EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 01.07.1998 
KOM(1998)4011opull. 
KOMISSION TOINEN KERTOMUS 
EUROOPAN PARLAMENTILLE ja NEUVOSTOLLE 
rahanpesudirektiivin täytäntöönpanosta 

YHTEENVETO 
Tämä on komission toinen kertomus Euroopan unionin neuvostolle ja Euroopan 
parlamentille vuonna 1991 annetun rahanpesudirektiivin täytäntöönpanosta. Siinä 
pyritään vastaamaan niihin kysymyksiin, joita nämä kaksi toimielintä ovat tuoneet esille 
tarkastellessaan vuonna 1995 esiteltyä komission ensimmäistä kertomusta. 
Koska rahanpesu on maailmanlaajuinen ongelma, tämän toisen kertomuksen aluksi 
Euroopan unionin rahanpesun vastaisia toimia tarkastellaan laajemmassa 
kansainvälisessä yhteydessä. Kertomuksessa luodaan katsaus toimenpiteisiin, joita on 
toteutettu sanoman levittämiseksi kolmansiin maihin. Katsauksesta käy ilmi, että kahden 
tärkeimmän kansainvälisen rahanpesukonferenssin ratifiointi on edistynyt merkittävästi. 
Direktiivin täytäntöönpanon laajuus on ollut erittäin tyydyttävää. Kaikki jäsenvaltiot ovat 
panneet direktiivin täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä ja tällä hetkellä on käynnissä 
vain yksi rikkomismenettely. 
Kertomuksesta käy ilmi kaikissa jäsenvaltioissa tapahtunut merkittävä kehitys, jonka 
seurauksena yhä useammasta vakavasta rikoksesta saadun hyödyn pesu on kriminalisoitu. 
Kertomuksessa tarkastellaan toimenpiteitä, joiden avulla pyritään torjumaan 
valuutanvaihtotoimistojen ja muiden, myös sääntelemättömien rahoitusalan toimien 
kautta tapahtuvaa rahanpesua. Lisäksi siitä käy ilmi, että edistystä on tapahtunut myös 
useilla rahoitussektorin ulkopuolisilla aloilla, jotka on saatettu jäsenvaltioissa voimassa 
olevan rahanpesua koskevan lainsäädännön piiriin. Kertomuksessa pohditaan myös sitä, 
voitaisiinko rahanpesun vastaisia toimenpiteitä kohdistaa myös eräisiin rahoitussektorin 
ulkopuolisiin ammatteihin, erityisesti lakimiesammatteihin, mikä on erityisen 
arkaluonteinen kysymys. 
Muun muassa edellä mainittujen kysymysten kohdalla kertomuksessa viitataan 
yksityiskohtaiseen järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevaan 
toimintasuunnitelmaan, jonka Amsterdamissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi. 
Kertomuksessa tarkastellaan eri foorumeilla parhaillaan toteutettavaa toimintaa 
rahanpesun torjunnasta vastaavien viranomaisten välisen yhteistyön ja tiedonvaihdon 
parantamiseksi. 
Parlamentin pyynnöstä komissio käsittelee myös rahanpesumenetelmiin liittyviä 
suuntauksia sekä toimintaa, jota toteutetaan parhaillaan muilla foorumeilla rahanpesun 
kokonaistaloudellisten vaikutusten selvittämiseksi. 
Tässä kertomuksessa pyritään antamaan myös alustavia tietoja rahanpesun vastaisen 
toiminnan tuloksista. Ne osoittavat, että epäilyttävistä tilisiirroista tehdään ilmoituksia 
kaikissa jäsenvaltioissa. Syytemenettelyjen ja tuomioiden ilmoitettu määrä on 
huomattavasti alhaisempi. Myös takavarikoitujen varojen määrä näyttää olevan vähäinen. 
Lopuksi kertomuksessa todetaan, että nyt olisi aiheellista ajantasaistaa ja laajentaa 
direktiiviä parlamentin toivomusten ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan 
toimintasuunnitelman mukaisesti. 
1. JOHDANTO 
Neuvoston direktiivi 9I/30X/ETY rahoitusjärjestelmän ralianpesularkoituksiin 
käyttämisen estämisestä annettiin K) päivänä kesäkuuta 1991 '. 
Kyseisen direktiivin 17 artiklassa säädetään kolmen vuoden välein Euroopan 
parlamentille ja neuvostolle annettavista säännönmukaisista 
täytäntöönpanpkertomuksista. 
Komission ensimmäinen kertomus (KOM(95)54 lopullinen) annettiin maaliskuussa 
1995. Se koski 12 jäsenvaltiota, koska Euroopan unioniin hieman aiemmin liittyneet 
kolme valtiota sekä Islanti ja Norja sisältyivät samankaltaiseen EFTA:n pysyvän 
komitean laatimaan kertomukseen, joka käsitteli tilannetta Euroopan 
talousalueeseen kuuluvissa EFI A-valtioissa. 
Toinen kertomus kattaa kaikki 15 jäsenvaltiota. EFTA:n viranomaiset ovat laatineet 
samankaltaisen kertomuksen muiden ETA-valtioiden eli Islannin, Liechtensteinin ja 
Norjan osalta. 
Ensimmäisessä kertomuksessa kuvailtiin yksityiskohtaisesti, miten direktiivin 
tärkeimmät säännökset oli pantu täytäntöön jäsenvaltioissa. Siinä puututtiin 
tärkeimpiin jäsenvaltioiden kohtaamiin ongelmiin ja pyrittiin lisäksi kuvailemaan 
Euroopan rahanpesun torjunnan ratkaisemattomia ja ongelmallisia kohtia. 
Neuvosto tarkasteli kertomusta maaliskuussa 1995. Neuvoston päätelmät ovat tämän 
asiakirjan liitteenä 1. 
Neuvosto on painottanut päätelmissään erityisesti sitä, että direktiiviä olisi 
sovellettava yhdenmukaisemmin. Tämä koskee erityisesti sen määrittämistä, mitkä 
rikokset kuuluvat rahanpesun torjuntaa koskevan lainsäädännön soveltamisalaan ja 
mitä perinteisen rahoitussektorin ulkopuolisia ammatteja ja yrityslajeja direktiivi 
koskee. 
Neuvosto oli myös täysin yhtä mieltä komission kanssa siitä, että rahanpesun 
torjuntajärjestelmiä pystytään vahvistamaan vain tiivistämällä tämän ilmiön parissa 
toimivien viranomaisten välistä yhteistyötä. 
Lisäksi neuvosto kehotti komissiota jatkamaan esille tuotujen kysymysten 
analysointia ja kertomaan (18 kuukauden kuluessa) havainnoistaan. 
Euroopan parlamentti kävi laajapohjaista keskustelua rahanpesusta. Komission 
raporttia tarkasteltiin useissa parlamentin komiteoissa ja sen perusteella järjestettiin 
kuuleminen. Parlamentin mietintöjä päätöslauselma hyväksyttiin kesäkuussa 19962. 
Kyseinen 21-kohtainen päätöslauselma on tämän kertomuksen liitteenä 2. 
1 EYVLL 166, 28.6.1991, s. 77. 
2 Asiakirja A4-0187/96 ja EYVL C 198, 8.7.1996, s. 245. 
Parlamentti pyysi lisätietoja rahanpesun torjunnan käytännön tuloksista, uusista 
rahanpesumenelelmistä ja rahanpesun kokonaistaloudellisista vaikutuksista. Sen 
mielestä rahanpesuun liittyvän rikoksen määritelmää olisi muutettava siten, että se 
koskee kaikesta järjestäytyneestä rikollisuudesta saatavan hyödyn pesua, ja se 
katsoo, että direktiiviä olisi sovellettava kaikkiin niihin ammatteihin ja 
yritysryhmiin, joita käytetään rahanpesuun tai joiden voidaan katsoa todennäköisesti 
olevan mukana rahanpesussa. Parlamentti pyysi komissiolta kertomusta kahden 
vuoden kuluessa sekä ehdotusta uudeksi direktiiviksi, joka täyttäisi aukot, joita se 
on havainnut Euroopan unionin rahanpesun torjuntamekanismeissa. 
Tämän kertomuksen tarkoituksena on vastata yhdessä asiakirjassa neuvoston ja 
Euroopan parlamentin havaintoihin sekä tarjota mahdollisimman laajalti 
parlamentin pyytämiä lisätietoja. 
Parlamentin pyynnöstä ja neuvoston valtuuttamana komissio on ottanut laajan 
lähestymistavan tähän kertomukseen. Euroopan unionissa toteutettuja rahanpesun 
torjuntatoimia tarkastellaan kokonaisuutena, eikä tarkastelu rajoitu vain 
lainsäädäntöön, jolla direktiivi on pantu täytäntöön, eikä ainoastaan ensimmäiseen 
pilariin kuuluviin asioihin. Euroopan unionin toimet pyritään lisäksi asettamaan 
kansainväliseen yhteyteen. 
Tämän kertomuksen liitteenä ovat seuraavat Liitteet: 
Liite 1 Neuvoston päätelmät komission ensimmäisestä 
kertomuksesta 
Liite 2 Euroopan parlamentin päätöslauselma ensimmäisestä komission 
kertomuksesta 
Liite 3 Wienin ja Strasburgin yleissopimusten allekirjoittaminen, 
ratifiointi ja täytäntöönpano 
Liite 4 Taulukko rahanpesun torjuntaa koskevassa jäsenvaltioiden 
lainsäädännössä tarkoitetusta rikollisesta toiminnasta 
Liite 5 Amsterdamin Eurooppa-neuvostolle annetun ja sen 
hyväksymän järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan kertomuksen suositus 26 
Liite 6 Jäsenvaltioiden rahanpesun torjuntaa koskevan 
lainsäädännön kattamat toiminnot muilla aloilla kuin rahoitusalalla 
Liite 7 Egmont-ryhmän päätelmät jäsenvaltioiden ilmoituksia 
vastaanottavien viranomaisten välisen yhteistyön mahdollisuuksista 
Liite 8 Epäilyttävistä liiketoimista tehtyjen ilmoitusten lukumäärä 
Liite 9 Ilmoittamisjärjestelmän tulokset; syytteet ja tuomiot 
II. EUROOPAN UNIONIN RAHANPESUN TORJUNTATOIMET MAAILMANLAAJUISESSA 
YHTEYDESSÄ 
1. Yleistä 
Huumausaineiden kauppa ja järjestäytynyt rikollisuus ovat erittäin kansainvälistä 
toimintaa, eivätkä ne noudata kansallisia rajoja. Vakavista rikoksista saatavan hyödyn 
pesu on lisääntyvä kansainvälinen ilmiö ja rahan pesijöillä on keinot käyttää hyväkseen 
tilaisuuksia ja valtioiden torjuntajärjestelmien heikkouksia kaikkialla maailmassa. 
Rahanpesun vastaista toimintaa on tarkasteltava maailmanlaajuisesti. Vaikka Euroopan 
unionin jäsenvaltioiden järjestelmät olisivat kehittyneitä, ne eivät ole tehokkaita, jos 
torjuntamekanismit puuttuvat muista maista tai jos niissä on aukkoja. Tämän vuoksi on 
erittäin tärkeää, että rahanpesun torjunnasta tiedotetaan kaikkialla maailmassa. 
Kansainvälisiä rahanpesun vastaista toimintaa johtaa rahoitusalan rahanpesutyöryhmä 
(FATF). Tässä vuoden 1989 G7-huippukokouksen perustamassa elimessä on 28 jäsentä, 
eli 26 jäsenmaata, jotka edustavat maailman tärkeimpiä rahoitusmarkkinoita, sekä 
Euroopan komissio ja Persianlahden yhteistyöneuvosto. Kaikki Euroopan unionin 15 
jäsenvaltiota ovat FATF:n jäseniä. 
FATF antoi 40 suositusta vuonna 1990 ja uudisti niitä vuonna 1996. Ne ovat 
toimenpiteitä, jotka kattavat rikosoikeuden ja lainvalvonnan, rahoitusjärjestelmän ja sen 
sääntelyn sekä kansainvälisen yhteistyön. FATF:n jäsenet ovat luvanneet panna nämä 
suositukset täytäntöön ja kaikkia maita kehotetaan ne hyväksymään. 
FATF on nyt päättänyt jatkaa toimintaansa myös kuluvan toimikautensa päätyttyä 
vuoden 1999 puolivälissä. Yksi sen tulevien vuosien tärkeimmistä tehtävistä on 
maailmanlaajuisen verkon perustaminen rahanpesuntorjunnan sanoman levittämiseksi 
kaikkialle maailmaan. FATF:n ministerit ja komission jäsen Mario Monti hyväksyivät 
FATF:n arvion tulevasta toiminnastaan 28. huhtikuuta 1998 ja G7/8-huippukokous 
hyväksyi sen 15.-17. toukokuuta 1998. 
Myös Yhdistyneiden kansakuntien järjestelmällä on keskeinen tehtävä rahanpesun 
torjunnassa. YK:n kansainvälinen huumevalvontaohjelma (UNDCP) käynnisti 
lokakuussa 1996 laajan rahanpesun vastaisen hankkeen, joka on määrä toteuttaa 
yhteistyössä YK:n rikoksentorjunnan ja rikosoikeuden toimikunnan kanssa. Näin YK 
laajentaa tällä alalla toteuttamaansa toimintaa, joka on tähän saakka keskittynyt 
ainoastaan huumausaineiden kaupasta saatavien rahojen pesun torjuntaan. UNDCP 
siirtyy nyt YK:n huumeiden valvonta- ja rikosten torjuntaviraston toimialaan. 
Rahanpesun torjunta on yksi tärkeimmistä New Yorkissa kesäkuussa 1998 järjestettävän 
YK:n yleiskokouksen huumausaineita koskevan erityisistunnon asialistalla olevista 
asioista. 
2. Yhteisön direktiivin merkitys 
Vuonna 1991 annettu yhteisön rahanpesudirektiivi oli käännekohta kansainvälisessä 
rahanpesun vastaisessa toiminnassa, koska sillä annettiin lain voima EU.ssa, ja sen myötä 
useimmissa FATF:n jäsenvaltioissa, useille rahoitusjärjestelmän väärinkäytön estämiseen 
liittyvästä 40 suosituksesta. 
Direktiivissä tunnustettiin, että ongelma on maailmanlaajuinen, ja siinä mainittiin kaksi 
keskeistä kansainvälistä rahanpesuun liittyvää yleissopimusta, Wienissä vuonna 1988 
tehty Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus huumausaineiden ja psykotrooppisten 
aineiden laitonta kauppaa vastaan, josta otettiin rahanpesun määritelmä, sekä 
Strasburgissa 1990 tehty rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa 
ja menetetyksi tuomitsemista koskeva Euroopan neuvoston yleissopimus, jonka yhtenä 
päätavoitteena on helpottaa ja edistää kansainvälistä yhteistyötä. 
Kaksi F ATI7: n 40:stä suosituksesta liittyy näiden kahden kansainvälisen yleissopimuksen 
allekirjoittamiseen ja ratifiointiin. 
3. Wienin ja Strasburgin yleissopimusten täytäntöönpano jäsenvaltioissa 
Direktiivin liitteenä olevassa hallitusten edustajien neuvoston antamassa lausunnossa 
jäsenvaltiot ovat sitoutuneet antamaan rikoslainsäädäntöä, jolla ne pystyisivät täyttämään 
Wienin ja Strasburgin yleissopimusten mukaiset velvoitteensa. 
Kaikki jäsenvaltiot ovat sittemmin allekirjoittaneet ja ratifioineet Wienin 
yleissopimuksen, ja siihen liittyvät rahanpesun torjuntaa koskevat artiklat on pantu 
täytäntöön kokonaisuudessaan. 
Strasburgin yleissopimuksen osalta on myös edistytty merkittävästi. Liitteessä 3 on 
tilanne tämän sopimuksen allekirjoittamisen, ratifioinnin ja täytäntöönpanon osalta. 
Kaikki jäsenvaltiot ovat nyt allekirjoittaneet sopimuksen ja 11 niistä on myös ratifioinut 
sen. Amsterdamin Eurooppa-neuvostolle toimitettu ja sen hyväksymä järjestäytyneen 
rikollisuuden torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma3 velvoittaa jäsenvaltiot ratifioimaan 
tämän kansainvälisen yleissopimuksen (ja myös muut kansainväliset sopimukset) vuoden 
1998 loppuun mennessä tai laatimaan kirjallisen kertomuksen havaituista ongelmista 
kuuden kuukauden välein. 
4. Direktiivin ja muiden vastaavien säädösten täytäntöönpano kolmansissa maissa 
4.1 Euroopan talousalueeseen kuuluvat valtiot 
Direktiivi koskee ETA-sopimuksen nojalla Islantia, Liechtensteinia ja Norjaa, ja EFTA:n 
valvontaviranomainen on laatinut vastaavan kertomuksen direktiivin täytäntöönpanosta 
kyseisissä maissa. 
EYVLC25I, 15.8.1997, s. I 
4.2 Keski-ja Itä-Euroopan maat 
Rahanpesudirektiivi on oleellinen osa yhteisön säännöstöä' ja kaikilla hakijamailta 
vaaditaan sen täytäntöönpanoa. Tähän toimintaan osallistuminen on osa liittymistä 
valmistelevaa strategiaa. 
Kaikki assosiaatiosopimukset sisältävät artiklan, jossa allekirjoittajamaat sitoutuvat 
torjumaan rahanpesua yhteisön ja muiden kansainvälisten, erityisesti FATF:n normien 
mukaisesti. 
Phare-ohjelmaan kuuluvan monenvälisen huumeidenvastaiseen taisteluun keskittyvän 
ohjelman avulla komissio tarjoaa 13 KIE-maalle rahanpesun torjuntaan liittyvää teknistä 
apua. 
On myös huomattava, että järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan 
toimintasuunnitelman 3 kohdan mukaan "Eurooppa-neuvosto rohkaisee neuvostoa ja 
komissiota yhdessä jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden, mukaan lukien 
Baltian maat, kanssa laatimaan liittymistä edeltävän sopimuksen yhteistyöstä 
rikollisuuden torjumiseksi...". 
4.3 Uudet itsenäiset valtiot 
EU:n ja uusien itsenäisten valtioiden välisissä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksissa 
määrätään molemminpuolisen yhteistyön käynnistämisestä useilla oikeus- ja sisäasioihin 
liittyvillä aloilla, joihin sisältyy myös rahanpesu. Kuten neuvoston päätöksessä, jolla 
näitä toimia varten käynnistettiin Tacis-ohjelma, on mainittu, tämän alan teknisen avun 
hankkeita käynnistetään todennäköisesti pian myös Keski-Aasian maissa. 
4.4 Euroopan neuvoston maat, jotka eivät kuulu FATF:iin 
Komissio rahoittaa Euroopan neuvoston yhteistä arviointihanketta, jonka tarkoituksena 
on edistää FATF:n 4():n suosituksen sekä FATF:n itsearvioinnin ja yhteisen arvioinnin 
ulottamista niihin 21 Euroopan maahan, jotka eivät kuulu FATF:iin. Phare-maiden 
arvioinnin rahoittamiseen käytetään komission myöntämää lukea. 
4.5 Karibian alue 
Komissio on käynnistänyt yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa Karibian alueelle mittavan 
alueellisen rahanpesun valvontahankkeen. Tämä hanke toteutetaan Karibian alueen 
rahoitusalan rahanpesutyöryhmän (CFATF) avulla. 
4.6 Andien yhteisö 
Viisi Andien yhteisön jäsentä (Bolivia, Kolumbia, Ecuador, Peru ja Venezuela) 
allekirjoitti helmikuussa 1998 komission kanssa alueellisen ohjelman rahoitusta 
koskevan sopimuksen. Ohjelma liittyy huumeiden vastaiseen taisteluun ja siihen sisältyy 
myös rahanpesun torjuntaan keskittyvä osa. 
4.7 Aasia 
Ensimmäisen maaliskuussa 1996 pidetyn ASEM-huippukokouksen seurantaan liittyvässä 
ja syyskuussa 1997 Bangkokissa järjestetyssä ensimmäisessä Aasia—Eurooppa 
-valtiovarainministerien kokouksessa (ASEM) päätettiin ryhtyä konkreettisiin toimiin 
EU:n ja Aasian välisen rahanpesun torjuntayhteistyön vahvistamiseksi. Kyseisen 
päätöksen täytäntöönpanoa koskevia ehdotuksia esitettiin ASEM II-huippukokoukselle, 
joka pidettiin Lontoossa huhtikuussa 1998. Huippukokouksessa korostettiin 
rahoitusjärjestelmien avoimuuden merkitystä rahanpesun torjunnassa sekä ASEM-
maiden yhteistyön tarpeellisuutta. Aasian ja Tyynenmeren alueen ryhmän kokouksen 
sihteeristön kanssa käydään parhaillaan rahanpesua koskevia keskusteluja. 
4.8 Muut kolmannet maat 
Komissio pyrkii jatkossakin sisällyttämään rahanpesun torjuntaan liittyvän lausekkeen 
kaikkiin ja kaiken muotoisiin kolmansien maiden kanssa tekemiinsä sopimuksiin. 
Vakiolausekkeessa mainitaan yhteistyö ja pyrkimykset torjua rahanpesua sekä sellaisten 
rahanpesun torjuntaan liittyvien normien laatiminen, jotka vastaavat EU:ssa ja 
kansainvälisillä foorumeilla esimerkiksi FATF:ssa hyväksyttyjä lausekkeita. 
III. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO JÄSENVALTIOISSA 
1. Tämänhetkinen tilanne 
Kaikki jäsenvaltiot ovat panneet rahanpesudirektiivin täytäntöön ja ne ovat ilmoittaneet 
komissiolle virallisesti täytäntöönpanolainsäädännöstään. Parhaillaan tutkitaan vielä 
joitakin täytäntöönpanoa koskevia ja täydentäviä lakeja, joista on ilmoitettu vasta 
äskettäin. 
Tällä hetkellä on käynnissä vain yksi perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen 
rikkomismenettely sen vuoksi, että jäsenvaltio on laiminlyönyt direktiivin saattamisen 
osaksi kansallista lainsäädäntöä tai että direktiiviä on sovellettu virheellisesti. Menettely 
on aloitettu Itävaltaa vastaan ja se koskee nimettömiä säästötilejä, jotka ovat edelleenkin 
sallittuja Itävallassa. Komissio päätti lokakuussa 1997 viedä asian Euroopan yhteisöjen 
tuomioistuimen käsiteltäväksi. 
2. Rahanpesun kieltäminen 
Direktiivin 2 artiklassa säädetään, että rahanpesu on "kiellettävä" kaikissa jäsenvaltioissa. 
Kuten komission ensimmäisessä kertomuksesta käy ilmi, neuvostossa ei ole päästy 
yksimielisyyteen direktiivin sisältämästä vaatimuksesta kriminalisoida rahanpesu. Tämä 
velvoite sisältyy direktiivin liitteenä olevaan lausuntoon (eikä siis itse direktiiviin), ja itse 
asiassa kaikissa jäsenvaltioissa rahanpesu on määritelty rikokseksi. 
Direktiivissä vaaditaan ainoastaan huumausaineista saatavan hyödyn pesun kieltämistä, 
mitä vaadittiin myös Wienin yleissopimuksessa, mutta jäsenvaltioita kannustetaan 
soveltamaan Strasburgin yleissopimuksen lähestymistapaa, eli niitä kehotetaan torjumaan 
useammasta erilaisesta rikoksesta (joita kutsutaan myös alkurikoksiksi) saatavan tuoton 
pesua. TA IT' vahvisti asiaan liittyvää suositustaan vuonna 1996 siten, että jokaisen maan 
olisi laajennettava huumausaineista saatavan rahan pesun käsitettä siten, että se kattaa 
kaikki vakavat rikokset. Tämä vastaisi viimeaikaista kehitystä, sillä muuhun kuin 
huumausaineisiin perustuva järjestäytynyt rikollisuus on kasvanut merkittävästi. Lisäksi 
on ymmärretty, että epäilyttävistä liiketoimista ilmoittaminen sekä eri maiden oikeus- ja 
poliisiviranomaisten kansainvälinen yhteistyö helpottuisivat jos alkurikosten määritelmä 
sisältäisi mahdollisimman suuren määrän rikoksia. 
Tämä suuntaus on ollut huomattavaa EU:n jäsenvaltioissa. Liitteessä 4 kerrotaan, mitkä 
alkurikokset sisältyvät tällä hetkellä rahanpesua koskevaan lainsäädäntöön eri 
jäsenvaltiossa. Kaikki jäsenvaltiot ovat muuttaneet tai ovat parhaillaan muuttamassa 
(Luxemburg) lainsäädäntöään siten, että entistä useamman vakavan rikoksen tuoton pesu 
kriminalisoidaan. Jäsenvaltiot ovat siis jo vastanneet parlamentin kehotukseen, jonka se 
esitti päätöslauselmansa 5 kohdassa. 
Tämä merkitsee myös sitä, että järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan 
toimintasuunnitelman 26 kohdan e alakohta "rahanpesua koskevan direktiivin 6 artiklassa 
mainittu tiedonantovelvoite olisi laajennettava koskemaan kaikkia vakavia rikoksia" on 
jo suurelta osin täytetty. 
Tässä yhteydessä kannattaa ottaa huomioon myös Euroopan yhteisöjen taloudellisten 
etujen suojaamista koskeva yleissopimus sekä sen kaksi lisäpöytäkirjaa. Jäsenvaltiot ovat 
sitoutuneet kriminalisoimaan petoksesta ja lahjonnasta saadun hyödyn pesun 
yleissopimuksessa tarkoitetussa merkityksessä. On tärkeää ulottaa henkilöllisyyden 
tarkistamis-ja tiedonantovelvoite koskemaan myös tätä toimintaa. 
On valitettavaa, että tämänhetkinen todellinen tilanne ei kuvastu direktiivistä, joka on 
edelleen keskeinen osa alan kansainvälistä lainsäädäntöä, vaikka toisaalta jäsenvaltioiden 
rahanpesua koskeva lainsäädäntö on kattavampaa. 
3. Rahoitusalan toimintojen kattaminen 
Luotto- ja rahoituslaitokset laajassa merkityksessä kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. 
Niinpä direktiivin vaatimukset koskevat kaikkia rahoitusalan edustajia. 
3.1 Valuutanvaihtotoimistot 
Valuutanvaihtotoimistojen osallistuminen rahanpesuun on ollut suuren huomion 
kohteena. Kyseiset toimistot kuuluvat selvästikin direktiivin soveltamisalaan, mutta 
kuten ensimmäisessä kertomuksessa mainittiin, niiden toiminnan vakautta ei valvota 
monessakaan jäsenvaltiossa. Koska niiden tapausten määrä on kasvanut, joissa nämä 
toimistot ovat osallistuneet rahanpesuun, niihin sovelletaan nyt lähes kaikissa 
jäsenvaltioissa jonkinlaista virallista valvontaa. 
Tällä hetkellä vain kahdessa jäsenvaltiossa, Tanskassa ja Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, ei valuutanvaihtotoimistoille ole asetettu minkäänlaisia edellytyksiä. 
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on kuitenkin ilmoittanut aikovansa ulottaa 
valvonnan myös valuulanvaihloloimisfoihin ja Tanska on kertonut larkastelevansa asiaa 
uudelleen. Muissa jäsenvaltioissa valvotaan joko toiminnan vakautta tai niissä 
edellytetään rekisteröintiä ja toimilupaa taikka johtajien tai osakkeenomistajien maineja 
ammattipätevyys tutkitaan. Valuutanvaihtotoimistot kuuluvat kuitenkin kaikissa 
jäsenvaltioissa rahanpesuntorjuntaa koskevan lainsäädännön piiriin. Vaikka 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Tanskassa ei ole erityistä valvontajärjestelmää, niiltä 
on saatu myönteistä palautetta epäilyttävien liiketoimien määrän kehityksestä. 
3.2 Muu rahoitustoiminta 
Parlamentin kertomuksessa viitataan myös muihin mahdollisesti sääntelemättömiin 
toimintoihin (esimerkiksi maksupalvelut, leasing ja faetoring-rahoitus). Nämä toiminnot 
kuuluvat rahanpesudirektiivin soveltamisalaan ja jäsenvaltioiden on varmistettava, että 
direktiivissä asetettuja velvoitteita noudatetaan (esimerkiksi asiakkaiden henkilöllisyyden 
todistaminen, rekisterien pitäminen ja epäilyttävien liiketoimien raportointi). Parlamentti 
on pyytänyt komissiota harkitsemaan, voitaisiinko valvontaa koskevia sääntöjä sisällyttää 
direktiiviin ja missä määrin näin voitaisiin tehdä. 
Komissio huomauttaa, että nykyisessä direktiivissä ei suoraan puututa valvontaan, ja 
valvontasäännösten yhteensovittaminen liittyy poikkeuksetta rajat ylittävien palvelujen 
tarjoamisen tai toiseen jäsenvaltioon sijoittautumisen helpottamiseen. Tiettyjä toimintoja 
ei myöskään esiinny kaikissa jäsenvaltioissa ja joitakin toimintoja voivat harjoittaa vain 
tietyt laitokset, joiden toiminta on säädeltyä. Joitakin asiaan liittyviä säännöksiä voi 
sisältyä myös yrityslainsäädäntöön. 
Jos kuitenkin jossakin sääntelemättömässä rahoitustoiminnassa paljastuisi vakavia 
rahanpesuongelmia, komissio edellyttää, että jäsenvaltiot ryhtyvät toimenpiteisiin, kuten 
ne ovat tehneet valuulanvaihlotoimistojen kohdalla. Tätä edellytetään 
rahanpesudirektiivissä ja lisäksi kaikki jäsenvaltiot ovat hyväksyneet FATF:n 
suosituksen N:o 8, jonka mukaan hallitusten olisi varmisteltava, että kyseisiin 
|sääntelemättömiini elimiin sovelletaan samoja rahanpesun torjuntaan liittyviä lakeja tai 
asetuksia kuin muihinkin rahoituslaitoksiin, ja että nämä lait ja asetukset pannaan 
tehokkaasti täytäntöön. Komissio kehottaa jäsenvaltioita kiinnittämään huomiota näihin 
seikkoihin. Komissio itse jatkaa tilanteen tarkkailua erityisesti FATF.n 
rahanpesutekniikoita koskevien vuosikertomusten (katso tämän kertomuksen 3.7 kohta) 
sekä yhteyskomitean toiminnan kautta. 
4. Soveltaminen muihin aloihin kuin rahoitusalaan 
Direktiivin 12 artiklan mukaan "jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tämän 
direktiivin säännökset ulotetaan kokonaan tai osittain koskemaan sellaisia ammatteja ja 
yrityslajeja, joissa ei ole kyse 1 artiklassa tarkoitetuista luotto- ja rahoituslaitoksista, 
mutta joissa harjoitettava toiminta soveltuu erityisesti käytettäväksi 
rahanpesutarkoituksiin". 
Kuten ensimmäisessä kertomuksessa mainittiin, tämä artikla sisältää velvoitteen, mutta 
sen väljän sanamuodon vuoksi jäsenvaltiot voivat käyttää harkintavaltaansa sen 
soveltamisessa. 
Jotta tämän säännöksen soveltaminen olisi mahdollisimman suurelta osin koordinoitu, 
yhteyskomitealle annetaan 13 artiklan d kohdassa tehtäväksi "tutkia, tulisiko jokin 
ammatti tai yrityksen laji sisällyttää 12 artiklan soveltamisalaan, jos todetaan, että 
tällaista ammattia tai yrityslajia on jossakin jäsenvaltiossa käytetty 
rahanpesutarkoituksi in". 
Yhteyskomitea on toteuttanut tätä tehtävää jo jonkin aikaa, mutta se ei ole päässyt 
yksimielisyyteen 12 artiklan soveltamisesta annettavan komitean virallisen lausunnon 
sisällöstä. Keskeisin erimielisyyttä aiheuttava kysymys on edelleenkin se, mitä 
velvoitteita kohdistetaan tiettyihin ammatteihin, erityisesti lakimiesammatteihin. 
Kysymyksen arkaluontoisuus kävi ilmi jo komission ensimmäisen kertomuksen pohjalta 
tehdyistä neuvoston päätelmistä. Tässä yhteydessä korostettiin direktiivin yhtenäisempää 
soveltamisia niihin ammatteihin ja yrilyslajeihin, jotka kuuluvat direktiivin 
soveltamisalaan, ottaen huomioon lakimiesammattien erityisaseman. 
Päätöslauselman 4 kohdassa parlamentti "pyytää komissiota, ottaen huomioon 
yhteyskomitean valmistelut, laatimaan ehdotuksen kyseisen direktiivin tarkistamisesta 
siten, että direktiiviä välittömästi aletaan soveltaa niihin ammatteihin ja yritysryhmiin, 
joita todistettavasti käytetään rahanpesuun tai joiden voidaan suoraan tai epäsuorasti 
katsoa olevan mukana tai todennäköisesti olevan mukana rahanpesussa". 
Yhteyskomitean toiminnan perusteella voidaan tehdä seuraavia alustavia päätelmiä : 
- Kaikissa päätöksissä sisällyttää jokin tietty ammatti jäsenvaltion lainsäädäntöön 
olisi pyrittävä säilyttämään tasapaino asetettavien velvoitteiden ja rahanpesun 
todellisen uhan välillä. 
- Olisi vastoin direktiivin periaatteita olla ulottamatta yhtäläistä valvontaa sellaisiin 
ammatleihin, joihin tosiasiassa liittyy samankaltaisia rahanpesun uhkia kuin 
valvonnan alaisiin ammatteihin. 
- Jäsenvaltioiden olisi harkittava, liittyykö useisiin niiden alueella harjoitettaviin 
ammatteihin huomattavaa rahanpesun uhkaa. Jos näin on, jäsenvaltioiden olisi 
sovellettava direktiiviä täytäntöönpanevaa lainsäädäntöä kyseisiin ammatteihin 
siltä osin, kuin siitä todennäköisesti olisi hyötyä. 
- Kyseiset ammatit liittyvät uhkapelitoimintaan, jota harjoitetaan kasinoissa ja 
vedonvälityksen sekä arpajaisten yhteydessä; lisäksi näihin ammatteihin kuuluvat 
arvoesineiden kauppiaat, kuten kiinteistövälittäjät, jalokivikauppiaat, 
jalometallien kauppiaat, taide- ja antiikkikauppiaat, huutokaupanpitäjät ja 
kolikko-ja postimerkkikauppiaat. 
10 
- Mahdollisesti täytäntöönpantavat direktiivin säännökset sisältäisivät 
henkilöllisyyden todistamista koskevan vaatimuksen, jos tietyn rajan ylittävä 
summa maksetaan käteisellä tai haltijainstrumenttina, rekisterien pitämistä 
koskevan vaatimuksen sekä mahdollisesti velvoitteen raportoida epäilyttävistä 
liiketoimista; jotta näillä edellytyksillä olisi merkitystä, olisi luotava tarvittavat 
menettelyt, joiden avulla varmistetaan niiden toteutuminen. 
- Suurin osa valtuuskunnista on ollut yksimielisiä ammatteja koskevasta 
yleisperiaatteesta, jonka mukaan rahanpesua koskevia säädöksiä voitaisiin 
soveltaa lakimiesammatteihin, jos lakimiesten suorittamiin rahoitustransaktioihin 
liittyy rahoituksen välitystä; lisäksi nämä valtuuskunnat ovat luvanneet selvittää, 
olisiko rahanpesun torjuntaa koskevia säädöksiä sovellettava lakimiehiin ja 
nolaareihin, jos niiden asema ja toiminnan laajuus sitä vaatisivat. 
- Useat valtuuskunnista eivät voineet eritellä lakimiesammatlien harjoittajien 
asiakkailleen tarjoamia palveluja ja ne huomauttivat, että heidän maissaan näillä 
(ja muilla) ammateilla oli ehdoton salassapitovelvollisuus; jotkut jäsenvaltiot 
toivoivat, että itsesäätelyn tarjoamia mahdollisuuksia tutkittaisiin tarkemmin 
ennen kuin suunnitellaan rahanpesun torjuntaa koskevan lainsäädännön 
soveltamista näihin ammatteihin. 
Tämä on siis yhteyskomiteassa asiasta käytävän keskustelun tämänhetkinen tilanne. 
Rahanpesun torjuntaa koskevien säädösten soveltamisesta ammatteihin ja toimintoihin, 
joiden perinteisesti ei ole katsottu kuuluvan rahoitussektorille, on keskusteltu myös 
muilla foorumeilla. Dublinissa joulukuussa 1996 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston 
päätelmissä on sitoumus, jonka mukaan "rahanpesua koskevaa direktiiviä sovelletaan 
tehokkaasti ja mahdollisesti laajennetaan sen soveltamisala koskemaan perinteisen 
rahoitusalan ulkopuolisia asiaankuuluvia ammatteja ja elimiä". Sama Eurooppa-neuvosto 
perusti järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa käsittelevän korkean tason työryhmän, 
jolle annettiin tehtäväksi laatia kattava toimintasuunnitelma yksityiskohtaisine 
suosituksineen ja toimien toteuttamista koskevine realistisine aikatauluineen. Kyseinen 
toimintasuunnitelma hyväksyttiin Amsterdamin Eurooppa-neuvostossa kesäkuussa 1997. 
Suosituksessa 26, josta suuri osa koskee rahanpesun torjuntatoimenpiteitä (ja joka on 
tämän kertomuksen liitteenä 5), todetaan (kohdassa e), että "rahanpesua koskevan 
direktiivin 6 artiklassa mainittu tiedonantovelvoite olisi laajennettava koskemaan [...] 
direktiivissä mainittujen rahoituslaitosten lisäksi myös muita henkilöitä ja ammatteja". 
Tämä pyritään toteuttamaan vuoden 1998 loppuun mennessä. 
Yhteyskomitea jatkoi keskustelua direktiivin soveltamisesta rahoitusalan ulkopuolisiin 
riskialttiisiin ammatteihin 11. joulukuuta 1997 pidetyssä kokouksessaan ottaen erityisesti 
huomioon järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman. 
Komissio pani merkille toimintasuunnitelman tätä alaa koskevat kunnianhimoiset ja 
kauaskantoiset suositukset, jotka oli hyväksytty korkeimmalla poliittisella tasolla. 
Keskustelussa käsiteltiin tilannetta eri ammattien, erityisesti lakimiesammattien osalta. 
Komissio on tutkinut uudelleen jäsenvaltioiden avulla, onko mahdollista erottaa 
lakimiesammateissa harjoitettavia toimintoja, joihin liittyy lainopillista neuvontaa, 
syytetyn puolustusta ja riita-asioihin liittyviä asianajotehtäviä, saman ammattikunnan 
harjoittamasta muusta vähämerkityksisemmästä kaupallisesta toiminnasta. 
n 
Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma sisältää ammatteja 
koskevan toimintasuosituksen, jolla voi olla merkittävä asema sen estämisessä, että 
näissä ammateissa toimivien henkilöiden tarjoamia palveluja käytetään rahanpesuun. 
Toimintasuosituksen 12 mukaan olisi suunniteltava toimenpiteitä tiettyjen riskeille 
alttiiden ammattikuntien suojaamiseksi järjestäytyneen rikollisuuden vaikutukselta 
esimerkiksi ottamalla käyttöön käytännesäännöt. Tutkimuksessa olisi ehdotettava 
erityistoimenpiteitä, lainsäädäntötoimet mukaan lukien, jotta ehkäistäisiin notaarien, 
lakimiesten, kirjanpitäjien ja tilintarkastajien toimien hyväksikäyttö järjestäytyneessä 
rikollisuudessa ja heidän osallistumisensa siihen ja jotta varmistettaisiin, että heidän 
ammattijärjestönsä osallistuvat tällaisten käytännesääntöjen laatimiseen ja 
täytäntöönpanoon Euroopan tasolla. Mahdollista yhteistä toimintaa on tarkoitus järjestää 
vuoden 1999 puolivälissä. 
Liitteessä 6 on esitetty tämänhetkinen tilanne siitä, kuinka laajalti jäsenvaltioissa 
voimassa oleva rahanpesun torjuntaa koskeva lainsäädäntö kattaa myös rahoitusalan 
ulkopuolisia ammatteja. Liitteestä käy ilmi, että komission ensimmäisen kertomuksen 
jälkeen on tapahtunut huomattavaa edistystä. Monet jäsenvaltiot ovat lisäksi suunnitelleet 
laajentavansa kyseisen lainsäädännön soveltamisalaa entisestään. Lainsäädännön 
soveltamisalassa on kuitenkin edelleenkin suuria jäsenvaltioiden välisiä eroja. 
Ottaen huomioon nämä erot sekä FATF:n mainitseman muutoksen, jossa rahanpesua on 
siirtynyt perinteiseltä rahoitussektorilta rahoitusalan ulkopuolisiin ammatteihin tai 
yrityksiin, komission toimivaltansa rajoissa toteuttavalla toiminnalla ja 
toimintasuunnitelmalla on oltava yhtä korkeat tavoitteet. 
5. Asiakkaiden henkilöllisyyden tarkistaminen silloin, kun asiakas ei suorita 
liiketoimia henkilökohtaisesti 
Direktiivin 3 artiklassa edellytetään, että pankkien ja rahoituslaitosten on vaadittava 
asiakkaitaan todistamaan henkilöllisyytensä, pidettävä rekistereitä ja toteutettava 
kohtuullisia toimia edunsaajien tunnistamiseksi. 
Parlamentin mietinnössä ilmaistiin huolestuminen siitä, että edellytykset tarkistaa 
asiakkaan henkilöllisyys ovat heikenneet, erityisesti silloin, kun kyseessä on 
suorapankkitoiminta. 
Yhteyskomitea on useasti keskustellut ongelmista, joita voi ilmetä sellaisten liiketoimien 
kohdalla, joita asiakas ei suorita henkilökohtaisesti, ja se on laatinut useita periaatteita, 
joita noudattamalla voitaisiin varmistaa asiakkaiden henkilöllisyyden tarkistaminen. 
FATF on tarkastellut asiakkaan henkilöllisyyden tarkistamista. Se liitti kauden 1996-97 
vuosikertomukseen arvion FATF:n jäsenten toteuttamista henkilöllisyyden 
tarkistamiseen liittyvistä toimenpiteistä. Arvion loppupäätelmänä todettiin, että FATF:n 
jäsenmaissa käytössä olevia henkilöllisyyden tarkistamismenetelmiä voidaan pitää 
tyydyttävinä. Lisäksi mainittiin, että tätä seikkaa olisi tutkittava edelleen ja erityistä 
huomiota olisi kiinnitettävä elektronisten rahansiirtojen kehitykseen ja uusien 
tekniikoiden kautta tarjottaviin rahoituspalveluihin. 
Komissio yhtyy näihin päätelmiin. 
12 
6. Rahanpesun torjunnasta vastaavien viranomaisten välinen yhteistyö 
Sekä neuvosto että parlamentti ovat ottaneet esille tämän EU:n rahanpesun torjunnan 
kannalta erittäin tärkeän kysymyksen. 
Direktiivin 6 artiklassa viitataan "rahanpesun vastustamisesta vastuussa oleviin 
viranomaisiin". Siinä ei kuitenkaan tarkenneta, keitä noiden viranomaisten olisi oltava 
eikä, toisin kuin muissa rahoitusalaa koskevissa direktiiveissä, kyseisten viranomaisten 
rajat ylittävästä yhteistyöstä ole säännöstä. 
Komission ensimmäisessä kertomuksessa mainittiin, että direktiivillä ei pyritä 
harmonisoimaan tämän alan lainvalvontaa koskevia lakeja eikä direktiivi sisällä 
säännöksiä epäilyttäviä liiketoimia koskevia ilmoituksia vastaanottavista viranomaisista 
tai niiden järjestäytymisestä. Direktiivissä ei myöskään anneta yhtenäisiä ohjeita siitä, 
miten tiedon välittämisen jälkeen toimitaan, eikä tiedon jakamisesta muiden kansallisten 
ja ulkomaisten viranomaisten kanssa. 
Ensimmäisessä kertomuksessa kuitenkin mainittiin, että koordinointi edellä mainituissa 
sekä muissa rahanpesun torjuntaa koskevissa asioissa lukisi erityisesti 
ilmoittamisjärjestelmää ja rahanpesun torjuntajärjestelmää kokonaisuutena. 
Euroopan neuvoston Strasburgin yleissopimuksen täysimääräinen täytäntöönpano 
kaikissa jäsenvaltioissa tarjoaisi paremman pohjan kansainväliselle yhteistyölle. Kuten 
edellä on mainittu (katso kohta 2.3), vaikuttaa siltä, että osapuolet pyrkivät toteuttamaan 
tämän tavoitteen mahdollisimman nopeasti. 
Nämä toimet eivät ehkä kuitenkaan ole riittäviä. Strasburgin yleissopimuksen 18 
artiklassa on useita muita perusteita, joiden nojalla yhteistyöstä voidaan kieltäytyä. 
Parhaillaan toteutetaan erilaisia toimenpiteitä erityisesti tiedonvaihdon parantamiseksi. 
6.1 Epäilyttävistä liiketoimista tehtyjen ilmoitusten vastaanottamiseksi 
perustettujen toimielinten välinen tiedonvaihto ja yhteistyö 
Direktiivin 6 artiklassa mainitaan, että jäsenvaltioiden on nimettävä viranomaiset, joille 
ilmoitetaan epäilyttävistä liiketoimista. Näitä toimielimiä voidaan myös nimittää 
kansallisiksi selvittelykeskuksiksi (Finance Intelligence Units, FIU). 
Direktiivissä ei säädetä siitä, miten kyseiset keskukset olisi organisoitava, eikä siinä ole, 
toisin kuin muussa yhteisön rahoituspalveluja koskevassa lainsäädännössä, säännöksiä 
salassapitovelvollisuudesta eikä tiedonvaihdosta. Koska selvittelykeskuksilla on erilainen 
asema ja erilaiset tehtävät eri jäsenvaltioissa (katso jäljempänä), olisi erittäin vaikeaa 
sovittaa rahanpesua koskevat toimet täysin osaksi EU:n oikeuden ensimmäistä pilaria. 
Koska tämä on kuitenkin erittäin tärkeä kysymys, direktiivillä voitaisiin mahdollisesti 
säännellä hallinnollisten selvittelykeskusten välisiä suhteita sekä kannustaa erityyppisiä 
selvittelykeskuksia yhteistyöhön. 
13 
Yhdysvaltojen talousrikoksentorjuntaclin (US Financial Crimes Enforcement Network, 
TÏNCEN) sekä belgialainen Cellule de traitement des informations financières (CTIF) 
järjestivät Palais d'Egmontissa Brysselissä kesäkuussa 1995 selvittelykeskusten 
ensimmäisen kansainvälisen kokouksen. Egmont-ryhmä on kokoontunut yhteensä viisi 
kertaa ja siitä on tullut aidosti kansainvälinen foorumi. Vaikka sillä ei olekaan virallista 
asemaa, siitä on tullut keskeinen tekijä kansainvälisessä rahanpesun torjunnassa. 
Egmont-ryhmän päätavoitteet voidaan esittää seuraavasti4 : 
- laatia luettelo kaikista selvittelykeskuksista 
- järjestää kokouksia, joissa pohditaan käytännön ongelmia 
- tiedottaa ryhmän kokemuksista selvittelykeskusten perustamista suunnittelevien 
tai valmistelevien maiden auttamiseksi 
- kannustaa ja helpottaa kansainvälistä yhteistyötä ja tiedonvaihtoa eri 
selvittelykeskusten välillä. 
Egmont-ryhmän toimintaan on osallistunut yli 30 maata Euroopasta, Pohjois- ja 
Etelä-Amerikasta, Aasiasta ja Australasiasla. Useat kansainväliset organisaatiot, komissio 
mukaan lukien, ovat osallistuneet tarkkailijoina sen toimintaan. Egmont-ryhmän piirissä 
toimii kolme työryhmää, jotka kattavat oikeudellisten esteiden poistamisen, 
tiedonvaihdon ja koulutuksen. 
Lakiasiain työryhmä on laatinut yhteistyösopimusmallin eli yhteisymmärryspöytäkirjan. 
Työryhmä on myös pyrkinyt kyselylomakkeen avulla laatimaan luettelon 
osallistujamaiden selvittelykeskusten väliseen yhteistyöhön sisältyvistä 
mahdollisuuksista, edellytyksistä ja rajoituksista. 
Yhteistyön merkittävimpänä esteenä on ollut selvittelykeskusten erilainen asema eri 
maissa. Selvittelykeskukset voidaan jakaa kolmeen pääluokkaan, eli 
hallinnollisiin/välittäviin viranomaisiin, poliisi- ja oikeusviranomaisiin; jotkut voivat olla 
jopa poliisi- ja oikeusviranomaisten välimuoto ja joidenkin toimielinten luonteesta ei ole 
tietoa. 
Jäsenvaltiot jakaantuvat seuraavasti (lähde Egmont-ryhmän kansainvälinen 
yhteistyötutkimus) : 
- välittävä elin : Belgia, Suomi (rahoitustarkastus), Ranska, Kreikka, Italia, 
Alankomaat, Espanja 
- poliisiviranomainen : Itävalta, Suomi (KRP:n rahanpesun selvittelyryhmä), Saksa, 
Irlanti, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta 
- oikeusviranomainen : Luxemburg, Portugali 
- poliisi- ja oikeusviranomaisen välimuoto : Tanska 
Tiedot perustuvat CTH':n vuosikertomukseen l()95-%. 
14 
Yhteistyössä ja tiedonvaihdossa ilmenee ongelmia selvittelykeskusten erilaisen 
oikeudellisen aseman vuoksi. Tämä ei kuitenkaan välttämättä ole ylitsepääsemätön este, 
koska on olemassa kahdenvälisiä sopimuksia siitä huolimatta, että selvittelykeskusten 
asema on erilainen eri valtioissa (esim. hallinnollisen ja poliisiviranomaisen väliset 
sopimukset). Jotkut jäsenvaltiot eivät kuitenkaan voi tehdä tällaisia sopimuksia, koska 
niiden lain mukaan poliisiviranomaiset voivat tehdä yhteistyötä ainoastaan toisten 
poliisiviranomaisten kanssa olemassa olevia kanavia käyttäen. 
Kahdenväliset sopimukset eivät kuitenkaan ole ihanteellinen ratkaisu. Suositeltavampaa 
olisi päästä monenväliseen ratkaisuun esimerkiksi El.J:ssa tai osana jotakin kansainvälistä 
yleissopimusta. On selvää, että ratkaisu selvittelykeskusten välisen tiedonkulun 
ongelmaan edistäisi merkittävästi kansainvälisiä toimintaa rahanpesun torjumiseksi. 
Lakiasiain Egmont-työryhmä on tehnyt päätelmiä mahdollisuuksista kahdenvälisiin 
sopimuksiin ja suoraan tiedonvaihtoon. Nämä päätelmät on esitetty EU:n jäsenvaltioiden 
osalta liitteessä 7. 
Tiedonkulkua haittaa myös se, että rahoituslaitoksen selvittelykeskuksille lähettämillä 
epäilyttäviä liiketoimia koskevilla tiedoilla on monessa jäsenvaltiossa erityisluonne, 
jolloin ne saavat erityiskohtelun. Usein tällaisia tietoja käsitellään erityisen 
luottamuksellisesti (millä epäilemättä halutaan voittaa rahoitussektorin luottamus), eikä 
tällaisia tietoja saa säädösten mukaan automaattisesti levittää perinteisiä 
poliisi-/oikeusteitä. Selvittelykeskukset suodattavat usein tällaiset tiedot ja laativat 
alustavan analyysin ennen kuin tieto luovutetaan poliisi-/oikeusviranomaisille. Tiedot voi 
suodattaa esimerkiksi erillään toimiva poliisiviranomainen. 
6.2 Rahanpesua koskevien tietojen vaihto sen jälkeen, kun ne ovat poliisi- ja 
oikeusviranomaisten saatavilla 
Edellä mainittu suodatintoiminto on otettava huomioon tehtäessä parhaillaan käynnissä 
olevaa kolmanteen pilariin liittyvää toteutettavuustutkimusta, joka koskee EU:n laajuisen 
elektronisen tiedon välitysjärjestelmää. Tällä järjestelmällä välitetään rahanpesuun 
liittyviä liiketoimia koskevaa tietoa, jota käytetään rikosten tutkinnassa. Kyseisestä 
hankkeesta on keskusteltu erilaisissa kolmanteen pilariin liittyvissä toimielimissä, 
erityisesti huumeita ja järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevässä työryhmässä. Kyseinen 
tieto on siis jo läpäissyt suodatinvaiheen ja se on lainvalvontaviranomaisten käytössä. 
Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman 26 suosituksen a 
kohdassa on sitouduttu tähän toimintaan (katso liite 5). Tämä järjestelmä, jossa otetaan 
huomioon Europolin huumausaineyksikön EDU:n ja Europolin tarjoamat 
mahdollisuudet, olisi arvokas apu poliisin toiminnassa rahanpesun estämiseksi. Sillä 
tuskin pystytään kuitenkaan tyydyttämään paremman yhteistyön ja tiedonvaihdon tarve 
selvittelykeskusten välillä. 
15 
Tiedonvaihdon oikeusperusta sisältyy Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen 
suojaamista koskevaan yleissopimukseen liittyvään toiseen lisäpöytäkirjaan5. Pöytäkirjan 
7 artiklassa määrätään jäsenvaltioiden ja komission välisestä yhteistyöstä petoksesta ja 
lahjonnasta saadun hyödyn pesun torjunnassa sekä yhteisön taloudellisten etujen 
vastaisessa toiminnassa. Tämän yhteistyön perusteella jäsenvaltioiden toimivaltaiset 
viranomaiset voivat vaihtaa komission kanssa tietoja tosiasioiden toteamisen 
helpottamiseksi ja tehokkaiden rahanpesun torjuntatoimenpiteiden varmistamiseksi. 
7. Rahanpesutckniikat (tyypit) 
Parlamentin päätöslauselman 3 kohdassa komissiota kehotetaan "kertomaan rahanpesun 
uusista muodoista, joita syntyy rahansiirtojen ja kaupanteon yhteydessä tapahtuvien 
muutosten myötä [...] ja esittämään asianmukaisia ehdotuksia näiden uusien 
rahanpesumuotojen torjumiseksi". 
Euroopan komissio ei ole rahanpesijöiden käyttämien menetelmien ja rikollisten 
käyttämien toimintojen asiantuntija. Se kuitenkin seuraa tarkasti muiden toimielinten 
toi m i ntaa ja raportteja. 
UNI)CP:n laatima vuoden 1997 huumausaineita koskeva kertomus (World Drugs 
Report)6 sisältää mielenkiintoisen luvun rahanpesusta, jossa kuvaillaan tällä hetkellä 
käytettäviä menetelmiä. 
Paras rahanpesumenelelmiä käsittelevä säännöllinen julkaisu on FATF:n julkaisema 
rahanpesulajeja käsittelevä vuosikertomus. Nämä kertomukset ovat FATF:n 
vuosikertomuksen 1996-97 liitteenä, ja ne ovat yleisön saatavilla FATF:n web-sivuilla 
osoitteessa http://wwvv.oecd.org/fatf/ 
FATF:n vuosia 1996-97 koskevan raportin päätelmissä mainitaan, että 
rahanpesumenetelmien näkyvimpänä suuntauksena on muiden rahoituslaitosten kuin 
pankkien sekä pankkilaitoksiin verrattavissa olevien muiden kuin rahoituslaitosten 
lisääntyvä käyttö rahanpesuun. Tämän uskotaan johtuvan siitä, että pankit osallistuvat 
entistä enemmän rahanpesun torjuntaan. Perinteisiä rahanpesukeinoja käytetään 
edelleenkin eniten, mitä todistaa lisääntynyt käteisen rahan salakuljetus yli kansallisten 
rajojen sekä käteistalletusten pilkkominen ja niiden siirtäminen ulkomaille. Muilla 
rahoitusaloilla kuin pankkialalla, valuutanvaihtotoimistojen tai muiden vaihtopisteiden 
käyttö varojen rikollisen alkuperän kätkemiseksi on useimmin mainittu uhka. 
Rahanpesijoitä avustavat ammattimaisesti toimivat bulvaanit, jotka auttavat monin tavoin 
naamioimaan likaisen rahan alkuperän ja omistajat. Pöytälaatikkoyhtiöiden sekä toisten 
valtioiden käyttö on yleisin keino, mutta usein käytetään hyväksi myös sukulaisten tai 
tuttavien pankkitilejä. 
5 EYVLC 221, 19.7.1997, s. 12. 
6 Oxford University Press 1997, ISBN 0-19-829299-6. 
16 
Yksi edellä mainitun FATF:n raportin liitteistä käsittelee uusiin maksutekniikoihin 
liittyviä kysymyksiä. FATF pyrkii tarjoamaan foorumin, jolla elektronisen rahan alan, 
lainvalvonnasta/säätelystä vastaavien yhteisöjen ja asian parissa toimivien 
kansainvälisten organisaatioiden välistä yhteistyötä koordinoidaan ja helpotetaan. 
Suurimmat ongelmat liittyvät siihen, että on entistä helpompaa siirtää suuria rahasummia, 
jolloin voidaan toimia nimettömästi ja jättämättä jälkiä kirjanpitoon. 
Rahanpesun asiantuntijat vaikuttavat olevan yleisesti sitä mieltä, että tämä on 
lähitulevaisuuden, ei tämän hetken ongelma. 
FATF mainitsee, että rikolliset voivat elektronisen rahan avulla helpommin salata 
varojensa lähteen ja siirtää näitä varoja niiden alkuperän paljastumatta. Voidaankin 
olettaa, että jos nämä uudet järjestelmät kehittyvät siten, että ne vastaavat rikollisten 
tarpeita paremmin kuin olemassa olevat maksujärjestelmät, he käyttävät niitä. 
Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman 5 kohdan mukaan 
"huomiota olisi kiinnitettävä niin laittomiin käytänteisiin (kuten rikollisjärjestöjen 
toimintansa helpottamiseksi käyttämät teknologiat) kuin laittomaan sisältöönkin". 
Komissio jatkaa uusien tekniikoiden kehityksen tarkkailua. 
H Rahanpesu ja Euroon siirtyminen 
Euroon siirtyminen I. tammikuuta 2002 alkaen on merkittävä tapahtuma. Mitä lyhyempi 
siirtymäkausi, sitä suuremmat paineet siitä aiheutuu rahoitusjärjestelmälle. 
Markkinoille odotetaan ilmestyvän suuri määrä käyttämätöntä käteisrahaa, joka on ollut 
sellaisten henkilöiden hallussa, joilla ei ole pankkitilejä. Pankit eivät tunne näitä 
henkilöitä heidän pyrkiessään vaihtamaan rahojaan, minkä vuoksi pelätään, että 
rikollisesta toiminnasta peräisin olevaa rahaa tulee talletettavaksi olemassa oleville 
pankkitileille tai "esi pestäväksi" (käytettyjen nimellisarvoltaan pienten setelien 
vaihtaminen uusiin, suurempiin seteleihin). 
Komission jatkuva kanta on ollut, että rahanpesun torjuntatoimenpiteitä ei saa hellittää 
yhteisen rahan käyttöön siirryttäessä. Tämä koskee selvästikin uusien pankkitilien 
avaamista ja 15 000 ecun raja-arvon ylittäviä liiketoimia. Pankkien on kuitenkin entistä 
vaikeampi tunnistaa epäilyttäviä liiketoimia, jotka eivät ylitä tuota raja-arvoa, koska 
pankkeihin kohdistuu entistä suuremmat paineet ja koska niiden tiskeillä asioi paljon 
tuntemattomia asiakkaita. 
Rahanpesun yhteyskomiteassa on sovittu, että se tutkii tätä kysymystä perusteellisemmin 
selvittääkseen, tarvitaanko lisää valvontaa ja olisiko lisävalvonta toteutettavissa. Lisäksi 
asiasta on neuvoteltava pankkisektorin kanssa. 
17 
9. Rahanpesun kokonaistaloudelliset vaikutukset 
Parlamentin päätöslauselman 15 kohdassa komissiota pyydetään esittämään kertomus 
rahanpesun mahdollisista rahoituksellisista vaikutuksista sekä muista 
kokonaistaloudellisista vaikutuksista. 
Komissio ei ole tutkinut kyseistä alaa, eikä sillä ole voimavaroja sen tekemiseksi. 
Oletettavasti ainoa toimielin, joka on tutkinut tätä mielenkiintoista, mutta äärimmäisen 
monitahoista alaa, on kansainvälinen valuuttarahasto IMF. 
Myös FATF (joka on laatinut aiheesta suppean tutkimuksen) on luottanut siihen, että 
IMF käynnistää keskustelun asiassa. IMF esitti asiasta lausunnon FATF:n täysistunnossa 
kesäkuussa 1996. Lisäksi asiasta on laadittu kaksi IMF:n alustavaa asiakirjaa7. 
Seuraavat kappaleet perustuvat näissä kahdessa asiakirjassa tehtyyn arvioon, joka on 
julkaistu IMF Survey n 29. heinäkuuta 1996 ilmestyneessä numerossa. 
Vaikka mukana olevien summien suuruutta ja rikollista tuloa tuottavan |rikolliseni 
toiminnan laajuutta on vaikea arvioida, niiden merkitys sekä kansallisten että 
kansainvälisten resurssien jakamiselle ja kokonaistaloudelliselle vakaudelle on ilmeinen. 
lMF:n raportissa todetaan, että vaikka rahanpesun kokonaistaloudellisista vaikutuksista ei 
tällä hetkellä ole teoriapohjaista kirjallisuutta, epäsuorat kokonaistalouden tasolla tehdyt 
empiiriset tutkimukset, rikollisuutta ja harmaata taloutta koskevat tutkimukset sekä 
rahanpesun hallitseva asema lainvastaisessa toiminnassa osoittavat, että rahanpesu on 
todennäköisesti levinnyt niin laajalle, että sillä on vaikutusta kokonaistalouteen. 
Kaikissa tehdyissä tutkimuksissa todetaan, että jos rikoksia, laitonta toimintaa ja siihen 
liittyvää rahanpesua ilmenee riittävän laajassa mittakaavassa, poliittisten 
päätöksentekijöiden on otettava ne huomioon. 
Rahanpesijät eivät yleensä tavoittele mahdollisimman suurta tuottoa pestävälle rahalle, 
vaan sijoituskohdetta, jonka avulla voidaan helpoimmin kierrättää rahaa - vaikka näin 
heidän on hyväksyttävä pienemmät tuotot. Raha voi siten liikkua täysin päinvastaiseen 
suuntaan kuin talouden perustekijöiden perusteella voitaisiin odottaa. Raha voi siis 
liikkua maista, joiden talouspolitiikka on vakaata ja joissa rahoitustoiminnasta saatavat 
tuotot ovat suuremmat, sellaisiin maihin, joilla on löyhempi talouspolitiikka ja joissa 
tuotto on pienempi. Rahanpesun vuoksi maailmalla liikkuvaa pääomaa yleensä 
sijoitetaan tehottomammin kuin silloin, jos kyseistä ilmiötä ei olisi olemassa. Näiden 
odottamattomien pääomanliikkeiden seurauksena poliittisten päättäjien voi olla vaikeaa 
valita noudatettavaa politiikkaa, jolloin tilanteeseen vastataan mahdollisesti väärin. Korot 
ja valuuttakurssit voivat heilahdella seurauksena esimerkiksi rahan kysynnän muutoksista 
-jotka johtuvat rahanpesusta, joka ei näy tilastoissa. 
7 "Money laundering and the international financial system", Vito Tanzi, alustava asiakirja N:o 96/55 ja 
"Macroeconomic implications of money laundering", Peter J. Quirk, alustava asiakirja N:o 96/66. 
18 
Tämän vuoksi suuret rahanpesuun liittyvät rahavirrat voivat vaikuttaa kansallisella tasolla 
esimerkiksi valuuttakursseihin ja korkotasoon. Kansainvälisellä tasolla rahanpesusta 
peräisin olevan pääoman liikkeet - erityisesti jos ne ovat väliaikaisia - voivat aiheuttaa 
epävakaisuutta, koska maailmanlaajuiset rahoitusmarkkinat ovat erittäin yhtenäiset. 
Yhden keskuksen rahoitusalaan liittyvät ongelmat leviävät helposti muualle, jolloin 
kansallisista ongelmista tulee koko järjestelmää koskevia ongelmia. 
Kummassakin mainitussa alustavassa asiakirjassa korostetaan, että tehokkaiden ja 
vakaiden pääomamarkkinoiden kehittyminen vaatii osallistujien täyltä luottamusta. Jos 
rikollisten hallitsema raha valtaa markkinat, ne reagoivat nopeammin huhuihin ja 
virheellisiin tilastoihin, jolloin epävakaisuus lisääntyy. 
Rahanpesu vaarantaa rahoitusmarkkinoiden avoimuuden ja terveyden, jotka ovat erittäin 
tärkeitä talouksien tehokkaan toiminnan kannalta. Rikollisesta toiminnasta peräisin 
olevilla varoilla voidaan lahjoa rahoitusmarkkinoilla työskenteleviä henkilöitä. Tällaisen 
vahingon vaikutukset ovat yleensä pitkäkestoisia, koska markkinoiden uskottavuuden 
palautuminen kestää pitkään, vaikka sen menettäminen voikin tapahtua nopeasti. 
IMF on tehnyt FATF:n täysistunnolle esityksen, jonka mukaan rahanpesun 
kokonaistaloudelliset vaikutukset ovat seuraavat : 
• 
• 
• rahan kysynnässä tapahtuu muutoksia, jotka eivät ole suhteessa 
perustekijöiden muutoksiin 
valuuttakurssien ja korkotason heilahtelu, joka johtuu ennakoimattomista 
rajat ylittävistä rahansiirroista 
Rahoituslaitosten velvoitteiden lisääntynyt epävarmuus ja varallisuuteen 
liittyvät suuremmat riskit, jolloin koko rahoitussektorin vakaus ja 
rahoitussektorin kehitys yleensä vaarantuvat 
epärehellinen tuloista ja varallisuudesta ilmoittaminen aiheuttaa 
vääristymiä veronkantoon ja julkisten varojen käyttöön 
• epäedulliset vaikutukset oikeustoimiin, koska kyseisessä toiminnassa 
mukana olevat voivat joutua osallisiksi rikolliseen toimintaan 
• muut maakohtaiset vaikutusten vääristymät tai varallisuushintojen 
kuplat, jotka johtuvat "pimeästä rahasta". 
IMF aikoo tutkia tarkemmin rahanpesun vaikutuksia erityisesti niiden maiden kohdalla, 
joissa rahanpesun analysointi on erityisen tärkeää kokonaistalouden käyttäytymisen 
ymmärtämiseksi (esimerkiksi maissa, joissa huumausaineiden tai muun laittoman 
maahantuonnin tiedetään olevan merkittävää tai joissa verotusjärjestelmän heikkoudet 
helpottavat rahanpesua). 
19 
IMF on selvästikin erityisen huolestunut tilanteesta niissä maissa, joiden kanssa sillä on 
paljon yhteistyötä. Joidenkin maiden tiedetään olevan alttiimpia vaaroille kuin muiden. 
Kun rahanpesun yhteyskomiteassa (marraskuussa 1996) keskusteltiin parlamentin 
päätöslauselman kyseisestä kohdasta, eräs valtuuskunnista totesi, että suuressa 
teollisuusvaltiossa rahanpesun kokonaistaloudelliset vaikutukset ovat todennäköisesti 
vain marginaalisia. 
Tätä käsitystä ei oikaistu, mutta komitea katsoi, että komission olisi vähintäänkin 
pyrittävä muilla foorumeilla tarkastelemaan tällä teknisellä ja erikoistuneella alalla 
toteutettavia toimenpiteitä. Komissio pyrkii toteuttamaan tämän toivomuksen. 
10. Rahanpesun torjunnan tulokset 
Keskustellessaan komission ensimmäisestä kertomuksesta parlamentti korosti kuinka 
tärkeää olisi selvittää, mitä tuloksia rahanpesun torjumiseksi tehdyistä mittavista 
toimenpiteistä on saatu. Parlamentin päätöslauselman I kohdassa direktiivin 
täytäntöönpanoon on liitetty yksityiskohtaisen kertomuksen antaminen. Kertomuksesta 
olisi käytävä ilmi raportoitujen epäilyttävien liiketoimien määrä, rahanpesutapausten 
määrä ja niistä annetut tuomiot sekä takavarikoitujen varojen määrä. 
Ennen kuin komissio antaa parlamentin pyytämän kertomuksen toimenpiteistä, joita se 
on toteuttanut tietojen keräämiseksi, se haluaa jälleen kerran korostaa direktiivin 
pyrkimystä estää rahanpesua. Tämä käy ilmi direktiivin otsikosta "rahoitusjärjestelmän 
rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämiseen". 
Jos mahdolliset rahanpesijät pitävät rahoitusjärjestelmää puolustuskykyisenä, sitä ei 
pyritä niin helposti käyttämään hyväksi. Tämä väite on pystytty todistamaan oikeaksi. 
Rajat ylittävien käteissiirtojen lisääntyminen, rahanpesumahdollisuuksien etsiminen 
perinteisen rahoitussektorin ulkopuolelta ja rahanpesun todellisten kustannusten 
lisääntyminen osoittavat, että rahanpesua on onnistuttu hankaloittamaan ja se on pystytty 
tekemään entistä kalliimmaksi järjestäytyneelle rikollisuudelle. 
Komissio ja jäsenvaltiot katsovat, että olisi väärin arvioida direktiivin tuloksia erityisesti 
sekä rahanpesun torjuntatoimenpiteitä yleisesti ainoastaan joidenkin verrattain karkeiden 
tilastollisten mittareiden perusteella. 
Direktiivin järjestelmä perustuu rahoitussektorin toteuttamalle epätavallisen tai 
epäilyttävän käyttäytymisen valvonnalle sekä sille, että tällaisesta käyttäytymisestä on 
ilmoitettava viranomaisille. Annettujen ilmoitusten määrä kertoo toteutettujen 
toimenpiteiden ja luodun järjestelmän tehokkuudesta. Rahoitussektorilla, erityisesti 
pankkisektorilla, on ponnisteltu merkittävästi ja uhrattu paljon varoja tehokkaan 
järjestelmän luomiseksi. Ala on kerännyt palautetta, jonka avulla se on osoittanut 
kyseisten toimenpiteiden hyödyllisyyden ja jonka perusteella ne aikovat kehittää 
toimintaansa. 
20 
Liitteessä 8 on esitetty epäilyttävistä liiketoimista viranomaisille tehtyjen ilmoitusten 
lukumäärä eri jäsenvaltioissa. Vaikka jäsenvaltioiden välillä on eroja sekä siinä, kenellä 
on velvollisuus ilmoittaa epäilyttävistä toimista, että sellaisen epäillyn rikollisen 
toiminnan määritelmässä (alkurikokset), josta on ilmoitettava, ilmoitettujen tietojen 
perusteella vaikuttaa siltä, että epäilyttävien liiketoimien ilmoittamisjärjestelmä toimii 
varsin hyvin. 
Toisaalla tällä hetkellä on saatavilla vähemmän tietoa syytteistä ja tuomioista sekä 
takavarikoiduista summista, jotka perustuvat (kokonaan tai osittain) epäilyttävistä 
liiketoimista tehtyihin ilmoituksiin. 
Rahanpesuun liittyviä rikoksia ei ole kaikissa jäsenvaltioissa määritelty erikseen, ja niitä 
koskevat syytteet nostetaan varojen vastaanottamiseen liittyvinä rikoksina. Tämä 
todennäköisesti estää rahanpesutapauksia koskevien erillistietojen keräämisen. 
Joissakin tapauksissa selvittelykeskus toimii suodattimena ja se välittää vain osan 
tutkimistaan tapauksista oikeus- tai poliisiviranomaisille, missä tapauksessa se voi 
menettää kosketuksen kyseiseen tapaukseen. Vaikuttaa siltä, etteivät kyseiset 
viranomaiset aina anna yksityiskohtaista palautetta selvittelykeskuksille, millä 
helpotuttaisiin tilastojen laatimista syytteeseen ja tuomioon johtavien ilmoitusten 
määrästä. 
Tutkimusten ja syytteiden pitkä kesto vaikeuttaa usein tulostietojen antamista, erityisesti 
silloin, kun rahanpesuntorjuntajärjestelmä on otettu käyttöön vasta äskettäin tai jos 
tällaisia järjestelmiä vasta kehitellään. Useat jäsenvaltiot ovat lisäksi toimittaneet tietoja 
sellaisessa muodossa, että niitä ei pystytty suoraan vertaamaan muilta valtioilta saatuihin 
tietoihin. Komission lähettämä verrattain yksinkertainen kyselylomake oli selvästikin 
liian vaikea täyttää joillekin jäsenvaltioille, eikä saatuja tietoja aina voitu esittää 
taulukkomuodossa. 
Liitteessä 9 pyritään antamaan viitteitä epäilyttävien liiketoimien ilmoittamisjärjestelmän 
tuloksista sekä rahanpesua koskevien syytteiden ja/tai tuomioiden lukumäärästä eri 
jäsenvaltioissa. On selvää, että käyttökelpoisten lukujen tarjoamiseksi useissa 
jäsenvaltioissa tarvittaisiin mittavampia ponnisteluja. Joissakin jäsenvaltioissa 
rahanpesuun liittyvien syytteiden ja tuomioiden tilastoja ei yksinkertaisesti tällä hetkellä 
ole olemassa. 
Tässä vaiheessa ei ole riittävästi tietoa takavarikoidun rahan määrästä. Myös tässä 
tapauksessa tiedonkeruu on erittäin vaikeaa. Tapaukset ovat pitkiä ja monimutkaisia ja 
varat voidaan jäädyttää pitkiksi ajoiksi ennen kuin niiden takavarikoinnista on tehty 
lopullinen päätös tai ne on palautettu. Suuria summia ei ilmeisesti takavarikoida, ja 
joidenkin jäsenvaltioiden kokemusten perusteella voidaan todeta, että suuri osa 
takavarikoiduista tai jäädytetyistä varoista on lopulta palautettava tai vapautettava. 
21 
Komissiolle on toimitettu esimerkiksi seuraavaa tietoa: Belgian selvittelykeskuksen 
perustamisesta joulukuussa 1993 lähtien 3 116 miljoonaa Belgian frangia on 
takavarikoitu selvittelykeskukselle tehtyjen ilmoitusten johdosta käynnistetyissä asioissa. 
Tanska on ilmoittanut, että noin 50 miljoonaa Tanskan kruunua on takavarikoitu, 18 
miljoonaa on palautettu tai maksettu vahingonkorvauksina ja 12 miljoonaa Tanskan 
kruunua on peritty lisäsakkoina. Irlanti ilmoitti, että 15 500 Irlannin puntaa on 
takavarikoitu. Italian osalta vuoden 1996 lukemat osoittivat seuraavien määrien 
takavarikoinnin (ei vielä tuomittu menetetyksi): 3 002 miljoonaa Italian liiraa rikoslain 
648 a artiklan (rahanpesu) nojalla ja 68 631 miljoonaa liiraa 648 b artiklan (laittomasti 
hankitun rahan, tavaroiden tai varallisuuden käyttö) nojalla. Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa on takavarikoitu lähes 10,5 miljoonaa puntaa vuonna 1996. 
Luxemburg on takavarikoinut yli 300 miljoonaa Luxemburgin frangia tapauksissa, joissa 
se on nostanut syytteet. Lisäksi se on pannut täytäntöön Saksan oikeuslaitoksen 
määräämät noin 200 000 Saksan markan takavarikointipäälökset. Portugalissa annetun 
tuomion seurauksena on takavarikoitu 2,5 miljoonaa Portugalin eseudoa ja tutkinta on 
kesken lähes I 800 miljoonan eseudon osalta, joka käsittää käteisiä ja muuta 
varallisuutta. Ruotsi on ilmoittanut, että vuosina 1996-97 yhteensä 124 miljoonaa 
Ruotsin kruunua takavarikoitiin tai varojen takaisinsaanti varmistettiin muulla tavoin. 
Komissio tietää, etteivät sen tässä vaiheessa neuvostolle ja parlamentille toimittamat 
tiedot ole täydellisiä. Komissio jatkaa jäsenvaltioiden kanssa yhteyskomiteassa 
tekemäänsä yhteistyötä tilanteen parantamiseksi, mutta on samalla tietoinen siitä, että 
tehtävä ei ole helppo. Epäilemättä on tarpeen, että oikeus- ja poliisiviranomaiset 
(kolmannen pilarin nojalla) ja EDU/Europol osallistuvat toimintaan. 
Toimenpiteitä voidaan mahdollisesti ainakin keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä odottaa 
myös Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskukselta. Neuvoston 
asetuksen (ETY) N:o 302/93 liitteen A 5 kohdan mukaan rahanpesua koskevan tiedon 
kerääminen kuuluu viidenteen keskuksen ensisijaiseen alaan. 
22 
IV. PÄÄTKLMÄT 
Tämä komission toinen kertomus neuvostolle ja parlamentille vuonna 1991 annetun 
rahanpesudirektiivin täytäntöönpanosta vahvistaa, että kaikki jäsenvaltiot ovat 
soveltaneet kyseistä lainsäädäntöä tunnollisesti. 
Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat sitoutuneet rahanpesun torjuntaan ja toimivat 
esimerkkinä muille Euroopan maille sekä kaukaisemmille maille. 
Ongelman maailmanlaajuinen luonne sekä tarve löytää siihen yleismaailmallinen ratkaisu 
käyvät ilmi jäsenvaltioiden ja komission rahanpesutyöryhmälle myöntämästä tuesta sekä 
Phare-ohjelman kautta Karibian alueelle ja muille alueille myönnetystä rahanpesun 
torjuntaan liittyvästä teknisestä tuesta. 
Tämä on osoitus siitä, että on huomattu, että riittämättömät rahanpesun 
torjuntatoimenpiteet muilla alueilla heikentävät Euroopan unionissa tällä alalla 
toteutettujen sinänsä tiukkojen toimenpiteiden tehoa. 
Jäsenvaltioissa on kuitenkin pantu täytäntöön direktiivin lisäksi myös muuta asiaan 
liittyvää lainsäädäntöä. Kolmannen pilarin velvoitteista riippumatta jäsenvaltiot ovat 
olleet valmiit kehittämään tätä lainsäädäntöä jopa pidemmälle kuin direktiivissä 
vaaditaan. Tämä on osoituksena siitä, että jäsenvaltiot ovat täysin ymmärtäneet, että 
rahanpesun aiheuttama uhka on jatkuvaa ja tämän uhan torjumiseksi vaadittavien toimien 
on oltava pitkäkestoisia ja niitä on lisättävä ajan mittaan. 
Tämä kehitys merkitsee sitä, että vuonna 1991 annettu rahanpesun torjuntaa koskeva 
direktiivi voi joiltakin osin vaikuttaa vanhentuneelta, minkä vuoksi olisi harkittava, 
olisiko direktiiviä ajanmukaistettava. 
Ensin olisikin harkittava rahanpesun kieltämistä. Olisiko harkittava ajanmukaistetussa 
FATF:n suosituksessa esitettyä kysymystä: 'olisiko rahanpesun kriminalisointia 
laajennettava siten, että se kaitaa huumausaineista saatavan rahan pesun lisäksi kaiken 
muunkin vakavista rikoksista saatavan hyödyn pesun ? Kuten liitteestä 4 ilmenee, kaikki 
jäsenvaltiot ovat jo edistyneet huomattavasti tähän suuntaan. 
Jos direktiiviä muutettaisiin kattamaan muut alkurikokset, olisi seuraavaksi harkittava 
kiellon ja kriminalisoinnin välistä valintaa. Useat jäsenvaltiot vastustavat alkurikosten 
kriminalisointia direktiivin avulla, jolloin kattavampi kielto olisi paras vaihtoehto. Koska 
lisäksi näyttää olevan erittäin vaikeaa päästä yksimielisyyteen siitä, miten "vakavat 
rikokset" olisi määriteltävä, on luultavaa, että jopa muutetun direktiivin myötä 
jäsenvaltioiden välillä olisi eroja, eikä alaa pystyttäisi täysin yhdenmukaistamaan. 
Komissio katsoo kuitenkin, että tarve pitää tämä tärkeä väline ajan tasalla puoltaa 
vahvasti sen kattamien alkurikosten määrän lisäämistä. 
23 
On selvää, että rahoitussektori kuuluu direktiivin soveltamisalaan varsin laajalti. 
Toisaalta useat rahoitusalan ulkopuolella harjoitettavat toiminnot ja ammatit ovat alttiita 
tai ne voivat olla alttiita rahanpesulle. Tilanne kehittyy jatkuvasti rahanpesijöiden etsiessä 
uusia tilaisuuksia. 
Vuonna 1991 annetun direktiivin 12 artikla osoittaa, että jäsenvaltiot olivat jo tuolloin 
tietoisia rahanpesun vaaroista. Ne sitoutuivat soveltamaan direktiivin säännöksiä 
soveltuvilta osin myös varsinaisen rahoitusalan ulkopuolisiin toimintoihin silloin, kun 
rahanpesun uhka vaikuttaa todelliselta. 
Liitteestä 6 käy ilmi, että jäsenvaltiot ovat todellakin täyttäneet lupauksensa yhä 
useammassa tapauksessa, etenkin niiden saatua enemmän kokemusta 
rahanpesuntorj unnasta. 
EU:n jäsenvaltioiden valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät järjestäytyneen 
rikollisuuden torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman kesäkuussa 1997, sen jälkeen kun 
oikeus- ja sisäasioiden neuvosto oli sen hyväksynyt. Nyt kyseiset valtion- ja hallitusten 
päämiehet ovat antaneet tukensa epäilyttävistä liiketoimista ilmoittamista koskevan 
edellytyksen ulottamiselle rahoitussektorin ulkopuolisiin henkilöihin ja ammatteihin, 
mikä on tarkoitus toteuttaa vuoden 1998 loppuun mennessä. Vaikka sitä ei olekaan 
nimenomaisesti mainittu, komissio katsoo, että velvoite ilmoittaa epäilyttävistä 
liiketoimista edellyttää asiakkaiden tunnistusta sekä rekisterin pitoa koskevan 
vaatimuksen noudattamista. 
Komission on näin ollen oltava valmis täyttämään ensimmäisen pilarin suoman 
toimivallan mukaiset velvollisuutensa. Siten komissio on todennut, että uutta direktiiviä 
tarvitaan, ja komission yksiköi ovatkin ryhtyneet laatimaan uutta direktiiviehdotusta, 
jonka lärkeimpänä säännöksenä on rahanpesuepäilyistä ilmoittamista koskevan 
velvoitteen laajentaminen koskemaan rahoitussektorin ulkopuolisia aloja. 
Komission ensimmäisen kertomuksen perusteella tehdyissä neuvoston päätelmissä 
korostettiin erityisesti rahanpesun torjunnasta vastaavien viranomaisten välistä 
yhteistyötä. Komissio kannattaa yhteistyötä ja se on luvannut rahoittaa EU:n 
poliisiviranomaisten hallussa olevan rahanpesua koskevan tiedon vaihtojärjestelmän 
toteutettavuustutkimusta osana Oisin-ohjelmaa. Komissio on huolissaan 
selvittelykeskusten välisistä rahanpesua koskevan tiedon vaihtamisen ongelmista (joista 
on tietoa liitteessä 7), jotka edelleenkin näyttävät estävän viestintää ja tiedonvaihtoa 
sellaisten yksiköiden välillä, joilla on erilainen oikeudellinen asema. 
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta voidaan todeta, että poliisi- ja 
syyttäjäviranomaisten sekä komission välillä toteutetaan jo tiedonvaihtoa. Tarvitaan 
kuitenkin myös selvittelykeskusten keskinäistä sekä selvittelykeskusten ja komission 
välillä tapahtuvaa suunnitelmallista yhteistyötä ja tiedonvaihtoa, jossa vastavuoroista 
apua annetaan hallinnon tasolla. Tämän vuoksi olisi luotava selkeästi määritelty yhteisön 
tason oikeudellinen kehys. 
24 
Komissio kiiltää Egmont-ryhinää sen toteuttamasta erinomaisesta kansainvälisestä 
toiminnasta. Se pyytää jäsenvaltioita harkitsemaan, kannattaisiko jäsenvaltioiden 
selvittelykeskusten kokoontua keskustelemaan keinoista, joilla yhteistyötä voitaisiin 
edistää Euroopan unionin tasolla. 
Samalla komission yksiköt harkitsevat kiireellisesti sitä, voitaisiinko vuoden 1991 
direktiivin ajantasaistamista ja laajentamista koskevassa ehdotuksessa puuttua 
selvittelykeskusten välisiä suhteita koskeviin kysymyksiin. 
Komissio pyrkii edelleenkin tarjoamaan tarkempia ja kattavampia tilastoja rahanpesun 
vastaisen toiminnan tuloksista. Komissio toteaa Europolin kiinnostuksen alasta ja uskoo, 
että Europolilla voi olla merkittävä asema syytteitä, tuomioita ja varojen takavarikointia 
koskevan tiedon keruussa. Komissio ehdottaa tulostietojen sisällyttämistä tästä lähtien 
kaikkiin täytäntöönpanoa koskeviin kertomuksiin, jotka se esittää neuvostolle ja 
parlamentille. 
Asianmukaisten tilastojen puuttumisesta huolimatta voidaan päätellä, että vaikka 
epäilyttävistä liiketoimista toimivaltaisille viranomaisille tehtyjen ilmoitusten 
lukumäärän perusteella voidaan rahoitussektorin reaktioiden todeta yleisesti olleen 
erittäin myönteisiä, toimenpiteet eivät tällä hetkellä näytä kasvattavan syytteiden, 
tuomioiden tai varojen takavarikointien määriä. Komissio haluaa jälleen kerran korostaa, 
että direktiivillä on tärkeä ehkäisevä tehtävä ja se uskoo, että direktiivillä on onnistuttu 
vaikeuttamaan rikollisen rahan pääsyä EU:n rahoitusjärjestelmiin. On myös selvää, että 
rahanpesu jatkuu, ja että epäilyttävistä liiketoimista tehdyt ilmoitukset antavat viitteitä 
rikollisen rahan osuudesta. Näin ollen on valitettavaa, että direktiivin soveltamisalan 
ulkopuolelle jäävissä poliisi- ja oikeusasioissa näytetään saadun suhteellisen vähän 
tuloksia, mutta tilanne paranee koko ajan. Vaikka tässä kertomuksessa ei pyritä 
analysoimaan syitä tähän tilanteeseen, on selvää, että rahoitussektorin, ja yhä enenevässä 
määrin muiden rahanpesun vastaiseen taisteluun kutsuttujen sektoreiden sitoutumisen 
edellytyksenä on, että rikoslainsäädäntöön tehdään onnistuneita mukautuksia. Ei ole 
epäilystä siitä, että tällä alalla on vielä tehtävä paljon lisätyötä. 
25 
LIITE 1 
NEUVOSTOIN PAATKLMAT 
Neuvosto on tarkastellut komission ensimmäistä kertomusta rahanpesun torjuntaa 
käsittelevän direktiivin täytäntöönpanosta. 
Neuvosto pani kiinnostuksella merkille komission kertomuksessaan esittämän 
analyysin sekä siinä tehdyt päätelmät. Neuvosto on suurelta osin yhtä mieltä 
kyseisten päätelmien kanssa. 
Kuten komissio korostaa, direktiivin soveltamisella on ollut selvästikin vaikutusta 
rahanpesun torjuntajärjestelmien perustamiseen jäsenvaltioissa. Jo saavutettu edistys 
on erittäin rohkaisevaa, mutta rahanpesun torjuntajärjestelmien tehostamiseksi 
vaaditaan edelleenkin toimia niin kansallisella kuin Euroopan ja kansainvälisellä 
tasolla. 
Neuvosto pyytää jäsenvaltioita ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin direktiivin 
täysimääräisen soveltamisen varmistamiseksi. 
Neuvosto on tyytyväinen siihen, että parhaillaan tutkitaan mahdollisuutta direktiivin 
yhtenäisempään soveltamiseen erityisesti niiden toimintojen, ammattien ja 
yrityslajien osalta, jotka kuuluvat direktiivin soveltamisalaan, ottaen huomioon 
lakimiesammattien erityisaseman. 
Neuvosto kehottaa komissiota jatkamaan näiden kysymysten pohtimista yhdessä 
jäsenvaltioiden edustajien kanssa, jotka kokoontuvat direktiivin nojalla perustetussa 
yhteyskomiteassa. 
Neuvosto on täysin yhtä mieltä komission kanssa siitä, että rahanpesun 
torjuntajärjestelmien vahvistaminen edellyttää tämän ilmiön torjumisesta vastuussa 
olevien viranomaisten välistä tiiviimpää yhteistyötä. Neuvosto toivoo, että komissio 
jatkaa toimivaltansa rajoissa tämän kysymyksen syvällisempää tarkastelua. Lisäksi 
se kehottaa asian parissa toimivia toimielimiä tarvittaessa lisäämään keskustelua ja 
yhteistyötä tällä alalla. 
Neuvosto pyytää komissiota tutkimaan näitä eri kysymyksiä ja antamaan niitä 
koskevia ehdotuksia ottaen huomioon direktiivin antamisen jälkeen saadut 
kokemukset, direktiivin täytäntöönpano eri jäsenvaltioissa sekä muiden 
kansainvälisten elinten tällä alalla toteuttamat toimenpiteet. Neuvosto pyytää 
komissiota antamaan 18 kuukauden kuluessa kertomuksen, jossa se pohtii näitä 
kysymyksiä. 
26 
LUIT: 2 
Parlamentin päätöslauselma ensimmäisestä komission kertomuksesta Euroopan 
parlamentille ja neuvostolle rahanpesusta annetun direktiivin (91/308/ETY) 
täytäntöönpanosta (KOM(9S)54 - C4-0137/95) 
(Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 198, 8-7-1996, s. 245) 
Euroopan parlamentti, joka 
- ottaa huomioon neuvoston 10. kesäkuuta 1991 antaman rahoitusjärjestelmän käytön 
estämistä rahanpesuun koskevan direktiivin (91/308/ETY) (EYVL L 166, 28.6.1991, s. 
77), 
- ottaa huomioon komission ensimmäisen kertomuksen Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle rahoitusjärjestelmän käytön estämistä rahanpesuun koskevan direktiivin 
täytäntöönpanosta (KOM(95)0054 - C4-0137/95), 
- ottaa huomioon Eurooppa-neuvoston Strasburgissa 1990 tekemän sopimuksen 
rikollisesta toiminnasta saadun rahan pesusta, jäljittämisestä, takavarikoinnista ja 
perinnästä, 
- ottaa huomioon YK.n Wienissä 1988 tekemän sopimuksen narkoottisten ja 
psykoaktiivisten aineiden laittoman kaupan torjunnasta, 
- ottaa huomioon rahanpesua koskevat suositukset, jotka oikeus- ja sisäasiainneuvosto 
hyväksyi Kööpenhaminassa 1.-2. kesäkuuta 1993 pitämässään kokouksessa, 
- ottaa huomioon pankkivalvonnan ja syytealan asiantuntijoiden oikeusasioita ja 
kansalaisten oikeuksia käsittelevälle valiokunnalle ja kansalaisvapauksien ja sisäasiain 
valiokunnalle 20. joulukuuta 1995 pidetyssä kokouksessa antaman lausunnon kyseisen 
direktiivin soveltamiseen ja täytäntöönpanoon liittyvistä käytännön ongelmista, 
- ottaa huomioon neuvoston säädöksen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 
artiklaan perustuvasta Eurooppalaisen poliisiviraston perustamista koskevasta 
sopimuksesta (Europol-sopimus) (EYVL C 316, 27.11.1995, s. 1 ), 
- ottaa huomioon 14. maaliskuuta 1996 antamansa Europolia koskevan päätöslauselman 
(EYVL C 96, 1.4.1996, s. 288), 
- ottaa huomioon oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan 
mietinnön sekä kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan, talousarvion 
valvontavaliokunnan sekä talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän 
valiokunnan lausunnot (A4-0187/96), 
A. viittaa siihen, että rikolliseen toimintaan liittyviä rahansiirtoja tapahtuu edelleen, 
B. ottaa huomioon, että Euroopan unionin rahanpesun vastaisessa järjestelmässä on 
puutteita eikä sillä voida valvoa riittävästi varsinkaan uusia rahaliikenteen muotoja, 
27 
C. viittaa siihen, että sekä jäsenmaissa että yhteisön tasolla tarvitaan uusia 
lainsäädäntötoimia sen takaamiseksi, että voidaan aukottomasti valvoa kaikkia 
elinkeinoelämän rahansiirtoihin osallistuvia luonnollisia ja juridisia henkilöitä, 
D. viittaa siihen, että jo edellä mainittu vuonna 1990 solmittu Strasburgin sopimus 
sisältää määräyksiä oikeudellisesta avusta, joka tekisi mahdolliseksi torjua tehokkaasti 
rikollisista toimista saadun rahan käyttö talouselämässä, 
E. ottaa huomioon, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osastossa olevista 
oikeus- ja sisäasioissa tehtävää yhteistyötä koskevista riittävistä määräyksistä huolimatta 
ei ole havaittavissa merkkejä aktiivisuudesta lainsäädännön alalla oikeus- ja 
poliisiviranomaisten työn koordinoinnin parantamiseksi Euroopassa, 
F. on vakuuttunut, että Europol-sopimuksen mukaisen eurooppalaisen poliisiviraston 
pikainen perustaminen voi osaltaan tehokkaasti ehkäistä rahanpesua ja siihen liittyvää 
rikollista toimintaa, 
(i. viittaa siihen, että oikeus- ja sisäasiainministerien neuvosto on vuonna 1993 
antamissaan suosituksissa todennut sekä edellä mainitun vuonna 1990 solmitun 
Strasburgin sopimuksen ratifioinnin ja täytäntöönpanon että Europolin mukaan ottamisen 
olevan tärkeitä askelia rahanpesun torjumisessa, 
1. Pyytää komissiota varmistamaan direktiivin täysimittaisen täytäntöönpanon ja 
esittämään seuraavan kahden vuoden kuluessa yksityiskohtaisen kertomuksen, josta 
ilmenee ilmoitettujen tilisiirtojen määrä, todistettujen rahanpesutapausten määrä sekä 
tuomittujen henkilöiden ja takavarikoitujen summien määrä ; 
2. Katsoo, että Euroopan unionin rahanpesun vastaista järjestelmää on tehostettava ja 
kehitettävä vastamaan rahaliikenteen teknistä kehitystä ; 
3. Pyytää siksi komissiota kertomaan rahanpesun uusista muodoista, joita syntyy 
rahansiirtojen ja kaupanteon yhteydessä tapahtuvien muutosten myötä, sekä tarkistamaan 
direktiiviä ja esittämään asianmukaisia ehdotuksia näiden uusien rahanpesumuotojen 
torjumiseksi ; 
4. Pyytää komissiota, ottaen huomioon yhteyskomitean valmistelut, mahdollisimman 
pian, viimeistään kuitenkin 6. maaliskuuta 1998 mennessä, laatimaan ehdotuksen 
kyseisen direktiivin tarkistamisesta siten, että direktiiviä välittömästi aletaan soveltaa 
niihin ammatteihin ja yritysryhmiin, joita todistettavasti käytetään rahanpesuun tai joiden 
voidaan suoraan tai epäsuorasti katsoa olevan mukana tai todennäköisesti olevan mukana 
rahanpesussa ; 
5. Pyytää jäsenvaltioita, mikäli ne eivät jo ole sitä tehneet, ulottamaan rahanpesun 
torjuntaa koskevan lainsäädäntönsä huumekaupasta peräisin olevan rahan lisäksi myös 
kaikkeen muuhun rahaan, joka on saatu ammattimaisesta ja järjestäytyneestä rikollisesta 
toiminnasta ; 
28 
6. Pitää tervetulleena komission pyrkimyksiä nimenomaisesti ja sitovasti sisällyttää 
rahanpesua koskevan direktiivin määräykset kaikkiin tuleviin kumppanuus- ja 
assosiointisopimuksiin ja tehostaa yhteistyötä kulloisenkin sopimusosapuolen kanssa 
tällä alalla ; 
7. Pyytää jäsenvaltioita ratifioimaan ja panemaan täytäntöön 19. joulukuuta 1988 
Wienissä solmitun YK:n sopimuksen narkoottisten ja psykoaktiivisten aineiden laittoman 
kaupan torjunnasta ja edellä mainitun Slrasburgissa vuonna 1990 solmitun sopimuksen, 
kuten ne ovat rahanpesua koskevan direktiivin liitteessä julkaistussa «Jäsenvaltioiden 
hallitusten edustajien neuvoston julistuksessa» sitoutuneet tekemään ; 
8. Katsoo, että kaikissa jäsenvaltioissa tulisi olla voimassa tai tulisi saattaa voimaan 
menettelyoikeudelliset määräykset, jotka mahdollistavat 
a) teleliikenteen valvonnan, kun epäillään että on tehty tai aiotaan tehdä rahanpesuun 
liittyvä rikos, 
b) tilapäiset toimet, kuten väliaikaisen talteenoton ja takavarikoinnin rahanpesusta tai sitä 
edeltävästä ilmeisestä rikoksesta peräisin olevan omaisuuden vaihtamisen, siirtämisen tai 
myymisen estämiseksi, 
e) kohdassa b mainitut tilapäiset toimet, kun asianomaisilla viranomaisilla on riittävä syy 
epäillä rikosta, 
d) rahanpesusta tai sitä edeltävistä ilmeisistä rikoksista saatujen rahojen tai näiden 
rahojen avulla saadun omaisuuden takavarikoinnin ; 
9. Pyytää jäsenvaltioita jatkamaan Europol-sopimukseen liittyvää työtä, jotta EU:n 
tuomioistuin saa parlamentin vaatimat toimivaltuudet Euroopan unionista tehdyn 
sopimuksen K.3 artiklan 2 kohdan c alakohdan kolmannen alakohdan mukaisesti ja jotta 
sopimus tämän jälkeen voidaan ratifioida ja panna täytäntöön ; 
10. Toivoo, että direktiivin määräyksiä soveltavat jäsenvaltioiden viranomaiset käyttävät 
hyväksi olemassa olevia yhteistyömahdollisuuksia ; 
11. Painottaa, että tarvittavien selvitysten mahdollistamiseksi rahanpesua epäiltäessä 
pankeilla ja rahoituslaitoksilla täytyy myös rahanpesua koskevan direktiivin 91/308/ETY 
5 artiklan mukaisesti olla käytettävissään koulutettua henkilökuntaa ja valvontavälineitä, 
jotta ne pystyvät asianmukaisesti täyttämään rekisteröinti-ja ilmoitusvelvollisuutensa ; 
12. Pyytää komissiota luomaan sopivan kannustinjärjestelmän, jotta yksittäisillä 
pankeilla ja rahoituslaitoksilla olisi käytettävissään koulutettua henkilökuntaa ja 
kehittyneitä valvontajärjestelmiä ja valvontatekniikkaa ; 
29 
13. Pitää tarpeellisena, että direktiivi on ulotettava koskemaan sekä toisen 
pankkioikeuden koordinointia koskevan direktiivin mukaisia luotto- ja rahoituslaitoksia 
että kaikkia muita luonnollisia ja juridisia henkilöitä, jotka ammattimaisesti harjoittavat 
rahaliikennettä tai toimintaa, joka on erityisen altista käytettäväksi rahanpesussa, tai 
harjoittavat sitä kolmannen osapuolen puolesta, ja että nämä kaikki on tosiasiallisesti 
saatettava valtion valvonnan alaisiksi ; 
14. Katsoo edelleen, että tämä valvonta pitäisi suorittaa Euroopan laajuisten 
yhdenmukaisten sääntöjen mukaan ; 
15. Pyytää komissiota edellä mainitun direktiivin (91/308/ETY) 17 artiklan mukaisesti 
esittämään kyseisen direktiivin täytäntöönpanoa koskevassa toisessa kertomuksessa 
selostuksen mahdollisista rahallisista vaikutuksista, jotka voivat johtua laittomista 
rahoitustoimista. Mahdolliset rahalliset vaikutukset voisivat olla seuraavat : 
a) alkuperä- ja määrämaan välillä liikkuvien laittomien varojen virran vaikutus rahan 
kiertonopeuteen, 
b) vaikutus rahanpesun järjestelmässä mukana olevien maiden rahavarantoon, 
c) muoto, joka laittomilla, pestyillä, sijoitusvaroilla voisi olla, 
d) asianomaisten maiden rahapolitiikan siirtymävaikutukset, 
e) rahanpesun järjestelmässä olevan ja lopullisen päämäärän rahoitusmarkkinoiden stabiliteetti ; 
16. Pyytää komissiota myös puuttumaan kyseisen direktiivin täytäntöönpanoa koskevassa 
toisessa kertomuksessa laittomien rahatoimien syihin ja toimintaan; katsoo, että 
ongelman ratkaisemiseksi olisi toteutettava seuraavan kaltaisia toimenpiteitä : 
a) Artiklojen sisällyttäminen rahanpesua koskeviin kauppasopimuksiin sen vaatimiseksi ja 
varmistamiseksi, eitä kumppanimaat hyväksyvät samat standardit kuin Euroopan unionissa ; 
b) Rahanpesua koskevien artiklojen sisällyttäminen Keski- ja Itä- Euroopan maiden kanssa 
tehdyissä Eurooppa-sopimuksissa sen vaatimiseksi ja varmistamiseksi, että assosioidut maat 
hyväksyvät samat standardit kuin Euroopan unionissa ; 
c) Venäjän federaation ja Neuvostoliitosta itsenäistyneiden valtioiden kanssa tehtyjen 
kumppanuus- ja yhteistyösopimusten rahanpesua koskevien artiklojen lujittaminen sen 
vaatimiseksi ja varmistamiseksi, että assosioidut maat hyväksyvät samat standardit kuin 
Euroopan unionissa ; 
d) Luettelon laatiminen «puhtaista pankeista» ; 
e) Sen varmistaminen, että Euroopan komissio ja sen alihankkijat toimivat ainoastaan 
«puhtaiden» pankkien kanssa; 
0 Euroopan unionissa harjoitettavan toiminnan vakauden valvonnan valpas toteuttaminen 
pankkien valtuuttamisen ja toiminnan suhteen; 
g) «Toiminnan vakauden valvonnan» standardien hyväksymistä koskevien artiklojen, joilla 
vaaditaan ja varmistetaan, että kumppanimaat antavat vastaavanlaisia standardeja kuin Euroopan 
unionissa, sisällyttäminen kauppasopimuksiin ; 
30 
17. Toivoo vakuuttavia todisteita siitä, että rahanpesu lisääntyy ja että rahanpesun 
vaikutus kasvaa rikollisten järjestöjen verkossa ; 
18. Haluaa kiinnittää huomiota erityisesti siihen, että rahanpesua voidaan torjua 
tehokkaasti ainoastaan Euroopan laajuisella yhtenäisellä valvonnalla ja tiiviissä 
yhteistyössä USA : n kanssa ; 
19. Pyytää komissiota lisäksi ehdottamaan toimenpidettä, jonka avulla osallistuminen 
rikollisen toiminnan rahoittamiseen kielletään ja siitä rangaistaan jäsenvaltioissa; katsoo, 
että tämän toimenpiteen oikeudellisena perustana olisi oltava EY:n 
perustamissopimuksen 100 a artikla ; 
20. Pyytää jäsenvaltioita toimimaan tehokkaammin rahanpesua vastaan ja tukemaan 
kansalaisia ja yrityksiä jakamalla tietoa, jotta kaikenlainen rahanpesuun osallistuminen 
voidaan estää, 
21. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle 
ja jäsenvaltioiden hallituksille. 
31 
LIITE 3 
Wienin ja Strasburgin yleissopimusten allekirjoittaminen, ratifiointi ja 
täytäntöönpano 
Uelgia 
Tanska 
Saksa 
Kreikka 
Espanja 
Ranska 
1 riant i 
Italia 
Luxemburg 
Alankomaat 
Itavalta 
Portugal i 
Suomi 
Ruotsi 
Yhdistynyt 
kuningas-
kunta Wienin ylcissopimus 
Allekirjoitettu 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä Ratifioitu 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 3 artiklan 9 
kohta pantu 
täytäntöön 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä 
kyllä Strasburgin ylcissopimus 
Allekirjoitettu 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla Ratilloitu 
kylla 
kylla 
ei 
ei 
ei 
kylla 
kylla 
kylla 
ei 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla Voimaan-
tulo 
TaytantoSn-
pano 
kylla 
kylla 
ei 
ei 
ei 
kylla 
kylla 
kylla 
ei 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
kylla 
32 
LIITE 4 
Rahanpesun torjuntaa koskevan lainsäädännön kattama rikollinen toiminta eri 
jäsenvaltioissa 
Belgia 
Rikoslaki (505 artikla) käsittää kaikista rikoksista saatavan hyödyn pesun. Erityinen 
rahanpesun torjuntaa koskeva säädös (II päivänä tammikuuta 1993 annettu laki 
sellaisena, kuin se on muutettuna) kattaa sellaisten hyötyjen pesun, jotka liittyvät 
seuraaviin rikoksiin: terrorismi, järjestäytynyt rikollisuus, huumausaineiden kauppa, 
aseiden ja muiden hyödykkeiden laiton kauppa, laittoman työvoiman välittäminen, 
ihmiskauppa, prostituutio, eläimille anneltavien hormonien laiton käyttö, ihmiselinten tai 
-kudosten kauppa, EU:n taloudellisen edun vaarantavat petokset, laajamittainen 
järjestäytynyt veropetostoiminta, virkamiesten lahjonta, sijoituksia koskevien säännösten 
vastainen toiminta, petokset, panttivangin ottaminen, varkaus, kiristys, johon liittyy 
väkivaltaa ja uhkauksia sekä konkurssirikokset. 
Tanska 
Tanskan rahanpesulakia sovelletaan varoihin, jotka on saatu rikkomalla Tanskan 
rikoslakia (eli kaikkiin rikoksista saatuihin varoihin). "Rahanpesu" ei kuitenkaan ole 
Tanskan lain mukaan erillinen rikos, mutta sitä käsitellään kahdessa rikoslain luvussa, 
jotka koskevat varojen vastaanottamista; S 191 (a), jonka mukaan on rikos saada voittoa 
laissa S 191 tarkoitetusta huumausainerikoksesta, ja S 284, jonka mukaan on 
rangaistavaa hyötyä tai auttaa muita hyötymään varkaudesta, löytötavaroiden 
luvattomasta käyttöönotosta, kavalluksesta, petoksesta, tietokonerikoksesta, 
luottamusaseman väärinkäytöstä, kiristyksestä, velallisen petoksista, törkeästä 
salakuljetuksesta tai varkaudesta. 
33 
Saksa 
Rahanpesu on rikoslain 261 luvussa (rahanpesu; laittomien varojen kätkenlä) tarkoitettu 
rikos. Rahanpesuun liittyviin alkurikoksiin kuuluvat : 
kaikki vakavat rikokset (Verbreehen), eli kaikki rikokset, joista määrätään vähintään 
vuoden vankeusrangaistus, esimerkiksi törkeä ihmiskauppa, varkaus ja varojen 
vastaanottaminen sekä huumausaineiden ja aseiden laiton kauppa ; 
- lievät rikokset (Vergehen) huumausainelain (Betäubungsmittelgesetz) 29 luvun 1 
pykälän 1 virkkeen tai raaka-aineiden valvontaa koskevan lain 
(Grundstoffîiberwachungsgesetz) 29 luvun 1 momentin mukaan, erityisesti 
huumausaineiden ja niiden kemiallisen esiasteen laiton kauppa ('Vergehen' on rikos, 
josta määrätään vähintään alle vuoden vankeusrangaistus tai sakkorangaistus) ; 
- eräät lievät rikokset, jotka liittyvät omaisuusrikoksiin, petoksiin, asiakirjoihin 
kohdistuviin rikoksiin ja lahjontaan, joita kyseisiä rikoksia varten järjestäytyneiden 
rikollisryhmien jäsenet tekevät kaupallisin perustein (esimerkiksi kaupalliset ja 
rikollisryhmien tekemät petokset). 
kaikki rikoslain 129 luvun mukaiset järjestäytyneiden rikollisryhmien jäsenten 
tekemät lievät rikokset (esimerkiksi kiristys ja laiton uhkapelitoiminta). 
Saksan valtiopäivät hyväksyivät 16. tammikuuta 1998 lakiesityksen järjestäytyneen 
rikollisuuden vastaisen taistelun edistämiseksi. Tämä laajentaa erityisesti järjestäytyneen 
rikollisuuden alalla alkurikoksiksi luokiteltavien rikosten määrää huomattavasti. 
Kreikka 
Kreikan rahanpesua koskeva laki kattaa huumausaineiden ja aseiden kaupan, varkauden, 
kiristyksen, panttivangin ottamisen, törkeän varkauden, kavalluksen tai petoksen, 
antiikkiesineiden laittoman kaupan, laivalastin varkauden, ihmiselinten tai -kudosten 
laittoman kaupan, salakuljetuksen, ydinvoimaan liittyvät rikokset, prostituution ja 
laittoman uhkapelitoiminnan. 
Espanja 
Rahanpesu sisältyy rikoslain artiklan (301) varojen vastaanottamista ja muita vastaavia 
rikoksia koskevaan lukuun. Se kattaa kaiken vakavan rikollisuuden (eli kaikki rikokset, 
joista määrätään yli kolmen vuoden vankeusrangaistus). Rikoksen tekomuodon katsotaan 
olevan törkeä silloin, kun siihen liittyy huumausaineiden kauppaa. 
Espanjan rahanpesua koskevalla lailla (annettu 23. joulukuuta 1993) torjutaan 
järjestäytyneestä rikollisuudesta, terrorismista ja huumausaineiden kaupasta saatavan 
hyödyn pesua. 
34 
Ranska 
Toukokuun 13 päivänä 1996 annetulla lailla N:o 96-392, jolla muutettiin rikoslakia, 
laajennettiin rahanpesuun liittyvien rikosten määritelmää siten, että se kattaa kaikista 
rikoksista ("crimes" tai "délits") saatavat hyödyt. 
Irlanti 
Vuodelta 1994 olevan rikoslain mukaan huumausaineiden kaupasta tai muusta 
rikollisesta toiminnasta saatava hyöty on kriminalisoitu. 
Italia 
Rikoslain 648 a ja b artiklaa muutettiin lailla N:o 328/1993 siten, että kaikesta 
tahallisesta rikollisesta toiminnasta ("tutti i delitti non colposi") saatavan hyödyn pesu on 
kriminalisoitu. 
Luxemburg 
Tällä hetkellä lainsäädäntö kattaa ainoastaan huumausainekaupasta saadun rahan pesuun 
liittyvät rikokset. 
Luxemburgin parlamentille annetulla lakialoitteella kuitenkin laajennettaisiin 
alkurikoksen määritelmää siten, että se kattaisi kaikki rikokset (joista voidaan määrätä 
rangaistukseksi yli viisi vuotta vankeutta), rikokset ("délits"), jotka liittyvät 
järjestäytyneeseen rikollisuuteen sekä tietyt rikokset, joihin liittyy alaikäisiä henkilöitä, 
prostituutiota, nuorten hyväksikäyttöä sekä aseita ja ammuksia. 
Alankomaat 
Rikoslaissa (416 - 417 a artikla) annettu varojen vastaanottamista koskeva määritelmä 
kattaa kaiken vakavista rikoksista ("misdrijf ') saatavan hyödyn. 
Itävalta 
Itävallan rikoslaissa (165 ja 278 a artikla) on kriminalisoitu kaikkien sellaisten varojen 
pesu, jotka on saatu vakavasta rikollisuudesta, eli kaikista rikoksista ("Verbrechen"), 
joista rikoslain 17 artiklan 1 kohdan nojalla voidaan antaa kolmen vuoden 
vankeusrangaistus. 
35 
Portugali 
Huumausaineiden ja niiden kemiallisen esiasteen kaupasta tuli rikos asetuksella 15/93. 
Samalla kriminalisoitiin myös rahanpesu. Rahanpesudirektiivi saatettiin osaksi 
Portugalin kansallista lainsäädäntöä asetuksella 313/93 ja asetuksella 325/95 
alkurikoksen määritelmää laajennettiin terrorismiin, asekauppaan, kiristykseen, 
panttivangin ottamiseen, prostituutioon, lahjontaan sekä törkeisiin talousrikoksiin. 
Suomi 
Suomen rikoslain säännöksessä, joka koskee rahanpesua (termiä "rahanpesu" ei käytetä), 
tarkoitetaan kaikista rikoksista saatavaa hyötyä. 
Ruotsi 
Törkeästä rikoksesta saadun hyödyn pesu määritellään rikokseksi. Ruotsin rikoslain 9 
luvussa, joka koskee varojen vastaanottamista, rikokseksi on määritelty tahallinen tai 
tuottamuksellinen sellaisesta vakavasta rikoksesta saadun hyödyn pesu, josta voidaan 
määrätä yli kuuden kuukauden vankeusrangaistus. Myös osallisuus rahanpesuun on 
kriminalisoitu. Rikoslaissa ei kuitenkaan käytetä termiä 'rahanpesu'. 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Termiä "rahanpesu" ei ole määritelty yleisesti primaarilainsäädännössä. Vakavasta 
rikoksesta saatavan hyödyn pesu katsotaan rikokseksi. Tämä määritelmä käsittää 
huumausaineiden kaupan, terrorismin, varkauden ja petoksen, ryöstön, väärentämisen, 
talletusten laittoman vastaanoton ja kiristyksen (kaiken rikollisen käyttäytyminen, josta 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa voidaan nostaa rikossyyte). 
36 
LIITE 5 
Järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaa koskeva toimintasuunnitelma 
26. Rahanpesun ja rikoksen tuottaman hyödyn menetetyksi tuomitsemisen osalta olisi 
harkittava seuraavia toimenpiteitä : 
a) Kansainvälisen poliisitietojen vaihdon parantamiseksi on tarpeen perustaa järjestelmä 
sellaisten tietojen vaihtamiseksi, jotka koskevat epäiltyä rahanpesua Euroopan tasolla 
tietosuojaa koskevien sääntöjen mukaisesti. Tätä varten Europol-yleissopimukseen olisi 
lisättävä määräys, jonka mukaan Europol voi toimia tällä alalla (ks. poliittinen 
suuntaviiva n:o 10). 
b) Olisi mahdollisuuksien mukaan yleistettävä rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesun 
kriminalisointi ja luotava mahdollisimman laaja oikeudellinen perusta sitä koskeville 
tutkintavaltuuksille. Olisi tarkasteltava mahdollisuutta laajentaa rahanpesu koskemaan 
tuottamuksellisia käytöstä. Olisi tutkittava, kuinka voitaisiin tehostaa järjestäytyneen 
rikollisuuden tuottaman laittoman hyödyn jäljittämistä ja takavarikointia sekä varojen 
menetetyksi tuomitsemista koskevien tuomioistuinten päätösten täytäntöönpanoa (ks. 
poliittinen suuntaviiva n:o 11). 
e) Olisi otettava käyttöön menetetyksi tuomitsemista koskevat säännöt, jotka 
mahdollistavat menetetyksi tuomitsemisen rikoksentekijän läsnäolosta riippumatta, kun 
rikoksentekijä on esimerkiksi kuollut tai karannut (ks. poliittinen suuntaviiva n:o 11). 
d) Olisi tutkittava mahdollisuutta jakaa jäsenvaltioiden tasolla varat, jotka on tuomittu 
menetetyksi kansainvälisen yhteistyön avulla (ks. poliittinen suuntaviiva n:o 11). 
e) Rahanpesua koskevan direktiivin 6 artiklassa mainittu tiedonantovelvoite olisi 
laajennettava koskemaan kaikkia vakavia rikoksia sekä direktiivissä mainittujen 
rahoituslaitosten lisäksi myös muita henkilöitä ja ammatteja. Jäsenvaltioiden olisi 
tutkittava mahdollisuutta määrätä varoittava rangaistus epäilyttäviä liiketoimia koskevan 
ilmoitusvelvollisuuden noudattamatta jättämisestä (ks. poliittinen suuntaviiva n:o 11). 
Myös veroviranomaisilla olisi oltava kansallisen lainsäädännön mukaisesti samanlainen 
tiedonantovelvoite järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvistä liiketoimista ja ainakin 
arvonlisä- ja valmisteveroon liittyvien liiketoimien osalta. Direktiivin mukaisten 
yhteyspisteiden välistä yhteistyötä on parannettava. 
f) On puututtava Internetin ja elektronisen rahan välityksellä tapahtuvaan rahanpesuun ja 
vaadittava, että sähköisissä maksu- ja viestijärjestelmissä lähetetyt viestit sisältävät tiedot 
lähettäjästä ja vastaanottajasta (ks. poliittinen suuntaviiva n:o 11). 
g) On estettävä se, että luonnollisten ja oikeushenkilöiden erittäin suuria käteismaksuja ja 
käteisen valuutan vaihtoja käytetään peittämään rikoksesta saadun hyödyn muuttamista 
muuksi omaisuudeksi (ks. poliittinen suuntaviiva n:o 11). 
37 
Lisäksi neuvoston ja komission olisi olemassa olevat kansalliset ja kansainväliset 
välineet huomioiden tarkasteltava tarvetta luoda yhteisiä määräyksiä taloudellisiin ja 
kaupallisiin väärennöksiin sekä seteleiden ja kolikoiden väärentämisen liittyvän 
järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi ottaen huomioon yhtenäisvaluutan 
käyttöönotto. 
Määräpäivä : vuoden 1998 loppu. 
Vastaavat : neuvosto/l iuropol/komissio. 
38 
LIITE 6 
Jäsenvaltioiden rahanpesun torjuntaa koskevan lainsäädännön kattamat toiminnot 
muilla aloilla kuin rahoitusalalla 
Belgia Lakiesityksellä ulotetaan koskemaan notaareja, vouteja (huissiers de 
justice), kirjanpitäjiä ja tilintarkastajia, kiinteistönvälittäjiä, kasinoja ja 
rahankuljetuksia 
Tanska Kasinot 
Saksa Kasinot, huutokaupanpitäjät, muut liiketoiminnot, joita rahanpesulain 
yhteistyövelvoite ei koske, sekä kaikki henkilöt, jotka hallinnoivat toisen 
henkilön varoja korvausta vastaan 
Kreikka Kasinot 
Espanja Kasinot, kiinteistönhallintayhtiöt, kiinteistönvälittäjät, jalokivikauppiaat, 
antiikkikauppiaat, numismatiikan ja filatelian alalla toimivat elimet 
Ranska Kaikkien, jotka antavat ammattimaista pääoman liikkeisiin liittyvää 
neuvontaa tai harjoittavat taikka valvovat toimintoja, joihin liittyy 
pääoman liikkeitä, on ilmoitettava viranomaisille kaikista liiketoimista, 
joiden he tietävät liittyvän rahanpesuun. Käteisellä maksettaviin 
kauppoihin sovelletaan tiettyjä rajoja. 
Irlanti Hallitus on ilmoittanut, että se aikoo ulottaa lainsäädännön koskemaan 
asianajajia, huutokaupanpitäjiä, kiinteistönvälittäjiä ja kirjanpitäjiä. 
Italia Yli 20 miljoonan Italian liiran suuruisten liiketoimien on tapahduttava 
rahoitusvälittäjän välityksellä. 
Vuonna 1997 annettu uusi laki tarjoaa nopeutetun menettelyn, jossa 
rahanpesun torjuntaa koskeva lainsäädäntö voidaan saattaa koskemaan 
myös rahoitusalan ulkopuolisia toimintoja. 
Luxemburg Lakiesitys koskee kasinoja, uhkapelitoimintaa, tilintarkastajia ja notaareja. 
Alankomaat Kasinot. Notaarit ovat käynnistäneet vapaaehtoisen järjestelmän, jonka 
nojalla he ilmoittavat epäilyttävistä liiketoimista, joiden kohdalla voi olla 
kyseessä vakava rahanpesu. Samankaltainen järjestelmä koskee jo 
asianajotehtäviä hoitavia henkilöitä ja kirjanpitäjiä. 
Itävalta Kasinot 
Portugali Kasinot, kiinteistönvälittäjät, kiinteistönhallintayhtiöt, uhkapelejä ja 
arpajaisia järjestävät yhtiöt, antiikki- ja taidekauppiaat, jalokivikauppiaat, 
lentokone-, vene- ja autokauppiaat. 
39 
Suomi (Lakiesitys kattaa kasinot, vedonlyöntitoimistot ja kiinteistönvälittäjät) 
Ruotsi Säätiöitä hallinnoivat yhtiöt 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Asiaa koskeva lainsäädäntö koskee kaikkia henkilöitä. 
Rahanpesusäädöksen koskevat kaikkia henkilöitä ja toimielimiä, mukaan 
lukien asianajotehtävissä toimivat henkilöt ja kirjanpitäjät siltä osin kuin 
he hoitavat pankki-, sijoitus- ja vakuutustoimintaa. 
40 
LIITE 7 
Ilmoituksia vastaanottavat viranomaiset 
Egmont-ryhmän havaintoja yhteistyöstä / tiedonvaihdosta 
Yleinen mahdollisuus kahdenvälisiin sopimuksiin /suoraan tiedonvaihtoon 
1. Tiedustelutarkoituksessa 
Italia, Portugali, Ruotsi 
2. Tiedustelutarkoituksessa ja rikostutkintaa tai syytteen nostamista varten 
Belgia, Ranska, Alankomaat, Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta 
Rajoitettu 
Itävalta 
Tanska, Saksa, 
Luxemburg 
Irlanti Ei tiedonvaihtoa hallinnollisten yksikköjen kanssa; ei 
lainvalvontaan liittyviä tietoja 
Ei tiedonvaihtoa hallinnollisten yksikköjen kanssa 
Ei tiedonvaihtoa hallinnollisten yksikköjen ja 
oikeusviranomaisten kanssa 
Suomi (rahoitustarkastus) Ei tiedonvaihtoa poliisi- ja oikeusviranomaisten kanssa; ei 
lainvalvontaan liittyviä tietoja 
41 
LIITE 8 
Epäilyttävistä liiketoimista tehtyjen ilmoitusten lukumäärä 
JASENVALTIO 
Belgia8 
Tanska 
Saksa 
Krcikka 
Espanja 
Ranska 
Irian ti 
Italia 
Luxemburg9 
Alankomaat (epatavalliset) 
(epailyttavat) 
Itavalta 
I'ortugali 
Suomi 
Ruotsi 
Yhdistynyt kuningaskunta 1994 
2183 
200 
3 282 
684 
1034 
14 753 
3 546 
346 
17 
223 
429 
15 007 1995 
3 926 
174 
2 935 
163 
866 
1991 
2 961 
75 
15 007 
2 994 
310 
85 
190 
391 
13 170 1996 
5 771 
254 
3 289 
670 
902 
osa) 378 
3 218 
77 
16 087 
2 572 
301 
115 
232 
502 
16 125 1997 
7 747 
38 
1 213 
+/-17 000 
129 
206 
909 
14 148 
8 Belgian osalta tapauksia oli 564 vuonna 1994, 795 vuonna 1995, 1317 vuonna 1996 ja 1 484 vuonna 
1997. 
9 Vuonna 1995 liiketoimia oli 901 ja seuraavana vuonna 3264. 
42 
LIITE 9 
Ilmoittamisjärjestelmän tulokset ; syytteet ja tuomiot 
Belgia 
Tanska 
Saksa Kruununsyyttäjälle välitetyt asiat: 117 vuonna 1994, 149 vuonna 1995, 
321 vuonna 1996 ja 495 vuonna 1997. Vuodesta 1994 alkaen Belgian 
selvittelykeskuksen oikeusviranomaisille antamien kertomusten 
perusteella käynnistetyistä asioista 48:ssa on annettu tuomio. 
Syytteistä ja tuomioista ei ole saatavilla kattavaa tilastoa, mutta 
tiedetään, että huumausaineista saadun rahan pesusta on annettu useita 
tuomioita (7 tuomiota vuonna 1994 ja 5 vuonna 1995). 
Ilmoittamisjärjestelmän tuloksista voidaan todeta seuraavaa: 35 
ilmoituksen perusteella on käynnistetty 26 asiaa (jotka koskevat erilaisia 
rikoksia), joissa 49 henkilöä on tuomittu tai he ovat suostuneet 
maksamaan hallinnollisia sakkoja. Yksi henkilö on vapautettu syytteestä. 
Vuonna 1994 tuomittiin 16 henkilöä, vuonna 1995 15 henkilöä ja vuonna 
1996 24 henkilöä. 
Kreikka Elokuun 24 päivänä 1995 annetun lain N:o 2331 nojalla perustetulle 
komitealle ilmoitetuista 38 asiasta 13 saatettiin julkisen syyttäjän 
käsiteltäväksi. 
Espanja Epäilyttäviä liiketoimia ilmoitettiin poliisi- tai oikeusviranomaisille 
seuraavasti: 19 vuonna 1995, 165 vuonna 1996. 
Ranska Oikeusviranomaisten käsiteltäväksi saatetut asiat: 22 vuonna 1994, 30 
vuonna 1995, 47 vuonna 1996, 75 vuonna 1997. Vuoden 1996 loppuun 
mennessä oli annettu 34 lopullista tuomiota (25 vuodesta 1993 alkaen). 
Nämä luvut eivät kuitenkaan ole kattavia, koska asioita tuomitaan myös 
varojen vastaanottamista ('recel') koskevan lain nojalla. 
Irlanti Tähän mennessä on annettu yksi tuomio. 
Italia Rahanpesusta annetut tuomiot 648 a artiklan (rahanpesu) ja 648 b 
artiklan (laitonta alkuperää olevien rahojen, hyödykkeiden ja varojen 
käyttö) nojalla: 72 ja 1 vuonna 1993, 58 ja 4 vuonna 1994, 62 ja 3 
vuonna 1995, 116 ja 9 vuonna 1996. Epäilyttävistä liiketoimista tehtyjen 
ilmoitusten johdosta on käynnistetty rikostutkinta 85 tapauksessa, joista 
16 koski rahanpesua ja 69 muita rikoksia. 
Luxemburg Tällä hetkellä käsiteltävänä on kaksi asiaa. 
Alankomaat Rahanpesua koskevista syytteistä ja tuomioista ei ole tarkkoja tilastoja. 
Vuosittain tutkitaan noin 5 000 tapausta, jotka koskevat varojen 
vastaanottamista. 
43 
Itävalta Kolmessatoista tapauksessa on annettu virallinen syyte. Niistä kolmessa 
on annettu tuomio (1 vuonna 1994 ja 2 vuonna 1995), joista yksi koski 
kahta henkilöä. Neljä oikeudenkäyntiä päättyi vapauttavaan päätökseen. 
Yhdessä tuomioon johtaneessa menettelyssä toista jäsenvaltiota 
pyydettiin nostamaan syyte toista henkilöä vastaan. 
Portugali Ilmoitusten perusteella tutkittiin 12 tapausta vuonna 1994, 49 vuonna 
1995 ja 53 vuonna 1996. Syytteet nostettiin 3 asiassa, jotka koskivat 26 
henkilöä. Yksi henkilö tuomittiin vuonna 1996. 
Suomi 
Ruotsi Vuosina 1994-1997 esitutkintaan saatettiin 119 epäilyttäviä liiketoimia 
koskevaa ilmoitusta. Näiden perusteella käynnistettiin 70 rikosasiaa. 
Vuoden 1997 loppuun mennessä tuomioistuin oli antanut näissä asioissa 
13 tuomiota. Oikeudenkäynti jatkui edelleen 4 asian osalta. Syytteen 
nostamista harkittiin 4 tapauksessa. Epäilty vapautettiin syytteestä 21 
tapauksessa ja esitutkinta jatkui 28 asian osalta. 
Syyttäjäviranomaisille annettiin yhteensä 66 ilmoitusta esitutkintaa 
varten vuosina 1994-97. Samaan aikaan annettiin 21 tuomiota. 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Vuosina 1993-96 rahanpesusta annettiin 25 tuomiota, joista 13 vuonna 
1996. Vaikka vain yksi rahanpesutuomio annettiin epäilyttäviä 
liiketoimia koskevan ilmoituksen perusteella, poliisi- tai 
tutkintaviranomaisille toimiteltujen ilmoitusten perusteella muista 
rikoksista tiedetään annetun yli 200 tuomiota vuonna 1996. 
44 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 401 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 09 11 06 10 
Luettelonumero : CB-CO-98-412-FI-C 
ISBN 92-78-37464-4 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
<f5"