Ehdotus neuvoston asetus lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuonnissa /* KOM/2003/0080 lopull. */





Ehdotus NEUVOSTON ASETUS lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuonnissa (komission esittämä) PERUSTELUT Komissio pani 21. joulukuuta 2001 vireille Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuontia yhteisöön koskevan polkumyyntitutkimuksen. Tutkimuksessa paljastui vahingollisen polkumyynnin olemassaolo. Koska oli tarpeen tarkastella edelleen tiettyjä syy-yhteyteen ja yhteisön etuun liittyviä näkökohtia, Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen osalta ei otettu käyttöön väliaikaisia polkumyyntitoimenpiteitä. Oheinen ehdotus neuvoston asetukseksi perustuu lopullisiin päätelmiin, joissa vahvistetaan polkumyynnin ja vahingon olemassaolo ja tehdään se päätelmä, että polkumyynnin ja vahingon välillä on syy-yhteys. Kaikkien asiaan liittyvien etunäkökohtien, ennen kaikkea yhteisön tuotannonalan, etuyhteydettömien tuojien ja käyttäjien edun, tarkastelu johti siihen päätelmään, ettei ole yhteisön edun vastaista ottaa käyttöön lopullisia toimenpiteitä. Näin ollen ehdotetaan, että neuvosto hyväksyisi oheisen ehdotuksen asetukseksi, joka olisi julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä viimeistään 20. maaliskuuta 2003. Ehdotus NEUVOSTON ASETUS lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuonnissa EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 [1] ja erityisesti sen 11 artiklan 2 ja 3 kohdan, [1] EYVL L 56, 6.3.1996, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1972/2002 (EYVL L 305, 7.11.2002, s. 1). ottaa huomioon komission ehdotuksen, joka on tehty komission kuultua neuvoa-antavaa komiteaa, sekä katsoo seuraavaa: 1. MENETTELY 1.1. Aloittaminen (1) Komissio ilmoitti 21 päivänä joulukuuta 2001 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistulla ilmoituksella, jäljempänä 'menettelyn aloittamista koskeva ilmoitus', Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuontia yhteisöön koskevan polkumyynnin vastaisen menettelyn aloittamisesta [2]. [2] EYVL C 367, 21.12.2001, s. 16. (2) Menettely aloitettiin, koska marraskuussa 2001 teki valituksen Euroopan kemianteollisuutta edustava CEFIC (European Chemical Industry Council), jäljempänä 'valituksen tekijä' , edustaen tuottajia, joiden tuotanto muodostaa pääosan eli tässä tapauksessa yli 75 prosenttia [3] yhteisön koko kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuotannosta. Valituksessa esitetty alustava näyttö kyseisen tuotteen polkumyynnistä ja siitä aiheutuvasta merkittävästä vahingosta katsottiin riittäväksi oikeuttamaan polkumyyntimenettelyn aloittamisen. [3] Tarkempaa lukua ei luottamuksellisuussyistä voida ilmoittaa. (3) Komissio ilmoitti virallisesti menettelyn aloittamisesta niille vientiä harjoittaville tuottajille ja tuojille, joita asian tiedettiin koskevan, sekä niitä edustaville järjestöille, asianomaisten viejämaiden edustajille, valituksen tehneille yhteisön tuottajille ja muille yhteisön tuottajille sekä käyttäjille. Asianomaisille osapuolille annettiin tilaisuus esittää näkökantansa kirjallisesti ja pyytää saada tulla kuulluiksi menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa. (4) Useat asianomaisten maiden vientiä harjoittavat tuottajat sekä yhteisön tuottajat, yhteisön käyttäjät ja tuojat esittivät kantansa kirjallisesti. Kaikille osapuolille, jotka olivat sitä edellä mainitun määräajan kuluessa pyytäneet ja osoittaneet, että niiden kuulemiseen oli olemassa erityisiä syitä, annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi. 1.2. Kyselylomakkeet (5) Jotta Venäjällä olevat vientiä harjoittavat tuottajat saisivat halutessaan mahdollisuuden esittää markkinatalousasemaa [4] tai yksilöllistä kohtelua koskevan pyynnön, komissio lähetti asiaa koskevat lomakkeet kaikille niille venäläisille yrityksille, joita asian tiedettiin koskevan. Komissio lähetti kyselylomakkeet kaikille yhteisön tuottajille, kaikille viejille/tuottajille, kaikille tuojille ja kaikille käyttäjille, joita asian tiedettiin koskevan, sekä kaikille muille osapuolille, jotka olivat ilmoittautuneet menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa asetetussa määräajassa. Kyselylomakkeet lähetettiin myös yhteisön ulkopuolisiin maihin sijoittautuneille kauppiaille, kun kävi selväksi, että niiden yhteistyö olisi hyödyllistä määritettäessä yhteisöön suuntautunutta tosiasiallista vientiä (määrä ja hinnat). [4] Olisi pantava merkille, että tämä menettely aloitettiin ennen kuin 22 päivänä joulukuuta 1995 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 384/96 muutettiin 5 päivänä marraskuuta 2002 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1972/2002. (6) Vastaukset saatiin kolmelta valituksen tehneeltä yhteisön tuottajalta, yhdeltä yhteisön tuottajalta, joka ei tehnyt valitusta, seitsemältä asianomaisten maiden tuottajalta/viejältä, neljältä kauppiaalta EU:n ulkopuolisista maista sekä kahdelta etuyhteydessä yhteisön tuottajiin/viejiin olevalta tuojalta ja viideltä etuyhteydettömältä tuojalta. Komissio sai markkinatalousasemaa/yksilöllistä kohtelua koskevat pyynnöt kahdelta venäläiseltä vientiä harjoittavalta tuottajalta sekä yksilöllistä kohtelua koskevat pyynnöt tarkasteltavana olevan tuotteen kahdelta muulta venäläiseltä tuottajalta/viejältä. (7) Komissio hankki ja tarkasti kaikki polkumyynnin, vahingon ja yhteisön edun määrittämistä varten tarpeellisina pitämänsä tiedot. Tarkastuskäyntejä tehtiin seuraavien yritysten toimitiloihin: Yhteisön tuottajat: - Cabot Europe Ltd., Ranska, - Columbian Chemicals Europa GmbH, Saksa, - Degussa AG, Saksa, - Deutsche Gasrusswerke GmbH & Co, Saksa. Etuyhteydettömät yhteisön tuojat: - CIE s.r.l., Italia, - C.D.M.A. S.A., Ranska, - Lehmann & Voss & Co, Saksa. Venäjällä toimivat viejät/tuottajat: - Omsky Zavod Technicheskogo Ugleroda OJSC, Omsk, - Jaroslavsky Technichesky Uglerod OJSC, Jaroslavl, - Tuimasytechuglerod OJSC, Tuimasy, - Ivanovsky Techuglerod I Resina OJSC, Mikhalevo, - Techuglerodexport CJSC, Moskova, ja Jejune Trade Ltd., jotka hoitavat Tuimasytechuglerodin ja Ivanovsky Techuglerodin kaupankäyntitoimintaa. (Jejune Trade Ltd.:n tarkastaminen suoritettiin Moskovassa, vaikka yritys on merkitty kaupparekisteriin Kyproksella) Egyptiläinen viejä/ tuottaja: - Alexandria carbon Black Co. S.A.E.(ACB), Aleksandria. Egyptiläiseen vientiä harjoittavaan tuottajaan etuyhteydessä olevat tuojat: - ACB (UK) Ltd., Wolverhampton, Yhdistynyt kuningaskunta, - ACB Belgium BVBA, Rumst, Belgia. Kauppiaat: - Taurus Carbonpack KFT, Unkari, - Carbon Black Ltd., Unkari. Vertailumaa: - Columbian Tiszai Carbon Ltd., Unkari. Käyttäjät: - Goodyear Dunlop Tyres Europe B.V., Belgia, - Nokian Renkaat Oyj., Suomi, - Manufacture Française des Pneumatiques Michelin, Ranska, - Continental AG, Saksa, - Bridgestone / Firestone Europe S.A., Belgia, - Pirelli Pneumatici S.p.A., Italia, - Vredestein NV, Alankomaat, - Cooper-Avon Tyres Ltd, Cooper Standard Automotive France SA ja Cooper Standard Automotive UK sealing Ltd, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska. 1.3. Tutkimusajanjakso (8) Polkumyynti- ja vahinkotutkimus käsitti 1 päivän lokakuuta 2000 ja 30 päivän syyskuuta 2001 välisen ajanjakson, jäljempänä 'tutkimusajanjakso'. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä 'tarkastelujakso'. 1.4. Tullikohtelu (9) Tarkasteltavana oleva tuote pääsee yhteisön alueelle tullittomana. 1.5. Väliaikaiset toimenpiteet (10) Koska oli tarpeen tarkastella edelleen tiettyjä syy-yhteyteen ja yhteisön etuun liittyviä näkökohtia, Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen osalta ei otettu käyttöön väliaikaisia polkumyyntitoimenpiteitä. 1.6. Menettelyn jatko (11) Kaikille yhteistyössä toimiville osapuolille ilmoitettiin 20 päivänä syyskuuta 2002 komission suorittamasta tapauksen alustavasta arvioinnista, ja niille annettiin mahdollisuus esittää huomioita. Komission päätelmiä muutettiin tarpeen vaatiessa niiden mukaisesti. (12) Komissio pyysi lisätietoja käytännössä katsoen kaikilta yhteistyössä toimineilta osapuolilta ja jatkoi lopullisten päätelmiensä tekoon kaikkien tarpeellisina pitämiensä tietojen hankkimista ja tarkistamista. Kaikkien yhteistyössä toimineiden käyttäjien tiloissa käytiin paikan päällä suorittamassa tarkastus, ja kahden käyttäjän toimitiloissa suoritettiin vielä lisätarkastukset. (13) Kaikille osapuolille ilmoitettiin keskeisistä tosiseikoista ja huomioista, joiden perusteella aiottiin suositella lopullisten polkumyyntitullien käyttöönottoa. Osapuolille asetettiin myös määräaika, jossa ne saattoivat tehdä huomautuksia kyseisen ilmoituksen johdosta. Asianomaisten osapuolten toimittamia suullisia ja kirjallisia huomautuksia tarkasteltiin, ja lopullisia päätelmiä muutettiin tarvittaessa niiden mukaisesti. 2. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE 2.1. Tarkasteltavana oleva tuote (14) Tarkasteltavana oleva tuote on Egyptistä ja Venäjältä peräisin oleva kumituotteiden valmistukseen soveltuva noki, joka on hiileen perustuva kemikaali, jota käytetään kumituotteissa funktionaalisena täyteaineena lujiteominaisuuksiensa vuoksi. Tällä hetkellä se luokitellaan CN-koodeihin ex 2803 00 10 ja ex 2803 00 80. (15) Tarkasteltavana olevaa tuotetta valmistetaan eri laatuina. Tutkimuksessa määritettiin, että kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen lujiteominaisuudet voivat vaihdella merkittävästi laadusta toiseen. Eräillä, ns. epäaktiivisilla laaduilla ei ole lujiteominaisuuksia ollenkaan eikä niitä käytetä funktionaalisina täyteaineina kumiyhdisteissä. Kävi ilmi myös, että joitakin laatuja voidaan joskus käyttää myös muihin kuin kumituotteisiin, esimerkiksi muste- tai muovituotteisiin. Tehtiin se päätelmä, että sikäli kuin laadulla on lujiteominaisuuksia, jolloin se voi toimia funktionaalisena täyteaineena kumiyhdisteissä, sen olisi katsottava kuuluvan sen tosiasiallisesta käyttötarkoituksesta huolimatta tarkasteltavana olevan tuotteen määritelmään. Edellä mainittuja lujiteominaisuuksia omaamattomia epäaktiivisia laatuja lukuun ottamatta, kaikkia muita kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen laatuja olisi näin ollen pidettävä tässä menettelyssä tarkasteltavana olevana tuotteena. Lisäksi lujiteominaisuuksia omaavilla tuotteen eri valmistuslaaduilla on samat fyysiset, kemialliset ja tekniset ominaisuudet, ja tämän vuoksi niitä pidetään yhtenä tuotteena. (16) Tutkimuksessa ilmeni, että kolme perustekijää ovat sekä tarpeen että riittävät yksilöimään tuotteen lujiteominaisuuksia omaavaksi kumituotteiden valmistukseen soveltuvaksi noeksi: ominaispinta-ala, rakenne ja pelletin iskunkestävyys. Kyseisiä rakenneosia voidaan mitata erilaisilla testausmenetelmillä. Tässä menettelyssä on käytetty ASTM-testausmenetelmiä [5], koska kyseisiä standardeja käytetään kansainvälisesti eniten. Asianomaisten osapuolten esittämien näkökantojen tarkastelun jälken tutkimuksessa tehtiin se päätelmä, että asianmukaisin tapa määrittää, onko kumituotteiden valmistukseen soveltuvalla noella lujiteominaisuuksia ja voiko sitä tämän vuoksi pitää tässä menettelyssä tarkasteltavana olevana tuotteena, on viitata pinta-alaan soveltamalla jodin adsorption testausmenetelmää, tuotteen rakenteeseen soveltamalla dibutyyliftalaatin absorption testausmenetelmää ja pelletin iskunkestävyyteen soveltamalla automatisoitua yksittäisen pelletin kovuuden testausmenetelmää. [5] ASTM on lyhenne sanoista American Society for Testing and Materials. (17) Jodin adsorptio, dibutyyliftalaatin absorptio ja yksittäisen pelletin kovuus mitataan ASTM:n julkaisemien standarditestimenetelmien mukaisesti. Kyseisten standardien nimikkeet ovat: ASTM D1510-02a jodin adsorptiolle, ASTM D2414-02a dibutyyliftalaatin absorptiolle ja ASTM D5230-00e1 automatisoidulle yksittäisen pelletin kovuudelle. (18) Tämän johdosta määritettiin, että kaikella kumituotteiden valmistukseen soveltuvalla noella, jonka jodin adsorptiota, dibutyyliftalaatin absorptiota ja automatisoitua yksilöllistä pelletin kovuutta koskevat arvot eivät alita vähimmäisrajoja ja dibutyyliftalaatin absorptiotestin osalta eivät ylitä kyseisten kolmen standardin enimmäisrajoja, on lujiteominaisuuksia, ja tämän vuoksi sitä olisi pidettävä tarkasteltavana olevana tuotteena. Kyseiset arvot ovat seuraavat: >TAULUKON PAIKKA> (19) Kaksi venäläistä tuottajaa väitti, etteivät niiden tuotteet kuulu menettelyn soveltamisalaan. Tutkimus osoitti, että toisen kyseisistä tuottajista viemä tuote ei todellakaan sijoittunut edellä mainittuihin rajoihin, ja tämän vuoksi sen katsottiin jäävän menettelyn soveltamisalan ulkopuolelle. Toisen tuottajan väite oli hylättävä, koska tuote kuului edellä esitettyyn tuotemääritelmään. 2.2. Samankaltainen tuote (20) Yhteisön tuottajien valmistama ja yhteisön markkinoilla myyty, edellä määritelty kumituotteiden valmistukseen soveltuva noki määritetään samankaltaiseksi tuotteeksi kuin Egyptissä ja Venäjällä valmistettu ja yhteisöön viety kumituotteiden valmistukseen soveltuva noki sekä asianomaisten maiden kotimarkkinoilla myydyt tuotteet, koska fyysiset, tekniset ja kemialliset perusominaisuudet ovat samanlaiset. Sama pätee yhteisöön vientiä varten valmistettuun ja myytyyn kumituotteiden valmistukseen soveltuvaan nokeen verrattuna Unkarissa valmistettuun ja myytyyn tuotteeseen; Unkari valittiin markkinataloutta toteuttavaksi kolmanneksi maaksi Venäjän osalta. Tämän vuoksi kaikkia kyseisiä tuotteita pidetään neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96, jäljempänä 'perusasetus', 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuina samankaltaisina tuotteina. 3. POLKUMYYNTI 3.1. EGYPTI 3.1.1. Normaaliarvo (21) Normaaliarvo oli muodostettava ainoan egyptiläisen vientiä harjoittavan tuottajan osalta, sillä sen samankaltaisen tuotteen kotimarkkinoiden kokonaismyynti tutkimusajanjaksolla oli alle 5 prosenttia yhteisöön suuntautuneesta vientimyynnistä. Perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdan mukaisesti normaaliarvo muodostettiin lisäämällä viejän tuotantokustannuksiin kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa. Koska tarkasteltavan olevan tuotteen kotimarkkinamyynti ei ollut edustavaa eikä muuta soveltuvaa perustetta ollut, polkumyynnin määrittämiseksi kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan c alakohdan mukaisesti unkarilaisen (Unkari valittiin vertailumaaksi Venäjän osalta) yhteistyössä toimineen tuottajan esittämien tietojen perusteella. (22) Egyptiläinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että komission käyttämä voittomarginaali oli epätavallisen korkea ja ettei komissio ollut todentanut sitä voittoa, jonka muut viejät tai tuottajat yleensä tekevät saman yleisen tuoteluokan myynnistä Egyptissä. Voittomarginaalin tasosta on todettava, että viejän tuotantokustannuksiin lisätty määrä ei vastannut ainoastaan voittoa, vaan myös myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia, ja siten se muodosti käyttökatteen molempien kirjauserien osalta. Voiton määrää ei voida analysoida erikseen, koska se riippuu muun muassa myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksista. Kyseisen yrityksen osalta myynti-, hallinto- ja yleiskustannukset ovat vähäiset, koska kyseessä on suuremman yhtymän tuotannollinen tytäryhtiö. Lisäksi olisi pantava merkille, että vertailumaan tuottajan käyttökate on yhdenmukainen Yhdysvaltain johtavan noen tuottajan käyttökatteen kanssa. Viejän esittämä näyttö ei koskenut nokea tuottavia yrityksiä tai samaan yleiseen tuoteluokkaan kuuluvia hyödykkeitä. Edellä mainituista syistä väite hylättiin. (23) Yhteisön tuotannonala väitti, että normaaliarvon laskemisessa olisi pitänyt käyttää kotimarkkinahintoja. Koska kuitenkin kotimarkkinoiden etuyhteydettömille asiakkaille suuntautuneen myynnin määrät alittivat perusasetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun raja-arvon eikä saatu näyttöä siitä, että kotimarkkinahinnat olivat edustavia asianomaisten markkinoiden osalta, normaaliarvo oli muodostettava. 3.1.2. Vientihinta (24) Joissakin tapauksissa tarkasteltavana olevaa tuotetta vietiin yhteisöön riippumattomille asiakkaille ja vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti, toisin sanoen tosiasiallisesti maksettujen tai maksettavien vientihintojen perusteella. (25) Muissa tapauksissa tarkasteltavana oleva tuote vietiin kahdelle etuyhteydessä olevalle yhteisön tuojalle (ns. täyttöasemat). Kyseisissä tapauksissa vientihinta muodostettiin laskennallisesti sen hinnan perusteella, jolla maahantuodut tuotteet jälleenmyytiin ensimmäisen kerran riippumattomalle ostajalle perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Luotettavan yhteisön rajalla -vientihinnan määrittämiseksi kaikkia tuonnin ja jälleenmyynnin välisenä aikana aiheutuneita kustannuksia oikaistiin. Erään etuyhteydessä olevan tuottajan osalta ilmoitetut kustannukset eivät kattaneet kaikkia aiheutuneita kustannuksia. Koska kyseinen tuoja ei ollut saattanut tietoon muita tekijöitä, oikaisu tehtiin käytettävissä olleiden tosiasioiden perusteella. Sovellettu voittoaste (5 prosenttia) perustui riippumattomia yhteisön kauppiaita koskeviin tietoihin. 3.1.3. Vertailu (26) Normaaliarvoa ja vientihintoja verrattiin noudettuna lähettäjältä -tasolla. Normaaliarvon ja vientihinnan välisen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti oikaisujen muodossa huomioon hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat eroavuudet perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Vastaavasti oikaistiin alennuksissa, hyvityksissä, kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäis-, pakkaus- sekä luottokustannuksissa olevat erot silloin, kun se oli mahdollista ja kun asiasta oli todennettua näyttöä. 3.1.4. Polkumyyntimarginaali (27) Polkumyyntimarginaali määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti vertaamalla painotettua keskimääräistä normaaliarvoa vientihintojen painotettuun keskiarvoon. (28) Tämä vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän, ja polkumyyntimarginaaliksi vahvistettiin määrä, jolla normaaliarvo ylitti vientihinnan. Polkumyyntimarginaali on prosentteina CIF yhteisön rajalla tullaamattomana -tuontihinnasta ilmaistuna seuraava: - Alexandria Carbon Black: 6,6 %. (29) Koska yhteistyössä toimiva vientiä harjoittava tuottaja on ainoa tarkasteltavana olevan tuotteen tuottaja Egyptissä, jäännöspolkumyyntimarginaali on asianomaisen maan osalta vahvistettu kyseisen yrityksen tasolle. 3.2. VENÄJÄ 3.2.1. Yhteistyössä toimimisen aste (30) Yhteistyössä toimimisen aste oli korkea. Kolme vientiä harjoittavaa tuottajaa, joiden tuotanto edusti yli 85 prosenttia yhteisön suuntautuneesta viennistä, toimivat menettelyssä yhteistyössä. 3.2.2. Markkinatalousasema (31) Koska Venäjää ei menettelyä aloitettaessa pidetty vielä markkinatalousmaana [6], normaaliarvo oli määritettävä perusasetuksen [7] 2 artiklan 1-6 kohdan mukaisesti niiden tuottajien osalta, joiden todettiin täyttävän 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetyt perusteet, eli että tarkasteltavana olevan tuotteen valmistus ja myynti tapahtuvat markkinatalousolosuhteissa. [6] Ks. neuvoston asetuksen (EY) N:o 1972/2002 2 artikla. [7] Perusasetus ennen kuin sitä muutettin neuvoston asetuksella (EY) N:o 1972/2002. (32) Kaksi venäläistä vientiä harjoittavaa tuottajaa pyysi markkinatalouskohtelua perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaisesti tai yksilöllistä kohtelua, jos tutkimuksessa todetaan, että ne eivät täytä markkinatalouskohtelun edellytyksiä, ja vastasi vientiä harjoittavien tuottajien markkinatalouskohtelupyyntöä koskevaan lomakkeeseen. (33) Komissio hankki kaikki tarpeellisina pitämänsä tiedot ja todensi kaikki markkinatalouskohtelua koskevissa pyynnöissä esitetyt tiedot asianomaisten yritysten toimitiloissa. (34) Kummallakin yrityksellä havaittiin olevan yksi ainoa selkeä kirjanpito, joka on riippumattoman tarkastuksen kohteena kansainvälisten kirjanpitonormien mukaisesti. Kummankaan yrityksen tuotantokustannuksiin ja taloudelliseen tilanteeseen ei kohdistunut aiemmasta keskusjohtoisesta talousjärjestelmästä peräisin olevia merkittäviä vääristymiä, ja kumpaankin yritykseen sovellettiin konkurssi- ja varallisuuslainsäädäntöä. Valuuttakurssien muuttaminen suoritettiin markkinahintaan. Kävi ilmi, että päätökset hinnoista, kustannuksista ja tuotantopanoksista oli tehty markkinoihin perustuvien viitteiden perusteella ilman merkittävää valtion puuttumista. Markkina-arvojen osalta pantiin merkille, että öljyn ja energian hintoja saatetaan tarvita oikaista asianmukaisemmille markkinatasoille, mikäli lisätutkimuksessa havaittaisiin, etteivät kyseiset hinnat olleet täysin luotettavia. (35) Edellä esitetyn perusteella tehtiin se päätelmä, että perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa säädetyt arviointiperusteet täyttyvät, ja tämän vuoksi molemmille yrityksille olisi myönnettävä markkinatalousasema. (36) Kyseisille yrityksille ja valituksen tekijälle annettiin tilaisuus esittää huomautuksensa edellä mainituista päätelmistä. Valituksen tekijä väitti, ettei markkinatalousasemaa pitäisi myöntää, koska valtio puuttuu voimakkaasti energian hintoihin, eivätkä ne heijasta markkina-arvoja. Väite hylättiin, koska Venäjän yleistä energiahintatasoa ei sinänsä voida pitää osoituksena asiattomasta valtion puuttumisesta yritysten liikeasioista tekemiin päätöksiin siinä määrin, mistä tässä tapauksessa on kyse, että vääristymät voidaan korjata normaaliarvoa määritettäessä asianmukaisesti oikaisemalla. Mahdollisten vääristymien olemassaolo normaaliarvoa ja kustannuksia määritettäessä voidaan aina ottaa huomioon perusasetuksen 2 artiklan 3 ja 5 kohdan nojalla. 3.2.3. Yksilöllinen kohtelu (37) Perusasetuksen 9 artiklan 5 kohdan mukaisesti toimielinten johdonmukaisena käytäntönä on laskea koko maata koskeva tulli niille maille, joihin sovelletaan 2 artiklan 7 kohtaa, lukuun ottamatta tapauksia, joissa yritykset voivat osoittaa, että niiden vientihinnat ja -määrät sekä myyntiolosuhteet ja -ehdot on vapaasti määritetty, valuuttakurssit muunnetaan markkinahinnoiksi ja että valtio ei pysty puuttumaan siten, että sallittaisiin toimenpiteiden kiertäminen, jos viejille säädetään eri tullit. Jos kyseiset edellytykset täyttyvät, tämä oikeuttaisi olemaan määrittämättä yhtä koko maata koskevaa tullia. (38) Kaksi etuyhteydessä olevaa venäläistä vientiä harjoittavaa tuottajaa pyysi yksilöllistä kohtelua. Toisen pyynnön esittäjän osalta yksilöllinen kohtelu ei tullut kyseeseen, koska kävi ilmi, ettei se vienyt tarkasteltavana olevaa tuotetta yhteisöön tutkimusajanjaksolla. Komissio hankki ja todensi kaikki tiedot, jotka se katsoi tarpeelliseksi sen määrittämiseksi, täyttikö toinen pyynnön esittäjä yksilöllistä kohtelua koskevat edellytykset. Kävi ilmi, että vientihinnat ja -määrät sekä myyntiolosuhteet ja -ehdot määritettiin vapaasti, valuuttakurssit muunnetaan markkinahinnoiksi ja yritys oli riittävän riippumaton valtiosta. Tehtiin se päätelmä, ettei ole olemassa toimenpiteiden kiertämisen riskiä, jos kyseiselle viejälle myönnetään tässä tapauksessa yksilöllinen kohtelu. Tämän vuoksi katsottiin, että yritykselle olisi myönnettävä yksilöllinen kohtelu. 3.2.4. Vertailumaa (39) Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan mukaisesti niille yrityksille, joille ei ole voitu myöntää tai jotka eivät pyytäneet markkinatalouskohtelua, normaaliarvo määritettiin vertailumaassa sovelletun hinnan tai vastaavan laskennallisen arvon perusteella. (40) Menettelyn aloittamista koskevassa ilmoituksessa komissio ilmaisi aikomuksensa käyttää Unkaria Venäjää koskevan normaaliarvon määrittämiseen soveltuvana vertailumaana ja pyysi asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa tästä aikomuksesta. (41) Jotkut venäläiset viejät ja muut asianomaiset osapuolet ehdottivat Puolaa soveltuvammaksi valinnaksi pääasiassa siksi, että Puolan markkinat olivat Unkarin markkinoita suuremmat ja kilpailu maassa laajempaa. Lisäksi väitettiin, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuonti Unkariin oli vähäistä. Määritettiin kuitenkin, että Unkarin markkinat olivat tarpeeksi isot, jotta niitä voidaan pitää edustavina verrattuna tarkasteltavana olevan tuotteen vientiin Venäjältä EU:hun. Kävi ilmi myös, että Unkarin markkinoilla oleva tuonnin määrä ja useat asiakkaat aiheuttivat riittävästi kilpailua, ei vähemmän kuin Puolassa. Katsottiin myös, että unkarilainen tuottaja oli kooltaan merkittävästi suurempi kuin kaksi puolalaista tuottajaa yhteensä ja paljon lähempänä venäläisiä yrityksiä, jotka edustivat suurinta osaa Venäjän yhteisöön suuntautuneesta viennistä. Tämä takasi soveltuvampien tietojen saatavuuden, esim. suurtuotannon etujen osalta. Tämän vuoksi komissio vahvisti Unkarin valinnan vertailumaaksi. 3.2.5. Polkumyynti 3.2.5.1. Normaaliarvo vertailumaassa (42) Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti normaaliarvo sen venäläisen tuottajan osalta, jolle myönnettiin yksilöllinen kohtelu, määritettiin vertailumaan tuottajalta saatujen todennettujen tietojen perusteella. (43) Kävi ilmi, että vertailumaan yhteistyössä toiminut tuottaja ei valmistanut eikä myynyt asianomaisen tuottajan viemää laatua. Tämän vuoksi normaaliarvo muodostettiin vertailumaan yhteistyössä toimineen yrityksen tuottamien samankaltaisimpien laatujen tuotantokustannusten perusteella. Valmistuskustannuksia oikaistiin niin, että niissä otetaan huomioon kahden laadun välillä jodin adsorptiossa olevan eron arvo. Edellä esitettyihin valmistuskustannuksiin lisättiin kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittomarginaalia. Myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten sekä voittomarginaalin määrä perustui unkarilaiselta yritykseltä saatuihin sen kotimarkkinamyyntiä koskeviin keskiarvoihin. 3.2.5.2. Markkinatalousaseman saaneiden yritysten normaaliarvo (44) Molempien yritysten kotimarkkinamyynti oli yli 5 prosenttia tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisöön suuntautuneen myynnin määrästä. (45) Sen jälkeen määritettiin, oliko kotimarkkinoiden myynti tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä. Tässä yhteydessä olisi pantava merkille, että sähkön ja kaasun hinnat eivät osoittautuneet täysin luotettaviksi, ja tämän vuoksi katsottiin, etteivät ne mahdollista kaikkien tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon ja myyntiin liittyvien kustannusten asianmukaista arviointia. Kyseisten kahden yrityksen näistä kustannuseristä maksamien hintojen vertailu vastaavien tuotteiden hintoihin OECD-maissa itse asiassa osoitti, että edelliset olivat olennaisesti alempia, eikä kyseiseen eroavaisuuteen saatu perusteltua selitystä. Tämän vuoksi molempien vientiä harjoittavien tuottajien tuotantokustannukset oikaistiin sähkön ja kaasun hintojen osalta. Kyseiset oikaisut perustuivat Kansainvälisen energiajärjestön julkistamaan unkarilaisen sähköä ja kaasua käyttävän teollisuuden maksamaan verottomaan hintaan. Kyseiset hinnat osoittautuivat lähes samanlaisiksi saman järjestön julkistaman venäläisten tuottajien vientihinnan kanssa. (46) Komissio ei oikaissut yritysten ilmoittamia öljykustannuksia. Koska Venäjän petrokemian teollisuuden käyttämän öljyn hinta oli lähes 80 prosenttia analyysissä käytetystä vertailuhinnasta, tuntui mahdolliselta, että 20 prosentin ero johtui suurelta osin niistä erityisetuuksista, joita Venäjällä on kyseisillä markkinoilla. Oikaisua ei tehty myöskään hiilikemianteollisuudessa käytetyn öljyn osalta, koska ei saatu sellaista näyttöä, jolla olisi määritetty epätavalliset erot Venäjällä ja muissa maissa veloitetuissa hinnoissa, ja katsottiin, että toisesta öljytuotantopanoksesta, petrokemian teollisuudessa käytetystä öljystä, maksettu hinta (jonka luotettavuudesta on näyttöä) oli hyväksyttävä. (47) Molemmat vientiä harjoittavat tuottajat vastustivat sähkön ja kaasun hintoihin tehtyjä oikaisuja ja esittivät asiasta huomautuksia. (48) Ensinnäkin ne väittivät, että Venäjän hintojen vertaaminen kansainvälisiin kaasun ja sähkön hintoihin olisi kohtuutonta, koska Venäjä hyötyy taloudellisesti merkittävistä kaasu-, öljy- ja hiilivaroistaan. Väite oli hylättävä, sillä kävi ilmi, että kahden vientiä harjoittavan tuottajan sähköstä ja kaasusta maksamat hinnat olivat epätavallisen alhaiset, mistä on näyttönä se, että Venäjän kotimarkkinahinnat olivat 15-30 prosenttia vastaavista Unkarin hinnoista. Mikä tärkeämpää, kävi ilmi, että viranomaiset säätelevät Venäjän energiamarkkinoita ja määräävät hinnat. (49) Kyseiset kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät lisäksi, että komissio ei ollut pyytänyt venäläisiä energiantuottajia toimimaan yhteistyössä sen määrittämiseksi, että tavarantoimittajat saivat voittoa myynnistään. Kyseinen väite hylättiin epäolennaisena. Vaikka kyseiset tavarantoimittajat saisivat voittoa kotimarkkinamyynnistään, se ei muuta sitä tosiasiaa, että viranomaiset määräävät hinnat, jotka ovat täysin suhteettomia verrattuina muualla veloitettuihin hintoihin, joten niitä ei kohtuudella voida pitää luotettavina. (50) Molemmat yritykset väittivät, että niiden kirjanpito vastaa moitteettomasti raaka-aineista maksettuja hintoja. Väite hylättiin. Komissio oli todentanut, että tuottajat tosin maksoivat kirjanpitoon kaasun ja sähkön osalta viedyt määrät, mutta kyseiset hinnat eivät silti vastanneet edes summittaisesti markkina-arvoa. (51) Kyseiset kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät myös, että komission olisi tässä tapauksessa pitänyt panna vireille tukien vastainen tutkimus neuvoston asetuksen (EY) N:o 3284/94 7 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Komissio hylkäsi väitteen, koska tukien olemassaolosta johtuvia tilanteita voidaan tarkastella polkumyyntitutkimuksessa. Perusasetuksen nojalla saatetaan puuttua vientituen myöntämisestä aiheutuneisiin tilanteisiin, kuten sen 14 artiklan 1 kohdan viimeisestä lauseesta käy ilmi. (52) Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti myös, ettei komissio ollut kuullut niitä vertailumaata alustavasti tutkittaessa siitä mahdollisuudesta, että Unkarissa veloitettuja energianhintoja saatettaisiin käyttää niiden energiakustannusten oikaisemisessa. Komissio hylkäsi kyseisen väitteen, koska yrityksille oli myönnetty markkinatalousasema ja tämän vuoksi Unkaria ei käytetty vertailumaana normaaliarvon määrittämiseksi niiden osalta, vaan ainoastaan viitemaana, koska asianomaisia erityisiä Venäjällä veloitettuja hintoja ei voitu käyttää. (53) Kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa väitti lisäksi, että jos Unkarissa veloitettuja kaasunhintoja käytetään Venäjän hintojen oikaisemiseen, olisi otettava joka tapauksessa huomioon kuljetuskustannuksissa oleva ero. Kyseisen väitteen asiasisältö hyväksyttiin, mutta koska esitettyjä määriä ei oltu riittävästi perusteltu, komissio teki oman arvionsa tehdystä oikaisusta. Väitettiin myös, että kaasunhinnasta olisi vähennettävä määrä, joka vastaa kaasun vientihinnasta veloitettujen verojen ja kotimarkkinahintaan sovellettujen verojen erotusta. Väite hyväksyttiin, koska se oli asianmukaisesti perusteltu. (54) Eräs yritys vastusti niitä menetelmiä, joita oli käytetty tuotantokustannusten oikaisemisessa suhteessa kierrätettävien raaka-aineiden kustannuksiin. Väite hylättiin, koska yrityksen ehdottamia menetelmiä ei voitu todentaa. Sen sijaan toinen asianmukaisesti perusteltu väite sähkökustannusten oikaisun laskemisesta hyväksyttiin. (55) Erään yrityksen osalta kävi ilmi, että kunkin laadun edustava kotimarkkinamyynti oli tapahtunut tavanomaisessa kaupankäynnissä valmistuskustannusten oikaisemisen jälkeenkin, ja tämän vuoksi niitä voitiin käyttää normaaliarvon laskemisessa. Niiden kahden laadun osalta, joiden kotimarkkinamyynti ei ollut edustavaa, normaaliarvo muodostettiin perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti kunkin laadun (oikaistujen) tuotantokustannusten perusteella, joihin lisättiin myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten keskiarvo ja yrityksen tarkasteltavana olevan tuotteen kotimarkkinamyynnin (oikaistu) voittomarginaali. (56) Toisen yrityksen kotimarkkinamyynti oli edustavaa ainoastaan yhden laadun osalta. Kotimarkkinoilla voitolla tehdyt liiketoimet edustivat kyseisen laadun osalta kuitenkin alle 10 prosenttia kyseisen laadun kotimarkkinoilla myydystä kokonaismäärästä. Tämän vuoksi kaikkien laatujen osalta normaaliarvo muodostettiin kunkin laadun (oikaistujen) tuotantokustannusten perusteella, joihin lisättiin sellainen kohtuullinen määrä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa, joka vastasi samankaltaisen tuotteen kotimarkkinamyynnin tavanomaisessa kaupankäynnissä tehtyjen liiketoimien keskimääräisiä myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia sekä voittoa perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdan mukaisesti. 3.2.5.3. Vientihinta (57) Yksilöllisen kohtelun saanut tuottaja möi tarkasteltavana olevaa tuotetta yhteisöön kahden Venäjällä toimivan, etuyhteydessä olevan kauppiaan välityksellä, joista toinen on kuitenkin merkitty kaupparekisteriin Kyproksella, ja Bulgariassa toimivan etuyhteydettömän ja yhteistyöstä kieltäytyneen kauppiaan välityksellä. (58) Yhden markkinatalousaseman saaneen vientiä harjoittavan tuottajan tapauksessa tarkasteltavana oleva tuote vietiin yhteisöön joko suoraan yhteisössä sijoittautuneelle riippumattomalle asiakkaalle tai epäsuorasti Puolassa ja Unkarissa toimivien riippumattomien kauppiaiden välityksellä. Toisen markkinatalousaseman saaneen yrityksen tapauksessa tarkasteltavana olevaa tuotetta vietiin yhteisöön ainoastaan Sveitsissä ja Unkarissa sijaitsevien riippumattomien kauppiaiden välityksellä. (59) Kyseisten kolmen yrityksen osalta vientihinta määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti eli niiden vientihintojen perusteella, jotka joko yhteisössä sijaitseva ensimmäinen riippumaton asiakas tai edellä mainituissa maissa toimivat riippumattomat kauppiaat tosiasiallisesti ovat maksaneet tai niiden olisi ollut maksettava. Viimeksi mainitussa tapauksessa sen määrittämiseksi, mikä kahden vientiä harjoittajan myynnistä oli lähetetty yhteisöön, käytettiin riippumattomien kauppiaiden esittämiä tietoja. 3.2.5.4. Vertailu (60) Normaaliarvoa ja vientihintoja verrattiin noudettuna lähettäjältä -tasolla. Normaaliarvon ja vientihinnan välisen tasapuolisen vertailun varmistamiseksi otettiin asianmukaisesti oikaisujen muodossa huomioon hintojen vertailukelpoisuuteen vaikuttavat eroavuudet perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti. Asianmukaiset oikaisut tehtiin kaikissa niissä tapauksissa, joissa ne katsottiin kohtuullisiksi, oikeiksi ja todennetun näytön tukemiksi. Vastaavasti oikaistiin kuljetus-, vakuutus-, käsittely-, lastaus- ja liitännäis-, pakkaus- sekä luottokustannuksissa olevat erot silloin, kun se oli mahdollista ja kun asiasta oli todennettua näyttöä. 3.2.5.5. Polkumyyntimarginaali (61) Polkumyyntimarginaali määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 11 ja 12 kohdan mukaisesti vertaamalla painotettua keskimääräistä normaaliarvoa vientihintojen painotettuun keskiarvoon. (62) Tämä vertailu osoitti polkumyyntiä esiintyvän, ja polkumyyntimarginaaliksi vahvistettiin määrä, jolla normaaliarvo ylitti vientihinnan. Sen jälkeen polkumyyntimarginaali ilmaistiin prosenttina CIF-tuontihinnasta yhteisön rajalla. Joissakin tapauksissa CIF-tuontihinta yhteisön rajalla oli määritettävä menettelyssä yhteistyössä toimineiden Sveitsissä, Puolassa ja Unkarissa toimivien riippumattomien kauppiaiden esittämien tietojen perusteella. Näin saadut polkumyyntimarginaalit ovat seuraavat: a) Markkinatalousaseman saaneet yritykset: - Omsky Zavod Technicheskogo Ugleroda OJSC : 20,5 %, - Jaroslavsky Technichesky Uglerod OJSC: 54,8 %. b) Yksilöllisen kohtelun saaneet yritykset: - Tuimasytechuglerod OJSC: 35 %. (63) Koska yhteistyössä toimineiden venäläisten viejien/tuottajien viennin määrä edusti 85 prosenttia Eurostatin tutkimusajanjaksolla rekisteröidyistä tuontitiedoista, yhteistyössä toimimisen astetta pidetään riittävän korkeana, toisin sanoen kaikki vientiä harjoittavat tuottajat toimivat tutkimuksessa tosiasiallisesti yhteistyössä. Tämän vuoksi Venäjää koskeva jäännöspolkumyyntimarginaali määritetään yhteistyössä toimineelle tuottajalle lasketuksi korkeimmaksi polkumyyntimarginaaliksi eli 54,8 prosentiksi. 4. VAHINKO 4.1. Yhteisön tuotannonalan määritelmä (64) Kolme valituksen tehnyttä yhteisön tuottajaa vastasivat kyselyyn ja toimivat tutkimuksessa täysimääräisesti yhteistyössä. Ne edustivat tutkimusajanjaksolla yli 75 prosenttia yhteisön tuotannosta. (65) Neljäs yhteisön tuottaja, Deutsche Gasrusswerke GmbH & Co. (DGW), ei kuulunut valituksen tekijöihin, ei tukenut eikä vastustanut valitusta, mutta toimi tutkimuksessa yhteistyössä. Yritys edustaa jäljelle jäävää yhteisön tuotantoa, ja yksi valituksen tehnyt yhteisön tuottaja omistaa siitä 50 prosenttia ja tarkasteltavana olevan tuotteen käyttäjät, toisin sanoen kumitavaroiden valmistajat, omistavat siitä toiset 50 prosenttia. DGW:n katsotaan olevan erityisasemansa johdosta suojattu kilpailulta kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen vapailla markkinoilla olevien muiden yhteisön tuottajien tai tuojien kanssa. Mikä tärkeämpää, DGW on perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisessa etuyhteydessä käyttäjiin, jotka myös tuovat tarkasteltavana olevaa tuotetta asianomaisista maista. Kyseisistä syistä sen tuotannon ei voida katsoa kuuluvan yhteisön tuotannonalaan. (66) Edellä esitetyn perusteella kolmen yhteisön tuottajan katsotaan muodostavan yhteisön tuotannonalan perusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa ja 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. 4.2. Yhteisön kulutus (67) Yhteisön kulutus määritettiin yhteisön tuotannonalan yhteisön markkinoilla myymien määrien, neljännen yhteisön tuottajan yhteisön markkinoilla tapahtuneen ns. myynnin, egyptiläisen yhteistyössä toimineen vientiä harjoittavan tuottajan esittämien tietojen sekä Venäjältä ja muista yhteisön ulkopuolisista maista tullutta tuontia koskevien, tarvittaessa asianmukaisesti oikaistujen Eurostatin tietojen perusteella. (68) Tällä perusteella yhteisön kulutus kasvoi vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana 6 prosenttia. (69) Kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen kulutus yhteisössä lisääntyi jyrkästi vuosina 1997 ja 1998, pysyi sitten suhteellisen tasaisena vuoteen 2000 saakka, kunnes vähentyi hieman - 2 prosenttia - tutkimusajanjaksolla. Vuonna 1998 tapahtunut voimakas lisääntyminen johtui silloin taloudessa yleensäkin ja varsinkin auto- ja rengasteollisuudessa vallinneesta hyvästä liiketoimintailmastosta. Olisi pantava merkille, että useat yhteisön markkinoilla olleet toimijat hyötyivät vuoden 1998 kehityksestä eri tavoin. Yhteisön tuotannonalan myynti lisääntyi 4 prosenttia, neljännen yhteisön tuottajan ns. myynti 5 prosenttia, tuonti Egyptistä ja Venäjältä 59 prosenttia ja tuonti muista maista 33 prosenttia. >VIITTAUS KAAVIOON> (IP = tutkimusajanjakso) 4.3. Tuonti asianomaisista maista 4.3.1. Tarkasteltavana olevan tuonnin vaikutusten kumulatiivinen arviointi (70) Komissio tarkasteli, olisiko asianomaisista maista tulevaa tuontia arvioitava kumulatiivisesti perusasetuksen 3 artiklan 4 kohdassa säädettyjen arviointiperusteiden mukaisesti. (71) Kunkin asianomaisen maan osalta todettu polkumyyntimarginaali ylitti vähimmäistason, tuontimäärä yhdestäkään kyseisestä maasta ei ollut vähäpätöinen, ja kumulatiivista arviointia pidettiin asianmukaisena ottaen huomioon asianomaisista maista tulleen tuonnin ja samankaltaisen yhteisön tuotteen välillä vallitsevat kilpailuolosuhteet. Samankaltaisista kilpailuolosuhteista on osoituksena se, että asianomaisista maista tuotu kumituotteiden valmistukseen soveltuva noki oli samankaltaista kuin yhteisön tuotannonalan tuottamat ja yhteisön markkinoilla myydyt tuotteet, ja sitä jaeltiin samojen kauppakanavien kautta. Lisäksi kaikki tuontimäärät olivat huomattavia, ja ne saivat merkittävän markkinaosuuden, joka kasvoi vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana, ja tuonti tapahtui hintaan, joka alitti merkittävästi yhteisön tuotannonalan hinnat. (72) Tämän vuoksi tehdään se päätelmä, että asianomaisista kahdesta maasta peräisin olevaa tuontia olisi arvioitava kumulatiivisesti. 4.3.2. Tarkasteltavana olevan tuonnin määrä ja markkinaosuus (73) Kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuonti yhteisöön asianomaisista maista lisääntyi määrällisesti vuoden 1997 23 000 tonnista 98 000 tonniin tutkimusajanjaksolla eli 332 prosenttia. Vastaava markkinaosuus kasvoi vuoden 1997 2,1 prosentista 8,7 prosenttiin tutkimusajanjaksolla, toisin sanoen 6,6 prosenttiyksikköä, mikä vastaa noin 300 prosentin nousua. >VIITTAUS KAAVIOON> (74) Egyptiläinen vientiä harjoittava tuottaja ja muut osapuolet väittivät, että Egyptistä tullutta tuontia olisi tarkasteltava yhdessä Thaimaasta tulleen tuonnin kanssa. Ne väittivät, että koska egyptiläisen vientiä harjoittavan tuottajan ja thaimaalaisen nokea valmistavan yrityksen intialainen emoyritys oli tehnyt kaupallisen päätöksen jälleenkohdentaa nokilähetykset läntiseen Eurooppaan egyptiläisen vientiä harjoittavan tuottajan ja thaimaalaisen yrityksen välillä, Egyptistä tulleilla tuontimäärillä ainoastaan korvattiin Thaimaasta tulleet tuontimäärät. (75) Vaikka kyseinen väite pitäisikin paikkansa, tosiasiat eivät tue sitä. Yhdessäkin tarkasteltuina Thaimaasta ja Egyptistä tulleen tuonnin kehistyssuuntaus vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä on itse asiassa samankaltainen kuin pelkästään Egyptistä tulleen tuonnin kehityssuuntaus. Tämän vuoksi tuonnin kehittyminen ei olisi merkittävästi erilaista, vaikka edellä mainittujen osapuolten väite hyväksyttäisiinkin. 4.3.3. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinnat 4.3.3.1. Hintojen kehitys (76) Asianomaisista maista peräisin olevan tuonnin painotettu keskihinta nousi 17 prosenttia tarkastelujaksolla, toisin sanoen vuoden 1997 441 eurosta tonnilta 516 euroon tonnilta tutkimusajanjaksolla. Tutkimus osoitti, että kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen hintakehitys on yhteydessä öljyn hintakehitykseen (katso jäljempänä johdanto-osan 88 kappale), ja yleensä se noudatti yhteisön markkinoilla yleisesti havaittavissa ollutta suuntausta. Vuosi 1998 oli poikkeus (katso edellä johdanto-osan 69 kappale). Tuona vuonna, kun öljynhinnat olivat alhaisia ja laskivat entisestään, asianomaisista maista peräisin olevan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen hinnat nousivat, kun taas yhteisön tuotannonalan ja muiden yhteisön ulkopuolisten maiden hinnat laskivat (katso jäljempänä johdanto-osan 104 kappale). Yhteisön tuotannonalan hinnat kuitenkin pysyivät korkeampina kuin asianomaisista maista tulleen tuonnin hinnat koko tarkastelujakson ajan. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.3.3.2. Hinnan alittavuus (77) Komissio on tarkastellut, alittivatko asianomaisten maiden vientiä harjoittavat tuottajat yhteisön tuotannonalan hintoja tutkimusajanjakson aikana. Vientiä harjoittavien tuottajien CIF-hinnat oikaistiin tässä tarkastelussa asianmukaisesti tuonnin jälkeisten kustannusten erojen mukaisesti ja niitä vertailtiin samassa kaupan portaassa yhteisön tuottajien noudettuna lähettäjältä -hintaan. Kaikkia hintoja verrattiin nettomääräisinä sen jälkeen, kun alennukset ja hyvitykset oli vähennetty. (78) Tällä perusteella todetut hinnan alittavuuden marginaalit prosenttiosuutena yhteisön tuottajien hinnoista ilmaistuna olivat 4-8 prosenttia egyptiläisen tuottajan ja 17,2-31,2 prosenttia venäläisten tuottajien osalta. (79) On syytä huomata, että nämä hinnan alittavuuden marginaalit eivät kuvasta täysimääräisesti polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutusta yhteisön tuotannonalan hintoihin, sillä tutkimuksessa todettiin sekä hintojen alenemista että hinnankorotusten estymistä. Tästä on osoituksena yhteisön tuotannonalan alhainen voittomarginaali tutkimusajanjaksolla (ks. jäljempänä johdanto-osan 90 kappale); se oli huomattavasti alhaisempi kuin tavanomainen voitto, jonka yhteisön tuotannonala olisi voinut saavuttaa, jos polkumyyntiä ei olisi esiintynyt. 4.4. Yhteisön tuotannonalan tilanne (80) Vahinkoa koskevassa tarkastelussa keskityttiin ainoastaan kolmeen valituksen tehneeseen yhteisön tuottajaan. Kuten edellä on jo todettu, neljännen yhteisön tuottajan (DGW) tuotannon ei voida katsoa kuuluvan yhteisön tuotannonalaan, joten sen tilannetta ei oteta huomioon arvioitaessa yhteisön tuotannonalan vahingollista tilannetta. 4.4.1. Tuotanto (81) Yhteisön tuotanto pysyi suhteellisen vakaana vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä. Se nousi noin 6 prosenttia vuodesta 1997 vuoteen 1998, eli noin 925 000 tonnista noin 983 000 tonniin, ja väheni sen jälkeen tasaisesti tutkimusajanjaksoon asti, jolloin se palasi vuoden 1997 tasolle. Vuonna 1998 tapahtunut lisäys johtui suotuisasta taloudellisesta tilanteesta, mikä johti myös korkeampaan kapasiteetin käyttöasteeseen (ks. jäljempänä johdanto-osan 82 kappale). >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.2. Kapasiteetti (82) Yhteisön tuotannonalan tosiasiallinen, pelkästään tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantoon suunnattu tuotantokapasiteetti supistui 2 prosenttia tarkastelujakson aikana. Se kasvoi ensin tasaisesti, saavutti huippunsa vuonna 2000 ja putosi sen jälkeen 7 prosenttia tutkimusajanjakson aikana. Tämä pudotus johtui siitä, että yksi yhteisön tuottaja sulki kaksi tuotantoyksikköään, toisen Ranskassa ja toisen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, heikkojen kysyntänäkymien ja kannattavuuden vuoksi. Tämä johti merkittävään työpaikkojen menetykseen. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.3. Kapasiteetin käyttöaste (83) Kapasiteetin käyttöaste kehittyi varsin epätasaisesti. Se oli 85 prosenttia vuonna 1997, ylimmillään 90 prosenttia vuonna 1998 vahvan kysynnän ansiosta, laski sen jälkeen 84 prosenttiin vuosina 1999 ja 2000 ja kasvoi sitten taas 87 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. Viimeisin kapasiteetin käyttöasteen kasvu johtuu kapasiteetin supistumisesta, kuten edellä selostettiin. On syytä panna merkille, että tämän pääomaintensiivisen tuotannonalan luonteen vuoksi on ensiarvoisen tärkeää säilyttää korkea kapasiteetin käyttöaste. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.4. Myynnin määrä yhteisössä (84) Vaikka kulutus kasvoi, yhteisön tuotannonalan myynnin määrä väheni 2,7 prosenttia vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä, eli noin 855 000 tonnista noin 832 000 tonniin. Se kehittyi myönteisesti vuonna 1998 vuoteen 1997 verrattuna ja kasvoi 4 prosenttia (ks. edellä johdanto-osan 69 kappale), pysyi sen jälkeen vakaana vuosina 1999 ja 2000 ja väheni tutkimusajanjakson aikana. Tämä kehitys on päinvastainen kuin tuonnin kehitys, jota on kuvattu edellä johdanto-osan 73 kappaleessa. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.5. Varastot (85) Varastot eivät ole erityisen merkittäviä vahingon määrittämiseksi tässä tapauksessa, koska tuotannonalan toiminta perustuu sopimuksiin suurimpien asiakkaiden kanssa, jolloin ennakoitavuus on olennaisen tärkeää molemmille osapuolille. Sopimukset voivat olla neljännesvuosittaisia, vuosittaisia tai joskus monivuotisia. Varastojen määrä edustaa noin 7 prosenttia EY:n myyntimäärästä, ja ne muodostuvat lähinnä tilauksen perusteella tuotetuista tuotteista, joita ei ole vielä lähetetty. Varastojen kehitystä arvioidaan kuitenkin tietojen täydentämiseksi. Varastojen määrä laski noin 6 prosenttia vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana eli noin 62 000 tonnista noin 58 000 tonniin. Ensin niiden määrä kasvoi 2 prosenttia vuodesta 1997 vuoteen 1998, pieneni sen jälkeen tasaisesti ja kasvoi jälleen hiukan tutkimusajanjakson aikana. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.6. Markkinaosuus >VIITTAUS KAAVIOON> (86) Yhteisön tuotannonala menetti 6,9 prosenttiyksikköä markkinaosuudestaan vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana eli 80,5 prosentista 73,6 prosenttiin. Samaan aikaan tarkasteltavana olevat maat lisäsivät markkinaosuuttaan 6,6 prosenttiyksikköä (2,1 prosentista vuonna 1997 8,7 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana). Neljäs yhteisön tuottaja menetti osuuttaan 0,3 prosenttiyksikköä, ja muista yhteisön ulkopuolisista maista kuin tarkasteltavana olevista maista tulevan tuonnin osuus kasvoi 0,6 prosenttiyksikköä. 4.4.7. Yhteisön tuotannonalan myyntihinnat (87) Yhteisön tuotannonalan keskimääräinen yksikkökohtainen myyntihinta nousi 11 prosenttia tarkastelujakson aikana. Tarkemmin ilmaistuna se laski 7 prosenttia vuodesta 1997 vuoteen 1999 eli 528 eurosta tonnia kohti 492 euroon tonnia kohti. Sen jälkeen se nousi 12 prosenttia vuonna 2000 ja edelleen 6 prosenttia tutkimusajanjakson aikana. >VIITTAUS KAAVIOON> (88) Tämä myyntihintojen kehitys selittyy sillä, että kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen hinta riippuu suuressa määrin öljyn hinnasta, joka tutkimusajanjakson aikana muodosti 45 prosenttia kokonaistuotantokustannuksista (kun se oli 32 prosenttia vuonna 1997). Kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tärkein raaka-aine on raskas polttoöljy. Öljyn hinta nousi huomattavasti vuosina 1999 ja 2000 (kuukausitasolla se yli kolminkertaistui), millä oli suora vaikutus tuotantokustannuksiin ja myyntihintoihin vuodesta 1999 eteenpäin. Hintoja ei voitu kuitenkaan nostaa riittävästi kustannusten nousun kattamiseksi. On pantava merkille myös, että lukuun ottamatta vuotta 1998 hintakehitys vastasi asianomaisista maista tulevan tuonnin hintakehitystä. (89) >VIITTAUS KAAVIOON> Tältä osin komissio tarkasteli myös, miksi - toisin kuin joskus aikaisemmin - yksikkökohtaiset tuotantokustannukset kasvoivat hieman vaikka öljyn hinta puolestaan laski hiukan (ks. kuvio) vuodesta 2000 tutkimusajanjaksoon. Ensinnäkin öljyn hankinnan ja käytön välillä on noin kahden kuukauden viive. Toiseksi tiettyjen muiden kustannustekijöiden hinta kehittyi päinvastaisesti öljyyn nähden. Tämä koskee erityisesti maakaasua, jonka hinta seuraa öljynhintoja tavallisesti noin kuuden kuukauden viiveellä. Kaasun osuus kokonaistuotantokustannuksista oli noin 8 prosenttia tutkimusajanjakson aikana. 4.4.8. Kannattavuus ja sijoitetun pääoman tuotto (90) Kannattavuus ilmaistuna prosenttiosuutena nettomyynnistä laski vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä yli 9 prosenttiyksikköä. Yhteisön tuotannonalan voittomarginaali oli 9,7 prosenttia vuonna 1997, 16 prosenttia vuonna 1998 ja 10 prosenttia vuonna 1999, mutta vuonna 2000 ja tutkimusajanjakson aikana todettiin jyrkkä tilanteen heikentyminen: kannattavuusaste oli -1,7 prosenttia vuonna 2000 ja 0,4 prosenttia tutkimusajanjakson aikana. Vuodesta 1999 vuoteen 2000 tapahtunut hinnannousu, jota on selostettu edellä 4.4.7 jaksossa, ei riittänyt kattamaan öljynhinnan nousun aiheuttamaa vieläkin suurempaa kustannusten nousua. Kannattavuuden hyvin lievä paraneminen tutkimusajanjakson aikana verrattuna vuoteen 2000 johtuu sekä kustannusten karsimisesta (mm. kahden tuotantoyksikön sulkemisesta) että hintatason lievästä noususta tutkimusajanjakson aikana. Hintojen nostaminen johti kuitenkin markkinaosuuden pienenemiseen edelleen 0,7 prosenttiyksiköllä. (91) Sijoitetun pääoman tuotto noudatti tarkastelujaksolla kutakuinkin kannattavuuskäyrää. Se laski 21 prosentista vuonna 1997 ja 33 prosentista vuonna 1998 -3 prosenttiin vuonna 2000 ja 1 prosenttiin tutkimusajanjakson aikana. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.9. Kassavirta (92) Kuten useimmat muun indikaattorit, tarkasteltavana olevan tuotteen myynnistä saatu kassavirta kasvoi aluksi vuodesta 1997 vuoteen 1998. Sen jälkeen se laski jyrkästi 112 miljoonasta eurosta vuonna 1998 20 miljoonaan euroon vuonna 2000 ennen kuin elpyi hiukan 31 miljoonaan euroon tutkimusajanjakson aikana. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.10. Pääoman saanti (93) Yksikään yrityksistä ei maininnut niillä olevan tällä hetkellä vaikeuksia saada pääomaa. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että kolme valituksen tehnyttä yhteisön tuottajaa kuuluvat suurempiin ryhmittymiin, kahdessa tapauksessa monikansallisiin yhtiöihin, joilla on hyvät luottoluokitukset. Asianomaisiin ryhmittymiin kuuluvien yritysten on kuitenkin osoitettava kykyä kohtuulliseen tuottoon, jotta ne voisivat perustella lisäinvestointien tarpeellisuuden. Jos kassavirta kuitenkin jatkuvasti huononee, tämä tilanne voi muuttua. 4.4.11. Työllisyys ja palkat (94) Kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuotantoon suoraan liittyvien tai osoitettujen työntekijöiden määrä vähentyi tasaisesti 13 prosenttia tarkastelujakson aikana. Työpaikkojen määrä oli 1 903 vuonna 1997 mutta enää 1 656 tutkimusajanjakson aikana. >VIITTAUS KAAVIOON> (95) Kokonaispalkat noudattivat samaa suuntausta kuin työntekijöiden määrä. Keskipalkka työntekijää kohti nousi tasaisesti tarkastelujakson aikana, lukuun ottamatta tutkimusajanjaksoa, jolloin se laski vuoteen 2000 verrattuna. Vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välisenä aikana kokonaiskasvu oli noin 11 prosenttia. Tämä luku ylittää yhteisössä kyseisenä aikana vallinneen kuluttajahintojen inflaation (7 prosenttia), mutta on vähemmän kuin yhteisössä samaan aikaan (kaikki alat yhteensä) todettu keskimääräinen nimelliskorvauksen nousu työntekijää kohti (12 prosenttia). 4.4.12. Tuottavuus (96) Tuottavuus kasvoi huomattavasti tarkastelujakson aikana: se oli 486 tonnia työntekijää kohti vuonna 1997 ja 559 tonnia työntekijää kohti tutkimusajanjakson aikana. Tämä merkitsee 15 prosentin kokonaiskasvua tarkastelujakson aikana, mikä heijastaa ponnisteluja tuotannon järkeistämiseksi. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.13. Investoinnit (97) Investoinnit pysyivät suhteellisen vakaina tarkastelujaksolla ja olivat noin 59 miljoonaa euroa tutkimusajanjaksolla. Nämä investoinnit kohdistuivat lähinnä aiempien laitteiden uudistamiseen tai parantamiseen. >VIITTAUS KAAVIOON> 4.4.14. Kasvu (98) Yhteisön kulutus kasvoi 7 prosenttia vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä, mutta yhteisön tuotannonalan myynti laski 2,7 prosenttia ja sen markkinaosuus 7 prosenttiyksikköä. Yhteisön tuotannonala ei näin ollen pystynyt hyötymään kasvavista markkinoista. Samaan aikaan tuonti tarkasteltavana olevista maista kasvoi 332 prosenttia ja sen kasvanut markkinaosuus (2,1 prosentista 8,7 prosenttiin) korvasi yhteisön tuotannonalan menettämän osuuden. 4.4.15. Polkumyyntimarginaalin suuruus (99) Asianomaisista maista tulevan tuonnin määrän ja hintojen sekä tosiasiallisten polkumyyntimarginaalien suuruuden vuoksi vaikutusta yhteisön tuotannonalaan ei voida pitää vähäpätöisenä. 4.4.16. Yhteisön tuotannonalan tilanteen analyysiä koskevat päätelmät (100) Yhteisön tuotannonalan tilanteen on todettu heikentyneen tarkastelujakson aikana. Vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä useimmat indikaattorit kehittyivät kielteisesti. Kaikki markkinaosuuksia, myyntimääriä, kannattavuutta, investointien tuottoa, kassavirtaa ja työllisyyttä koskevat indikaattorit laskivat. Vähäinen kannattavuuden parantuminen tutkimusajanjakson aikana ei riitä kääntämään suuntausta (ks. edellä oleva johdanto-osan 90 kappale). Muut indikaattorit kuten tuotanto, kapasiteetti, kapasiteetin käyttöaste ja investoinnit pysyivät suhteellisen vakaina tarkastelujakson aikana, kun taas myyntihinnat nousivat (ks. johdanto-osan 88 kappale). Huomattava tuottavuuden kasvu vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä sekä työntekijöiden määrän vähentyminen kuvastavat yhteisön tuotannonalan ponnisteluja säilyttää hintakilpailukyky. Nämä myönteisemmätkään tekijät eivät kuitenkaan yksin riitä muuttamaan yhteisön tuotannonalan kaiken kaikkiaan heikentynyttä tilannetta markkinoilla, kuten edellä on selostettu. Yhteisön tuotannonala on yrittänyt rajoittaa tappioitaan nostamalla myyntihintaansa (sama suuntaus todettiin myös tarkasteltavana olevista maista tulevassa tuonnissa), mutta se ei ole pystynyt sisällyttämään hintoihin kustannusten koko nousua, eli myyntihintojen nousu oli riittämätön. (101) Kun otetaan huomioon, että kaikki markkinaosuuksia, myyntimääriä, kannattavuutta, investointien tuottoa, kassavirtaa ja työllisyyttä koskevat indikaattorit laskivat ja että myyntihintojen nousu oli riittämätön, päätelmänä on, että yhteisön tuotannonala on kärsinyt merkittävää vahinkoa. 5. SYY-YHTEYS 5.1. Johdanto (102) Perusasetuksen 3 artiklan 6 ja 7 kohdan mukaisesti tarkasteltiin, onko Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan tarkasteltavana olevan tuotteen polkumyynnillä tapahtunut tuonti aiheuttanut vahinkoa yhteisön tuotannonalalle siinä määrin, että sitä voidaan pitää merkittävänä. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin lisäksi tutkittiin muut tiedossa olevat tekijät, jotka saattoivat aiheuttaa samaan aikaan vahinkoa yhteisön tuotannonalalle, sen varmistamiseksi, ettei kyseisten muiden tekijöiden mahdollisesti aiheuttaman vahingon vaikutus ollut riittävän suuri poistamaan Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevan polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon välistä syy-yhteyttä. 5.2. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutus 5.2.1. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin määrä >VIITTAUS KAAVIOON> (103) Tuonti tarkasteltavana olevista maista kasvoi jatkuvasti tarkastelujakson aikana sekä määrältään - 332 prosenttia - että markkinaosuudeltaan - 2,1 prosentista 8,7 prosenttiin, mikä merkitsee 6,6 prosenttiyksikön kasvua. Tämä kehitys ilmeni samaan aikaan kun yhteisön tuotannonalan myyntimäärä supistui noin 3 prosenttia ja se menetti markkinaosuuttaan saman verran kuin asianomaiset vientiä harjoittavat maat kasvattivat omaa osuuttaan (eli noin 7 prosenttiyksikköä). (104) Tässä yhteydessä komissio kiinnitti erityistä huomiota siihen, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuonnin markkinaosuus on suhteellisen pieni (yhteensä 8,7 prosenttia) verrattuna yhteisön tuotannonalan markkinaosuuteen, joka oli 73,6 prosenttia tutkimusajanjakson aikana. Yhteisön tuotannonalan harjoittamaa tuontia EY:n ulkopuolisissa kolmansissa maissa omistamiltaan tehtailta tarkastellaan johdanto-osan 116 kappaleessa. Ensinnäkin on todettava, että tarkasteltavana olevien maiden markkinaosuudet yksittäin ylittävät vähimmäisrajan (1 prosentti EU:n kulutuksesta) ja ovat merkittäviä. Toiseksi, tarkasteltavana oleva tuote on standardoitu ja sen markkinat ovat läpinäkyvät. Näin ollen suhteellisen pienilläkin määrillä alhaisin hinnoin tarjottuja tuotteita voi olla välitön ja huomattava vaikutus hintatasoon. Erityisesti sen jälkeen kun käyttäjät, kuten renkaiden valmistajat, ovat antaneet hyväksyntänsä tuottajan tehtaalle tietyn kumituotteiden valmistukseen soveltuvan nokityypin osalta, kyseisellä aineella katsotaan olevan sama ominaislaatu ja samat fyysiset ominaispiirteet alkuperästä riippumatta. Näin ollen käyttäjien kannalta ainoaksi merkittäväksi muuttujaksi jää hinta. 5.2.2. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinnat (105) Vaikka polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin hinnat nousivat vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä enemmän (17 prosenttia) kuin yhteisön tuotannonalan hinnat, ne alittivat silti edelleen huomattavasti yhteisön tuotannonalan myyntihinnat tutkimusajanjakson aikana (12 prosentilla) ja johtivat näin ollen merkittävään hinnankorotusten estymiseen. Tätä kuvastaa se, että yhteisön tuotannonala toimi kannattavuusrajalla tutkimusajanjakson aikana, mutta ilman polkumyynnillä tapahtunutta tuontia se olisi voinut saavuttaa paljon suuremman tuoton. (106) Vuonna 1997 tuontimäärät tarkasteltavana olevista maista olivat suhteellisen pieniä. Asianomaiset maat pystyivät kuitenkin kasvattamaan markkinaosuuttaan myymällä nokea erittäin alhaisin hinnoin. Vakiinnutettuaan asemansa Euroopan markkinoilla egyptiläiset ja venäläiset vientiä harjoittavat tuottajat pystyivät nostamaan hintojaan ja marginaalejaan, vaikka ne edelleen alittivat yhteisön tuottajien hinnat. (107) On pantava merkille myös, että kuten yhteisön tuottajien osalta, asianomaisten maiden viejien tuotantokustannukset ovat tiiviisti yhteydessä öljynhinnan kehitykseen. 5.2.3. Väitetyt vastaavanlaiset hinnankorotukset kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen markkinoilla EU:ssa ja Yhdysvalloissa (108) Yksi asianomainen osapuoli esitti, että jos Egyptistä ja Venäjältä tulevalla tuonnilla oli kerran niin kielteinen vaikutus yhteisön tuotannonalaan, yhteisön tuotannonalan hinnankorotusten pitäisi loogisesti olla eri suuruisia Yhdysvaltojen ja yhteisön markkinoilla. Kyseisen asianomaisen osapuolen mukaan yhteisön tuotannonalan toteuttamat hinnankorotukset olivat kuitenkin olleet täsmälleen saman suuruisia sekä Yhdysvaltojen että yhteisön markkinoilla. Sen mukaan tämä korotusten tasapuolisuus on ristiriidassa sen väitteen kanssa, että Egyptistä ja Venäjältä tuleva tuonti olisi estänyt korottamasta hintoja yhteisössä. Asianomainen osapuoli toimitti komissiolle väitettään tukevaa näyttöä. (109) Komissio on tutkinut asiaa ja antoi yhteisön tuotannonalalle mahdollisuuden kommentoida tätä väitettä. Vaikuttaa siltä, että asianomaisen osapuolen toimittama hintaa koskeva näyttö ei kattanut tutkimusajanjaksoa vaan ainoastaan vuodet 1999 ja 2000. Lisäksi todettiin, että toimitettu hintaa koskeva näyttö ei muodostanut kokonaiskuvaa hintakehityksestä, vaan oli lähinnä otos hintatiedoista, joista osa koski tähän menettelyyn kuulumattomia tuotteita. Se ei näin ollen riittänyt antamaan tarkkaa kuvaa hintakehityksestä kyseisellä ajanjaksolla. Toiseksi, hinnankorotukset yhteisössä laskutettiin euroina, kun taas hinnankorotukset Yhdysvalloissa laskutettiin dollareina. Tammikuun 1999 ja joulukuun 2000 välillä euron arvo aleni 23 prosenttia Yhdysvaltain dollariin nähden. On harhaanjohtavaa verrata öljyyn perustuvan tuotteen hinnannousuja ottamatta huomioon valuuttakurssien vaihteluja. Komissio pyysi yhteisön tuotannonalaa toimittamaan sille myös tiedot kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen hinnoista Yhdysvalloissa vuodesta 1997 aina tutkimusajanjaksoon asti niin, että ne ovat johdonmukaisia tässä asetuksessa esitettyjen, yhteisössä tapahtunutta yhteisön tuotannonalan myyntiä koskevien tietojen kanssa. Sen jälkeen kun hintatiedot oikaistiin valuuttakurssivaihtelujen ottamiseksi huomioon, tulokseksi saatiin, että Yhdysvalloissa kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen hinta nousi 31 prosenttia vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä, kun taas yhteisön tuotannonalan myyntihinta yhteisössä nousi 11 prosenttia (ks. edellä johdanto-osan 87 kappale). 5.3. Muiden tekijöiden vaikutus 5.3.1. Tuonti muista yhteisön ulkopuolisista maista (110) Tuonti muista yhteisön ulkopuolisista maista kasvoi tarkastelujaksolla noin 18 prosenttia eli 79 600 tonnista vuonna 1997 noin 91 600 tonniin tutkimusajanjaksolla. Kyseisen tuonnin markkinaosuus pysyi varsin vakaana tarkastelujakson aikana; se oli 7,5 prosenttia vuonna 1997 ja 8,1 prosenttia tutkimusajanjaksolla. Eurostatin tietojen perusteella muista yhteisön ulkopuolisista maista tulevan tuonnin keskimääräiset hinnat olivat huomattavasti korkeammat kuin tarkasteltavana olevista maista tulevan tuonnin tai yhteisön tuotannonalan hinnat. Hinnat olivat 791 euroa tonnilta vuonna 1997 ja nousivat 29 prosenttia vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä 1 017 euroon tonnilta. Muiden yhteisön ulkopuolisten maiden yksittäiset markkinaosuudet olivat Unkarista peräisin olevaa tuontia lukuun ottamatta vähimmäistasoa tutkimusajanjakson aikana eli niiden osuus oli alle 1 prosentti yhteisön kulutuksesta. (111) Unkarista peräisin olevan tuonnin markkinaosuus yhteisön kulutuksesta tutkimusajanjakson aikana oli 2,2 prosenttia, mikä on hieman vähemmän kuin vuonna 1997, jolloin se oli 2,5 prosenttia. Unkarin tuontimäärä väheni tarkastelujaksona 7 prosenttia eli 26 600 tonnista vuonna 1997 24 550 tonniin tutkimusajanjakson aikana. Unkarista peräisin olevan tuonnin keskihinnat nousivat 21 prosenttia 523 eurosta tonnia kohti vuonna 1997 633 euroon tonnia kohti tutkimusajanjakson aikana. Vertailun vuoksi mainittakoon, että yhteisön tuotannonalan hinnat tutkimusajanjakson aikana olivat 588 euroa tonnilta. (112) Ottaen huomioon kunkin yksittäisen maan vähäpätöinen tuontimäärä, Unkaria lukuun ottamatta, markkinaosuuksien suhteellinen vakaus ja se, että niiden keskimääräiset hinnat nousivat nopeammin ja olivat huomattavasti korkeammat kuin asianomaisten maiden ja yhteisön tuotannonalan hinnat, päätelmänä on, ettei tuonti muista yhteisön ulkopuolisista maista vaikuttanut yhteisön tuotannonalan kärsimään merkittävään vahinkoon. Tarkasteltaessa Unkaria yksistään tullaan samaan päätelmään, koska sen tuontimäärä ja markkinaosuus supistuivat ja hinnat olivat keskimäärin korkeammat kuin yhteisön tuotannonalan hinnat. 5.3.2. Raaka-ainehintojen nousu (113) Jotkin asianomaiset osapuolet väittivät, että yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko johtui raaka-ainehintojen noususta eikä polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista. (114) Tutkimus osoitti, että raaka-aineiden eli öljyn ja kaasun hinnat nousivatkin dramaattisesti vuosina 1999 ja 2000. Kuten edellä (ks. johdanto-osan 88 kappale) on selostettu, öljy ja kaasu muodostivat yli 50 prosenttia yhteisön tuotannonalan kokonaistuotantokustannuksista vuonna 2000 ja tutkimusajanjakson aikana. Näin ollen öljyn ja kaasun hintakehitys vuosina 1999 ja 2000 vaikutti voimakkaasti tuotantokustannuksiin. Tarkasteltavana olevista maista tulleen tuonnin aiheuttaman hintapaineen vuoksi yhteisön tuotannonala ei pystynyt nostamaan omia myyntihintojaan kohtuullisen voiton turvaavalle tasolle. Aikaisemmin öljynhinnan nousu ei johtanut vastaavaan vahinkoon, vaan se voitiin siirtää asiakkaille. Tämän vuoksi väite hylättiin. 5.3.3. Yhteisön tuotannonalan oma tuonti muista yhteisön ulkopuolisista maista (115) Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko johtui sen yhteisön markkinoilla jälleenmyytäväksi tarkoitetusta omasta tuonnista muista yhteisön ulkopuolisista maista eli Unkarista, Puolasta, Tsekistä, Yhdysvalloista ja Brasiliasta, joissa yhteisön tuotannonalalla on tuotantolaitoksia. (116) Tutkimuksessa vahvistettiin, että tutkimusajanjakson aikana yksi yhteisön tuottaja toi tarkasteltavana olevaa tuotetta Unkarista ja Brasiliasta, ja toinen toi sitä Tsekistä ja Yhdysvalloista. Kolmas yhteisön tuottaja ei vastoin väitteitä tuonut tarkasteltavana olevaa tuotetta Puolasta eikä mistään muustakaan yhteisön ulkopuolisesta maasta. Yhteisön tuottajat tuovat tarkasteltavana olevaa tuotetta lähinnä täydentääkseen asiakkailleen tarjoamiensa tuotteiden valikoimaa. (117) Ainoastaan Unkarista tulleen tuonnin (jota on käsitelty jo edellä johdanto-osan 111 kappaleessa) määrä oli mitenkään merkittävä (2,2 prosentin markkinaosuus tutkimusajanjaksolla). Kuten edellä johdanto-osan 111 kappaleessa on jo mainittu, Unkarista tulleen tuonnin hinnat olivat tutkimusajanjaksolla yhteisön tuotannonalan hintoja korkeammat. Lähes kaikki Unkarista tullut Eurostatin tilastoima tuonti voidaan liittää asianomaiseen yhteisön tuottajaan. Kaikki muu tuonti yhteisön tuottajien omistamilta tuotantolaitoksilta Tsekissä, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa oli sekä maakohtaisesti että yhdessä vähimmäistasoa. Kun otetaan huomioon muun muassa markkinaosuuksien, myyntimäärien, työllisyyden ja erityisesti kannattavuuden, investointien tuoton ja kassavirran kielteinen kehitys, ei voitu havaita, että tämä tuonti olisi vaikuttanut edellä johdanto-osan 100 kappaleessa kuvattuun vahinkoon. 5.3.4. Yhteisön tuotannonalan väitetty tehottomuus (118) Eräät asianomaiset osapuolet väittivät, että yhteisön tuotannonalan kärsimä vahinko johtui sen omasta tehottomuudesta. (119) Ei ole kiistetty sitä, että yhteisön tuotannonala on tutkimus- ja kehitystoiminnan kärjessä ja tekee jatkuvasti tarkasteltavana olevaa tuotetta koskevia innovaatioita kehittämällä siitä uusia laatuja. Yhteisön tuotannonala on investoinut jatkuvasti tuotannon järkeistämiseen, laadun parantamiseen ja tiukkojen eurooppalaisten ympäristövaatimusten noudattamiseen. Lisäksi yhteisön tuotannonala on pyrkinyt vähentämään tuotantokustannuksiaan. Tätä osoittaa erityisesti työntekijöiden määrän vähentyminen ja tuottavuuden kasvu. Vaikka jätettäisiin huomiotta kahden tuotantoyksikön sulkemiseen vuonna 2000 liittyneet työpaikkojen menetykset, työllisyys on muutenkin vähentynyt 201 työntekijällä eli 10 prosentilla vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä. Rationalisoinnista osoituksena on, että tuottavuus työntekijää kohti on kasvanut 15 prosenttia tarkastelujakson aikana, mikä on enemmän kuin yhteisön taloudessa keskipitkällä aikavälillä todettu kokonaistuottavuuden kasvu (1,5 prosenttia vuodessa). Näin ollen väitettä ei voida hyväksyä. 5.3.5. Yhteisön tuotannonalan vientikyky (120) Yhteisön tuotannonala lisäsi vientiään vuoden 1997 ja tutkimusajanjakson välillä noin 8 prosenttia noin 65 000 tonnista noin 70 000 tonniin, ja suurin osa tästä lisäyksestä tapahtui vuonna 2000. Vientiin tarkoitettu myynti muodosti 7 prosenttia yhteisön tuotannonalan tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaismyynnistä tutkimusajanjaksolla. Tällä perusteella yhteisön tuotannonala on osoittanut olevansa kilpailukykyinen. Vientitoiminnasta ei ole siten voinut osaltaan aiheutua vahinkoa yhteisön tuotannonalalle. 5.3.6. Yhteisön tuotannonalan vahva asema markkinoilla (121) Tarkasteltiin myös, onko yhteisön tuotannonalan asema markkinoilla - lähes 74 prosentin markkinaosuus - sellainen, että se heikentäisi polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin ja yhteisön tuotannonalan kärsimän merkittävän vahingon välistä syy-yhteyttä. (122) Kuitenkin se, että yhteisön tuotannonalan hinnankorotukset olivat samaa luokkaa kuin markkinoilla yleensäkin todetut hinnankorotukset, että öljy muodostaa huomattavan osan tarkasteltavana olevan tuotteen kokonaistuotantokustannuksista ja myyntihinnasta ja että hinnankorotukset eivät olleet riittäviä kohtuullisen kannattavuuden saavuttamiseksi, osoittaa, ettei yhteisön tuotannonala pysty hallitsemaan markkinoita. Tästä osoituksena on erityisesti se, ettei yhteisön tuotannonala pystynyt siirtämään huomattavaa öljynhinnan nousua täysimääräisesti asiakkailleen, mikä johti kannattavuusrajalla olevaan tulokseen. (123) On syytä huomata, että myös kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tärkeimmät käyttäjät ovat hyvin suuria yhtiöitä. Nämä tärkeät asiakkaat, jotka ostavat suuria määriä, näyttävät myös aiheuttavan hintapainetta markkinoilla (ks. jäljempänä johdanto-osan 125 kappale), mikä on luonnollisesti helpompaa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin yhteydessä. Näille käyttäjille hinnat ovat käytännössä läpinäkyviä. Tämän seurauksena yhteisön tuotannonalan hinnoitteluvapaus ei vastaa sen suurta markkinaosuutta. 5.3.7. Neljännen yhteisön tuottajan asema (124) Myös neljännen yhteisön tuottajan vaikutusta yhteisön tuotannonalan tilanteeseen tarkasteltiin. Todettiin, ettei tällä neljännellä yhteisön tuottajalla ole voinut olla merkittävää kielteistä vaikutusta, koska kyseinen yritys ei itse asiassa kilpaile vapailla markkinoilla (ks. johdanto-osan 65 kappale), vaan on puolueettomassa asemassa yhteisön tuotannonalan ja käyttäjien välillä, sillä nämä ovat sen omistajia. 5.3.8. Käyttäjien aiheuttama hintapaine (125) Käyttäjät ovat voineet aiheuttaa hintapainetta yhteisön tuotannonalaa kohtaan. Vuoteen 1999 asti yhteisön tuotannonala pystyi kuitenkin vastaamaan paineisiin ja pysymään voitollisena. Vuoden 1999 jälkeen yhteisön tuotannonala joutui kohtaamaan yhä suuremmassa määrin polkumyynnillä tulevan tuonnin asianomaisista maista, ja sille kävi erittäin vaikeaksi siirtää kyseisestä vuodesta alkaen korkeiden öljynhintojen vaikutusta täysimääräisesti asiakkailleen. 5.3.9. Päätelmä syy-yhteydestä (126) Päätelmänä vahvistetaan, että yhteisön tuotannonalan kärsimä merkittävä vahinko, josta on osoituksena markkinaosuuden, myyntimäärän, kannattavuuden, investointien tuoton, kassavirran, työllisyyden ja hintojen lasku, johtui tarkasteltavana olevasta polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista. Muista yhteisön ulkopuolisista maista tulleen tuonnin, raaka-ainehintojen nousun, yhteisön tuotannonalan oman tuonnin, yhteisön tuotannonalan väitetyn tehottomuuden, yhteisön tuotannonalan vientikyvyn, yhteisön tuotannonalan vahvan markkina-aseman, neljännen yhteisön tuottajan ja käyttäjien aiheuttaman hintapaineen vaikutus edellisessä virkkeessä kuvattuun yhteisön tuotannonalan kielteiseen kehitykseen oli lähes olematon. (127) Ottaen huomioon edellä esitetty tarkastelu, jossa asianmukaisesti erotettiin kaikkien tiedossa olevien tekijöiden vaikutus yhteisön tuotannonalan tilanteeseen polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin haitallisesta vaikutuksesta, vahvistetaan, että kyseiset muut tekijät eivät poista syy-yhteyttä yhteisön tuotannonalan kärsimän vahingon ja polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin väliltä. 6. Vahingon korjaava taso (128) Polkumyyntiä, vahinkoa, syy-yhteyttä ja jäljempänä yhteisön etua koskevat päätelmät huomioon ottaen olisi otettava käyttöön lopulliset polkumyyntitoimenpiteet, jotta estettäisiin polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista aiheutuvien lisävahinkojen syntyminen yhteisön tuotannonalalle. Tullin tason määrittämisessä on otettu huomioon todetut polkumyyntimarginaalit sekä se tullin määrä, joka on tarpeen yhteisön tuotannonalalle aiheutuneen vahingon poistamiseksi. (129) Polkumyynnin aiheuttaman vahingon poistamiseksi tarvittavan tullin tason määrittämiseksi laskettiin vahinkomarginaalit. Tarvittava hinnankorotus määritettiin vertaamalla painotettua keskimääräistä tuontihintaa yhteisön tuotannonalan yhteisön markkinoilla myymän kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen vahinkoa aiheuttamattomaan hintaan. (130) Vahinkoa aiheuttamaton hinta on laskettu ottamalla lähtökohdaksi yhteisön tuotannonalan tosiasialliset, todennetut myyntihinnat, oikaisemalla ne kannattavuustasolle ja lisäämällä tulokseen voittomarginaali, joka kohtuudella olisi voitu saavuttaa, jos vahingollista polkumyyntiä ei olisi esiintynyt. Tässä laskennassa käytetty voittomarginaali on 7 prosenttia liikevaihdosta. (131) Valituksen tekijä esitti, että soveltuvampi voittomarginaali olisi sijoitetun pääoman 13 prosentin tuotto. Väitettiin, että tällainen tuotto oli tarpeen pitkän aikavälin uusille investoinneille sekä kohtuullisen pääoman tuoton saamiseksi osakkeenomistajille. (132) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion mukaan tavanomainen käytäntö yhteisössä on, että voittomarginaali saa olla korkeintaan sen voittomarginaalin suuruinen, jonka yhteisön teollisuus voi kohtuudella odottaa saavansa tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa, joissa ei esiinny polkumyynnillä tapahtuvaa tuontia. [8] Näin ollen kannattavuutta tarkasteltiin näistä lähtökohdista. [8] Asia T-210/95, tuomio 28. lokakuuta 1999, 61 kohta. (133) Olisi muistettava, että yhteisön tuotannonalan keskimääräiset voittomarginaalit olivat vuosina 1997-1999 suurempia kuin 10 prosenttia (liikevaihdosta). Tämä osoittaa, että yhteisön tuotannonala pystyy saamaan hyvin voittoa tasapuolisissa markkinaolosuhteissa. Kyseisen ajanjakson markkinaolosuhteet eivät kuitenkaan välttämättä edusta tutkimusajanjakson markkinaolosuhteita. Samaten tarkasteltiin, oliko markkinoilla ollut piileviä muutoksia ennen tarkastelujakson alkua ja sen jälkeen. (134) Asianomaisen tuotteen pääasiallisilla käyttäjillä, autonrenkaiden valmistajilla, oli tuolloin taloudellinen taantuma ja niiden kannattavuus heikkeni vuonna 2000 ja tutkimusajanjakson aikana. Tässä tapauksessa esitettyjen huomautusten valossa on selvää, että niiden kyky siirtää hintojen nousu asiakkailleen (pääasiassa autonvalmistajille) on heikentynyt tarkastelujakson aikana. Omien voittojensa säilyttämiseksi tai tappioidensa vähentämiseksi ne vastustavat mahdollisuuksien mukaan kaikkia omien kustannustensa korotuksia. Samaan aikaan yhteisön tuotannonalan raaka-aineiden hinnat ovat nousseet. Näissä olosuhteissa päätellään, ettei yhteisön tuotannonala todennäköisesti olisi pystynyt saavuttamaan kaksinumeroisia kannattavuuslukuja tutkimusajanjakson aikana. Kun otetaan huomioon kaikki olosuhteet, 7 prosenttia (liikevaihdosta) vaikuttaa kohtuulliselta voitolta, jonka yhteisön tuotannonala olisi voinut saada tutkimusajanjakson aikana, jos polkumyynnillä tapahtunutta tuontia ei olisi esiintynyt. (135) Painotetun keskimääräisen tuontihinnan ja yhteisön tuotannonalan vahinkoa aiheuttamattoman hinnan vertailun ero ilmaistiin tämän jälkeen prosenttiosuutena CIF-kokonaistuontiarvosta. Vahinkomarginaaleiksi [9] saatiin laskutoimituksessa: [9] Luottamuksellisuuden säilyttämiseksi ilmoitetaan ainoastaan raja-arvot. - Alexandria Carbon Black: 12,1 %. - Omsky Zavod Technicheskogo Ugleroda OJSC : 29,3 % - Jaroslavsky Technichesky Uglerod OJSC: 55,6 % - Tuimasytechuglerod OJSC: 50,8 % (136) Edellä esitetyn perusteella katsotaan, että Egyptistä ja Venäjältä peräisin olevassa tuonnissa olisi perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti otettava käyttöön lopullinen polkumyyntitulli todettujen polkumyyntimarginaalien tasoisena, koska ne ovat kaikkien vientiä harjoittavien yritysten osalta vahinkomarginaaleja alhaisemmat. 7. YHTEISÖN ETU 7.1. Alustavat huomiot (137) Perusasetuksen 21 artiklan mukaisesti tarkasteltiin, olisiko polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotto yhteisön kokonaisedun vastaista. Yhteisön edun määrittäminen perustuu kaikista asiaan liittyvistä etunäkökohdista kuten tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisön tuotannonalasta, etuyhteydettömistä tuojista ja käyttäjistä tehtyyn arviointiin. (138) Voidakseen arvioida toimenpiteiden käyttöönoton tai toimenpiteistä luopumisen todennäköisiä vaikutuksia komissio pyysi tietoja kaikilta asianomaisilta osapuolilta, joita asian tiedettiin koskevan tai jotka ilmoittautuivat. Kyselylomakkeet lähetettiin valituksen tehneille kolmelle yhteisön tuottajalle, yhdelle muulle tuottajalle yhteisössä, 12 etuyhteydettömälle tuojalle, 21 käyttäjälle ja kuudelle käyttäjien järjestölle. Kyselyyn vastasivat valituksen tehneet kolme yhteisön tuottajaa, neljäs tiedossa ollut yhteisön tuottaja, neljä tuojaa ja kahdeksan käyttäjää. Yksi käyttäjien järjestö esitti huomioita. (139) Tämän perusteella tutkittiin, oliko olemassa sellaisia pakottavia syitä, jotka polkumyyntiä, yhteisön tuotannonalan tilannetta ja syy-yhteyttä koskevista päätelmistä huolimatta johtaisivat siihen päätelmään, että toimenpiteiden käyttöönotto ei tässä tapauksessa olisi yhteisön etujen mukaista. 7.2. Yhteisön tuotannonalan etu 7.2.1. Asianomaisten maiden tuotantokapasiteetti (140) Asianomaisissa maissa toimivien vientiä harjoittavien tuottajien toimittamien tietojen perusteella tuotantokapasiteetti kasvoi vuoden 1997 207 000 tonnista 272 000 tonniin vuonna 2001. Vuosille 2002-2004 sekä Egyptin että Venäjän yhteistyössä toimineet viejät ennustavat tuotantokapasiteettinsa vakiintumista. Viime vuosien osalta kumuloidun kapasiteetin havaittu kasvu johtuu lähes kokonaan egyptiläisestä tuottajasta. Egyptin kapasiteetti nimittäin yli kaksinkertaistui vuosien 1997 ja 2000 välillä kun taas Venäjän kapasiteetti kasvoi ainoastaan vähäisesti. (141) Jäljempänä olevassa taulukossa olevat tiedot (ennusteet mukaan luettuina) ovat peräisin yhteistyössä toimineilta viejiltä itseltään. Taulukko osoittaa, että todennettu kapasiteetti on tällä hetkellä 272 000 tonnia vuodessa, mitä on verrattava yhteisöön Egyptistä ja Venäjältä tutkimusajanjakson aikana tapahtuneen tuonnin tonnimäärään (noin 100 000 tonnia). (142) Eurooppalaisten rengasvalmistajien erityistarpeita vastaavan kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuotanto ja vienti keskittyvät Venäjällä tällä hetkellä pääasiassa kahteen suureen yhteistyössä toimineeseen tavarantoimittajaan (Omsk ja Yaroslav). Ei ole kuitenkaan juuri epäilystäkään siitä, että vientipotentiaali yhteisöön on keskipitkällä aikavälillä suurempi edellyttäen, että nykyisiä tuotantolaitoksia jonkin verran nykyaikaistetaan. >TAULUKON PAIKKA> (143) Egyptiläinen tuottaja on toistuvasti ilmaissut pyrkivänsä maailman suurimmaksi kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuottajaksi yhdessä tuotantopaikassa tavoitteenaan keskipitkällä aikavälillä 180 000 tonnin vuosikapasiteetti. Koska Egyptin kotimaiset markkinat ovat pienet (arviolta 12 000 tonnia) ja ottaen huomioon Egyptistä yhteisöön tapahtuneen viennin kasvuvauhdin viime vuosina, tuonnin merkittävä kasvu on erittäin todennäköistä. Olisi myös muistettava, että tämä tuottaja on osa maailmanlaajuista toimijaa, joka on osoittanut aikaisemmin halukkuutensa ja kykynsä siirtää tuotantoa yhdestä tuotantolaitoksesta toiseen. (144) Lopuksi tutkimuksessa kävi ilmi, että useat yhteistyössä toimineet käyttäjät testaavat egyptiläistä ja venäläistä tuotetta ennen säännöllisten toimitusten aloittamista. Olisi huomattava, että kaikki yhteistyössä toimineet käyttäjät eivät vielä tuo asianomaista tuotetta kyseisistä maista. (145) Tästä voidaan päätellä, että vielä suuremmalle tuonnin kasvulle polkumyynnillä on selvästi potentiaalia, jollei toimenpiteitä oteta käyttöön. 7.2.2. Yhteisön kapasiteetin välitön lisävähennysuhka (146) Muistutetaan, että yksi yhteisön tuottaja sulki vuonna 2000 kaksi tuotantoyksikköä, toisen Ranskassa ja toisen Yhdistyneessä kuningaskunnassa (katso johdanto-osan 82 kappale). On olemassa selkeitä merkkejä siitä, että jos polkumyynnillä tapahtuva tuonti jatkuu, yhteisön tuotannonala todennäköisesti sulkee muitakin tuotantolaitoksia. Eräs yhteisön tuottaja onkin aivan äskettäin virallisesti valmistellut tuotantolinjojen sulkemista muutamissa jäsenvaltioissa. 7.2.3. Yhteisön tuotannonalan etua koskevat päätelmät (147) On erittäin todennäköistä, että ilman toimenpiteitä polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vahingollisten vaikutusten poistamiseksi yhteisön tuotannonala menettää lisää markkinaosuuttaan, sen taloudellinen tilanne heikkenee entisestään ja se joutuu sulkemaan tuotantolaitoksia. Yhteisön tuotannonala on osoittautunut rakenteellisesti elinkelpoiseksi tuotannonalaksi. Tästä on osoituksena sen taloudellisen tilanteen positiivinen kehitys silloin, kun kilpailua ei vääristänyt polkumyynti. Kun kyseisistä maista tapahtuneen tuonnin markkinaosuus oli vuosina 1997-1999 vielä suhteellisen pieni (2-3 %), sen kannattavuus oli hyvä (10-16 %). Jos toimenpiteet otetaan käyttöön, yhteisön tuotannonala todennäköisesti pystyy parantamaan taloudellista tilannettaan, valtaamaan takaisin markkinaosuutta ja kasvattamaan myyntinsä määrää. Tämän pitäisi mahdollistaa kapasiteetin käyttöasteen nostaminen ja sen seurauksena kiinteiden kulujen pieneneminen. 7.3. Etuyhteydettömien tuojien etu (148) Komissio lähetti kyselylomakkeet 12 etuyhteydettömälle tuojalle, joista neljä vastasi. Yhteistyössä toimineet tuojat vastustivat polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönottoa sillä perusteella, että niiden olisi vaikea löytää uusia tavarantoimittajia ja tämä voisi johtaa työpaikkojen menetykseen. (149) Tutkimuksessa todettiin uusien tavarantoimittajien löytämisen vaikeudesta, että vaikka toimenpiteet otettaisiin käyttöön, käytettävissä olisi vielä muita yhteisön ulkopuolisia tavarantoimittajia, joihin ei sovelleta tällaisia tulleja. Tuonnin osuus muista yhteisön ulkopuolisista maista oli 8,1 prosenttia yhteisön kulutuksesta tutkimusajanjakson aikana. Noin 2,7 prosenttia tästä tuonnista oli peräisin yhteisön tuotannonalaan etuyhteydessä olevista yrityksistä (katso johdanto-osan 116 kappale), mutta loput 5,4 prosenttia ei ollut millään tavalla yhteisön tuotannonalan hallittavissa. Tämä kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen toimituslähde, jonka osuus voi kasvaa markkinaolosuhteiden palautuessa tasapuolisiksi, on kaikkien asianomaisen tuotteen käyttäjien käytettävissä. (150) Mahdollisista työpaikkojen menetyksistä yhteistyössä toimineet tuojat myönsivät itse, että kyse olisi kaikkiaan 276 työpaikan joukossa hyvin pienestä työpaikkojen osuudesta, joka vastaisi asianomaisen tuotteen kauppaan osallistuvia työntekijöitä. Olisi huomattava, että asianomaiseen tuotteeseen liittyvän toiminnan osuus on keskimäärin noin 2 prosenttia yhteistyössä toimineiden tuojien kaikesta liikevaihtoon laskettavasta toiminnasta. (151) Lisäksi havaittiin, että kumituotteiden valmistukseen soveltuvaa nokea myydään pääasiassa suoraan käyttäjille kun taas tuojien välityksellä tapahtuva myynti on suhteellisen vähäistä. Tutkimuksessa kävi ilmi, että yhteistyössä toimineiden tuojien osuus oli tutkimusajanjakson aikana ainoastaan 2 prosenttia asianomaisen tuotteen tuonnissa Egyptistä yhteisöön ja 28 prosenttia tuonnissa Venäjältä. Samaan aikaan yhteistyössä toimineiden käyttäjien suora tuonti Egyptistä oli 71 prosenttia ja Venäjältä 67 prosenttia asianomaisesta tuonnista. (152) Tämän perusteella pääteltiin, että toimenpiteiden käyttöönotolla ei olisi kaiken kaikkiaan merkittävää kielteistä vaikutusta tuojiin. 7.4. Käyttäjien etu (153) Kuten edellä 2.1 kohdassa mainitaan, kumituotteiden valmistukseen soveltuvaa nokea käytetään autonrenkaiden ja muiden kumituotteiden valmistuksessa. Komissio lähetti kyselylomakkeet 21 käyttäjälle ja kuudelle käyttäjien järjestölle ja sai vastaukset kahdeksalta renkaiden valmistajalta ja huomautuksia yhdeltä käyttäjien järjestöltä (BLIC, Bureau de liaison des Industries du caoutchouc). Tutkimusajanjakson aikana yhteistyössä toimineiden käyttäjien osuus asianomaisen tuotteen Egyptistä yhteisöön suuntautuneesta tuonnista oli 71 prosenttia ja Venäjältä 67 prosenttia. Niiden osuus oli noin 82 prosenttia yhteisön tuotannonalan myynnistä ja noin 60 prosenttia kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen kulutuksesta yhteisössä. Kahdeksasta yhteistyössä toimineesta käyttäjästä kaikki eivät tuo asianomaista tuotetta Egyptistä tai Venäjältä. 7.4.1. Yleistä (154) Oman ilmoituksensa mukaan kahdeksan yhteistyössä toimineen käyttäjän osuus yhteisön henkilöautojen rengasmarkkinoista (vaihtorenkaiden myyntikanava) on 93 prosenttia. (155) Yhteistyössä toimineet käyttäjät myyvät tuotteitaan kahden erillisen myyntikanavan kautta: alkuperäisvarusteiden myyntikanavan kautta, jonka osuus on noin 28 prosenttia niiden kaikesta renkaiden myynnistä, ja vaihtorenkaiden myyntikanavan kautta (72 %). Renkaiden valmistajien hinnoitteluvapaus on erilainen näissä kahdessa myyntikanavassa. Alkuperäisvarusteiden myyntikanavan osalta renkaiden valmistajien on sopeuduttava hintoihin (autonvalmistajien paineesta) kun taas niillä on enemmän mahdollisuuksia itse määrätä hinta vaihtorenkaiden myyntikanavassa, minkä vuoksi alkuperäisrenkaiden hinnat ovat noin 25 prosenttia alemmat kuin vaihtorenkaiden hinnat. Ensimmäisessä tapauksessa renkaiden valmistajat ovat sidoksissa autoalan toimintaan, jolla myynnin määrä oli laskussa tutkimusajanjakson aikana. Rengasteollisuus väittää, että suuren ostovoimansa ja voimakkaan kilpailun vuoksi autonvalmistajat vaativat ja saavat alkuperäisrenkaiden hinnat laskemaan joka vuosi 2-6 prosenttia. Useat yhteistyössä toimineet käyttäjät totesivat tutkimuksen aikana, että ne eivät saa lainkaan voittoa alkuperäisrenkaiden myyntikanavasta. Sen sijaat voitot tehdään vaihtorenkaiden myyntikanavassa, jossa valmistajilla on joko omat jakelukanavansa tai ne toimivat useiden pienten ja ostovoimaltaan rajallisten jakelijoiden välityksellä. Tästä syystä pienemmät renkaiden valmistajat olivat tietoisesti valinneet osallistua ainoastaan vaihtorenkaiden markkinoihin. Tutkimuksessa kävi ilmi, että painotetun keskiarvon mukaan yhteistyössä toimineet käyttäjät saivat 3-5 prosentin voiton tutkimusajanjakson aikana, jolloin yhteisön tuotannonala toimi kannattavuusrajalla. Tämän vuoksi katsotaan, että vaikka yhteistyössä toimineisiin käyttäjiin kohdistuu jonkin verran markkinapainetta, ne ovat edelleen kannattavassa taloudellisessa tilanteessa. 7.4.2. Polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden vaikutus tuotteen käyttäjiin (156) Yhteistyössä toimineet käyttäjät väittivät, että polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotolla olisi vakava negatiivinen vaikutus niiden taloudelliseen tilanteeseen, koska ne eivät kykenisi siirtämään polkumyyntitoimenpiteiden käyttöönotosta odotettavissa olevaa kustannusten nousua asiakkailleen. 7.4.2.1. Kustannusvaikutukset (157) Tutkimuksessa kävi ilmi, että kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen osuus oli keskimäärin 5 prosenttia yhteistyössä toimineiden käyttäjien valmistuskustannuksista ja 3,7 prosenttia niiden kokonaiskustannuksista. Painotettu keskimääräinen tulli kyseisille maille on 17 prosenttia. (158) Käyttäjille mahdollisesti aiheutuvista kustannusvaikutuksista on katsottu seuraavaa: (159) Ääritapauksessa (vaihtoehto 1) 17 prosentin hinnankorotusvaikutus koskisi kaiken, myös yhteisön tuotannonalan toimittaman kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen kulutusta eli tuontihintojen nousun lisäksi yhteisön tuotannonala korottaisi yhtä paljon hintojaan. (160) Laskettiin, että tämä nostaisi yhteistyössä toimineiden käyttäjien kokonaistuotantokustannuksia 0,7 prosentilla ja vaikuttaisi siis niiden kannattavuuteen 0,7 prosenttiyksiköllä edellyttäen, että ne eivät kykenisi siirtämään kustannusten nousua asiakkailleen. Tutkimus osoitti, että toisin kuin yhteisön tuotannonala, yhteistyössä toimineet käyttäjät saivat voittoa tutkimusajanjakson aikana (keskimäärin 3-5 prosenttia liikevaihdosta). (161) Toinen mahdollisuus voisi olla (vaihtoehto 2), että 17 prosentin hinnankorotus koskisi ainoastaan Egyptistä ja Venäjältä tuotua kumituotteiden valmistukseen soveltuvaa nokea. Tässä tapauksessa yhteistyössä toimineiden käyttäjien kokonaistuotantokustannukset nousisivat 0,1 prosentilla ja vaikutus niiden kannattavuuteen olisi 0,1 prosenttiyksikköä. (162) Todellisen vaikutuksen arvioidaan todennäköisesti sijoittuvan näiden kahden vaihtoehdon välille seuraavista syistä: (163) Yhteisön tuotannonala luultavasti nostaisi hintojaan jonkin verran, mutta hyödyntäisi todennäköisesti myös hintapaineen helpottumista saadakseen takaisin menetettyä markkinaosuutta hinnoittelemalla tuotteensa kilpailukykyisesti egyptiläisiin ja venäläisiin hintoihin verrattuna, jolloin 17 prosentin hinnankorotus olisi epätodennäköinen. Lisäksi yhteisön tuotannonala toimi vajaalla kapasiteetilla tutkimusajanjakson aikana. Jos se palauttaisi toimintansa täyteen kapasiteettiin, tämä pienentäisi yksikkökustannuksia ja mahdollistaisi paremman kannattavuuden alemmilla hinnoilla. Lisäksi noin 10 prosenttia kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen kulutuksesta hankitaan vaihtoehtoisilta toimittajilta (puolet DGW:n tuotannosta sekä yhteisön tuotannonalan hallitsemattomissa oleva tuonti). Tämän vuoksi yleinen hintojen nousu on epätodennäköistä tai jopa mahdotonta. (164) Edellä esitetyissä kustannusvaikutuslaskelmissa oletetaan myös, että kustannusten nousu vähennetään kokonaan voitoista. Todennäköisempää olisi kuitenkin, että mahdolliset lisäkustannukset siirrettäisiin ainakin osittain asiakkaille, joten ne eivät vaikuttaisi koko määrältään voittoihin. Yhteistyössä toimineet käyttäjät väittivät, että ne eivät kykene siirtämään hintojen nousua alkuperäisrenkaita ostaville asiakkailleen. Kuitenkin kun otetaan huomioon yhteistyössä toimineiden käyttäjien yhteenlaskettu markkinaosuus (93 prosenttia yhteisön rengasmarkkinoista), niillä pitäisi ainakin jossain määrin olla mahdollisuus siirtää hinnankorotukset etenkin vaihtoehdossa 1, jossa vaikutus niihin olisi tasapuolinen. Sama perustelu koskee vaihtorenkaiden alaa, jonka osuus on 72 prosenttia kaikesta renkaiden myynnistä. 7.4.2.2. Hintavaikutukset (165) Toinen tapa tutkia vaikutusta on tarkastella hintoja. (166) Tutkimuksessa kävi ilmi, että keskimääräinen noudettuna lähettäjältä -myyntihinta "tavalliselle" henkilöauton vaihtorenkaalle on noin 40 euroa. Kuorma-auton renkaalle vastaava hinta olisi noin 203 euroa. Vaihtoehdossa 1 henkilöauton renkaan hinta nousisi 26 senttiä ja kuorma-auton renkaan hinta 1 euron ja 28 senttiä eli kummassakin tapauksessa 0,7 prosenttia. Vaihtoehdossa 2 hinnankorotukset olisivat 2 senttiä ja 11 senttiä eli 0,1 prosenttia molemmissa tapauksissa. (167) Lopulliselle kuluttajalle vähittäiskaupassa myydyn henkilöauton renkaan yksikköhinta, joka on keskimäärin noin 59 euroa, nousisi 30 senttiä vaihtoehdossa 1 ja 3 senttiä vaihtoehdossa 2. (168) Alkuperäisrenkaiden osalta 30 euron henkilöauton renkaan ja 182 euron kuorma-auton renkaan osalta tulokset olisivat seuraavat: Vaihtoehdossa 1 henkilöauton renkaan hinta nousisi 19 senttiä ja kuorma-auton renkaan hinta 1 euron ja 15 senttiä eli kummassakin tapauksessa 0,7 prosenttia. Vaihtoehdossa 2 hinnankorotukset olisivat 2 senttiä ja 10 senttiä eli 0,1 prosenttia molemmissa tapauksissa. >TAULUKON PAIKKA> Tämä asia esitetään tiivistetysti edellä olevassa taulukossa. 7.4.3. Kilpailu yhteisön ulkopuolisten maiden autonrenkaiden valmistajien kanssa (169) Jotkut yhteistyössä toimineet renkaanvalmistajat väittivät, että toimenpiteiden käyttöönotto lisäisi kilpailua sellaisten tuontirenkaiden kanssa, joihin tullit eivät vaikuttaisi. Kuten edellä 7.4.2 kohdassa on osoitettu, hintojen nousu ja tämän kilpailutilanteen heikkeneminen olisi todennäköisesti hyvin vähäistä. Olisi myös muistettava, että yhteistyössä toimineiden käyttäjien osuus yhteisön rengasmarkkinoista on 93 prosenttia ja niiden etuna on se, että ne ovat asiakkaita lähellä. (170) Yhteistyössä toimineet käyttäjät väittivät myös, että yhteisössä tuotettujen renkaiden vienti yhteisön ulkopuolelle joutuisi vääristyneen kilpailun tilanteeseen kyseisillä yhteisön ulkopuolisilla markkinoilla verrattuna sellaisiin renkaiden tuottajiin, joihin polkumyyntitoimenpiteet eivät vaikuta. Vientiin tarkoitettujen renkaiden tuottajat voivat kuitenkin sisäisessä jalostusmenettelyssä vaatia Egyptistä ja Venäjältä tuodusta noesta kannetut polkumyyntitullit takaisin. Lisäksi renkaiden myynti yhteisön ulkopuolelle oli noin 27 prosenttia kaikesta renkaiden myynnistä tutkimusajanjakson aikana. Vaikka jotkut yhteistyössä toimineet käyttäjät ovat renkaiden nettoviejiä, toiset niistä ovat nettotuojia, mikä merkitsee sitä, että toimenpiteet eivät vaikuta osaan niiden yhteisön myynnistä lainkaan. (171) Käyttäjät väittivät myös, että ne saattavat tällaisissa olosuhteissa joutua siirtämään tuotantolaitoksiaan yhteisön ulkopuolelle. Useat renkaiden tuottajat ovatkin lähimenneisyydessä valmistelleet siirtoa yhteisön ulkopuolelle. Tähän näyttää kuitenkin olevan strategiset syyt tuotannon siirtämiseksi lähemmäksi kasvavia markkinoita ja työvoimakustannusten vähentämiseksi. Ei ole näyttöä siitä, että toimenpiteiden vaikutus merkittävästi kiihdyttäisi tätä prosessia tai johtaisi yhteisön rengasmarkkinoiden vääristymiseen. 7.4.4. Kilpailunäkökohdat 7.4.4.1. Vahva markkina-asema (172) Tarkasteltiin sitä, onko yhteisön tuottajilla sellainen vahva markkina-asema, joka estäisi kilpailun yhteisön markkinoilla, jos toimenpiteet otetaan käyttöön. (173) Yhteisön tuotannonalan markkinaosuus oli tutkimusajanjakson aikana 73,6 prosenttia. Kun otetaan huomioon yhteisön tuotannonalan tuonti Unkarista, Tsekistä, Yhdysvalloista ja Brasiliasta, markkinaosuudeksi saadaan 76,3 prosenttia. Näin yhteisön tuotannonalasta riippumattomaksi markkinaosuudeksi jää 23,7 prosenttia. (174) Vaikka on mahdollista, että toimenpiteiden käyttöönotto johtaisi asianomaisen tuonnin myynnin määrän ja markkinaosuuden vähenemiseen, tuonti muista yhteisön ulkopuolisista maista säilyisi vaihtoehtoisena hankintalähteenä. Tämän tuonnin osuus oli 8,1 prosenttia yhteisön kulutuksesta (5,4 prosenttia, kun vähennetään yhteisön tuotannonalan harjoittama tuonti) ja noin 48 prosenttia tuonnista yhteisön markkinoille tutkimusajanjakson aikana (32 prosenttia, kun vähennetään yhteisön tuotannonalan tuonti sen omista tuotantolaitoksista). Lisäksi markkinaolosuhteiden normalisoituminen parantaisi yhteisön markkinoiden houkuttelevuutta muiden tavarantoimittajien näkökulmasta. (175) Olisi myös muistettava, että polkumyyntitoimenpiteiden tarkoitus ei ole pysäyttää toimenpiteiden kohteena olevan tuonnin pääsyä yhteisöön, vaan poistaa polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin markkinaolosuhteita vääristävä vaikutus. (176) Lisäksi olisi huomattava, että (tullien perustuessa polkumyyntimarginaaliin) kaikki egyptiläiset ja venäläiset tuottajat myisivät tuotettaan toimenpiteiden käyttöönoton jälkeenkin halvemmalla kuin tullien määrittämistä varten laskettu vahinkoa aiheuttamaton hinta. 7.4.4.2. Vaikeudet siirtyä vaihtoehtoisiin hankintalähteisiin (177) Käyttäjät väittivät, että koska uuden kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen toimittajan hyväksymiseksi vaadittava laaja lupamenettely vie 2-5 vuotta, nopea siirtyminen yhdestä tavarantoimittajasta toiseen toimenpiteiden käyttöönoton seurauksena olisi mahdotonta. (178) Tutkimuksessa kävi ilmi, että uuden kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen toimittajan hyväksymiseksi vaaditaan todellakin lupamenettely, mutta sen viemä aika voi olla huomattavasti alle kaksi vuotta (esim. vähintään kuusi kuukautta). Tämän vuoksi voi kestää jonkin aikaa, ennen kuin renkaiden valmistajat siirtyvät käyttämään Egyptille ja Venäjälle vaihtoehtoisia hankintalähteitä. Tämän vuoksi on todennäköistä, että ne jatkavat ostamista kyseistä maista (maksaen tullit) ennen kuin mahdollisesti vaihtavat toisiin hankintalähteisiin. (179) Lisäksi todettiin, että noin 20 prosenttia asianomaisen tuotteen kulutuksesta käytetään muihin kumitavaroihin kuin renkaisiin, mikä ei edellytä lupamenettelyä. Nämä käyttäjät kykenevät tämän vuoksi siirtymään nopeammin muihin hankintalähteisiin. (180) Ottaen huomioon asianomaisen tuotteen luonteen ja sen suhteellisen korkeat kuljetuskustannukset on käyttäjien oman edun mukaista säilyttää suuret, luotettavat ja tehokkaat yhteisön tavarantoimittajat lähellä niiden omia tuotantolaitoksia. 7.4.4.3. Yhteisön tuottajien kilpailu (181) Useat asianomaiset osapuolet väittivät, että yhteisön tuotannonalalla oli hintasopimuksia ja se toteutti yhteisiä hinnankorotuksia. Asianomaiset osapuolet toimittivat tätä menettelyä varten näyttöä enemmän tai vähemmän samanaikaisesta hinnankorotuksesta huhtikuussa 2002. (182) Vaikka väitteessä viitataan tutkimusajanjaksoa myöhempään aikaan, komissio arvioi asiaa tarkemmin perusasetuksen puitteissa ja rajoissa määrittääkseen, oliko yhteisön markkinoiden kilpailulla mahdollisesti merkittävää vaikutusta tutkimukseen. Ensiksi olisi huomattava, että komissio ei ole tehnyt mitään mahdolliseen kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyvää päätöstä. Vaikka kilpailumenettely on pantu vireille, tämä ei todistettavien päätelmien puuttuessa kumoa yhteisön kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuottajien oikeutta saada helpotusta epäterveisiin kaupan käytäntöihin perusasetuksen nojalla. Komissio on myös saanut tarkastelujakson aikana näyttöä väitteen perusteltavuuteen liittyen siitä, että yhteisön tuottajat menettivät myynnin määrää toisille yhteisön tuottajille, mitä voidaan pitää osoituksena yhteisön tuottajien välisestä kilpailusta näissä tilanteissa. (183) Lisäksi kuten aikaisemmin on todettu, kumituotteiden valmistukseen soveltuvan noen tuotantokustannukset riippuvat voimakkaasti öljyn hinnasta. Huhtikuussa 2002 ilmoitettu hinnankorotus seurasi helmikuussa 2002 tapahtunutta 30 prosentin öljyn hinnan nousua, joka katettiin ilmoitetuilla hinnankorotuksilla ainoastaan osittain. Se, että hinnankorotukset olivat samanaikaisia, saattoi johtua siitä, että kaikkien kolmen yhteisön tuottajan kustannukset nousivat samalla tavalla ja niiden voitot olivat pienenemässä. Yhteisön tuottajien pitkän aikavälin sopimuksissa yleensä määrätäänkin neljäsvuosittain tehtävistä myyntihintojen mukautuksista öljyn hinnan perusteella. (184) Näiden päätelmien valossa ja perusasetuksen puitteissa ja rajoissa ei voida tässä vaiheessa päätellä, että yleinen kilpailutilanne yhteisön markkinoilla muodostaisi pakottavan yhteisön edun mukaisen esteen toimenpiteiden käyttöönotolle. (185) Perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan mukaisia tutkimusten menettelytapasääntöjä koskevan, 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 20 artiklan 1 kohdassa lisäksi säädetään, että "tietoja, jotka on saatu sovellettaessa 11, 12, 13 ja 14 artiklaa, saa käyttää vain asianomaisen pyynnön tai tutkimuksen tarkoituksiin". Sen 20 artiklan 2 kohdassa kielletään kyseistä asetusta sovellettaessa saatujen tietojen ilmaiseminen. Tässä tapauksessa tämä merkitsee sitä, että kilpailututkimuksen yhteydessä saatuja tietoja voidaan käyttää ainoastaan siihen tarkoitukseen, mitä varten ne on saatu. Näin ollen tällaisia tietoja ei missään tapauksessa voida käyttää polkumyyntitutkimuksessa. Kun kilpailututkimus on saatettu päätökseen, komissiossa arvioidaan sen vaikutuksia tämän