A4-0450/98

Päätöslauselma pakolaisasemaa täydentävien suojelumuotojen yhdenmukaistamisesta Euroopan unionissa

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen VI osaston,

- ottaa huomioon 2. lokakuuta 1997 tehdyn Amsterdamin sopimuksen,

- ottaa huomioon 4. marraskuuta 1950 tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta,

- ottaa huomioon 28. heinäkuuta 1951 Genevessä tehdyn pakolaisten oikeusasemaa koskevan yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31. tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla,

- ottaa huomioon 10. joulukuuta 1948 annetun ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen,

- ottaa huomioon 10. joulukuuta 1984 allekirjoitetun kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun vastaisen Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen,

- ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikasta (KOM(94)0023 - C3-0107/94),

- ottaa huomioon 21. syyskuuta 1995 antamansa päätöslauselman edellä mainitusta komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille ((EYVL C 269, 16.10.1995, s. 156.)),

- ottaa huomioon 30. marraskuuta/1. joulukuuta 1992 annetun neuvoston päätöslauselman kolmansia vastaanottomaita koskevasta yhdenmukaistetusta lähestymistavasta, neuvoston 30. marraskuuta/1. joulukuuta 1992 tekemät päätelmät maista, joissa ei ole yleisesti ottaen vakavaa vaaraa joutua vainon kohteeksi, ja 30. marraskuuta/1. joulukuuta 1992 annetun neuvoston päätöslauselman selvästi perusteettomista turvapaikkahakemuksista,

- ottaa huomioon 20. kesäkuuta 1995 annetun neuvoston päätöslauselman turvapaikkamenettelyjen vähimmäistakuista ((EYVL C 274, 19.9.1996, s. 13.)),

- ottaa huomioon 4. maaliskuuta 1996 vahvistetun neuvoston yhteisen kannan 'pakolainen'-käsitteen yhdenmukaistetusta soveltamisesta ((EYVL L 63, 13.3.1996, s. 2.)),

- ottaa huomioon 14. lokakuuta 1996 annetun neuvoston päätöslauselman oikeus- ja sisäasioiden yhteistyön ensisijaisten alojen vahvistamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1996 alkavaksi kaudeksi 30 päivään kesäkuuta 1998 saakka ((EYVL C 319, 26.10.1996, s. 1.)),

- ottaa huomioon 15. kesäkuuta 1990 tehdyn Dublinin yleissopimuksen jossakin Euroopan yhteisöjen jäsenvaltiossa tehdyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämisestä,

- ottaa huomioon ehdotukset siirtymään joutuneiden henkilöiden tilapäistä suojelua koskevaksi yhteiseksi toiminnaksi, jotka komissio on esittänyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti KOM(98)0372 - C4-0505/98 - 97/0081(CNS) ja KOM(98)0372 - C4-0506/98 - 98/0222(CNS),

- ottaa huomioon 18. joulukuuta 1997 annetun neuvoston päätöslauselman oikeus- ja sisäasioiden yhteistyön ensisijaisten alojen vahvistamisesta 1 päivästä tammikuuta 1998 alkavaksi kaudeksi Amsterdamin sopimuksen voimaantulopäivään saakka ((EYVL C 11, 15.1.1998, s. 1.)),

- ottaa huomioon Saksan kansalaisen Friedrich Magiriuksen ja muiden esittämän vetoomuksen nro 852/97 Euroopan unionin turvapaikkapolitiikasta,

- ottaa huomioon kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietinnön ja naisten oikeuksien valiokunnan lausunnon (A4-0450/98),

A. ottaa huomioon, että ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus tunnustaa kaikkien oikeuden suojautua vainolta ja nauttia turvapaikkaa kaikissa maissa ja että tämä perusoikeus kuuluu perinteisesti ihmisyksilöiden kunnioittamiseen Euroopan valtioissa,

B. ottaa huomioon, että pakolaisten asemaa säätelee Geneven yleissopimus, jonka osapuolia kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat, ja että nämä valtiot ovat tällä sopimuksella sitoutuneet suojelemaan jokaista henkilöä, joka pelkää joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskuntaluokkaan kuulumisen tai poliittisten mielipiteiden johdosta, sillä edellytyksellä että henkilöön ei sovelleta tämän yleissopimuksen 1 artiklan F kohdassa määrättyä poikkeusta,

C. ottaa huomioon, että Geneven pakolaisia koskeva yleissopimus määrittelee pakolaisen henkilöksi, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi rodun, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskuntaluokkaan kuulumisen tai poliittisen mielipiteen johdosta ja joka oleskelee tästä syystä sen maan ulkopuolella, jonka kansalainen hän on,

D. kaikille henkilöille, erityisesti kaikille naisille, jotka ovat joutuneet systemaattisen sukupuoleen perustuvan vainon kohteiksi sotien tai muiden vakavien yhteiskunnallisten levottomuuksien yhteydessä tai joilla on aihetta pelätä sukupuoleen perustuvaa vainoa, on myönnettävä pakolaisasema sosiaalisen ryhmän jäseninä Geneven yleissopimuksen mukaisesti,

E. ottaa lisäksi huomioon, että viimeaikaisten kriisien valossa on selvää, että pakolaisten liikkeellelähdön syitä ei pidä missään tapauksessa sekoittaa muiden muuttoliikkeiden syihin ja että turvapaikkapolitiikan erityisluonne edellyttää turvapaikkapolitiikan ja maahanmuuttopolitiikan erottamista selkeästi toisistaan,

F. ottaa huomioon, että neuvostossa valmistellaan parhaillaan Euroopan unionin tulevaa maahanmuutto- ja turvapaikkastrategiaa, että tässä valmistelutyössä ei eroteta riittävän selkeästi toisistaan maahanmuuttokysymyksiä ja turvapaikkaan liittyviä kysymyksiä ja että Euroopan parlamenttia on välittömästi kuultava tästä aiheesta,

G. katsoo, että kansainvälistä suojaa etsivien henkilöiden saapumista jäsenvaltioiden alueelle ja heidän oleskeluaan ja asemaansa siellä ei voida pitää yksinomaan näiden valtioiden sisäistä turvallisuutta koskevana asiana ja että ne liittyvät niiden kansainvälisten yleissopimusten takaamiin poliittisiin ja moraalisiin arvoihin, joiden osapuolia nämä valtiot ovat,

H. katsoo, ettei turvapaikkapolitiikkaa voida enää käsitellä pelkästään kansallisella tasolla ja että Amsterdamin sopimuksen uuden IV osaston perusteella olisi omaksuttava lähestymistapa, joka sallii kaikkien kansainvälistä suojaa tarvitsevien henkilöiden tosiasiallisen suojelun,

I. ottaa huomioon, että tämän lähestymistavan on myös annettava mahdollisuus sellaisiin pitkän aikavälin toimintasuunnitelmiin, joilla pyritään ehkäisemään tai vähentämään syitä, jotka ovat pakolaisten ja muiden kansainvälistä suojaa etsivien henkilöiden liikehdinnän taustalla, mikä edellyttää samaan aikaan yhteistyön tehostamista kauttakulkumaiden ja siirtolaisten pääasiallisten alkuperämaiden kanssa, kehitysavun ja taloudellisen yhteistyön lisäämistä, ihmisoikeuksien suojelun parantamista näissä maissa ja siirtolaisverkkojen torjumisen tehostamista,

J. ottaa huomioon, että turvapaikkahakemukset ovat viime vuosina näyttäneet keskimääräisesti vähentyneen Euroopan unionissa, vaikka jäsenvaltioiden välillä on selviä eroavaisuuksia, ja että useissa maissa pakolaisaseman saaneiden lukumäärä on pysynyt ennallaan, mikä ei kuitenkaan kerro maailman ihmisoikeustilanteen paranemisesta,

K. ottaa huomioon, että useat jäsenvaltiot ovat viime vuosien aikana tiukentaneet turvapaikka- ja maahanmuuttolainsäädäntöään ja että säädöksissä asetetaan näin ollen entistä tiukempia ehtoja henkilöille, jotka etsivät suojaa Euroopan unionin maista, ja tämän vuoksi turvapaikan hakijoilla on myös entistä enemmän ehtoja täytettävänään, ennen kuin menettelyt heidän asemansa määrittämiseksi saadaan käynnistettyä,

L. ottaa huomioon, että edellä mainitun 4. maaliskuuta 1996 annetun neuvoston yhteisen kannan mukaan jäsenvaltioilla ei ole yhteistä lähestymistapaa, jota sovellettaisiin kansallisen lainsäädännön mukaisiin aiheellisiin suojelumuotoihin, joihin ovat oikeutettuja henkilöt, jotka eivät voi vedota pakolaisasemaan, vaikka heidän perusoikeutensa ovat uhattuina, jos heidät palautetaan alkuperämaahansa, ja että asuinseuduiltaan siirtymään joutuneille henkilöille tarkoitettua tilapäistä suojaa koskeva järjestelmä, josta neuvostossa parhaillaan keskustellaan, ei vastaa näiden henkilöiden tilannetta,

M. ottaa huomioon, että tämä asiaintila merkitsee sitä, että monessa unionin jäsenvaltiossa on oikeudellinen tyhjiö toisaalta Geneven yleissopimuksen määräysten ja toisaalta tilapäistä suojaa koskevan järjestelmän välillä, jota sovelletaan vain kriisitilanteisiin ja väestön joukkoliikehdintään,

N. ottaa huomioon, että säännökset, joita jäsenvaltioissa sovelletaan henkilöihin, jotka eivät voi vedota pakolaisasemaan, vaikka heidän perusoikeutensa ovat uhattuina, jos heidät palautetaan alkuperämaahansa, ovat huomattavan erilaisia eri jäsenvaltioissa - jos niitä ylipäätään onkaan - sillä joissakin maissa on pakolaisaseman lisäksi käytössä muita täydentäviä statuksia, kun taas toiset eivät tarjoa lainsäädännössään mitään vaihtoehtoista suojaa Geneven yleissopimuksen mukaisen suojan lisäksi,

O. ottaa huomioon, että nämä erot jäsenvaltioiden oikeudellisissa järjestelmissä uhkaavat tehdä tyhjiksi unionin nykyiset ponnistelut suojaa etsivien henkilöiden vastaanottoa ja oleskelua koskevan vastuun jakamiseksi entistä paremmin ja heikentää jäsenvaltioiden välistä solidaarisuutta,

P. katsoo, että olisi sekä asianomaisten henkilöiden että jäsenvaltioiden etujen mukaista valmistella jo nyt pakolaisasemaa täydentävien suojelumuotojen tehostetumpaa lähentämistä Euroopan unionissa ja ottaa tähän työhön mukaan myös Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneet valtiot;

1. Toteaa, että turvapaikan hakeminen on perusoikeus, ja muistuttaa, että Euroopan valtioiden, jotka ovat perinteisesti kunnioittaneet ihmisyksilöä ja tekemiään kansainvälisiä sitoumuksia, on varmistettava tämän oikeuden tosiasiallinen toteutuminen sen lisäksi, että ne puuttuvat pakolaisten liikehdinnän syihin;

2. Toteaa, että huomioon ottaen «epäaitojen» turvapaikanhakijoiden suuren määrän, neuvosto on jo 90-luvun alusta alkaen tehnyt turvapaikka-asioista useita päätöksiä Euroopan parlamenttia kuulematta,

3. Toteaa, että vaikka Geneven yleissopimuksen 1 artiklan pakolaiskäsitteen yhdenmukainen soveltaminen on välttämätöntä turvapaikkapolitiikan yhteisöllistämisen yhteydessä, edellä mainittu 4. maaliskuuta 1996 annettu neuvoston yhteinen kanta pakolaiskäsitteen yhdenmukaisesta soveltamisesta on tiettyjen jäsenvaltioiden tapauksessa tukenut Geneven yleissopimuksen rajoitettua tulkintaa;

4. Pahoittelee, että huolimatta yrityksistä yhdenmukaistaa Geneven yleissopimuksen alaiset pakolaisaseman myöntämisen ehdot, pakolaisaseman saaneiden osuus vaihtelee erittäin paljon jäsenvaltioiden välillä samantyyppisten tapausten kohdalla;

5. Toteaa jälleen kerran, että Geneven yleissopimusta on sovellettava myös henkilöihin, jotka ovat jonkin muun kuin valtiota edustavan tahon vainoamia, jos valtio ei itse pysty suojelemaan kansalaisiaan;

6. Korostaa, että pakolaisasemaa koskevien hakemusten käsittely on suoritettava kohtuullisen ajan kuluessa, mikä ei kuitenkaan nykyisellään toteudu useissa jäsenvaltioissa;

7. Pitää valitettavana, että se teoreettinen edistysaskel, joka Amsterdamin sopimuksessa otettiin siirtämällä turvapaikkapolitiikka kolmannesta pilarista ensimmäiseen pilariin, jäi vajaaksi, kun sen voimaantullessa ei oteta käyttöön todellisia demokraattisen ja oikeudellisen valvonnan mekanismeja, jotka olisivat antaneet Euroopan parlamentille mahdollisuuden osallistua tiiviisti päätösten valmisteluun;

8. Pyytää komissiota aloittamaan viipymättä jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen yhdenmukaistamisen turvapaikkapolitiikkaan liittyvissä asioissa, jotta sillä olisi valmiudet tehdä ehdotuksia heti Amsterdamin sopimuksen tullessa voimaan;

9. Pyytää, että nämä ehdotukset olisivat Geneven yleissopimuksen, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn Euroopan yleissopimuksen ja kidutuksen vastaisen Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksen kirjaimen ja hengen mukaisia sekä menettelyjä koskevissa asioissa että turvapaikkahakemusten tai myönnettyjen oikeuksien sisällön perusteellista tarkastelua koskevissa asioissa, ja että kaikki pakolaiskäsitteestä annettavat yhdenmukaiset määritelmät tehdään Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun viraston julkaiseman ohjekirjan mukaan, joka koskee pakolaisaseman määrittämisessä käytettäviä menettelyjä ja perusteita, sillä kyseinen virasto on ainoa pätevä viranomainen tulkitsemaan Geneven sopimusta;

10. Toteaa, että täydentävää suojelua koskeva kansallinen lainsäädäntö vaihtelee huomattavasti jäsenmaittain;

11. On huolestunut tiettyjen jäsenvaltioiden pyrkimyksistä korvata Geneven yleissopimuksen tarjoama aito pakolaisasema epävarmalla suojelumuodolla, jolla ei ole oikeudellista asemaa;

12. Toivoo, että neuvosto huolehtii tiiviissä yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa 14. lokakuuta 1996 antamansa päätöslauselman 4 kohdan g alakohdan täytäntöönpanosta: «muiden suojamuotojen tutkiminen (tosiasiallinen suoja ja humanitaarisin perustein myönnetty oleskelulupa)", ja että tätä tutkimista täydennetään komission ehdotuksella;

13. Katsoo, että tällaiseen ehdotukseen olisi sisällyttävä sekä aikataulu että säännökset jonkinlaisen täydentävän suojan tarjoamisesta henkilöille, jotka eivät voi saada Geneven yleissopimuksen mukaista pakolaisen asemaa, siten että jäsenvaltiot voivat ihmisoikeuksien suojelua koskevien sitoumustensa mukaisesti myöntää näille henkilöille tietyn aseman;

14. Toivoo, että parlamenttia kuullaan hyvissä ajoin tästä ehdotuksesta, ja ehdottaa, että täydentävä suoja koskee - ihmisoikeuksien suojelusta tehtyjen kansainvälisten asiakirjojen perusteella - erityisesti:

- henkilöitä, jotka ovat paenneet maastaan ja/tai eivät voi palata sinne, koska heidän henkensä, turvallisuutensa tai vapautensa on uhattuna vallitsevan väkivaltaisen tilanteen vuoksi, ulkopuolisen hyökkäyksen vuoksi, sisäisten konfliktien vuoksi, ihmisoikeuksien laajamittaisen rikkomisen vuoksi tai muiden sellaisten olosuhteiden vuoksi, jotka ovat vakavasti horjuttaneet yleistä järjestystä;

- henkilöitä, jotka ovat paenneet maastaan ja/tai eivät voi palata sinne, koska heillä on perusteltu syy pelätä joutuvansa kärsimään kidutusta, seksuaalista väkivaltaa tai heidän seksuaalisesta suuntautumisestaan aiheutuvaa väkivaltaa tai epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua, joutuvansa kuolemaantuomituksi tai joutuvansa muiden heidän perusoikeuksiansa loukkaavien rikkomusten kohteeksi;

15. Vaatii, että suojelun tarpeessa olevien henkilöiden ryhmiä määriteltäessä olisi naisten tai tyttöjen oikeuksien ollessa kysymyksessä käytettävä kansainvälisesti tunnustettuja vastaanottoperusteita, joita ovat sukupuolesta johtuva väkivallankäyttö ja alistaminen, erityisesti naiskauppa; suojelun tarpeessa oleville olisi annettava myös tarpeellista lääketieteellistä ja psykologista apua; naisten olisi saatava itsenäinen, perheenjäsenistä riippumaton asema;

16. Katsoo, että pakolaisasemaa täydentävän aseman on tarjottava asianomaisille henkilöille oikeuksia;

17. Tunnustaa, että on toteutettava tapauskohtaisesti toimenpiteitä yhteiskuntaan ja talouselämään integroimiseksi; on toteutettava toimenpiteitä erityisesti yksin liikkuvien alaikäisten suojelemiseksi UNHCR:n suuntaviivojen mukaisesti, mukaan lukien asianmukainen majoitus siitä hetkestä alkaen, jolloin hakemus pakolaisaseman tunnustamisesta tehdään;

18. Pitää äärimmäisen tärkeänä, että pakolaisasemaa täydentävät suojelumuodot eivät aseta kyseenalaiseksi Geneven yleissopimuksen täysimääräistä soveltamista ja että ne on samalla erotettava tilapäistä suojaa koskevasta järjestelmästä;

19. Ottaa huomioon kimmokkeen, jonka neuvoston puheenjohtajavaltio Itävalta on siirtolaisuutta ja turvapaikkapolitiikkaa koskevan strategisen asiakirjansa avulla antanut Euroopan tasolla käytävälle keskustelulle;

20. Pyytää, että pakolaisasemaa täydentävää suojaa anoneilla hakijoilla, joiden hakemukset hylätään ensimmäisen viranomaisen käsittelyssä, olisi oikeus muutoksenhakuun, joka lykkäisi mahdollisen karkotusta tai rajalle palauttamista koskevan päätöksen täytäntöönpanon;

21. Haluaisi tehdä tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden parlamenttien, jäsenyyttä hakeneiden maiden parlamenttien, Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun ja asianomaisten kansalaisjärjestöjen kanssa pohtiakseen keinoja luoda todellinen pakolaisasemaa täydentävä suojelu Euroopan unionissa;

22. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden sekä jäsenyyttä hakeneiden maiden hallituksille ja parlamenteille.