Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ydinvoiman merkitys sähköntuotannossa”

(2004/C 110/14)

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 23. tammikuuta 2003 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia lausunnon edellä mainitusta aiheesta.

Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 8. tammikuuta 2004. Esittelijä oli Claude Cambus.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. ja 26. helmikuuta 2004 pitämässään 406. täysistunnossa (helmikuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 68 ääntä puolesta ja 33 vastaan 11:n pidättyessä äänestämästä.

JOHDANTO

Tämän oma-aloitteisen lausunnon tarkoituksena on osaltaan selventää keskustelua ydinvoimalla tuotetusta sähköstä ajankohtana, jona komissio on käynnistänyt uudelleen asiaa koskevan keskustelun antamalla vihreän kirjan aiheesta ”Energiahuoltostrategia Euroopalle” ja esittämällä ”ydinvoimapaketin” nimellä tunnetut ehdotuksensa, jotka koskevat yleisiä periaatteita ydinlaitosten turvallisuuden suhteen sekä käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huoltoa.

Komitea on suhtautunut myönteisesti kaikkiin näihin aloitteisiin. Vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa (CES 705/2001, 1.5.2001) komitea totesi: ”Ydinvoimaan liittyy ongelmia, mutta myös selkeitä etuja. Ydinvoiman käytöstä päättävät jäsenmaat. On kuitenkin vaikea ymmärtää, miten EU jatkossa voi vastata energian saatavuuden, kohtuullisen hinnan ja ilmastonmuutoksen haasteisiin ilman ainakin nykyistä osuutta ydinvoimaa sähkön tuotannossa” (kohta 5.7.8).

”Ydinvoimapaketista” antamassaan lausunnossa (CESE 411/2003, 26.3.2003) komitea kannatti pitkälti komission aloitetta, mutta esitti asiantuntemuksensa perusteella joitakin asiaa koskevia ehdotuksia.

Tässä lausunnossa käsitellään ydinvoimaan liittyviä muita näkökohtia ja haasteita — muun muassa ympäristökysymyksiä sekä fysiologisia ja taloudellisia seikkoja — jotka komitean mielestä on välttämättä otettava huomioon, jotta voidaan täysin ymmärtää unionin energiahuoltoon liittyvät ongelmat ja jotta keskustelu olisi mahdollisimman laajaa ja asiantuntevaa.

Lausunnossa esitetyt määrälliset ja laadulliset tiedot liittyvät johdonmukaisuuden vuoksi 15 jäsenvaltion unioniin, koska näkymät esitetään tähänastisen kehityksen perusteella. Unioniin liittyvien maiden ja ehdokasvaltioiden huomioon ottaminen tietenkin muuttaa lukuja, mutta ei vaikuta asiakokonaisuuteen sinänsä, oli sitten kysymys ydinvoiman käytön myönteisistä tai kielteisistä puolista.

On syytä mainita, että kysymystä EU:n uusien jäsenvaltioiden ja unioniin mahdollisesti myöhemmin liittyvien valtioiden ydinvoimaloiden turvallisuudesta on analysoitu vuodesta 1992, ja ajantasaistamisohjelmat ovat sisältäneet päätöksiä laitosten sulkemisesta, laitosten ja organisaatioiden mukauttamisesta ja tarvittavasta turvallisuuskoulutuksesta. Turvallisuustason ylläpitäminen ja parantaminen edellyttää voimaloiden käyttäjien ja asianomaisten jäsenvaltioiden turvallisuusviranomaisten jatkuvaa valppautta.

Käsillä olevan lausunnon rajat ilmenevät jo sen otsikosta: lausunto on vain yksi osatekijä energiapolitiikasta käytävässä laajassa keskustelussa, johon komitea on jo osallistunut aiemmilla lausunnoillaan. Keskustelua tulee edelleen jatkaa erityisesti uusiutuvien energiamuotojen kehittämisen ja kysynnän hallinnan osalta.

1 ENSIMMÄINEN OSA: YDINVOIMA SÄHKÖNTUOTANNOSSA NYKYÄÄN

1.1 Ydinsähkön nykyinen tuotanto maailmassa

Ydinsähköä tuotetaan 32 maassa. Vuonna 2002 ydinvoiman osuus sähkön kokonaistuotannossa vaihteli Liettuan 80:stä ja Ranskan 77 prosentista Kiinan 1,4 prosenttiin. Parhaillaan rakenteilla on 32 suurtehoreaktoria, mikä osoittaa, että maailmanlaajuisesti ydinvoima on kehittyvä teollisuudenala. Tätä tosiseikkaa ei EU:ssa voida jättää huomiotta sen enempää energiaa kuin teollisuuttakaan koskevissa pohdinnoissa. EU:ssa suomalaisyritys TVO sai tammikuussa 2002 Suomen hallitukselta periaateluvan viidennen ydinvoimalan rakentamiseksi, ja eduskunta vahvisti päätöksen toukokuussa 2002.

Saksassa sosiaalidemokraattien (SPD) ja vihreiden muodostama koalitiohallitus on tehnyt päätöksen luopua asteittain ydinvoiman käytöstä ja solminut asiasta vapaehtoisuuteen perustuvan sopimuksen ydinteollisuuden kanssa: Vaikeiden neuvottelujen jälkeen tehtiin Saksan 19 ydinvoimalan omistajien kanssa sopimus, jonka mukaan voimaloiden käyttöikä rajoitetaan keskimäärin 32 vuoteen niiden käyttöönotosta lukien. Ensimmäinen ydinvoimala on jo suljettu, ja useimmat voimalat suljetaan vuosina 2012—2022.

1.2 Hiilidioksidin tuotannon välttäminen EU:ssa ydinvoimaa käyttämällä

Tavoitteena on kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjen vähentäminen 8 prosentilla vuosina 2008—2012. Vuoden 2000 tulos (4 059 Mt) ylittää kyseisen vuoden osatavoitteen, joka on laskettu vuosina 1990—2010 tapahtuvan lineaarisen vähenemisen mukaan (4 208 vähenee 4 prosenttia, jolloin tuloksena on 4 039 Mt).

Hiilidioksidin osuus kasvihuonekaasujen kokonaismäärästä on 82 prosenttia. Pelkän hiilidioksidin osuus päästöistä oli 3 325 Mt vuonna 2000; mikä on vain 0,5 prosenttia vähemmän kuin päästöjen määrä vuonna 1990 (3 342 Mt).

1.3 Radioaktiivisten jätteiden ja käytettyjen ydinpolttoaineiden huolto

Jätteiden luokittelu perustuu yleensä kahteen tekijään: säteilyn intensiteettiin, jota usein kutsutaan aktiivisuudeksi, sekä säteilyn kestoon. Puhutaan matala-, keski- ja korkea-aktiivisuudesta sekä lyhyt- ja pitkäikäisistä jätteistä. On syytä huomata, että pitkäikäinen jäte ei tarkoita, että kyseinen jäte kuuluisi radioaktiivisimpien jätteiden joukkoon. Pitkäikäisyys merkitsee päinvastoin hitaampaa hajoamista, ja näin ollen myös jätteen radioaktiivisuus on heikohkoa.

Kyseisten jätteiden huoltoa varten on jo löydetty teknisiä ratkaisuja. Matala-aktiivisten ja lyhytikäisten jätteiden osalta yksi ratkaisu voisi olla varastointi maan pinnalla sijaitseviin varastoihin, ja eräät jäsenvaltiot ovat jo tehneet ja panneet täytäntöön viralliset päätökset asiasta. Korkea-aktiivisten tai pitkäikäisten jätteiden osalta kansainväliset asiantuntijat pitävät parhaana ratkaisuna varastointia syvälle maaperäkerrostumiin, mutta varastointi maan pinnalla on välivaiheen ratkaisu odotettaessa, että asianomaiset valtiot päättävät demokraattisesti siitä, mikä vaihtoehdon ne valitsevat. On syytä täsmentää, että viimeksi mainittujen jätteiden pakkaamisessa ja maan pinnalla varastoinnissa noudatetaan legitiimejä turvallisuusvaatimuksia ja että tämä väliaikainen toimenpide toteutetaan odotettaessa lopullisia päätöksiä. Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen nojalla esitetyllä komission ydinvoimapaketilla pyritään nopeuttamaan geologista varastointia koskevaa päätöksentekoprosessia.

Suomessa, joka on edennyt asiassa pisimmälle, on tehty päätös varastoinnista maaperään ja valittu sijoituspaikka.

Koska käytetyn polttoaineen määrä on suoraan verrannollinen tuotetun sähkön määrään, asia on ajankohtaisin niissä jäsenvaltioissa, joissa ydinvoiman osuus sähköntuotannossa on suurin. Korkea-aktiivisten tai pitkäikäisten jätteiden suhteen tilanne vaihtelee eri jäsenvaltioissa.

Ainoastaan Tšekin tasavallalla ja Slovakialla on käytössä paikkoja ydinvoimaloiden toiminnassa syntyvien vähemmän vaarallisten jätteiden loppusijoitukseen. Useissa maissa on neuvostotyyppisiä varastointilaitoksia tietyn tyyppisissä laitoksissa syntyville, ts. muualta kuin ydinpolttoainekierrosta peräisin oleville radioaktiivisille jätteille. Nämä laitokset eivät useinkaan ole nykyisten turvallisuusnormien mukaisia. Joissakin tapauksissa jätteet täytyy mahdollisesti palauttaa varastoista ja loppusijoittaa muualle.”

”Niissä ehdokasmaissa, joissa on neuvostovalmisteisia ydinvoimaloita ja tutkimusreaktoreja, käytetyn polttoaineen huollosta on tullut viime vuosikymmenen aikana kriittinen kysymys, koska polttoainetta ei voida enää lähettää takaisin Venäjälle jälleenkäsiteltäväksi tai varastoitavaksi. Näissä maissa on täytynyt rakentaa kiireisesti käytetyn polttoaineen väliaikaisia varastointilaitoksia. Käytetyn polttoaineen pitkän aikavälin huoltoa ja loppusijoitusta koskevien ohjelmien täytäntöönpanossa on sen sijaan edistytty hyvin vähän.

Euroopan unionissa on jo loppusijoitettu huomattavia määriä (lähes 2 miljoonaa kuutiometriä) matala-aktiivisia tai lyhytikäisiä radioaktiivisia jätteitä. Tämäntyyppisten jätteiden, joiden volyymi on paljon suurempi kuin vaarallisempien jätteiden volyymi, loppusijoitus ei aiheuta teknisiä vaikeuksia, mutta jätteitä on kuitenkin valvottava tarkasti välivarastoinnin aikana (KOM(2003) 32 lopullinen).

2 TOINEN OSA: ENERGIANÄKYMÄT PITKÄLLÄ AIKAVÄLILLÄ (VUOTEEN 2030)

Energiankulutuksen näkymiä pitkällä aikavälillä on vaikea hahmotella, koska epävarmuustekijöitä on runsaasti. Tiedetään, että energiankulutuksen lisääntyminen on ollut kaiken viimeaikaisen edistyksen edellytys, olipa sitten kyseessä tekniikka, elinolosuhteet ja mukavuus, hygienia ja terveys, talous tai kulttuuri. Myös päinvastaista kehitystä tapahtuu: toimintamme energiaintensiteetti (energiamäärä, jonka tuotantoyksikkö kuluttaa) pienenee talouden rakenteiden muutoksen (palvelusektorin laajenemisen) myötä ja energiaa hyödyntävien prosessien kehittyessä. Kehitysmaiden miljardien asukkaiden energiatarpeita ei voida aliarvioida. Myös energiankulutuksen vaikutuksia ympäristöön ja ilmastoon on alettu tiedostaa.

Näihin haasteisiin liittyen tämän tekstin laatimisessa on käytetty kahta komission teettämää tutkimusta: P. Capros ja L. Mantzos, European energy outlook, Ateenan yliopisto (6) , ja World energy, technology and climate policy outlook (WETO), tutkimuksen pääosasto (7) . Kyseiset tutkimukset valittiin, koska molemmissa pyritään valottamaan näkymiä vuoteen 2030 saakka, mutta toisessa niistä käsitellään näkymiä Euroopassa ja pidetään ydinvoimasta luopumista kiistämättömänä tosiasiana, kun taas toisessa esitetään maailmanlaajuisia näkymiä ja pidetään lähtökohtana nykyisin saatavilla olevien tekniikoiden käytön jatkamista.

2.4.1 Caprosin ja Mantzosin tutkimus

Vuonna 2030 EU:n bruttokansantuote on yli kaksi kertaa suurempi kuin vuonna 1995. Sekä energiantuotannossa että kulutusprosesseissa hyödynnettävissä tekniikoissa tapahtuneesta edistyksestä ja talouden rakenteiden kehittymisestä johtuen energiankulutus kasvaa 1650 öljyekvivalenttitonnista 1968 öljyekvivalenttitonniin (EU-25) eli 20 prosenttia, mikä merkitsee energiaintensiteetin vuosittaista laskua keskimäärin 1,7 prosentilla.

Kehitysnäkymien mukaan öljyn osuus säilyy määräävänä, ja seuraavina tulevat maakaasu ja hiili. Hiilidioksidin kokonaispäästöjen (4 208 Mt vuonna 1990) kehitystä arvioitaessa vuoden 1990 tasoa pidetään indeksinä 100. Kokonaispäästöjen määrä laski 98,7:ään vuonna 1995, ja se nousee 109,5:een vuonna 2020 ja 117,2:een vuonna 2030. Tämän perusskenaarion toteutuessa ei Kioton sitoumuksia pystytä noudattamaan, ja hiilidioksidipäästöjen kasvussa (joka tutkimuksessa arvioidaan 568 Mt:ksi vuosina 1995–2030) teollisuuden, palvelualan ja yksityisen sektorin osuus vähentyy, mutta liikenteen osuus kasvaa 163 Mt:lla ja energiantuotannon osuus 533 Mt:lla. Pääsyynä energiantuotannosta johtuvien päästöjen kasvuun olisi ydinvoimasta luopuminen.

2.4.2 WETO-tutkimus

2.4.2.1 Maailmanlaajuiset näkymät vuoteen 2030

Maailman väestö lisääntyy vuonna 2000 lasketuista 6,1 miljardista ihmisestä 8,2 miljardiin vuonna 2030, ja maailman bruttokansantuote kasvaa vuosittain keskimäärin 3 prosenttia (vuosien 1970—2000 välisten 30 vuoden aikana kasvu oli 3,3 prosenttia).

Energiankulutus kasvaa 70 prosenttia vuosien 2000—2030 aikana (nousten 9 963 miljoonasta 17 miljardiin öljyekvivalenttitonniin), toisin sanoen vuosittain ainoastaan 1,8 prosenttia bruttokansantuotteen kasvaessa 3 prosenttia.

Fossiilisten polttoaineiden kulutuksessa öljyn osuus on 5,9 miljardia öljyekvivalenttitonnia (Gtoe), toisin sanoen 34 prosenttia maailman kulutuksesta. Maakaasun osuus on 4,3 Gtoe eli 25 prosenttia, ja hinnaltaan kilpailukykyisemmän hiilen osuus 4,8 Gtoe eli 28 prosenttia.

Ydinvoiman lisäys on tarkasteltavana olevan jakson aikana vuosittain 0,9 prosenttia, mutta sen osuus vuoden 2030 kokonaiskulutuksesta on vain 5 prosenttia, kun se vuonna 2000 oli 6,7 prosenttia.

Suurten vesivoimalaitosten ja maalämmön osuudeksi vakiintuu 2 prosenttia kokonaismäärästä (2,3 prosenttia vuonna 2000). Aurinkoenergian, pienten vesivoimalaitosten ja tuulivoiman osuus kasvaa vuosina 2000—2010 vuosittain 7 prosenttia, ja sen jälkeen 5 prosenttia. Tästä huolimatta niiden osuus kokonaismäärästä vuonna 2030 on vain 1 prosentti (0,5 prosenttia vuonna 2000).

Polttopuun ja jätteenpolton osuus vähenee nykyisestä 11 prosentista ja on enää 5 prosenttia vuonna 2030.

Kaiken kaikkiaan uusiutuvien energialähteiden osuus maailman kokonaiskulutuksesta on 8 prosenttia vuonna 2030.

Selvityksen mukaan kokonaiskulutus kasvaa vuosittain 1,8 prosenttia, kun väestön lisäys on 1 prosentti, ja varallisuus asukasta kohden kasvaa 2,1 prosenttia. Tämä edellyttää energiaintensiteetin vähenemistä vuosittain 1,2 prosenttia.

2.4.2.2 EU:n näkymät vuoteen 2030

Euroopan unionissa väestömäärän otaksutaan pysyvän vakaana. Varallisuuden asukasta kohden oletetaan kasvavan 1,9 prosenttia. Energian kysynnän hallinnassa tapahtuneiden parannusten ansiosta energiaintensiteetti vähenee 1,4 prosenttia, jolloin energian kysynnän kasvuksi arvioidaan 0,4 prosenttia vuodessa.

Kokonaiskysyntä kasvaa vuoden 2000 kulutusarvosta, joka oli 1,5 öljyekvivalenttitonnia (Gtoe), 1,7 miljardiin öljyekvivalenttitonniin vuonna 2030. Uusien jäsenmaiden liittyminen unioniin on otettu arviossa huomioon. Uusissa jäsenmaissa kasvu on nopeampaa, mutta myös energiaintensiteetin väheneminen on merkittävämpää (8).

Maakaasun osuus EU:ssa on 27 prosenttia, ja se on energialähteistä toiseksi tärkein öljyn jälkeen, jonka osuus kokonaistuotannosta on 39 prosenttia. Maakaasun jälkeen tulevat kivihiili ja ruskohiili, joiden osuus on 16 prosenttia.

2.4.2.3 Sähköntuotannon näkymät

Maailman sähköntuotanto kasvaa säännöllisesti 3 prosenttia vuodessa. Yli puolet tuotannosta tapahtuu 1990-luvulta lähtien kehitetyillä tekniikoilla, kuten kaasuturbiinien kombiprosesseilla (sähkön ja lämmön yhteistuotanto), parannetuilla hiilen polttotekniikoilla ja uusiutuvia energiavaroja hyödyntämällä.

Maakaasun osuus sähköntuotannosta kasvaa niillä kolmella alueella, joilla maakaasua pääasiassa esiintyy.

Kehittymisestään huolimatta ydinvoima ei pysty säilyttämään osuuttaan maailman sähköntuotannossa, vaan se laskee 10 prosenttiin.

Uusiutuvien energialähteiden osuus sähköntuotannosta kasvaa vuonna 2000 mitatusta 2 prosentista 4 prosenttiin pääasiassa tuulivoiman tuotannon ansiosta. Sähkön kokonaistuotanto, joka oli 2 900 terawattia vuonna 2000, kasvaa 25 jäsenvaltion unionissa 4.500 terawattiin vuonna 2030, uusiutuvien energialähteiden osuus nousee 14,6 prosentista 17,7 prosenttiin ja sähkön ja lämmön yhteistuotannon osuus 12,5 prosentista 16,1 prosenttiin, kun taas ydinsähkön osuus laskee 31,8 prosentista 17,1 prosenttiin.

2.4.2.4 Hiilidioksidipäästöt

Vuosien 1990—2030 aikana maailman vuosittaiset hiilidioksidipäästöt kasvavat perusskenaarion mukaan yli kaksinkertaisiksi 21 Gt:sta 45 Gt:iin.

Vuonna 2030 Kiina on eniten hiilidioksidipäästöjä aiheuttava valtio, sillä kymmenkertaistettuaan bruttokansantuotteensa vuoteen 1990 verrattuna siitä on tullut suurin talousmahti. Kiinan hiilidioksidipäästöt kasvavat 290 prosenttia vuoden 1990 tasoon verrattuna.

EU:ssa hiilen osuus vähenee 7 prosenttia ja öljyn osuus 4 prosenttia, kun kaasun osuus puolestaan lisääntyy 10 prosenttia. Tästä seuraa energiankulutuksen hiili-intensiteetin lievä lasku yhdistettynä kulutuksen maailmanlaajuiseen nousuun, minkä johdosta hiilidioksidipäästöt kasvavat 18 prosenttia vuosien 1990—2030 aikana.

2.4.2.5 Esitetyt perusskenaarion vaihtoehdot

Edellä esitetty koskee WETO-tutkimuksessa määritettyä keskeistä arviota tulevaisuuden tapahtumista. Myös neljää muuta tietyltä osin eroavaa vaihtoehtoa on tutkittu.

Edellä mainitusta seuraa, että jos vuonna 2000 käytetty (molemmat tutkimukset on tehty vuonna 2000) tekniikka ja silloin voimassa olleet säännöt ja määräykset eivät muutu, on kasvihuonekaasujen päästöjen vakauttaminen erittäin vaikeaa sekä maailmanlaajuisesti että laajentuneessa unionissa.

3 KOLMAS OSA: TUTKIMUKSEN NÄKYMÄT

3.1 Ydinvoiman tutkimuksen ja kehittämisen vaikutukset

3.2 Ydinenergia-alan tutkimuksen haasteet

Euroopan komission vihreässä kirjassa ”Energiahuoltostrategia Euroopalle” (2001) pohditaan merkittävää haastetta: miten Euroopan unioni, jonka energiavarat ovat niukat ja joka on riippuvainen 50 prosenttia energiantarpeesta kattavasta — lähinnä fossiilisten energiavarojen — tuonnista, joka on usein peräisin epävakaisissa oloissa olevista maista, kykenee säilyttämään kilpailukykynsä, täyttämään Kioton sitoumukset ja varmistamaan EU:n väestön hyvinvoinnin? Yhtälöä monimutkaistaa entisestään ilmastonmuutoksen torjuntatoiminnan kiireellisyys sekä se, että vuosina 2020—2030 tuontiriippuvuus kasvaa.

Yhdessä vihreän kirjan ehdotuksista esitetään, että ”Euroopan unionin velvollisuus on säilyttää siviiliydintekniikan hallinta, jotta tarvittava asiantuntemus voidaan säilyttää ja jotta pystytään kehittämään aiempaa tehokkaampia fissioreaktoreita” sekä pyrkiä johdonmukaisesti kestävään kehitykseen ja talouskasvun, yhteiskunnallisen tasapainon ja ympäristönsuojelun yhdistämiseen. Euroopan parlamentti vahvistaa näiden haasteiden olemassaolon vihreään kirjaan antamassaan vastauksessa. On oltava tietoisia siitä, että kyseisen asiantuntemuksen ylläpitäminen edellyttää nykyisin käytössä olevien reaktoreiden säilyttämistä.

3.3 Ydinenergia-alan tärkeimmät tutkimusaiheet

Korkealämpöreaktorit (HTR, High Temperature Reactor) ovat modulaarisia reaktoreita, joissa jäähdytys tapahtuu heliumilla erittäin korkeassa lämpötilassa ja jotka voidaan muuntaa suoraan kaasuturbiinilla toimiviksi. Korkealämpöreaktorit asettuvat 3+-sukupolven ja neljännen sukupolven tekniikkojen väliin. Korkealämpöreaktoreiden idea on tunnettu, ja perinteisen korkealämpöön perustuvan tuotannon tekninen edistys helpottanee niiden käyttöönottoa, mutta niiden teollisen käytön tiellä on vielä teknisiä esteitä.

Tulevaisuuden järjestelmiä koskeva tutkimus tapahtuu kansainvälisesti, etenkin Yhdysvaltojen käynnistämässä kansainvälisessä Generation IV -ohjelmassa, johon osallistuu kymmenen maata. Noin sadasta ehdotuksesta on arvioitu 19:ää idearyhmää, joista on valittu kuusi ideaa. Monet niistä käsittävät useita reaktorihankkeita. Valitut suunnitelmat ovat erilaisissa kehitysvaiheissa, ja niiden soveltaminen teollisuudessa voidaan aloittaa eri laajuudessa vuosina 2035—2040. Jotkin suunnitelmat käsittävät energiamarkkinoiden lisäksi lämmön tai vedyn tuotannon.

Säteilysuojelu on yksi Euratomin tutkimus- ja kehitysohjelmien painopisteistä, ja aiheesta on tehty laajamittaista tutkimusta. Tutkimusaiheita ovat vähäiset annokset (lähestymistapana käytetty solu- ja molekyylibiologiaa ja epidemiologiaa), lääketieteellinen altistus (etenkin kunkin potilaan säteilyherkkyyteen soveltuvan sädehoidon kehittäminen), luonnolliset säteilyn lähteet, ympäristönsuojelu, radioekologia, riskien ja hätätilanteiden hallinta ja työpaikkasuojelu. Kaikissa tutkimuksissa käytetään nykyaikaisimpia tekniikkoja, esimerkiksi genomitutkimusta ja biotekniikkaa. Tutkimuksista saatuja tuloksia käytetään ihmisen ja ympäristön suojelumenetelmien ja asiaa koskevien standardien kehittämiseen.

Ydinvoimaloiden turvallisuus on luonnollisesti yksi ydinenergia-alan tärkeimmistä tutkimuskohteista. Tälläkin alalla Euratomin tutkimus- ja kehitysohjelmissa (9) on selkeästi yksilöity ensisijaiset tavoitteet. Ohjelmissa on painotettu, että etenkin Euroopan tasolla kyseessä on ennen kaikkea jäsenvaltioissa, unioniin liittyvissä valtioissa ja ehdokasmaissa käytössä olevien ydinvoimaloiden turvallisuuden parantaminen. Tutkimuksessa keskitytään voimalaitosten hallintaan — vanhentumisesta johtuvat vaikutukset mukaan luettuina — ja polttoaineen tehokkuuteen. Tutkimusalaan kuuluvat myös vakavien onnettomuuksien hallinta ja kehittyneiden numeeristen simulointikoodien parantaminen. Ydinvoimaloiden purkamisesta saadun tiedon ja osaamisen jakaminen eurooppalaisten toimijoiden kesken on niin ikään hyödyllistä. Myös yhteisestä työn organisoinnista hyödytään kun pyritään luomaan tieteellinen perusta turvallisuutta koskeville toimille ja mahdollistamaan parhaiden käytäntöjen vaihto Euroopan tasolla.

4 NELJÄS OSA: TERVEYS, SÄTEILYSUOJA, TURVALLISUUS

4.1 Säteilyn biologiset vaikutukset

Ionisoivaa säteilyä määritetään aktiivisuuden suureella, joka ilmoittaa ydinmuutosten määrän sekunnissa. Aktiivisuuden yksikkö on becquerel (Bq), joka vastaa yhtä ydinmuutosta sekunnissa. Mittayksikkö curie (Ci) ilmaisee yhden radiumgramman aktiivisuuden, joka on 37 miljardia becquereliä.

Evoluution alusta alkaen eläviin organismeihin on kohdistunut ionisoivaa säteilyä, josta niiden kehittyminen on osittain ollut riippuvaista. Me olemme jatkuvasti alttiina ionisoivalle säteilylle, joka on peräisin omasta kehostamme (6 000–8 000 Bq), ympäristöstä, uraania sisältävästä maasta (650 000 Bq kuutiometrissä multaa), radonpitoisesta ilmasta, avaruudesta (kosminen säteily) tai sellaisista tutuista aineista kuin merivesi (10 Bq/l) tai maito (50 Bq/l).

Ionisoivan säteilyn vaikutuksia kuvataan kahdella mittayksiköllä. Absorboituneen annoksen yksikkö on gray (yhden joulen absorptio kilogrammaan kudosta) ja efektiivisen annoksen yksikkö on sievert (annoksen laskennan perustekijät ovat absorboitunut annos kullekin kudokselle tai elimelle, eri säteilylajeille vaarallisuuden mukaan määritellyt haittakertoimet sekä kunkin kudoksen ja elimen säteilyherkkyyttä kuvaavat painokertoimet).

Luonnollisesta ja lääketieteellisestä säteilystä johtuva efektiivinen annos on Pariisissa tai Brysselissä asuvalla noin 2,5 mSv (millisievertiä) vuodessa lääketieteellisen säteilyn osuuden ollessa noin 30 prosenttia. Annos on 5 mSv vuodessa graniittipohjaisilla alueilla kuten Ranskan keskiylängöllä, ja yli 20 mSv vuodessa tietyillä maailman alueilla kuten Iranissa ja Keralassa. Ydinteollisuuden aiheuttamasta säteilystä saatu annos sen sijaan on eurooppalaisella noin 0,015 mSv vuodessa.

Ihmisen elimistöllä on omat järjestelmänsä ionisoivan säteilyn kromosomeille aiheuttamien vaurioiden korjaamiseen. Tämä selittää, miksi pienellä annosnopeudella lähtevä säteily ei aiheuta syöpää (tällaista vaikutusta ei ole koskaan pystytty osoittamaan) ja miksi myöskään sellaisilla alueilla, joilla luonnon säteily on 20 mSv vuodessa, ei syöpä ole yleisempää kuin muualla maailmassa.

Toisenlaisia haittavaikutuksia kutsutaan stokastisiksi eli satunnaisiksi, ja niitä on kahta lajia. Ensimmäinen haittatyyppi on syövän aiheutuminen, jonka todennäköisyys kasvaa annoksen määrän myötä. Syövän aiheutuminen on todettu aikuisilla vasta yli 100—200 mSv:n annosten yhteydessä ja lapsilla 50—100 mSv:n yhteydessä. Toinen satunnainen haittatyyppi ovat perinnölliset synnynnäiset epämuodostumat. Haitta on todettu hiirellä, mutta sitä ei ole koskaan todistettu tieteellisesti ihmisellä, ei Hiroshimassa tai Nagasakissa eikä Tšernobylissä säteilylle altistuneella väestöllä.

4.2 Suojelupolitiikka ionisoivan säteilyn torjumiseksi

Perusnormit, jotka koskevat kansalaisten suojelua ionisoivalta säteilyltä (11) , ovat erittäin tiukkoja, ja niissä säädetään ydinteollisuuden toiminnasta johtuvalle lisäaltistukselle raja-arvo, joka on 1 mSv vuodessa henkilöä kohti. Säädetty annosraja, joka ei liity biologisia haittoja käsittelevässä kohdassa mainittuihin lukuihin, on vahvistettu pääasiassa ydinteollisuuden teknisten mahdollisuuksien perusteella.

Ydinenergia-alan yrityksissä on edistytty jatkuvasti. Tärkeimpänä saavutuksena voidaan mainita se, että lukuisissa ydinvoimaloissa EU:n alueella säteilylle altistuvien työntekijöiden keskimääräinen vuosiannos on laskenut vuonna 1992 mitatusta 4,6 mSv:stä 2,03 mSv:iin vuonna 2002.

Tulokset on pystytty saavuttamaan järjestämällä säteilyvyöhykkeellä tehtävät toimenpiteet siten, että niissä otetaan aina ennakolta huomioon toimenpiteiden tarpeellisuutta, optimointia ja rajoituksia koskevat periaatteelliset seikat. Jotta alalla voitaisiin toteuttaa näitä periaatteita käytännössä, toiminnanharjoittajat ovat yhdessä kehittäneet niin kutsutun ALARA-menettelyn (as low as reasonably achievable).

4.3 Turvallisuusjärjestelyiden periaate

4.4 Vastuu turvallisuudesta ja turvallisuuden valvonta

Kyseiset indikaattorit ovat osoittaneet, että Euroopan unionin ydinvoimaloiden käyttötehokkuus on jatkuvasti parantunut, poikkeukselliset turvallisuuteen vaikuttavat ydinlaitostapahtumat (vakavuustaso 1 tasot 1—7 kattavalla INES-asteikolla, joka on kansainvälinen ydinlaitostapahtumien vakavuusasteikko International Nuclear Event Scale) ovat vähentyneet ja ympäristöön joutuvien radioaktiivisten jätteiden määrä on pienentynyt.

5 YDINVOIMAN TALOUDELLISET HAASTEET SÄHKÖNTUOTANNOSSA

Ydinvoiman kilpailukyky pitkällä aikavälillä riippuu läheisesti sen kanssa kilpailevien energialähteiden osalta valittavista vaihtoehdoista, etenkin maakaasua koskevista päätöksistä, sillä maakaasua tuntuu nykyään käytettävän yhtenä vertauskohtana hiilidioksidipäästöjen vähentämisvaatimuksia silmällä pitäen. Kilpailukyvyn lisäksi ydinsähkön merkittävänä etuna on sen hinnan vakaus, nyt kun sähkön sisämarkkinoilla hinnat alkavat kohota kysynnän ja tarjonnan tasapainon horjuessa (tästä on esimerkkinä Nordel-verkko talvikaudella 2002/2003).

Ydinvoiman kilpailukyky riippuu investointikustannuksista. Mikäli sijoituksen tuotto on 5 prosenttia, on ydinvoima selkeästi kilpailukykyinen yli neljäsosassa OECD-maista, jotka toimittivat vuonna 1998 tietoja sähköntuotantoon vuonna 2005 suunnattavia investointeja koskevista tutkimuksista. Kun tuotto on 10 prosenttia, ei ydinvoima enää ole kilpailukykyinen.

Vuonna 1998 julkaistun tutkimuksen tulokset perustuvat kuitenkin Kansainvälisen energiajärjestön IEA:n (International Energy Agency) olettamuksiin siitä, että maakaasun reaalihinta seuraavien 25 vuoden kuluessa on alhaisempi kuin vuonna 2000 ja alle puolet vuoden 1980 reaalihinnasta. On erittäin epätodennäköistä, etteikö kaasun hinta nousisi voimakkaasti ydinvoimalaitoksen koko käyttöiän (40—60 vuotta) aikana.

Tärkein kysymys onkin, ottaako käyttäjä taloudellisen riskin investoimalla sähköntuotantoon markkinoilla, joilla kilpailu on erittäin kovaa. Tämä johtaa ydinvoimateollisuudessa tuotantoyksikköjen koon uudelleen arviointiin. Tähän asti suuntauksena on ollut koon kasvattaminen, jotta hyödyttäisiin suurtuotannon eduista. Ottaen huomioon sähkömarkkinoiden uudet piirteet nykyään on testattava hankkeita, jotka vastaavat pienemmän yksikkökohtaisen kapasiteetin tarpeisiin. Sellaisissa maissa kuin Suomi, Ranska ja Japani ydinvoima on edelleen halvin sähköntuotantomuoto.

6 PÄÄTELMÄT

Ottaen huomioon Euroopan unionin ja erityisjärjestöjen julkaisuissa esitetyt ja asiantuntijoilta kuulemistilaisuuksissa saadut tiedot sekä teollisuudenharjoittajien antamat tiedot, joita on referoitu tässä lausunnossa, komitea katsoo, että on aiheellista painottaa erityisesti seuraavia näkökohtia, jotta voidaan vastata kysymykseen ydinvoiman merkityksestä sähköntuotannossa.

Unioni kannustaa uusiutuvien energiavarojen käyttöä (vrt. direktiivi 2001/77/EY) ja pitää niiden kehittämistä toivottavana. Niillä ei kuitenkaan pystytä korvaamaan ydinvoimaloita nykyisten voimaloiden käyttöiän päättyessä eikä myöskään vastaamaan sähkön kysynnän kasvuun. Esimerkiksi tuulivoiman saatavuus, joka on keskimäärin 2 000 —2 500 tuntia vuodessa, on suhteellisen heikko ja harvoin ennakoitavissa.

Energiankysynnän hallinnalla on myötävaikutettava ihmisten toiminnan energiaintensiteetin vähentämiseen (taloudellisessa toiminnassa ja yksityiselämässä), mutta se ei ole ratkaiseva peruste ydinenergian tuotannosta luopumiselle, sillä kun otetaan huomioon kyseessä olevat määrät, sillä on pyrittävä vaikuttamaan muuhun kuin sähkön käyttöön, esimerkiksi liikenteeseen.

Ydinvoiman ongelmia ovat turvallisuus, ionisoivan säteilyn fysiologisten vaikutusten torjuminen sekä jätteet ja käytetyt polttoaineet. Kahteen ensimmäiseen kysymykseen on jo löydetty teknisiä ja lainsäädännöllisiä ratkaisuja, jotka kehittyvät ajan mittaan. Ulkopuolisen väkivallan uhka, joka yhteiskunnan ja elinkeinotoiminnan on kokonaisuudessaan kohdattava, on seikka, joka viranomaisten ja elinkeinoelämän on otettava huomioon turvallisuus- ja suojelupolitiikassaan.

Eräät unionin jäsenvaltiot ovat edistyneet etsiessään ratkaisua ydinjätteiden aiheuttamaan ongelmaan. Kaksi maata (Suomi ja Ruotsi) on tehnyt ratkaisunsa ja valinnut jo sijoituspaikankin, kun taas eräissä muissa maissa (Ranskassa ja Espanjassa) on ratkaistu matala-aktiivisia jätteitä koskevat kysymykset ja korkea-aktiivisten jätteiden huoltoa tutkitaan edelleen. Euroopan komissio on Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen nojalla esittänyt toimenpiteitä prosessin nopeuttamiseksi. Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on käynnistetty korkea-aktiivisten jätteiden pakkausteollisuutta. Varastointi on tosiasia, eikä muiden mahdollisuuksien tutkimista voida pitää osoituksena ratkaisun puuttumisesta.

(1) Komissio on saanut luvun vertaamalla ydinvoimalla tuotettua sähköä vastaavaan määrään kaasulla tuotettua sähköä. Jos vertailukohtana käytetään viime vuosikymmenen aikana käytetyllä eri energiamuotojen yhdistelmällä tuotettua vastaavaa sähkön määrää, ydinvoiman ansiosta vältetyn hiilidioksidin määräksi saadaan pikemminkin 500 miljoonaa tonnia hiilidioksidiekvivalenttia vuosittain.

(2) Economic Evaluation of Sectoral Emission Reduction Objectives for Climate Change, Bottom-up Reports, Energy, European Commission-Environment, maaliskuu 2001, kohta 1.3.4.

(3) Ks. alaviite 2.

(4) The Shared Analysis Project, Economic Foundations for Energy Policy – Directorate General for energy.

(5) KOM(2003) 32 lopullinen — CNS 2003/0022, perustelujen 5 kohta.

(6) The European energy outlook to 2010 and 2030, P. Capros ja L. Mantzos, 2000.

(7) World energy, technology and climate policy outlook 2030 -WETO-, Directorate-General for Reasearch Energy, 2003.

(8) Komission viimeksi toimittamien tietojen mukaan luvut ovat 1 650 Mtoe vuonna 2000 ja 1 968 Mtoe vuonna 2030 (EU-25).

(9) Seuraavassa esitetyt tekijät vastaavat etenkin ydinenergia-alan tutkimuksen erityisohjelmassa määritettyjä ensisijaisia tutkimusaloja, jotka Euratomin kuudes tutkimuksen ja kehityksen puiteohjelma tulee kattamaan.

(10) United Nations Scientific Committee on the Effects of Atomic Radiation.

(11) Euratomin perustamissopimuksen perusteella vuoden 1996 toukokuussa annetussa EU:n direktiivissä 96/29/Euratom vahvistetaan efektiivisten annosten rajat väestölle ja ydinenergia-alan työntekijöille.

LIITE 2

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon.

Seuraavat muutosehdotukset, jotka hylättiin jaoston käsittelyssä, saivat puolelleen yli neljänneksen annetuista äänistä.

Johdanto

Muutetaan kuudetta kappaletta seuraavasti:

”On syytä mainita, että kysymystä EU:n uusien jäsenvaltioiden ja unioniin mahdollisesti myöhemmin liittyvien valtioiden ydinvoimaloiden turvallisuudesta on analysoitu vuodesta 1992, ja ajantasaistamisohjelmat ovat sisältäneet päätöksiä laitosten sulkemisesta, laitosten ja organisaatioiden mukauttamisesta ja tarvittavasta turvallisuuskoulutuksesta. Turvallisuuden pitäminen korkeimmalla mahdollisella tasolla ja sen edelleen kehittäminen edellyttää voimaloiden käyttäjien ja asianomaisten jäsenvaltioiden turvallisuusviranomaisten jatkuvaa valppautta. Ydinvoimaloiden turvallisuuskysymys on 11. syyskuuta 2001 tehtyjen terrori-iskujen jälkeen saanut selkeästi uuden ulottuvuuden.”

Perustelu

Ydinvoimaloiden turvallisuuden säilyttäminen nykytasolla ei riitä, vaan sitä tulisi tarpeen vaatiessa vielä parantaa. Voimalat on joka tapauksessa suojattava ainakin esimerkiksi lentokoneen maahansyöksyyn liittyviä riskejä vastaan.

Äänestystulos

Puolesta: 34, Vastaan: 60, Pidättyi äänestämästä: 8

Kohta 1.1.3

Muutetaan seuraavasti:

”Maailman 192:sta maasta ydinsähköä tuotetaan 33:ssa, joista 18:ssa ei ole enää ydinvoimalaa rakenteilla. Vuonna 2002 ydinvoiman osuus sähkön kokonaistuotannossa vaihteli Liettuan 80:stä ja Ranskan 77 prosentista Kiinan 1,4 prosenttiin. Parhaillaan suunnitteilla ja osittain rakenteilla on vielä 32 suurteho-reaktoria, mikä osoittaa, että EU:n ulkopuolella ydinvoima on kehittyvä teollisuudenala suurista taloudellisista, turvallisuusteknisistä ja poliittisista riskeistä huolimatta. Osa kehityksestä tapahtuu sellaisissa maissa, joiden kohdalla ei voida täysin sulkea pois sitä mahdollisuutta, että halkeamiskelpoista materiaalia käytettäisiin sotilaallisiin tarkoituksiin. Euroopassa viimeinen ydinvoimalaa koskeva rakennusurakka tilattiin vuonna 1985. Tammikuussa 2002 Suomen hallitus viestitti suomalaisyritys TVO:lle periaatteellisen valmiutensa myöntää lupa viidennen ydinvoimalan rakentamiseksi, ja eduskunta vahvisti päätöksen toukokuussa 2002. Virallista urakkasopimusta ei kuitenkaan vielä ole tehty.”

Perustelu

Nykyinen teksti antaa sen vaikutelman, että uusien ydinvoimaloiden kysyntä on edelleen suuri kaikkialla maailmassa (ja siis myös Euroopassa). Näin ei ole asia. Osa mainituista ”rakenteilla olevista” hankkeista on ollut vuosikausia pysähdyksissä. Euroopassa viimeinen tilaus uuden ydinvoimalan rakentamiseksi tehtiin noin 20 vuotta sitten.

Äänestystulos

Puolesta: 30, Vastaan: 58, Pidättyi äänestämästä: 9

Uusi kohta 1.1.4

Lisätään kohdan 1.1.3 jälkeen seuraava uusi kohta 1.1.4:

”(15 jäsenvaltion) EU:ssa sähköä saadaan kahdeksassa eri valtiossa sijaitsevista 145 reaktorista. Portugali, Kreikka, Italia (vuodesta 1987), Itävalta (kansanäänestys 1978), Luxemburg ja Irlanti ovat päättäneet olla täysin ilman ydinvoimaa. Alankomaissa toimii vielä yksi reaktori; toinen suljettiin vuonna 1997. Espanjassa (9 reaktoria) on vastaavasti kuin Belgiassa (ks. kohta 1.1.5) päätetty moratoriosta, Yhdistyneessä kuningaskunnassa (35 reaktoria) ydinvoimasektori on suurissa taloudellisissa vaikeuksissa, ja se pysyy pystyssä pelkästään muiden energiamuotojen sähkömaksuihin pohjautuvien tukien avulla.”

Perustelu

Jos kerran ryhdytään kuvaamaan EU:ssa vallitsevaa tilannetta, se tulee tehdä kattavasti.

Äänestystulos

Puolesta: 36, Vastaan: 55, Pidättyi äänestämästä: 8

Kohta 1.1.11

Muutetaan seuraavasti:

”Vuonna 2002 ydinsähköä tuotettiin 15 jäsenvaltion unionissa 855,6 TWh, toisin sanoen 35 prosenttia tuotetusta sähköstä. Prosentuaalinen määrä ei tule merkittävästi muuttumaan laajentumisen myötä, kun kymmenen uutta valtiota liittyy Euroopan unioniin vuonna 2004. Ydinvoima on nykyisin siis yksi tärkeimmistä sähköntuotannon lähteistä ja merkittävä tekijä unionin energiahuollossa, kun otetaan huomioon sen osuus EU:ssa kulutetusta primäärienergiasta (15 prosenttia). Tämä pätee kuitenkin vain niin kauan, kuin käyttöikänsä loppua lähestyvät reaktorit ovat toiminnassa. Mikäli tämä osuus halutaan säilyttää keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä – mm. koska uskotaan, ettei sitä voida korvata energiatehokkuutta parantamalla tai uusiutuvia energiamuotoja käyttämällä – on rakennettava vastaava määrä uusia ydinvoimaloita. Mahdollisuudet noin sadan uuden ydinvoimalan rakentamiseksi ovat yhteiskuntapoliittiselta kannalta katsoen kuitenkin erittäin kyseenalaiset.”

Perustelu

35 prosentin osuudella ydinvoima ei ole tärkein vaikkakin nykyisin merkittävä energialähde. Jos kerran tällä lausunnolla ei ole tarkoitus käydä energiapoliittista keskustelua, niin siinä olisi kuitenkin ainakin mainittava selkeästi se ratkaiseva kysymys, jota emme EU:ssa pysty välttämään: Onko (lukuisten) uusien ydinvoimaloiden rakentaminen yhteiskunnallisesti yleensä toteutettavissa? Tätä kysymystä ei saa lakaista maton alle.

Äänestystulos

Puolesta: 36, Vastaan: 65, Pidättyi äänestämästä: 8

Kohta 1.2.9

Muutetaan viimeistä kappaletta seuraavasti:

”Luopuminen ydinvoiman käytöstä sähköntuotannossa aiheuttaisi energia-alan hiilidioksidipäästöjen lisääntymisen 300 Mt:lla vuosittain. Tämä luku pienenee kuitenkin sitä mukaa kuin ensiksi ydinvoiman käytön välttäminen jatkuu pitempään ja toiseksi uusiutuvien energiamuotojen pohjalta syntyy uutta energiantuotantokapasiteettia ja tehokkuutta parantavia toimenpiteitä vahvistetaan.”

Perustelu

Mainittu päästömäärä on pelkkä tuokiokuva, eikä se mahdollista luotettavaa arviota tulevista päästömääristä, sillä ne riippuvat energiatarpeen, energiaintensiteetin ja tuotantokapasiteetin kehityksestä.

Äänestystulos

Puolesta: 32, Vastaan: 66, Pidättyi äänestämästä: 9

Kohta 1.3.3

Muutetaan seuraavasti:

”Kyseisten jätteiden huoltoa, varastointia ja lopullista sijoittamista varten etsitään vielä teknisiä ratkaisuja vaarallisiin aineisiin liittyvien ongelmien vuoksi. Matala-aktiivisten ja lyhytikäisten jätteiden osalta yksi ratkaisu voisi olla varastointi maan pinnalla sijaitseviin varastoihin, ja eräät jäsenvaltiot ovat jo tehneet ja panneet täytäntöön viralliset päätökset asiasta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että turvallisia ratkaisuja olisi jo olemassa. Korkea-aktiivisten tai pitkäikäisten jätteiden osalta kansainväliset asiantuntijat pitävät parhaana ratkaisuna varastointia syvälle maaperäkerrostumiin, mutta varastointi maan pinnalla on välivaiheen ratkaisu odotettaessa, että asianomaiset valtiot päättävät demokraattisesti siitä, minkä vaihtoehdon ne valitsevat. EU:ssa ei ole olemassa yhtään lopullista sijoituspaikkaa eikä myöskään tarvittavaa kokemusta ydinjätteen pitkäaikaisesta varastoinnista. On syytä täsmentää, että viimeksi mainittujen jätteiden pakkaamisessa ja maan pinnalla varastoinnissa on noudatettava legitiimejä turvallisuus-vaatimuksia ja että tämä väliaikainen toimenpide toteutetaan odotettaessa lopullisia päätöksiä. Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen nojalla esitetyllä komission ydinvoimapaketilla pyritään nopeuttamaan geologista varastointia koskevaa päätöksentekoprosessia. Selvää on, että tarvitaan äärimmäisen tiukat turvallisuuskriteerit, jos lopullisen sijoituspaikan turvallisuudesta halutaan olla varmoja miljoonan vuoden ajan. Lopullisen sijoittamisen kustannukset on sisällytettävä sähköntuotantokustannuksiin.”

Perustelu

Väite, että kaikkiin ydinjätteen varastointia ja lopullista sijoittamista koskeviin kysymyksiin olisi jo olemassa käyttökelpoiset ratkaisut, ei kerta kaikkiaan pidä paikkaansa.

Äänestystulos

Puolesta: 34, Vastaan: 68, Pidättyi äänestämästä: 7

Kohta 2.1

Lisätään kohdan loppuun seuraava uusi kappale:

”Energiankulutuksen näkymiä pitkällä aikavälillä on vaikea hahmotella, koska epävarmuustekijöitä on runsaasti. Tiedetään, että energiankulutuksen lisääntyminen on ollut kaiken viimeaikaisen edistyksen edellytys, olipa sitten kyseessä tekniikka, elinolosuhteet ja mukavuus, hygienia ja terveys, talous tai kulttuuri. Myös päinvastaista kehitystä tapahtuu: toimintamme energiaintensiteetti (energiamäärä, jonka tuotantoyksikkö kuluttaa) pienenee talouden rakenteiden muutoksen (palvelusektorin laajenemisen) myötä ja energiaa hyödyntävien prosessien kehittyessä. Kehitysmaiden miljardien asukkaiden energiatarpeita ei voida aliarvioida. Myös energiankulutuksen vaikutuksia ympäristöön ja ilmastoon on alettu tiedostaa. Tulevaisuuden energiahuollon mahdollisia kehityssuuntia on yritetty hahmotella eri tutkimusten avulla. Niillä on tarkoitus esitellä eri vaihtoehtoja, jotta asiasta voitaisiin käydä yhteiskunnallinen keskustelu, jonka tavoitteena on tulevaa energiahuoltokonseptia koskevan konsensuksen muodostaminen. Samalla käyvät kuitenkin myös ilmi tällaisen energiakonseptin välttämättömät perusteet.”

Perustelu

Itsestään selvä. Lisäys on tässä tarpeen seuraavissa kohdissa laajasti käsiteltyjen tutkimusten merkityksen selventämiseksi.

Äänestystulos

Puolesta: 32, Vastaan: 60, Pidättyi äänestämästä: 15

Kohta 2.3

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Kummassakin tutkimuksessa käytetään ekstrapolaatiomalleja, jotka perustuvat aikaisempien suuntausten jatkumiseen, rakenteiden kehitys ja tekniikan edistys mukaan luettuina. Kummassakin tutkimuksessa lähdetään siitä, että energia-alan investointipäätöksissä ei tarkasteltuna ajankohtana tapahdu perustavanlaatuista muutosta: poliittisten päätösten perusteella ei esimerkiksi lisätä selkeästi uusiutuviin energianlähteisiin tehtävien investointien osuutta tai nosteta energiatehokkuutta nykyistä suuntausta enempää. Malleissa ei kuitenkaan pystytä ottamaan huomioon uusia menettelytapoja, jotka eroavat aikaisemmista. Kyseessä on kuitenkin vain vähäinen haitta, koska suuntausten muutoksia ei voida ennustaa tarkasti. Näin ollen tutkimukset otetaan tässä tekstissä huomioon energia-alan haasteiden luonnetta arvioivina tutkimuksina eikä ennustavina tutkimuksina.”

Perustelu

Kumpikin käsitellyistä tutkimuksista on ns. referenssiskenaario, jossa tämäntyyppisiä – teknisesti ja taloudellisesti mahdollisia – investointivirtausten muutoksia ei oteta huomioon. Jos tällaisia päätöksiä kuitenkin tehtäisiin – mikä on mahdollista – esimerkiksi energiaintensiteetin väheneminen voisi nopeutua merkittävästi, koska potentiaalia on olemassa. Tämä ei ole mitenkään utopistista, vaan sopusoinnussa EU:n politiikan kanssa. EU:n komissio on energiatehokkuutta koskevassa direktiiviehdotuksessaan (KOM(2003) 739 lopullinen, 10.12.2003) esittänyt energiatehokkuuden nostamista lähivuosina kumulatiivisesti vähintään 1 prosenttiyksikön verran poliittisin toimenpitein. Kyseisen tehokkuuden nousu on markkinasuuntauksessa nykyisin jo keskimäärin 1,5 % vuodessa. Tämä vähentäisi energian kulutusta huomattavasti

Äänestystulos

Puolesta: 33, Vastaan: 64, Pidättyi äänestämästä: 10

Kohta 2.5

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Edellä mainitusta seuraa, että jos vuonna 2000 käytetty (molemmat tutkimukset on tehty vuonna 2000) tekniikka ja silloin voimassa olleet säännöt ja määräykset eivät muutu, on kasvihuonekaasujen päästöjen vakauttaminen erittäin vaikeaa sekä maailmanlaajuisesti että laajentuneessa unionissa. Tekniikan nykyisellä kehitystasolla ydinvoimaloiden jatkokäytön merkitys ilmaston hallinnassa voi lähivuosina olla samaa suuruusluokkaa kuin uusiutuvien energiamuotojen. Pitkällä aikavälillä ilmasto-ongelma voidaan ratkaista joka tapauksessa ainoastaan uusiutuvien energiavarojen ja energiatehokkuuden avulla, koska ydinenergiankin raaka-aine, uraani, on resurssina rajallinen.”

Perustelu

Rajaus (jatkokäyttö) on tehty siksi, että toisessa käsitellyistä skenaarioista pohjana on ydinenergiasta luopuminen ja vain toisessa sitä ajatellaan käytettävän edelleenkin. Siksi (poistettu) virke koskee vain yhtä skenaariota (sitä, jossa käytetään ydinenergiaa), ei molempia, kuten väitetään. Ydinenergiasta luopumisskenaariossa mainittu uhkaavien lisäpäästöjen määrä voidaan välttää käyttämällä ydinvoimaloita jatkossakin (eli siis ei luovuta niiden käytöstä), mutta yhtä hyvin myös niin, että vahvistetaan uusiutuvien energiavarojen käyttöönottoa ja energiatehokkuutta, tai muilla ajateltavissa olevilla toimilla. Niitä lausunnossa ei kuitenkaan mainita.

Äänestystulos

Puolesta: 29, Vastaan: 62, Pidättyi äänestämästä: 9

Kohta 3.3.2

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Radioaktiivisten jätteiden huoltoa koskevalla tutkimuksella on pyrittävä varmistamaan ehdottoman täydellinen radioaktiivisten jätteiden hallinta. Nykyään ei vielä ole olemassa täysin turvallisia teollisuusratkaisuja matala-aktiivisten jätteiden lopulliseksi sijoittamiseksi sekä korkea-aktiivisten tai pitkäikäisten jätteiden pakkaamiseksi (vitrifikaatio eli lasitus) ja varastoimiseksi. ETSK kysyy kuitenkin, kuinka kauan tämän teollisuudenalan tutkimusta voidaan pitää julkisen sektorin tehtävänä ja katsoa, että se on rahoitettava julkisin varoin.”

Perustelu

Jo kohdassa 3.1.1 esittelijä toteaa, että ”ydinenergia on epäilemättä eniten tutkittu ja kehitetty energialähde”. Onkin kysyttävä, kuinka kauan julkisen sektorin on osallistuttava tämän teollisuudenalan tutkimukseen, kun on selvää, että uraanivarojen ehtymisen vuoksi myös ydinvoima on pitkällä tähtäimellä väistyvä energiantuotantomuoto.

Äänestystulos

Puolesta: 29, Vastaan: 72, Pidättyi äänestämästä: 7

Kohta 4.1.6

Poistetaan.

Perustelu

Ei voida esittää näin yleisluonteista väittämää.

Äänestystulos

Puolesta: 43, Vastaan: 58, Pidättyi äänestämästä: 9

Kohta 4.3.1

Lisätään uusi kohta 4.3.1, joka kuuluu seuraavasti:

”4.3.1 Kansalaisten suurimmat pelot ydinvoimalla tapahtuvan sähköntuotannon suhteen ovat jo vuosien ajan liittyneet turvallisuusriskeihin normaalikäytön aikana sekä käyttöhäiriöiden sattuessa. Tšernobylin hirvittävä katastrofi osoitti, ettei inhimillisen erehdyksen mahdollisuutta voi täysin sulkea pois ja ettei kaikkia mahdollisuuksia voida ennakoida turvallisuusteknisissä suunnitelmissa. Olisi liian yksinkertaista sivuuttaa Tšernobylin onnettomuus pelkkänä tietyn poliittisen järjestelmän puutteellisuudesta johtuneena tapauksena. USA:n Harrisburgin ydinvoimalassa sattunut onnettomuus ja vielä selvittämätön leukemiatapausten yleisyys Saksan ydinvoimalaitosten läheisyydessä osoittavat, että myös ’länsimaisia’ reaktoreita on arvioitava kriittisesti.”

Perustelu

Käy ilmi muutosehdotuksen tekstistä.

Äänestystulos

Puolesta: 32, Vastaan: 63, Pidättyi äänestämästä: 8

Kohta 4.3.2

Lisätään uusi kohta 4.3.2, joka kuuluu seuraavasti:

”4.3.2 Uusi vakava ja vielä tähän asti tuntematon vaara ydinvoimalla tapahtuvassa sähköntuotannossa on terrorismin uhka, mutta myös mahdollisiin sotatilanteisiin liittyvät vaarat. Ydinvoiman avulla tapahtuva sähköntuotanto on ainoa sähköntuotantomuoto, jota terroristit voivat pitää äärimmäisen kiinnostavana. Tällaista uhkaa eivät insinöörit tai poliitikot voineet edes kuvitella ydinvoiman kehittämisen alkuaikoina, mutta ajat ovat — valitettavasti — muuttuneet dramaattisesti. Tätä ei saa jättää huomiotta käytävässä keskustelussa. On kyseenalaista kuinka hyvin näiden huomattavien riskien torjunta demokraattisissa oikeusvaltioissamme onnistuu. Vaarat ovat vielä moninkertaisesti suuremmat poliittisesti epävakaissa valtioissa.”

Perustelu

Käy ilmi muutosehdotuksen tekstistä.

Äänestystulos

Puolesta: 32, Vastaan: 63, Pidättyi äänestämästä: 8

Kohta 5.1

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Ydinsähkön tuotannolle ominaista ovat erittäin korkeat pääomakustannukset ja suhteessa niihin erittäin alhaiset ja vakaat käyttökustannukset. Syynä tähän ovat mm. suuret tuet ja subventiot, valmis tekniikka, verovapaat varannot, loppuvarastoinnin täysien kustannusten huomiotta jättäminen, riittämättömät riskivakuutukset ja suuret tuet tutkimuksen alalla. Kaikki tämä vaikuttaa osaltaan siihen, että OECD-maissa on 362 sähköä tuottavaa ydinvoimalaa, jotka ovat nykyään yleensä — tämänhetkisin reunaehdoin — kilpailukykyisiä omilla markkinoillaan siitä riippumatta, säännelläänkö markkinoita vai ei. On kuitenkin myös syytä panna merkille, että esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa kaikki pyrkimykset ydinvoimatuotannon yksityistämiseen ovat kariutuneet. Tämä on varmin merkki siitä, että on olemassa myös taloudellisia epävarmuustekijöitä.”

Perustelu

Käy ilmi muutosehdotuksen tekstistä.

Äänestystulos

Puolesta: 26, Vastaan: 69, Pidättyi äänestämästä: 6

Kohta 5.2

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Ydinvoiman kilpailukyky pitkällä aikavälillä riippuu läheisesti sen kanssa kilpailevien energialähteiden osalta valittavista vaihtoehdoista, etenkin maakaasua koskevista päätöksistä, sillä maakaasua tuntuu nykyään käytettävän yhtenä vertauskohtana hiilidioksidipäästöjen vähentämisvaatimuksia silmällä pitäen. Ydinenergian kilpailukyky vaihtelee kaasun hinnan mukaan. Se voi myös osaltaan vakauttaa hintoja sähkön sisämarkkinoilla lieventämällä sisämarkkinoilla väistämättömien kysynnän ja tarjonnan välisten tasapainohäiriöiden (esimerkkinä Pohjoismaiden Nordel-verkko talvikaudella 2002/2003) vaikutuksia. Näin se estää osaltaan kysynnän ja tarjonnan vaihtelusta johtuvat liialliset hintaheilahtelut.”

Perustelu

Muutosehdotuksen ensimmäinen virke selittää kohdan 5.2 ensimmäistä virkettä, jossa todetaan aivan oikein, että ydinvoiman kilpailukyky riippuu ensisijaisesti maakaasun hinnasta. Lausuntoluonnoksen toinen virke alkuperäisessä muodossaan (”Kilpailukyvyn lisäksi ydinsähkön merkittävänä etuna…”) on puolestaan suoranaisessa ristiriidassa ensimmäisen virkkeen kanssa, ja siitä syystä se on poistettava. Muutosehdotuksen toisessa ja kolmannessa virkkeessä selitetään hintavakauteen vaikuttavia tekijöitä.

Äänestystulos

Puolesta: 27, Vastaan: 65, Pidättyi äänestämästä: 9

Kohta 5.3

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Ydinvoiman kilpailukyky riippuu investointikustannuksista, subventioista ja muista energiapoliittisista reunaehdoista. Mikäli sijoituksen tuotto on 5 prosenttia, on ydinvoima selkeästi kilpailukykyinen yli neljäsosassa OECD-maista, jotka toimittivat vuonna 1998 tietoja sähköntuotantoon vuonna 2005 suunnattavia investointeja koskevista tutkimuksista. Kun tuotto on 10 prosenttia, ei ydinvoima enää ole kilpailukykyinen.”

Perustelu

Itsestään selvä.

Äänestystulos

Puolesta: 38, Vastaan: 63, Pidättyi äänestämästä: 6

Kohta 5.10

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Valintoihin ja päätöksiin vaikuttaviin seikkoihin kuuluu myös se, että ydinvoimaa siviilitarkoituksiin tuottava teollisuus työllistää EU:ssa nykyisin 400 000 työntekijää yleensä korkeaa ammattitaitoa vaativissa tehtävissä. Uusiutuvan energian ja energiatehokkuutta lisäävän tekniikan voimakas rakentaminen ja kehittäminen luo Euroopan unioniin uusia työpaikkoja. Niiden määrä on vähintään yhtä suuri.”

Perustelu

Epävarman työmarkkinatilanteen johdosta tulisi kiinnittää erityistä huomiota aloihin, joilla voidaan luoda uusia työpaikkoja. Määrää koskeva arvio on varovainen, kun otetaan huomioon, että yksin Saksassa oletetaan rakennusten lämpöeristämisen luovan noin 200 000 uutta työpaikkaa (BAU-ammattiliitto) ja että Eurosolar-järjestö arvioi uusiutuvan energian tuotannon voivan tuoda Euroopan unioniin noin 500 000 uutta työpaikkaa.

Äänestystulos

Puolesta: 28, Vastaan: 61, Pidättyi äänestämästä: 18

Kohta 5.11

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Vaikka ei olekaan kysymys pelkästään taloudellisista seikoista, voidaan pohtia vapautetuilla, kilpailevilla markkinoilla vallitsevia paineita kustannusten alentamiseen ja niiden vaikutusta toimenpiteisiin ydinvoimaloiden turvallisuuden sekä työntekijöiden ja väestön suojelun parantamiseksi. Suuret yritykset ovat jo leikanneet henkilöstöään huomattavasti. Komitea katsoo, että komission on turvallisuutta koskevia säädösehdotuksia esittäessään otettava erityisesti huomioon edellä mainitut näkökohdat.”

Perustelu

Itsestään selvä.

Äänestystulos

Puolesta: 28, Vastaan: 63, Pidättyi äänestämästä: 18

Kohta 6.3

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Ydinenergialla vältetään vuosittain 300—500 Mt hiilidioksidipäästöjä. Näin ollen ydinenergia täydentää osaltaan keinoja Kioton sopimuksessa mainittujen sitoumusten noudattamiseksi.”

Perustelu

Muutos on kohtaan 1.2.9 ehdotettujen muutosten mukainen.

Äänestystulos

Puolesta: 27, Vastaan: 67, Pidättyi äänestämästä: 12

Kohta 6.4

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Ydinvoiman tuotantokustannukset ovat vakaat, joten ydinvoima edistää hintavakautta unionissa ja poistaa yhden epävarmuustekijän taloudellisten toimijoiden kehitysnäkymistä. Kun asiaa tarkastellaan pitkällä aikavälillä taloudellisten ja turvallisuusteknisten seikkojen valossa, päädytään kuitenkin toisenlaiseen kustannusarvioon.”

Perustelu

Itsestään selvä.

Äänestystulos

Puolesta: 31, Vastaan: 65, Pidättyi äänestämästä: 6

Kohta 6.5

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Unioni kannustaa uusiutuvien energiavarojen käyttöä (vrt. direktiivi 2001/77/EY) ja pitää niiden kehittämistä toivottavana. Niillä ei kuitenkaan toistaiseksi pystytä korvaamaan ydinvoimaloita eikä myöskään vastaamaan osin vielä kasvavaan sähkön kysyntään. Vastassa on myös rakenteellisia ongelmia: nykyisin esimerkiksi tuulivoiman saatavuus, joka on keskimäärin 2 000—2 500 tuntia vuodessa, on suhteellisen heikko ja harvoin ennakoitavissa. Edellä mainitut seikat voivat kuitenkin muuttua ratkaisevasti mm. energiatehokkuutta lisäävien toimenpiteiden ja uusiutuvien energiavarojen, kuten biomassan, jatkokehittelyn ansiosta.”

Perustelu

Uusiutuvat energiamuodot ovat vasta tulossa markkinoille. Etenkin perusenergiantuotantoon soveltuvat uusiutuvat energiamuodot, kuten biomassa ja maalämpö, joiden avulla voitaisiin korvata ydinenergia myös sen ensisijaisella käyttöalueella, ovat vasta alkuvaiheessa. Sama koskee varastointimenetelmiä, joiden avulla tuulivoiman ja aurinkoenergian tapaisista saatavuudeltaan vaihtelevista energialähteistä saataisiin perusenergiantuotantoon soveltuvia. Esitettyjä seikkoja tulee siis pitää tämänhetkisen tilanteen kuvauksena.

Äänestystulos

Puolesta: 27, Vastaan: 54, Pidättyi äänestämästä: 16

Kohta 6.6

Uusi kohta 6.6

”6.6 ETSK pitää tärkeänä huomauttaa, että EU:n on hyvin pian tehtävä ratkaisevia valintoja, sillä nykyisten ydinvoimaloiden käyttöaika kuluu vähitellen umpeen. Yhteisön on siis ratkaistava, halutaanko panna alulle seuraava ydinvoimalasukupolvi ja onko se edes yhteiskunnallisesti mahdollista. Jälkimmäiseen tärkeään kysymykseen vastaaminen on poliittisten päättäjien tehtävä. Toisena vaihtoehtona on ponnistella jo nyt kaikin mahdollisin tavoin sen puolesta, että fossiilisten energiavarojen ja ydinenergian käyttö ei ole osa tulevaa energiapolitiikkaa. Ratkaisun hetki tulee eteen ennemmin tai myöhemmin.

Perustelu

Olemme riippuvaisia fossiilisista energiavaroista, pääasiassa (hiileen, öljyyn ja kaasuun) varastoituneesta auringon energiasta, sekä uraanista, joka on niin ikään rajallinen voimavara. On vain ajan kysymys, milloin energiankäytössä alkaa kokonaan uusi ajanjakso. ETSK ei voi ohittaa tätä seikkaa.

Äänestystulos

Puolesta: 32, Vastaan: 58, Pidättyi äänestämästä: 15

Kohta 6.6

Muutetaan kuulumaan seuraavasti:

”Energiankysynnän hallinnalla on myötävaikutettava ihmisten toiminnan energiaintensiteetin vähentämiseen (taloudellisessa toiminnassa ja yksityiselämässä). Sähkön alalla on tässä yhteydessä vielä paljon käyttämättömiä mahdollisuuksia, joita on hyödynnettävä. Tämä ei kuitenkaan yksin riitä kompensoimaan mahdollista ydinenergiasta luopumista. Suuremmat mahdollisuudet energiaintensiteetin vähentämisen ovat lämpöhuollon ja liikenteen aloilla. Etenkin liikennealaan on kiinnitettävä erityistä huomiota, jotta varmistetaan hiilidioksidipäästöjen tehokas vähentäminen ja samalla kestävä liikkuvuus.”

Perustelu

Päätelmät ovat lausunnon toisessa osassa kuvailtujen energianäkymien looginen seuraus.

Äänestystulos

Puolesta: 34, Vastaan: 59, Pidättyi äänestämästä: 13

Kohta 6.9

Poistetaan ja korvataan seuraavalla:

”Huolimatta ydinvoimasta käytävästä edelleen ristiriitaisesta yhteiskunnallisesta keskustelusta EU:n jäsenvaltioissa ETSK toteaa lopuksi, että läheisyysperiaatteen mukaisesti kunkin jäsenvaltion päättäjien ensisijaisena tehtävänä on edelleenkin määritellä yhteisymmärryksessä kestävä energiamuotojen yhdistelmä. Tässä yhteydessä on otettava huomioon kansalliset erityispiirteet, etenkin se, missä määrin voidaan käyttää kotimaisia energiamuotoja. Niitä tulisi hyödyntää ensisijaisesti, jotta vähennettäisiin EU:n suurta riippuvuutta energian tuonnista, kuten jo energianhuoltostrategiaa koskevassa Euroopan komission vihreässä kirjassa painotetaan. Uusiutuvat energialähteet ja energiatehokkuuden lisääminen ovat tässä yhteydessä erityisen merkittäviä, sillä niiden avulla vähennetään sekä riippuvuutta tuonnista että kasvihuonekaasupäästöjä. Uusiutuvien energialähteiden ja energiatehokkuutta lisäävien tekniikoiden kehittäminen on ratkaiseva seikka luotaessa Euroopasta osaamiseen perustuva, pitkälle kehittynyt, kilpailukykyinen ja vientiin suuntautunut alue sekä pyrittäessä näin Lissabonissa sovittuihin päämääriin energia-alalla. Lisäksi näin voidaan luoda uusia työpaikkoja.”

Perustelu

Perustelu ilmenee tekstistä, ja teksti on EU:n energiapoliittisten linjausten mukainen. Lisäksi kohdassa kytketään ydinenergia kestävästä energiamuotojen yhdistelmästä käytävään yleiseen keskusteluun, mikä on tarpeen.

Äänestystulos

Puolesta: 33, Vastaan: 61, Pidättyi äänestämästä: 13