PERUSTELUT

1. EHDOTUKSEN TAUSTA

Maailma on muuttunut huomattavasti sen jälkeen, kun direktiivi 91/533/ETY työnantajan velvollisuudesta ilmoittaa työntekijöille työsopimuksessa tai työsuhteessa sovellettavista ehdoista (”kirjallista ilmoitusta koskeva direktiivi”) annettiin. Viimeiset 25 vuotta ovat tuoneet mukanaan työmarkkinoille yhä enemmän joustavuutta. Vuonna 2016 neljännes kaikista työsopimuksista oli ”epätyypillisiä” työmuotoja ja viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana yli puolet kaikista uusista työpaikoista olivat ”epätyypillisiä”. Digitalisointi on helpottanut uusien työmuotojen syntymistä, ja väestörakenteen muutokset ovat lisänneet työikäisen väestön monimuotoisuutta. Uusiin työmuotoihin liittyvä jousto on edistänyt merkittävällä tavalla työpaikkojen luomista ja työmarkkinoiden kasvua. Vuodesta 2014 alkaen on luotu yli viisi miljoonaa uutta työpaikkaa, joista lähes 20 prosentissa on kyse uudesta työsuhteen muodosta. Uudenlaisten työsuhteiden mukautuminen taloustilanteen muutoksiin on mahdollistanut uusien liiketoimintamallien kehittämisen, muun muassa jakamistaloudessa, ja se on tarjonnut pääsyn työmarkkinoille ihmisille, jotka aikaisemmin olisivat jääneet niiltä pois. EU:n työllisyysaste on ennätyksellisen korkea – 236 miljoonaa työllistettyä miestä ja naista.

Tämä suuntaus on kuitenkin lisännyt epävakautta ja vähentänyt ennustettavuutta tietyissä työsuhteissa ja erityisesti epävarmimmissa työsuhteissa työskentelevien osalta. Jos oikeudelliset puitteet ovat riittämättömät, epätyypillisissä työsuhteissa olevat työntekijät voivat joutua epäselvien tai vilpillisten käytäntöjen kohteeksi ja heidän voi olla vaikea huolehtia oikeuksiensa toteutumisesta. Tarvittaessa kutsuttavia ja pätkätyöläisiä on 4–6 miljoonaa henkilöä, eikä monellakaan heistä ole tarkkaa tietoa siitä, milloin ja kuinka kauan heillä on töitä. Yksinoikeuslausekkeita, jotka estävät työskentelemisen toiselle työnantajalle, on jopa miljoonassa työsopimuksessa. Vain neljännes tilapäistyöntekijöistä saa pysyvän työsuhteen ja olosuhteiden pakosta osa-aikaisissa työsuhteissa työskenteli noin 28 prosenttia työntekijöistä vuonna 2016. Joustavammissa työjärjestelyissä voi syntyä epävarmuutta sovellettavista oikeuksista.

Tämän seurauksena joissakin jäsenvaltioissa on otettu käyttöön uusia säännöksiä ja kansalliset työmarkkinaosapuolet ovat laatineet uusia työehtosopimuksia, mikä lisää entisestään sääntelyjärjestelmän eroja eri puolilla EU:ta. Tämä lisää riskiä siitä, että kilpailu perustuu sosiaalisten normien alituksen hyväksikäyttöön. Tällä on haitallisia vaikutuksia myös työnantajiin, joihin kohdistuu kestämätön kilpailupaine, ja jäsenvaltioihin, jotka menettävät verotuloja ja sosiaaliturvamaksuja. Haasteena on varmistaa, että EU:n kilpailukyvyn perustana ovat dynaamiset ja innovoivat työmarkkinat, jotka on määritelty siten, että kaikille työntekijöille tarjotaan perusturva ja työnantajille tuottavuuden kasvua pitemmällä aikavälillä. Samalla on mahdollistettava siirtyminen kohti parempia elin- ja työoloja eri puolilla EU:ta.

Tämä aloite kuuluu komission avaintoimiin, joilla pannaan täytäntöön Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari, jonka Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio julistivat yhteisesti oikeudenmukaisia työpaikkoja ja kasvua käsitelleessä sosiaalialan huippukokouksessa Göteborgissa 17. marraskuuta 2017. Aloite antaa suuntaa uudistetulle sosiaalisten normien ylöspäin tapahtuvalle lähentymiselle työelämän realiteettien muuttuessa. Direktiivillä edistetään lähinnä pilarin periaatetta 5 ”Varma ja sopeutuva työllisyys” ja periaatetta 7 ”Tiedot työehdoista ja irtisanotuille annettava suoja”. Aloitteesta ilmoitettiin puheenjohtaja Junckerin ja ensimmäisen varapuheenjohtajan Timmermansin 13. syyskuuta 2017 julkaisemassa aiekirjeessä, ja se on osa komission työohjelmaa.

Ehdotuksessa käsitellään kahta toisiinsa liittyvää haastetta. Ensinnäkin sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan komission ohjelman (REFIT) mukaisessa direktiivin 91/533/ETY tarkistuksessa havaittiin puutteita direktiivin henkilöllisessä ja aineellisessa soveltamisalassa ja osoitettiin, miten direktiivin tehokkuutta voitaisiin parantaa. Toiseksi julkinen kuuleminen Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarista paljasti aukkoja nykyisen EU:n sosiaalialan säännöstön ja työmarkkinoiden viimeaikaisen kehityksen välillä. Tätä korostettiin myös Euroopan parlamentin tammikuussa 2017 antamassa päätöslauselmassa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarista. Parlamentti kehotti ulottamaan nykyiset vähimmäisnormit koskemaan myös uudenlaisia työsuhteita, parantamaan EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon valvontaa, lisäämään oikeusvarmuutta sisämarkkinoilla ja ehkäisemään syrjintää täydentämällä nykyistä EU:n lainsäädäntöä niin, että jokaiselle työntekijälle taataan keskeiset täytäntöönpanokelpoiset oikeudet riippumatta työsopimuksen tai työsuhteen muodosta. Euroopan parlamentin heinäkuussa 2017 antamassa päätöslauselmassa työoloista ja epävarmoista työsuhteista kehotetaan komissiota tarkistamaan kirjallista ilmoitusta koskevaa direktiiviä uusien työmuotojen huomioon ottamiseksi. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea ja alueiden komitea toivat Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarista antamissaan lausunnoissaesiin työntekijöiden suojelussa esiintyviä puutteita ja tarvetta asettaa EU:n tasolla puitteet oikeudenmukaisille työoloille ja varmistaa tasapaino joustavuuden ja turvallisuuden välillä.

Komissio käynnisti työmarkkinaosapuolten kuulemisen ensimmäisen vaiheen 26. huhtikuuta 2017 ja toisen vaiheen 21. syyskuuta 2017. Tarkoituksena oli selvittää Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 154 artiklan mukaisten unionin toimien mahdollista suuntaa ja sisältöä. Työmarkkinaosapuolet eivät käynnistäneet asiasta SEUT-sopimuksen 155 artiklan mukaista vuoropuhelua, joiden tarkoituksena olisi ollut johtaa sopimussuhteisiin, mukaan lukien sopimusten tekeminen. Komissio tekee työmarkkinaosapuolten kuulemisessa esitettyjen näkemysten pohjalta ehdotuksen direktiiviksi SEUT-sopimuksen määräysten mukaisesti.

Ehdotetun direktiivin yleistavoite on edistää turvatumpaa ja ennakoitavampaa työllisyyttä niin, että samalla varmistetaan työmarkkinoiden joustavuus ja parannetaan elin- ja työoloja.

Erityistavoitteet, joiden välityksellä yleistavoitteeseen pyritään, ovat seuraavat:

1) parannetaan työntekijöiden oikeutta saada tietoa työoloistaan;

2) parannetaan kaikkien työntekijöiden mutta erityisesti uusissa epätyypillisissä työsuhteissa työskentelevien työoloja säilyttäen samalla riittävä joustavuus ja innovatiisivuus työmarkkinoilla;

3) parannetaan työoloja koskevien normien noudattamista tehostamalla täytäntöönpanon valvontaa; ja

4) lisätään työmarkkinoiden avoimuutta välttäen samalla aiheuttamasta kaikenkokoisille yrityksille liiallista rasitusta.

Ehdotettu direktiivi korvaa kirjallista ilmoitusta koskevan direktiivin uudella välineellä, jolla varmistetaan työoloja koskeva avoimuus kaikille työntekijöille ja määritellään uusia olennaisia oikeuksia, joilla parannetaan työolojen ennakoitavuutta ja turvaamista erityisesti epävarmoissa työsuhteissa työskentelevien osalta. Sen vuoksi direktiivin II luvussa säädetään työsuhteesta annettavista ajantasaisista olennaisista tiedoista, jotka on annettava kaikille työntekijöille unionissa – myös niille noin 2–3 miljoonalle, jotka eivät tällä hetkellä kuulu kirjallista ilmoitusta koskevan direktiivin soveltamisalaan, koska käsitteitä ”työntekijä” ja ”työsuhde” ei määritellä direktiivissä vaan jäsenvaltioiden lainsäädännössä. Direktiivin henkilöllistä soveltamisalaa on selkeytettävä niin, että käsitteen ”työntekijä” määritelmä perustuu unionin tuomioistuimen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön työntekijän asemaa määritettäessä, ja sitä on laajennettava niin, että vähennetään jäsenvaltioiden mahdollisuuksia jättää lyhyet tai satunnaiset työsuhteet direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Direktiivin III luvussa vahvistetaan uudet vähimmäisvaatimukset, jotka koskevat koeajan kestoa, yleistä sääntöä, jonka mukaan työntekijää ei saa estää ottamasta vastaan työtä toiselta työnantajalta työaikataulun ulkopuolella, oikeutta työajan parempaan ennustettavuuteen ja kohtuullisessa ajassa etukäteen annettavaan tietoon muuttuvista työaikatauluista, oikeutta pyytää siirtymistä paremmin ennakoitavaan tai turvatumpaan työmuotoon ja oikeutta saada pakollista koulutusta ilman kustannuksia. Oikeuksien tueksi annetaan säännöksiä, joilla puututaan direktiivin 91/533/ETY täytäntöönpanossa esiintyneisiin puutteisiin ja mukautetaan vastaavanlaisia tilanteita käsittelevästä muusta EU:n sosiaalialan säännöstöstä peräisin olevia täytäntöönpanon valvontatoimenpiteitä.

Sen sijaan, että keskityttäisiin tietyntyyppisiin työsuhteisiin, kuten osa- tai määräaikaisesta tai vuokratyöstä annetuissa direktiiveissä, ehdotetulla direktiivillä varmistetaan perustason yleinen suoja kaikkia nykyisiä ja tulevia sopimusmuotoja varten. Tällainen direktiivi on tehokkaampi väline kuin erilliset lainsäädäntöaloitteet, jotka koskevat tiettyjä työmuotoja, jotka voivat helposti korvautua muilla nopeasti muuttuvilla työmarkkinoilla. Ehdotetussa direktiivissä olisi vahvistettava oikeudelliset puitteet uusien joustavien työmuotojen tulevaa myönteistä kehitystä varten.

Ehdotuksesta odotetaan saatavan monia hyötyjä. Kaikki työntekijät, myös lyhytaikaisissa ja satunnaisissa työsuhteissa olevat, hyötyvät työoloja ja uusia vähimmäisvaatimuksia koskevasta selkeydestä. Vaikka joustavuutta mahdollisesti menetetään jonkin verran marginaalissa, työnantajien odotetaan hyötyvän kestävämmästä kilpailusta, kun oikeusvarmuus on parempi, ja motivoituneemmasta ja tuottavammasta työvoimasta, kun työsuhteet ovat vakaampia ja niissä halutaan pysyä. Koko yhteiskunta hyötyy, kun verojen ja sosiaaliturvamaksujen pohja on laajempi.

·Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa