Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS oikeuspaikkasopimuksista 30 päivänä kesäkuuta 2005 tehdyn Haagin yleissopimuksen hyväksymisestä Euroopan unionin puolesta /* COM/2014/046 final - 2014/0021 (NLE) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1. Ehdotuksen tarkoitus Komissio ehdottaa, että hyväksytään oikeuspaikkasopimuksista vuonna 2005 tehty yleissopimus EU:n puolesta. Unioni allekirjoitti yleissopimuksen 1. huhtikuuta 2009 neuvoston päätöksen 2009/397/EY[1] perusteella. Toimintasuunnitelmassa Tukholman ohjelman toteuttamiseksi ilmoitettiin komission aikomus ehdottaa yleissopimuksen hyväksymistä vuonna 2012. Se, että yleissopimus hyväksyttäisiin EU:n puolesta, vähentäisi EU:n yritysten oikeudellista epävarmuutta niiden käydessä kauppaa unionin ulkopuolella, koska siten varmistettaisiin, että niiden tekemiin sopimuksiin sisältyviä oikeuspaikkasopimuksia noudatetaan ja että tällaisissa sopimuksissa nimettyjen tuomioistuinten antamat tuomiot voitaisiin tunnustaa ja panna täytäntöön yleissopimuksen muiden sopimuspuolten alueella. Kaiken kaikkiaan yleissopimuksen hyväksyminen EU:n puolesta täydentäisi niiden tavoitteiden toteutumista, joihin tuomioistuimen toimivaltaa koskevat EU:n säännöt perustuvat, koska yleissopimuksen myötä EU:ssa otettaisiin käyttöön yhdenmukaiset säännöt yleissopimuksen sopimuspuoliksi tuleviin kolmansiin valtioihin nähden. 1.2. Oikeuspaikkasopimuksista 30. kesäkuuta 2005 Haagissa tehty yleissopimus Yleissopimus oikeuspaikkasopimuksista tehtiin 30. kesäkuuta 2005 kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevässä Haagin konferenssissa. Yleissopimuksen tarkoituksena on oikeusvarmuuden ja ennakoitavuuden lisääminen yritysten välisten sopimusten ja kansainvälisten oikeusriitojen osapuolille. Tähän tavoitteeseen pyritään luomalla nykyiselle välimiesmenettelylle vaihtoehtoinen riitojenratkaisumekanismi, joka on vapaavalintainen ja jota voidaan soveltaa maailmanlaajuisesti. Yleissopimuksen tavoitteena on erityisesti kansainvälisen kaupan ja investointien edistäminen lisäämällä oikeudellista yhteistyötä ja ottamalla käyttöön yksinomaisiin oikeuspaikkasopimuksiin perustuvat tuomiovaltaa koskevat yhdenmukaiset säännöt ja sopimuspuolten alueella olevien sovittujen tuomioistuinten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat yhdenmukaiset säännöt. Yleissopimuksella pyritään saattamaan keskenään tasapainoon toisaalta i) tarve taata asianosaisille, että ainoastaan niiden sopimat tuomioistuimet tutkivat asian ja että tuloksena oleva tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön ulkomailla, ja toisaalta ii) tarve antaa valtioiden ratkaista oikeusjärjestyksensä perusteisiin liittyviä kysymyksiä, varsinkin sellaisia, jotka koskevat heikomman osapuolen suojaa ja erityisiin tilanteisiin liittyvää vakavaa epäoikeudenmukaisuutta vastaan annettavaa suojaa ja sen varmistamista, että valtioiden yksinomaisen toimivallan periaatetta noudatetaan tiettyjen perusteiden vallitessa. 1.3. Miten yleissopimus liittyy Bryssel I ‑asetukseen? Oikeuspaikkasopimuksiin perustuvaa, Euroopan unionin tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa säännellään EU:ssa neuvoston asetuksella (EY) N:o 44/2001 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (Bryssel I ‑asetus)[2] (, joka korvataan 10. tammikuuta 2015 alkaen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1215/2012 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla (uudelleenlaadittu)[3]). Bryssel I ‑asetuksella ei kuitenkaan säännellä oikeuspaikkasopimusten täytäntöönpanoa unionin alueella kolmansissa valtioissa toimivien tuomioistuinten eduksi[4]. Tämä olisi mahdollista sen jälkeen, kun yleissopimus oikeuspaikkasopimuksista hyväksytään unionin puolesta. Bryssel I ‑asetukseen tehdyillä viimeaikaisilla muutoksilla (Bryssel I ‑asetus (uudelleenlaadittu)) on vahvistettu osapuolten tahdonautonomiaa varmistamalla, että oikeuspaikkasopimusten soveltamista ei voida kiertää siten, että osapuolet vetoavat muihin tuomioistuimiin ja rikkovat näin oikeuspaikkasopimusta. Näillä muutoksilla varmistetaan samalla, että lähestymistapa oikeuspaikkasopimuksiin on EU:n sisäisissä tilanteissa johdonmukainen sen lähestymistavan kanssa, jota sovellettaisiin yleissopimuksen mukaisesti EU:n ulkopuolisissa tilanteissa sen jälkeen, kun yleissopimus on hyväksytty EU:n puolesta. Näin ollen Bryssel I ‑asetuksella (uudelleenlaadittu) valmistellaan perustaa, jotta yleissopimuksen hyväksymisessä EU:n puolesta voidaan edetä. Yleissopimuksen määräysten suhde nykyisiin ja tuleviin EU:n sääntöihin esitetään yleissopimuksen 26 artiklan 6 kappaleessa, jossa todetaan seuraavaa: ”Tämä yleissopimus ei vaikuta sen sopimuspuolena olevan alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön sääntöjen soveltamiseen riippumatta siitä, onko säännöt hyväksytty ennen tätä yleissopimusta vai sen jälkeen, a) kun yhdenkään asianosaisen asuinpaikka ei ole sellaisessa sopimusvaltiossa, joka ei ole kyseisen alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäsenvaltio; b) jos kyse on tuomioiden tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäsenvaltioiden välillä.” Yleissopimus siis vaikuttaa Bryssel I ‑asetuksen soveltamiseen, jos vähintään yhden asianosaisen asuinpaikka on yleissopimuksen sopimusvaltion alueella. Yleissopimusta sovelletaan ennen asetuksen toimivaltasääntöjä paitsi, jos molempien asianosaisten asuinpaikka on EU:ssa tai molemmat tulevat sellaisista kolmansista valtioista, jotka eivät ole yleissopimuksen sopimuspuolia. Tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon sovelletaan ensisijaisesti asetusta silloin, kun tuomion antanut tuomioistuin ja tuomioistuin, jossa tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa haetaan, sijaitsevat molemmat unionin alueella. Yleissopimuksella siis kavennetaan Bryssel I ‑asetuksen soveltamisalaa sen jälkeen, kun se on hyväksytty EU:n puolesta. Tällainen soveltamisalan kaventaminen voidaan kuitenkin hyväksyä, kun otetaan huomioon se, että näin lisätään osapuolten tahdonautonomiaa kansainvälisellä tasolla ja parannetaan kolmansissa valtioissa toimivien osapuolten kanssa kauppaa käyvien EU:n yritysten oikeusvarmuutta. 1.4. Edut eurooppalaisille yrityksille Oikeuspaikkasopimus on tärkeä kysymys kansainvälisiä sopimuksia neuvoteltaessa, koska sillä varmistetaan oikeudellinen ennakoitavuus mahdollisissa riita-asioissa. Se sisältyy sen vuoksi tärkeänä osana yritysten riskinarviointiin näiden harjoittaessa kansainvälistä kauppaa. Luvut, jotka kerättiin valmisteltaessa komission ehdotusta, joka koskee yleissopimuksen allekirjoittamista ja Bryssel I ‑asetusta (uudelleenlaadittu)[5], osoittavat oikeuspaikkasopimusten tärkeyden EU:n yritysten kannalta yritysten välisissä suhteissa. Oikeuspaikkasopimusten tehokkuus EU:n alueella varmistetaan Bryssel I ‑asetuksella. Osapuolten tahdonautonomia on varmistettava niin EU:n alueella kuin EU:n rajojen ulkopuolellakin. Yleissopimuksella annetaan EU:n yrityksille niiden tarvitsema oikeusvarmuus siitä, että niiden oikeuspaikkasopimuksia, joissa sovittu tuomioistuin on EU:n ulkopuolella, kunnioitetaan EU:ssa ja että kolmansissa valtioissa kunnioitetaan EU:n tuomioistuimen valintaa. Yleissopimuksella varmistetaan myös se, että EU:n yritykset voivat luottaa siihen, että EU:ssa toimivan sovitun tuomioistuimen antama tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön yleissopimuksen sopimuspuolina olevissa kolmansissa valtioissa sekä päinvastoin. Komission vaikutustenarvioinnissa yleissopimuksen tekemisestä EU:n puolesta (SEC/2008/2389 final) todetaan, että yleissopimuksen hyväksyminen voisi lisätä yritysten valmiutta sisällyttää oikeuspaikkasopimus kansainvälisiin sopimuksiin, koska se lisää oikeusvarmuutta. Kaiken kaikkiaan yleissopimuksen hyväksyminen voi lisätä kansainvälistä kauppaa. Yleissopimuksen hyväksymisestä EU:n puolesta EU:n yrityksille aiheutuvat edut lisääntyvät sitä mukaa, mitä useammat unionin kauppakumppanit, erityisesti sen tärkeimmät kauppakumppanit, ratifioivat yleissopimuksen. 2. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI Komissio teki vuonna 2008 vaikutustenarvioinnin yleissopimuksen tekemisestä EU:n puolesta[6] ennen kuin se teki ehdotuksen neuvoston päätökseksi yleissopimuksen allekirjoittamisesta. Komissio katsoi, että yleissopimuksen tekeminen edistäisi oikeusvarmuutta ja ennakoitavuutta eurooppalaisten yritysten kannalta suhteessa kolmansiin valtioihin. Vaikutustenarvioinnissa ehdotettiin, että yleissopimuksen hyväksymisen yhteydessä EU voisi harkita selitysten antamista yleissopimuksen 21 artiklan mukaisesti. Selityksillä rajattaisiin yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle tekijänoikeudet ja niiden lähioikeudet (silloin kun näiden oikeuksien pätevyys liittyy jäsenvaltioihin) ja vakuutussopimukset (silloin kun vakuutuksenottajan kotipaikka on Euroopan unionin alueella ja riski tai vakuutettu tapahtuma, esine tai omaisuus liittyy yksinomaan EU:hun). Komissio otti huomioon vaikutukset molempiin toimialoihin sekä sen, että sidosryhmien näkemykset ovat aikaisemmin jakaantuneet, ja harkitsi vielä, oliko tällaisten selitysten antaminen tarpeellista. Komissio kuuli jäsenvaltioita neuvoston yksityisoikeustyöryhmän (Yleiset kysymykset) kokouksessa 28. toukokuuta 2013 (ks. 3.2 kohta) ennen kuin se päätti ehdottaa yleissopimuksen hyväksymistä ja selityksen antamista sen soveltamisalasta. 3. EHDOTUKSEEN LIITTYVÄT OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT 3.1. Unionin toimivalta suhteessa yleissopimukseen Yleissopimuksen mukaan alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö voi tehdä yleissopimuksen joko yhdessä jäsenvaltioidensa kanssa tai yksin siten, että jäsenvaltiot tulevat sidotuiksi (29 ja 30 artikla), tietyillä yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla käytettävästä toimivallasta riippuen. Asiaa koskeva selitys voidaan tehdä yleissopimuksen allekirjoittamisen, hyväksymisen tai siihen liittymisen yhteydessä. Kun EU allekirjoitti yleissopimuksen, se antoi yleissopimuksen 30 artiklan mukaisesti selityksen, jonka mukaan sillä on toimivalta kaikissa yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa ja jonka mukaan sen jäsenvaltiot eivät tule tämän yleissopimuksen sopimuspuoliksi, vaan tulevat sidotuiksi siihen sen perusteella, että EU tekee yleissopimuksen. Sen vuoksi EU:n ei tarvitse antaa muita 30 artiklan mukaisia selityksiä, kun se hyväksyy yleissopimuksen. 3.2. Yleissopimuksen aineelliseen soveltamisalaan vaikuttavat selitykset Koska tavoitteena on joustava ja mahdollisimman laajasti vetovoimainen yleissopimus, sopimuspuolet voivat laajentaa tai kaventaa sen aineellista soveltamisalaa antamalla asianmukaiset selitykset (19–22 artikla). Selitykset voidaan antaa yleissopimuksen allekirjoittamisen tai hyväksymisen yhteydessä tai milloin vain myöhemmin, ja niitä voidaan muuttaa tai ne voidaan poistaa milloin vain. Allekirjoittaessaan yleissopimuksen unioni ei antanut näiden artikloiden mukaisia selityksiä. Kuten edellä mainittiin, komissio kuuli jäsenvaltioita touko-kesäkuussa 2013 selvittäessään sitä, onko tarpeen antaa tällaisia selityksiä. Kuulemisen tulokset esitetään jäljempänä. 3.2.1. Yleissopimuksen 19, 20 ja 22 artiklan mukaisesti annettavat selitykset Yleissopimuksen 19 artiklan nojalla valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan sen tuomioistuimet voivat kieltäytyä ratkaisemasta riitoja, joihin sovelletaan yksinomaista oikeuspaikkasopimusta, jos tapauksella ei ole muuta yhteyttä kyseiseen valtioon kuin sovittu tuomioistuin. Yleissopimuksen 20 artiklan nojalla valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan sen tuomioistuimet voivat kieltäytyä tunnustamasta tai panemasta täytäntöön toisen sopimusvaltion tuomioistuimen antamaa tuomiota, jos asianosaisten asuinpaikka oli pyynnön vastaanottaneessa valtiossa ja heidän välinen oikeussuhde ja kaikki muut riidan kannalta merkitykselliset seikat kuin sovitun tuomioistuimen sijainti liittyivät ainoastaan pyynnön vastaanottaneeseen valtioon. Näin ollen 19 ja 20 artiklan mukaan yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle voidaan rajata tiettyjä tapauksia, joilla ei ole muita kansainvälisiä piirteitä kuin sovittu tuomioistuin. Yleissopimuksen 22 artiklassa valtiolle annetaan mahdollisuus ulottaa yleissopimuksen soveltamisala kattamaan muita kuin yksinomaisia oikeuspaikkasopimuksia silloin kun on kyse tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta. Vastavuoroisuuden periaatteen mukaan velvollisuus tunnustaa ja panna täytäntöön tuomiot, jotka perustuvat muihin kuin yksinomaisiin oikeuspaikkasopimuksiin, kattaa muiden sopimuspuolten tuomioistuinten antamat tuomiot ainoastaan silloin kun kyseiset sopimuspuolet ovat itse antaneet selityksiä 22 artiklan mukaisesti. Olisi syytä huomata, että 19 ja 20 artiklan mukaan unionin lainsäädännössä tunnustetaan oikeuspaikkasopimukset tapauksissa, joiden ainoa yhteys sovitun tuomioistuimen valtioon on sovittu tuomioistuin. Unionin lainsäädännössä ei edellytetä muita yhteyksiä sovittuun valtioon sovitun tuomioistuimen lisäksi. Sen vuoksi näyttää siltä, ettei ole syytä sulkea kyseisiä tapauksia yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle Tämä kanta vahvistui tilaisuuksissa, joissa komissio kuuli jäsenvaltioita mahdollisuudesta antaa selityksiä 19 ja 20 artiklan mukaisesti. Sen vuoksi komissio ei ehdota selitysten antamista mainittujen artiklojen mukaisesti. Jos yleissopimuksen soveltamisalaa laajennettaisiin, muiden kuin yksinomaisten oikeuspaikkasopimusten perusteella annettujen tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano johtaisi siihen, että EU:n jäsenvaltioiden tuomioistuimet eivät yleensä olisi toimivaltaisia tilanteissa, joissa yksi osapuoli vetoaisi niihin sen jälkeen, kun toisen sopimusvaltion, joka on antanut selityksen 22 artiklan mukaisesti, tuomioistuin olisi jo antanut tuomion muun kuin yksinomaisen oikeuspaikkasopimuksen perusteella. Komissio ei ehdota selityksen antamista 22 artiklan mukaisesti yleissopimuksen hyväksymisen yhteydessä. Kun otetaan huomioon, että kyseinen artikla perustuu vastavuoroisuuden periaatteelle, selityksen antamista voitaisiin kenties harkita myöhemmin sen jälkeen, kun yleissopimuksen muiden sopimuspuolten perusteet yleissopimuksen soveltamisalan laajentamiseksi 22 artiklan mukaisesti ovat käyneet selville. Komission kuulemiseen osallistuneet jäsenvaltiot tukivat periaatteessa komission ehdotusta edetä toistaiseksi ilman selitystä. 3.2.2. Yleissopimuksen 21 artiklan mukaisesti annettavat selitykset 3.2.2.1. Selitykset yleensä Yleissopimuksen 2 artiklassa rajataan jo lukuisia tilanteita sen soveltamisalan ulkopuolelle. Sen lisäksi 21 artiklan mukaan sopimuspuoli voi laajentaa yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle rajattavien oikeudenalojen luetteloa antamalla selityksen, jossa se täsmentää, mitä oikeudenaloja se aikoo rajata kyseisen soveltamisalan ulkopuolelle. Näin ollen yleissopimusta ei sovellettaisi kyseiseen oikeudenalaan selityksen antavassa valtiossa eivätkä muut valtiot voisi vastavuoroisuuden periaatteen mukaisesti soveltaa yleissopimusta kyseiseen oikeudenalaan silloin, kun sovittu tuomioistuin sijaitsee siinä valtiossa, joka on antanut selityksen. Sitä paitsi selityksen antaminen edellyttää seuraavien ehtojen täyttymistä: selityksen antavalla valtiolla täytyy olla vahvat perusteet olla soveltamatta yleissopimusta erityiseen oikeudenalaan, selitys ei saa olla tarpeettoman laaja, ja soveltamisalan ulkopuolelle rajattu oikeudenala on määriteltävä selvästi ja täsmällisesti[7]. Komission vuoden 2008 vaikutustenarvioinnissa ehdotetaan, että unioni voisi harkita selityksen antamista yleissopimuksen 21 artiklan mukaisesti ja siten rajata sen soveltamisalan ulkopuolelle vakuutussopimuksiin liittyvät oikeudenalat, silloin kun vakuutuksenottajan kotipaikka on EU:n alueella ja riski tai vakuutettu tapahtuma, esine tai omaisuus liittyy yksinomaan Euroopan unioniin, sekä tekijänoikeudet ja niiden lähioikeudet, silloin kun niiden pätevyys liittyy johonkin jäsenvaltioon. Tällaisilla selityksillä pyrittäisiin suojelemaan vakuutussopimuksen heikompaa osapuolta (samankaltaista suojelua on tarjolla Bryssel I ‑asetuksen nojalla) ja tekijänoikeussopimuksen heikompaa osapuolta, jottei tämä joutuisi ratkomaan riita-asiaa vahvemmassa asemassa olevan sopimuskumppanin määräämässä sovitussa tuomioistuimessa, ja otaksuttavasti varmistamaan tiettyjen EU:n oikeuden mukaisesti vahvistettujen tekijänoikeuksien ja niiden lähioikeuksien soveltamista. Kuten edellä mainittiin, komissio on kuullut jäsenvaltioita myös siitä, onko tarpeen antaa selityksiä 21 artiklan mukaisesti, ottaen huomioon oikeuspaikkasopimusten noudattamista unionin oikeudessa koskevan toimintalinjan sekä pitäen mielessä sen, että vastavuoroisuusperiaatteen nojalla tietyn oikeudenalan rajaaminen yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle tarkoittaisi sitä, että lausekkeita, joiden mukaan sovittu tuomioistuin on unionissa sijaitseva tuomioistuin, mikä voisi olla eduksi EU:ssa toimiville osapuolille, ei pantaisi täytäntöön yleissopimuksen sopimuspuolina olevissa kolmansissa valtioissa. Komissio ottaa kuulemisen tulokset huomioon ja ehdottaa, että 21 artiklan mukaisesti annettava selitys rajataan sellaisiin oikeudenaloihin, joilla unionin lainsäädännöllä vastaavasti rajoitetaan osapuolten tahdonautonomiaa. Tällaisia yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvia oikeudenaloja ovat ainoastaan tietyntyyppiset vakuutussopimukset, jotka on tehty sellaisessa tarkoituksessa, jonka voidaan katsoa liittyvän osapuolten elinkeinon tai ammatin harjoittamiseen. Kun soveltamisalan ulkopuolelle rajattavien oikeudenalojen määrä pidetään pienenä, varmistetaan johdonmukainen lähestymistapa oikeuspaikan valintaan unionin sisä- ja ulkopuolella. 3.2.2.2. Ehdotus selitykseksi vakuutussopimuksista Bryssel I ‑asetuksessa (3 jakso) säädetään erityisestä suojaavasta toimivallasta vakuutusasioissa tarkoituksena suojella heikompaa osapuolta (vakuutuksenottajaa, vakuutettua tai edunsaajaa) ja yleisiä taloudellisia etuja heikomman osapuolen sijaintipaikassa. Vahingon kärsinyt voi kantajana valita useista paikoista, missä nostaa kanteen vakuutuksenantajaa vastaan, mukaan luettuna vahingon kärsineen kotipaikka, kun taas vakuutuksenantaja voi kantajana nostaa kanteen vahingon kärsinyttä vastaan periaatteessa ainoastaan tämän kotipaikassa. Tällaiset suojaavaa toimivaltaa koskevat säännöt perustuvat oletukseen, että vahingon kärsinyt on aina heikompi osapuoli, vaikka kyseessä olisi kaupallinen toimija yritysten välisissä suhteissa. Tätä oletusta ei muuteta (uudelleenlaaditussa) Bryssel I ‑asetuksessa. Tästä syystä osapuolten mahdollisuutta tehdä oikeuspaikkasopimus on rajoitettu (asetuksen 13 artikla). Asetuksen 3 jakson suojaavaa toimivaltaa koskevia sääntöjä voidaan soveltaa vakuutuksenantajaa vastaan ainoastaan, jos tämän kotipaikka on tai kotipaikan katsotaan olevan (sivuliikkeen, agentuurin tai muun toimipaikan vuoksi) EU:ssa. Tätä suojaavaa toimintalinjaa ei muuteta (uudelleenlaaditussa) Bryssel I ‑asetuksessa. Yleissopimusta puolestaan sovelletaan vakuutusasioihin rajoittamatta osapuolten tahdonautonomiaa tehdä oikeuspaikkasopimuksia. Ainoa merkittävä rajoitus johtuu yleissopimuksen 2 artiklan 1 kappaleen a kohdasta, jossa soveltamisalan ulkopuolelle rajataan yksityishenkilöiden kuluttajina tekemät vakuutussopimukset. Tämä on osittain vastoin Bryssel I ‑asetuksella perustettua järjestelmää siltä osin kuin yleissopimusta sovellettaisiin esimerkiksi pk-yritysten tekemiin vakuutussopimuksiin. Kun yleissopimus saadaan hyväksyttyä EU:n puolesta, tietyt vakuutussopimukset, jotka nykyisin kuuluvat Bryssel I ‑asetuksen soveltamisalaan, esimerkiksi EU:ssa sijaitsevan vakuutuksenottajan ja vakuutuksenantajan EU:ssa toimivan sivuliikkeen väliset sopimukset, vaikka vakuutuksenantajan päätoimipaikka on EU:n ulkopuolella (asetuksen 9 artiklan 2 kohta), kuuluisivat yleissopimuksen soveltamisalaan (yleissopimuksen 26 artiklan 6 kappale yhdessä 4 artiklan 2 kappaleen kanssa). Jos yleissopimus tehdään rajaamatta vakuutussopimuksia sen ulkopuolelle, se eroaisi Bryssel I ‑asetuksella luodusta suojaavasta toimintalinjasta, jonka mukaan vahingon kärsinyt voi nostaa kanteen EU:ssa toimivaa vakuutuksenantajaa (tai kolmannessa valtiossa sijaitsevan vakuutuksenantajan EU:ssa toimivaa sivuliikettä) vastaan omassa kotipaikassaan oikeuspaikkasopimuksen mukaisesta mahdollisesta muusta toimivallasta riippumatta. Eurooppalaisten vakuutuksenantajien näkökulmasta vakuutussopimusten rajaaminen kokonaan soveltamisalan ulkopuolelle olisi ikävää sen vuoksi, että oikeuspaikan valintaa koskevia lausekkeita, jotka ne ovat neuvotelleet muiden kuin eurooppalaisten vakuutuksenottajien kanssa, ei tunnustettaisi eikä pantaisi täytäntöön yleissopimuksen sopimuspuolina olevissa kolmansissa valtioissa. Eurooppalaiset vakuutuksenottajat puolestaan menettäisivät sen edun, että (osapuolten sopimien) EU:n tuomioistuinten päätökset tunnustettaisiin ja pantaisiin täytäntöön unionin ulkopuolella yleissopimuksen mukaisesti. Näitä haittoja tärkeämpää on kuitenkin se, että EU:n ulkopuolella on käytettävissä sama EU:n heikompien osapuolten etuja suojaava järjestelmä kuin EU:n sisäisen lainsäädännön mukaisesti. Komission kuulemiseen vastanneiden jäsenvaltioiden näkemykset tästä kysymyksestä vaihtelivat. Lähes yhtä moni kannatti vakuutussopimusten rajaamista yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle kuin oli sitä vastaan. Sen vuoksi komissio ehdottaa vaikutustenarvioinnin jälkeen ja varmistaakseen yhdenmukaisuuden EU:n sisäisen suojaavan lainsäädännön kanssa, että tietyntyyppiset vakuutusasiat rajataan yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle ilman lisäehtoja. Yleissopimuksen 21 artiklan mukaisesti selitys annetaan ainoastaan oikeudenalan perusteella. Siitä seuraa, ettei minkäänlaista 21 artiklan mukaisesti annettavaa selitystä voitaisi laatia siten, että siitä olisi yksipuolisesti etua EU:n osapuolille. Bryssel I ‑asetuksen 13 ja 14 artiklassa ei rajoiteta osapuolten tahdonautonomiaa vakuutussopimuksissa kaikissa tapauksissa. Osapuolet voivat useissa poikkeustapauksissa nimetä riita-asioissa toimivaltaisen tuomioistuimen. Ehdotus selitykseksi on muotoiltu siten, että unionin lainsäädännössä tunnustetut oikeuspaikkasopimukset tunnustetaan mahdollisuuksien mukaan samanarvoisiksi kansainvälisellä tasolla oikeuspaikkasopimuksista tehdyn yleissopimuksen kautta. Tarkasteltaessa unionin lainsäädännön mukaisia poikkeuksia, joiden tarkoituksena on suojella ainoastaan EU:ssa olevia vakuutuksenottajia, ja sitä yleissopimuksen vaatimusta, että selitys pitäisi antaa ainoastaan oikeudenalan perusteella, vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei yleissopimuksen ja unionin lainsäädännön välillä voida varmistaa täyttä yhdenmukaisuutta. Varsinkin Bryssel I ‑asetuksen 13 artiklan 4 kohdan mukaan tunnustetaan ja pannaan täytäntöön oikeuspaikkasopimukset, jotka on tehty sellaisten vakuutuksenottajien kanssa, joiden kotipaikka on EU:n ulkopuolella, paitsi milloin vakuutus on pakollinen tai koskee jäsenvaltiossa olevaa kiinteää omaisuutta. Yleissopimuksen nojalla ei ole mahdollista erottaa toisistaan vakuutuksenottajia sen mukaan, onko heidän kotipaikkansa EU:ssa vai EU:n ulkopuolella, joten komissio ehdottaa, ettei 13 artiklan 4 kohdan poikkeus heijastuisi selitykseen. Se tarkoittaisi, että sellaisten vakuutuksenottajien tekemät vakuutussopimukset, joiden kotipaikka on unionin ulkopuolella, eivät kuuluisi yleissopimuksen soveltamisalaan vaan jäisivät unionin sisäisen lainsäädännön soveltamisalaan. Näin varmistettaisiin, että unionin tuomioistuimet pitäisivät muiden kuin EU:n vakuutuksenottajien kanssa sopimuksia tekevien eurooppalaisten yritysten oikeuspaikkasopimukset voimassa 13 artiklan 4 kohdan perusteella; muiden kuin EU:n vakuutuksenantajien kanssa sopimuksia tekevät eurooppalaiset vakuutuksenottajat voisivat yhä turvautua EU:n tuomioistuimiin Bryssel I ‑asetuksen II luvun 3 jakson perusteella. Kaiken kaikkiaan selitysehdotuksen tavoitteena on varmistaa, että · poikkeus ei ole suurempi kuin mitä tarvitaan vakuutussopimusten heikompien osapuolten etujen suojaamistavoitteen saavuttamiseksi sellaisena kuin se kuvastuu Bryssel I ‑asetuksen suojaavaa toimivaltaa koskevissa säännöissä; EU:n jäsenvaltioiden tuomioistuimet voivat (EU:n tai tarvittaessa kansallisen lainsäädännön perusteella) olla toimivaltaisia vakuutusriidoissa, vaikka oikeuspaikkasopimuksessa sovitaan yleissopimuksen sopimuspuolena olevan kolmannen valtion tuomioistuimista; · se on johdonmukainen yleissopimuksen kanssa; selitys perustuu yksinomaan oikeudenalaan ja on neutraali toimenpide; · se on rinnakkainen Bryssel I ‑asetuksen kanssa, jonka 13 ja 14 artiklassa määritellään, missä tilanteissa oikeuspaikkasopimukset ovat sallittuja vakuutussopimuksissa; · niin soveltamisalan ulkopuolelle jätettävä oikeudenala – vakuutussopimukset – kuin tilanteetkin, joissa poikkeusta ei sovelleta, määritellään selvästi ja täsmällisesti. 2014/0021 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS oikeuspaikkasopimuksista 30 päivänä kesäkuuta 2005 tehdyn Haagin yleissopimuksen hyväksymisestä Euroopan unionin puolesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan yhdessä sen 218 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan kanssa, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän[8], sekä katsoo seuraavaa: (1) Euroopan unioni on ryhtynyt luomaan yhteistä oikeudenkäyttöaluetta, joka perustuu oikeuden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteelle. (2) Kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevässä Haagin konferenssissa 30 päivänä kesäkuuta 2005 tehty yleissopimus oikeuspaikkasopimuksista, jäljempänä ’yleissopimus’, edistää merkittävästi osapuolten tahdonautonomiaa kansainvälisissä liiketoimissa ja parantaa tällaisia liiketoimia koskevien oikeuden ratkaisujen ennakoitavuutta. Yleissopimuksella varmistetaan erityisesti osapuolten tarvitsema oikeusvarmuus siitä, että niiden oikeuspaikkasopimusta kunnioitetaan ja että sovitun tuomioistuimen antama tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön rajat ylittävissä tilanteissa. (3) Yleissopimuksen 29 artiklan mukaan alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt, kuten Euroopan unioni, voivat allekirjoittaa tai hyväksyä yleissopimuksen tai liittyä siihen. Unioni allekirjoitti yleissopimuksen 1 päivänä huhtikuuta 2009 sillä varauksella, että se hyväksytään myöhemmin, neuvoston päätöksen 2009/397/EY[9] mukaisesti. (4) Yleissopimus vaikuttaa unionin johdettuun oikeuteen, joka koskee osapuolten valintaan perustuvaa toimivaltaa, sekä tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon, erityisesti tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annettuun neuvoston asetukseen (EY) N:o 44/2001[10]. Asetus (EY) N:o 44/2001 korvataan 10 päivästä tammikuuta 2015 alkaen tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12 päivänä joulukuuta 2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1215/2012[11]. (5) Asetuksella (EU) N:o 1215/2012 valmisteltiin yleissopimuksen ratifiointi varmistamalla oikeuspaikkaa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevien unionin sääntöjen ja yleissopimuksen vastaavien sääntöjen yhdenmukaisuus. Sen vuoksi yleissopimuksen olisi suotavaa tulla voimaan unionissa asetuksen (EU) N:o 1215/2012 voimaantulopäivänä. (6) Euroopan unioni antoi yleissopimuksen allekirjoittaessaan sen 30 artiklan mukaisesti selityksen, jonka mukaan sillä on toimivalta kaikissa tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa. Näin ollen yleissopimuksen pitäisi sitoa jäsenvaltioita sillä perusteella, että unioni on hyväksynyt sen. (7) Unionin olisi yleissopimuksen hyväksymisen yhteydessä annettava lisäksi 21 artiklan mukaisesti selitys, jonka mukaan yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle rajataan yleisesti ottaen vakuutussopimukset, lukuun ottamatta määriteltyjä poikkeuksia. Selityksen tarkoituksena on säilyttää suojaavaa toimivaltaa koskevat säännöt, jotka ovat vakuutussopimuksessa mainitun vakuutuksenottajan, vakuutetun tai edunsaajan käytettävissä asetuksen (EY) N:o 44/2001 3 jakson mukaisesti. Yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle tulisi rajata vain se, mikä on tarpeen vakuutussopimusten heikompien osapuolten etujen suojaamiseksi. (8) Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 sitoo Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, ja ne osallistuvat näin ollen tämän päätöksen hyväksymiseen. (9) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan, ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla Hyväksytään Euroopan unionin puolesta oikeuspaikkasopimuksista 30 päivänä kesäkuuta 2005 Haagissa tehty yleissopimus, jäljempänä ʼyleissopimusʼ. Yleissopimuksen teksti on tämän päätöksen liitteessä I. 2 artikla Neuvoston puheenjohtaja nimeää henkilön, jolla on valtuudet tallettaa Euroopan unionin puolesta yleissopimuksen 27 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu hyväksymiskirja osoitukseksi siitä, että Euroopan unioni suostuu sitoutumaan sopimukseen. 3 artikla Yleissopimuksen 27 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua hyväksymiskirjaa tallettaessaan unioni antaa myös 21 artiklassa tarkoitetun selityksen vakuutussopimuksista. Selityksen teksti on liitteessä II. 4 artikla Tämä päätös tulee voimaan päivänä, jona se hyväksytään. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja [1] EUVL L 133, 29.5.2009, s. 1. [2] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1. [3] EUVL L 351, 20.12.2012, s. 1. [4] Oikeuspaikkasopimusten täytäntöönpanoa unionin alueella Sveitsissä, Islannissa ja Norjassa toimivien tuomioistuinten eduksi säännellään vuonna 2007 tehdyllä Luganon yleissopimuksella tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla. [5] Commission staff working paper accompanying the proposal for a Council Decision on the signing by the European Community of the Convention on Choice of Court Agreements, SEC(2008) 2389, 5.9.2008, ja Impact Assessment accompanying the Commission’s proposal for the Brussels I Regulation (recast), SEC (2010) 1547 final, 14.12.2010. [6] Katso alaviite 5. [7] Yleissopimuksen selitysmuistion mukaan diplomaattikokouksen tarkoituksena oli, että tätä määräystä sovellettaisiin ainoastaan sellaisilla erillisillä oikeudenaloilla, jotka rajataan yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle 2 artiklan 2 kappaleessa. Selitystä ei voida perustella millään muulla kuin oikeudenalalla. Soveltamisalan ulkopuolelle voitaisiin rajata esimerkiksi merivakuutussopimukset muttei merivakuutussopimuksia silloin kun sovittu tuomioistuin sijaitsee toisessa valtiossa (235 kohta). Tästä seuraa, että ainoa sallittu peruste on oikeudenala. [8] EUVL C, , s. . [9] EUVL L 133, 29.5.2009, s. 1. [10] EYVL L 12, 16.1.2001, s. 1. [11] EUVL L 351, 20.12.2012, s. 1. LIITE I YLEISSOPIMUS OIKEUSPAIKKASOPIMUKSISTA Tämän yleissopimuksen sopimusvaltiot, jotka haluavat edistää kansainvälistä kauppaa ja investointeja lisäämällä oikeudellista yhteistyötä, uskovat, että tällaista yhteistyötä voidaan lisätä tuomioistuinten toimivaltaa ja ulkomaisten tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevilla yhdenmukaisilla säännöillä, uskovat, että tällaisen yhteistyön lisääminen edellyttää erityisesti kansainvälistä sääntelyä, joka luo varmuutta ja takaa yksinomaisten oikeuspaikkasopimusten tehokkuuden liiketoimien osapuolten välillä ja sääntelee tällaisiin sopimuksiin perustuvissa oikeudenkäynneissä annettujen tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa, ovat päättäneet tehdä tämän yleissopimuksen ja ovat sopineet seuraavista määräyksistä: I LUKU SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Soveltamisala 1. Tätä yleissopimusta sovelletaan kansainvälisissä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tehtyihin yksinomaisiin oikeuspaikkasopimuksiin. 2. Asia on kansainvälinen II luvussa tarkoitetussa merkityksessä, jollei asianosaisten asuinpaikka ole samassa sopimusvaltiossa ja asianosaisten välinen suhde ja kaikki muut riidan kannalta merkitykselliset seikat liittyvät ainoastaan kyseiseen valtioon riippumatta siitä, missä sovittu tuomioistuin sijaitsee. 3. Asia on kansainvälinen III luvussa tarkoitetussa merkityksessä, kun kyse on hakemuksesta ulkomaisen tuomion tunnustamiseksi tai täytäntöönpanemiseksi. 2 artikla Soveltamisalan ulkopuolelle rajatut asiat 1. Tätä yleissopimusta ei sovelleta sellaisiin yksinomaisiin oikeuspaikkasopimuksiin, a) joissa on sopimuspuolena luonnollinen henkilö, joka toimii ensisijaisesti henkilökohtaisten, perheensä tai kotitaloutensa tarpeiden perusteella (kuluttaja); b) jotka liittyvät työsuhdetta koskeviin sopimuksiin, työehtosopimukset mukaan luettuina. 2. Tätä yleissopimusta ei sovelleta: a) luonnollisten henkilöiden oikeudelliseen asemaan, oikeuskelpoisuuteen tai oikeustoimikelpoisuuteen, b) elatusvelvollisuuteen; c) muihin perheoikeudellisiin asioihin, aviovarallisuussuhteisiin ja muihin avioliitosta tai vastaavanlaisesta suhteesta johtuviin oikeuksiin tai velvollisuuksiin; d) testamenttiin ja perintöön; e) maksukyvyttömyyteen, akordiin ja niihin rinnastettaviin asioihin; f) matkustajien ja tavaran kuljetukseen; g) meren saastumiseen, merioikeudellisia vaateita koskevan vastuun rajoittamiseen, yhteiseen haveriin, hätähinaukseen ja meripelastukseen; h) kilpailun rajoittamista koskeviin asioihin; i) ydinvahinkojen korvausvastuuseen; j) luonnollisten henkilöiden nostamiin tai heidän puolestaan nostettuihin henkilövahinkoja koskeviin kanteisiin; k) sopimukseen perustumattomiin aineellista omaisuutta koskeviin vahingonkorvauskanteisiin; l) kiinteään omaisuuteen kohdistuvaan esineoikeuteen tai kiinteän omaisuuden vuokrasopimuksiin; m) oikeushenkilöiden pätevyyteen, mitättömyyteen ja purkamiseen sekä niiden päättävien elinten päätösten pätevyyteen; n) muiden immateriaalioikeuksien kuin tekijänoikeuksien ja niiden lähioikeuksien pätevyyteen; o) muiden immateriaalioikeuksien kuin tekijänoikeuksien ja niiden lähioikeuksien loukkaamiseen, paitsi jos on nostettu tai olisi voitu nostaa kanne tällaisiin oikeuksiin liittyvän asianosaisten välisen sopimuksen rikkomisen perusteella; p) julkiseen rekisteriin tehtyjen merkintöjen pätevyyteen. 3. Sen estämättä, mitä 2 kappaleessa määrätään, riita-asiaa ei rajata tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle, jos 2 kappaleen nojalla soveltamisalan ulkopuolelle rajattu asia tulee esiin ainoastaan esikysymyksenä eikä oikeudenkäynnin kohteena. Erityisesti riita-asia ei jää yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle vain sillä perusteella, että soveltamisalan ulkopuolelle 2 kappaleen nojalla rajattu asia tulee esiin vastineessa, jollei kyseinen asia ole oikeudenkäynnin kohteena. 4. Tätä yleissopimusta ei sovelleta välimiesmenettelyyn ja vastaavanlaisiin menettelyihin. 5. Riita-asiaa ei rajata tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle vain sillä perusteella, että valtio, hallitus, valtion laitos tai valtiota edustava henkilö on siinä asianosaisena. 6. Tämän yleissopimuksen määräykset eivät vaikuta valtioiden tai kansainvälisten järjestöjen taikka niiden omaisuuteen liittyviin erioikeuksiin ja vapauksiin. 3 artikla Yksinomaiset oikeuspaikkasopimukset Tässä yleissopimuksessa a) ’yksinomaisella oikeuspaikkasopimuksella’ tarkoitetaan kahden tai useamman osapuolen välillä tehtyä sopimusta, joka täyttää c kohdan vaatimukset ja jossa nimetään yhden sopimusvaltion tuomioistuimet tai yhden sopimusvaltion yksi tai useampi tietty tuomioistuin ratkaisemaan tietystä oikeussuhteesta syntyneitä taikka mahdollisesti syntyviä riitoja rajaten pois kaikkien muiden tuomioistuinten toimivallan; b) oikeuspaikkasopimusta, jossa nimetään yhden sopimusvaltion tuomioistuimet tai yhden sopimusvaltion yksi tai useampi yksilöity tuomioistuin, pidetään yksinomaisena, jos osapuolet eivät ole nimenomaisesti toisin sopineet; c) yksinomainen oikeuspaikkasopimus on tehtävä tai vahvistettava i) kirjallisesti; tai ii) millä tahansa muulla tiedonvälityskeinolla, jonka kautta tiedot ovat saatavilla siten, että niitä voidaan myöhemmin tarkastella; d) yksinomaista oikeuspaikkasopimusta, joka muodostaa sopimuksen osan, pidetään itsenäisenä, varsinaisen sopimuksen muista ehdoista riippumattomana sopimuksena. Yksinomaisen oikeuspaikkasopimuksen pätevyyttä ei voida riitauttaa vain sillä perusteella, ettei varsinainen sopimus ole pätevä. 4 artikla Muut määritelmät 1. ’Tuomiolla’ tarkoitetaan tässä yleissopimuksessa jokaista sopimusvaltion tuomioistuimen pääasiassa antamaa asiaratkaisua riippumatta siitä, kutsutaanko sitä tuomioksi, päätökseksi, täytäntöönpanomääräykseksi vai joksikin muuksi, samoin kuin oikeudenkäyntikuluja koskevaa tuomioistuimen (tai sen virkamiehen) päätöstä edellyttäen, että ratkaisu liittyy pääasiassa annettuun asiaratkaisuun, joka voidaan tunnustaa tai panna täytäntöön tämän yleissopimuksen nojalla. Väliaikainen turvaamistoimi ei ole tuomio. 2. Tätä yleissopimusta sovellettaessa yhteisöllä tai henkilöllä, joka ei ole luonnollinen henkilö, katsotaan olevan asuinpaikka valtiossa, a) jossa sillä on sääntömääräinen kotipaikka; b) jonka lain mukaisesti se on perustettu tai muodostettu; c) jossa sillä on keskushallinto; tai d) jossa sillä on pääasiallinen toimipaikka. II LUKU TOIMIVALTA 5 artikla Sovitun tuomioistuimen toimivalta 1. Yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa nimetyllä sopimusvaltion tuomioistuimella tai tuomioistuimilla on toimivalta ratkaista riita, johon oikeuspaikkasopimusta sovelletaan, jollei oikeuspaikkasopimus ole mitätön kyseisen valtion lain mukaan. 2. Tuomioistuin, joka on 1 kappaleen mukaan toimivaltainen, ei saa kieltäytyä käyttämästä toimivaltaa sillä perusteella, että riita olisi ratkaistava toisen valtion tuomioistuimessa. 3. Edellä olevat kappaleet eivät vaikuta sääntöihin, jotka koskevat a) asiaperusteista toimivaltaa tai vaatimuksen arvoon perustuvaa toimivaltaa; b) sopimusvaltion sisäistä tuomioistuinten toimivaltajakoa. Jos asian siirtäminen on sovitun tuomioistuimen harkintavallassa, asianosaisten tekemä valinta on kuitenkin otettava asianmukaisella tavalla huomioon. 6 artikla Muun kuin sovitun tuomioistuimen velvollisuudet Muun sopimusvaltion tuomioistuimen kuin sovitun tuomioistuimen on lykättävä riita-asian käsittelyä tai jätettävä se tutkimatta, jos asiaan sovelletaan yksinomaista oikeuspaikkasopimusta, jollei a) oikeuspaikkasopimus ole sovitun tuomioistuimen valtion lain mukaan mitätön; b) toinen osapuoli ole ollut kelpoinen tekemään oikeuspaikkasopimusta sen valtion lain mukaan, jonka tuomioistuimessa kanne on nostettu; c) oikeuspaikkasopimuksen toimeenpaneminen johtaisi ilmeiseen epäoikeudenmukaisuuteen tai olisi selkeästi vastoin sen valtion oikeusjärjestyksen perusteita, jonka tuomioistuimessa kanne on nostettu; d) oikeuspaikkasopimusta voida kohtuudella toimeenpanna poikkeuksellisista syistä, joihin osapuolet eivät voi vaikuttaa; tai e) sovittu tuomioistuin ole päättänyt olla käsittelemättä riita-asiaa. 7 artikla Väliaikaiset turvaamistoimet Tätä yleissopimusta ei sovelleta väliaikaisiin turvaamistoimiin. Tämä yleissopimus ei estä sopimusvaltion tuomioistuinta hyväksymästä, hylkäämästä tai peruuttamasta väliaikaisia turvaamistoimia. Yleissopimus ei myöskään vaikuta siihen, voiko asianosainen pyytää tällaisia toimia, eikä tuomioistuimen velvollisuuteen hyväksyä, hylätä tai peruuttaa väliaikainen turvaamistoimi. III LUKU TUNNUSTAMINEN JA TÄYTÄNTÖÖNPANO 8 artikla Tunnustaminen ja täytäntöönpano 1. Yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa nimetyn sopimusvaltion tuomioistuimen antama tuomio tunnustetaan ja pannaan täytäntöön muissa sopimusvaltioissa tämän luvun mukaisesti. Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä ainoastaan tässä yleissopimuksessa määrätyillä perusteilla. 2. Tuomioistuimen tuomiota ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa uudelleen tutkittavaksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asian tutkimista siltä osin kuin se on tarpeen tämän luvun määräysten soveltamiseksi. Pyynnön vastaanottanut tuomioistuin on sidottu niihin tosiseikkoihin, joihin tuomiovaltion tuomioistuin on perustanut toimivaltansa, jollei annettu tuomio ole yksipuolinen. 3. Tuomio tunnustetaan ainoastaan, jos se on voimassa tuomiovaltiossa, ja pannaan täytäntöön ainoastaan, jos se on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa. 4. Tunnustamista tai täytäntöönpanoa voidaan lykätä tai siitä voidaan kieltäytyä, jos tuomioon on haettu muutosta tuomiovaltiossa tai jos varsinaisen muutoksenhaun määräaika ei ole päättynyt. Kieltäytyminen ei estä esittämästä tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevaa hakemusta myöhemmin. 5. Tätä artiklaa sovelletaan myös sopimusvaltion tuomioistuimen antamaan tuomioon, joka on annettu sen jälkeen kun asia on 5 artiklan 3 kappaleen mukaisesti siirretty sovitusta sopimusvaltion tuomioistuimesta tuomion antaneeseen tuomioistuimeen. Jos asian siirtäminen toiseen tuomioistuimeen on ollut sovitun tuomioistuimen harkintavallassa, voidaan tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kuitenkin kieltäytyä sen kohdistuessa asianosaiseen, joka kohtuullisessa ajassa on vastustanut asian siirtämistä tuomiovaltiossa. 9 artikla Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytyminen Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos a) oikeuspaikkasopimus on ollut mitätön sovitun tuomioistuimen valtion lain mukaan, jollei sovittu tuomioistuin ole todennut oikeuspaikkasopimusta päteväksi; b) osapuolelta on puuttunut kelpoisuus tehdä oikeuspaikkasopimus sen valtion lain mukaan, jossa tunnustamista tai täytäntöönpanoa pyydetään; c) haastehakemus tai vastaava asiakirja, joka sisältää vaatimuksen keskeiset osat, i) on jätetty antamatta vastaajalle tiedoksi riittävän ajoissa ja siten, että hän olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa, jollei vastaaja ole osallistunut oikeuskäsittelyyn ja vastannut kanteeseen riitauttamatta tiedoksiantoa tuomion antaneessa tuomioistuimessa, edellyttäen, että tiedoksiannon riitauttaminen oli sallittua tuomiovaltion lain mukaan; tai ii) on annettu vastaajalle tiedoksi pyynnön vastaanottaneessa valtiossa tavalla, joka on vastoin pyynnön vastaanottaneessa valtiossa asiakirjojen tiedoksiantoon sovellettavia perusperiaatteita; d) tuomio on saatu prosessipetoksella; e) tunnustaminen tai täytäntöönpano olisi selvästi vastoin pyynnön vastaanottaneen valtion oikeusjärjestyksen perusteita, mukaan lukien tilanteet, joissa tuomioon johtanut yksittäinen oikeudenkäynti on ollut ristiriidassa kyseisen valtion oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin perusperiaatteiden kanssa; f) tuomio on ristiriidassa pyynnön vastaanottaneessa valtiossa samojen asianosaisten välisessä riidassa annetun tuomion kanssa; tai g) tuomio on ristiriidassa toisessa valtiossa samaa asiaa koskevan ja samojen asianosaisten välillä aikaisemmin annetun tuomion kanssa, edellyttäen, että aikaisempi tuomio täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi pyynnön vastaanottaneessa valtiossa. 10 artikla Esikysymykset 1. Jos 2 artiklan 2 kappaleen tai 21 artiklan nojalla soveltamisalan ulkopuolelle rajattu asia on tullut esiin esikysymyksenä, esikysymystä koskevaa ratkaisua ei tunnusteta eikä panna täytäntöön tämän yleissopimuksen nojalla. 2. Tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos ja siltä osin kuin tuomio perustui ratkaisuun asiassa, joka on 2 artiklan 2 kappaleen nojalla rajattu yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle. 3. Jos kyseessä on ratkaisu, joka koskee muuta immateriaalioikeuksiin kuuluvaa oikeutta kuin tekijänoikeuksia tai niiden lähioikeuksia, voidaan tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kuitenkin kieltäytyä tai sitä voidaan lykätä edellä olevan kappaleen nojalla ainoastaan, kun a) kyseinen ratkaisu on ristiriidassa sellaisen tuomion tai asiassa toimivaltaisen viranomaisen tekemän päätöksen kanssa, joka on annettu valtiossa, jonka lain mukaan immateriaalioikeus syntyi; tai b) kyseisessä valtiossa on vireillä immateriaalioikeuden pätevyyttä koskeva oikeudenkäynti. 4. Tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos ja siltä osin kuin tuomio perustui ratkaisuun asiassa, joka on rajattu yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle selityksen nojalla, jonka pyynnön vastaanottanut valtio on antanut 21 artiklan mukaisesti. 11 artikla Vahingonkorvaukset 1. Tuomion tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos ja siltä osin kuin tuomiossa määrätään sellaisesta vahingonkorvauksesta, mukaan lukien ennalta ehkäisevässä tarkoituksessa tai rangaistuksena määrätty vahingonkorvaus, joka ei korvaa asianosaisen todellista menetystä tai vahinkoa. 2. Tuomioistuimen, jolle pyyntö on osoitettu, on otettava huomioon, onko ja miltä osin tuomion antaneen tuomioistuimen määräämällä vahingonkorvauksella tarkoitus kattaa oikeudenkäyntiin liittyvät kulut ja kustannukset. 12 artikla Sovinnot Sovinto, jonka yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa nimetty sopimusvaltion tuomioistuin on vahvistanut tai joka on tehty kyseisessä tuomioistuimessa oikeudenkäynnin aikana ja joka on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa samoin edellytyksin kuin tuomio, pannaan tämän yleissopimuksen nojalla täytäntöön samoin edellytyksin kuin tuomio. 13 artikla Toimitettavat asiakirjat 1. Tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa hakevan asianosaisen on toimitettava seuraavat asiakirjat: a) täydellinen ja oikeaksi todistettu jäljennös tuomiosta; b) yksinomainen oikeuspaikkasopimus, sen oikeaksi todistettu jäljennös tai muu todiste sen olemassaolosta; c) jos asiassa on annettu yksipuolinen tuomio, alkuperäinen asiakirja tai oikeaksi todistettu jäljennös asiakirjasta, jossa osoitetaan, että haastehakemus tai muu vastaava asiakirja on annettu tiedoksi poisjääneelle asianosaiselle; d) asiakirjat, jotka ovat tarpeen sen osoittamiseksi, että tuomio on voimassa, tai tarvittaessa, että se on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa; e) edellä 12 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa tuomiovaltion tuomioistuimen antama todistus, jonka mukaan sovinto tai osa siitä on täytäntöönpanokelpoinen tuomiovaltiossa samoin edellytyksin kuin tuomio. 2. Jos tuomion ehdot ovat sellaiset, ettei pyynnön vastaanottanut tuomioistuin voi tarkistaa, onko tämän luvun edellytyksiä noudatettu, tuomioistuin voi vaatia tarpeelliseksi katsomansa asiakirjat. 3. Tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevaan hakemukseen voidaan liittää tuomiovaltion tuomioistuimen (tai sen virkamiehen) antama asiakirja, joka on laadittu Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin suosittaman ja julkaiseman kaavan mukaisesti. 4. Jos tässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat on laadittu muulla kuin pyynnön vastaanottaneen valtion virallisella kielellä, niihin on liitettävä oikeaksi todistettu käännös viralliselle kielelle, jollei pyynnön vastaanottaneen valtion laissa toisin säädetä. 14 artikla Menettely Tuomion tunnustamista, täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista tai täytäntöönpantavaksi kirjaamista ja tuomion täytäntöönpanoa koskevaan menettelyyn sovelletaan pyynnön vastaanottaneen valtion lakia, jollei tässä yleissopimuksessa toisin määrätä. Pyynnön vastaanottaneen tuomioistuimen on toimittava viivytyksettä. 15 artikla Erotettavuus Tuomion erotettavissa oleva osa on tunnustettava tai pantava täytäntöön, jos kyseisen osan tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan tai jos ainoastaan osa tuomiosta voidaan tämän yleissopimuksen mukaisesti tunnustaa tai panna täytäntöön. IV LUKU YLEISET MÄÄRÄYKSET 16 artikla Siirtymämääräykset 1. Tätä yleissopimusta sovelletaan yksinomaisiin oikeuspaikkasopimuksiin, jotka on tehty sen jälkeen kun yleissopimus on tullut voimaan siinä valtiossa, jossa sovittu tuomioistuin sijaitsee. 2. Tätä yleissopimusta ei sovelleta oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille ennen kuin yleissopimus on tullut voimaan siinä valtiossa, jonka tuomioistuimessa kanne on nostettu. 17 artikla Vakuutus- ja jälleenvakuutussopimukset 1. Vakuutus- tai jälleenvakuutussopimuksiin liittyviä oikeudenkäyntejä ei rajata tämän yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että vakuutus- tai jälleenvakuutussopimus koskee asiaa, johon yleissopimusta ei sovelleta. 2. Vakuutus- tai jälleenvakuutussopimukseen perustuvaa vastuuta koskevan tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa ei saa rajoittaa eikä siitä saa kieltäytyä sillä perusteella, että kyseisen sopimuksen mukaiseen korvausvastuuseen sisältyy velvollisuus korvata vakuutetun tai jälleenvakuutetun a) vahinko asiassa, joka ei kuulu tämän yleissopimuksen soveltamisalaan; tai b) tuomittu vahingonkorvaus, jonka osalta 11 artikla saattaisi tulla sovellettavaksi. 18 artikla Vapautus laillistamisesta Kaikki tämän yleissopimuksen mukaisesti välitetyt tai toimitetut asiakirjat on vapautettava laillistamisesta tai muusta vastaavasta muodollisuudesta, myös apostille-todistuksesta. 19 artikla Toimivallan rajoittamista koskevat selitykset Valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan sen tuomioistuimet voivat kieltäytyä ratkaisemasta riitoja, joihin sovelletaan yksinomaista oikeuspaikkasopimusta, jos kyseisen valtion ja asianosaisten tai riidan välillä ei ole muuta yhteyttä kuin sovitun tuomioistuimen sijainti. 20 artikla Tunnustamisen ja täytäntöönpanon rajoittamista koskevat selitykset Valtio voi antaa selityksen, jonka mukaan sen tuomioistuimet voivat kieltäytyä tunnustamasta tai panemasta täytäntöön toisen sopimusvaltion tuomioistuimen antamaa tuomiota, jos asianosaisten asuinpaikka oli pyynnön vastaanottaneessa valtiossa ja heidän välinen oikeussuhde ja kaikki muut riidan kannalta merkitykselliset seikat kuin sovitun tuomioistuimen sijainti liittyivät ainoastaan pyynnön vastaanottaneeseen valtioon. 21 artikla Erityisiä oikeudenaloja koskevat selitykset 1. Jos valtiolla on vahvat perusteet olla soveltamatta tätä yleissopimusta erityiseen oikeudenalaan, se voi antaa selityksen, jonka mukaan se ei sovella yleissopimusta kyseiseen oikeudenalaan. Selityksen antava valtio varmistaa, ettei selitys ole tarpeettoman laaja ja että soveltamisalan ulkopuolelle rajattu oikeudenala määritellään selvästi ja täsmällisesti. 2. Yleissopimusta ei sovelleta kyseisen oikeudenalan osalta a) selityksen antaneessa sopimusvaltiossa; b) muissa sopimusvaltioissa, jos yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa on nimetty selityksen antaneen valtion tuomioistuimet tai sen yksi tai useampi yksilöity tuomioistuin. 22 artikla Muita kuin yksinomaisia oikeuspaikkasopimuksia koskevat vastavuoroiset selitykset 1. Sopimusvaltio voi antaa selityksen, jonka mukaan sen tuomioistuimet tunnustavat ja panevat täytäntöön muiden sopimusvaltioiden sellaisten tuomioistuinten tuomiot, jotka on nimetty kahden tai useamman osapuolen välillä tehdyssä oikeuspaikkasopimuksessa, joka täyttää 3 artiklan c kohdan vaatimukset ja jossa nimetään yhden tai useamman sopimusvaltion tuomioistuin tai tuomioistuimet ratkaisemaan tietystä oikeussuhteesta syntyneitä taikka mahdollisesti syntyviä riitoja (muu kuin yksinomainen oikeuspaikkasopimus). 2. Kun tällaisen selityksen antaneessa sopimusvaltiossa annetun tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa pyydetään toisessa sopimusvaltiossa, joka on myös antanut tällaisen selityksen, tuomio on tunnustettava ja pantava täytäntöön tämän yleissopimuksen mukaisesti, jos a) tuomion antanut tuomioistuin on nimetty muussa kuin yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa; b) mikään muu tuomioistuin, jossa oikeudenkäynti voitaisiin panna vireille muun kuin yksinomaisen oikeuspaikkasopimuksen mukaisesti, ei ole antanut tuomiota eikä samojen asianosaisten välillä ole vireillä oikeudenkäyntiä samassa asiassa missään tällaisessa tuomioistuimessa; ja c) tuomion antanut tuomioistuin on tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu. 23 artikla Yhdenmukainen tulkinta Tätä yleissopimusta tulkittaessa on otettava huomioon sen kansainvälinen luonne sekä tarve edistää sen yhdenmukaista soveltamista. 24 artikla Yleissopimuksen toimivuuden tarkastelu Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin pääsihteeri toteuttaa säännöllisin väliajoin järjestelyjä, joiden tarkoituksena on a) tarkastella tämän yleissopimuksen toimivuutta, mahdolliset selitykset mukaan lukien; ja b) arvioida, onko tämän yleissopimuksen muuttaminen tarpeen. 25 artikla Usean oikeusjärjestelmän valtiot 1. Jos sopimusvaltiossa on tässä yleissopimuksessa mainituissa asioissa voimassa kaksi tai useampia sen eri hallinnollisilla alueilla sovellettavia oikeusjärjestelmiä, a) viittauksella valtion lakiin tai menettelyihin tarkoitetaan soveltuvin osin asianomaisen hallinnollisen alueen voimassa olevaa lakia tai menettelyjä; b) viittauksella asuinpaikkaan jossakin valtiossa tarkoitetaan soveltuvin osin asuinpaikkaa asianomaisella hallinnollisella alueella; c) viittauksella valtion tuomioistuimeen tai tuomioistuimiin tarkoitetaan soveltuvin osin asianomaisen hallinnollisen alueen tuomioistuinta tai tuomioistuimia; d) viittauksella liittymään johonkin valtioon tarkoitetaan soveltuvin osin liittymää asianomaiseen hallinnolliseen alueeseen. 2. Sen estämättä, mitä edellisessä kappaleessa määrätään, sopimusvaltio, jossa on kaksi tai useampi hallinnollinen alue, joilla sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä, ei ole velvollinen soveltamaan tätä yleissopimusta tilanteissa, jotka liittyvät ainoastaan näihin hallinnollisiin alueisiin. 3. Tuomioistuin, joka sijaitsee hallinnollisella alueella sellaisessa sopimusvaltiossa, jossa on kaksi tai useampi hallinnollinen alue, joilla sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä, ei ole velvollinen tunnustamaan tai panemaan täytäntöön toisessa sopimusvaltiossa annettua tuomiota ainoastaan sen perusteella, että tuomio on tunnustettu tai pantu täytäntöön saman sopimusvaltion toisella hallinnollisella alueella tämän yleissopimuksen mukaan. 4. Tätä artiklaa ei sovelleta alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestöön. 26 artikla Suhde muihin kansainvälisiin asiakirjoihin 1. Tätä yleissopimusta on mahdollisuuksien mukaan tulkittava siten, että sen katsotaan olevan yhteensopiva muiden sopimusvaltioiden osalta voimassa olevien valtiosopimusten kanssa riippumatta siitä, onko ne tehty ennen tätä yleissopimusta vai sen jälkeen. 2. Tämä yleissopimus ei vaikuta valtiosopimuksen soveltamiseen sopimusvaltiossa, riippumatta siitä, onko valtiosopimus tehty ennen tätä yleissopimusta vai sen jälkeen, jos yhdelläkään asianosaisella ei ole asuinpaikkaa sopimusvaltiossa, joka ei ole valtiosopimuksen sopimuspuoli. 3. Tämä yleissopimus ei vaikuta sellaisen valtiosopimuksen soveltamiseen sopimusvaltiossa, joka on tehty kyseisen sopimusvaltion osalta ennen tämän yleissopimuksen voimaantuloa, jos tämän yleissopimuksen soveltaminen olisi ristiriidassa niiden velvoitteiden kanssa, joita kyseisellä sopimusvaltiolla on muita kuin sopimusvaltiota kohtaan. Tätä kappaletta sovelletaan myös valtiosopimuksiin, joilla tarkistetaan tai korvataan valtiosopimus, joka on tehty ennen tämän yleissopimuksen voimaantuloa kyseisen sopimusvaltion osalta, paitsi siltä osin kuin tarkistaminen tai korvaaminen aiheuttaa uusia ristiriitaisuuksia tämän yleissopimuksen kanssa. 4. Tämä yleissopimus ei vaikuta valtiosopimuksen soveltamiseen sopimusvaltiossa riippumatta siitä, onko valtiosopimus tehty ennen tätä yleissopimusta vai sen jälkeen, jos pyydetään sellaisen sopimusvaltion tuomioistuimen antaman tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa, joka on myös kyseisen valtiosopimuksen sopimuspuoli. Tuomiota ei kuitenkaan saa tunnustaa tai panna täytäntöön rajoitetummin kuin tässä yleissopimuksessa määrätään. 5. Tämä yleissopimus ei vaikuta sellaisen valtiosopimuksen soveltamiseen sopimusvaltiossa, jossa erityisen oikeudenalan osalta määrätään tuomioistuimen toimivallasta taikka tuomioiden tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, vaikka se olisi tehty tämän yleissopimuksen jälkeen ja kaikki asianomaiset valtiot ovat tämän yleissopimuksen sopimuspuolia. Tätä kappaletta sovelletaan ainoastaan jos sopimusvaltio on antanut tämän kappaleen nojalla valtiosopimusta koskevan selityksen. Jos tällainen selitys on annettu, muut sopimusvaltiot eivät ole velvollisia soveltamaan tätä yleissopimusta kyseiseen erityiseen oikeudenalaan siltä osin kuin ristiriitaa esiintyy, jos yksinomaisessa oikeuspaikkasopimuksessa nimetään selityksen antaneen sopimusvaltion tuomioistuimet tai yksi tai useampi yksilöity tuomioistuin. 6. Tämä yleissopimus ei vaikuta sen sopimuspuolena olevan alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön sääntöjen soveltamiseen riippumatta siitä, onko säännöt hyväksytty ennen tätä yleissopimusta vai sen jälkeen, a) kun yhdenkään asianosaisen asuinpaikka ei ole sellaisessa sopimusvaltiossa, joka ei ole kyseisen alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäsenvaltio; b) jos kyse on tuomioiden tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön jäsenvaltioiden välillä. V LUKU LOPPUMÄÄRÄYKSET 27 artikla Allekirjoittaminen, ratifiointi, hyväksyminen tai liittyminen 1. Tämä yleissopimus on avoinna allekirjoittamista varten kaikille valtioille. 2. Tämän yleissopimuksen voimaantulo edellyttää, että allekirjoittajavaltiot ratifioivat tai hyväksyvät sen. 3. Tämä yleissopimus on avoinna liittymistä varten kaikille valtioille. 4. Ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjat talletetaan yleissopimuksen tallettajan, Alankomaiden kuningaskunnan ulkoasiainministeriön huostaan. 28 artikla Epäyhtenäisiä oikeusjärjestelmiä koskevat selitykset 1. Jos valtiossa on kaksi tai useampi hallinnollinen alue, joilla tämän yleissopimuksen alaan kuuluvilla oikeudenaloilla sovelletaan eri oikeusjärjestelmiä, valtio voi allekirjoittaessaan, ratifioidessaan tai hyväksyessään tämän yleissopimuksen tai liittyessään siihen antaa selityksen, jonka mukaan tätä yleissopimusta sovelletaan kaikkiin sen hallinnollisiin alueisiin tai ainoastaan yhteen tai useampaan niistä, sekä milloin tahansa muuttaa tätä selitystä antamalla uuden selityksen. 2. Selitys on toimitettava tallettajalle, ja siinä on selvästi yksilöitävä hallinnolliset alueet, joihin yleissopimusta sovelletaan. 3. Jollei valtio anna tässä artiklassa tarkoitettua selitystä, yleissopimusta sovelletaan kyseisen valtion kaikkiin alueisiin. 4. Tätä artiklaa ei sovelleta alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestöön. 29 artikla Alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt 1. Myös itsenäisten valtioiden perustama alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö, jolla on toimivalta joillakin tai kaikilla tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla, voi allekirjoittaa tai hyväksyä tämän yleissopimuksen tai liittyä siihen. Alueellisella taloudellisen yhdentymisen järjestöllä on tällöin sopimusvaltion oikeudet ja velvollisuudet siltä osin kuin sillä on toimivaltaa tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla. 2. Alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön on tämän yleissopimuksen allekirjoittaessaan tai hyväksyessään taikka siihen liittyessään ilmoitettava tallettajalle kirjallisesti niistä tämän yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvista oikeudenaloista, joiden osalta kyseisen organisaation jäsenvaltiot ovat siirtäneet sille toimivallan. Järjestön on ilmoitettava tallettajalle viipymättä, jos toimivalta muuttuu siitä, mikä on ilmoitettu tämän kappaleen mukaisesti annetussa viimeisimmässä ilmoituksessa. 3. Alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön tallettamaa asiakirjaa ei oteta lukuun tämän yleissopimuksen voimaantulon määrittämiseksi, jollei alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestö anna 30 artiklan mukaista selitystä, etteivät sen jäsenvaltiot tule tämän yleissopimuksen sopimuspuoliksi. 4. Tämän yleissopimuksen viittaukset sopimusvaltioon tai valtioon koskevat, silloin kuin se on tarkoituksenmukaista, myös sellaista alueellista taloudellisen yhdentymisen järjestöä, joka on sen sopimuspuoli. 30 artikla Alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön liittyminen ilman sen jäsenvaltioita 1. Alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestö voi allekirjoittaessaan tai hyväksyessään yleissopimuksen tai siihen liittyessään antaa selityksen, jonka mukaan sillä on toimivalta kaikilla yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvilla oikeudenaloilla ja sen jäsenvaltiot eivät tule tämän yleissopimuksen sopimuspuoliksi, vaan tulevat sidotuiksi siihen järjestön allekirjoittamisen, hyväksymisen tai liittymisen kautta. 2. Jos alueellinen taloudellisen yhdentymisen järjestö antaa selityksen 1 kappaleen mukaisesti, tämän yleissopimuksen viittaukset sopimusvaltioon tai valtioon koskevat, silloin kun se on tarkoituksenmukaista, myös järjestön jäsenvaltioita. 31 artikla Voimaantulo 1. Tämä yleissopimus tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta toisen 27 artiklassa tarkoitetun ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjan tallettamisesta. 2. Tämän jälkeen yleissopimus tulee voimaan a) sellaisen valtion tai alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestön osalta, joka ratifioi tai hyväksyy sen tai liittyy siihen myöhemmin, seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta kyseisen valtion ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymisasiakirjan tallettamisesta; b) sellaisen hallinnollisen alueen osalta, jota yleissopimus on 28 artiklan 1 kappaleen mukaisesti ulotettu koskemaan, seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta kyseisessä artiklassa tarkoitetun selityksen antamisesta. 32 artikla Selitykset 1. Edellä 19, 20, 21, 22 ja 26 artiklassa tarkoitetut selitykset voidaan antaa yleissopimuksen allekirjoittamisen, ratifioinnin tai hyväksymisen tai siihen liittymisen yhteydessä tai milloin tahansa sen jälkeen, ja muuttaa tai peruuttaa milloin tahansa. 2. Selityksistä sekä niiden muutoksista ja peruutuksista on ilmoitettava tallettajalle. 3. Allekirjoittamisen, ratifioinnin, hyväksymisen tai liittymisen yhteydessä annettu selitys tulee voimaan sinä päivänä, jona tämä yleissopimus tulee voimaan asianomaisen valtion osalta. 4. Myöhemmin annettu selitys sekä sen muutos tai peruutus tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta siitä päivästä, jona tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen. 5. Edellä 19, 20, 21 ja 26 artiklan mukaista selitystä ei sovelleta ennen sen voimaantuloa tehtyihin oikeuspaikkasopimuksiin. 33 artikla Irtisanominen 1. Tämä yleissopimus irtisanotaan tallettajalle annettavalla kirjallisella ilmoituksella. Irtisanominen voidaan sellaisessa sopimusvaltiossa, jossa on useampi oikeusjärjestelmä, rajoittaa koskemaan vain tiettyjä hallinnollisia alueita. 2. Irtisanominen tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kaksitoista kuukautta siitä, kun tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen. Jos ilmoituksessa on yksilöity tätä pidempi aika irtisanomisen voimaantulolle, irtisanominen tulee voimaan tämän pidemmän ajanjakson kuluttua siitä, kun tallettaja on vastaanottanut ilmoituksen. 34 artikla Tallettajan ilmoitukset Tallettajan on ilmoitettava Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin jäsenille sekä muille valtioille ja alueellisille taloudellisen yhdentymisen järjestöille, jotka ovat 27, 29 ja 30 artiklan mukaisesti allekirjoittaneet, ratifioineet tai hyväksyneet yleissopimuksen taikka liittyneet siihen, a) edellä 27, 29 ja 30 artiklassa tarkoitetuista allekirjoittamisista, ratifioinneista, hyväksymisistä ja liittymisistä; b) päivämäärästä, jona tämä yleissopimus tulee voimaan 31 artiklan mukaisesti; c) edellä 19, 20, 21, 22, 26, 28, 29 ja 30 artiklassa tarkoitetuista ilmoituksista, selityksistä, muutoksista ja peruutuksista; d) 33 artiklassa tarkoitetuista irtisanomisista. Tämän vakuudeksi allekirjoittaneet, siihen asianmukaisesti valtuutettuina, ovat allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen. Tehty Haagissa 30 päivänä kesäkuuta 2005 englannin ja ranskan kielellä, molempien tekstien ollessa yhtä todistusvoimaiset, yhtenä kappaleena, joka talletetaan Alankomaiden kuningaskunnan hallituksen arkistoon ja josta toimitetaan oikeaksi todistettu jäljennös diplomaattiteitse kaikille valtioille, jotka olivat Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin jäseniä sen 20. istuntoa pidettäessä, sekä mainittuun istuntoon osallistuneille valtioille. LIITE II Oikeuspaikkasopimuksista tehdyn yleissopimuksen 21 artiklan mukaisesti annettu Euroopan unionin selitys 1. Euroopan unioni antaa yleissopimuksen 21 artiklan mukaisesti selityksen, jonka mukaan se ei jäljempänä mainituin poikkeuksin sovella yleissopimusta vakuutussopimuksiin. 2. Tätä selitystä ei sovelleta silloin, kun a) oikeuspaikkasopimus on tehty riidan syntymisen jälkeen, tai b) oikeuspaikkasopimuksen ovat keskenään tehneet vakuutuksenottaja ja vakuutuksenantaja, joiden kummankin kotipaikka tai asuinpaikka oli sopimusta tehtäessä samassa valtiossa, ja sopimuksessa on sovittu tuon valtion tuomioistuinten toimivallasta myös sen tapauksen varalta, että vahinko sattuu ulkomailla, jollei sellainen sopimus ole tuon valtion lain mukaan kielletty, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yleissopimuksen 1 artiklan 2 kappaleen soveltamista, tai c) oikeuspaikkasopimus liittyy vakuutussopimukseen, joka koskee yhtä tai useampaa 3 kohdassa tarkoitettua suurta riskiä. 3. Edellä 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetut suuret riskit kattavat liikenteeseen (ilma-alukset, alukset, raitioliikenne ja kuljetettava tavara) liittyvät riskit, luotto- ja takausriskit sekä muut riskit, jolloin vakuutuksenottaja on tietyn kokoinen yritys, kuten 4 kohdassa todetaan. 4. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut riskit ovat seuraavat: 1) menetys tai vahinko, joka aiheutuu a) merialuksille, rannikon ulkopuolella tai avomerellä oleville rakenteille tai ilma-aluksille niiden käyttämisestä kaupalliseen tarkoitukseen; b) kuljetettavalle tavaralle, ei kuitenkaan matkustajien matkatavaroille, kun kuljetus tapahtuu yksinomaan tai osaksi sellaisilla aluksilla tai ilma-aluksilla; 2) vastuu, joka aiheutuu (ei kuitenkaan matkustajien henkilövahingoista tai heidän matkatavaroilleen aiheutuneesta vahingosta tai menetyksestä) a) edellä 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen aluksien, rakenteiden tai ilma-alusten käyttämisestä tai operoinnista, jolleivät tuomioistuimen toimivaltaa koskevat sopimukset ole tällaisen riskin vakuuttamista koskevissa asioissa kiellettyjä tämän yleissopimuksen sitoman, ilma-aluksen rekisteröineen valtion lain mukaan; b) menetyksestä tai vahingosta, jonka tavara on 1 alakohdan b alakohdassa tarkoitetun kuljetuksen aikana aiheuttanut; 3) taloudellinen menetys, joka liittyy 1 alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen alusten, rakenteiden tai ilma-alusten käyttämiseen tai operointiin, erityisesti rahdin tai alusvuokran menetys; 4) riski, joka liittyy johonkin 1–3 alakohdassa mainittuun riskiin; 5) riippumatta siitä, mitä 1–4 alakohdassa säädetään, kaikki seuraavat suuret riskit: a) rautateiden liikkuvalle kalustolle aiheutuvat vahingot tai tappiot; b) ilma-aluksille aiheutuvat vahingot tai tappiot; c) joki-, kanava-, järvi- ja merialuksille aiheutuvat vahingot tai tappiot; d) kauttakuljetettaville tavaroille tai matkatavaroille kuljetustavasta riippumatta aiheutuvat vahingot tai tappiot; e) vastuu, joka aiheutuu ilma-alusten käyttämisestä (mukaan luettuna rahdinkuljettajan vastuu); f) vastuu, joka aiheutuu meri-, järvi-, joki- tai kanava-alusten käyttämisestä (mukaan luettuna rahdinkuljettajan vastuu); g) luotto- tai takausriskit silloin, kun vakuutuksenottaja on ammatillisesti mukana teollisessa tai kaupallisessa toiminnassa tai jossakin vapaassa ammatissa ja riskit liittyvät tällaiseen toimintaan; h) vakuutuksenottaja on tietyn kokoinen yritys: · maa-ajoneuvoille (mukaan luettuina moottoriajoneuvot) aiheutuvat tappiot tai vahingot; · tulipalosta, räjähdyksestä, luonnonvoimista (mukaan luettuna myrsky), ydinvoimasta, maan vajoamisesta, raesateesta, hallasta tai varkaudesta omaisuudelle aiheutuvat tappiot tai vahingot; · vastuu, joka aiheutuu maalla käytettävien moottoriajoneuvojen käytöstä (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu); · erilaiset taloudelliset tappiot, jotka aiheutuvat työllisyysriskeistä, tulojen menetyksestä (yleinen), huonosta säästä, etuuksien menetyksestä, jatkuvista yleiskuluista, ennakoimattomista liikekuluista, markkina-arvon laskusta, vuokran tai tulojen menetyksestä, muista epäsuorista liiketappioista, muista ei-kaupallisista taloudellisista tappioista tai muunlaisista taloudellisista tappioista. 5. Kun 5 alakohdan h alakohdassa todetaan, että vakuutuksenottaja on tietyn kokoinen yritys, sillä tarkoitetaan, että vakuutuksenottaja ylittää ainakin kaksi seuraavien arviointiperusteiden rajoista: · taseen loppusumma on 6,2 miljoonaa euroa; · nettoliikevaihto on 12,8 miljoonaa euroa; · työntekijöitä tilikauden aikana on keskimäärin 250.