muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista epäillyt henkilöt voidaan panna syytteeseen niissäkin tapauksissa, joissa jäsenvaltio kieltäytyy omien kansalaistensa luovutuksesta. Jäsenvaltion, joka ei luovuta omia kansalaisiaan, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että sillä on toimivalta niiden rikosten osalta, joita sen omat kansalaiset tekevät sen alueen ulkopuolella. Rikokset on voitu tehdä toisen jäsenvaltion alueella tai kolmannessa ulkopuolisessa valtiossa. Tällaisissa olosuhteissa pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion on annettava tapaus omien oikeusviran-omaistensa käsiteltäväksi syyteharkintaa varten. Säännöksellä ei pyritä vaikuttamaan kansallisiin rikosprosessioikeudellisiin säännöksiin. Pyynnön esittäneen jäsenvaltion on toimitettava rikokseen liittyvät asiakirjat, tiedot ja todistusaineisto sille jäsen-valtiolle, joka vastaa syytteeseenpanosta. Luovutuspyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle on ilmoitettava syytteeseenpanosta ja oikeuskäsittelyn tuloksesta. 5 artikla Artiklassa säädetään julkisten ja yksityisten laitosten, maksujärjestelmien valvonnasta vastaavien elinten ja yhteisen toiminnan alaan kuuluvien rikosten tutkinnasta ja seuraamuksista vastuussa olevien viranomaisten yhteistyöstä. Artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimet sen varmistamiseksi, että kyseiset elimet ilmoittavat viranomaisille, kun voidaan epäillä, että kyseessä on rikos. Niiden on myös annettava kaikki tarvittavat tiedot. Tämän säännöksen perustana ovat ihmiskaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön vastaisesta toiminnasta hyväksytyn yhteisen toiminnan säännökset [4]. [4] EYVL L 63, 4.3.1997, s. 2. Artiklan 2 kohdan tarkoituksena on selventää, että kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että se täyttää yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46/EY mukaiset velvoitteensa myös tämän artiklan alaan kuuluvassa henkilötietojen käsittelyssä. Artiklan ehdotettu sanamuoto on laadittu ennen VI osaston asioihin liittyviä tietosuojakysymyksiä koskevan yleisen keskustelun käynnistämistä. 6 artikla Tämän artiklan tarkoituksena on laajentaa kansainvälisiä yhteistyösopimuksia, joissa jäsenvaltiot ovat osapuolina ja joita sovelletaan tähän puitepäätökseen. Oikeusviranomaisten rikosasioissa tekemän kansainvälisen yhteistyön tärkeimmät muodot ovat keskinäinen oikeusapu ja luovutusjärjestelyt. Keskinäistä oikeusapua koskevat järjestelyt perustuvat useaan kahden- ja monenväliseen sopimukseen, erityisesti vuonna 1959 tehtyyn keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen ja sen vuonna 1978 tehtyyn lisäpöytäkirjaan, vuonna 1990 tehtyyn Schengenin sopimuksen soveltamista koskevaan yleissopimukseen ja Benelux-sopimukseen. EU:n jäsenvaltiot valmistelevat parhaillaan luonnosta eurooppalaiseksi yleissopimukseksi ja siihen liittyväksi pöytäkirjaksi, joilla on tarkoitus täydentää vuonna 1959 tehtyä keskinäistä oikeusapua koskevaa yleissopimusta ja siihen liittyvää pöytäkirjaa. Luovutusmenettelyt perustuvat vuonna 1957 tehtyyn, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevaan eurooppalaiseen yleissopimukseen ja sen lisäpöytäkirjoihin, Schengenin sopimukseen sekä Benelux-sopimukseen. Jäsenvaltiot tekivät vuonna 1995 yksinkertaistettua luovutusmenettelyä koskevan yleissopimuksen, jonka mukaan yksinkertaista menettelyä voidaan soveltaa, jos luovutettava ei vastusta luovutusta. Vuonna 1996 tehdyssä luovutusta koskevassa yleissopimuksessa lievennetään edelleen jäsenvaltioiden välillä tapahtuvan luovutuksen ehtoja. Molemmat yleissopimukset tulevat voimaan, kun ratifiointi on jäsenvaltioissa saatu päätökseen. Muut valmisteilla olevat tai hyväksytyt, järjestäytynyttä rikollisuutta koskevat EU:n oikeudelliset asiakirjat vaikuttavat muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten torjuntaan. Esimerkkeinä näistä voidaan mainita eurooppalaisen oikeudellisen verkoston perustamista koskeva yhteinen toiminta, jolla pyritään helpottamaan jäsenvaltioiden oikeusviranomaisten välistä yhteistyötä, sekä yhteinen toiminta, joka koskee rikollisjärjestön toimintaan osallistumisen kriminalisointia. Artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan toisilleen mahdollisimman laajalti keskinäistä oikeusapua tämän puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluvien rikosten tutkinnassa, syytteeseenpanossa ja rangaistuksen täytäntöönpanossa. Jos toimivaltaan liittyvää ilmeistä päällekkäisyyttä esiintyy, jäsenvaltioiden on 2 kohdan mukaan neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta tehokkaan syytteeseenpanon varmistamiseksi. 7 artikla Tässä artiklassa käsitellään puitepäätöksen täytäntöönpanoa ja seurantaa. Puitepäätöksen 7 artiklan mukaan komissio antaa neuvostolle kertomuksen jäsenvaltioiden velvoitteiden täyttämisestä kahden vuoden kuluessa puitepäätöksen tekemisestä. Tällaisen kertomuksen perusteella komissio voi tehdä ehdotuksia puitepäätöksen täytäntöönpanosta ja neuvosto voi, kuten 5 päivänä joulukuuta 1995 hyväksytyssä yhteisessä toiminnassa arviointijärjestelmän perustamisesta [5] säädetään, antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle suosituksia ja pyytää sitä ilmoittamaan asiassa tapahtuneesta edistymisestä neuvoston asettamassa määräajassa. [5] Yhteinen toiminta, 5 päivältä joulukuuta 1997, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella, järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan liittyvien kansainvälisten sitoumusten kansallisen tason soveltamista ja täytäntöönpanoa koskevan arviointijärjestelmän perustamisesta, EYVL L 344, 15.12.1997. Puitepäätökseen on lisätty 8 ja 9 artikla. Niissä on loppusäännökset. Ehdotus NEUVOSTON PUITEPÄÄTÖKSEKSI muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan, ottaa huomioon komission aloitteen [6], [6] EYVL C ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [7], [7] EYVL C sekä katsoo seuraavaa: 1) Muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan kohdistuvat petokset ja väärennys-rikokset ovat usein luonteeltaan kansainvälisiä. 2) Euroopan neuvostossa, G8-maiden ryhmässä, OECD:ssä, Interpolissa ja YK:ssa tässä yhteydessä tehty työ on tärkeätä, mutta sitä on tarpeen täydentää Euroopan unionin toimilla. 3) Neuvosto katsoo tietyntyyppisten, muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvien petosten vakavuuden ja kehityksen edellyttävän kokonaisvaltaista ratkaisua. Suosituksessa N:o 18 järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma [8], jonka Amsterdamissa 16 ja 17 päivänä kesäkuuta 1997 kokoontunut Eurooppa-neuvosto on hyväksynyt, sekä neuvoston ja komission toimintasuunnitelman parhaista tavoista panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen,Error! No bookmark name given. turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta [9], jonka Wienissä kokoontunut 11 ja 12 päivänä joulukuuta 1998 Eurooppa-neuvosto on hyväksynyt, 46 kohdassa edellytetään toimenpiteitä tässä asiassa. [8] EYVL C 251, 15.8.1997, s. 1. [9] EYVL C 19, 23.1.1999, s. 1. 4) Toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tämän puitepäätöksen tavoitteita, että kaikissa jäsenvaltioissa kaikenlaisiin muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan kohdistuvat petokset ja väärennysrikokset tunnustetaan rikoksiksi sekä rangaistaan tehokkailla, suhteutetuilla ja varoittavilla seuraamuksilla, jäsenvaltiot eivät voi, ottaen huomioon näiden rikosten kansainvälisen ulottuvuuden, riittävällä tavalla toteuttaa mainittuja tavoitteita, jotka voidaan toteuttaa paremmin Euroopan unionin toimesta. Tämä puitepäätös rajoittuu vähimpään näiden tavoitteiden toteuttamiseksi tarpeelliseen eikä siten ylitä sitä, mikä tarvitaan tähän tarkoitukseen. 5) Tämän puitepäätöksen olisi autettava muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan kohdistuvat petosten ja väärennysrikosten torjunnassa yhdessä muiden neuvoston jo hyväksymien säädösten kanssa, kuten Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta hyväksytty yhteinen toiminta 98/428/YOS [10], rikollis-järjestöön osallistumisen kriminalisoinnista Euroopan unionin jäsenvaltioissa hyväksytty yhteinen toiminta 98/733/YOS [11], rahanpesusta, rikoksenteko-välineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamisesta, jäljittämisestä, jäädyttämisestä, takavarikosta ja menetetyksi tuomitsemisesta hyväksytty yhteinen toiminta rahanpesusta 98/699/YOS [12] sekä Europolin toimivaltuuksien laajentamisesta rahanväärennykseen ja maksuvälineiden väärennykseen 29 päivänä huhtikuuta 1999 tehty neuvoston päätös [13]. [10] EYVL L 191, 7.7.1998 s. 4. [11] EYVL L 351, 29.12.1998 s. 1. [12] EYVL L 333, 9.12.1998 s. 1. [13] EYVL C 149, 28.5.1999 s. 16. 6) Komissio on antanut tiedonannon Muihin maksuvälineisiin kuin käteiseen rahaan liittyvien petosten ja väärennysrikosten torjuntaa koskevat toiminta-puitteet [14], jolla edistetään sekä ongelman ennaltaehkäisyn että sen torjunnan kattavaa unionin politiikkaa. [14] KOM (98) 395 lopullinen. 7) Komission mainittuun tiedonantoon sisältyy luonnos yhteiseksi toiminnaksi, joka on osa tätä kattavaa lähestymistapaa ja tämän puitepäätöksen lähtökohta. 8) On tarpeen, että kuvaus toimista, jotka on kriminalisoitava, jos ne liittyvät muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyviin petoksiin ja väärennys-rikoksiin, kattaa kaikki ne toimet, joista järjestäytyneen rikollisuuden muodostama uhka muodostuu tällä alalla. 9) On tarpeen, että nämä toimet luokitellaan rikoksiksi jäsenvaltioissa, ja että näihin rikoksiin syyllistyneille tai niistä vastuussa oleville luonnollisille ja oikeushenkilöille määrätään tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia seuraamuksia, ja että näiden rikosten katsotaan olevan rahanpesun alkurikoksia. 10) On tarpeen, että jäsenvaltiot neuvottelevat keskenään, kun tietty rikos kuuluu useamman kuin yhden jäsenvaltion toimivaltaan. 11) On myös tarpeen, että jäsenvaltiot tekevät tehokkaasti yhteistyötä maksu-järjestelmien toiminnasta ja valvonnasta vastuussa olevien yksityisten laitosten ja elinten kanssa, ja että jäsenvaltiot antavat toisilleen mahdollisimman laajalti keskinäistä oikeusapua. ON TEHNYT TÄMÄN PUITEPÄÄTÖKSEN: 1 artikla Määritelmät Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan, rajoittamatta kuitenkaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöön sisältyvien tarkempien määritelmien soveltamista, a) '(muulla) maksuvälineellä (kuin käteisrahalla)' sellaista muuta välinettä kuin laillisia maksuvälineitä (seteleitä ja metallirahoja), jonka avulla laillinen haltija/maksaja voi joko käyttämällä välinettä yksinään tai yhdessä toisen maksuvälineen kanssa saada käyttöönsä rahaa tai arvoa, suorittaa tai vastaanottaa maksuja tavaroista, palveluista tai muusta arvon sisältävästä kohteesta, tai antaa määräyksen tai laatia viestin, jossa vaaditaan varojen siirtoa (osapuolelta olevan rahallisen saatavan muodossa) maksunsaajan määräämälle tai muutoin valtuutetaan siihen, b) 'maksutapahtumalla' maksuvälineellä toteutettua rahan tai arvon hankkimista, maksun suorittamista tai vastaanottamista tavaroista, palveluista tai muusta arvon sisältävästä kohteesta ja/tai sellaisen määräyksen antamista tai viestin laatimista, jossa vaaditaan varojen siirtoa (osapuolelta olevan rahallisen saatavan muodossa) maksunsaajan määräämälle taholle tai muutoin valtuutetaan siihen, c) 'välineiden valmistukseen käytettävillä laitteilla' kaikkia laitteita (mukaan lukien ohjelmistot), jotka on suunniteltu tai joita on mukautettu siten, että maksuvälineitä, maksutapahtumia tai niiden osia voidaan niiden avulla hyödyntää, valmistaa tai muuttaa, ja niihin kuuluvat myös laitteet, jotka on suunniteltu tai joita on mukautettu siten, että maksuvälineen tai maksutapahtuman sisältämiä tai niihin liittyviä tietoja voidaan niiden avulla muuttaa tai mukauttaa, d) 'oikeushenkilöllä' mitä tahansa muodostumaa, jolla on oikeushenkilön asema sovellettavan lainsäädännön nojalla, lukuun ottamatta valtioita tai muita julkisia elimiä niiden käyttäessä julkiseen valtaan liittyviä oikeuksiaan sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä, e) 'rahanpesulla' neuvoston direktiivin 91/308/ETY [15] 1 artiklan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettuja tekoja. [15] EYVL L 166, 28.6.1991, s. 77. Tässä puitepäätöksessä jäsenvaltion 'kansalaisella' tarkoitetaan 13 päivänä joulu-kuuta 1957 tehdyn, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen b kohdan mukaisissa jäsenvaltion antamissa selityksissä tarkoitettuja kansalaisia. 2 artikla Tekojen kuvaus Jäljempänä 3-6 artiklassa säädetyt toimenpiteet liittyvät seuraavan tyyppisiin tarkoituksellisiin tekoihin: a) maksuvälineen anastaminen, b) maksuvälineen väärentäminen, c) maksuvälineen tietoinen käsittely ilman haltijan lupaa, d) anastetun tai väärennetyn maksuvälineen tietoinen hallussapito, e) anastetun tai väärennetyn maksuvälineen tietoinen käyttö tai suoritetun maksun tietoinen hyväksyminen, f) tunnistetietojen tietoinen luvaton käyttö maksutapahtuman käynnistämiseksi tai käsittelemiseksi, g) väärien tunnistetietojen tietoinen käyttö maksutapahtuman käynnistämiseksi tai käsittelemiseksi, h) asiaa koskevien tietojen, mukaan lukien tilitiedot tai muut tunnistetiedot, väärentäminen maksutapahtuman käynnistämiseksi tai käsittelemiseksi, i) tunnistetietojen luvaton luovuttaminen maksutapahtuman käynnistämiseksi tai käsittelemiseksi; j) mukautettujen välineiden tai maksuvälineiden osien valmistus, käsittely, hallussapito tai käyttö seuraaviin tarkoituksiin: - minkä tahansa maksuvälineen tai sen osan valmistaminen tai muuttaminen, - edellä f-i alakohdassa tarkoitettujen petollisten tekojen suorittaminen; Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa rikollisessa tarkoituksessa tehdyissä teoissa avustaminen tai niihin yllyttäminen taikka niistä saadun arvon tai taloudellisen hyödyn tietoinen vastaanottaminen. 3 artikla Kansallisella tasolla toteutettavat toimenpiteet 1. Jäsenvaltioiden on luokiteltava edellä 2 artiklan mukaiset teot rikoksiksi. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että oikeushenkilöt voidaan asettaa vastuuseen 1 kohdassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen osana toimien henkilö, jonka johtava asema toimielimessä perustuu a) valtaan edustaa oikeushenkilöä, tai b) valtaan tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta, taikka c) valtuuksiin harjoittaa valvontaa oikeushenkilössä. 3. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että 1 kohdassa tarkoitettujen rikosten seuraamukset ovat: a) luonnollisten henkilöiden osalta tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia, ja niihin kuuluu ainakin vakavissa tapauksissa vapauden menetys, joka voi antaa aiheen rikoksen johdosta tapahtuvaan luovuttamiseen, b) oikeushenkilöiden osalta tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia seuraamuksia, ja niihin kuuluvat sekä rikosoikeudelliset että muut sakot, ja niihin voivat kuulua muut seuraamukset, kuten i) oikeuden menettäminen julkisista varoista myönnettyjen etuuksien tai tuen saamiseen, ii) väliaikainen tai pysyvä kielto harjoittaa liiketoimintaa, iii) oikeudelliseen valvontaan asettaminen, iv) oikeudellinen määräys lopettaa toiminta. 4. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja rikoksia on pidettävä yhteisen toiminnan 98/699/YOS mukaisesti törkeinä rikoksina. 4 artikla Toimivalta 1. Edellä 3 artiklassa tarkoitetut rikokset kuuluvat jäsenvaltion toimivaltaan, kun a) rikos on kokonaan tai osittain tehty sen alueella, b) rikoksentekijä on sen kansalainen. Jollei 2 kohdasta muuta johdu jäsenvaltio voi rajoittaa toimivaltansa ensimmäisen kohdan a alakohdan mukaisesti. Jäsenvaltio, joka ei rajoita toimi-valtaansa tällaisella tavalla, voi tästä huolimatta käyttää ensimmäisen kohdan b alakohdan mukaista toimivaltaa ainoastaan tietyissä tapauksissa tai olosuhteissa. 2. Niissä tapauksissa, joissa jäsenvaltio ei luovuta omia kansalaisiaan, sen toimivalta ulottuu niihin 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, joita sen omat kansalaiset tekevät sen alueen ulkopuolella. Jos jäsenvaltion kansalaisen epäillään syyllistyneen johonkin 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista toisessa jäsenvaltiossa ja jos jäsenvaltio ei luovuta kyseistä henkilöä tähän toiseen jäsenvaltioon yksinomaan henkilön kansalaisuuden perusteella, luovutuksesta kieltäytyneen jäsenvaltion on tarvittaessa annettava asia toimivaltaisille viranomaisilleen syytteeseenpanoa varten. Syytteeseenpanemiseksi kaikki rikokseen liittyvät asiakirjat, tiedot ja todisteet on toimitettava joulukuun 13 päivänä 1957 tehdyn, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitettujen menettelyjen mukaisesti. Luovutuspyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle on ilmoitettava syytteeseenpanosta ja oikeuskäsittelyn tuloksesta. 5 artikla Julkisten ja yksityisten laitosten yhteistyö 1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että maksujärjestelmien hallintaan, valvontaan ja seurantaan osallistuvat julkiset ja yksityiset laitokset sekä julkiset ja yksityiset elimet tekevät yhteistyötä tässä puitepäätöksessä tarkoitettujen rikosten tutkinnasta ja rangaistusseuraamusten määräämisestä vastuussa olevien viranomaisten kanssa. Näiden laitosten ja elinten olisi erityisesti a) tehtävä edellä mainituille viranomaisille omasta aloitteestaan ilmoitus silloin, kun on perusteltua aihetta epäillä, että on tehty jokin edellä mainituista rikoksista, b) toimitettava edellä mainituille viranomaisille niiden pyynnöstä tai omasta aloitteestaan kaikki tarpeelliset tiedot. 2. Henkilötietojen käsittelyn osalta 1 kohdan täytäntöönpanossa on varmistettava sellainen suojelun taso, joka vastaa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY [16] säännöksiä. Tietoja voidaan käyttää vain niihin tarkoituksiin, joihin ne on luovutettu. [16] EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31. 6 artikla Jäsenvaltioiden yhteistyö 1. Jäsenvaltiot antavat toisilleen voimassa olevien yleissopimusten sekä monen- ja kahdenvälisten sopimusten ja järjestelyjen mukaisesti mahdollisimman laajalti keskinäistä apua tässä puitepäätöksessä tarkoitettuihin rikoksiin liittyvissä oikeudenkäyntimenettelyissä 2. Jos tässä puitepäätöksessä tarkoitettu rikos kuuluu usean jäsenvaltion toimivaltaan, näiden valtioiden on neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta tehokkaan syytteeseenpanon varmistamiseksi. 7 artikla Täytäntöönpano 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän puitepäätöksen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2000. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä ja toimitettava jäljennökset säädöksistä, joilla puitepäätös on pantu täytäntöön. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän puite-päätökseen tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Komissio antaa kahden vuoden kuluessa tämän puitepäätöksen voimaantulosta neuvostolle kertomuksen jäsenvaltioiden tämän puitepäätöksen mukaisten velvoitteiden täyttämisestä. 8 artikla Voimaantulo Tämä puitepäätös tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 9 artikla Osoitus Tämä puitepäätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja