•Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta)

Turvallisuusuhkien hallintaan liittyy haasteita, joita jäsenvaltiot eivät voi ratkaista yksinään. Unionin toimista ja EU:n talousarvion käytöstä tällä alalla saadaan ilmeistä lisäarvoa.

Turvallisuuden alalla esiintyvät vakavaan ja järjestäytyneeseen rikollisuuteen, terrorismiin ja muihin turvallisuuskysymyksiin liittyvät uhkatekijät ovat yhä useammin rajat ylittäviä. Jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten yhteistyö ja koordinointi on välttämätöntä, jotta näitä uhkia voidaan ehkäistä ja niihin voidaan puuttua esimerkiksi tietojenvaihdon, yhteisten tutkimusten, yhteentoimivan teknologian ja yhteisten uhkien ja riskien arviointien avulla. Tämän asetuksen mukaisella rahoitustuella autetaan vahvistamaan kansallisia ja eurooppalaisia valmiuksia näillä toiminta-aloilla. Sen myötä on myös helpompi perustaa unionin puitteet yhteisvastuullisuuden osoittamiseksi sekä alusta näitä toiminta-aloja tukevien yhteisten tietotekniikkajärjestelmien kehittämiseksi.

EU:n turvallisuudesta huolehtiminen edellyttää jäsenvaltioilta merkittäviä resursseja ja valmiuksia. Parantamalla operatiivista yhteistyötä ja koordinointia niin, että yhdistetään jäsenvaltioiden resursseja, voidaan saavuttaa mittakaava- ja synergiaetuja. Näin varmistetaan julkisten varojen tehokkaampi käyttö ja vahvistetaan solidaarisuutta, keskinäistä luottamusta ja vastuunjakoa EU:n yhteisestä politiikasta. Tämä on erityisen tärkeää turvallisuuden alalla, missä rajat ylittäville yhteisille operaatioille osoitettu taloudellinen tuki on välttämätöntä poliisin, tullin, rajavartijoiden ja oikeusviranomaisten yhteistyön tehostamiseksi.

Sisäasioiden ulkoisen ulottuvuuden osalta on selvää, että toimenpiteiden hyväksyminen ja resurssien yhdistäminen EU:n tasolla lisäävät merkittävästi vaikutusvaltaa, jota EU tarvitsee saadakseen muut maat mukaan käsittelemään turvallisuuskysymyksiä, jotka ovat ensisijaisesti EU:n ja jäsenvaltioiden edun mukaisia.

Tässä ehdotuksessa noudatetaan toissijaisuusperiaatetta, koska valtaosa rahoituksesta toteutetaan yhteistyöhön perustuvan hallinnoinnin mukaisesti ja jäsenvaltioiden toimielinten toimivaltaa kunnioittaen. Samalla otetaan täysimääräisesti huomioon, että toimet olisi toteutettava tarkoituksenmukaisella tasolla ja että unionin toimissa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen.

•Suhteellisuusperiaate

•Toimintatavan valinta

3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET

•Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset

Tässä ehdotuksessa otetaan huomioon poliisiyhteistyötä koskevien aiempien rahoitusvälineiden arviointien tulokset. Se perustuu CIPS- ja ISEC-erityisohjelmien (ohjelmakauden 2007–2013 rahoitusvälineet) jälkiarviointiin sekä sisäisen turvallisuuden rahastoon kuuluvan poliisiyhteistyön, rikollisuuden ehkäisemisen ja torjumisen sekä kriisinhallinnan rahoitusvälineen (kauden 2014–2020 rahasto) väliarviointiin. Arviointien tulokset olivat arviointiperusteittain jaoteltuina seuraavat:

Poliisiyhteistyön rahoitusväline (ISF-P) on ollut pääasiassa tuloksellinen, ja sillä on edistetty turvallisuuden korkeaa tasoa unionissa ehkäisemällä ja torjumalla rajat ylittävää, vakavaa ja järjestäytynyttä rikollisuutta, myös terrorismia, ja vahvistettu koordinointia ja yhteistyötä lainvalvontaviranomaisten välillä. Sen avulla on myös parannettu jäsenvaltioiden valmiuksia hoitaa turvallisuuteen liittyviä riskejä ja kriisejä tehokkaasti ja – vähemmässä määrin – suojella ihmisiä ja kriittisiä infrastruktuureja terrori-iskuilta ja muilta turvallisuuteen liittyviltä vaaratilanteilta. Näyttö osoittaa, että sillä on autettu vahvistamaan yhteistyötä ja koordinointia jäsenvaltioiden ja eurooppalaisten elinten keskuudessa ja autettu parantamaan jäsenvaltioiden kykyä laatia kattavia uhka- ja riskinarviointeja, joskin siitä on rahoitettu suhteellisen harvoja hankkeita kansallisella ja unionin tasolla. Kriisinehkäisyä koskevan varhaisvaroituksen ja yhteistyön alalla on rahoitettu useita unionin toimia (esim. ATLAS-verkosto).

Poliisiyhteistyön rahoitusvälineellä on kuitenkin tähän mennessä saavutettu varsin vaatimatonta edistystä kriittisten infrastruktuurien suojeluun tarkoitettujen jäsenvaltioiden hallinnollisten ja operatiivisten valmiuksien vahvistamisessa, uhrien suojelemisessa, koulutus- ja vaihto-ohjelmien laatimisessa ja toimien toteuttamisessa EU:n ulkopuolisten maiden ja kansainvälisten järjestöjen kanssa, vaikkakin useimmat näihin operatiivisiin tavoitteisiin liittyvät hankkeet ovat edelleen käynnissä.

Tehokkuuden osalta arviointi osoitti saatavilla olevien tietojen perusteella, että rahoitusvälineen tulokset saavutettiin kohtuullisin kustannuksin sekä taloudellisten että henkilöresurssien suhteen. Joissakin jäsenvaltioissa on otettu käyttöön kansallisia tehokkuustoimenpiteitä. Useimmilla jäsenvaltioilla on kuitenkin ollut ongelmia EU:n ohjeiden, yhteisten indikaattoreiden ja raportointi-/seuranta-aikataulun osalta. Yksinkertaistamiseen liittyvistä parannuksista huolimatta voidaan katsoa, että koettu hallinnollinen rasite on heikentänyt tehokkuutta.

Yhden menettelyn soveltaminen kolmeen rahastoon (sisäisen turvallisuuden rahasto – poliisiyhteistyö, sisäisen turvallisuuden rahasto – ulkorajojen ja viisumipolitiikan rahoitusväline sekä turvapaikka-, maahanmuutto- ja kotouttamisrahasto AMIF) edisti yksinkertaistamista. Ne harvat jäsenvaltiot, jotka käyttivät yksinkertaistettua kustannusvaihtoehtoa, totesivat sen keventävän tehokkaasti hallinnollista rasitetta. Yksinkertaistamiseen ja hallinnollisen rasitteen keventämiseen tähtäävillä toimenpiteillä on saavutettu halutut tavoitteet kuitenkin vain osittain. Yksinkertaistamiseen liittyvistä parannuksista huolimatta tässä vaiheessa on kuitenkin vain vähän näyttöä hallinnollisen rasitteen merkittävästä kevenemisestä. Seuranta-, raportointi- ja valvontatoimenpiteitä pidetään yhtä työläinä kuin aiemminkin, ja jäsenvaltiot ovat pyytäneet lisäohjeita EU-vaatimusten noudattamista varten. Raportointivaatimusten ja joidenkin indikaattoreiden epätarkoituksenmukaisuuden katsottiin myös kasvattavan hallinnollista rasitetta.

Rahoitusvälineen alkuperäiset perustelut ja tavoitteet ovat edelleen merkityksellisiä maahanmuutto- ja turvallisuuskriisin jälkimainingeissa. Käyttöön on otettu asianmukaisia mekanismeja, jotta voidaan puuttua muuttuviin tarpeisiin sekä suunnittelu- että toteutusvaiheessa. Rahoitusvälineen tarjoama jousto (mahdollisuus siirtää varoja tavoitteiden välillä) on auttanut puuttumaan muuttuviin tarpeisiin; jäsenvaltiot arvostaisivat kuitenkin vieläkin suurempaa joustoa, joka saataisiin aikaan vähentämällä kansallisten tavoitteiden lukumäärää ja hylkäämällä tavoitekohtaiset rahoituksen vähimmäismäärät.

Rahoitusvälinettä pidetään johdonmukaisena ja sen tavoitteita muuta kansallista politiikkaa täydentävinä. Johdonmukaisuus ja täydentävyys EU:n muihin rahoitusvälineisiin nähden varmistettiin suunnittelu-, ohjelmasuunnittelu- ja toteutusvaiheissa. Käyttöön on otettu koordinointimekanismeja, joilla varmistetaan johdonmukaisuus ja täydentävyys toteutusvaiheessa. Seurantakomitea ja asiasta vastaavat viranomaiset ovat keskeisessä asemassa johdonmukaisuuden varmistamisessa. Eri toteutustavat ovat olleet toisiaan täydentäviä. EU:n virastojen ja sisäisen johdonmukaisuuden osalta vaikuttaisi kuitenkin olevan sijaa parannuksille, koska avustuksensaajien tiedot sisäisen turvallisuuden rahastoon liittyvistä toimista ja hankkeista ovat melko hatarat.

Rahoitusvälineellä on varmistettu EU:n tason lisäarvo ja onnistuttu parantamaan rajat ylittävää yhteistyötä, tiedon ja parhaiden käytänteiden vaihtoa, jäsenvaltioiden lainvalvontaviranomaisten keskinäistä luottamusta ja keskeisen EU-politiikan soveltamista ja täytäntöönpanoa (prosessivaikutukset). Sillä on myös autettu laajentamaan toimien soveltamisalaa ja parantamaan niiden laatua, jos tarkastellaan investointeja aloilla, joita ei ole priorisoitu, tai erittäin erikoistuneilla aloilla. Huippuluokan laitteiden hankkiminen on vahvistanut kansallisten viranomaisten valmiuksia suorittaa laajempia erityistoimia. Rahoitusvälineellä on myös laajennettu osaamisvaihdon ja lainvalvontaan liittyvän koulutuksen tyyppejä (ulottuvuusvaikutukset). Sillä on edistetty rikosten ehkäisyä koskevan EU-tason tutkimuksen yhdenmukaistamista ja helpotettu suurempia investointeja, ja siinä on keskitytty pitkän aikavälin toimenpiteisiin alalla. Se on myös mahdollistanut suuret investoinnit, etenkin tietotekniikkajärjestelmiin, koulutukseen ja erityislaitteisiin (määrälliset vaikutukset). ISF-P-rahoituksen puuttuminen olisi heikentänyt rajat ylittävää yhteistyötä koskevien EU-toimien laatua ja jäsenvaltioiden kykyä panna täytäntöön innovatiivisia ratkaisuja (roolivaikutukset).