Lähtökohtana on Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) suorittama kartoitustyö, jossa yksilöidään katettujen joukkolainojen liikkeeseenlaskua koskevia parhaita käytäntöjä. Kartoitustyö on vastaus Euroopan järjestelmäriskikomitean (EJRK) suositukseen, jossa kehotetaan yksilöimään parhaita käytäntöjä ja seuraamaan niiden noudattamista, jotta katettuihin joukkolainoihin sovellettaisiin luotettavia ja johdonmukaisia puitteita kaikkialla unionissa.

Ehdotus on osa meneillään olevaa hanketta, jossa on määrä varmistaa, että katettujen joukkolainojen laatu on niin riittävä, että niihin voidaan edelleen soveltaa etuuskohtelua.

Katettujen joukkolainojen markkinat ovat kehittyneet eri tahtiin sisämarkkinoilla: katetut joukkolainat ovat erittäin tärkeitä toisissa jäsenvaltioissa, kun taas toisissa niiden merkitys on vähäisempi. Unionin lainsäädännössä niitä on käsitelty vain osittain. Niiden vakavaraisuus- ja sääntelykohtelu on pienempien riskien vuoksi monessa suhteessa suotuisampaa (esimerkiksi sijoittaville pankeille asetetut sääntelynmukaiset pääomavaatimukset ovat katettujen joukkolainojen tapauksessa pienemmät kuin muilla sijoituskohteilla), mutta unionin lainsäädännössä ei määritetä tyhjentävästi, mitä katettu joukkolaina tarkalleen tarkoittaa. Direktiivissä 2009/65/EY määritellyille katetuille joukkolainoille myönnetään etuuskohtelu, mutta kyseinen määritelmä laadittiin tiettyyn tarkoitukseen: yhteissijoitusyrityksen sijoitusten enimmäismäärän asettamista varten. Päämarkkinaunionin laajempien tavoitteiden kannalta määritelmä ei ole tarkoituksenmukainen.

Katetut joukkolainat mahdollistava EU:n kehys lisäisi niiden käyttöä luottolaitosten vakaana ja kustannustehokkaana rahoituslähteenä varsinkin heikommin kehittyneillä markkinoilla. Tämä helpottaisi reaalitalouden rahoittamista pääomamarkkinaunionin tavoitteiden mukaisesti. Lisäksi kehys toisi sijoittajien ulottuville uusia ja turvallisempia sijoitusmahdollisuuksia ja auttaisi säilyttämään rahoitusvakauden. Jäsenvaltioiden tehtävänä on saattaa säännöt osaksi kansallista lainsäädäntöä, mikä takaa, että katettuja joukkolainoja koskevat kansalliset säännöstöt ovat tässä ehdotuksessa esitettyjen periaatelähtöisten vaatimusten mukaiset. Kaikkien katettujen joukkolainojen on kaikkialla Euroopassa vastattava tässä ehdotuksessa esitettyjä yhdenmukaistamista koskevia vähimmäisvaatimuksia.

Katetut joukkolainat ovat luottolaitosten liikkeeseen laskemia velkasitoumuksia, joiden vakuutena on erillään pidettävä pooli, jonka varoja joukkolainojen haltijoilla on etuoikeutettuina velkojina mahdollisuus käyttää suoraan. Joukkolainojen haltijoilla on samaan aikaan edelleen oikeus vaateen esittämiseen liikkeeseen laskevalle yhteisölle tavallisina velkojina. Tällaista vaateiden esittämistä sekä katepoolille että liikkeeseenlaskijalle kutsutaan kaksinkertaisen takautumisoikeuden järjestelmäksi (dual recourse mechanism).

Asetus on asianmukainen toimintatapa, sillä säännöksillä korvataan asetuksen (EU) N:o 575/2013 säännökset, jotka koskevat katettujen joukkolainojen hyväksymistä etuoikeutetun pääomakohtelun piiriin. Näin saavutetaan sama suora oikeudellinen vaikutus kuin nykyisellä asetuksella ja varmistetaan, että ehdotuksen tavoitteet saavutetaan yhdenmukaisesti koko EU:ssa, sekä lisätään varmuutta ja luodaan tasapuolisemmat toimintaedellytykset liikkeeseenlaskijoille ja sijoittajille.

Unionin lainsäädännössä myönnetään etuoikeutettu pääomakohtelu katetuille joukkolainoille, joten niihin liittyviä vaatimuksia on muutettava unionin tasolla. Etuoikeutettua pääomakohtelua koskevia vaatimuksia on tarpeen käsitellä unionin tasolla senkin vuoksi, että voidaan varmistaa johdonmukainen sijoittajansuoja sekä tasapuoliset toimintaedellytykset eurooppalaisille luottolaitoksille.

Komission toinen rahoitusmarkkinoihin liittyvä tärkeä tavoite on varmistaa, että pankeille asetettavat pääomavaatimukset vastaavat niiden taseessa oleviin omaisuuseriin kytkeytyviä riskejä. Vakavaraisuusasetuksen vaatimuksilla taataan, että parhaan etuuskohtelun piiriin kuuluvat katetut joukkolainat saavat yhdenmukaisesti korkean sijoittajansuojan. Unionin lainsäädännössä ei määritetä tyhjentävästi, mitä katettu joukkolaina tarkalleen tarkoittaa (ks. edellä), joten yhdenmukaistamista tarvitaan, jotta katetut joukkolainat olisivat rakenteellisilta ominaisuuksiltaan kaikkialla unionissa samanlaisia ja jotta ne olisivat linjassa asiaa koskevien vakavaraisuusvaatimusten kanssa. Katettujen joukkolainojen yhdenmukaistaminen on näin ollen sopusoinnussa rahoitusvakaustavoitteen kanssa, johon komissio pyrkii rahoitusmarkkinoiden sääntelyn avulla.

Yksi komission tärkeimmistä tavoitteista on edistää investointeja ja luoda työpaikkoja. Komissio on käynnistänyt useita aloitteita, joiden avulla halutaan varmistaa, että rahoitusjärjestelmä tukee tätä tavoitetta täysimittaisesti. Ensimmäinen näistä aloitteista on pääomamarkkinaunioni. Siihen kuuluu lukuisia hankkeita, joissa kanavoidaan rahoitusta Euroopan kasvun edistämiseen. Katetut joukkolainat kuuluvat eittämättä pääomamarkkinaunioniin, sillä pankkirahoitus on nykyisin ylivoimaisesti tärkein rahoituskanava Euroopassa ja pääomamarkkinaunionin toimien avulla vahvistetaan pankkien kykyä tukea talouselämää. Katetut joukkolainat ovat tehokas ja vakaa varainhankintaväline eurooppalaisille pankeille. Katettujen joukkolainojen yhdenmukaistamiseen tähtäävä lainsäädäntökehys olisi nähtävä tässä laajemmassa poliittisessa yhteydessä.

Vaikutustenarviointia on muutettu vastaavasti, ja siinä on otettu huomioon myös sääntelyntarkastelulautakunnan muut ehdotukset:

Vastauksena pyyntöön EPV antoi joulukuussa 2016 raportin Report on covered bonds — recommendations on harmonisation of covered bond frameworks in the EU. Raportti sisältää perusteellisen analyysin siitä, miten katettuja joukkolainoja koskeva sääntely on kehittynyt eri jäsenvaltioissa. Analyysissä tarkastellaan ennen kaikkea sitä, missä määrin sääntely vastaa edellisessä raportissa yksilöityjä parhaita käytäntöjä. Analyysin tulosten perusteella EPV vaati lainsäädäntötoimia katettujen joukkolainojen yhdenmukaistamiseksi unionin tasolla.

Ehdotuksen taustalla on myös muita sidosryhmien ja EU:n toimielinten kanssa pidettyjä kokouksia. Yleensä sidosryhmät olivat (oman tilanteensa kannalta tärkeintä näkökohtaa painottaen) sillä kannalla, että nykyisen kehyksen muutostarve on pyrittävä ratkaisemaan niin, että vakavaraisuuskysymykset käsitellään aiheuttamatta häiriötä hyvin toimiville kansallisille järjestelmille. Katettujen joukkolainojen etuuskohteluun kytkeytyvät vakavaraisuuskysymykset nousivat vahvasti esiin lähinnä pankki-, maksu- ja vakuutusasioita käsittelevän asiantuntijaryhmän, EPV:n ja Euroopan keskuspankin kannanotoissa ja jossain määrin myös kannanotoissa, joita saatiin luottoluokituslaitoksilta sekä sellaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisilta viranomaisilta, joissa on pitkälle kehittyneet katettujen joukkolainojen markkinat. Hyvin toimiviin kansallisiin markkinoihin painottuvia kannanottoja puolestaan saatiin pääasiassa liikkeeseenlaskijoilta ja sijoittajilta sekä sellaisista jäsenvaltioista, joissa on pitkälle kehittyneet katettujen joukkolainojen markkinat.

Parhaaksi vaihtoehdoksi katsottiin vaihtoehto 2 (vähimmäistason yhdenmukaistaminen kansallisten järjestelmien pohjalta). Siinä pystytään saavuttamaan useimmat aloitteen tavoitteet kohtuullisin kustannuksin. Vaihtoehto on myös tarpeeksi joustava, jotta jäsenvaltioiden erityispiirteet voidaan ottaa huomioon tinkimättä yhdenmukaisuudesta, jota unionin laajuinen johdonmukainen toiminta edellyttää. Valittu vaihtoehto on tavoitteiden saavuttamisen kannalta todennäköisesti kaikkein toimivin. Toisaalta se on myös tehokas toimintamalli, jonka avulla voidaan minimoida häiriöt ja siirtymäkustannukset. Sääntelyn kannalta se on varsin haasteellinen, joskin se on saanut eniten kannatusta sidosryhmiltä.

Ehdotettuihin muutoksiin kuuluu uusi vaatimus, joka koskee ylivakuuden (kattavuutta koskevan vaatimuksen ylittävän vakuusmäärän) vähimmäistasoa. Vähimmäistasoksi on asetettu katepoolin omaisuuserien mukaan 2 ja 5 prosenttia käyttäen lähtökohtana nimellisarvoon perustuvaa laskentaa. Tämä taso noudattelee EPV:n lausuntoa sekä ICF:n selvityksen tuloksia. Se on alhaisempi kuin uusissa Baselin vaatimuksissa, mutta toisaalta se tekee tuotteesta turvallisemman ja merkitsee tason nostamista useimmissa jäsenvaltioissa, joissa vaadittu vähimmäistaso on nykyisin alhaisempi.

Asetuksen 129 artiklan 1 kohdan d alakohdan ii alakohdan ja f alakohdan ii alakohdan mukaan katettujen joukkolainojen vakuutena voi olla ranskalaisten Fonds Communs de Titrisation -rahastojen tai vastaavien jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisuuteen kuuluvien yhteisöjen, jotka arvopaperistavat asuin- tai liikekiinteistöihin liittyviä saamisia, liikkeeseen laskemia etuoikeusasemaltaan parhaimpia osuuksia tietyin edellytyksin. Edellytyksenä on muun muassa se, että tällaisten osuuksien määrä on korkeintaan 10 prosenttia jäljellä olevan liikkeeseenlaskun nimellismäärästä. Tällainen mahdollisuus kumotaan, sillä asuntolainavakuudellisten tai liikekiinteistölainavakuudellisten arvopapereiden sisällyttäminen sallitaan vain harvoissa kansallisissa katettuja joukkolainoja koskevissa kehyksissä. Tällaisten rakenteiden käyttö on vähentymässä, sillä käytön katsotaan turhaan mutkistavan katettujen joukkolainojen ohjelmaa.

Arviointi on määrä toteuttaa komission paremman sääntelyn suuntaviivojen mukaisesti. Raportissa on otettava huomioon myös vakavaraisuusasetuksen 129 artiklan mukaisten katettujen joukkolainojen liikkeeseenlasku, liikkeeseenlaskuissa vakuutena olevien omaisuuserien kehittyminen sekä ylivakuuden taso.

asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttamisesta katettujen joukkolainojen osalta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon,

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä,

sekä katsovat seuraavaa:

(1)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklassa säädetään, että katettuihin joukkolainoihin voidaan tietyin edellytyksin soveltaa etuuskohtelua. Direktiivissä (EU) 20xx/xx [julkaisutoimisto lisää viittauksen katettujen joukkolainojen liikkeeseenlaskusta ja katettujen joukkolainojen julkisesta valvonnasta sekä direktiivin 2009/65/EY ja direktiivin 2014/59/EU muuttamisesta annettuun direktiiviin (EU) 20xx/xx] täsmennetään katettujen joukkolainojen keskeiset osatekijät ja säädetään katettujen joukkolainojen yhteisestä määritelmästä.

(2)Komissio esitti 20 päivänä joulukuuta 2013 Euroopan pankkiviranomaiselle, jäljempänä ’EPV’, neuvontapyynnön, joka koski asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklassa säädettyjen riskipainojen asianmukaisuutta. EPV:n lausunnon mukaan kyseisen asetuksen 129 artiklassa säädetty edullisempi riskipainokohtelu on periaatteessa asianmukainen vakavaraisuuskohtelu. EPV suositteli kuitenkin, että tarkasteltaisiin vielä mahdollisuutta täydentää asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklassa säädettyjä hyväksyttävyysvaatimuksia niin, että niissä otetaan huomioon ainakin likviditeettiriskin vähentäminen, ylivakuus ja toimivaltaisen viranomaisen tehtävät, ja että harkittaisiin sijoittajia kohtaan olevaa tiedonantovelvollisuutta koskevien nykyvaatimusten edelleen kehittämistä.

(3)EPV:n lausunnon perusteella on aiheellista muuttaa asetusta (EU) N:o 575/2013 niin, että siihen lisätään katettuja joukkolainoja koskevia uusia vaatimuksia, mikä tarkoittaa mainitun asetuksen 129 artiklassa säädetyn suotuisan pääomakohtelun piiriin kuuluville katetuille joukkolainoille asetettujen laatuvaatimusten tiukentamista.

(4)Toimivaltaiset viranomaiset voivat asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan nojalla olla osittain soveltamatta saamisiin 129 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa säädettyä vaatimusta luottoluokka 1:lle asetettujen edellytysten täyttymisestä ja hyväksyä sen, että luottoluokkaan 2 sijoittuvan saamisen kokonaismäärä liikkeeseen laskevan luottolaitoksen liikkeessä olevien katettujen joukkolainojen nimellismäärästä on enintään 10 prosenttia. Tällaista osittaista poikkeusta voidaan kuitenkin soveltaa vasta EPV:n kuulemisen jälkeen ja ainoastaan sillä edellytyksellä, että kyseisissä jäsenvaltioissa voidaan todeta mittavia potentiaalisia keskittymäongelmia, jotka johtuvat luottoluokkaa 1 koskevan vaatimuksen soveltamisesta. Ulkoisten luottoluokituslaitosten asettamat vaatimukset, jotka luottoluokkaan 1 sijoittuvien saamisten on täytettävä, ovat käyneet yhä vaikeammiksi täyttää useimmissa jäsenvaltioissa niin euroalueella kuin sen ulkopuolellakin, ja siksi poikkeusta pitivät tarpeellisena sellaiset jäsenvaltiot, joissa on suurimmat katettujen joukkolainojen markkinat. Jotta helpotettaisiin luottolaitoksilta olevien saamisten käyttöä katettujen joukkolainojen vakuutena ja ratkaistaisiin tämä ongelma, on tarpeen muuttaa asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohtaa. Sen sijaan, että toimivaltaisilla viranomaisilla olisi mahdollisuus jättää soveltamatta vaatimuksia, on aiheellista vahvistaa sääntö, jossa hyväksytään se, että luottoluokkaan 2 sijoittuvien luottolaitoksilta olevien saamisten kokonaismäärä liikkeeseen laskevan luottolaitoksen liikkeessä olevien katettujen joukkolainojen nimellismäärästä on enintään 10 prosenttia, ilman että on tarve kuulla EPV:tä.

(5)Asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d alakohdan ii alakohdan ja f alakohdan ii alakohdan mukaan luotot, joiden vakuutena on ranskalaisten Fonds Communs de Titrisation -rahastojen tai vastaavien arvopaperistamisyhteisöjen, jotka arvopaperistavat asuin- tai liikekiinteistöihin liittyviä saamisia, liikkeeseen laskemia etuoikeusasemaltaan parhaimpia osuuksia, ovat hyväksyttyjä omaisuuseriä, joita voidaan käyttää katettujen joukkolainojen vakuutena, kunhan noudatetaan enimmäismäärää, joka on 10 prosenttia jäljellä olevan katettuja joukkolainoja koskevan liikkeeseenlaskun nimellismäärästä, jäljempänä ’10 prosentin kynnysarvo’. Asetuksen 496 artiklan mukaan toimivaltaisilla viranomaisilla on kuitenkin mahdollisuus jättää soveltamatta 10 prosentin kynnysarvoa. Lisäksi saman asetuksen 503 artiklan 4 kohdan mukaan komission edellytetään tarkastelevan, onko poikkeus, jonka mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat olla soveltamatta 10 prosentin kynnysarvoa, asianmukainen. Komissio pyysi 22 päivänä joulukuuta 2013 EPV:tä antamaan lausunnon tästä kysymyksestä. EPV totesi 1 päivänä heinäkuuta 2014, että ranskalaisten Fonds Communs de Titrisation -rahastojen tai vastaavien jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisuuteen kuuluvien arvopaperistamisyhteisöjen, jotka arvopaperistavat asuin- tai liikekiinteistöihin liittyviä saamisia, liikkeeseen laskemien etuoikeusasemaltaan parhaimpien osuuksien käyttäminen vakuutena antaa aihetta vakavaraisuuskysymyksiin. Tämä johtuu EPV:n mukaan siitä, että katettujen joukkolainojen ohjelma, jossa käytetään vakuutena arvopaperistamisosuuksia, on rakenteeltaan kaksitasoinen, jolloin katepoolin luottoluokkaa koskeva läpinäkyvyys ei ole riittävä. EPV suositteli, että asetuksen (EU) N:o 575/2013 496 artiklassa tällä hetkellä säädetty etuoikeusasemaltaan parhaita arvopaperistamisosuuksia koskeva poikkeus 10 prosentin kynnysarvosta poistetaan 31 päivän joulukuuta 2017 jälkeen.

(6)Asuntolainavakuudellisten tai liikekiinteistölainavakuudellisten arvopapereiden sisällyttäminen sallitaan vain harvoissa kansallisissa katettuja joukkolainoja koskevissa kehyksissä. Tällaisten rakenteiden käyttö on vähentymässä, sillä käytön katsotaan turhaan mutkistavan katettujen joukkolainojen ohjelmia. Näin ollen on aiheellista kaiken kaikkiaan poistaa tällaisten rakenteiden käyttö hyväksyttävinä omaisuuserinä. Sen vuoksi olisi kumottava asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d alakohdan ii alakohta ja f alakohdan ii alakohta sekä 496 artikla.

(7)Asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisia konserninsisäisiä katettujen joukkolainojen poolirakenteita on myös käytetty hyväksyttyinä vakuuksina saman asetuksen 129 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan d alakohdan ii alakohdan ja f alakohdan ii alakohdan mukaisesti. Konserninsisäiset katettujen joukkolainojen poolirakenteet eivät aiheuta lisäriskejä vakavaraisuuden kannalta, sillä niihin ei liity samoja monimutkaisuusongelmia, joita syntyy käytettäessä luottoja, joiden vakuutena on ranskalaisten Fonds Communs de Titrisation -rahastojen tai vastaavien arvopaperistamisyhteisöjen, jotka arvopaperistavat asuin- tai liikekiinteistöihin liittyviä saamisia, liikkeeseen laskemia etuoikeusasemaltaan parhaimpia osuuksia. EPV:n mukaan olisi sallittava, että katettujen joukkolainojen vakuudeksi annetaan katettujen joukkolainojen poolirakenteita ilman että asetetaan rajoituksia, jotka koskevat liikkeeseen laskevan luottolaitoksen liikkeessä olevien katettujen joukkolainojen määrää. Näin ollen 129 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohtaa olisi muutettava niin, että poistetaan vaatimus, jonka mukaan 15 prosentin tai 10 prosentin rajoitusta sovelletaan luottolaitoksilta oleviin saamisiin konserninsisäisissä katettujen joukkolainojen poolirakenteissa. Kyseisiä konserninsisäisiä katettujen joukkolainojen poolirakenteita säännellään direktiivin (EU) 20../…. [julkaisutoimisto lisää viittauksen katettujen joukkolainojen liikkeeseenlaskusta ja katettujen joukkolainojen julkisesta valvonnasta sekä direktiivin 2009/65/EY ja direktiivin 2014/59/EU muuttamisesta annettuun direktiiviin] 9 artiklalla.

(8)Asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 3 kohdassa vaaditaan, että katettuihin joukkolainoihin sovelletaan katettujen joukkolainojen vakuutena olevaa kiinteää omaisuutta koskevia 229 artiklan 1 kohdassa säädettyjä arvostussääntöjä, jotta kyseiset joukkolainat täyttäisivät etuuskohtelun edellytyksenä olevat vaatimukset. Katettujen joukkolainojen vakuutena käytettäville omaisuuserille asetettavat hyväksyttävyysvaatimukset koskevat yleisiä laatunäkökohtia, joiden avulla varmistetaan katepoolin kestävyys, ja niiden olisi näin ollen kuuluttava direktiivin (EU) 20../... [julkaisutoimisto lisää viittauksen katettujen joukkolainojen liikkeeseenlaskusta ja katettujen joukkolainojen julkisesta valvonnasta sekä direktiivin 2009/65/EY ja direktiivin 2014/59/EU muuttamisesta annettuun direktiiviin] soveltamisalaan. Myös arvostusmenetelmiä koskevien säännösten olisi kuuluttava mainitun direktiivin soveltamisalaan. Teknisiä sääntelystandardeja, joiden laadintaan annetaan valtuudet asetuksen (EU) N:o 575/2013 124 artiklan 4 kohdan a alakohdalla, ei näin ollen pitäisi soveltaa mainitun asetuksen 129 artiklassa säädettyihin katettujen joukkolainojen hyväksyttävyyskriteereihin. Sen vuoksi on tarpeen muuttaa mainitun asetuksen 129 artiklan 3 kohtaa.

(9)Luototusasteen rajat ovat tarpeellisia, kun varmistetaan katettujen joukkolainojen luottoluokka. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 129 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan luototusasteen rajat vakuutena oleville kiinteistöille ja aluksille täsmentämättä rajojen soveltamistapaa, mikä saattaa aiheuttaa epävarmuutta. Luototusasteen rajoja olisi sovellettava ohjaavina periaatteina: toisin sanoen luoton koolle ei aseteta rajoja vaan luottoa voidaan käyttää vakuutena ainoastaan kyseisille omaisuuserille asetettujen luototusasteen rajojen puitteissa. Luototusasteen rajat määrittävät, mikä prosenttiosuus luotosta otetaan huomioon velkoja koskevassa kattavuusvaatimuksessa. Siksi on paikallaan täsmentää, että luototusasteen rajoja sovelletaan siihen osuuteen luotosta, joka otetaan huomioon katettua joukkolainaa koskevassa kattavuudessa.