Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Itävallalle annettavasta luvasta soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 21 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin [1] 27 artiklan mukaan neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi.

[1] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/92/EY (EUVL L 260, 11.10.2003, s. 8).

2. Itävallan hallitus on komission pääsihteeristössä 3.3.2004 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä pyytänyt lupaa soveltaa kolmea direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdasta poikkeavaa toimenpidettä.

3. Komissio ilmoitti kuudennen direktiivin 27 artiklan 2 kohdan mukaisesti muille jäsenvaltioille 26.3.2004 päivätyllä kirjeellä Itävallan hallituksen esittämästä pyynnöstä, ja 30.3.2004 päivätyllä kirjeellä komissio ilmoitti Itävallalle saaneensa kaikki tiedot, joita se pitää tarpeellisina pyynnön käsittelemiseksi.

4. Direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on mainitun direktiivin 28 g artiklassa, säädetään, että alv:tä on velvollinen maksamaan sisäisen järjestelmän mukaan yleensä verovelvollinen, joka suorittaa verollisen tavaroiden luovutuksen tai palvelun.

5. Itävallan pyytämän poikkeavan toimenpiteen tarkoituksena on määrätä tavaran luovutuksen vastaanottaja alv-velvolliseksi kolmessa erityistapauksessa: ensinnäkin luovutettaessa sellaisia tavaroita, jotka alv-velvollinen on antanut vakuudeksi toisen alv-velvollisen hyväksi tämän vakuuden toteuttamiseksi; toiseksi luovutettaessa tavaroita siirronsaajalle suoritettavan omistuksenpidätyksen luovutuksen yhteydessä siirronsaajan käyttäessä kyseistä oikeuttaan; ja kolmanneksi sellaisen kiinteän omaisuuden luovutuksissa, joka on kiinteän omaisuuden omistaneen yrityksen tuomioistuimessa tapahtuvan selvitysmenettelyn yhteydessä myyty toiselle alv-velvolliselle julkisella huutokaupalla, mikäli luovuttaja on käyttänyt kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdan mukaista oikeuttaan verotuksen valitsemiseen. Ehdotettuja toimenpiteitä pidetään tiettyjen veropetosten ja veronkierron estämiseen tähtäävinä toimenpiteinä kuvatuilla aloilla.

6. Usein alv-velvollinen luovuttaa tavaroita pantiksi toiselle alv-velvolliselle vakuuden toteuttamiseksi. Tällöin kyseessä on usein tilanne, jossa vakuuden antajan velanmaksukyky on heikentynyt, ja tämä koskee myös verovelkoja. Kun vastaanottava vakuuden haltija käyttää oikeuttaan myydä vakuus kolmannelle osapuolelle, tämä myynti aiheuttaa luovutuksen myös vakuuden antajalta vakuuden ottajalle. Tällöin vakuuden ottaja saa sekä vakuutena olevien tavaroiden myyntituoton että vähennettävän alv-saamisen, joka syntyy omaisuuden siirtyessä vakuuden antajalta hänelle. Tavallisesti hän ei maksa vakuuden antajalle siirrosta kertyvää liikevaihtoveroa. Vaikka osa myyntituotosta maksettaisiin vakuuden antajalle, ei silti ole takeita siitä, että hän käyttäisi sitä liikevaihtoveron maksamiseen. Monissa tapauksissa alv-menetyksiä onkin syntynyt siitä, että ei ole voitu evätä vakuuden ottajan oikeutta vähentää veroja ja vakuuden antajaa ei ole voitu saada vastuuseen, koska hän on maksukyvytön tai on kadonnut. Tällaisten tapausten määrä estää Itävallan veroviranomaisia toteuttamasta nimenomaisia veroluonteisia ja muita toimenpiteitä yritysten hallinnollisen valvonnan lisäämiseksi. Ne eivät olisi riittäviä, koska Itävallan veroviranomaiset eivät pystyisi havaitsemaan niin monia verojen maksua välttäviä toimijoita tai havaitsisivat ne alv:n perimisen kannalta liian myöhään. Itävallan viranomaisten kohtaamien ongelmien laajuuden vuoksi tarvitaan oikeudellisia toimia. Saajan suunniteltu alv-velvollisuus koskee vain yrityksiä, jotka voivat normaalisti käyttää vähennysoikeuttaan, eikä se kata yksityishenkilöitä. Vastaavanlainen poikkeus on jo myönnetty Saksalle (neuvoston päätös 2002/439/EY, tehty 4 päivänä kesäkuuta 2002 - EYVL L 151, 11.6.2002, s. 12).

7. Toinen tapaus koskee tavaroiden luovutuksia, jotka tapahtuvat siirronsaajalle suoritettavan omistuksenpidätyksen luovutuksen yhteydessä siirronsaajan käyttäessä kyseistä oikeuttaan: Jos tavaroiden ostajan kyky hoitaa ostosta aiheutuneet velat on heikentynyt, tavaroiden luovuttaja saattaa pidättää itsellään omistusoikeuden ja luovuttaa tämän oikeuden ja ostohinnan vaatimisoikeuden kolmannelle osapuolelle, tavallisesti pankille, vakuudeksi lainasta, jonka kolmas osapuoli myöntää ostajalle. Jos ostaja keskeyttää lainansa hoitamisen, pankki toteuttaa omistusoikeutensa; tämä merkitsee tavaroiden luovuttamista alkuperäiseltä ostajalta pankille. Tällaisessa tapauksessa pankki ei tavallisesti maksa alkuperäiselle ostajalle luovutuksesta syntyvää liikevaihtoveroa vaan käyttää sen alkuperäisen ostajan velan kuittaamiseen. Näin ollen Itävallan veroviranomaiset eivät voi periä alv:tä alkuperäiseltä ostajalta. Vaikka osa myyntituotosta olisikin maksettu alkuperäiselle ostajalle, ei silti ole takeita siitä, että hän käyttäisi sitä liikevaihtoveron maksamiseen. Näin ollen tämä toinen tapaus on samankaltainen kuin edellä kuvattu vakuuden toteuttaminen. Useimmissa tapauksissa alkuperäiset ostajat ovat maksukyvyttömiä tai katoavat, ennen kuin Itävallan verohallinto ehtii havaita heidät ja periä alv:n.

8. Kolmas tapaus koskee sellaisen kiinteän omaisuuden luovutuksia, joka on kiinteän omaisuuden omistaneen yrityksen tuomioistuimessa tapahtuvan selvitysmenettelyn yhteydessä myyty toiselle alv-velvolliselle julkisella huutokaupalla. Kyseisissä tapauksissa luovuttaja on valinnut verovelvollisuuden, vaikka sillä ei luovutuksen tapahtuessa ole taloudellisia mahdollisuuksia maksaa veroviranomaisille veroa, jonka hän on laskuttanut ostajalta. Ostaja voi yleensä käyttää vähennysoikeuttaan, ja luovuttaja ei maksa alv:tä veroviranomaisille. Seurauksena on, että myyjän velkojat saavat velalliseltaan takaisin enemmän rahaa kuin ne normaalisti saisivat, jos myynti olisi ollut arvonlisäverotonta. Tämä on kuitenkin verottajan edun vastaista, koska se ei voi periä alv:tä luovuttajalta, joka on tällä välin hakeutunut selvitystilaan. Itävallan viranomaisten kohtaaman ongelman laajuuden vuoksi tarvitaan oikeudellisia toimia. Kiinteä omaisuus on arvotavaraa; näin ollen myös veron peruste ja alv-menetykset ovat erityisen suuria - jopa yksittäisessä kaupassa. Ongelmaa ei voida ratkaista sillä, että lakkautettaisiin oikeus saattaa kiinteän omaisuuden luovuttaminen verolliseksi. Kiinteän omaisuuden arvo sisältää tavallisesti piilevää alv:tä, ja valintamahdollisuuden säilyttäminen on siksi välttämätöntä alv-järjestelmän tasapuolisuuden säilyttämiseksi. Aiottu järjestely, jossa vastaanottaja on alv-velvollinen, näyttää siten olevan sopivin ratkaisu ottaen huomioon erityisolosuhteet ja tilanteeseen liittyvä erityisen suuri riski. Ehdotettu poikkeus eliminoi alv-menetykset, koska verottaja ei ole maksanut alv:tä kummallekaan osapuolelle. Ratkaisulla vältetään myös luovuttajan ja vastaanottajan kaksinkertainen verovelvollisuus, joka voisi merkitä suurempaa taloudellista riskiä vastaanottajalle, jos vastuu on yhteinen. Ratkaisulla vapautetaan veroviranomaiset hankalista perintämenettelyistä, jotka ne voisivat kohdistaa vastaanottajaan vain, jos luovuttajalta periminen osoittautuisi mahdottomaksi. Sen ansiosta ei tarvita kolmannen henkilön, kuten notaarin, vastuuta, joka yleensä aiheuttaa suuremmat kulut luovuttajalle ja vastaanottajalle. Koska poikkeus kattaa käytännössä vain verovelvollisten väliset luovutukset, se rajoittuu erityistapauksiin; itse asiassa mahdollisuutta saattaa luovutus verolliseksi käytetään vain silloin, kun vastaanottaja voi tavallisesti käyttää vähennysoikeuttaan. Vastaavanlaiset poikkeukset on jo myönnetty Saksalle (neuvoston päätös 2002/439/EY, tehty 4 päivänä kesäkuuta 2002 - EYVL L 151, 11.6.2002 - s. 12, ja 2004/291/EY, tehty 30 päivänä maaliskuuta 2004 - EYVL 151, 30.3.2004).

Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Itävallalle annettavasta luvasta soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 21 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,

ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY [2] ja erityisesti sen 27 artiklan 1 kohdan,

[2] EYVL L 145, 13.6.1977, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 2003/92/EY (EUVL L 260, 11.10.2003, s. 8).

ottaa huomioon komission ehdotuksen [3],

[3] EUVL C , , s. .

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Komission pääsihteeristö kirjasi 3 päivänä maaliskuuta 2004 Itävallan hallituksen komissiolle esittämän pyynnön saada toteuttaa kolme toimenpidettä, jotka poikkeavat direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdasta.

(2) Itävallan pyytämän poikkeavan toimenpiteen tarkoituksena on määrätä tavaran luovutuksen vastaanottaja alv-velvolliseksi kolmessa erityistapauksessa: ensinnäkin luovutettaessa sellaisia tavaroita, jotka alv-velvollinen on antanut vakuudeksi toisen alv-velvollisen hyväksi, kyseisen vakuuden toteuttamiseksi; toiseksi tavaroiden luovutuksissa, jotka tapahtuvat siirronsaajalle suoritettavan omistuksenpidätyksen luovutuksen yhteydessä siirronsaajan käyttäessä kyseistä oikeuttaan; ja kolmanneksi luovutettaessa sellaista kiinteää omaisuutta, joka on kiinteän omaisuuden omistaneen yrityksen tuomioistuimessa tapahtuvan selvitysmenettelyn yhteydessä myyty toiselle alv-velvolliselle julkisella huutokaupalla, mikäli luovuttaja on käyttänyt kuudennen direktiivin 13 artiklan C kohdan mukaista oikeuttaan verotuksen valitsemiseksi. Ehdotettuja toimenpiteitä pidetään tiettyjen veropetosten ja veronkierron estämiseen tähtäävinä toimenpiteinä kuvatuilla aloilla.

(3) Kun tavaroita luovutetaan pantiksi toiselle alv-velvolliselle vakuuden toteuttamiseksi, kyseessä on usein tilanne, jossa vakuuden antajan velanmaksukyky on heikentynyt, ja tämä koskee myös verovelkoja. Kun tavarat vastaanottava vakuuden haltija käyttää oikeuttaan myydä vakuus kolmannelle osapuolelle, tämä myynti aiheuttaa luovutuksen myös vakuuden antajalta vakuuden ottajalle. Tällaisissa tapauksissa alv-menetyksiä on syntynyt siitä, että ei ole voitu evätä vakuuden ottajan oikeutta vähentää veroja ja vakuuden antajaa ei ole voitu saada vastuuseen, koska hän on maksukyvytön tai on kadonnut. Itävallan viranomaisten kohtaamien ongelmien laajuuden vuoksi tarvitaan oikeudellisia toimenpiteitä. Saajan suunniteltu alv-velvollisuus koskee vain yrityksiä, jotka voivat normaalisti käyttää vähennysoikeuttaan, eikä se kata yksityishenkilöitä. Vastaavanlainen poikkeus on jo myönnetty Saksalle (neuvoston päätös 2002/439/EY, tehty 4 päivänä kesäkuuta 2002 [4]).

[4] EYVL L 151, 11.6.2002, s. 12.

(4) Jos tavaroiden ostajan kyky hoitaa ostosta aiheutuneet velat on heikentynyt, tavaroiden luovuttaja pidättää itsellään omistusoikeuden ja saattaa luovuttaa tämän oikeuden ja ostohinnan vaatimisoikeuden kolmannelle osapuolelle, tavallisesti pankille, vakuudeksi lainasta, jonka pankki myöntää ostajalle. Jos ostaja keskeyttää velkansa hoitamisen, pankki toteuttaa omistusoikeutensa; tämä merkitsee tavaroiden luovuttamista alkuperäiseltä ostajalta pankille. Tällaisessa tapauksessa pankki ei tavallisesti maksa alkuperäiselle ostajalle luovutuksesta syntyvää liikevaihtoveroa vaan käyttää sen alkuperäisen ostajan velan kuittaamiseen. Tämän vuoksi verottajalta jää saamatta alv-tuloja, koska alkuperäiset ostajat ovat tavallisesti maksukyvyttömiä tai ovat kadonneet, ennen kuin veroviranomaiset havaitsevat heidät ja perivät alv:n. Näin ollen tämä tapaus on samankaltainen kuin edellä kuvattu vakuuden toteuttaminen.

(5) Alv-menetyksiä on syntynyt myös tapauksissa, joissa kiinteää omaisuutta on myyty julkisella huutokaupalla toiselle alv-velvolliselle kiinteän omaisuuden omistaneen yrityksen selvitysmenettelyn yhteydessä ja joissa luovuttaja on valinnut verovelvollisuuden, vaikka sillä ei luovutuksen tapahtuessa ole ollut taloudellisia mahdollisuuksia maksaa veroviranomaisille veroa, jonka hän on laskuttanut ostajalta. Ostaja on yleensä voinut käyttää vähennysoikeuttaan ja luovuttaja ei ole maksanut alv:tä veroviranomaisille. Itävallan viranomaisten kohtaaman ongelman laajuuden vuoksi tarvitaan oikeudellisia toimia. Kiinteä omaisuus on arvotavaraa; näin ollen myös veron peruste ja alv-menetykset ovat erityisen suuria - jopa yksittäisessä kaupassa. Kiinteän omaisuuden arvo sisältää tavallisesti piilevää alv:tä, ja valintamahdollisuuden säilyttäminen on välttämätöntä alv-järjestelmän tasapuolisuuden säilyttämiseksi. Aiottu järjestely, jossa vastaanottaja on alv-velvollinen, näyttää siten olevan sopivin ratkaisu ottaen huomioon erityisolosuhteet ja tilanteeseen liittyvä erityisen suuri riski. Ehdotettu poikkeus eliminoi alv-menetykset, koska verottaja ei ole maksanut alv:tä kummallekaan osapuolelle. Ratkaisulla vältetään myös luovuttajan ja vastaanottajan kaksinkertainen verovelvollisuus, joka merkitsisi vastaanottajalle suurempaa taloudellista riskiä ja veroviranomaisille vaivalloisia perintämenettelyjä, jotka voisivat kohdistua vastaanottajaan vain, jos luovuttajalta periminen osoittautuisi mahdottomaksi. Sen ansiosta ei tarvita kolmannen henkilön, kuten notaarin, vastuuta, joka yleensä aiheuttaa suuremmat kulut luovuttajalle ja vastaanottajalle. Koska poikkeus kattaa käytännössä vain verovelvollisten väliset luovutukset, se rajoittuu tiettyihin tapauksiin. Vastaavanlaiset poikkeukset on jo myönnetty Saksalle (neuvoston päätös 2002/439/EY, tehty 4 päivänä kesäkuuta 2002 [5] ja 2004/291/EY, tehty 30 päivänä maaliskuuta 2004 [6]).

[5] EYVL L 151, 11.6.2002, s. 12.

[6] EUVL L 94, 30.3.2004, s. 59.

(6) Kyseinen poikkeus ei vaikuta loppukulutusvaiheessa perittävän alv:n määrään eikä se vaikuta kielteisesti alv:stä saataviin Euroopan yhteisöjen omiin varoihin,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Poiketen siitä, mitä direktiivin 77/388/ETY 21 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 28 g artiklassa, säädetään, Itävallalle annetaan lupa määrätä tämän päätöksen 2 artiklassa tarkoitettujen tavaroiden luovutusten vastaanottaja alv-velvolliseksi.

2 artikla

Tavaroiden luovutuksen vastaanottaja voidaan määrätä alv-velvolliseksi seuraavissa tapauksissa:

1. luovutettaessa tavaroita, jotka alv-velvollinen on antanut vakuudeksi toisen alv-velvollisen hyväksi tämän vakuuden toteuttamiseksi;

2. luovutettaessa tavaroita siirronsaajalle suoritettavan omistuksenpidätyksen luovutuksen yhteydessä siirronsaajan käyttäessä kyseistä oikeuttaan;

3. luovutettaessa sellaista kiinteää omaisuutta, joka on kiinteän omaisuuden omistaneen yrityksen tuomioistuimessa tapahtuvan selvitysmenettelyn yhteydessä myyty toiselle alv-velvolliselle julkisella huutokaupalla, jos luovuttaja on käyttänyt oikeuttaan verotuksen valitsemiseksi.

3 artikla

Tämän päätöksen voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2008.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu Itävallalle.

Tehty Brysselissä .

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja