KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Yksinkertaistamisohjelma vuodet 2014–2020 kattavaa monivuotista rahoituskehystä varten /* COM/2012/042 final */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Yksinkertaistamisohjelma vuodet 2014–2020 kattavaa monivuotista rahoituskehystä varten 1. Johdanto Euroopan komissio esitti 29. kesäkuuta 2011 suunnitelmansa seuraavaksi, vuodet 2014–2020 kattavaksi, EU:n monivuotiseksi rahoituskehykseksi[1]. Se teki samalla ehdotuksensa toimintapolitiikan tavoitteista ja niitä varten varattavasta rahoituksesta. Viime vuoden loppuun mennessä komissio oli tehnyt 57 erillistä lainsäädäntöehdotusta, joissa esitetään, miten EU:n rahoitus ohjataan käytännössä siten, että sillä voidaan tukea EU:n kansalaisten kannalta tärkeitä tavoitteita, sellaisina kuin ne esitetty Eurooppa 2020 -strategiassa[2], ja etenkin vauhdittaa kasvua ja luoda työpaikkoja Euroopassa. Osana tätä lainsäädäntöhaastetta, joka liittyy EU:n rahoitusohjelmien uudistamiseen ja tehostamiseen kaikilla EU:n politiikanaloilla siten, että hankkeeseen osallistuvat kaikki EU:n toimielimet ja jäsenvaltiot, komissio on pyrkinyt varmistamaan, että EU:n kansalaisten ja yritysten on entistä helpompi saada EU:n rahoitusta. Samaan aikaan komission on varmistettava, että EU:n varat käytetään moitteettoman varainhoidon periaatteen mukaisesti. Käytännössä tämä edellyttää, että käytössä on oikeasuhteisia rahoitusmenettelyjä ja ‑mekanismeja. Vuodet 2014–2020 kattavaa monivuotista rahoituskehystä koskevassa tiedonannossaan komissio hyödynsi tilanteen tarjoaman mahdollisuuden ja päätti käynnistää laajakantoisen yksinkertaistamishankkeen, joka kattaa koko tulevan monivuotisen rahoituskehyksen. Hankkeeseen kuuluvat kaikki komission yksinkertaistamistoimet, jotka aloitettiin varainhoitoasetuksen tarkistamisella ja joita täydennetään tähän tiedonantoon otetuilla 57 lainsäädäntöehdotuksella. Tämä tiedonanto perustuu julkisiin kuulemisiin[3]. Se on samalla myös vastaus jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten[4] esittämiin kehotuksiin, joiden mukaan rahoituksen saajien ja rahoitusprosesseihin osallistuvien tahojen hallinnollisia rasitteita olisi vähennettävä ja unionin rahoitustuen saantia nopeutettava. 2. Yksinkertaistaminen EU:n on huolehdittava tiukasta valvonnasta ja tulosten tehokkaasta mittaamisesta, jotta se voisi varmistaa, että sen varat käytetään asianmukaisesti, ja vastata tarpeeseen yksinkertaistaa rahoitusohjelmiaan vähentääkseen näin varojen saajille ja kaikille rahoitusprosessiin osallistuville hallinnosta aiheutuvia rasitteita ja kuluja, kuten järkevää sääntelyä koskevassa komission toimintaohjelmassa[5] edellytetään. Nykyisiä ohjelmia onkin jo yksinkertaistettu[6]. Komissio on lisäksi ehdottanut kattavampaa yksinkertaistamishanketta tulevaisuutta varten. Yksinkertaistaminen edellyttää, että tavoitteet ja välineet ovat selkeitä, säännöt johdonmukaisia, oikeusvarmuus turvattu ja että hallintomenettelyt ja -prosessit, jotka kattavat kaikki vaiheet aina hakemusten tekemisestä toimien toteuttamiseen, raportointiin ja tarkastuksiin, ovat kevyitä ja nopeita. Jotta nämä edellytykset voitaisiin luoda, komissio on ehdottanut, että ohjelmia järkeistetään ja toteutustapoja ja -menettelyjä yksinkertaistetaan seuraavaa monivuotista rahoituskehystä varten. Kokemus on osoittanut, että sääntöjen toistuva muuttaminen voi myös heikentää oikeusvarmuutta rahoituksen saajien kannalta ja luoda tilanteen, jossa kansalliset ja alueelliset hallintoelimet joutuvat toimimaan jatkuvasti muuttuvissa olosuhteissa. Oppiminen ja toiminnan muuttaminen vaativat sekä aikaa että resursseja. Sen vuoksi monet yksinkertaistamista vaatineista sidosryhmistä ovat samalla korostaneet, että lainsäädännön perinpohjainen muuttaminen saattaa tehdä toiminnan hallinnoinnista entistä monimutkaisempaa. Jotta voitaisiin varmistaa, että uuteen ohjelmakauteen siirtyminen sujuu ongelmitta, komissio keskittyy ehdotuksissaan osa-alueisiin, joilla toimintaa voidaan yksinkertaistaa käytännössä. Yksinkertaistaminen on kuitenkin viime kädessä EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden yhteinen tehtävä. Tämä tarkoittaa, että sekä varainhoitoasetuksen yleisten sääntöjen että alakohtaisten sääntöjen tapauksessa tarvitaan lainsäädäntömenettelyn kaikissa vaiheissa yhteisiä toimia. EU:n tasolla toteutetulla yksinkertaistamisella ei saavuteta tavoiteltua tulosta, ellei siihen liity vastaavia toimenpiteitä kansallisella ja alueellisella tasolla. Tämä pätee etenkin jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä hallinnoitaviin politiikanaloihin, jotka muodostavat merkittävän osan EU:n talousarviosta. Yksinkertaistaminen ei prosessina pääty lainsäädännön antamiseen. Komissio seuraa hyväksyttyjen säädösten täytäntöönpanoa selvittääkseen, miten yksinkertaistetut säännöt toimivat käytännössä, ja arvioi sekä mahdollisuuksien mukaan mittaa kvantitatiivisesti niiden käytännön vaikutuksia ja ehdottaa tarvittaessa muutoksia jo hyväksyttyihin EU:n sääntöihin. Yksinkertaistamisohjelmassa on kaksi perusosaa: – Varainhoitoasetus Varainhoitoasetus sisältää kaikilla politiikanaloilla sovellettavat yhteiset varainhoitosäännöt ja -periaatteet. Komissio käynnisti toukokuussa 2010[7] varainhoitoasetuksen tarkistamisen, joka on yksinkertaistamishankkeen ensimmäinen vaihe. Ehdotuksessa (jonka keskeiset osat on esitetty liitteessä) esitetään täytäntöönpanoa varten selkeä yleiskehys, joka kattaa kaikki hallinnointitavat (ja johon kuuluu näin myös jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä toteutettavaan hallinnointiin sovellettava yhteinen kehys). Se sisältää lisäksi uusia erityissääntöjä innovatiivisista rahoitusvälineistä ja palkinnoista. Ehdotuksessa pyritään erityisesti edistämään yksinkertaistettujen menetelmien (kuten kertakorvausten, kiinteämääräisen rahoituksen ja vakioyksikkökustannusten) käyttöä kustannusten laskennassa silloin, kun on kyse komission suoraan hallinnoimista avustuksista. Näiden menetelmien käyttö perustuu tuensaajajoukon rakenteeseen ja rahoitettavien toimien luonteeseen. Ehdotetuilla säännöksillä helpotetaan kustannusten hyväksymistä sellaisina kuin tuensaaja on ne ilmoittanut tavanomaisen laskentakäytäntönsä mukaisesti ja otetaan käyttöön kevyemmät menettelyt vähäisiä avustuksia varten. On äärimmäisen tärkeää, että Euroopan parlamentti ja neuvosto edistyvät varainhoitoasetusta koskevissa neuvotteluissa ja saavuttavat ehdotuksesta mahdollisimman pian yhteisymmärryksen, koska varainhoitoasetuksella on keskeinen asema alakohtaisen lainsäädännön lähtökohtana. – Alakohtaiset lainsäädäntöehdotukset Komission vuoden 2013 jälkeistä kautta varten esittämillä alakohtaisilla lainsäädäntöehdotuksilla jatketaan yksinkertaistamishanketta ja täydennetään sitä kaikilla EU:n politiikanaloilla käyttöön otettavilla järkeistetyillä rahoitusohjelmilla ja -välineillä. Ehdotetuilla säännöksillä tehdään rahoitussäännöistä entistä yhdenmukaisempia, ymmärrettävämpiä ja läpinäkyvämpiä. Tavoitteena on oikeusvarmuuden lisääminen ja konkreettisten yksinkertaistamistoimenpiteiden toteuttaminen. Näihin toimenpiteisiin kuuluvat muun muassa riskiympäristöön entistä paremmin suhteutetut valvontatoimet, joiden tarkoituksena on tuottaa kohtuullinen varmuus kohtuullisin kustannuksin. Yksinkertaistaminen voidaan toteuttaa monin tavoin. Siihen voivat kuulua eri välineisiin sovellettavien sääntöjen yhtenäistäminen, toimenpiteet, joilla yksinkertaistetaan tulosten arviointia, mahdollisuus valita kulloisiinkin olosuhteisiin soveltuvat järjestelyt, entistä oikeasuhteisemmat valvonta- ja raportointivaatimukset ja sähköisen hallinnoinnin lisääminen. Komissio on ehdotuksia laatiessaan pyrkinyt vähentämään hallinnollisia rasitteita sekä tekemään rahoituksen saannin entistä helpommaksi EU:n kansalaisille ja yrityksille, etenkin pk-yrityksille, koska näin voidaan tukea kasvua ja työllisyyttä. Komission ehdotukset sisältävät myös toimenpiteitä hallinnon nykyaikaistamiseksi, joustavoittamiseksi ja tehostamiseksi. Näillä toimenpiteillä pyritään lisäämään kiinnostusta ohjelmiin ja parantamaan niiden tuloksia. Tämän vuoksi joillakin ehdotuksilla vähennetään rahoituksen saajien hallinnollisia rasitteita ja joillakin puolestaan kustannuksia, joita aiheutuu EU:n, jäsenvaltioiden ja alueiden hallintoelimille. Tämän lisäksi yksinkertaistamisella voidaan tehdä toiminnasta entistä avoimempaa ja vastuullisempaa sekä vähentää virheitä ja näin lisätä varmuutta toiminnan moitteettomuudesta. Komissio on vastannut EU:n ohjelmien käyttäjien, jäsenvaltioiden ja EU:n toimielinten kehotuksiin, jotka koskevat yksinkertaistamista, esittämällä yksinkertaistamistoimenpiteitä osana monivuotista rahoituskehystä koskevia yleisiä ehdotuksiaan ja niihin liittyviä alakohtaisia oikeusperustoja. Komissio aikoo lainsäädäntömenettelyn ja sitä seuraavan ohjelmien toteutusvaiheen aikana varmistaa erityisen tarkkaan sen, että yksinkertaistamistoimenpiteet säilytetään ensisijaisina tavoitteina, jotta yksinkertaistamisesta hyötyisivät sen perimmäisenä kohderyhmänä olevat rahoituksen saajat. On myös tärkeää, että näiden yksinkertaistamistoimenpiteiden vaikutukset arvioidaan ja mahdollisuuksien mukaan myös kvantifioidaan sen jälkeen kun toimenpiteet on kaikilta osin toteutettu. 3. Ohjelmien järkeistäminen Euroopan unionin politiikka ja rahoitusohjelmat ovat vuosien mittaan asteittain kehittyneet sen mukaan, miten unionin tehtävät ovat perussopimusten toisiaan seuranneiden tarkistusten myötä vähitellen muuttuneet. Aikaisemmin ohjelmien suunnittelussa keskityttiin vastaamaan toimintapolitiikkaan liittyviin uusiin vaatimuksiin. Tästä on ollut seurauksena, että nykyinen sääntelyrakenne on melko hajanainen ja sille on tyypillistä se, että käytössä on useita erilaisia ohjelmia, välineitä ja yhä monimutkaisempia menettelyjä, jotka toisinaan poikkeavat toisistaan eri ohjelmissa. Uusi rahoituskehys tarjoaa ainutlaatuisen mahdollisuuden EU:n talousarviosta rahoitettavien EU:n ohjelmien järkeistämiseen. Seuraavassa tarkastelluilla järkeistämistoimenpiteillä pyritään helpottamaan rahoitustukihakemusten tekemistä ja käsittelyä sekä vähentämään hakijoiden ja tuensaajien hallinnollisia rasitteita. 3.1. Ohjelmien määrän vähentäminen Jotta ohjelmarakenteesta saataisiin nykyistä yhtenäisempi ja jotta ohjelmia voitaisiin yhä useammissa tapauksissa yhdistää, komissio ehdotti, että erillisten ohjelmien tarvetta arvioidaan järjestelmällisesti useilla politiikanaloilla EU:n rahoitusmekanismien rakenteen yksinkertaistamiseksi. Ehdotettujen EU:n rahoitusohjelmien määrää on tämän arvioinnin seurauksena vähennetty 22 ohjelmalla. Kokoamalla nykyiset erilliset ohjelmat ja alaohjelmat yhtenäisiksi ohjelmapaketeiksi voidaan todennäköisesti tehostaa ja yksinkertaistaa toimintaa sekä EU-rahoituksen saajien että asianomaisten hallintoelinten näkökulmasta. Painopiste saadaan näin toimiin, jotka on keskitetty entistä paremmin, ja ohjelmat saadaan tuottamaan entistä enemmän synergiaa. Ohjelmien ja välineiden määrän vähentämisellä on samalla tarkoitus tukea täytäntöönpanomenetelmien ja ‑ menettelyjen selkeyttämistä ja parantaa sääntöjen ymmärtämistä ja näin helpottaa ohjelmiin osallistumista ja nopeuttaa niiden toteuttamista. Tästä hyötyvät sekä kansalaiset että yritykset. Komissio on ehdottanut, että tätä lähestymistapaa käytetään seuraavilla politiikanaloilla: tutkimus ja innovointi, meri- ja kalastusasiat, oikeusasiat ja perusoikeudet, sisäasiat, koulutus ja kulttuuri, työllisyys- ja sosiaaliasiat, tulli- ja veroasiat sekä pelastuspalvelu. 3.2. Sääntöjen yhtenäistäminen ja selkiyttäminen Ohjelmarakenteen monimutkaisuutta lisää se, että eri rahoitusvälineistä on yleensä annettu erilliset säännökset. Tämän vuoksi säädöksistä ja hallinto- ja valvontajärjestelmistä on tullut entistäkin vaikeammin hahmotettavissa oleva kokonaisuus, ja ne aiheuttavat epävarmuutta hakijoiden keskuudessa ja hidastavat hyväksymis- ja täytäntöönpanoprosesseja. Jotta nykyinen suuntaus voitaisiin kääntää, on palattava tilanteeseen, jossa kutakin osa-aluetta varten erikseen suunniteltujen ratkaisujen sijaan käytössä on yksi yhteisten perusperiaatteiden kokoelma. Komission ehdotukset osoittavat, että tämä voidaan saavuttaa ilman, että se vaikuttaa kielteisesti toimintapolitiikan tavoitteisiin. Komissio on esimerkiksi osana petostentorjuntastrategiaansa ehdottanut, että kaikissa rahoitusohjelmissa sovelletaan samoja petostentorjuntasäännöksiä. – Varainhoitoasetus Yhteisistä periaatteista ja säännöistä säädetään varainhoitoasetuksessa, kuten perussopimuksen 322 artiklassa määrätään. Varainhoitoasetus kattaa koko talousprosessin budjettisuunnittelusta ja -hallinnosta aina talousarvion toteuttamiseen ja toteutuksen valvontaan. Sen varmistaminen, että alakohtaiset säännöt ovat yhdenmukaiset varainhoitoasetukseen sisältyvien yleissääntöjen kanssa, on jo itsessään tärkeä yksinkertaistamistoimenpide. Varmistaakseen yhdenmukaisuuden komissio on noudattanut alakohtaisissa välineissään seuraavia periaatteita: · Useimmissa tapauksissa säädöksiin on otettu vain viittaus varainhoitoasetuksen sisältämiin horisontaalisiin sääntöihin, jolloin yhdenmukaistamisen päämäärää ei vaaranneta sääntöjen tarpeettomalla toistamisella. · Erityissääntöjä annetaan vain silloin, kun se on ehdottoman välttämätöntä. Kuhunkin erityissääntöä koskevaan ehdotukseen liitetään asianmukaiset perustelut (tarvittaessa), kuten varainhoitoasetuksessa edellytetään. Jos kaikissa rahoitusohjelmissa noudatetaan tällaisia yhteisiä sääntöjä ja menettelyjä silloin, kun on kyse esimerkiksi tukikelpoisuusehdoista, raportoinnista, seurannasta ja valvonnasta, määräajoista tai tarkastusjärjestelyistä, helpotetaan samalla rahoituksen saantia ja autetaan vähentämään hallinnollisia rasitteita, sillä näin voidaan vähentää merkittävästi aikaa, jonka hakijat tarvitsevat perehtyäkseen hakuvaatimuksiin, ja nopeuttaa avustusten saantia ja maksatusta. – Yhteinen kehys useille välineille Silloin kun ei voida käyttää pelkästään varainhoitoasetukseen sisältyviä horisontaalisia sääntöjä esimerkiksi tuensaajajoukon luonteeseen ja rahoitusmenettelyihin johtuvista syistä, erillisäännökset olisi annettava osana täydentävät yhteiset säännöt sisältävää puitelainsäädäntöä, joka kattaa useita välineitä ja rahoitusohjelmia. Näin voidaan varmistaa, että eri alojen säännökset ovat entistä yhdenmukaisempia ja paremmin koordinoituja, ja hyödyntää mahdolliset synergiaedut. Komissio on edellä mainittujen periaatteiden mukaisesti tehnyt seuraavassa luetellut ehdotukset: · Yhdistetään tutkimuksen, innovoinnin ja teknologian kehittämisen kolme tärkeintä rahoituslähdettä (nykyinen 7. puiteohjelma, nykyisen kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman innovaatio-osuus sekä Euroopan innovaatio- ja teknologiainstituutti (EIT)) yhdeksi tutkimuksen ja innovoinnin yhteiseksi strategiakehykseksi Horisontti 2020 -puiteohjelmassa, johon sovelletaan yhteisiä osallistumista ja levitystä koskevia sääntöjä. · Perustetaan yksi yhteinen Verkkojen Eurooppa -väline EU:ssa tehtäviä ensisijaisia infrastruktuuri-investointeja varten. Kyseisessä välineessä sovelletaan samoja sääntöjä kaikkiin siitä rahoitettaviin liikenne-, energia- ja televiestintäverkkoihin liittyviin hankkeisiin. · Annetaan yhteiset säännöt, jotka kattavat strategista ohjelmasuunnittelua ja koordinointia (myös yhteistä strategiakehystä) koskevan lähestymistavan, tukikelpoisuussäännöt, rahoitusvälineiden rakenteen, paikallisyhteisöjen omat kehityshankkeet sekä useita muita Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR), Euroopan sosiaalirahaston (ESR), koheesiorahaston, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston sekä Euroopan meri- ja kalatalousrahaston alaan kuuluvia osa-alueita. · Perustetaan turvapaikka- ja maahanmuuttorahastoa sekä kaikkia sisäisen turvallisuuden rahaston osatekijöitä varten yhteinen väline, joka sisältää molempiin rahastoihin sovellettavat säännökset avustuksia, ohjelmasuunnittelua ja raportointijärjestelyjä koskevista periaatteista, varainhoitoa ja sen valvontaa koskevista säännöistä sekä seurannasta ja arvioinnista. · Otetaan käyttöön horisontaalinen väline, joka sisältää ulkoisen avun välineiden täytäntöönpanoon sovellettavat yhteiset säännöt ja menettelyt. Näiden ehdotusten ansiosta sidosryhmille ja EU:n tukea saaville tahoille voidaan tarjota toisiaan täydentävistä ohjelmista muodostuva johdonmukainen kokonaisuus, joka mahdollistaa järkevän erikoistumisen, useiden toistensa kanssa osin päällekkäisten järjestelmien ja toisistaan poikkeavien sääntöjen sijaan. Tukikelpoisuussääntöjen ja koordinointimekanismien entistä laajempi yhdenmukaistaminen on tärkeä vaihe EU:n politiikan käytännön toteutuksen yhtenäistämisessä. – Valtavirtaistaminen Painopisteiden (joihin kuuluvat muun muassa resurssitehokkuus, ilmastonmuutos, ympäristö, energiavarmuus, energiatehokkuus ja pk-yritykset) valtavirtaistaminen ottamalla ne osaksi eri ohjelmia on tehokas lähestymistapa, joka perustuu siihen, että samalla toiminnalla voidaan ja pitäisikin pyrkiä samanaikaisesti useisiin toisiaan täydentäviin tavoitteisiin. Valtavirtaistamisella edistetään synergiaa eri painopisteisiin osoitettujen varojen käytössä ja tehdään menorakenteesta johdonmukaisempi, yksinkertaisempi ja kustannustehokkaampi. Näin voidaan myös varmistaa, että ilmastotoimien, ympäristön ja energian kaltaisilla aloilla asetetut keskeiset tavoitteet otetaan huomioon unionin politiikkaan liittyvässä tavoitteiden asettelussa. Esimerkiksi Eurooppa 2020 -strategian tavoitteiden saavuttaminen edellyttää, että ilmastonmuutoksen hillitseminen ja siihen sopeutuminen otetaan osaksi EU:n kaikkien keskeisten politiikanalojen ohjelmia. Näihin aloihin kuuluvat koheesiopolitiikka, energia- ja liikennepolitiikka, tutkimus ja innovointi, maatalous (ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen viljelijöille maksettavissa suorissa tuissa) ja maaseudun kehittäminen. Ilmastotoimiin liittyvien menojen seuranta sisällytetään menetelmiin, joilla mitataan EU:n ohjelmien tuloksellisuutta. Myös ympäristöpolitiikan painopisteet otetaan osaksi edellä mainittuja politiikanaloja sekä EU:n meri- ja kalastuspolitiikan rahoitusvälineitä ja ulkoisen avun ohjelmia. Tulosten tarkalla seurannalla varmistetaan, että keskeiset painopisteet on valtavirtaistettu eri rahoitusohjelmissa tehokkaasti. 3.3. Keskittyminen selkeisiin ensisijaisiin tavoitteisiin ja indikaattoreihin EU:n politiikan toteuttamisen ja sen vaikutusten arviointi on jo itsessään monimutkainen osa-alue. Se on kuitenkin välttämätöntä, jotta voidaan varmistaa, että EU:n varoja hallinnoidaan moitteettomasti ja että toiminta on läpinäkyvää ja vastuullista. Vaikka suunnittelu, seuranta ja arviointi ovat jo kiinteä osa EU:n budjettihallintoa, EU:n toimien vaikutusten arviointi asettaa edelleen haasteita sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla. Komissio on tämän vuoksi ehdottanut useita toimenpiteitä tämän tehtävän helpottamiseksi kaikilla tasoilla. Komissio on ehdotuksissaan määritellyt selkeät ensisijaiset tavoitteet kahdella tasolla: · Yleisissä tavoitteissa kuvataan, miten ohjelmalla edesautetaan Eurooppa 2020 -strategiassa määriteltyjen ensisijaisten tavoitteiden saavuttamista. · Määrältään rajoitetuilla erityistavoitteilla selkiytetään ja tarkennetaan toimenpiteitä sekä selvennetään sitä, millaisiin tuloksiin toimenpiteillä pyritään ja millaista konkreettista hyötyä niistä on Euroopan kansalaisille. Niukkoja resursseja jaettaessa on toimittava vastuullisesti ja valittava joukko sellaisia ensisijaisia tavoitteita, joiden osalta EU voi varmistaa todellisen lisäarvon. Selkeiden ensisijaisten tavoitteiden asettamisella helpotetaan resurssien keskittämistä sellaisille painopistealoille, joilla EU:n varoilla voidaan käytännössä tarjota konkreettista hyötyä Euroopan kansalaisille[8]. Samalla vältetään päällekkäisyydet EU:n ohjelmien ja jäsenvaltioiden toimien välillä. Esimerkiksi Horisontti 2020 ‑puiteohjelma ja Verkkojen Eurooppa -väline on suunniteltu siten, että ne tuottavat selkeää hyötyä Euroopan tasolla. Ensin mainitun tapauksessa hyöty saadaan tutkimuksen ja innovoinnin aloilla ja jälkimmäisen tapauksessa keskeisten eurooppalaisten infrastruktuurien muodostamalla osa-alueella, joka jää kansallisten ohjelmien ulkopuolelle mutta on Euroopan kilpailukyvyn ja kasvupotentiaalin kannalta olennaisen tärkeä osa-alue. 3.4. Yksinkertaistetut päätöksentekovälineet Yksinkertaistamisella aikaan saatavia vaikutuksia voidaan tehostaa käyttämällä joustavia ja helposti muunneltavissa olevia välineitä, kuten delegoituja säädöksiä ja täytäntöönpanosäädöksiä. Samalla on kuitenkin varmistettava oikeusvarmuuden säilyminen kaikkien sidosryhmien osalta. Lissabonin sopimukseen[9] sisältyvien, toimielinten välistä tasapainoa koskevien määräysten mukaan komissiolla on valtuudet antaa delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan rahoitusohjelmien keskeisistä säännöistä annetun, lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyn säädöksen muita kuin keskeisiä osia, ja kyseisten ohjelmien toteuttamiseen liittyviä täytäntöönpanosäädöksiä, jotka voivat koskea esimerkiksi vuotuisten työohjelmien tai rahoituspäätösten hyväksymistä. Komissio pystyy näiden oikeudellisten välineiden ansiosta helpommin mukauttamaan ohjelmien täytäntöönpanoa muuttuviin olosuhteisiin ja vastaamaan nopeammin rahoituksen saajien tarpeisiin. Samalla se pystyy varmistamaan, että säädöksen keskeiset osat säilyvät ennallaan ja että jäsenvaltioiden ja Euroopan parlamentin valvontaoikeudet turvataan. Komissio on myös yhdenmukaistanut sääntelyä päättämällä käyttää välineinä asetuksia päätösten sijaan. Asetuksilla annetaan kaikkialla unionissa sovellettaviksi tulevat yhdenmukaiset säännöt, joilla varmistetaan, että kaikilla rahoituksen saajilla on samantasoiset oikeudet ja velvollisuudet. 4. Yksinkertaistetut täytöntöönpanomekanismit ja -menettelyt 4.1. Kustannusten tukikelpoisuutta koskevat selkeät ja yhdenmukaiset säännöt Kustannusten tukikelpoisuutta koskevien sääntöjen yksinkertaistaminen edellyttää yhteisiä toimenpiteitä useilla tasoilla: varainhoitoasetuksen tasolla, rahoituksen saajien tavanomaisiin toimintatapoihin mukautettujen säännösten tasolla sekä ohjelmien tasolla. Samalla on varmistettava, että toimenpiteet ovat yhdenmukaisia varainhoitoasetuksen kanssa ja että sen tarjoamia mahdollisuuksia hyödynnetään kaikilta osin. Varainhoitoasetuksessa ensisijaiseksi tavoitteeksi on asetettu sääntöjen pysyvyys ja unionin rahoitukseen sovellettavien perusperiaatteiden, myös moitteettoman varainhoidon periaatteen, noudattaminen siten, että rahoituksen saajien näkökulma on samalla otettu entistä paremmin huomioon. Komissio ehdottaa, että silloin, kun rahoituksen saajille aiheutuvat hallinnolliset rasitteet voivat olla taloudellisiin etuihin nähden kohtuuttomat, käytetään korjaavia toimenpiteitä. Esimerkiksi rahoituksen saajien tileille maksettujen ennakkomaksujen korkoja ei enää pääsääntöisesti tarvitsisi tulouttaa EU:lle. Tämä toimenpide merkitsisi käytännössä sitä, ettei rahoituksen saajien enää tarvitsisi avata ja ylläpitää erillisiä, EU:n varoja varten tarkoitettuja korollisia pankkitilejä. Komissio on lisäksi ehdottanut, että rahoituksen saajille tarjotaan mahdollisuus myöntää saamastaan rahoituksesta edelleen avustuksia valitsemilleen tahoille, jotta lopullisten kohderyhmien (esim. tutkijoiden, pakolaisten tai paikallisten kansalaisjärjestöjen) saavuttaminen olisi helpompaa tapauksissa, joissa tämä on unionin ohjelmissa asetettujen tavoitteiden mukaisesti toiminnan pääasiallinen päämäärä, kuten esimerkiksi silloin, kun on kyse kansainväliseen liikkuvuuteen liittyvistä toimista. Lisäksi varainhoitoasetusta koskevassa uudessa ehdotuksessa esitetään toimenpiteitä, joilla helpotetaan verkostojen, ryhmien ja muunlaisten yhteisyritysten osallistumista EU:n ohjelmiin, joiden kohderyhmä saattaa joissakin tapauksissa muodostua pääosin tällaisista yksiköistä. Tämä on tilanne esimerkiksi silloin, kun on kyse liikenteen tai innovoinnin aloilla toimivista klustereista. Komissio ehdottaa, että tällaisissa tilanteissa sidosyritysten kustannukset katsotaan tukikelpoisiksi ilman, että klusterin jäsenille asetetaan kaikkia rahoituksen saajiin sovellettavia velvoitteita. Tämän vuoksi komissio on ehdotuksia esittäessään kiinnittänyt erityistä huomiota johdonmukaisuuteen ja yhdenmukaistamiseen varmistamalla, että uusia ohjelmia koskeviin ehdotuksiin on otettu erityissääntöjä vain silloin, kun kyse on jo sovellettavista säännöistä (kuten luontoissuoritusten tukikelpoisuus tutkimusohjelmissa), jotka ovat asianmukaisesti perusteltavissa rahoitettavan toimen tai rahoitusta saavan tahon luonteella. Säännökset, joista aiheutui rahoituksen saajille kohtuuttomia velvoitteita tai hallinnollisia rasitteita, on poistettu. Tällaisiin kuuluvat esimerkiksi elinikäisen oppimisen ohjelman puitteissa tehtyihin hankintasopimuksiin sovellettavat erityiset hankintasäännöt. Tapauksissa, joissa alakohtaisia sääntöjä on jo annettu, komissio on esittänyt tukikelpoisuussääntöjen selkeyttämistä, yksinkertaistamista ja yhdenmukaistamista. Esimerkkeinä voidaan mainita yhteisen strategiakehyksen rahastoja varten laaditut yhteiset säännöt ja tutkimus- ja innovointialueen osallistumissäännöt. Erityistä huomiota on kiinnitetty siihen, että nykyisten järjestelmien käyttöä voitaisiin jatkaa, oikeusvarmuutta lisätä ja säännökset yhdenmukaistaa entistä paremmin EU:ssa ja jäsenvaltioissa nykyisin käytössä olevien järjestelmien kanssa. 4.2. Yksinkertaistetut avustukset Komissio hyödyntää yksinkertaistetuista avustuksista (kertakorvaukset, vakioyksikkökustannukset ja kiinteämääräinen rahoitus) viime vuosina saamiaan kokemuksia ja ehdottaa, että näitä rahoitusjärjestelyjä kehitetään edelleen. Näillä järjestelyillä voidaan merkittävästi vähentää kaikkien sidosryhmien hallinnollisia rasitteita. Niillä voidaan muun muassa lieventää taloudelliseen raportointiin liittyviä vaatimuksia kiinteämääräisen rahoituksen tapauksessa tai jopa korvata kyseinen vaatimus tulosraportoinnilla vakioyksikkökustannusten ja kertakorvausten tapauksessa. Tarkoituksena on, että avustuksen saajat voisivat tällöin keskittyä toiminnan asianmukaiseen toteuttamiseen. Jotta näiden yksinkertaistettujen rahoitusmuotojen käyttöä voitaisiin lisätä: – Säännöt, jotka muodostavat merkittävän esteen näiden rahoitusmuotojen käytölle, on poistettu varainhoitoasetuksesta. Tällaisiin kuuluvat muun muassa kertakorvauksiin sovellettava 25 000 euron enimmäisyksikkömäärä ja vaatimus, jonka mukaan määrät on vahvistettava ja päivitettävä kahden vuoden välein annettavalla komission päätöksellä. Ehdotuksessa esitetään, että komission tasolla päätetään vain näiden yksinkertaistettujen rahoitusmuotojen käyttämisestä ja kulloinkin sovellettavasta laskentamenetelmästä mutta ei varsinaisista määristä. Ennakkoon annettua komission päätöstä ei edellytetä, kun kyse on vähäisistä avustuksista, joihin liittyy vain pieni riski, sillä tällöin päätöksen voi tehdä valtuutettu tulojen ja menojen hyväksyjä. – Komissio ehdottaa lisäksi, että käyttöön otetaan vaihtoehtoinen kunkin avustuksen saajan tilanteeseen mukautettu saajakohtainen menetelmä, jossa kustannukset määritetään yksittäistä avustuksen saajaa koskevien aikaisempien tietojen perusteella sen sijaan, että määrittäminen perustuisi toimintatyyppikohtaisiin tilastotietoihin tai yleisellä tasolla määriteltyihin saajaryhmiin. Tällaisella yksinkertaistetulla menetelmällä, joka tosin saattaa edellyttää enemmän käsittelytyötä komissiolta, voidaan todennäköisesti huomattavasti helpottaa avustuksen saajien tilannetta ja ottaa paremmin huomioon hankekohtaiset tarpeet. Menetelmää on jo testattu standardointielinten tapauksessa hyvin tuloksin. Kyseisten elinten osalta yksinkertaistamisessa on edetty askelta pidemmälle, sillä yleisperiaatteeksi on otettu avustusten maksaminen kertakorvauksina, kun asetetut tulostavoitteet on saavutettu[10]. – Uudessa varainhoitoasetuksessa on oma osasto palkintoja varten, koska ne ovat kaikkein yksinkertaisin ja kaikkein selkeimmin tuotoksiin perustuva unionin rahoituksen hallinnointimuoto, jossa keskitytään panosten valvonnan sijasta yksinomaan tuloksiin. – Tarkistetun varainhoitoasetuksen mukaan rahoituksen saajat voivat ilmoittaa kustannukset omien tavanomaisten kustannuslaskentakäytäntöjensä mukaisesti. Ilmoittamiseen sovelletaan kuitenkin tiettyjä vähimmäisvaatimuksia, jotka on suunniteltu siten, että useimmat näistä käytännöistä täyttävät ne[11]. Tämä periaate vastaa jo aikaisemmissa tutkimuspuiteohjelmissa sovellettuja säännöksiä, jotka koskevat keskimääräisten henkilöstökustannusten hyväksymistä. Komissio on sitoutunut tarjoamaan kevennettyjä menettelyjä varmistaakseen, että yksiköt, joilla on unionin toimintapolitiikan kannalta merkittävää lisäarvoa, voivat hakea unionin rahoitusta, vaikka niillä olisi vain vähän hallinnollisia ja taloudellisia resursseja. Tämä edellyttää byrokratian vähentämistä sekä avustusten täytäntöönpanovaiheessa että ehdotuspyyntövaiheessa. Komissio vaatii sen vuoksi vain vähimmäismäärän asiakirjoja sen osoittamiseksi, ettei hakija ole missään poissulkemiseen johtavista tilanteista, tai vähäisten avustusten tapauksessa sen osoittamiseksi, että hakija täyttää komission asettamat vaatimukset, jotka koskevat sen oikeudellista asemaa ja sen toiminnallista ja taloudellista kapasiteettia. Lisäksi ennakkomaksuvakuuksia, joiden hankkiminen ja hallinnointi on kallista, on tarkoitus vaatia jatkossa vain, jos riskin olemassaolo voidaan osoittaa. Joissakin tapauksissa tämä vähentää hakijoille aiheutuvia hallinnollisia rasitteita merkittävästi, kuten (Horisontti 2020 -puiteohjelman) laajennetun takuurahaston tapauksessa, jossa ei rahaston vuoksi tarvita lainkaan ennakkomaksuvakuuksia. Myös toiminta-avustusten määrän asteittaista vähentämistä koskevaa vaatimusta ja voiton tuottamiskieltoa on tarkoitus tarkistaa, jotta kiinnostusta unionin rahoitusta kohtaan voitaisiin lisätä. Samalla kuitenkin varmistetaan, että varainhoito on moitteetonta. Nämä yleiset yksinkertaistamistoimet otetaan huomioon ehdotettavissa rahoitusohjelmissa, joihin otetaan vain viittaukset varainhoitoasetuksen sisältämiin yleisiin sääntöihin. Vastaavanlaiset säännöt on otettu myös yhteisen strategiakehyksen rahastoja koskeviin yleisiin sääntöihin. Koheesiopolitiikan tapauksessa yleisissä säännöissä säädetään yhteisestä toimintasuunnitelmasta, joka on nykyistä yksinkertaistettua kustannusjärjestelmää laajentava tulossuuntautunut väline. Jotkin yksinkertaistamistoimenpiteet edellyttävät vielä komissiolta tai jäsenvaltioilta lisätoimia, jotta ne olisivat hallintoelinten, toteutuskumppanien ja rahoituksen saajien kannalta tehokkaita käytännössä. Näin on esimerkiksi silloin, kun yksinkertaistettujen kustannuslaskentamenetelmien käyttö ei ole pakollista vaan vapaaehtoista. 4.3. Hankintamenettelyjen yksinkertaistaminen Komission ehdottamalla varainhoitoasetuksella vähennetään tarjouskilpailuun osallistuvien hallinnollisia rasitteita lähinnä kahdella osa-alueella. Ensinnäkin asiakirjatodisteita (kuten tasetta) ei välttämättä tarvitse toimittaa, jos ne on jo toimitettu jonkin toisen hankintamenettelyn yhteydessä. Toiseksi tietyn kynnysarvon ylittävissä tapauksissa ei enää vaadita ennakkomaksuvakuuksia vaan niissä edellytetään riskinarviointia. Tämän muutoksen taustalla on se, että pk-yrityksillä on vaikeuksia pankkitakausten saannissa. Pankit vaativat usein pk-yrityksiä tallettamaan vakuutta vastaavan käteissumman sulkutilille, jolloin ennakkomaksu ei enää palvele tarkoitustaan toimeksisaajan käyttöpääomaa lisäävänä käteisvarareservinä, jonka on tarkoitus helpottaa sopimuksen täytäntöönpanon aloittamista. Komissio arvioi, että toimenpiteellä voidaan vähentää avustuksen saajilta edellytettäviä ennakkomaksuvakuuksia siten, että riskit hallitaan samalla asianmukaisesti moitteettoman varainhoidon varmistamiseksi. 4.4. Sähköisen hallinnoinnin lisääminen Varainhoitoasetuksessa säädetään jo nimenomaisesti, että avustusehdotukset voidaan tehdä sähköisesti. Joissakin perussäädöksissä on menty tätäkin pidemmälle kohti järjestelmällistä sähköistä tiedonvaihtoa. Koheesiopolitiikkaa koskevissa ehdotuksissa esitetään, että sähköinen tietohallinto ja sähköinen tiedonvaihto hallinnon ja tuensaajien välillä tehdään pakolliseksi[12]. Näin vähennetään tuensaajien hallinnollisia rasitteita, sillä vaaditut asiakirjat tarvitsee tällöin toimittaa vain kerran. Komission esittämä Horisontti 2020 -puiteohjelmaa koskeva ehdotus sisältää lisäksi mahdollisuuden toimittaa asiakirjoja, myös raportteja, ja jopa allekirjoittaa avustussopimuksia yhdessä ja samassa komission tarjoamassa turvallisessa sähköisessä järjestelmässä. Julkisista hankinnoista annetulla järjestelmän nykyaikaistamista koskevalla uudella direktiiviehdotuksella lievennetään nykyisiä oikeudellisia vaatimuksia, jotka koskevat sähköistä tarjousten toimittamista (sähköinen allekirjoitus). Jäsenvaltioissa olevien hankintaviranomaisten olisi näiden uusien säännösten ansiosta huomattavasti helpompi kehittää tarjousten toimittamiseen tarkoitettu sähköinen järjestelmä, joka on nykyistä, sähköisiin ilmoituksiin ja tarjouskilpailuasiakirjojen sähköiseen julkaisemiseen perustuvaa järjestelmää kattavampi. 4.5. Oikeasuhteisempi ja kustannustehokkaampi valvonta Moitteeton varainhoito edellyttää, että edellä mainituista yksinkertaistetuista osista muodostetulla valvontastrategialla voidaan varmistaa, että valvonta on entistä vaikuttavampaa, taloudellisempaa ja tehokkaampaa. Uuden lainsäädännön tarjoamilla välineillä sekä valvontastrategialla, jossa valvonta kohdistetaan suurimmat riskit sisältäville osa-alueille, on tarkoitus tarjota eurooppalaisille veronmaksajille varmuus toiminnan moitteettomuudesta ja avustuksen saajille mahdollisuus keskittyä toiminnan toteuttamiseen. Tarkistetun varainhoitoasetuksen tarjoamien aiempaa laajempien mahdollisuuksien ansiosta komissio on voinut esittää ehdotuksia, jotka vastaavat entistä paremmin avustuksen saajien ja sidosryhmien tarpeita, ja varmistaa samalla, että EU:n varat voidaan käyttää selkeällä, helposti ymmärrettävällä ja yksinkertaisella tavalla. Valvonnasta saadaan tämän lähestymistavan ansiosta todennäköisesti muun muassa oikeasuhteisempaa ja kustannustehokkaampaa. Esimerkiksi: – Yhteisen maatalouspolitiikan alalla on ehdotettu pienviljelijöiden tukijärjestelmää, jolla on tarkoitus vapauttaa merkittävä osa (jopa 30 prosenttia) tuensaajista yksityiskohtaisten vaatimusten noudattamiseen liittyvistä hallinnollisista rasitteista ilman, että unioniin kohdistuva taloudellinen riski kasvaa. Uudistusehdotuksessa esitetään lisäksi, että paikalla tehtäviä tarkastuksia voidaan vähentää sillä edellytyksellä, että jäsenvaltion oma valvontajärjestelmä toimii moitteettomasti ja että virhetaso on tuensaajien tasolla riittävän alhainen. Koheesiopolitiikan alalla alle 100 000 euron hankkeet voidaan tarkastaa vain kerran ennen niiden asteittaista päättämistä. Muut toimet voidaan tarkastaa vain kerran vuodessa lukuun ottamatta tapauksia, joihin liittyy erityinen sääntöjenvastaisuuksien tai petosten riski. Tarkastajat voivat vähentää tarkastustyötään silloin, kun järjestelmät ovat luotettavia, ja komissio voi vähentää tarkastuksiaan silloin, kun se voi luottaa tarkastuselimen lausuntoon. – Käyttöön on lisäksi otettu erityissäännöksiä koheesiopolitiikan alan pienimpiä tuensaajia ja toimia varten tarkastuksista ja valvonnasta aiheutuvien rasitteiden vähentämiseksi. Niihin kuuluvat muun muassa toistuvia tarkastuksia koskevat rajoitukset sekä riskipohjainen valvonta, jossa otetaan huomioon kyseeseen tulevan EU-rahoituksen määrä. – Horisontti 2020 -puiteohjelmassa noudatetaan edellä mainittuja lähestymistapoja. Erityistä hyötyä kyseisessä puiteohjelmassa saataisiin kuitenkin avustuksen saajille tarjottavasta mahdollisuudesta noudattaa tavanomaista laskentakäytäntöään, kunhan se täyttää tietyt vähimmäisvaatimukset, jotka on asetettu siten, että ne täyttyvät useimmissa tapauksissa. Näin vähennettäisiin merkittävästi menoilmoitusten laatimisesta aiheutuvia hallinnollisia rasitteita. Jotta yksinkertaistamisella ei samalla kasvatettaisi virhemahdollisuutta, komissio on toimenpiteitä ehdottaessaan pyrkinyt tilintarkastustuomioistuimen lausunnossaan nro 1/2010 esittämän kehotuksen mukaisesti varmistamaan, että valvonnan kustannukset ja hyödyt ovat tasapainossa, sekä ottamaan huomioon niiden tapausten osuuden, joissa lainsäädännössä asetettuja vaatimuksia ei ole noudatettu. Komissio on etenkin vastannut seuraaviin tilintarkastustuomioistuimen esille tuomiin haasteisiin: rahoitusjärjestelyjen kehittäminen hallinto- ja valvontajärjestelmien tehostamiseksi, avustusohjelmien yksinkertaistaminen siten, että samalla varmistetaan politiikan tavoitteiden saavuttaminen, sekä sellaisten riskinhallinnan arviointiin soveltuvien viitearvojen käyttöönotto, joissa on otettu huomioon tarkastusten kustannukset ja hyödyt. Näillä toimenpiteillä on tarkoitus tarjota parametrit, joiden avulla Euroopan parlamentti ja neuvosto voivat arvioida sääntelyvalintojensa todennäköisiä seurauksia, ja auttaa komissiota mukauttamaan valvontajärjestelmiään entistä paremmin siten, että ne vastaavat havaittuja riskejä. Yksinkertaistamisella odotetaan vähennettävän sellaisten virheiden todennäköisyyttä, jotka johtuvat tukikelpoisuusvaatimuksiin tai laskentakäytäntöön liittyvistä epäselvyyksistä tai väärinymmärryksistä, jotka ovat aikaisemmin usein aiheuttaneet virheitä. 5. Päätelmät ja seuraavat vaiheet EU:n varojen käytön yksinkertaistaminen ja niiden entistä parempi kohdentaminen ovat sekä välttämättömiä että tehokkaita keinoja, joilla tuetaan Eurooppa 2020 -strategian toteuttamista ja EU:n varojen käyttöä siten, että kasvun ja työllisyyden edistämiseen tähtäävän toimintapolitiikan tavoitteet voidaan saavuttaa. Komissio on uusia kauden 2014–2020 ohjelmia koskevia ehdotuksia laatiessaan ottanut huomioon tarpeet, jotka liittyvät priorisointiin, lisäarvon tuottamiseen, hallinnollisten rasitteiden vähentämiseen sekä menojen laadukkuuden varmistamiseen. Se on ottanut nämä tekijät huomioon erittäin tarkkaan, sillä tilanteessa, jossa paine julkisten menojen supistamiseen kasvaa jatkuvasti, ne ovat kansalaisten ja yritysten näkökulmasta tärkeimmät tarpeet. Tällä lähestymistavalla on tarkoitus varmistaa, että kaikkia EU:n rahoituksen tarjoamia mahdollisuuksia voidaan hyödyntää täysimääräisesti ja että rahoitusohjelmista saadaan entistä tehokkaampia. Tarkempia tietoja ehdotetuista toimenpiteistä on liitteenä olevassa politiikanaloittain laaditussa taulukossa. Lainsäädäntövallan käyttäjät eli Euroopan parlamentti ja neuvosto käyvät tulevien kuukausien aikana toimielinten välisiä neuvotteluja komission esittämistä säädösehdotuksista. Nämä neuvottelut muodostavat perustan kyseisten säädösten hyväksymiselle. Yksinkertaistamisen on säilyttävä keskeisenä periaatteena koko lainsäädäntöprosessin ajan. Samalla on varmistettava, että politiikan tavoitteiden, toteutuskeinojen ja hallinto- ja valvontakustannusten välillä säilytetään asianmukainen tasapaino ilman, että virheriski kasvaa. Jotta EU:n rahoituksen käyttöä voitaisiin yksinkertaistaa tarkoituksenmukaisella tavalla, molempien seuraavista kahdesta edellytyksestä on täytyttävä: – Yksinkertaistaminen edellyttää kaikilta EU:n toimielimiltä yhteisiä toimenpiteitä varainhoitoasetukseen sisältyvien horisontaalisten sääntöjen ja alakohtaisten sääntöjen perusteelliseksi ja oikea-aikaiseksi tarkistamiseksi. Nämä toimenpiteet olisi kyseeseen tulevien säädösehdotusten tärkeyden ja määrän vuoksi koordinoitava riittävällä tavalla EU:n toimielinten kesken. – Unionin tasolla toteutetuilla yksinkertaistamistoimilla saadaan aikaan kaikki tavoitellut vaikutukset ainoastaan, jos samalla toteutetaan vastaavia toimia kansallisella ja alueellisella tasolla etenkin silloin, kun on kyse jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä hallinnoitavista politiikanaloista. Kokemus on osoittanut, että kansallisia täytäntöönpanosääntöjä voitaisiin usein merkittävästi yksinkertaistaa. Komissio on jo ehdottanut, että jäsenvaltiot sisällyttävät koheesiopolitiikan, maaseudun kehittämisen ja meri- ja kalastuspolitiikan aloilla tehtäviin kumppanuussopimuksiinsa yhteenvedon toimista, joita ne aikoivat toteuttaa rahoituksen saajien hallinnollisten rasitteiden vähentämiseksi. Tätä käytäntöä olisi tuettava ja se olisi tarvittaessa otettava käyttöön myös muilla politiikanaloilla. Yksinkertaistaminen on sen vuoksi EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden yhteinen haaste ja tehtävä. Komissio on valmis hyväksymään myös sellaisia toimenpiteitä, jotka eivät sisälly sen esittämiin ehdotuksiin, kunhan niillä varmistetaan varainhoidon moitteettomuus. Komissio aikoo sen vuoksi: – tukea tässä tiedonannossa esittämiään yksinkertaistamisehdotuksia määrätietoisesti lainsäädäntömenettelyn kaikissa vaiheissa; – seurata säännöllisesti sitä, miten tässä esitetyn yksinkertaistamisohjelman toteuttamisessa edistytään, käyttämällä tätä varten suunniteltua tulostaulua, jolla seurataan komission ja lainsäädäntövallan käyttäjän esittämien yksinkertaistamistoimenpiteiden toteuttamista. Tulostaulussa esitetään myös sellaiset toimenpiteet, joita lainsäädäntövallan käyttäjä ei ole hyväksynyt, ja arvioidaan sellaisista uusista toimenpiteistä rahoituksen saajille aiheutuvia hallinnollisia rasitteita, jotka saatetaan ottaa käyttöön uusilla säädöksillä. Tulostaulu toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle säännöllisin väliajoin. Tulostaulun lopullinen versio, joka on laadittu lainsäädäntövallan käyttäjien hyväksymien lopullisten säädösten perusteella, asetetaan kaikkien EU:n toimielinten, kansallisten parlamenttien ja yleisön saataville; – arvioida yhdessä jäsenvaltioiden kanssa toimenpiteiden käytännön vaikutuksia sen jälkeen kun lainsäädäntö on annettu. Komissio kehottaa Euroopan parlamenttia ja neuvostoa hyväksymään perusteellisia yksinkertaistamistoimenpiteitä monivuotista rahoituskehystä varten ja luottaa siihen, että nämä kaksi toimielintä ja jäsenvaltiot tukevat sitä sen pyrkimyksissä. Liitteet 1. Luettelo ehdotuksista 2. Varainhoitoasetukseen sisältyvät yksinkertaistamistoimenpiteet 3. Luettelo yksinkertaistamistoimenpiteistä politiikanaloittain. [1] KOM(2011) 500 lopullinen. [2] KOM(2010) 2020. [3] Ks. esimerkiksi yksityiskohtaiset tiedot EU:n talousarvion kokonaistarkastelusta järjestetystä kuulemismenettelystä osoitteessa http://ec.europa.eu/budget/reform/issues/read.en.html. [4] Ks. esimerkiksi Eurooppa-neuvoston 4.2.2011 antamat päätelmät, Euroopan parlamentin 8.6.2011 antama päätöslauselma ”Sijoittaminen tulevaisuuteen: uusi monivuotinen rahoituskehys kilpailukykyistä, kestävää ja osallistavaa Euroopan unionia varten”, Euroopan tilintarkastustuomioistuimen lausunto N:o 1/2010 ”Euroopan unionin talousarviohallinnon parantaminen: riskit ja haasteet” sekä 23 Eurooppa-ministerin 13.4.2011 komissaari J. Lewandowskille lähettämä yhteinen kirje. [5] KOM(2010) 543. [6] Esimerkiksi seitsemännessä tutkimuksen puiteohjelmassa otettiin käyttöön kyseistä ohjelmaa varten suunniteltuja yksinkertaistamistoimenpiteitä vuonna 2011, ja avustuksen saamiseen kuluva aika on sen jälkeen lyhentynyt lähes 30 päivällä. [7] KOM(2010) 815 lopullinen. [8] Jotta voitaisiin varmistaa, että näistä ensisijaisista tavoitteista tiedotetaan tehokkaasti ja että kansalaiset tietävät, millaista hyötyä EU:n toiminnasta saadaan, komissio noudattaa kokonaisvaltaista tiedotusstrategiaa ja hyödyntää eri tiedotustoimiensa tarjoamia mahdollisuuksia synergiaan (KOM(2011) 500 lopullinen, osa II, s. 8). [9] Yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 182/2011 (EUVL L 55, 28.2.2011, s. 13). [10] Ks. ehdotus eurooppalaisesta standardoinnista sekä neuvoston direktiivien 89/686/ETY ja 93/15/ETY samoin kuin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 94/9/EY, 94/25/EY, 95/16/EY, 97/23/EY, 98/34/EY, 2004/22/EY, 2007/23/EY, 2009/105/EY ja 2009/23/EY muuttamisesta annettavaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (KOM(2011) 315 lopullinen), 13 artiklan 4 kohta. [11] Toistuvasti rahoitusta saavat tuensaajat, jotka haluavat varmistua siitä, että niiden laskentakäytännöt ovat komission asettamien ehtojen mukaiset ja ettei niiden ilmoittamia määriä kiistetä jälkikäteen, voivat halutessaan pyytää komissiota hyväksymään menetelmän, jota ne aikovat käyttää. [12] Ks. ehdotus yhteiseen strategiakehykseen kuuluvia Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä ja Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta annettavaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (KOM(2011) 615 lopullinen), 112 artiklan 3 kohta.