Komission Kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanosta jätteistä annettu direktiivi 75/442/ETY, vaarallisista jätteistä annettu direktiivi 91/689/ETY, jäteöljyhuollosta annettu direktiivi 75/439/ETY, puhdistamolietteestä annettu direktiivi 86/278/ETY ja pakkauksista ja pakkausjätteistä annettu direktiivi 94/62/EY vuosina 1998-2000 /* KOM/2003/0250 lopull./3 */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA jätteistä annettu direktiivi 75/442/ETY, vaarallisista jätteistä annettu direktiivi 91/689/ETY, jäteöljyhuollosta annettu direktiivi 75/439/ETY, puhdistamolietteestä annettu direktiivi 86/278/ETY ja pakkauksista ja pakkausjätteistä annettu direktiivi 94/62/EY VUOSINA 1998-2000 SISÄLTÖ JOHDANTO JÄTTEISTÄ ANNETTU DIREKTIIVI 75/442/ETY SELLAISENA, KUIN SE ON MUUTETTUNA DIREKTIIVILLÄ 91/156/ETY 1. JOHDANTO 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 2.1. Kansallinen lainsäädäntö 2.2. Jätteen määritelmä ja Euroopan jäteluettelo (1 artiklan a kohta) 2.3. Toimivaltaiset viranomaiset - 6 artikla 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. Jätehuoltosuunnitelmat - 7 artikla 3.2. Jätteiden tuotannon estämiseen ja jätteiden hyödyntämiseen liittyvät kysymykset - 3 artikla 3.3. Omavaraisuus jätteistä huolehdittaessa - 5 artikla 3.4. Jätteiden syntymistä ja jätteiden käsittelyä koskevat tiedot - 7 artiklan 1 kohta 3.5. Yleiset säännöt lupavaatimusten poikkeuksista - 11 artikla 3.6. Kirjaamisvaatimukset (14 artikla) VAARALLISISTA JÄTTEISTÄ ANNETTU DIREKTIIVI 91/689/ETY 1. JOHDANTO 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 2.1. Kansallinen lainsäädäntö 2.2. "Vaarallisen jätteen" määritelmä ja vaarallisten jätteiden luettelo 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. "Vaarallisen jätteen" tulkitseminen eri jäsenvaltioissa - 1 artiklan 4 kohta 3.2. Kotitalouksissa muodostunut vaarallinen jäte - 1 artiklan 5 kohta 3.3. Vaarallisen jätteen sijoittamisen kirjaaminen ja yksilöinti - 2 artiklan 1 kohta 3.4. Vaarallisen jätteen sekoittaminen - 2 artiklan 2-4 kohta 3.5. Yleiset kansalliset säännöt, jotka korvaavat hyödyntämistoimintoihin tarvittavat lupavaatimukset - 3 artiklan 2 kohta 3.6. Vaarallisen jätteen tuottajia koskevat tarkastukset - 4 artiklan 1 kohta 3.7. Jätteitä koskevat tiedot - 4 artiklan 2 kohta 3.8. Toimenpiteet, joilla varmistetaan vaarallisen jätteen asianmukainen pakkaaminen ja merkitseminen - 5 artikla 3.9. Jätehuoltosuunnitelmat ja jätteitä koskevat tilastot - 6 artikla 3.10. Direktiivin soveltamista koskevat väliaikaiset poikkeukset - 7 artikla 3.11. Kyselylomakkeen tietojen lisäksi - 8 artiklan 3 kohta JÄTEÖLJYHUOLLOSTA ANNETTU DIREKTIIVI 75/439/ETY 1. JOHDANTO 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 2.1. Kansallinen lainsäädäntö 2.2. Jäteöljyjen uudistamista koskevat säännökset - 7 artikla 2.3. Tiukennetut kansalliset toimenpiteet - 16 artikla 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. Jäteöljyhuolto - 2 ja 3 artikla 3.2. Jäteöljyjen uudistamiseen ja polttamiseen vaikuttavat rajoitukset - 3 artikla 3.3. Yleisölle tiedottaminen ja kampanjat - 5 artikla 3.4. Tiedot jäteöljyjä keräävistä yrityksistä 3.5. Jäteöljyjen ryhmittely käsittelytapojen mukaan - 5 artiklan 3 kohta 3.6. Tiedot jäteöljyn käsittelystä (kyselylomakkeessa: "huolehtimisesta") vastaavista yrityksistä 3.7. Polttamista koskevat päästörajat - 8 artikla 3.8. Jäteöljyjä koskevan kirjanpidon määrärajoitukset - 11 artikla 3.9. Korvaukset yrityksille, jotka keräävät jäteöljyä tai huolehtivat siitä - 14 artikla PUHDISTAMOLIETETTÄ KOSKEVA DIREKTIIVI 86/278/ETY 1. JOHDANTO 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. Sakokaivoissa ja muissa vastaavissa laitteistoissa syntyvän lietteen käyttöä koskevat erityisehdot - 3 artiklan 2 kohta 3.2. Maaperän ja lietteen raskasmetallipitoisuuksien raja-arvot ja raskasmetallien vuotuiset enimmäiskuormitukset - 5 artikla 3.3. Liite I B ja suurin sallittu lietteen lisäysmäärä (kuiva-aineena) maahan - 5 artiklan 2 kohdan a alakohta 3.4. Raskasmetallipitoisuuksien vähemmän tiukat raja-arvot, jotka sallitaan mailla, joilla viljellään ravintokasveja yksinomaan rehuna käytettäväksi - Liite I A, alaviite 1 3.5. Raskasmetallipitoisuuksien vähemmän tiukat raja-arvot, jotka sallitaan mailla, joiden pH-arvo on suurempi kuin 7 - Liite I A, alaviite 2 3.6. Raskasmetallien vuotuisten määrien vähemmän tiukat raja-arvot, jotka sallitaan rehukasvien viljelyyn tarkoitetuilla mailla - Liite I C, alaviite 1 3.7. Lietteen käsittelyssä käytettävien tekniikoiden kuvaus - 6 artikla 3.8. Analysointitiheys - liitteessä II A oleva 1 kohta 3.9. Erityisedellytykset, jotka sallivat käsittelemättömän lietteen sijoittamisen tai muokkaamisen maaperään - 6 artiklan a kohta 3.10. Lietteen levittämisen kieltäminen varoaikana ennen laiduntamista tai sadon korjaamista - 7 artikla 3.11. Raja-arvot tai muut toimenpiteet mailla, joiden pH-arvo on alle 6 - 8 artikla 3.12. Maaperäanalyysit muiden muuttujien kuin pH-arvon ja raskasmetallien pitoisuuksien määrittämiseksi - liitteessä II B oleva 1 kohta 3.13. Maaperäanalyysien vähimmäistiheys - liitteessä II B oleva 2 kohta 3.14. Tuotetut lietemäärät, maataloudessa käytetty liete ja keskimääräiset raskasmetallipitoisuudet lietteessä - 10 artikla 3.15. Pienille puhdistamoille myönnettävät poikkeukset - 11 artikla 4. PÄÄTELMÄT PAKKAUKSISTA JA PAKKAUSJÄTTEISTÄ ANNETTU DIREKTIIVI 94/62/EY 1. JOHDANTO 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 2.1. Kansallinen lainsäädäntö 2.2. Ohjelmat, jotka ylittävät direktiivin 6 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt tavoitteet 2.3. Rikkomismenettelyt 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. Pakkausjätteiden syntymisen ehkäiseminen 3.2. Uudelleenkäyttöjärjestelmiä edistävät toimet 3.3. Palautusjärjestelmien perustaminen 3.4. Kierrätysmateriaalin käytön edistäminen 3.5. Tiedotuskampanjat 3.6. Perusvaatimuksiin ja raskasmetallipitoisuuksiin liittyvät kansalliset standardit 3.7. Jätehuoltosuunnitelmia koskeva erityinen luku 3.8. Taloudelliset ohjauskeinot 4. PAKKAUSJÄTTEEN MÄÄRÄT, HYÖDYNTÄMIS- JA KIERRÄTYSASTEET 4.1. Johdanto 4.2. Pakkausjätteen syntyminen 4.2.1. Jäsenvaltioissa syntyneen pakkausjätteen määrä henkeä kohti 4.2.2. Jäsenvaltioissa syntyneen pakkausjätteen määrä BKT-yksikköä kohti 4.3. Yleinen kierrätys ja hyödyntäminen 4.3.1. Vuoden 2001 tavoitteiden nykyinen saavuttamisaste 4.3.2. Enimmäisvaatimusten ylittäminen 4.4. Materiaalikohtainen kierrätys 4.4.1. Lasipakkausten kierrätys 4.4.2. Paperipakkausten kierrätys 4.4.3. Metallipakkausten kierrätys 4.4.4. Muovipakkausten kierrätys 4.5. Päätelmät PÄÄTELMÄT JA TULEVAISUUDENNÄKYMÄT 1.1. Jätteen määritelmä 1.2. Periaatteiden tärkeysjärjestys 1.3. Jätehuoltosuunnitelma 1.4. Jätetilastot 1.5. Tietojen kirjaaminen 1.6. Jätehuollon valvonta 1.7. Rikkomismenettelyt 1.8. Tulevaisuudennäkymät JOHDANTO Tämän kertomuksen tarkoituksena on tiedottaa yhteisön toimielimille, jäsenvaltioille ja asiasta kiinnostuneelle yleisölle jätehuoltoa koskevan lainsäädännön täytäntöönpanosta vuosina 1998-2000 ja erityisesti seuraavien direktiivien täytäntöönpanosta: - jätteistä annettu direktiivi 75/442/ETY [1] [1] EYVL L 194, 25.7.1975, s. 47, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, 18.3.1991, s. 32). - vaarallisista jätteistä annettu direktiivi 91/689/ETY [2] (korvannut direktiivin 78/319/ETY). [2] EYVL L 377, 31.12.1991, s. 20. - jäteöljyhuollosta annettu direktiivi 75/439/ETY [3] [3] EYVL L 194, 25.7.1975, s. 31, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 87/101/ETY (EYVL L 42, 22.12.1986, s. 43). - ympäristön, erityisesti maaperän, suojelusta käytettäessä puhdistamolietettä maanviljelyssä annettu direktiivi 86/278/ETY [4] [4] EYVL L 181, 4.7.1986, s. 6. - pakkauksista ja pakkausjätteistä annettu direktiivi 94/62/ETY [5]. [5] EYVL L 365, 31.12.1994, s. 10. Kertomus on laadittu eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä annetun direktiivin 91/692/ETY [6] 5 artiklan mukaisesti. Komissio on jo julkaissut kertomuksen direktiivien 75/442/ETY, 91/689/ETY, 75/439/ETY ja 6/278/ETY täytäntöönpanosta vuosilta 1995-1997 [7] ja kertomuksen vuosilta 1990-1994 [8]. [6] EYVL L 377, 23.12.1991, s. 48. [7] KOM (99) 752 lopullinen, 10.1.2000. [8] KOM (97) 23 lopullinen, 27.2.1997. Direktiivin 91/692/ETY mukaisesti jäsenvaltioiden on annettava kertomuksia, jotka on laadittu kyselylomakkeiden perusteella. Direktiiveihin 75/439/ETY, 75/442/ETY ja 86/278/ETY liittyvät kyselylomakkeet on hyväksytty 24 päivänä lokakuuta 1994 annetulla komission päätöksellä 94/741/EY [9]. Direktiiveihin 91/689/ETY ja 94/62/EY liittyvät kyselylomakkeet on hyväksytty 27 päivänä toukokuuta 1997 annetulla komission päätöksellä 97/622/EY [10]. [9] EYVL L 296, 17.11.1994, s. 42. [10] EYVL L 256, 19.9.1997, s. 13. Direktiivin 91/692/ETY mukaisesti komission on julkaistava yhdistetty kertomus. Tämän yhteisön kertomuksen tavoitteena on antaa jäsenvaltioille ja komissiolle mahdollisuus seurata jätehuoltodirektiivien täytäntöönpanon edistymistä koko yhteisössä ja antaa ympäristön tilaa koskevaa tietoa myös suurelle yleisölle. Tämä kertomus perustuu pääasiassa jäsenvaltioilta vastaanotettuihin tietoihin. Siksi sen sisältö riippuu suureksi osaksi kansallisten tietojen täydellisyydestä, laadusta ja tarkkuudesta. Erityisesti kertomuksessa mainittujen oikeustapausten osalta annetaan ajantasaisia tietoja myös kauden 1998-2000 jälkeiseltä ajalta. Direktiivin 91/692/ETY mukaisesti jäsenvaltioiden oli annettava kertomuksensa 30. syyskuuta 2001 mennessä. Itävalta, Saksa, Tanska, Espanja, Suomi, Ranska, Kreikka, Irlanti, Italia, Luxemburg, Ruotsi, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta toimittivat kertomuksensa lokakuun 2001 ja helmikuun 2002 välisenä aikana. Belgian kolme aluetta toimittivat kertomuksensa vuoden 2002 huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana. Portugali antoi kertomuksensa lokakuussa 2002. Irlanti antoi direktiivin 94/62/EY täytäntöönpanoa koskevan kertomuksensa tammikuussa 2003. Useimmat maat toimittivat kertomuksia myös sähköisesti EIONET-verkoston (European Environment Information and Observation Network, Euroopan ympäristötieto- ja seurantaverkosto) välityksellä. Jäsenvaltioiden kertomuksia koskevassa alustavassa tarkastelussa komissio havaitsi useita puutteita ja/tai epäjohdonmukaisuuksia, joista se huomautti kyseisille jäsenvaltioille. Jotkin jäsenvaltiot antoivat lisätietoja. Niiden kertomusten osalta, joissa on edelleen merkittäviä puutteita, komissio harkitsee EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisten menettelyjen aloittamista. Jäljempänä olevasta taulukosta käy ilmi, mitä NUTS-luokituksen (tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistö) tasoja tämän kertomuksen eri taulukoissa mainitut kansalliset hallinnolliset yksiköt vastaavat. Yhteistyö jäteasioihin ja materiaalivirtoihin liittyvän eurooppalaisen teemakeskuksen (ETC/WMF) kanssa Tämä on toinen jätealaa koskeva kertomus, joka on tehty yhteistyössä ETC/WMF:n kanssa ja jonka pääasiallisena sisältönä on kyselylomakkeista saatujen jätteitä koskevien tietojen esittely. Euroopan ympäristökeskus perusti ETC/WMF:n kesäkuussa 1997 toimimaan keskuksen tarkoitusta tukevana asiantuntijaelimenä ja tukemaan sen päämääriä sekä erityisesti vastaamaan osasta keskuksen monivuotista työohjelmaa. Teemakeskus on luonut läheiset yhteistyösuhteet kaikkien ympäristökeskuksen jäsenvaltioiden kanssa. Tätä yhteistyötä kehitetään ympäristötiedon keräämistä, käsittelyä ja analysointia varten perustetun EIONET-verkoston (Euroopan ympäristötieto- ja seurantaverkosto) puitteissa ja erityisesti jätealan kansallisten asiantuntijalaitosten välillä. >TAULUKON PAIKKA> Taulukko: NUTS-tasojen ja kansallisten hallintoyksiköiden vastaavuus. Kunkin kansallisen tason kokonaismäärässä on otettu huomioon myös tasoon kuuluvat ylemmät tasot (esimerkiksi Belgian osalta 10 maakuntaa ja yksi alue, Bryssel, joka kuuluu myös NUTS-luokkaan 1) JÄTTEISTÄ ANNETTU DIREKTIIVI 75/442/ETY SELLAISENA, KUIN SE ON MUUTETTUNA DIREKTIIVILLÄ 91/156/ETY 1. JOHDANTO Direktiivi 75/442/ETY [11] muodostaa yhteisön tasolla käytettävän jätehuoltoa koskevan perussäädöskehyksen. Direktiivi tuli voimaan vuonna 1977 ja sitä muutettiin direktiivillä 91/156/ETY [12] yhteisön jätehuoltostrategiassa vuodelta 1989 määriteltyjen suuntaviivojen sisällyttämiseksi direktiiviin. Vuonna 1996 direktiivin 75/442/ETY liitettä II, jossa on luettelo jätteistä huolehtimistoimista ja jätteiden hyödyntämistoimista, muutettiin komission päätöksellä [13]. Vuoden 1989 strategian pääkohdat vahvistettiin yhteisön jätehuoltostrategian 30 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyssä tarkistuksessa [14] ja strategia mukautettiin vastaamaan seuraavien viiden vuoden vaatimuksia. [11] EYVL L 194, 25.7.1975, s. 47. [12] EYVL L 78, 18.3.1991, s. 32. [13] EYVL L 135, 6.6.1996, s. 32. [14] KOM(96) 399 lopullinen, 30.7.1996. Muutetun direktiivin 75/442/ETY tärkeimmät säännökset ovat: - jätteen määritelmä, jota on tarkennettu Euroopan jäteluettelossa (European Waste Catalogue, EWC), joka on vahvistettu komission päätöksessä 2000/532/EY [15], sellaisena kuin se on muutettuna, ja muut jätehuollon käsitteet (1 artikla) [15] EYVL L 226, 6.9.2000, s. 3 (komission päätös 2000/532/EY jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdan mukaisen jäteluettelon laatimisesta tehdyn komission päätöksen 94/3/EY ja vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaisen vaarallisten jätteiden luettelon laatimisesta tehdyn neuvoston päätöksen 94/904/EY korvaamisesta) sellaisena, kuin se on muutettuna komission päätöksillä 2001/118/EY (EYVL L 47, 16.1.2001, s. 1) ja 2001/119/EY (EYVL L 47, 22.1.2001, s. 32) sekä neuvoston päätöksellä 2001/573/EY (EYVL L 203, 23.7.2001, s. 18). - jätehuollon periaatehierarkia: jätteiden ehkäiseminen, hyödyntäminen ja turvallinen käsittely (3 ja 4 artikla) - jätteiden loppukäsittelyn läheisyys- ja omavaraisuusperiaate sekä yhtenäisen käsittelylaitosten verkoston perustaminen (5 artikla) - jäsenvaltioiden velvollisuus laatia jätehuoltosuunnitelmia, joilla on keskeinen merkitys tämän politiikan toteuttamisessa (7 artikla) - luvat laitoksille ja yrityksille, jotka suorittavat jätteistä huolehtimis- ja niiden hyödyntämistoimia (9 ja 10 artikla) - toimivaltaisten viranomaisten tekemät tarkastukset (13 artikla) - kirjanpitovaatimukset (14 artikla) - saastuttaja maksaa -periaate (15 artikla) - vaadittavat kertomukset (16 artikla) Tämä kertomus perustuu 24 päivänä lokakuuta 1994 tehdyllä komission päätöksellä 94/741/EY [16] hyväksyttyyn kyselylomakkeeseen. Kertomus koskee vuosia 1998-2000. [16] EYVL L 296, 17.11.1994, s. 42. Kyselylomakkeen ensimmäisen osan (SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ) lisäksi kertomukseen sisältyy huomautuksia myös jätteen määritelmän ja Euroopan jäteluettelon täytäntöönpanosta. Näin on pyritty mahdollistamaan jätteitä koskevan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa vuosina 1995-1997 koskevan komission ensimmäisen kertomuksen seuranta. 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 2.1. Kansallinen lainsäädäntö Kaikki 15 jäsenvaltiota vahvistivat, että ne ovat toimittaneet komissiolle tarkat tiedot voimassa olevista laeistaan ja asetuksistaan, joilla jätteistä annettu muutettu direktiivi 75/442/ETY on saatettu osaksi niiden kansallista lainsäädäntöä. Luetteloon jäsenvaltioiden toimittamista kansallisista määräyksistä, jotka koskevat direktiivejä 75/442/ETY ja 91/156/ETY, voi tutustua Euroopan unionin Celex-tietokannassa [17]. [17] http://www.europa.eu.int/ celex 2.2. Jätteen määritelmä ja Euroopan jäteluettelo (1 artiklan a kohta) Direktiivin 75/442/ETY mukaisesti "jätteellä" tarkoitetaan mitä tahansa direktiivin liitteessä I esitetyissä luokissa mainittua ainetta tai esinettä, jonka haltija hävittää, aikoo hävittää tai on velvollinen hävittämään (1 artiklan a kohdan ensimmäinen alakohta). Komissio on ryhtynyt toimenpiteisiin 1 artiklan a kohdan mukaisen niin kutsutun Euroopan jäteluettelon (European Waste Catalogue, EWC) laatimiseksi. Se sisältyy nyt vahvistetussa muodossa [18] muutettuun komission päätökseen 2000/532/EY. [18] Luettelo ei ole kattava. Edellisessä täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa vuosilta 1995-1997 todettiin, että jäsenvaltioiden välillä oli paljon eroja koskien 1 artiklan a kohdan mukaisen jätteen yleisen määritelmän saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. On aivan selvää, että jätteen määritelmän oikeanlaisella saattamisella osaksi kansallista lainsäädäntöä on ratkaiseva merkitys pyrittäessä varmistamaan, että jäsenvaltiot soveltavat direktiivin 75/442/ETY mukaisia jätehuoltovelvoitteitaan ja niihin liittyvää jätteitä koskevaa lainsäädäntöä oikein. [19] On erityisesti tärkeä varmistaa, että ympäristönsuojelun yleisiä sääntöjä sovelletaan koko yhteisön laajuisesti ja ettei sisämarkkinoiden toimintaa vaaranneta. Kertomuksen antamisen jälkeen jätteiden määritelmän sisällyttäminen kansalliseen lainsäädäntöön on edelleen kesken useissa jäsenvaltioissa. [19] Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi ratkaisussaan yhdistetyissä asioissa C-418/99 ja C-419/99 (ARCO Chemie Nederland ja muut), että se, onko todellisuudessa kyse direktiivissä tarkoitetusta jätteestä, on selvitettävä kaikkien asiaan vaikuttavien seikkojen perusteella siten, että direktiivin 75/442/ETY tavoite otetaan huomioon ja varotaan vaarantamasta sen tehoa. Italiassa 8 heinäkuuta 2002 annetun asetuksen 14 pykälässä annetaan tulkintaperusteet termille "hävittää", joka mainitaan direktiivin 75/442/ETY osaksi kansallista lainsäädäntöä saattavan Italian asetuksen 22/97 (jätehuoltoa koskeva perussäädös) 6 pykälän 1 momentin a kohdassa. Edellä mainitussa 14 pykälässä säädetään erityisesti, että päätöstä hävittämisestä ei tehdä, jos kyseinen kohde joko käytetään uudelleen samassa tai toisessa tuotanto- tai kulutuskierrossa, joko esikäsiteltynä joidenkin hyödyntämistoimien mukaisesti tai ilman sellaista esikäsittelyä. Komissio katsoo, että tämä säännös on ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa ja että säännös saattaa sulkea Italian jätehuoltolainsäädännön soveltamisalan ulkopuolelle tiettyjä materiaaleja, jotka täyttäisivät muuten yhteisön jätteen määritelmän ehdot. Luxemburg on lyönyt laimin Euroopan jäteluettelon saattamisen osaksi kansallista lainsäädäntöään, kuten yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut 15. tammikuuta 2002 [20]. Se on pyrkinyt vahvistamaan Euroopan jäteluettelon ministeriön kiertokirjeillä, jotka sitovat vain hallintoa. Se ottaa myös käyttöön Euroopan jäteluettelon rinnalla puhtaasti kansallisen jätenimikkeistön, joka poikkeaa Euroopan jäteluettelosta. [20] Asia C-196/01, komissio vastaan Luxemburg (tuomio on luettavissa yhteisöjen tuomioistuimen verkkosivuilla osoitteessa www.curia.eu.int). Kansalliseen puitesäännöstöön viime aikoina tehdyistä muutoksista huolimatta sääntöjen rikkomisesta johtuvat menettelyt on käynnistetty myös Itävaltaa vastaan. Ne koskevat yhteisön jätteiden määritelmän ja erityisesti Euroopan jäteluettelon virheellistä saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä [21]. Lisäksi Itävallan jätehuoltolakiin (5 pykälä) vuodelta 2002 [22] on sisällytetty oletus, että tietyt jätteisiin sisältyvät jäämäaineet (Altstoffe [23]) eivät enää ole jätettä, kun ne tai niiden olennaiset aineosat on käytetty korvaamaan suoraan tuotteita, joita saadaan uusien raaka-aineiden oton ensimmäisessä vaiheessa. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan mahdollisuus jätteen käyttämisestä korvaavana tuotteena ei sinänsä merkitse, että jäte voidaan jättää direktiivissä 75/44/ETY säädetyn jätteen määritelmän ulkopuolelle. Sen sijaan jätteen käyttöä on arvioitava sillä perusteella, vastaako se direktiivissä 75/44/ETY ja siihen liittyvässä jätehuoltolainsäädännössä säädettyjä asianmukaista jätteiden käsittelyä koskevia vaatimuksia. [21] Asian C-194/01, komissio vastaan Itävalta, käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on kesken. [22] Jätehuoltolaki 2002 (Abfallwirtschaftsgesetz 2002, BGBl I, 16.7.2002, nro 102, s. 989). [23] "Altstoffe"-käsitteen jätehuoltolain 2002 2 pykälän 4 momentin 1 alakohdassa olevan määritelmän mukaan ne sisältävät joko jäteaineita, jotka on erotettu muusta jätteestä, tai aineita, jotka on saatu käsittelemällä jätteitä niiden hyödyntämistoimenpiteitä varten. Komissio päätti joulukuussa 2001 haastaa Yhdistyneen kuningaskunnan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen jätteen määritelmän sääntöjenvastaisesta saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöään (asia C-62/03). Vuoden 1990 ympäristönsuojelulain [24] 75 lukuun on sisällytetty vain direktiivin 75/442/ETY ne vaatimukset, jotka koskevat "valvottua jätettä". Vuoden 1990 laissa se määritellään vain "kotitalouksista, teollisuudesta ja kaupallisesta toiminnasta peräisin olevaksi tai muuksi vastaavaksi jätteeksi". Tämä määritelmä on suppeampi kuin muutetun direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a kohdassa oleva jätteen määritelmä. Vastaavanlaisia ongelmia liittyy Pohjois-Irlannissa [25] ja Gibraltarilla [26] sovellettaviin säädöksiin, joissa yhteisön jätehuoltomääräyksiä on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. [24] Sovelletaan Englannissa, Skotlannissa ja Walesissa. [25] Waste and Contaminated Land (Northern Ireland) Order 1997. [26] Public Health Ordinance, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksilla Public Health (Waste) (N°2) Regulations 1995 ja Public Health (Amendment) Ordinance 1997. * On ilmeistä, että edellisen, täytäntöönpanoa vuosina 1995-1997 koskevan kertomuksen jälkeen jätteen määritelmää ei ole monissa jäsenvaltioissa vieläkään saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä oikein. Kyseisen toimenpiteen määräaika oli 1. huhtikuuta 1993. 2.3. Toimivaltaiset viranomaiset - 6 artikla Direktiivin 6 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on perustettava tai nimettävä viranomaiset, jotka vastaavat direktiivin toimeenpanosta. Taulukossa 1 on yleiskatsaus jätehuollosta vastaavien kansallisten hallintoviranomaisten eri rakenteisiin. Jätehuollosta vastaavien viranomaisten määrä ja toimivaltuudet vaihtelevat huomattavasti eri puolilla Euroopan unionia. 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. Jätehuoltosuunnitelmat - 7 artikla Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimivaltaisten viranomaisten on laadittava jätehuoltosuunnitelmia, joiden on liityttävä erityisesti hyödynnettävien tai käsiteltävien jätteiden lajiin, määrään ja alkuperään, yleisiin vaatimuksiin, tietynlaisia jätteitä varten mahdollisesti tarvittaviin erityisjärjestelyihin ja jätteistä huolehtimista varten sopiviin paikkoihin tai laitoksiin. Jätehuoltosuunnitelmat ovat keskeinen osa yhteisön jätehuoltopolitiikkaa, koska jäsenvaltiot eivät pysty ilman asianmukaista suunnittelua vastaamaan alueillaan syntyvistä jätteistä eikä käsittelemään niitä. Direktiivin 75/442/ETY lisäksi vaarallisista jätteistä annetun direktiivin 91/689/ETY 6 artiklassa sekä pakkauksista ja pakkausjätteistä annetun direktiivin 94/62/EY 14 artiklassa edellytetään kyseisiä jätteitä koskevien jätehuoltosuunnitelmien tekemistä. Taulukossa 2 on yhteenveto nykyisistä jätehuoltosuunnitelmista. Toimitetut suunnitelmat vaihtelevat huomattavasti rakenteeltaan, sisällöltään ja yksityiskohtaisuudeltaan. Yhtenä syynä tähän on, että suunnitelmat on laadittu kansallisten alueellisten ja paikallisten hallintojen eri tasoilla. Myös kokemus jätehuollon suunnittelusta vaihtelee jäsenvaltioittain. Vaikka kansallisen jätehallinnon suunnittelu ei ole unionin tietyissä osissa vielä kokonaisuudessaan tyydyttävällä tasolla, merkittävää yleistä edistystä on tapahtunut jonkin verran sitten edellisen kertomuksen laatimisen. Jäsenvaltioista 14 on vahvistanut laatineensa jätehuoltosuunnitelmat muutetun direktiivin 75/442/ETY 3, 4 ja 5 artiklassa asetettujen tavoitteiden mukaisesti. Itävalta, Tanska, Luxemburg, Espanja ja Ruotsi ovat kaikki laatineet uudet kansallisen tason jätehuoltosuunnitelmat ajanjaksolla 1998-2000. Ranska ja Saksa ilmoittavat laatineensa suuren määrän alueellisia ja paikallisia jätehuoltosuunnitelmia. Kreikka ja Irlanti ovat laatineet kansalliset suunnitelmansa vasta vuonna 2001. Komissio aloitti vuonna 1997 suuren määrän EY:n perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisia sääntöjen rikkomista koskevia menettelyjä, jotka kohdistuivat useisiin jäsenvaltioihin [27], koska nämä olivat laiminlyöneet muutetun direktiivin 75/442/ETY 7 artiklan mukaisten jätehuoltosuunnitelmien laatimisen. Sittemmin kyseiset sääntöjen rikkomista koskevat menettelyt ovat vähentyneet kolmeen, koska monet jäsenvaltiot ovat vahvistaneet muutetun direktiivin 75/442/ETY mukaiset jätehuoltosuunnitelmat. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin vahvisti vuonna 2002, että Ranska [28], Italia [29] ja Yhdistynyt kuningaskunta [30] olivat laiminlyöneet 7 artiklassa edellytettyjen jätehuoltosuunnitelmien täytäntöönpanon. Komissio päätti aloittaa Italiaa vastaan EY:n perustamissopimuksen 228 artiklan mukaisten oikeudellisten menettelyjen toisen kierroksen, koska se ei ollut noudattanut tuomioistuimen päätöstä. Tätä kirjoitettaessa komissio arvioi, onko Ranskaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan tarpeen aloittaa uudet EY:n perustamissopimuksen 228 artiklan mukaiset sääntöjen rikkomista koskevat menettelyt. [27] Maat olivat Tanska, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. [28] Asia C-292/99, komissio vastaan Ranska, 2.5.2002 annettu tuomio (luettavissa yhteisöjen tuomioistuimen verkkosivuilla www.curia.eu.int). [29] Asia C-466/99, komissio vastaan Italia, 24.1.2002 annettu tuomio (luettavissa yhteisöjen tuomioistuimen verkkosivuilla www.curia.eu.int). [30] Asia C-35/00, komissio vastaan Yhdistynyt kuningaskunta, 24.1.2002 annettu tuomio (luettavissa yhteisöjen tuomioistuimen verkkosivuilla www.curia.eu.int). Keskusteluissa jäsenvaltioiden kanssa on käynyt ilmi, että ne ovat kiinnostuneita jätehuollon suunnittelua koskevista eurooppalaisista suuntaviivoista. Jäteasioihin liittyvä eurooppalainen teemakeskus on viimeistelemässä jätehuoltosuunnittelua koskevia suuntaviivoja, jotka tullevat osoittautumaan hyödylliseksi välineeksi pyrittäessä parantamaan ja määrittelemään jätehuollon suunnittelun tasoa nykyisissä ja tulevissa jäsenvaltioissa. Suuntaviivat on määrä julkaista vuonna 2003. Direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa mainittua jäsenvaltioiden yhteistyötä on tehty joidenkin jäsenvaltioiden välillä. Suomen ja Ruotsin yhteistyö on koskenut yhdyskuntajätteen loppusijoitusta [31] ja viemärilietteen käsittelyä. Saksa ilmoitti, että monet sen osavaltioista neuvottelevat muihin jäsenvaltioihin kuuluvien naapurialueidensa kanssa suunnittelusta (Schleswig-Holstein, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen ja Saarland). Belgian antamien tietojen mukaan Flanderin ja Vallonian alueet neuvottelevat ja ovat yhteydessä rajanaapureinaan olevien jäsenvaltioiden kanssa suunnittelua koskevista näkökohdista. Yhdistynyt kuningaskunta viittasi ensimmäistä kertomusta varten antamaansa aikaisempaan ilmoitukseen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välisestä yhteistyöstä, joka koskee kliinisen jätteen polttamista Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Irlanti [32] ei toimittanut mitään tietoja. [31] Yhdessä Norjan kanssa. [32] Irlanti viittasi jätehuoltoa (suunnittelua) koskeviin asetuksiin vuodelta 1997, joiden mukaisesti konsultaatiot samoista asioista vastaavien Pohjois-Irlannin paikallisten viranomaisten kanssa ovat mahdollisia. Useat jäsenvaltiot ilmoittivat toimittaneensa komissiolle yksityiskohtaisia tietoja direktiivin 7 artiklan 3 kohdan mukaisista toimenpiteistä, joilla estetään sellaiset jätteiden siirrot, jotka eivät ole niiden jätehuoltosuunnitelmien mukaisia: Itävalta, Tanska, Espanja [33], Italia, Luxemburg, Alankomaat, Suomi [34] ja Yhdistynyt kuningaskunta. Belgia, Kreikka, Ranska, Saksa, Portugali ja Ruotsi vahvistivat, että ne eivät olleet ottaneet käyttöön kyseisen kaltaisia toimenpiteitä. Belgia ilmoitti, että Flanderin alue vahvisti tapauskohtaisia toimenpiteitä jätetyypin ja kapasiteettitekijän mukaisesti, kun taas Vallonia ei ollut vahvistanut mitään yleisiä toimenpiteitä. Irlanti ilmoitti, ettei se ollut katsonut kyseisiä toimenpiteitä tarpeellisiksi. [33] Espanja viittasi kansalliseen lakiinsa 10/98, joka antaa mahdollisuuden ryhtyä kyseisiin toimenpiteisiin (NUTS 2 -luokan tasolla). [34] Suomi viittasi 1.2.2000 annettuun valtioneuvoston päätökseen 14/2000, jolla sen valtakunnallista jätesuunnitelmaa muutettiin päällekkäisyyksien välttämiseksi jätteiden siirroista annetun asetuksen (ETY) N:o 259/93 kanssa. Asiassa Kööpenhamina [35] yhteisöjen tuomioistuin sai tilaisuuden selkeyttää muutetun direktiivin 75/442/ETY 7 artiklan 3 kohdan ja muutetulla jätteiden siirrosta annetulla asetuksella (ETY) N:o 259/93 [36] vahvistettujen rajat ylittäviä hyödynnettävien jätteiden kuljetuksia koskevien sääntöjen välistä suhdetta. Tuomioistuin vahvisti, että 7 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltiolla on oikeus toteuttaa jätteiden siirtoihin liittyviä toimenpiteitä, jos siirrot eivät ole jätehuoltosuunnitelman mukaisia, edellyttäen, että jätehuoltosuunnitelma on perustamissopimuksen määräysten ja direktiivin 75/442/ETY säännösten mukainen [37]. Asiassa Dusseldorp [38] yhteisöjen tuomioistuin vahvisti, ettei jätteiden siirrosta annetun asetuksen 7 artiklassa anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta ottaa käyttöön yksinomaan taloudellisten näkökohtien perustella toimenpiteitä läheisyys- ja omavaraisuusperiaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioiden välisissä hyödynnettävien jätteiden siirroissa. Komissio on 1990-luvun lopulta alkaen käynnistänyt sääntöjen rikkomisiin liittyviä toimia useita jäsenvaltioita vastaan, jotka ovat ryhtyneet toimenpiteisiin estääkseen tai rajoittaakseen hyödynnettävien jätteiden maastavientiä [39]. [35] Asia C-209/98 FFAD vastaan Kööpenhaminan kaupunki (Kok. 2000 s. I-3743). [36] Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annettu asetus (ETY) N:o°259/93, sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL L 30, 6.2.1993, s. 1). [37] Tuomion 95 kohdassa. [38] Asia C-203/96 Chemische Afvalstoffen Dusseldorp BV et al. (Kok 1998, s. I-4075). [39] Yhteisön tuomioistuimen käsiteltävinä olevat asiat: C-113/02, komissio vastaan Alankomaat, C-228/00, komissio vastaan Saksa, ja C-458/00, komissio vastaan Luxemburg. * Komissio käynnisti vuosina 1997-2000 oikeustoimet useita sellaisia jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet varmistaneet, että niiden jätehuoltosuunnitelmat olivat kunnossa. Kyseisen ajanjakson loppuun mennessä useimmat jäsenvaltiot olivat laatineet suunnitelmat. Ongelmat koskevat edelleen Ranskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Italiaa. Jäsenvaltiot ovat kehittäneet yhdessä joitakin järjestelyjä, jotka koskevat jätehuoltosuunnitelmien yksityiskohtia erityisesti yhteisen rajan molemmin puolin sijaitsevilla alueilla. Paikallisten tai kansallisten jätehuoltosuunnitelmien ja sisämarkkinoihin liittyvien vaatimusten välisen suhteen luonteesta seuraa jatkuvasti monia oikeudellisia kysymyksiä, jotka oikeusviranomaisten on selvitettävä. 3.2. Jätteiden tuotannon estämiseen ja jätteiden hyödyntämiseen liittyvät kysymykset - 3 artikla Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ja yhteisön jätehuoltostrategian mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet edistääkseen jätteiden tuotannon estämistä (jätteiden syntymisen, niiden haitallisuuden vähentäminen) sekä jätteiden hyödyntämistä (suosimalla jätteiden uudelleenkäyttöä, kierrätystä ja käyttöä energianlähteenä). Monet jäsenvaltiot pelkästään vahvistivat toimittaneensa komissiolle tiedot toimenpiteistä, joihin ne aikovat ryhtyä 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti, mutta eivät antaneet mitään lisätietoja: Belgia, Tanska, Saksa, Espanja, Ranska, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Näiden jäsenvaltioiden osalta tiedot 3 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanotoimista on etsittävä vuosilta 1995-1997 laaditun ensimmäisen kertomuksen asiaa koskevasta jaksosta. Kreikka viittasi pakkauksia koskevaan lainsäädäntöönsä [40] ja perustamaansa pakkausten vaihtoehtoisesta käsittelystä vastaavaan kansalliseen organisaatioon. [40] Laki 2939/2001. Portugali ilmoitti, että se oli toimittanut komissiolle tiedot useista kansallisista jätehuollon suunnitteluasiakirjoista, joiden tavoitteisiin kuuluu jätemäärien ja jätteistä aiheutuvien riskien ehkäiseminen tai vähentäminen. Se huomautti lisänneensä merkittävästi kansalaisten käytössä olevien erillisten keruu- ja kierrätyspisteiden määrää vuoden 1995 alle 1 prosentista vuoden 2000 80 prosenttiin. Suomi ilmoitti useista toteuttamistaan toimenpiteistä. Sen jätehuoltolainsäädäntöön [41] sisältyy muun muassa yleisiä velvollisuuksia huolehtia jätteiden syntymisen ehkäisystä ja niiden määrän sekä haitallisuuden vähentämisestä. Suomen lainsäädännön mukaan tuotannon harjoittajien edellytetään käyttävän raaka-aineita säästeliäästi tuotannossa ja korvaamaan raaka-aineiden käyttöä mahdollisimman paljon jätteellä. Tuotannon harjoittajat ovat myös velvollisia varmistautumaan siitä, että tuotteet ovat kestäviä, korjattavia tai jätteenä hyödynnettäviä ja että tuotteesta jätteenä aiheutuvat vaarat ovat mahdollisimman pieniä. Toimivaltaisten viranomaisten on edistettävä näiden velvollisuuksien toteutumista ja käytettävä kierrätettäviä tai kierrätetyistä raaka-aineista valmistettuja tuotteita. Ympäristöluvissa on periaatteessa oltava selvitys ehdotetuista toimenpiteistä, joilla jätteen määrää ja syntyvien jätteiden haitallisuutta vähennetään [42]. Suomi huomautti, että sen valtakunnallisessa jätesuunnitelmassa ja alueellisissa jätesuunnitelmissa on asetettu tavoitteet jätteiden syntymisen ehkäisemiseksi ja kyseisten tavoitteiden saavuttamisen edellyttämistä toimenpiteistä. Se viittasi myös asiaa koskeviin jätehuoltoa ja kemikaaleja koskevan lainsäädännön mukaisiin valtioneuvoston päätöksiin esimerkiksi otsonikerrosta heikentävistä aineista, paristoista ja akuista, polyklooribifenyyleistä (PCB) ja polyklooritrifenyyleistä (PCT). [41] Suomen jätelain 1072/1993 4 luku. Katso myös asetus 1390/1993 muista jätelakiin liittyvistä velvoitteista. [42] Suomen ympäristönsuojelulaki 86/2000 ja asetus 169/2000. Irlanti ei raportoinut 3 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanosta vaan viittasi raporttiinsa ajanjaksolta 1995-1997. * Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella jää epäselväksi, onko Euroopan unionissa ehkäisty jätteiden syntymistä ajanjaksolla 1998-2000 ja jos, niin kuinka paljon. 3.3. Omavaraisuus jätteistä huolehdittaessa - 5 artikla Direktiivin 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet perustaakseen yhtenäisen ja riittävän käsittelylaitosten verkoston, jonka avulla yhteisö ja sen jäsenvaltiot tulevat omavaraiseksi jätteenkäsittelyn suhteen. Asetuksen N:o 259/93 4 artiklan 3 kohdan a alakohdan i) luetelmakohdan mukaisesti jäsenvaltiot voivat kieltää jätteiden siirrot, joilla ne on tarkoitus viedä huolehdittavaksi toisessa jäsenvaltiossa. Itävalta ilmoitti, että sen jätehuoltosuunnitelmien puitteissa tutkitaan säännöllisin väliajoin koko maassa käytettävissä olevia käsittelyvälineitä ja -vaatimuksia. Itävalta ei toimittanut tietoja mahdollisesta yhteistyöstä muiden jäsenvaltioiden kanssa. Noin 0,032 miljoonaa tonnia Itävallassa vuonna 1999 tuotetuista kaikkiaan 48,6 miljoonasta jätetonnista vietiin huolehdittavaksi ulkomaille, eli maa on yli 99-prosenttisesti omavarainen. Belgia ilmoitti, ettei se ollut toteuttanut toimenpiteitä 5 artiklan 1 kohdan panemiseksi täytäntöön. Flanderin alue on tehnyt muiden jäsenvaltioiden kanssa jätealan yhteistyötä, joka liittyy jätekuljetuksia koskevaan EU:n lainsäädäntöön [43]. Kyseisen alueen ja Alankomaiden välisten keskustelujen lisäksi yhteistyörakenteita ei ole olemassa. Takempia tietoja ei ole toimitettu siitä, kuinka omavarainen Belgia on ollut jätteistä huolehtimisen suhteen ajanjaksolla 1998-2000. [43] Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annettu asetus (ETY) N:o°259/93, sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL L 30, 6.2.1993, s. 1). Tanska ei ilmoittanut asemansa muutoksista toteutettujen toimenpiteiden suhteen verrattuna vuosilta 1995-1997 laadittuun kertomukseen. Omavaraisuudesta Tanska ilmoitti, että sen jätteiden tuotannon kokonaismäärä vuonna 1999 oli 12,2 miljoonaa tonnia. Tästä määrästä noin 7,8 miljoonaa tonnia kierrätettiin, 2,98 miljoonaa tonnia poltettiin, 1,47 miljoonaa tonnia hävitettiin ja 0,017 miljoonaa tonnia ohjattiin erikoiskäsittelyyn. Suomi vahvisti toteuttaneensa toimenpiteitä 5 artiklan 1 kohdan täyttämiseksi. Yleiset tavoitteet ja toimenpiteet niiden saavuttamiseksi on määritelty lainsäädännössä [44] ja niitä on tarkennettu vuoden 1998 valtakunnallisessa jätesuunnitelmassa. Suunnitelmassa määritellään tavoitteena oleva vuoteen 2005 mennessä toteutettava Suomen jätehuoltolaitosten verkoston infrastruktuuri. Yhdyskuntajätehuolto perustuu alueelliseen yhteistyöhön. Vaarallisista jätteistä huolehditaan tai ne hyödynnetään keskitetyissä laitoksissa. Vastuu teollisuus-, maatalous- ja rakennusjätteen hyödyntämisestä ja loppusijoituksesta on jätteen tuottajilla. Raja-alueilla tehdään yhteistyötä Ruotsin kanssa. Jätteiden käsittelyn omavaraisuuden osalta Suomi vahvisti seuraavat jätteiden vientimäärät vuodelta 1999: 3.400 tonnia kaikkiaan 2,4 miljoonasta tonnista kiinteää yhdyskuntajätettä (yli 99,8-prosenttinen omavaraisuus); 86 tonnia kaikkiaan 0,678 miljoonasta tonnista vaarallista jätettä (noin 100-prosenttinen omavaraisuus). [44] Jätelain 1072/93 6 luku. Ranska vahvisti, että se oli toteuttanut lainsäädännöllisiä toimenpiteitä 5 artiklan 1 kohdan panemiseksi täytäntöön [45]. Ranska ei toimittanut tietoja mahdollisesta yhteistyöstä muiden jäsenvaltioiden kanssa. Jätehuollon omavaraisuudesta Ranska ilmoitti, että se vie vuosittain ulkomaille huolehdittavaksi noin 0,02 miljoonaa tonnia kaikkiaan 3 miljoonasta tonnista vaarallista jätettä (noin 99,3 prosentin omavaraisuus), kun taas yhdyskuntajätteen osalta omavaraisuus on lähes 100-prosenttinen. [45] Laki nro 76-663, annettu 19.7.1976. Saksa ilmoitti toteuttaneensa 5 artiklan 1 kohdan panemiseksi täytäntöön seuraavat toimenpiteet: laajat suunnitelmat jätteiden käsittely- ja niistä huolehtimislaitoksien perustamiseksi, näiden toimien koordinointi naapuriosavaltioiden kesken. Osavaltioiden välillä on tehty yhteistyösopimuksia, joiden avulla käytettävissä olevia jätehuollon välineitä, kuten jätteiden käsittelylaitoksia, lämpökäsittelylaitoksia ja maanalaisia käsittelylaitoksia voidaan käyttää tehokkaammin [46]. Brandenburgin ja Berliinin yhteinen vaarallisen jätteen käsittelystä vastaava yhtiö mainittiin esimerkkinä. Eri osavaltioilla ilmoitetaan olevan ohjelmia, joista annetaan jätehuollon alaan liittyvää rahoitustukea. Muiden jäsenvaltioiden kanssa tehtävän yhteistyön suhteen Saksa viittasi lausuntoonsa, jonka se oli antanut vuoden 1995-1997 kertomusta varten [47]. Omavaraisuudesta jätteiden käsittelyssä Saksa raportoi, että se oli vienyt vuonna 2000 vaarallista jätettä noin 1,3 miljoonaa tonnia hyödynnettäväksi ja noin 0,09 miljoonaa tonnia hävitettäväksi. Se ilmoitti, että vaarallista jätettä tuotiin vuonna 2000 noin 1,5 miljoonaa tonnia hyödynnettäväksi ja noin 0,4 miljoonaa tonnia hävitettäväksi. Saksan toimittaman kertomuksen mukaan useimmat osavaltiot pyrkivät jätehuollossaan omavaraisuuteen. [46] Esimerkin tällaisesta osavaltioiden välisestä yhteistyöstä tarjoaa yhteisöjen tuomioistuimen jokin aika sitten antama tuomio asiassa C-324/99, DaimlerChrysler AG vastaan Baden-Württembergin osavaltio (LBW) (Kok. 2001, s. I-9897), jossa LBW järjesti erityisvalvontaa edellyttävän jätteen lähettämisen käsiteltäväksi Hampuriin. [47] On myös selvää, että Saksa on valmis tuomaan jätteitä muista jäsenvaltioista huolehdittavaksi maanalaisissa laitoksissa: katso asia C-6/00 Abfall Service AG (ASA) vastaan Bundesminister für Umwelt, Jugend und Familie, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 27.2.2002 (ei vielä julkaistu). Kreikka ilmoitti, ettei se ollut toteuttanut toimenpiteitä 5 artiklan 1 kohdan mukaisten velvoitteiden täyttämiseksi. Kyseiset toimenpiteet sisältyvät sen vuonna 2002 uudistettuun jätehuoltostrategiaan, jonka tavoitteena on jätehuollon yhtenäistäminen alueellisesti. Kreikka ei toimittanut tarkkoja tietoja, mutta vahvisti kuitenkin, että Kreikan ja muiden jäsenvaltioiden kesken tehdään yhteistyötä jätehuollon alalla sekä vaarallisten että tavanomaisten, hyödynnettäviksi tai huolehdittaviksi tarkoitettujen jätteiden rajat ylittävissä kuljetuksissa. Tämän yhteistyön ilmoitetaan olevan jätehuoltoalalla toimivien yritysten välistä ja tapahtuvan toimivaltaisten viranomaisten luvalla [48]. Vastauksena kysymykseen jätehuollon omavaraisuudesta Kreikka ilmoitti, että 31,7 prosenttia kotimaisesta jätteestä hävitetään niin kutsuttujen "jätehygieenisten kaatopaikkojen" avulla, kun taas 59,6 prosenttia hävitetään kreikkalaisissa laitoksissa, jotka eivät täytä kaikkia voimassa olevassa lainsäädännössä asetettuja ehtoja. Ilmoituksen mukaan 8 prosenttia kyseisistä jätteistä kierrätetään ja 0,7 prosenttia kompostoidaan. [48] Oletettavasti tällä viittauksella tarkoitetaan Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun asetuksen (ETY) N:o°259/93, sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL L 30, 6.2.1993, s. 1), toimivuutta. Irlanti vahvisti, että se oli toteuttanut 5 artiklan 1 kohdassa säädetyt toimenpiteet [49] ja viittasi alan infrastruktuuria varten EU:n rakennerahastojen sääntöjen mukaisesti myönnettyyn rahoitustukeen. Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa on sovittu yhteistyöstä, jonka mukaisesti polttoa korkeassa lämpötilassa edellyttäviä vaarallisia jätteitä voidaan viedä rajoituksetta huolehdittaviksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Irlanti ilmoitti, että sen jätehuollon omavaraisuusaste tavanomaisen jätteen osalta on korkea. Se raportoi, että vuonna 1998 tuotetusta kaikkiaan 370 328 tonnista vaarallista jätettä oli viety noin 98 000 tonnia käsiteltäväksi tai huolehdittavaksi ulkomailla. [49] Asiaa koskevat säännökset ovat Irlannin vuoden 1996 jätehuoltolain 22, 23 ja 38 luvussa. Italia vahvisti, että se oli toteuttanut 5 artiklan 1 kohdassa säädetyt alueellisten jätesuunnitelmiensa mukaiset toimenpiteet komissiolle ilmoitetussa muodossa, mutta ei toimittanut tarkempia tietoja. Italia ei antanut tietoja mahdollisesta yhteistyöstä muiden jäsenvaltioiden kanssa. Se vahvisti olevansa jätteistä huolehtimisen osalta lähes täysin omavarainen. Luxemburg vahvisti, että jätteistä huolehtivat muutamat kansalliset laitokset, jotka soveltuvat kotitalous-, teollisuus- ja pysyvän jätteen käsittelyyn. Sen kertomuksen mukaan muodollinen yhteistyö muiden jäsenvaltioiden kanssa määritellään kansallisessa jätehuoltosuunnitelmassa, jossa nimetään jätevirtoja koskevat ensisijaiset tavoitteet. Ajanjaksona 1998-2000 muihin jäsenvaltioihin vietiin vuosittain huolehtimista varten noin 0,05 miljoonaa tonnia jätettä. Luxemburg ilmoitti vuodelta 2000 seuraavat ulkomaille viedyt jätemäärät: noin 0,003 miljoonaa tonnia kaikkiaan noin 0,191 miljoonasta tonnista yhdyskuntajätettä (98,4 prosentin omavaraisuus); noin 0,051 miljoonaa tonnia kaikkiaan 0,061 miljoonasta tonnista vaarallista jätettä (16,4 prosentin omavaraisuus). Luxemburg ilmoitti olevansa pysyvän jätteen osalta jätehuollossa 100-prosenttisen omavarainen lukuun ottamatta sellaista jätettä, josta huolehditaan kunnallisissa tai pienissä yksityisissä jätehuoltolaitoksissa. Alankomaat ilmoitti jätehuoltosuunnitelmiensa sisältävän toimenpiteet, joilla varmistetaan riittävä kapasiteetti jätteestä huolehtimiseksi. Toimenpiteisiin kuuluu jätteiden polttamiseen maalla soveltuvien jätehuoltolaitosten [50] sekä vaarallisen ja tavanomaisen jätteen kaatopaikkojen suunnittelu ja rakentaminen Alankomaat ilmoitti, että polttolaitosten ja kaatopaikkojen jätteistä huolehtimiskapasiteetti on nyt riittävä kattamaan huolehtimisen kaikesta Alankomaissa ennustettavissa olevassa tulevaisuudessa tuotetusta jätteestä. Alankomaat ei ilmoittanut sovitusta yhteistyöstä muiden jäsenvaltioiden kanssa 5 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoa varten. Jätehuollon omavaraisuudesta Alankomaat ilmoitti, että se oli käytännöllisesti katsoen omavarainen; joko viedyt tai tuodut huolehdittavaksi tarkoitetut jätemäärät olivat vähäisiä. Se ilmoitti kuitenkin, että satunnaisissa erityisolosuhteissa voi tapahtua, että jätteitä viedään väliaikaisesti huolehdittavaksi ulkomailla muuten kuin kaatopaikoilla, joiden kapasiteetti on riittävä. [50] Alankomaiden todettiin vuonna 1998 rikkoneen jätteiden siirrosta annettua asetusta (ETY) N:o 259/93 asettamalla hyödynnettävien jätteiden siirtoa koskevia rajoituksia taatakseen kotimaisen (kotimaisten) lämpökäsittelylaitoksen (-laitosten) kapasiteetin. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti, ettei omavaraisuutta ja läheisyyttä koskevia periaatteita sovelleta: asia C-203/96 Chemische Afvalstoffen Dusseldorp BV (Kok. 1998, s. I-4075). Katso myös tähän liittyvä uusi asia C-113/02 komissio vastaan Alankomaat, edelleen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä. Tähän asiaan liittyvä asia on parhaillaan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä koskien kysymystä, onko yhdyskuntajätteen polttaminen hyödyntämistä vai huolehtimista. Ratkaisulla on merkittävä vaikutus jäsenvaltioiden mahdollisuuksiin kieltää kiinteän yhdyskuntajätteen polttolaitoksiin tarkoitetun jätteen vienti toisiin jäsenvaltioihin, koska yhteisön sisäisiin huolehdittavaksi tarkoitetun jätteen siirtoihin sovelletaan omavaraisuus- ja läheisyysperiaatetta (ks. jätteiden siirrosta annetun asetuksen (ETY) N:o 259/93 4 artiklan 3 kohdan a alakohta, kuten edellä): asia C-458/00, komissio vastaan Luxemburg. Portugali vahvisti toteuttaneensa useita toimenpiteitä 5 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoa varten. Kiinteästä yhdyskuntajätteestä huolehtimista varten Portugalilla on kuntien välisten ja monia kuntia käsittävien järjestelmien verkosto. Se ilmoitti viimeaikaisista toimenpiteistä tavanomaisesta teollisuusjätteestä huolehtimista koskevien uusien valvontatoimien ottamiseksi käyttöön [51] ja erityisten laitosten kehittämiseksi vaarallisesta teollisuusjätteestä huolehtimista ja sen varastointia varten. Sairaalajätteen tyyppisistä jätteistä huolehtimiseen sovelletaan erityistoimenpiteitä. Tiettyjä erityisiä jätevirtoja (kuten jäteöljyjä, käytettyjä renkaita, lietteitä, käytettyjä paristoja) käsitellään niiden alkuperästä riippumatta ja useimpia niistä varten on säädetty erityisiä lakeja, joiden mukaisesti ne käsitellään keskitetysti kierrätyksen mahdollistamiseksi. Portugali vahvisti, ettei yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden kanssa ole tehty 5 artiklan 1 kohdan panemiseksi täytäntöön. Noin 0,031 miljoonaa tonnia Portugalissa vuonna 1999 tuotetuista kaikkiaan 12,78 miljoonasta jätetonnista vietiin huolehdittavaksi ulkomaille (omavaraisuusaste ylittää siis 99 prosenttia). [51] Laki 321/99, annettu 11. elokuuta 1999. Espanja raportoi ottaneensa käyttöön jätehuoltosuunnitelmissaan 5 artiklan 1 kohdan mukaisia toimenpiteitä ja vahvisti, että se oli tehnyt tässä tarkoituksessa yhteistyötä muiden jäsenvaltioiden kanssa, mutta ei toimittanut asiasta tarkempia tietoja. Jätehuollon omavaraisuuden osalta Espanja ilmoitti, että vuonna 1999 Espanjan kaikki yhdyskuntajäte käsiteltiin kotimaassa. Jätteitä tuotiin Andorrasta ja Gibraltarilta. Espanja ilmoitti, että vaarallista jätettä syntyi vuonna 1999 noin 3,29 miljoonaa tonnia, josta vietiin noin 0,03 miljoonaa tonnia hyödynnettäväksi ja noin 0,02 miljoonaa tonnia hävitettäväksi. Se totesi, että vaarallista jätettä tuotiin noin 0,08 miljoonaa tonnia hyödynnettäväksi ja noin 0,03 miljoonaa tonnia hävitettäväksi. Ruotsi vahvisti, että se oli toteuttanut 5 artiklan 1 kohdassa säädetyt alueellisten jätesuunnitelmiensa mukaiset toimenpiteet komissiolle ilmoitetussa muodossa, mutta ei toimittanut tarkempia tietoja. Ruotsi ilmoitti, että yleisesti katsoen se on jätteistä huolehtimisen osalta 100-prosenttisen omavarainen. Yhteistyötä tehdään Suomen kanssa rajaseuduilla, missä se on paikallisten olosuhteiden vuoksi perusteltua. Yhdistynyt kuningaskunta vahvisti ottaneensa käyttöön edellisen kertomuksen jälkeen kansalliset jätehuoltostrategiat Englannissa ja Walesissa (toukokuussa 2000), Skotlannissa (joulukuussa 1999), Pohjois-Irlannissa (maaliskuussa 2000) ja myös Gibraltarilla (maaliskuussa 2000). Näiden strategioiden ilmoitetaan kuuluvan kutakin aluetta koskevien suunnitteluohjeiden yhteyteen ja muodostavan kokonaisvaltaiset jätehuoltostrategiat kaikkea valvottua jätettä varten. Yhdistyneen kuningaskunnan jätteen vientiä ja tuontia koskevassa vuoden 1996 jätehuoltosuunnitelmassa noudatetaan kansallisen omavaraisuuden periaatetta ja kielletään huolehdittavaksi tarkoitetun jätteen vienti. Tietojen saamiseksi yhteistyöstä muiden jäsenvaltioiden kanssa viitataan edelliseen täytäntöönpanoa koskevaan kertomukseen vuosilta 1995-1997. Yhdistyneen kuningaskunnan arvion mukaan se oli jätteistä huolehtimisen osalta 98,4-prosenttisen omavarainen vuosina 1998/1999 ja 98,5-prosenttisen omavarainen vuosina 1999/2000. * Yleisesti katsoen jäsenvaltiot raportoivat saavuttaneensa jätehuollossa pitkälle menevän, noin 99-prosenttisen omavaraisuuden, mikä vastaa suurimmaksi osaksi edellisessä täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa vuosilta 1995-1997 todettua tasoa. 3.4. Jätteiden syntymistä ja jätteiden käsittelyä koskevat tiedot - 7 artiklan 1 kohta Jäsenvaltioita pyydettiin kyselylomakkeessa antamaan tietoja talousjätteen, vaarallisen jätteen ja muiden jätteiden syntymisestä ja käsittelemisestä. Kotitalous-/yhdyskuntajätteen osalta (taulukko 3.1 [52] ja kuvio 1) kaikki maat toimittivat tietoja, mutta joissakin tapauksissa ne eivät kattaneet kertomuskauden kaikkia kolmea vuotta. Saaduista tiedoista voi päätellä, että jätteen kierrätysprosentti vaihtelee huomattavasti, kahdeksasta 63:een prosenttiin. Vain viisi jäsenvaltiota saavutti vähintään noin 40 prosentin kierrätysasteen (Itävalta, Belgia, Saksa, Alankomaat ja Ruotsi), kun taas viisi muuta jäsenvaltiota saavutti enintään vain noin 10 prosentin kierrätysasteen (Ranska, Kreikka, Irlanti, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta). Yleisin kierrätysaste oli noin 26 prosenttia. Poltolla - riippumatta siitä, otetaanko poltossa talteen energiaa vai ei - näyttää olevan edelleen tärkeä osa kotitalousjätteen käsittelyssä kymmenessä jäsenvaltiossa (17-58 prosenttia), kun taas Kreikassa ja Irlannissa polttoa ei käytetä lainkaan. Keskimääräinen polton osuus (energian talteen ottamiseksi tai ilman sitä) oli 23 prosenttia. Tavallisin käsittely on kuitenkin vieläkin kaatopaikalle vienti, jonka keskimääräinen osuus jäsenvaltioissa oli 45 prosenttia. Viisi jäsenvaltiota ilmoitti olevansa kotitalousjätteen osalta erittäin riippuvainen kaatopaikoista (yli 60-prosenttisesti) [53]. Nämä luvut osoittavat vuoden 1995-1997 kertomukseen verrattuna kierrätysasteiden vähittäistä yleistä kasvua, mutta kaatopaikat ovat kotitalousjätteen osalta edelleen ensisijaisia jätehuoltokeinoja. Henkeä kohti vuodessa tuotetun jätteen keskimääräisen painon arvioidaan olleen vuosina 1998-2000 noin 500 kg. Tämä merkitsee tuotannon kasvua ajanjaksosta 1995-1997 (keskimäärin 400 kg henkeä kohti vuodessa) ja jäämistä selvästi jälkeen komission viidenteen ympäristöalan toimintaohjelmaan sisältyvästä tavoitteesta, jonka mukaan jätteen tuotanto olisi pitänyt vakiinnuttaa vuoteen 2000 mennessä vuoden 1985 tasolle 300 kg henkeä kohti vuodessa. Määrän kasvu osoittaa, että kansallisella tasolla on toteutettava paljon tehokkaampia toimia, joilla jätteiden syntymistä voidaan todella ehkäistä ja vähentää. [52] Jotkin jäsenvaltiot antoivat yhdyskuntajätettä koskevia lukuja, joihin saattaa sisältyä kotitalousjätteen lisäksi samantyyppisiä kaupan, teollisuuden tai laitosten jätteitä. [53] Lisäksi Kreikan ilmoittama suurin osuus, "muu käsittely", tarkoittaa jätteiden laitonta sijoittamista. Vaarallisen jätteen osalta (taulukko 3.2 ja kuvio 2) kaikki maat toimittivat tietoja, mutta joissakin tapauksissa ne eivät kattaneet kertomuskauden kaikkia kolmea vuotta. Vastaanotetuista tiedoista käy ilmi, että kierrätysasteet vaihtelevat huomattavasti (Suomen 5 prosentista Luxemburgin 77 prosenttiin) ja vain neljä jäsenvaltiota saavutti vähintään noin 40 prosentin kierrätysasteen. Keskimääräinen vaarallisen jätteen kierrätysaste jäsenvaltioissa oli noin 27 prosenttia. Kotitalousjätteen tilanteesta poiketen keskimääräinen kaatopaikkasijoitusaste oli alhaisempi (22 prosenttia), mutta toiset keskimäärin 27 prosenttia ilmoitettiin "muuna käsittelynä". Vaarallisen jätteen keskimääräinen tuotanto (90 kg henkeä kohti vuodessa) on suunnilleen sama kuin vuosina 1995-1997. "Muut jätteet" muodostavat suurimman osan syntyneestä jätteestä (ks. taulukko 3.3 ja kuvat 3 ja 4). Muiden jätteiden kokoonpanosta ja käsittelystä Euroopan unionissa ei voida muodostaa selvää kuvaa, koska jäsenvaltiot sisällyttivät niihin erilaisia jätteitä tai eivät jopa antaneet lainkaan lukuja. * Jätteiden kierrätyksen suosio vaihtelee edelleen paljon eri jäsenvaltioissa, kuten jo edellisessä täytäntöönpanoa vuosina 1995-1997 koskevassa kertomuksessa todettiin. Keskimääräinen kierrätysaste on kasvanut, mutta monet jäsenvaltiot pääsevät edelleen vain suhteellisen pieniin tai vaatimattomiin kotitalousjätteen kierrätyslukuihin. Suuri, vaikkakin pienenemässä oleva joukko, on edelleen hyvin riippuvainen kaatopaikoista keinona huolehtia kotitalousjätteestä. Jotkin jäsenvaltiot polttavat suuren osan jätteistään. Mutta vaikka energia otettaisiinkin talteen poltettaessa (tämä ratkaistaan eri jäsenvaltioissa erilaisin perustein), polttaminen on yleensä huonompi vaihtoehto verrattuna muihin, korkeammalla jätteenkäsittelymenetelmien hierarkiassa oleviin keinoihin, kuten uudelleenkäyttöön ja materiaalien kierrätykseen. Valmisteilla olevissa ja tuoreissa lainsäädäntöaloitteissa pakkausjätteestä [54], romuajoneuvoista [55] sekä sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta [56] tavoitteena on erittäin korkeiden kierrätysasteiden saavuttaminen, johon pyritään järjestämällä erillinen jätteen keräily sen syntypaikalla. [54] KOM(2001)729 lopullinen. Komission ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi pakkauksista ja pakkausjätteestä annetun direktiivin 94/62/EY muuttamisesta. [55] Romuajoneuvoista annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/53/EY, EYVL L 269, 21.10.2000, s. 34. [56] KOM(2999)347 lopullinen. Komission ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi sähkö- ja elektroniikkalaiteromusta. Ehdotus hyväksyttiin 16.-19.12.2002 neuvostossa ja Euroopan parlamentissa (ei vielä julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä). 3.5. Yleiset säännöt lupavaatimusten poikkeuksista - 11 artikla Jäsenvaltiot voivat 11 artiklan mukaisesti vapauttaa lupavaatimuksista laitokset ja yritykset, jotka huolehtivat itse jätteistään niiden tuottamispaikalla tai hyödyntävät jätteensä (9 ja 10 artikla). Belgia, Tanska, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Alankomaat, Itävalta, Portugali, Suomi ja Ruotsi vahvistivat, etteivät ne olleet ottaneet käyttöön yleisiä sääntöjä, joiden mukaisesti jätelupavaatimuksista voitaisiin myöntää poikkeuksia. Irlanti, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta vahvistivat hyväksyneensä tällaisia sääntöjä, mutta eivät toimittaneet yksityiskohtaisia tietoja. Myös Luxemburg vahvisti tehneensä näin. * Samoin kuin edellisenkin täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen yhteydessä suhteellisen harvat jäsenvaltiot ilmoittivat ottaneensa käyttöön vuosina 1998-2000 mahdollisuuden soveltaa lupavaatimuksia koskevia poikkeuksia. Ikävä kyllä ne jäsenvaltiot, jotka ilmoittivat säätäneensä tällaisia poikkeusmahdollisuuksia, eivät ilmoittaneet niiden syytä tai niistä koituvia etuja. Tämä alue on edelleen vain vähän kehittynyt. Italia on jokin aika sitten pyytänyt mahdollisuutta myöntää yrityksille poikkeuksia tietyntyyppisten vaarallisten jätteiden hyödyntämistä koskevista lupavaatimuksista direktiivin 91/689/ETY 3 artiklan mukaisesti ja myös saanut kyseisen mahdollisuuden [57]. Tämä on ensimmäinen poikkeuksen soveltamista koskeva esimerkki. [57] Komission päätös 2002/909/EY Italian antamista säännöistä jätteitä hyödyntävien laitosten tai yritysten lupavaatimusten soveltamatta jättämisestä vaarallisista jätteistä annetun direktiivin 91/689/ETY 3 artiklan mukaisesti, EYVL L 315, 19.11.2002, s. 16. 3.6. Kirjaamisvaatimukset (14 artikla) Direktiivin 14 artiklan mukaisesti jätteiden talteenottoa ja hävittämistä suorittavien laitosten ja yritysten on pidettävä kirjaa jätteistä ja jätehuollosta. Nämä säännökset voitaisiin ulottaa koskemaan myös tuottajia. Niiden on annettava tiedot toimivaltaisten viranomaisten käyttöön pyydettäessä. Belgiassa Flanderin alue vaatii, että kirjaaminen on tehtävä Vlarea II -asetuksen [58] 5.2.1.2 4 kohdan mukaisesti. Vlarea-asetuksen 5.1.5 luvussa täydennetään näitä kirjaamisvaatimuksia. Tietojen saamiseksi 14 artiklan mukaisista tuottajien vastuista viitataan täytäntöönpanoa vuosina 1995-1997 koskevaan kertomukseen. [58] Jätteiden syntymisen estämistä ja jätehuoltoa koskeva Flanderin lainsäädäntö. Tanska viittasi erityissäännöksiin, jotka koskevat jätteiden hyödyntämistä tai niistä huolehtimista harjoittavien laitosten ja yritysten velvollisuutta pitää kirjaa toiminnastaan [59]. Tanska vahvisti myös, että tiettyjen yritysten on vuodesta 2001 alkaen viiden vuoden ajan pidettävä kirjaa jätteen tuotannosta ja kirjatut tiedot on toimitettava toimivaltaisten viranomaisten käytettäväksi [60]. [59] Ympäristö- ja energia-asioista vastaavan ministeriön 27.6.2000 antaman määräyksen nro 619 15-17 luku jätteitä ja kierrätystä koskevasta tietojärjestelmästä (ISAG). [60] Ks. ympäristö- ja energia-asioista vastaavan ministeriön 27.6.2000 antaman määräyksen nro 619 18, 19, 50 ja 53 luku jätteistä. Saksa vahvisti, että sen jätehuoltolainsäädännössä määrätään jätteen hyödyntämistä tai niistä huolehtimista harjoittavia laitoksia ja yrityksiä koskevista kirjaamisvaatimuksista [61]. Jätehuollon seurannasta huolehditaan myöntämällä todistuksia, pitämällä kirjaa ja laatimalla asiakirjoja. Lisätietoja varten viitataan täytäntöönpanoa vuosina 1995-1997 koskevaan kertomukseen. [61] Katso vuoden 1994 laki jätehuollosta suljetussa raaka-ainekierrossa, asetus hyödyntämis- ja huolehtimistodistuksista, asetus ammattimaisista jätehuoltoyhtiöistä, tekniset ohjeet erityisseurantaa vaativien jätteiden varastoinnista, kemiallisesta, fyysisestä ja biologisesta käsittelystä, polttamisesta ja sijoittamisesta sekä tekniset ohjeet kotitalousjätteen hyödyntämisestä, käsittelystä ja muusta sitä koskevasta jätehuollosta. Kreikka ilmoitti, että sen jätehuoltolainsäädännössä määrätään jätteen hyödyntämistä tai niistä huolehtimista harjoittavia laitoksia ja yrityksiä sekä jätteen tuottajia koskevista kirjaamisvaatimuksista [62]. Niitä vaaditaan erityisesti pitämään kirjaa ja antamaan tiedot pyydettäessä toimivaltaisten viranomaisten käytettäväksi. Kyseisten yksiköiden on toimitettava tiedot vuosittain sen alueen prefektille, jolla laitos sijaitsee tai jolla toimintaa toteutetaan. Kunkin prefektin on toimitettava vuotuinen selityskertomus ympäristöstä, aluesuunnittelusta ja julkisista työurakoista vastaavalle ministerille. [62] Ministerien yhteinen päätös 69728/824/1996 (virallinen lehti 358/B). Myös Espanja vahvisti, että sen jätehuoltolainsäädännössä määrätään jätteistä huolehtimista tai niiden hyödyntämistä harjoittavia laitoksia ja yrityksiä koskevista kirjaamisvaatimuksista [63], mutta ei toimittanut tarkempia tietoja. Espanja totesi, että vaarallisen jätteen tuottajien edellytetään noudattavan direktiivin 14 artiklan säännöksiä Espanjan lainsäädännön mukaisesti [64]. [63] Jätehuoltolaki 10/1998, 13 pykälän 3 kohta. [64] Kuninkaallisen asetuksen 833/1988 16 ja 17 pykälä. Myös Ranska vahvisti, että sen jätehuoltolainsäädännössä määrätään jätteistä huolehtimista ja niiden hyödyntämistä harjoittavia laitoksia ja yrityksiä sekä jätteiden tuottajia koskevista kirjaamisvaatimuksista [65], mutta ei toimittanut tarkempia tietoja. [65] "Arrêté du 4 janvier 1985 relatif au contrôle des circuits d'élimination des déchets générateurs de nuisances", 8 pykälä. Irlanti vahvisti, että se on saattanut voimaan vaatimuksia, jotka koskevat kirjaamista vahvistetuille vakiolomakkeille. Vaarallisen jätteen tuottajilla on velvollisuus [66] pitää kirjaa jätteidensä tuottamisesta, käsittelystä, keräämisestä ja kuljetuksista sekä toimittaa kirjanpitonsa toimivaltaisten viranomaisten tarkastettavaksi. [66] Jätehuoltoa (vaarallinen jäte) koskevien vuoden 1998 säädösten VI osan mukaisesti. Italia ilmoitti, että sen jätehuoltolainsäädännössä on useita kirjaamista ja siihen liittyviä todistuksia koskevia vaatimuksia, joita sovelletaan sitovasti jätteistä huolehtimista ja niiden hyödyntämistä harjoittaviin yrityksiin sekä vaarallisen jätteen tuottajiin (tiettyjä maatalousalan yrityksiä lukuun ottamatta) ja tavanomaisen jätteen tuottajiin, jotka toimivat teollisuuden tai käsityöammattien alalla (tiettyjä pienyrittäjiä lukuun ottamatta) [67]. Kirjaamismenettely on standardoitu ja edellyttää toimivaltaisten viranomaisten säännöllisin väliajoin antamia todistuksia. [67] Laki 22/1997. Luxemburg ilmoitti uudelleen, että yhteisön säädös on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä 17. kesäkuuta 1994 annetun jätelain 14 artiklalla. Laitokset, joiden on pidettävä kirjaa ja joille voidaan myöntää vapautus kirjaamisvelvollisuudesta, luetellaan kyseisen lain 10 ja 11 artiklassa. Alankomaat ilmoitti, että se edellyttää laitoksilta ja yrityksiltä, jotka käsittelevät tai jalostavat jätettä tai huolehtivat siitä, käsitellyn jätteen laadun ja kokoonpanon kirjaamista. Se vahvisti, että vakiomuotoista rekisteröintiä ei ole ja että kyseisillä laitoksilla ja yrityksillä on pääsääntöisesti lupa pitää kirjaa muodossa, jonka ne katsovat itselleen soveltuvaksi. Vakiolomakkeita käytetään ilmoitusten tekemiseen toimivaltaisille viranomaisille jätteen vastaanotosta. Alankomaat vahvisti, että myös jätteen tuottajien edellytetään pitävän kirjaa luovuttamistaan jätteistä. Niiden edellytetään myös toimittavan jätteen vastaanottajalle tieto jätteen laadusta ja kokoonpanosta. Itävalta vahvisti, että sen jätehuoltoa koskevassa lainsäädännössä edellytetään kaikkien jätettä tuottavaa toimintaa, jätteen keräystä tai käsittelyä harjoittavien pitävän kirjaa ja toimittavan pyydettäessä vuosittaiset tiedot toimivaltaisille viranomaisille [68]. Kirjatut tiedot on säilytettävä vähintään seitsemän vuotta. Itävalta vahvisti, että tuottajia koskevaa kirjausvelvoitetta sovelletaan tämän kansallisen lainsäädännön mukaisesti. [68] Jätehuoltolaki ja jätteiden valvontaa koskeva asetus 65/1991. Portugali vahvisti, että sen jätehuoltolainsäädännössä määrätään jätteistä huolehtimista ja niiden hyödyntämistä harjoittavia laitoksia ja yrityksiä sekä jätteiden varastointia harjoittavia toimijoita koskevista kirjaamisvaatimuksista [69]. Erityisiä kirjaamisvelvoitteita on säädetty sairaalajätehuollosta vastaaville [70], jäteöljyjen keräämistä ja uudistamista harjoittaville [71], PCB-yhdisteistä huolehtiville ja niitä puhdistaville yrityksille [72] ja yksiköille, joilla on oikeus myöntää romuautojen tuhoamis- tai purkutodistuksia [73]. Jätteiden tuottajilla on myös velvollisuus pitää kirjaa ja toimittaa toimivaltaisille viranomaisille luettelot tuottamistaan jätteistä [74]. [69] Lain 239/97, annettu 9.9.1997, IV luku. [70] Määräyksen 174/97, annettu 10.3.1997, 12 artikla. [71] Lain 88/91, annettu 23.2.1991, 3 pykälän 2 kohta. [72] Lain 277/99, annettu 23.7.1999, 5 pykälä. [73] Lain 292-B/2000, annettu 15.11.2000, 3 pykälä. [74] Lain 239/97 17 pykälän 1 kohta. Suomessa ympäristölupaa edellyttävää jätteiden hyödyntämistä ja niistä huolehtimista harjoittavien yritysten on pidettävä kirjaa toiminnoistaan [75]. Sekä kirjaaminen että vuotuiset kertomukset toimivaltaisille viranomaisille suositellaan tehtäväksi vakiomuotoisena. Toimivaltaisen viranomaiset toimittavat lomakkeita niitä tarvitseville. Myös vaarallisen jätteen tuottajat (kotitalouksia lukuun ottamatta) ovat velvollisia pitämään kirjaa. [75] Suomen jätehuoltolain 51 luku. Ruotsi ilmoitti, että kirjaamisvaatimukset sisältyvät sen ympäristölakiin, mutta ei toimittanut tarkempia tietoja niistä. Se totesi, että tuottajiin ei Ruotsissa sovelleta kirjaamisvelvoitetta. * Useimmat jäsenvaltiot näyttävät panneen täytäntöön 14 artiklan mukaiset kirjaamisvelvoitteensa. Jotkin jäsenvaltiot ilmoittivat kehittäneensä myös muun kuin vaarallisen jätteen tuottajia koskevia velvoitteita. Jäsenvaltioista kirjaamisvelvoitteiden täytäntöönpanosta saatujen kokemusten hyödyntämistä on vielä kehitettävä. * Liite I >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 1: Direktiivin 6 artiklan mukaisesti määriteltyjen kansallisten viranomaisten lukumäärä kullakin NUTS-tasolla ja heidän direktiiveissä määriteltyihin asioihin liittyvä toimivaltansa (kyselylomakkeen I kappaleen kysymys 2). Huomautuksia: (1) N on viranomaistyyppi ja tilastollisten alueyksiköiden NUTS-nimikkeistön (Eurostat) lyhenne. (2) Viranomaisten lukumäärä annetaan lyhenteenä, esim. N2=5 tarkoittaa viittä NUTS 2 -tason viranomaista tai instituutiota. (3) Muut taulukon tiedot annetaan soluissa, esimerkiksi N3, N5 tarkoittaa artiklojen sisällön kuulumista NUTS 3 -tason ja NUTS 5 -tason viranomaisten tai instituutioiden vastuulle. (4) N5: jätehuollon paikallinen suunnittelu (roska-astioiden sijainti, jätteitä keräävien ajoneuvojen reitit jne.). (5) Ei tietoja NUTS-tasoista N0, N2: Valtuudet antaa suunnittelulupia ja hyväksyä ympäristöehtoja, N3: Ympäristövaikutusten arviointien julkaiseminen; lupien myöntäminen; valvonta. (6) N0: Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, Skotlannin hallitus, Pohjois-Irlannin edustajainkokous, Walesin edustajainkokous, Gibraltarin hallitus. N1: Englanti/Wales (DEFRA+EA), Skotlanti (SEPA), Pohjois-Irlanti (EHS), Gibraltar (Gibraltarin hallitus). N3: Paikalliset tai alueelliset viranomaiset: 121 UA- ja WDA-viranomaista Englannissa, 22 Walesissa, 32 Skotlannissa, 26 Pohjois-Irlannissa, 1 Gibraltarilla. (7) N0: Toimiluvat jätteestä huolehtimiselle ja sen hyödyntämiselle; antaa lausunnon, että ei vastusta alueellisia lupia. Laitosten tai yritysten kirjaaminen 12 artiklan nojalla: koskien jäteöljyä. N4: koskien kunnallista jätteen keräilyä. (8) N2: Laitosten tai yritysten kirjaamista 12 artiklan nojalla ei sovelleta. Irlanti on NUTS 2 -tason alue. Ympäristönsuojeluhallinto on toimivaltainen viranomainen tai instituutio. (1) >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 2. Yleiskatsaus jäsenvaltioiden jätehuoltosuunnitelmiin. Jokaista laadittua jätehuoltosuunnitelmaa koskevat tiedot ovat liitteenä olevissa taulukoissa (kyselylomakkeen II kappaleen kysymys 1c). Huomautuksia: * Tiedot saatu WasteBase-tietokannasta. >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 3.1. Kotitalousjätteen käsittely (kyselylomakkeen II kappaleen kysymys 4). n.a.: ei vastausta Huomautuksia: * Yhdyskuntajäte mukaan lukien kotitalousjäte ** Kotitalousjäte (1) Kotitalousjätteen osuus kiinteästä yhdyskuntajätteestä on noin 40 prosenttia. (2) Muu käsittely tarkoittaa kompostointia (3) "Muu käsittely": 31 000 tonnia kompostoidaan ja loput ovat laitonta jätteiden sijoitusta. (4) Kaatopaikalle sijoitettuun määrään sisältyy katujen puhdistusjäte. (5) Kierrätetty määrä käsittää kompostoidun jätteen ja jäteperäisen polttoaineen (Refuse Derived Fuel, RDF). (6) Kierrätetyt määrät koskevat vain kompostoitavaa orgaanista jätettä, muita jätteitä ei kierrätetä Luxemburgissa. (7) Yhteensä 18 376 532 t. Muu: paperin ja lasin lajitteleva keräys. (8) Kaikki luvut ovat arvioita >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 3.2. Vaarallisen jätteen käsittely (kyselylomakkeen II kappaleen kysymys 4). Huomautuksia: *) Jäsenvaltiossa. **) Jäsenvaltion ulkopuolella. (1) Muu käsittely: fyysis-kemialliset orgaanisen ja epäorgaanisen jätteen käsittelylaitokset. (2) Muuten fyysis-kemiallisesti käsitelty jäte. (3) Vain primääreistä lähteistä. (4) Saastuneen maaperän ja kivien määrä ei sisälly. Luvut viittaavat neuvoston asetuksen 259/93 liitteissä III ja IV lueteltujen jätteiden vientimääriin. Kaikkia kyseisiä jätteitä ei välttämättä pidetä vaarallisina jätteinä. (5) Muut käsittelytavat ovat fyysis-kemiallisia. (6) Kokonaismäärä vastaa noin 97 prosenttia varsinaisesta määrästä. (7) Kaikki muut huolehtimistavat tarkoittavat kemiallisia, fyysisiä ja biologisia prosesseja. (8) Luxemburg: Muut käsittelytavat ovat fyysis-kemiallisia. (9) Muut käsittelytavat ovat fyysis-kemiallisia. (10) Arviot kansallisen vaarallisia jätteitä koskevan jätehuoltosuunnitelman tarkistusta varten. Yhteismäärä: 3 293 705. (11) Arvio. Erittelyä ei käytettävissä. >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 3.3. Muun jätteen käsittely. Tämä vaihtelee jäsenvaltioittain riippuen siitä, minkä tyyppisiä jätteitä luokkaan sisällytetään. Siihen saattaisivat kuitenkin kuulua kiinteä yhdyskuntajäte, yhdyskuntien viemärijäte, teollisuusjäte, energian ja veden jakelu, kaivosjäte, maatalousjäte ja rakennusjäte. (Kyselylomakkeen II kappaleen kysymys 4.) // Tietoja ei saatu. Huomautuksia: (1) Luvuilla tarkoitetaan kahden ilmoitetun luokan yhteismäärää: (2) Tavanomainen teollisuusjäte (muuten käsitelty jäte): 21 675 000 t (98 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 51 prosenttia, poltettu 4 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 15 prosenttia ja muu 30 prosenttia. (3) Vaarallinen teollisuusjäte: 343 500 t (2 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 51 prosenttia, poltettu 4 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 15 prosenttia ja muu 30 prosenttia. (4) Luvuilla tarkoitetaan neljän ilmoitetun luokan yhteismäärää: (5) Rakentaminen ja purkaminen: 3 223 000 t (32 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 90 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 2 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 8 prosenttia. (6) Teollisuus: 2 947 000 t (30 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 64 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 15 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 21 prosenttia. (7) Kauppa ja palvelut: 1 120 000 t (11 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 40 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 46 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 14 prosenttia. (8) Energiantuotannosta peräisin oleva jäte: 1 176 000 t (12 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 100 prosenttia. (9) Muu jäte: 1 480 000 t (15 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 77 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 17 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 6 prosenttia. (10) Luvuilla tarkoitetaan kolmen ilmoitetun luokan yhteismäärää: (11) Rakentaminen ja purkaminen: 1 200 000 t (6 prosenttia kokonaismäärästä): Kaikki käsitelty luokassa "muu". (12) Teollisuus: 19 123 000 t (90 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 40 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 24 prosenttia, poltettu <1 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 24 prosenttia. ja muu 12 prosenttia. (13) Energiantuotannosta peräisin oleva jäte: 921 000 t (4 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 61 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 1 prosenttia, poltettu <1 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 34 prosenttia. ja muu 4 prosenttia. (14) Teollisuusjäte (tehdasteollisuudesta): Loput tavanomaisesta teollisuusjätteestä (11 755 000 tonnia) tuottajat hävittävät tai käyttävät uudelleen itse. Vuotta ei mainittu. (15) Kokonaismäärään sisältyy vain tavanomaisen (teollisuus)jätteen kertymä. (16) Rakentaminen ja purkaminen: 2 704 958 t (3 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 43 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 57 prosenttia. (17) Teollisuus: 4 876 406 t (6 prosenttia kokonaismäärästä): käsittelytapaa ei ole eritelty. (18) Kauppa ja palvelut: 689 234 t (1 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 19 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 81 prosenttia. (19) Maa- ja metsätalous: 64 578 724 t (85 prosenttia kokonaismäärästä): käsittelytapaa ei ole eritelty. (20) Kaivostoiminta ja louhokset: 3 511 643 t (5 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty <1 prosenttia ja 100 prosenttia. (21) Hyödynnetty materiaali ja komposti sisältyy kierrätettyihin tuotteisiin; (jäteosuus tarkoittaa kaupan, teollisuuden ja käsityöammattien alan tavanomaista jätettä). (22) Purkujäte: Enimmäkseen kaivantojen maa-ainesta, joka sijoitetaan kaatopaikalle. (23) Luvuilla tarkoitetaan kolmen ilmoitetun luokan yhteismäärää: (24) Rakentaminen ja purkaminen: 19 050 000 t (39 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 94 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 1 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 5 prosenttia. (Tehdas)teollisuusjäte: 20 225 000 t (41 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 82 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 6 prosenttia, muu 6 prosenttia. (Muu käsittely: sijoitettu käsittelyn jälkeen). (25) Muu jäte: 9 842 000 t (20 prosenttia kokonaismäärästä): kierrätetty 68 prosenttia, poltettu ja energia otettu talteen 18 prosenttia, sijoitettu kaatopaikalle 14 prosenttia. (26) Arvioitu vuotuinen kokonaismäärä 239 700 000 t. Erittelyä ei käytettävissä. >VIITTAUS KAAVIOON> Huomautuksia: NUTS tarkoittaa Eurostatin tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistöä (Nomenclature des Unités Territoriales Statistiques). >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio 2. Kotitalousjätteen käsittelytapojen prosenttiosuudet (lähde: taulukko 3.1). >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio 3. Vaarallisen jätteen käsittelytapojen prosenttiosuudet (lähde: taulukko 3.2.). >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio 4. Muun jätteen käsittelytapojen prosenttiosuudet (lähde: taulukko 3.3). >VIITTAUS KAAVIOON> VAARALLISISTA JÄTTEISTÄ ANNETTU DIREKTIIVI 91/689/ETY 1. JOHDANTO Oikeudelliset puitteet kaikille jätteille muodostavaa direktiiviä 75/442/ETY [76] täydentää direktiivi 91/689/ETY [77], jossa annetaan tiukemmat säännökset vaarallisia jätteitä koskevalle jätehuollolle ja sen seurannalle. Direktiivillä 91/689/ETY on korvattu myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä annettu direktiivi 78/319/ETY. [76] Ks. jätteistä annettua direktiiviä 75/442/ETY koskeva kertomus. [77] EYVL L 377, 31.12.1991, s. 20. Direktiivin 91/689/ETY tärkeimmät säännökset, joiden tarkoituksena on turvata ympäristön kannalta järkevä vaarallisen jätteen huolto, ovat seuraavat: - vaarallisen jätteen määritelmä (1 artikla), jota on kehitetty edelleen vaarallisten jätteiden luettelolla, joka on otettu käyttöön neuvoston päätöksellä 94/904/EY [78] ja korvattu komission päätöksellä 2000/532/EY [79], sellaisena kuin se on muutettuna. [78] EYVL L 356, 31.12.1994, s. 14. [79] EYVL L 226, 6.9.2000, s. 3. - kielto sekoittaa vaarallista jätettä muuhun luokkaan kuuluvan vaarallisen jätteen tai vaarattoman jätteen kanssa (2 artikla) - erityiset toimilupavaatimukset laitoksille ja yrityksille, jotka käsittelevät vaarallista jätettä (3 artikla) - vaarallisen jätteen tuottajia koskevat määräaikaistarkastukset ja kirjaamisvelvoite (4 artikla) - vaarallisen jätteen asianmukainen pakkaaminen ja merkitseminen keräilyn, kuljetuksen ja väliaikaisvarastoinnin aikana (5 artikla), - vaarallisen jätteen jätehuoltosuunnitelmat (6 artikla). Kotitalouksissa muodostunut vaarallinen jäte ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. Seuraava kertomus perustuu 27 päivänä maaliskuuta 1997 tehdyllä komission päätöksellä 97/622/EY [80] vahvistettuun kyselylomakkeeseen. [80] EYVL L 256, 19.9.1997, s. 13. Kyselylomakkeen ensimmäisen osan (SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ) lisäksi tässä kertomuksessa arvioidaan, miten vaarallisen jätteen määritelmä ja vaarallisten jätteiden luettelo on pantu täytäntöön kaikissa 15 jäsenvaltiossa. 2. SAATTAMINEN OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ 2.1. Kansallinen lainsäädäntö Kaikki jäsenvaltiot vahvistivat toimittaneensa komissiolle tiedot voimassa olevista laeista ja asetuksista, joilla vaarallisista jätteistä annettu direktiivi 91/689/ETY ja neuvoston päätös 94/904/EY, jolla otetaan käyttöön vaarallisten jätteiden luettelo, on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. 2.2. "Vaarallisen jätteen" määritelmä ja vaarallisten jätteiden luettelo Neuvoston direktiivin 91/689/ETY 1 artiklan 4 kohdassa määritellään vaarallinen jäte viittaamalla vaarallisten jätteiden luetteloon, joka on vahvistettu neuvoston päätöksellä 94/904/EY ja korvattu komission päätöksellä 2000/532/EY, sellaisena kuin se on muutettuna. Siksi komissio katsoo, että jäteluettelon saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on keskeistä vaarallisen jätteen määritelmää koskevien säännösten täytäntöönpanossa. Se pitää tarpeellisena myös neuvoston direktiivin 91/689 liitteiden I, II ja III saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Vielä kaksi näkökohtaa on otettava huomioon arvioitaessa, miten kansallisessa lainsäädännössä on noudatettu yhteisön vaarallisen jätteen määritelmää. Jotkin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tiukempia toimenpiteitä, eli ne ovat sisällyttäneet luetteloon jätteitä, joilla on liitteessä III mainittujen aineiden ominaisuuksia ja joita ne pitävät sen vuoksi vaarallisina. Direktiivin 1 artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa säädetään mahdollisuudesta lisätä uusia vaarallisia aineita vaarallisten jätteiden luetteloon, jos ne annetaan tiedoksi komissiolle, mikä on myös EY:n perustamissopimuksen 176 artiklan mukaista. (Katso tämän kertomuksen 3.1 luku.) Toinen huomioon otettava näkökohta on, että direktiivin säännöksiä ei sovelleta kotitalouksissa syntyneisiin vaarallisiin jätteisiin. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että kotitalousjäte ei voisi olla vaarallista. (Katso tämän kertomuksen 3.2 luku.) Edellisessä täytäntöönpanoa koskevassa kertomuksessa vuosilta 1995-1997 todettiin, että vain neljä jäsenvaltiota, Suomi [81], Kreikka [82], Luxemburg [83] ja Espanja [84], olivat saattaneet kaikki vaarallisen jätteen määritelmään liittyvät tarvittavat säännökset osaksi lainsäädäntöään oikein. Kyseisen kertomuksen jälkeen tilanne on parantunut, mutta moni jäsenvaltioista ei ole edelleenkään täysin saattanut koko vaarallisen jätteen määritelmää osaksi lainsäädäntöään. [81] Jätelaki 1072/1993. Jäteasetus 1390/1993. Ympäristöministeriön päätös 867/1996 yleisimpien jätteiden sekä ongelmajätteiden luettelosta. [82] Päätös 19396/1546 vaarallisen jätteen jätehuoltoon sovellettavista toimenpiteistä ja edellytyksistä, tehty 18. heinäkuuta 1997. [83] Laki jätteen vähentämisestä ja jätehuollosta, annettu 17. kesäkuuta 1994. Asetus ongelmajätteestä, annettu 11. joulukuuta 1996. [84] Jätelaki 10/1998, annettu 21. huhtikuuta, kuninkaan asetus 952/1997, jolla muutetaan myrkyllisistä ja vaarallisista jätteistä 14. toukokuuta 1986 annetun lain 20/1986 (annettu 20. heinäkuuta kuninkaan asetuksella 833/1988) täytäntöönpanosta annettua asetusta. Itävalta ei ole sisällyttänyt lainsäädäntöönsä vaarallisista jätteistä annetun direktiivin liitteitä eikä vaarallisten jätteiden luetteloa. Itävallan lainsäädännössä sanotaan, että "vaaralliset aineet ovat jätteitä, joiden käsittely edellyttää yleisen edun vuoksi erityistä varovaisuutta ja erityisiä toimenpiteitä, ja joiden tavanomainen käsittely edellyttää varovaisempia lisätoimenpiteitä kuin kotitalousjätteen käsittely" [85]. Komissio päätti joulukuussa 2000 haastaa Itävallan yhteisöjen tuomioistuimeen. Nyt Itävalta on sisällyttänyt lainsäädäntöönsä vaarallisia jätteitä koskevat direktiivin liitteet jätehuollosta annetulla vuoden 2002 lailla. Myös vaarallisen jätteen määritelmää on muutettu. Tästä syystä kyseiset asiat on poistettu tuomioistuimen käsiteltävänä olevien asioiden luettelosta [86]. [85] Jätehuollosta 6. kesäkuuta 1990 annetun lain 2.5 pykälä. [86] Asia C-194/01. Belgia, Tanska [87], Ranska [88], Saksa [89], Irlanti, Italia, Alankomaat [90], Portugali [91] ja Ruotsi [92] ovat saattaneet osaksi kansallista lainsäädäntöään vaarallisten jätteiden määritelmän kaikki yksityiskohdat. Ranskan osalta testausmenetelmien saattaminen osaksi lainsäädäntöä on kuitenkin vielä kesken. On lisäksi huomattava, että Ranskan lainsäädäntö poikkeaa yhteisön terminologiasta ("vaarallinen jäte") siten, että siinä viitataan "erityiseen teollisuusjätteeseen". Tilanne on samankaltainen myös Saksan lainsäädännössä, jossa viitataan "erityisvalvontaa edellyttäviin jätteisiin". [87] Jätteitä koskeva ympäristöministeriön asetus nro 299, annettu 30. huhtikuuta 1997. [88] Laki nro 75-633 jätteiden hävittämisestä ja materiaalien talteenotosta, annettu 15. heinäkuuta 1975 (sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 92-646, annettu 13. heinäkuuta 1992). Asetus nro 97-517 vaarallisen jätteen luokituksesta, annettu 15. toukokuuta 1997. [89] Laki jätteiden muodostumisen ehkäisemisestä, kierrätyksestä ja hävittämisestä, annettu 27. syyskuuta 1994. Asetus erityisesti valvottavan jätteen määrittelemisestä, annettu 10. syyskuuta 1996. [90] Asetus vaarallisten jätteiden ja jäteöljyjen luokittelusta, annettu 8. joulukuuta 1997. [91] Laki 239/97, annettu 9. syyskuuta 1997. Asetus nro 818/97, annettu 5. syyskuuta 1997. [92] Asetus vaarallisista jätteistä (SFS 1996:971), annettu 26. syyskuuta 1996. Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö vastaa vain osittain vaarallisen jätteen määritelmää koskevia säännöksiä, koska siitä puuttuvat tietyt direktiivin soveltamisalaan kuuluvat jätetyypit. Komissio päätti joulukuussa 2001 Yhdistyneen kuningaskunnan haastamisesta yhteisöjen tuomioistuimeen. 3. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANO 3.1. "Vaarallisen jätteen" tulkitseminen eri jäsenvaltioissa - 1 artiklan 4 kohta Direktiivin 1 artiklan 4 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan vaarallisella jätteellä tarkoitetaan vaarallisten jätteiden luettelossa mainittujen aineiden lisäksi kaikkia muita jätteitä, joilla jäsenvaltio katsoo olevan liitteessä III mainittuja ominaisuuksia, eli jätteitä, jotka ovat esimerkiksi syttyviä, syövyttäviä, hapettavia, haitallisia jne. Tällaiset tapaukset on annettava tiedoksi komissiolle. Belgiassa Vallonian alue sekä Itävalta, Suomi, Saksa, Luxemburg, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittivat joitakin muita jätteitä vaarallisiksi jätteiksi. Belgiaan kuuluva Brysselin alue sekä Ranska, Kreikka, Irlanti, Italia, Portugali ja Espanja eivät nimenneet mitään muita jätteitä vaarallisiksi jätteiksi. Tanska ja Ruotsi eivät toimittaneet mitään tietoja. * Komissio tarkasti nämä ilmoitukset direktiivin 75/442 ETY 18 artiklan nojalla perustetun komitean avustamana, tarkoituksena eurooppalaisen vaarallisten jätteiden luettelon mukauttaminen. Komission päätöksellä 2000/532/EY [93] vahvistettiin yhtenäinen yhteisön jäteluettelo, joka sisältää vaarallisten jätteiden luettelon. Päätöstä 2000/532/EY muutettiin myöhemmin komission päätöksillä 2001/118/EY [94] ja 2001/119/EY [95] sekä neuvoston päätöksellä 2001/573/EY [96]. [93] EYVL L 226, 6.9.2000, s. 3. [94] EYVL L 47, 16.2.2001, s. 1. [95] EYVL L 47, 16.2.2001, s. 32. [96] EYVL L 203, 28.7.2001, s. 18. 3.2. Kotitalouksissa muodostunut vaarallinen jäte - 1 artiklan 5 kohta Direktiivin 1 artiklan 5 kohdan nojalla kotitalouksissa muodostuneeseen vaaralliseen jätteeseen ei sovelleta tämän direktiivin säännöksiä. Kyselylomakkeessa kysytään, erottaako jäsenvaltio kotitalouksissa syntyneen vaarallisen jätteen muusta vaarallisesta jätteestä [97]. [97] Koska kyselylomakkeessa ei nimenomaisesti kysytä yksityiskohtaisempia tietoja, jotkin tähän kysymykseen annetuista vastauksista eivät anna riittävän selkeää kuvaa siitä, mitä sääntöjä vaaralliseen kotitalousjätteeseen sovelletaan. Belgiassa Brysselin alueella vaarallinen kotitalousjäte kerätään erikseen. Flanderin alueella kyseiset toimenpiteet sisältyvät jätteen syntymisen ehkäisemistä ja jätehuoltoa koskeviin Flanderin säädöksiin (Vlarea). Itävallan jätehuoltolaissa [98] kotitalouksista ja muilta yksityistalouksia vastaavilta tuottajilta peräisin oleva vaarallinen jäte luokitellaan ongelmallisiksi aineiksi. Paikallisviranomaisten on kerättävä tällaiset jätteet erikseen vähintään kahdesti vuodessa. [98] Itävallan jätehuoltolaki Abfallwirtschaftsgesetz - AWG - BGBI. N° 325/1998. Suomi ilmoittaa, että sen kansallisessa jätehuoltolainsäädännössä säädetty vaarallisten jätteiden kirjaamisvelvoite ei koske kotitalouksilta peräisin olevaa vaarallista jätettä. Muiden poikkeuksien osalta viitataan vuosilta 1995-1997 laadittuun kertomukseen. Niiden tietojen mukaan kuntien on järjestettävä kotitalouksissa syntyneen ongelmajätteen hyödyntäminen ja käsittely. Säännöksiä pakkaamisesta ja merkitsemisestä sovelletaan vasta, kun ongelmajäte on luovutettu kunnalle. Saksan kaikissa osavaltioissa julkisoikeudelliset yksiköt vastaavat yleensä kotitalouksista peräisin olevan vaarallisen jätteen erillisestä keräämisestä liikkuvia tai kiinteitä keräysjärjestelmiä käyttäen. Lainsäädännössä todetaan, että vaaralliseen kotitalousjätteeseen ei sovelleta asetusta jätteen hyödyntämisen ja hävittämisen kirjaamisesta; asutuskeskuksista peräisin olevan jätteen ympäristön kannalta kestävästä varastoinnista annetulla asetuksella kielletään vaarallisen kotitalousjätteen varastointi kotitalousjätteen kaatopaikoilla; vaarallista jätettä koskevia teknisiä ohjeita sovelletaan. Irlannissa ei nykyisin ole erillistä vaarallisen kotitalousjätteen keräilyjärjestelmää kotitalouksista. "Bring"-laitokset ottavat vastaan tiettyjä vaarallisia kotitalousjätteitä ja joillakin paikallisviranomaisilla on käytössä "Chemcar"-järjestelmä (erityisvarustettu ajoneuvo) kyseisiä jätteitä varten. Italia viittaa kansalliseen lainsäädäntöönsä, jossa määritellään vaaralliset jätteet ja vahvistetaan vaarallisten jätteiden luettelo. Asetuksen nro 22/1997 7 pykälän 4 kohdassa vaaralliseksi jätteeksi määritellään "muu kuin kotitalousjäte, joka on mainittu liitteessä D tarkoitetussa luettelossa...". Italia viittaa myös toimenpiteisiin, jotka se on toteuttanut päätöksen 2000/523/EY, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2001/118/EY, panemiseksi täytäntöön ja joilla täydennettiin vaarallisten jätteiden luetteloa ja otettiin käyttöön luokittelujärjestelmä. Luxemburg viittaa tietoihin, jotka se on toimittanut kertomuksessaan vuosilta 1995-1997. Kyseisten tietojen mukaan kotitalouksista peräisin olevat vaaralliset jätteet luetellaan vaarallisesta jätteestä 11. joulukuuta 1996 annetun asetuksen liitteessä IV olevassa 20 luvussa. Se ei anna muita tietoja kyseisiin jätteisiin sovellettavista säännöistä. Alankomaissa kotitalousjätettä ei pidetä sellaisenaan vaarallisena jätteenä. Kotitalouksia kehotetaan kuitenkin lajittelemaan jätteensä ja kemiallisen pienjätteen luettelossa olevat jätteet kerätään erikseen. Useimmat kemiallisen pienjätteen luettelossa olevat jätteet ovat vaarallista jätettä. Kun nämä jätteet on kerätty kotitalouksista, niitä käsitellään vaarallisena jätteenä. Portugali on hyväksynyt toimintasuunnitelman, joka koskee kiinteää yhdyskuntajätettä ja jossa säädetään sen hävittämisestä, lajittelevasta keräyksestä sekä vaarallisina tai mahdollisesti vaarallisina pidettyjen eri jätteiden eriytetystä käsittelystä. Toimintasuunnitelmassa kiinnitetään erityistä huomiota paristojen, elohopeaa sisältävien lamppujen ja elohopealämpömittareiden lajittelevaan keräykseen. Elohopean osalta on myös hyväksytty erityistoimenpiteitä. Espanja ilmoitti, että asianmukaisia toimenpiteitä on otettu käyttöön, mutta ei toimittanut tarkempia tietoja. Ruotsin vaarallista jätettä koskevaa asetusta ei sovelleta, jos vaarallinen jäte kuuluu kotitalousjätteeseen. Kunnilla on valta päättää vaarallisen kotitalousjätteen keräämisestä erikseen muusta kotitalousjätteestä. Tällaiset erikseen kerätyt jäte-erät ovat vaarallista jätettä. Belgian Vallonian alue sekä Tanska, Ranska, Kreikka ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittivat, että kyseisiä toimenpiteitä ei ole otettu käyttöön, mutta eivät toimittaneet tarkempia tietoja. * Niiden maiden määrä, joissa vaarallisen kotitalousjätteen erilliset keruujärjestelmät on otettu käyttöön, on edellisen vuosilta 1995-1997 laaditun kertomuksen jälkeen lisääntynyt. 3.3. Vaarallisen jätteen sijoittamisen kirjaaminen ja yksilöinti - 2 artiklan 1 kohta Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti kussakin paikassa, johon vaarallista jätettä sijoitetaan, jäte on kirjattava ja yksilöitävä. Itävallassa [99] kyseisen jätteen tyypistä, määrästä, alkuperästä ja sijainnista on pidettävä kirjaa kalenterivuosittain. Kirjaukset on säilytettävä vähintään seitsemän vuotta viimeisestä merkinnästä ja ne on pyynnöstä esitettävä viranomaisille. Vaarallista jätettä koskevat kirjaukset on toteutettava keräämällä jatkuvasti yksilöintilomakkeita. [99] Kuten edellä, 12 pykälän 1 kohta. Belgian Vallonian alue vahvistaa, että tarvittavat toimenpiteet 2 artiklan 1 kohdan panemiseksi täytäntöön on toteutettu. Myös Flanderin alue vahvistaa, että kyseiset toimenpiteet on toteutettu ja viittaa vuosilta 1995-1997 laaditussa edellisessä kertomuksessa annettuihin tietoihin. Mainittujen tietojen mukaan Vlarem II -asetuksen 5.2.1.2 pykälässä edellytetään, että jätteenkäsittelylaitosten hoitajat kirjaavat jätteiden vastaanotot ja käsittelyt ja että jätteitä saadaan hyväksyä kaatopaikalle vasta, kun niiden alkuperä, ominaisuudet, sisältö ja uuttumisominaisuudet ovat tiedossa. Brysselin alueella tällaista jätteiden sijoittamista ei tapahdu. Tanskassa varallista jätettä käsittelevien yritysten on pidettävä kirjaa jätteen tyypistä (jäteluettelon koodi) [100]. [100] Jätteistä 27. kesäkuuta 2000 annettu asetus nro 619. Suomi viittaa tietoihin, jotka on annettu vuosilta 1995-1997 laaditussa kertomuksessa. Se korostaa, että uuden lainsäädännön [101] mukaisesti jätelupa on korvattu ympäristöluvalla. Lisäksi on toteutettu seuraavat toimenpiteet, joilla varmistetaan ongelmajätteen sijoituspaikkojen nimeäminen ja kirjaaminen: kaikkien ongelmajätteen tuottajien (kotitalouksia lukuun ottamatta) ja ammattimaisen kuljetuksen suorittajien sekä jätteen myyjien ja välittäjien on pidettävä kirjaa jätteistä, mikäli ne on tarkoitettu hyödynnettäväksi tai huolehdittavaksi Suomen alueen ulkopuolella (jätelain 51 pykälän 3 kohta). Valtioneuvoston päätöksessä kaatopaikoista (861/1997) edellytetään useita toimenpiteitä, jotka on toteutettava sen varmistamiseksi, että kaatopaikoille sijoitetusta jätteestä on olemassa riittävästi tietoa ja että jätteen ominaisuudet vastaavat jätteestä annettuja tietoja (esim. 6 ja 7 pykälä). Ongelmajätteen kuljetus on toteutettava erityisvalvonnassa ongelmajätteistä annettavista tiedoista sekä ongelmajätteiden pakkaamisesta ja merkitsemisestä annetun valtioneuvoston päätöksen (659/1996) mukaisesti. Ongelmajätteen haltijan on varmistettava, että jätteen siirron aikana sen mukana seuraa erityinen siirtoasiakirja ja että asiakirja luovutetaan jätteen vastaanottajalle siirron päätyttyä. Vastaanottajan on vahvistettava jätteen vastaanotto ja sen määrä asiakirjaan tehdyllä päivätyllä allekirjoituksellaan. Ongelmajätteen haltijan ja vastaanottajan on säilytettävä allekirjoittamansa siirtoasiakirja tai sen jäljennös kolmen vuoden ajan allekirjoituksesta. [101] Ympäristönsuojelulaki 86/2000. Ranskassa prefektin määräyksessä, joka mahdollistaa vaarallisen jätteen sijoituksen, luetellaan sekä sallitut jätetyypit että niiden määrät, määrätään jätteen valvonnasta (etukäteishyväksyntämenettely, valvonta jätteen saapuessa sijoituspaikalle) sekä jätteen vastaanottojen ja hylkäysten kirjaamisesta. Saksassa kirjaus- ja yksilöintivaatimukset vaarallisen jätteen varastoinnissa on säädetty asetuksessa jätteen hyödyntämisen ja hävittämisen kirjaamisesta. Lisäksi jätteitä koskevissa teknisissä ohjeissa edellytetään, että jätehuollosta vastaavat laitokset pitävät yrityksen lokikirjaa, johon on merkittävä kaikki asianmukaiset tiedot, vastaanotettujen jätteiden kirjaaminen mukaan lukien. Kreikka ilmoitti, että vaarallisia jätteitä tuottavien alojen luettelo on valmistunut. Siitä käy ilmi muun muassa jätteen tuotantolähde, jätteen kuvaus, tuotettu määrä ja jätehuoltomenetelmä sekä jätteen loppusijoitustapa. Irlanti vahvisti jälleen, että tarvittavat toimenpiteet 2 artiklan 1 kohdan panemiseksi täytäntöön on toteutettu [102]. [102] Vuoden 1966 jätehuoltolain 41 pykälän 2 kohdan ix alakohta. Italian kansallisessa lainsäädännössä [103] määrätään, että vaaralliset jätteet voidaan sijoittaa kaatopaikalle vain, jos niitä seuraa siirtoasiakirja. Säännösten perusteella kaatopaikan hoitaja tarkistaa, että a) siirtoasiakirjassa ilmoitettujen tietojen perusteella jäte voidaan sijoittaa kaatopaikalle, b) toimitetun jätteen ominaisuudet vastaavat ominaisuuksia, jotka on mainittu siirtoasiakirjassa. [103] Ministeriön päätös nro 141, 11. maaliskuuta 1998. Luxemburg vahvistaa jälleen, että 2 artiklan 1 kohta on pantu täytäntöön 11. joulukuuta 1996 annetun vaarallista jätettä koskevan asetuksen 3 artiklalla, mutta ei anna muita tietoja. Alankomaiden ympäristönsuojelulain (Wet milieubeheer) 10.32 pykälässä säädetään vaarallista jätteen siirtoa harjoittavien toimijoiden velvollisuudesta toimittaa jätteen vastaanottajalle kuvaus jätteen lajista, ominaisuuksista ja kokoonpanosta. Ympäristönsuojelulain 10.33 pykälässä jätteen vastaanottaja (kaatopaikat mukaan lukien) velvoitetaan ilmoittamaan toimivaltaiselle viranomaiselle jätetoimitusten vastaanottamisesta. Kyseiset ilmoitukset on merkittävä rekisteriin. Tapa, jolla rekisteriin merkitseminen tapahtuu, määritellään luvan hyväksymistä ja rekisteröintiä koskevissa määräyksissä. Portugali vahvistaa, että se on ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin ja viittaa kansallisessa lainsäädännössä oleviin jätteiden kirjaamista koskeviin määräyksiin. Se ilmoittaa, että Portugalin ainoalla vaarallista teollisuusjätettä vastaanottava laitos soveltaa erityismääräyksiä, joiden mukaisesti se yksilöi ja kirjaa huolehdittavaksi tarkoitetut jätteet. Espanja viittaa kansallisiin säädöksiin [104], joissa edellytetään toimintojen kirjaamista ja vuosikertomusten esittämistä niistä. [104] Kuninkaan asetus 833/1988. Ruotsi toteaa jälleen, että kyseiset vaatimukset on täytetty kaatopaikkatoimintaa koskevan luvanantomenettelyn yhteydessä. Yhdistynyt kuningaskunta vahvistaa, että asianmukaiset toimenpiteet on toteutettu Englannissa, Skotlannissa ja Walesissa sekä Pohjois-Irlannissa, antamatta niistä kuitenkaan tarkempia tietoja, mutta ei Gibraltarilla. * Tätä kertomusta varten kaikki jäsenvaltiot vastasivat tähän kysymykseen ja kaikki jäsenvaltiot ilmoittavat, että 2 artiklan 1 kohdan mukaiset vaatimukset on täytetty. 3.4. Vaarallisen jätteen sekoittaminen - 2 artiklan 2-4 kohta Direktiivin 2 artiklan 2-4 kohdan mukaisesti vaarallisista jätteistä huolehtivat tai niitä hyödyntävät, keräilevät tai kuljettavat liikkeet ja yritykset eivät saa sekoittaa eri luokkiin kuuluvia vaarallisia jätteitä keskenään tai sekoittaa vaarallisia jätteitä vaarattomien jätteiden kanssa. Poikkeukset sallitaan vain silloin, kun direktiivin 75/442/ETY 4 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät, ja erityisesti kun se tehdään turvallisuuden parantamiseksi jätteistä huolehdittaessa ja niitä hyödynnettäessä. Jo sekoitetut jätteet on erotettava toisistaan, jos se on teknisesti ja taloudellisesti mahdollista ja tarpeen turvallisuussyistä (ihmisten terveys ja ympäristö). Itävallan kansallisessa lainsäädännössä [105] kielletään määrätyissä olosuhteissa jätteen sekoittaminen muiden jätteiden tai materiaalien kanssa tai jätteen sekoittaminen jäteöljyjen kanssa. Eri jätteiden tai jätteiden ja materiaalien yhdistetyn käsittelyn laitoksessa ei katsota merkitsevän edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettua sekoittamista, jos kyseinen käsittely on kunkin yksittäisen jätteen osalta luvallista. Erityyppisten jätteiden tai eriasteisesti saastuneiden samantyyppisten jätteiden yhdistetty kerääminen on luvallista, jos jätteet eivät reagoi kemiallisesti keskenään ja niiden yhdistetty käyttö tai käsittely (talteenotto mukaan lukien) on mainituin perustein luvallista. Velvollisuus erottaa toisistaan jo sekoitetut jätteet on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä uudessa vuoden 2002 jätehuoltolaissa. [105] Abfallwirtschaftsgesetz, 17 pykälän 1 kohdan a alakohta. Belgian kaikki kolme aluetta viittaavat lainsäädäntöön, jolla 2 artiklan 2-4 kohdan vaatimukset on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tanska viittaa samoin kuin edellisessä, vuosilta 1995-1997 laaditussa kertomuksessa, komissiolle lähetettyyn kirjeeseen 18/7/96 [106], mutta ei anna tarkempia tietoja. [106] Kirjeessä vahvistettiin, että artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä 24. kesäkuuta 1996 annetun bekendtgørelse nro 581:n 53 pykälällä. Suomi viittaa edellisessä, vuosilta 1995-1997 laaditussa kertomuksessa antamiinsa tietoihin, joissa ilmoitettiin ehdot ongelmajätteiden sekoittamiselle keskenään tai muiden jätteiden tai aineiden kanssa. Tuolloin annettujen tietojen mukaan ongelmajätteiden sekoittaminen sallitaan ainoastaan, jos tämä on tarpeen jätteen hyödyntämisen tai hävittämisen vuoksi ja jos se ei vaaranna turvallisuutta. Ranska ilmoitti jälleen, että erityistä teollisuusjätettä (lueteltu 15. toukokuuta 1997 annetussa asetuksessa) ei saa hävittää yhdessä muihin luokkiin kuuluvien jätteiden kanssa. Erityistä teollisuusjätettä ja vaarallista jätettä ei oteta vastaan yhdyskuntajätteen kaatopaikoille. Teollisuusjätettä ei saa polttaa yhdyskuntajätteen polttolaitoksessa. Yhdyskuntajätteen polttoon yhdessä erityisen teollisuusjätteen kanssa sovelletaan tiukempia vaatimuksia. Saksa ilmoitti, että asiaa koskevat säännöt on annettu jätehuoltoa suljetussa raaka-ainekierrossa koskevan lain (KrW-/AbfG) 5 pykälän 2 kohdan 4. virkkeessä ja 11 pykälän 2 kohdassa sekä jäteöljyjä koskevassa asetuksessa, PCB-jätettä koskevassa asetuksessa ja liuottimia koskevassa asetuksessa. Kreikka ilmoitti, että sillä ei ole kansallisella tasolla toimivia vaarallisen jätteen käsittely- tai huolehtimiskeskuksia. Tämän tiedon perusteella ei ole mahdollista arvioida, onko sekoituskielto saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä oikein. Irlannin jätehuoltoa (lupajärjestelmää) koskevissa vuoden 2000 asetuksissa ympäristöhallinto velvoitetaan liittämään kaikkiin jätelupiin ehdot, jotka mahdollistavat direktiivin 2 artiklan 2-4 kohdan säännösten soveltamisen. Samantyyppinen paikallisviranomaisia koskeva vaatimus sisältyy jätehuoltoa (-lupia) koskeviin vuoden 1998 sääntöihin. Jätehuoltoa (vaarallinen jäte) koskevissa vuoden 1998 säädöksissä edellytetään, että vaarallisen jätteen tuottaja merkitsee jätteen väliaikaista varastointia varten, ja kielletään vaarallisten jätteiden sekoittaminen keskenään tai tavanomaisen jätteen kanssa, ellei sitä ole nimenomaisesti sallittu. Samantyyppisiä sekoittamisen kieltäviä vaatimuksia sovelletaan myös vaarallisen jätteen siirtoihin. Italia viittaa kansalliseen lainsäädäntöönsä [107], jossa kielletään erityyppisten vaarallisten jätteiden sekoittaminen keskenään tai vaarallisten jätteiden sekoittaminen tavanomaisen jätteen kanssa, elleivät alueelliset viranomaiset mahdollista tällaista sekoittamista siinä tapauksessa, ettei tämä vaaranna ihmisten terveyttä eikä vahingoita ympäristöä. Näin ollen samaan luokkaan, joka on joku direktiivin 92/689/ETY liitteessä 1 mainituista 40:stä jäteluokasta, kuuluvien vaarallisten jätteiden sekoittaminen keskenään on luvallista, samoin kuin tavanomaisten jätteiden sekoittaminen keskenään. [107] Asetuksen 22/1997 9 pykälän 1 kohta. Luxemburg viittaa jälleen vaarallisesta jätteestä 11. joulukuuta 1996 annetun asetuksen asiaa koskeviin säännöksiin. Jätteiden sekoittaminen kiellettiin yleisesti jätteen syntymisen ehkäisemisestä ja jätehuollosta annetun lain 7 artiklan 4 kohdalla. Yksityiskohtaisemmat vaatimukset on säädetty vaarallisesta jätteestä annetussa asetuksessa. Varallisen jätteen sekoittamiseen turvallisuussyistä vaaditaan ympäristöministeriön lupa. Alankomaat toistaa, että nämä vaatimukset sisältyvät vaarallisen jätteen erottelusta ja erillään pitämisestä annetun lain (virallinen lehti 72, 1998) 2 pykälän toiseen, kolmanteen ja neljänteen kohtaan. Laki on lähetetty komissiolle tiedoksi 15. syyskuuta 1998 päivätyllä kirjeellä. Portugali vahvistaa, että tarpeelliset toimenpiteet on toteutettu lähinnä jätevirtoja koskevassa erityislainsäädännössä, jossa edellytetään kyseisten jätteiden erillistä käsittelyä. Tarvittavat toimenpiteet erityyppisten jätteiden sekoittamisen välttämiseksi toteutetaan jätteiden keruu- ja siirtovaiheissa. Vaarallisen jätteen tuottajan, h