Materiaalien kierrätyskäyttöaste (toissijainen käyttö) oli Suomessa 6,2 prosenttia vuonna 2020. Kun otetaan huomioon, että EU:n keskiarvo on 12,8 prosenttia, on viime vuosien edistyminen ollut hyvin vähäistä.

Kiertomateriaalien käyttöaste on hyvä kiertotalouden mittari taloudessa, sillä siihen on laskettu mukaan kaikki talouden kiertoon jäävät materiaalit. Kiertomateriaalien käyttöasteessa on suuria eroja maiden välillä. EU:n kiertotalouden toimintasuunnitelmassa esitetyn kiertomateriaalien käyttötavoitteen edistämiseksi eli niiden käytön kaksinkertaistamiseksi EU:ssa vuoteen 2030 mennessä jäsenvaltioiden tasolla on toteutettava kunnianhimoisia toimenpiteitä, jotka kohdistuvat tuotteiden koko elinkaareen. Tällaisia toimenpiteitä on monenlaisia: ne voivat liittyä esimerkiksi kestävään tuotesuunnitteluun (jonka avulla voidaan parantaa tuotteiden kestävyyttä, korjattavuutta, päivitettävyyttä ja uudelleenkäytettävyyttä) tai i) ns. uudelleenvalmistukseen, ii) kierron lisäämiseen tuotantoprosesseissa, iii) kierrätykseen, iv) ekoinnovaatioiden edistämiseen tai v) ympäristöä säästävien julkisten hankintojen lisäämiseen.

Maaliskuussa 2020 hyväksytty uusi kiertotalouden toimintasuunnitelma on yksi Euroopan vihreän kehityksen ohjelman kulmakivistä. EU:n siirtyminen kiertotalouteen vähentää luonnonvaroihin kohdistuvaa painetta ja luo kestävää kasvua ja työpaikkoja. Se on myös edellytys EU:n vuoden 2050 ilmastoneutraaliustavoitteen saavuttamiselle ja luonnon monimuotoisuuden köyhtymisen pysäyttämiselle. Toimintasuunnitelmassa esitetään tuotteiden koko elinkaarta koskevia aloitteita, joilla pyritään pienentämään EU:n kulutusjalanjälkeä ja kaksinkertaistamaan kiertomateriaalien käyttö EU:ssa vuoteen 2030 mennessä. Toimintasuunnitelmassa kiinnitetään huomiota tuotteiden suunnitteluun, ja sillä edistetään kiertotalouden prosesseja, kannustetaan kestävään kulutukseen sekä pyritään varmistamaan, että jätteen syntyä ehkäistään ja käytetyt resurssit pidetään EU:n taloudessa kierrossa mahdollisimman pitkään.

On tärkeää säilyttää näiden lähteiden avulla ympäristöinvestointien rahoituksen taso (noin 0,42 % BKT:stä vuosina 2014–2020) sekä nostaa sitä vuosien 2021–2027 investointitarpeiden (yli 0,96 % BKT:stä, eli rahoitusvaje on 0,54 % BKT:stä, mikäli rahoituksen taso pysyy ennallaan) kattamiseksi.

Suomella on kattava luonnon monimuotoisuutta koskeva strategia vuosille 2014–2020, mutta siitä huolimatta luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen jatkuu ja tällä hetkellä on epäselvää, riittävätkö strategiassa esitetyt toimenpiteet kompensoimaan maataloustuotannon tehostamista ja siitä maaseudulla laajemmin aiheutuvaa rehevöitymistä. Monien niittyluontotyyppien ja monien niillä elävien lajien suojelun taso on edelleen epäsuotuisa. Natura 2000 ‑alueilla metsätalouden on ilmoitettu olevan merkittävin painetta aiheuttava tekijä. Huhtikuussa 2020 unionin tuomioistuin antoi Suomelle tuomion tämän jätettyä noudattamatta luonnonvaraisten lintujen suojelua koskevan EU:n lainsäädännön mukaisia oikeudellisia velvoitteitaan ja Suomen myönnettyä vuodesta 2011 lähtien toistuvasti lupia urospuolisen haahkan kevätmetsästykseen Ahvenanmaan maakunnassa. Parhaillaan on myös käsiteltävänä toinen tapaus, joka koskee urospuolisten haahkojen kesämetsästystä Manner-Suomessa.

Julkisten hankintojen osuus kulutuksesta Euroopan unionissa on suuri – viranomaisten ostovoima vastaa noin 14:ää prosenttia EU:n BKT:stä. Julkisilla hankinnoilla voidaan edistää kysyntää kestäville tuotteille, jotka täyttävät korjattavuutta ja kierrätettävyyttä koskevat vaatimukset. Raportointi ympäristöä säästävien julkisten hankintojen seuraamiseksi on toistaiseksi vapaaehtoista.

Suomella ei ole erillistä muovistrategiaa, mutta syyskuussa 2018 julkaistiin Muovitiekartta Suomelle, ja se on ensimmäinen askel kohti uutta, kestävää muovitaloutta. Tätä etenemissuunnitelmaa varten esitettiin yli sata ehdotusta, joista suunnitelmaan on valittu joukko keskeisiä toimia muoviin liittyvien haasteiden ratkaisemiseksi.

Suomen hallitus päivitti Suomen kiertotalouden tiekarttaa vuonna 2019 ja sisällytti siihen 30 uutta toimenpidettä, ja huhtikuussa 2021 se teki periaatepäätöksen kiertotalouden edistämisestä. Hallitus on laatinut strategisen ohjelman kiertotalouden edistämiseksi ja talouden muuttamiseksi kiertotalousperiaatteiden mukaiseksi vuoteen 2035 mennessä. Kyseessä on kansallinen puiteohjelma, jossa asetetaan konkreettisia tavoitteita uusiutumattomien luonnonvarojen kulutukselle, resurssituottavuudelle ja kiertomateriaalien käyttöasteelle. Näitä tavoitteita täydennetään edistämällä vapaaehtoisten alakohtaisten sopimusten tekemistä kuntien, elinkeinoelämän ja muiden sidosryhmien välillä sekä luomalla kestävät kiertotalouden markkinat lainsäädännön, taloudellisten välineiden ja digitalisaation avulla. Kiertotalouteen siirtyminen on myös askel kohti hallituksen vuodelle 2035 asettaman hiilineutraaliustavoitteen saavuttamista.

Tehokkain keino parantaa resurssitehokkuutta ja pienentää jätteen ympäristövaikutuksia on pitkittää mahdollisimman paljon tuotteiden ja materiaalien päätymistä jätteeksi. Jätteen syntymisen ehkäiseminen ja tuotteiden uudelleenkäyttö ovat ensisijaisia vaihtoehtoja, ja siksi ne ovat jätehierarkian huipulla. Syntyvän yhdyskuntajätteen määrä on hyvä indikaattori jätteen syntymistä ehkäisevien toimenpiteiden vaikuttavuudesta.

Syyskuussa 2021 ympäristömerkin saaneita tuotteita oli yhteensä 83 590 ja EU:n ympäristömerkkijärjestelmään rekisteröityneitä käyttöluvan haltijoita kaikkiaan 2 057. Näistä ympäristömerkin saaneita suomalaisia tuotteita oli 1 744 ja Suomeen myönnettyjä käyttölupia 14. Tuotteiden osalta ympäristömerkki on siis otettu laajasti käyttöön, mutta käyttölupien suosio on ollut vähäisempää. Edellisen, vuonna 2019 julkaistun kertomuksen jälkeen EU:n ympäristömerkkijärjestelmään rekisteröityjen suomalaisten tuotteiden määrä on vähentynyt 869:llä ja käyttölupien määrä neljällä. Suomessa on kuitenkin noin 10 000 Joutsenmerkin saanutta tuotetta (kaikkiaan noin 40 000:sta) ja Pohjoismaiden noin 2 500:sta Joutsenmerkin käyttöluvasta noin 150 on myönnetty Suomeen. Lisäksi Suomessa on tällä hetkellä neljä EMAS-järjestelmään rekisteröityä organisaatiota, joilla on yhteensä 18 toimipaikkaa.

Strategian lähestymistapana on ennen kaikkea i) lainsäädäntöehdotusten laatiminen julkisten hankintojen ympäristövaikutusten huomioon ottamiseksi, ii) ympäristövastuullisiin julkisiin hankintoihin kannustaminen ja kestävän kehityksen periaatteiden edistäminen julkisissa hankinnoissa vapaaehtoisten sitoumusten avulla, iii) vastuullisten elintarvikehankintojen oppaiden päivittäminen (Pellolta pöytään ‑strategian mukaisesti) sekä iv) vähähiilisten julkisten hankintojen kehittämisohjelman käynnistäminen edelläkävijäorganisaatioiden kanssa. Strategiassa ei aseteta tuotekohtaisia sääntöjä, vaan siinä on kehitetty kriteerejä esimerkiksi elintarvikkeita ja ruokapalveluhankintoja sekä Green deal ‑sopimuksia varten. Strategian onnistuneen täytäntöönpanon ja sen tavoitteiden saavuttamisen varmistamiseksi Kestävien ja innovatiivisten julkisten hankintojen verkostomaisen osaamiskeskuksen (KEINO) jäsenet toimivat hankintayksikköjen tukena.

Suomessa on 68 luontodirektiivin soveltamisalaan kuuluvaa luontotyyppiä ja 128 siihen kuuluvaa lajia. Suomessa on myös 81:n lintudirektiivin liitteessä I luetellun lintulajin populaatioita.

Natura 2000 on maailman suurin koordinoitu suojelualueiden verkosto ja keskeinen väline lintu- ja luontodirektiivien tavoitteiden saavuttamiseksi. Näiden direktiivien tavoitteena on i) varmistaa Euroopan arvokkaimpien ja uhanalaisimpien lajien ja luontotyyppien suojelu, säilyminen ja selviytyminen pitkällä aikavälillä sekä ii) säilyttää näiden lajien ja luontotyyppien suotuisa suojelun taso tai palauttaa se ennalleen. Lintu- ja luontodirektiivien tavoitteisiin pyrittäessä keskeisinä virstanpylväinä on i) yhtenäisen Natura 2000 ‑verkoston luominen, ii) yhteisön tärkeinä pitämien alueiden nimeäminen erityisten suojelutoimien alueiksi sekä iii) suojelutavoitteiden ja toimenpiteiden asettaminen Natura 2000 ‑alueille.

Unionin tuomioistuin asetti Suomen ennakkoratkaisupyynnön jälkeen lokakuussa 2019 antamassaan tuomiossa tiukat edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta voidaan myöntää lupa poiketa luontodirektiivin nojalla suojeltujen lajien, kuten suden, tahallisen tappamisen kiellosta kannanhoidollisen metsästyksen nojalla. Suomi pyrkii edistämään rinnakkaiseloa erilaisilla toimenpiteillä, ja sen on noudatettava tätä päätöstä kaikilta osin oikeudellisessa kehyksessään.

Huhtikuussa 2020 unionin tuomioistuin antoi Suomelle tuomion tämän jätettyä noudattamatta luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 2009/147/EY 7 artiklan 4 kohdan ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia velvoitteitaan ja Suomen myönnettyä vuodesta 2011 lähtien toistuvasti lupia urospuolisen haahkan kevätmetsästykseen Ahvenanmaan maakunnassa. Parhaillaan on myös käsiteltävänä toinen tapaus, joka koskee urospuolisten haahkojen kesämetsästystä Manner-Suomessa.

Suomen on varmistettava, että yhteisön tärkeinä pitämien lajien ja luontotyyppien suojelun taso säilyy suotuisana tai se palautetaan suotuisaksi koko niiden luontaisella levinneisyysalueella. Suomella on kunnianhimoisia luonnon suojelu- ja ennallistamisohjelmia: METSO-ohjelma metsien monimuotoisuutta edistävien toimenpiteiden rahoittamiseksi ja Helmi-ohjelma, joka keskittyy ennen kaikkea soihin, kosteikkoihin, rannikkoluontotyyppeihin ja puoliluontaisiin niittyihin. Tärkeä on myös SOTKA-hanke, jolla pyritään parantamaan vesilintujen tilaa. Yhä useamman luontotyypin ja lajin suojelun tason kehityssuunnan käännyttyä negatiiviseksi on tärkeää, että Suomi toteuttaa näitä toimia yhtä kunnianhimoisesti myös tulevina vuosina.

Suomen vuosilta 2013–2018 raportoimissa, luontodirektiivin 17 artiklassa edellytetyissä luontotyyppien ja lajien suojelun tasoa koskevissa tiedoissa arvioitiin, että 31,87 prosentilla luontotyypeistä suojelun taso oli vuonna 2018 hyvä, mikä on hieman vähemmän kuin tätä edellisellä raportointikaudella (2007–2012), jolloin 33,7 prosentilla luontotyypeistä ilmoitettiin olevan hyvä suojelun taso. Suojelluista lajeista 45,28 prosentilla arvioitiin olevan hyvä suojelun taso vuonna 2018, mikä on hieman vähemmän kuin vuosina 2007–2012, jolloin vastaava luku oli 46 prosenttia. Vain 11,76 prosentilla yhteisön tärkeinä pitämistä metsäluontotyypeistä on Suomessa suotuisa suojelun taso. Lintujen osalta 26 prosentilla pesivistä lintulajeista lyhyen aikavälin kehityssuunta on nouseva tai vakaa. Suomen raportoimien tietojen mukaan 50 prosentilla Suomen talvehtivien lajien kannoista lyhyen aikavälin kehityssuunta on nouseva. Itävallan ohella tämä on suurin osuus EU:ssa.

Suomessa luonnonmukaisesti viljellyn maatalousmaan osuus on arviolta 13,93 prosenttia, mikä on yli EU:n 9,07 prosentin keskiarvon (Eurostat, 2020). Suomen osuus onkin tärkeässä roolissa, jotta EU:n luonnonmukaiselle viljelylle vuodelle 2030 asetettu 25 prosentin tavoite voidaan saavuttaa.

EU:n puutavara-asetuksessa kielletään laittomasti korjatun puutavaran saattaminen EU:n markkinoille. Puutavara-asetuksen mukaan EU:n jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä toimijoille ja kauppaa käyville säännöllisiä tarkastuksia ja määrättävä seuraamuksia vaatimusten noudattamatta jättämisestä. Puutavara-asetuksen 20 artiklaa on muutettu siten, että aiemmin kahden vuoden välein toimitettu kertomus on nyt toimitettava vuosittain, alkaen kalenterivuodesta 2019.

Metsät kattavat 79,6 prosenttia Suomen pinta-alasta, ja niistä yli 75 prosentilla suojelun taso on arvioitu huonoksi. Suomessa on 203 000 hehtaaria luonnontilaista metsää.

EU:n metsäalueesta 27 prosenttia on luontodirektiivin nojalla suojeltua metsää, ja tästä alle 15 prosentilla suojelun taso on arvioitu suotuisaksi. Sen metsäalueen osuus, jonka suojelun taso arvioidaan huonoksi, on kasvanut EU:ssa 27 prosentista (vuoden 2015 taso) 31 prosenttiin.

Heinäkuussa 2021 hyväksytty EU:n metsästrategia vuodelle 2030 on osa 55-valmiuspakettia. Strategialla edistetään metsien tuottamia monia palveluja. Sen keskeisenä tavoitteena on varmistaa, että EU:n metsät ovat terveitä, monimuotoisia ja selviytymis- ja sopeutumiskykyisiä, sekä huolehtia niiden merkittävästä vaikutuksesta EU:n biodiversiteetti- ja ilmastotavoitteisiin.

Meristrategiapuitedirektiivin mukaan jäsenvaltioiden on pyrittävä saavuttamaan merivesillään ympäristön hyvä tila. Tämän saavuttamiseksi niiden on laadittava meristrategia merivesiään varten ja tehtävä yhteistyötä saman merialueen tai osa-alueen jakavien EU-maiden kanssa. Nämä meristrategiat käsittävät eri vaiheita, jotka kehitetään ja pannaan täytäntöön kuuden vuoden sykleissä.

Unionin kannalta merkityksellisiä haitallisia vieraslajeja on tällä hetkellä kaikkiaan 66, joista 30 on eläinlajeja, 36 kasvilajeja, 41 pääasiassa maalla eläviä lajeja, 23 ensisijaisesti makean veden lajeja, yksi on murtovesilaji ja yksi merieläinlaji.

Haitallisia vieraslajeja koskevan asetuksen (EU) N:o 1143/2014 keskeisenä kulmakivenä on unionin kannalta merkityksellisten haitallisten vieraslajien luettelo.

Suomen ekosysteemien ja niiden tuottamien palvelujen kartoitukseen ja arviointiin (MAES) liittyvä kehitys jakautuu neljään osaan: i) verkostot ja tietojen vaihto, ii) maankäytön suunnittelun tukeminen, iii) integroitu luonnonpääoman tilinpito ja iv) ekosysteemien tilan arvioinnin valmistelu. Suomi on toimittanut ajantasaiset tiedot, ja se on saavuttanut edistystä tammikuun 2016 jälkeen (kaavio 16). Arviointi perustuu 27 täytäntöönpanokysymykseen, ja sitä päivitetään kuuden kuukauden välein.

Suomi on osallistunut aktiivisesti ESMERALDA-hankkeeseen, joka on jatkoa aiemmille ekosysteemipalvelujen arvioinneille, kuten Suomen TEEB-hankkeelle (Kohti kestävää ja aidosti vihreää taloutta – Ekosysteemipalvelujen arvo ja yhteiskunnallinen merkitys Suomessa), sekä Suomen ekosysteemipalvelujen indikaattoreiden (CICES-luokitusta ja Cascade-mallia hyödyntävä kansallinen viitekehys) kehittämiselle. Käytössä on myös verkkoalusta , jolle on koottu tiedot luonnon monimuotoisuuden tilasta ja ekosysteemipalveluista ja jonka on tarkoitus toimia esimerkiksi geenivarojen saatavuudesta tehdyn Nagoyan pöytäkirjan ja Cartagenan bioturvallisuuspöytäkirjan kansallisena verkkosivustona.

Kuten meristrategiapuitedirektiivin täytäntöönpanoa koskevassa komission kertomuksessa todetaan, alueellinen yhteistyö on meristrategiapuitedirektiivin hyväksymisen jälkeen parantunut, mutta yhteistyötä on lisättävä direktiivissä edellytetyn meristrategioiden täyden alueellisen johdonmukaisuuden saavuttamiseksi.

Meristrategiapuitedirektiivissä edellytetään myös, että jäsenvaltiot arvioivat merivesiensä ympäristön nykyisen tilan suhteessa ympäristön hyvän tilan määrityksiin. Hyvä tai erittäin hyvä tulos osoittaa, että jäsenvaltiolla on hyvät valmiudet arvioida meriympäristöään niiden vaatimusten mukaisesti, jotka on asetettu komission merivesien hyvän ekologisen tilan vertailuperusteita koskevassa päätöksessä.

Se, ettei ekosysteemien tilinpidon suorittamista ole osoitettu minkään tahon tehtäväksi, on Suomessa kenties suurin este tilinpidon kehittämiselle ja toteuttamiselle. Lisäksi yhteisen kielen löytäminen luonnon-, talous- ja tilastotieteilijöiden välillä vie aikaa. Makean veden varantojen tietoon pohjautuva kvantifiointi ei ole tällä hetkellä mahdollista, koska tiedot puuttuvat kokonaan tai osittain. Meriympäristön tilaa koskevaa tilinpidon osiota on kehitettävä. Ongelmia aiheuttavat myös ristiriitaiset tai toimimattomat ohjeet. Esimerkiksi ”vihreän vesijalanjäljen” tai ”maaperän vedenkulutuksen” käsitteiden on todettu olevan hyvin teoreettisia, ja ne ovat olleet vaikeasti sovellettavissa Suomen kansallisessa kontekstissa.

Suomessa virallisen ekosysteemien tilinpidon suorittamista ei ole toistaiseksi annettu minkään tahon tehtäväksi. Menetelmien kehittäminen ekosysteemien ja vesistöjen tilinpidon pilotointia varten on ollut alhaalta ylöspäin suuntautuva prosessi. Asetuksen (EU) N:o 691/2011 ja SEEA-EA:n päivittämistä koskevan Eurostatin aloitteen myötä on odotettavissa, että luonnon ekosysteemien tilinpidon tarve päätöksenteossa Suomessa kasvaa. Suomessa on kehitetty useita luonnonpääoman tilinpidon kehyksiä ja tehty useita siihen liittyviä akateemisia kokeiluja, mutta toistaiseksi ei ole julkaistu virallista luonnonpääoman tilinpitoa.

Suomessa noin 1 250 teollisuuslaitokselta vaaditaan teollisuuden päästödirektiiviin perustuva lupa. Näiden laitosten määrä on lisääntynyt lähes 600:lla vuodesta 2015. Ne ovat pääasiassa polttolaitoksia, mutta joukossa on myös jätehuoltoalalla toimivia laitoksia. Laitosten jakautuminen esitetään jäljempänä olevassa kaaviossa.

Parasta käytettävissä olevaa tekniikkaa (BAT) koskevien vertailuasiakirjojen (BREF-asiakirjojen) ja BAT-päätelmien kehittämisen myötä on varmistettu hyvä yhteistyö sidosryhmien välillä ja parannettu teollisuuden päästödirektiivin täytäntöönpanoa. Edellisen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoraportin jälkeen komissio on hyväksynyt Suomea koskevia BAT-päätelmiä seuraaville aloille: i) jätteenpoltto, ii) elintarvike-, juoma- ja maitoteollisuus sekä iii) pintakäsittely orgaanisilla liuottimilla, mukaan lukien kemikaaleilla tapahtuva puun ja puutuotteiden suojaus.

Teollisuudenalat, joiden on todettu kuormittavan ympäristöä eniten ilman epäpuhtauksien osalta, olivat energia-ala rikin (SOx) ja typen (NOx) oksidien, arseenin (As), kuparin (Cu), elohopean (Hg), sinkin (Zn) ja dioksiinien osalta, metallien (erityisesti raudan ja teräksen) tuotanto ja jalostus kromin (Cr) ja nikkelin (Ni) osalta sekä siipikarjan ja sikojen tehokasvatus ammoniakin (NH3) ja hiukkasten (PM2.5) osalta. Näiden jakauma on esitetty seuraavassa kaaviossa.

Suomessa on yhteensä 325 Seveso-laitosta, joista 187 on luokiteltu alemman tason ja 138 ylemmän tason laitoksiksi (luokittelu perustuu laitoksissa todennäköisesti käsiteltävien vaarallisten aineiden määrään). Ylemmän tason laitoksia koskevat tiukemmat vaatimukset. Seveso-laitosten määrän kehitys esitetään kaaviossa 1.

Kaaviossa 3 esitetään niiden ylemmän tason laitosten prosenttiosuus, joiden osalta tiedot turvallisuustoimenpiteistä ja noudatettavasta käyttäytymisestä on viime vuosina saatettu aktiivisesti yleisön saataville.

Kaavio 26: Niiden ylemmän tason laitosten prosenttiosuus, joiden osalta tiedot turvallisuustoimenpiteistä ja noudatettavasta käyttäytymisestä on saatettu aktiivisesti yleisön saataville, 2011, 2014 ja 2018

Suomelle annettiin heinäkuussa 2020 virallinen ilmoitus, sillä Suomi ei ollut saattanut direktiivin vaatimuksia asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöään. Puutteita havaittiin seuraavien seikkojen osalta: i) laitosten turvallisuusselvitykset, ii) valtioista riippumattomien järjestöjen oikeus saada tietoa asianomaisista laitoksista ja käytetyistä vaarallisista aineista sekä iii) tiedot, joiden perusteella laitoksiin tehtiin tarkastuksia. Suomi on ilmoittanut kansallisista täytäntöönpanotoimenpiteistä, joilla on tarkoitus korjata havaitut rikkomukset. Komissio arvioi parhaillaan Suomen ilmoittamia toimenpiteitä.

Melu

Ympäristömeludirektiivissä säädetään yhteisestä toimintamallista ympäristömelulle altistumisen haittavaikutusten välttämiseksi, ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi, joskaan siinä ei aseteta varsinaisia raja-arvoja melulle. Direktiivin tärkeimmät tähän liittyvät välineet ovat strateginen melukartoitus ja -suunnittelu. Vuoteen 2030 ulottuvan saasteettomuustoimintasuunnitelman keskeisenä tavoitteena on vähentää kroonisesti liikennemelulle altistuvien ihmisten osuutta 30 prosenttia vuoden 2017 tasoon verrattuna.

Lentokoneiden, rautateiden ja teiden aiheuttama liiallinen melu on yksi keskeinen ympäristöön liittyvä terveysongelmien aiheuttaja EU:ssa. Se voi aiheuttaa iskeemistä sydänsairautta, aivohalvauksia, unen keskeytymistä, kognitiivisten taitojen häiriöitä ja stressiä.

Suomessa ympäristömelu aiheuttaa arvioiden mukaan vuosittain vähintään noin 50 ennenaikaista kuolemaa ja 200 iskeemisestä sydänsairaudesta johtuvaa sairaustapausta (tiedot perustuvat suppeaan dataan ). Lisäksi noin 23 000 ihmistä kärsii unen häiriintymisestä. Ilmoitettujen tietojen mukaan melualtistus väheni Suomessa vuosina 2012–2017 yleisesti ottaen 27 prosenttia.

Viimeisimpien täydellisten analysoitujen tietojen mukaan taajamien, teiden ja rautateiden melukartoitus on saatu valmiiksi.

Vedenlaatu ja vesihuolto

EU:n lainsäädännössä ja toimintapolitiikassa edellytetään, että paineiden vaikutusta vaihettumisalueiden vesiin, rannikkovesiin ja sisävesiin (mukaan lukien pinta- ja pohjavedet) vähennetään merkittävästi. Vesistöjen hyvän tilan saavuttaminen, ylläpitäminen tai vahvistaminen vesipolitiikan puitedirektiivissä määritellyllä tavalla takaa, että EU:n kansalaisten käytössä on laadukasta ja turvallista juoma- ja uimavettä. Lisäksi se takaa, että ravinnekierto (typpi ja fosfori) ovat kestävämmällä ja resurssitehokkaammalla tavalla hallinnassa.

Vesipolitiikan puitedirektiivi

Vesipolitiikan puitedirektiivi ja muu vesialaan liittyvä lainsäädäntö muodostavat kehyksen kestävälle ja yhdennetylle vesienhoidolle, jolla pyritään varmistamaan vesivarojen korkeatasoinen suojelu, estämään niiden edelleen huononeminen ja palauttamaan niiden hyvä tila.

Jäsenvaltioiden oli maaliskuuhun 2022 mennessä toimitettava vesipuitedirektiivin mukaiset kolmannen sukupolven vesipiirien hoitosuunnitelmansa. Suomi toimitti hoitosuunnitelmansa hiljattain. Komissio arvioi ilmoitettua tilaa ja edistymistä ja tarkastaa, mitä toimenpiteitä toisen vesipiirien hoitosuunnitelmien arvioinnissa tehtyjen havaintojen perusteella on toteutettu.

Joulukuussa 2021 komissio julkaisi kuudennen täytäntöönpanokertomuksen , jossa arvioidaan vesipolitiikan puitedirektiivin ja tulvadirektiivin täytäntöönpanoa. Tämä kertomus sisältää väliarvioinnin i) toimenpideohjelmien täytäntöönpanosta sekä ii) uusiin prioriteettiaineisiin liittyvästä edistymisestä.

Suomea koskeva arviointikertomus osoittaa, että ohjelmoidut toimenpiteet on sisällytetty toiseen vesipiirien hoitosuunnitelmaan. Kaikkien vesipiirien osalta on annettu uusia säädöksiä. Vesipolitiikan puitedirektiivin tavoitteiden saavuttamiseksi on suunniteltu toimenpiteitä, joiden täytäntöönpano on aloitettu viipymättä. Suomen ilmoittamien tietojen mukaan kaupungeissa ja teollisuudessa on edistytty hyvin pistekuormituslähteiden päästöjen vähentämisessä. Myös metsätalouteen ja vesiviljelyyn liittyvät toimet ovat edistyneet. Maaseudun jätevesien käsittelyn, maatalouden ja osittain myös vesiviljelyn osalta tarvitaan lisätoimia. Maatalouteen liittyvien toimenpiteiden toteuttaminen on viivästynyt riittämättömien resurssien vuoksi. Maatalouden aiheuttaman hajakuormituksen vähentämistoimet perustuvat pääasiassa viljelijöiden kanssa tehtyihin vapaaehtoisiin sopimuksiin. Suurin osa (>90 %) tiloista on sitoutunut YMP:n ympäristötukien edellyttämiin toimiin.

Vuonna 2020 julkaistujen, vesipiirien hoitosuunnitelmia koskevien toisen raportointikierroksen kertomusten ja tietojen mukaan 73,2 prosenttia Suomen kaikista pintavesimuodostumista (esim. joet, järvet, jokisuiden vaihettumisalueet, rannikkovedet ja aluevedet) on hyvässä ekologisessa tilassa (1,4 % vesistömuodostumista on sellaisia, joiden tila on tuntematon) mutta vain 49,5 prosenttia on hyvässä kemiallisessa tilassa. Pohjavesistä 2,5 prosenttia ei saavuttanut hyvää kemiallista tilaa, ja 98,3 prosentilla oli hyvä määrällinen tila.