Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönotosta" ja "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkinnästä"



Virallinen lehti nro C 066 , 03/03/1997 s. 0084



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta: "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönotosta", ja "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkinnästä" (97/C 66/21) Neuvosto päätti 17. lokakuuta 1996 EY:n perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista. Talous- ja sosiaalikomitea nimitti Rudolf Strasserin yleisesittelijäksi ja antoi hänen tehtäväkseen lausunnon valmistelun. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. 28. marraskuuta 1996 pitämässään 340. täysistunnossaan (marraskuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 95 ääntä puolesta, 4 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Nykyisten määräysten syventämisen perusteet 1.1.1. Koko Euroopan unionin alueella ja myös eräissä kolmansissa maissa, jotka ovat perinteisesti Euroopassa tuotetun naudanlihan ostajia, on alettu laajalti epäillä eurooppalaisen naudanlihan ja naudanlihatuotteiden turvallisuutta. 1.1.1.1. Tämä on johtanut miltei kaikissa jäsenmaissa osittain tuntuviin menekkikatkoksiin sekä hintojen laskuun, mistä on aiheutunut unionin maatalousyrityksille sekä unionin ja kolmansien maiden karja- ja lihakaupalle huomattavia taloudellisia tappioita. 1.1.1.2. Alkuperä- ja muiden sellaisten tunnistetietojen, joista ilmenee tuotteen laatu, riittämättömyys tai puuttuminen kokonaan on entisestään vahvistanut epävarmuutta ja kulutuksen laskua. Juuri lihan kaltaisen herkän tuotteen osalta on ilmeistä, että "laadun" käsitettä on laajennettava tunnistetietoja lisäämällä. Eurooppalaiset kuluttajat haluavat tietää, millaisen tuotteen he ostavat. 1.1.2. On erittäin tärkeää, että lihan ja lihatuotteiden tunnistamista koskevilla pikaisesti luotavilla ja ennen kaikkea selkeillä säännöksillä vältetään jatkossa moitteet Euroopan unionin yhteisen maatalouspolitiikan epäonnistumisesta. Naudantuotantoalalla tehdyt toimet asetetaan kyseenalaisiksi, jollei samalla täytetä vaatimuksia turvallisten tuotteiden saannista. 1.1.2.1. EU:n nautakarjan pitäjät noudattavat maailmanlaajuisesti korkeimpia tuotannon luonnonmukaisuutta ja naudanlihan laatua koskevia standardeja. Tämä on osoitettava myös naudanlihan yksiselitteisellä ja jäljitettävissä olevalla tunnistamisella. 1.1.2.2. Asetusehdotuksen aiheuttajan lisäksi on paljon tuotteiden turvallisuutta koskevia vaatimuksia, joihin on vastattava laatimalla uusi tunnistusjärjestelmä. Lisäksi on otettava huomioon jäsenmaiden hyvin erilaiset perinteet sekä naudanlihan kauppa- ja myyntimuodot. 1.1.3. Elintarvikkeiden tunnistamiseen on jo olemassa joitakin EU-määräyksiä. Lihan markkinointiin niitä on kuitenkin sovellettu vain vähän ja riittämättömästi. Ilmeisesti vain naudanlihan vähimmäistunnistamiseen velvoittavilla asetuksilla voidaan asiassa edistyä riittävästi. 1.1.4. Komission ehdottama toimintatapa on talous- ja sosiaalikomitean mielestä epäjohdonmukainen. Eläinten tunnistuksen ja jäljitettävyyden alalla on tehty pitkälle meneviä ja osittain kalliita velvoittavia muutoksia, kun taas lihan tunnistuksessa olisi toimittava vapaaehtoisuuden pohjalta. Tälle ei ole vakuuttavia perusteita. On pelättävissä, ettei tällä menettelytavalla saavuteta sinänsä selvää tavoitetta. 1.1.5. Komitean mielestä nautojen ja naudanlihan laajaa tunnistamisjärjestelmää tarvitaan muistakin syistä. Euroopan nautamarkkinoilla on jo vuosia vallinnut herkkä tasapaino. Naudanlihan kulutus unionissa markkinoiden pitkäaikaisen toimivuuden ratkaisevana parametrinä on jo vuosia ollut pikemminkin taantuvaa. Nautasyklin perusteella vuonna 1996 ja tulevina vuosina on jälleen odotettavissa tuotannon kasvua. 1.1.6. Gattin Uruguayn kierroksen yhteydessä hyväksyttyihin velvoitteisiin kuuluu korvausten ja tuettujen vientimäärien vähentäminen. Nämä velvoitteet rajoittavat edelleen markkinoiden ohjailua. Kahdenväliset ja Euroopan unionia yksipuolisesti sitovat velvoitteet elävien nautojen (kevyiden ja painavien vasikoiden, vuoristorotua olevien tuotantoeläinten) ja naudanlihan (jalostetun naudanlihan, "high quality beef") tuonnista ovat EU:n tärkeä kauppapoliittinen tekijä. Ne vaikeuttavat edelleen selviytymistä Euroopan unionin nautamarkkinoita kohdanneista vaikeuksista. Nämä ongelmat ovat hullun lehmän taudin johdosta voimakkaasti kärjistyneet ilman karjantuottajien ja lihateollisuuden syytä. 1.1.7. Päinvastoin kuin liha-alan muissa luottamus- ja menekkikriiseissä voi hullun lehmän taudin aiheuttama kriisi eri ennusteiden mukaan johtaa myös keskipitkällä aikavälillä siihen, että ilman tehokkaita vastatoimia naudanlihan kulutus laskee 15 % tähänastisesta normaalikulutuksesta. Tämä johtuu kriisin monitahoisuudesta, taudin vielä riittämättömästi tutkitusta siirtymisestä ihmiseen sekä tiedotusvälineiden jatkuvasta kriittisestä suhtautumisesta. 1.1.8. Naudanlihan kulutuksen normalisoituminen voidaan saavuttaa vain sellaisen toimenpidenipun avulla, johon sisältyy: hullun lehmän taudin aiheuttajien jatkuva eliminoiminen, kaikkien ongelman piiriin kuuluvien eläinten poistaminen markkinoilta, nykyisten tutkimusohjelmien jatkaminen ja laajentaminen, nautojen ja naudanlihan tunnistamisen nopea parantaminen ja tunnistamisen johdonmukainen soveltaminen: eläinten aukoton tunnistaminen, eläinten jäljitettävyys kaupassa, naudanlihan varmojen merkintämenettelyjen käyttö elintarvikkeiden vähittäiskaupassa. 1.1.9. Talous- ja sosiaalikomitea kannattaa komission ponnisteluja luoda nopeasti kahden asetusehdotuksen avulla unionin laajuiset perusteet nautojen tunnistamisen sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkinnän parantamiselle. 1.2. Kiistattomat tavoitteet 1.2.1. Maatalousministerien neuvosto kannatti huhtikuussa ja syyskuussa 1996 pitämissään kokouksissa nautojen ja naudanlihan parannetun tunnistusjärjestelmän käyttöönottoa. 1.2.2. Euroopan ammatillinen yhteistyöjärjestö (EAY) käsitteli lausunnossaan 7. kesäkuuta 1996 yksityiskohtaisesti hullun lehmän taudin aiheuttaman kriisin seurauksia ja vaati toimenpiteitä. Kuluttajien luottamuksen palauttaminen on EAY:n mukaan erityisen tärkeää. 1.2.3. Talous- ja sosiaalikomitea vaati lausunnossaan aiheesta "Hullun lehmän taudin (BSE) aiheuttaman kriisin monitahoiset seuraukset Euroopan unionissa" () "eläinpassin" käyttöönottoa kuluttajien edun mukaisen selvän ja laajan tiedotuksen perustaksi. Tähän kuuluu komitean mukaan myös tuottajajärjestöjen toimia edistämään sellaisen yksiselitteisesti tunnistetun ja luokitellun lihan myyntiä, joka on laadun, alkuperän ja kauppa-arvon suhteen luotettavaa. 2. Ehdotus neuvoston asetukseksi nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönotosta 2.1. Johdanto 2.1.1. Nautojen tunnistusmääräyksien yhtenäistämistä edelleen on periaatteessa kannatettava. On selvää, että laajassa tunnistusjärjestelmässä on elävien eläinten tunnistamisen oltava riittävän luotettavaa. On kuitenkin otettava huomioon järjestelmien helppo toteutettavuus jäsenvaltioissa ja myös nykyiset tunnistusjärjestelmät. Eläinten pitäjiltä ja karjakaupalta ei tule vaatia liikaa, jotta taataan järjestelmän hyväksyntä jo etukäteen. 2.1.2. Sisämarkkinoilla sekä kolmansien maiden kanssa käytävää elävien eläinten vilkasta kauppaa silmällä pitäen on eläinten mukana seuraavia asiakirjoja yhtenäistettävä ja parannettava vielä enemmän kuin voimassa olevassa direktiivissä 92/102/ETY edellytetään. 2.1.3. On kuitenkin erotettava selvästi toisistaan: yhtäältä komitean kannattama sekä kuluttajien kestävän luottamuksen ja eläinten tarttuvien tautien nykyistä paremman valvonnan aikaansaamiseksi tarvittava elävien nautojen rekisteröinnin ja naudanlihan tunnistamisen parantaminen, sekä toisaalta hallintotyön tarpeeton kasvu ja sellaisten varotoimien kiristäminen yhtenäisessä hallintoja valvontajärjestelmässä, joilla ei ole oleellista merkitystä lihan tunnistuksessa. 2.2. Huomautuksia yksittäisiin kohtiin 2.2.1. Talous- ja sosiaalikomitea on tyytyväinen, että ehdotus tehtiin asetuksen muodossa. Komitea muistuttaa kuitenkin, että asetus tuo mukanaan oleellisen uudistuksen maatalousyritysten tuotantoeläinten tunnistamiseen ja rekisteröintiin direktiivin 92/102/ETY nykysäännöksiin verrattuna. Ehdotettujen määräysten nopea ja yhtenäinen toteuttaminen näytetään kuitenkin voivan taata parhaiten näin. 2.2.2. Koska nyt voimassa oleva asetus on jo oleellinen osa yhtenäistä hallinto- ja valvontajärjestelmää, on uusien osien toteutus sovitettava ajallisesti siten, että jäsenvaltiot voivat toteuttaa ne tyydyttävästi. Kaavaillussa järjestelmässä on myös otettava huomioon, että saadaan aikaan yksinkertainen käsittely maatalousyrityksissä sekä alhaiset eläinkohtaiset kustannukset. Eläimiä on myös käsiteltävä varoen kahta korvamerkkiä tai elektronista tunnistamista käytettäessä. 2.2.3. Komitea kehottaa käyttämään ehdotetussa asetuksessa samoja käsitteitä kuin direktiivissä 92/102/ETY. 2.2.4. Siirtyminen "kahden korvamerkin" järjestelmään on varman ja kestävän tunnistamisen kannalta oikea päätös. Järjestelmään olisi pyrittävä siirtymään liukuvasti siten, että kahden korvamerkin velvoitetta sovelletaan asetuksen voimaantulon jälkeen syntyneisiin eläimiin. 2.2.5. Asetusehdotuksen 3 artiklasta ei ilmene, minkä muiden osapuolten komission ja toimivaltaisten viranomaisten lisäksi käyttöön järjestelmän tiedot on taattava. Mikäli kuluttajien luottamus halutaan palauttaa, on heidän luottamuksensa saavuttaneille kuluttajajärjestöille annettava (tietosuojaa vaarantamatta) mahdollisuus tarkistaa järjestelmään taltioitu tieto. "Erityisetujen" määritelmää ei saisi käyttää sulkemaan pois kuluttajajärjestöjä. 2.2.6. Asetusehdotuksen 3 artiklassa mainittu pakollisten eläinkohtaisten eläinpassien käyttöönotto ja elektronisten tietokantojen laajentaminen on tärkeä edistysaskel eläinten jäljittämisessä. 2.2.6.1. Kaikkien eläinten jäljitettävyys on taattava. Ehdotuksen 5 artiklan 3 kohtaan liittyen komitea ei kuitenkaan katso tarpeelliseksi, että keskustietokantaan on välittömästi ilmoitettava eläimen kaikki siirrot, että siirtoja koskevat tiedot ovat heti käytettävissä, ja että tietokannassa on eläimen kaikkia siirtoja koskeva luettelo syntymätilalta alkaen, että myös eläinpassissa on oltava kaikki nämä tiedot. Olisi siis tarkistettava, eikö vaadittavaa tavoitetta saavuteta hallintotyön vähentämistä silmällä pitäen niin, että eläimen syntymän jälkeen vain eläinpassissa on siirtoja koskevat tiedot ja vasta teurastus tai eläimen vienti toiseen jäsenvaltioon tai kolmanteen maahan ilmoitettaisiin keskustietokantaan. 2.2.7. Eläimen tunnistaminen 30 päivän kuluessa tai ennen ensimmäistä markkinoille tuontia kuten tähänkin asti pitäisi riittää tässä järjestelmässä. 2.2.8. Ehdotuksen 6 artiklassa mainittu eläinpassi, jonka toimivaltainen viranomainen myöntää seitsemän päivän kuluessa eläimen pitäjän annettua ilmoituksen eläimen syntymästä, johtaa käytännössä vaikeuksiin, sillä monet vasikat myydään jo aikaisemmin. Myös eläinten pitäjien tulisi toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa voida itse asettaa eläinpassi. Toimivaltaisille viranomaisille ilmoitettavien tietojen määräajat 7 artiklan mukaisista tapahtumista on määriteltävä käytännön vaatimusten mukaisesti. 3. Ehdotus neuvoston asetukseksi naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkinnästä 3.1. Johdanto 3.1.1. Talous- ja sosiaalikomitea kannattaa periaatteessa asetusehdotusta naudanlihan ja naudanlihatuotteiden merkinnästä. Kuluttajat haluavat nykyistä enemmän tietoa paitsi eläimen alkuperästä, myös sen kasvatustavasta ja ruokinnasta sekä ympäristön kannalta oleellisista asioista. Komitea katsoo, että näin tyydytetään monien kuluttajien tiedon tarve ja tuetaan tärkeää tekijää palautettaessa kuluttajien eurooppalaiseen naudanlihaan tuntemaa luottamusta. 3.1.2. Tässä kriisitilanteessa on osoittautunut, että siellä missä kuluttajat voivat nykyisten merkkiohjelmien ja niihin kuuluvan alueellisen jäljitettävän tunnistamisen perusteella luottaa tuotteen laatuun, menekkikatkokset olivat pienempiä kuin markkinoilla yleensä. Myös kuluttajan ja teurastajan väliset henkilökohtaiset ja luottamukselliset suhteet henkilökohtaisen neuvonnan ja laajan naudanlihasta annetun tiedon perusteella ovat tasoittaneet mahdollista kulutuksen laskua nopeasti. 3.1.3. Komitea toteaa hämmästyneenä ja valittaa, ettei naudanlihan alkuperän merkitseminen ole komission ehdotuksen mukaan pakollista. Tähänastisissa ehdotuksissa kriisin voittamiseksi sallitaan alkuperämerkintään velvoittavan järjestelmän yleinen käyttöönotto. Tämä on myös teknisesti mahdollista toteuttaa. Vain pakollinen merkintäjärjestelmä olisi johdonmukainen elävien nautojen tunnistamisen ja rekisteröinnin parantamiseen tähtääviä ponnistuksia silmällä pitäen. 3.1.4. Olisi liian yksinkertaista, jos kuluttaja yksin ostopäätöksensä perusteella määräisi sen, missä määrin tunnistamista lopulta sovelletaan. On vaara, että jos tunnistaminen on vapaaehtoista, markkinatoimijoiden valmius noudattaa sitä pikemminkin vähenee siihen liittyvän työmäärän takia. Mikäli velvoittavaa tunnistamista ei onnistuta ottamaan käyttöön, ei pitkällä aikavälillä voida taata kuluttajien luottamuksen pysyvyyttä. 3.1.5. Koska eläimen ja sen ruhon yhteyden varmistavat tunnistusjärjestelmät puuttuvat käsiteltävän ehdotuksen mukaan, laadullinen tunnistaminen, kuten alkuperän, ruokinnan jne. merkintä, pikemminkin vähenee. 3.1.6. Tämän lähtökohta-asetelman vuoksi komitea on sitä mieltä, että komission ehdotuksen tavoitteet on asetettava uudelleen seuraavasti: yleinen velvollisuus merkitä ruhot, velvollisuus merkitä tuore naudanliha sen koko matkalla kuluttajalle asti. 3.1.6.1. Suurta painoa on asetettava yksinkertaisille järjestelmille, joista saa yleiskuvan tuoreen lihan velvoittavaa tunnistamista toteutettaessa, jotka eivät aiheuta talouden toimijoille ylimääräisiä kuluja ja jotka antavat kaikille markkinoilla toimiville yrittäjille, erityisesti teurastajille, mahdollisuuden osallistua järjestelmään ilman suurta työmäärää. Komitea kannattaa tässä yhteydessä yleistä velvollisuutta merkitä ruhot. Näin edistyttäisiin oleellisesti myös jalostustuotteiden vapaaehtoisessa merkinnässä. 3.1.6.2. Näin luotaisiin tuoreen lihan osalta perusteet sille, että velvoittava tunnistaminen on vaikeuksitta mahdollista myös itse paikalla tapahtuvassa myynnissä. Pakkaamattoman lihan ja lihapalojen myynnissä tunnistaminen voi olla toisenlainen kuin pakatun lihan osalta, jossa merkintä ei aiheuta vaikeuksia. 3.1.6.3. Komitean mukaan naudanlihan jalostustuotteiden tunnistaminen voisi olla vapaaehtoista. Ruhojen tunnistamisvelvoitteella luotaisiin myös tärkeä edellytys jalostustuotteiden vapaaehtoiselle tunnistamiselle. 3.1.6.4. Tällaisessa järjestelmässä on kuluttajien luottamuksen ylläpitämiseksi välttämätöntä, että viranomaiset tai muut riippumattomat valvontaelimet valvovat järjestelmän noudattamista vähintään pistokokein. 3.1.6.5. Komitean mielestä tuoreen lihan kohdalla olisi hyväksynnän saavuttamiseksi rajoituttava antamaan muutamia tärkeitä tietoja, kuten: alkuperämaa ja eläimen tunnistaminen, luokitus (härkä, vasikka jne.), teurastamo. 3.1.6.6. Tämän lisäksi on muiden valinnaisten tunnisteiden käytön oltava mahdollista. Näistä on mainittava ennen kaikkea merkkilihaohjelmat (erityisesti ohjelmat, joihin sisältyy paikallisten rotujen alueellinen alkuperätakuu tai valvottu alkuperäalue) sekä komission ehdotuksen 5 artiklan mukaiset muut tiedot (kuten ruokintatavat, laidunruokinta jne.). 3.1.7. Tunnistukselle valittu joustava lähtökohta, jota voidaan soveltaa jäsenvaltioiden tarpeisiin ja joka vaikuttaa naudanlihatuotetta koskevien tietojen puolueettomuuteen, sekä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten erittely (paremmin: lupa) olisi säilytettävä. 3.1.8. Kolmansista maista tuodun naudanlihan ja naudanlihatuotteiden ottaminen mukaan järjestelmään on tärkeä lähtökohta ja komitea kannattaa sitä. 3.2. Huomautuksia yksittäisiin kohtiin 3.2.1. Käsitteen "merkintä" tarkka määrittely on hyvin tärkeää. Ehdotuksen 1 artiklassa mainitaan käsitesisältö "naudanlihaan tai naudanlihatuotteeseen myyntipisteessä (tehdyt) yksityiskohtaiset merkinnät", kun taas 2 artiklassa käsitteen "merkintä" sisältö laajennetaan merkitsemään "kuluttajalle myyntipaikassa tarjottavaa tietoa". Komitea kehottaa määrittelemään käsitteen "merkintä" nykyistä selkeämmin. 3.2.1.1. Komitean lähtökohtana on, että perustana olevan elintarvikkeiden merkintää koskevan direktiivin (79/112/ETY) mukaisesti käsitteen nykyistä laajempi määrittely on hyvin tärkeää. Käsite "merkintä" tarkoittaa komitean mielestä ilmoitusta tietystä tuotteesta, hinnasta tai tunnistamisesta myyntipaikalla direktiivin 84/450/ETY mukaan, joka käsittelee harhaanjohtavaa mainontaa koskevien määräysten yhtenäistämistä. 3.2.2. Toteutusmääräysten yhteydessä olisi selvitettävä, miten pitkälle 3 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa mainituista toimenpiteistä on pidettävä kiinni tietojen paikkansapitävyyden takaamiseksi toimivaltaisten viranomaisten hyväksymää erittelyä varten. On tärkeää, että tunnistamismääräykset toteutetaan tehokkaasti ilman tarpeettomia lisäkustannuksia. On lisäksi erittäin tärkeää, että tällä alalla käytettävissä olevat varat kohdistetaan suurelta osin itse paikalla tapahtuviin tarkastuksiin, jotta varmistetaan, että kauppiaat toimivat kirjallisten selvitystensä mukaisesti. 3.2.3. Komitea pitää valtiollisesti valtuutetun ja riippumattoman tarkastuskeskuksen suorittamaa alkuperän tunnistusjärjestelmien valvontaa joka tapauksessa välttämättömänä. 3.2.4. Tässä artiklassa mainittujen tunnistamisperusteiden lisäksi olisi mahdollistettava lupa tietyille merkeille tai tavaramerkeille, jotka vastaavat mainittujen ominaisuuksien kokonaisuutta. 3.2.5. Ehdotuksen 7 artiklassa mainittuja pakotteita (hyväksynnän peruuttaminen tai lisäedellytysten asettaminen) olisi erityisesti pakollisen tunnistamisen osalta voitava täydentää tehokkailla välineillä kansallisella tasolla väärinkäytön ja kuluttajien harhaanjohtamisen välttämiseksi. Bryssel, 27. marraskuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL N:o C 295, 7.10.1996