KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE hallinnollisesta yhteistyöstä ja petosten torjunnasta arvonlisäverotuksen alalla annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 904/2010 soveltamisesta /* COM/2014/071 final */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE hallinnollisesta yhteistyöstä ja petosten torjunnasta arvonlisäverotuksen alalla annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 904/2010 soveltamisesta 1. Johdanto Hallinnollista yhteistyötä arvonlisäverotuksen alalla koskevan neuvoston asetuksen N:o 904/2010 59 artiklan mukaisesti komission on annettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus tämän asetuksen soveltamisesta viimeistään 1. marraskuuta 2013 ja sen jälkeen joka viides vuosi. Tämä kertomus on ensimmäinen neuvoston asetuksen N:o 904/2010 hyväksymisen jälkeen. Kyseinen asetus on neuvoston asetuksen N:o 1798/2003 uudelleenlaadittu versio, ja siinä tarjotaan jäsenvaltioille lisää välineitä alv-petosten torjuntaa tukevan hallinnollisen yhteistyön tehostamiseksi. Uudelleenlaaditun asetuksen tarkoituksena oli parantaa huomattavasti hallinnollisen yhteistyön oikeudellisia puitteita ja toimia tärkeänä välineenä alv-petosten torjunnassa. Asetuksella otettiin erityisesti käyttöön uusia järjestelyjä, jotka liittyvät · tietokantojen sisältämän tiedon laatuun · alv-petoksia koskevan monenvälisen, nopean ja kohdennetun tietojenvaihdon takaavan Eurofisc-verkoston perustamiseen · palautemekanismin käyttöönottoon · automaattiseen pääsyyn muiden jäsenvaltioiden tietokantoihin. Komissio haluaa korostaa, että kertomus pitäisi nähdä mahdollisuutena koota yhteen jäsenvaltioiden kokemuksia näiden järjestelyjen toimivuuden ja käytön parantamiseksi (49 artiklan 1 kohta). Kertomuksessa arvioidaan hallinnollisen yhteistyön toimivuutta nykyisissä oikeudellisissa puitteissa, ja erityisesti siinä keskitytään tutkimaan, missä määrin hallinnollisen yhteistyön tehostamiseksi annettuja aiempia suosituksia on noudatettu ja miten äskettäin käyttöön otettuja järjestelyjä on hyödynnetty, jotta voidaan arvioida, ovatko muutokset olleet vaikuttavia. Kertomuksessa käsitellään myös arvonlisäveroa koskevan hallinnollisen yhteistyön alalla syntyneitä uusia ideoita, kuten yhteisiä tarkastuksia. Kertomusta ei myöskään tulisi nähdä vain asetuksen soveltamista koskevana katsauksena, vaan ennen kaikkea perustana komission, Euroopan parlamentin, neuvoston ja jäsenvaltioiden väliselle jatkuvalle ja jäsennellylle vuoropuhelulle, jolla pyritään parantamaan arvonlisäveroa koskevaa hallinnollista yhteistyötä ja erityisesti torjumaan alv-petoksia tehokkaammin. Lisäksi on huomattava, että tämä kertomus on osa laajempaa kokonaisuutta, joka koostuu samaa aihetta koskevista asiakirjoista. Komissio julkaisi aivan äskettäin, 19. syyskuuta 2013, tutkimuksen, jossa analysoidaan alv-vajetta ja arvioidaan sen määriä. 26 jäsenvaltion alv-vajeeksi arvioitiin vuonna 2011 lähes 193 miljardia euroa, joka on noin 18 prosenttia näiden jäsenvaltioiden teoreettisista alv-saatavista tai 1,5 prosenttia niiden BKT:sta. Kuten kyseisessä kertomuksessa korostettiin, alv-vajeen arvoa ei pidä yhdistää suoraan petoksiin ja veronkiertoon, sillä lukuun sisältyvät myös (esimerkiksi kansantalouden tilinpitotilastoissa olevien tilastollisten tai raportointiin liittyvien) virheiden vaikutukset sekä vararikot ja maksuongelmat. Joka tapauksessa alv-petokset ovat edelleen vakava ongelma jäsenvaltioissa, kuten muut tutkimukset ovat selvästi osoittaneet. Kertomus tuleekin oikeaan aikaan, koska se tarjoaa yleiskatsauksen siitä, miten jäsenvaltiot hyödyntävät asetukseen sisältyviä välineitä, jotka liittyvät hallinnolliseen yhteistyöhön ja alv-petosten torjuntaan. Komissio julkaisee tämän kertomuksen lisäksi arvonlisäveron kantoa ja seurantaa koskevan toisen kertomuksen neuvoston asetuksen N:o 1553/89 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti (niin sanottu 12 artiklan mukainen kertomus). Alv-vajetta koskevasta tutkimuksesta ja molemmista komission kertomuksista saa yleiskatsauksen siitä, millaisen ongelman alv-petokset edelleen EU:ssa aiheuttavat. Niissä tarkastellaan myös sitä, miten jäsenvaltiot tätä rajat ylittävää ongelmaa käsitellessään hyödyntävät välineitä, joita hallinnollista yhteistyötä arvonlisäverotuksen alalla koskeva EU:n lainsäädäntö niille tarjoaa, ja millaisia arvonlisäveron kanto- ja valvontamenetelmiä jäsenvaltioissa käytetään. Näin jäsenvaltiot voivat arvioida riskejä ja tunnistaa mahdollisuuksia parantaa kansallisia arvonlisäveron valvonta- ja kantojärjestelmiään. Lopuksi on todettava, että tätä kertomusta ei voida erottaa laajemmasta yhteydestä, joka liittyy edellisessä asiaa koskevassa komission tiedonannossa[1] määriteltyyn koordinoituun strategiaan alv-petosten torjunnan tehostamiseksi sekä komission tiedonantoon alv:n tulevaisuudesta ”Kohti yksinkertaisempaa, vakaampaa ja tehokkaampaa sisämarkkinoiden tarpeisiin suunniteltua alv-järjestelmää”[2]. Viimeksi mainittuun tiedonantoon sisältyvässä toimessa 14 todetaan, että komissio varmistaa ja seuraa, että petosten vastaiset toimenpiteet otetaan kokonaisuudessaan käyttöön, sekä raportoi niiden tehokkuudesta ja lisätoimien tarpeesta vuonna 2014. Toimessa 16 viitataan mahdollisuuteen perustaa EU:n rajat ylittävä tarkastusryhmä, joka helpottaisi ja parantaisi monenvälisiä tarkastuksia, ja toimessa 19 todetaan, että komissio jatkaa Eurofiscin toiminnan seuraamista ja kannustaa jäsenvaltioita kehittämään tätä välinettä edelleen uusien petosilmiöiden havaitsemiseksi ja niiden kehittymisen estämiseksi. 2. Asetuksen N:o 904/2010 soveltamisen arviointiin käytetyt tietolähteet Koska kertomuksesta tulisi käydä ilmi, miten kansalliset veroviranomaiset ovat käytännössä hyödyntäneet erilaisia välineitä, jotka liittyvät hallinnolliseen yhteistyöhön ja alv-petosten torjuntaan, arviointi voidaan tehdä vain jäsenvaltioiden merkittävän panoksen avulla. Tämän vuoksi komissio katsoi, että tiedot kattavan arvioinnin tekemiseksi uuden asetuksen mukaisesta hallinnollisesta yhteistyöstä on paras kerätä kyselylomakkeella ennen kertomuksen laatimista. Kertomukseen liittyvässä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa esitetään yksityiskohtainen katsaus ja analyysi jäsenvaltioiden kyselylomakkeeseen antamista vastauksista[3]. Jäsenvaltioille annettiin myös mahdollisuus käsitellä yksityiskohtaisemmin joihinkin kyselyyn annettuihin vastauksiin liittyviä asioita ja kertoa yleisemmin näkemyksiään arvonlisäveroa koskevan hallinnollisen yhteistyön toimivuudesta ja mahdollisesta tehostamisesta. Kuitenkin vain yksi jäsenvaltio oli kiinnostunut jatkamaan keskustelua asiasta komission kanssa. Komissio keräsi tietoja myös keskusteluista, jotka koskivat hallinnollista yhteistyötä ja veropetosten torjuntaa ja joita käytiin veropetosten torjuntastrategiaa käsittelevän asiantuntijaryhmän (ATFS) useissa kokouksissa ja hallinnollisen yhteistyön pysyvän komitean (SCAC) kokouksissa, sekä Eurofisc-verkoston vuosittaisista kertomuksista. Mielenkiintoisia tietolähteitä olivat myös jäsenvaltioiden asetuksen (EU) N:o 904/2010 49 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimittamat vuositilastot. Useiden päätelmien tukena käytettiin erityisesti vuosien 2011 ja 2012 tilastoista saatuja tietoja. 3. Tärkeimmät havainnot 3.1. Pyynnöstä tapahtuva tietojenvaihto (7–12 artikla) 3.1.1. Edellisessä kertomuksessa tunnistetut ongelmat Edellisessä hallinnollisen yhteistyön toimivuutta koskevassa kertomuksessa[4] tunnistettiin useita tietojenvaihtoon liittyviä ongelmia. Kyse oli pyynnön esittävän jäsenvaltion ilmoittamista ongelmista, joita esiintyi pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jotka liittyivät keskusyhteystoimiston yksilöimiseen, vastausten viivästymiseen ja siihen, ettei tietojenvaihtopyyntöihin annettujen vastausten viivästymisestä ilmoitettu. Tehokkaan tietojenvaihdon tärkein edellytys on se, että jokaisessa jäsenvaltiossa on tehokkaat sisäiset hallinnointijärjestelmät ja menettelyt tietopyyntöjen asianmukaista ja nopeaa käsittelyä varten. Näyttää siltä, ettei keskusyhteystoimiston yhteyspisteiden yksilöimisessä eikä kunkin yhteystoimiston vastuualueiden kuvaamisessa ole enää ongelmia. Tämä edellyttää kuitenkin, että CIRCABC-sivustolla (hallintotahojen, yritysten ja kansalaisten viestintä- ja tietoresurssikeskus ‑verkkosivusto) olevat asiaan liittyvät tiedot pidetään jatkuvasti ajan tasalla. Jos tarkastellaan vastausten nopeutta ja ilmoitusmenettelyä, voidaan nähdä, että useat jäsenvaltiot eivät edelleenkään pysty antamaan vastauksia määräajassa ja ettei pyynnön esittäneille jäsenvaltioille yleensä ilmoiteta viivästymisen syytä. Tilastot osoittavat, että myöhästyneitä vastauksia on kohtuuttoman paljon (noin 43 prosenttia). Ongelman vakavuus vaihtelee jäsenvaltioittain, mutta tilannetta on yleisesti ottaen parannettava ottaen huomioon erityisesti jäsenvaltioiden itsensä tekemät ehdotukset (aihetta käsitellään 3.1.3 kohdassa). Komissio katsoo, että jäsenvaltioiden on puututtava tähän asiaan. Vastausten viivästyminen voi aiheuttaa joissakin jäsenvaltioissa pahoja ongelmia, jos laissa on määritelty tarkastusten tekemisen määräajat, jos tietoja tarvitaan kiireellisesti esimerkiksi petosoikeudenkäynneissä tai jos veron määräämiselle on aikaraja. Jäsenvaltioiden tietojenvaihdon helpottamiseksi on laadittu uudet sähköiset lomakkeet. Uudet sähköiset lomakkeet on nyt otettu käyttöön, ja komissio odottaa niiden auttavan veroviranomaisia käsittelemään pyyntöjä nopeammin. Lisäksi äskettäin voimaan tullut jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten automaattinen pääsy tiettyihin muiden jäsenvaltioiden tietokannoissa oleviin tietoihin vähentää huomattavasti ”standardipyyntöjä” sekä helpottaa ja nopeuttaa hallinnollista yhteistyötä ja vapauttaa aikaa ja voimavaroja perusteellisempiin tutkimuksiin, joita tarvitaan vastattaessa mutkikkaampiin tietopyyntöihin. 3.1.2. Tietoja ja hallinnollisia tutkimuksia koskevat pyynnöt (7 artikla) Neuvoston asetuksen (EU) N:o 904/2010 7 artiklassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuuden lähettää toisilleen tietopyyntöjä ja hallinnollisia tutkimuksia koskevia pyyntöjä. Suurimmassa osassa jäsenvaltioita lähes kaikki tietopyynnöt saivat aikaan hallinnollisen tutkimuksen käynnistymisen. Näyttää siltä, että SCAC:n hyväksymiä parhaita käytäntöjä kohtuuttoman hallinnollisen rasituksen välttämiseksi käytetään tässä yhteydessä usein hyväksi[5]. Hallinnollisen tutkimuksen tekemisestä kieltäydyttiin vain hyvin harvojen pyyntöjen kohdalla. On olemassa joitakin tiettyjä päteviä erityissyitä, miksi 7 artiklaan perustuvan hallinnollisen tutkimuksen tekeminen voi olla veroviranomaiselle joskus vaikeampaa kuin kansallisen hallinnollisen tutkimuksen tekeminen. Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun 7 artiklan mukaisesta pyynnöstä puuttuu selkeää asiaan liittyvää tietoa tai kun pyyntö on käännettävä toiselle kielelle. Nämä tekijät voivat aiheuttaa huomattavia viivästyksiä pyyntöihin vastaamisessa. Komissio on kuitenkin vakuuttunut siitä, että ainakin kääntämistä koskeva ongelma ratkeaa pääosin uusien sähköisten lomakkeiden käyttöönoton myötä heinäkuussa 2013, koska lähes kaikille tiedoille on vakiomuotoiset kentät. 3.1.3. Tietojen toimittamisen määräaika (10–12 artikla) Tietojen toimittamisen määräajasta säädetään asetuksen 904/2010 10–12 artiklassa. Aikaa on joko kolme kuukautta tai kuukausi. Jotta alv-petosten torjunta olisi tehokasta ja arvonlisävero voidaan kantaa asianmukaisesti, jäsenvaltioiden on tärkeää vaihtaa tietoja mahdollisimman pikaisesti. Kaikki jäsenvaltiot ilmoittivat edellisessä kertomuksessa, että niillä on pyyntöjen seurantaa varten seurantajärjestelmä, jossa käytetään intranet-verkkoa tai muuta erityisohjelmistoa. Prosessia valvoo yleensä keskusyhteystoimisto. Tästä huolimatta jäsenvaltioilta saadut viimeisimmät tilastotiedot osoittavat selvästi, että suurimmalla osalla jäsenvaltioista on yhä ongelmia vastata kaikkiin pyyntöihin määräajassa ja että jäsenvaltiot ovat hyvin perillä sisäisen hallintonsa ja menettelyjensä puutteista. Jotkin jäsenvaltiot ovat jo ryhtyneet tai aikovat ryhtyä konkreettisiin toimiin vastausnopeutensa parantamiseksi. Päätelmä, jonka mukaan tietopyyntöihin vastaamista koskevien määräaikojen noudattamatta jättäminen johtuu sisäisistä tekijöistä (esimerkiksi voimavarojen puutteesta), tuli esille jo edellisessä hallinnollisen yhteistyön järjestelyjen toimivuutta koskevassa kertomuksessa. Uudelleenlaadittuun asetukseen sisältyi joitakin uusia piirteitä, jotka perustuivat puutteiden korjaamiseksi tehtyihin ehdotuksiin, kuten suoraan pääsyyn tiettyihin kansallisten tietokantojen tietoihin. Ongelma on kuitenkin siinä, että kysymystä on käsiteltävä jäsenvaltioiden johtotasolla. Se voidaan tehdä esimerkiksi kehottamalla paikallisia virkamiehiä priorisoimaan tällaiset pyynnöt ottamalla suoraan yhteyttä muiden jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin ongelmien ratkaisemiseksi tai tunnustamalla paikallisten virkailijoiden ponnistelut, kun heidän työtään arvioidaan jne. Ketjupetosten tärkeimpiin piirteisiin kuuluu tapahtumien nopeus ja se, miten valeyritykset katoavat, kun unionin sisäinen hankinta on tehty. Tämän vuoksi nopea ja sujuva tietojenvaihto on olennaisen tärkeää tällaisten petosten pysäyttämiseksi. Komissio katsoo, että asetuksessa säädettyjen määräaikojen noudattaminen on perusasia, jota veroviranomaisten on noudatettava. Jotkin jäsenvaltiot ovat jääneet selvästi jälkeen tässä suhteessa. Hallinnollisen yhteistyön onnistuminen edellyttää ehdottomasti, että kehitys kääntyy toiseen suuntaan ja että jäsenvaltiot lisäävät ponnistelujaan voidakseen antaa määräajassa täsmällisiä vastauksia tietopyyntöihin, joita muiden jäsenvaltioiden kollegat heille esittävät. Komissio pyrkii auttamaan jäsenvaltioita pääsemään tähän tavoitteeseen tutkimalla ongelmaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa ja tarvittaessa myös kahdenvälisesti yksittäisten verohallintojen kanssa. Komissio katsoo, että jäsenvaltioiden on ryhdyttävä pikaisiin toimiin varmistaakseen, että niiden kansallisilla menettelyillä voidaan taata tietopyyntöihin vastaaminen määräajassa. 3.2. Ilman edeltävää pyyntöä tapahtuva tietojen vaihto (13–15 artikla) Ilman edeltävää pyyntöä tapahtuvaan tietojen vaihtoon kuuluvien tietoluokkien luetteloa on supistettu uudessa komission täytäntöönpanoasetuksessa N:o 79/2012[6]. Sen vuoksi tämän asetuksen 2 artiklassa on nyt vain kaksi tietoluokkaa, joihin kuuluva tieto olisi vaihdettava automaattisesti. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin pidättyä osallistumasta kyseiseen automaattiseen tietojenvaihtoon. Luettelon supistaminen tarkoittaa myös sitä, että kaikki jäsenvaltiot katsovat jäljelle jääneiden luokkien sisältävän tärkeitä tietoja, joiden automaattinen vaihtaminen on hyödyllistä/tarpeellista, jotta voidaan varmistaa arvonlisäveron asianmukainen kantaminen ja valvonta. Onkin selvää, että jäsenvaltioiden olisi pidättäydyttävä tiettyjen tietojen vaihtamisesta vain poikkeuksellisissa ja asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. Jäsenvaltioilta saatujen 4 artiklan mukaisten ilmoitusten perusteella pieni osa pidättyy osallistumasta muualle sijoittautuneita verovelvollisia koskevaan automaattiseen tietojenvaihtoon ilmoittaen syyksi joko tekniset vaikeudet kyseisen tiedon hankkimisessa tai tietojen keräämisen aiheuttaman kohtuuttoman raskaan hallinnollisen rasituksen. Näitä tietoja pidetään hyödyllisinä, koska ne täydentävät arvonlisäveron palautusta koskevan direktiivin puitteissa vaihdettavia tietoja. Muualle sijoittautuneita verovelvollisia koskevat tiedot ovat tärkeitä myös välittömässä verotuksessa. Kymmenen jäsenvaltiota pidättyy 4 artiklan mukaisten ilmoitusten perusteella osallistumasta uusia kuljetusvälineitä koskevien tietojen automaattiseen vaihtoon (tiettyjen autojen osalta), koska niiden mielestä kyseistä tietoa ei ole saatavissa eikä kerätty tai koska kyseisten tietojen kerääminen aiheuttaisi veronmaksajille uusia velvoitteita tai johtaisi kohtuuttomaan hallinnolliseen ja taloudelliseen lisärasitukseen. Kuten aiemmin jo mainittiin, kummatkin näistä tiedoista ovat kuitenkin erittäin hyödyllisiä, ja jäsenvaltiot tarvitsevat niitä voidakseen toimittaa verotuksen oikein ja torjuakseen vilpillisiä liiketoimia erityisesti uusien kuljetusvälineiden alalla. Kyseisiä tietoja ei voi saada kansallisista lähteistä, joten muilta jäsenvaltioilta, joihin toimittajat ovat sijoittautuneet, saatavat tiedot ovat olennaisen tärkeitä. Vaikka 14 artiklassa jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus pidättyä tästä automaattisesta tietojenvaihdosta asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, jotkin jäsenvaltiot eivät ole perustelleet poisjäämistään. Koska suurin osa jäsenvaltioista pitää saatavia tietoja tarpeellisina ja katsoo, että niistä on käytännön hyötyä niin riskinarvioinnissa kuin valvonnassakin, komissio on sitä mieltä, että jäsenvaltioiden on toteutettava tehokkaita menettelyjä eri luokkiin kuuluvan tiedon keräämiseksi ja että ne eivät saisi pidättyä automaattisesta tietojenvaihdosta. Tämä näkökohta mainittiin jo tilintarkastustuomioistuimen vuoden 2008 kertomuksessa, jossa käsiteltiin hallinnollisen yhteistyön toimivuutta[7]. Jäsenvaltioille, jotka eivät pysty keräämään tietoja uusista kuljetusvälineistä, suositellaan, että ne tutustuvat muiden tällä alalla aktiivisten jäsenvaltioiden hyviin käytäntöihin. Esimerkkinä on Belgia, joka on tarjoutunut jakamaan muille jäsenvaltioille kokemuksiaan kyseisiä liiketoimia koskevien tietojen keräämisestä. Komissio pitää valitettavana, että jotkin jäsenvaltiot yhä pidättyvät vaihtamasta kyseisiä tietoja, varsinkin kun luetteloa tiedoista, joihin kyseistä tietojenvaihtoa on sovellettava, on supistettu huomattavasti. 3.3. Palaute (16 artikla) Palaute on uusi toimenpide, joka otettiin käyttöön asetuksella vuonna 2012 useiden jäsenvaltioiden erityisestä pyynnöstä. Jäsenvaltioissa ollaan sitä mieltä, että palaute auttaa johtoa puuttumaan menettelyissä esiintyviin puutteisiin ja motivoimaan verotarkastajia parantamaan vaihdettavan tiedon laatua. Tästä huolimatta suurin osa jäsenvaltioista ei käyttänyt palautemekanismia vuonna 2012 eli sen ensimmäisenä käyttövuonna. Jäsenvaltiot ovat yhtä mieltä siitä, että palautetta ei pitäisi pyytää järjestelmällisesti kaikista tapauksista, vaan ainoastaan tapauskohtaisesti niin, että palautteen antamisesta aiheutuva lisätyö pysyy kohtuuden rajoissa. Suurin osa jäsenvaltioista katsoo kuitenkin, että on liian aikaista tehdä lopullisia johtopäätöksiä palautteen vaikuttavuudesta ja laadusta. Joissakin jäsenvaltioissa palautteen todettiin vaikuttavan myönteisesti henkilöstön motivaatioon ja lisäävän oma-aloitteista informointia. Tähän johtopäätökseen tuli myös asiantuntijaryhmä[8], joka järjesti aivoriihiprojektin palautemekanismin perustamisen eduista ja katsoi, että palautteen avulla voidaan merkittävästi parantaa tarkastajien motivaatiota ja kannustaa oma-aloitteiseen tietojenvaihtoon. Palautevälinettä käyttävät jäsenvaltiot tähdentävät, että tiedonsaanti voi vaikuttaa myönteisesti niiden arvonlisäverotarkastuksiin ja verotuloihin. Hyvän hallinnollisen yhteistyön ja parhaiden käytäntöjen vuoksi palautteen antamista olisi kannustettava, koska se on paras tapa kertoa toisen jäsenvaltion verovirkailijoille, että niiden lähettämistä tiedoista on ollut hyötyä ja että niiden tekemä ylimääräinen työ on johtanut myönteiseen tulokseen tai ainakin ollut hyödyllistä pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle. Komissio panee tyytyväisenä merkille myös sen, että jotkin jäsenvaltiot antavat palautetta oma-aloitteisesti, eli eivät siis ainoastaan pyydettäessä, vaan myös silloin, kun muilta jäsenvaltioilta saaduista tiedoista on ollut hyötyä niille itselleen. Tässä kuvastuu jäsenvaltioiden myönteinen asenne rajat ylittävään yhteistyöhön. Palautteen avulla parannetaan tietojenvaihdon tehokkuutta, ja siksi jäsenvaltioiden on käytettävä tätä välinettä enemmän ja varmistettava, että kyseistä palautetta annetaan aina sitä pyydettäessä ja myös silloin, kun sitä ei pyydetä, jos se voi olla hyödyksi muille jäsenvaltioille. Johdon on tämän vuoksi parannettava verotarkastajien koulutusta, jotta he ymmärtäisivät, miten tärkeää on antaa palautetta ja vaihtaa oma-aloitteisesti veronkantoa koskevia tietoja jäsenvaltioiden kesken. 3.4. Unionin sisäisiin liiketoimiin liittyvien tietojen tallettaminen ja vaihto (17–24 artikla) 3.4.1. VIES-tietokanta Alv-tietojen vaihtojärjestelmää (VIES) koskevia säännöksiä tarkistettiin talletettavan ja vaihdettavan tiedon määrän lisäämiseksi ja laadun parantamiseksi. Talletettavista ja käsiteltävistä tiedoista on laadittu uusi luettelo. On kuitenkin joitakin tietoja, jotka on annettava vasta vuodesta 2015 lähtien. Jäsenvaltiot ovat enimmäkseen yleisesti tyytyväisiä muutoksiin, koska takautuvat korjaukset ja ristiriitaisuudet vähenevät, päivitykset nopeutuvat ja liikevaihtotiedot ovat luotettavampia. Lisäksi yhteenvetoilmoitusten antamista ja lähettämistä koskevien määräaikojen lyhentäminen on nopeuttanut tietojenvaihtoa, mistä on veroviranomaisille paljon hyötyä. Tietokannassa olevien tietojen laatuongelmien syiksi ilmoitettiin aiemmin usein pätemättömät arvonlisäverotunnisteet ja viivästykset tietojen korjauksessa. Komission edellisessä kertomuksessa todettiin, että usein toistuva päivittäminen, jonka olisi tapahduttava päivittäin, parantaa tietokannan sisältämien tietojen laatua. Suurin osa jäsenvaltioista noudattaa tätä nykyä jokapäiväistä päivitysjärjestelmää. Vaikka suurin osa laatua ja luotettavuutta arvioivista jäsenvaltioista on yleisesti ottaen tyytyväisiä muutoksiin, jotka uudelleenlaaditun asetuksen myötä pantiin täytäntöön, epäselvyyksiä näyttää silti olevan ja VIES-tietokannan tietoihin tehdään yhä taannehtivia korjauksia. Komissio panee merkille, että verohallinnoilla ei yleensä ole asianmukaista tai tarkkaa tietoa täsmäämättömien tietojen lukumäärästä. Jäljelle jää kysymys, ovatko jäsenvaltioiden laatutarkastukset riittäviä parantamaan VIES-tietokannan luotettavuutta. Alv-tunnistenumeroiden taannehtivasta perumisesta komissio toteaa saman, minkä se on jo useassa yhteydessä todennut, eli että kyseiset käytännöt vaarantavat elinkeinonharjoittajien oikeusvarmuuden ja että niitä olisi vältettävä. Asetuksessa todetaan selvästi, että jäsenvaltioiden on pidettävä tietokantansa ajan tasalla. Tietojen luotettavuus on olennaisen tärkeää VIES-järjestelmän uskottavuuden kannalta. Komissio suositteleekin, että kaikki jäsenvaltiot ottavat käyttöön toimenpiteitä, joilla VIES-tietokanta pidetään ajan tasalla. Tämä yhdessä määräaikojen lyhentämisen kanssa tekee VIES-järjestelmästä luotettavan ja ajantasaisen järjestelmän, jossa unionin sisäisiä liiketoimia koskevat tiedot ovat saatavilla mahdollisimman nopeasti. 3.4.2. Automaattinen pääsy tietokantoihin Nykyisen asetuksen mukaan toimivaltaisille viranomaisille on myönnettävä automaattinen pääsy tiettyihin muiden jäsenvaltioiden tietokannoissa oleviin tietoihin. Automaattisen pääsyn tarkoituksena on vähentää pyyntöjä, joita pyynnön vastaanottava jäsenvaltio joutuu käsittelemään, ja nopeuttaa pääsyä pyydettyihin tietoihin. Jäsenvaltiot ovat panneet tämän täytäntöön eri tavoin. Jotkin niistä poimivat pyydetyt tiedot olemassa olevista tietokannoista, kun taas toiset ovat luoneet tarkoitusta varten erillisen tietokannan. Kumpiakin on suunnilleen yhtä paljon. Tästä ei voida kuitenkaan päätellä, käyttääkö jäsenvaltioiden selvä enemmistö mieluummin olemassa olevia tietokantoja vai ei. On myös pidettävä mielessä se, että kustannustehokkuus tai muut tekniset rajoitukset voivat vaikuttaa yksittäisen jäsenvaltion päätökseen käyttää olemassa olevia tietokantoja. Tärkeää on kuitenkin huomata, että jokainen jäsenvaltio myöntää kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille automaattisen pääsyn asetuksen 904/2010 21 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin tietoihin kyseisessä artiklassa säädettyjen ehtojen mukaisesti. On kuitenkin vielä liian aikaista sanoa, onko kyseisestä välineestä hyötyä, sillä se on ollut käytössä vasta 1. tammikuuta 2013 lähtien. Komissio valvoo automaattisen pääsyn moitteetonta soveltamista ja antaa lisätietoja kyseisen välineen hyödyllisyydestä ja tehokkuudesta tulevassa kertomuksessaan. 3.5. Virkamiesten läsnäolo virastoissa ja osallistuminen hallinnollisiin tutkimuksiin toisessa jäsenvaltiossa (28 artikla) Edellinen kertomus osoitti, että tämän välineen käytössä on paljon ongelmia. Vuosittain toimitettavien tilastojen mukaan välinettä käytetään käytännössä vähän, vaikka sitä pidetään hyödyllisenä erityisesti raja-alueilla. Käytön esteenä olivat samat asiat, jotka mainittiin jo edellisessäkin kertomuksessa, eli enimmäkseen kansallisella tasolla ratkaistavat ongelmat (kielitaidon ja henkilöstön puute, sisäiset menettelyt). Tärkeimpiä ja useimmin esiin tulleita syitä käytön vähäisyyteen olivat sellaisen kansallisen oikeusperustan puuttuminen, joka sallisi osallistumisen kansallisiin tutkimuksiin, välineen käyttöä haittaavat kansalliset erityisehdot ja kieliongelmat. Valtaosa jäsenvaltioista sallii muiden jäsenvaltioiden virkamiesten pääsyn verovirastoihin ja osallistumisen hallinnollisiin tutkimuksiin edellyttäen, että 28 artiklassa mainittuja ehtoja noudatetaan. Taloudellisten resurssien niukkuudesta johtuvia määrärahaongelmia käsitellään uudessa Fiscalis 2020 ‑ohjelmassa, josta voidaan myöntää rahoitusta toisiin jäsenvaltioihin tehtäviä vierailuja varten. Myös virkamiesten tietoisuutta kyseisen välineen käyttömahdollisuudesta on lisättävä. Jäsenvaltioiden olisi edistettävä tämän välineen käyttöä kansallisesti niin, että sen hyödyt tulevat tunnetuiksi. Ne voisivat myös käyttää hyödyksi muiden jäsenvaltioiden välineen käytöstä saamia hyviä kokemuksia. Jos 28 artiklan mukaisen tapahtuman järjestely aiheuttaa ongelmia, jäsenvaltioiden olisi yritettävä ratkaista ne kahdenvälisesti. Välineen käyttöä voisi tehostaa, sillä useat jäsenvaltiot käyttävät sitä edelleenkin harvoin. Monenvälisissä tarkastuksissa tehtävä yhteistyö, johon kuuluu läsnäolo veronmaksajan toimistossa, säästää kuitenkin paljon (myös veronmaksajan) aikaa, kun kysymyksiä voidaan ratkoa keskinäisen yhteistyön avulla. Komissio toivoo, että tätä välinettä käytetään enemmän tulevaisuudessa. 3.6. Samanaikaiset ja monenväliset tarkastukset (29 ja 30 artikla) 3.6.1. Monenvälisten tarkastusten järjestäminen Jäsenvaltiot tunnustavat kyseisen välineen lisäarvon. Ne ovat tyytyväisiä, että monenvälisiä tarkastuksia käsittelevä foorumi ja opas on perustettu. Vuosittain aloitettavien monenvälisten tarkastusten määrä pysyy samana. Monenvälisten tarkastusten melko pienen määrän syiksi jäsenvaltiot mainitsevat väitteet siitä, että monenvälisiä tarkastuksia on vaikea sijoittaa vakiintuneisiin vuositarkastusten suunnittelua koskeviin ohjelmiin, että tarkastuksista koituu ylimääräistä työtä paikallisille virkamiehille, joilla ei ole kokemusta asiasta, ja että johtoa on vaikea saada vakuuttuneeksi tarkastuksien kannattavuudesta, kun niistä ehkä hyötyvät vain muut tarkastuksissa mukana olevat jäsenvaltiot. 3.6.2. Monenvälisiä tarkastuksia käsittelevien viranomaisten ja muiden viranomaisten väliset yhteydet Edellisessä kertomuksessa mainittiin, että monenvälisiä tarkastuksia koordinoivien ja muiden viranomaisten (esimerkiksi keskusyhteystoimistojen ja veropetosten torjuntayksiköiden) välisiä yhteyksiä on vieläkin varaa parantaa esimerkiksi muuttamalla monenvälisiä tarkastuksia koskevia nykyisiä menettelyjä niin, että tiettyihin petostapauksiin olisi mahdollista reagoida nopeammin ja ilman liiallista byrokratiaa. Jäsenvaltioilla on yleisesti ottaen riittävät viestintäkanavat petosten torjuntaa käsittelevien yksiköiden/henkilöiden ja monenvälisiä tarkastuksia koordinoivien yksiköiden/koordinaattorien välillä. Tapa, jolla kyseinen viestintä on järjestetty, riippuu suuresti kyseisen jäsenvaltion verohallinnon hallinto-organisaatiosta vaihdellen saman osaston virkamiesten välisistä suorista yhteyksistä hajautettuun rakenteeseen kuuluvien erillisten osastojen virkamiesten välisiin yhteyksiin. Jäsenvaltiot ymmärtävät, että monenvälisten tarkastusten koordinointiyksikön sekä valvontaa ja petostentorjuntaa käsittelevän osaston välinen vakiintunut suora viestintäjärjestelmä tuo lisäarvoa, koska se toimii nopeasti petostapauksissa. Eurofisc-verkoston avulla voisi syntyä yhteisvaikutusta siten, että sen tarjoama kohdennettu tieto voi auttaa käynnistämään monenvälisiä tarkastuksia. Pääsy Eurofisc-verkostoon on vain Eurofisc-yhteysvirkamiehellä, mutta jos hän pitää jotakin tietoa hyödyllisenä monenvälisten tarkastusten kannalta, tieto voidaan välittää monenvälisiä tarkastuksia koordinoivalle virkamiehelle. Eurofisc-verkoston ja monenvälisiä tarkastuksia koordinoivan virkamiehen välinen yhteistyö voidaan määrittää toimintasuunnitelmassa. Projektiryhmä[9] esitti äskettäin joitakin suosituksia kyseisen välineen käytön lisäämiseksi myös valmisteverotuksen alalla. Joissakin näistä suosituksista korostetaan myös tulli- ja veroviranomaisten tiiviimpää yhteistyötä niissä jäsenvaltioissa, joissa näitä kahta maksua hallinnoivat kansallisesti eri viranomaiset. Belgia on käynnistänyt pilottihankkeen, jossa järjestetään Euroopan tasolla toimiva pika-analyysiryhmä, joka reagoi ennakkovaroituksiin ja rekonstruoi maailmanlaajuisen liiketoimien petosketjun. Se voisi olla hyödyllinen tietolähde monenvälisissä tarkastuksissa. Tästä alv-petosten torjuntaan tarkoitetusta Belgian pilottihankkeesta keskustellaan tulevaisuudessa lisää Eurofisc-foorumilla. Monenväliset tarkastukset ja virkamiesten läsnäolo muiden jäsenvaltioiden virastoissa ovat välineitä, joita jäsenvaltioiden olisi käytettävä enemmän erityisesti siksi, että niiden käytön kustannuksia rahoitetaan (edelleenkin) Fiscalis-ohjelmasta. On vaikea ymmärtää, miksi monenvälisiä tarkastuksia koskevan välineen käyttö on niin vähäistä ja jopa vähentynyt viime vuosina, vaikka välineestä koituva hyöty kaikille siihen osallistuneille jäsenvaltioille voidaan aivan hyvin osoittaa. Jäsenvaltioiden olisi kohdennettava enemmän voimavaroja kyseisen välineen käyttöön, ja kaikkien jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että ne joko käynnistävät monenvälisiä tarkastuksia tai osallistuvat aktiivisesti niihin. Monenvälisten tarkastusten määrä olisi mahdollista nostaa noin 75:een vuonna 2014, varsinkin kun tämä tarkoittaisi keskimäärin vain noin kolmea tarkastusta jäsenvaltiota kohden. 3.6.3. Mahdollinen lähestymistapa tulevaisuudessa: yhteinen tarkastus Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö OECD kuvaa yhteistä tarkastusta sellaiseksi, jossa kaksi tai useampi maata liittyy yhteen muodostaen yhden tarkastusryhmän, joka tutkii yhden tai useamman sellaisen verovelvollisen (oikeushenkilön tai yksittäisen henkilön) asiaa (asioita) / liiketoimea (liiketoimia), jolla on rajat ylittävää liiketoimintaa, ehkä myös rajat ylittäviä liiketoimia, joissa on mukana asiaan liittyviä, ryhmään osallistuvissa maissa organisoituja sidosyrityksiä, ja jossa mailla on yhteisiä tai toisiaan täydentäviä intressejä; veronmaksaja ilmoittaa verotiedot ja jakaa ne yhteisesti maille, ja ryhmään kuuluu toimivaltaisen viranomaisen edustajia kustakin maasta[10]. Edellä määritellyn kaltaisia yhteisiä tarkastuksia on ollut vain kolmessa jäsenvaltiossa. Yksi jäsenvaltio on tehnyt yhteisiä tarkastuksia kolmannen maan kanssa, ja Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat aloittaneet alaa koskevan pilottihankkeen. Melko vähäisen kokemuksen perusteella voidaan tehdä se huomio, että yhteisiä tarkastuksia tekevän ryhmän tehtävät, koordinointi, valtuudet ja rajoitukset on määritelty (kahdenvälisissä) sopimuksissa keskinäisestä hallinnollisesta avunannosta ja tietojenvaihdosta veroasioissa. Jäsenvaltiot ovat antaneet hyvin erilaisia vastauksia kysyttäessä, ovatko yhteiset tarkastukset hyödyllinen väline verrattuna esimerkiksi monenvälisiin tarkastuksiin tietyissä olosuhteissa. Suurin osa jäsenvaltioista on sitä mieltä, että liian moni oikeudellinen ja organisointiin liittyvä kysymys (esimerkiksi oikeusperustan puuttuminen, tarkoitukseen sopimattomat kansalliset menettelyt, erilliset lainkäyttöalueet, verovelvollisen suostumus) jää vastausta vaille, eikä näin ollen voida sanoa, olisivatko yhden tarkastusryhmän tekemät yhteiset tarkastukset joissakin tapauksessa tehokkaampia kuin monenvälinen tarkastus. Jotkin jäsenvaltiot ovat kuitenkin ilmoittaneet, että yhteinen tarkastus voisi olla tehokas nopeaa tietojenvaihtoa vaativissa tapauksissa, erityisesti välitöntä verotusta koskevissa tapauksissa, joissa voi olla osallisina hyvin suuria yrityksiä ja niiden sidosyrityksiä (esimerkiksi siirtohinnoittelu). Pilottihankkeen käynnistäneiden jäsenvaltioiden on vielä varmistettava, voidaanko yhdellä tarkastusryhmällä nopeuttaa yhteisymmärrystä asiaan liittyvistä kysymyksistä (esimerkiksi kansainvälisiin verokysymyksiin liittyvien epäselvyyksien selvittäminen, kansainvälisten veroriskien parempi arviointi, rajat ylittäviin toimiin liittyvien riskien tehokkaampi käsittely) ja tuleeko yksi tarkastusryhmä halvemmaksi hallinnoille ja veronmaksajalle sen vuoksi, että tehdään vain yksi tarkastus ja saadaan yksi tulos. Vaikka suurimmalla osalla jäsenvaltioista ei ole kokemusta yhteisistä tarkastuksista, ne eivät näytä periaatteessa vastustavan ajatusta (varsinkaan välittömän verotuksen alalla). Keskustelua monista vastausta vaille jääneistä oikeudellisista ja organisointiin liittyvistä kysymyksistä voidaan jatkaa Fiscalis-projektiryhmässä nykyisen kokemuksen ja kahden jäsenvaltion järjestämän pilottihankkeen pohjalta. Komissio voi keskustelun tulosten perusteella tehdä ehdotuksen oikeusperustan luomiseksi kyseisen välineen käytölle EU:n tasolla. 3.7. Tietojen antaminen verovelvollisille (31 ja 32 artikla) Toimijoiden oikeusvarmuutta parantaa se, että he voivat saada vahvistuksen arvonlisäverotunnisteen voimassaolosta joissakin jäsenvaltioissa edellyttäen, että he antavat oman arvonlisäverotunnisteensa. Jäsenvaltiot perustivat jo vuosia sitten komission myötävaikutuksella alv-tietojen vaihtojärjestelmän (VIES), jonka tarkoituksena on tietojen antaminen verovelvollisille. Tätä nykyä kaikki jäsenvaltiot yhtä lukuun ottamatta käyttävät VIES-järjestelmää toimijoiden alv-tunnisteen sekä nimen ja osoitteen varmentamiseen. Vain yksi jäsenvaltio ei anna varmennusta toimijoidensa alv-tunnisteista pyynnön esittäneille EU:n verovelvollisille VIES-järjestelmän verkkopalvelun kautta, vaan verovelvollisten on käännyttävä kansallisen keskusyhteystoimiston puoleen saadakseen vahvistuksen tiedoille. Eräs toinen jäsenvaltio huomautti, että tämä oli ainoa syy, miksi se yhä ylläpitää kansallista järjestelmää. Johtopäätöksenä voidaan todeta, että kaikilla jäsenvaltioilla on järjestelmä, jolla verovelvolliset saavat tietoja voidakseen varmistaa asiakkaidensa alv-tunnisteen voimassaolon. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että VIES-järjestelmän verkkopalvelua päivitetään järjestelmällisesti. 3.8. Eurofisc (33–37 artikla) Eurofisc-verkosto on äskettäin käyttöön otettu nopean yhteistyön mekanismi, joka on tarkoitettu laaja-alaisten tai uudentyylisten petosten selvittämiseen. Verkosto perusti neljä työalaa ja julkaisi ensimmäiset kertomuksensa maaliskuussa 2012 ja huhtikuussa 2013. Säännökset verkoston perustamiseksi tulivat voimaan marraskuussa 2010. Tätä nykyä työaloja on neljä, ja ne kattavat eri aloja, joilla alv-petoksia tehdään. Juuri nyt ei näytä tarpeelliselta perustaa uusia työaloja, ellei jollakin tietyllä alalla tule ilmi merkittävästi uusia petostapauksia. Useat jäsenvaltiot ovat sitä mieltä, että Eurofisc-verkostossa kehitettävää yhteistä riskianalyysiä voitaisiin käyttää tietojen vertailevaan analysointiin kaikilla työaloilla. Ne haluaisivat aloittaa pilottihankkeen, jossa toteutetaan yhteinen riskianalyysi. Analyysi tuottaisi kohdennettua tietoa välitettäväksi kaikille asianomaisille jäsenvaltioille ja voisi antaa aiheen uusiin monenvälisiin tarkastuksiin. Tällainen yhteinen riskianalyysi voidaan toteuttaa erillisenä työalana. Asiaa koskeva keskustelu jatkuu edelleen jäsenvaltioiden ja Eurofisc-verkoston välillä. Valitettavasti viimeaikaiset keskustelut veropetosten torjuntastrategiaa käsittelevässä ryhmässä ovat osoittaneet, etteivät kaikki jäsenvaltiot ole vakuuttuneita siitä, että Eurofisc-verkoston olisi tässä vaiheessa pyrittävä tekemään yhteinen riskianalyysi. Joidenkin jäsenvaltioiden mielestä Eurofisc-verkoston olisi syytä keskittyä nykyisten työmenetelmien parantamiseen. Komissio katsoo, että verkoston tehostamiseksi tärkeintä on parantaa riskianalyysiä ja palautetta. – Saatavan tiedon on oltava kohdennetumpaa. Joskus lähetetty tietomäärä on niin suuri, että sitä on vaikea arvioida. Useat jäsenvaltiot ovatkin ehdottaneet, että kaikilla jäsenvaltioilla voisi olla tehokas kansallinen riskianalyysiväline, jonka avulla tietomäärä voidaan suodattaa paremmin ja varmistaa, että vain epäilyttävät tapaukset lähetetään eteenpäin. – VIES-tietokantaa voitaisiin myös käyttää riskianalyyseihin. Se voisi olla hyvin nopea tapa kerätä mahdolliseen ketjupetosverkostoon liittyviä tietoja, koska tiedot ovat saatavissa jo ennen arvonlisäveroilmoitusten tai yhteenvetoilmoitusten antamista. Jäsenvaltiot, jotka kehittävät hakutyökalun tällaisen tiedon analysoimiseksi, voivat vaihtaa tietoja parhaista käytännöistä. – Verkostoon tarvitaan nopea ja selkeä palautemekanismi. Palautteen avulla voidaan parantaa riskianalyysiä ja tuottaa näin kohdennetumpaa tietoa. Eurofisc-verkostossa tätä nykyä käytettävä palautemekanismi auttaa jäsenvaltioita tarkistamaan saamiensa tiettyjä yrityksiä koskevien varoitusten laadun, koska varoituksen saanut jäsenvaltio voi raportoida tuloksista varoituksen antaneelle jäsenvaltiolle. Lisäksi veroviranomaiset voivat Eurofisc-verkoston kautta saamiensa tietojen perusteella aloittaa tarkastuksia, jotka saattavat johtaa alv-tunnisteen mitätöintiin. Lähetettyjen tietojen laatua ja verkoston tehokkuutta voidaan parantaa sisäistä toimintaa tehostamalla, mistä voidaan sopia Eurofisc-verkoston kokouksissa. Nopea ja täsmällinen palaute vaikuttaa olennaisesti verkoston tehokkuuteen. Yksi jäsenvaltioista on sitä mieltä, että yhteisen riskianalyysiryhmän perustaminen erillisenä työalana olisi tärkeä poliittinen signaali, joka osoittaisi, että jäsenvaltiot pyrkivät vakavissaan torjumaan petoksia. Komissio panee merkille, että useat jäsenvaltiot haluaisivat tehostaa hallinnollista yhteistyötä edelleen ja antaisivat Eurofisc-yhteysvirkamiesten käyttää verkostossa olevaa tietoa paremmin hyväksi. Jäsenvaltioiden olisi tällöin helpompi puuttua alv-petoksiin ennen niiden toteutumista. Tästä huolimatta jotkin jäsenvaltiot haluavat mieluummin säilyttää kansallisen riskianalyysin. Komission mielestä halukkaiden jäsenvaltioiden olisi pohdittava, miten saatavilla olevaa tietoa voidaan hyödyntää paremmin. Komission käsityksen mukaan yhteisen riskianalyysin kehittäminen Eurofisc-verkoston puitteissa voi olla tärkeä askel kohti kohdistetumpaa tietojenvaihtoa. Tämän vuoksi verkoston olisi tutkittava, mitkä ovat kyseisen yhteisen riskianalyysin hyödyt. 3.9. Suhteet komissioon (49 artikla) Asetuksen 49 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on tarkasteltava ja arvioitava hallinnollista yhteistyötä koskevien järjestelyjen toimivuutta. Edellisessä kertomuksessa todettiin, että valtaosa jäsenvaltioista ei näytä tekevän järjestelmällisesti sisäisiä arviointeja järjestelyistään, vaan että niiden itsearviointi näyttää perustuvan lähinnä vain komissiolle vuosittain toimitettaviin asiaa koskeviin tilastoihin. Tilanne ei ole tällä välin muuttunut. Komissio oli uuden asetuksen hyväksymiseen johtaneissa keskusteluissa sitä mieltä, että uudelleenlaaditussa asetuksessa ei ollut tarpeen määritellä, että jäsenvaltioiden on tehtävä säännöllisin väliajoin hallinnollisen yhteistyön toimintaa koskevia tarkastuksia. Komissio on kuitenkin edelleenkin sitä mieltä, että kansallisesta analyysistä on hyvin paljon hyötyä jäsenvaltioille itselleen, kun ne arvioivat hallinnollista yhteistyötä koskevien välineiden tärkeyttä, hyödyllisyyttä ja tehokkuutta omalta kannaltaan. Koska Eurofisc-verkosto on perustettu nimenomaan tehokasta petostentorjuntaa varten, jäsenvaltioiden kannattaa arvioida, missä määrin kyseinen verkosto on vaikuttanut alv-petosten myötä menetetyn tulon pienenemiseen. Komissio voi olla vain tukena arvonlisäveroalan hallinnollisessa yhteistyössä, ja jäsenvaltioilla itsellään on parhaat mahdollisuudet arvioida eri välineiden tehokkuutta. Komissio suositteleekin, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön menettelyn todellisen kustannus-hyötyanalyysin tekemiseksi eri välineistä. 3.10. Suhteet kolmansiin maihin (36 artikla) Jäsenvaltioiden mielestä kolmansista maista saadut tiedot voivat helpottaa veron määräämistä tai petosten havaitsemista. Kaikki jäsenvaltiot eivät kuitenkaan ole tehneet verosopimuksia, joissa määrättäisiin alv-kysymyksistä, minkä vuoksi ne eivät voi toimittaa kolmansilta mailta saamiaan tietoja muille jäsenvaltioille. Jäsenvaltioilla ei ole yhdenmukaista lähestymistapaa tietojenvaihtoon kolmansien maiden kanssa. Jotkin jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet/ratifioineet OECD:n yleissopimuksen, joka syntyi lähinnä välittömään verotukseen liittyvistä syistä. Lisäksi joillakin jäsenvaltioilla on lukuisia verotietojen vaihtamista koskevia sopimuksia ja jotkin muut ovat allekirjoittaneet tai ratifioineet kaksinkertaista verotusta koskevia sopimuksia. Jäsenvaltioiden toimittamien lukujen perusteella voi tehdä ainoastaan sen johtopäätöksen, että arvonlisäverotietojen vaihtamisesta kolmansien maiden kanssa on yleensä vain vähän kokemusta. Tämän vuoksi komissio on vakuuttunut siitä, että hallinnollista yhteistyötä koskeviin järjestelyihin kolmansien maiden kanssa arvolisäverotuksen alalla olisi sovellettava EU:n tasolla koordinoitua lähestymistapaa. EU:n monenvälistä sopimusta voitaisiin pitää pitkän aikavälin hankkeena. Uudet järjestelyt vuonna 2015 voimaan tulevan keskitetyn minipalvelupisteen toteuttamiseksi ovat lisäperustelu EU:n monenväliselle sopimukselle. Komissio aikoo tehdä ehdotuksen, jossa neuvostoa pyydetään valtuuttamaan hallinnollista yhteistyötä koskevaan kahdenväliseen sopimukseen liittyvien neuvottelujen aloittaminen tiettyjen kolmansien maiden kanssa vuoden 2014 alussa. 4. Erityisaihe: keskitetty minipalvelupiste Tiettyjen elinkeinonharjoittajien toiminnan yksinkertaistamiseksi otetaan 1. tammikuuta 2015 käyttöön vapaaehtoinen keskitetty minipalvelupiste. Palvelunsuorittajan ei tällöin tarvitse rekisteröityä arvonlisävelvolliseksi jokaisessa jäsenvaltiossa, jossa hänellä on asiakkaita, vaan hän voi rekisteröidä, ilmoittaa ja maksaa arvonlisäveron televiestintäpalvelujen, radio- ja televisiolähetyspalvelujen ja sähköisesti toimitettavien palvelujen suorittamisesta muissa jäsenvaltioissa yhden verkkoportaalin kautta yhdessä jäsenvaltiossa – tunnistamisjäsenvaltiossa. Keskitetty minipalvelupiste vaikuttaa myös jäsenvaltioiden väliseen hallinnolliseen yhteistyöhön, joka liittyy veronmaksajien tarkastamiseen ja valvontaan. Oikeudellinen ja käytännön valmistelutyö on jo lähes tehty. Lisäksi komissio on asettanut Fiscalis-projektiryhmän (FPG 86), joka tarkastelee keskitettyjen minipalvelupisteiden yhteydessä esiin tulevia tarkastus- ja valvontakysymyksiä. Ryhmän jäsenet ovat laatineet luettelon, jossa annetaan suosituksia siitä, miten toimijoilta pyydetään tietoja keskitetyn minipalvelupistejärjestelmän standarditiedostoa käyttäen ja miten näihin yrityksiin saadaan parhaiten yhteys silloin, kun tarvitaan lisätietoja tai kun on tehtävä tiedusteluja. Koska jäsenvaltioiden ei ole pakko yksimielisesti hyväksyä näitä suuntaviivoja, komissio toivoo, että ne tekevät ”herrasmiessopimuksen” näiden suuntaviivojen noudattamisesta, jotta yritysten rasitusta voidaan vähentää ja yksinkertaistamisjärjestelmän käyttöä helpottaa. 5. Yleinen arvio hallinnollisen yhteistyön toimivuudesta Kokonaisarvio hallinnollisen yhteistyön toimivuudesta näyttäisi olevan yleisesti ottaen myönteinen. Monet jäsenvaltiot pitävät tärkeänä, että SCAC:n tietopyyntölomakkeiden laatu pysyy hyvänä ja että pyyntöihin vastaamista koskevia määräaikoja noudatetaan. Lisäksi jotkin jäsenvaltiot viittaavat yhä tietojenvaihdossa esiintyviin kansallisiin kysymyksiin (esimerkiksi voimavarojen puutteeseen) ja pitkäaikaisiin ongelmiin (tietopyyntöjen puutteelliset taustatiedot, tilastotietojen epäselvyydet, VIES-tietokantaan tehtävät takautuvat muutokset, vastaamisaikaa koskevat erilaiset säännöt). Jotkin jäsenvaltiot ovat tehneet useita ehdotuksia hallinnollisen yhteistyön parantamiseksi arvonlisäveron alalla. Ensimmäiset ehdotukset kuuluvat jäsenvaltioiden vastuualueeseen ja edellyttävät kansallisia toimia (esimerkiksi johdon tietoisuuden lisääminen, tietopyyntöjen tekeminen vasta, kun pyynnön esittävän jäsenvaltion kaikki omat voimavarat on käytetty loppuun). Muut ehdotukset edellyttävät lainsäädäntöön tehtäviä muutoksia. Tällaisia ovat esimerkiksi palautteen muuttaminen pakolliseksi, seuraamusten määrääminen määräaikojen noudattamatta jättämisestä ja pyyntöjen esittämiskynnyksen nostaminen. Paitsi että kyseisiä lainsäädännöllisiä toimenpiteitä olisi vaikea hyväksyä, komission mielestä tästä aiheutuisi myös käytännön ongelmia, esimerkiksi se, kuka seuraamukset määräisi ja miten seuraamukset laskettaisiin jne. Jotkin ehdotuksista edellyttäisivät muutoksia komissiolle lähetettäviin tietoihin, esimerkiksi tilastojen kokoamista siitä, kuinka paljon määräajoista on myöhästytty (3, 6 vai 9 kuukautta). Komission mielestä tästä voidaan sopia SCAC:ssa. Erään ehdotuksen mukaan komission olisi ryhdyttävä toimiin sellaisten jäsenvaltioiden suhteen, jotka laiminlyövät järjestelmällisesti asetuksen N:o 904/2010 mukaisia sitoumuksiaan. Tältä osin komissio voi ehdottaa toimia, joihin kuuluu teknisen avun antaminen tai jatkuva seuranta asetuksen N:o 1553/89 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Parhaiden käytäntöjen levittämistä ja Fiscalis-verkoston keskusyhteystoimistoja koskevia seminaareja pidettiin hyvinä välineinä hallinnollisen yhteistyön parantamisessa. Osasta ehdotuksia on keskusteltu aiemmin ilman tulosta. Komissio aikoo joka tapauksessa jatkaa näiden ehdotusten käsittelyä asianmukaisella tasolla hallinnollisen yhteistyön parantamiseksi edellyttäen, että se saa riittävää tukea jäsenvaltioilta. 6. Päätelmät Kuten on todettu useissa yhteyksissä ja viimeksi komission tiedonannossa ”Toimintasuunnitelma veropetosten ja veronkierron torjunnan tehostamiseksi” (COM(2012) 722 final) määritellyssä koordinoidussa strategiassa alv-petosten torjunnan tehostamiseksi Euroopan unionissa, jäsenvaltiot voivat torjua alv-petoksia ja veronkiertoa tehokkaasti vain tekemällä yhteistyötä. Jäsenvaltioiden verohallintojen välisen hallinnollisen yhteistyön tehostaminen on näin ollen komission tämän alan strategian tärkein tavoite. Kertomuksessa tuli esiin aloja, joilla hallinnollista yhteistyötä voidaan edelleen tehostaa hyödyntämällä paremmin asetuksen 904/2010 myötä tarjoutuvia parantuneita mahdollisuuksia: · Tietopyyntöihin on kaiken kaikkiaan vastattava nopeammin, koska vastausten myöhästyminen on merkittävä ongelma. · Jotkin jäsenvaltiot pidättäytyvät muualle sijoittautuneita verovelvollisia ja uusia kuljetusvälineitä koskevien tietojen automaattisesta vaihtamisesta, vaikka pitävätkin näitä tietoja hyödyllisinä. Tämä on hyvin ongelmallista, ja siksi komissio aikoo seurata tämän alan kehityssuuntauksia entistä tarkemmin. · Oma-aloitteisesti tai pyynnöstä annettavan palautteen käyttöön on syytä kannustaa pyrittäessä hyvään yhteistyöhön ja parhaisiin käytäntöihin, sillä palaute on paras tapa kertoa verovirkamiehille, että heidän työnsä on ollut (joiltakin osin) hyödyllistä. · Jäsenvaltioiden on edistettävä osallistumista hallinnollisiin tutkimuksiin käyttämällä hyödyksi asetuksen säännöksiä. Työväline on erittäin hyödyllinen ja säilytettiin myös tarkistetussa asetuksessa, ja siksi on valitettavaa, että jäsenvaltiot käyttävät sitä niin vähän. · Monenväliset tarkastukset ovat osoittautuneet hyödyllisiksi. Jäsenvaltiot näyttävät kuitenkin käyttäneen niitä viime aikoina entistä vähemmän. Jäsenvaltioiden on uudistettava sitoutumisensa monenvälisiin tarkastuksiin, ja tässä kertomuksessa luetellut monenvälisten tarkastusten esteet on voitettava. · Yhteiset tarkastukset ovat väline, jota olisi kehitettävä edelleen Fiscalis-projektiryhmässä Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan pilottihankkeesta saatujen kokemusten perusteella. Komissio voi tarvittaessa tehdä aloitteen oikeusperustan luomiseksi välineen käytölle EU:n tasolla. · Eurofisc-verkostossa olisi otettava käyttöön yhteinen riskianalyysi ja tehokas palautemekanismi, koska tiedon on oltava entistä kohdennetumpaa ja verkossa jo olevaa tietoa on käytettävä paremmin hyödyksi. Tällöin veroviranomaiset pystyvät reagoimaan nopeammin rajat ylittäviin alv-petoksiin verkoston välityksellä. · EU:n tasolla koordinoidun lähestymistavan soveltaminen kolmansien maiden kanssa tehtävään hallinnolliseen yhteistyöhön arvonlisäverotuksen alalla olisi ratkaisu siihen, miten eri tavoin jäsenvaltiot tätä nykyä järjestävät yhteyksiä kolmansiin maihin. Lyhyen aikavälin ratkaisuna komissio tekee ehdotuksen, joka koskee valtuutuksen saamista neuvostolta aloittaa hallinnollista yhteistyötä arvonlisäveron alalla koskevaan kahdenväliseen sopimukseen liittyvät neuvottelut tiettyjen kolmansien maiden kanssa. Komissio voi auttaa tasoittamalla tietä jäsenvaltioiden väliselle tehokkaalle hallinnolliselle yhteistyölle alv-petosten torjumiseksi. Se on halukas tukemaan kaikkia aloitteita, joilla pyritään yhteistyön lujittamiseen, ja toteuttamaan oikeudellisia toimia aina tarvittaessa. Jäsenvaltioilla on kuitenkin oltava poliittista tahtoa seurata tätä tietä. Niiden on tehtävä kaikki tarpeellinen kansallisen tason työ hallinnollista yhteistyötä koskevien järjestelyjen käytännön toimivuuden parantamiseksi, jotta näistä välineistä saadaan irti paras mahdollinen hyöty. Rajat ylittävä yhteistyö on todellakin ainoa riittävä keino rajat ylittävissä alv-petoksissa, ja jäsenvaltioiden on otettava huomioon tärkeysjärjestys kohdistaessaan varoja nykyisessä vaikeassa taloustilanteessa. Komissio on vakuuttunut siitä, että alv-petoksista johtuvia valtion tulonmenetyksiä voidaan vähentää vain käyttämällä näitä välineitä täysipainoisesti ja myöntämällä riittävästi voimavaroja kansallisella tasolla. Komissio raportoi jäsenvaltioiden edistymisestä tässä kertomuksessa mainituilla aloilla. Koska alv-petoksia koskeva ongelma on niin vakava, komissio ei odota seuraavaa kertomusta, joka annetaan vasta vuoden 2018 lopulla, vaan aikoo antaa SCAC:lle vuoden 2015 loppuun mennessä tilannearvion, jossa käsitellään jäsenvaltioiden ponnisteluja tässä kertomuksessa lueteltujen puutteiden poistamiseksi ja rajat ylittävän yhteistyön lujittamiseksi arvonlisäveron alalla. [1] Komission tiedonanto ”Koordinoitu strategia alv-petosten torjunnan tehostamiseksi Euroopan unionissa”, KOM(2008) 807 lopullinen, 1.12.2008. [2] KOM(2011) 851, 6.12.2011. [3] 27 jäsenvaltiota vastasi kyselyyn, joka lähetettiin 19.12.2012 lähetetyn kirjeen 1763918 mukana. [4] KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE arvonlisäverotuksen alalla tehtävää hallinnollista yhteistyötä koskevan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1798/2003 soveltamisesta, KOM(2009) 428 lopullinen, 18.8.2009. [5] Ks. SCAC:n työasiakirja N:o 562. [6] EUVL L 29, 1.2.2012, s. 13. [7] Tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus 08/2007, EUVL C 20, 25.1.2008, 51 luku. [8] Fiscalis-projektiryhmä 43 ”Exchange of information and need for feedback” (tietojenvaihto ja palautteen tarve). [9] Valmisteverotuksen alalla tehtäviä monenvälisiä tarkastuksia käsittelevä Fiscalis-projektiryhmä 84. [10] Yhteisiä tarkastuksia koskeva kertomus, OECD, FTA, syyskuu 2010.