EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 18.09.1995 
KOM(95) 423 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN 
PARLAMENTILLE SUKUPUOLIKYSYMYSTEN INTEGROIMISESTA 
KEHITYSYHTEISTYÖHÖN 

TIIVISTELMÄ 
Asiakirja keskittyy tarkastelemaan tarvetta huomioida naisten ja miesten eri roolit ja 
tilanteet kaikissa kehitystoimenpiteissä. Siinä kuvataan yksityiskohtaisesti erilaisuuksien 
vaikutukset kestävään kehitykseen ja selitetään, kuinka näiden erilaisuuksien 
huomioimatta jättäminen voi vaarantaa kehitystoimenpiteiden tehokkuuden. Asiakirjassa 
esitetään periaatteet, tavoitteet ja keinot kyseisten asioiden huomioon ottamiseksi. Lisäksi 
siinä esitetään yleiset periaatteet ja ehdotetaan käytännön järjestelyjä yhteisön ja 
jäsenvaltioiden välisen kiinteän yhteistyön ja yhteensovittamisen lisäämiseksi. 
Sisällysluettelo 
Sivu 
I. Johdanto i 
II. Sukupuolten väliset erot kehitysmaissa 1 
III. Vaikutukset kehitysyhteistyöhön 3 
IV. Sukupuolten välisiin eroihin liittyvien kysymysten 
integrointi kehitysyhteistyöhön 6 
V. Kohti tiiviimpää yhteisön ja jäsenvaltioiden välistä 
neuvonpitoa ja yhteensovittamista 13 
1. JOHDANTO 
Tässä tiedonannossa esitetään ajatuksia toiminnan suuntaviivoiksi kehitysyhteistyöhön 
liittyvissä sukupuolten välisiin eroavaisuuksiin liittyvissä kysymyksissä ja tehdään 
ehdotuksia yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteistyön ja yhteensovittamisen vahvistamiseksi. 
Vuoden 1993 toukokuussa tekemissään päätelmissään kehitysneuvosto katsoi, että oli 
tai peen tarkastella uudelleen sen aikaisempia Women in Development (WID) -käsitteeseen 
liittyviä päätelmiään, jotta voitaisiin luoda tätä asiaa koskevat vakaat yhteisön ja 
jäsenvaltioiden politiikan suuntaviivat mahdollisesti päätöslauselmana. Neuvoston 
ehdotusten johdosta komissio ryhtyi alustavasti arvioimaan vaikutuksia yhteisön ja 
jäsenvaltioiden tällä alalla määräämien hallinnollisten toimenpiteiden, 
toimintasuunnitelmien ja menettelyjen tarkastelemiseksi. 
Vaikutuksia koskevassa arvioinnissa, joka saatiin päätökseen vuonna 1994, korostettiin, 
eitä monien Euroopan maiden ja komission toteuttamista toimenpiteistä huolimatta 
naisten osallistuminen kehitykseen on edelleen pikemminkin rajallista kuin keskeinen asia. 
Vaikka asiasta puhutaan paljon, naisten osallistumista ei kuitenkaan pidetä olennaisena 
osana kehitysyhteistyön päämääriä. Tutkimuksessa vahvistui myös se, että selkeiden 
suuntaviivojen laatiminen on oleellista periaatteiden ja käytännön johdonmukaiseksi 
yhteensovittamiseksi tällä alalla 
YK:n neljäs naisten maailmankonferenssi (Beijing, syyskuu 1995) antaa oikeaan aikaan 
osuvan kontekstin tälle tiedonannolle, johon sisältyy konferenssin valmistavan vaiheen 
pääasialliset tulokset. 

II. SUKUPUOLTEN VÄLISET EROT KEHITYSMAISSA 
I. Tavat, joilla naiset ja miehet osallistuvat oman yhteiskuntansa taloudelliseen ja 
sosiaaliseen kehitykseen, eroavat toisistaan. Eroja esiintyy naisten ja miesten 
yhteiskunnallisen aseman, heidän mahdollisuutensa käyttää varoja ja 
kehittymismahdollisuuksia, tuotantovälineiden valvonnan ja päätäntävallan välillä. 
Kehitysohjelman toteuttajat myöskin huomioivat eri tavoin naisten ja miesten 
osallistumisen. 
2. Eri kotitalousjärjestelmissä naisilla ja miehillä on eri työtehtävät sekä erilaiset 
velvollisuudet hankkia ruokaa, muita varoja ja rahatuloja perheen tarpeiden, kuten koulu­
ja vaatetuskustannusten sekä maatalouden investointien tyydyttämiseksi. 
3. Työnjako naisten ja miesten välillä perustuu pysyviin yhteiskunnallisiin käsitteisiin 
siitä, mikä on "naisten töitä" ja mikä on "miesten töitä". Se heijastaa eroja naisten ja 
miesten laillisten oikeuksien välillä sekä heidän mahdollisuuksissaan käyttää 
tuotantovälineitä ja taloudellisia varoja. 
4. Kehitysmaiden naisten asemassa on suuria eroavaisuuksia alueen, tulotason, 
yhteiskunnallisen ryhmän ja perhetilanteen mukaan sekä sen mukaan, onko kyse 
kaupungista vai maaseudusta. On kuitenkin selvää, että näistä eroista huolimatta naiset 
huolehtivat kaikissa kehitysmaissa, ja erityisesti köyhissä kotitalouksissa, huomattavasta 
määrästä tuottavia taloudellisia toimia, 
5. Tutkimuksissa on käynyt ilmi naisten roolin tärkeys kotitarveviljelyssä, jossa he 
tuottavat lähes kaiken perheen tarvitseman ruoan. Useimmissa maissa naisilla on tärkeä 
osa karjanhoidossa ja myytävän sadon tuotannossa. Naiset ovat yleensä erittäin aktiivisia 
epävirallisella sektorilla, jossa he usein ryhtyvät perustamaan poikkeuksellisen pieniä, 
pieniä ja keskisuuria yrityksiä kasvavilla aloilla, kuten palveluiden ja kapea-alaisen 
urakoinnin alueella. Jos yhteiskunta hyväksyy, naiset toimivat myös valmistuselinkeinojen 
parissa. 
6. Naisten määrä on erityisen suuri huonosti tuottavilla aloilla sekä vähiten 
ammattitaitoa vaativissa ja vähiten arvostetuissa ammateissa; heidän määränsä on myös 
suuri päiväpalkkatöissä ja alihankintatöissä, joissa lain antama suoja on vähäinen. He 
ansaitsevat usein vähemmän kuin miehet samasta työstä. 
7. Tuotannollisen työnsä lisäksi naiset huolehtivat niin kutsutusta uudistavasta työstä, 
millä tarkoitetaan biologisen lisääntymisen lisäksi sairaiden hoitoa ja lasten kasvatusta. 
Naiset huolehtivat myös pääasiallisesti veden ja polttoaineen hankinnasta, ruoanlaitosta 
sekä kodin siivoamisesta ja huoltamisesta. Ajankäyttötutkimukset ovat osoittaneet, että 
kehitysmaiden naiset tekevät hoitaessaan moninaisia roolejaan huomattavasti pidempiä 
työpäiviä kuin miehet ja että heidän työtaakkansa on usein uuvuttava. 
8. Kenttätutkimukset ovat osoittaneet, että naisten oma yhteisö tai kehitysasiantuntijat 
eivät useinkaan ota huomioon naisten palkallista tai palkatonta työtä, koska sitä pidetään 
heidän kotitöidensä luonnollisena jatkeena. Naisten taloudellinen panos on usein 
"näkymätöntä". 
9. Kun talous määritellään pääasiallisesti tavaroiden ja palvelujen kaupan perusteella 
ottaen huomioon tietyssä määrin maataloustuotteiden omavaraistuotanto, naisten 
taloudellisesta panoksesta yhteiskunnassa annetaan väärä kuva. Suurin osa naisten 
luottavasta työstä ja heidän koko uudistava työnsä on palkatonta, minkä vuoksi sitä ei 
arvosteta taloudelliselta kannalta katsottuna. Sekä palkallinen että palkaton naisten työ on 
elintärkeää perheen hyvinvoinnille. 
10. Naiset kuitenkin tekevät tämän työn kohdaten ainostaan naisia koskevia ja heidän 
työnsä tuloksia ja mahdollisuuksia hyötyä uusista taloudellisista puitteista ja kannustimista 
rajoittavia huomattavia esteitä. 
11. Yhteiskunnalliset roolit, jotka ovat usein erittäin joustamattomia, määräävät naisten 
ja miesten taloudelliset mahdollisuudet. Omissa taloudellisissa toimissaan naiset kohtaavat 
usein erityisiä laillisia ja yhteiskunnallisia esteitä, jotka rajoittavat heidän 
mahdollisuuksiaan käyttää ja valvoa tuotannollisia varoja sekä käyttää hyväkseen luottoja, 
neuvontapalveluja ja teknologiaa. 
12. Epätasa-arvoiset voimasuhteet naisten ja miesten välillä on yleinen piirre 
perhetasolta julkiselle tasolle. Huolimatta naisten ratkaisevasta osallistumisesta 
kehitykseen, heidän mahdollisuutensa valvoa taloudellisia, yhteiskunnallisia ja poliittisia 
prosesseja, jotka vaikuttavat heidän elämäänsä, ovat rajalliset miehiin verrattuna. Naisilla 
on vähemmän mahdollisuuksia puolustaa oikeuksiaan ja suunnata voimavaroja edukseen. 
13. Vääristyneet voimasuhteet johtavat epätasa-arvoiseen työtehtävien, oikeuksien ja 
velvollisuuksien jakoon kotitalouksissa ja yhteisössä. Naisten on tässä noidankehässä 
miehiä vaikeampaa päästä käyttämään mahdollisuuksia osallistua päätöksentekoon tasa-
arvoisina miesten kanssa. 
14. Naisten ja miesten välisissä oikeuksissa esiintyvä epätasa-arvo on yhä yleistä. 
Joissain maissa laki kohtelee yhä aikuisia naisia alaikäisinä, joiden holhoajana toimii 
heidän miespuoliset sukulaisensa, joiden lupa on saatava, jotta nainen voi ottaa virallisen 
lyön vastaan, omistaa tai hallita omaisuutta taikka esiintyä oikeudessa. 
15. Yleisesti ottaen tyttöjen kouluvuosien määrä on ainoastaan puolet poikien 
kouluvuosien määrästä. Maailman kaikilla alueilla, erityisesti maaseudulla, on yhä paljon 
enemmän lukutaidottomia naisia kuin miehiä. Naisten mahdollisuus osallistua 
yleissivistävään koulutukseen keskittyy enimmäkseen koulutusjärjestelmän alhaisimmalle 
tasolle, ja sosiokulttuurillisct velvoitteet rajoittavat heidän mahdollisuuksiaan osallistua 
ammatilliseen ja tekniseen koulutukseen. Koulutus näyttää lisäävän naisten ja miesten 
välillä olevaa epätasa-arvoa sopimattoman, sukupuolia koskeviin stereotyyppcihin 
perustuvan koulutuksen vuoksi. Tämän vuoksi naisilla on alhaisemmat koulututkinnot, 
mikä edelleen huonontaa heidän asemiaan työmarkkinoilla. 
16. Eroja on havaittavissa myös terveydenhoidon alalla. Vaikka tytöt ovat fyysisesti 
voimakkaampia, he ovat tietyillä alueilla poikia alttiimpia kuolemaan lapsena, koska heitä 
ruokitaan ja hoidetaan sekä heidän terveyttään hoidetaan eri lavalla. Tyttöjen alhaisempi 
arvoasema ja naisten alhaisemmat ansiot työmarkkinoilla saavat vanhemmat panostamaan 
vähemmän tyttöjen kuin poikien koulutukseen ja terveydenhoitoon. Tämä puolestaan 
aiheuttaa tuottaviin ja inhimillisiin voimavaroihin tehdyistä tehottomista panostuksista ja 
niiden jakamisesta johtuvia tappioita. Jopa 43 maassa 45 kehitysmaasta, joista on tuoreita 
tietoja käytettävissä, yhdestä neljään vuotta vanhojen tyttöjen kuolleisuus on korkeampi 
kuin poikien kuolleisuus. 
III. VAIKUTUKSET KEHITYSYHTEISTYÖHÖN 
1. Jos naisten ja miesten roolien, tarpeiden, etujen ja arvoaseman erot jätetään 
huomioimatta kehityssuunnittelussa, on seurauksena puutteellinen kuva todellisuudesta. 
Tällä on huomattavat kielteiset vaikutukset kehitystoimenpiteiden kokonaistuloksiin, sillä 
toimenpiteitä ja aloitteita, joiden tarkoituksena on varmistaa kyseisen väestön aktiivinen 
osallistuminen, ei voida kunnolla kohdistaa, eikä kehitystoimien todellista vaikutusta 
voida kunnolla arvioida. 
2. Kehitystoimenpiteet perustuvat usein sekä hankkeina toteutettavissa toimenpiteissä 
eitä. muina kuin hankkeina toteutettavissa toimenpiteissä ehdottomiin olettamuksiin, että 
niiden tulokset ovat automaattisesti hyödyllisiä sekä naisten että miesten kannalta. Näin 
ei asia kuitenkaan valitettavasti aina ole, siliä naiset ja miehet ovat eri lähtöasemissa 
velvoitteiden ja mahdollisuuksien osalta. 
3. Kehityshankkeet, joissa ei oteta huomioon sukupuolia, vaativat usein 
lisäponnisluksia naisilta, mutta niiden tulosta valvovat miehet, koska naisten ja miesten 
välillä vallitsevat epätasa-arvoiset mahdollisuudet käyttää ja valvoa tuotantovälineitä ja 
varoja. Naisten on usein myös miehiä vaikeampaa voida käyttää tarjottuja palveluita ja 
kannustimia, kuten luottoja ja myyntimahdollisuuksia, koulutusta ja neuvontaa. Tämä on 
omiaan syventämään kuilua naisten ja miesten kehitysmahdollisuuksien välillä. Se 
aiheuttaa lisäksi naisten motivaation ja taitojen puutetta ja vaikuttaa huomattavasti 
hankkeiden kokonaistuloksiin. 
4. Vastaavasti muulla kuin hankkeiden tasolla (alakohtaisten ohjelmien tukeminen, 
rakennemuutoksen tukeminen, julkisten menojen tarkkailu jne.) lähestymistavassa, jossa 
sukupuolieroja ei oleta huomioon, ei havaita sitä, että mikro-tasolla ilmenevillä 
sukupuoliin liittyvillä erilaisuuksilla on huomattavia vaikutuksia myös makro-tasolla. 
5. Makrotaloudellisia toimenpiteitä ei voida suunnitella, täytäntöönpanna ja arvioida 
tehokkaasti ottamatta huomioon seuraavia kolmea tekijää: 
naisten ja miesten välisen työnjaon jäykkyys, 
inhimillisten voimavarojen uusiutumisen ja ylläpidon edellyttämän palkattoman 
lyön (pääasiallisesti naisia koskeva ja nykyisessä taloudellisissa arvioinneissa 
näkymätön) ja taloustieteilijöiden arvioiman palkallisen työn keskinäinen 
riippuvuus, 
varojen käyttömahdollisuuksiin ja valvontaan liittyvät epätasa-arvoisuudet 
kotitalouksissa. 
6. Taantuman vallitessa esimerkiksi sosiaalimenojen leikkaukset, 
peruselintarvikkeiden hinnankorotukset ja kotitalouksien tulojen aleneminen lisäävät 
naisten palkattoman työn määrää perheessä ja yhteisössä. Näin ollen se, mitä pidetään 
makrotalouden tasolla lisääntyneenä tehokkuutena, voikin sen sijaan olla kustannusten 
siirtämistä näkyvästä taloudesta näkymättömään, naisista riippuvaiseen talouteen. Koska 
tarvitaan lisätuloja, joutuvat naiset sekä palkallisissa että palkattomissa töissään paineen 
alaisiksi, mikä johtaa lisääntyvään työtaakkaan ja inhimillisen pääoman heikkenemiseen. 
7. 1 luomioon on otettava myös se, että olemassa olevat sukupuoliin liittyvät 
eroavaisuudet ovat merkittävä este naisten sosiaalisten ja taloudellisten mahdollisuuksien 
esiinpääsylle heidän osuutensa koko yhteiskunnan kehitykseen ollessa elintärkeä. 
8. Aiemmissa kehitystoimenpiteissä on vain harvoin käsitelty näitä kysymyksiä. 
Erityisesti naisille tarkoitetut toimenpiteet ovat usein olleet marginaalisia ja 
pienimuotoisia, ja ne on laadittu ottamatta huomioon tarvetta tukevaan ympäristöön, joka 
turvaisi kestävyyden, tai ottamatta huomioon miesten asiaan liittyviä rooleja. 
Yksinomainen keskittyminen naisiin, jossa jätetään ottamatta huomioon miehen tärkeä 
osuus varojen valvonnassa ja päätöksenteossa, kuten myös naisten ja miesten roolien 
huomioimatta jättäminen tuottavat epätodennäköisesti kestäviä tuloksia kehityshankkeissa 
II La Kehitysyhteistyön tärkeimmät alueet 
9. Kehitysmaiden naisten moninaiset yhteiskunnalliset ja taloudelliset roolit tekevät 
heistä korvaamattomia kumppaneita Maastrichtin sopimuksen 130 u artiklassa 
vahvistetuilla kaikilla kehitysyhteistyön neljällä tärkeimmällä alueella, jotka ovat: kestävä 
taloudellinen ja sosiaalinen kehitys, köyhyyden torjunta, kehitysmaiden sopusointuinen 
ja asteittainen yhdentyminen maailmantalouteen sekä kansanvallan ja oikeusvaltion 
kehittäminen ja lujittaminen ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen. 
10. Kestävä kehitys edellyttää laadullista ja määrällistä tasapainoa inhimillisten ja 
luonnon voimavarojen välillä. Naisten osa on tärkeä molempien hallinnoinnissa. 
a. Naiset ovat usein pääasiallisesti vastuussa sekä maaseutu- että kaupunkialueiden 
kulutustottumuksista sekä polttoaineiden, veden ja metsätuotteiden hankkimisessa. Tästä 
huolimatta, naiset eivät kovinkaan usein voi osallistua ympäristön toimintamalleja ja 
toimenpiteitä koskevaan muodolliseen päätöksentekoon. Naisten luonnonvaroja koskevan 
valvonnan parantaminen ja heidän kokemuksistaan, vastuunkannostaan ja tietämyksestään 
hyötyminen ovat tärkeitä askeleita ekosysteemin huonon hoitamisen välttämiseksi. 
b. Naisten korkeampi koulutustaso liittyy läheisesti alhaisempaan syntyvyyteen ja 
lapsikuolleisuuteen; naisten lisääntyvä sitoutuminen muodolliseen työvoimaan 
myötävaikuttaa perhekoon pienenemiseen. Jos äitien koulutustason välillinen vaikutus 
heidän lastensa terveyteen ja koulutukseen oietaan huomioon, käy ilmi selvästi, että 
naisten koulutus tuottaa korkean tuoton sijoitukselle. 
c. Naisten terveyden tilan parantumisen välittömänä seurauksena raskauteen ja 
synnytykseen liittyvät riskit vähenevät. Varojen käyttö 15-44 vuoden ikäisten naisten 
terveydenhoidon parantamiseen antaa parhaat tulokset terveydenhoidossa tapahtuvasta 
varojen käytöstä kuin mikä tahansa muu aikuisten (naisten tai miesten) väestöryhmä. 
Rajakustannukset terveen elämän turvaamisesta vuodeksi ovat lisäksi pienemmät tämän 
ryhmän osalta kuin minkään muun ryhmän osalta. 
11. Köyhyys on moniulotteinen ongelma, joka liittyy toisiaan vahvistaviin 
marginalisoitumiseen liittyviin tekijöihin, joita ovat: tuotantovälineiden ja varojen 
valvonnan puute sekä mahdollisuuden puute palveluiden käyttöön ja päätöksentekoon. 
Köyhyyden torjunta edellyttää tästä syystä muutoksia taloudellisissa, poliittisissa ja 
oikeudellisissa rakenteissa, jotta sekä miehet että naiset voisivat särkeä köyhyyden 
noidankehän. 
a. Yhteiskunnan kaikilla tasoilla tapahtuva marginalisoituminen koskee enemmän 
naisia kuin miehiä; usein nämä naiset ovat köyhimmät köyhien joukossa. Köyhyys 
vaikuttaa suhteettomasti naisiin. Maaseudulla asuvista maailman köyhistä 60 prosenttia 
on naisia, ja köyhimpien kotitalouksien joukossa on suuri määrä naisen johtamia 
kotitalouksia. 
h. Naisten taloudellinen osallistuminen palkallisen tai palkattoman työn muodossa 
on jo sinänsä elintärkeää perheen selviytymiselle. Esteiden poistamiseksi naisten 
yhteiskunnallisten ja taloudellisten voimavarojen vapauttamiseksi on erittäin tärkeää 
köyhyyden lievittämisen kannalta ja siitä on huomattavaa hyötyä koko yhteiskunnalle. 
Naisten yrittäjyyden ja itsensä työllistämisen kannustaminen osoittautuu itseohjautuvaksi 
ja -kohdistuvaksi toimintamalliksi köyhyyden lieventämiseksi. 
12. Makrotaloudellisista lähestymistavoista, joiden olisi ohjattava ponnistuksia kohti 
kehitysmaiden asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen, puuttuu usein yhä yhteys 
mikro- ja mesotasojen välillä. 
a. Sukupuolten väliset erot vaikuttavat mikrotason reaktion muotoutumiseen 
makrotasolla toteutettujen toimenpiteiden seurauksena ja ne vaikuttavat myös mesotaso 
ominaisuuksiin. Naisten taloudellisen osallistumisen säännöllinen aliarviointi, 
makrotaloudellisten toimenpiteiden sukupuolia koskevien kustannusten huomioimatta 
jättäminen, ja naisten mahdollisuuteen hyötyä joistakin taloudellisista kannustimista 
liittyvien velvoitteiden huomioimatta jättäminen johtaa sellaisten makrotaloudellisten 
pakkausten syntymiseen, jotka voivat olla ainoastaan osittain tehokkaita ja joilla on jopa 
pitkäaikaisia kielteisiä vaikutuksia. 
13. Yhteydet kansainvallan, moitteettoman hallinnon, osallistuvan kehityksen ja 
ihmisoikeuksien välillä ovat nykyään yleisesti tunnustettuja. Järjestelmällinen naisten liian 
pieni edustus asianomaisten prosessien ja toimintojen kaikilla tasoilla on merkki 
sukupuolten välisten erojen olemassa olosta. 
a. Naisten merkittävä osuus kehityksessä ei vastaa heidän osallistumistaan sellaisten 
taloudellisten, yhteiskunnallisten ja poliittisten tapahtumien valvontaanjotka vaikuttavat 
heidän elämäänsä. Hallitusten toteuttamat toimenpiteet naisten epäoikeudenmukaisen 
aseman muuttamiseksi ovat yleisesti olleet riittämättömiä, koska niitä ei ole mukautettu 
naisten erityisien tarpeiden mukaisesti ja niissä ei ole otettu huomioon naisten ja miesten 
välillä olemassa olevia voimasuhteita. 
b. Naisten tasa-arvoinen täydellinen osallistuminen miesten kanssa poliittisen, siviili-, 
taloudellisen, yhteiskunnallisen ja kulttuurielämän kaikilla tasoilla sekä naisten ja miesten 
välillä esiintyvän kaikinpuolisen erottelun poistaminen ovat kansainvallan ja 
ihmisoikeuksien kunnioittamisen korvaamattomia edellytyksiä. Naisiin kohdistuva 
ruumiillinen väkivalta, kotiväkivalta mukaan luettuna, on ihmisoikeuksien rikkomista, 
mikä aiheuttaa esteen naisten osallistumiselle työ-ja julkiseen elämään. 
e. Muutokset sekä miesten että naisten tiedoissa, asenteissa ja käyttäytymisessä ovat 
tarpeellisia edellytyksiä oikeudenmukaisen ja tasapainoisen kumppanuuden 
saavuttamiseksi naisten ja miesten välillä. 
IV SUKUPUOLTEN VÄLISIIN EROIHIN LIITTYVIEN KYSYMYSTEN 
INTEGROINTI KEHITYSYHTEISTYÖHÖN 
1. Yleiset periaatteet 
a. Sukupuoli on sosiaalinen, taloudellinen ja kulttuurinen ulottuvuus, joka läpäisee 
kaikki kehityksen alat ja sektorit, ja jolla on oleellinen vaikutus kaikkien 
kehitystavoitteiden saavuttamiselle. Tämän vuoksi sukupuolten välisiä eroavaisuuksia 
koskevan tutkimuksen tulokset on olettava huomioon kaikkien kehitystoimenpiteiden 
suunnittelussa ja täytäntöönpanossa. 
b. Naisten osallistuminen kehitystyöhön samanvertaisina miesten kanssa on suorassa 
yhteydessä yleisten kehitystavoitteiden saavuttamiseen. Tämän vuoksi kehitystavoitteiden 
määrittäminen ja saavuttaminen on sekä naisten että miesten vastuulla, ja molempien 
sukupuolten olisi osallistuttava tasaveroisesti tähän kehitysprosessiin samoin kuin 
hyödyttävä siitä. 
c. Pääasiallisesti naisia syrjivä oikeuksien ja velvollisuuksien epätasainen 
jakautuminen naisten ja miesten kesken kaikilla tasoilla vaikeuttaa vaihtelevassa määrin 
naisten koko yhteiskunnan kehitykselle oleellisten sosiaalisten ja taloudellisten kykyjen 
esiintuloa. Tämän vuoksi huomattavat sukupuolten väliset eroavaisuudet ovat este 
tehokkaalle ja kestävälle kehitykselle, ja uuden naisten ja miesten välisen suhteen 
rakentaminen on yhteiskunnallinen kysymys. 
d. Naisten ja miesten nykyisen eriarvoisuuden lievittäminen on monimutkainen ja 
aikaa vievä sosiaalinen ja taloudellinen prosessi. Asenteiden, rakenteiden ja mekanismien 
on muututtava niin poliittisella ja oikeudellisella tasolla kuin yhteisö- ja perhetasollakin. 
Kehitysyhteistyön on suhteillaan kumppanuusmaiden hallituksiin ja siviiliyhteiskuntaan 
rohkaistava ja luettava näitä muutoksia. 
e. Naisten ja miesten välisten erojen analysoinnin on oltava tärkein peruste 
kehityspolitiikkojen ja -toimenpiteiden tuloksia arvioitaessa. 
2. Keinot ja toimintamallit 
2.1. Politiikan muotoilu ja poliittinen vuoropuhelu 
a. Kaikkien kehityspolitiikkojen, sekä alakohtaisten että muiden, muotoilussa olisi 
varmistuttava siitä, että sovelletaan sellaista sopivaa ja johdonmukaista sukupuolet 
huomioon ottavaa lähestymistapaa, jonka mukaan tasa-arvon luominen naisten ja miesten 
välille on kiinteä ja välttämätön osa kehitysprosessia ja sukupuolten eriarvoisuuden 
väheneminen puolestaan tämän prosessin ilmaisin. 
b. Sukupuolten väliset suhteet olisi politiikkaa muotoiltaessa katsottava tärkeäksi 
tekijäksi talouden ja taloudellisten laitosten toimivuuden kannalta. Olisi pyrittävä luomaan 
tarvittava yhteys mikro-, meso- ja makrotason analyysien välille. 
c. Naisten täysipainoinen osallistuminen kehitysprosessiin yhdessä miesten kanssa 
olisi varmistettava luomalla tarvittavat institutionaaliset ja oikeudelliset kehykset, jotka 
perustuvat velvollisuuksien jakamiseen naisten ja miesten kesken niin kotona, työpaikalla 
ja yhteisössä kuin myös laajemmin kansallisella ja kansainvälisellä tasolla. 
d. Sukupuolten väliset suhteet eivät ole muuttumattomia. Ne kehittyvät taloudellisten, 
yhteiskunnallisten ja poliittisten tekijöiden vaikutuksesta, mahdollisuuksien ja esteiden 
myötä. Tämä joustavuus avaa uusia näkymiä kehitystoimenpiteille. 
c. Sukupuolet huomioon ottavan kehitysyhteistyön pääperiaatteita olisi sovellettava 
jatkuvasti kaikkeen poliittiseen vuoropuheluun ja kumppanimaiden kanssa käytäviin 
neuvotteluihin. Erityisesti ulkomaanavun yhteydessä olisi: 
painotettava sukupuolten eriarvoisuuden vähentämistä tärkeänä mittarina 
arvioitaessa kehityspolitiikkojen ja -strategioiden tuloksia, 
kannustettava ja tuettava olemassa olevien poliittisten ja oikeudellisten kehysten 
muuttamista sukupuolet paremmin huomioon ottaviksi ja samalla, edistettävä 
niiden esteiden poistamista, jotka tällä hetkellä rajoittavat naisten osallistumista 
julkiseen toimintaan. 
2.2. Sukupuolet huomioon ottavien kehitystoimenpiteiden muotoilu ja toteuttaminen 
a. Kehitystoimenpiteitä toteutettaessa olisi otettava huomioon nykyiset erot miesten 
ja naisten välillä ja kyettävä osoittamaan ne sen varmistamiseksi, että sekä naiset että 
miehet pääsevät tasavertaisesti osallisiksi eduista ja velvollisuuksista. 
b. Ulkomaanavun yhteydessä olisi varmistuttava siitä, että: 
kaikki kehitystoimenpiteet suunnittelusta arviointivaiheeseen pohjautuvat 
sukupuolia koskevaan analyysiin, 
etusijalla ovat suurimpiin sukupuolten välisiin eroihin kohdistuvat toimenpiteet. 
c. Sukupuolia koskevan analyysin olisi oltava kiinteä osa sitä prosessia, jossa 
pyritään laatimaan maakohtaiset yleiset toimintamallit kehitysyhteistyötä varten. 
"Mains,treaming"-toimintamallia ja myönteisiä toimenpiteitä olisi pidettävä täydentävänä 
toimintamallina, jonka tavoitteena olisi naisten ja miesten kehitysmahdollisuuksien 
vapauttaminen. Maakohtaisten toimintamallien laadinnassa olisi siten varmistuttava siitä, 
että: 
sukupuolien välillä vallitsevan eriarvoisuuden osoittaminen kuuluu niihin 
arviointiperusteisiin, joiden avulla määritellään etusijalle asetettavat alueet ja 
toimenpiteet. 
sukupuolet huomioon ottava näkökulma sisällytetään kaikkiin toiminta-alueisiin, 
eikä vain niihin, joita on perinteisesti pidetty naisten kannalta tärkeinä, ja taataan 
näin sekä naisten että miesten täysipainoinen ja tasavertainen osallistuminen, 
tarvittaessa ryhdytään erityistoimenpiteisiin suurimpien naisten ja miesten välisten 
erojen poistamiseksi. 
d. Muun kuin projektimuotoisen kehitysavun ollessa kyseessä.olisi huomattava, että 
sukupuolten väliset suhteet ovat tässä yhteydessä tärkeä tekijä. Olisi pyrittävä luomaan 
tarvittava yhteys mikro-, meso- ja makrotason analyysien välille sen varmistamiseksi, että 
naisien ja miesten väliset erot ja vallitseva eriarvoisuus otetaan huomioon ja osoitetaan 
asianmukaisesti kaikkien toimenpiteiden muotoilussa ja arvioinnissa. 
e. Projektitasolla sukupuolikysymykset olisi saatava osaksi kaikkia 
kehilvstoimenpileitä. Erityisesti olisi otettava huomioon seuraavat näkökohdat: 
sukupuolieroja koskevan analyysin olisi jatkuttava ja sukupuolikysymyksiä 
koskevaa asiantuntemusta ja tietoa olisi oltava saatavilla koko ohjelman/projektin 
ajan siten, että tässä yhteydessä hyödynnetään myös niin kutsuttua pika-
arviointitekniikkaa (rapid appraisal techniques), 
ohjelman/projektin kohderyhmäksi olisi nimenomaisesti määriteltävä miesten 
lisäksi myös naiset ja näin edistettävä naisten osallistumista tuotantokyvyn ja 
ansiomahdollisuuksien kehittämiseen tähtäävään toimintaan erityisesti 
kansantalouden tärkeimmillä sektoreilla ja kasvualueilla, 
ohjelmaan/projektiin osallistuviin naisiin ja miehiin on otettava yhteyttä jo 
suunnitteluvaiheessa, 
ohjelmaan/projektiin liittyviä toimenpiteitä olisi arvioitava sen mukaan, mikä on 
niiden välitön tai välillinen vaikutus sekä naisten että miesten toimintaan, tuloksiin 
ja ansioihin kohdealueilla. Erityisesti olisi tarkasteltava sitä, missä määrin 
toimenpiteet vahvistavat tai heikentävät naisten taloudellisen toiminnan tärkeimpiä 
alueita. Jos toimenpiteillä uhkaa olla heikentävä vaikutus, olisi harkittava 
vaihtoehtoisten toimintamuotojen tukemista naisten työpanoksen ja ansioiden 
säilyttämiseksi ja parantamiseksi, 
ohjelmaan/projektiin kuuluvan toiminnan olisi oltava miesten lisäksi myös naisten 
ulottuvilla, mikä edellyttää sen yhteensovittamista naisten voimavarojen, 
rajoitusten ja mahdollisuuksien kanssa. Naisten osallistumista rajoittavat esteet 
olisi pyrittävä poistamaan tai niitä olisi pyrittävä vähentämään, 
projektihenkilöstölle olisi järjestettävä sukupuolieroja käsittelevää koulutusta; 
naispuolista henkilöstöä olisi käytettävä tarvittaessa naisten osallistumisen 
helpottamiseksi, 
projektiin olisi oleellisena osana kuuluttava järjestelmä, jonka avulla voidaan 
valvoa saavutettua edistystä ja arvioida toiminnan vaikutusta sekä naisiin että 
miehiin. 
f. Sukupuolten eriarvoisuuden analysointi saattaa myös tuoda esiin tarpeen toteuttaa 
väliaikaisena toimintamallina erityisiä tukitoimenpiteitä, joiden tarkoituksena on auttaa 
naisia pääsemään sille tasolle, jota yleiseen toimintaan osallistuminen edellyttää. 
«. Laajat, erityisesti naisiin kohdistetut toimenpiteet ovat erityisen merkittävä 
vaihtoehto esimerkiksi niissä maissa, joissa sukupuolten eriarvoisuuden osoittaminen ei 
selkeästi kuulu hallituksen politiikkaan tai joissa sitä kulttuuristen ja uskonnollisten 
normien vuoksi pidetään kiistanalaisena asiana. 
h. Erityiset tukitoimenpiteet voivat olla hyödyllisiä kaikissa maissa ja tilanteissa, 
koska niiden avulla sukupuolet huomioon ottavan toiminnan edulliset vaikutukset tulevat 
näkyviin lyhyemmässä ajassa. Halukkuutta tukitoimenpiteiden aloittamiseen voidaan 
yleisesti ottaen pitää osoituksena hallitusten sitoutumisesta sukupuolikysymysten 
käsittelyyn ja se voi olla viesti yleiselle mielipiteelle, sekä kansallisesti että 
kansainvälisesti, siitä, että suhtautuminen pitkään huomiotta jätettyyn naisten ja miesten 
eriarvoisuuteen on muuttunut. 
i. Erityisesti naisille suunnattujen projektien tai toimenpiteiden olisi täytettävä 
seuraavat edellytykset: 
niiden on oltava rakenteellisesti yhteydessä tärkeimpiin toimintalohkoihin, 
niillä on oltava riittävä taloudellinen ja tekninen tuki, 
ne on toteutettava määräaikaisina siten, että tavoitteena on niiden liittäminen 
osaksi yleistä toimintaa. 
2.3. Toimintakyvyn kehittäminen 
a. Sukupuolikysymyksiä koskevaa tietoisuutta ja koulutusta olisi lisättävä niiden 
osalta, jotka oval vastuussa kumppanimaiden poliittisten ja oikeudellisten kehysten 
muotoilusta ja arvioinnista. 
b. Jos valtion laitosten piirissä on naisnäkökulmaa edustavia rakenteita, niiden 
asemaa muutoksia edistävänä katalysaattorina olisi vahvistettava. Näiden "koneistojen" 
sijoittamista strategisesti tärkeisiin kohtiin hallintorakenteessa olisi rohkaistava. Eri 
maiden kansallisten rakenteiden kesken tapahtuvaa vaihtotoimintaa olisi helpotettava ja 
samalla kannustettava valtion laitosten ja naisjärjestöjen välistä vuorovaikutusta. 
c. Kumppanimaissa olisi käytävä neuvotteluja valtiollisten ja muiden kansallisten ja 
kansainvälisten elinten välisen vuoropuhelun helpottamiseksi. Näiden neuvottelujen 
osapuolina olisivat sukupuolikysymyksiähoitavien valtion laitosten lisäksi myös politiikan 
suunnittelusta vastaavat, naisjärjestöt ja -verkostot, muut kuin valtiolliset 
kehity syhleistyöjärjestöt,yIiopistot,sukupuolikysymyksiinkeskittyneettutkimuskeskukset, 
koulutuskeskukset, riippumattomat tutkijat ja ammatinharjoittajat. 
d. Tilastollisten tietojen keruusta ja järjestämisestä vastuussa olevia kansallisia elimiä 
olisi pyrittävä tukemaan ja näin mahdollistamaan sukupuolen perusteella eriytettyjen 
tilastojen saatavuus ja olemassa olevien tilastojen tarkastelu sukupuolinäkökulmasta. 
Naisten ja miesten välisiä eroja ja vallitsevaa eriarvoisuutta koskevien tietojen sekä 
määrällinen että laadullinen puutteellisuus johtaa usein vakaviin väärinarviointeihin niin 
poliittisella kuin toiminnallisellakin tasolla. 
e. Periaatetta velvollisuuksien jakamisesta naisten ja miesten kesken ja heidän 
yhtäläisestä osuudestaan kehitysprosessiin ja siitä saataviin hyötyihin olisi vaalittava 
perheissä ja yhteisöissä, kansallisella ja kansainvälisellä tasolla. Ulkomaanavun olisi 
tuettava tätä prosessia myös siviiliyhteiskuntaa vahvistamalla. 
f. Kansalaisjärjestöjä tuettaessa olisi etusijalle asetettava ne järjestöt, jotka 
kannattavat naisten ja miesten tasaveroisia osallistumismahdollisuuksia. Eaintuntemusta 
olisi edistettävä. Dokumentointi- ja tiedotuskeskusten perustamista myös valtionhallinnon 
ulkopuolelle olisi kannustettava ottaen tällöin huomioon, että tämänkaltaisten projektien 
kestävyyttä voidaan arvioida vasta pitkällä aikavälillä. 
g. Naisien järjestöjä ja kansainvälisiä verkostoja olisi kannustettava päämääriensä, 
toimintamalliensa, tavoitteidensa ja välineidensä kehittämiseen ja vuoropuhelun 
aloittamiseen yhteiskunnan eri ryhmien kanssa. Sukupuolten eriarvoisuuden analysointi 
saattaa osoittaa, että aluksi tarvitaan yksipuolisesti naiskysymyksiin keskittyviä laitoksia 
ja voimavaroja, jotta naiset pystyisivät vahvistamaan asemaansa suhteessa olemassa 
oleviin epäsuhtaisiin valtarakenteisiin. 
2.4. Sisäisen toimintakyvyn vahvistaminen 
10 
a. Ratkaisevan tärkeä ensimmäinen askel on sen varmistaminen, että 
kehitysyhteistyön laitoksissa on sukupuolia koskevaa asiantuntemusta myös pitkällä 
aikavälillä. Sukupuolikysymysten asiantuntijoita olisi palkattava sekä poliittiselle että 
ammatilliselle ja toiminnalliselle tasolle samalla, kun huolehditaan heidän toimintansa 
yhteensovittamisesta laitoksen muuhun toimintaan. Kehitysmaissa olisi pyrittävä 
käyttämään paikallista sukupuolikysymysten asiantuntemusta silloin, kun sitä on 
saatavissa. 
b. Hallintoon olisi luotava järjestelmä valvomaan sukupuolia koskevan politiikan 
edistymistä. Tämän järjestelmän olisi oltava osa asianomaisen järjestön yleishallinnon 
tietojärjestelmää siten, että se on ylimmän johdon seurannassa. 
e. Useat tutkimukset ovat osoittaneet, että todellisiin tuloksiin päästään, kun 
sukupuolikysymysten huomioon ottaminen varmistetaan pakollisin menettelyin ja kun 
sukupuolikysymysten asiantuntijoilla on sananvaltaa projektin arvioinnissa. Tästä syystä 
olisi otettava käyttöön laitoksen sisäisiä vastuunkantojärjestelmiä ja-toimenpiteitä. Vastuu 
ja "laadunvalvonta" olisi ulotettava myös konsultteihin, jotka ovat paljolti vastuussa 
kenttätyöstä. 
d. Sekä keskushallinnossa että kentällä työskentelevien ammattilaisten olisi saatava 
yhä enemmän vastuuta sukupuolet huomioon ottavan politiikan täytäntöönpanosta ja sen 
tulosten arvioinnista. 
e. Sukupuolikysymyksiä koskevaa koulutusta olisi järjestettävä säännöllisesti, minkä 
lisäksi sukupuolinäkökulma olisi sisällytettävä myös muuhun kurssi- ja työpajamuoloiseen 
koulutukseen. 
f. Sukupuolikysymysten asiantuntijoiden asemaa laitoksen sisäisinä katalysaattoreina 
olisi edistettävä osoittamalla riittävästi varoja muun muassa politiikkojen, menetelmien 
ja suuntaviivojen kehittelyyn, sukupuolikysymyksiä koskevaan koulutukseen, 
tutkimukseen sekä tehtäväkohtaiseen valvontaan ja arviointiin. Näiden varojen käytössä 
olisi sallittava tiettyä joustavuutta ottaen huomioon sukupuolia koskevan teorian ja 
käytännön jatkuva kehittyminen, 
«. Kehitysyhteistyön yleisestä talousarviosta olisi voitava rahoittaa kansainvälisten 
naisverkostojen toimintaa ja niitä pilottihankkeita tai tukitoimenpiteitä, joiden rahoitusta 
ei jostain syystä voida järjestää kahdenvälisten sopimusten puitteissa. 
h. Sukupuolet huomioon ottavan kehitysyhteistyön analyyttisiä ja operationaalisia 
välineitä olisi kehiteltävä ja lisättävä. Aloilla, joiden on katsottu vaikuttavan välittömästi 
naisten yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen asemaan (esimerkiksi elintarvikehuollon 
toimivuus, maatalouden ja maaseudun kehittäminen), on jo käytettävissä huomattava 
määrä selkeitä toimintamalleja. Toisilla aloilla taas tarvitaan edelleen kipeästi tutkimusta, 
toimintaan panostamista ja analysoivaa ohjausta sekä suunnittelu- että 
toteuttamisvaiheessa. 
11 
i. Maakohtaiset sukupuolierojen profiilit ovat osoittautuneet hyödylliseksi välineeksi 
suunniteltaessa eri maissa tapahtuvaa toimintaa. Niiden olisi sisällettävä järjestelmällistä 
tietoa naisten asemasta asianomaisessa maassa verrattuna miesten asemaan (koulutukseen 
liittyvät, taloudelliset, poliittiset ja sosiaalis-kulttuuriset tiedot mukaan lukien), mutta 
lisäksi niissä olisi esitettävä arvio naiskysymysten institutionaalisista kehyksistä sekä nais-
ja kansalaisjärjestöjen työstä ja kriittinen katsaus erilaisten kahden- ja monenvälisten 
rahoittajien taloudellisen ja teknisen tuen turvin toteutetuista ohjelmista ja projekteista. 
12 
V. KOHTI TIIVIIMPÄÄ YHTEISÖN JA JÄSENVALTIOIDEN VÄLISTÄ 
NEUVONPITOA JA YHTEENSOVITTAMISTA 
1. Neuvosto ja jäsenvaltioiden edustajat korostivat "Kehitysyhteistyön näkymät 
vuoteen 2000 saakka" -kertomuksesta 18 päivänä marraskuuta 1992 antamassaan 
julistuksessa. että yhteisön ja sen jäsenvaltioiden on parannettava 
kehitysyhteistyötoimiensa yhteensovittamista sekä politiikkoja muotoiltaessa että 
toiminnallisella tasolla. Neuvosto painotti myös, että aiemmat 
yhteensovittamispyrkimykset ja nykyiset tarpeet huomioon ottaen olisi hyödyllisempää 
osoittaa yhteensovittamisen tarpeessa olevat alat ja ne menetelmät, joiden avulla 
yhteensovittamista voitaisiin tehostaa. 
2. Komission neuvostolle ja parlamentille 24 päivänä maaliskuuta 1993 antama 
tiedonanto käsitteli niiden painopistealueiden määrittelyä, joilla voitaisiin pyrkiä 
politiikkojen yhteensovittamiseen. Siinä ehdotettiin, että naisten osuus kehitystyössä olisi 
otettava järjestelmällisesti huomioon määriteltäessä tavoitteita ja keinoja niiden 
saavuttamiseksi kehitysyhteistyön painopistealueiksi valituilla aloilla. 
3. Yleiset periaatteet 
a. Yhteisön ja jäsenvaltioiden toiminnan yhteensovittamisen tällä alalla ei ole 
tarkoitus johtaa yhdenmukaistumiseen vaan lisätä avustustoiminnan yhteisvaikutusta ja 
tehokkuutta neuvoston päätöslauselmien mukaisesti. Se helpottaa selkeän, yhtenäisen 
viestin välittämistä sukupuolikysymysten merkityksestä kehitysyhteistyön oleellisena 
osana samalla, kun sen avulla vältetään päällekkäinen toiminta ja voimien hajaantuminen. 
b. Yhteisön ja jäsenvaltioiden toiminnan yhteensovittaminen tällä alalla tarkoittaa 
sitä, että toimintaa varten vahvistetaan periaatteet ja yhtenäiset kehykset, varmistetaan, 
että yhteisön ja jäsenvaltioiden toiminta on näiden periaatteiden mukaista ja järjestetään 
mahdollisuus neuvotteluihin. Tämä tiedonanto auttanee luomaan ne poliittiset kehykset, 
jotka neuvoston on tarkoitus hyväksyä. 
c. Aluksi keskitytään tietojen, kokemusten ja näkemysten vaihtoon. Näin saadaan 
määritellyksi yhtymäkohdat, yhteiset tavoitteet, painopistealueet ja suuntaviivat toimintaa 
varten. 
d. Yhteisön ja jäsenvaltioiden toiminnan yhteensovittamista voidaan tehostaa vain, 
jos suunnittelua ja hallintoa sekä uuden yhteensovittamista koskevan toimintamallin 
valvontaa ja arviointia varten saadaan riittävästi henkilöstöä ja varoja, Henkilöstön 
saatavuutta voitaisiin parantaa perustamalla lisää sukupuolikysymysten asiantuntijoiden 
virkoja, tarjoamalla nykyiselle henkilöstölle sukupuolikysymyksiä koskevaa koulutusta, 
harjoittamalla asiantuntemuksen vaihtoa eurooppalaisten rahoittajien kesken ja 
järkiperäistämällä työtä kaikilla tasoilla. 
4. Toimintaa koskeva neuvonpito 
13 
a. Komissio järjestää säännöllisesti (vähintään kerran vuodessa) yhteisön ja 
jäsenvaltioiden sukupuolikysymysten asiantuntijoiden kokouksia. Nämä kokoukset 
tarjoavat tilaisuuden keskinäisen ymmärtämyksen parantamiseen ja yhtenäisen 
kielenkäytön edistämiseen, mutta antavat samalla myös mahdollisuuden 
vaihtaa kokemuksia ja tutkimustuloksia, 
neuvotella yksityiskohtaisesti sukupuolinäkökulman soveltamisesta johonkin 
tiettyyn toimintalohkoon, 
kehittää poliittisia toimintatapoja ja tarkastella tietyillä maantieteellisillä alueilla 
käytettyjä toiminnallisia lähestymistapoja, 
b. Komissio ja jäsenvaltiot ryhtyvät politiikkansa ja käytännön toimintansa pohjaksi 
yhteensovittamaan toimenpiteitään tutkimuksen, opintojen, tiedonkeruun ja arvioinnin 
aloilla. Tämä saattaa johtaa yhteisön ja jäsenvaltioiden päättämien suuntaviivojen 
mukaisien yhteisten toimenpiteiden valmisteluun ja toteuttamiseen. 
e. Komissio seuraa toiminnan kehittymistä ja tiedottaa asiasta neuvostolle. 
5. Toiminnan yhteensovittaminen 
a. Sukupuolet huomioon ottavan toiminnan yhteensovittamisen kokeilumaat olisi 
valittava niiden maiden joukosta, jotka jo on valittu tärkeitä yhteistyöalueita koskevien 
yhteensovittamispyrkimysten kohteiksi ja mieluiten lisäksi niiden maiden joukosta, joihin 
komissio tai jäsenvaltiot ovat sijoittaneet tietyn määrän sukupuolikysymysten 
asiantuntijoita. Komission ja jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa annettava valtuuskuntien ja 
lähetystöjen käyttöön asiantuntijoita erityisesti prosessin aloitusvaiheessa. 
b. Yhteensovittaminen valituissakokeilumaissaannetaanyhteisestäsopimuksestajoko 
yhteisön tai jonkin jäsenvaltion tehtäväksi. Valinta tehdään kyseisen maan 
yhteensovittamislyöstä saaman kokemuksen, sen antaman luen määrän ja sen 
sukupuolikysymyksiä koskevan asiantuntemuksen perusteella. Yhteensovittamisesta 
vastaava huolehtii tiedotuksesta, tehtävän, suorittamiseksi tarvittavien kokousten 
järjestämisestä ja vuosikertomuksen laadinnasta yhteisöä ja jäsenvaltioita varten. 
e. Sukupuolet huomioon ottavan toiminnan yhteensovittamisessa keskitytään aluksi 
sen varmistamiseen, että kyseisessä maassa jo toteutettava alakohtainen tai alojen välinen 
yhteensovittamistyö on asianmukaisesti sukupuolet huomioon ottavien suuntaviivojen 
mukaista. Seuraavassa vaiheessa ryhdyttäisiin sitten kehittämään yhteistä maakohtaista 
yleistä toimintamallia sukupuolinäkökulman sisällyttämiseksi kaikkiin pääasiallisiin 
toimintalohkoihin. 
d. Yleisemmin voidaan todeta, että tarkoituksena on sopivien komiteoiden ja ryhmien 
avulla tarkkailla säännöllisesti neuvoston antamien yhteistä politiikkaa koskevien 
suuntaviivojen soveltamista ja valvoa, miten jäsenvaltiot ja komissio toteuttavat niitä 
käytännössä. 
14 
6. Yhteensovittaminen kansainvälisellä tasolla 
a. Yhteensovittaminen kansainvälisissä elimissä edellyttää sitä, että istuntojen, 
kokousten, konferenssien ja seminaarien edellä ja niiden aikana sovelletaan 
järjestelmällisten neuvottelujen periaatetta. Jo olemassa olevia yhteensovittamisen 
järjestelmiä olisi hyödynnettävä. Sukupuolikysymyksiä koskevan asiantuntemuksen 
yhteensovittamista tapahtuu itse asiassa jo DAC/WID -asiantuntijaryhmässä OECD:ssä, 
jolla on kautta aikojen ollut erittäin tärkeä osuus WID-/sukupuolimandaattien, poliittisten 
julistusten ja toimintasuunnitelmien kehittämisessä. Euroopan unionin jäsenvaltioiden 
toiminnan aiempaa järjestelmällisempi yhteensovittaminen on omiaan vahvistamaan 
molempien ryhmien toimintaa. 
15 
LIITE I 
•WOMEN IN DEVELOPMENT"-KÄSITTEESTÄ 
"GENDER AND DEVELOPMENT" -KÄSITTEESEEN 
"Women in Development" -käsitteestä "Gender and Development" -käsitteeseen 
1. WID-käsite (Women in Development), joka kehitettiin 1970-luvulla, keskittyi 
määrittelemään naisten tilanteen, tarjoamaan tietoja naisten elämästä ja aktivoimaan 
maailmanlaajuisesti naisten ryhmiä kenttätasolla. Alkuvaiheessa WID-määrittely johti 
moniin "ainoastaan naisille tarkoitettuihin hankkeisiin" tai "naisten osuuksiin" ala- tai 
segmenttikohtaisissa taikka eri aloja yhdistävissä hankkeissa. 
2. "Tasa-arvoinen. mutta ulkopuolelle jätetty" -käsite oli ominaista kyseisille 
toimintasuunnitelmille. Aloitetuissa hankkeissa jätettiin usein kiinnittämättä huomiota 
miesten määräävään asemaan varojen hallinnassa ja päätöksenteossa; tämän lisäksi 
hankkeet olivat usein suppeita, merkitykseltään vähäisiä ja hyvinvointiin suuntautuneita, 
ja niissä mukana olevilla ministeriöillä ja hankkeiden toteuttajilla ei ollut taloudellisia ja 
teknisiä voimavaroja omavaraiseen kehittämiseen hankkeen ulkopuolella. Kyseisten 
hankkeiden tahattomana tuloksena oli usein se, että naiset pysyivät edelleen tärkeiden 
kehityshankkeiden ulkopuolelle jätettyinä. 
3. Analysointivälineitä on vähitellen paranneltu, mikä on johtanut GAD-käsitteen 
(Gender and Development) kehittämiseen. GAD-käsite keskittyy pikemminkin naisten ja 
miesten toisistaan riippuvaisiin suhteisiin kuin pelkästään naisiin. Englanninkielisellä 
käsitteellä "gender" tarkoitetaan yhteiskunnassa hankittuja ja kulttuurisidonnaisia 
ominaisuuksia, jotka erottavat miehet ja naiset, kun taas englanninkielisellä käsitteellä 
"sex" tarkoitetaan ainoastaan fyysisiä eroja1. Koska miesten ja naisten väliset erot 
määräytyvät perinteiden perusteella ja koska ne ovat kulttuuri sidonnaisia, ne vaihtelevat 
maiden ja alueiden mukaan ja muuttuvat ajan kuluessa. 
4. Ohjelmien ja hankkeiden suunnittelussa sukupuolten välisessä analysoinnissa 
pyritään hahmottamaan naisten voimavarat, toiminnot, mahdollisuudet ja velvoitteet 
miehiin nähden tietyssä sosioekonomisessa ryhmässä. Tarkoituksena ei ole pelkästään 
osoittaa miesten ja naisten väliset vääristymät ja erot, vaan myös varmistaa paras 
mahdollinen tehokkuus kehitystavoitteiden saavuttamiseksi. 
5. Tiukoista, ainoastaan naisille tarkoitetuista hankkeiden toimintamalleista johtuvan 
naisten jatkuvan ulkopuolelle jättämisen seurauksena tunnustettiin laajemman käsitteen 
tarpeellisuus. Uudeksi toimintamalliksi kehitettiin niin kutsuttu "mainstreaming", jonka 
tavoitteena on yhdentää sukupuolia koskeva näkökulma yhteisissä kehityspolitiikoissa, 
ohjelmissa ja hankkeissa. 
Kääntäjän huomautus:.Englanninkielinen käsitteen "gender" vastineena käytetään suomen kielessä 
asiayhteydestä riippuen ilmaisuja "sukupuolille ominainen", "sukupuoleterottava" ja "sukupuolten 
välinen", "miesten ja naisten välinen" ja "sukupuolia koskeva". 
6. "Mainstreaming"-toimintamalliin sisältyy sellaisten myönteisten toimenpiteiden, 
ohjelmien ja hankkeiden tarve, jotka on suunnattu vähäosaiselle osapuolelle, yleensä 
naisille, alueilla jossa sukupuolten väliset erol ovat erittäin suuria, ja jotka koskevat 
esimerkiksi yleissivistävääja ammatillista koulutusta tai mahdollisuutta saada luottoja, tai 
jotka koskevat luonteeltaan erityisesti naisia. Tämä eroaa "ainoastaan naisille tarkoitettu" -
lähestymistavasta siten, että se on suunniteltu suurinta mahdollista strategista vaikutusta 
silmällä pitäen, se toteutetaan riittävän laaja-alaisena ja sen tarkoituksena on olla 
merkittävä väliaikainen toimenpide suurimpien sukupuolien välisten erojen tasoittamisessa 
ja saattaa vähäosainen osapuoli sellaiselle kynnystasolle, jolta se voi osallistua 
"mainstreaming"-kehitystoimenpiteisiin. 
Naisten moninaiset roolit ja työtaakka 
1. Kehitysapu huomioi kauan aikaa ainoastaan naisten uudistavan tehtävän; painopiste 
asetettiin yhteiskunnallisiin toimenpiteisiin. Myöhemmin tunnustettiin naisten merkittävä 
rooli tavaroiden ja palvelujen tuottajina, ja taloudellisten alojen investointiohjelmia 
muokattiin. Koska naiset yleensä suorittavat samanaikaisesti sekä tuottavia että uudistavia 
tehtäviä, jompaan kumpaan roolin painottuva yksipuolinen lähestymistapa vähensi naisten 
kykyä suorittaa molempien roolien tehtävät tehokkaasti. 
2. Parasta aikaa kehitetään yhdistettyä lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon 
naisten työpanokset kokonaisuutena ja jonka tarkoituksena on parantaa naisten 
tuottavuutta, terveyttä ja ravintotilannetta, jotta he voivat yhdistää heidän tuottavat ja 
uudistavat tehtävänsä tehokkaammin. Tällä lähestymistavalla on laajat vaikutukset 
kansalliseen kehityssuunnitteluun, koska sillä on välttämätön yhteys sekä talouteen että 
yhteiskunnan aloihin suuntautuvien investointien välillä. 
3. Kehitystoimenpiteissä oletetaan usein, että naisten aika on loputtoman joustavaa, 
ja niissä ei huomioida naisten kaikkia olemassa olevia rooleja ja niiden voimavaroja 
vaativia edellytyksiä. Hankkeet ovat johtaneet usein naisten työtaakan kasvamiseen 
tarjoamalla naisille korvaavia etuja. Esimerkiksi hankkeissa ja hankkeiden osissa otetaan 
harvoin huomioon tarvetta keventää naisten työtaakkaa. 
4. esimerkiksi kotitöihin käytetyn ajan lyhentämiseksi toteutettuja sosiaalisia ja 
teknologisia tukitoimenpiteitä ei pitäisi tarkastella ainoastaan toimenpiteinä naisten 
työtaakan vähentämiseksi ja heidän aikavelvoitteittensa osoittamiseksi, mutta olennaisina 
edellytyksinä sellaisien kyseisten tuotantoalojen laajenemiselle, joilla naisilla on tärkeä 
merkitys. 
Kotitaloudet 
1. Sellaista kotitalouden ihannemallia, jossa päätöksenteko, tuotanto, tulot ja kulutus 
ovat onnellisesti ja tasa-arvoisesti jaettuina, ei ole olemassa. Tämän vuoksi ei voida 
olettaa, että lisääntynyt kotitalouden tuotanto ja tulot välttämättä parantaisivat sen 
kaikkien jäsenten elintasoa. 
i a 
2. Empiiriset tutkimukset ovat osoittaneet, että varojen ja työvoiman käytöstä sekä 
tulojen ja panosten jakautumisesta neuvotellaan jatkuvasti kotitalouksissa, ja 
kotitalouksien sisäiset suhteet ovat usein alttiita ristiriidoille. Työtehtävien ja varojen jako 
kotitalouksissa on riippuvainen arvoasemasta ja neuvotteluvallasta. Nämä ovat 
pääasiallisesti riippuvaisia siitä, kuka valvoo tuotantovälineitä ja tuloja, ja tästä syystä ne 
ovat usein naisten etujen vastaisia. 
3. Koska naisilla ja miehillä on kotitalouksissa omat rahavaransa, naisten 
luontoissuorituksina tai rahana olevilla tuloilla on paljon suurempi merkitys lasten 
ravinnonsaannin kannalta kuin miesten tuloilla. Monissa toimeentulon rajalla elävissä 
kotitalouksissa naiset käyttävät suurimman osan työpanoksestaan ja kokonaistuloistaan 
kotitalouden tarpeiden, erityisesti heidän lastensa tarpeiden tyydyttämiseen. 
4. Joka kolmannesta kehitysmaiden kotitaloudesta huolehtii tosiasiallisesti - ja 
harvemmin lain mukaan - nainen. Kyseisten kotitalouksien sosiaalisestaja taloudellisesta 
tilanteesta ei tiedetä tarpeeksi; kyseiset kotitaloudet vaikuttavat monimutkaisemmilta kuin 
aluksi luultiinkaan. On ilmeistä, että monissa tapauksissa kyseisten kotitalouksien alttius 
köyhtyä lisääntyy, kun yhteisön tukea vähennetään taloudellisen kriisin vuoksi ja kun 
valtio laiminlyö vaihtoehtoisten tukijärjestelmien tarjoamisen tai ei pysty tarjoamaan niitä. 
Osallistuminen 
1. Miesten ja naisten väliset erot päätöksentekorakenteissa esiintyvät sekä 
ruohonjuuritasolla että ylemmillä tasoilla. Huolimatta viime vuosikymmenen aikana 
laajalle levinneestä kansanvaltaistaneesta, naisten osallistuminen poliittisiin ja 
taloudelliseen voimarakenteisiin on edistynyt vähän. Vaikka naisten osuus on vähintään 
puolet äänestäjistä, ainoastaan 10 prosenttia lainsäädäntäelinten jäsenistä ja vielä 
alhaisempi prosenttimäärä ministereistä on maailmanlaajuisesti tarkasteltuna naisia. Naiset 
ovat vähemmistönä tärkeissä viroissa riippumatta siitä, onko kyse julkisesta sektorista vai 
yksityisestä sektorista, ammattiliitoista, työnantajajärjestöistä, merkittävistä eturyhmistä, 
paikallistason hallituksista tai kunnallistason valtuustoista. 
2. Kehityshankkeiden osalta on useimmissa hankkeiden arvioinneissa todettu, että 
edellytys kestävän kehityksen saavuttamiseksi on se, että sekä naiset että miehet voivat 
ilmaista tarpeensa ja kiinnostuksen kohteensa jo suunnitteluvaiheesta alkaen. Naisten ja 
miesten väliset olemassa olevat erot vaikeuttavat naisten osallistumista tähän prosessiin 
enemmän kuin miesten osallistumista. 
3. Tämän vuoksi kehitystoimenpiteet suunnitellaan usein ilman naisten osallistumista 
niihin, vaikka ne koskisivat perinteisesti naisille kuuluvia aloja, kuten vesihuoltoa. Useissa 
hankkeissa naisille ei ole tarjottu mahdollisuutta osallistua vasta perustettuihin 
johtorakenteisiin, ja niissä ei ole edes otettu huomioon naisten epämuodollista roolia 
perinteisten järjestelmien johtamisessa. Kun naiset osallistuvat kehitystoimiin pelkästään 
halpana työvoimana tuottavan voimavaran ja muutosten tekijöiden asemesta, hankkeen 
jatkettavuus on kyseenalaista. 
(6 
LIITI II 
HIIDET ALUEET, JOILLA KEHITYSYHTEISTYÖSSÄ ON OTETTAVA 
HUOMIOON SUKUPUOLTEN VÄLISET EROT 
Jotkut yhteistyöalueet lisäävät merkitystään muuttuvassa poliittisessa ja taloudellisessa 
ympäristössä poliittisten tai taloudellisten sitoumusten vuoksi. On tärkeää varmistaa se, 
että sukupuolten väliset erot otetaan huomioon näillä alueilla. Muilla alueilla hiljattain 
tehdyissä tutkimuksissa on paljastunut uusia sukupuolten välisiä eroja, jotka on 
huomioitava analyyttisessa ja toiminnallisessa avunannossa. 
Hätäaputoimennitcet ja kriisien estäminen 
1. Vaikka naiset ja tytöt voivat osallistua rajoitetusti päätöksentekoon, he kärsivät 
aseellisten selkkausten ja sotilaallisten välienselvittelyjen seurauksista erikoisella tavalla 
heidän sosiaalisen arvoasemansa ja sukupuolensa vuoksi. Naisten ja lasten osuus on 80 
prosenttia maailman 25 miljoonasta pakolaisesta ja kotiseudultaan siirretystä henkilöstä, 
ja he kärsivät tämän seurauksena vakavasta tavaroiden ja palvelujen pulasta sekä 
väkivallasta ja turvattomuudesta. 
2. Naisilla ja lapsilla on miehiä vähemmän vaihtoehtoja, kun on kyse liikkuvuudesta, 
vaihtoehtoisista tulolähteistä, heidän käytettävissään olevista kauppatavaroista ja taidoista. 
Tästä syystä he näyttävät olevan pakosta tärkeimpiä välittömän ruoka-avun saajia. Naisille 
suunnatun tuen olisi muodostettava olennainen osa toimenpiteiden vahvistamiseksi 
tarkoitettuja toimintamalleja avun, kunnostamisen ja kehittämisen yhtymäkohdassa. 
3. Hätätilanteissa yhteiskuntien perinteiset sosiotaloudelliset roolit järkkyvät, ja 
yleensä naiset omaksuvat rooleja ja vastuita, jotka aikaisemmin kuuluivat miehille. 
I lätäaputoimenpiteiden olisi tästä syystä autettava naisia suoriutumaan heidän uusista 
rooleistaan parhaalla mahdollisella tavalla. Kokemus on osoittanut, että esimerkiksi 
paikalliset naiset ovat tärkeä voimavara elintarvikehätäavun tarvikkeiden käsittelyssä ja 
jakelussa ja että he tekevät itseavustusaloitteita muiden kriisin uhrien tarpeiden 
tyydyttämiseksi. Kyseisiä aloitteita olisi tuettava itseluottamuksen vahvistamiseksi 
erityisesti pakolaisten keskuudessa. 
4. Pakolaisnaisista olisi tultava aktiiveja kumppaneita tarpeiden arvioinnissa sekä 
toimien suunnittelussa ja täytäntöönpanossa. Hätätilanteiden jälkeen kunnostus- ja 
kehitystoimenpiteissä ei pitäisi jättää huomioimatta naisten ja miesten välisissä 
sukupuolieroja koskevissa suhteissa tapahtuneita muutoksia, ja naisia olisi tuettava 
säilyttämään saavuttamansa arvoasema. 
5. Suuronnettomuuksille alttiilla alueilla, joilla on toistuva pula elintarvikkeista tai 
joilla esiintyy nälänhätää, on tärkeää tunnistaa taloudellisesti haavoittuvat kotitaloudet ja 
kyseisten kotitalouksien erityisen haavoittuvat jäsenet sekä tunnistaa heidän 
selviytymisstrategiansa. Näissä tapauksissa naisten keskeisestä roolista ruoantuotannossa 
ja heidän taipumuksestaan käyttää hankkeensa ruokaan ja muihin kotitalouden 
perustarpeisiin on tultava tärkeä. Apua oli tästä syystä annettava, jotta naisten 
tuottavuutta, heidän ansioitaan ja heidän taitojaan voidaan lisätä. 
Makrotaloudellisen politiikan analyysi ja toimenpiteet 
1. Sukupuoliin perustuva työtehtävien jako, vallan ja päätäntävallan 
käyttömahdollisuuksien erot sekä naisten ja miesten mahdollisuudet käyttää ja valvoa 
varoja kotitalouksien ja yhteisön tasolla tarkoittavat, että naisilla ja miehillä on eri 
velvollisuuksia ja heillä on eri tarpeita reagoidessaan taloudellisiin signaaleihin. 
2. Perinteiset makrotaloudelliset mallit eivät huomio näitä tekijöitä ja ne eivät 
myöskään ota huomioon yhteiskunnan uudistamiseen ja inhimillisten voimavarojen 
ylläpitämiseen tarvittavan palkattoman työn ja taloustieteilijöiden huomioon ottaman työn 
välillä olevaa keskinäistä riippuvuutta. 
3. Nyt on tajuttu, että kyseiset puutteet voivat analysoitaessa johtaa ennakoimattomiin 
ja ei-toivottuihin tuloksiin makrotaloudellisessa politiikassa sekä rajoitettuun 
tehokkuuteen. Makrotaloudelliset toimenpiteet vaikuttavat yhteiskunnallisiin ilmiöihin, 
kuten avioliittoon ja lisääntymiseen tavalla, joka on tähän saakka yllättänyt valtion 
toimielimiä. 
4. Kahden viimeisen vuosikymmenen aikana, makrotaloudellisen politiikan tavoitteet 
on yhdistetty rakennemukautuspolitiikkaan. On yhä enemmän huomattu, että sukupuolten 
välisten erojen huomioimatta jättäminen rakennemukautuspolitiikassa voi aiheuttaa 
sukupuolikohtaisia kustannuksia, jotka kohdistuvat raskaammin naisiin ja tyttöihin kuin 
miehiin ja poikiin vaikeuttaen olemassa olevia sukupuolten välisiä eroja. Ne voivat myös 
aiheuttaa ennakoimattomia tuloksia, kuten esimerkiksi mahdollisuuksissa käyttää julkisia 
palveluja tai maahanmuuttopäätöksissä. 
5. Talousarvion aiheuttamat velvoitteet näyttävät siirtävät kustannuksia sosiaalialan 
talousarvioista naisille, kun taas raha- ja ulkomaankauppapolitiikka näyttävät pakottavan 
naiset työmarkkinoille tai käyttämään enemmän aikaa vientituotteiden tuotannossa. 
Naisten työtaakkaan kohdistuva lisäpaine estää todennäköisesti inhimillisten voimavarojen 
kehityksen pitkällä aikavälillä. Olemassa olevien sukupuolten välisten erojen vuoksi on 
lisäksi todennäköisempää, että naiset hyötyvät vähemmän uusista taloudellisista eduista. 
6. Tästä syystä olisi toteutettava toimenpiteitä sukupuolet huomioon ottavan 
lähestymistavan käyttöön ottamiseksi makrotaloudellisissa politiikoissa ja ohjelmissa 
tutkimalla, kuinka sukupuolia koskevat tekijät voivat antaa paremmin tietoja politiikan 
vaihtoehtojen laatimisessa ja mukauttamisessa. Toimenpiteitä olisi myös toteutettava 
makrotaloudellisten toimenpiteiden naisiin ja miehiin kohdistuvien vaikutusten arvioinnin 
parantamiseksi. Jos eri kielteiset vaikutukset voidaan tunnistaa, olisi suunniteltava 
toimenpiteitä näiden kielteisten vaikutusten torjumiseksi ja ne olisi toteutettava 
mukautusohjelmina. 
lo 
Väestö 
1. Kairossa vuonna 1994 pidetyn kansainvälisen väestö- ja kehityskonferenssin 
vahvistaman toimintaohjelman suositukset olisi otettava huomioon kaikissa väestö- ja 
perhesuunnittelupolitiikoissa ja -ohjelmissa. 
2. Perhesuunnittelu on ollut usean kehity syhteistyöelimen asialistalla useita vuosia. 
Kairossa hyväksytty uusi toimintamalli korostaa useita siteitä väestön ja kehityksen välillä 
ja sen tavoitteena on pikemminkin yksittäisten naisten ja miesten tarpeiden tyydyttäminen 
kuin ainoastaan väestötilastollisten päämäärien saavuttaminen. 
3. Ohjelma puolustaa perhesuunnittelun tekemistä yleisesti saatavaksi vuoteen 2015 
mennessä osana terveyttä ja oikeuksia koskevaa laajennettua lähestymistapaa. Sukupuolia 
koskeva lähestymistapa on vahvistettu ohjelmassa, jossa pyritään tekemään naiset 
kykeneviksi parantamalla heidän mahdollisuuttaan osallistua koulutukseen ja käyttää 
terveyspalveluja ja antamalla heille mahdollisuuden päättää lisääntymiskyvystään tietoihin 
perustuen. Ohjelmassa myös painotetaan, että miehiä olisi kannustettava ottamaan vastuu 
sukupuoli- ja lisääntymiskäyttäytymisestään sekä heidän yhteiskunnallisista ja 
perherooleistaan ja heille olisi annettava mahdollisuus siihen. 
Oikeudet 
1. Vuoden 1993 kesäkuussa järjestetyssä maailman ihmisoikeuskonferenssissa 
todettiin, että naisten ihmisoikeudet ovat koko heidän elinikänsä ajan kiinteä, olennainen 
ja jakamaton osa yleisiä ihmisoikeuksia. Kasvava määrä kehitysmaita on nyt säätänyt 
perustuslaeissaan sekä naisten että miesten perusoikeuksista ja vapauksista kaikkinaisen 
naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen määräysten ja Nairobin pitkän 
aikavälin toimintamallien mukaisesti. 
2. Käytännössä perustuslain turvaama naisten tasa-arvoisuus ei kuitenkaan aina johda 
viipymättä parannuksiin. Naisten oikeuksien täytäntöönpanoa vaikeuttavat edelleen 
vaikeudet koko lainsäädännön yhdenmukaisessa mukauttamisessa, tavanomainen oikeus 
ja kulttuuriperinne, tietämättömyys omista oikeuksista ja puuttuva mahdollisuus käyttää 
oikeuspalveluja. 
3. Naisten terveyttä, turvallisuutta ja liikkuvuutta vaarantaa myös miesten naisiin 
kohdistaman väkivallan, kotona tapahtuva väkivalta mukaan luettuna, suuri määrä. Tietoja 
on saatavilla rajoitetusti, mutta naisiin kohdistuva väkivalta on maailmanlaajuisesti vakava 
ongelma, ja tästä syystä YK:n yleiskokous nimesi ihmisoikeuskomissiossa tätä asiaa 
hoitavan erityisen esittelijän. 
1 21 
ISSN 1024-4492 
KOM(95) 423 lopullinen 
T7"TT1 T A nn ASIAKIRJAT 
FI 01 
Luettelonumero : CB-CO-95-468-FI-C 
ISBN 92-77-93385-2 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg «