Alueiden komitean lausunto aiheesta ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi kulttuuriperintöä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta - Raphael-ohjelma CdR 302/95



Virallinen lehti nro C 100 , 02/04/1996 s. 0119



Alueiden komitean lausunto aiheesta ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi kulttuuriperintöä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta Raphael-ohjelma (96/C 100/24) Alueiden komitea päätti 19. huhtikuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan mukaisesti laatia lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Alueiden komitean valiokunta 7 "Kansalaisten Eurooppa Tutkimus Kulttuuri Nuoriso ja kuluttajat" sai tehtäväkseen valmistella asian alueiden komiteassa. Esittelijäksi nimitettiin Irma Peiponen. Alueiden komitea hyväksyi yhdeksännessä täysistunnossaan 20. 21. syyskuuta 1995 (syyskuun 21. päivän 1995 kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (jäljempänä "perustamissopimus") sellaisena kuin se on muutettu Euroopan unionin perustamissopimuksessa ja varsinkin sen 128 artiklan, komission ehdotuksen, sen, että perustamissopimus edellyttää yhteisön tukevan jäsenmaidensa kulttuureja niiden kansallista ja alueellista monimuotoisuutta kunnioittaen sekä yhteistä kulttuuriperintöä korostaen, sen, että perustamissopimus pitää kulttuuriperintöä erityistoimia edellyttävänä kannustaakseen jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä ja tarvittaessa tukeakseen ja täydentääkseen niiden toimintaa, sen, että kansallista, alueellista ja paikallista identiteettiä sekä kansojenvälisiä siteitä ilmaiseva kulttuuriperintö edistää Euroopan kansalaisten välistä tuntemusta ja keskinäistä kunnioitusta, Euroopan parlamentin kulttuuriperintöä koskevat päätöslauselmat (), kulttuuriministerien neuvoston päätöslauselmat (), kulttuuriministerien neuvoston päätelmät (), sen, että kulttuuriperinnön säilyttäminen tarjoaa muutoin merkittäviä sosiaalis-taloudellisia etuja, etenkin mitä tulee uusien työpaikkojen luomiseen, alueelliseen kehitykseen ja Euroopan kansalaisten jokapäiväisen elämän laadun parantamiseen, alueiden komitean laatiman, "tietoyhteiskunnan" vaikutuksia kulttuuriin koskevan lausunnon (), sen, että yhteisön kulttuuriperinnön säilyttämiseksi on tarpeen kehittää tutkimusta, yhteisössä tähän mennessä tehdyt aloitteet ja toimet etenkin arkkitehtuuriperinnön alalla, sekä komission kaikille asiasta kiinnostuneille äskettäin tekemien tiedustelujen tulokset, sen, että Euroopan kulttuuriperintö on ainutlaatuinen alue yhteistyön kehittämiseksi kolmansien maiden ja kansainvälisten alan järjestöjen kanssa, esittää seuraavat huomiot: 2. Yleishuomioita 2.1. Maastrichtin sopimuksen 128 artikla korostaa kulttuuria Euroopan unionin tehtäväkentässä. Alueiden komitea on tyytyväinen todetessaan, että kulttuuria pidetään tärkeänä paikallista, alueellista, kansallista ja eurooppalaista identiteettiä muokkaavana tekijänä, sekä myös sosiaalipolitiikan osana. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että kulttuuriperinnön alalla luodaan yhteisön toimintaohjelma, mutta on pahoillaan Raphael-ohjelmaa hallitsevasta filosofiasta, joka suosii korkeakulttuuria ja "tunnuskuvallisuutta" pikemmin kuin "ruohonjuuritasoa". Alueiden komitea kehottaa ottamaan huomioon tässä lausunnossa esitetyt huomautukset, varsinkin ne, jotka viittaavat alueellisen ja paikallisen kulttuuriperinnön tärkeyteen ja tarpeeseen laajentaa siihen sisällytettyjen hankkeiden ja järjestöjen kenttää. AK muistuttaa, että paikkakunnat ja alueet ovat kulttuurin toimintakenttä ja alkuunpaneva voima. Euroopan unionin toiminnan ei pidä olla kulttuuristen ominaispiirteiden ja identiteetin vastaista, vaan sen pitäisi ennemminkin edistää moninaisuutta, joka auttaa kansalaisia ymmärtämään kuulumisensa paikalliselle, alueelliselle, kansalliselle ja eurooppalaiselle tasolle. Alueiden komitea toivoo, että Raphael-ohjelma ottaa huomioon paikallisuuden ja alueellisuuden. Kulttuuriperinnön säilyttäminen, korjaaminen ja käyttäminen täydentävät paikallista ja alueellista kehitystä. Komitea ottaa tässä asiassa huomioon läheisyysperiaatteen, joka lisää jo olevien toimintalinjojen arvoa. 2.2. Raphael-ohjelma koskee vain aineellista kulttuuriperintöä. Ei saa kuitenkaan unohtaa, että aine on aina osa hengentuotetta. Kaupunkiympäristön kullakin alueella, tilalla, rakennuksella ja esineellä on oma henkensä. Komitea toivoo, että kulttuuriperintö ja siihen liittyvät tahot määritettäisiin selkeästi Raphael-ohjelman alussa ja että nuo määrittelyt olisivat laajempia kuin nykyiseen asiakirjaan sisältyvät. AK vaatii, että kulttuuriperinnön kehittyvä luonne ja sen monialaisuus otettaisiin huomioon. On ilmeistä, että Raphael-ohjelman toiminnan ei tule rajoittua jo luetelluille alueille, vaan sen tulee mahdollistaa hankkeiden kokonaisvaltaisuus. 2.3. Kulttuuri syntyy aina vuorovaikutuksesta. Kulttuuriperinnössä on eroista huolimatta yhteisiä piirteitä, jotka ylittävät paikalliset, alueelliset ja kansalliset rajat. Euroopan historiassa on koettu monenlaista vuorovaikutusta. Alueiden komitea korostaa, että yhteisön ohjelmien tulee kannustaa ihmistä tiedostamaan omat paikalliset, alueelliset ja kansalliset kulttuurijuurensa, sekä tuntemaan ja ymmärtämään muita kulttuureita. Jotkut paikat muistuttavat Euroopan historian kielteisistä puolista. Paikkoja ei voi poistaa, mutta niitä voi käyttää eurooppalaisten eettiseen kasvatukseen. 2.4. Alueiden komitea aikoo tähdentää kulttuuriperinnön laajaa tulkintaa. Eri sosiaaliryhmien kulttuuriperintöä tutkittaessa ja esiteltäessä voidaan vahvistaa ihmisten identiteetin kehitystä ja suosia heidän välistään mielenkiintoa ja ymmärtämystä. Vaikka yhteisö toisaalta kehottaa kulttuuriperinnön uuteen tulkintaan, kulttuuria ei voi luokitella sen mukaan, mikä on hyvää ja mikä huonoa tai mikä on älyllistä ja mikä ei. Eri perintöjä on päinvastoin kohdeltava kunnioittaen. Etenkin Euroopan neuvoston kanssa kaavailtu yhteisvaikutus toteutuu erityisesti tällä alueella. 2.5. Alueiden komitea suosii Raphael-ohjelman edistämää ajatusta siitä, että menneisyys soveltuu liitettäväksi tulevaan nykyajan avulla. Alueelliset, kansalliset ja yhteisön rajat ylittävän yhteistyön ja verkostojen tekeminen auttaa luomaan uuden kulttuuriperinnön, joka kasvattaa keskinäistä ymmärtämystä sekä yhteisöjen sisäistä ja välistä rauhaa. Museoiden ja tutkimuslaitosten kaltaisten julkisten ja yksityisten laitosten verkostuminen rikastuttaa myös yhteiskuntaa. 2.6. Alueiden komitea on tyytyväinen ohjelman taloudellis-sosiaaliseen ulottuvuuteen. Pätevien ammattilaisten ryhmät on otettu huomioon laaja-alaisesti. Tämä käsittää niin koulutuksen ja työpaikkojen luomisen kuin kulttuuripaikkakuntien tutkimisen, korjaamisen ja yleisölle esittelyn. 2.7. Alueiden komitea on kuitenkin huolestunut siitä, että ohjelma ottaa vain hyvin vähän huomioon ympäristökysymyksiä. Jotkut kulttuuriperinnön kohteet vaativat niin suurta suojelua, ettei niistä esimerkiksi voida tehdä matkailukohteita. Monien kulttuurikohteiden suojelu on vaarassa, koska niitä ympäröivä yhteiskunta ei ole kiinnittänyt riittävästi huomiota suojelukysymyksiin. Voimmeko sallia merkittävien eurooppalaisten kulttuurikohteiden tuhoutumisen esimerkiksi ilman saastumisen tai liikenteen takia? Ekologinen liike painottaa, ettei kulttuuripolitiikkaa saisi erottaa muusta sosiaalipolitiikasta. 2.8. Alueiden komitean mielestä on erityisesti pidettävä huoli siitä, että tehdään kaikki mahdollinen, jotta kulttuuriperintö säilyisi osana eurooppalaisten jokapäiväistä elämää. Ellei jossakin kohteessa ole mahdollista tai asiallista säilyttää sen alkuperäistä käyttötarkoitusta uudessa käytössä, on suositettavaa säilyttää kohteen historiallinen olemus. 2.9. AK korostaa paikallisen kehityksen ja kulttuuriperinnön arvostamisen keskinäistä riippuvuutta. Kulttuuriperinnön säilyttäminen kuuluu oleellisena osana aluesuunnittelupolitiikkaan etenkin kun halutaan elvyttää kaupunkikeskuksia ja taistella maaseudun autioitumista vastaan. 2.10. AK on sitä mieltä, että Raphael-ohjelman yhtenäisyys vaatii kokonaisvaltaisten suunnitelmien rahoitusta. Komitea toivoo lisäksi, että alueelliset yhteisöt osallistuisivat rahoitettavien toimien valintaan. 2.11. AK ehdottaa, että tuettaisiin ohjelmia, jotka uuden tieto- ja viestintäteknologian käyttöönoton avulla koskettaisivat suurta yleisöä. 3. Erityishuomioita 3.1. Kulttuuriperinnön arviointi ja vaikutuspiiri 3.1.1. Kysymys siitä, millä historiallisilla kohteilla on erityistä eurooppalaista merkitystä on suhteellinen. Eurooppalaisen kulttuurin rajamailta voi löytyä seutuja, jotka ovat erityisen tärkeitä siteitä alueen historian ja Euroopan historian jonkin muun vaiheen välillä. Nämä kohteet korostavat sitä, miten kehitys ja kulttuurivaikutteet ovat liikkuneet. On myös kiinnitettävä huomiota aineellisen kulttuurin uudistuksiin, koska museot ja etenkin arkistot siirtyvät Raphael-ohjelman piiriin. 3.1.2. Kulttuuriperintömme säilyttäminen edellyttää, että konservointi- ja tallentamismenetelmiä parannetaan edelleen ja aloitetaan monitieteellinen kansainvälinen yhteistyö. Yhteisön ohjelmien kannalta on tärkeää, että tavoitteiden saavuttamiseksi osallistutaan koulutukseen, muodostetaan työryhmiä ja luodaan pilottihankkeita, varsinkin kun konservoinnin perusongelmia ei useissa maissa ole ratkaistu. 3.1.3. Taiteen tilan hyväksikäyttö tietotekniikan ja viestimien avulla edellyttää kulttuuriperintöä koskevan tiedon siirtämistä etukäteen tietokonearkistoihin. Tämä voi myös vaatia apua Raphael-ohjelmalta. Tietotekniikka mahdollistaa kulttuuriperintömme todellisen yhteiskäytön. Valiokunnalla on myös oltava käytössään laadukas tietojärjestelmä, jotta ohjelmasta voidaan saada kaikki hyöty irti. 3.1.4. Asiantuntijoiden ja erikoisseminaarien tutkimusten tulokset pitäisi myös tehdä kansantajuisiksi. Restaurointitöiden vaatimuksista tiedottaminen antaa töille enemmän arvoa. Kulttuuriperinnön voi omaksua vain, jos sen tuntee ja jos se voidaan esittää ymmärrettävästi. 3.1.5. Kulttuuriperinnön säilyttämiseksi ja edistämiseksi on tärkeää, että kulttuuriperintö ja sen luonteva ympäristö sisällytetään jo varhaisessa vaiheessa paikalliseen ja alueelliseen kehityspolitiikkaan. Raphael-ohjelman tulee tukea kokemusten vaihtoa järjestämällä tämän alan symposiumeja ja seminaareja. 3.1.6. AK vaatii koordinointia kulttuuriperinnön eurooppalaisten laboratorioiden kehittämien teknisten toimien ja kulttuuriperintöä hoitavien ja säilyttävien eurooppalaisten työmaiden välille. Se toivoo, että jäsenvaltioissa jo olevat järjestöt voisivat saada "eurooppalainen laboratorio" -merkin, jotta voitaisiin käyttää hyväksi taitotietoa, inhimillisiä voimavaroja ja jo olevien rakenteiden välisiä suhteita. 3.1.7. Tässä yhteydessä AK on tyytyväinen ajatukseen, jonka mukaan komissio suosittelee kokeilua, jossa useammat eurooppalaiset yhteistyökumppanit hallitsevat yhdessä taideteoksia. Alueiden komitea korostaa tärkeiden taideteosten yhteisomistukseen hankkimisen kokeellista luonnetta. Taideteosten yhteisomistusjärjestelmän käyttöönotto saattaa aiheuttaa oikeudellisia kiistoja, joiden vaikutus halvaannuttaisi ja tuhoaisi näitä hankintoja koskevia hankkeita. Tämän erityistoiminnan arviointi ei voi rajoittua saavutettuihin tuloksiin ja vaikutuksiin, vaan siinä on kiinnitettävä erityishuomio yhteisomistuksen mahdollisiin seurauksiin. 3.2. Verkostot ja yhteistyökumppanit 3.2.1. Perinteiseen yhteistyöhön verrattuna verkostumisen pitäisi voida tuoda kulttuuriperinnön säilyttämiseen uusia aloitteita ja ideoita. Uudet teknologiat, kuten esimerkiksi satelliittiyhteydet ja tiedonsiirtoverkot ovat hyödyllisiä erityisryhmien koulutuksessa ja tietojen vaihdossa. 3.2.2. AK korostaa, että "Toiminta II:n" yhteydessä esitetyt toimet pitäisi liittää "Toiminta I:ssä" esitettyihin hankkeisiin. Näitä toimia tulisi myös pitää Toiminta III:n, IV:n ja V:n täydentävinä välineinä. 3.2.3. Osallistuvat asiantuntijaryhmät pitäisi ymmärtää laaja-alaisesti tutkimuksesta ja hallinnosta käsityöläisammattilaisiin. Koulutuksen ja työllistämisen yhdistävät hankkeet ovat erityisen hyödyllisiä. 3.2.4. AK on pahoillaan, että ylikansalliset yhteistyöhankkeet koskevat vain museoita ja muistomerkkejä. Komitean mielestä hankkeita tulisi laajentaa myös muihin laitoksiin ja rakenteisiin. AK vaatii, että yhteisvaikutus yhteisön muiden ohjelmien kanssa ei jää periaatetasolle, vaan todellakin toteutuu erityisesti yhteistyössä yhteisten ohjelmien luomiseksi koulutusalalla, kulttuuriperinnön säilyttämisessä ja kulttuuriohjelmien hallinnassa. 3.3. Kulttuuriperinnöstä nauttiminen 3.3.1. Komitea suosittaa, että kulttuuriperinnön tahoihin sisällytetään kulttuurin, perinteen, luovien alojen ja tiedotusalan asiantuntijajärjestöt, elimet sekä asiantuntevat vapaaehtois- ja kunnalliset järjestöt, joilla on asiantuntemusta kulttuuriperinnetietoisuuden ja kulttuuriperinteen ymmärtämisen ja saatavuuden parantamisessa kouluttamalla ja opastamalla, tulkitsemalla ja tiedottamalla sekä ne, joilla on asiantuntemusta sen säilyttämisessä ja restauroinnissa. Komitea toivoo, että kaikki nämä tahot ovat oikeutettuja saamaan tukea Raphael-ohjelmasta. Kulttuuriperinnöstä nauttimisen käsite tulisi ymmärtää laajemmassa merkityksessä; etusija tulisi antaa pitkäjänteisille pyrkimyksille vahvistaa julkista tietoisuutta ja kiinnostusta tämän perinnön säilyttämiseen. Skandinaavinen opintopiiriperinne, joka itse asiassa muodostaa epävirallisen aikuiskoulutusjärjestelmän, on esimerkki kulttuuriperinnön vetovoimaa lisäävästä aloitteesta. Erityistä vaivaa on nähtävä, jotta myös nuorison ja fyysisesti, älyllisesti tai aisteiltaan vammaisten tai heikkokuntoisten sekä muiden erityisryhmien on mahdollista nauttia tästä perinnöstä. 3.3.2. Festivaalien järjestäminen ja kunnianosoitusten jako eurooppalaisittain sekä kampanjat, kuten historiallisten muistomerkkien "avointen ovien päivät", ovat huomattavia tietoisuuden lisäämistapoja. Museoista täytyisi saada osittain interaktiivisia, mikä kasvattaisi nuorten kiinnostusta. Kulttuurimatkailu on tärkeä työpaikkojen lähde. Viestintäteknologiat ja multimedia ovat erityisen hyödyllisiä ympäristönsuojelullisesti vaativien kohteiden esittelyssä. 3.3.3. AK muistuttaa kuinka tärkeää on käyttää sekä eurooppalaiselle yleisölle että alueelliselle ja paikalliselle väestölle suunnattua uutta tieto- ja viestintäteknologiaa. AK muistuttaa myös, että esittelyt on tehtävä monikielisinä ei vain museoissa, muistomerkeillä ja kulttuuriperintökohteissa, vaan myös kaikissa Raphael-ohjelman puitteissa luoduissa verkostoissa. Kaikissa monikielisissä esittelyissä tulisi ottaa huomioon harvemmin käytetyt alueelliset kielet. 3.3.4. Alueiden komitea haluaa myös muistuttaa television ja radion merkittävästä asemasta etenkin julkisina tiedotuspalveluina ja suuren yleisön tiedostavuuden lisääjinä. Ohjelman tulee rohkaista audiovisuaaliseen tuotantoon yhteistyössä television ja radion kanssa. 3.4. Ammattilaisten täydennyskoulutus ja liikkuvuus AK toivoo, että kokemusten vaihtoon ja yhteistyöhön lisättäisiin kulttuurimatkailu, kohteiden esille tuominen ja kulttuuritoimien järjestely. 3.5. Yhteistyö kolmansien maiden ja kansainvälisten järjestöjen kanssa On tärkeää luoda yhteisvaikutusta muiden kansainvälisten organisaatioiden, varsinkin Euroopan neuvoston ja UNESCOn kanssa. Kulttuuriperinnön monimuotoisuuden säilyttäminen on ihmiskunnan yhteinen tehtävä. On otettava selvää jäsenvaltioiden sekä jäsenvaltioiden kansakuntien ja alueiden että kolmansien maiden perinteisistä suhteista, etenkin kun ne jakavat kulttuuriperintöä kolmansien maiden kanssa. Myös merkittävät kahdenväliset sopimukset olisi hyväksyttävä. 3.6. Taloudellinen tuki Alueiden komitea arvioi, että Raphael-ohjelman määrärahat ovat hyvin niukat. Etenkin ohjelman I vaihetta varten tarkoitetut toimet ja niiden yhteisvaikutus III vaiheen tiedostamistoimien kanssa vaativat suurta talousarviota. AK arvioi, että Raphael-ohjelman rahoitukseen olisi tarkoituksenmukaista varata 90 100 miljoonan ecua. Tehdyn talousarvion mukaan toimittaessa tärkeysjärjestystä on harkittava uudelleen korostaen lisäpanosta, jonka yhteisön osallistuminen ohjelmaan voi antaa kunkin maan kansalliseen politiikkaan. Näin ollen IV vaihe (ammattilaisten jatkokoulutus ja liikkuminen) on ensiarvoista. Etenkin kulttuuriesineiden restaurointi on erittäin erikoistunutta ja sen on kansainvälistyttävä. II vaiheessa on kuitenkin suosittava verkostojen ja kulttuuriperinnön ammattilaisten käytettävissä olevia kehitys- ja tiedonlevitystoimia. On myös tuettava eurooppalaista perintöä esittelemään pyrkivien museoiden ja/tai muistomerkkien rajaseutuyhteistyönä toteutettavia hankkeita. Kansalaisten tiedostamisen lisäämiseen tähtäävä III vaihe (Kulttuuriperinnöstä nauttiminen) antaa kansalaisille mahdollisuuden omaksua perintönsä ja eurooppalaisen hengen. Tiedostamistoimet olisi yhdistettävä toisten alojen tehokkaaseen toteutukseen. Sitä vastoin V vaihetta ei voida talousarvion mukaan pitää ensiarvoisena. Ohjelman mahdollisimman suuren tehokkuuden ja avoimuuden takaamiseksi on vältettävä edistämisen arvoisten toimenpiteiden päällekkäisyyksiä. 4. Päätelmät Miksi Raphael-ohjelmaa tarvitaan? Olemme löytäneet perustan eurooppalaiselle kansallisuudelle, jos ohjelmalta avustusta saavat hankkeet onnistuvat osoittamaan kanssakäymisen tärkeyden paikalliselle, alueelliselle ja kansalliselle kulttuurille niin historian kuin tulevaisuudenkin kannalla. Hankkeiden tulisi myös pystyä ilmaisemaan luonnollisen ja rakennetun ympäristön merkitys ihmisten hyvinvoinnille. Niiden täytyisi myös osoittaa, että kulttuuriperintömme säilyttäminen ei muodostu taloudelliseksi taakaksi. Kulttuuriperintöä luotaessa ja käytettäessä voi syntyä uusia työpaikkoja. Alueiden komitean mielestä Raphael-ohjelma on myönteinen askel alueelliselle kehitykselle. AK painottaa Raphael-ohjelman metodologisia uudistuksia erityisesti verkostoitumisessa, kokonaisvaltaisten hankkeiden tukemisessa sekä uuden tieto- ja viestintäteknologian esimerkillisissä toimissa ja käytössä. Bryssel, 21. syyskuuta 1995. Alueiden komitean puheenjohtaja Jacques BLANC () Résolution du Parlement européen sur la sauvegarde du patrimoine culturel européen, JO n° C 62 du 30. 5. 1974; résolution du Parlement européen sur la sauvegarde du patrimoine architectural et archéologique, JO n° C 267 du 11. 10. 1982; résolution du Parlement européen sur une aide économique au Mont Athos, JO n° C 144 du 15. 6. 1981; résolution du Parlement européen sur l'aide à la reconstruction de la zone de Chiado, à Lisbonne, JO n° C 262 du 1. 10. 1988; résolution du Parlement européen sur la conservation du patrimoine architectural et archéologique de la Communauté, JO n° C 309 du 5. 12. 1988; résolution du Parlement européen sur l'incendie du grand théâtre de Licéo, à Barcelone, JO n° C 61 du 28. 2. 1994; résolution du Parlement européen sur la communication de la Commission concernant les nouvelles perspectives pour l'action de la Communauté dans le domaine culturel, JO n° C 42 du 15. 2. 1993; résolution du Parlement européen sur la politique communautaire dans le domaine de la culture, JO n° C 44 du 14. 2. 1994; résolution du Parlement européen sur la conservation du patrimoine architectural et la sauvegarde des biens culturels, JO n° C 72 du 15. 3. 1993. () Résolution des Ministres responsables des affaires culturelles, réunis au sein du Conseil du 13. 11. 1986, relatives à la conservation du patrimoine architectural européen, JO n° C 320 du 13. 12. 1986; résolution des Ministres responsables des affaires culturelles, réunis au sein du Conseil du 13. 11. 1986, concernant la conservation des objets et oeuvres d'art, JO n° C 320 du 13. 12. 1986; résolution du Conseil et des Ministres de la culture, réunis au sein du Conseil du 14. 11. 1991, sur les dispositions concernant les archives, JO n° C 314 du 5. 12. 1994; résolution du Conseil et des Ministres de la culture, réunis au sein du Conseil du 14. 11. 1991, sur les réseaux culturels européens, JO n° C 314 du 5. 12. 1991. () Conclusion du Conseil du 17. 6. 1994 concernant une coopération accrue dans le domaine des archives, JO n° C 235 du 23. 8. 1994; conclusion du Conseil et des Ministres responsables des affaires culturelles, réunis au sein du Conseil du 12. 11. 1992, sur les lignes directrices de l'action de la Communauté dans le domaine culturel, JO n° C 336 du 19. 12. 1992; conclusion du Conseil du 17. 6. 1994 relatives à l'élaboration d'un plan d'action communautaire dans le domaine du patrimoine culturel, JO n° C 235 du 23. 8. 1994. () EYVL N:o C 210, 14. 8. 1995, s. 109.