Alueiden komitean lausunto aiheesta "Rikollisuus ja turvallisuus kaupungeissa"

(2000/C 57/15)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa 11. kesäkuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen antaa valiokunta 4:n "Maankäyttö - Taajama-asiat - Energia - Ympäristö" tehtäväksi laatia lausunto aiheesta "Rikollisuus ja turvallisuus kaupungeissa"

ottaa huomioon valiokunta 4:n lokakuun 7. päivänä 1999 yksimielisesti hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 294/99 rev. 1, jonka esittelijä oli Catharina Tarras-Wahlberg (S, PSE),

hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (marraskuun 18. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Euroopassa ollaan hyvin kiinnostuneita rikollisuuteen ja kansalaisten turvallisuuteen liittyvistä kysymyksistä. On olemassa kaksi usean kaupungin yhdessä muodostamaa työryhmää. Euroopan neuvoston alaisuudessa on jo joitakin vuosia työskennellyt joukon raportteja julkaissut ryhmä, joka tutkii aihetta "Rikokset ja turvattomuus kaupungeissa". Eurocities-ryhmässä on äskettäin perustettu työryhmä käsittelemään aihetta "Turvallisuus kaupungeissa", mutta se ei ole vielä julkaissut selontekoja.

1.2. Amsterdamin sopimuksen 2 artiklassa (aiempi B artikla) todetaan, että unioni asettaa tavoitteekseen lujittaa jäsenvaltioidensa kansalaisten oikeuksien ja etujen suojaa ottamalla käyttöön unionin kansalaisuuden.

1.3. Amsterdamin sopimuksen 29 artiklan (entisen K.1 artiklan) mukaan unionin tavoitteena on antaa kansalaisille korkeatasoinen suoja vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella kehittämällä jäsenvaltioiden yhteistä toimintaa poliisiyhteistyössä ja oikeudellisessa yhteistyössä rikosasioissa sekä ehkäisemällä ja torjumalla rasismia ja muukalaisvihaa. Tavoite saavutetaan ehkäisemällä ja torjumalla järjestäytynyttä tai muuta rikollisuutta, erityisesti terrorismia, ihmiskauppaa ja lapsiin kohdistuvia rikoksia, laitonta huumausaine- ja asekauppaa, lahjontaa ja petoksia.

1.4. Euroopan unionissa nykyisin toteutettavista toimista suuri osa on suunnattu järjestäytynyttä ja rajanylittävää rikollisuutta vastaan.

1.5. Vaikka järjestäytyneen ja rajanylittävän rikollisuuden torjuminen on äärimmäisen tärkeää, on unionin kansalaisten kannalta vähintään yhtä tärkeää taistella arkipäivän rikollisuutta vastaan läheisyysperiaatteen pohjalta. Arkipäivän rikollisuus luo turvattomuutta ja toimii järjestäytyneen ja rajanylittävän rikollisuuden kasvualustana ja "työvoimareservinä". Siksi on erittäin tärkeää, että myös arkipäivän rikollisuutta torjutaan kaikin keinoin ja luonnollisesti toteuttamalla toimia niin alue-, paikallis- kuin unionitasolla.

1.6. Arkipäivän rikollisuus voidaan määritellä eri maissa ja jopa samassa maassa eri tavoin. Tietyt rikostyypit näyttäisivät kuitenkin sisältyvän kaikkiin määritelmiin. Tällaisia voivat olla niin henkilöön kohdistuvat rikokset, kuten väkivalta sukupuolinen ahdistelu ja rasismi, kuin aineelliset rikokset, kuten graffitimaalaukset tai muu ilkivalta.

2. Syitä rikollisuuteen(1)

2.1. Rikollisuus on integroitunut yhteiskuntaamme, ja useimmat rikolliset käyttäytyvät enimmäkseen kuten muukin väestö. Tämän vuoksi rikollisuuden kehitykseen ja muotoihin vaikuttaa eniten se, minkälaiseksi muodostuu arkipäivä eli se yhteiskunta, jonka me kaikki päivittäin kohtaamme, olimmepa rikollisia tai emme. Rikollisuuden ja epäsosiaalisen käyttäytymisen syiden ja edellytysten ehkäisevä torjunta on kaikkien yhteiskunnallisten ryhmien tehtävä.

2.2. Rikollisuuden laajuuteen ja jakautumiseen jollain tietyllä alueella vaikuttavat suurelta osin alueella asuvat tai muuten oleskelevat ihmiset. Kaikista näistä henkilöistä voidaan käyttää yhteistä nimitystä "käyttäjä". Maaseudulla tietyn alueen käyttäjät ovat yleensä samoja kuin sen asukkaat. Kaupungeissa käyttäjien määrä ylittää selvästi alueen asukkaiden määrän. "Käyttäjiin" luetaan tällöin asukkaiden lisäksi henkilöt, jotka työskentelevät kaupungissa, mutta eivät asu siellä. Lisäksi käyttäjiin on laskettava kotimaiset ja ulkomaiset turistit sekä kaupungin lähiöistä tulevat "ajanvietteenkuluttajat".

2.3. Tietynlaisilla kaupungeilla on enemmän käyttäjiä kuin toisilla; näin on esimerkiksi pääkaupungeilla, teollisuuskaupungeilla, suosituilla turistikaupungeilla ja alueen ajanvietekeskuksilla. Jotta voitaisiin ymmärtää eri kaupunkien tai alueiden rikollisuus- ja turvattomuusongelmia, alueen asukasmäärän lisäksi on oltava tarkka käsitys sen käyttäjäluvusta. Tällä on ratkaiseva merkitys eri toimia arvioitaessa.

2.4. Selitykset rikollisuuden syistä perustuvat teorioihin, joiden lähtökohtana on joko yksilön psyyke tai yksilön ulkopuoliset olosuhteet tai molempien yhdistelmät. Kulttuurierot ihmisten välillä eivät ole riittävän suuret, jotta yksilötason selitysten voitaisiin odottaa eroavan toisistaan ratkaisevasti.

2.5. Kaupunkien rikollisuutta tutkittaessa on otettava huomioon kaupunkien fyysinen rakenne. Yksittäisen kaupungin tai alueen sisällä esiintyvä vaihtelu voi selittyä myös sosioekonomisista rakenteista. Lisäksi on tärkeää tarkastella kaupungin tehtävää alueellaan eli toimiiko kaupunki esimerkiksi työpaikkana, opinahjona, ajanvietekeskuksena jne.

2.6. Suurkaupunkialueet ovat rikollisuuden markkina-alue sekä myytäväksi kelpaavan arvotavaran hankintamahdollisuuksien että kauppaamisen kannalta. Suurkaupungissa on paljon talouksia, autoja, kävijöitä ja yrityksiä. Ihmis- ja tapahtumavirta on suuri. Suurkaupungin ihminen on ympäristölleen anonyymimpi kuin maaseudun asukas.

2.7. Kaupunki on markkinatermein ilmaistuna rikollisuudelle myös hyvä rekrytointipohja. Kaupunkiin hakeutuu eri syistä suuri joukko sosiaalisesti poikkeavia. Laittomien maahanmuuttajien on helpompi pysyä nimettöminä suurkaupungissa. Rikollista toimintaa harjoittava henkilö tai laiton maahanmuuttaja paljastuu maaseudulla huomattavasti helpommin kuin kaupungissa.

2.8. On olemassa useita rikollisuusteorioita. Rutiinitoimintateoriaksi kutsutun teorianmuodostuksen mukaan rikostilanteiden syntyyn vaikuttaa kolme tekijää:

- rikollisuuteen taipuva yksilö

- houkuttelevat rikoksen kohteet

- asianmukaisen suojelun puuttuminen(2).

Rikostilanne syntyy, kun yhdistetään rikollisuuteen taipuva yksilö ja houkutteleva rikoksen kohde, jolta puuttuu asianmukainen suoja.

2.9. Rikollisuuden torjuminen tarkoittaa, että pyritään vaikuttamaan johonkin edellä mainituista tekijöistä. Hyvin toimiva rikollisuuden ehkäisy ei tarkoita, että kaikki mainitut tekijät voidaan tai pitää eliminoida.

2.10. Väestörakenne vaikuttaa rikollisuuden määrään ja muotoon. Joidenkin alueiden tietyt ryhmät voivat olla helposti rikollisuuteen taipuvaisia kun taas toisten alueiden ryhmät voivat olla muita herkempiä ilmiantamaan tai joutuvat herkemmin uhriksi.

3. Rikollisuuteen taipuvat yksilöt

3.1. Rikollinen ura alkaa usein varhaisessa teini-iässä näpistyksillä tai ilkivallalla. Usein on kyse tilanteen synnyttämästä rikollisuudesta, joka ei juurikaan ole suunniteltua ja johon ryhdytään, koska halutaan etsiä jännitystä tovereiden kanssa. Useimpien nuorten kohdalla rikollisuus jää tälle tasolle, mutta jotkut jatkavat ja alkavat tehdä yhä vakavampia rikoksia. Suhteellisen suuresta tilapäisrikollisten joukosta erottuu pienehkö määrä henkilöitä, joista kehittyy rikoksenuusijoita. Kyseiset henkilöt ovat usein kuuluneet jengiin ja oppineet muiden seurassa sosiaalistumisprosessin myötä rikollisen elämäntavan.

3.2. Hyvin pieni osa rikollisista on vastuussa hyvin suuresta osasta rikollisuutta. Tämä pätee erityisesti väkivaltarikoksiin ja asuntomurtoihin, joiden kohdalla on erotettavissa joukko suhteettoman aktiivisia ainaisia rikoksenuusijoita. Kyseiseen kategoriaan kuuluvat rikoksentekijät ovat yleensä jo varhaisesta lapsuudesta lähtien tuttuja sosiaali- ja oikeudenhoitoviranomaisille. Tehokkain tapa ehkäistä tällaisia yksilöitä tekemästä suurta määrää rikoksia on estää heidän värväytymisensä rikosuralle.

3.3. Mitä pidempään rikosura saa jatkua, sitä vaikeampaa on estää sen eteneminen sosiaalisten tai tilannekohtaisten rikoksia ehkäisevien toimien avulla. Siksi on ratkaisevaa estää mahdollisimman varhaisessa vaiheessa lasten ja nuorten ajautuminen törkeään rikollisuuteen. Jotta jengiytyminen ei korvaisi yhteiskunnan normeja, jengit on hajotettava mahdollisimman aikaisin. Yhteiskunnan on reagoitava rikolliseen käyttäytymiseen varhaisessa vaiheessa.

4. Kaupunkisuunnittelu

4.1. Kaupunkisuunnittelun alalla tärkein rikollisuutta ehkäisevä toimintatapa tähtää asianmukaiseen suojaukseen. Keskusteluissa asianmukaisesta suojauksesta takerrutaan usein teknisiin ratkaisuihin kuten hälytin- ja valvontatyyppeihin.

4.2. Asianmukaisen suojan käsitettä pitää kuitenkin laajentaa kattamaan myös muita ratkaisuja. Taloa, joka ei ole koskaan tyhjillään, uhkaa pienempi vaara joutua murron kohteeksi kuin taloa, jossa ei ajoittain ole lainkaan ihmisiä. Samaa ajattelutapaa tulee voida soveltaa mihin tahansa maantieteelliseen kokonaisuuteen. Kaupungin käyttäjät (asukkaat, työntekijät, vierailijat, huvitilaisuuksien kävijäkunta jne.) valvovat kaupunkia epäsuorasti. He muodostavat siten asianmukaisen suojan useimpia rikostyyppejä vastaan. Moni seikka viittaa kuitenkin siihen, että käyttäjäkunnan koostumuksella on suuri merkitys suojelutehon kannalta.

4.3. Kaupunkisuunnittelulla on huomattava merkitys, kun halutaan synnyttää tasainen virta eri kategorioihin kuuluvia kaupungin käyttäjiä ympäri vuorokauden. Kaupunginosalla, jota päiväsaikaan asuttavat työntekijät ja yöllä ainoastaan huvielämää viettävät, ei ole yhtä tehokasta suojaa kuin kaupunginosalla, jota kansoittavat monien eri kategorioiden ihmiset: asukkaat, vierailijat, työntekijät, ajanvietteenkuluttajat jne. Sosiaalinen valvonta ja sen ohella ihmisten viihtyvyyden ja turvallisuuden tunne vahvistuvat, kun tarjolla on sosiaalisia kohtaamispaikkoja, joissa ihmiset voivat tavata toisiaan.

4.4. Kaupunkisuunnittelussa on tärkeää, että kaupunkiympäristön rappeutumisen kaltaisten turvattomuutta luovien rakenteellisten olosuhteiden syntyminen estetään. Kuluneita ja rappeutuneita kaupunginosia asuttavat usein kansalaiset, joilla on erityyppisiä ongelmia. Työttömyys, köyhyys, päihteiden väärinkäyttö ja rikollisuus ovat tavallisia, ja maahanmuuttajien osuus asukasmäärässä on usein korkea.

4.5. Rikollisuuden torjunta on otettava huomioon jo suunnitteluvaiheessa sekä uudisrakentamisessa että rappeutuneiden kaupunginosien uudistamisessa. Tähän päästään kaupunkisuunnittelusta vastaavien viranomaisten, kiinteistönomistajien ja turvallisuudesta vastaavien viranomaisten läheisellä yhteistyöllä.

4.6. EU:n jäsenvaltioissa on meneillään erilaisia hankkeita, joissa tutkitaan ja kokeillaan rikollisuutta ehkäisevän kaupunkisuunnittelun muotoja.

5. Turvallisuus ja varmuus

5.1. Turvallisuuden edistämistyössä kaikilla tasoilla Euroopassa (paikallis-, alue-, valtakunnan- ja unionitaso) on tärkeää huomata, että tosiasiallinen turvallisuus voi poiketa siitä, millaiseksi turvallisuustilanne koetaan sekä siitä, miten asia esitetään viestimissä.

5.2. Turvallisuutta ei voi mitata objektiivisesti, vaan siihen vaikuttavat kunkin henkilökohtaiset kokemukset, elämäntilanne ja suhtautuminen ympäristöön. On hyvin tärkeää, että asukkaat voivat samastua kaupunkiinsa.

5.3. Useissa kaupungeissa pyritään rikollisuuden lisäksi tarkastelemaan myös turvattomuustekijöitä. Näiden seikkojen välillä on havaittu huomattava ristiriita tutkittaessa miten ihmiset kokevat tietyt tilanteet turvattomiksi ja päinvastoin. Valtakunnallisissa tutkimuksissa on osoittautunut, että henkilöt, jotka joutuvat rikosten kanssa vähiten tekemisiin, ovat rikollisuudesta eniten huolissaan, ja että ne, joita rikokset koskettavat eniten eli nuoret miehet, eivät ole siitä juurikaan huolissaan.

5.4. Turvattomuudentunteen torjuminen on aivan muuta kuin rikosten ehkäiseminen. Siinä on kyse myös ihmisten tarpeesta tuntea uskoa ja luottamusta niihin elimiin, jotka työskentelevät turvallisuuskysymysten parissa. Jos yksilö saa näissä elimissä huonon kohtelun, usko ja luottamus kärsivät vakavan kolauksen. Poliiseille järjestetään aihetta käsitteleviä kursseja.

5.5. Näkyvä rikollisuus ja näkyvät järjestyshäiriöt vaikuttavat turvallisuuskäsityksiin rakenteellisesti eniten. Rikokset ja häiriöt, jotka näkyvät katukuvassa ja joiden kohtaamiksi ihmisten katsotaan joutuvan sattumanvaraisesti, esimerkiksi seksuaaliset väkivallanteot ja jalankulkijoiden ryöstäminen, ovat turvallisuuteen eniten vaikuttavia rikoksia. Myös melu, huuto, aggressiivinen ja uhkaava käyttäytyminen sekä ilkivalta vaikuttavat negatiivisesti turvallisuudentunteeseen.

5.6. "Näkymättömät" rikokset (perheväkivalta) ja rikokset, joiden kohdalla voidaan itse vaikuttaa uhriksi joutumisen alttiuteen (tuttujen välinen väkivalta), koetaan yleisesti harvoin uhkaaviksi. Tämä on paradoksaalista, sillä kyseisen tyyppiset rikokset (etenkin perheväkivalta) ovat huomattava yhteiskunnallinen ongelma, vaikka ne eivät yleisyydestään huolimatta näy tilastoissa eikä niistä yleisesti tiedetä.

5.7. Yksi selitys tälle turvallisuuskäsitykselle voi olla, että joukkoviestimet näkevät enemmän uutisarvoa järjettömässä, sattumanvaraisessa katuväkivallassa kuin kodeissa tapahtuvissa arkipäivän tragedioissa. Kun viestimissä toistuvasti kerrotaan tietynlaisesta rikollisuudesta, riskiä joutua rikoksen uhriksi aletaan helposti yliarvioida. Viestimien raportointi voi vaikuttaa siihen, miten turvallisuus koetaan, ja seurauksena on, ettei tämä käsitys enää vastaa todellista turvallisuusriskiä. Tiedotusvälineet eivät kuvaile pelkästään todellisuutta vaan pyrkivät myös selostamaan, minkälaisessa yhteiskuntailmapiirissä tosiseikat vaikuttavat. Näin tehdessään ne samalla vaikuttavat ilmapiiriin, jota niiden on tarkoitus kuvailla. Viestimien raportointi vaikuttaa sekä siihen, miten tosiasioita kuvataan, että yhteiskunnan ilmapiiriin.

5.8. Turvallisuuteen ja levottomuuteen vaikuttavat muutkin seikat kuin rikollisuus. On itsestään selvää, että kaikilla yhteiskunnan elimillä on vaikutusta yksilön perusturvallisuuteen. Tieto siitä, että loukkauksesta, jonka rikos aina aiheuttaa, voi saada taloudellista tai moraalista hyvitystä, vaikuttaa turvallisuudentunteeseen. Tekijän tuomitseminen voi vaikuttaa terapeuttisesti rikoksen uhriin ja siten vähentää huolestuneisuutta tulevaisuudessa. Taloudellinen korvaus tekee vahingonkärsijälle helpommaksi jatkaa elämää huoliinsa uppoutumatta. Perusturvallisuuden kannalta on myös erittäin tärkeää saada nopeasti ja varmasti asianmukaista ammattiapua ja hoitoa rikoksen jälkeen. On myös olennaista, että vahingonteon ja vandalismin jälkeen pidetään huolta siitä, että esimerkiksi sotketut talonseinät puhdistetaan ja rikkoutuneet ikkunaruudut uusitaan. Tällä on merkitystä ihmisten turvallisuudentunteelle.

5.9. Voidaan todeta, että järjestäytynyt ja rajanylittävä rikollisuus vaikuttaa turvallisuuskäsitykseen vähemmässä määrin kuin lähiympäristössä tapahtuva arkipäivän rikollisuus saattaa tehdä.

5.10. Tietyissä tapauksissa turvallisuuskäsitys on virheellinen siinä mielessä, että sitä vastaavaa riskiä rikoksen uhriksi joutumisesta ei ole olemassa. Kansalaisen kokema turvattomuus on yhteiskunnallisesti kielteistä, eikä sitä siksi pidä jättää huomiotta. Turvallisuudentunteisiin vaikuttavat tekijät on siksi pidettävä mielessä, kun tehdään työtä kansalaisten turvallisuuden lisäämiseksi.

6. Tukea rikoksen uhreille

6.1. On tärkeää, että rikoksen uhri saa tukea ja apua tapahtuneen jälkeen. Koettu turvattomuudentunne saattaa vahvistua, ellei uhri saa rikokselle alttiiksi jouduttuaan mitään tukea vaan havaitseekin joutuneensa hylätyksi. Tällainen pelko voi helposti levitä uhrin ympäristöön.

6.2. Yksi uhrin auttamismuoto on sovittelu, jolloin rikoksentekijä ja uhri tapaavat puolueettoman välimiehen välityksellä puhuakseen rikoksesta. Uhri saa kertoa kokemuksistaan ja voi myös saada vastauksia rikosta koskeviin kysymyksiinsä. Tekijälle tarjoutuu hyvä mahdollisuus ymmärtää toimintansa seuraukset, ja hän saa tilaisuuden osoittaa katumustaan. Sovittelua voidaan soveltaa menestyksekkäästi, kun tekijä on nuori henkilö.

6.3. On myös olemassa esimerkkejä vapaaehtoisjärjestöjen kanssa tehtävästä yhteistyöstä. Järjestöt auttavat korvaamaan varastettuja asiakirjoja, hankkimaan avaimia jne., jotta estetään subjektiivisen turvattomuudentunteen vahvistuminen.

7. Poliisitoimenpiteet ja yhteiskunnan toimet yleensä

7.1. Poliisilla on tärkeä rooli, kun yritetään rakentaa turvaa ja turvallisuudentunnetta. On kuitenkin olennaista, että turvattomuutta ei pidetä pelkästään poliisin vaan koko yhteiskunnan ongelmana.

7.2. Luodakseen turvallisuudentunnetta lähiympäristöön poliisin on työskenneltävä lähellä kansalaisia ja näyttävä alueen katukuvassa. On myös etu, jos poliisikunnan koostumuksessa heijastuu väestön monimuotoisuus.

7.3. Poliisin työskentely voi olla sekä ennaltaehkäisevää että välittömästi estävää, mutta sen tuloksekkuuden parantamiseksi on myös yhteiskunnan muiden viranomaisten ja laitosten toimittava rikollisuutta vastaan. Merkittäviä poliisin yhteistyökumppaneita ovat sosiaaliviranomaiset, koululaitos, yrittäjäyhdistykset, alueen asukkaat, vapaaehtoisjärjestöt jne. Näiden tahojen yhteistyöllä ja myötävaikutuksella voidaan tehdä vahvaa ja tehokasta työtä rikollisuuden torjumiseksi.

7.4. Eräissä maissa poliisin, tuomioistuinlaitoksen, kouluviranomaisten, järjestöjen ja luottamushenkilöiden välillä solmitaan paikallisia, tiettyä aluetta koskevia turvallisuussopimuksia rikollisuutta torjuvan työn parantamiseksi ja yleisen turvallisuuden lisäämiseksi.

7.5. Muita esimerkkejä ovat neuvoa-antavat ryhmät, joissa paikallinen poliisi ja yhteiskunnan edustajat kohtaavat. Nämä ryhmät ovat toimineet erittäin menestyksekkäästi erityisesti antamalla poliisille vihjeitä, joiden avulla se on voinut selvittää muuten vaikeasti selvitettäviä rikoksia.

8. Kansalaisten velvollisuus

8.1. Turvattomuutta ei luo pelkästään rikollinen toiminta vaan myös huono käytös voi vaikuttaa asiaan mitä suurimmassa määrin. Jos sosiaalinen kontrolli rappeutuu, saattaa tällainen käytös muuttua entistä tavallisemmaksi.

8.2. Vaikka kansalaisilla on oikeus turvaan ja turvallisuudentunteeseen, ei pidä myöskään unohtaa heidän velvollisuuttaan edesauttaa niiden saavuttamista. Yhteisvastuun ja turvallisuuden edistämiseksi lähiympäristössä ihmisille on tehtävä tiettäväksi heidän velvollisuutensa kansalaisina. Jotta kaupunki olisi inhimillinen paikka elää, on kannustettava toimia, joilla estetään nuorten syrjäytyminen, torjuttava yhteiskunnassa ja työelämässä esiintyvä syrjintä sekä estettävä huumausaineiden väärinkäyttö ja väkivalta kouluissa ja yhteiskunnassa. Kansalaisten ei enää tule vältellä rikollisuuteen tai yleisen järjestyksen rikkomiseen liittyviä kysymyksiä, vaan kaikkien on osallistuttava mahdollisuuksiensa mukaan ongelmien ratkaisuun.

8.3. Koulun tärkeä tehtävä on kouluttaa oppilaita ja sen lisäksi välittää yhteiskunnallisia arvoja sekä tietoa siitä, miten yhteiskunta toimii. Näin luodaan perusta sille, miten lapset aikuisiksi kasvettuaan toimivat ja sille, tuntevatko he itsensä osallisiksi yhteiskunnasta vai jättäytyvätkö sen ulkopuolelle. On tärkeää, että koulu vahvistaa oppilaissa sekä tietyn valtion kansalaisuuden mukanaan tuomaa tunnetta paikallisyhteiskuntaan kuulumisesta että Euroopan unionin kansalaisuuden luomaa tunnetta eurooppalaisesta yhteenkuuluvuudesta. Tämän on kuitenkin tapahduttava siten, ettei ymmärtämys niiden eri kansojen ja etnisten ryhmien edustajia kohtaan, jotka nykyisin muodostavat osan eurooppalaista yhteiskuntaa, kärsi.

9. Yhteistyö Euroopan unionissa

9.1. Edellä mainittuihin ongelmiin tartutaan yleensä alue- tai paikallistasolla. Myös jatkossa ongelmien ratkaisemisen painopisteen tulee olla kyseisillä tasoilla.

9.2. Yhteistyö Euroopan unionissa tapahtuu pääosin valtiotasolla. Alue- ja kuntatasolla ei harjoiteta yhtä mittavaa yhteistyötä.

9.3. On kuitenkin täysi syy uskoa, että kun tarkastellaan arkipäivän rikollisuuteen liittyviä kysymyksiä, eri maiden alue- ja paikallisviranomaisilla, jotka työskentelevät rikosten ennaltaehkäisemiseksi, estämiseksi tai niihin puuttumiseksi, on toisiltaan paljon opittavaa. Tällainen yhteistyö on nykyään pienimuotoisena mahdollista ystävyyskuntien välillä.

9.4. On tärkeää, että toteutettavilla toimilla on vaikutusta pitkällä aikavälillä ja että ne siten pysyvästi vähentävät rikollisuutta ja lisäävät turvallisuutta. Tämä ei tietenkään tarkoita, etteivätkö myös sellaiset toimet ole tärkeitä, joilla voi olla välitön vaikutus rikollisuuteen ja turvallisuuteen. Tuloksia voidaan saavuttaa, jos alue- ja paikallisviranomaiset yhteistyön lisäksi yhdistävät aktiivisesti toimiaan.

10. Hyvien esimerkkien tekeminen tunnetuksi

10.1. Eurooppa-neuvoston sihteeristö työstää käsikirjaa, johon kerätään hyviä esimerkkejä rikoksia ehkäisevästä työstä koko Euroopan alueelta ja jota on tarkoitus jakaa Euroopan valtioihin. Tarkoituksena on, että tieto tällaisista esimerkeistä leviää nopeasti valtioiden välillä. Esimerkeiltä ei edellytetä toimien tehokkuuden arviointia. Aloite tulee Saksasta, ja rikoksia ehkäisevä työ määritellään siinä seuraavasti:

"Rikoksia ehkäisevä työ kattaa kaikki ohjelmat, toimenpiteet ja toimet, joilla säännönmukaisesti ehkäistään tai vähennetään rikosten määrää ja laatua poliittisena tai sosiaalisena ilmiönä ja joilla tarkoitetaan valtion ja yksityisten laitosten välisiä tai yksilötasolla toteutettavia yhteistyötoimia tai toimia, joiden avulla rikosten kielteiset seuraukset pidetään mahdollisimman vähäisinä ja jotka lisäävät väestön turvallisuudentunnetta.(3)"

10.2. Useista Euroopan kaupungeista ja useilta alueilta löytyy hyviä esimerkkejä toimista, jotka ovat johtaneet rikosten vähenemiseen ja turvallisuuden lisääntymiseen. Samankaltaisten ongelmien parissa kamppailevien muiden kaupunkien tulisi voida käyttää näitä esimerkkejä innoituksen lähteinä. On tärkeää, että tällaisia esimerkkejä rikoksia ehkäisevästä ja turvallisuutta lisäävästä työstä voidaan tehdä tunnetuksi EU:ssa ja erityisesti alueiden ja kuntien kesken.

10.3. Jotta esimerkit olisivat helposti käytettävissä, EU:n tulisi perustaa informaatiokeskus, johon esimerkit kootaan. Informaatiokeskuksen pitäisi kerätä ja levittää tietoa esimerkeistä, jotka ovat osoittautuneet tehokkaiksi. Tällainen keskus voi myös koota ja levittää tilastoja ja tietoa rikollisuudesta.

10.4. Esimerkit pitää kuitenkin arvioida ennen niiden levittämistä. On esimerkiksi tarkkaan kartoitettava ulkoiset tekijät, jotka voivat vaikuttaa toimien tehokkuuteen. Siksi on tärkeää kytkeä toimintaan EU:n laajuisen verkoston puitteissa sekä käytännön asiantuntijoita että tutkijoita.

10.5. EU:n eri alueiden välisen yhteistoiminnan lisäämiseksi ja parantamiseksi olisi arvokasta, jos EU kehittäisi mahdollisuuksia virkamiesvaihtoon ja alueiden välisten konferenssien järjestämiseen. Tällaisen vaihdon kautta on mahdollista tehdä tunnetuksi ajatuksia ja ideoita siitä, miten arkirikollisuuteen voidaan puuttua ja siten vähentää turvattomuutta ja uusien rikollisten värväytymistä. Kyseinen toiminta voi lisäksi palvella hyvänä pohjana myös järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi pitkällä aikavälillä.

11. EU:n varojen hyödyntäminen

11.1. EU:ssa on jo olemassa useita rahastoja ja ohjelmia, joista alueilla ja kunnilla on mahdollisuus anoa varoja.(4) Amsterdamin sopimuksen 29 artiklaa ajatellen EU:n olisi syytä tarkastella, miten nykyisten ja mahdollisten uusien rahastojen avulla voidaan kannustaa rikollisuutta ehkäisevää toimintaa, jota harjoitetaan alue- ja paikallistason yhteistyönä.

11.2. On kuitenkin myös joukko muita rahastoja ja ohjelmia, joita ei ole ensisijaisesti suunnattu varsinaisille oikeusviranomaisille. Niiden osalta rikollisuus- ja turvallisuuskysymykset olisi mahdollisuuksien mukaan otettava huomioon ratkaisevana kriteerinä. Käyttämällä julkisia varoja aktiivisesti rikosten ehkäisyyn ja turvallisuuden lisäämiseen osoitetaan lisäksi, että nämä kysymykset eivät ole ensisijaisesti poliisin vaan yhteiskunnan ongelma.

12. Päätelmät

12.1. Alueiden komitea pitää hyvin tärkeänä, että Euroopan unionin kansalaisia koskevat turvallisuuskysymykset huomioidaan erityisesti kunta- ja aluetasolla. Juuri paikallistasolla sosiaalipoliittiset toimet ovat paikallaan. Kuntien tulisi mahdollisuuksiensa mukaan osaltaan torjua rikollisuuden syitä nuoriso-, sosiaali- ja perhepolitiikalla.

12.2. Alueiden komitea katsoo, että ihmisillä on oikeus perusturvallisuuteen ja että kansalaisten turvallisuudentunne on merkittävä osa heidän elämänlaatuaan.

12.3. Alueiden komitean mielestä on tärkeää koota esimerkkejä, joista voidaan levittää tietoa alueisiin ja kuntiin. Esimerkkeihin ei pidä liittyä vaatimuksia ulkopuolisesta rahoituksesta, vaan toimenpiteet tulee voida toteuttaa nykyisten varojen avulla.

Tällaisia toimenpiteitä voivat olla

- poliiseille järjestettävä koulutusohjelma, jossa painotetaan luottamuksen merkitystä

- turvallisuuden subjektiivisen ulottuvuuden käsittely kaikilla koululaitoksen tasoilla; tämä voidaan toteuttaa eri alojen asiantuntijoiden kuten poliisin ja sosiaalityöntekijöiden avustuksella

- turvallisuusnäkökohtien huomioon ottaminen kaupunkien kaikissa uudistustöissä

- poliisin ja muiden turvallisuudesta vastaavien viranomaisten asiantuntemuksen hyödyntäminen kaavoitukseen ja rakentamiseen liittyvässä kaupunkisuunnittelussa

- keskustelun herättäminen aiheesta alue- ja paikallistasolla.

12.4. Kehittynyt rikollisuutta ehkäisevä yhteistyö ja tiedonvaihto alue- ja paikallistasolla voivat pitkällä aikavälillä supistaa rajanylittävän ja järjestäytyneen rikollisuuden rekrytointipohjaa. Alueiden komitea kehottaakin komissiota jatkamaan toimintaa alue- ja paikallistasolla tehtävän rikoksia ehkäisevän työn kannustamiseksi.

12.5. Alueiden komitea mielestä on myös tärkeää, että komissio pyrkii pitämään turvallisuuskysymykset aina esillä. Kun yhteisön rahastoista ja aloitteista myönnetään varoja, on annettava etusija hankkeille, joissa turvallisuuskysymykset on otettu huomioon.

12.6. Alueiden komitea pitää erittäin tärkeänä perustaa EU:iin rikollisuuden torjuntatyön informaatiokeskus, jonka välityksellä voidaan kerätä ja levittää tietoa hyvistä esimerkeistä kautta Euroopan, ja katsoo, että asia on tutkittava ensi tilassa. Komitea kehottaa komissiota käyttämään tässä tutkimustyössä hyväkseen alue- ja paikallisviranomaisten kokemuksia.

12.7. Ennen hyvien esimerkkien tekemistä tunnetuksi ne tulisi alueiden komitean mielestä arvioida. On mm. kartoitettava tarkkaan ulkoiset tekijät, jotka voivat vaikuttaa eri toimenpiteiden tehokkuuteen. Alueiden komitea kehottaa komissiota luomaan verkoston, johon kuuluu käytännön asiantuntijoita ja tutkijoita koko Euroopasta.

12.8. Alueiden komitean mielestä on kehitettävä rahoitusmahdollisuuksia jäsenvaltioiden alue- ja paikallistahojen välisen tiedonvaihdon kannustamiseksi. Myös informaatiokeskuksen ja eurooppalaisen verkoston rahoituskysymys on ratkaistava. Alueiden komitea kehottaa Euroopan unionin neuvostoa ja Euroopan parlamenttia ottamaan nämä rahoituskysymykset huomioon budjettikäsittelyissään.

Bryssel 18. marraskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) Falcone-ohjelmassa on meneillään tutkimushankkeita, joissa selvitetään törkeän rikollisuuden ja arkipäivän rikollisuuden yhteyksiä.

(2) Tätä tekijää voidaan kutsua myös "kykeneväksi valvojaksi". Nimityksellä tarkoitetaan poliiseja, vartijoita ja erityisesti tavallisia ihmisiä: alueen asukkaita, yrittäjiä, työntekijöitä jne. Kuorivalvonta ja muut tekniset toimenpiteet ratkaisevat rikoksen kohteen houkuttelevuuden. Tehokkaasti kuorivalvotut kohteet eivät ole houkuttelevia.

(3) 5227/99 DG H II.

(4) Oikeusviranomaisia varten on perustettu Oisin-, Falcone- ja Grotius-ohjelmat.