[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 25.7.2005

KOM(2005) 331 lopullinen

.

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

jäsenvaltioille EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan mukaisestimyönnettävää keskipitkän ajan rahoitustukea koskevan järjestelyn tarkistamisesta

.

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

jäsenvaltioille EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan mukaisesti myönnettävää keskipitkän ajan rahoitustukea koskevan järjestelyn tarkistamisesta

TAUSTA

Euroopan yhteisöllä on EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan nojalla käytössä keskipitkän ajan rahoitustukea koskeva järjestely. Sen avulla rahoitustukea voidaan antaa jäsenvaltioille, jotka eivät vielä ole ottaneet käyttöön euroa ja joilla on maksutasettaan koskevia vaikeuksia tai joita tällaiset vaikeudet uhkaavat vakavasti. Järjestelyä hallinnoidaan 18 päivänä helmikuuta 2002 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 332/2002[1] (jäljempänä ’asetus’). Asetuksessa säädetään, että neuvosto tarkastelee joka kolmas vuosi, täyttääkö perustettu järjestely edelleen tehtävänsä periaatteeltaan, järjestelyiltään ja jäljellä oleville lainoille määritellyiltä enimmäismääriltään. Neuvoston tarkastelu perustuu komission kertomukseen sekä talous- ja rahoituskomitean lausuntoon. Koska asetuksen antamisesta on kolme vuotta, komissio on laatinut tämän tiedonannon neuvostolle kertomukseksi järjestelyn toiminnasta.

JÄRJESTELYN KESKEINEN SISÄLTÖ

Järjestelyn tarkoituksena on tarjota merkittävää ja oikea-aikaista rahoitustukea. Jäsenvaltion olisi saatava tukea tarpeeksi nopeasti talouspoliittisten toimenpiteiden toteuttamiseksi, jotta maksutaseisiin liittyvät äkilliset kriisit voidaan välttää ja edistää samalla lähentymistä. Järjestely ja rahoitustukiin liittyvät taloudelliset edellytykset voivat yhdessä parantaa rahoitusmarkkinoiden luottamusta siihen, että tukea saava jäsenvaltio pystyy palauttamaan vakaan maksutasetilanteen[2].

Neuvosto voi panna rahoitusjärjestelyn täytäntöön komission aloitteesta (perustamissopimuksen 119 artiklan nojalla) yhteisön rahoitusta pyytävän jäsenvaltion suostumuksella tai suoraan kyseisen jäsenvaltion pyynnöstä. Sen jälkeen, kun järjestely on aloitettu, neuvosto tarkastelee tilannetta tukea hakevassa jäsenvaltiossa ja päättää a) lainan tai muun tarkoituksenmukaisen rahoitusjärjestelyn myöntämisestä, sen kokonaismäärästä ja keskimääräisestä kestosta, b) mitkä ovat keskipitkän ajan rahoitustukeen liittyvät talouspoliittiset ehdot vakaan maksutasetilanteen palauttamiseksi ja c) mitkä ovat yksityiskohtaiset säännöt lainan tai muun rahoitusjärjestelyn kuoletukselle, joka on yleensä myönnettävä tai nostettava peräkkäisinä erinä. Neuvosto tekee päätökset tuen antamisesta määräenemmistöllä ehdotuksesta, jonka komissio tekee talous- ja rahoituskomiteaa kuultuaan.

Komissio tarkistaa säännöllisin väliajoin yhteistyössä talous- ja rahoituskomitean kanssa, että yhteisön tukea saavan jäsenvaltion talouspolitiikka on sopeutusohjelman sitoumusten tai muiden ehtojen mukainen. Jäsenvaltion on annettava komission käyttöön kaikki tätä varten tarvittavat tiedot. Seuraavien erien myöntämisestä päätetään tarkastuksen tulosten perusteella. Tukea saavan jäsenvaltion pyynnöstä lainaan voi liittyä ennenaikaista takaisinmaksua koskeva lauseke. Jos rahoitustuen aikana otetaan käyttöön tai palautetaan pääomanliikkeiden rajoituksia (perustamissopimuksen 120 artiklan mukaisesti), tuen ehtoja ja sitä koskevia yksityiskohtaisia järjestelyjä tarkastellaan uudelleen.

LAINOJEN RAHOITTAMINEN JÄRJESTELYN KAUTTA

Keskipitkän ajan rahoitustukijärjestelyn kautta jäsenvaltioille myönnettävien lainojen pääoma on tällä hetkellä rajoitettu 12 miljardiin euroon. Komissiolla on valtuudet sopia Euroopan yhteisön puolesta pääomamarkkinoilta tai rahoituslaitoksilta otettavista lainoista tähän enimmäismäärään asti. Lainanotto- ja lainanantotoimet toteutetaan euroina. Niissä käytetään samaa arvopäivää, eivätkä ne saa aiheuttaa yhteisölle eräpäivien muuttumista, korkoriskiä eikä muuta kaupallista riskiä. Euroopan keskuspankki toteuttaa tarvittavat lainojen hallinnointijärjestelyt[3]. Neuvosto päättää myös siitä, osallistuvatko jäsenvaltiot kokonaan tai osittain keskipitkän ajan tukeen.

Komissio voi velallisen jäsenvaltion pyynnöstä, ja jos olosuhteet mahdollistavat lainauskoron parantamisen, jälleenrahoittaa koko alkuperäisen lainan tai osan siitä taikka järjestää rahoitusehdot uudelleen. Nämä toimet eivät saa pidentää kyseisen lainan keskimääräistä kestoa tai lisätä lainan määrää. Tukea saava jäsenvaltio vastaa kunkin toimen päättämisestä ja toteuttamisesta aiheutuvista kuluista. Näistä toimista on ilmoitettava talous- ja rahoituskomitealle. Keskipitkän ajan rahoitustukena myönnettyjä lainoja voidaan käyttää Euroopan keskuspankin lyhyen ajan rahoitusjärjestelyn osana myönnetyn tuen vakauttamiseen.

JÄRJESTELYN PERIAATTEEN JA JÄLJELLÄ OLEVIEN LAINOJEN ENIMMÄISMÄÄRIEN TARKASTELU

Järjestelyä ei ole käytetty asetuksen antamisen jälkeen[4], sillä yhdelläkään tukikelpoisista jäsenvaltioista ei ole tänä aikana ollut tai uhannut olla maksutasetta koskevia vaikeuksia. Näin ollen järjestelyn periaatteen, järjestelyjen ja jäljellä olevien lainojen enimmäismäärien riittävyyttä ei ole testattu siten, että jokin jäsenvaltio olisi todella tarvinnut yhteisön rahoitusta.

Vaikka keskipitkän ajan rajoitustukea ei olekaan tarvittu asetuksen antamisen jälkeen, järjestelyn periaate ja käyttöön ottamisen perustelut pitävät yhä paikkansa. EU laajentui 1. toukokuuta 2004, jolloin tukikelpoisten jäsenvaltioiden määrä kasvoi kolmesta kolmeentoista. Nämä jäsenvaltiot ovat oikeutettuja hakemaan keskipitkän ajan rahoitustukea mahdollisiin maksutasevaikeuksiinsa niin kauan, kun ne eivät ole ottaneet euroa käyttöön. Neuvosto päätti jäljellä olevien lainojen nykyisestä 12 miljardin euron enimmäismäärästä tuleviin laajentumisiin varautuessaan[5]. Nykyinen enimmäismäärä on pienempi kuin vuoden 1988 asetuksessa säädetty 16 miljardin euron enimmäismäärä, mutta komissio uskoo, että se on edelleen tarpeeksi suuri kattaakseen samanaikaisesti usean jäsenvaltion tarpeet. Näin ollen järjestelyn periaatteeseen, järjestelyihin ja jäljellä oleville lainoille määriteltyyn enimmäismäärään ei ehdoteta tässä vaiheessa muutoksia.

YHTEISÖN EMTN-OHJELMAN (EUROPEAN MEDIUM-TERM NOTE, EMTN) AJANTASAISTAMINEN

Järjestelystä annetun asetuksen mukaan on käytettävä asianmukaisia menettelyjä ja välineitä, jotta yhteisö ja jäsenvaltiot voivat varmistaa, että keskipitkän ajan rahoitustuki annetaan tarvittaessa nopeasti. Tässä yhteydessä on todettava, että komissio on ajantasaistanut euromääräisten joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskua koskevaa puitesopimustaan eli keskipitkän aikavälin velkakirjaan perustuvaa EMTN-ohjelmaa. Ohjelmaan liittyvät asiakirjat on ajantasaistettu nykyisten rahoitusmarkkinastandardien mukaisiksi. Lisäksi komissio voi laskea ajantasaistetun EMTN-ohjelman kautta liikkeeseen jopa 4 miljardia euroa yhteisön ja/tai Euratomin puolesta siten, että maturiteetti voi olla kunkin rahoitettavan ohjelman tarpeiden mukaan kolmesta kuukaudesta 30 vuoteen[6]. Ohjelman laajuus vastaa realistista arviota lyhyen aikavälin rahoitustarpeesta, ja sitä voidaan komission aloitteesta kasvattaa tarvittaessa nopeastikin.

EMTN-ohjelma ei pelkästään tarjoa keskipitkän ajan rahoitustukea. Ohjelman liikkeeseenlaskua käytetään myös rahoitettaessa peräkkäisiä lainoja, jotka i) EU myöntää rahoitusapuna yhteisön ulkopuolisille maille, joilla on vakavia rahoitusvaikeuksia ja ii) Euratom voi myöntää jäsenvaltioille, tietyille Keski- ja Itä-Euroopan maille ja IVY-maille ydinvoimaloiden turvallisuuden lisäämiseksi. Uutta ohjelmaa on käytetty eri toimiin yhteensä jo 1,66 miljardia euroa (kesäkuu 2005).

EMTN-ohjelmaa ajantasaistettaessa ohjelmaa koskeviin asiakirjoihin on syyskuussa 2003 talous- ja rahoituskomitean kanssa sovitun mukaisesti liitetty yhteistoimintalausekkeet. Niiden tarkoituksena on parantaa joukkovelkakirjojen haltijoiden oikeuksia ottamalla käyttöön sääntöjä, jotka koskevat yhteistä edustusta, enemmistön rakenteen muuttamista sekä toimenpiteitä tilanteessa, jossa liikkeeseenlaskija osoittautuu maksukyvyttömäksi. Yhteistoimintalausekkeiden sisällyttämisellä EMTN-asiakirjoihin noudatetaan jäsenvaltioiden

ja komission ilmoitusta, jonka mukaan ne itse tarjoavat esimerkin yhteistoimintalausekkeen liittämisestä kansainvälisiin lainajärjestelyihin tukeakseen kansainvälisiä ponnisteluja asianmukaisten uudelleenjärjestelyjen saamiseksi aikaan velkakriisien yhteydessä.[7].

PÄÄTELMÄT

Tämä tiedonanto on ensimmäinen kolmen vuoden välein neuvostolle annettavista, asianomaisessa neuvoston asetuksessa edellytetyistä kertomuksista, jotka koskevat yhteisön keskipitkän ajan rahoitustukijärjestelyn periaatetta, järjestelyjä ja jäljellä oleville lainoille määriteltyjä enimmäismääriä. Tukikelpoiset jäsenvaltiot eivät ole tarvinneet järjestelyä tarkastelujakson aikana, joten järjestelyn periaatteen, järjestelyjen ja jäljellä olevien lainojen enimmäismäärien riittävyyttä ei ole testattu. Komissio uskoo kuitenkin, että järjestelyllä täytetään tukikelpoisten jäsenvaltioiden mahdolliset tarpeet, eikä siihen näin ollen ehdoteta tässä vaiheessa muutoksia.

[1] EUVL L 53, 23.2.2002, oikaisu EUVL L 349, 24.12.2002. Vuonna 2002 annetulla asetuksella korvattiin neuvoston asetus (EY) N:o 1969/88.

[2] Jos jäsenvaltio aikoo käyttää sellaisia yhteisön ulkopuolisia rahoituslähteitä, joihin liittyy talouspoliittisia ehtoja, sen on ensin kuultava komissiota ja muita jäsenvaltioita tarkastellakseen mahdollisuuksia, joita yhteisön järjestely keskipitkän ajan rahoitustuen myöntämiseksi tarjoaa. Tämä kuuleminen tapahtuu talous- ja rahoituskomiteassa.

[3] Euroopan keskuspankin päätös EKP/2003/14, tehty 7 päivänä marraskuuta 2003, niiden luotonanto- ja luotonotto-operaatioiden hoitamisesta, joista Euroopan yhteisö on päättänyt osana keskipitkän ajan maksujärjestelmää (EYVL L 297, 15.11.2003).

[4] Neuvosto päätti viimeksi järjestelyn käytöstä tammikuussa 1993, kun edellinen asetus oli voimassa. Tuolloin Italia sai 8 miljardin euron lainan neljässä erässä. Eristä oli ehditty ottaa käyttöön vain kaksi kahden miljardin euron erää, kun Italian maksutasetilanne teki loppuerien maksamisen tarpeettomaksi.

[5] Kun neuvoston asetus (EY) N:o 332/2002 hyväksyttiin 18. helmikuuta 2002, liittymässä oleviin maihin kuuluivat kymmenen nykyistä uutta jäsenvaltiota, Bulgaria ja Romania.

[6] Uudella ohjelmalla korvataan alun perin vuonna 1994 käyttöön otettu ja vuonna 1999 ajantasaistettu ohjelma, joka oli rajoitettu 2 miljardiin euroon. Ohjelman panevat täytäntöön Goldman Sachs ja Deutsche Bank, jotka vastaavat joukkovelkakirjojen saattamisesta eurooppalaisille ja kansainvälisille sijoittajille.

[7] EU:n jäsenvaltiot sopivat tarjoavansa esimerkin yhteistoimintalausekkeen liittämisestä kansainvälisiin lainajärjestelyihinsä osana kansainvälisiä ponnisteluja, joilla pyritään saamaan aikaan asianmukaiset uudelleenjärjestelyt valtiollisiin velkakriiseihin. Ecofin-neuvoston puheenjohtaja ilmoitti kansainväliselle talous- ja rahoituskomitealle huhtikuussa 2003, että EU ottaa kyseisen vuoden loppuun mennessä käyttöön G-10:n kehittämiin puitteisiin perustuvat sopimusmääräykset, ja noudattaa tarvittaessa sovellettavaa oikeutta ja mukautuu paikalliseen oikeuskäytäntöön laskiessaan liikkeeseen muiden maiden toimivaltaan ja lainsäädäntöön kuuluvia valtion obligaatioita. Vastaisuudessa EU:n jäsenvaltiot eivät enää laske liikkeeseen joukkovelkakirjoja ilman yhteistoimintalausekkeita. Talous- ja rahoitusasioista vastaava komissaari totesi samassa yhteydessä, että myös yhteisön liikkeeseenlaskuihin liittyviin asiakirjoihin sisällytetään yhteistoimintalausekkeet.