Ehdotus NEUVOSTON SUOSITUS epävirallisen ja arkioppimisen validoinnista /* COM/2012/0485 final - 2012/0234 (NLE) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA Uusien oppimismahdollisuuksien luominen on tärkeää Oppimismahdollisuuksille ei enää ole rajoja, ja joskus käy niinkin, että yhtäkkiä vain oivaltaa jotakin. Ihmiset oppivat ja hankkivat uusia taitoja ja osaamista perinteisen luokkahuoneen (virallisen oppimisen) lisäksi yhä enemmän myös sen ulkopuolella. Merkittävää oppimista tapahtuu työssä ja osallistuttaessa kansalaisjärjestöjen toimintaan. Sitä tapahtuu myös internetin ja mobiililaitteiden tarjoamassa virtuaalitilassa yksin tai yhdessä muiden kanssa. Yhä useammat yritykset tarjoavat työntekijöilleen koulutusmahdollisuuksia, jotta nämä voivat kohentaa taitojaan organisoidun – mutta kuitenkin epävirallisen – oppimisen kautta. Myös arkioppimisen merkitys kasvaa jatkuvasti globaalissa verkottuneessa maailmassa, jossa yksilöt voivat teknologian avustamina opiskella lukemattomilla eri tavoilla esimerkiksi hyödyntämällä avoimia oppimisresursseja tai suorittamalla etäopintoja. Kaikkien oppijoiden aktivoiminen ja voimaannuttaminen oppimiskokemusten kautta on olennaisen tärkeää, jotta kyettäisiin selviytymään talouden ja teknologian nopeista muutoksista ja ihmisen elämässä yhä useammin tapahtuvista ammatillisista siirtymistä. On tärkeää saada ihmiset hankkimaan pitemmälle meneviä, työmarkkinoiden tarpeita paremmin vastaavia taitoja, jotta voidaan edistää työllistyvyyttä, tuottavuutta ja talouskasvua. Näinä etenkin nuorten keskuudessa kasvavan työttömyyden ja riittämättömän talouskasvun aikoina virallisen järjestelmän ulkopuolisten uusien oppimismahdollisuuksien hyödyntämiselle ja niiden kautta hankituille taidoille on kiireellinen tilaus. Euroopan on pystyttävä kehittämään oikeanlainen osaamiskokonaisuus ja saatava taidot ja työpaikat kohtaamaan toisensa nykyistä paremmin. Koulutus- ja tutkintojärjestelmien on tämän vuoksi tarjottava kaikille kansalaisille[1] mahdollisuus tuoda esille, mitä he ovat oppineet koulun ulkopuolella, ja hyödyntää näitä taitoja urallaan tai jatkokoulutuksessaan. Tähän voidaan päästä luomalla menettely epävirallisen ja arkioppimisen kautta saavutettujen oppimistulosten validoimiseksi. Tässä menettelyssä virallinen elin vahvistaa, että henkilö on saavuttanut oppimistuloksia (tietoja, taitoja ja osaamista), jotka täyttävät tietyt vaatimukset. Epävirallinen ja arkioppiminen Eurooppa 2020 ‑strategiassa Epävirallisen ja arkioppimisen validointi EU:n jäsenvaltioissa edistää olennaisella tavalla Eurooppa 2020 -strategiassa asetettua EU:n tavoitetta saada aikaan älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua. Sen vaikutukset työmarkkinoiden toimintaan voivat olla huomattavat: validointijärjestelmät myötävaikuttavat siihen, että työvoiman taidot tulevat selvemmin näkyviin, tarjolla olevat taidot ja työmarkkinoiden kysyntä kohtaavat paremmin toisensa, yritysten ja sektorien välinen osaamisen siirtäminen helpottuu ja liikkuvuus Euroopan työmarkkinoilla yleistyy. Koska validointijärjestelmät helpottavat ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta ja niiden avulla taitojen kysyntä ja tarjonta saadaan kohtaamaan toisensa paremmin, niillä voi olla huomattava vaikutus osaamispuutteiden ratkaisemiseen kasvusektoreilla. Näin ne voivat myös tukea talouden elpymistä. Väestön ikääntyessä ja työvoiman supistuessa arkioppimisen ja epävirallisen oppimisen validointi voi edistää myös sitä, että Euroopassa saadaan työmarkkinoilta pahiten syrjäytyneet lähemmäs uusia oppimis- ja työskentelymahdollisuuksia. Näin saataisiin kaikki inhimillinen pääoma käyttöön ja voitaisiin vähentää työttömyyttä, lisätä tuottavuutta ja parantaa kilpailukykyä. Validoinnilla voidaan etenkin auttaa ensimmäistä työpaikkaansa hakevia tai vain vähän työkokemusta omaavia nuoria työttömiä tuomaan esille ja markkinoimaan eri yhteyksissä hankkimiaan taitoja ja osaamista. Yksilön näkökannalta katsottuna validointi voi parantaa työllistymis-, palkka- ja työpaikan vaihtonäkymiä, helpottaa omien taitojen osoittamista toisissa maissa, luoda uusia mahdollisuuksia koulunpudokkaille, helpottaa pääsyä virallisen koulutuksen piiriin sekä lisätä opiskelumotivaatiota ja itseluottamusta. Epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointi voi myös myötävaikuttaa koulunkäynnin keskeyttämisen vähentämistä, korkea-asteen tai sitä vastaavan tason koulutuksen suorittaneiden 30–34-vuotiaiden osuutta, kokonaistyöllisyysastetta sekä köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen vähentämistä koskevien Eurooppa 2020 ‑strategian yleistavoitteiden saavuttamiseen. Tavoitteiden saavuttamista seurataan talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson puitteissa. EU:n poliittisen asialistan kehittäminen Epävirallisen ja arkioppimisen validointi on ollut mukana unionin politiikan asialistalla jo vuodesta 2001, jolloin komissio määritteli elinikäisen oppimisen olevan kaikenlaista koko elämän aikana tapahtuvaa oppimistoimintaa, jonka tavoitteena on parantaa henkilökohtaisia, kansalaisuuteen liittyviä, sosiaalisia ja/tai työhön liittyviä tietoja ja taitoja. Ammatillisen koulutuksen tehostetusta yhteistyöstä Euroopassa annetun Kööpenhaminan julistuksen jälkeen on toteutettu useita aloitteita EU-tason työkalujen kehittämiseksi elinikäisen oppimisen alalla: – Vuonna 2004 hyväksyttiin validointia koskevat yhteiset eurooppalaiset periaatteet neuvoston päätelmien muodossa. – Vuonna 2004 perustettiin Europass-kehys Europass-ansioluetteloineen ja ‑asiakirjakansioineen, joiden avulla kansalaiset voivat esittää selkeämmin tiedot tutkinnoistaan ja osaamisestaan kaikkialla Euroopassa. Lisäksi on käytössä muita oppimistulosten dokumentointivälineitä: Youthpass (nuorisopassi) on kehitetty nuorisotoimintaohjelman yhteydessä ja alakohtaiset osaamispassit eurooppalaisten työmarkkinaosapuolten alakohtaisen vuoropuhelun yhteydessä. – Merkittävä virstanpylväs epävirallisen ja arkioppimisen validoinnissa saavutettiin vuonna 2008, kun Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät suosituksen eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen perustamisesta elinikäisen oppimisen edistämiseksi. Kyseessä on viitekehys, jossa tutkintotasot määritellään oppimistulosten perusteella. Suositus on sysännyt liikkeelle jatkuvan prosessin, jonka myötä kaikki jäsenvaltiot laativat omia kansallisia tutkintojen viitekehyksiään ja viittaavat omissa tutkintojärjestelmissään eurooppalaisiin tutkintotasoihin. Tämän prosessin myötä tutkinnoista tulee vertailukelpoisempia, ja työnantajien, oppilaitosten, työntekijöiden ja opiskelijoiden on helpompi ymmärtää niitä. – Vuonna 2009 komissio ja Cedefop julkaisivat Epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevat eurooppalaiset suuntaviivat antaakseen poliittisille päättäjille ja toimeenpanijoille tunnustamista koskevia teknisiä ohjeita. Suuntaviivoissa validointia tarkastellaan eri näkökulmista (esim. yksilön, organisaation, kansallisen tason ja eurooppalaisesta näkökulmasta). Asiakirja on käytännön työväline, jonka soveltaminen on vapaaehtoista. – Epävirallisen ja arkioppimisen validointia helpottavat muiden työkalujen rinnalla oppimistuloksiin perustuvat opintosuoritusjärjestelmät. Korkea-asteen koulutuksessa käytetään eurooppalaista opintosuoritusten ja arvosanojen siirtojärjestelmää (ECTS), joka on kehitetty Bolognan prosessin yhteydessä helpottamaan korkeakoulujen välistä liikkuvuutta. Ammatillisessa koulutuksessa on käytössä ammatillisen koulutuksen opintosuoritusten eurooppalainen siirtojärjestelmä (ECVET). Lisäksi elinikäisen oppimisen ohjelmasta on vuodesta 2007 lähtien rahoitettu useita kokeiluhankkeita, joilla on mahdollistettu validointimenetelmien ja -välineiden kehittäminen eri sektoreilla ja erilaisissa yhteyksissä etenkin ammatillisessa koulutuksessa ja aikuiskoulutuksessa. Joissakin maissa validointijärjestelmien kehittämisessä on hyödynnetty Euroopan sosiaalirahastoa. Euroopan tason toimintalinjoista huolimatta validointi on kuitenkin edennyt epätasaisesti ja hitaasti Euroopassa. Epävirallisen ja arkioppimisen validointia Euroopassa koskevan vuoden 2010 kartoituksen mukaan (European Inventory on the validation of non-formal and informal learning) ainoastaan neljällä EU:n jäsenvaltiolla on pitkälle kehitetty validointijärjestelmä. Lisäksi seitsemällä jäsenvaltiolla on joko alkuvaiheessa oleva tai vakiintunut mutta osittainen kansallinen validointijärjestelmä yhdellä tai useammalla sektorilla. Toimiin ryhdyttävä välittömästi Suurimmalla osalla EU:n jäsenvaltioista ei ole kokonaisvaltaista validointijärjestelmää. Niissä maissa, joissa on pitkälle kehitetty järjestelmä, validointi on virallinen (toisin sanoen lainsäädäntöön perustuva) osa elinikäisen oppimisen järjestelmää, käytössä on validointia tukeva infrastruktuuri, sidosryhmät (etenkin työmarkkinaosapuolet) ovat vahvasti mukana toiminnassa ja validoinnin kustannukset ovat hakijoiden kannalta kohtuullisia. Eräät maat ovat viime aikoina käynnistäneet validointialoitteita osana kansallisen tutkintojärjestelmän kehittämistä. Muissa maissa on tapahtunut vähäistä kehitystä, mikä johtuu siitä, ettei mailla ole kansallisia strategioita ja tietoa validoinnin käytännön toteutuksesta. Lisäksi joissakin tapauksissa yksilöt ja työnantajat eivät luota validointikäytäntöihin, ja validoinnille on myös kulttuurisidonnaisia ja asenteisiin liittyviä esteitä. Koska kansalliset validointia koskevien poliittiset toimintalinjat ja käytännöt vaihtelevat jäsenvaltioittain, validointijärjestelmien vertailukelpoisuus ja avoimuus kärsivät. Kansalaisten on vaikea yhdistää eri yhteyksissä, eri tasoilla ja eri maissa suoritettuja oppimistuloksia. Tämä aiheuttaa esteitä oppijoiden ja työntekijöiden kansainväliselle liikkuvuudelle, vaikka liikkuvuus on juuri nyt tarpeen talouskasvun lisäämiseksi. Koska työvoiman liikkuvuutta on lisättävä kiireesti, jotta ammattitaitoisen työvoiman vaje voidaan täyttää, ja virallisten järjestelmien ulkopuolella hankittujen taitojen ja osaamisen arviointia on parannettava, komissio on ilmoittanut Eurooppa 2020 -strategian lippulaivahankkeissa ”Uuden osaamisen ja työllisyyden ohjelma”[2] ja ”Nuoret liikkeellä”[3] sekä hiljattain esittämissään sisämarkkinoiden toimenpidepakettia[4] ja työllisyyspakettia[5] koskevissa aloitteissa, että se aikoo esittää ehdotuksen neuvoston suositukseksi epävirallisen ja arkioppimisen validoinnista vauhdittaakseen uudistusstrategiaa EU-tasolla. Jäsenvaltioiden väliseen yhteistyöhön ja koordinointiin tähtäävä validointia koskeva EU-toiminta voi helpottaa työntekijöiden ja oppijoiden liikkuvuutta, kun epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankittujen taitojen vastavuoroinen tunnustaminen toteutuu paremmin. Kun jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja koordinointia lisätään, validointijärjestelmien avoimuus ja jäsenvaltioiden keskinäinen luottamus toistensa validointijärjestelmiin lisääntyvät. Tästä hyötyvät etenkin ne jäsenvaltiot, joissa luottamus on vähäistä ja joissa epävirallisen ja arkioppimisen validoinnilla ei ole vahvoja perinteitä. Jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta ei saada kehitettyä yhtä tehokkaasti ilman EU-tason toimia. Neuvoston suosituksen täytäntöönpanon seuranta on osa tämän ehdotuksen oikeudellisia näkökohtia. Komissio seuraa myös arkioppimisen ja epävirallisen oppimisen validoinnin yleistä edistymistä jäsenvaltioissa osana koulutuksen rakenteellisia uudistuksia, joita tarkastellaan talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson ja Koulutus 2020 ‑työohjelman avoimen koordinointimenetelmän puitteissa. 2. KUULEMISET JA VAIKUTUSTENARVIOINNIT Kuuleminen On järjestetty seuraavat kuulemiset: – Avoin kuuleminen, joka toteutettiin verkkokyselynä joulukuun 2010 ja helmikuun 2011 välillä. Koulutuksen ja kulttuurin, työllisyyden, nuorisoasioiden ja urheilun alojen tärkeimpien toimijaryhmien ja muiden sidosryhmien jäsenille[6] lähetettiin kutsu osallistua verkkokyselyyn ja esittää kannanottonsa. – Keskustelut poliittisten elinten, etenkin eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän kokouksissa. – Eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän alaisuudessa toimivan oppimistuloksia käsittelevän ryhmän järjestämät asiantuntijakokoukset ja vertaisoppimistoimet. – Vertaisoppimistoimet korkea-asteen koulutuksen, ammatillisen koulutuksen ja aikuiskoulutuksen aloilla. Työmarkkinaosapuolia – sekä työnantajien että ammattiliittojen edustajia – on kuultu eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän jäsenten kautta sekä siinä yhteydessä, kun osapuolet ovat osallistuneet useisiin vertaisoppimistoimiin. Edellä mainitun verkkokyselyn suljettuihin ja avoimiin kysymyksiin saatiin 469 vastausta sekä 24 täydentävää kannanottoa. Vastaajat jakautuivat melko tasapuolisesti yksityishenkilöihin (53 %) ja järjestöihin (47 %). Kyselyn tulosten mukaan validointiin sovellettavista lähestymistavoista puuttuu yhtenäisyys sekä jäsenvaltioiden sisällä että niiden välillä. Lisäksi validoinnin tehokkaalle käytännön toteuttamiselle on lukuisia rajoitteita. Vastauksista kävi ilmi selkeä yksimielisyys siitä, että arkielämän ja työkokemuksen kautta hankittujen taitojen saaminen esiin on tärkeää. Niissä kannatettiin laajasti Euroopan tason aloitetta, jolla edistettäisiin validointia koskevia toimintalinjoja ja käytänteitä EU:n jäsenvaltioissa. Eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevältä neuvoa-antavalta ryhmältä ja eri vertaisoppimistoimista saatiin myös tukea opintojen validointia koskevalle EU-aloitteelle. Vaikutusten arviointi Vaikutusten arvioinnissa verrattiin kolmea vaihtoehtoa epävirallisen ja arkioppimisen validoinnin alalla toteutettavaksi EU-toiminnaksi: 1) perusskenaario, joka kattoi nykytilanteen ja sen odotettavissa olevan kehityksen, jos muita EU-toimia ei toteuteta, 2) neuvoston suositus epävirallisen ja arkioppimisen validoinnin toteuttamisesta ja 3) validointia koskevaan uuteen avoimeen koordinointimenetelmään perustuvan uuden menettelyn luominen ja sen myötä validointia koskevan eurooppalaisen laatuperuskirjan kehittäminen. Kolmen vaihtoehdon yhteiskunnallisten, taloudellisten ja muiden vaikutusten tarkastelussa käytettiin todennäköisiin vaikutuksiin perustuvia laadullisia indikaattoreita, koska faktatietoja ei ole saatavilla. Tehokkaimmaksi ja vaikuttavimmaksi osoittautui vaihtoehto 2 eli validoinnin toteuttamiseen kohdistuva neuvoston suositus, koska sillä olisi laajimmat myönteiset vaikutukset talouteen ja yhteiskuntaan. Tämä vaihtoehto on parhaiten linjassa EU:n poliittisten tavoitteiden kanssa. Neuvoston suosituksessa jäsenvaltiot sitoutuvat toimintaan virallisesti. Se on voimakkain käytössä oleva väline, joka ei sido oikeudellisesti. Aiempi kokemus varsinkin eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen osalta on osoittanut, että suosituksella pystytään luomaan jäsenvaltioille vertaispainetta ryhtyä toimiin. Vaihtoehdon 1 (perusskenaario) vaikutusten arviointi osoitti, että jollei lisätoimiin ryhdytä, validoinnin nykytilanne muuttunee vain hitaasti. Näin ollen epävirallisten ja arkielämän oppimiskokemusten validointi olisi edelleen vähäistä, eikä Eurooppaan saataisi validointiin sovellettavaa yhtenäistä lähestymistapaa. Vaihtoehto 3 (uusi avoin koordinointimenetelmä) olisi perusskenaarioon verrattuna todennäköisesti tehokkaampi, vaikuttavampi ja johdonmukaisempi EU-politiikan laajempiin tavoitteisiin nähden. Uuden avoimen koordinointimenetelmän luominen toisi kuitenkin mukanaan uusia rakenteita ja raportointijärjestelyjä ja lisäisi jäsenvaltioihin kohdistuvia kustannuksia ja hallinnollista rasitetta. Se ei myöskään antaisi riittäviä takeita siitä, että validointitoimenpiteet hyväksyttäisiin kohtuullisessa aikataulussa, sillä sen onnistuminen perustuisi yksinomaan avoimeen koordinointimenetelmään. Vaikutusten arvioinnissa tuli lisäksi esiin, että toteutukseen keskittyvällä neuvoston suosituksella on kahteen muuhun vaihtoehtoon verrattuna seuraavat edut: – Se korjaa validointia koskevat puutteet, joita esiintyy käytettävissä olevissa eurooppalaisissa välineissä, esimerkiksi eurooppalaisessa tutkintojen viitekehyksessä sekä Europass- ja opintosuoritusjärjestelmissä. Se täydentää etenkin eurooppalaista tutkintojen viitekehystä, jolla pyritään edistämään epävirallisen ja arkioppimisen validointia mutta jossa ei anneta tarkempia ohjeita validoinnin toteuttamiseksi. – Siinä ehdotetaan konkreettisia toimenpiteitä validoinnin toteuttamiseksi jäsenvaltioissa. – Neuvoston suositus on oikeudellisena välineenä osoitus jäsenvaltioiden sitoutumisesta asiakirjassa vahvistettuihin toimenpiteisiin, joista suurin osa edellyttää täytäntöönpanoa kansallisella tasolla ja mukauttamista kansallisiin olosuhteisiin. – Siinä edellytetään nimenomaan asianomaisten sidosryhmien (työmarkkinaosapuolten, nuoriso- ja vapaaehtoisjärjestöjen sekä oppilaitosten) osallistumista validointijärjestelmien kehittämiseen. – Jäsenvaltiot jatkavat yhteistyön tekemistä nykyisten avoimen koordinointimenetelmän rakenteiden puitteissa, etenkin eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevässä neuvoa-antavassa ryhmässä, ja täytäntöönpanorakenne on siksi yksinkertaisempi kuin vaihtoehdossa 3. – Suosituksella muodostetaan uusi ja vankempi poliittinen perusta epävirallisen ja arkioppimisen validoinnin alalla toteutettavalle yhteistyölle. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Ehdotettuihin toimiin sisältyy jäsenvaltioille osoitettuja käytännön suosituksia, joiden tavoitteena on tarjota vuoteen 2015 mennessä jokaiselle kansalaiselle mahdollisuus saada virallisten koulutusjärjestelmien ulkopuolella hankitut taitonsa validoitua ja hyödyntää validointia työssä ja opinnoissa kaikkialla Euroopassa. Konkreettisemmin jäsenvaltioille esitetään seuraavat suositukset: – Olisi varmistettava, että vuoteen 2015 mennessä epävirallisen ja arkioppimisen validointia varten on perustettu kansalliset järjestelmät, jotka tarjoavat kansalaisille mahdollisuuden saada tietonsa, taitonsa ja osaamisensa validoitua riippumatta siitä, missä oppiminen on tapahtunut. Validointi antaa perustan täyden tai osittaisen tutkinnon myöntämiselle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin muuta sovellettavaa lainsäädäntöä, etenkään ammattipätevyyden tunnustamisesta annettua direktiiviä 2005/36/EY. – Kansallisissa epävirallisen ja arkioppimisen validointijärjestelmissä olisi keskityttävä seuraaviin neljään validointia koskevaan näkökohtaan: oppimistulosten kartoittaminen, niiden dokumentointi, niiden arviointi sovittujen vaatimusten perusteella ja niiden merkintä todistusasiakirjaan. – Olisi varmistettava kunkin maan kansallisiin oloihin soveltuvalla tavalla, että tietoa validointimahdollisuuksista on laajalti saatavilla (etenkin epäsuotuisessa asemassa oleville ryhmille), että validointi on hinnaltaan kohtuullista, jotta kansalaisilla on mahdollisuus käyttää sitä, että saatavilla on kohtuuhintaista asianmukaista ohjausta ja neuvontaa kansalaisille ja että käytössä on avoimet laadunvarmistusmenetelmät, joita sovelletaan sekä arviointiin (menetelmät ja työvälineet, pätevät arvioijat) että sen tuloksiin (sovitut vaatimukset). – Yksilöille olisi annettava mahdollisuus saada taitonsa ja osaamisensa arvioitua kolmen kuukauden kuluessa arviointitarpeen toteamisesta esimerkiksi lähestyvän työttömyyden tai epävarman työsuhteen vuoksi. Tässä olisi edistettävä nykyisten ja tulevien Europass-välineiden käyttöä oppimistulosten kartoittamisen ja dokumentoinnin helpottamiseksi. Yhteyksiä validointijärjestelyjen ja opintosuoritusjärjestelmien (esimerkiksi ECTS ja ECVET) välillä olisi tiivistettävä. – Työmarkkinaosapuolet ja muut asianmukaiset sidosryhmät – kuten työnantajajärjestöt, ammattiliitot, kauppakamarit, teollisuuskamarit ja käsityöläisten järjestöt, ammattipätevyyden tunnustamiseen osallistuvat kansalliset yksiköt, työvoimapalvelut, nuorisojärjestöt, nuorisotyöntekijät, koulutuksen tarjoajat sekä kansalaisjärjestöt – olisi otettava mukaan validointijärjestelmien kehittämiseen ja epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankittujen oppimistulosten dokumentointiin. – Olisi edistettävä kumppanuuksia ja aloitteita, joilla helpotetaan pk-yrityksissä ja muissa pienissä organisaatioissa saatujen oppimistulosten dokumentointia. – Työnantajille, nuorisojärjestöille ja kansalaisjärjestöille olisi tarjottava kannustimia työssä tai vapaaehtoistoiminnassa hankittujen oppimistulosten kartoittamisen ja dokumentoinnin edistämiseen ja helpottamiseen. – Koulutuksen järjestäjille olisi tarjottava kannustimia, jotta nämä helpottaisivat virallisen koulutuksen piiriin pääsyä ja myöntäisivät poikkeuksia epävirallisissa ja arkielämän yhteyksissä hankittujen oppimistulosten perusteella. Olisi myös varmistettava koordinaatio yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, työvoimapalvelujen ja nuorisoalan palvelujen sekä asiaan liittyvien politiikan alojen välillä. Tässä suosituksessa ehdotettujen toimien toteutumista seuraa eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevä neuvoa-antava ryhmä. Ehdotetuissa toimenpiteissä kaavaillaan myös, että toimien seurannasta raportoitaisiin komission ja neuvoston yhteisessä raportissa, joka julkaistaan eurooppalaisen koulutusyhteistyön strategisten puitteiden (ET 2020) yhteydessä. Lisäksi EU-maiden kansallisten tutkintojen viitekehysten kehittämistä koskevassa Cedefopin vuotuisessa raportissa arvioidaan, miten epävirallisen ja arkioppimisen kansallisten validointijärjestelmien käyttöönotossa on edistytty. Ehdotettujen toimenpiteiden mukaan komissio 1) saattaa säännöllisesti ajan tasalle epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevat eurooppalaiset suuntaviivat, 2) edistää tuloksellista vertaisoppimista sekä kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoa, jotta validointia hitaimmin kehittäneet maat hyötyisivät validoinnin kehittämisessä muita edellä olevien maiden kokemuksista, 3) varmistaa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, että koulutus- ja nuorisoalan EU-ohjelmista ja Euroopan rakennerahastoista tuetaan tämän suosituksen seurantaa, ja 4) arvioi ehdotettujen toimien jatkoa yhteistyössä jäsenvaltioiden ja muiden konsultoitavien sidosryhmien kanssa. Oikeusperusta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 165 ja 166 artiklassa korostetaan, että unioni myötävaikuttaa korkealaatuisen koulutuksen kehittämiseen ja toteuttaa ammatillista koulutusta koskevaa politiikkaa rohkaisemalla jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä sekä tarvittaessa tukemalla ja täydentämällä jäsenvaltioiden toimintaa pitäen täysin arvossa jäsenvaltioiden vastuuta opetuksen sisällöstä ja koulutusjärjestelmän ja koulutuksen järjestämisestä. Tässä aloitteessa suositellaan yhteisiä toimintalinjoja, jotka toteutetaan jäsenvaltioiden tasolla EU:n tuella. Siinä ehdotetaan toimia, jotka on toteutettava sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla. EU-taso huolehtii koordinoinnista, etenkin koordinoinnista asiaankuuluvien EU-välineiden kanssa, sekä tuesta esimerkiksi järjestämällä vertaisoppimistoimia. Jäsenvaltiot ovat edelleenkin kokonaisuudessaan vastuussa epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankittujen oppimistulosten validointia koskevien omien järjestelyjensä (lakien, asetusten, työehtosopimusten) suunnittelusta, kehittämisestä ja täytäntöönpanosta. Kahdella tasolla toteutettavat toimet täydentävät toisiaan, ja jäsenvaltioiden oikeudet suojataan. 2012/0234 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON SUOSITUS epävirallisen ja arkioppimisen validoinnista EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 165 ja 166 artiklan, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen sekä katsoo seuraavaa: (1) Epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä, myös avointen oppimisresurssien kautta, hankittujen oppimistulosten (tietojen, taitojen ja osaamisen) validointi on olennaisen tärkeää, jotta kansalaiset pääsevät työmarkkinoille ja elinikäisen oppimisen piiriin. (2) Aikana, jona Euroopan unionia on kohdannut vakava taloudellinen kriisi, joka lisää voimakkaasti työttömyyttä, kaikkien tähdellisten tietojen, taitojen ja osaamisen validointi niiden hankintatavasta riippumatta on työmarkkinoiden toiminnan sekä kilpailukyvyn ja talouskasvun edistämisen kannalta tärkeämpää kuin koskaan ennen. (3) Työnantajajärjestöt, yksittäiset työnantajat, ammattiliitot, kauppakamarit, teollisuuskamarit ja käsityöläisten järjestöt, ammattipätevyyden tunnustamiseen osallistuvat kansalliset yksiköt, työvoimapalvelut, nuorisojärjestöt, nuorisotyöntekijät, yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen tarjoajat sekä kansalaisjärjestöt ovat tärkeitä sidosryhmiä, sillä ne tarjoavat mahdollisuuksia epäviralliseen ja arkioppimiseen ja ovat keskeisiä oppimistulosten validointiprosesseissa. (4) Vuonna 2010 vahvistetussa, älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua koskevassa Eurooppa 2020 -strategiassa[7] kehotetaan kehittämään taitoja ja osaamista, joilla saadaan aikaan talouskasvua ja parannetaan työllisyyttä; strategiaan kuuluvissa lippulaivahankkeissa[8] korostetaan sellaisten aiempaa joustavampien oppimispolkujen tarvetta, jotka helpottavat siirtymisiä työskentely- ja oppimisvaiheiden välillä ja joiden pitäisi myös mahdollistaa epävirallisen ja arkioppimisen validointi. (5) Eurooppalaisen koulutusyhteistyön strategisista puitteista (ET 2020) 12 päivänä toukokuuta 2009 annetuissa neuvoston päätelmissä[9] todettiin, että elinikäinen oppiminen olisi suunniteltava sitten, että se kattaisi oppimisen kaikissa yhteyksissä, olipa kyse sitten virallisesta, epävirallisesta tai arkioppimisesta. (6) Vuonna 2009 annetussa asiakirjassa EU:n nuorisostrategia: satsataan nuorten vaikutusmahdollisuuksiin – Uudistetulla avoimella koordinointimenetelmällä kiinni nuorison haasteisiin ja mahdollisuuksiin[10] todetaan, että nuorten epävirallisissa yhteyksissä hankittujen taitojen tunnustamista olisi parannettava; siinä korostetaan tarvetta hyödyntää täysimääräisesti EU:n tasolla kehitettyjä välineitä taitojen validoimiseen ja tutkintojen ja pätevyyksien tunnustamiseen. Tavoite hyväksyttiin 27 päivänä marraskuuta 2009 annetussa neuvoston päätöslauselmassa nuorisoalan eurooppalaisen yhteistyön uudistetuista puitteista (2010–2018)[11]. (7) Ammatillisesta koulutuksesta vastaavat eurooppalaiset ministerit, Euroopan tason työmarkkinaosapuolet ja Euroopan komissio julistivat joulukuussa 2010 annetussa Bruggen julkilasumassa[12], että osallistujamaiden olisi alettava viimeistään vuonna 2015 kehittää kansallisia menettelyjä epävirallisen ja arkioppimisen tunnustamiseksi ja validoimiseksi, tarpeen mukaan kansallisten tutkintojen viitekehysten tuella. (8) Korkea-asteen koulutuksen nykyaikaistamisesta 28 ja 29 päivänä marraskuuta 2011 annetuissa neuvoston päätelmissä jäsenvaltioita kehotettiin kehittämään selkeitä väyliä, joiden kautta korkeakoulutukseen pääsee etenemään ammatillisen ja muuntyyppisen koulutuksen pohjalta, sekä mekanismeja, joiden avulla voidaan tunnustaa aiempi virallisen koulutusjärjestelmän ulkopuolella hankittu osaaminen ja kokemus, erityisesti työstämällä eurooppalaiseen tutkintojen viitekehykseen perustuvien kansallisten tutkintokehysten toteuttamiseen ja käyttöön liittyviä haasteita[13]. (9) Uudistetusta eurooppalaisesta aikuiskoulutusohjelmasta 20 päivänä joulukuuta 2011 annetussa neuvoston päätöslauselmassa määriteltiin yhdeksi vuosien 2012–2014 painopistealaksi se, että otetaan käyttöön täysin toimivia järjestelmiä epävirallisen ja arkioppimisen validoimiseksi sekä edistetään niiden käyttöä kaikenikäisten aikuisten keskuudessa kaikilla koulutustasoilla sekä yrityksissä ja muissa organisaatioissa[14]. (10) Komissio korosti sisämarkkinoiden toimenpidepaketissa[15], että ammattitaitoisen työvoiman liikkuvuus lisää Euroopan talouden kilpailukykyä, ja totesi 17 päivänä huhtikuuta 2012 annetussa työllisyyspaketissa[16], että on tarpeen kehittää työelämän ja koulutuksen välistä yhteistyötä. (11) Ammatillisen koulutuksen tehostetun yhteistyön edistämisestä Euroopassa 12 päivänä marraskuuta 2002 annetussa neuvoston päätöslauselmassa[17] ja 30 päivänä marraskuuta 2002 annetussa Kööpenhaminan julistuksessa[18] vaadittiin kehittämään yhteiset periaatteet epävirallisen ja arkioppimisen validointia varten. (12) Epävirallisen ja arkioppimisen validointiin sovellettavat yhteiset eurooppalaiset periaatteet hyväksyttiin 18 päivänä toukokuussa 2004 annetuissa neuvoston päätelmissä[19]. (13) Vuodesta 2004 on säännöllisesti julkaistu epävirallisen ja arkioppimisen validointia Euroopassa koskevaa kartoitusta[20], jossa esitetään ajantasaista tietoa nykyisistä validointikäytännöistä Euroopan maissa, ja vuonna 2009 julkaistiin epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevat eurooppalaiset suuntaviivat[21]. (14) Eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen perustamisesta elinikäisen oppimisen edistämiseksi 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksessa[22] todettiin, että kaikkien tutkintojen olisi oltava saavutettavissa virallisen, epävirallisen ja arkioppimisen kautta; siinä myös pyydettiin jäsenvaltioita kuvailemaan vastaavuudet kansallisten tutkintojärjestelmiensä ja eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen välillä ja kehittämään tarvittaessa kansallisia tutkintojen viitekehyksiä, joissa edistetään epävirallisen ja arkioppimisen validointia. (15) Euroopan parlamentin ja neuvoston 15 päivänä joulukuuta 2004 tekemällä päätöksellä[23] perustettiin Europass, asiakirjoista koostuva kansio, jota kansalaiset voivat käyttää osoittaakseen, kirjatakseen ja esittääkseen tutkintonsa ja pätevyytensä eri puolilla Eurooppaa. (16) Bolognan prosessin puitteissa perustetusta eurooppalaisesta opintosuoritusten ja arvosanojen siirtojärjestelmästä (ECTS) myönnetään suorituspisteitä virallisen oppimisen yhteydessä suoritetuista oppimistuloksista opiskelijan työmäärällä mitattuna, ja sen avulla korkea-asteen oppilaitokset voivat myöntää suorituspisteitä myös epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä karttuneista oppimistuloksista. (17) Kesäkuun 18 päivänä 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksessa[24] perustettiin ammatillisen koulutuksen opintosuoritusten eurooppalainen siirtojärjestelmä (ECVET), jota käytetään henkilön virallisen koulutuksen – ja tapauksen mukaan epävirallisen ja arkioppimisen – yhteydessä saavuttamien oppimistulosten siirtämisessä, tunnustamisessa ja keräämisessä. (18) Verkkokyselynä toteutetuissa kuulemisissa[25], asiaankuuluvien poliittisten elinten kanssa käydyissä keskusteluissa ja erilaisissa muun muassa työmarkkinaosapuolten kanssa toteutetuissa vertaisoppimistoimissa tuli esiin selkeä yksimielisyys siitä, että arkielämän ja työkokemusten kautta hankittujen taitojen saaminen esiin on tärkeää, ja niissä kannatettiin laajasti Euroopan tason aloitetta, jolla edistettäisiin validointia koskevia toimintalinjoja ja käytäntöjä EU:n jäsenvaltioissa, ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN: 1. Jotta jäsenvaltiot voisivat tarjota kaikille kansalaisille[26] mahdollisuuden todistaa, mitä he ovat oppineet koulun ulkopuolella, ja hyödyntää näitä taitoja urallaan tai jatkokoulutuksessaan, niiden olisi (1) varmistettava vuoteen 2015 mennessä, että epävirallisen ja arkioppimisen[27] validointia varten on perustettu kansalliset järjestelmät, jotka tarjoavat kansalaisille mahdollisuuden i) saada epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä, myös avointen oppimisresurssien kautta, hankkimansa tiedot, taidot ja osaaminen validoitua ja ii) saada validoitujen epävirallisen ja arkioppimisen oppimistulosten perusteella kokonainen tai osittainen tutkinto, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin muuta sovellettavaa lainsäädäntöä, etenkään ammattipätevyyden tunnustamisesta annettua direktiiviä 2005/36/EY[28]; (2) varmistettava, että epävirallisen ja arkioppimisen kansallisessa validointijärjestelmässä on seuraavat osiot: – kansalaisille annettava tuki epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankittujen oppimistulosten kartoittamiseen; – kansalaisille annettava apu epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankittujen oppimistulosten dokumentoimiseen; – henkilön epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankkimien oppimistulosten arviointi; – epävirallisen ja arkioppimisen yhteydessä hankittujen oppimistulosten arvioinnin tulosten merkintä todistusasiakirjaan tutkinnon muodossa, tutkintoon johtavina opintosuorituksina tai muulla asianmukaisella tavalla. Olisi varmistettava, että jokaisella kansalaisella on mahdollisuus hyödyntää edellä mainittuja mahdollisuuksia omien tarpeidensa mukaan erikseen tai yhdessä. (3) varmistettava, että epävirallisen ja arkioppimisen kansallisissa validointijärjestelmissä otetaan huomioon kansalliset, alueelliset ja/tai paikalliset sekä alakohtaiset tarpeet ja noudatetaan seuraavia periaatteita: – Validointijärjestelmä on yhtenäinen ja erottamaton osa eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen mukaisesti kehitettyä kansallista tutkintojen viitekehystä; – Tietoa validointimahdollisuuksista on laajalti yksilöiden ja organisaatioiden saatavilla; – Validointijärjestelmissä kiinnitetään erityisesti huomiota epäsuotuisassa asemassa oleviin ryhmiin, muun muassa kansalaisiin, jotka todennäköisimmin joutuvat työttömiksi tai epävarmaan työsuhteeseen, sillä järjestelmä saattaa edistää näiden henkilöryhmien elinikäistä oppimista ja työmarkkinoille pääsyä; – Henkilöille, jotka ovat työttömiä tai joiden työsuhde on epävarma, annetaan mahdollisuus saada taitonsa ja osaamisensa arvioitua kolmen kuukauden kuluessa arviointitarpeen toteamisesta; – Validointi on kohtuuhintaista, jotta kansalaisilla on mahdollisuus käyttää sitä; – Saatavilla on asianmukaista kohtuuhintaista ohjausta ja neuvontaa kansalaisille, jotka haluavat osallistua validointimenettelyyn; – Käytössä on avoimet laadunvarmistusmenetelmät luotettavien, pätevien ja uskottavien arviointimenetelmien ja -välineiden tueksi; – Varmistetaan validointiprosessiin osallistuvan henkilöstön ammattitaidon kehittäminen kaikilla sektoreilla; – Epävirallisen ja arkioppimisen kokemusten validoinnin kautta myönnettävissä tutkinnoissa noudatetaan samoja tai vastaavia vaatimuksia kuin virallisissa koulutusohjelmissa suoritettavissa tutkinnoissa; – Edistetään Europass-kehyksen nykyisten ja tulevien välineiden käyttöä oppimistulosten dokumentoinnin helpottamiseksi; – Validointijärjestelmien ja virallisessa koulutusjärjestelmässä sovellettavien opintosuoritusjärjestelmien, esimerkiksi ECTS:n ja ECVET:n, välillä on yhteisvaikutuksia; (4) varmistettava, että asianmukaiset sidosryhmät – kuten työnantajat, ammattiliitot, kauppakamarit, teollisuuskamarit ja käsityöläisten järjestöt, ammattipätevyyden tunnustamiseen osallistuvat kansalliset yksiköt, työvoimapalvelut, nuorisojärjestöt, nuorisotyöntekijät, koulutuksen järjestäjät sekä kansalaisjärjestöt – osallistuvat edellä 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen osa-tekijöiden ja järjestelmien kehittämiseen ja että tarjolla on kannustimia – työnantajille, nuorisojärjestöille ja kansalaisjärjestöille työssä tai vapaaehtoistoiminnassa hankittujen oppimistulosten kartoittamisen ja dokumentoinnin edistämiseen ja helpottamiseen asianmukaisia välineitä (etenkin Europass-kehyksen yhteydessä kehitettyjä välineitä) käyttäen; – koulutuksen järjestäjille, jotta nämä helpottaisivat virallisen koulutuksen piiriin pääsyä epävirallisissa ja arkielämän yhteyksissä hankittujen oppimistulosten perusteella ja myöntäisivät tapauksen mukaan poikkeuksia ja/tai opintosuorituspisteitä epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankituista relevanteista oppimistuloksista; (5) varmistettava koordinaatio yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, työvoimapalvelujen ja nuorisoalan palvelujen sekä asiaan liittyvien politiikan alojen välillä. 2. Jäsenvaltioiden ja komission olisi toteutettava seuraavat toimenpiteet: (1) varmistettava tämän suosituksen seuranta eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevässä neuvoa-antavassa ryhmässä[29] ja varmistettava asiaankuuluvien nuorisojärjestöjen ja vapaaehtoissektorin edustajien osallistuminen eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevän neuvoa-antavan ryhmän toimintoihin; (2) raportoitava tämän suosituksen hyväksymisen jälkeen tapahtuvasta edistymisestä vuonna 2015 annettavassa seuraavassa komission ja neuvoston yhteisessä raportissa, joka julkaistaan eurooppalaisen koulutusyhteistyön strategisten puitteiden (ET 2020) yhteydessä, sekä sitä seuraavissa yhteisissä raporteissa; (3) tuettava tämän suosituksen täytäntöönpanoa hyödyntämällä asiantuntemusta, jota on saatavilla unionin virastoissa, etenkin Cedefopissa, joka raportoi epävirallisen ja arkioppimisen kansallisten validointijärjestelmien perustamisesta kansallisten tutkintojen viitekehysten kehittämistä koskevassa vuotuisessa raportissa ja tukee komissiota päivittämällä säännöllisesti epävirallisen ja arkioppimisen validointia Euroopassa koskevaa kartoitusta. 3. Komission olisi (1) tuettava jäsenvaltioita ja sidosryhmiä – helpottamalla vertaisoppimista ja kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoa; – saattamalla säännöllisesti ajan tasalle epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevat eurooppalaiset suuntaviivat, jotka esitetään tiivistetysti liitteessä II; (2) kehitettävä edelleen Europass-kehykseen sisältyviä välineitä, joilla mahdollistetaan epävirallisen ja arkioppimisen kautta hankittujen, validoitujen oppimistulosten avoimuus ja tunnustaminen kaikkialla unionissa; (3) varmistettava, että tämän suosituksen täytäntöönpanoa tuetaan tulevasta koulutus-, nuoriso- ja urheilualan EU-ohjelmasta ja Euroopan rakennerahastoista yhteistyössä jäsenvaltioiden, elinikäisen oppimisen ohjelman ja nuorisotoimintaohjelman kanssa; (4) arvioitava tämän suosituksen pohjalta toteutettuja toimia yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja asianomaisia sidosryhmiä kuultuaan sekä esitettävä viimeistään 31 päivänä heinäkuuta 2017 neuvostolle kertomus saaduista kokemuksista ja niiden vaikutuksista tulevaisuuteen, mukaan luettuna tarvittaessa tämän suosituksen uudelleentarkastelu ja tarkistaminen. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE I MÄÄRITELMÄT Tässä suosituksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä: (a) Virallinen oppiminen tapahtuu nimenomaan oppimista varten suunnitellussa organisoidussa ja jäsennellyssä ympäristössä, ja se johtaa yleensä tutkinnon myöntämiseen todistuksen muodossa. Tähän sisältyvät yleissivistävän koulutuksen, ammatillisen peruskoulutuksen ja korkea-asteen koulutusjärjestelmät. (b) Epävirallinen oppiminen on oppimista, jotka tapahtuu (oppimistavoitteiden ja oppimiseen käytettävän ajan osalta) suunniteltujen toimintojen kautta ja johon sisältyy jonkintyyppinen oppimisen tuki (esimerkiksi oppilas-opettajasuhde). Siihen saattaa sisältyä työtehtäviin opastusta, aikuisten lukutaito-opetusta ja peruskoulutusta koulunkäynnin keskeyttäneille. Epävirallinen oppiminen voi usein olla esimerkiksi työpaikan sisällä tapahtuvaa koulutusta, jota yritykset järjestävät työntekijöidensä taitojen, esimerkiksi tieto- ja viestintäteknisten taitojen, päivittämiseksi ja kohentamiseksi, jäsenneltyä verkko-oppimista (esim. hyödyntämällä avoimia opiskeluresursseja) ja kansalaisjärjestöjen jäsenilleen, kohderyhmilleen tai suurelle yleisölle järjestämää koulutusta. (c) Arkioppiminen on oppimista, joka tapahtuu arkipäivän toimissa, jotka liittyvät työhön, perhe-elämään tai vapaa-aikaan. Se ei ole tavoitteidensa, ajankäytön tai oppimisen tuen osalta organisoitua tai jäsenneltyä. Arkioppiminen ei välttämättä ole oppijan näkökulmasta tarkoituksellista. Esimerkkejä arkioppimisen oppimistuloksista ovat taidot, jotka on hankittu arkielämän ja työkokemuksen kautta. Tällaisia ovat esimerkiksi projektinhallintataidot tai tieto- ja viestintätekniikan taidot, jotka on hankittu työssä, kielitaito ja kulttuurien tuntemus, joka on hankittu oleskelemalla toisessa maassa, työn ulkopuolella hankitut tieto- ja viestintätekniikan taidot taikka taidot, jotka on hankittu vapaaehtoistoiminnassa, kulttuuritoiminnassa, urheilutoiminnassa, nuorisotoiminnassa tai kotona (esimerkiksi lasta hoitaessa). (d) Tutkinnolla tarkoitetaan arviointi- ja validointiprosessin virallista tulosta, joka saadaan, kun toimivaltainen elin vahvistaa, että henkilö on saavuttanut tietyt vaatimukset täyttävät oppimistulokset. (e) Oppimistuloksilla tarkoitetaan toteamusta siitä, mitä opiskelija tietää, ymmärtää ja pystyy tekemään oppimisprosessin päätteeksi; oppimistulokset määritellään tietoina, taitoina ja osaamisena. (f) Kansallinen tutkintojen viitekehys on yhtenäinen ja kattava kuvaus oppimistuloksiin perustuvista tutkintotasoista. (g) Validointi on prosessi, jonka aikana valtuutettu elin vahvistaa, että henkilö on saavuttanut asianmukaiset vaatimukset täyttävät oppimistulokset. Se koostuu neljästä erillisestä vaiheesta: 1) henkilön kokemusten kartoittaminen vuoropuhelun kautta, 2) henkilön kokemusten dokumentointi, 3) kokemusten virallinen arviointi ja 4) tunnustaminen, joka johtaa todistuksen myöntämiseen esimerkiksi osittaisesta tai kokonaisesta tutkinnosta. LIITE II: Tiivistelmä epävirallisen ja arkioppimisen validointia koskevista suuntaviivoista Toimivat käytännöt: eurooppalainen näkökulma Epävirallisen ja arkioppimisen validointikäytäntöjen pitäisi olla linjassa vuonna 2004 annettujen epävirallisen oppimisen ja arkioppimisen validointia koskevien yhteisten eurooppalaisten periaatteiden, koulutuksen laadunvarmistuksen eurooppalaisten periaatteiden ja ammatillisen koulutuksen laadunvarmistuksen eurooppalaista viitekehystä koskevan suosituksen kanssa. Eurooppalaista validointiyhteistyötä olisi kehitettävä edelleen etenkin päivittämällä ja parantamalla näitä suuntaviivoja ja epävirallisen ja arkioppimisen validointia Euroopassa koskevaa kartoitusta. Euroopan tason välineitä ja kehyksiä (eurooppalaista tutkintojen viitekehystä, Europass-kehystä, eurooppalaisia opintosuoritusjärjestelmiä jne.) voitaisiin käyttää validoinnin edistämiseksi ja validointiprosessien tulosten vertailtavuuden ja avoimuuden kohentamiseksi, ja näin voitaisiin lisätä luottamusta eri maiden välillä. Toimivat käytännöt: kansallinen näkökulma Epävirallisen ja arkioppimisen validointia tulisi pitää erottamattomana osana kansallista tutkintojen viitekehystä. Formatiivinen lähestymistapa arviointiin on tärkeää, sillä siinä kiinnitetään huomio tietojen, taitojen ja laajemman osaamisen, joka on tärkeä osa elinikäistä oppimista, ’kartoittamiseen’. Summatiivinen validointi on määriteltävä tarkasti, ja siitä on oltava yksiselitteinen yhteys kansallisessa tutkintojärjestelmässä (tai tutkintojen viitekehyksessä) sovellettaviin vaatimuksiin. Oikeutta validointiin voitaisiin harkita tapauksissa, joissa epävirallista ja arkioppimista pidetään virallisen koulutuksen rinnakkaisena tavanomaisena väylänä tutkintoon. Validointi voitaisiin sisällyttää järjestelmällisesti tutkintojärjestelmiin kansallisten tutkintojen viitekehysten kehittämisen yhteydessä. Validoinnin sisällyttäminen erottamattomana osana kansalliseen tutkintojen viitekehykseen voitaisiin yhdistää tarpeeseen kehittää koulutukseen pääsyä, koulutuksessa etenemistä ja tutkintojen siirrettävyyttä. Kansallisten validointijärjestelmien kestävyyden ja sisäisen johdonmukaisuuden tueksi olisi tehtävä säännöllisesti kustannushyötyanalyysejä. Toimivat käytännöt: organisaation näkökulma Virallisen koulutuksen toimijat, yritykset, aikuiskoulutuksen tarjoajat ja vapaaehtoisjärjestöt ovat keskeisiä sidosryhmiä, sillä ne voivat tarjota mahdollisuuksia epävirallisen ja arkioppimisen validointiin. Epävirallisen ja arkioppimisen validointi asettaa viralliselle koulutukselle haasteita sen suhteen, minkä tyyppistä oppimista on mahdollista validoida ja kuinka tämä prosessi voidaan yhdistää viralliseen opinto-ohjelmaan ja sen arviointiin. Yrityksille koituu huomattavia etuja järjestelmistä, joilla dokumentoidaan työntekijöiden tietoja, taitoja ja osaamista. Yritysten on löydettävä tasapaino työnantajien oikeutettujen intressien ja yksittäisten työntekijöiden oikeutettujen intressien välillä. Aikuiskoulutussektori edistää merkittävällä tavalla epävirallista ja arkioppimista, ja sen jatkokehittämistä olisi tuettava kehittämällä järjestelmällisesti formatiivista ja summatiivista validointia. Kolmas sektori (vapaaehtoistoiminta) tarjoaa monia erilaisia räätälöityjä oppimismahdollisuuksia, joita arvostetaan suuresti muissa yhteyksissä. Validointia tulisi käyttää näiden oppimistulosten esiintuomiseen ja arvottamiseen sekä niiden siirtämiseen muihin yhteyksiin. Validointiin osallistuvien eri elinten tehtävät edellyttävät institutionaalisen kehyksen kautta tapahtuvaa koordinointia. Validointiin ja todistuksen antamiseen johtava institutionaalinen reitti ei saisi johtaa siihen, että todistuksia pidetään arvoltaan erilaisina sen perusteella, mitä kautta ne on saatu. Toimivat käytännöt: yksilö Keskeinen paikka validointiprosessissa on yksilöllä, jonka oppimista validoidaan. Muiden validointiin osallistuvien tahojen toimintoja olisi tarkasteltava ottaen huomioon niiden vaikutukset tähän yksilöön. Kaikilla tulisi olla mahdollisuus saada osaamisensa validoitua, ja erityisen tärkeää on motivaatio prosessiin lähtemiselle. Validoinnin monivaiheisuus antaa yksilölle useita mahdollisuuksia päättää validointinsa tulevasta suunnasta. Päätöksenteon tueksi olisi tarjottava tietoa, neuvontaa ja ohjausta. Toimivat käytännöt: validointiprosessin rakenne Nykyisten validointimenettelyjen arvioinnissa ja uusien validointimenettelyjen kehittämisen tukena voidaan hyödyntää orientaatio-, arviointi- ja ulkoisen tarkastuksen prosesseja. Toimivat käytännöt: menetelmät Epävirallisen ja arkioppimisen validointimenetelmät ovat olennaisilta osiltaan samoja välineitä, joita käytetään virallisen oppimisen arvioinnissa. Kun välineitä käytetään validoinnissa, niitä on mukautettava, yhdisteltävä ja sovellettava tavalla, jossa otetaan huomioon epävirallisen ja arkioppimisen yksilöllisyys ja standardoimaton luonne. Oppimisen arvioinnissa käytettävien välineiden on oltava tarkoituksenmukaisia. Toimivat käytännöt: validoijat Validointiprosessien tehokas toiminta riippuu olennaisesti neuvojien, arvioijien ja validointiprosessin hallinnoijien työstä. Näiden henkilöiden perehdyttäminen ja jatkuva koulutus on ensiarvoisen tärkeää. Verkostoitumisen, joka mahdollistaa kokemusten jakamisen ja alan toimijoiden tuloksellisen toiminnan, olisi oltava osa validoijien koulutusohjelmaa. Validoijien välinen kanssakäyminen yksittäisessä validointiprosessissa johtaa todennäköisesti tehokkaampiin ja toimivampiin käytäntöihin, jotka tukevat validointia hakenutta yksilöä. [1] EU-kansalaiset sekä Euroopan unionin alueella lainmukaisesti asuvat EU:n ulkopuolisten maiden kansalaiset. [2] KOM(2010) 682 lopullinen. [3] KOM(2010) 477 lopullinen. [4] KOM(2011) 206 lopullinen. [5] COM(2012) 173 final. [6] EU:n pysyvät edustustot, koulutuskomitea, eurooppalaista tutkintojen viitekehystä käsittelevä neuvoa-antava ryhmä, oppimistulosten validointia käsittelevä ryhmä, elinikäisen oppimisen sidosryhmäfoorumi, ammatillisen koulutuksen neuvoa-antava komitea, ammatillisen koulutuksen opintosuoritusten eurooppalaisen siirtojärjestelmän käyttäjäryhmä, aikuiskoulutuksen työryhmä, korkea-asteen koulutuksen nykyaikaistamista käsittelevä työryhmä, Bolognan seurantaryhmä, Europass- ja Euroguidance-keskukset, eurooppalainen elinikäisen ohjauksen politiikkaverkosto, Youthpass-neuvottelukunta, tutkintotodistusten akateemisen tunnustamisen kansallisten tiedotuskeskusten verkko, aiemmin hankitun osaamisen tunnustamista korkea-asteen koulutuksessa käsittelevä verkosto ja nuorten vapaaehtoistyöntekijöiden liikkuvuuden asiantuntijaryhmä. [7] KOM(2010) 2020 lopullinen. [8] Nuoret liikkeellä, KOM(2010) 477 lopullinen, Uuden osaamisen ja työllisyyden ohjelma, KOM(2010) 682 lopullinen. [9] EUVL C 119, 28.5.2009, s. 2. [10] KOM(2009) 200 lopullinen. [11] EUVL C 311, 19.12.2009, s. 1. [12] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc/vocational/bruges_fi.pdf [13] EUVL C 372, 20.12.2011, s. 36. [14] EUVL C 372, 20.12.2011, s. 1. [15] KOM(2011) 206 lopullinen. [16] COM(2012) 173 final. [17] EYVL C 13, 18.1.2003. [18] Kööpenhaminassa 29 ja 30 päivänä marraskuuta 2002 kokoontuneiden Euroopan unionin ammatillisesta koulutuksesta vastaavien ministereiden sekä Euroopan komission julistus ammatillisen koulutuksen tehostetusta yhteistyöstä Euroopassa, http://ec.europa.eu/education/pdf/doc125_en.pdf. [19] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc/informal/validation2004_en.pdf. [20] http://www.cedefop.europa.eu/EN/about-cedefop/projects/validation-of-non-formal-and-informal-learning/index.aspx. [21] Cedefop, 2009, http://www.cedefop.europa.eu/EN/Files/4054_en.pdf. [22] EUVL C 111, 6.5.2008, s. 1. [23] EUVL L 390, 31.12.2004, s. 6. [24] EUVL C 155, 8.7.2009, s. 11. [25] http://ec.europa.eu/dgs/education_culture/consult/vnfil/report_en.pdf. [26] EU-kansalaiset sekä unionin alueella lainmukaisesti asuvat kolmansien maiden kansalaiset. [27] Termit määritellään liitteessä I. [28] EUVL L 255, 30.9.2005, s. 22. [29] Perustettu 23 päivänä huhtikuuta 2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksella eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen perustamisesta elinikäisen oppimisen edistämiseksi (EUVL C 111, 6.5.2008, s. 1).