Voimaantulonsa jälkeen direktiivi otettiin käyttöön lähes välittömästi, ja sen käytössä on ollut havaittava selvä lisääntyvä suuntaus. Kun jäsenvaltiot olivat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään, direktiivin mukaisesti tehtyjen puolustus- ja turvallisuusalan hankintasopimusten määrä on yli kymmenkertaistunut. Direktiivin mukaisesti vuosina 2011–2015 tehtyjen puolustus- ja turvallisuusalan hankintasopimusten kokonaisarvo oli noin 30,85 miljardia euroa. Puolustus- ja turvallisuusalan hankintasopimuksia on tehty myös siviilihankintoja koskevien direktiivin mukaisesti 8 miljardin arvosta, jolloin EU:n julkisia hankintoja koskevien sääntöjen mukaan vuosina 2011–2015 tehtyjen hankintasopimusten kokonaisarvo on lähes 39 miljardia euroa.

Tarkastuksessa arvioidaan direktiivin toimivuutta sekä sen vaikutuksia puolustustarvikemarkkinoihin ja teolliseen perustaan siinä määrin kuin tämä on mahdollista, kun otetaan huomioon, että direktiivin voimaansaattamisen määräajasta ja etenkin siitä, kun jäsenvaltiot tosiasiallisesti saattoivat sen osaksi kansallista lainsäädäntöä, on kulunut vain vähän aikaa. Tarkastus perustui seuraaviin päälähteisiin: Tenders Electronic Daily -tietokanta (EUVL/TED), verkkopohjainen julkinen kuuleminen ja kuulemiskokoukset jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa, Eurostatin tiedot sekä IHS Jane’s defence -tietokanta.

4.1.Tuloksellisuus

Keskeinen arvioinnin osatekijä koskee sitä, onko direktiivillä saavutettu sen tavoitteet, ja jos on, missä määrin.

4.1.1.Kilpailu, avoimuus ja syrjimättömyys Euroopan puolustustarvikemarkkinoilla

Direktiivin päätavoitteena on auttaa luomaan avoimet ja kilpailukykyiset Euroopan puolustustarvikemarkkinat varmistamalla, että puolustusalan ja arkaluonteisen turvallisuusalan julkiset hankintasopimukset tehdään kilpailullisilla ja oikeudenmukaisilla hankintamenettelyillä.

Perustason muodostavalla ajanjaksolla 2008–2010 EU:n laajuisesti julkaistujen puolustus- ja turvallisuusalan hankintojen keskimääräinen arvo oli 2,9 miljardia euroa vuodessa, ja ne muodostivat noin 3,3 prosenttia puolustushankintojen kokonaismenoista. Direktiivin soveltamisen aloittamisen jälkeen EU:n laajuisesti julkaistujen puolustus- ja turvallisuusalan hankintojen keskimääräinen vuotuinen arvo oli noin 6,2 miljardia euroa, tai 7,8 miljardia euroa, jos mukaan lasketaan siviilihankintojen järjestelmässä tehdyt puolustus- ja turvallisuusalan hankinnat. Tämä vastaa 7,6 prosenttia tai jälkimmäisessä tapauksessa 9,5 prosenttia puolustushankintamenojen kokonaisarvosta viiteajanjaksolla.

Edellä esitetyt seikat osoittavat, että direktiivi on johtanut EU:n laajuisesti julkaistujen ja avoimuuteen ja yhdenvertaisuuteen perustuvien sääntöjen nojalla kilpailullisesti tehtyjen puolustus- ja turvallisuusalan hankintasopimusten arvon lisääntymiseen yli kaksinkertaiseksi. Kuten edellä kuitenkin huomautettiin, direktiivin soveltamisaste ja siten kilpailun, avoimuuden ja syrjimättömyyden lisääntyminen vaihtelee edelleen eri jäsenvaltioissa.

EU:n sääntöjen mukaisesti tehtyjen julkisten hankintojen lisääntymisen myönteisestä kehityssuuntauksesta huolimatta arvioinnissa havaittiin, että hyvin huomattava osa puolustushankintamenoista käytetään yhä direktiivin soveltamisalan ulkopuolella. Erityisesti todettiin, että direktiiviä käytettiin hyvin rajallisesti arvoltaan suurien, strategisten ja monimutkaisten puolustusjärjestelmien hankintaan. Viime aikoina on kuitenkin ollut joitakin esimerkkejä direktiivin mukaisesti käynnistetyistä, monimutkaisia puolustusjärjestelmiä koskevista tarjouskilpailuista.

Rajatylittävien julkisten hankintojen yleistymisestä arvioinnissa havaittiin, että noin 10 prosenttia direktiivin mukaisesti tehtyjen hankintasopimusten arvosta käytettiin suoraan ulkomaisten yritysten kanssa tehtyihin sopimuksiin. Verrattaessa tuloksia perustasoajanjaksoon vaikuttaa (eräistä menetelmällisistä eroista huolimatta) siltä, että direktiivin soveltamisen aloittamisen jälkeen suorat rajatylittävät julkiset hankinnat ovat pysyneet EU:ssa samalla tasolla suhteessa puolustushankintoihin käytettäviin kokonaismenoihin.

Suorat rajatylittävät hankinnat tarkoittavat, että kotimarkkinoiltaan toimivat yritykset tekevät tarjouksia muissa jäsenvaltioissa järjestettävissä tarjouskilpailuissa ja saavat niiden perusteella sopimuksia. Rajatylittäviä hankintoja tehdään myös epäsuorasti tytäryhtiöiden välityksellä (tällöin tytäryhtiö osallistuu muussa kuin emoyhtiön kotipaikkavaltiossa järjestettävään tarjouskilpailuun). Sopimuksen saaneiden yritysten vertailu Tukholman kansainvälisen rauhantutkimuslaitoksen (SIPRI) luetteloon sadasta suurimmasta puolustusalan yrityksestä osoittaa, että vuosina 2011–2015 tehtyjen epäsuorien rajatylittävien hankintasopimusten kokonaisarvo oli noin 40 prosenttia direktiivin mukaisesti tehtyjen sopimusten kokonaisarvosta (12,44 miljardia euroa). Epäsuorien rajatylittävien hankintasopimusten määrä ja arvo saattavat käytännössä olla suuremmat, koska pienempien yritysten (jotka eivät sisälly SIPRIn luetteloon) saamat epäsuorat rajatylittävät sopimukset eivät sisältyneet tähän arvioon.

Eräs toinen tekijä markkinoiden toiminnan arvioinnissa on vastakauppoja / teollista vastiketta koskeva käytäntö. Teollisuuden palautteen sekä Yhdysvaltojen kauppaministeriön julkaisemien tietojen perusteella voidaan päätellä, että jäsenvaltiot näyttävät yhä käyttävän jossain määrin vastakauppoja / teollista vastiketta koskevia vaatimuksia (luultavasti SEUT-sopimuksen 346 artiklaan vedoten), että tällaisten vaatimusten käyttö vaikuttaa vähentyneen marginaalisesti ja että suuntauksena vaikuttaa olevan siirtyminen pois epäsuorista muista kuin sotilaallisista vastakaupoista. On syytä lisätä, että eräät teollisuutta edustavat sidosryhmät ilmaisivat huolensa tiettyjen jäsenvaltioiden vastakauppavaatimusten käytännön soveltamiseen liittyvästä epävarmuudesta.

Näin ollen voidaan päätellä, että direktiivin tavoitteet on saavutettu vain osittain: se johti aluksi kilpailun, avoimuuden ja syrjimättömyyden lisääntymiseen Euroopan puolustushankintojen markkinoilla, mutta jäsenvaltioiden on käytettävä direktiiviä paljon johdonmukaisemmin, jotta nämä tavoitteet saavutetaan täysin.

Direktiivin epätasaisen ja osittaisen käytön taustalla katsotaan olevan useita tekijöitä, jotka näin ovat haitanneet myös direktiivin tavoitteiden saavuttamista. Jäsenvaltioiden suorittaman tosiasiallisen voimaansaattamisen ja arviointiajanjakson viimeisen vuoden (2015) välillä oli suhteellisen lyhyt aika (2–3 vuotta). Jos direktiivin käytön lisääntymissuuntaus jatkuu, sen vaikutus näkyy paremmin muutaman seuraavan vuoden aikana. Tietoisuus direktiivin säännöistä saattaa yhä olla vähäistä jäsenvaltioiden viranomaisten keskuudessa. Eräs tähän liittyvä tekijä on luultavasti mahdollisten poikkeuksien, myös SEUT-sopimuksen 346 artiklaan perustuvien poikkeuksien, yhä liian laaja tulkinta. Lisäksi huomattava osuus puolustushankintamenoista on ehkä käytetty hankintasopimuksiin, jotka on tehty paljon ennen direktiivin hyväksymistä aloitettujen yhteistyöohjelmien puitteissa. Myös finanssikriisi on saattanut johtaa sellaisten uusien suurten hankintaprojektien peruuttamiseen tai lykkäämiseen, jotka oli tarkoitus toteuttaa direktiivin mukaisesti.

4.1.2.Puolustushankintoihin mukautetut säännöt

Direktiivillä pyritään varmistamaan kilpailu, avoimuus ja yhdenvertainen kohtelu samalla, kun sillä myös annetaan puolustushankintojen erityistarpeisiin mukautettuja ja jäsenvaltioiden turvallisuusedut takaavia säännöksiä. Tässä yhteydessä merkittävimmät säännökset koskevat poikkeuksia (eli säännökset, joilla tietyt hankintasopimukset suljetaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle tietyissä puolustushankinnoille ominaisissa olosuhteissa) sekä tietoturvallisuutta ja toimitusvarmuutta.

Poikkeuksien osalta voidaan jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa käytyjen neuvottelujen perusteella päätellä, että niiden sanamuotoa ei ole tarpeen muuttaa. Saattaisi kuitenkin olla hyödyllistä antaa ohjeita eräiden tällaisten säännösten soveltamisesta. Useat jäsenvaltiot mainitsivat erityisesti, että 12 artiklan kansainvälisiä järjestöjä koskevan c alakohdan selkeyttäminen olisi hyödyllistä. Eräät teollisuutta edustavat sidosryhmät ilmaisivat huolensa tiettyjen poikkeusten, erityisesti 13 artiklan hallitusten toisten hallitusten kanssa tekemiä hankintasopimuksia koskevan f alakohdan, soveltamisesta ja pyysivät tätä asiaa koskevia ohjeita ja sen noudattamisen valvomista.

Voidaan myös vahvistaa, että tietoturvallisuutta koskevat säännökset ovat asianmukaiset. Toimitusvarmuuden suhteen ei ole havaittu mitään erityistä ongelmaa. On kuitenkin selvää, että näillä viimeksi mainituilla säännöksillä puututaan vain osaan paljon monitahoisemmasta ongelmasta eivätkä ne sinänsä riitä takaamaan täysin jäsenvaltioiden toimitusvarmuutta.

4.1.3.Vaikutus Euroopan puolustuksen teolliseen ja teknologiseen perustaan (EDTIB)

Euroopan puolustusteollisuuden tilasta saatavilla olevien tietojen perusteella suoritettu analyysi osoittaa, että on vaikeaa päätellä Euroopan puolustuksen teollisen ja teknologisen perustan muuttuneen perustavanlaatuisesti vuosina 2011–2015 direktiivin käyttöönoton tuloksena. On olemassa useita tekijöitä, jotka saattoivat vaikuttaa Euroopan puolustuksen teolliseen ja teknologiseen perustaan, kuten muutokset jäsenvaltioiden talousarvioissa, uusien kilpailijoiden tulo EU:n ulkopuolisten maiden markkinoille sekä teknologian kehitys, ja Euroopan markkinoiden tehostuminen on yksi niistä. Puolustusalan tuotteiden pitkän elinkaaren vuoksi näiltä kaikilta tekijöiltä kestää todennäköisesti useita vuosia aiheuttaa muutoksia Euroopan puolustuksen teolliseen ja teknologiseen perustaan. Tästä syystä on vielä mahdotonta todeta kausaalista yhteyttä direktiivin vaikutusten ja Euroopan puolustuksen teollisen ja teknologisen perustan kehityksen välillä, kun voimaansaattamisen määräajasta on kulunut vain viisi vuotta. Myös direktiivin voimaansaattamisen huomattavat viivästykset ja sen yhä osittainen käyttöönotto jäsenvaltioissa on otettava huomioon.

4.1.4.Pk-yritysten tilanne

Pienet yritykset voivat päästä julkisten hankintojen markkinoille tekemällä tarjouksia julkisista hankintasopimuksista ja saamalla niitä tai hankkimalla alihankintasopimuksia sopimuksen saaneelta tarjoajalta (alihankinta).