Tietotekniikan käytön lisääntyminen on selvästi näkyvä kehityssuunta tällä raportointikaudella, joskin sen käyttöönotossa on eroja jäsenvaltioiden välillä. Tietojen louhinnalla ja analysoinnilla on kasvava merkitys säännösten noudattamista ja tarkastuksia koskevissa aloitteissa. Veroviranomaisilla on verovelvollisilta saatujen tietojen pohjalta aiempaa paremmat mahdollisuudet saada selville monimutkaisia liikesuhteita ja petollista toimintaa, jotka johtavat esimerkiksi tarkastuksiin tai palautusten maksun lopettamiseen.

Digitalisaatio ja tietotekniikan käyttö on nykyään tunnusomaista hallinnollisille prosesseille. Tämä kehitys vaikuttaa verovelvollisten ja verohallintojen väliseen suhteeseen: digitalisaatio ja tietotekniikka helpottavat verovelvollisille kuuluvien velvollisuuksien täyttämistä ja auttavat veroviranomaisia havaitsemaan ja analysoimaan alv:oon liittyviä riskejä. Kasvattaakseen tuloja sekä parantaakseen tehokkuutta ja säännösten noudattamista tilanteessa, jossa resurssit vähenevät, veroviranomaiset turvautuvat yhä enemmän digitaaliseen verotietojen keruuseen ja analysointiin. Näin ne voivat kerätä verotietoja lähes reaaliaikaisesti, varsinkin jos tiedot saadaan suoraan verovelvollisten omista järjestelmistä. Alv on yksi ensimmäisistä kokonaan digitalisoitavista veroista. Sähköiset palvelut, verovelvollisten tilit, sähköinen laskutus ja kotimaan valvontailmoitusten käyttö ovat esimerkkejä tästä kehityksestä.

Lähde: Study and Reports on the VAT Gap in the EU-28 Member States: 2017 Final Report

Kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä rekisteröintimenettelyt. Joissain jäsenvaltioissa on keskitetty rekisteröitymismahdollisuus. Yritysten ei näin tarvitse rekisteröityä eri rekistereihin eri virastoissa (esimerkiksi kauppakamari, kauppatuomioistuin ja verotoimisto), vaan kaikki rekisteröinnit voi hoitaa yhdessä paikassa. Tämä merkitsee, että kyseisillä virastoilla on yhdennetyt tietokannat ja ne vaihtavat tietoja keskenään.

Vaikka rekisteröintiprosessin on oltava nopea, jotta verovelvollisten liiketoiminta ei vaikeudu, on tärkeää välttää antamasta alv-tunnistetta verovelvollisille, joilla on petollisia aikeita. Nopeuden ja varmuuden tasapainottaminen on sen vuoksi olennaista.

Tehokas rekisteröintimenettely ja asianmukaisesti annetut alv-tunnisteet vahvistavat alv-ilmoituksen antamiseen, alv:n maksamiseen, määräämiseen, kantoon ja riidanratkaisuun liittyviä keskeisiä hallinnollisia prosesseja. Rekisteröinnin yhteydessä kerättävien, verohallinnon tietokantoihin tallennettavien tietojen olisi tämän vuoksi oltava kattavia, paikkansapitäviä ja ajantasaisia. On ratkaisevan tärkeää, että veroviranomaiset noudattavat rekisteröinti- ja rekisteristä poistamismenettelyjä tarkasti, sillä tällä alalla tapahtuvilla laiminlyönneillä on merkittävä vaikutus alv:n kantoon muissa jäsenvaltioissa.

Jäsenvaltioilla on oltava rekisteröintijärjestelmä, jossa arvonlisäverovelvollisilla on yksilöllinen tunniste, ja niiden on tallennettava asiaankuuluvat tiedot EU:n sisäisistä verollisista liiketoimista VIES-järjestelmään.

Alv-vaje pieneni raportointikaudella hieman sekä määrällisesti että prosentuaalisesti (ks. kaavio 1). Yksilötasolla alv-vajeessa on kuitenkin huomattavia eroja jäsenvaltioiden välillä (vaje vaihteli 0 prosentista 36,9 prosenttiin). Vaikka alv-vajeen pieneneminen voi johtua erilaisista syistä, esimerkiksi paremmista tiedoista tai talouskasvusta, myös verohallinnon parantaminen voi liittyä siihen. Monet veroviranomaiset ovat toteuttaneet arvioituina vuosina (2013–2016) useita, toisinaan kauaskantoisia toimenpiteitä, joiden tavoitteena on alv-vajeen pienentäminen. Vaikka näiden toimenpiteiden vaikutuksesta alv-vajeeseen ei ole kiistatonta näyttöä, on todennäköistä, että ne ovat vaikuttaneet säännösten noudattamiseen ja siten alv-vajeen suuruuteen. Komission julkaiseman alv-vajetta koskevan raportin lisäksi yhä useampi jäsenvaltio laskee oman alv-vajeensa ja vielä yksityiskohtaisemmin kuin komissio, esimerkiksi laskemalla alv-vajeen talouden alaa tai maantieteellistä aluetta kohti.

Data-analytiikan käyttö säännösten noudattamista koskeviin tarkoituksiin laajenee. Useat jäsenvaltiot ovat tehneet tai ovat toteuttamassa alv:hen liittyviä aloitteita, joiden tarkoituksena on kerätä laskutason tietoa ja lisätä jäsenvaltion alueella tehtävien liiketoimien läpinäkyvyyttä. Lisäksi useat jäsenvaltiot keräävät tietoja tavaroiden liikkumisesta. Vaikka tietotekniikka auttaa verohallintoja keräämään yhä enemmän tietoa, lisääntyvä tietomäärä ei välttämättä paranna riskinarviointia. Liiallinen tietomäärä voi jopa estää olennaisten tietojen tunnistamisen ja heikentää säännösten noudattamista. Verohallintojen on sen vuoksi löydettävä sopiva tasapaino tiedontarpeen ja tietojen asianmukaisen käsittelyn ja analysoinnin sekä yrityksille aiheutuvan hallinnollisen taakan välillä.

Lopuksi on syytä huomata, että valtaosalla verohallinnoista on säännösten noudattamista koskevia strategioita, joihin sisältyy toimenpiteitä rekisteröimättömien verovelvollisten löytämiseksi. Tällaisia toimenpiteitä ovat esimerkiksi tiedotuskampanjat, tarkastuskäynnit ja kotimaan valvontailmoitusten tarkistaminen.

Jotta vältetään alv-tunnisteen käyttö petolliseen toimintaan, verohallintojen on varmistettava, että verovelvollisen antamat tiedot ovat oikeita, täsmällisiä ja kattavia. Useissa jäsenvaltioissa on tätä varten käytössä kaiken alusta loppuun kattava prosessi, johon kuuluu verovelvollisen henkilöllisyyden varmistaminen, alustavat tarkistukset ennen rekisteröintiä, riskianalyysin perusteella ristiintarkastukset kolmansilta osapuolilta saatujen tietojen kanssa, riskialttiita toimijoita koskevat rekisteröinnin jälkeiset seurantaohjelmat ja rekisteristä poistamismenettelyt, jos verovelvollinen ei enää täytä rekisteröinnin edellytyksiä. Vaikka tällainen kaiken alusta loppuun kattava prosessi on otettu käyttöön monissa jäsenvaltioissa, sen liitännäistoimet suoritetaan usein tapauskohtaisesti, mikä lisää riskiä siitä, että rekisteröintijärjestelmässä on epäluotettavia tietoja. Järjestelmällisempi lähestymistapa parantaa verohallintojen mahdollisuuksia vähentää rekisteröintimenettelyyn liittyviä riskejä.

Jäsenvaltioilla on erilaisia käytäntöjä verovelvollisten tunnisteiden luomisessa. Käytännöt vaihtelevat yhdestä kaikkia veroja, mukaan lukien alv:a, koskevasta tunnisteesta alv:a ja muita veroja koskeviin erillisiin tunnisteisiin. Joissain jäsenvaltioissa jopa VIES-tunniste on eri kuin alv-tunniste. Tällainen alv-tunnisteita koskevien käytäntöjen hajanaisuus voi aiheuttaa hallinnollista lisätaakkaa eri jäsenvaltioissa toimiville yrityksille.

Arvonlisävero on kulutusvero, jonka lopullinen kuluttaja maksaa myyjälle. Myyjä on arvonlisäverovelvollinen, joka perii myynnistä suoritettavan alv:n, vähentää siitä ostoihinsa sisältyvän alv:n ja tilittää maksettavaksi jäävän alv:n valtiolle. Koska verovelvollinen toimii veronkantajana valtion puolesta, on tärkeää, että alv-ilmoitukset annetaan ja maksut suoritetaan ajallaan.

Lähde: jäsenvaltioiden vastaukset vuoden 2017 kyselylomakkeeseen

Jos alv-ilmoitus on myöhässä, useimmat jäsenvaltiot lähettävät muistutuksia (automaattisesti tai manuaalisesti) määräajan umpeuduttua. Muutamat jäsenvaltiot ilmoittavat ennakkoon määräpäivän lähestymisestä. Tämä käytäntö on näiden jäsenvaltioiden mukaan vähentänyt alv-ilmoitusten myöhästymistä.

Kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä seuraamusjärjestelmä, jonka tarkoituksena on kannustaa verovelvollisia antamaan ilmoitukset ajallaan. Jos alv-ilmoitus jätetään antamatta, useimmissa jäsenvaltioissa arvioidaan maksettava alv-määrä ja siihen lisätään seuraamusmaksu. Puolessa jäsenvaltioista on käytössä yksinkertaistettu alv-ilmoitusjärjestelmä pieniä verovelvollisia varten.

3.3.2.Alv:n maksaminen

Valtaosassa jäsenvaltioita veroviranomaiset tarjoavat mahdollisuuden maksaa alv sähköisesti. Sähköinen maksaminen on pakollista kuitenkin ainoastaan puolessa jäsenvaltioista. Muutamissa jäsenvaltioissa alv:n voi edelleen maksaa käteisenä, mutta sähköisten välineiden käyttöä pyritään edistämään.

Myös maksujen määräaikoja seurataan sähköisesti. Yleinen käytäntö on, että veroviranomaiset lähettävät automaattisesti muistutuksia määräaikojen umpeuduttua. Pienten verovelvollisten käytettävissä on erityinen yksinkertaistettu maksujärjestely.

Lähetetään automaattisesti Käytettävissä Lähetetään tapauskohtaisesti Ei käytettävissä Ei lähetetä

Lähde: jäsenvaltioiden vastaukset vuoden 2017 kyselylomakkeeseen Lähde: jäsenvaltioiden vastaukset vuoden 2017 kyselylomakkeeseen

Kaikissa jäsenvaltioissa on käytössä maksuviivästyksiin liittyvä seuraamus- ja korkojärjestelmä. Komissio selvittää parhaillaan jäsenvaltioiden käytäntöjä seuraamusten määräämisessä analysoidakseen oikeudellisia rajoitteita ja seuraamusten vaikutuksia säännösten noudattamiseen.

3.4.Alv-velkojen periminen

Alv:n kanto perustuu oma-aloitteeseen määräämiseen ja vapaaehtoiseen maksamiseen. Verohallintojen tavoitteena on, että vapaaehtoisesti ajallaan maksettujen verojen osuus on suuri ja verorästejä on vähän. Tämän tavoitteen saavuttaminen edellyttää, että suuri osa alv-ilmoituksista annetaan ajallaan, jotta voidaan selvittää maksamatta olevat alv-määrät, ja maksun myöhästyessä tarvitaan nopeita jatkotoimia. Yleensä näihin toimiin kuuluu seuraamusten ja koron määrääminen sekä perintäsuunnitelman täytäntöönpano.

Parantaakseen toiminnan tehokkuutta kaikki jäsenvaltiot ovat perustaneet erillisiä perintäyksiköitä tai kouluttaneet perintäasiantuntijoita verohallintoonsa tai ulkoistaneet velkojen perinnän puolivaltiolliselle elimelle. ˮSisäinenˮ perintätoiminta tapahtuu pääasiassa kansallisella tasolla.

Valtaosalla verohallinnoista on tarkka yleiskatsaus alv-veloista, luokiteltuina usein vuoden, määrän tai alkuperän (määrätty oma-aloitteisesti tai tarkastuksen tuloksena) mukaan. Joissain jäsenvaltioissa tämä yleiskatsaus on saatavilla reaaliaikaisesti.

Uudet velalliset: yhteydenotto varhaisessa vaiheessa Verohyvitysten käyttö Osamaksusuunnitelmien käyttö Mahdollisuus kirjata tappioiksi velat, jotka eivät ole perittävissä Yrityksen johto vastuussa alv:stä Ostaja voi maksaa alv:n (käännetyn verovelvollisuuden järjestelmän ulkopuolella)

Lähde: jäsenvaltioiden vastaukset vuoden 2017 kyselylomakkeeseen

Jäsenvaltioilla on erilaisia oikeudellisia välineitä ja lähestymistapoja velkojen perintään. Yleisenä lähestymistapana verovelkojen perinnässä on ohjata resursseja sinne, missä velat on mahdollista saada perityksi. Monissa jäsenvaltioissa on käytössä menettely, jossa uusiin velallisiin otetaan yhteyttä varhaisessa vaiheessa (puhelimitse tai sähköpostitse), joko järjestelmällisesti tai ajoittain. Lisäksi painotetaan ˮnuoriaˮ saatavia, joita varten on todettu varoja. Käytäntö osoittaakin, että vanhojen velkojen perintä ei onnistu yhtä usein. Joillain verohallinnoilla on kuitenkin lakisääteinen velvollisuus periä kaikki saatavansa, ja perityt määrät käytetään ensin vanhimpiin saataviin.

Osamaksujärjestelyt ja verohuojennusten (esimerkiksi alv:n palautukset) käyttö maksamatta olevien alv-velkojen kuittaamiseen ovat yleisiä käytäntöjä. Harvinaisempi käytäntö, josta käydään keskustelua, on ulkomaisen alv:n palautuksen käyttö ulkomaisen alv-velan kuittaamiseen.

Jos verovelat eivät ole perittävissä, moni verohallinto voi soveltaa tappionkirjausmenettelyjä osana julkisten verovelkojen hallintaa. Alv-velkojen periminen yrityksen johdolta tai ostajalta (yhteisvastuu) on oikeudellisesti mahdollisesti useissa jäsenvaltioissa, mutta tätä keinoa on vaikea käyttää, koska todistustaakka on verohallinnolla.

Komissio tulee julkaisemaan arvion keskinäisestä avunannosta perinnässä annetusta direktiivistä. Jäsenvaltioita kehotetaan kiinnittämään huomiota tähän kertomukseen.