FI    FI  
 EUROOPAN KOMISSIO 
 
Bryssel 3.7.2012  
SWD(2012) 192 final 
  
KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA 
TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA 
Oheisasiakirja 
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIIN 
vakuutusedustuksesta 
{COM(2012) 360 final} 
{SWD(2012) 191 final}  
 
FI 2   FI 1. Y LEISKATSAUS ASIAAN LIITTYVÄSTÄ EU: N LAINSÄÄDÄNNÖSTÄ JA NYKYISISTÄ 
POLIITTISISTA ALOITTEISTA  
 Vakuutusala  Sijoitusala  
Asianomaiset 
tuotteet  Muun muassa henkivakuutukset, 
moottoriajoneuvovakuutukset, 
vastuuvakuutukset, 
omaisuusvahinkovakuutukset , rahtivakuutukset 
sekä sijoituspiirteitä sisä ltävät vakuutustuotteet, 
kuten sijoitussidonnaiset henkivakuutukset  Muun muassa osakkeet, 
joukkovelkakirjalainat (myös strukturoidut 
joukkovelkakirjalainat), sijoitusrahastot ja 
johdannaiset  
Pääoma-vaatimukset SOLVENSSI II 
Vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnan 
aloittaminen ja harjoittaminen, valvonta, 
uudelleenjärjestely ja likvidaatio  Vakavaraisuusdirektiivi (CRD IV) 
Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten 
liiketoiminnan aloittaminen ja harjoittaminen, 
valvonta, uudelleenjärjes tely ja likvidaatio  
Jakelu  Vakuutusedustusdirektiivi (IMD) 
Rekisteröintiä ja toim ilupia koskevat säännöt 
(mukaan lukien henkilöst ön pätevyys), kaikkien 
vakuutustuotteiden  myyntikäytännöt, toiminta 
yli rajojen, liiketoiminnan harjoittaminen, 
valvonta jne. Vakuutusedustusdirektiivillä 
säännellään sijoituspiirteitä sisältävien 
vakuutustuotteiden, kuten sijoitussidonnaisten 
henkivakuutusten, myyntiä.  Rahoitusmarkkinadirektiivi (MiFID II) 
Rekisteröintiä ja toim ilupia koskevat säännöt, 
toiminnan järjestämist ä koskevat v aatimukset 
(mukaan lukien henkilöstön pätevyys), 
kaikkien sijoitustuotteiden  myyntikäytännöt, 
toiminta yli rajojen, liiketoiminnan 
harjoittaminen, valvonta jne. 
Rahoitusmarkkinadirektiivissä säädetään 
poikkeuksesta , joka koskee niin sanotun 
vakuutuskääreen (”wrapper”) sisältäviä 
sijoitustuotteita, kuten sijoitussidonnaisia 
henkivakuutuksia.  
 
Tietojen 
antaminen 
tuotteista  SOLVENSSI II PRIPS Yhteissijoitusyritykset  
Vakuutustuotteet Sijoituspiirteitä sisä ltävät vakuutustuotteet Sijoitustuotteet  
Jotta voidaan varmistaa eri al ojen välinen johdonmukaisuus, 
vakuutusedustusdirektiivin (IMD) tarkistuksessa otetaan huomioon 
rahoitusmarkkinadirektiivin (MiFID) parh aillaan käynnissä oleva tarkistus ja 
vähittäismarkkinoille tarkoitetuista paketo iduista sijoitustuotteista (PRIPS) pian 
tehtävä aloite. Tämä merkitsee sitä, että  aina kun kyseessä on sijoituspiirteitä 
sisältävien henkivakuutustuotteiden (P RIPS-vakuutusten) myyntikäytäntöjen 
sääntely, vakuutusedustusdirektiivin o lisi vähintään täytettävä samantyyppiset 
kuluttajansuojavaatimukset kuin tarkiste tun rahoitusmarkkinadirektiivin. PRIPS-
vakuutukset ovat henkivakuutuksiksi paketo ituja vähittäissijoitustuotteita, kuten 
sijoitussidonnaisia henkivakuutuksia.  
2. O NGELMAN MÄÄRITTELY  
Tässä jaksossa käsitellään vakuutuse dustusdirektiivillä  luotuun nykyiseen 
oikeuskehykseen liittyviä vielä ratkai semattomia kysymyksiä tarkemmin. Nämä 
kysymykset voidaan jakaa kahteen luokkaan: ka ikkien vakuutustuot teiden (henki- ja 
 
FI 3   FI vahinkovakuutusten) myyntiin liittyvät ongelmat ja PRIPS-vakuutusten myyntiin 
liittyvät ongelmat.  
2.1. Kaikkien vakuutustuotteiden myyntiin liittyvät ongelmat 
Direktiivin soveltamisalaan  eivät sisälly ensivakuutta jat eivätkä tietyt muut 
vakuutustuotteiden myyntikanav at (kuten matkatoimistot ja autovuokraamot). Tämän 
vuoksi yleisenä ongelmana on se, että kulutt ajansuoja on erilaine n riippuen siitä, 
mistä (minkä myyntikanavan kautta) kulut taja ostaa vakuutus tuotteen. Tällainen 
tilanne heikentää kuluttaja nsuojaa, minkä lisäksi s ääntöjen noudattamisesta eri 
myyntikanaville aiheutuvat kustannukset vaihte levat. Vakuutusedus tusdirektiiviä ei 
nykyisin myöskään sovelleta joihin m yynninjälkeisiin markkinatoimijoihin 
(korvauskäsittelijöihin ja vahinkotarkastaj iin). Nämä ammattikunnat osallistuvat 
vakuutustuotteiden myyntipro sessiin ja saattavat alti stua eturistiriidoille.  
Toinen merkittävä ongelm a liittyy eturistiriitoihin , joita aiheutuu vakuutustuotteiden 
myyjien ja kuluttajien välille myyjien korvausrakenteiden vuoksi. Korvausrakenteista johtuvat eturistiriidat voivat haitata kuluttajia kahdella hieman eri tavalla: joko vakuutusedustajat l ukkiutuvat lähes yksinoikeudellisiin 
kaupankäyntijärjestelyihin, joissa ketjun alkupäässä on ainoastaan yksi 
vakuutusyhtiö (eli vakuutusedustajan puoleen k ääntyvillä kuluttajilla ei ole tarpeeksi 
valinnanvaraa parhaan vaihtoehdon löytämis eksi), tai kuluttajia neuvotaan ostamaan 
tuotteita, joista myyjä saa parhaan palkkion, eikä tuotteita, jota sopisivat parhaiten 
kuluttajan tarpeisiin (jälki mmäistä seikkaa käsitellään jäljempänä yhdessä muiden 
neuvontaan liittyvien ongelmien kanssa).  
Kolmas merkittävä onge lmaryhmä liittyy neuvontaan
, ja siinä voidaan erottaa 
seuraavat kaksi eri kysymystä:  
• Puolueellinen neuvonta , jota saatetaan tarjota kuluttajille, koska myyjien 
saamista korvauksista on edellä kuvaillu lla tavalla aiheutunu t eturistiriitoja.  
• Heikkolaatuinen neuvonta  aloilla, joilla myyntihenkilöstön ammattipätevyyttä 
koskevat vaatimukset ovat riittämättömät.  Ammattipätevyytt ä koskevat säännöt 
vaihtelevat nykyisin suuresti eri jäsenvalt ioissa ja eri myyntikanavissa, minkä 
vuoksi kuluttajille tarjottava ne uvonta on usein heikkolaatuista. 
Vakuutustuotteiden myyjien pääsy rajat ylittävill e markkinoille  on hankalaa, ja 
tällainen markkinoille pääsy on Eu roopassa nykyisin hyvin vähäistä. 
Ammattipätevyyden vastavuoroista tunnustamista, palvelujen tarjoamisen vapautta ja sijoittautumisvapautta ei ole määritelty IM D1:ssä. Ei ole yhtä ai noaa rekisteriä, josta 
kuluttajat voisivat löytää tie toa vakuutustuotteiden myy jistä kaikkien EU-maiden 
osalta.  
Seuraamusten puutteellinen yhdenmukaistaminen
 on todettu ongelmaksi lähes 
kaikissa finanssipalveluja koskevan lains äädännön käynnissä olevissa tarkistuksissa. 
Syynä tähän ovat seuraamusten ennaltaehkä isevän vaikutuksen  puute joissakin 
jäsenvaltioissa ja huomatta vat erot toimivaltaisten viranomaisten valtuuksissa 
määrätä seuraamuksia. 
 
FI 4   FI 2.2. PRIPS-vakuutusten myynt iin liittyvät ongelmat 
Vähittäisvakuutusmarkkinoille tarkoitettujen paketoitujen sijoitustuotteiden 
myynnistä ei ole EU:n tasolla annettu ri ittäviä kuluttajansuojavaatimuksia, sillä 
IMD1 ei sisällä erityisiä sääntöjä, jotka koskisivat sijoituspiirteitä sisältävien monimutkaisten vakuutustuotteiden m yyntiä. Kyseisten tuotteiden myynnissä 
noudatetaan nykyisin vakuutustuotteiden myyn tiä koskevia yleisiä sääntöjä, vaikka 
nämä tuotteet ovat luonteeltaan hyvin erilaisia ja merkitsevät suurempaa riskiä ostajille, jotka eivät ole ammattilaisia. Ma rkkinoilta on näyttöä siitä, että useissa 
jäsenvaltioissa tehdään hyvin paljon valituksia sijoitussidonnaisten vakuutustuotteiden myynnistä. On olemassa nä yttöä siitä, että sääntelyn katvealueita 
käytetään hyväksi, sillä vähittäismar kkinoille tarkoitettu jen paketoitujen 
sijoitustuotteiden myyntiä eri myyntikan avien kautta koskeva ssa sääntelyssä on 
eroja. Epätarkoituksenmukaisten sijoit ussidonnaisten henkivakuutustuotteiden 
myynnistä kuluttajille mahdollisesti aiheutuv an haitan arvioidaan olevan jopa 1,1 
biljoonaa euroa EU-27:ssä. On tärkeää huomata, että vakuutusten 
irtisanomiskustannusten ja korkeimpi en tuotekustannusten vuoksi huono neuvonta 
voi johtaa vakuutusmarkkinoilla siihen, että  sijoittajat maksavat enemmän maksuja 
eivätkä pääse eroon tuotteista , joiden irtisanomisesta aiheutuu kuluja mutta joiden 
luonteesta sijoittaja ei päässyt riittävään käsit ykseen sijoitust a tehdessään. 
Kuluttajille todellisuudessa aiheutuvaan haitta an vaikuttavat toki monet tekijät, ja 
myyntineuvonta on vain yksi niistä. On kuitenkin näyttöä siitä, että neuvonta on 
ratkaisevan tärkeässä asemassa finanssitu otteiden vähittäismarkkinoilla. Sen vuoksi 
vaikuttaa siltä, että neuvonta on ke skeinen tekijä. Kun otetaan huomioon 
markkinoiden koko, väärin perustein tapahtuv alla myynnillä saattaa olla huomattava 
vaikutus kuluttajien hyvinvointiin. Koska EU:n sääntöjä ei ole, sääntelyviranomaiset 
ovat reagoineet edellyttämällä kustannuste n suurempaa läpinäkyvyyttä, tai jos niiden 
toiminta kattaa monimutkai sia tuotteita yleisesti ottaen, antamalla neuvontaa 
tiedoista, jotka pitäisi antaa ennen sopimuks en tekemistä, tai vaatimalla tällaisten 
tuotteiden myyntiä koskevan lain säädännön säilyttämistä ennallaan. 
3. T
OISSIJAISUUS - JA SUHTEELLISUUSPERIAATTEET  
Jos jäsenvaltiot toimisivat erikseen, ne eivät pystyisi kansallisella tasolla 
ratkaisemaan tehottomuusongelmia, jotka johtuvat siitä, että ensivakuuttajiin ja edustajiin sovelletaan eri puolilla EU:ta erilaisia järjestelmiä, neuvontaan ja 
kuluttajansuojaan liittyviä vaatim uksia ei ole yhdenmukaistettu ja 
pätevyysvaatimuksissa on eroja. Voimassa ol evan direktiivin tark istuksella pyritään 
lisäksi parantamaan kuluttajien liikkuvuutta , helpottamaan rajojen yli käytävää 
kauppaa ja varmistamaan tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille markkinatoimijoille mukauttamalla eri finanssipalvelualojen sääntelystandardit toisiinsa (eli mukauttamalla vakuutusedus tusdirektiivi rahoitusmarkkinadirektiivin 
sääntöihin, jotka koskevat sijoituspiirteitä  sisältävien vakuutust uotteiden myyntiä). 
Noin 95 prosenttia rekister öidyistä vakuutusedustajista on EU:ssa mikroyrityksiä ja 
pk-yrityksiä (sellaisena kuin ne  määritellään muissa EU:n direktiiveissä). Sen vuoksi 
on varmistettava suhteellisuuspe riaatteen soveltaminen, kun 
vakuutusedustusdirektiivi yhdenmukaistetaan  rahoitusmarkkinadirektiivin kanssa. 
 
FI 5   FI 1. Yksinkertaisten vakuutustuotteiden myyjiin, jotka myyvät vakuutustuotteita 
sivutoimisesti (kuten autovuokraamot ja ma tkatoimistot), ja myynnin jälkeisiin 
palveluihin (kuten vahinkotar kastajat ja korvauskäsitte lijät) ryhdytään soveltamaan 
yksinkertaistettua ilmoitusmenettelyä sen sijaan, että toimivaltaisten viranomaisten olisi rekisteröitävä nämä tahot. 
2. Kaikkiin säännöksiin sovelletaan yl eistä suhteellisuusperiaatetta. Koska 
direktiivillä luodaan yhdenmukaistamisen vähimmäistaso, jäsenvaltioiden pitäisi vaatimuksia asettaessaan toimia kyseisen periaatteen mukaisesti oikeasuhteisesti ja ottaa huomioon myytävien tuotteiden monimutk aisuus. Tätä sovellettaisiin yhtä lailla 
EVLEV:iin, kun se kehittää ammattipätev yysvaatimuksia koskevia tason 2 
toimenpiteitä. 
3. Rahoitusmarkkinadirektiivissä vahvistet ut sijoittajansuoj aa koskevat säännöt 
(kuten kielto pyytää pal kkioita riippumattomasta ne uvonnasta, eturistiriitojen 
lieventäminen, soveltuvuus- ja asianmukais uustesti) sisällytetään IMD2:een, jotta 
voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset sijoitus- ja vakuutusalojen paketoituja sijoitustuotteita koskevien myyn tikäytäntöjen kesken. IMD2 ja Solvenssi 
II sisältävät vakuutusedustajiin ja en sivakuuttajiin sovelle ttavat toiminnan 
järjestämistä koskevat säännöt (muun muassa  rekisteröinti, ilmoitukset, sisäistä 
tarkastusta koskevat säännöt ja riskienha llinta – säännöt ova t samankaltaiset kuin 
rahoitusmarkkinadirektiiviin sisältyvät sää nnöt), joilla varmistetaan tässä suhteessa 
yhtä tiukat ja joskus jopa tiukemmat vaa timukset kuin rahoitusmarkkinadirektiivissä. 
Koska näissä säännöissä otetaan huomi oon vakuutusedustuksen ja vakuutusalan 
organisatoriset piirteet, ha llinnollinen taakka on huomattavasti vähäisempi kuin jos 
sovellettaisiin kaikkia sijoitusalaa koskevia  rahoitusmarkkinadirektiivin sääntöjä. Ne 
maat, joissa rahoitusmarkkinadirektiivin s äännökset ovat täysimääräisessä käytössä 
(NL, SE, UK), soveltavat itse asiassa suht eellisuusperiaatetta, jotta säännöt olisivat 
vakuutusedustajia ajatellen hyödylli set ja tarkoituksenmukaiset. 
4. E
RI VAIHTOEHTOJEN VERTAILU  
Soveltamisala:  Parhaaksi katsottu toimintamalli on määritellä tarkemmin, mihin 
toimintoihin vakuutusedustusdirektiiviä sove lletaan. Tämä tarkoitt aa, että säilytetään 
jäsenvaltioiden vapaus vahvistaa soveltamisala mahdollisimman laajaksi mutta 
sallitaan joitakin poikkeuksia oikeasuht eisen kohtelun varmis tamiseksi (jotta 
soveltamisalan ulkopuolelle voidaan jä ttää vakuutukset, joita tarjotaan 
tavaramyynnin ohella, ja jotta suuriin ri skeihin liittyvä vakuutustoiminta ja 
ammattimaiset ostajat voidaan jättää liiketoiminnan menettelytapasääntöjen ulkopuolelle). Tähän sisältyy myös yksi nkertaistetut ilmoitusvaatimukset 
vakuutusalan arvoketjun toimijoille (vakuut ustuotteiden sivutoi miset myyjät, kuten 
matkatoimistot, autovuokraamot, ja myynnin jälkeiset toimijat, kuten 
vahinkotarkastajat ja korva uskäsittelijät). Tällä on jo myönteinen vaikutus 
kuluttajiin. Vaikutus markkinatoimijoihin , jotka myyvät vakuutuksia sivutoimisesti, 
olisi puolestaan vain vähäinen kustannuksia ajatellen. Tässä vaihto ehdossa kielteiset 
vaikutukset ensivakuuttajiin ja edustajiin ovat huomattavasti vähäisemmät kilpailua ajatellen, mutta se on yhä tehokas tavoitteiden saavuttamisessa. 
 
FI 6   FI Eturistiriidat:  Parhaiksi katsottuja toimintamalleja on kaksi: kaikkia 
vakuutustuotteiden myyjiä varten otetaan käyttöön vakioformaatti (European Business Card) tietojen antamiseks i ja samalla otetaan käyttöön 
rahoitusmarkkinadirektiivin mallin en järjestelmä (liiketoiminnan 
menettelytapasäännöt sellaisin a kuin ne sisältyvät MiFID II:n 23, 24 ja 25 artiklaan) 
sellaisia myyjiä varten, jotka myyvät sijoituspiirteitä sisältäviä henkivakuutustuotteita. Näillä vaihto ehdoilla parannetaan kuluttajansuojaa 
ennaltaehkäisemällä (European Business Card ja tietojen antaminen myyjien saamista korvauksista) ja mahdollisesti hallitsemalla ja lieventämällä eturistiriitoja (rahoitusmarkkinadirektiivin ka ltaiset ratkaisut). Saman aikaan nämä vaihtoehdot 
ovat kustannustehokkaita, sillä ne mahdollis tavat oikeasuhteisen lähestymistavan, 
joka riippuu myytävien tuotteiden m onimutkaisuudesta ja kustannuksista. 
Neuvonta: Neuvonnan osalta parhaiksi katsottu ja toimintamalleja on kaksi. 
Ensinnäkään ei olisi kallista sisällytt ää neuvonnan määritelmää direktiiviin. Tämän 
vaihtoehdon ansiosta kuluttajat  olisivat selvillä siitä, saavatko he t uotetta osatessaan 
henkilökohtaista neuvontaa vai eivät. To inen suositeltava vaihtoehto on ottaa 
käyttöön rahoitusmarkkinadirekt iivin kaltainen soveltuvuustes ti ja kielto periä maksu 
riippumattomasta neuvonnasta, jota anne taan kaikkein monimutkaisimmista 
tuotteista. Näin kuluttajalle ei aiheudu haitta a siitä, että kyseisiä tuotteita myytäisiin 
epäasiallisesti.  
Parhaaksi katsottu toiminta malli heikkolaatuisen neuvonnan suhteen on varmistaa, 
että vakuutustuotteen myyjän ammattipätevyys on oikeassa suhteessa hänen tarjoamiensa tuotteiden monimutkai suuteen. Esimerkiksi monimutkaisten 
henkivakuutustuotteiden myyjien olisi sa atava erityiskoulutusta tarjoamiensa 
tuotteiden ominaisuuksista.  Kun otetaan huomioon mar kkinoiden rakenteet ja 
jäsenvaltioiden toimivalta ammattipäte vyyttä koskevien vaatimusten suhteen, 
lähestymistapana olisi oltava ei-sitovat säädökset.  
Rajojen yli käytävä kauppa: Paras vaihtoehto olisi määritellä palvelujen 
tarjoamisen vapaus ja sijoittautumis vapaus, ottaa käy ttöön vastavuoroisen 
tunnustamisen järjestelmä sekä yksinkert aisempi ilmoitusmenettely sellaisille 
vakuutusedustajille, jotka haluavat myydä  tuotteitaan yli rajojen, ja perustaa 
keskitetty rekisteröintijärjestelmä, josta kuluttajat voivat etsiä tietoja kaikista 
jäsenvaltioissa toimivista vakuutustuotte iden myyjistä. Nämä vaihtoehdot ovat 
suhteellisen kustannustehokkaita ja toisivat kulu ttajille merkittävää hyötyä, kun he 
saisivat käyttöönsä lisätietoj a ja laajemman tuotevalikoi man (kilpailun paraneminen).  
Seuraamukset:  Parhaana pidetty vaihtoehto  on ottaa käyttöön yleinen 
seuraamusjärjestelmä vahvistamalla yhdenm ukaistetut vähimmäissäännöt, jotka ovat 
riittävän varoittavia, jotta niiden avulla voidaan vähentää rikkomistapausten määrää 
huomattavasti. Tämä vaihtoehto on havaittu kustannustehokkaimmaksi useissa 
vaikutusten arvioinneissa, jo ita on tehty samankaltaisista lainsäädäntöaloitteista, 
kuten rahoitusmarkkinadirektiivistä ja vähittäismarkkinoille tarkoitetuista 
paketoiduista vakuutustuotteista. Myös EVLEV kannattaa tätä lähestymistapaa 
suurimmaksi osin. Olisi myös huomattava, että suuri osa säännösten mahdollisista 
rikkojista saattaa olla rajoje n yli toimijoita, joilla on huomat tava liikevaiht o ja joille 
siitä, että on rekisteröimätön vakuutusedusta ja (esimerkiksi Espa njassa), aiheutuvalla 
6 000 euron suuruisella seuraamuksella  ei ole varoittavaa vaikutusta. 
 
FI 7   FI 5. EU: N ALOITTEEN TAVOITTEET  
IMD1:n tarkistuksella pyritään tehos tamaan vähittäisvakuutusmarkkinoiden 
sääntelyä. Tarkoituksena on varmistaa tasa vertaiset toimintaedellytykset kaikkien 
niiden kesken, jotka ovat mukana va kuutustuotteiden myynnissä, ja tiukentaa 
vakuutuksenottajien suojaa. 
6. V AIKUTUSTEN JA KUSTANNUSTEN ARVIOINTI  
Jäsenvaltioille aiheutuu ka ikissa analysoiduissa toim intamalleissa kustannuksia 
sääntöjen noudattamisesta, sillä  on kehittävä sääntöjä ja /tai sisällytettävä sääntöjä 
kansalliseen lainsäädäntöön. Hiljattais en tutkimuksen mukaan sääntöjen 
kehittämisestä ja/tai sisällyttämisestä ka nsalliseen lainsäädänt öön aiheutuu alhaisia 
tai kohtuullisia kustannuksia. Koska tämän aloitteen sisimmäisenä tarkoituksena on se, että edellytetään uusien myyntisääntö jen soveltamista ja että joissakin 
jäsenvaltioissa vähittäisasiakkaille annetaan  uusia tietoja, tästä aiheutuisi kaikille 
jakelijoille ja tuotteiden  suunnittelijoille kertaluontei sia hallinnollisia kustannuksia. 
Todennäköisesti aiheutuisi myös j uoksevia kustannuksia. Soveltamisalan 
laajentamisella ei olisi lainkaan tai olisi vain hieman vaikutusta ensivakuuttajiin ja 
muihin markkinatoimijoihin. Sikäli kuin kyseessä on PRIPS-vakuutusten jakelu, olisi 
todettava, että arvio tämänkaltaisesta aloi tteesta tasolla 1 aihe utuvista vaikutuksista 
on välttämättä melko likimääräinen. Tarkemma t arviot ovat mahdollisia vasta, kun 
tason 2 mahdolliset toimenpiteet on an alysoitu. Komission yksiköt ovat PWC:n 
tekemän tutkimuksen ja toimialaa koskevien  tilastotietojen perusteella arvioineet 
hallinnollisen taakan noin 617 000 000 euroksi IMD2:n ensimmäisenä soveltamisvuonna. Tämä on 0,06 prosenttia vuoden 2009 jaksottamattomista bruttovakuutusmaksuista. Koska aloite vaikuttaa lukuisiin yrityksiin (noin 
miljoonaan yritykseen), kustannukset jä ävät suhteellisen kohtuullisiksi eli 
keskimäärin noin 730 euroon yritystä kohti . Kustannukset ei ole jakaudu tasaisesti 
kaikkien yritysten kesken, sillä vaikut ukset PRIPS-vakuutuksia myyviin yrityksiin 
ovat suuremmat kuin vaikutukset niihin yrityksiin, jotka myyvät vain yleisiä 
vakuutustuotteita. 
7. H
YÖTYJEN ARVIOINTI  
7.1.  Kuluttajien ja yhteiskunnan kannalta  
Kun käyttöön otetaan parannetut ja  yhdenmukaistetut neuvontaa koskevat 
vaatimukset, kuluttajat hyötyvät, sillä tarj ousten vertaileminen helpottuu, myös eri 
jakelukanavien kesken. Tällä tavoin kul uttajat todennäköisesti saavat paremman 
käsityksen tarjolla ol evista palveluista ja tuotteista. Näin kuluttajat voivat vertailla 
tarjouksia ja etsiä tuotteita  ja sopimuksia, jotka pa remmin vastaavat heidän 
tarpeitaan. Tämä alentaa heidän maksamaansa hintaa.  
Kuluttaja tarvitsee vakuutuksia, jotka parh aiten sopivat hänen tarpeisiinsa ja 
taloudelliseen tilanteeseensa. Muutoin on olemassa suuri riski, että 
epätarkoituksenmukainen vakuutussopimus sano taan varhaisessa vaiheessa irti eikä 
kuluttaja ole tyytyväinen. Tämä tar koittaa, että jos kuluttaja irtisanoo 
vakuutussopimuksensa ennenaikaisesti, hän menettää kaiken kertyneen hyödyn ja 
 
FI 8   FI maksaa noin 8 prosentin irtisanomismaksun. Henkivakuutussopimuksen 
irtisanomisesta voi myös aiheutua kuluttajalle joitakin epäsuotuisia 
verotusvaikutuksia (esimerkiksi jos ve rotuksen perusteena on ollut vakuutuksen 
takaisinostoarvo). Esimerkiksi erästä henkivakuutustuotetta eli takuuehtoisia 
sijoitussidonnaisia vakuutuksia koskevat tilastot viittaavat siihen, että noin 
25 prosentissa tapauksia kuluttaja irtisa noo sopimuksen ennen sen erääntymistä 
(saamatta jäävien vakuutusmaksujen määrä). Tämän taustalla voi olla eri tekijöitä, muun muassa epätarkoituksenmukainen neuvonta, kun tuotetta on valittu. Neuvontaa 
koskevien korkealaatuisten ja yhdenmuka istettujen vaatimusten käyttöönotosta 
koituu hyötyä kuluttajille ja koko yhteiskunn alle, kun ennenaikaisesti irtisanottujen 
sopimusten määrä laskee (eli vakuutus maksuja jää vähemmän saamatta).  
7.2. Vakuutustuotteiden myyjien kannalta 
Suurin hyöty vakuutusedusta jille ja vakuutusyrityksill e koituu lisääntyneistä 
liiketoimintamahdollisuuksista. Tämä johtuu siitä, että rajojen yli toiminnasta aiheutuvat kustannukset alen evat ja kuluttajien luotta mus ja sen myötä kysyntä 
kasvavat. Tämä varmaankin lisää myyjien välistä kilpailua. Samankaltaisia vaikutuksia voidaan odottaa toimintamalleista, joilla edistetään vakuutusedustajien toimintaa yli rajojen.  
Neuvontaa koskevien vaatimusten paranemise n ansiosta markkina toimijat säästävät 
joissakin lisäkustannuksissa, joita aiheut uisi, jos vakuutusmaksuja jää saamatta. 
Näihin sisältyy kustannukset, joita aiheut uu, kun vakuutuksenanta jien on laskettava 
uudelleen ja kalibroitava riski nhallintatoimenpiteensä, sillä niiden on hallittava useita 
riskejä pitkäaikaisten sijoitusten näkökulma sta katsottuna. Myös markkinatoimijat 
hyötyisivät finanssimarkkinoide n lisääntyneestä vakaudesta. 
7.3. Jäsenvaltioiden kannalta  
Vakuutusalalla on yhteiskunnan kannalta tärkeä  rooli, sillä kansalaisten on vaikeaa 
tai mahdotonta selvitä sen kattamista ri skeistä tavanomaisissa olosuhteissa. 
Jäsenvaltiot saattaisivat  hyötyä alentuneista kustannuksista, sillä kun 
epätarkoituksenmukaisia vakuutustuotteita  myytäisiin vähemmän eikä vakuutuksia 
niin ollen irtisanottaisi ennenaikaisesti, ei aiheutuisi niin paljon kustannuksia avun 
tarjoamisesta kuluttajille, jotka eivät pysty kantamaan omaisuuteensa kohdistuvia 
tappioita eivätkä lisäkust annuksia, joita heille aihe utuu, kun vakuutuksia myydään 
väärin perustein (esimerkiksi he nkivakuutukset, työttömyysvakuutukset, 
kotivakuutukset, sairauskuluvakuutukset).  
8. S
EURANTA JA ARVIOINTI  
Jotta voidaan arvioida, onko parhaiksi ka tsotuilla toiminta malleilla päästy 
tavoitteeseensa, komission yksiköt aikova t tehdä tiivistä yhteistyötä EVLEV:n, 
kuluttajaryhmien (esimerkiksi finanssipa lvelujen käyttäjäryhmän), tärkeimpien 
sidosryhmien ja jäsenvaltioiden kanssa. Jä lkiarviointi on tarkoitus tehdä viiden 
vuoden kuluttua tarkistetun direktiivin hyväksymisestä.