Alueiden komitean lausunto aiheesta "Yhteisen maatalouspolitiikan merkitys alueille Euroopan unionin laajentuessa"

(2002/C 107/02)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokuntansa 20. syyskuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan viidennen kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa sen valmistelu valiokunta 2:n "maatalous, maaseudun kehittäminen, kalatalous" tehtäväksi,

ottaa huomioon lausuntonsa maataloutta koskevista liittymistä valmistelevista toimenpiteistä - Sapard (CdR 273/98 fin(1)),

ottaa huomioon lausuntonsa yhteisestä maatalouspolitiikasta (YMP) ja itälaajentumisesta (CdR 239/96 fin(2)),

ottaa huomioon valiokunta 2:n lokakuun 9. päivänä 2001 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 416/2000 rev. 2), jonka esittelijä oli Bengt Anders Johansson (Gislavedin kunnanhallituksen työvaliokunnan jäsen, S/EPP),

hyväksyi 14. ja 15. marraskuuta 2001 pitämässään 41. täysistunnossa (marraskuun 15. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

Suositukset

1. Alueiden komitea katsoo, että maatalouspolitiikan tulisi laajentumisen jälkeenkin olla yhteistä, jotta taataan elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden vapaa liikkuminen ja kauppa yhtenäismarkkinoilla sekä jäsenvaltioiden välinen kilpailu tasavertaisin ehdoin. Yhteisen maatalouspolitiikan muut tavoitteet ovat kohtuullisen elintason takaaminen sekä terveellisten elintarvikkeiden saatavuuden varmistaminen kohtuullisin kuluttajahinnoin. Yhteistä maatalouspolitiikkaa tulee samalla toteuttaa unionin, jäsenvaltioiden ja alueiden tasoilla alueilla ja jäsenvaltioissa ottamalla täysimittaisesti huomioon läheisyysperiaate. Kaikki toimet on toteutettava yhteisen politiikan puitteissa, joka siis kuuluu EU:n toimivaltaan ja jossa noudatetaan siksi kaikilta osin yhtenäisasiakirjaan sisältyvää rahoituksellisen yhteisvastuun periaatetta sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden periaatetta, ja kaikkia Euroopan viljelijöitä on kohdeltava samalla tavoin, mikäli heidän tilanteensa on samantapainen.

2. Agenda 2000:n yhteydessä hyväksytty rahoitussuunnitelma loi pohjan sovittujen budjettimäärärahojen puitteissa tapahtuvalle laajentumiselle. AK toteaa samalla, että maatalousbudjettiin laajentumista varten varattujen määrärahojen riittäminen edellyttää, että ehdokasvaltiot otetaan asteittain mukaan suorien tukien järjestelmään. Mikäli kaikki ensimmäisen laajentumiskierroksen ehdokasvaltiot (Puola, Unkari, Viro, Slovenia, Tsekki ja Kypros) liittyvät jäseniksi ennen vuotta 2006 ja ne otetaan alusta alkaen täysimääräisesti suorien tukien piiriin, eivät budjettimäärärahat riitä. Alueiden komitea suosittelee sen vuoksi uusien jäsenvaltioiden asteittaista sisällyttämistä yhteisön suorien tukien järjestelmään. Nostamalla ehdokasvaltioille myönnettävien suorien tukien tasot siirtymäkauden aikana vähitellen yhteisön normaalitasolle voidaan välttää liian nopeaan siirtymiseen liittyvät haittavaikutukset.

3. Alueiden komitea katsoo, että yhteistä maatalouspolitiikkaa on uudistettava. Uudistusta tarvitaan muun muassa, jotta voidaan huolehtia epäsuotuisien maaseutualueiden tarpeista. Uudistetun YMP:n pitkän aikavälin tavoitteena on oltava maatalousyritysten kilpailukyvyn parantaminen. Komitea kannattaa EU:n markkinoiden avaamista maataloustuotteiden maailmanlaajuiselle kaupalle ja katsoo, että avaamisessa olisi mentävä tähän asti päätettyä pitemmälle. Komitea tukee komission pyrkimystä vakiinnuttaa monitoiminen maatalous eurooppalaisen maatalouden tulevaisuuden malliksi Maailman kauppajärjestön neuvotteluissa. Suoria tukia tulee vähentää tilojen koon mukaan, jotta maaseutua voidaan tukea entistä voimakkaammin. Kaikkein syrjäisimpien alueiden ja vuoristoalueiden pitäisi olla Euroopan maatalouspolitiikassa tärkeitä tekijöitä, koska väestönkato näiltä alueilta on estettävä ekologisista ja taloudellisista syistä.

Eurooppalaisen maatalousmallin lähtökohtana on laatu, turvallisten ja terveellisten elintarvikkeiden tuottaminen sekä viljelysseudun ympäristön kunnioittaminen. Jotta tätä mallia tuettaisiin ja varmistettaisiin, että se vastaa eurooppalaisten kuluttajien vaatimuksia, YMP:ssä on säilytettävä sellaiset tukimuodot kuin kyseisen maatalousmallin edistämiseen liittyvät suorat tuet. Nykyisiä tukimuotoja on siis muutettava tuntuvasti erottamalla ne tuotannosta ja pinta-alasta. Tukimuodoissa on suosittava sellaisia tiloja, jotka ovat parhaiten suuntautuneet noudattamaan eurooppalaista maatalousmallia, jota on tarkoitus tukea, sekä tiloja, joilla luonnonolosuhteet haittaavat niiden kilpailukykyä markkinoilla. Uudessa tukijärjestelmässä alueiden on lisäksi pystyttävä myöntämään tukia rakenne- ja ympäristöpolitiikkansa edistämiseen. Uuden tukijärjestelmän mukaan tukea myönnetään ensisijaisesti perhetiloille.

4. Vuoden 2006 jälkeinen maatalouspolitiikka tulee muotoilla siten, että kilpailukykyisten maaseutualueiden maatalous sekä elintarviketuotanto voivat toimia pääasiassa sääntelystä vapailla markkinoilla. Hintojen tulee muodostua kuten millä tahansa sääntelystä vapailla markkinoilla kysynnän ja tarjonnan mukaan. Markkinoilta saatava palaute takaa siten sen, että tuotetaan vain elintarvikkeita, joilla on kysyntää. Alueiden komitea katsoo kuitenkin, että sääntelystä vapaillakin markkinoilla on tärkeää jatkaa kohdennettujen ympäristötukien myöntämistä mm. siksi, että selviydytään ympäristöongelmista. Tukea on myönnettävä sen mukaan, millaista tarvetta yhteiskunnassa on erityisille ympäristötoimille esimerkiksi biodiversiteetin, maiseman monimuotoisuuden tai virkistysalueiden turvaamiseksi. Tuet on kuitenkin pidettävä erillään elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden tuotannosta, jotta ei luotaisi uusia sääntöjä, jotka haittaavat sääntelystä vapaiden maatalousmarkkinoiden toimintaa.

5. Epäsuotuisien maaseutualueiden ja sellaisten maaseutualueiden, joiden tulot ovat pienentyneet yhteisessä maatalouspolitiikassa käynnissä olevan vapauttamisen vuoksi, tulee vuoden 2006 jälkeenkin saada osa ympäristö-, maaseudun kehittämis- ja rakennetuista siinä laajuudessa ja sellaisina yhdistelminä, jotka vastaavat kunkin alueen tarpeita. AK katsoo sen vuoksi, että vastuu tukien soveltamisesta tulee läheisyysperiaatteen mukaisesti olla kyseisellä alueella tai jäsenvaltiolla. Paras tietämys maaseudun virkistys-, ympäristö-, rakenne- ja kehittämistoimien tarpeen laajuudesta on alueilla ja jäsenvaltioilla. Kyseisten ohjelmien alueellisen täytäntöönpanon tulee jatkossakin tapahtua yhteisen sääntöjärjestelmän mukaisesti ja komission hyväksymänä. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistaminen edellä kohdassa 3 kuvatulla tavalla vapauttanee varoja maatalouden harjoittamiseen ja epäsuotuisien maaseutualueiden tukemiseen rahoituksellisen yhteisvastuun sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden periaatteiden mukaisesti.

6. Alueiden komitea katsoo, että käynnissä olevat toimet ehdokasvaltioiden tukemiseksi ovat hyvin tärkeitä, jotta ehdokasmaiden maaseutualueet pystyisivät integroitumaan tehokkaasti yhteisiin maatalousmarkkinoihin. Rakennetukien, maaseudun kehittämistukien ja ympäristötukien yhdistelmä on todennäköisesti tarpeen myös ko. maiden niillä alueilla, joilla luonnonolosuhteet ovat suotuisat maatalouden harjoittamisen kannalta. Komitea katsoo niin ikään, että on tärkeää antaa ehdokasvaltioille niiden jäseniksi liittymisen edellä entistä enemmän tukea neuvonnan muodossa esimerkiksi maauudistusten tarpeesta, jalostusteollisuuden kehittämisestä, teurastamoista jne. Etenkin on tärkeää, että yhteisö antaa edelleenkin tukea ja tarjoaa käyttöön kokemuksiaan elintarviketurvallisuuden korkean tason takaamiseksi ehdokasvaltioissa niiden integraation helpottamiseksi.

7. Alueiden komitean mielestä tulee pyrkiä siihen, että laajentumisen vuoksi luodaan mahdollisimman vähän erityissääntöjä ja siirtymäratkaisuja. Ne erityistoimet, joita monien ehdokasvaltioiden maaseutualueilla tarvitaan, tulee pääasiassa voida toteuttaa osana edellä ehdotettua tulevaa maatalouspoliittista mallia. Alueiden komitea katsoo, että ehdokasvaltioiden vähittäinen sisällyttäminen yhteisön suorien tukien järjestelmiin saattaa tulla ajankohtaiseksi ja että periaatteessa ehdokasvaltioiden on noudatettava yhteisön säännöstöä kaikilta osin. Mahdollisesti vielä tarvittavat uusia jäsenvaltioita koskevat siirtymäkauden säännöt esimerkiksi elintarviketurvallisuuden osalta voivat rajoittaa vapaata liikkumista elintarvikkeiden ja maataloustuotteiden yhteismarkkinoilla. AK kehottaa siksi komissiota selvittämään, millaisia ongelmia siirtymäsäännöistä saattaa aiheutua EU:n 15 nykyisen jäsenvaltion ja uusien jäsenvaltioiden raja-alueilla.

8. Alueiden komitean mielestä on erittäin tarpeellista yksinkertaistaa sääntelyjärjestelmää ja keventää yhteisen maatalouspolitiikan hallintoa. Nykyinen järjestelmä on monimutkainen ja niin yhteiskunnan kuin yksittäisten maanviljelijöiden kannalta kallis ja aikaa vievä. Komitea katsoo, että edellä hahmoteltu sääntelyn purkamismalli luo edellytykset nykyisiin markkinajärjestelyihin liittyvän mutkikkuuden ja byrokratian vähentämiselle. Kehitys, jossa yhteisen maatalouspolitiikan yksityiskohtaista sääntelyä vähennetään, helpottanee myös uusien jäsenten integroitumista Euroopan unioniin. AK suhtautuu myönteisesti komission ehdottamaan yksinkertaisten tukitoimien järjestelmään, jota sovellettaisiin pieniin maatalousyrityksiin. On kuitenkin toivottavaa, että hallinnollisten menettelyjen vähentäminen ja yksinkertaistetut säännöt koskisivat tulevaisuudessa kaikkia maatalousyrityksiä.

Bryssel 15. marraskuuta 2001.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Jos Chabert

(1) EYVL C 93, 6.4.1999, s. 1.

(2) EYVL C 116, 14.4.1997, s. 39.