Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kansalaisyhteiskunnan rooli yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikassa"

(2003/C 234/16)

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 17. tammikuuta 2002 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Kansalaisyhteiskunnan rooli yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikassa".

Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet" -erityisjaosto antoi lausuntonsa 3. kesäkuuta 2003. Esittelijä oli Susanna Florio.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 16. ja 17. heinäkuuta 2003 pitämässään 401. täysistunnossa (heinäkuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 63 ääntä puolesta 4:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Käsillä oleva lausunto on tarkoitettu panokseksi keskusteluun kansalaisyhteiskunnan roolista kansainvälisissä suhteissa ja erityisesti Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikassa, joka on viime vuosina saanut yhä enemmän merkitystä. Asia on erittäin tärkeä maailman viimeaikaisten tapahtumien ja Irakin sodan valossa sekä sitä ajatellen, että Euroopan unionilla tulisi olla perustava rooli kyseisen alueen jälleenrakentamisessa ja todellisten demokraattisten rakenteiden luomisessa.

1.2. Tässä yhteydessä kansalaisyhteiskunta on osoittanut yhä enemmän kiinnostusta kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja kansainvälistä tasapainoa kohtaan. Toisaalta se on myös saanut tunnustusta kansainvälisiltä elimiltä, jotka pitävät valtiosta riippumattomia toimijoita nykyisin olennaisen tärkeinä kehitysyhteistyöohjelmien ja -politiikan muotoilussa.

1.3. Tietoisuus molemminpuolisen taloudellisen riippuvuuden lisääntymisestä sekä se tosiasia, että kansainväliset suhteet perustuvat aina vain selkeämmäksi käyvään eroon pohjoisen ja etelän välillä, ovat saaneet kansalaisyhteiskunnan eri eturyhmät eli valtiosta riippumattomat toimijat kiinnostumaan yhä enemmän kehitykseen liittyvistä aiheista ja tavoittelemaan aktiivista roolia sosiaalisesta, taloudellisesta ja kulttuurisesta eriarvoisuudesta käytävässä keskustelussa. Tämä prosessi käynnistyi jo 80-luvulla ja vahvistui entisestään seuraavalla vuosikymmenellä, kun kansainvälisen politiikan muutokset ja kaksinapaisen maailmanjärjestyksen murtuminen poistivat monia esteitä ja johtivat kehitystä ilmaisukeinojen laajentumisen ja muiden kuin institutionaalisten toimijoiden osallistumisen lisääntymisen suuntaan.

2. Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka: oikeusperusta ja perusperiaatteiden kehittyminen

2.1. Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka sai alkunsa vuonna 1957 tehdystä Rooman sopimuksesta, jossa yhteisön jäsenvaltiot sitoutuivat ylläpitämään solidaarisia yhteyksiä siirtomaihin ja merentakaisiin alueisiin ja edistämään niiden kehitystä. Seuraavalla vuosikymmenellä suurin osa näistä alueista saavutti itsenäisyyden, ja niiden ja yhteisön välisiin suhteisiin sovellettiin Yaoundén yleissopimuksia (1963, 1969). Vasta 70-luvulla, erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan liityttyä yhteisöön, kehitysyhteistyöpolitiikasta alkoi tulla monitahoisempaa. Näiltä ajoilta ovat peräisin Lomén sopimus ja uudet suhteet tiettyihin Pohjois-Afrikan, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maihin.

2.2. Vuonna 1993 Maastrichtissa tehty sopimus Euroopan unionista ja erityisesti sen 177-181 artikla antoivat oikeusperustan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikalle. Sopimuksen mukaan kyseisen politiikan tavoitteena on edistää kehitysmaiden kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä, niiden asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen ja köyhyyden torjuntaa. Siinä painotetaan myös vapauden ja demokratian periaatteita sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamista. Nämä periaatteet on vahvistettu Amsterdamin sopimuksessa (1999) ja Nizzassa allekirjoitetussa Euroopan unionin perusoikeuskirjassa (2000).

2.3. Tällä hetkellä 55 rosenttia kehitysmaille suunnatusta virallisesta avusta on peräisin Euroopan unionista ja sen jäsenvaltioista. Tämä antaa käsityksen kehitysyhteistyöpolitiikasta, jota unioni voi edistää, ja sen vaikutuksesta todella oikeudenmukaiseen ja kestävään kehitykseen. Päätavoitteena on köyhyyden torjunta, joka pohjautuu oikeudenmukaisen, kestävän ja osallistumiseen perustuvan inhimillisen ja sosiaalisen kehityksen periaatteeseen.

2.4. Euroopan unioni ajaa siis kansainvälisessä yhteisössä aktiivisesti sellaista kehitysyhteistyöpolitiikkaa, joka perustuu eri kulttuurien kunnioittamiseen ja yhteistyökumppanuuksien solmimiseen unionin ulkopuolisten maiden kanssa siten, että niiden kanssa toimitaan tasavertaiselta pohjalta kehityseroista huolimatta.

2.5. EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan käännekohta oli kesäkuussa 2000 allekirjoitettu Cotonoun sopimus. Siinä korostetaan työmarkkinavuoropuhelun, kansalaisvuoropuhelun, kehitysavun ja kaupan tukemisen välisiä sidoksia. Viranomaisten ja valtiosta riippumattomien toimijoiden välisestä vuoropuhelusta tehtiin ensi kertaa oikeudellisesti sitova velvoite. Valtiolla ja kansalaisyhteiskunnalla on näin ollen toisiaan täydentävä rooli kehitysyhteistyöohjelmien vaikutusten vahvistamiseen tähtäävässä toiminnassa.

2.6. Cotonoun sopimus on osa EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan yleistä muutosta. Jo marraskuussa 2000 annetussa neuvoston ja komission yhteisessä julkilausumassa yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikasta kehotettiin parantamaan yhteiskunnan kaikkien toimijoiden osallistumismahdollisuuksia, jotta voitaisiin luoda edellytykset kehitysmaiden demokraattisten järjestelmien lujittamiseksi ja niiden oikeudenmukaisuuden lisäämiseksi. Komission vuonna 2001 julkaisemassa valkoisessa kirjassa "Eurooppalainen hallintotapa"(1) puolestaan korostettiin unionin ulkopuolisten maiden viranomaisten ja muiden toimijoiden kanssa käytävän vuoropuhelun sekä kansalaisyhteiskunnan merkitystä sellaisen politiikan muotoilussa, joka on vaikutuksiltaan kansainvälistä.

3. Kehitysyhteistyöpolitiikan uusi, osallistava lähestymistapa

3.1. EU:n kehitysyhteistyöpolitiikka kehittyy siis osallistavaan suuntaan, ja sen yhteydessä kansalaisyhteiskunnalle annetaan tunnustettu asema kansainvälisten suhteiden uutena toimijana ainakin tietyillä politiikanaloilla. Lisäksi tavoitteena on antaa avun kohteena olevan alueen kaikille yhteiskunnallisille ryhmille laajat toimintamahdollisuudet ja etenkin edistää niiden osallistumista maakohtaisten strategioiden muotoiluun ja toteutukseen. Tällaisen uuden suhtautumistavan mukaan kansalaisyhteiskunnan tulee voida integroitua ja osallistua entistä tiiviimmin päätöksentekoprosesseihin, mutta myös kantaa oma osansa koko kehitysyhteistyöprosessiin liittyvästä vastuusta.

3.2. Nykyään siis tunnustetaan, että kehitykseen liittyy poliittinenkin ulottuvuus. Tässä yhteydessä on välttämätöntä, että julkinen ja yksityinen sektori, kansalaisyhteiskunta sekä taloudelliset ja yhteiskunnalliset toimijat osallistuvat prosessiin tasavertaisesti. Kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuuden varmistamiseksi ja avun vaikutusten lisäämiseksi on kaikkien näiden yhteiskunnallisten eturyhmien tehtävä tiivistä yhteistyötä.

3.3. Valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistuminen ja niiden kanssa käytävä vuoropuhelu tuovat mukanaan myös runsaasti lisäarvoa. Kun otetaan huomioon, että kehityksen käsitteeseen sisällytetään nykyisin puhtaasti taloudellisen näkökulman lisäksi myös poliittis-yhteiskunnallinen ulottuvuus, kansalaisyhteiskunnan osallistumista voidaan pitää keskeisenä demokraattisten järjestelmien luomista tai lujittamista edistävänä tekijänä. Lisäksi se on tärkeää konfliktien ehkäisemiseksi ja ratkaisemiseksi. Tämänsuuntaisia ajatuksia esitetään myös komission tiedonannossa "Hätäavun, kunnostustoimien ja kehitysyhteistyön niveltämisen arviointia"(2), jossa todetaan, että kriisitilanteiden tehokas ratkaiseminen edellyttää kaikkien asianomaisten toimijoiden, myös kansalaisjärjestöjen ja kansainvälisten järjestöjen sekä kansalaisyhteiskunnan eri ryhmien, välistä koordinointia.

3.4. Aihetta käsiteltiin myös Yaoundéssa 21.-23. toukokuuta 2003 pidetyn AKT-maiden talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmien viidennen alueseminaarin päätelmissä. Niissä korostetaan kansalaisyhteiskunnan keskeistä roolia konfliktien ja sosiaalisten jännitteiden ehkäisyssä. On otettava huomioon, että kehitysmaissa vallankaappaukset ja sisällissodat eivät edelleenkään ole harvinaisia.

4. Osallistavan lähestymistavan toteuttaminen

4.1. Komission tiedonannossa "Valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistuminen EY:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan"(3) valotetaan erityistoimia, joita unioni toteuttaa osallistavan lähestymistavan soveltamiseksi myös kehitysyhteistyöpolitiikassa. Kaiken kaikkiaan tavoitteen saavuttamiseksi on käytetty huomattavasti voimavaroja ja energiaa, mutta lähestymistapaa ei kuitenkaan vielä pitkään aikaan pystyttäne soveltamaan täysipainoisesti. Tämä johtuu yhtäältä sääntöjen ja menettelyjen epämääräisyydestä tai jopa puuttumisesta, ja toisaalta ilmeisistä ongelmista, joita tarvittavien perusteellisten uudistusten toteutukseen liittyy.

4.2. Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen kehitysyhteistyöpolitiikan muotoilun ja toteutuksen kaikkiin vaiheisiin mainitaan virallisesti vain Cotonoun sopimuksessa. Sopimuksen mukaan valtiosta riippumattomien toimijoiden on voitava saada tietoa ja tulla kuulluiksi kehitysyhteistyöpolitiikasta, ja niiden käytettävissä tulee olla resursseja paikallisen kehityksen tukemiseksi. Toimijoiden tulee voida osallistua sellaisten hankkeiden ja ohjelmien toteutukseen, jotka liittyvät niitä itseään koskeviin alueisiin tai aloihin. Kyseisten toimijoiden tulee myös saada apua ja tukea omien valmiuksiensa parantamiseksi. Erityisen tärkeää on valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistuminen maakohtaisten kehitysstrategioiden muotoiluun. Muistutettakoon, että ETSK:n joulukuussa 2002 AKT-maiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioille järjestämässä foorumissa esitettiin lukuisia todisteita tiedotuksen ja osallistumismahdollisuuksien puutteesta kehitysyhteistyöohjelmien yhteydessä.

4.3. Tässä yhteydessä erityisen tärkeä on Barcelonan prosessi, johon liittyen käynnistettiin marraskuussa 1995 Eurooppa-Välimeri-kumppanuusohjelma (Euromed). Sen tavoitteena on

- määrittää yhteinen rauhaan ja vakauteen perustuva alue

- perustaa yhteinen hyvinvointiin perustuva alue

- kehittää henkilöresursseja sekä edistää eri kulttuurien välistä yhteisymmärrystä ja kansalaisyhteiskuntien välistä vuorovaikutusta.

Ohjelmaa rahoitetaan erityisesti Meda-ohjelmasta, ja sitä toteutetaan laajalti.

4.4. Muiden sopimusten, ohjelmien tai erityisten rahoituskanavien yhteydessä ei toistaiseksi velvoiteta kuulemaan unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomia toimijoita tai varaamaan niille osallistumismahdollisuutta, mutta käytännössä komissio on kuullut kansalaisyhteiskunnan eri edustajia virallisesti tai epävirallisesti.

4.5. Tästä on paljon esimerkkejä: Eurooppalaisen ihmisoikeusaloitteen ohjelmien laadinnan yhteydessä kuultiin ensin EU-maiden riippumattomia ihmisoikeusjärjestöjä ja tehtiin tämän jälkeen tiedonkeruumatkoja itse paikalle ja otettiin yhteyttä paikallisiin kansalaisjärjestöihin, vaikkakin vasta ohjelma-asiakirjan hyväksymisen jälkeen. Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimisto (ECHO) ei myönnä rahoitusta suoraan unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomille toimijoille, mutta ne ovat ECHO:n paikallisia yhteistyökumppaneita, joiden apu on välttämätöntä paikallisten tarpeiden määrittämiseksi. Latinalaisessa Amerikassa Euroopan unioni on käynnistänyt virallisesti vuoropuhelun Rion ryhmän sekä aluetasoa alemmalla hallintotasolla San Josén ryhmän, Meksikon, Mercosur-maiden ja Andien yhteisön kanssa. Tuoreimmassa Aasian ja Latinalaisen Amerikan kanssa tehtävää yhteistyötä koskevassa asetuksessa hyväksytään humanitaarisen yhteistyön osapuoliksi erilaisia valtiosta riippumattomia toimijoita ja suositetaan yhteistyösuhteiden solmimista kyseisissä maissa ja EU:ssa toimivien kumppanien välillä, erityisesti valtiosta riippumattomien toimijoiden kanssa.

4.6. Komission tiedonannon perusteella voidaan siis päätellä, että kansalaisyhteiskuntaan kiinnitetään suhteellisen paljon huomiota jaettaessa määrärahoja hankkeiden kehittämiseksi, mutta sen edustajilla ei toistaiseksi ole täyttä mahdollisuutta osallistua politiikan muotoiluun. Unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomia toimijoita pidetään ensisijaisesti yhteistyökumppaneina ja määrärahojen välillisinä kohteina, muttei kehitysyhteistyöpolitiikan muotoilun pääasiallisina toimijoina tai siitä vastuussa olevina tahoina.

4.7. Komissio käynnisti vuonna 2001 prosessin, jonka tavoitteena on ohjelmien suunnittelun hajauttaminen sekä voimavarojen ja vastuun siirtäminen komission lähetystöille. Päämääränä on entistä osallistavampi lähestymistapa.

4.8. Komissio yrittää parhaillaan toteuttaa useita aloitteita, joiden tavoitteena on taata valtiosta riippumattomille toimijoille todelliset osallistumismahdollisuudet. Yhtenä keinona on lisätuen antaminen kyseisten toimijoiden valmiuksien kehittämiseksi ja vahvistamiseksi. Komissio otti sitä paitsi jo vuonna 1976 käyttöön budjettikohdan B7-6000, jonka avulla on tarkoitus edistää Euroopan kansalaisyhteiskunnan osallistumista kehitysyhteistyöpolitiikasta käytävään vuoropuheluun. Vuonna 1992 puolestaan perustettiin budjettikohta B7-6002, joka on tarkoitettu erityisesti hajautettuun yhteistyöhön osallistuvien kehitysmaiden toimijoiden osallistumisvalmiuksien parantamiseen.

5. Esteitä ja ongelmia

5.1. Kuten edellä esitetystä ilmenee, yleisesti ottaen komissio odottaa valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistuvan kehitysyhteistyöprosessin kaikkiin vaiheisiin maakohtaisen kehitysstrategian määrittelystä maakohtaisen ratkaisustrategian valmisteluun saakka sekä toiminta-alojen määrittelyn jälkeen käytävään poliittiseen vuoropuheluun ja toteuttamis- ja tarkistusprosesseihin.

5.2. Osallistavan lähestymistavan tosiasiallisen soveltamisen tiellä on kuitenkin useita esteitä.

- Unionin ulkopuolisten maiden hallitukset ovat useimmiten hyvin vastahakoisia käymään vuoropuhelua valtiosta riippumattomien toimijoiden kanssa. Vaikka kyseisillä toimijoilla olisikin mahdollisuus osallistua vuoropuheluun, niiden todelliset mahdollisuudet vaikuttaa kehitysyhteistyöohjelmien ja -strategioiden määrittelyyn ovat hyvin pienet.

- Joissakin maissa hallinto on erittäin keskittynyttä. Niissä ei suosita valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistumista yleensä eikä huomioida syrjäisten alueiden tai etenkään maaseutualueiden tilannetta. Tällaiset alueet ovat vaikeapääsyisiä ja usein myös kaikkein köyhimpiä.

- Valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistumista varten ei ole tarkkoja sääntöjä.

- Unionin ulkopuolisten maiden kansalaisyhteiskunnat ovat monessa tapauksessa heikosti järjestäytyneitä. Suurimpana kompastuskivenä on usein niiden toimijoiden valmiuksien kehittäminen, joiden pitäisi osallistua kehitysyhteistyöprosessiin.

- Rahoituksen saatavuus riippuu suoraan tiedon levityksestä ja saatavuudesta. Unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomat toimijat valittavat usein tiedotusjärjestelmien puutetta.

- Rahoituksen myöntämiseen liittyvät menettelyt ovat useimmiten liian kalliita ja monimutkaisia, kuten valtiosta riippumattomat toimijat ovat itse usein todenneet.

6. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean rooli

6.1. Euroopan talous- ja sosiaalikomitealla on edellä esitellyssä toimintaympäristössä avainrooli järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan viestin välittäjänä ja tukijana. Komitealle annettiin tällainen rooli vuonna 1957 tehdyssä Rooman sopimuksessa, ja sitä vahvistettiin hiljattain Nizzan sopimuksessa.

6.2. Komitea ja Euroopan komissio allekirjoittivat vuonna 2001 Nizzan sopimuksen johdosta yhteistyöpöytäkirjan, jonka avulla tiivistetään kyseisten toimielinten välisiä suhteita. Pöytäkirjassa tunnustetaan komitean asema yhteisön toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan välisen vuoropuhelun ensisijaisena foorumina. Pöytäkirjan 14 kohdassa korostetaan nimenomaisesti komitean aktiivista roolia yhteisön toimielinten ja unionin ulkopuolisten maiden järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan välisenä yhdyssiteenä.

6.3. Tässä yhteydessä tulee kuitenkin korostaa, että komitea on toiminut tällaisessa roolissa jo pitkään. Tähän mennessä on toteutettu lukuisia toimia unionin ulkopuolisten maiden kansalaisyhteiskuntien eri eturyhmien kanssa käytävän vuoropuhelun ylläpitämiseksi (mm. alueseminaareja, talous- ja sosiaalineuvostojen huippukokouksia, valmisteluryhmiä ja seurantakomiteoita), ja eräissä tapauksissa tällaisia toimia edellytetään myös Euroopan unionin virallisissa asiakirjoissa. Aloitteita on toteutettu esim. AKT-maiden kansalaisyhteiskunnan organisaatioille järjestetyn foorumin sekä EU- ja AKT-maiden talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden tapaamisten ja kuulemisten yhteydessä (asema vahvistettu Cotonoun sopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa). Lisäksi aloitteita on toteutettu osana EU:n ja Välimeren alueen maiden välistä vuoropuhelua, EU:n ja Intian pyöreän pöydän keskusteluja sekä unionin itänaapureina olevien ehdokasvaltioiden kanssa tehtävää yhteistyötä.

7. Ehdotuksia ja suosituksia

7.1. Komitea antaa arvoa osallistavan lähestymistavan täysipainoiseen soveltamiseen tähtääville komission toimille, kun otetaan huomioon, että kansalaisyhteiskunnan edustajilla on kehitysyhteistyöprosesseissa perustava rooli avun saajina ja etenkin prosessiin osallistuvina toimijoina.

7.2. Komitea arvostaa komission linjausta, mutta toivoo, että lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä solmittaisiin valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistumisen sääntöjä ja välineitä koskeva sopimus, jotta saataisiin aikaan vuoropuhelua sääntelevä ja legitimoiva järjestelmä. Vuoropuhelun tulee lisäksi perustua täsmällisesti määriteltyihin tavoitteisiin sekä yhteisiin malleihin ja arvoihin, joita tulee edistää.

7.3. Valtiosta riippumattomien toimijoiden kanssa käytävän vuoropuhelun ja niiden osallistumisen helpottamiseksi toimijakenttää tulisi kartoittaa siten, että valintakriteerit olisivat nykyistä laajemmat ja selkeämmät. Näin voitaisiin huomioida paikallisyhteisöissä jo pitkään toimineiden organisaatioiden lisäksi myös uudet toimijat, joiden valttina on se, että ne ovat muita heikommin sidoksissa paikallishallintoon. Tästä huomautettiin myös Yaoundéssa pidetyssä alueseminaarissa; osanottajat painottivat, että tulee määritellä selkeät valintakriteerit, joita sovelletaan valtio- ja paikallistasoilla. Tällä tavoin varmistettaisiin, että kaikki kansalaisyhteiskuntaan liittyvät etunäkökohdat tulevat poikkeuksetta huomioiduiksi.

7.4. Hajauttamisprosessi, jonka yhteydessä toimivaltuuksia siirretään komission lähetystöille, on määrä saada päätökseen vuoden 2003 aikana. Sen yhteydessä tulee ottaa käyttöön järjestelyjä, joiden avulla saadaan aikaan todellista vuorovaikutusta unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomien toimijoiden kanssa. Lähetystöistä tulisi siis kehittää kansalaisyhteiskunnan, eri maiden hallitusten ja yhteisön toimielinten välisen vuoropuhelun keskuksia ja tyyssijoja. Mm. hyvän paikallistuntemuksensa ansiosta lähetystöjen tulisi osallistua määrärahojen käytön optimointiin tähtäävien toimintatapojen määrittelyyn ja auttaa valtiosta riippumattomia toimijoita noudattamaan avoimuutta yhteisön myöntämien varojen käytössä. Yaoundéssa 21.-23. toukokuuta 2003 pidetyn AKT-maiden talous- ja yhteiskuntaelämän eturyhmien viidennen alueseminaarin päätelmissä vaaditaan nimenomaisesti, että komission kaikissa lähetystöissä nimettäisiin vastuuhenkilö huolehtimaan suhteista valtiosta riippumattomiin toimijoihin. Eräissä lähetystöissä näin onkin jo tehty.

7.5. Komitea toteaa, että EU-maiden valtiosta riippumattomilla toimijoilla on keskeinen rooli unionin ulkopuolisten maiden vastaavien toimijoiden valmiuksien parantamisessa. Se toivoo kuitenkin, ettei EU-maiden toimijoilla korvattaisi avunsaajamaiden paikallisia toimijoita. Yhtäältä on tärkeää korostaa EU-maiden valtiosta riippumattomien toimijoiden roolia taitotiedon välittämisessä, unionin ulkopuolisten maiden vastaavien toimijoiden kehittämisessä ja tukemisessa sekä tehokkaiden toimien toteuttamisessa kyseisillä alueilla. Toisaalta on kuitenkin pyrittävä välttämään sitä, että EU-maiden valtiosta riippumattomat toimijat, joiden on käytännössä helpompi saada rahoitusta, korvaisivat unionin ulkopuolisten maiden vastaavat toimijat. Komitea kehottaakin edistämään kaikkia aloitteita, joiden avulla tällainen epätasapaino voidaan välttää.

7.6. Komitea arvostaa komission esittämää linjausta, jonka mukaan tiedotus (yleinen tiedotus ja erityisesti kansalaisyhteiskunnan eri eturyhmille suunnattu tiedotus), verkottumisen käynnistäminen tai edistäminen ja uuden tekniikan käyttö ovat keskeisiä keinoja unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomien toimijoiden valmiuksien parantamiseksi. Komitea toivoo kuitenkin, ettei myöskään kohdennettujen koulutustoimien merkitystä vähäteltäisi.

7.7. Unionin ulkopuolisten maiden valtiosta riippumattomat toimijat valittavat usein, että rahoitusta on erittäin vaikea saada, vaikka toimijat olisivat järjestäytyneitä ja täyttäisivät edustavuutta, avoimuutta ja demokraattisuutta koskevat vaatimukset.

7.8. Komitea pitääkin tärkeänä, että tiedotus olisi jatkuvaa ja kattavaa ja että tiedon leviämisen varmistamiseksi toteutettaisiin tarvittavat järjestelyt. Konkreettisten tulosten takaamiseksi mahdollisuus osallistua kehitysyhteistyöohjelmiin on annettava mahdollisimman laajalle joukolle kansalaisyhteiskuntaa edustavia organisaatioita.

7.9. Komitea toivoo myös, että yhteisön rahastoista myönnettävien määrärahojen hakumenettelyjä sujuvoitettaisiin ja että hakemuksen esittämiseen liittyviä kustannuksia pienennettäisiin. Tässä yhteydessä tulee kuitenkin noudattaa demokratiaa ja avoimuutta koskevia sääntöjä. Virallisissa asiakirjoissa käytetään usein liian teknistä kieltä, ja vaadittavat asiakirjat ovat liian kalliita hankkia.

7.10. Komitea toivoo, että kehitysyhteistyöpolitiikkaa varten myönnettyjen varojen käytön yhteydessä vahvistettaisiin korruption torjumisen mahdollistavia välineitä. Korruption torjunnan tulisi olla määrärahojen lisäämisen keskeinen kriteeri.

7.11. Jotta osallistavaa lähestymistapaa voidaan soveltaa käytännössä, komitea ehdottaa lisäksi sellaisen laadullisen ja määrällisen seurantajärjestelmän käyttöönottoa, jonka avulla saadaan tietoa valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistumisesta kehitysyhteistyöpolitiikan määrittelyyn ja arviointiin yhteisön myöntämiä varoja käyttävissä maissa. Tässä yhteydessä on tärkeää tarkastella ja voimistaa strategioita, joita komitea itse soveltaa vaikutusten arvioinnin yhteydessä. Yaoundéssa pidettyyn seminaariin kokoontuneet valtiosta riippumattomat toimijat kehottivat seminaarin päätelmissä AKT-maiden ja EU:n elimiä, kuten ministerineuvostoa, AKT-maiden ja EU:n parlamentaarista edustajakokousta ja Euroopan komissiota, ottamaan seurannan huomioon omissa arvioinneissaan. Mahdollisuus saada rahoitusta ei riitä varmistamaan valtiosta riippumattomille toimijoille täyttä mahdollisuutta osallistua kehitysprosesseihin. Tavoitteen järkevä toteuttaminen edellyttää, että kyseisille toimijoille taataan poliittiset vaikutusmahdollisuudet.

7.12. Tästä syystä komitea pitää tärkeänä, että komissio edistää valtiosta riippumattomien toimijoiden aloitteita. Tällaisia toimijoita voivat olla mm. Euromed- ja EU-Mercosur-yhteistyöhön osallistuvat yrittäjäjärjestöjen foorumit ja ammattijärjestökomiteat tai muut vastaavat toimijat. Tavoitteena tulee olla paitsi yhteiskunta- ja talouselämän toimijoiden vahvistaminen ja koordinointi myös niiden todellinen osallistuminen poliittiseen vuoropuheluun ja aluetason kahdenvälisiä sopimuksia koskeviin neuvotteluihin.

7.13. Komitea toteaa, että Euroopan unionin politiikka ja yksittäisten jäsenvaltioiden soveltamat politiikat ovat usein epäjohdonmukaisia ja ristiriitaisia. Tästä syystä komitea katsoo, että kehitysyhteistyöpolitiikan tehostamiseksi Euroopan unionin tulisi määritellä kaikkia jäsenvaltioita koskevat puitekriteerit.

7.14. Komitea korostaa myös, että osallistavan lähestymistavan täyden soveltamisen edellytyksenä on sukupuolten tasa-arvoa koskevan tavoitteen huomioiminen. Se tähdentää, että on tärkeää vahvistaa naisten roolia kehitysyhteistyöpolitiikassa ja taata heidän oikeutensa kehitysprosessien yhteydessä. Komitea kehottaa edistämään sukupuolten tasa-arvoon tähtääviä aloitteita ja varmistamaan, että naisille järjestetään erityisiä koulutusohjelmia. Komitea toivoo lisäksi sellaisten positiivisten toimien toteuttamista ja voimistamista, joiden avulla varmistetaan naisten eturyhmille täydet mahdollisuudet osallistua kehitysyhteistyöpolitiikkaan.

7.15. Kuten komitea on todennut aiemmissakin lausunnoissaan, Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston ja Kansainvälisen työjärjestön ILO:n tulisi edistää EU:n toimielinten ohella työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan organisaatioiden aseman lujittamista ja parantamista kehitysmaissa.

7.16. Komitea pahoittelee, että vain pieni osa määrärahoista (noin 20 prosenttia) myönnetään suoraan kehitysmaiden valtiosta riippumattomille toimijoille. Tämä on ristiriidassa kehitysyhteistyöpolitiikan vahvistamismenetelmäksi äskettäin valitun osallistavan lähestymistavan kanssa.

Bryssel 16. heinäkuuta 2003.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Roger Briesch

(1) KOM(2001) 428 lopullinen.

(2) KOM(2001) 153 lopullinen.

(3) KOM(2002) 598 lopullinen.