PERUSTELUT

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Palvelujen osuuden ollessa noin 70 prosenttia EU:n BKT:stä ja työllisyydestä EU:n palvelumarkkinoiden kilpailukyvyn edistäminen on keskeistä työpaikkojen luomista ja kasvua ajatellen unionissa. Vuonna 2006 annetussa palveludirektiivissä vahvistetaan yleisiä säännöksiä, joilla helpotetaan palveluntarjoajien sijoittautumista ja valmiuksia tarjota palveluja rajojen yli sisämarkkinoilla. Direktiivi sysäsi useissa EU:n jäsenvaltioissa käyntiin erinäisiä uudistuksia, jotka kasvattivat EU:n BKT:tä arviolta 0,9 prosenttia kymmenen vuoden aikana.

Kasvun lisäämiseen ja työpaikkojen luomiseen on kuitenkin vielä paljon käyttämätöntä potentiaalia. EU:n palvelumarkkinat hyötyisivät nopeammasta tuottavuuden kasvusta ja resurssien tehokkaammasta kohdentamisesta. Rajat ylittävä kauppa ja sijoitustoiminta palvelujen alalla on edelleen vähäistä. Toimintaa haittaaviin esteisiin puuttuminen rajat ylittävän palvelutoiminnan lisäämiseksi auttaa vahvistamaan kilpailukykyä, mikä näkyy kuluttajille suurempana valinnanvarana ja edullisempina hintoina sekä innovoinnin lisääntymisenä. Näiden esteiden purkamiseen palveludirektiivissä jo säädetyissä puitteissa sisältyy mahdollisuus saada aikaan 1,7 prosentin lisäkasvu EU:n BKT:hen. Toimivammat palvelumarkkinat vaikuttavat myönteisesti EU:n teollisuuden kilpailukykyyn, sillä EU:n valmistusteollisuus on merkittävä palvelujen ostaja ja loppukäyttäjä. Itse asiassa palvelujen osuus on 40 prosenttia valmistetun lopputuotteen arvosta unionissa. Sen vuoksi kilpailukykyinen valmistusteollisuus edellyttää hyvin toimivia palvelumarkkinoita.

Näistä syistä Eurooppa-neuvosto korosti, että ”syvempien ja oikeudenmukaisempien sisämarkkinoiden toteuttaminen on avainasemassa työpaikkojen luomiseksi, tuottavuuden edistämiseksi ja houkuttelevan investointi- ja innovointiympäristön varmistamiseksi”. Paremmin toimivat sisämarkkinat ovat yksi Euroopan komission kymmenestä prioriteetista. Komissio ilmoitti lokakuussa 2015 hyväksytyssä sisämarkkinastrategiassaan toimenpidekokonaisuudesta, jolla rajattomat palvelujen sisämarkkinat voidaan toteuttaa. Tavoite on selvä: vähennetään esteitä, jotta palveluntarjoajien olisi helpompi hyödyntää uusia liiketoimintamahdollisuuksia samalla kun taataan laadukkaat palvelut kuluttajille. Tämä ehdotus on jatkoa sisämarkkinastrategialle.

Palveludirektiivissä vahvistetaan tasapainoinen oikeudellinen kehys näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Sillä varmistetaan, että kansalliset säännökset ovat syrjimättömiä, perusteltuja ja oikeasuhteisia yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin nähden. Lisäksi siinä edellytetään jäsenvaltioiden vähentävän hallinnollisia esteitä, jotka käytännössä estävät palveluntarjoajia toimimasta rajojen yli. Tämä ehdotus ei vaikuta palveludirektiiviin eikä siinä vahvistettuihin tärkeisiin periaatteisiin.

Palveludirektiivillä käyttöön otetut periaatteet ovat mahdollistaneet sen, että paremmin toimivien EU:n palvelumarkkinoiden saavuttamisessa on päästy eteenpäin. Sisämarkkinoiden parempaa yhdentymistä haittaavia esteitä on kuitenkin edelleen useilla keskeisillä palvelualoilla. Näin on asian laita eritoten yrityspalvelujen alalla ja rakennusalalla, joilla palveluntarjoajat eivät useinkaan voi helposti hyödyntää liiketoimintamahdollisuuksia muissa jäsenvaltioissa. Laajentaessaan toimintaansa ulkomaille palveluntarjoajat joutuvat tekemisiin hallinnollisten esteiden kanssa. Tämä on käynyt selväksi palveluntarjoajien kanssa käydyssä laaja-alaisessa yhteydenpidossa. Niillä ei muun muassa ole selvyyttä siitä, miten noudattaa nykyisiä sääntöjä – mikä saa yritykset ja erityisesti pk-yritykset luopumaan aikomuksista hyödyntää liiketoimintamahdollisuuksia muissa jäsenvaltioissa. Palveluntarjoajien on vaikea saada tietoa sovellettavista sääntelyvaatimuksista ja menettelyistä, jotka on täytettävä toisen jäsenvaltion markkinoille pääsemiseksi. Kansallisissa säännöissä käsitellään lisäksi usein vain kansallisia tilanteita selventämättä, miten sääntöjä olisi sovellettava muista EU:n jäsenvaltioista tuleviin palveluntarjoajiin. Tämän seurauksena palveluntarjoajien, jotka yrittävät sijoittautua pysyvästi toiseen jäsenvaltioon tai tarjota rajojen yli palveluja väliaikaisesti, on usein vaikea ymmärtää, mitä sääntöjä soveltaa ja miten. Eri jäsenvaltioiden hallinnollisten muodollisuuksien täyttäminen on usein palveluntarjoajille monimutkaista ja kallista.

Sähköisellä eurooppalaisella palvelukortilla pyritään tämän vuoksi keventämään raskasta hallintoa niiden palveluntarjoajien kannalta, jotka haluavat laajentaa toimintaansa muihin jäsenvaltioihin. Samalla sillä varmistetaan, että jäsenvaltiot voivat soveltaa perusteltua sääntelyä. Kortti on tarkoitus tarjota palveluntarjoajille vapaaehtoispohjalta vaihtoehtoisena keinona osoittaa sovellettavien kansallisten sääntöjen noudattaminen. Sen ansiosta palveluntarjoajat voivat käyttää täysin sähköistä EU-tason menettelyä muodollisuuksien täyttämiseksi laajentaessaan toimintaansa ulkomaille, mikä lisää niiden oikeusvarmuutta ja keventää huomattavasti hallinnollista rasitetta. Sähköisen kortin avulla palveluntarjoajat voivat välttää hallinnollisia esteitä, joihin kuuluvat epävarmuus sovellettavista vaatimuksista, erilaisten lomakkeiden täyttäminen vierailla kielillä, asiakirjojen käännättäminen, oikeaksi todistaminen tai virallisesti oikeaksi vahvistaminen ja muut kuin sähköiset menettelyvaiheet. Sähköisestä korttimenettelystä saatavat muodollisuuksiin liittyvät kustannussäästöt olisivat huomattavat nykytilanteeseen verrattuna – ne voivat olla jopa 50 prosenttia tai vieläkin enemmän.

Kun palveluntarjoaja aikoo tarjota palvelua väliaikaisesti rajojen yli, sähköisen kortin myöntäisi kotijäsenvaltio. Vastaanottava jäsenvaltio voisi vastustaa sähköisen kortin myöntämistä tapauksissa, joissa palveludirektiivi tämän jo nyt mahdollistaa jonkin sen 16 artiklassa luetellun yleiseen etuun liittyvän pakottavan syyn nojalla. Kun sähköinen kortti on myönnetty, palveluntarjoaja voisi tarjota palveluja väliaikaisesti valtioiden rajojen yli vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Vastaanottavien jäsenvaltioiden mahdollisuudet päättää sähköistä eurooppalaista palvelukorttia koskevan hakemuksen hylkäämisestä säilyvät vastaavasti muuttumattomina, palveludirektiivin 16 artiklan mukaisina.

Kun palveluntarjoaja aikoo tarjota palveluja sivuliikkeen, toimipisteen tai toimiston kautta toisessa jäsenvaltiossa, sähköisen kortin myöntää vastaanottava jäsenvaltio. Tällaisessa tapauksessa palveluntarjoaja hakee edelleen sähköistä korttia kotimaansa viranomaisilta, joiden on tarkistettava, että palveluntarjoaja on sijoittautunut sen alueelle siellä sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Mutta toisessa vaiheessa kotijäsenvaltion viranomaiset käynnistäisivät menettelyn asianomaisen vastaanottavan maan viranomaisten kanssa, jotta jälkimmäiset voisivat päättää, täyttääkö korttia hakeva palveluntarjoaja vastaanottavan maan sääntelyvaatimukset palveludirektiivin mukaisesti. Näin kotimaisia ja ulkomaisia palveluntarjoajia kohdeltaisiin yhtäläisesti. Kun sähköinen kortti on myönnetty, sen haltija voisi sen ansiosta tarjota palveluja toissijaisen toimipaikan kautta (sivuliikkeen, toimipisteen tai toimiston muodossa) asianomaisessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

Sähköisen eurooppalaisen palvelukortin idea on samanlainen kuin eurooppalaisen ammattikortin, jonka jäsenvaltioiden viranomaiset jo tuntevat. Eurooppalainen ammattikortti tuli saataville tammikuussa 2016, ja sen piiriin kuuluvat valikoidut ammattihenkilöt ovat ottaneet sen laajasti käyttöön, mikä osoittaa, että tämäntyyppisestä yksinkertaistamisvälineestä on käytännön etua sen käyttäjille. Niin sähköinen eurooppalainen palvelukortti kuin eurooppalainen ammattikortti ovat vapaaehtoisia EU:n tasolla toimivia sähköisiä menettelyjä. Sähköisen eurooppalaisen palvelukortin käyttö on palveluntarjoajille vapaaehtoista. Hakijan kotimaan viranomainen toimii yhtenä yhteyspisteenä. Kummankin järjestelmän toiminta perustuu lisäksi kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion välisiin ennalta määritettyihin ja sitoviin yhteistyömenettelyihin, joita toteutetaan nykyisen sisämarkkinoiden tietojenvaihtojärjestelmän (IMI) kautta. Järjestelmillä on kuitenkin erilaiset tavoitteet. Ammattikortti helpottaa palvelujen tarjoamista rajojen yli siten, että sillä tunnustetaan luonnollisten henkilöiden ammattipätevyys työntekijöinä tai itsenäisinä palvelujen tarjoajina ammattipätevyysdirektiivin mukaisesti. Sähköinen eurooppalainen palvelukortti kattaa paljon useampia vaatimuksia. Sen voisivat saada niin luonnolliset henkilöt, jotka ovat itsenäisiä ammatinharjoittajia, kuin yritykset, jotka haluavat tarjota palveluja toisessa jäsenvaltiossa. Ammattikortista poiketen sähköinen eurooppalainen palvelukortti tarjoaisi myös teknisiä välineitä, joilla helpotetaan hallinnollisia muodollisuuksia, jotka liittyvät henkilöstön lähettämiseen työhön niiden jäsenvaltioiden alueelle, jotka ovat ilmoittaneet komissiolle haluavansa käyttää IMIä tähän tarkoitukseen. Mahdollisuus käyttää IMIä ei millään tavalla muuta direktiivissä 2014/67/EU vahvistettujen sovellettavien sääntöjen sisältöä. Mukaan sisältyvät myös säännöt, joilla helpotetaan vakuutuksen saamista valtioiden rajojen yli tarjottaville palveluille.

Sähköinen kortti kattaisi palveludirektiivin soveltamisalaan kuuluvia vaatimuksia, joten verotuksen, työlainsäädännön ja sosiaaliturvan kaltaiset alat eivät kuuluisi sen piiriin. Jäsenvaltioiden viranomaiset eivät kuitenkaan saa vaatia sähköisen kortin haltijoita toimittamaan tietoja, jotka jo sisältyvät sähköiseen korttiin, sellaisten palveluntarjoajaan kohdistuvien menettelyjen tai muodollisuuksien osalta, jotka liittyvät hankintasopimuksen, suunnittelukilpailun tai käyttöoikeussopimuksen tekemiseen, tytäryhtiöiden perustamiseen tai sivuliikkeiden rekisteröimiseen yhtiöoikeuden mukaisesti sekä palveluntarjoajan rekisteröimiseen pakollisiin sosiaalivakuutusjärjestelmiin. Sähköistä eurooppalaista palvelukorttia sovellettaisiin ensi vaiheessa yritys- ja rakennuspalveluihin niiden toimintojen osalta, jotka jo kuuluvat palveludirektiivin soveltamisalaan. Molemmat alat ovat olennaisen tärkeitä EU:n talouden kannalta. Ulkomaille laajentuminen on rakennusalan tai yrityspalvelualan palveluntarjoajille usein hallinnollisesti hyvin raskasta. Lisäksi tuottavuuden kasvu on viime vuosikymmenen aikana ollut hyvin heikkoa molemmilla aloilla, ja rajat ylittävä kauppa ja sijoitustoiminta on vähäistä. Rajat ylittävän kilpailun lisääntyminen auttaisi säilyttämään molempien alojen kilpailukyvyn ja parantamaan sitä.

Tähän ehdotukseen sisältyy myös uudelleentarkastelulauseke, jotta vastaisuudessa voitaisiin tarkastella, onko sääntelyesteisiin syytä puuttua, samoin kuin sitä, onko sähköinen eurooppalainen palvelukortti toimiva ja olisiko se mahdollisesti otettava käyttöön muilla aloilla.

•Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa

Tämän direktiivin yhteydessä esitetään myös asetus. Tässä direktiivissä vahvistetaan sähköisen eurooppalaisen palvelukortin lainsäädäntö- ja toimintakehys, jolla säännellään muun muassa kelpoisuusedellytyksiä, kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaa, sähköisen eurooppalaisen palvelukortin voimassaoloa samoin kuin sen kumoamista tai sen voimassaolon keskeyttämistä koskevia edellytyksiä. Asetus kattaa palveluntarjoajien kaikkialla EU:ssa saatavilla olevat välineet. Lisäksi sillä helpotetaan valtioiden rajojen yli toimivan palveluntarjoajan vakuutusturvaan liittyvien kysymysten ratkaisemista.

Tällä direktiivillä säilytetään täysimääräisesti sosiaalisia kysymyksiä, työehtoja (erityisesti työntekijöiden lähettäminen työhön toiseen jäsenvaltioon, työntekijöiden oikeudet ja sosiaalinen pilari), työterveyttä ja -turvallisuutta sekä ympäristönsuojelua koskevat voimassa olevat EU:n säännökset. Sillä ei muuteta tai kyseenalaisteta tähän liittyviä voimassa olevia suojatoimia. Sähköisen kortin myötä saataisiin lisää tietoa palvelua tarjoavasta yhtiöstä. Jäsenvaltioiden valtuuksiin suorittaa paikalla tehtäviä tarkastuksia ei kajottaisi laisinkaan. Direktiivien 96/71/EY ja 2014/67/EU mukaisia sääntöjä työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon sovelletaan edelleen sähköisen eurooppalaisen palvelukortin yhteydessä mutta käyttöön otetaan lisäjärjestelyjä näiden sääntöjen noudattamiseksi. Kun jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön menettelyjä, joiden ansiosta direktiivin 2014/67/EU 9 artiklan mukainen työntekijöiden lähettämistä koskeva ilmoitus voidaan täyttää sähköisesti, sähköinen eurooppalainen palvelukortti ohjaa kortin haltijan asianomaisiin kansallisiin menettelyihin. Palveluntarjoajat, joilla on sähköinen eurooppalainen palvelukortti, voivat myös jättää tämän ilmoituksen IMIin käyttöyhteydessä olevan sähköisen alustan kautta, kun vastaanottava jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle, että tätä vaihtoehtoa on tarkoitus soveltaa työntekijöiden lähettämiseen sen alueelle.

Sähköistä eurooppalaista palvelukorttia koskevalla ehdotuksella täydennetään muita sisämarkkinastrategiassa ilmoitettuja palveluihin liittyviä poliittisia aloitteita, joilla on tarkoitus estää esteiden luominen rajat ylittävälle palvelujen tarjoamiselle kansallisella tasolla. Tältä osin sillä täydennetään komission direktiiviehdotusta [XX], jolla uudistetaan menettely, jolla jäsenvaltioiden on ilmoitettava palveluihin liittyvistä lupajärjestelmistä ja vaatimuksista.

Tätä ehdotusta täydennetään lisäksi yhtä kaikenkattavaa portaalia koskevalla aloitteella, joka sisältyy sisämarkkinastrategiaan vuonna 2017. Portaalissa, josta järjestettiin syksyllä 2016 julkinen kuuleminen, paikataan yritysten ja kansalaisten nykyisiä tietoaukkoja yhdentämällä, täydentämällä ja parantelemalla asiaan liittyvää EU:n ja jäsenvaltiotason tietoa verkossa. Siitä on myös yhteys tukipalveluihin. Lisäksi sillä pyritään edistämään sisämarkkinaoikeuksiaan harjoittavien kansalaisten ja yritysten kannalta merkityksellisten kansallisten menettelyjen digitalisointia. Portaalin on tarkoitus olla tämän aloitteen kattamia aloja laaja-alaisempi.