EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 19.05.1999 
KOMQ999) 230 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
Valmistautuminen Kioton pöytäkirjan 
täytäntöönpanoon" 
Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille 
"Valmistautuminen Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoon" 
Tiivistelmä poliittisia päätöksentekijöitä varten 
Nyt kun EU sekä lukuisat muut sopimuspuolet ovat allekirjoittaneet Kioton pöytäkirjan, 
ensimmäisenä tavoitteena on, että pöytäkirja saatetaan nopeasti voimaan. EU:n olisikin tämän 
vuoksi tehtävä kaikkensa, jotta mahdollisimman monet sopimuspuolet ratifioivat pöytäkirjan 
pikaisesti. Samalla sen olisi ryhdyttävä valmistautumaan Kioton pöytäkirjan sitoumusten 
täytäntöönpanoon EU:ssa. 
Vaikka EU:n hiilidioksidipäästöjen määrä jääneekin vuonna 2000 suurin piirtein vuoden 1990 
tasolle, kuten ilmastonmuutosta koskeva YK:n puitesopimus (UNFCCC) edellyttää, komissio on 
pannut huolestuneena merkille, että kasvihuonekaasupäästöjen määrä on 1990-luvun alun 
vähenemisen jälkeen alkanut uudelleen lisääntyä vuosikymmenen puolivälistä lähtien. Tämän 
kehityssuunnan muuttamiseksi on tarpeen toteuttaa seuraavia toimia: 
1. On tehostettava sekä kansallisia että yhteisiä ja yhteensovitettuja politiikkoja ja toimenpiteitä, 
jotta kasvihuonekaasupäästöjen määrä saataisiin laskusuuntaan ja päästäisiin vuoteen 2012 
mennessä Kioton sitoumusten mukaiseen 8 prosentin vähennykseen vuoden 1990 tasoon 
verrattuna. Toimet on käynnistettävä nyt, jotta jäsenvaltioilla ja koko EU:11a olisi 
mahdollisuudet saavuttaa tämä tavoite - etenkin kun otetaan huomioon viive poliittisten 
päätösten ja niiden tuloksena aikaan saatavien päästövähennysten välillä. Pikaiset toimet ovat 
lisäksi erittäin tärkeitä EU:n kansainvälisen uskottavuuden säilyttämiseksi. 
2. Päävastuu tarkoituksenmukaisten politiikkojen ja toimenpiteiden toteuttamisesta on 
jäsenvaltioilla. On huolehdittava siitä, että suunniteltuja politiikkoja koskevat päätökset tehdään 
ja toteutetaan nopeasti, jotta Kioton pöytäkirjan edellyttämä osoitettavissa oleva edistyminen 
päästöjen vähentämisessä vuoteen 2005 mennessä olisi mahdollista. Ilman tällaisia toimia 
jäsenvaltioiden nykyiset ennusteet eivät ole realistisia. 
3. Yhteisön tason toimenpiteillä voidaan hyödyllisellä tavalla täydentää kansallisia toimia. Tältä 
osin on toistaiseksi edistytty liian hitaasti. Komissio kehottaakin eri ministerien muodostamia 
neuvostoja nopeuttamaan päätöksentekoa Helsingin huippukokousta silmällä pitäen. Eri 
neuvostojen olisi käynnistettävä ympäristökysymysten sisällyttäminen kaikkiin politiikan 
aloihin tekemällä mahdollisimman nopeasti päätökset ehdotetuista toimenpiteistä, joilla voidaan 
merkittävästi vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. Erityisen kiireellisesti olisi tehtävä päätökset 
verotusta, energia-alaa ja liikennettä koskevista ehdotuksista. 
4. Komissio kehottaa Ecofln-neuvostoa hyväksymään erityisen kiireellisesti ehdotuksen 
energiatuotteiden verotusta koskevaksi direktiiviksi. Lisäksi jäsenvaltioiden olisi kehitettävä 
muita sopivia verokannustimia, joiden avulla voidaan parantaa energiatehokkuutta sekä 
vähentää kasvihuonekaasupäästöj ä. 
5. Komissio uskoo, että tehokkaiden ja pitkälle menevien, ympäristösopimusten avulla voidaan 
yksittäisillä teollisuuden aloilla saada aikaan huomattavia kasvihuonekaasupäästöjen 
vähennyksiä. Teollisuuden järjestöjä, jotka ovat aidosti kiinnostuneita mahdollisista 
ympäristösopimuksista, pyydetään ilmoittamaan mahdollisten sitoumustensa täsmällisestä 
laajuudesta ja toteutustavoista vuoden 1999 loppuun mennessä. Tällaiset ympäristösopimukset 
olisi tehtävä mahdollisimman pian, jotta niillä voisi olla vaikutusta arvioitaessa, onko vuoteen 
2005 mennessä saavutettu osoitettavissa olevaa edistymistä. 
6. Luotettavat ja aktiivisesti tilanteeseen reagoivat seuranta- ja todentamisjärjestelmät ovat 
olennaisen tärkeitä edistymisen arvioinnissa, ja ne ovat näin ollen keskeisellä sijalla 
valmistauduttaessa asianmukaisesti Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoon. Komissio aikoo 
soveltaa tältä osin kasvihuonekaasujen valvontajärjestelmästä tehtyä muutettua päätöstä1 
yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, jotta voidaan riittävällä tavalla mitata ja analysoida 
edistymistä tai sen vajavuutta sekä ottaa käyttöön politiikkoja ja toimenpiteitä kansallisella ja 
yhteisön tasolla. Yhteisön olisi lisäksi osallistuttava aktiivisesti kaikkien sopimuspuolten 
päästöjen ja päästöjen vähentämiseen tähtäävien politiikkojen kansainväliseen seurantaan. 
7. Kioton pöytäkirjan mukaisia mekanismeja, joiden avulla sopimuspuolet voivat valita joustavasti 
eri keinoja pyrkiessään päästövähennystavoitteisiinsa, on tarkennettava edelleen. Komissio 
harkitsee kaikkien eri sidosryhmien laajaa kuulemista vuonna 2000 päästökaupan 
seurausvaikutuksista EU:ssa. Kuulemisen pohjaksi olisi laadittava vihreä kirja. Jos 
päästökauppajärjestelmän perustaminen osoittautuu tarkoituksenmukaiseksi, tällainen 
järjestelmä voitaisiin luoda vuoteen 2005 mennessä. 
8. Komissio on kiinnostunut edistämään päästövähennyksiin tähtääviä hankkeita investointien ja 
teknologiansiirron avulla ja pyytää Euroopan investointipankkia ja Euroopan jälleenrakennus- ja 
kehityspankkia selvittämään konkreettisia keinoja, joilla voitaisiin edesauttaa Kioton 
sitoumusten täyttämistä. Yksi mahdollisuus olisi erityisluottojen tarjoaminen vähennyshankkeita 
varten. 
9. Lisäksi on harkittava virallisen kehitysavun ja julkisten varojen käyttöä kehitysmaissa 
toteutettavien ilmastoon liittyvien hankkeiden rahoittamiseen. Tämä saattaa olla tarpeen 
erityisesti siksi, että hankkeet saataisiin jakautumaan tasaisesti eri alueille. Tältä osin voitaisiin 
laatia erityiset menettelysäännöt siten, että kehitysmaat osallistuvat aktiivisesti 
laatimisprosessiin. 
Neuvoston päätös 1999/296/EY, EYVL L 117, 5.5.1999, s. 35. 
10. Komissio kehottaa EU:n korkean tason edustajia puhumaan ponnekkaasti sopimuspuolten itse 
toteuttamien sekä tavoitteiltaan kunnianhimoisten ja uskottavien toimintasuunnitelmien puolesta 
tapaamisissaan muiden sopimuspuolten kanssa ja erityisesti ensi kesäkuussa järjestettävässä G8-
maiden valtionpäämiesten kokouksessa. Toisaalta kehitysmaiden riittävä osallistuminen on 
ratkaisevan tärkeää, jotta saataisiin aikaan pitkän aikavälin ratkaisuja ilmastonmuutoksen 
aiheuttamien vaarojen ehkäisemiseksi. Tämän vuoksi UNFCCC:n sopimuspuolten viidennen ja 
kuudennen konferenssin valmisteluissa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota kehitysmaiden 
tarpeisiin ja huolenaiheisiin. 
11. EU:n laajentuminen tarjoaa tilaisuuden parantaa jäsenyyttä hakeneiden maiden institutionaalista 
ja teknistä toimintakykyä, tuoda ilmastonmuutoskysymykset entistä paremmin eri eturyhmien ja 
suuren yleisön tietoisuuteen Keski- ja Itä-Euroopan maissa sekä luoda edellytykset kestävälle 
kasvulle ja kasvihuonekaasupäästöjen rajoittamiselle. 
1. Johdanto 
Ilmastonmuutosta koskeva YK:n puitesopimus (UNFCCC) hyväksyttiin vuonna 1992, ja sen on 
allekirjoittanut ja ratifioinut noin 160 sopimuspuolta, joihin kuuluvat myös Euroopan yhteisöjä sen 
jäsenvaltiot. Sopimuspuolet sopivat joulukuussa 1997 Kiotossa pöytäkirjasta, joka on nyt avoinna 
ratifiointia varten. Tässä tiedonannossa tarkastellaan, miten Euroopan unionissa voidaan 
valmistautua Kioton pöytäkirjan velvoitteiden täytäntöönpanoon. 
Komissio on laatinut tämän tiedonannon Wienissä joulukuussa 1998 kokoontuneen Eurooppa-
neuvoston päätelmien mukaisesti Kölnin huippukokousta varten. Päätelmissä todetaan: 
"Ilmastonmuutos kuuluu lähivuosikymmenten haasteellisimpiin ympäristöongelmiin. Yhteisössä 
olisi tehostettava yhteisiä ja yhteensovitettuja politiikkoja ja toimenpiteitä koskevaa työtä pitäen 
silmällä kansallisia toimia, jotka ovat keskeisellä sijalla Kioton sitoumusten täyttämisessä. 
Eurooppa-neuvosto on tyytyväinen Buenos Airesin toimintasuunnitelmaan ja korostaa sen 
täytäntöönpanon merkitystä Kioton pöytäkirjan nopealle ratifioinnille. Kölnin Eurooppa-neuvoston 
olisi pohdittava laajaa Euroopan unionin ilmastopoliittista strategiaa komission selvityksen 
pohjalta." 
EU on suhtautunut aina hyvin kunnianhimoisesti ilmastonmuutoksia koskeviin neuvotteluihin. 
Kunnianhimon lisäksi tarvitaan kuitenkin myös konkreettisia toimia ja tuloksia. Nykyistä tilannetta 
arvioitaessa päätelmät eivät ole kovin myönteisiä. Päästöt ovat jälleen lisääntymässä. Sen vuoksi 
vaaditaan entistä enemmän työtä, jotta kehityksen suunta saadaan käännettyä ja jotta EU voi täyttää 
sitoumuksensa. Tämä edellyttää lisää toimia ja ponnisteluja kaikilla rintamilla ja tasoilla. 
Politiikassa on tehtävä vaikeita päätöksiä, jotka voivat vaikuttaa yhteisön talouteen ja yhteiskuntaan. 
Ne ovat kuitenkin välttämättömiä. Tällaiset poliittiset päätökset vaikuttavat kansalaisiin, ja heidät 
on saatava tiedostamaan asian tärkeys ja kiireellisyys. 
EU ei voi perääntyä nyt, kun on päästy vaiheeseen, jossa sanat on muutettava käytännön toimiksi. 
Voidakseen näyttää edelleen esimerkkiä EU:n on selvitettävä, mitä on tehtävä, jotta yhteisö ja 
jäsenvaltiot voivat panna pöytäkirjan täytäntöön mahdollisimman nopeasti. Näin se vahvistaa 
uskottavuuttaan kansainvälisissä neuvotteluissa ja antaa muille sopimuspuolille selkeän signaalin 
täytäntöönpanon puolesta. Kioton pöytäkirjaan sisältyvät voimaantuloa koskevat ehdot varmistavat, 
ettei EU:n kilpailukyvylle aiheudu tässä yhteydessä kohtuuttomia haittoja. 
Täytäntöönpanon valmistelu merkitsee sitä, että EU huolehtii omista velvoitteistaan ja toteuttaa 
tarvittavat toimet, jotka mahdollistavat Kioton pöytäkirjan määräysten soveltamisen kaikilta osin. 
Valmistelussa keskeisiä ovat sitoumusten noudattamiseen liittyvät kysymykset tarkasteltuina 
laajasti poliittisesta ja käytännön näkökulmasta. Politiikan osalta kysymys on siitä, miten EU ja sen 
jäsenvaltiot voivat vähentää kasvihuonekaasupäästöjä kahdeksan prosenttia sitoumusjakson (2008-
2012) aikana vuoden 1990 tasoon verrattuna ja valmistautua lisävähennyksiin vuoden 2012 jälkeen. 
Käytännön tasolla puolestaan kysymys on siitä, miten voidaan luoda kattava seurantajärjestelmä, 
jolla täytäntöönpanoa tuetaan ja seurataan. 
Hyvä valmistautuminen helpottaa Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoa. Tätä varten tarvitaan 
kuitenkin selvempi kuva siitä, millä tavoin sitoumuksia noudatetaan ja mitkä ovat ne täsmälliset 
vaatimukset, joita EU:n on noudatettava etenkin Kioton mekanismien osalta. Nämä kysymykset 
selkiytyvät Buenos Airesin toimintasuunnitelman täytäntöönpanon myötä marraskuussa 1999 
järjestettävässä sopimuspuolten viidennessä konferenssissa (COP5). Täytäntöönpano on määrä 
saattaa päätökseen marraskuuksi 2000 suunnitellussa COP6:ssa 
2. Kioton tavoite 
Energia- ja ympäristöministereiden ensimmäisessä yhteisessä ministerineuvoston kokouksessa 
lokakuussa 1990 ehdotettiin koko EY:n C02-päästöjen vakiinnuttamista vuoteen 2000 mennessä 
vuoden 1990 tasolle. Ilmastonmuutosta koskevassa puitesopimuksessa vaaditaan samaa liitteessä I 
luetelluilta sopimuspuolilta. Yhteisön uskotaankin pääsevän vuonna 2000 energiaan liittyvissä 
C02-päästöissä lähelle vuoden 1990 tasoa tai tosiasiassa palaavan sille. Tällaiseen myönteiseen 
kehitykseen ovat syinä sellaiset tekijät kuin Saksan uusien osavaltioiden talouden rakennemuutos, 
jäsenvaltioiden ja etenkin Yhdistyneen kuningaskunnan siirtyminen maakaasun käyttöön, 1990-
luvun suhteellisen pieni talouskasvu sekä toimenpiteet energia-alalla ja teollisuudessa. 
Päästöjen vakiinnuttaminen vuoden 1990 tasolle ei kuitenkaan onnistune pysyvästi, jos asiaan ei 
reagoida nopeasti ja pysyvästi poliittisilla toimenpiteillä. Havainnot osoittavat, että C02-päästöt 
ovat jälleen lisääntyneet vuodesta 1994 alkaen. Tämä koskee sekä koko EY:tä että useimpia 
jäsenvaltioita (ks. liite 1). Jos kehityssuuntausta ei pysäytetä, se merkitsee, että Kioton pöytäkirjan 3 
artiklan 2 kappaleen vaatimuksen mukainen osoitettavissa oleva edistyminen vuoteen 2005 
mennessä sekä päästöjen kahdeksan prosentin vähennys, johon EU on sitoutunut, jäävät 
toteutumatta. 
108% 
107% 
106% 
2 105% 
1 104% 
'g. 103% 
g 102% 
~ 101% 
| 100% 
| 99% 
1 98% 
O) 
.2 97% 
f 96% 
S 95% 
Q. 
94% 
93% 
92% Kuvio 1 
Kasvihuonekaasujen päästöt EU:ssa 1990-2012 
(havaintoihin ja ennusteisiin perustuvat tiedot) 
perusskenaarion arvio C02:n osalta 
(lähde: Capros NTUA1999) 
jäsenvaltioiden ennusteet (C02, jos 
toteutetaan toimenpiteitä) 
tavoiteltu osoitettavissa 
oleva edistyminen 
-•x 
havainnot 3 kaasun osalta: C02+CH4+N20 (1%= 42 milj.t C02-ekv.), ... , ,- ....... , 
Lähde : Euroopan ympäristökeskus havainnot C02:n osalta (1%=34 milj. C02-tonnia) 
Huom. Koska kasvihuonekaasujen päästöjen määrät ovat sidoksissa taloudelliseen 
toimintaan, taloudellinen kasvu vaikuttaa erittäin herkästi tulevien vuosien päästöjä 
koskeviin ennusteisiin. Myös teknologia voi kehittyä ennakoidusta poikkeavalla 
tavalla, mikä osaltaan lisää tuleviin päästömääriin luonnostaan liittyvää 
epävarmuutta. 
Kehityksen suunnan muuttaminen edellyttää poliittisten toimien tehostamista. Jäsenvaltiot ovat 
laatineet tuleviksi vuosiksi päästöjä koskevia ennusteita, joissa on otettu huomioon suunnitellut 
toimenpiteet (ks. kuvio 1). Näitä toimenpiteitä ei kuitenkaan vielä ole otettu käyttöön. Niiden 
käyttöönotto ja toteuttaminen vaativat ilman muuta lujaa poliittista tahtoa sekä jäsenvaltioilta että 
yhteisöltä. Lisäksi tiettyä toimenpidettä koskevan poliittisen päätöksen ja todellisten 
päästövähennysten välillä saattaa kulua useita vuosia. 
Kaikkien alojen panos on tarpeen, sillä kasvihuonekaasupäästöjä syntyy lähes kaikilla taloudellisen 
toiminnan aloilla, erityisesti energia-alalla, liikenteessä, teollisuudessa, maataloudessa ja 
kotitalouksissa. Jos poliittisia lisätoimenpiteitä ei toteuteta, EU:n kasvihuonekaasupäästöjen 
kokonaismäärän odotetaan lisääntyvän vuoteen 2010 mennessä noin kuusi prosenttia vuoden 1990 
tasosta. Jos tätä menoa -skenaarion arviota2 verrataan EU:n Kioton tavoitteeseen, tarvittava 
päästöjen vähennys on lähes kaksinkertainen eli 14 prosenttia (noin 600 miljoonaa 
hiilidioksidiekvivalenttitonnia). Määrä voi kasvaa huomattavasti, jos talouden kasvu jatkuu pitkään 
voimakkaana ja jos samaan aikaan energian hinnat pysyvät nykyisellä poikkeuksellisen alhaisella 
tasolla.3 
Olennaisten talouden alojen välillä on huomattavia eroja.4 Liikenteen C02-päästöjen on ennustettu 
lisääntyvän 22 prosenttia vuoteen 2000 mennessä ja 39 prosenttia vuoteen 2010 mennessä vuoden 
1990 tasosta (arvioitu lisäys tosin supistuu useita prosenttiyksiköltä ACEA-sopimuksen asteittaisen 
täytäntöönpanon myötä). Teollisuuden C02-päästöjen arvioidaan sitä vastoin vähenevän 15 
prosenttia vuosina 1990-2010. Kotitalouksien ja palvelualan C02-päästöjen ennakoidaan pysyvän 
lähivuosina nykyisellä tasolla. Sähkön ja lämmön kysynnän voimakkaasta kasvusta huolimatta 
sähkön-ja lämmöntuotannossa on mahdollista säilyttää vuoden 1990 päästötaso vuoteen 2010 asti. 
Vuoden 2010 jälkeen sähköntuotantorakenteen muutokset (kuten ydinvoimaloiden poistuminen 
käytöstä) saattavat kuitenkin johtaa jälleen C02-päästöjen lisääntymiseen. 
Kasvihuonekaasupäästöt ovat alkaneet jälleen lisääntyä EU:ssa vuodesta 1994. Vaikka EU:n C02-
päästöt voivat jäädä vuonna 2000 vuoden 1990 tasolle, on tehostettava toimenpiteitä, jotta saataisiin 
päästöt vähenemään jatkuvasti ja voitaisiin edetä kohti Kioton sitoumusten mukaista tasoa. Toimia 
on toteutettava kaikilla aloilla ja tasoilla, jos EU haluaa täyttää sitoumuksensa. 
Energiaan liittyviä C02-päästöjä koskeva perusskenaario (NTUA, helmikuu 1999) perustuu seuraaviin vuotuisiin 
kasvulukuihin: väestö 0,2 %, BKT 2,5 %, hiili-intensiteetti -0,3 %. 
Inflaatiokorjauksen jälkeen öljyn veroton hinta on tällä hetkellä 1960-luvun tasolla. 
Ympäristön tilaa käsittelevä Euroopan ympäristökeskuksen vuoden 1999 raportti. 
3. Politiikat, toimenpiteet ja ympäristökysymysten sisällyttäminen muihin yhteisön 
politiikkoihin 
Politiikkoja ja toimenpiteitä toteutetaan pääasiassa kansallisesti. Tämän vuoksi jäsenvaltiot ovat 
kehittäneet ja tarkistaneet Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoa varten kansallisia 
ilmastonmuutosstrategioitaan, jotka on esitelty niiden UNFCCC:tä varten laatimissa kansallisissa 
tiedonannoissa. 
Jäsenvaltiot ovat kuitenkin tehneet selväksi, että yhteisön tason lisätoimet ovat välttämättömiä, jotta 
jäsenvaltiot voisivat paitsi täyttää Kioton sitoumuksensa myös noudattaa kesäkuussa 1998 tehtyä 
EU:n rasitteiden jakamista koskevaa sopimusta.5 Tämän vuoksi neuvosto on pyytänyt useassa 
yhteydessä komissiota raportoimaan edistymisestä yhteisten ja yhteensovitettu]en politiikkojen ja 
toimenpiteiden määrittämisessä. Näin ollen tässä tiedonannossa keskitytään yhteisön tason 
politiikkoja ja toimenpiteitä koskeviin ehdotuksiin, kun taas jäsenvaltioiden 
täytäntöönpanotoimenpiteitä käsitellään jäsenvaltioiden kansallisten tiedonantojen perusteella 
laaditussa Euroopan ympäristökeskuksen raportissa. 
Valtioiden päämiehet korostivat Cardiffin ja Wienin huippukokouksissa, että 
ilmastonmuutoskysymys on selkein esimerkki tarpeesta sisällyttää ympäristökysymykset muihin 
politiikan aloihin. Suuri osa mahdollisista päästöjen vähennyksistä on saatava aikaan energiaan, 
liikenteeseen, maatalouteen, teollisuuteen jne. liittyvien toimenpiteiden avulla. On tärkeää edellyttää 
integroivaa lähestymistapaa ja huolehtia siitä, että asianomaiset päätöksentekijät ottavat asian 
vastuulleen. Toistaiseksi kuitenkin monet tärkeät, erityisesti energia-alaa, liikennettä ja verotusta 
koskevat kysymykset ovat jääneet avoimiksi. Tilanne on korjattava, jos EY haluaa täyttää Kioton 
sitoumuksensa. 
3.1 Edistyminen yhteisten ja yhteensovitettujen toimenpiteiden määrittämisessä 
Komissio on jo tehnyt useita erilaisia politiikkaa koskevia aloitteita, joista monet vastaavat 
neuvoston määrittelemiä painopisteitä.6 Tähänastista edistymistä selvitetään kattavasti liitteessä 3. 
Komissio on myös tehnyt erityisiä ehdotuksia tietyistä yhteisistä ja yhteensovitetuista politiikoista 
ja toimenpiteistä, mutta ne ovat jumiutuneet neuvostoon (esimerkiksi energiatuotteiden verotus). 
Eräiden muiden ehdotusten kohdalla neuvoston vahvistamat määrärahat ovat selvästi riittämättömiä 
erityisohjelmien asianmukaiseen toteutukseen (esimerkiksi SAVE II ja ALTENER II). 
Tämän valitettavan tilanteen parantamiseksi olisi kehitettävä huomattavasti neuvoston eri 
kokoonpanojen välistä koordinointia. Asiantilaa voidaan korjata kahdella toisiaan täydentävällä 
ratkaisulla: 
5 Mm. neuvoston päätelmät 17.6.1998. 
6 Neuvoston päätelmät 23.3.1998, EYVL 17.6.1998. 
• Cardiffissa käynnistetty ja Helsingin huippukokouksessa jatkettava ympäristöpolitiikan 
sisällyttäminen muihin yhteisön politiikkoihin edistää ympäristöasioiden huomioon ottamista 
energia-, liikenne-, maatalous-, teollisuus- ja kuluttajapolitiikan kaltaisissa alakohtaisissa 
politiikoissa. Tässä integrointiprosessissa on jatkossakin kiinnitettävä erityistä huomiota 
ilmasto-ongelmaan. 
• On tehostettava toteutettujen ja/tai suunnitteilla olevien politiikkojen ja toimenpiteiden 
seurantaa ja niitä koskevien tietojen vaihtoa sekä kansallisella että yhteisön tasolla osana 
päästöjen valvontajärjestelmää koskevan muutetun päätöksen7 (ks. kohta 4) soveltamista. 
Kohdissa 3.2 ja 3.3 käsitellään ympäristöpolitiikan yhdentämistä politiikan välineiden 
näkökulmasta. Alakohtaisesti olisi syytä korostaa seuraavia keskeisiä tekijöitä: 
• Energia: Kasvihuonekaasupäästöjen rajoittamista koskevaa yhteisön sitoumusta ei kyetä 
täyttämään ,tätä menoa jatkamalla, vaan energiapolitiikkaan on tehtävä muutoksia ja 
energiantuotannon ja -kulutuksen ulkoiset kustannukset on otettava huomioon.8 Komissio on 
ehdottanut erilaisia täydentäviä toimia, joiden tarkoituksena on yhteisön tasolla: 
- parantaa energiatehokkuutta ja lisätä säästöjä 
- kasvattaa puhtaampiin energialähteisiin perustuvan tuotannon ja käytön osuutta: komissio on 
kannattanut uusiutuvien energialähteiden osuuden kaksinkertaistamista 12 prosenttiin EU:n 
energialähteiden yhdistelmästä vuoteen 2010 mennessä9 
- vähentää energiantuotannon ja energialähteiden käytön ympäristövaikutuksia. Komission tätä 
varten tekemiä aloitteita on lueteltu liitteessä 3. 
• Liikenne: Komissio on todennut, että nykyisiä liikennekäytäntöjä on muutettava, ja se on 
laatinut toimenpidestrategian päästöjen kasvun puolittamiseksi10. Euroopan autonvalmistajien 
liiton ACEA:n" kanssa tehty ympäristösopimus on edistysaskel, mutta autojen 
polttoainetehokkuuden paranemisen vaikutuksia heikentää liikennetarpeen kasvu. 
Tavarakuljetusten osalta komissio on ehdottanut rautatiekuljetuksia koskevia uusia sääntöjä, 
joiden tavoitteena on tämän liikennemuodon elvyttäminen. Lisäksi viime aikoina on edistytty 
merkittävästi liikenteen oikeudenmukaisessa ja tehokkaassa hinnoittelussa, koska on päästy 
sopimukseen uudesta maanteiden tavaraliikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen maksuja ja 
Neuvoston päätös 1999/296/EY, EYVL L 117, 5.5.1999, s. 35. 
Näin todetaan komission tiedonannossa Ympäristönäkökohdat vahvemmin esiin yhteisön energiapolitiikassa. 
KOM(98)571 lopullinen. 
Tulevaisuuden energia: uusiutuvat energialähteet - Yhteisön strategiaa ja toimintasuunnitelmaa koskeva valkoinen 
kirja, KOM(97) 599. 
Liikennettä ja C02-päästöjä koskeva tiedonanto - kohti yhteisön ratkaisumallia, KOM(98) 204 lopullinen, 
31.3.1998. 
Yhteinen liikennepolitiikka. Kestävä liikkuvuus: tulevaisuuden näkymät, KOM(98) 716 lopullinen, 21.12.1998. 
ACEA on Euroopan autonvalmistajia edustava järjestö. On arvioitu, että ACEA:n kaikkia uusia EU:ssa myytäviä 
autoja koskevan C02-päästötavoitteen saavuttaminen muodostaa yhdessä liitännäistoimenpiteiden kanssa noin 15 
prosenttia kaikista päästövähennyksistä, joita Kioton pöytäkirja edellyttää EU:lta. 
12 
14 veroja koskevasta direktiivistä. Niin ikään on tehty yhdistettyjä kuljetuksia koskevia 
ehdotuksia12. Näitä puolestaan edelsi intermodaalisia tavarakuljetuksia koskeva tiedonanto13. 
Teollisuus: Teollisuudella on edelleen mahdollisuuksia vähentää kasvihuonekaasupäästöjä. 
Energiatehokkuutta on jo kyetty parantamaan muun muassa vapaaehtoisten toimien avulla. 
Lupaavia keinoja, joilla voitaisiin kannustaa yrityksiä pyrkimään Kioton pöytäkirjan 
tavoitteisiin, ovat myös yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän (EMÄS) 
edistäminen sekä energiamerkintöjen käyttö. Lisäpontta voisivat antaa myös 
ympäristönäkökohtien sisällyttäminen eurooppalaiseen ja kansainväliseen standardointiin sekä 
yritysten toteuttamat ekotehokkuusstrategiat. 
Kotitaloudet: Kotitalouksilla on tärkeä tehtävä C02-päästöjen vähentämisessä. Energiaa 
voidaan säästää tuntuvasti esimerkiksi energiatehokkaiden tuotteiden, energiamerkintöjen ja 
kuluttajille suunnatun tiedotuksen avulla. Rakennusten energiasäästöillä voidaan vähentää C02-
päästöjä huomattavasti. 
Maatalous: Useita painopisteitä on jo määritelty.14 Metaanipäästöjen osalta olisi kiinnitettävä 
erityistä huomiota jätteen (lannan) käsittelyyn ja uusien tekniikoiden kehittämiseen. N20-
kysymyksen ratkaisemiseksi olisi pyrittävä vähentämään typen käyttöä ja parantamaan 
viljelmien hoitoa ja lannankäsittelyä. Näitä kysymyksiä on tarkasteltava Agenda 2000:n 
puitteissa. Agenda 2000 tarjoaa jäsenvaltioille ja alueille tarvittavan välineen 
ympäristöpolitiikan sisällyttämiseksi entistä paremmin muihin politiikkoihin. Onkin tärkeää, 
että jäsenvaltiot käyttävät aktiivisesti hyväksi ympäristönsuojelumahdollisuuksia, jotka niille 
nyt tarjoutuvat maataloutta koskevien Agenda 2000 -asiakirjan määräysten kautta. 
Maankäytön muutokset ja metsätalous: Käsillä olevassa tiedonannossa ei käsitellä 
kysymyksiä, jotka liittyvät kasvihuonekaasujen poistumiseen sellaisten nielujen kautta, jotka 
ovat tulosta ihmisen suoraan toteuttamista maankäytön muutoksista tai 
metsätaloustoimenpiteistä. Tältä osin ei voida esittää yhtenäisiä ehdotuksia ennen kuin 
ilmastonmuutosta käsittelevä hallitusten välinen paneeli (IPCC) julkaisee maankäyttöä, 
maankäytön muutoksia ja metsätalouden toimia koskevan erikoisraporttinsa (vuoden 2000 
puolivälissä). Komissio katsoo kuitenkin - kuten se korostaa myös EU:n metsästrategiaa 
koskevassa tiedonannossaan15 - että kysymys on etenkin metsätaloustoimien kannalta 
ensisijaisen tärkeä EU:lle. Komissio aikookin osallistua myös jatkossa alalla käynnissä olevaan 
keskusteluun. 
Rakennerahastot: Berliinin huippukokouksessa sovittiin rakennerahastoja koskevien 
määräysten ja rahastojen määrärahojen muodostamasta kokonaispaketista. Määräyksiin on 
suurelta osin sisällytetty ympäristöä koskevat vaatimukset. Lisäksi rakennerahastojen 
Ehdotus neuvoston direktiiviksi tietynlaisia jäsenvaltioiden välisiä tavaroiden yhdistettyjä kuljetuksia koskevista 
yhteisistä säännöistä annetun neuvoston direktiivin 92/106/ETY muuttamisesta, KOM(98) 414 lopullinen. 
KOM(97) 243 lopullinen. 
Ilmastonmuutos - Euroopan unionin strategia Kioton ympäristökokouksen jälkeisiä toimenpiteitä varten, 
KOM(98) 353 lopullinen. 
KOM(98) 649 lopullinen. 
• tavoitteisiin ja tehtäviin on sisällytetty ympäristön suojelu ja parantaminen. 
Ympäristökysymysten integrointiin liittyvät näkökohdat, kuten yhteistyöperustan laajentaminen, 
etukäteen suoritettava ympäristöarviointi sekä yhdenmukaisuus ympäristölainsäädännön ja 
-politiikan kanssa, ovat saaneet vahvemman aseman. Niin ikään on vankistettu toteutusvälineitä, 
kuten mahdollisuutta eriyttää avustusmäärää ympäristönäkökohtien perusteella. Määrärahoista 
195 miljardia euroa on osoitettu rakennerahastoille ja 18 miljardia euroa koheesiorahastolle. 
Tämä auttaa myös EU:ta täyttämään kansainväliset sitoumuksensa, kuten Kiotossa tehdyt 
ilmastonmuutosta koskevat sitoumukset.16 
Tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen (TTK) neljänteen puiteohjelmaan (1994-1998) 
kuului jo useita erityisohjelmia, joilla pyrittiin joko lisäämään tietämystä ilmastonmuutoksiin 
liittyvistä luontoa koskevista ja sosiaalisista prosesseista ja/tai kehittämään tekniikoita, joiden 
avulla voidaan vähentää ihmisen aiheuttamia kasvihuonekaasupäästöjä. Tutkimustoimia on 
tarkoitus tehostaa edelleen viidennessä puiteohjelmassa, joka kattaa vuodet 1998-2002. Liitteen 
4 taulukossa luetellaan neljänteen ja viidenteen TTK-puiteohjelmaan sisältyvät 
ilmastonmuutokseen liittyvät TTK-toimet. 
Teknologiset innovaatiot ovat ratkaisevan tärkeitä, sillä yhä suuremmat päästöjen vähennykset ovat 
pitkällä aikavälillä tarpeen vaarallisen ilmastonmuutoksen välttämiseksi. Esimerkiksi 
teollisuuslaitosten osalta teknologian kehitys otetaan huomioon tarkistamalla säännöllisesti IPPC-
direktiiviin liittyvät viiteasiakirjat, joissa kuvaillaan parhaat käytettävissä olevat tekniikat. 
Kölnin ja Helsingin huippukokousten lähestyessä on ympäristöpolitiikan sisällyttämisellä muihin 
yhteisön politiikkoihin saatava aikaan huomattavasti enemmän yhtenäisyyttä neuvoston eri 
kokoonpanojen toiminnan välille. Tämä mahdollistaa sen, että jäsenvaltioiden kansallisilla toimilla 
saavutettavia päästöjen vähennyksiä täydentävät yhteisistä ja yhteensovitetuista politiikoista ja 
toimenpiteistä tuloksena olevat päästövähennykset. Energia-alaa ja liikennettä koskevista 
ehdotuksista on tehtävä päätökset kiireellisesti. 
3.2 Verokannustimet 
Veropolitiikka on hyvin tärkeä väline sisällytettäessä ympäristönäkökohtia muihin yhteisön 
politiikkoihin, ja näin ollen ECOFIN-neuvostolla on keskeinen tehtävä kasvihuonekaasupäästöjen 
vähentämiseen tähtäävien toimenpiteiden toteuttamisessa. 
Energiaverotus on yksi tärkeimmistä yhteisistä ja yhteensovitetuista toimista ja toimenpiteistä. 
Komissio on hoitanut oman osuutensa. Se on tehnyt 1990-luvulla kolme eri ehdotusta neuvostolle. 
Komissio on siirtynyt C02- ja energiaveroa koskevasta ehdotuksesta, jossa verokanta oli korkea ja 
yhdenmukaistaminen pitkälle vietyä, käytännöllisempään energiatuotteiden verotusta koskevaan 
lähestymistapaan, jolla on määrä laajentaa nykyistä valmisteverojärjestelmää ja nostaa verotuksen 
tasoa vaiheittain. Tämä ehdotus on erityisen tärkeä, kun otetaan huomioon nykyiset ja ennustetut 
alhaiset energian hinnat. 
Luonnos ohjelmia koskeviksi ohjeiksi kaudelle 2000-2006. 
Energiatuotteiden verotusta koskeva ehdotus antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden verottaa 
lentopolttoainetta kotimaan lennoilla ja yhteisön sisäisillä lennoilla jäsenvaltioiden kahdenvälisellä 
sopimuksella. Kansainvälisesti komissio on sitoutunut lentopolttoaineen verotukseen, "heti kun 
tilanne kansainvälisen lainsäädännön osalta sallii yhteisön soveltaa tällaista veroa kaikkiin 
lentoyhtiöihin, myös kolmansista maista tuleviin"17. Myös muiden taloudellisten välineiden, kuten 
eriytettyjen tiemaksujen, käyttömahdollisuuksia olisi harkittava huolellisesti. 
Kokemus, jota on saatu etenkin luovuttaessa asteittain lyijypitoisen bensiinin käytöstä, on 
osoittanut, miten tehokasta pieni verojen eriyttäminen voi olla ympäristötavoitteiden edistämisen 
kannalta. Tästä onnistuneesta toimenpiteestä saatujen kokemusten perusteella energiatuotteiden 
verotusta koskevassa ehdotuksessa annetaan jäsenvaltioille huomattavasti suuremmat 
mahdollisuudet eriyttää veroja ympäristösyistä. Verojen eriyttäminen (yhteisön vähimmäistason 
yläpuolella) voitaisiin toteuttaa eri polttoaineiden hiilipitoisuuden perusteella. 
Verojen eriyttämistä voitaisiin harkita myös arvonlisäveron yhteydessä, vaikkakin suppeassa 
määrin. Arvonlisäveroa koskevissa yhteisön säännöksissä annetaan jo nykyään jäsenvaltioille 
mahdollisuus soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa tiettyihin tuotteisiin ja palveluihin, kuten 
sosiaalipolitiikan osana tapahtuvaan asuntojen tarjoamiseen, rakentamiseen, kunnostamiseen ja 
korjaamiseen.18 Konkreettinen esimerkki mainittujen säännösten mahdollistamasta toimenpiteestä, 
jonka avulla voitaisiin vähentää energiankulutusta, olisi alennetun arvonlisäverokannan 
soveltaminen eristystuotteisiin. 
Energiatuotteiden verotusta koskevassa ehdotuksessa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus 
myöntää osittaisia vapautuksia yrityksille, jotka investoivat energiatehokkuuden parantamiseen. 
Yritykset voivat näin aikaistaa investointeja laitteisiin, joilla säästetään energiaa pitkällä aikavälillä. 
Vastaavanlaisia verohelpotuksia voitaisiin soveltaa myös välittömiin veroihin. Verohelpotuksista 
päättävät kuitenkin ensisijaisesti jäsenvaltiot niissä rajoissa, jotka määritellään ympäristönsuojeluun 
myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa. Kyseiset suuntaviivat on määrä 
tarkistaa vuonna 1999. 
Komissio kehottaa neuvostoa hyväksymään komission ehdotuksen energiatuotteiden verotusta 
koskevaksi direktiiviksi. Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä verokannustimia sisämarkkina- ja 
kilpailusääntöjen tarjoamien jostomahdollisuuksien rajoissa. Ympäristönsuojeluun myönnettävää 
valtiontukea koskevat yhteisön suuntaviivat on määrä tarkistaa vuonna 1999. 
Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille direktiivin 92/8l/ETY 8 artiklan 4 kohdassa 
vahvistetulla tavalla erityisistä poliittisista syistä myönnettyjen verovapautusten ja veronalennusten tilanteesta sekä 
pakollisista verovapautuksista kivennäisöljyille, joita käytetään polttoaineina muussa ilmailussa kuin yksityisessä 
huvi-ilmailussa, ja vapautuksista ja alennuksista, joita voidaan myöntää liikennöintiin sisävesillä muutoin kuin 
yksityisillä huvialuksilla mainitun direktiivin 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 8 artiklan 2 kohdan b alakohdan 
nojalla, KOM(96) 549 lopullinen, 14.11.1996 (kohta 2.14, s. 11). 
Neuvoston direktiivi 77/388/ETY - kuudes direktiivi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä, liite H, luokka 9. 
3.3 Ympäristösopimukset 
Komissio suhtautuu myönteisesti tehokkaiden ympäristösopimusten käyttöön teollisuudessa.19 
Niillä voi olla tärkeä tehtävä sen toimenpidekokonaisuuden osana, jota vaaditaan osoitettavissa 
olevan edistymisen saavuttamiseksi vuoteen 2005 mennessä, ja ne voivat tarjota teollisuudelle 
keinon antaa oma panoksensa. Kasvihuonekaasupäästöjä on mahdollista vähentää lainsäädännön 
sijaan yritysten vapaaehtoisten toimien avulla kustannustehokkaasti ja kuhunkin tilanteeseen 
räätälöidyllä tavalla. Ympäristösopimuksia voidaan tehdä sekä kansallisella että yhteisön tasolla. 
Monissa tapauksissa kansallisen tason sopimukset voivat olla tarkoituksenmukaisempia, ja niiden 
tekemistä olisi edistettävä edellyttäen, että niissä noudatetaan kilpailua ja sisämarkkinoita koskevia 
yhteisön sääntöjä. 
Yhteisön tasolla on saatu hyödyllistä kokemusta erityisesti ACEA:n sitoutumisesta uusien 
henkilöautojen C02-päästöjen vähentämiseen. ACEA:n tapaus on osoittanut, että EU:n laajuisten 
sopimusten aikaansaaminen on vaativa tehtävä sekä viranomaisille että sille teollisuudenalalle, jota 
sopimus koskee. Tämän ja muiden kokemusten hyödyntämiseksi komissio laatii mahdollisesti 
vuonna 1999 ympäristösopimusten yhteydessä noudatettavia menettelyjä koskevat suuntaviivat. 
Kun tehdään päätöksiä siitä, onko ympäristösopimusten tekemistä syytä edistää, keskeisiä tekijöitä 
ovat seuraavat: erityiset hyödyt vaihtoehtoisiin lainsäädännöllisiin toimenpiteisiin ja taloudellisiin 
välineisiin verrattuna, määrällisten tavoitteiden määrittely, alakohtainen kattavuus, sidosryhmien 
osallisuus, edistymisen riippumaton seuranta, määräysten rikkomista koskevien määräysten 
sisällyttäminen sopimuksiin sekä yhteensopivuus nykyisten välineiden ja lainsäädännön kanssa. 
Erityistä tarkastelua vaativa kysymys on, miten neuvosto ja Euroopan parlamentti saadaan mukaan, 
ja yleisemmin, miten saadaan turvattua neuvottelujen mahdollisimman suuri avoimuus. 
Ympäristösopimusten tavoite voi liittyä tietyn alan teollisuuden tuotteisiin tai tuotantoprosessiin, ja 
sen on oltava tuntuvasti tätä menoa -skenaariolla saavutettavaa kehitystä korkeammalla. Usein 
nousee esiin kysymys, pitäisikö asettaa suhteellinen vai absoluuttinen tavoite.20 Jos tavoite on 
suhteellinen, päästötavoite asetetaan tuotos- tai tuotantoyksikköä kohden (esimerkiksi energiapanos 
tuotettua yksikköä kohden). Absoluuttinen tavoite puolestaan ilmaistaan 
hiilidioksidiekvivalenttitonneina, ja etuna on, että se on yhteensopiva sekä yhteisön Kioton 
pöytäkirjan mukaisesti antaman sitoumuksen että Kioton mekanismien (ks. kohta 5) ja yhteisön 
sisäisen päästökaupan kanssa. 
Useat teollisuudenalat ovat ilmaisseet olevansa kiinnostuneita mahdollisesta EU:n laajuisesti 
neuvoteltavasta sopimuksesta. Niiden ja muiden asiasta kiinnostuneiden eurooppalaisten 
yhteenliittymien kanssa tullaan käymään alustavia keskusteluja. Muita teollisuuden järjestöjä, jotka 
ovat kiinnostuneita ympäristösopimuksista, pyydetään esittämään konkreettisia tavoitteita koskevia 
ehdotuksia vuoden 1999 loppuun mennessä, jotta ehdotukset ehditään arvioida ja mahdolliset 
sopimukset tehdä ennen vuoden 2000 päättymistä. Mahdolliset sopimukset on tärkeää saada aikaan 
19 Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille ympäristösopimuksista. KOM(96) 561. 
20 Katso myös KOM(96) 561,20 kohta. 
mahdollisimman nopeasti, jotta niiden avulla saavutettuja päästövähennyksiä voitaisiin arvioida 
vuoteen 2005 mennessä osana yleisempää "osoitettavissa olevan edistymisen" arviointia. 
Asiasta aidosti kiinnostuneet teollisuuden järjestöt voivat osoittaa kiinnostuksensa tulevaisuudessa 
tehtäviä ympäristösopimuksia kohtaan ilmoittamalla oman sitoutumisensa luonteesta ennen vuoden 
1999 loppua, jotta sopimukset voidaan tehdä ennen joulukuun 31. päivää 2000. 
3.4 Kioton pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvia halogenoituja kaasuja koskevien 
toimenpiteiden valmistelu 
Kioton pöytäkirja käsittää kolme halogenoitujen teollisuuskaasujen ryhmää: fluorihiilivedyt (HFC), 
perfluorihiilivedyt (PFC) ja rikkiheksafluoridi (SF6). Ne ovat ihmisen valmistamia ja erittäin 
voimakkaasti vaikuttavia kasvihuonekaasuja.21 Lisäksi SF6 ja useimmat PFC-kaasut säilyvät erittäin 
pitkään ilmakehässä, minkä vuoksi niitä kerääntyy ilmakehään peruuttamattomasti. Näiden kaasujen 
osuus EU:n kasvihuonekaasupäästöistä hiilidioksidiekvivalentteina oli 1-2 prosenttia vuonna 1995. 
Niiden määrän odotetaan kuitenkin kasvavan tulevina vuosina huomattavasti, jos mitään ei tehdä. 
Vuonna 1990 kaikki HFC-päästöt syntyivät otsonikatoa aiheuttavan HCFC-22:n sivutuotteena. 
Useimmat EU:n HCFC-22:n tuottajat ovat kuitenkin jo ottaneet käyttöön sellaista polttotekniikkaa 
tai tehneet päätöksen sellaisen polttotekniikan käyttöönotosta, jonka avulla HFC-päästöjä voidaan 
vähentää 99 prosenttia. HFC:tä käytetään myös otsonikatoa aiheuttavia aineita korvaavina aineina, 
minkä vuoksi niiden päästöt ovat lisääntyneet nopeasti vuodesta 1990 Montrealin pöytäkirjan 
täytäntöönpanon seurauksena.22 Tällaisen kehityksen vuoksi on otettava käyttöön kaikki tuotanto- ja 
käyttöalat kattava EU:n kehys. 
PFC-päästöt ovat pääasiassa peräisin alumiinin tuotannosta, ja ne ovat vähenemässä nopeasti, kun 
tekniikka on parantunut ja alumiinin tuotanto on supistumassa Euroopassa.23 Koska PFC-yhdisteet 
kuitenkin säilyvät ilmakehässä erittäin kauan, tutkimusta ja kehittämistä olisi suunnattava 
korvaaviin aineisiin, jotta PFC-päästöistä päästäisiin vähitellen kokonaan eroon. 
Edellä mainituista kaasuista SF6:lla on suurin suhteellinen kasvihuonevaikutus. Sitä käytetään 
ensisijaisesti eristeenä sähkönsiirto- ja jakelujärjestelmissä. Lisäksi sitä käytetään 
magnesiumvalujen tuotannossa ja useissa muissa käyttötarkoituksissa, kuten lenkkitossuissa, 
renkaissa sekä vuodonetsinnässä. SF6-päästöjen määrä on kasvussa, ja niiden odotetaan lisääntyvän 
edelleen, ellei mitään tehdä. Vuoden 1995 päästöjen määräksi arvioitiin 14 miljoonaa 
hiilidioksidiekvivalenttitonnia. Ilmeinen ensimmäinen toimenpide voisi olla luopuminen asteittain 
2] Niiden suhteellinen kasvihuonevaikutus (GWP) on paljon suurempi kuin hiilidioksidin. Ne voivat säilyä 
ilmakehässä jopa 50 000 vuotta, kun C02:n vastaava aika on 50-200 vuotta ja CH4:n 12-15 vuotta. 
HFC-päästöt muodostivat vuonna 1995 yhden prosentin EU:n kasvihuonekaasupäästöistä. Muista lähteistä kuin 
HCFC-22:n tuotannosta peräisin olevien HFC-päästöjen määrän ennustetaan olevan vuonna 2010 viisinkertainen 
vuoden 1995 päästöihin verrattuna. 
Vuonna 1990 kyseisessä prosessissa syntyneiden PFC-päästöjen määrä oli I 1 miljoonaa 
hiilidioksidiekvivalenttitonnia. Päästöt vähenivät vuoteen 1997 mennessä ainakin 55 prosenttia. 
SF6:n käytöstä sovelluksissa, joissa on käytettävissä vaihtoehtoja, sekä tutkimuksen ja kehittämisen 
suuntaaminen siihen, että päästöistä päästäisiin asteittain eroon. 
HFC-, PFC- ja SF6-päästöjä syntyy myös puolijohdeteollisuudessa, jonka päästöjen odotetaan 
lisääntyvän tulevaisuudessa. Ensisijaiseksi tavoitteeksi olisikin nyt asetettava päästöjä koskevien 
tietojen kokoaminen, jotta voitaisiin tehdä ehdotus näitä päästöjä koskevaksi oikeudelliseksi 
kehykseksi. 
On toteutettava halogenoituja kaasuja koskevia toimenpiteitä, koska kyseisillä kaasuilla on suuri 
suhteellinen kasvihuonevaikutus, ne säilyvät ilmakehässä pitkään ja niiden päästöt todennäköisesti 
lisääntyvät. Päästöistä tarvitaan kuitenkin tarkempia tietoja. Sen vuoksi asianomaisia aloja 
kehotetaan toimittamaan tiedot HFC-, PCF- ja SF6-päästöistään, jotta lainsäädännölle tai 
ympäristösopimuksille voitaisiin luoda kehys mahdollisimman pian. 
3.5. Ensimmäisenä toimenpiteenä kustannustehokkaat vähennystoimenpiteet 
Tehokkaaseen ilmastopolitiikkaan on kuuluttava erilaisia toimenpiteitä, joilla katetaan kaikki kuusi 
kaasua. Onnistunutta toimenpidekokonaisuutta kehitettäessä keskeisiä osatekijöitä ovat päästöjen 
vähentämismahdollisuudet ja vähentämisen aiheuttamat, kustannukset eri aloilla. Taulukosta 1 
ilmenee, että yhteisön sisäiset toimet voisivat yksin olla riittäviä arviolta 600 miljoonan 
hiilidioksidiekvivalenttitonnin suuruisten Kioton sitoumusten täyttämiseksi.24 
Vähentämistoimenpiteiden kustannuksista on käytettävissä vasta vähän tietoa, mutta tekeillä olevat 
selvitykset viittaavat siihen, että kolmannes vähennyspotentiaalista voitaisiin toteuttaa alhaisin 
kustannuksin. Lisäksi niistä käy ilmi, että kustannusten jakauma voi vaihdella huomattavasti 
taloudellisen toiminnan eri aloilla ja eri maantieteellisillä alueilla. 
24 Tämä vastaa tiedonannossa Ilmastonmuutos — Euroopan unionin strategia Kioton ympäristökokouksen jälkeisiä 
toimenpiteitä varten, (KOM(97) 481 lopullinen) esitettyä arviota. Tiedonannossa todetaan, että hiilidioksidin 
vähentäminen 15 prosentilla vuoteen 2010 mennessä on teknisesti ja taloudellisesti toteutettavissa. 
14 
Taulukko 1 EU:n vuotuisten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämismahdollisuudet (vuotta 2010 koskevien 
perusennusteiden perusteella) ja vähentämisestä aiheutuvat keskimääräiset kustannukset 
(arviot perustuvat tällä hetkellä käytettävissä oleviin tietoihin) 
Päästövähennykset C02-ekvivalentteina (milj. tonnia) 
Ala/toimenpiteet 
CO2 
• Liikenne 
• Palveluala ja kotitaloudet (energia­
tehokkuus ja eristys) 
• Teollisuus (suora energian käyttö)) 
• Yhdistetty lämmön ja sähkön tuotanto 
(teollisuudessa ja kaukolämmityksessä) 
• Uusiutuvat energialähteet sähkön­
tuotannossa 
• Polttoaineen vaihto ja sähköntuotannon 
tehokkuus 
EU yhteensä, CO2 
CH4 
•. Maatalous (lannankäsittelymenetelmien 
parantaminen) 
• Jätteet (kaatopaikkakaasujen talteenotto 
tai soihdutus) 
• Energia (kaasuvuotojen vähentäminen) 
EU yhteensä, CH4 
N20 
• Maatalous (lannoitteiden käytön 
vähentäminen ja lannankäsittely­
menetelmien parantaminen) 
• Teollisuus (parhaiden käytettävissä 
olevien tekniikoiden käyttöönotto typpi­
hapon ja adipiinihapon tuotannossa) 
• Energia (poltto) 
EU yhteensä, N2O 
Halogenoidut kaasut: 
• HFC: - HCFC-yhdisteiden tuotanto 
- muut 
• PFC (4) 
. SF6(4) 
EU yhteensä, halogenoidut kaasut 
EU yhteensä, kaikki kasvihuonekaasut Alhaiset kust. (1) 
80(3) 
20 
5 
12 
20 
30 
167 
34 
23 
4 
61 
24 
86 
8 
118 
9 
3 
12 
358 Keskisuuret kust. (2) 
70 
120 
45 
45 
90 
85 
455 
20 
60 
11 
91 
0* 
0* 
0* 
0* 
0* 
22 
4 
7 
33 
579 Yhteensä 
150 
140 
50 
57 
110 
115 
' 622 
54 
83 
15.. 
' ••• • r 152:.;' ':-•..;;! 
24 
' 86 
8 
118 
•9.' 
25: ••.' 
4\: 
7 
45 
937 
(1) Alhaiset kustannukset: päästöjen vähentämisen kustannukset vuositasolla alle 5 euroa C02 -ekvivalenttitonnia kohti (nykyhinnoin). 
Arvioidut kustannukset ovat erilaisten teknisten vaihtoehtojen avulla saavutettavissa olevia keskimääräisiä jokavuotisia kustannuksia 
1990-2010. 
(2) Keskisuuret kustannukset: kuten viitteessä (1), mutta päästöjen vähentämisen kustannukset 5-50 euroa C02 -ekvivalenttitonnia 
kohti (nykyhinnoin). 
(3) Luvussa on otettu huomioon ACEA-sopimus, jonka arvioitu vaikutus on 60 milj. tonnia. 
(4) Ensimmäiset arviot (tarkistettava) 
0* Jonkin verran vähennysmahdollisuuksia kustannuksilla, jotka sijoittuvat aivan alhaisten kustannusten raja-arvon yläpuolelle. 
Lähteet: 
C02: Capros (NTUA) 1999 
Muut kaasut: Ecofysin, AEA:n, Coherencen ja March Consulting Groupin komissiolle laatimat raportit. 
Taulukosta 1 selviää myös, että valittavissa on useita nettokustannuksiltaan alhaisia 
toimenpidevaihtoehtoja, kuten eräät liikenteen alalla toteutettavat erityistoimenpiteet, 
teollisuusprosesseista lähtöisin olevan N20:n vähentäminen, lannankäsittelymenetelmät ja 
lannoitteiden käyttö, kaatopaikkakaasujen talteenotto, kaasuvuotojen vähentäminen ja 
sähköntuotanto. Järkevä eteneminen edellyttää, että toimet käynnistetään ensimmäiseksi aloilla, 
joilla on käytettävissä nettokustannuksiltaan edullisia toimenpiteitä. 
EU:n on teknisesti mahdollista täyttää kaikki Kioton sitoumukset erilaisten omien politiikkojen ja 
toimenpiteiden avulla, mutta toimenpiteiden kustannukset vaihtelevat huomattavasti. Toimia on 
tehostettava viipymättä niillä aloilla, joilla nettokustannukset ovat alhaisimmat. 
Seuranta avainasemassa täytäntöönpanon valmistelussa 
4.1 Kohti Kioton pöytäkirjan ratifiointia 
Sekä Euroopan yhteisö että sen 15 jäsenvaltiota ovat UNFCCC:n sopimuspuolia. Kioton 
pöytäkirjan mukaan yhteisön määrällinen päästövähennystavoite on kahdeksan prosenttia, ja sama 
tavoite koskee myös yksittäisiä jäsenvaltioita. 
Kun EU:n rasitteiden jakamista koskevasta sopimuksesta ilmoitetaan Kioton pöytäkirjan 4 artiklan 
mukaisesti yhteisön ratifioidessa pöytäkirjan, sopimuksesta tulee pöytäkirjan tarkoitusperiä varten 
oikeudellisesti sitova. Sopimuksella varmistetaan, että yksittäiset jäsenvaltiot ovat pöytäkirjan 
mukaisen kahdeksan prosentin virallisen vähennystavoitteen sijaan sitoutuneet oikeudellisesti 
rasitteiden jakamista koskevassa sopimuksessa sovittuun tavoitteeseen. Tästä syystä olisi suotavaa, 
että yhteisö ja jäsenvaltiot ratifioisivat pöytäkirjan samanaikaisesti. 
Yhteisö on vastuussa kahdeksan prosentin kokonaistavoitteen saavuttamisesta. Jos yksi tai useampi 
jäsenvaltio kuitenkin jättäisi noudattamatta omaa velvoitettaan, se vaikuttaisi todennäköisesti koko 
yhteisön sitoumuksen täyttymiseen. Tämän yhteisen vastuun vuoksi olisikin loogista, että 
rasitteiden jakamista koskevasta sopimuksesta säädettäisiin yhteisön säädöksellä. Säädöksessä 
voitaisiin täsmentää jäsenvaltioiden keskinäisiä suhteita sekä yhteisön ja jäsenvaltioiden välisiä 
suhteita siinä tapauksessa, että sitoumuksia ei noudatettaisi (Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa 
nostettava kanne mukaan luettuna). 
Komission tehtävänä on valmistella ehdotus yhteisön suorittamaa pöytäkirjan ratifiointia varten. 
Jäsenvaltiot ja komissio voisivat tässä yhteydessä sopia aikataulusta ja samanaikaiselle ratifioinnille 
asetettavasta tavoitepäivämäärästä ottaen huomioon kansainvälisten sopimusten ratifiointia 
koskevat erilaiset kansalliset menettelyt. Sitoumusten noudattamatta jättämistä koskevien Kioton 
pöytäkirjan sääntöjen ohella voitaisiin ottaa käyttöön sitoumusten noudattamista koskeva yhteisön 
järjestelmä, johon sisältyisivät ennakko- ja jälkiseuranta (ks. kohta 4.2) sekä mahdolliset 
seuraamukset ja laiminlyöntitapauksissa sovellettavat mahdolliset oikeuskeinot. 
Ratifiointia koskeva strategia käsittää yhteisön (komission ehdotuksen perusteella) ja 
jäsenvaltioiden samanaikaisesti suorittaman ratifioinnin sekä sitoumusten noudattamista koskevan 
sisäisen järjestelmän. 
4.2. Päästöjen tarkka ja oikea-aikainen seuranta tarpeen 
Aktiivinen seuranta on ratkaisevan tärkeää tiedon saamiseksi ajoissa siitä, onko yhteisö 
saavuttamassa kahdeksan prosentin vähennystavoitettaan. Jotta voitaisiin muodostaa kattava kuva 
sitoumusten noudattamisesta yhteisössä, on olennaista saada kokonaiskäsitys sekä kansallisilla 
toimilla että yhteisten ja yhteensovitettu]en politiikkojen ja toimenpiteiden avulla saavutetusta 
edistyksestä. 
Valvontajärjestelmää koskevaa päätöstä 93/389/ETY on äskettäin muutettu23 EY:n nykyisten 
seurantamekanismien vahvistamiseksi ja kaikkien sellaistenkin kasvihuonekaasujen 
sisällyttämiseksi päätöksen soveltamisalaan, joita ei valvota Montrealin pöytäkirjan perusteella. 
Päätös ei kuitenkaan vielä kata Kioton mekanismeja, joiden osalta on harkittava lisämuutosta 
Buenos Airesin toimintasuunnitelman toteuttamisen jälkeen. Muutetulla päätöksellä komissio ja 
jäsenvaltiot uudistavat sitoutumisensa aktiiviseen seurantaan. 
Jäsenvaltiot voivat lisäksi tukeutua voimassa oleviin yhteisön säädöksiin sisällyttääkseen 
ympäristöulottuvuuden nykyisiin politiikkoihinsa. Tässä suhteessa erityisen tärkeä on ympäristön 
pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annettu IPPC-direktiivi26. Sen 
soveltamisalaan kuuluvat useimmat suuret laitokset useilla eri aloilla (ks. direktiivin liite I), suuret 
polttolaitokset mukaan luettuina. Näiden alojen osuus kaikista kasvihuonekaasupäästöjen lähteistä 
on noin puolet. Direktiivin soveltamisalaan kuuluviin laitoksiin sovelletaan lupamenettelyä, jossa 
toimivaltaiset viranomaiset asettavat keskeisille epäpuhtauspäästöille raja-arvot parhaiden 
käytettävissä olevien tekniikoiden perusteella. 
IPPC-direktiivin mukaan komissio organisoi jäsenvaltioiden ja teollisuuden välillä parhaita 
käytettävissä olevia tekniikoita koskevaa tietojenvaihtoa, ja tämän tietojenvaihdon perusteella 
julkaistaan kullakin alalla viiteasiakirjoja, joissa on kuvattu parhaat käytettävissä olevat tekniikat. 
Jäsenvaltioiden on otettava tiedot huomioon lupaehtoja määrittäessään. Direktiivissä säädetään 
myös, että komissio julkaisee joka kolmas vuosi jäsenvaltioiden toimittamien aineistojen perusteella 
luettelon huomattavimmista päästöistä ja niiden aiheuttajista. Tämän avulla saadaan parempi kuva 
25 Neuvoston päätös 1999/296/EY, EYVL L 117, 5.5.1999, s. 35. 
26 Direktiivi 96/61/EY. 
päästöihin vaikuttavista tekijöistä ja energiankulutuksen rakenteesta. Näin yhtäältä helpotetaan 
ilmastonmuutoskysymykset huomioon ottavien vaatimusten asettamista uusille laitoksille ja 
toisaalta saadaan hyödyllistä tietoa ympäristösopimuksia ja päästökauppaa varten. 
IPPC-direktiivissä ei kuitenkaan käsitellä yleisesti hajapäästölähteitä, kuten liikennettä, palveluja, 
kotitalouksia ja maataloutta. Mainituille aloille voitaisiin asettaa ohjeelliset tavoitteet taulukon 1 
tietojen perusteella. Tämä saattaisi helpottaa huomattavasti neuvoston eri kokoonpanojen 
poliittisten tavoitteiden muotoilua etenkin liikenteen, maatalouden ja teollisuuden aloilla osana 
kohdassa 3.1 mainittua ympäristöpolitiikan sisällyttämistä muihin yhteisön politiikkoihin. 
Kansainvälisesti EU voisi harkita ympäristön maailmanlaajuisen seurannan valmiuksien 
parantamista. Erityisesti on tarpeen kehittää järjestelmiä, joilla seurataan maailmanlaajuisesti 
hiililähteissä ja nieluissa tapahtuvia muutoksia. Tietotekniikkajärjestelmät, kuten mittauspaikkojen 
verkot ja satelliittihavainnointijärjestelmät, ovat korvaamattomia tiedonlähteitä, joita voidaan 
käyttää hyväksi sekä seurannassa että Kioton pöytäkirjan velvoitteiden täytäntöönpanon 
todentamisessa. Euroopan korkeatasoiset tekniset ja tieteelliset valmiudet voisivat muodostaa 
vankan perustan tällaiselle laajemmalle seurannalle. 
On pyrittävä tehokkaammin kehittämään seurantamekanismista erottamaton osa sitoumusten 
noudattamista koskevaa yhteisön järjestelmää. Jäsenvaltiot voivat hyödyntää IPPC-direktiivin 
täytäntöönpanoa (30. lokakuuta 1999 mennessä) luvanantonsa ympäristöulottuvuuden 
kehittämiseksi. 
5. Kioton mekanismien toteutuksen valmistelu 
Kioton mekanismeja koskevat yksityiskohtaiset säännöt on laadittava Buenos Airesin 
toimintasuunnitelman mukaisesti. EU on tehnyt UNFCCC:lle kutakin mekanismia koskevia 
ehdotuksia. Tässä luvussa käsitellään eräitä tärkeitä kysymyksiä, jotka koskevat mekanismien 
tulevaa käyttöä yhteisössä, pyrkimättä kuitenkaan ennakoimaan kansainvälisten neuvottelujen 
tuloksia. 
5.1 Joustomekanismit - uusi tekijä EU:n ympäristöpolitiikassa 
Kioton pöytäkirjaan sisältyy uusia taloudellisia välineitä, jotka mahdollistavat joustot kullekin 
liitteessä B luetellulle sopimuspuolelle määriteltyjen päästöjen vähennystavoitteiden 
toteuttamisessa. Niitä kutsutaan kansainvälisissä neuvotteluissa Kioton mekanismeiksi, ja ne 
muodostuvat kansainvälisestä päästöoikeuksien kaupasta, yhteistoteutuksesta ja puhtaan kehityksen 
mekanismista. Kansainvälisessä päästöoikeuksien kaupassa on kysymys päästökiintiöiden kaupasta 
(kiintiökauppa), ja kaksi muuta mekanismia liittyvät muissa maissa toteutettujen 
päästöjenvähennyshankkeiden perusteella hankittujen päästöoikeuksien siirtämiseen 
("päästövähennysyksiköiden" (credits) kauppa). 
Kioton mekanismit poikkeavat ratkaisevasti siitä, miten Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot ovat 
järjestäneet ympäristöpolitiikkansa viime vuosikymmeninä. Ympäristöpolitiikka on perustunut 
teknisiin normeihin (kuten parhaaseen käytettävissä olevaan tekniikkaan), päästörajoituksia 
koskevaan sääntelyyn ja viime aikoina taloudellisiin välineisiin, kuten veroihin ja maksuihin, sekä 
ympäristösopimuksiin. Yhteisössä ei ole toistaiseksi juuri lainkaan kokemusta Kioton mekanismien 
kaltaisista välineistä. Edessä oleva poliittinen haaste merkitsee siten uudenlaisten joustavien 
välineiden kehittämistä - kuitenkin siten, että samalla ei viedä pohjaa aiemmilta tärkeiltä 
saavutuksilta. 
Näistä syistä päästökaupan välineistä ja yhteisön hankemekanismeista tarvitaan ehdottomasti 
asiantuntevaa keskustelua. Ensinnäkin mekanismien toimintaa koskevan tiedon puute saattaa olla 
syynä tiettyihin niitä koskeviin epäilyksiin. Toiseksi mekanismien parempi tuntemus helpottaa 
UNFCCC:n puitteissa käynnissä olevaa neuvotteluprosessia. Lisäksi keskustelun avulla on 
helpompi varmistaa, että EU:n erityispiirteet otetaan huomioon Kioton mekanismien sääntöjä ja 
suuntaviivoja laadittaessa. 
5.2 Yhteisöulottuvuuden huomioon ottaminen päästökaupassa 
Kioton pöytäkirjan mukaista kansainvälistä päästökauppaa aletaan toteuttaa vasta vuonna 2008. 
Siihen asti yhteisö ja sen jäsenvaltiot voisivat ehkä parhaiten valmistautua kansainväliseen 
päästökauppaan hankkimalla kokemusta omasta päästökaupasta. Kesäkuussa 1998 annetussa 
komission tiedonannossa asetettiin yhteisön päästökaupan aloittamisen tavoiteajankolidaksi vuosi 
2005. 
Kehityksen helpottamiseksi komissio voisi kuulla vuonna 2000 laajasti kaikkia sidosryhmiä, 
jäsenvaltioita, yrityksiä ja kansalaisjärjestöjä eri toimintavaihtoehtoja käsittelevän vihreän kirjan 
pohjalta. Ajankohta olisi tähän sopiva, sillä eräät yksityiset yritykset ovat jo käynnistämässä 
pilottijärjestelmiä. Tietyt jäsenvaltiot ovat myös harkitsemassa kotimaisten kauppajärjestelmien 
perustamista, ja komissioon on jo tullut asiaa koskevia kysymyksiä. Vihreässä kirjassa voitaisiin 
pohtia, olisiko EU:ssa tarkoituksenmukaista toteuttaa päästökaupan pilottivaihe, ja millä 
edellytyksillä tällainen pilottivaihe olisi hyödyllinen. Tällaista vaihtoehtoa voitaisiin lähteä 
toteuttamaan, jos löytyy kaksi tai useampia jäsenvaltioita, jotka ovat valmiita osallistumaan 
hankkeeseen. Samalla ei kuitenkaan asetettaisi rajoitteita ulkopuolelle jääville jäsenvaltioille. 
Lisäperusteena laajalle kuulemiselle ja pilottihankkeiden käynnistämistä koskevalle harkinnalle on 
se, etteivät Buenos Airesin toimintasuunnitelman yhteydessä käytävät neuvottelut todennäköisesti 
johda kovinkaan yksityiskohtaisiin kansainvälistä päästökauppaa koskeviin sääntöihin ja 
suuntaviivoihin. Luultavammin tuloksena on kehys, jonka puitteissa pöytäkirjan sopimuspuolet 
panevat täytäntöön kansainvälisiä velvoitteitaan kansallisen lainsäädäntönsä avulla. 
Yhtenäismarkkinat ja yhä tiiviimpi taloudellinen yhdentyminen talous- ja rahaliiton myötä ovat 
ristiriidassa sen kanssa, että jäsenvaltiot panisivat Kioton mekanismit täytäntöön hyvin eri tavoin. 
Tämä on vieläkin selvempää yhteisön laajentuessa 20 tai useamman jäsenvaltion yhteisöksi, jonka 
kaikki jäsenvaltiot ovat Kioton pöytäkirjan sopimuspuolia. Yhteisön olisikin mukautettava tiettyjä 
perinteisiä välineitään yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi. 
Mahdollisesti laadittavaan vihreään kirjaan voisi tähän liittyen sisältyä myös Euroopan parlamentin 
pyynnön mukainen kattava arvio päästökaupan käytöstä. 
Vihreässä kirjassa olisi ilman muuta käsiteltävä seuraavaa kahta peruskysymystä: 
• Yksityisten toimijoiden osallistuminen 
Keskeinen kysymys on, pitäisikö yksityisten toimijoiden päästä mukaan kauppajärjestelmään. 
Päästöjä aiheuttavien yksityisten toimijoiden osallistuminen lisäisi kustannustehokkuutta, mutta 
toisaalta kaikkien osallistujien olisi pöytäkirjan sopimuspuolten tavoin hyväksyttävä päästöilleen 
ehdoton yläraja. Tämä taas muistuttaisi sellaisen ympäristösopimuksen tekemistä, johon sisältyy 
absoluuttinen tavoite. 
Jos yksityiset toimijat osallistuvat kauppaan, herää kysymys, miten päästölupien alustava jakaminen 
järjestetään. On mahdollista, että jäsenvaltiot soveltaisivat tällöin erilaisia perusteita, mikä saattaisi 
nostaa esiin kilpailuun liittyviä kysymyksiä. Samoin jos jäsenvaltio ostaisi lupia avoimilta 
markkinoilta ja antaisi ne sitten tietyille omille yrityksilleen maksutta tai ehdoitta, kyseessä saattaisi 
olla valtiontuki, jonka olisi oltava sopusoinnussa EY:n kilpailusääntöjen kanssa. 
Nykyisten säännösten mukaan komission on hyväksyttävä valtiontuki ennalta. Tältä osin näyttäisi 
olevan kohtuullista edellyttää vähintään, että luvat jaetaan avoimesti, kilpailua vääristämättä ja 
noudattaen sellaisia puolueettomia perusteita, joissa otetaan huomioon jo toteutetut toimenpiteet.27 
• Yhteensopivuus EU:n nykyisen ympäristöpolitiikan kanssa 
EU:n kanta, jonka mukaan päästövähennykset olisi kansainvälisellä tasolla saatava aikaan 
ensisijaisesti osapuolten sisäisin toimin, vaikuttaa merkittävästi tarkoituksenmukaisimman 
kauppaj ärj estelmän suunnitteluun. 
Yksi mahdollisuus on, että kauppaj ärj estelmä kattaisi kaikki päästölähteet.28 Käytännössä 
päästökauppa kuitenkin todennäköisesti rajoitettaisiin tällöin aluksi tiettyihin avainaloihin, ja 
hajapäästöjen lähteitä, kuten kotitalouksia ja liikenteen käyttäjiä, varten kehitettäisiin muita 
tarkoituksenmukaisempia politiikan toteuttamisen välineitä. Tämä merkitsee sitä, että 
vastaisuudessa on tarkoituksenmukaista käyttää erilaisten välineiden yhdistelmää, kuten jo tälläkin 
hetkellä. Keskeinen kysymys on, mikä väline soveltuisi parhaiten kullekin päästöjen aiheuttajalle. 
Vaihtoehtoisesti kauppaj ärj este lmä voisi käsittää hiilikaivosten sekä öljyn- ja kaasuntoimittajien 
kaltaiset energiantuottajat.29 Niiden olisi ostettava lupia sellaisten päästöjen kattamiseksi, jotka 
niiden tuotteet aiheuttavat kulutettaessa. Komissio on ehdottanut kerran samanlaista järjestelmää 
hiili-/energiaveroa koskevassa alkuperäisessä ehdotuksessaan, mutta järjestelmän uutuus ja 
kattavuus aiheuttivat huomattavia teknisiä ja poliittisia ongelmia. 
Molempien lähestymistapojen etuja voitaisiin käsitellä tarkemmin vihreässä kirjassa. Tässä 
vaiheessa vaikuttaa kuitenkin siltä, että ensin mainittu lähestymistapa olisi sopusoinnussa 
varovaisen ja vaiheittain etenevän lähestymistavan kanssa30. Käytännössä tämä merkitsisi 
27 Tässä yhteydessä voitaisiin käyttää perustana parhaita käytettävissä olevia tekniikoita koskevaa työtä, jota 
Tekniikan tulevaisuudentutkimuksen laitos (IPTS) on tehnyt Sevillassa IPPC-direktiiviin liittyen. 
28 Tällaisesta järjestelmästä käytetään yleensä nimitystä downstream trading system (käyttäjiä koskeva 
kauppajärjestelmä). 
Tällaisesta järjestelmästä käytetään yleensä nimitystä upstream trading system (tuottajia koskeva 
kauppajärjestelmä). 
KOM(98) 353 lopullinen. 
20 
kauppajärjestelmän aloittamista suurista päästölähteistä tai yksittäiseltä talouden alalta. Vastaavasti 
päästökauppa voitaisiin aloittaa tarkimmin mitatusta kaasusta eli hiilidioksidista, minkä jälkeen sen 
soveltamista laajennettaisiin asteittain muihin kaasuihin ja muille aloille. Päästökauppajärjestelmän 
kehittämisen seuraavat vaiheet riippuisivat tämän jälkeen siitä, minkä alojen ja kaasujen osalta 
voidaan taata asianmukainen seurantaa ja sitoumusten noudattamista koskeva järjestelmä. 
Komissio harkitsee parhaillaan kaikkien sidosryhmien kuulemista laajasti vuonna 2000 vihreän 
kirjan pohjalta. Samalla harkitaan päästökauppajärjestelmän perustamista yhteisöön vuoteen 2005 
mennessä. 
5.3. Hankemekanismit (yhteisesti toteutettavat toimet, yhteistoteutus ja puhtaan 
kehityksen mekanismi) 
Toisin kuin kansainvälinen päästöoikeuksien kauppa, puhtaan kehityksen mekanismi voidaan ottaa 
käyttöön vuodesta 2000 alkaen. Myös yhteistoteutushankkeita on mahdollista aloittaa, mutta niistä 
ei koidu päästövähennysyksiköitä ennen vuotta 2008. "Yhteisesti toteutettaviksi toimiksi" 
kutsutussa pilottivaiheessa on mahdollista hankkia ainoastaan suppeaa käytännön kokemusta. 
Rahoituslaitoksilla pitäisi olla merkittävämpi asema hankkeiden ja muiden toimien 
käynnistämisessä. Ne voisivat muun muassa tarjota edullisia lainaehtoja yksityissektorille puhtaan 
kehityksen mekanismiin ja yhteistoteutukseen liittyviä hankkeita varten. Tämän alan aktiivista 
yhteistyötä olisi saatava aikaan erityisesti Euroopan investointipankin (E1P), Euroopan 
jälleenrakennus- ja kehityspankin (EJKP) ja Maailmanpankin kaltaisten kansainvälisten 
rahoituslaitosten kanssa. Komission ja EIP:n olisi jatkettava näkemysten vaihtoa, jotta saataisiin 
ratkaistua ajoissa, miten Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoa olisi mahdollista edistää. 
Hankemekanismeihin näyttäisi liittyvän kolme keskeistä kysymystä: hanketyyppi. hankkeen 
lähtöarvot ja päästövähennysyksiköiden arvo. 
• Hanketyyppien osalta EU on kannattanut näkemystä, jonka mukaan on ensisijaisesti 
kehitysmaiden asiana määritellä, mitä "kestävä kehitys" niille merkitsee. Tietyntyyppisten 
hankkeiden aloitusajankohdan aikaistamiseksi voitaisiin kuitenkin määritellä muutamia 
hankeryhmiä erityisesti uusiutuviin energialähteisiin perustuvan sähköntuotannon ja lämmön ja 
sähkön yhteistuotannon alalla. Tällaisia hankkeita voitaisiin aloittaa - sellaisessa muodossa, 
jossa sijoittajien riskejä on pienennetty - jo ennen kuin kaikki puhtaan kehityksen mekanismin 
toimintaa ja yhteistoteutuksen suuntaviivoja koskevat säännöt on saatu viimeisteltyä. 
• Toinen kysymys on hankkeen lähtöarvojen määrittely. Tietämystä lähtöarvojen määrittelystä on 
rajallisesti, vaikka pilottivaiheessa toteutettaisiinkin yhteisesti toteuttavia toimia. Lähtöarvojen 
määrittely ei saisi olla niin hankalaa, että hankkeen toteutuskustannukset ovat suuremmat kuin 
ansaittujen päästövähennysyksiköiden arvo, sillä silloin hankkeet jäävät toteuttamatta. Toisaalta 
hankkeiden lähtöarvoja määriteltäessä ei pitäisi yliarvioida päästöjen vähennyksiä, jotta 
ympäristölle koituva kokonaishyöty ei heikkenisi. 
• Päästölupien ja -vähennysyksiköiden arvo on ratkaiseva tekijä yhteistoteutushankkeiden ja 
puhtaan kehityksen mekanismiin liittyvien hankkeiden onnistumisen kannalta. Jos ansaituilla 
vähennysyksiköillä ei ole merkittävää arvoa, ne eivät vaikuta taloudelliseen päätöksentekoon 
eikä niitä varten saada riittävästi yksityistä pääomaa. Tämä korostaa sitä, miten tärkeää on olla 
sallimatta liian korkeita tavoitteita tai liian suuret vähennykset mahdollistavia lähtöarvoja, jotka 
johtaisivat halpojen lupien ylitarjontaan päästökauppa]ärjestelmässä. 
Olisi edistettävä pikaisia toimia ja viestitettävä näin teollisuudelle, ettei sillä ole syytä lykätä 
päästöjä rajoittavia investointeja. Toiseksi olisi mahdollistettava yhteisesti toteutettaviin toimiin 
liittyvien hankkeiden jatkaminen siten, että niiden hankkeiden hyväksi, jotka täyttävät puhtaan 
kehityksen mekanismin tai yhteistoteutuksen kelpoisuusehdot, voitaisiin lukea taannehtivasti 
vuodesta 2000 alkaen toteutuneet päästöjen vähennykset. Kolmanneksi olisi löydettävä tyydyttävä 
ratkaisu sen estämiseksi, että jokin näistä kolmesta mekanismista joutuu toisia huonompaan 
aseinaan erityismaksujen tai hallintokulujen vuoksi. 
Puhtaan kehityksen mekanismin tarkoituksena on saada yksityisten investointien kautta huomattava 
määrä uutta lisärahoitusta kehityshankkeisiin. Näin ollen virallista kehitysapua ei pitäisi 
periaatteessa käyttää päästövähennysyksiköiden hankkimiseen puhtaan kehityksen mekanismiin 
liittyvissä hankkeissa, sillä tämä olisi vastoin puhtaan kehityksen mekanismin rahoituksen 
täydentävyyden periaatetta. Virallisella kehitysavulla voisi kuitenkin olla hyödyllinen tehtävä 
valmisteltaessa kyseiseen mekanismiin liittyviä hankkeita sekä luotaessa toteutukselle suotuisa 
ympäristö muun muassa kasvattamalla kapasiteettia, järjestämällä koulutusta sekä muodostamalla 
asianmukainen institutionaalinen kehys. 
Toisaalta viralliseen kehitysapuun kuuluvaa rahoitusta sinänsä ei välttämättä ole suljettava 
kokonaan puhtaan kehityksen mekanismiin liittyvien hankkeiden ulkopuolelle. Käyttö voitaisiin 
sallia sillä edellytyksellä, että viralliseen kehitysapuun kuuluvaa rahoitusta vastaava osa 
vähennysyksiköistä "sijoitetaan uudelleen" samaan hankkeeseen tai käytetään joka tapauksessa 
muihin kehitystarkoituksiin. 
Tietyt erityisen kiinnostavat hankeryhmät, joilla voitaisiin tuottaa ylimääräistä ympäristö- tai 
sosiaalista hyötyä, kuten uusiutuviin energialähteisiin tai varhaisessa kehitysvaiheessa olevaan 
teknologiaan liittyvät taikka köyhiä toimijoita tukevat hankkeet, saattavat aiheuttaa melko suuria 
kustannuksia, joita ansaittavat päästövähennysyksiköt eivät aina riitä korvaamaan. Näissä 
tapauksissa yksityisen sektorin ja virallisen kehitysavun yhteisrahoitus vaikuttaisi perustellulta. Tätä 
varten olisi kuitenkin laadittava selvät suuntaviivat menettelysääntöjen muodossa. 
Menettelysäännöissä voitaisiin myös ottaa huomioon monien kehitysmaiden esille tuomia 
huolenaiheita, kuten alueellinen yhdenvertaisuus puhtaan kehityksen mekanismiin liittyvissä 
hankkeissa, kehitysmaiden keskinäinen yhteistyö ja julkiset infrastruktuuri-investoinnit. 
Yhteisön sisällä saattaa syntyä valtiontukivaikutuksia, jos hankkeissa on mukana sekä yksityisiä 
yrityksiä että valtioita. Jos valtiot ostavat päästövähennysyksiköitä yksityisiltä yrityksiltä 
markkinahintaa korkeammilla hinnoilla, kyseessä saattaa olla valtiontuki riippumatta siitä, onko 
valtio osallistunut hankkeen rahoitukseen. Markkinahinnan määrittely on kuitenkin vaikeaa, kun 
markkinoita ei ole vielä olemassa. Ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevissa 
yhteisön suuntaviivoissa, jotka on määrä tarkistaa vuonna 1999, käsitellään näitä hankkeisiin 
liittyviä kysymyksiä mahdollisimman laajasti. 
22 
Kehitysmaiden kannalta on ratkaisevan tärkeää, että puhtaan kehityksen mekanismin toteutusta 
varten saadaan runsaasti yksityisiä koti- ja ulkomaisia investointeja. Ensimmäisten arvioiden 
mukaan vuotuisten investointien lisäys saattaisi olla jopa 5-16 miljardia euroa31. Määrä on 
huomattavan suuri ja vastaa enimmillään kolminkertaisesti yhteisön vuonna 1997 myöntämän 
virallisen kehitysavun määrää. 
5.4 Ilmastonmuutos ja Maailman kauppajärjestö (WTO) 
Tarkasteltaessa ilmastonmuutoksen lieventämiseksi toteutettavien toimenpiteiden ja WTO:n välistä 
suhdetta on otettava yleisemmin huomioon, miten ympäristötoimenpiteet liittyvät monenväliseen 
kauppajärjestelmään. Kaupan vapauttaminen ja ympäristönsuojelu ovat molemmat tavoiteltavia 
päämääriä, ja niiden tulisi tukea toisiaan. WTO katsoo nimenomaan, että kaupalliset ja taloudelliset 
toimenpiteet olisi toteutettava kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti, eikä kauppajärjestön 
piirissä ole toistaiseksi ilmennyt erimielisyyttä monenvälisten ympäristösopimusten yhteydessä 
hyväksytyistä kauppaa koskevista toimenpiteistä. EU kannattaa näkemystä, jonka mukaan 
monenvälisten ympäristösopimusten mukaisesti toteutettuihin kauppaa koskeviin toimenpiteisiin 
pitäisi soveltaa WTO:n määräysten yhteydessä erityiskohtelua, kunhan tietyt edellytykset täyttyvät. 
Kioton pöytäkirjaan ei sisälly varsinaisia kauppaa koskevia toimenpiteitä. Siitä huolimatta 
politiikkojen ja toimenpiteiden sekä Kioton mekanismien täytäntöönpanon myötä saattaa -
täytäntöönpanon tavasta riippuen - nousta esille toistaiseksi vaikeasti arvioitavissa olevia 
kysymyksiä niiden ja WTO-sopimuksen välisestä suhteesta. 
WTO:n sääntöjen mahdollista vaikutusta Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanoon olisi kuitenkin vielä 
käsiteltävä kansainvälisissä ilmastonmuutosneuvotteluissa sekä kauppaneuvottelujen uudella 
neuvottelukierroksella osana laajempaa kaupan ja ympäristön välistä yhteyttä. Buenos Airesin 
toimintasuunnitelmassa mainitaan nimenomaisesti sellaiset kysymykset kuin avoimuus, 
kilpailukykyyn liittyvät kysymykset, syrjimättömyys ja kilpailun vääristymisen estäminen. 
Sopimuspuolet voisivat lisäksi sopia lausekkeesta, jonka mukaan mahdolliset Kioton pöytäkirjan 
sopimuspuolten väliset riidat ratkaistaan Kioton pöytäkirjassa määrätyn riitojenratkaisumenettelyn'2 
eikä WTO-sopimuksen mukaisesti. 
Olisi selvitettävä, miten komissio ja EIP voivat konkreettisesti edistää Kioton sitoumusten 
täyttämistä tukemalla päästöjen vähentämiseen tähtääviä hankkeita. Virallisen kehitysavun käyttöä 
ilmastoon liittyvien hankkeiden rahoitukseen voidaan tarkastella vuonna 1999 annettavissa 
ympäristönsuojelua koskevissa komission suuntaviivoissa. Tarkoituksena on laatia 
menettelysäännöt siten, että kehitysmaat osallistuvat aktiivisesti laatimisprosessiin. Kioton 
pöytäkirjan täytäntöönpanotoimenpiteiden ja WTO:n sääntöjen välistä suhdetta olisi käsiteltävä 
kansainvälisissä ilmastonmuutosneuvotteluissa sekä kauppaneuvottelujen uudella 
neuvottelukierroksella osana kaupan ja ympäristön välisestä yhteydestä käytäviä keskusteluja. 
Austin. D. ym., "Opportunities for financing sustainable development via the CDM", 7.11.98 (yhteenveto 
OECD:n, G-cubedin, SGM.n ja EPPAn suorittamista mallinnuksista); Vrolijk, "The potential size of the CDM", 
14.4.1999. 
Kioton pöytäkirjan 19 artikla, UNFCCC.n 14 artikla. 
Kansainväliset suhteet ja sopimuspuolten viidennen konferenssin (COP5) valmistelu 
6.1 Kehitysmaat 
Koska kehitysmaiden päästöjen odotetaan lisääntyvän erittäin voimakkaasti, niiden osallistuminen 
ilmastonmuutoksen lieventämiseen on välttämätöntä, jotta muutosta voitaisiin torjua tehokkaasti. 
Muuten talouskasvun ja väestönkasvun aiheuttama kehitysmaiden päästöjen lisääntyminen uhkaa 
tehdä tyhjiksi teollisuusmaiden toimet kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. 
Kehitysmaat vastustavat ymmärrettävästi talouskehityksensä rajoittamista. Sen vuoksi 
vuoropuhelussa, jota käydään kehitysmaiden asemasta ilmastonmuutoksen torjunnassa, on otettava 
huomioon yhdenvertaisuusperiaate sekä yhteisen mutta eriytetyn vastuun periaate. Vuoropuheluun 
pitäisi hallitusten lisäksi osallistua kaikkien asianosaisten (ympäristöalan kansalaisjärjestöjen, 
teollisuuden, tutkijoiden ja rahoituslaitosten) teollisuus- ja kehitysmaista. Lisäksi EU tukee täysin 
näkemystä, jonka mukaan teollisuusmaiden on näytettävä esimerkkiä ongelman ratkaisemisessa. 
Tämän vuoksi vuoropuhelun tuloksia voidaan alkaa panna täytäntöön aikaisintaan ensimmäisen 
sitoumusjakson jälkeen. 
Jotta ne kehitysmaat, joita ei ole lueteltu liitteessä I, saataisiin mukaan avoimeen ja rakentavaan 
keskusteluun, EU:n ja muiden teollisuusmaiden on vuonna 2005 kyettävä osoittamaan, että ne ovat 
edistyneet omien sitoumustensa täyttämisessä. Lisäksi yhteisön ja sen jäsenvaltioiden on 
kartoitettava kaikki alat, joilla ne jo antavat kehitysmaille ilmastonmuutokseen liittyvää tukea 
(esim. teknologiansiirto, taloudellinen tuki ilmastonmuutokseen mukautumista ja sen lieventämistä 
varten, tiedotus, kapasiteetin lisääminen sekä seuranta ja raportointi). Niiden on myös arvioitava, 
miten ne voisivat parantaa tehokkuutta.33 
Komissio tarkistaa parhaillaan ympäristöarviointimenettelyjä. Se aikoo sisällyttää 
ilmastonmuutosnäkökohdat niiden komission yksiköiden uusiin menettelyihin, jotka toimivat 
kansainvälisten asioiden, kuten kehitysyhteistyöpolitiikan, maakohtaisten ohjelmien valmistelun ja 
hankkeiden tukemisen parissa. Tarkoituksena on varmistaa, että yhteisön tuki on ympäristöä 
säästävää. 
Mahdollisiin lisäparannuksiin voisi kuulua rahoituksen avaaminen erityisiä ilmastonmuutoksiin 
liittyviä aloitteita varten EY:n ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden yleissopimuksen 
(Lomen yleissopimus) parhaillaan käynnissä olevan tarkistuksen yhteydessä sekä muiden 
kehitysapua koskevien budjettikohtien käyttö. Ilmastonmuutoskysymykset olisi myös otettava 
kiinteäksi osaksi säännöllisiä neuvotteluja, joissa määritellään ja muotoillaan maakohtaisia 
yhteistyöohjelmia. 
Komissio on tilannut selvityksen voidakseen tehdä yhteenvedon ja parannusehdotuksia etenkin energia-alan 
yhteistyöstä ja suotuisien olosuhteiden luomisesta yksityissektorille, jotta tämä suoriutuisi omasta tehtävästään 
teknologiansiirrossa. Olisi hyödyllistä, jos jäsenvaltiot voisivat toimittaa samanlaisen yhteenvedon omista 
toimistaan, koska komission hallinnoima kehitysapu muodostaa ainoastaan 17 prosenttia EU:n koko 
kehitysavusta. 
24 
6.2 Laajentuminen 
Kaikki jäsenyyttä hakeneet maat Kyprosta lukuun ottamatta ovat sitoutuneet Kioton pöytäkirjan 
mukaisiin päästöjen vähentämistavoitteisiin.34 Talouden rakenneuudistuksen vuoksi useimpien 
jäsenyyttä hakeneiden maiden päästöt ovat huomattavasti tavoitteita alhaisempia, eikä mailla ole 
vaikeuksia täyttää tavoitettaan. Kuitenkin mahdollisuudet vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 
entisestään ovat nykyisiin jäsenvaltioihin verrattuna näissä maissa edelleen huomattavat, mikä 
johtuu jäsenyyttä hakeneiden maiden korkeasta energiaintensiteetistä. 
Jäsenyyttä hakeneiden maiden tarve mukauttaa energiamarkkinansa ja teollisuutensa yhteisön 
sääntöjen ja ympäristönormien mukaisiksi toimii uusien investointien liikkeelle panevana voimana. 
Tässä yhteydessä yhteisön on tuettava kyseisiä maita niiden oman institutionaalisen ja teknisen 
kapasiteetin kasvattamisessa sekä kysymyksen tuomisessa erilaisten eturyhmien ja kansalaisten 
tietoisuuteen. Yhteisön on myös omissa yhteistyöohjelmissaan sekä toimiessaan yhdessä EKJP:n, 
EIP:n ja Maailmanpankin kaltaisten kansainvälisten rahoittajien kanssa toteutettava toimenpiteitä, 
joilla huolehditaan siitä, että tässä tilanteessa, jossa tarjoutuu ainutlaatuinen tilaisuus talouden 
rakenteiden muutokselle, otetaan huomioon ympäristötavoitteet ja täydennetään niitä. 
Yhteistoteutus on Kioton mekanismi, joka hyödyttää sekä jäsenyyttä hakeneita maita että EY:tä. 
Yhdessä EIP:n ja muiden kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa olisi edelleen arvioitava, miten 
yksityisiä pääomavirtoja saataisiin suunnattua ympäristöä säästävään teknologiaan erityisesti 
kapasiteetin kasvattamisen ja yhteistoteutuksen avulla. Yhteistyötä on tehostettava, jotta jäsenyyttä 
hakeneet maat kykenevät huolehtimaan sääntöjen noudattamista, seurantaa ja Kioton 
mekanismeihin osallistumista koskevista velvoitteista. 
6.3 Sopimuspuolten viidennen konferenssin (COP5) valmistelu 
Buenos Airesin toimintasuunnitelma on laadittu sopimuspuolten kuudetta konferenssia silmällä 
pitäen. Sen vuoksi suunnitelman eri osia koskevat päätökset tehdään aikaisintaan vuoden 2000 
lopulla. COP5:lle on kuitenkin määriteltävä selkeät painopisteet, jotta sen avulla voitaisiin saavuttaa 
tuntuvaa edistystä ja tuloksia. 
COP5:ssä voisi olla tarkoituksenmukaista keskittyä muutamiin sellaisiin kysymysryhmiin, jotka 
edistävät kehitysmaiden aktiivista osallistumista, kuten teknologiansiirtoon, puhtaan kehityksen 
mekanismiin ja virallisen kehitysavun kautta tapahtuvaan kapasiteetin kasvattamiseen. Korkeimman 
poliittisen tason tehtävänä on laajennetun puheenjohtajiston kokouksissa ohjata prosessia ja sopia 
painopisteistä. 
34 Puolan ja Unkarin vähennystavoite on kuusi prosenttia; muilla jäsenyyttä hakeneilla mailla on sama kahdeksan 
prosentin vähennystavoite kuin EY:llä. Ne voivat kuitenkin valita vertailuvuodeksi jonkin muun kuin vuoden 
1990. 
25 
EU:n olisi käytettävä kansainvälisiä suhteitaan, jotta mahdollisimman monet sopimuspuolet 
ratifioivat pöytäkirjan nopeasti. Ilmastonmuutosongelman luonteen vuoksi on kiinnitettävä erityistä 
huomiota kehitysmaiden osallistumiseen. COP5 tarjoaa tähän ensimmäisen tilaisuuden. 
26 
Vi 
vi 
m • 
vi 
:e« :« 
SS 
•»•^ 
S 
C3 
Ä 
= 
= 
C/3 G :?3 
.S :o3 en muka 
päästöm 
E 3 
.ti C 
w ^ 
rt 8 O 
o 
O tD 
-4—» 
'—^ 
'£ 
+-> 
'vi 
Oj 
P4 
1 
O ON ,—s 
ON s» 
—H 0X 
C/l tO 
O ON 
3 S 3 
S 
1 O 
ON >~-
- ^ 
O ON 
3 ON 
3 _ S 
^ O i 
ON ,-r1 
ON O -- O ästöt 
nnia 
:c3 O 
0-, *" 
o" «J töt 199 
j. tonni 
M -3 
PH 
C 
• • :o3 
P S 
W :S ;uus 
ääst 
O t/i 
ctS 
3 
J8 
> 
M <u 
> 
i 
<^i 
O 
u 
o 
ON ON NO ON r- »H. vo _». 
vo ^ «n ro "7. m 
1 f"- -H r-H NO -"< 
1 1 ' 
uo "st © rn r-~ NO^ 
r-^ •* oo" ^t — o" 
^ r-< O M3 °\ «\ 
en rt 't ri<7 "T 
^ ^ NO °. >o (N 
2 2^*»^ 
OO C\ - p, N ^ 
o m o £: •* S CN -H en *° m ^ 
00 (N ©^ ro "7, r-~ 
rt ro r-" »-H*1 ^ —' 
•4—» 
03 
03 
M .S £T \2 M -3 g M « c .s * 
a3 —i P* 03 —-1 >• —; <D on T< a3 :ctf 
<ffl«Aää O 
ro 
(N 
NO 
rf 
(N 
en 
°v ON 
O 
•* 
(N 
'S 
5 o r» 
.-n 00 
•N? \0 
°X ON 
00 f^ 
<? CN 
O^ 
l/l 
"3-
S <=> 2 NO 
1 
^ o s»-" 
•* ON 
r^ NO 
ro^ NO 
o" —T 
0X) 
>H 
3 13 
£ OJO 
3 O 
H4 P* r--
co 
NO 
O 
_ 
i 
ON 
i 
•o 
i—i 
ro 
NO 
r^ 
•* 
C/l 
s cö 
oi (N 
ON 
r<M 
ro • 
NO^ 
CN i 
°\ t~^ 
ON 
'O 
^ 
'c/i *-> O 
p P4 ot t^ 
(N O 
rrl .o 
^ 9 
^ NO 
1 ' 
r^ CN 
** •* 
O ro 
CN r^ 
•^ r-
CN 
a3 '3 vi C M o 
03 3 
C/3 C/3 r^ <J~) 
N? 
CN i 
q 
o" 
CN 
in 
1-^ 
ro" 
CN 
r~-^ 
^ 
on 
03 
H CN 
i 
•* 
oo" 
1 
ON 
NO 
r1 'TJ, 
ro" ro 
i—i ^H 
ON ^ 
I—1 '"H 
03 
e 3 ^J C/3 
=3 _. OX) :cS 
.S c 
3 E 
C3 ^ >^ m c o 
£ 
Xl 
GN 
O 
T 
O 
ON 
ON 
O 
c 
c> 
3 
O 
o 
a. p 
o a. 
X 
o 
e eä 
a. o o 
:cC 
a. E 3 >-. -^ c cö O i 2 
Z 
+ 
X o- 5 
n o -
U o , 
+ 31 
:ctf ii O 
Liite 2 
Kuuden kasvihuonekaasun suhteellinen osuus EU:ssa vuonna 
1990 hiilidioksidiekvivalentteina ilmaistuna 
PFC 
SF6 
N20 
CH4 
C02 HFC 
Koko energia 
Teollisuuden prosessit 
Maatalous 
Energia 
Jätteet 
Maatalous 
Teollisuuden prosessit 
Poltto teollisuudessa 
Pienpoltto (kotitaloudet) 
Liikenne 
Poltto energia-alalla ja muuntoteollisuudessa 
28 
Liite 3 
Yhteiset ja yhteensovitetut politiikat ja toimenpiteet - edistymistä koskeva 
raportti 
Huomautukset 
• Ympäristöasioiden neuvosto on yhteisiä politiikkoja ja toimenpiteitä käsitellessään 
viitannut useissa yhteyksissä muissa kokoonpanoissa kokoontuneiden neuvostojen 
päätelmiin sekä omiin päätelmiinsä (yksityiskohtaiset viitteet ympäristöasioiden 
neuvoston maaliskuussa 1999 tekemien päätelmien 10 kohdassa). Näissä päätelmissä 
on huomattavaa päällekkäisyyttä niiden yhteisten ja yhteensovitettujen politiikkojen ja 
toimenpiteiden osalta, joita pidetään välttämättöminä ilmastonmuutostavoitteiden 
saavuttamisen kannalta. Kattavin ja tarkimmin määritelty luettelo yhteisistä ja 
yhteensovitetuista politiikoista ja toimenpiteistä on ympäristöasioita käsittelevän 
neuvoston 16. ja 17. kesäkuuta 1998 tekemissä päätelmissä. Jäljempänä oleva taulukko 
perustuu mainittuun luetteloon. 
• Jäljempänä olevassa taulukossa kohdat 1-10 ovat yhteisiä politiikkoja ja toimenpiteitä 
ja kohdat 11-16 yhteensovitettuja toimenpiteitä. Kohtaan 17 soveltuvat sekä yhteiset että 
yhteensovitetut toimenpiteet. Yhteisillä politiikoilla ja toimenpiteillä tarkoitetaan yleensä 
direktiivin tai muun säädöksen muodossa olevia yhteisön tason toimia, jotka kaikki 
jäsenvaltiot toteuttavat. Yhteensovitetut politiikat ja toimenpiteet ovat toimia, jotka 
tuovat kansallisiin toimenpiteisiin lisäarvoa, kun niitä koordinoidaan EY:n tasolla. 
29 ~3d 
Vi 
E-
=8 
S! 
•s: W 
H < > < 
3 H Vi 
< 
-J 
O 
Vi < H Z •O 
Vi 3 H a 
— 5 
i-
w 
H 
z 
o f-
o a z .*! 
a a 
<u a 
1/1 Jr; 
I -^ 'S. e o a o ••Q-5 
e o 
•a '& ~ 
— _* os 
> a ^ J3 3 
C/5 
Ö C 
2 e 
w E 
£i <D 
S a 
S ra 
3 c 
J -S 
Oi J3 C 
<u 
J3 
> e u 
CU 
e 
CU 
S o ra «a-
H 2 a a 
<D CU 
% s 3 <u cU a .a cu 
s > 
c/i ö CD cu 
«•> •-
ai 3 s 
«M 2 
a 
O- ? ra i; n 
l_> <. Ä s w S 
5 O £> 
+•! ^ i-
-.03 
> M _ 
^J O CU 
CU "> 
P 5 oo -. ^ ON « ra s-r" 3 <u 2 E ö q 'g.^ 
^£ .2 C/5 
"5 
O. C/5 
o <2 
a: § 
3 ^! a ra ra 
> ra 
:ra > ra a cu 
CU 
43' 
O 
C/5 
3 
•o 
CU ra 
ra U. 
CO 
> 
C 
G 
P 
M *S 
1 ra 
a 
_cu 
b 
o 
a 
CU 
m 
O 
4-> 3 -p e w 
g.s 
s s 
ra 0 "H .22 ra "3 o. <u 
:cö KB 
S 
'3. 
C/5 
CU 
1 S s 
5 :ra e .=. '« E 
< O oo 
pj O o 
^ p M 
< .ai, en P tu 3 -a CD 
E 5 O 
.a :0 s 
o. ra g 
2 || 
e/5 .a ^ 
'.S P E 
•s .a o» ES? >• D S 
•c a 
U 1 
'W § 3 J3 ra -.a 
S > 
S g 
P •;=? 
cu :0 
X tn 3 
^•3 
:ra" 2 3 
ä 5 « 
ra > .£5 as ra .S o e c 2 c 
•" *3 ia 
cu ra -J-ti ra en a ia ra 
J2 S-g 
CU ra •" 
> S 
J3 
ra <u 
.S .^ 
ra c 
•—> CU 
C/5 E 
3 
3 ra 
•ff .2 -^ 
-2 ra | ra _ 
O E 3 
O >- <u 
£ u v 
P e 3 
W P5 O 
CN n -
t to 
ra (N ^o 
r- p~- m 
O Q\ c> 
S S S o o o u ^ ^ 
e 
CU 
ra <D 
> -S 
ra :ra 
-^ > 
P e 
e :ra ra :ra 
~ O P o -*—* 
P .2 cu :> cu ie 
P >? 
CU S 
O ™ 
S <D i"l 
22 > 3 
3 
M 
'ra 
> ra 
'o 
'> 
-.q e 
:ra 
o, ra 
CD 
p *J 
CD CD en „ cu 
•^ s s 
•a p 13 
P S 
« -o 3 
Suu 
P « S CU 
ra ra O =3 
£ > ra eC/J 
3 
1^ a.o 
.3 
"5 
cu ra 
^ S 
P J>* 
en CD ra 
£ P * S I " E ra 
e 
, eu "O 
a s o 
en ^ , 
•^ ra "^ a s 
^ en 3 tu — 
ra en ^j 
?• ra ra 
ra C m 
ia o —4 
tri 3 O 
O > OS 
•n s s* 
tn co ^ 
EE S 
51^ c 
CU 
ra ti o 
a : 
en 
.a a 
> 3 
«1 
S Ä 
o -^ 
en -Ä 
:§i 
en ^ 
^ 'ra 
cU a 
'ra 
o 
o 
g-I 
p 2 <o u •J > ra ra •*-» 
J3 
. O 
o —> 
a P 1« pH 
3S (15 r=^ CD 
o ti 
a. > 
.2, P 
a CD 
CD en n> <u cu *a 
e :ra 
:a > * a a <u <U 3 
ra n> 
E S \n CD o a 
^ ra en g 
S"" ra ra 
a u. 
CD O 
^ a 
CU CD 
.c ,-g 
a '5 
ra a o 
3 
> 
ra :ra 
0 J c a ;ra :ra 1 11 
5 o o ö r5 --P 
<x-S -S3 
ra ä e 
en en O 
2 § tt 
— HJ 3 
~ EC <u 
'£ <J Z. 
o 
en X? 
en ON 
ra 0\ 
S -
O ^. 
> —I 
a ^ 
>- >^ 
H a •£ a ra ra 
cu > o 
e o 
rt :ca e 
o 
E 
=5 en O 2 
3 
O e 
CU 
-a _ra 
S -S1? 
'3 .2 cu 
2 ^ '" 
±^ tn o, ra _. o 
e M ra cu ra ^ o . 
a, e 
u -". 
^ ra 
.S e 
— a> 
c^ 
c ^ 
'•03 -i-i 
2 ra 
o. o /-t ° (N c o ra o oi en ra 
en :ra 
O 
UH •ra ^ ^ :a a. > o 
3 
ST P 
OS CU 
os a. 
La o 
CU 
> 
os Os 
en ^^, OM ;. CN .a os ^ ~ :ra ^ a a tN -S n 
O. ro Ä rN] 
a IM 
•" ;ra 
ra =ra 
o . ' > 
O 
a w 
:2 
a e ra — ,- o » u ~ a CD en 
a <D en 
ra 
O 
-a 
(U 
•" :ra 
a :o 
ra *-1 ra .i1 
ra :2 
^C aj ii g -^ O cu C. > o S en 
ra Np 
^r e^ 
2 o 
—i -*—• r~" 
> en .a en 3 O e c a ._ 
2 -a ra 
<U 3 •-
2 ^ e 
CD en e 
CD 
_a 
.'2 '5b CD O 
CL 
I =» 
ra ^ 
tn '^ 
cu C3 O 
c ^> -a 
tu Le « 
a 
E 
e o n ra CL 
e 
2 
e 
KB 
>> :ra 00 *-
e o Ja! 
O 
.a 
CD 
4—* 
ra 
CD 
CD S JS s 
>^;en > -s 
cd O 
CD S 
— 5 cu 
ra LL] 
•g) > 
CU < a c/5 tu , 0 £ 
o 2 
ra en 
> O 
LU — 
en ?= U 
•o r> > 
:ra -^ <, 
M S Cfl 
CL OS v 
cu -a 
3 
3 .y ^t, o ^z 
CU _c 
ra c 
'on »s 
j— -*— 
CU en C, '"5 tU ru 
p 
03 >! ^ ^ c 
m 
V) 
co 
60 M 
0) 
p 
<u 
:(8 
co 
^ M ,3 
3 
LO 
03 
c O 
J* tD 
>-, toi 
^ 03 
ta 
Ai 
p p <o -o o 
p o 
ös .03 <N 
oo '5b 2 
— s- p s? 
ra o u ö 'M o 
ra ^ 3 as .22 > 
'•B ra 
c e 
cu o -• ° •% % 
2 3 
:ra OS -=! 
W OS s 03 
CO 
co 
0> -a 
o 
3 
> ' 
o? „ —' <P <u 
e P 
U CD 
<L) P 
.S S > 
t/3 £11 :0 <3 
3 
3 
e _3 
CU 
3 
to 
^ 
i ra to 
cu 
CO 
^ 3 
O 
-o 
JS CLI p 
O 
CO 
O > 
-1 
/-1 3 
3 
_y 
.VI 
o 
-p 
CU 
ra 
hll 
<i) 
p 
(LI Cl) 
CO 
3 03 
CO 
O 
:o1 
:o3 
O, 
OS 
CO 
CO ra > 
M CO 
O 
-*S e 
e s 3 
£ 
o 
:o3 
:t« 
^ ^ O. OS 
OS 
OS 
ra 
C p 
o 3 
> 
p 
:o3 
tl) 
to 
CU E 'S 
o 
'E. n 
P 
o 
ra 
> Cl) 
CO 
O 
.^ ra CO 
p 
ra 
o Q. 
tD 
JB tn 
> :3 
^ Cl) 
T3 
0) 
3 
O. 
> tl) 
U. 
O 
:o r 
'v 
i_ 
CU 
P 
ra 
f>n 
p 
UJ — i/i 
Os 
r^i 
^^ in 
Os 
£N 
'tl-
Cs 
> 
•X 
i~ 
-n CO 
ra p 
p 
ra 
o 
i 
CD 
CU 
V 
M OO 
OS 
r-os 
OS 
OO 
SO 
Os p 
1) 
.-ra i~ 
G. 
VI l* 
.* CU 
x> 
CO 
3 
O 
Tl 
m Cl) 
CO 
E 
ra i"1' 
n 
p 
:0 
:0 
f. :o3 
^i 
P tl) 
E 
Cl) 
p 
(1) 
p 
_3 
1= 
p 
p 
3 JS 
03 
03 
3 
CU -M 03 
'c? 
3 
CO 
.2. 
p 
:0 
^! JS ra 
'öb 
<U 
.-ra 
CO 
CO 
co 
<u p 
CU 
^ > 
2.2 
3 •* 
td ra 
CO CO 
3 13 
-3 -S •* 3 
il 
•I—» -4-J .2 p M ra 
tu 'öb 3 
3 
M 
p 
cu ^ 
'3 ^ 
•p w 
O •-
S :P 
•r! +-* 
^ .3 
i T3 so os 
tu 
Q. n. ra ra 
w :ra p) 
tu 
T3 
P 
CU 
'S p 
o 
3 
3 > 
co 
O 
03 -^ -t-i 
3 3 
O 
T3 
'S 
3 
J3 
3 ra p o cu 
XJ 
> -P 
03 * 
'—i "^ 
Os SO 
r~ 
Os S o SO 
00 
Os 
O > 
w 
rs rt 
(N 
os 
p 
0) 
CO 
p 
1) 
p 
tu 
-o 
(1) 
P 
LP 
:ra > 
ra •—i 
r" 
CU 
-a 
CU 
ti 
^J p 
3 
CU 
ti 
n 
p 
3 3 
co 
ra 
p 
>> 
.* ^ 
CO 
3 
"C 
o 
CO >-
w 
r-->o 
SO 
OS 
p 
E ra 
p ra 
ra a. 
—; ._ 4> 
O > c > 
3 
Q. 
Q, 
I :E 
e ca 
vi S o 
CCt O 
.ti A 
ra :3 
Xi p 11 
<5 o 
II 
.ia > A c ra ca •—• vs c 
15 
2 
VI :ra a, 
so 
Os 
ON c -S, 
2 ON 
vi Os 
O OS 
•« ra 
5 <« 3 Ä: •= 
10 e 5 « o 
-K > = O P 
O -s 
3 <U 
ca v-
2 =5 C8 — U 
.£ Ä ^ 
O vi ra 
> O A 03 vi O 
.ti K) 
JS K 
.a .A 
> «5 
ca A 
ö -2 
ra U. 
c o o 
p, 
o -1 
Xi 
ra 
03 
t> 
o 
C! 
o 00 3 3 A 
A 
O 
x: <U 
rrt 
6U 
(LI 
C 
PJ 
i m ca 
*3 
•4—' 
1— 
:o3 
:C3 
C 
m 
'o 
A 
e A 
(3 
> 
1> 
O 
-.03 iti 
VI 
•> 
:cS 
A e :0 
••o c 
Irti 
^1 
:rt1 -^ 
> 
Ca 
m Q. 
O 
ra 
•> e 
e 
2 •> > 
o :- " 
3 iu S 
^ •= vO Z "O Os 
o. 
.S S 
A — 
s S 
ra c 
ra ra 
3 c 
3 :C3 
-S « 
O A 
"03 3 
ti <" 
ro -a 
>" ra o e o 
e 
O 
2 
-S +? e ra ö .£, 
•o 
U 
O, 
O. 
c o o 
E 
o 
3 ra 
> 
_ ii 
ti o 
> 
:ra A « 
*J ra 
ra A ra := 
•s c 
eri *~^ 
n. 2 a 
s 
vi 
J-
O. 
c o 
ra 
o A 
ra n, r> 
ra ;ra 
;ra n. 
c 
ra ra 
S 
a 
D tn 
ra vi 
o vi 
ra h s *" 
ca o 
A ~ 
:t= .5 
'ra 'o 
S- c 
2 s 
ra 5 
AI o 
a S 
~H :ra 
cu a. 
^ 'S 
tra ra n n n 
ra > > 
A: « ^ -^ c c 
X! 
=ra > 1 . 
:ra > 
:ra e 
^ ^ o s o e 
c 
a 
-4—1 
^> c 
VI 
o > 
3 
2 
i O 
o 
=3 
*+3 
on 
(li 
S 
V) 
Ai 
>, ra 
S 
> c 
e <u E ra 
ra 
a. 'S 
ra 
O 
ra 
CL. 
E 
n) 
3 
•-£ A! :ra > 
JS 
••o 
Ai :ra 
C 
C 
<o 
T3 
O e 
ta 
•a 
o 
3 
> 
c ra 
C .^2 
I o S g. i> _ 
U os 
C 
<D a ra 
vi ra ra aj ^. vi OS 
o 
o 
O 
S '^ o 
3 •— "^ 
C OQ S? 
c (U ox 
'•f- .— ^ o C bJO CM — <l> n ^ ^> X! — rt 
;ra o —' %'£ ° 
8 S S 
•:2, g "g 
Z/ —i A; S *J :eo ra -j t-
ra ra *?2 
ra1 o v> 
x: -o ^ 
•ö 13 £ 
V3 ^ -o 
Co' o o 
(N O 
ra ^ 
—i v-> 
o +-. 
„ ra 
<N A; 
o § 
(N C 
c 'S 
2 o 
^ J2 CQ ^ o £ > o 
'-1 •—• 'rrt +rl •—' vi c 
ai) vi j; 
.2 o c o 
c S « J^.2 :=• ra 
O ä 
a. „ 
c ^ 
-a S 
•* A 
:ra ra •~> W) 
^O <L> 
o > 
3 (N U « ~—' c =s sp >, ra 
. v> 3 
•n x: ra 
en 5 & 
M ST" w 
c 
-n :ra :ra VI 
c 
'rä ra > o) 
A 
A 
:ra tl 
O 
O 
E 
o 
3 X 
ra 
ra a> 
O 
ra 
VI 
VI 
o ra 
ca 
V) 
A 
71 E 
A 
3 
^j 
ra 
E 
P 
VI 
3 
3 CO 
> <u 
O 
:ra 
VI VI 
:ra 
>1 
:ra A: 
ra 
xs 
CB 
a. 3 
ca e o 
3 
x: > 
ra 
A 
A 
c 
A ca 'vi 
A 
ci) 
VI 
E 
'o 
E 
c 
P 
ca 
•ö1 
VI 
:c3 
.•ra 
O. c 3 -o 
e P 3 ca 
VI A ca i vi e 
A 3 
3 "o 
x: <N g rä o ra 
S CN 
o ra 
a. -o 2 e -3 
3 ca o 
s < -g 
ra c i 
ra ca ' ;ra 
E .£ « S VI V) ca _ -O 
tn >> 
'•5 ^ 
3 x: ca o3 ca 
^c 
P 
ra 
> 
A :0 
P :ra -5 A ca c 
v> 3 ca xi 
:ra en 
3 
8g; 
+-> os B os .ti as V) , , ca 
ra I 
2 « „ ca ° '•£ a o ra ra 
o .E 
"° S 
ca 3 
H 2 OB vi 
< ^ 
e o 
A 
ca 
VI 
E 
ra :c3 
<£, e 
ra j> 
-^ -S A -S? O > 
xl c 
ca 8 S vi :ra :ra a. 
p s 
C/l -(-» 
.^1 
vi .'a 
•2 S 
.2 8 
ra ra > > 
c ca 
3 
3 
-! r/n 
ra 3 
P 
O :ta 
f/S 
:rrt 
:rrt 
Ci. 
C ra ra 
ca 
E A 
ca VI 
F 
:ra 3 <1) 
XI :ra > 
c 
:crt Y, 
O, 
X 
0) 03 
vi 
-^ 3 
3 
03 
> AI TS 
"O 
<1> 
J= 
:03 
at 
dll 
t-
(U 
e D 
s <i> 
> 3 
3 
e/l 
3 3 
0) 
J4 
u H -^ 
.M 
CC 
ti 
-»-» o 
> m 
t/i 
F-
:m 
—' C 
2 S, :irt 
X a 
cu <u 
o 
3 
> 
>^ 
3 
S 
CD 
J3 
:ca > G e o -a 
. en 
el 
o ~ 
o :=. 
•* J= o 3 
E 
cu 
S 
o 
o 
(N G 
£ 
:c3 
^ 
>i 
CU 
r/1 
T5 
r^ 
>-:Q 
:03 
-M 
G 
c; 
E 
a 
o 3 
4-J 
c o en 
c e 
CD J3 X CD 3 
"S s 
O CD 
-* =: G 
2 '5b c 
O 03 
g J4 
3 3 
•^ e 
o) c S '53) 
G <u 
03 
3 03 <D .3 "^1 — en 3 -M 
-o -5 H 
:= >>!-
> J3 i f 8 
II 9 S 
: = £ 
O ID 
O. X 3 .3 
-S 2 '3 '53) e >-
3 3 
— <D •S » 
S tn S ;o3 
E :03 
« & != G 03 en .— 
^ 2 ö 
G J^ (U 
OJ <u m 
1 § s 
v .-s e 
o > " 
£ «5 03 t/i 
§58 
I S J B 
-1 
t" "cd IS tn J*i <D 03 
J* ' 
CU 03 :o3 
a.x> | * H 
§ S S a £§ 3 .e* ^i 
« 2 a 
3.2. '53) S 
a x 
.3 53 .2 o 
<D o\ 
a :o3 
-*—• •*-* tn en 
"> S 
X £ 
tn :5 
S :ca 
J^ en C tn 
0) 3 
• -* •*-* 
^! O 
3 tu 
03 _, 
:03 3 
E « 
.1 3 
CO (D 
w S 03 
O CD 
O 4_l 
r^ .S2 
e H 
-a 5 
?o 
^T' > 
:o3 )-
:0 03 
-»-* to 
C 3 
>, O e 
CD '> 3 
C 
03 
s 
c c 3 
3 
03 
n 
f-
o H c 
CD 
E 
h' 
03 
V< 3 
(1) 
O a, 3 S K 03 
03 .-e 
äJ) -a 
U 3 3 3 03 g to > E 
> 
iS 
03 
VI 
3 
S 
3 
03 
03 
> 3 
X. <u 
c 
£ 
^ 
:o3 
> >> c 
c 
s 
CU 
O 
3 
a. 
H 
H 
c 
ci> ä 
3 
."2 
> 3 
CU 
-1 
J 
XL 
m 
> n Cl> 
en 
CT( 
o 
3 
> 
03 
-« 
^ 
H i 03 
• - •. 
<!) C/1 
ÖJ) 
"o 
'-XL 
Vi 
-.03 
S 
> 
.2 03 
T3 
-C 
o 
o .y :03 
C 
CU 
t/l 
s 
o c o 
CD 
O 
'to 
O 
t/l 3 
- 'O 
2 J4 t« ^ 
'-• '.03 03 J3 
'53) S 
CU 03 
03 
03 
> O e c 
O CU c 
3 03 
CD 03 
= i 
CD :o3 O 
3 
(N 
cu 3 
•^ 3 
c 2-
ca 3 
03 J^ 
• 2 S 
£? s 
3 3 
m a-.2, JS 
C :o3 
03 ™ 
'c/i tn 
§ 3 
£ o 
tn 3 
'e -" 03 il S tn 
•- O 
S 5 S 
SS S3 
S 2? G 
° c « 
^ CD "Ti a x 
<D en P^ 
3 LU :c0 
•S i 
03 03 
'53) S x 
3 
CD 
r-, 
03 
3 
tn 
3 CD 
r 
3 
3 
03 
C 03 
-» m J4 
n CD 
T3 
3 3 
J^ 
U 
cvi 
0)) 
ID 
r^ 
CD 
O :rrt 
C/l 
tn 
E 
E 
h' 
O cö 
-"> O 
'•O S 
— 03 
E 3 
i2 CD 
.5 3 3" o en L O 2 OilN :c« ^ 
•O E 
m 
tn <N 
:crj ^ 
:crj oo 
DH C3s ON 
O 
o 
o o 
S 
CD 
tu 
X 
03 
Oi ••n E 
:cS CD 
& -a 
2 E 3 
CD 03 
> 
_CD 
O 
3 § M 
•a ja 03 
*S 
3 
3 
:03 
:o3 
> 
ges 
E 
CU 
CD li 
CL. O :o3 S 
CD 
-1 
m 
03 
03 
X O 
F. 
m 
_y crt 
2 3 > ö J= 3 
O ' 
.•= rS tn O 
3 ca 
o. > 3 .= := 
" c/i en 
tn =2 
<u ra 
.2 '53) 3 ^ 
^4 >^ 
S :o3 
ca :3 .£ 
'tn C -S 
3 :o3 03 
= = 3 
03 :2 5 
2 =03 .2 S 
ÖJ) ' ' o o 
3 
O. 
O 
CD -3 tn 3 a 
rrt 
03 
Cl) 
.tn 
03 
> G 
<1) 
-n 
ts 
o > 
tn 
:CÖ 
O. 
E 3 
CD 
J 
fr 
> 
n CD 
E 
E 
CD O 
s X 
X u. 
ca E 
3 c/l 
03 
03 
X 
03 
•—i 
i 
O 
X 
J3 
-.03 
en E 
.> rs 
3 
3 
3 
S 
:c« 
ID 
en 
-a E 
••o 
-^ :c0 
-V, 
S cl) 
TJ 
Cl) 
-E 
TO 03 
'53) 
c 
CD D 
w 
> 
=3 c 
S 
i/i E 
O 
e i 
^ o 
CU 
'J, 
n i) 
o 
E-03 
:u 3 
E 
2 
> 
tti 
u CU 
p 
s 
CO 
•e 
J* 
CO 
ra -* :nj 
Cl» 
P 
o; S 
o 
o rsi 
c 
<u 
CU 
o 3 
> P 
co — — 
K! 
[Tl 
P 
tl» 
O 
o. 
ra ra 
% 
£ o 
3 
J, P 
K 
-o 
3 
p 
p 
c/5 
•ö1 
co 
KB 
a. 
3 
m m \/ o 
o 
cu 
cu 
o 
3 
> 
i—i 
rf 
^L + 
e ra ra ^ 3 
P O 
u 
E 
o 
00 ! + 
"•—' :ra 
co 
CO 
CO 
C 
r. o» p ra 
CO 
.2 
CO ra :ra :ra 
CU 
p 
'E 
o 
t! 
a 
ra .> > CO 
o 
3 
> 
C 
ID 
U 
<U 
CO 
-a 
-e 
O 
li. 
T CO 
'p 
MS 
p 
o» 
räj 
^ 
"tri 
> ra 
ra c n 
T" '-w 
CO 
TD 
1 
u 
tu 
CO 
O 
„' 
cu 
•a 
3 
CO 
•n 
m p , :ra 25 
<i» 
-n w W3 
> c 
CU -o 
3 
m 
ra .* 
ra C ra 
ra 
-n ra ra J o n» 
— 
ra ra 
tu 
to 
3 
J* 
CO 
CU 
^ c .-ra 
.P ra 
O- to 
ra co 
CO \> 
CO •_= 
p p ra P 
-^ 'S c S" <* 
M s^ 
:§x ra 
«^ 1 o o o 
(N ra p 
p 
o 3 > 
3 
CU 
O en p a» p a» -a 
CO 
':5 
B 
E 
'cO 
p 
a» 
p 
ra 
<u 
X 
o p ra ra 
jö 
"S > o 
CO 
rrt 
CO 
CU 
CU 
Xl ra > p 
CU 
CO 
"ra 
p p 
-i 
CO 
'3 
Xi CO 
3 P P ra 
CO 
3 
P 
'5b 
ra 
S ra 
tu 
.S 'C 
tu 
u. 
s 
CU 
Cu ra ra 
E ra 
> _ 
S £ 
:cri o3 
'e "g -ra 
ci *"* vi 
sS^ 
co .ä P 
3 e >. 
t- P CO 
« O >, 
0- ,* ^ S P 
ra ra 
ra ra 
ra| J 
öJ) tn +5 
t* O *2 
s « 1 
> P £ 
>>-^ P •a -* "P :ct3 O £ co _c .3 
«22 .S S! 
- 3 ra S > <u cu ra 
J* ra co o. o ra ^ > 
s p 
ti ra 
tu > o u ° _* 
O CO 
*- o 
P -^ 
o 
o « O. .52 
ra E 
'5 3 
p 
>\ CU > S <u x M o 
s ™ 
\/ -ra 
ra tu 
'cu1 T3 
t= CU 
O ^ 
n -—y 
CO +_, 
3 <U 
3 co 
"g 
cu Cu ra ra 
o 
X! CU 
ra ra "-' V, S 
O co 
js4 tu 
> M 
cu p 
5 ^ 
ra 3 
52 a» 
+-f* 
>-_^ 
o 
T3 X 
CU .3 
> 
Ji4 
CU 
'•3 p 
ra o -o 
n» 
H :ra 
E 
> O 
c •^ ° .S ra ra _c; ^ !? a M ^ tu 
:ra « 2 
y y p 
x i 3 
> > is O 
TT 
P 
O 
:ra 
O 
+-> 
:<rl 
cu 
O 
>• 
ro 
3 
-s 
O 
P 
co 
3 
P 
n <u 
M 
ra 
Oi ra 
o 
ra 
p 
CU -a 
_o 
ra > p 
<u 
CO 
«SS 
•—) 
ra CO 
CO 
ra :ra Cu 
^j 
CU 
E 
o 
H c 
CU e 
ti ra 
j<* 
^H 
ra *^ > 
•o 
m 
ON 
^P 
•™ 
_s« CU 
i^ 
T3 
ra 
o 
CO 
ra *• 
P 
tu 3 
^S 
ra ^ ra 
o •n Cl» 
'S 
CO 
:3 
P 
ra > 
ra ra 
-^ 
ra ra 
CO 
CO 
CO 
E o 
i u 
> 
11» 
ra 
<u 
CO 
O ra 
<u 
CO 
p 
ra > 
CU 
E 
o 
CO 
"n 
0, 
1 
o 
-^ CU 
E 
:ra :ra 
^ 
tO 
>. :ra 3 
E 
CU 
SO U ä n CO • — 
•q H 
:äs E •-
?" CU p 
p 
>i 
CO 
JS ^ 
"o P 
.X, CU 
^ CU 
M J2 
° s 
cu ^ cu ^3 
P tu 
P ti 
cu 3 
:P '5 
J > p <u cu 
p 
CU 
4^ 
ra 
Cu 
E >> 
r: 
tu 
£ ra ra 
p 
3 
co P 
£ 
£ 
X 
:ra ;> ra 
ra p 
p 
ra -* CU 
P 
P 
r^ 
.S 
o 60 c 
1P 
ra > :3 
c ra 
ra x1 
ra 
1 . p 
X 
'5 
n 
3 
E a» 
P 
ID ."P CO 
itä 
CO 
p 
CU 
tl» 
>^ 
:ra 
P 
^, CO 
.*•. M :ra Cu 
E 
>N 
o o 
E 
o 3 X 
P 
ra ra 
o ^S E ~ tu <u c <u 
p ti 
JS '5 
— tn ra > 0» 
CO 
O 
w ••O 
:ra 
ra 
to 
ra 
o X CU 
I-3 
e <u 
CO 
O p p -1 VI 
ra 
ra 
CO 
3 1 
E 
n P p 
CU 
•e ra > 
.S 
'co 
3 P P tU 
^! ra ^n 
PH 
oo ra i 
O 
UH 
a. 
u 
UH 
ra 
+H 
o 0-ra 
M 
CU 
CO 
E ra 
o 
'rä1 
p <u 
CO 
•JT1 
;ra Cu CO 
CU 
CO 
E 
:ca 
CU 
-I-, :ra > 
o. o 
G 
c i 
H 
H 
c 
X, 
O 
o. 
:rt 
> 
:cs 
:0 
e o *-o 
_cs 
s <u v 
E/5 
-£ 
O 
E s o 
TT 
O — rs -o 
= 3 2 <D 
o .s 
o. E 
II CO 
co 
cd > 
> Cd 
CÖ Cd 
LO ^* 
CD -*-> 
Co co 
S <u 
Cd oo 
£ — 
72 tu Cd CD 
cd 3 cd 
<" s 
CL) O 
CD > 
'=? e 
co <u 
cd .« 
cd rt •= co 
"ra \c 
rt j-
r= o 
C C 
S g '=? _*: 
co __ 
c3 G 
cd _«) 
-^ 'co 3 
'S > o c o 
3 
-w c c — ris --=- •--
CO ITI "r-. rt} ^ ;r~i "*ri 
= S S 73.^ c — rt :rt > 
LO -^ ^ 2 ~ « « 
CD <D fc O g 3 
cu £3 
CL> CO 
"3 3 
co S rt > 
CU 
§ o 
:=> c 
~< :rt S h CD <D 
.-a o. 
S rt 
~ CO :cd rt .-S rt 'cö 6 
o >> 
> .£ 
< > :cd *-* 
••o 
Ä O <= ,2 CD e 
.2 rt 
e c 
rt 3 CT E > ~ «a 
- X! S <D ä 23 :cd -^ 
« Ö 
cS Ss 
S.2 
•* & 
rt cd 
2 3 
3 co 
3 -M 
SCD 
cO e o — 3 
3 
c 
2 -C 
e CD 
e M 
2 c 
o o >> o 
4-» H 
pr rt > cd 
K ia w ro *? c 
rt e £ o- ^ •-
S c? > S 7= S o o 
to rt 
e 
cd 
3 
o 
CD 
,^< E 
ON 
<—i cd 
ti 
CD Y, rt 
cd 
JS 
rr 
(N 
I I 
"il 
O 3 > +* •—, a 3 « O 
3 8 fi 
E e c 
e i § 
I il 3 
•—i 
y. 
00 
m m ij 
CD 
C 
cd -C 
•* cd 
3 
IZ^ 
£ 
O 
1—' cd 
^ CD 
cd 
-C 
o 
o c r >, :rt 
cv) Ji 
CD 
C 
cd JS 
o > c 3 <u S ?S 
cd o 
O. ji rt c 
CD cd 
3 C 
— cd 
c -^ 
CO 3 
.s ^ 
co CD 
:cd • • 
cd 
CO 
CD -a 3 3 
L~ 
cd 
> Ä E 
c 
c o 
c c 
cd 
> CO CD 
a 
E 
:ca 
.t; 
JC 
CD 
^ 
— — oo 
55 
b* 
O 
O 
e -i 
CJ 
:0 
k 
!CS 
a. E 
>• e es « 
c rt im 
•s 
CD 
1^1 e .•o 
•— 
:es o. E > :cs 
>• 
+rf ;££ 
-" e 
CD 
E 
-i rt 
^ ;3 
e 
CD 
3 
3 
'-rt > rt « m 
1 c/} 
=1 ro 2 
SS 
CC 
-^ 
ro 
ro S o. 
2 s 
> ^ 
•g o. 
9- 2 
S 3 3 O 
C 
O •-
o S 3 
^ .2 
O 
>. 
••s .H i2 > ^ <u 
— — "S f? > -fc! ro - ro 
§ 1 
I 1 :ro > 
C/3 
:ro > CD C2 
E S 
° 3 
« 3 
:ro .^ 
£ e 
M ro *j D -s ro « 2 <u 
ro 
:ro > ro si £ o e 
s .2 
O cp E 'S 
3 .S 
CU ^ 
CL WI C 
c 
S :ro 
e S -a :ro ro 
^ IS 
ro a> 
o 
IS 
c 
0> 3 —! m 
LH 
c 
c/3 
hl) 
O 
O 
m o 
£3 ro o. o 
4-* 
c 
o 
3 H :ro > 
to «i 
.H S 
S. T3 
3 '£ 
I I I :re 11 aa D o ^ « > 
Jä -^ 
'3 S 
•S « 
JS :ro 
:ro ts 
| § 
to ^j G to 
T3 
!l I 
a. o 
g ro 
2 S g =i Js ro .S 
<U .Si. o 
<D 
H 3 :ro •§ g 
o S 
H g 1 § <B -J 
3 S 
2 e ^3 - O 
-«L C/5 +-* 
o -M _ 
•— O <o 
•£> JS <D 
- <D ."H 
.2.2 g-
i i •§ 
Äw 2 
ro 
3 
~~' g 
O ro C 
<u Jä 
n 
J3 
(N (N ro e ro 
3 
g 
ro 
o 
rsi 
SO -*-* <D 
ro w 
ro 
i> 
Jt 
c 
_c 
o 3 
3 
Ö. 
O 
_o 
to 
J3 
:ro 
rl 
,. C 
3 
3 
o :rn 
tfl 
Cfl 
n 
>. 
-^ 
OS 
ro i 
(U 
3 
O 
*-5 
ro 
3 o <u 
E 
o ^ ro E ro 
tt 
y 
c ro 
o ro n ro 
3 
C ro 
r/i 
o ,+i 
ro 
o o •o 
'3 
«s ro. B 93 
.•s 
« n 
S ro 
o 
+-» 
3 3 
E 
:© 
c/1 
•— 
••a o. 
E >> > 
^-> :s 
s o 
o 
05 
E 3 
F, 
_i 
3 +-* 
e o e 
E o e o 
-£ 
0) 
Vi 
O 
Vi 
et. 
3 
H C -3 
O 3= 
T3 > 
CU W 
•r— CC -i 
3 
cc 
> 
>. CU 
-> r/l 
.V 
tn 
E 
:cC 
•e M 
S .3 
2 vi 
13 « 
3 S 
en c 
CC CC 
CC ti 
CU e o 
3 
43 O 
'5 
<u 
s cu 
T3 
o s 
'•S 3 <u 4* 
e -5 :> *i 
§ 
••o 
i« •- .a 
4—' w _C '"' :c3 43 
:cc "3 
O. 9 
m 3 
:c3 cu g .2 
S E 
S <u 
4A -w 
_*> en 
O .Si. 
43 "-" 
CD :cC 
ta V 
"M g 
w -s g 5 
s 
cu 
•s 
> •3 3 3 
g <L> en 
•g 'IÖ1 fC 
-s :2 _y 
CU jCC "3 
^ DH 3 s o 
o1 s 
•SS "a 
ccc .4; :c3 •-
Q. 3 
m e CC D 
•S JS 
§1 
§1 
S o-
cc ' s 
CD 3 
3 
i>3 | 
S §-3 
ra ^j 
CD en 
en _y 
•*3 >> 
s o e .^ 2 .S 'äh '5 "- -5 
<u S 
s e 
u 43 
3 <D 
.2 -^ 
"> 3 
3 CD 3 12 •— CD en 42 
3 43 
D iS cu .X -3 
-S-s 
-3 cc 
S O. 
.3 CC 
:cC -S 3 cö JC "^ 3 
S • 
Q- 3 
O O 
tn -+-> 
en 
3 CC 
.2 P 
S 
O — -
.ti en CC en cc .^ _^£ 3 
•43 a.^ IS 2 tu • — 
en "^ 
•>-. en 
en • — 
° E oo 
"O o 
tN 
h § 3 
S .S b 
a.§i 
S JS 
rl PJ cu 
I I cc 
en 
en 
3 
sä 
3 CC 
a. — 
en -r; 
3 tn 
" % 3 c u 3 ~ 
'3 -a °^ 
>> 
M 
O 
S CU 
> CU 
o 3 
CU o 
S 
83 
61) 
— V S J 
,^ .= .S 'M «i 
^ J's = E 
3 C 
3 W 
S! = 
3. •* 
12 J s 
ti >. 
•2Z< 
muutokseen esim. bio­
tekniikan avulla 
Maailmanlaajuisten 
seurantajärjestelmien 
eurooppalaisen osa-alueen 
kehittäminen 
- Kustannustehokkaiden 
tekniikoiden kehittäminen 
ilmastonmuutoksen 
lieventämiseksi ympäristöä 
säästävän energian­
tuotannon avulla 
Sähkön tuottaminen 
alhaisemmin CO,-päästöin 
Uudet uusiutuvat 
energialähteet 
Uusiutuvien 
energialähteiden 
yhdistäminen energia­
järjestelmiin 
- Kustannustehokas 
teknologia sähkön­
tuotannon ympäristö­
haittojen vähentämiseksi - 479 milj. euroa 
Ensimmäinen ehdotus­
pyyntö 20.3.1999 
oo 
c/i 
ON" 
ON 
ON 
ro 
(N 
•* 
NO 
_) 
J 
> 
> 
m Puhtaammat 
energiajärjestelmät, mukaan 
lukien uusiutuvat 
energialähteet 
- Järkevä j a tehokas 
energiankäyttö 
- Seuraavat teknologiat: 
* energiansiirto-ja jakelu-
teknologia 
* energian varastointiteknologia 
* tehokkaampi hiilivetyjen 
etsintä-, talteenotto-ja 
jaiostusteknologia 
- CO,-skenaarioidenja 
teknologisten strategioiden 
laatiminen ilmaston­
muutoksen lieventämistä 
varten - 547 milj. euroa 
- Ensimmäinen ehdotus­
pyyntö 20.3. 1999 
00 
>r> 
c/5 
ON" 
ON 
ON 
c-i 
•* 
NO 
HJ 
•J 
> Energiaa taloudellisesti ja 
tehokkaasti Euroopan 
kilpailukyvyn varmistamiseksi 
'"•N - • . ' • «.•j' •• •-. • : 
GQ , .. ... -.v.:rS;.,., ;...—'•'. 
- Energiataloudellisuutta 
koskevien ympäristö-
mallien ja tietokannan 
tarjoamien välineiden33 
kehittäminen, politiikkojen 
ja talouskannustimien 
arviointi 
- Ilmastonmuutos-
politiikkojen sosiaalisten ja 
institutionaalisten 
ulottuvuuksien 
ymmärtäminen Vleiset sosioekonomiset toimet 
- Pilottihankkeet avaruudesta 
käsin tapahtuvan havain­
noinnin käyttämiseksi 
ympäristösopimusten 
täytäntöönpanossa 
es 
'S 
-** 
t/1 
3 
'S -** k. 
SS 
1- •* 
0) o 
to £t 
o o 
s 
_s 
•3 >-> 
O a. E 12 
3 
-4-* 
"3 
X 
• 
! 
|; 
2' o 
rt > 
tn 
S H, tn 
CU 
a. tn 
S 
S 
2 -M 
s 
£ CU 
a 
'5 
x: > 
1 -i CU 
S 
"3 -ta-
CO 
U* 
O 
3 tn 
i 
J: e "S xT o 
cu -*-< '3 a 
^ 
H 
H 
t/3 
S 
•> -«** CU 
<u -£ 
-C 
s CO 
Xi 
KO 
> 
>> 
*J — 
e 
es CO 
U 
.* :eo "S> 
» a. e 
o o 
2 .2. 
e 
o CU en 
O 
-*-3 3 
E 
c 
O 
tn 
CO 
E tn 
E 
tn 
;•> 
-i 
:CS > :eo 
"3 
'tn 
«3 
co 
E 
"cu 
•™•* 
JS 1 o 
CU 
'5 a 
ui 
tn 
3 
'S x; 
CO 
o •— 
CU 
E 
3 = 
S 
CO 
xi 
c 
H 
>-
2 es tn 
3 
E 
3 
H 
CO 
13 
E 
"3 
O c 
CU 
B 
E 
CO -f-» 
c 
"cÖ 
E 
s CU 
_c 
"03 
CU 
3 
< 
CO 
o 
u. 
3 
<U 
E 
i 
"o 
tn 
O 
I-
CU 
cO 
CO 
3 
tn 
CO 
CO 
M cu e o 
3 
-C 
'> tn 
cO 
C <U 
en 
IS 
tu 
e a> 
a .S 
••co c 
> s 
tn tn 
u TI 
Maailmanlaajuinen metsien ja 
tulipalojen seuranta 
Tietojärjestelmät 
CO 
o 
»H 3 CU 
•^ 
E 
00 
vo • 
< on 
S 
E 
o 
tn 
+j CL) 
<U •£"> 
.52 :co 
§ .a 
1 2 
50 o. 
•s s 
Vihreä tilinpito, tekninen 
arviointi; päätöksentekotyökalut 
integroitua arviointia varten 
CO 
o 
l-
3 <u 
•-n 
E 
r-" 
r?3 
O. 00 
a 
.2 
XJ 
o 
tO 
:c« 
C 
2 "•= 
tn ^ 
'S '3 
:c0 u. 
CU ÖO 
3 O 
Ci 
<l> 
tn 
Xi CU 
c a> 
•5 E 
KO S 
In tn 
^ 13 
Maankäytön tilaa koskevat 
näkökohdat; seuranta 
CO 
o 
UH 
3 
<U 
E 
O (N 
'O-i 
< CO 
e 
-t-» 
>> 
:c0 
T-. CO 
CO 
S 
CO 
§ 5 
c3 2 
CO P 
S-£ 
Energiaskenaariot, uusiutuvien 
energialähteiden järjestelmät, 
energiaa säästävät tekniikat 
CO 
o 
UH 
3 
<D 
E 
VO 
(N 
(N 
on ° r\ r- o oo — 
^ M M M W 
& S m tu w 
0) 
cu 
X. 
"s 
'5b 
UH 
DJ 
c 
tu ra > 
3 
3 
'en 
3 
D 
tu a e 
_C0 
.2 'Sh 
UH 
cu e W •4-» 
CD 
T3 3 3 
n <u 
en 
O *J 
-t—* • — 
'3 "cO 
To .2 
E tu 
•-H 4~> 
O CO 
> E 
cfl 
o 
u. 
3 
U 
E 
t~- 00 
SS 
< < 
o 
e 
CO 
o 
3 C O 
^ 
JS 
:c0 
IVO a _>. 
"3 -i-» 
S 
:c0 
:c0 
en 
•—1 
C 
2 
'5b 
o « 
u CO 
H > 
CO 
o 
UH 
3 
<U 
E 
o 
i 
CO 
H 
tn 
3 3 > 3 
CO 
D c c 
Päästöjen kuvaaminen, 
vähentämistekniikoiden 
validoiminen 
cO 
O 
u 
3 
CU 
'S 
^°« 
(N 
tn M3 
H—• ' • -T S S 
S < < 
CO 
c 
3 
'u> 
O 
c 
CU 
'ö1 
en 
:c0 
:C0 
0-
ISSN 1024-4492 
KOM(1999) 230 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 06 11 14 15 
Luettelonumero : CB-CO-99-253-FI-C 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg