Alueiden komitean lausunto aiheesta "Yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) ja itälaajentuminen" CdR 239/96 fin



Virallinen lehti nro C 116 , 14/04/1997 s. 0039



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) ja itälaajentuminen" (97/C 116/05) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission 13. maaliskuuta 1996 EY:n perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon 12. kesäkuuta 1996 tekemänsä päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n "Aluesuunnittelu Maatalous Metsästys Kalatalous Metsätalous Meri- ja vuoristoalueet" tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 2:n joulukuun 5. päivänä 1996 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 239/96 rev. (esittelijä: Reinhold Bocklet, yhteistyössä valmisteluryhmän jäsenten Michel Lafayn, Lloyd Kenyonin, W.T. Van Gelderin ja Kaija-Maija Perkkiön kanssa), hyväksyi 16. täysistunnossaan 15. ja 16. tammikuuta 1997 (tammikuun 16. päivän kokous) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto Alueiden komitea, joka ottaa huomioon, että yhteisön maatalouspolitiikka markkina- ja hintapolitiikka, tulopolitiikka, vaakasuora ja alueellinen rakennepolitiikka sekä tukitoimet on muutosten edessä, kuten: GATT-sopimusten asteittainen voimaantulo, Maailman kauppajärjestön WTO:n vuonna 1998 alkava seuraava neuvottelukierros, jonka tavoitteena on yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) liittäminen aiempaa kiinteämmin markkinoiden kansainvälistymiseen, EU:n itälaajentuminen, EU:n varainhoidon uudelleenjärjestely vuoden 1999 jälkeen, joiden johdosta Euroopan unionilta vaaditaan päätöksiä yhteisen maatalouspolitiikan tulevasta muodosta; ottaa huomioon, että Essenissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota esittämään tutkimuksen vaihtoehtoisista strategioista suhteiden kehittämiseksi maatalousalalla EU:n ja assosioituneiden maiden välillä assosioituneiden maiden tulevaisuudessa tapahtuvaa liittymistä varten. Komissio vastasi tähän pyyntöön esittämällä asiakirjan CSE(95) 607 Madridissa kokoontuneelle Eurooppa-neuvostolle; ottaa huomioon, että Essenin huippukokouksessa joulukuussa 1994, ja sen jälkeen Cannesin ja Madridin huippukokouksissa vuoden 1995 kesäkuussa ja joulukuussa tehdyt päätökset tarkentavat laajentumisstrategiaa ja ovat nopeuttaneet kyseistä prosessia niin, että komissiota pyydettiin esittämään kantansa jäsenehdokkuuksiin, jotta jäsenyysneuvottelut voidaan aloittaa välittömästi 1996/1997 pidettävän hallitustenvälisen konferenssin jälkeen; ottaa huomioon, että Madridissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto vaati analyysiä unionin rahoitusjärjestelmästä, jotta vuoden 1999 jälkeiselle ajalle voidaan luoda laajentumisnäkökulman sisältävä rahoituskehys; ottaa huomioon, että Madridissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto vaati yhteisen maatalouspolitiikan vuonna 1992 aloitetun uudistuksen jatkamista, ja että vaikka YMP ei olekaan hallituksenvälisen konferenssin virallisella esityslistalla, on kuitenkin mahdollista, että siitä keskustellaan epäsuorasti unionin laajentumista käsiteltäessä; ottaa huomioon, että ensimmäiset assosiointisopimukset solmittiin Puolan ja Unkarin kanssa jo helmikuussa 1994, ja niitä seurasivat sopimukset T Osekin tasavallan, Slovakian, Romanian ja Bulgarian kanssa helmikuussa 1995 sekä kolmen Baltian maan kanssa kesäkuussa 1995. Myös Slovenian kanssa on jo allekirjoitettu assosiointisopimus; ottaa huomioon, että avaus Keski- ja Itä-Euroopan maihin, joka osui samaan ajankohtaan vuoden 1994 GATT-sopimusten vaikutusten sekä vuoden 1992 YMP:n uudistuksen loppuvaiheen kanssa, vaikuttaa Euroopan maatalouden lisäksi myös Euroopan unionin maaseutualueiden koko sosiaalis-taloudelliseen tilanteeseen; pitää EY:n perustamissopimuksen 198 c artiklan mukaisesti aiheellisena antaa lausunto komissiossa tehdystä asiakirjasta "Tutkimus vaihtoehtoisesta strategioista suhteiden kehittämiseksi maatalousalalla EU:n ja assosioituneiden maiden välillä assosioituneiden maiden tulevaisuudessa tapahtuvaa liittymistä varten". Komission jäsen Franz Fischler esitteli tutkimuksen alueiden komitean täysistunnossa 13. kesäkuuta 1996. 2. Tutkimuksen sisältö 2.1. Komission tutkimuksessa pyritään selvittämään Keski-Euroopan maiden ja EU:n maatalouden ja maatalouspolitiikan tulevaisuuden ydinkysymyksiä sekä arvioimaan unionin laajentumisen vaikutuksia nykyisen YMP:n pohjalta. Tutkimuksessa luodaan ensimmäinen hahmotelma yhteisen maatalouspolitiikan tulevasta kehityksestä sekä ehdotetaan toimia ja toimintatapoja suhteiden parantamiseksi maatalouden alalla laajentumisen valmisteluvaiheessa. 2.2. Tutkimus alkaa EU:n sekä Keski- ja Itä-Euroopan maiden nykyisen tilanteen kuvauksella ja tilanteen analyysillä vuoteen 1999 asti. Komissio olettaa, että tämän ajankohdan jälkeen maailmankaupan edelleen vapautuminen aiheuttaa uusia paineita EU:n maataloudelle. Lisäksi YMP:n vuoden 1992 uudistuksen tuotantoa rajoittavat vaikutukset ovat tähän ajankohtaan mennessä ilmeisesti lakanneet, koska tuotantotekniikka on kehittynyt, ja uutta ylituotantoa esiintyy. Samanaikaisesti on vuoden 2000 jälkeisen ajan budjetista käytävissä neuvotteluissa varauduttava rajuihin EU:n sisäisiin keskusteluihin varojen jaosta ja siten maatalousbudjetin suuruudesta. 2.3. Tämän analyysin johtopäätös on, että yhteisön maatalouspolitiikkaa on kehitettävä edelleen myös ilman itälaajentumista. 2.4. Edelleen tutkimuksessa hahmotellaan kolme vaihtoehtoa yhteisön maatalouspolitiikalle Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittymistä silmällä pitäen. Ensimmäisen vaihtoehdon lähtökohtana on KIE-maiden maatalouden liittäminen nykyiseen yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) budjetin lisäkulujen lasketaan liittymisen loppuvaiheessa olevan vuosittain 12 miljardia ecua mukaanlukien kaikki suorat tuet ja tukitoimet. Tämä vaihtoehto saattaa komission mielestä aiheuttaa maataloustuotannon kasvua KIE-maissa, mistä seuraisi ylituotantoa EU:ssa ja taloudellisia ongelmia KIE-maissa nousevien kuluttajahintojen vuoksi. Toinen vaihtoehto perustuu YMP:n perusteelliseen uudistukseen, jossa hintatuet sekä sokerin, maidon ja pinta-alojen tuotantorajoitukset pitkälti poistetaan. Maidon ja sokerin kiintiöjärjestelmien poistamiseen tarvittavia tasausmaksuja sekä väkisin tehdystä rakennemuutoksesta aiheutuvia maaseutualueiden sosiaali- ja ympäristöongelmia pidetään niin huomattavina, että tästä vaihtoehdosta luovutaan. Komissio puoltaa kolmatta vaihtoehtoa eli nykyisen yhteisen maatalouspolitiikan järkevää kehittämistä. Vuonna 1992 aloitettua markkinapolitiikan sekä tulo- eli rakennepolitiikan eriyttämistä olisi jatkettava. Liittymisajankohtaan mennessä alentuneet hinnat helpottaisivat KIE-maiden suunniteltua integraatiota. KIE-maiden maataloudelle ei tarvitsisi maksaa tasoitusmaksuja. Suorat tuet olisi tähänastista voimakkaammin sidottava sosiaali- ja ympäristöpoliittisiin velvoitteisiin. Tällaisen politiikan tavoitteena olisi ympäristönsuojelutoimien nykyistä tehokkaampi liittäminen maatalouteen sekä jatkuvan taloudellisen korvauksen luominen luonnonvarojen ylläpitämisestä ja yhteiskunnallisesti toivottavasta maaseudun kehittämisestä. 2.5. Komissio hyväksyy sen, että jäsenvaltioiden tai alueiden olisi annettava nykyistä vapaammin toteuttaa yhteisön päätöksiä, mutta yhteisön puitteita koskeva toimivalta olisi kuitenkin säilytettävä. Vuosittaisten maataloushintakierrosten sijaan puitesäännökset olisi määriteltävä monivuotisissa ohjelmissa, joiden valmisteluun Euroopan parlamentin tulisi osallistua nykyistä laajemmin. Tällainen yhteisön maatalouspolitiikan järjestelmä vastaisi suunnilleen EU:n nykyistä rakennepolitiikkaa, jossa laaditaan viisivuotissuunnitelmia ja jäsenvaltiot ja alueet pitkälti toteuttavat ohjelmat. 2.6. Komissio ehdottaa kuten Portugalin liittyessä yhteisöön että KIE-maissa toteutetaan maatalouden modernisointiohjelma ja että niille annetaan tukia elintarvikejalostusteollisuuden uudistusta varten. Näiden, ennen liittymistä annettavaksi tarkoitettujen tukien kustannuksia ja rahoitusta ei selvennetä tarkemmin. 3. Markkinoille pääsyn parantumisen alueelliset vaikutukset 3.1. KIE-maiden liittymisen myötä yhteisön maatalouden tuotantokapasiteetti nousee nykytilanteeseen verrattuna reilut 50 prosenttia. Yhteisön asukasmäärä kasvaa kuitenkin vain 29 prosenttia. Vaikka tuotekohtaisessa erittelyssä onkin saatu erilaisia tuloksia, on selvää, että ylituotannon mahdollisuus lisääntyy koko yhteisössä, millä saattaisi olla vaikutuksia erityisesti suurilla maatiloilla. Tällaiset markkinahäiriöt voivat olla erityisen ongelmallisia alueilla, joiden talous on pitkälti suuntautunut herkkien tuotteiden tuotantoon. 3.2. KIE-maiden siirtyessä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen assosiointisopimukset tarjoavat kaupalle runsaasti mahdollisuuksia markkinoiden asteittaiseen avaamiseen. Tarkoitus on päästä vapaaseen tavaroiden vaihtoon EU:n kanssa valvotun ajanjakson kuluessa ja integroida assosioituneet maat suuriin sisämarkkinoihin. Tämän saavuttamiseksi assosiointisopimuksissa on mainittu kaupan vastavuoroiset myönnytykset, joilla on määrä ottaa huomioon herkkien tuotteiden tuonnista mahdollisesti aiheutuvat markkinahäiriöt riippumatta siitä, onko kyse maataloustuotteista vai esim. tekstiileistä. 3.3. Teollisuuden ja maatalouden välillä on kuitenkin oleellinen ero. Tärkeimpänä tavoitteena on vapaakauppa-alueen toteuttaminen kymmenen vuoden kuluessa. Tässä yhteydessä on todettava, että kahdentoista EU-maan ja kymmenen KIE-maan välinen kauppatase muuttui EU:n 879 miljoonan ecun alijäämästä vuonna 1989 ennen assosiointisopimusten solmimista EU-maiden 903 miljoonan ecun ylijäämäksi vuonna 1994. EU:n vienti lähes kolminkertaistui tänä ajanjaksona, kun taas tuonti kasvoi vain 15 prosenttia. Unkari on ainoa maa, joka edelleen vie EU:hun merkittävästi enemmän kuin EU Unkariin. 3.4. KIE-maiden teollisuustuotteita voi tästä lähtien tuoda vapaasti EU:hun. Vastavuoroisesti KIE-maiden kaupan esteitä puretaan jatkuvasti. 3.5. Maatalouden osalta tavoitetta vapaalle tavaroiden vaihdolle ei sitä vastoin ole määritelty. Sopimuksiin kuuluu tariffimyönnytysten käyttöönotto viideksi vuodeksi asymmetriaperiaatteella, eli unioni poistaa kaupan esteitä suurpiirteisemmin ja nopeammin kuin kauppakumppaninsa. Sopimuksissa yhteisön myönnytykset on määritelty suurentamalla lukuisia kauppakiintiöitä, joiden progressiivinen tullialennus vaihtelee 20 ja 60 %:n välillä. Heinäkuusta 1995 lähtien kiintiötuonnin tulleja on voitu alentaa jopa 80 prosenttia. Kiintiöt on määritelty tuotekohtaisesti, ja perustana on käytetty vuosien 1986 ja 1990 välistä kauppaa. Suunnitelmien mukaan kiintiöt kasvavat keskimäärin 10 prosenttia vuodessa sopimusten viitenä ensimmäisenä voimassaolovuotena. Tiettyjen tuotteiden tulleja alennettiin ilman määrällisiä rajoituksia. 3.6. KIE-maat soveltavat suosituimmuustulleja, jotka useimmiten pienenevät progressiivisesti. GATT-sopimusten johdosta tiettyjen tuotteiden tullit ovat tällä hetkellä aiempaa korkeammat, minkä vuoksi nämä maat soveltavat assosiointisopimusten vanhoja tullitariffeja sekä kiintiöihin että rajoittamattomiin tariffimyönnytyksiin. Assosiointisopimusten sopeuttaminen on yksi liittymistä edeltävän ajan strategian pääaiheista. Uusien myönnytysten hyväksyminen on mahdollista. KIE-maat saivat suurennettua kiintiöitä viittaamalla negatiivisesti kehittyvään kauppataseeseen unionin kanssa. Komissio ehdotti joulukuussa 1994 neuvostolle, että kiintiöitä nostetaan vuosittain kymmenellä prosentilla. Neuvosto torjui ehdotuksen ja hyväksyi ainoastaan viiden prosentin vuosikorotuksen. Tämä korotusmarginaali ei koske herkkiä tuotteita, kuten eläviä nautoja, lampaita ja vuohia, mansikoita, sipuleita eikä tomaattijalosteita. 3.7. Näin neuvosto varmisti, ettei tämäntyyppiseen tuotantoon keskittyneillä alueilla synny markkinahäiriöitä KIE-maista peräisin olevan tuonnin synnyttämän kilpailun takia. Nyt komissio haluaa edetä asiassa oleellisesti, kuten sen tekemästä strategia-asiakirjasta käy ilmi. Komissio aikoo ehdottaa kiintiöiden suurentamista ja KIE-maille mahdollisuutta siirtää kiintiöitä toisilleen. Hedelmien ja vihannesten tuontihintoja on samanaikaisesti määrä laskea tiettyjen kiintiöiden sisällä. Tällainen menettelytapa saattaa aiheuttaa vaikeuksia Etelä-Euroopan, mutta myös esim. Saksan ja Hollannin hedelmä- ja vihannestuotannolle, sillä tämänhetkisellä hintatasolla jo pienet lisämäärät voivat aiheuttaa voimakkaita häiriöitä sisämarkkinoilla. 3.8. Toisaalta on seurattava tarkkaan tavaravirtaa unionista KIE-maihin, ja erityisesti sen kasvua KIE-maiden liittymisajankohtaan mennessä. Maailman kauppajärjestön puitteissa järjestettävät neuvottelut kolmansien maiden kanssa voivat mahdollisesti yksinkertaistua. 3.9. Kaupan ohjaaminen niin, että se pysyy assosiointisopimusten puitteissa, vaatii valppautta. 3.10. KIE-mailla ei tule olemaan lainkaan tai vain vähäisessä määrin GATTin tai Maailman kauppajärjestön WTO:n puitteissa määriteltyjä kiintiöitä tuettua vientiä varten. Vaikka ennusteet viljan, sian- ja kananlihan sekä munien kolmansien maiden markkinoilla tapahtuvan myynnin osalta ovat suhteellisen edullisia, tilanne saattaa johtaa tuettujen vientikiintiöiden uuteen sopeutuspaineeseen, jota tulevien WTO-neuvottelujen aiheuttama maataloustuotteiden kaupan lisääntyvä vapauttaminen kasvattaisi entisestään. 4. Maatalouspolitiikan hajauttaminen 4.1. Strategia-asiakirjassa esitetyt ajatukset yhtenäisestä maaseutupolitiikasta jatkavat rakennerahastojen uudistuksesta yhteisön aluepolitiikassa alkanutta myönteistä kehitystä ja antavat toteutuessaan alueille mahdollisuuden vaikuttaa entistä laajemmin aluepolitiikan kehittämiseen. 4.2. Tähän voi vaikuttaa erityisesti mainittu toimenpiteiden ja menettelytapojen radikaali yksinkertaistaminen sekä käsittelyn nykyistä suurempi joustavuus. Uusi, erittäin myönteinen näkökohta on toteamus, "että jäsenvaltioille ja/tai alueellisille viranomaisille olisi annettava toimintavapautta EU:n päätösten täytäntöön panemisessa. Tässä yhteydessä auttaisi markkinapolitiikan ja tulotuen selvä erottelu". 4.3. Tästä oikeasta toteamuksesta ei valitettavasti tehdä riittävästi toimivaltaoikeudellisia ja poliittisia johtopäätöksiä. Komission ehdotuksessa, jonka mukaan Euroopan tason toimenpiteet olisi rajoitettava puitesäännösten antamiseen, yhteisten tavoitteiden antamiseen ja välttämättömien yhteisten sääntöjen vähimmäismäärän määrittelyyn, tähdätään YMP:n hajauttamiseen, mutta jätetään avoimeksi tämän mahdollisuuden poliittinen ja oikeudellinen muoto. 4.4. Komission olisi kuitenkin tehtävä asiasta ehdotuksia, jotta Maastrichtissa sopimukseen kirjatun 3 b artiklan tavoitetta läheisyysperiaatetta noudatettaisiin myös sopimuksen osasto II:n "Maatalous" osalta ottaen huomioon taloudellisen solidaarisuuden periaate. Artiklan 3 b soveltaminen maataloussäädöksiin ei voi rajoittua tekniseen yksinkertaistamiseen ja lakimääräysten kokoamiseen. 4.5. Maatalouden harjoittamisvaihtoehdot lisääntyvät vielä huomattavasti, kun KIE-maatkin kuuluvat yhteisöön. Tämä koskee erityisesti maatalousyritysten rakenteita ja oikeudellisia muotoja. Hyvin suurilla, teollisilla yrityksillä on huomattava osa tuotannosta. Erilaiset perinteet, hallintokapasiteetit ja -rakenteet vaikeuttavat ja jopa estävät yksityiskohtaisten keskusjohtoisten säännösten yhtäläisen toteuttamisen. 4.6. Maatalouspolitiikan ydinkysymys kuuluu: onko yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen yhteydessä taattujen tasausmaksujen kuuluttava yhteisön vastuualueeseen vai olisiko ne parempi sijoittaa jäsenvaltioiden toimivallan piiriin? 4.7. Hinnantasausmaksujen ja ympäristönsuojelutoimien korvaamisen myötä yhteinen maatalouspolitiikka muuttui huomattavasti ja parantui laadullisesti. Tämä laadullinen muutos on peräisin rakennepolitiikan ns. vuoristoviljelydirektiivistä vuodelta 1975. 4.8. Yhteisön laajentuminen vaatii tällä alueella pitkällemeneviä erittelyjä, joissa otetaan huomioon myös maatalouden rakenteellinen tilanne, kustannustaso ja yksittäisten alueiden elintaso. Jos näin ei tehdä, aiheuttaa muodollinen yhtäläistäminen nykyistäkin suurempia eroja ja johtaa huomattaviin kilpailun vääristymiin. 4.9. Keskusteluissa nousee aina uudelleen esiin kysymys hajautetun lähtökohdan toteutettavuudesta. Alueiden komitea haluaa tämän vuoksi esitellä jo olemassa olevan, hyväksi osoittautuneen mallin. Rakennerahastojen tavoitteita ja asetuksen (ETY) N:o 2078/92 toteutusta varten on jo suunniteltu ruohonjuuritasolta lähteviä toimenpiteitä (bottom up approach). Tämä periaate on osoittautunut toimivaksi yhteisön aluepolitiikassa vuodesta 1988 lähtien, välineitä on kokeiltu ja sopeutettu saatuihin kokemuksiin. Perustuslain säännöksistä riippuen joko jäsenvaltioiden tai alueiden olisi tällöin valmisteltava maataloudelle monivuotisia tukisuunnitelmia, samaan tapaan kuin rakennerahastojen tavoitepolitiikassa. Kehittyvällä puitelainsäädännöllä voitaisiin ehkä ratkaista jako, joka maataloudessa aina on markkinoiden tasapainon ja tulojen varmistamisen välillä. EU:n maatalousuudistuksella yritettiin lieventää tätä konfliktia ottamalla käyttöön täydentävät suoramaksut tärkeissä markkinajärjestelyissä. Tällainen tavoite vastaa myös Corkissa 9. marraskuuta 1996 pidetyn maaseutualueiden kehitystä käsitelleen eurooppalaisen konferenssin loppujulistusta, jossa pyritään yhtenäiseen maaseutupolitiikkaan pitäen lähtökohtana läheisyysperiaatteen mukaista hajauttamista. 5. Maailman kauppajärjestön neuvottelujen jatkaminen 5.1. Alueiden komitea viittaa tässä yhteydessä yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen alueellisista vaikutuksista antamassaan lausunnossa esittämiinsä ajatuksiin. Alueiden komitea korostaa erityisesti, että tariffien määrittelyn ja tullien purkamisen jälkeen on ylläpidettävä riittävää ulkosuojaa. 5.2. Jo nyt on olemassa tietty vaara, että vapaakauppasopimukset myös KIE-maiden liittymistä valmistelevat sopimukset heikentävät jäljelle jäänyttä maataloustuotteiden ulkosuojaa, sillä Maailman kauppajärjestö asettaa tiukemmat ehdot vapaakauppa-alueiden hyväksymiselle (suosituimmuusperiaatteen poikkeukset). Tärkeitä kaupan alueita, kuten maataloutta, ei tulevaisuudessa voi enää ilman muuta jättää Maailman kauppajärjestön kriteerien mukaisten vapaakauppasopimusten ulkopuolelle. Jos WTO:n työryhmä ei vapaakauppasopimuksen tarkistuksessa yksimielisesti vahvista sopimuksen yhdenmukaisuutta GATTin vaatimusten kanssa, on olemassa vaara, että muut WTO:n jäsenvaltiot vaativat osuuksia maataloustuotteiden vapaakauppaan suosituimmuusperiaatteeseen vedoten. 5.3. Nykyisin voimassa olevaan GATT-sopimukseen sisältyvä rauhanlauseke varmistaa yhteisön vuonna 1992 GATT-uudistuksen yhteydessä päättämät tasausmaksut markkinavuoteen 2003/2004 asti. On kuitenkin odotettavissa, että WTO:n uusi neuvottelukierros aiheuttaa paineita yhteisön maatalouspolitiikalle vuodesta 1999 eteenpäin. Tämä johtaa erityisesti vaatimuksiin laskea edelleen sisäistä tukitasoa, ulkosuojaa ja vientitukia. Tällaiset vaatimukset eivät saa johtaa sellaiseen yhteisen maatalouspolitiikan radikaaliin uudistukseen, joka komission strategiapaperin toisessa vaihtoehdossa esitetään. Taloudellisten ongelmien ohella saattaisi ensimmäisessä vaihtoehdossa Maailman kauppajärjestön neuvotteluja silmällä pitäen tehty ehdotus nykyisen YMP:n siirtämisestä sellaisenaan KIE-maihin johtaa huomattaviin vaikeuksiin. 5.4. Vaihtoehto kolme, jossa nykyistä YMP:tä kehitetään järkevästi ja entistä hajautetummaksi, näyttää antavan jäsenvaltioille ja alueille mahdollisuuden vahvistaa maatalouden kilpailukykyä aluekohtaisten erityissuunnitelmien avulla. Samalla siinä korostetaan riittävässä määrin ympäristönsuojelua. 5.5. Tästä syystä ei ole ymmärrettävää, että komission suunnitelmiin sisältyy hintatuen vähentäminen edelleen. Myöskään GATT-sopimukseen kuuluvan maataloussopimuksen 20 artikla ei oikeuta tällaista käsitystä. Ennen tällaisen ajatuksen esiintuontia on tarkistettava nykyisten vähennysvelvoitteiden vaikutus maataloustuotteiden maailmankauppaan sekä analysoitava yksityiskohtaisesti tällöin syntyvä tarjonta- ja kysyntätilanne maailmanlaajuisilla tuotemarkkinoilla. Asiakirjassa esitetty vähennysvaihtoehdon valinta on omiaan heikentämään yhteisön neuvotteluasemaa tulevissa neuvotteluissa Maailman kauppajärjeston kanssa. 5.6. Yhdysvaltojen uusi Farmbill-maatalouslaki muuttaa tukijärjestelmää tuotannosta riippumattomiksi "green box" -toimiksi. Green box -toimet voisivat näin muodostua WTO:n piirissä ensisijaisiksi ja vaikeuttaa "blue boxin" jatkamista, johon hinnantasausmaksut on luokiteltava. Rauhanlausekkeessa mainitun määräajan umpeutumisen jälkeen EU:n sisäinen tuki voi suuntautua huomattavasti nykyistä voimakkaammin green box -toimiin. 6. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoitus 6.1. Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksen kehityksestä komissio esittää tässä asiakirjassa melko summittaisia arvioita lukuunottamatta KIE-maita varten tarvittavaa lisärahoitusta. 6.2. Edinburghissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston tekemät päätökset ovat tällä hetkellä voimassa. Omia varoja koskevan päätöksen mukaan omien varojen ylärajan on noustava 1,10 prosentista (1994) asteittain 1,27 prosenttiin (1999). (0,01 prosenttia bruttokansantuotteesta on tällä hetkellä noin 680 miljoonaa ecua.) 6.3. Rahaliittoa silmällä pitäen kaikissa jäsenvaltiossa, erityisesti kuitenkin niissä, jotka ovat nettomaksajia, noudatetaan tiukkaa säästöpolitiikkaa. Se ei näytä vuoden 1999 jälkeenkään antavan mahdollisuuksia omien varojen ylärajan korottamiseen. 6.4. Edinburghin huippukokouksen päätösten mukaan rakennerahastovarat keskitetään oleellisilta osin ykköstavoitteen heikoimmin kehittyneille alueille. Vuonna 1999 reilut 70 prosenttia rakennerahastojen varoista kohdistetaan ykköstavoitteen alueille. 6.5. EMOTR:in tukiosaston menoja on rajoitettu vuodesta 1988 lähtien maatalouden päälinjauksella siten, että mahdollinen vuosittainen korotus on 74 prosenttia bruttokansantuotteen todellisesta kasvuasteesta ja EY:n keskimääräisestä inflaatioasteesta. Tukiosaston menojen arviointi vastaa 40,828 miljardin ecun maatalouden päälinjausta vuodelle 1996. Tulevaisuudessa nähdään, alittuuko maatalouden päälinjaus jälleen vuoden loppuun mennessä edullisten maailmanmarkkinahintojen vuoksi erityisesti viljojen osalta, vai aiheuttavatko hullun lehmän taudin (BSE) vastaiset toimet uusia paineita. Vuosina 1994/1995 päälinjaus alitettiin kulloinkin noin kolmella miljardilla eculla. Tukiosaston tuleva menokehys riippuu erityisesti suhdanteista ja poliittisista tekijöistä. Komissio ilmeisesti ponnistelee tällä hetkellä menojen vakauttamiseksi mahdollisuuksien mukaan. Menojen kasvua on odotettavissa erityisesti tukitoimien ja markkinajärjestelyjen tulevien uudistusten osalta. Maatalouden päälinjauksen kasvulle on annettava puitteet, jotta edellä mainituista lisämenoista sekä tilien hyväksymisen yhteydessä rahastoista saatujen tulojen supistumisesta voidaan hallitusti selviytyä. 6.6. Tämän lisäksi EMOTR:in tukiosaston on vuoden 1996 jälkeen mahdollisesti rahoitettava lisätoimenpiteitä. Tukiosaston piiriin siirtynevät ensi sijassa eläinlääkintä- ja tavoitteen 5a toimet. 6.7. Olettaen, että vuoden 2000 jälkeen tapahtuvan itälaajenemisen yhteydessä unioniin liittyvät maat omaksuvat yhteisön lainsäädännön, komissio arvioi, että budjettia varten tarvitaan lisävaroja vuosittain noin 12 miljardia ecua. Jos oletetaan, että KIE-maat maksavat unionin jäsenmaksuja tähänastisen omia varoja koskevan päätöksen mukaisesti, tästä seuraa, että ne voivat maksaa vain noin 4 prosenttia unionin budjetista. Näin ollen vanhojen jäsenmaiden on rahoitettava suurin osa maatalous- ja myös rakennekuluista. 6.8. Tästä syystä on välttämätöntä, että tulevaisuudessa varojen jako riippuu menojen kurissa pitämisestä ja maksujen oikeudenmukaisuuden tarkistamisesta. Tässä tarkistuksessa on tähänastista voimakkaammin otettava huomioon yksittäisten jäsenvaltioiden taloudellinen suorituskyky. 7. Alueiden komitean lausunto Alueiden komitea 7.1. tukee periaatteessa komissiota sen ponnisteluissa kehittää sopivia strategioita KIE-maiden mahdollisimman kitkatonta EU:hun liittymistä varten. Strategia-asiakirjassa komissio antaa tärkeitä suuntaviivoja maatalouspolitiikan tulevalle kehitykselle ja aloittaa laajan keskustelun, johon alueiden komitea haluaa tällä ensimmäisellä lausunnolla antaa lisää virikkeitä alueiden näkökulmasta; 7.2. toteaa, että itälaajenemisen alkaessa yhteisön maatalous on monilla Euroopan alueilla edelleen vaikeassa tulotilanteessa, joka selvästi nopeuttaa rakenteellista sopeuttamisprosessia; 7.3. toteaa, että lisäkuormitusta synnyttäviä rajoituksia aiheuttivat: yhteisen maatalouspolitiikan uudistus, useiden uudistamattomien markkinalohkojen rajoittava hintapolitiikka ja GATT-sopimusten toteutus; 7.4. pitää tämän vuoksi erityisen tärkeänä, että ennen mitään YMP:n muutoksia laaditaan tarkka analyysi vuoden 1992 YMP-uudistuksen toimeenpanon seurauksista sekä viedään päätökseen vielä uudistamattomien alojen yhteisten markkinajärjestelyiden muutos vuoden 1992 suuntalinjojen ja vuoden 1993 ministerineuvoston laajennetun kokouksen päätösten mukaisesti; 7.5. vaatii, että ennen lisäuudistuksia analysoidaan tarkkaan hintatukien supistamisvelvoitteiden vaikutuksia maataloustuotteiden maailmankauppaan sekä toteutuksesta saatuja kokemuksia; 7.6. vaatii lisäksi koska maatalous on taloudellisesti ja sosiaalisesti herkkä ala että ennen mitään alan päätöksiä, varsinkin laajentumiseen liittyviä, selvitetään tulevaisuudessa käytettävissä oleva yhteisön rahoitus, joka on suuruudeltaan 1,27 % bruttokansantuotteesta; 7.7. kannattaa maatalousuudistuksen toteuttamista ympäristön kestävän kehityksen, maatalouden kehittämisen sekä maaseutualueiden taloudellisen, poliittisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi. Samalla on kuitenkin taattava tuotantokiintiöiden säilyttäminen; 7.8. painottaa erityisesti markkinatalouteen siirtymisen poliittista ulottuvuutta KIE-maissa, sen merkitystä näiden maiden sosiaalis-taloudelliselle elpymiselle ja maatalouden avainasemaa tässä prosessissa; 7.9. toteaa lisäksi, ettei maatalouden tila ole kaikissa KIE-maissa samanlainen, mikä edellyttää eriytyvää, varovaista ja harkittua lähestymistapaa laajentumisneuvotteluissa. Liittymistä edeltävien toimien ja siirtymäaikojen määrittelyssä on otettava huomioon kunkin assosioituvan maan erityinen tilanne; 7.10. kannattaa komission strategiaa tukea KIE-maissa ensisijaisesti rakenteellista kehitystä, joka antaa näiden maiden maataloudelle todellisen tilaisuuden kehittyä, mikä ei kuitenkaan saa johtaa ylituotantoa aiheuttavaan liikakapasiteettiin, joita ei saa myytyä markkinoilla; 7.11. vaatii painokkaasti, että sekä KIE- että EU-valtiot valmistautuvat laajentuviin yhteisiin maatalousmarkkinoihin taloudellisia ja yhteiskunnallisia haittoja välttääkseen; 7.12. pitää sopivana lähtökohtaa, jossa KIE-maat itse päättävät EU:n niille varaamien varojen käytöstä. Tämän menettelytapa soveltuu malliksi myös viidentoista EU-maan tulevalle maatalouden rakennepolitiikalle sekä ympäristö- ja tulopolitiikalle; mahdollisuus kansallisiin tai alueellisiin päätöksiin on kuitenkin alisteinen kaikille yhteisölakien mukaisille puitesäännöksille, päätökset on tehtävä avoimella menettelyllä ja väärinkäytön mahdollisuus on suljettava pitkälti pois. Se ei saa asettaa yhteismarkkinoita kyseenalaisiksi ja päätösten on tapahduttava yhteisen hinta- ja markkinapolitiikan tavoitteet säilyttäen; 7.13. vaatii EU:n maataloudelle ja KIE-maille mahdollisuutta osallistua laajalti eri tuotteiden maailmanmarkkinoiden lisääntyvän kysynnän tyydyttämiseen, kansainväliset säännöt (GATT) huomioon ottaen, jotta ehkäistään sisämarkkinoiden mahdolliset häiriöt, jotka aiheutuvat maataloustuotantomahdollisuuksien kasvusta KIE-maiden liittyessä unioniin; 7.14. vaatii ympäristönsuojelulle selvää etusija-asemaa sekä maatalouden monitoiminnallisten tehtävien nykyistä voimakkaampaa painotusta erityisesti koska hintatuen alentaminen aiheuttaa tuotannon keskittymistä harvoille suotuisille alueille; 7.15. vaatii edelleen, että hinta- ja markkinapolitiikan tavoitteena on markkinoiden tasapaino ja hintojen takaaminen ja että tavoitetta täydennetään kestävällä, kohdennetulla tulopolitiikalla; 7.16. vaatii, että maatalouspoliittisen toimivallan määrittelyssä otetaan nykyistä enemmän huomioon läheisyysperiaate ja että se jaetaan mahdollisesti yhteisön ja valtion tasoille. Tässä yhteydessä valtion taso on asetettava etusijalle, jotta ongelmiin löydettäisiin asianmukainen ratkaisu; tämä ei kuitenkaan saa johtaa yhteisen maatalouspolitiikan kansallistamiseen uudelleen. Lisäksi alue- ja paikallisviranomaisten kuulemista olisi edistettävä maaseutualueiden kehitysstrategioiden luomisessa; 7.17. vaatii, että yksinkertaistamisen vuoksi ja kumppanuuden hengessä EU:n toimivalta maatalouden rakennepolitiikan alalla rajataan puitesäännöksiin ja että yhteisön rahoitus suunnataan alueiden ja jäsenvaltioiden vahvistamiseen Corkin konferenssissa korostetun keskittämisen periaatteen mukaisesti; 7.18. vaatii, että tulojen varmistukseen, ympäristönsuojeluun, kestävään kehitykseen, maatalouden rakenteen parantamiseen ja valuuttaerojen tasaukseen suunnatut suorat maksut luokitellaan yhteen jäsenvaltioiden tai niiden kulloisenkin perustuslain mukaisesti alueiden rahoitusvarojen kanssa. Tässä yhteydessä on otettava huomioon yhteinen oikeudellinen kehys sekä yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden noudattaminen; 7.19. vaatii, että teknisiin ja hallinnollisiin vaatimuksiin pyritään vastaamaan entistä paremmin yhteistä oikeuskehystä kehittämällä ja että toteutusjärjestelmien suunnittelu jätetään jäsenvaltioille ja alueille; 7.20. vaatii, että kaikki EU:n maatalouspoliittiset säännökset tehdään siten, että ne ovat GATT-velvoitteiden mukaisia ja mahdollistavat EU:n avautumisen itään vaarantamatta perheyrityksiin perustuvan maatalousrakenteen suorituskykyä. Tuen tavoitteena on oltava sellaisen kilpailukykyisen maatalouden edistäminen, jonka keskipisteenä on perheyritys. Tuen on oltava sidoksissa tilakokoon; 7.21. vaatii, että rakenteelliseksi tavoitteeksi määritetään Corkin konferenssin tavoitteiden mukaisesti maaseudun talouden kehittäminen ja eriyttäminen ja että tämä otetaan huomioon myös rakennerahastojen tulevassa uudistuksessa; 7.22. torjuu radikaalin uudistuksen, jolla maatalousmarkkinat "vapautettaisiin täysin" ja korostaa painokkaasti, että tällaisella uudistuksella olisi kielteisiä vaikutuksia heikoimmin kehittyneisiin maatalousalueisiin ja maaseutuun, joka jo nyt kärsii voimakkaasta poismuutosta; 7.23. pitää välttämättömänä suurtilojen ja perheyritysten tukien eriyttämistä, jotta perheyritysten yhteiskunnalle tuottamat tärkeät palvelut maaseutualueilla etenkin kulttuurimaiseman säilyttämiseksi, luonnonvarojen suojelemiseksi, virkistys- ja matkailualueiden sekä maaseutukulttuurin ylläpitämiseksi sekä tästä kaupungistumiselle koituva vastapaino unionin 15 jäsenvaltiossa ja Keski- ja Itä-Euroopan maissa korvataan riittävässä määrin, vaikka taloudelliset varat ovatkin niukkoja. Itälaajentumisen ja tulevien WTO-neuvottelujen vuoksi aloitettavan YMP:n uudistuksen tulee edistää Euroopan unionin taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta; 7.24. on sitä mieltä, että tulevissa neuvotteluissa Maailman kauppajärjestön kanssa on pidettävä tärkeänä mm. "green box" -kelpoisten tukien laajentamista. Näiden tukien suunnittelussa on otettava ekologisten näkökohtien ohella huomioon myös palkitseminen sellaisista maatalouden toiminnoista, joita ei voi markkinoida, mutta jotka muutoin ovat yhteiskunnalle ja maaseudulle merkityksellisiä, maatalouden säilyttäminen epäsuotuisilla alueilla sekä rakenteellinen tilanne. 7.25. pitää järkevänä tutkia, pitäisikö hallinnon yksinkertaistamista ja riskien jyvittämistä silmällä pitäen eläinpalkkiot yhdistää pinta-alan mukaisiksi tasausmaksuiksi ja olisiko ne integroitava pinta-alapalkkiojärjestelmään. Pitkällä aikavälillä voitaisiin lisäksi tutkia, missä määrin ja millä edellytyksillä henkilöiden mukaan maksettavat siirtomaksut soveltuisivat yhteisön maatalouspoliittiseksi välineeksi; 7.26. vaatii, että tuki varmistetaan ja sitä velvoitetaan laajentamaan vielä ennen itälaajentumista vuoristoalueilla, muilla epäsuotuisilla alueilla sekä pienalueilla, jotka kaikki määritellään direktiivin 75/268/ETY () perusteiden mukaisesti, jotta monitoiminnallinen vuoristomaatalous ja muiden epäedullisten syrjäalueiden maatalous taataan kestävästi; 7.27. vaatii, että KIE-maiden rakennemuutosta tuetaan ympäristöystävällisen tuotannon sekä uudistuvien energianlähteiden käytön ja tuotannon suuntaan jo ennen näiden maiden liittymistä unioniin; 7.28. vaatii, että yhteisön säädökset toteutetaan niillä yhteisen maatalouspolitiikan aloilla, joilla se on välttämätöntä markkinoiden epätasapainon ja syrjinnän välttämiseksi (terveyden- ja kuluttajansuoja, eläinsuojelua ja kulkutauteja koskeva lainsäädäntö, alkuperäsuoja ja markkinointisäännöt, ulkosuoja). Bryssel, 16. tammikuuta 1997. Alueiden komitean puheenjohtaja Pasqual MARAGALL i MIRA () EYVL N:o L 128, 19.5.1975, s. 1