KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Euroopan meriturvallisuusviraston toiminnan monivuotisesta rahoituksesta alusten aiheuttaman pilaantumisen torjunnan alalla annetun asetuksen (EY) N:o 2038/2006 täytäntöönpanosta kaudella 2007–2009

JOHDANTO

Asetuksessa (EY) N:o 2038/2006[1] säädetään rahoituspuitteista Euroopan meriturvallisuusvirastolle alusten aiheuttaman pilaantumisen torjunnan alalla toteutettavien toimien rahoittamista varten.

Edellä mainitun asetuksen 8 artiklan mukaisesti komissio raportoi nyt kyseisten varojen käytöstä 1. tammikuuta 2007 ja 31. joulukuuta 2009 välisenä aikana.

Tämä kertomus on laadittu tiiviissä yhteistyössä viraston kanssa. Se toimitti merkittävästi tietoja[2], jotka ovat peräisin vuonna 2008 laaditusta viraston ulkopuolisesta arvioinnista, komission sisäisen tarkastuksen toimialan vuonna 2009 suorittamasta tarkastuksesta ja maaliskuussa 2010 järjestetystä sidosryhmien kuulemisesta. Asiasta keskusteltiin myös useissa viraston hallintoneuvoston kokouksissa.

Asetuksen (EY) N:o 1406/2002[3] 15 artiklan 2 kohdan g alakohdan mukaisesti virasto on toimittanut vuosien 2007–2010 kertomukset pilaantumista koskevia viraston torjuntavalmius- ja torjuntatoimia koskevan yksityiskohtaisen suunnitelman taloudellisesta toteutuksesta. Kertomukset ovat saatavilla viraston verkkosivustoilla.

Komissio yhtyy viraston esittämään analyysiin. Kaudelta 2007–2009 voidaan esittää seuraavat keskeiset päätelmät.

VIRASTON TEHTÄVÄT PILAANTUMISEN TORJUNNAN ALALLA

Viraston tehtävät kattavat sekä tahattomat että laittomat päästöt. Alussa ne painottuivat öljyn aiheuttamaan pilaantumiseen. Kuitenkin vuodesta 2007 lähtien virastolla on ollut myös vaarallisten ja haitallisten aineiden (esim. kemikaalit) aiheuttamaan merten pilaantumiseen liittyvää toimintaa.

Asetuksen (EY) N:o 2038/2006 sekä alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta annetun direktiivin 2005/35/EY[4] mukaisesti viraston kolme tärkeintä tehtävää alusten aiheuttaman pilaantumisen torjunnan alalla ovat

a) Operatiivinen apu jäsenvaltioille

Virasto pitää yllä öljyntorjunta-alusten verkostoa täydentäen näin jäsenvaltioiden toimintavalmiuksia öljyvahinkotilanteissa. Se myös tarjoaa satelliittipalvelua öljyvahinkojen havaitsemista ja seurantaa varten (CleanSeaNet) ja välittää tietoa kemikaalivuodoista MAR-ICE-verkoston välityksellä.

b) Yhteistyö ja koordinointi

Virasto tekee pilaantumisen torjunnan alalla yhteistyötä jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa sekä voimassa olevien alueellisten sopimusten ja Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) kanssa

c) Informaatio

Virasto kerää, analysoi ja levittää tietoa meren pilaantumisen torjuntavalmiuksiin ja torjuntaan liittyvistä parhaista käytänteistä, tekniikoista ja innovaatioista.

TALOUSARVIO

Virastolle edellä mainittujen toimien rahoittamiseen 1. tammikuuta 2007 ja 31. joulukuuta 2013 välisenä aikana on kohdennettu yhteensä 154 miljoonan euron määrärahat (ks. asetuksen (EY) N:o 2038/2006 4 artikla). Määrästä sidottiin kolmen ensimmäisen vuoden aikana noin 60 miljoonaa euroa (lähes 40 %). Tämä merkitsee, että käytettävissä olevien varojen käyttö on oikeasuhtaista.

Kyseessä olevana 1. tammikuuta 2007 ja 31. joulukuuta 2009 välisenä aikana noin 98 prosenttia sitoumuksista koski operatiivisen avun, lähinnä öljyntorjunta-alusten verkoston, rahoitusta. Loput 2 prosenttia käytettiin yhteistyöhön ja tiedonvälitykseen (ks. liitteessä oleva taulukko).

Maksumäärärahoja oli 48 miljoonaa euroa. Siihen, että maksumäärärahat ovat sitoumuksia pienemmät, on useita syitä. Monivuotisiin sopimuksiin liittyvät maksumäärärahat voidaan jakaa useammalle vuodelle, joskus viiteajanjaksoa pidemmällekin ajalle. Maksumäärärahoja ovat lisäksi vähentäneet öljyntorjuntaan käytettäviä valmiusaluksia koskeviin uusiin sopimuksiin liittyvät viivästykset sekä satelliittikuvien toimittajien epätyydyttävät palvelut.

RAHOITUSKEHYKSEN RIITTÄVYYS

Kerättyjen tietojen perusteella virastolle on osoitettu riittävät määrärahat. Niiden ansiosta virastolla oli vuonna 2009 toimintavalmiina kolmentoista täysin varustellun öljyntorjunta-aluksen verkosto. Alukset voitiin ottaa käyttöön samanaikaisesti, ja niiden toiminta-ala kattoi suurimman osan EU:n rantaviivasta[5]. Niiden ansiosta virasto on myös pystynyt kehittämään CleanSeaNet-järjestelmän, joka tarjoaa öljyvahinkojen seurantaa varten satelliittipalvelun 24:lle eurooppalaiselle rantavaltiolle (ml. Kroatia ja Norja), joista ainoastaan 12:lla oli asiasta aiempaa kokemusta. Sidosryhmiltä on saatu myönteistä palautetta myös koordinointi- ja tiedonvälitystoimista, joita virasto on rahoituskehyksen mukaisesti toteuttanut.

Monivuotinen rahoituskehys on välttämätön, jotta toimialan kanssa voidaan tehdä monivuotisia sopimuksia. Niitä tarvitaan sekä öljyntorjunta-alusten että CleanSeaNet-järjestelmän organisoimisen yhteydessä.

Pidemmällä aikavälillä rahoituskehyksen riittävyyden vahvistaa vielä se, että virasto ennakoi sitovansa kokonaismäärärahoista enimmillään 97 prosenttia vuoden 2013 loppuun mennessä.

NYKYISEN JÄRJESTELMÄN TEHOKKUUS JA LISÄARVO

Rahoituskehyksen puitteissa tähän mennessä rahoitetut toimenpiteet ovat kustannustehokkaita ja tuovat lisäarvoa. Lisäksi julkisten hankintamenettelyjen käyttö takaa sen, että rahalle saadaan paras mahdollinen vastine.

Viraston hallintoneuvoston hyväksymän, pilaantumiseen ja torjuntavalmiuteen liittyviä viraston toimia koskevan yksityiskohtaisen suunnitelman mukaisesti virasto ei ole rakentanut eikä ostanut öljyntorjunta-aluksia, koska se ei olisi ollut kannattavaa niiden käyttöaste huomioon ottaen. Alukset hankitaan sen sijaan sopimusten perusteella kaupallisilta toimijoilta käyttäen järjestelmää, joka takaa, että alukset ovat tarkoitukseen sopivia ja käytettävissä pyydettäessä. Luvut osoittavat, että tämän järjestelmän valitseminen alusten oston sijasta on vähentänyt kustannuksia noin 60 prosentilla vuodessa vaikka varastotilaa on samalla saatu 60 prosenttia lisää. Varusteita koskeva ”siirrettävä osto-oikeus”, joka mahdollistaa niiden siirtämisen toiseen alukseen, on olennaisen tärkeä, sillä se minimoi investointitappiot urakoitsijaa vaihdettaessa.

Onnettomuustilanteisiin vastaaminen on nyt ja jatkossakin ensisijaisesti kansallisten viranomaisten vastuulla. Ne ovat tehneet investointeja hyvin vaihtelevasti. Öljyvahinkoskenaariot, jotka virasto on laatinut pääosin aiemmin sattuneiden merkittävien öljyvahinkojen (esim. Erika ja Prestige) perusteella, osoittavat kuitenkin selvästi, että asianomaiset jäsenvaltiot olisivat säästäneet huomattavasti, jos alusverkosto olisi ollut tuolloin valmiina.

Öljyvahinkojen havaitsemista ja seurantaa koskevan järjestelmän organisointi EU:n tasolla säästää myös kustannuksia (noin 20 %) ja on tehokkaampi verrattuna kansallisella tasolla toteutettavaan järjestelmään. Yksi otettu kuva kattaakin keskimäärin lähes kahden rantavaltion tarpeet (tilaamillaan 6 391:llä kuvalla virasto pystyi vastaamaan 11 886:een kansalliseen pyyntöön). Viraston käyttöön ottama tiukka laadunvarmistusjärjestelmä takaa myös sen, että maksut suoritetaan vasta sitten, kun sopimusehdot on kokonaisuudessaan täytetty.

PARANNUKSIA VOIDAAN TEHDÄ RAHOITUSKEHYKSEN ULKOPUOLELLA

Komissio toteaa, että tiettyjä parannuksia voidaan tehdä rahoituskehyksen ulkopuolella.

Ensinnäkin pilaantumisen torjuntavalmiuksien ja torjunnan yhteisen vähimmäistason saavuttamiseksi on olennaisen tärkeää, että kaikki jäsenvaltiot ratifioivat asiaa koskevat kansainväliset yleissopimukset. Sen vuoksi on valitettavaa, etteivät kaikki jäsenvaltiot ole vielä ratifioineet vuoden 1990 kansainvälistä yleissopimusta öljyvahinkojen torjuntavalmiudesta, torjumisesta ja torjuntayhteistyöstä (OPRC 1990) ja siihen vuonna 2000 tehtyä pöytäkirjaa vaarallisten ja haitallisten aineiden torjuntayhteistyöstä merellä (OPRC-HNS-pöytäkirja 2000). Kaikki jäsenvaltiot eivät ole myöskään vielä ratifioineet yleissopimuksia kansainvälisen korvausjärjestelmän perustamisesta säiliöaluksiin liittyvien onnettomuuksien uhreja varten (CLC 1992[6], rahasto 1992[7] ja täydennysrahasto 2003[8]).

Toiseksi mereltä kerätyn öljyn sijoituspaikkojen puute näyttää olevan ongelma koko Euroopassa. Viraston alussopimuksiin lisäämä ”lastinkevennyslauseke” (eli määräys, jonka mukaan urakoitsijaa voidaan pyytää järjestämään sopiva alus lastin siirtoa varten) helpottaa tätä ongelmaa, mutta se ei voi korvata asianmukaisia kansallisen tason ratkaisuja.

Vielä voidaan todeta, että joissakin jäsenvaltioissa voitaisiin tehostaa jatkotoimien toteuttamista CleanSeaNet-palvelulla havaittujen öljyonnettomuuksien jälkeen. Vaikka virasto vastaa öljyvahinkojen havaitsemiseen ja seurantaan tarkoitetun palvelun tarjoamisesta, kansallisten viranomaisten tehtävänä on vahvistaa mahdollinen vahinko ja toteuttaa asianmukaiset toimenpiteet pilaajaa vastaan. Vahingoista vahvistetaan keskimäärin 27 %, mutta alueellisesti vahvistamisaste vaihtelee suuresti, sillä eri mailla on hyvin erilainen kyky todeta öljyvahingot erityisesti ilmavalvonnan avulla. Tähän sisältyy riski, että häikäilemättömät laivaliikenteen harjoittajat purkavat lasteja laittomasti alueilla, joilla seuranta ei ole kovin tiukkaa.

PÄÄTELMÄT

Päätelmänä on, että Euroopan meriturvallisuusvirastolle öljyn aiheuttaman pilaantumisen torjuntaa varten varatut määrärahat ovat riittävät ja että rahoituskehyksen mukaisesti tähän mennessä rahoitetut toimenpiteet ovat kustannustehokkaita ja tuovat lisäarvoa.

Komissio esitti lokakuussa 2010 meriturvallisuusviraston perustamisasetuksen muuttamista[9] muun muassa uudella määräyksellä, jonka mukaan öljyvahingon vuoksi vahinkoa kärsinyt jäsenvaltio voisi pyytää virastolta apua myös öljy- ja kaasulaitteistojen aiheuttamaan meren pilaantumiseen liittyvissä tapauksissa. Komissio ei kuitenkaan pidä tarpeellisena ehdottaa muutosta asetuksen (EY) N:o 2038/2006 mukaiseen monivuotiseen rahoituskehykseen.

Komissio aikoo käyttää viraston tätä kertomusta varten toimittamia tietoja seuraavan rahoitussuunnitelman laadinnassa.

LIITE

EMSA: pilaantumista koskevat torjuntavalmius- ja torjuntatoimet

Yhteenveto rahoituksesta 2007–2009

Sitoumukset, euroa | Maksut, euroa |

Öljyntorjunnan valmiusalusten verkosto | 46 363 654,42 | 34 559 298,86 |

Harjoitukset | 1 157 500,00 | 1 082 555,37 |

Parannukset | 5 324 730,86 | 4 547 630,50 |

CleanSeaNet-toimet | 2 859 946,40 | 4 671 731,14 |

Tuki CleanSeaNet-käyttäjille | 358 270,53 | 223 995,50 |

CleanSeaNet-palvelun kehittäminen | 2 673 615,53 | 2 283 212,01 |

Yhteistyö ja koordinointi | 564 458,95 | 347 445,45 |

Vaarallisiin ja haitallisiin aineisiin liittyvät torjuntatoimet | 79 100,00 | 37 564,23 |

Tiedonlevitys | 50 054,79 | 61 138,64 |

Matkat | 475 052,70 | 379 498,10 |

Yhteensä | 59 906 384,18 | 48 194 069,80 |

Huom: Kahdella alalla, joilla maksut ovat sitoumuksia suuremmat, osa maksuista liittyy ennen vuotta 2007 tehtyihin sitoumuksiin.

Yleiskuva rahoituksen jakautumisesta

[pic]

[1] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 2038/2006, annettu 18 päivänä joulukuuta 2006, Euroopan meriturvallisuusviraston toiminnan monivuotisesta rahoituksesta alusten aiheuttaman pilaantumisen torjunnan alalla ja asetuksen (EY) N:o 1406/2002 muuttamisesta (EUVL L 394, 30.12.2006, s. 1. Ks. myös oikaisu EUVL L 30, 3.2.2007, s. 12).

[2] Saatavilla viraston (EMSA) verkkosivustolla osoitteessa:https://extranet.emsa.europa.eu/index.php?option=com_joomdoc&task=cat_view&gid=298&Itemid=100005

[3] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1406/2002, annettu 27 päivänä kesäkuuta 2002, Euroopan meriturvallisuusviraston perustamisesta (EUVL L 245, 29.3.2003, s. 10).

[4] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/35/EY, annettu 7 päivänä syyskuuta 2005, alusten aiheuttamasta ympäristön pilaantumisesta ja säännösten rikkomisista määrättävistä seuraamuksista (EUVL L 255, 30.9.2005, s. 11).

[5] Verkostoa on sittemmin laajennettu. Alukset ovat kaikkien jäsenvaltioiden käytettävissä niiden varsinaisesta toiminta-alueesta riippumatta. Karttoihin voi tutustua viraston verkkosivuilla alaviitteessä 2 annetussa osoitteessa.

[6] Vuoden 1992 pöytäkirja öljyn aiheuttamasta pilaantumisvahingosta johtuvasta siviilioikeudellisesta vastuusta vuonna 1969 tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen muuttamisesta.

[7] Vuoden 1992 pöytäkirja öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamista koskevan vuoden 1971 kansainvälisen yleissopimuksen muuttamisesta.

[8] Vuoden 2003 pöytäkirja öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamista koskevaan vuoden 1992 kansainväliseen yleissopimukseen.

[9] KOM(2010) 611, 28.10.2010.