FI Euroopan unionin virallinen lehti C 89/3

KOMISSION TIEDONANTO

Suuntaviivat Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan soveltamisesta teknologiansiirtosopimuksiin

2014/C 89/03

SISÄLLYSLUETTELO

1. JOHDANTO

2. YLEISET PERIAATTEET

2.1 SEUT-sopimuksen 101 artikla ja immateriaalioikeudet

2.2 SEUT-sopimuksen 101 artiklan soveltamista koskevat yleiset puitteet

2.3 Markkinoiden määritelmä

2.4 Keskenään kilpailevien ja kilpailemattomien yritysten erottaminen

3. TEKNOLOGIANSIIRTOA KOSKEVAN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMINEN

3.1 Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen vaikutukset

3.2 Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala ja kesto

3.2.1 Teknologiansiirtosopimusten käsite

3.2.2 Siirron käsite

3.2.3 Kahden sopimuspuolen väliset sopimukset

3.2.4 Sopimustuotteiden tuotantoa koskevat sopimukset

3.2.5 Kesto

3.2.6 Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin

3.2.6.1 Erikoistumissopimuksia ja T&K-sopimuksia koskevat ryhmäpoikkeusasetukset

3.2.6.2 Vertikaalisia sopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus

3.3 Ryhmäpoikkeuksen soveltamisen markkinaosuusrajat

3.4 Vakavimmat kilpailunrajoitukset ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan

3.4.1 Yleiset periaatteet

3.4.2 Kilpailijoiden väliset sopimukset

3.4.3 Keskenään kilpailemattomien osapuolten väliset sopimukset

3.5 Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetyt rajoitukset

3.6 Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisen peruuttaminen ja soveltamatta jättäminen

3.6.1 Peruuttamismenettely

3.6.2 Ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamatta jättäminen

4. SEUT-SOPIMUKSEN 101 ARTIKLAN 1 JA 3 KOHDAN SOVELTAMINEN TEKNOLOGIANSIIRTOSOPIMUKSIA KOSKEVAN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMISALAN ULKOPUOLELLA

4.1 Arvioinnin yleiset puitteet

4.1.1 Merkitykselliset tekijät

4.1.2 Kilpailunrajoituksia sisältävien lisenssisopimusten kielteiset vaikutukset

4.1.3 Rajoittavien lisenssisopimusten myönteiset vaikutukset ja niiden arviointimenetelmä

4.2 SEUT-sopimuksen 101 artiklan soveltaminen erilaisiin lisensointiin liittyviin rajoituksiin

4.2.1 Rojalteja koskevat velvoitteet

4.2.2 Yksinoikeuslisenssit ja myynnin rajoittaminen

4.2.2.1 Yksinoikeuslisenssit ja rinnakkaiset yksinoikeuslisenssit

4.2.2.2 Myynnin rajoitukset

4.2.3 Tuotannon rajoittaminen

4.2.4 Käyttöalarajoitukset

4.2.5 Sisäistä käyttöä koskevat rajoitukset

4.2.6 Sitominen ja niputtaminen

4.2.7 Kilpailukieltovelvoitteet

4.3 Sovittelusopimukset

4.4 Teknologiapoolit

4.4.1 Teknologiapoolien perustamisen ja toiminnan arviointi

4.4.2 Poolin ja sen lisenssinsaajien välisten sopimusten sisältämien yksittäisten rajoitusten arviointi

1. JOHDANTO

1. Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan periaatteet teknologiansiirtosopimusten arvioimiseksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (1) 101 artiklan, jäljempänä ’101 artikla’, nojalla. Teknologiansiirtosopimukset koskevat teknologiaoikeuksien lisensointia eli järjestelyä, jossa lisenssinantaja sallii lisenssinsaajan käyttää lisensoituja teknologiaoikeuksia tavaroiden tai palvelujen tuottamiseen, kuten Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan 3 kohdan soveltamisesta teknologiansiirtosopimusten ryhmiin annettu 21 päivänä maaliskuuta 2014, annetun komission asetuksen (EU) N:o 316/2014 (2), jäljempänä ’teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus’, 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa on määritelty.

2. Näiden suuntaviivojen tarkoituksena on antaa ohjeita teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisesta ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 101 artiklan soveltamisesta sellaisiin teknologiansiirtosopimuksiin, jotka eivät kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja suuntaviivat eivät rajoita SEUT-sopimuksen 102 artiklan mahdollista rinnakkaista soveltamista teknologiansiirtosopimuksiin (3).

3. Näissä suuntaviivoissa esitettyjä vaatimuksia sovellettaessa on otettava huomioon kuhunkin yksittäistapaukseen liittyvät olosuhteet. Suuntaviivoja ei siis voida soveltaa mekaanisesti. Kukin tapaus on arvioitava siihen liittyvien tosiseikkojen perusteella, ja näitä suuntaviivoja on sovellettava järkevästi ja joustavasti. Soveltamisesta annetut esimerkit eivät ole tyhjentäviä, vaan niiden tarkoituksena on havainnollistaa erilaisia tilanteita.

4. Nämä suuntaviivat eivät rajoita Euroopan unionin tuomioistuimen ja yleisen tuomioistuimen tulevaisuudessa antamia tulkintoja 101 artiklasta ja teknologiansiirtoa koskevasta ryhmäpoikkeusasetuksesta.

2. YLEISET PERIAATTEET

2.1 SEUT-sopimuksen 101 artikla ja immateriaalioikeudet

5. SEUT-sopimuksen 101 artiklan yleisenä tavoitteena on suojella markkinoilla käytävää kilpailua kuluttajien hyvinvoinnin edistämiseksi ja voimavarojen kohdentamiseksi tehokkaasti. Sen 1 kohdassa kielletään sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat ja yritysten yhteenliittymien päätökset (4), jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (5) ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua (6). Poikkeuksena tähän sääntöön 101 artiklan 3 kohdassa määrätään, että 101 artiklan 1 kohdan kieltoa ei tarvitse soveltaa yritysten välisiin sopimuksiin, jotka osaltaan tehostavat tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä asettamatta rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi, ja antamatta kyseisille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita

6. Immateriaalioikeuksia koskevassa lainsäädännössä annetaan patentin, tekijänoikeuden, mallioikeuden, tavaramerkin tai muun lailla suojatun oikeuden haltijalle yksinoikeus henkiseen omaisuuteensa. Immateriaalioikeuden haltijalla on immateriaalioikeuksista annetun lainsäädännön nojalla oikeus estää henkisen omaisuutensa luvaton käyttö sekä hyödyntää sitä esimerkiksi myöntämällä lisenssejä kolmansille. Kun haltija tai joku muu hänen suostumuksellaan on saattanut Euroopan talousalueen (ETA) markkinoille tuotteen, johon liittyy immateriaalioikeuksia, lukuun ottamatta esittämisoikeuksia (7), immateriaalioikeudet sammuvat sikäli, että haltija ei voi enää käyttää oikeuttaan tuotteen myynnin valvomiseen (periaate oikeuksien sammumisesta unionissa) (8). Oikeudenhaltija ei immateriaalioikeuksia koskevan lainsäädännön mukaan voi estää sitä, että lisenssinsaaja tai ostaja myy tällaisen lisensoitua teknologiaa sisältävän tuotteen. Oikeuksien sammumista unionissa koskeva periaate on immateriaalioikeuksien perustarkoituksen mukainen, sillä niillä pyritään takaamaan haltijan oikeus estää muita hyödyntämästä haltijan henkistä omaisuutta ilman tämän suostumusta.

7. Vaikka immateriaalioikeuksia koskevassa lainsäädännössä myönnetään yksinomaiset käyttöoikeudet, se ei merkitse sitä, ettei kilpailulainsäädäntöä voitaisi soveltaa immateriaalioikeuksiin. Etenkin SEUT-sopimuksen 101 artiklaa voidaan soveltaa sopimuksiin, joissa lisenssinhaltija myöntää toiselle yritykselle luvan hyödyntää immateriaalioikeuksiaan (9). Se ei myöskään merkitse sitä, että immateriaalioikeudet olisivat ristiriidassa unionin kilpailusääntöjen kanssa. Molemmilla säännöstöillä on nimittäin samat perustavoitteet eli kuluttajien hyvinvoinnin edistäminen ja voimavarojen kohdentaminen tehokkaasti. Innovaatiotoiminta on olennainen ja dynaaminen osa avointa ja kilpailuhenkistä markkinataloutta. Immateriaalioikeudet edistävät dynaamista kilpailua kannustamalla yrityksiä investoimaan uusien tai parannettujen tuotteiden ja prosessien kehittämiseen. Niin tekee myös kilpailu, jonka aikaansaamat paineet kannustavat yrityksiä innovointiin. Näin ollen sekä immateriaalioikeuksia että kilpailua tarvitaan innovaatiotoiminnan edistämiseksi ja sen kilpailuhenkisen hyödyntämisen varmistamiseksi.

8. Arvioitaessa lisenssisopimuksia SEUT-sopimuksen 101 artiklan nojalla on muistettava, että immateriaalioikeuksien luominen edellyttää yleensä merkittäviä investointeja ja on siten usein riskialtis hanke. Innovaatioiden kehittäjien mahdollisuuksia hyödyntää arvokkaaksi osoittautuneita immateriaalioikeuksia ei saa kohtuuttomasti rajoittaa, jotta dynaamista kilpailua ei estettäisi ja jotta innovaatiotoiminnan kannustimet voitaisiin säilyttää. Innovaatioiden kehittäjien olisi tämän vuoksi voitava vapaasti pyrkiä hankkimaan onnistuneista hankkeistaan asianmukainen korvaus, joka kannustaa jatkossakin investointeihin ja riittää tasapainottamaan myös epäonnistuneiden hankkeiden vaikutukset. Teknologiaoikeuksia lisensoitaessa lisenssinsaaja voi joutua tekemään merkittäviä uponneita investointeja (toisin sanoen lisenssinsaajan poistuessa kyseiseltä toimialalta se ei voi käyttää investointia muissa toiminnoissa tai myydä sitä muutoin kuin huomattavalla tappiolla) lisensoituun teknologiaan ja sen hyödyntämiseksi tarvittaviin tuotantoresursseihin. Tämänkaltaiset sopimuspuolten tekemät ennakkoinvestoinnit ja niihin liittyvät riskit on otettava huomioon 101 artiklaa sovellettaessa. Sopimuspuolten kannettavaksi tulevasta riskistä ja vaadittavista uponneista investoinneista saattaa olla seurauksena se, ettei sopimus kuulu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai että se täyttää 101 artiklan 3 kohdassa määrätyt edellytykset siihen asti, kunnes investointi on maksanut itsensä takaisin.

9. Analyysimenetelmä, jota nykyisin käytetään arvioitaessa lisenssisopimuksia SEUT-sopimuksen 101 artiklan nojalla, on niin joustava, että sillä voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon teknologiaoikeuksien lisensoinnin dynaamiset puolet. Immateriaalioikeuksien ja lisenssisopimusten ei sinänsä oleteta aiheuttavan kilpailuongelmia. Useimmat lisenssisopimukset eivät rajoita kilpailua, ja ne saavat aikaan kilpailua edistävää tehokkuutta. Lisensointi sinänsä edistää kilpailua, koska se johtaa teknologian levitykseen ja innovaatiotoiminnan vilkastumiseen niin lisenssinantajan kuin lisenssinsaajan(saajien) osalta. Jopa kilpailua rajoittavat lisenssisopimukset saavat usein aikaan kilpailua edistävää tehokkuutta, jota on arvioitava 101 artiklan 3 kohdan nojalla ja tarkasteltava suhteessa kilpailua rajoittaviin kielteisiin vaikutuksiin (10). Valtaosa lisenssisopimuksista on näin ollen sopusoinnussa 101 artiklan kanssa.

2.2 SEUT-sopimuksen 101 artiklan soveltamista koskevat yleiset puitteet

10. SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa kielletään sopimukset, joiden tarkoituksena on rajoittaa kilpailua tai joista on seurauksena kilpailun rajoittuminen. Sitä sovelletaan sekä sopimuspuolten välisiin kilpailunrajoituksiin että jonkin sopimuspuolen ja kolmansien välisiin kilpailunrajoituksiin.

11. Sitä, rajoittaako lisenssisopimus kilpailua, on arvioitava niissä todellisissa olosuhteissa, joissa kilpailua esiintyisi ilman kilpailua rajoittavaksi oletettua sopimusta (11). Arvioinnissa on otettava huomioon sopimuksen todennäköiset vaikutukset teknologioiden väliseen kilpailuun (toisin sanoen kilpailevia teknologioita käyttävien yritysten väliseen kilpailuun) ja teknologian sisäiseen kilpailuun (toisin sanoen samaa teknologiaa käyttävien yritysten väliseen kilpailuun) (12). SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa kielletään sekä teknologioiden välisen että teknologian sisäisen kilpailun rajoittaminen. Näin ollen on arvioitava, missä määrin sopimus tosiasiassa tai todennäköisesti vaikuttaa näihin kahteen kilpailun osa-alueeseen markkinoilla.

12. Arviointi voidaan suorittaa vastaamalla kahteen kysymykseen. Ensimmäinen kysymys koskee sopimuksen vaikutusta teknologioiden väliseen kilpailuun ja toinen kysymys sen vaikutusta teknologian sisäiseen kilpailuun. Koska rajoitukset voivat vaikuttaa samanaikaisesti sekä teknologioiden väliseen että teknologian sisäiseen kilpailuun, niitä saatetaan joutua tarkastelemaan a ja b alakohdan kysymysten perusteella ennen kuin voidaan todeta, rajoittavatko ne kilpailua 101 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. a) Rajoittaako suunniteltu lisenssisopimus todellista tai mahdollista kilpailua, jota esiintyisi ilman kyseistä sopimusta? Jos vastaus on myönteinen, sopimus voi kuulua 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Arvioinnissa on otettava huomioon sopimuspuolten välinen kilpailu ja kolmansien aiheuttama kilpailu. Kun esimerkiksi kaksi eri jäsenvaltioihin sijoittautunutta yritystä tekee kilpailevia teknologioita koskevan ristikkäisen lisenssisopimuksen ja sitoutuu olemaan myymättä tuotteitaan toisen kotimarkkinoilla, sopimus rajoittaa ennen sen tekoa esiintynyttä (mahdollista) kilpailua. Vastaavasti jos lisenssinantaja kieltää lisenssinsaajiaan käyttämästä kilpailevia teknologioita ja tämä kielto sulkee markkinoilta kolmansien osapuolten teknologioita, sopimus rajoittaa todellista tai mahdollista kilpailua, jota esiintyisi, ellei sopimusta olisi tehty. b) Rajoittaako lisenssisopimus todellista tai mahdollista kilpailua, jota esiintyisi ilman sopimusrajoituksia? Jos vastaus on myönteinen, sopimus voi kuulua 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Kun esimerkiksi lisenssinantaja rajoittaa kilpailua sellaisten lisenssinsaajiensa välillä, jotka eivät olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita ennen sopimusta, rajoitetaan samalla (mahdollista) kilpailua, jota olisi voinut esiintyä lisenssinsaajien välillä ilman rajoituksia. Tämänkaltaisiin rajoituksiin kuuluvat vertikaaliset hintasopimukset sekä lisenssinsaajien väliset alueelliset tai asiakasmyyntiä koskevat rajoitukset. Eräissä tapauksissa jotkin rajoitukset saattavat kuitenkin jäädä 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle, jos rajoitus on objektiivisesti tarkasteltuna tarpeellinen kyseisentyyppisen tai kyseisenluonteisen sopimuksen olemassaolon kannalta (13). Ne voidaan sulkea 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle vain sopimuspuoliin liittymättömien objektiivisten seikkojen eikä sopimuspuolten subjektiivisten näkemysten tai ominaisuuksien perusteella. Kysymys ei ole siitä, olisivatko sopimuspuolet suostuneet omassa erityistilanteessaan tekemään vähemmän rajoittavan sopimuksen, vaan siitä, olisivatko vastaavissa olosuhteissa olevat yritykset tehneet vähemmän rajoittavan sopimuksen, kun otetaan huomioon sopimuksen luonne ja markkinoiden ominaispiirteet (14). Väitteet, joiden mukaan toimittaja olisi rajoitusten puuttuessa turvautunut vertikaaliseen integraatioon, eivät riitä tähän. Päätös vertikaalisesta integroitumisesta riippuu useista monitahoisista taloudellisista tekijöistä, joista monet liittyvät kyseisen yrityksen sisäisiin asioihin.

13. SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdassa erotetaan toisistaan sopimukset, joiden tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, ja sopimukset, joiden seurauksena on kilpailun rajoittuminen. Tämä seikka olisi otettava huomioon sovellettaessa näiden suuntaviivojen (12) kohdassa esitettyjä arviointiperusteita. Sopimus tai sopimukseen perustuva rajoitus on 101 artiklan 1 kohdan nojalla kielletty vain, jos sen tarkoituksena tai seurauksena on teknologioiden välisen ja/tai teknologian sisäisen kilpailun rajoittaminen.

14. Rajoitukset, joiden tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen, merkitsevät, että rajoitus on sellaisenaan kilpailua rajoittava. Tällaisten rajoitusten mahdollisuus vaikuttaa kilpailuun kielteisesti on unionin kilpailusääntöjen tavoitteiden perusteella arvioituna niin suuri, että 101 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa niiden tapauksessa ei tarvitse osoittaa todellisia vaikutuksia markkinoihin (15). Myöskään 101 artiklan 3 kohdan edellytykset eivät todennäköisesti täyty, kun kyseessä on rajoittava tarkoitus. Sen arvioiminen, onko sopimuksen tarkoituksena rajoittaa kilpailua, perustuu tiettyihin tekijöihin. Tekijöihin kuuluvat etenkin sopimuksen sisältö ja sen tavoitteet. Lisäksi voi olla tarpeen tarkastella yhteyttä, jossa sitä sovelletaan (tai aiotaan soveltaa), sekä sopimuspuolten käytännön menettelytapoja ja käyttäytymistä markkinoilla (16). Toisin sanoen saattaa olla tarpeen tutkia sopimuksen taustalla olevat seikat ja ne olosuhteet, joissa sopimusta sovelletaan, ennen kuin voidaan todeta, onko tietyn rajoituksen tarkoituksena ollut kilpailun rajoittaminen. Tapa, jolla sopimus pannaan tosiasiallisesti täytäntöön, saattaa paljastaa, että sen tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, vaikka virallisessa sopimuksessa ei ole siitä yksiselitteistä määräystä. Näyttö sopimuspuolten subjektiivisesta aikomuksesta rajoittaa kilpailua on merkittävä tekijä, muttei välttämätön edellytys. Sopimuksen tarkoituksena voidaan katsoa olevan kilpailun rajoittaminen, vaikkei tämä olekaan sen ainoa tavoite, vaan sillä on muita laillisia tavoitteita (17). Lisenssisopimusten osalta komissio katsoo, että teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklaan sisältyvän vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelon kattamat rajoitukset ovat nimenomaan tarkoitukseltaan rajoittavia (18).

15. Jos sopimuksen tarkoituksena ei ole kilpailun rajoittaminen, on tarpeen tutkia, onko sillä kilpailua rajoittavia vaikutuksia. Tällöin on otettava huomioon sekä tosiasialliset että mahdolliset vaikutukset (19). Toisin sanoen on oltava todennäköistä, että sopimus vaikuttaa kilpailua rajoittavasti. Jotta lisenssisopimuksia voitaisiin pitää vaikutukseltaan kilpailua rajoittavina, niiden on vaikutettava todelliseen tai mahdolliseen kilpailuun siinä määrin, että asianomaisilla markkinoilla vallitseviin hintoihin, tuotantoon, innovaatiotoimintaan tai tuotteiden ja palvelujen valikoimaan tai laatuun voidaan olettaa melko todennäköisesti kohdistuvan kielteisiä vaikutuksia. Todennäköisten kielteisten kilpailuvaikutusten on oltava tuntuvia (20). Kilpailua rajoittavia tuntuvia vaikutuksia esiintyy todennäköisesti, kun vähintään yhdellä sopimuspuolella on ennestään tai se saa jonkinasteista markkinavoimaa ja kun sopimuksella edistetään tämän markkinavoiman syntymistä, ylläpitämistä tai vahvistumista tai mahdollistetaan tilanne, jossa sopimuspuolet voivat hyödyntää tällaista markkinavoimaa. Markkinavoimalla tarkoitetaan kykyä pitää hinnat kilpailukykyisen tason yläpuolella tai tuotanto kilpailukykyisen tason alapuolella tuotannon määrän, tuotteiden laadun tai valikoiman taikka innovaatiotoiminnan osalta kohtuullisen pituisen ajan (21). Yleensä 101 artiklan 1 kohtaan perustuvan rikkomisen toteamiseen riittää vähäisempi markkinavoima kuin 102 artiklan mukaisen määräävän aseman toteamiseen (22).

16. Arvioitaessa rajoituksia, joista on seurauksena kilpailun rajoittuminen, on yleensä määriteltävä merkitykselliset markkinat sekä tarkasteltava ja arvioitava erityisesti asianomaisten tuotteiden ja teknologioiden luonnetta, sopimuspuolten, kilpailijoiden ja ostajien markkina-asemaa, mahdollisten kilpailijoiden olemassaoloa ja markkinoillepääsyn esteitä. Joissakin tapauksissa voi kuitenkin olla mahdollista osoittaa kilpailua rajoittavat vaikutukset suoraan tarkastelemalla sopimuspuolten markkinakäyttäytymistä. On esimerkiksi mahdollista osoittaa, että sopimus on johtanut hinnankorotuksiin.

17. Lisenssisopimuksilla voidaan kuitenkin myös merkittävästi edistää kilpailua, ja pääosalla lisenssisopimuksista onkin kilpailua edistäviä vaikutuksia. Lisenssisopimukset voivat edistää innovaatiotoimintaa, koska innovaatioiden kehittäjät voivat saada keksinnöstään voittoa, jolla katetaan ainakin osa tutkimus- ja kehityskustannuksista. Lisenssisopimukset johtavat myös teknologian levitykseen, minkä ansiosta lisenssinsaajan tuotantokustannukset saattavat pienentyä tai uusien tai parannettujen tuotteiden valmistaminen voi tulla mahdolliseksi. Lisenssinsaajan saamat tehokkuusedut syntyvät usein siitä, että lisenssinantajan teknologia yhdistetään lisenssinsaajan resursseihin ja teknologiaan. Tällainen toisiaan täydentävien resurssien ja teknologioiden yhdistäminen voi johtaa sellaiseen kustannus- tai tuotantokokoonpanoon, joka ei muuten olisi mahdollinen. Esimerkiksi lisenssinantajan tarjoaman paremman teknologian yhdistäminen lisenssinsaajan tehokkaampiin tuotanto- tai jakeluresursseihin voi vähentää tuotantokustannuksia tai johtaa korkealaatuisemman tuotteen valmistamiseen. Lisensointi voi edistää kilpailua myös poistamalla esteitä, jotka haittaavat lisenssinsaajan oman teknologian kehittämistä ja hyödyntämistä. Etenkin aloilla, joilla on runsaasti patentteja, lisensointia käytetään usein suunnitteluvapauden varmistamiseksi, sillä lisensoinnilla voidaan poistaa riski siitä, että lisenssinantaja vetoaa oikeudenloukkaukseen. Kun lisenssinantaja sitoutuu olemaan vetoamatta immateriaalioikeuksiinsa estääkseen lisenssinsaajan tuotteen myynnin, sopimuksella poistetaan lisenssinsaajan tuotteen myynnin estävä rajoitus ja edistetään näin samalla kilpailua.

18. Kun lisenssisopimus kuuluu SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sen kilpailua edistävät vaikutukset on suhteutettava kilpailua rajoittaviin vaikutuksiin 101 artiklan 3 kohdan puitteissa. Kun kaikki 101 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä täyttyvät, kilpailua rajoittava lisenssisopimus on pätevä ja täytäntöönpanokelpoinen, eikä tämä edellytä ennakolta tehtyä päätöstä (23). Vakavimmat rajoitukset eivät todennäköisesti täytä 101 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä. Yleensä (ainakin) toinen 101 artiklan 3 kohdan kahdesta ensimmäisestä edellytyksestä jää täyttymättä tällaisissa sopimuksissa. Ne eivät yleensä luo objektiivista taloudellista hyötyä tai hyötyä kuluttajille. Tämäntyyppiset sopimukset eivät myöskään yleensä läpäise (kolmannen edellytyksen mukaista) välttämättömyystestiä. Jos esimerkiksi sopimuspuolet sopivat hinnasta, johon lisenssillä valmistetut tuotteet on myytävä, seurauksena on periaatteessa tuotannon väheneminen, voimavarojen epätarkoituksenmukainen kohdentaminen ja korkeammat kuluttajahinnat. Hintarajoitus ei myöskään ole välttämätön, jotta saavutettaisiin mahdolliset tehokkuusedut siitä, että kummankin kilpailijan käytettävissä on kaksi teknologiaa.

2.3 Markkinoiden määritelmä

19. Komission lähestymistapa merkityksellisten markkinoiden määrittelyyn on vahvistettu sen tiedonannossa merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta (24). Näissä suuntaviivoissa käsitellään vain niitä markkinoiden määrittelyyn liittyviä seikkoja, joilla on erityistä merkitystä teknologiaoikeuksien lisensoinnin kannalta.

20. Teknologia on tekijä, joka sisällytetään joko tuotteeseen tai tuotantoprosessiin. Teknologiaoikeuden lisensointi voi sen vuoksi vaikuttaa kilpailuun sekä tuotantoketjun alkupäässä tuotannontekijämarkkinoilla että tuotantoketjun loppupäässä tuotemarkkinoilla. Esimerkiksi kilpailevia tuotteita tuotantoketjun loppupäässä myyvien sopimuspuolten välinen sopimus, johon sisältyy kyseisten tuotteiden valmistukseen liittyvän teknologiaoikeuden ristikkäinen lisensointi tuotantoketjun alkupäässä, voi rajoittaa kilpailua kyseisillä tuotantoketjun loppupään tuote- tai palvelumarkkinoilla. Ristiinlisensointi voi myös rajoittaa kilpailua tuotantoketjun alkupään teknologiamarkkinoilla ja mahdollisesti myös muilla tuotantoketjun alkupään tuotannontekijämarkkinoilla. Lisenssisopimusten kilpailuvaikutusten arvioimiseksi voi olla tarpeen määritellä merkitykselliset tuotemarkkinat sekä merkitykselliset teknologiamarkkinat (25).

21. Merkitykselliset tuotemarkkinat kattavat (lisensoitua teknologiaa sisältävät) sopimustuotteet ja tuotteet, joita ostajat pitävät sopimustuotteita vastaavina tai ne korvaavina tuotteiden ominaisuuksien, hinnan ja käyttötarkoituksen perusteella. Sopimustuotteet voivat kuulua loppu- ja/tai välituotteiden markkinoille.

22. Merkitykselliset teknologiamarkkinat muodostuvat lisensoiduista teknologiaoikeuksista ja niiden korvikkeista, toisin sanoen sellaisesta muusta teknologiasta, jota lisenssinsaajat pitävät lisensoitua teknologiaoikeutta vastaavana tai sen korvaavana teknologioiden ominaisuuksien, rojaltien ja käyttötarkoituksen perusteella. Kun lähtökohtana on lisenssinantajan markkinoima teknologia, on tarpeen yksilöidä kyseiset muut teknologiat, joihin lisenssinsaajat voisivat vaihtaa vastauksena suhteellisten hintojen eli rojaltien pieneen mutta pysyvään korotukseen. Toisena vaihtoehtona on tarkastella lisensoituja teknologiaoikeuksia sisältävien tuotteiden markkinoita (vrt. jäljempänä (25) kohta).

23. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklassa käytetty ja 1 artiklan 1 kohdan m alakohdassa määritelty ”merkityksellisten markkinoiden” käsite tarkoittaa merkityksellisiä tuote- ja teknologiamarkkinoita sekä tuotteen että maantieteellisen ulottuvuuden kannalta määriteltynä.

24. ”Merkitykselliset maantieteelliset markkinat” määritellään teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan l alakohdassa, ja ne muodostuvat alueesta, jolla asianomaiset yritykset tarjoavat ja hankkivat kyseisiä tuotteita tai lisensoivat teknologiaa, jolla kilpailuedellytykset ovat riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa maantieteellisistä lähialueista erityisesti kilpailuedellytysten huomattavan erilaisuuden perusteella. Merkityksellisten teknologiamarkkinoiden maantieteelliset markkinat voivat poiketa merkityksellisten tuotemarkkinoiden maantieteellisistä markkinoista.

25. Kun merkitykselliset markkinat on määritelty, voidaan laskea kunkin markkinoilla toimivan kilpailijan markkinaosuus, jolla ilmaistaan markkinatoimijoiden suhteellinen markkina-asema. Teknologiamarkkinoilla yksi tapa on laskea markkinaosuudet kunkin teknologian osuutena rojalteina saaduista lisenssituloista. Tämä vastaa yksittäisen teknologian osuutta lisensoitujen kilpailevien teknologioiden markkinoista. Tämä saattaa kuitenkin usein olla mahdollista vain teoriassa, sillä rojalteista ei välttämättä ole saatavana selkeitä tietoja. Toinen vaihtoehto, jota käytetään ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan määrittämisessä, kuten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan d alakohdassa selitetään, on laskea osuus teknologiamarkkinoista lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden myynnin perusteella tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla (ks. (86) kohta ja sitä seuraavat kohdat). Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa määritellyn poikkeusjärjestelmän soveltamisalaan kuulumattomissa yksittäistapauksissa voi kuitenkin olla tarpeen soveltaa molempia kuvattuja lähestymistapoja aina kun se on käytännössä mahdollista, jotta lisenssinantajan markkina-asema saataisiin määriteltyä täsmällisemmin ja voitaisiin ottaa huomioon muut tekijät, jotka antavat hyvän kuvan saatavilla olevien teknologioiden suhteellisesta vahvuudesta (ks. (157) sekä (159) kohta ja sitä seuraavat kohdat) (26).

26. Jotkin lisenssisopimukset voivat vaikuttaa kilpailuun innovaatiotoiminnan alalla. Tällaisia vaikutuksia arvioitaessa komissio tarkastelee kuitenkin yleensä vain sopimuksen vaikutusta kilpailuun olemassa olevilla tuote- ja teknologiamarkkinoilla (27). Näillä markkinoilla käytävään kilpailuun voidaan vaikuttaa sopimuksilla, joilla viivästytetään senhetkiset tuotteet ajan mittaan korvaavien paranneltujen tai uusien tuotteiden saattamista markkinoille. Tällaisessa tapauksessa innovaatiotoiminta voi aiheuttaa kilpailua, joka on otettava huomioon arvioitaessa sopimuksen vaikutuksia tuotemarkkinoihin ja teknologiamarkkinoihin. Joissakin harvoissa tapauksissa voi kuitenkin olla hyödyllistä ja tarpeellista arvioida myös erikseen vaikutusta kilpailuun innovaatiotoiminnan alalla. Näin on erityisesti silloin, kun sopimus vaikuttaa innovaatiotoimintaan, jonka tavoitteena on luoda uusia tuotteita, ja kun tutkimus- ja kehityskeskusten nimeäminen on mahdollista varhaisessa vaiheessa (28). Tällaisissa tapauksissa voidaan arvioida, jääkö sopimuksenteon jälkeen vielä tarpeeksi kilpailevia tutkimus- ja kehityskeskuksia, niin että innovaatiotoiminnan kilpailutilanne säilyy tehokkaana.

2.4 Keskenään kilpailevien ja kilpailemattomien yritysten erottaminen

27. Yleisesti ottaen kilpailijoiden väliset sopimukset aiheuttavat suuremman vaaran kilpailulle kuin keskenään kilpailemattomien yritysten väliset sopimukset. Samaa teknologiaa hyödyntävien yritysten välinen kilpailu (teknologian sisäinen kilpailu lisenssinsaajien kesken) on kuitenkin merkittävä täydentävä tekijä kilpailevia teknologioita käyttävien yritysten väliseen kilpailuun (teknologioiden välinen kilpailu). Teknologian sisäinen kilpailu voi esimerkiksi johtaa siihen, että kyseistä teknologiaa hyödyntävien tuotteiden hinnat laskevat. Tästä voi aiheutua paitsi suoria ja välittömiä hyötyjä tuotteiden kuluttajille, myös lisää kilpailua kilpailevia teknologioita käyttävien yritysten välille. Lisensoinnin yhteydessä on myös otettava huomioon, että lisenssinsaajat myyvät omaa tuotettaan. Ne eivät jälleenmyy toisen yrityksen toimittamaa tuotetta. Mahdollisuudet tuotteiden erilaisuuteen ja laatuun perustuvalle kilpailulle lisenssinsaajien välillä voivat siis olla suuremmat kuin tuotteiden jälleenmyyntiä koskevien vertikaalisten sopimusten yhteydessä.

28. Jotta sopimuspuolten välinen kilpailusuhde voidaan määritellä, on tarpeen tutkia, olisivatko sopimuspuolet olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita ilman sopimusta. Jos sopimuspuolet eivät ilman sopimusta olisi olleet todellisia tai mahdollisia kilpailijoita millään merkityksellisillä markkinoilla, joihin sopimus vaikuttaa, niiden katsotaan olevan keskenään kilpailemattomia yrityksiä.

29. Yleensä sopimuspuolia ei pidetä kilpailijoina, jos ne voivat estää yksipuolisesti tai vastavuoroisesti teknologian käytön. Yksipuoliseksi estämiseksi katsotaan tilanne, jossa teknologiaoikeutta ei voi hyödyntää loukkaamatta toista pätevää teknologiaoikeutta tai jossa toinen sopimuspuoli ei voi toimia liiketaloudellisesti kannattavalla tavalla merkityksellisillä markkinoilla loukkaamatta toisen sopimuspuolen pätevää teknologiaoikeutta. Tällaisesta tilanteesta on kyse esimerkiksi silloin, kun teknologiaoikeus käsittää toisen teknologiaoikeuden parantamisen ja parannusta ei ole mahdollista käyttää laillisesti ilman perusteknologiaoikeuden lisenssiä. Vastavuoroiseksi estämiseksi katsotaan tilanne, jossa kumpaakaan teknologiaoikeutta ei voi hyödyntää loukkaamatta toista pätevää teknologiaoikeutta tai jossa kumpikaan sopimuspuoli ei voi toimia liiketaloudellisesti kannattavalla tavalla merkityksellisillä markkinoilla loukkaamatta toisen sopimuspuolen pätevää teknologiaoikeutta ja jossa sopimuspuolten on näin saatava toisiltaan lisenssi tai poikkeuslupa (29). Käytännössä esiintyy kuitenkin tilanteita, joissa ei ole varmuutta siitä, onko tietty teknologiaoikeus pätevä ja onko sitä loukattu.

30. Sopimuspuolet ovat todellisia kilpailijoita tuotemarkkinoilla, jos molemmat toimivat jo ennen sopimuksen tekemistä samoilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla. Jos molemmat sopimuspuolet harjoittavat jo toimintaa samoilla merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ilman lisenssisopimusta, tämä on vahva viite siitä, että sopimuspuolet eivät estä toisiaan. Tällöin sopimuspuolten voidaan olettaa olevan todellisia kilpailijoita, ellei estämistä todisteta tai kunnes se todistetaan (erityisesti tuomioistuimen lopullisella tuomioilla).

31. Lisenssinsaajaa voidaan pitää mahdollisena kilpailijana tuotemarkkinoilla, jos on todennäköistä, että se tekisi sopimuksen puuttuessa tarvittavat lisäinvestoinnit tullakseen merkityksellisille markkinoille, jos tuotteen hinnoissa tapahtuisi pieni mutta pysyvä korotus. Todennäköistä markkinoille tuloa olisi arvioitava realistisista lähtökohdista, toisin sanoin käsiteltävänä olevaan tapaukseen liittyvien tosiseikkojen perusteella. Markkinoille tulon todennäköisyys on suurempi, jos lisenssinsaajalla on omaisuuseriä, joita voidaan helposti käyttää markkinoille tulemiseen ilman merkittäviä uponneita kustannuksia, tai jos se on jo tehnyt suunnitelmia tai alkanut muulla tavoin investoida markkinoille tulemiseksi. Lisenssinsaajalla on oltava todellisia realistisia mahdollisuuksia tulla merkityksellisille markkinoille ja kilpailla vakiintuneiden yritysten kanssa (30). Näin ollen lisenssinsaajaa ei voida pitää mahdollisena kilpailijana, jos sen markkinoille tulo ei ole taloudellisesti kannattava strategia (31).

32. Kun immateriaalioikeuksien yhteydessä arvioidaan, ovatko sopimuspuolet mahdollisia kilpailijoita tietyillä markkinoilla, lisätekijänä on mahdollisuus siitä, että niiden immateriaalioikeudet estävät teknologian käytön, toisin sanoen lisenssinsaaja ei voi tulla kyseisille markkinoille loukkaamatta toisen sopimuspuolen immateriaalioikeuksia.

33. Jos estämisestä ei ole saatu varmuutta esimerkiksi tuomioistuimen antaman lopullisen tuomion muodossa, sopimuspuolten on ratkaistessaan sitä, ovatko ne mahdollisia kilpailijoita, käytettävä lähtökohtana kaikkia kyseisenä ajankohtana saatavilla olevia todisteita. Tällaisia ovat muun muassa mahdollisuus siihen, että immateriaalioikeuksia loukataan, ja siihen, että on tehokkaita keinoja kiertää olemassa olevat immateriaalioikeudet. Jo tehdyt tuntuvat investoinnit tai edistyneet suunnitelmat tulla tietyille markkinoille voivat tukea näkemystä siitä, että sopimuspuolet ovat mahdollisia kilpailijoita, vaikka estämistä ei voidakaan sulkea pois. Erityisen vakuuttavia todisteita teknologian käytön estävän suhteen olemassaolosta voidaan edellyttää silloin, kun on sopimuspuolten yhteisen edun mukaista vedota estämiseen, jotta ne katsottaisiin keskenään kilpailemattomiksi yrityksiksi esimerkiksi tilanteessa, jossa väitetty estäminen koskee korvaavia teknologioita (ks. (22) kohta), tai kun lisenssinantaja tarjoaa lisenssinsaajalle merkittävän taloudellisen kannustimen.

34. Jotta kilpailupainetta voitaisiin pitää todellisena, markkinoille tulon on oltava todennäköistä lyhyen ajan kuluessa (32). Tällaisena ajanjaksona pidetään yleensä yhdestä kahteen vuotta. Yksittäistapauksissa voidaan kuitenkin ottaa huomioon myös pidempiä ajanjaksoja. Ajanjakson pituutta määritettäessä lähtökohtana voidaan käyttää aikaa, jonka markkinoilla jo oleva yritys tarvitsee kapasiteettinsa mukauttamiseksi. Sopimuspuolten katsotaan todennäköisesti olevan mahdollisia kilpailijoita tuotemarkkinoilla esimerkiksi silloin, kun lisenssinsaaja valmistaa tuotetta joillakin maantieteellisillä markkinoilla hyödyntäen omaa teknologiaansa ja alkaa valmistaa tuotetta toisilla maantieteellisillä markkinoilla hyödyntäen lisensoitua kilpailevaa teknologiaa. Tällaisessa tilanteessa lisenssinsaaja olisi todennäköisesti voinut päästä toisille markkinoille omaa teknologiaansa käyttäen, ellei markkinoille pääsyn esteenä ole objektiivisia tekijöitä, joita ovat esimerkiksi markkinoilta sulkemiseen tähtäävät immateriaalioikeudet.

35. Sopimuspuolia pidetään todellisina kilpailijoina teknologiamarkkinoilla, jos ne joko jo myöntävät korvaavaa teknologiaa koskevia lisenssioikeuksia tai jos lisenssinsaaja lisensoi jo teknologiaoikeuksiaan ja lisenssinantaja tulee teknologiamarkkinoille myöntämällä lisenssinsaajalle lisenssioikeuksia kilpailevaan teknologiaan.

36. Sopimuspuolia pidetään mahdollisina kilpailijoina teknologiamarkkinoilla, jos ne omistavat korvaavia teknologioita, vaikka lisenssinsaaja ei lisensoisikaan omaa teknologiaansa. Edellytyksenä on kuitenkin, että se todennäköisesti myöntäisi lisenssin vastatakseen pieneen mutta pysyvään teknologian hintojen korotukseen. Teknologiamarkkinoiden tapauksessa on yleensä vaikeampaa arvioida, ovatko sopimuspuolet mahdollisia kilpailijoita. Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa teknologiamarkkinoilla esiintyvää potentiaalista kilpailua ei oteta huomioon (ks. (83) kohta), vaan sopimuspuolet katsotaan keskenään kilpailemattomiksi yrityksiksi.

37. Joissakin tilanteissa voi myös olla mahdollista päätellä, että vaikka lisenssinantaja ja lisenssinsaaja tuottavat kilpailevia tuotteita, ne eivät ole kilpailijoita merkityksellisillä tuotemarkkinoilla ja merkityksellisillä teknologiamarkkinoilla, sillä lisensoitu teknologia edustaa niin mullistavaa innovaatiota, että lisenssinsaajan käyttämä teknologia on vanhentunut tai menettänyt kilpailukykynsä. Näissä tapauksissa lisenssinantajan teknologia joko luo uudet markkinat tai sulkee lisenssinsaajan teknologian olemassa olevien markkinoiden ulkopuolelle. Tätä ei kuitenkaan voida yleensä päätellä sopimuksen tekoajankohtana. Aiemman teknologian vanhentuminen tai kilpailukyvyn menetys huomataan tavallisesti vasta sitten, kun teknologia tai sitä sisältävät tuotteet ovat olleet kuluttajien käytössä jonkin aikaa. Kun esimerkiksi CD-teknologia kehitettiin ja CD-soittimet ja -levyt saatettiin markkinoille, ei ollut varmaa, että tämä uusi teknologia korvaisi LP-teknologian. Se kävi ilmeiseksi vasta joitakin vuosia myöhemmin. Sopimuspuolia pidetäänkin kilpailijoina, jos sopimuksen tekohetkellä ei ole selvää, että lisenssinsaajan teknologia on vanhentunutta tai kilpailukyvytöntä. Koska sekä SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohtaa että 101 artiklan 3 kohtaa on sovellettava sopimukseen liittyvien todellisten olosuhteiden perusteella, tosiseikkojen konkreettiset muutokset vaikuttavat arvioon. Jos lisenssinsaajan teknologia osoittautuu myöhemmässä vaiheessa vanhentuneeksi tai kilpailukyvyttömäksi markkinoilla, sopimuspuolten välinen suhde muuttuu näin ollen keskenään kilpailemattomien yritysten suhteeksi.

38. Sopimuspuolista voi tulla kilpailijoita sopimuksenteon jälkeen, jos lisenssinsaaja kehittää tai hankkii kilpailevaa teknologiaa ja alkaa hyödyntää sitä. Tällöin on otettava huomioon, että sopimuspuolet eivät sopimuksentekohetkellä olleet toistensa kilpailijoita ja että sopimus tehtiin kyseisessä tilanteessa. Komissio tarkastelee tällöin pääasiassa sitä, miten sopimus vaikuttaa lisenssinsaajan mahdollisuuksiin hyödyntää omaa (kilpailevaa) teknologiaansa. Näihin sopimuksiin ei etenkään sovelleta kilpailijoiden välisiin sopimuksiin sovellettavaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa, ellei kyseisiä sopimuksia olennaisesti muuteta sen jälkeen kun sopimuspuolista on tullut kilpailijoita (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 3 kohta).

39. Sopimuspuolina olevista yrityksistä voi tulla toistensa kilpailijoita sopimuksenteon jälkeen myös silloin, kun lisenssinsaaja harjoitti jo ennen lisenssin myöntämistä toimintaa niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla sopimustuotetta myydään, ja kun lisenssinantaja tulee sopimuksenteon jälkeen merkityksellisille markkinoille hyödyntäen joko lisensoituja teknologiaoikeuksia tai uutta teknologiaa. Myös tässä tapauksessa sopimukseen sovelletaan keskenään kilpailemattomien yritysten välisiin sopimuksiin sovellettavaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa, ellei kyseisiä sopimuksia olennaisesti muuteta sen jälkeen kun sopimuspuolista on tullut kilpailijoita (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 3 kohta). Olennaisella muutoksella tarkoitetaan muun muassa sopimuspuolten tekemää uutta teknologiansiirtosopimusta, joka koskee sellaisia kilpailevia teknologiaoikeuksia, joita voidaan käyttää sopimustuotteiden kanssa kilpailevien tuotteiden valmistamiseksi.

3. TEKNOLOGIANSIIRTOA KOSKEVAN RYHMÄPOIKKEUSASETUKSEN SOVELTAMINEN

3.1 Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen vaikutukset

40. Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa asetetut ehdot täyttävien teknologiansiirtosopimusten ryhmille myönnetään SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan sisältämää kieltoa koskeva ryhmäpoikkeus. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat sopimukset ovat laillisesti päteviä ja täytäntöönpanokelpoisia. Tällaiset sopimukset voidaan kieltää vain tulevan soveltamisen osalta ja siten, että komissio ja jäsenvaltion kilpailuviranomainen peruuttaa ryhmäpoikkeuksen. Kansalliset tuomioistuimet eivät voi 101 artiklan nojalla kieltää ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia yksityisoikeudellisissa oikeudenkäynneissä.

41. Teknologiansiirtosopimusten ryhmille myönnettävät ryhmäpoikkeukset perustuvat olettamukseen, että tällaiset sopimukset – silloin kun ne kuuluvat SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan – täyttävät 101 artiklan 3 kohdassa asetetut neljä edellytystä. Näin ollen oletetaan, että sopimuksista syntyy taloudellisia tehokkuusetuja, että sopimuksiin sisältyvät rajoitukset ovat välttämättömiä näiden tehokkuusetujen saavuttamiseksi, että kuluttajat kyseisillä markkinoilla saavat kohtuullisen osuuden tästä hyödystä ja että sopimukset eivät anna näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseessä olevia tuotteita. Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa säädetyillä markkinaosuusrajoilla (3 artikla), vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelolla (4 artikla) ja ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävillä rajoituksilla (5 artikla) pyritään varmistamaan, että ryhmäpoikkeus myönnetään vain sellaisille kilpailua rajoittaville sopimuksille, joiden voidaan kohtuudella olettaa täyttävän 101 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä.

42. Kuten näiden suuntaviivojen 4 jaksossa esitetään, monet lisenssisopimukset eivät kuulu SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan joko sen vuoksi, että ne eivät rajoita kilpailua lainkaan, tai sen vuoksi, että kilpailu ei rajoitu merkittävästi (33). Mikäli tällaiset sopimukset kuitenkin kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, ei ole tarpeen tutkia niiden kuulumista 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (34).

43. Ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella on syytä tutkia, kuuluuko yksittäinen sopimus 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja jos kuuluu, täyttyvätkö 101 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset. Ei voida olettaa, että ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle jäävät teknologiansiirtosopimukset kuuluvat 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan tai että ne eivät täytä 101 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä. Etenkään yksinomaan se, että sopimuspuolten markkinaosuudet ylittävät teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklassa asetetut markkinaosuusrajat, ei riitä perusteeksi sen toteamiselle, että sopimus kuuluu 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Sopimuksen todennäköiset vaikutukset on arvioitava erikseen. Sopimuksen voidaan yleensä olettaa olevan kielletty 101 artiklan nojalla vain, jos se sisältää vakavimpia kilpailunrajoituksia.

3.2 Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisala ja kesto

3.2.1 Teknologiansiirtosopimusten käsite

44. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja nämä suuntaviivat koskevat teknologiansiirtosopimuksia. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan ”teknologiaoikeus” käsittää taitotiedon sekä patentit, hyödyllisyysmallit, mallioikeudet, puolijohdetuotteiden piirimallit, lisäsuojatodistukset lääkkeille tai muille sellaisille tuotteille, joille on mahdollista saada lisäsuojatodistus, kasvinjalostajanoikeudet ja ohjelmistojen tekijänoikeudet sekä näitä oikeuksia koskevat hakemukset ja niiden rekisteröintiä koskevat hakemukset. Lisenssinsaajan olisi voitava tuottaa sopimustuotteet lisensoiduilla teknologiaoikeuksilla joko yhdessä muiden tuotannontekijöiden kanssa tai ilman niitä. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan vain niissä EU:n jäsenvaltioissa, joissa lisenssinantaja on kyseisten teknologiaoikeuksien haltija. Muussa tapauksessa teknologiaoikeuksia ei ole siirrettäviksi teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisessa merkityksessä.

45. Taitotieto on määritelty teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan i alakohdassa sellaiseksi käytännön tietojen kokonaisuudeksi, joka on kokemusten ja kokeilun tulosta ja salaista, olennaista ja yksilöityä. a) ”Salaisella” tarkoitetaan, että taitotieto ei ole yleisesti tunnettua eikä helposti saatavilla. b) ”Olennaisella” tarkoitetaan, että taitotietoon sisältyy lisenssisopimuksen kattamien tuotteiden tuotannon tai lisenssisopimuksen kattaman prosessin soveltamisen kannalta merkityksellisiä ja hyödyllisiä tietoja. Toisin sanoen tietojen on merkittävästi edistettävä tai helpotettava sopimustuotteiden tuotantoa. Kun lisensoitu taitotieto liittyy prosessin sijasta tuotteeseen, edellä mainittu ehto tarkoittaa sitä, että taitotieto on sopimustuotteen tuotannon kannalta hyödyllistä. Tämä ehto ei täyty, jos sopimustuote voidaan tuottaa käyttämällä vapaasti saatavilla olevaa teknologiaa. Ehdon täyttyminen ei kuitenkaan edellytä sitä, että sopimustuote on arvoltaan suurempi kuin vapaasti saatavilla olevaa teknologiaa käyttäen valmistetut tuotteet. Prosessiteknologian tapauksessa ehto tarkoittaa, että taitotieto on hyödyllistä eli että sopimuksentekohetkellä voidaan kohtuudella olettaa, että sillä voidaan merkittävästi parantaa lisenssinsaajan kilpailuasemaa esimerkiksi lisenssinsaajan tuotantokustannuksia pienentämällä. c) ”Yksilöidyllä” tarkoitetaan, että lisensoidun taitotiedon voidaan osoittaa täyttävän salaisen tiedon ja olennaisuuden vaatimukset. Tämä ehto täyttyy silloin, kun lisensoitu taitotieto esitetään käsikirjoissa tai muissa asiakirjoissa. Tämä ei kuitenkaan aina ole kohtuudella mahdollista. Lisensoitu taitotieto voi esimerkiksi olla lisenssinantajan työntekijöiden hallussa olevaa käytännön tietoa. Työntekijöillä voi esimerkiksi olla hallussaan tiettyä tuotantoprosessia koskevaa salaista ja olennaista tietoa, joka välitetään lisenssinsaajalle kouluttamalla tämän työntekijöitä. Tällöin riittää, että sopimuksessa annetaan yleisluonteinen kuvaus taitotiedosta ja yksilöidään työntekijät, jotka osallistuvat tai ovat osallistuneet kyseisen tiedon välittämiseen lisenssinsaajalle.

46. Teknologiansiirtosopimusten sisältämät ehdot, jotka koskevat lisenssinsaajan harjoittamaa tuotteiden hankintaa, kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain sikäli kuin kyseiset ehdot liittyvät suoraan sopimustuotteiden tuotantoon tai myyntiin. Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta sellaisiin teknologiansiirtosopimusten osiin, jotka koskevat muihin tarkoituksiin kuin sopimustuotteiden tuotantoon käytettyjä tuotannontekijöitä ja/tai laitteita. Esimerkiksi jos maidon myynnin yhteydessä myönnetään lisenssi juustonvalmistusteknologiaan, ainoastaan juuston valmistuksessa lisensoidun teknologian avulla käytetty maito kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

47. Teknologiansiirtosopimusten sisältämät ehdot, jotka koskevat muuntyyppisten immateriaalioikeuksien lisensointia, kuten tavaramerkit ja tekijänoikeus, ohjelmistojen tekijänoikeuksia lukuun ottamatta (ohjelmistojen tekijänoikeuksista ks. (44) ja (62) kohta), kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan vain sikäli kuin kyseiset ehdot liittyvät suoraan sopimustuotteiden tuotantoon tai myyntiin. Tällä varmistetaan, että muunlaisia immateriaalioikeuksia kattaville ehdoille myönnetään ryhmäpoikkeus niiltä osin kuin näillä muilla immateriaalioikeuksilla taataan lisenssinsaajalle mahdollisuus hyödyntää lisensoituja teknologiaoikeuksia tehokkaammin. Jos lisenssinantaja esimerkiksi antaa lisenssinsaajalle luvan käyttää tavaramerkkiään lisensoitua teknologiaa sisältävissä tuotteissa, lisenssinsaaja voi tavaramerkin käyttöoikeuden ansiosta hyödyntää lisensoitua teknologiaa tehokkaammin, kun kuluttajat yhdistävät välittömästi tuotteen ja lisensoitujen teknologiaoikeuksien siihen tuomat ominaisuudet. Lisenssinsaajalle asetettu velvollisuus käyttää lisenssinantajan tavaramerkkiä voi myös edistää teknologian levitystä, sillä lisenssinantaja voi siten ilmoittaa olevansa käytetyn teknologian haltija. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa teknologiansiirtosopimukset myös siinä tapauksessa, että sopimuspuolet ovat kiinnostuneita pikemminkin tavaramerkin käytöstä kuin teknologiasta (35).

48. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta tekijänoikeuksien lisensointiin ohjelmistojen tekijänoikeuksia lukuun ottamatta (tästä poikkeuksena on (47) kohdassa tarkoitettu tilanne). Komissio soveltaa kuitenkin teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa ja näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita yleissääntönä, kun se arvioi sopimustuotteiden tuotannon tekijänoikeuksien lisensointia SEUT-sopimuksen 101 artiklan mukaisesti.

49. Erityisesti elokuvien ja musiikin tekijänoikeudella suojattujen vuokrausoikeuksien ja esittämisoikeuksien lisensointiin katsotaan sen sijaan liittyvän erityisiä ongelmia, eikä kyseisenlaisen lisensoinnin arvioiminen näissä suuntaviivoissa esitettyjen periaatteiden pohjalta ole välttämättä tarkoituksenmukaista. Sovellettaessa 101 artiklaa on otettava huomioon teoksen erityislaatu ja tapa, jolla sitä hyödynnetään (36). Komissio ei näin ollen sovella teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja näitä suuntaviivoja vastaavalla tavalla näiden muiden oikeuksien lisensointiin.

50. Komissio ei myöskään ulota teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa ja näissä suuntaviivoissa asetettuja periaatteita tavaramerkkien lisensointiin (tästä poikkeuksena on (47) kohdassa tarkoitettu tilanne). Tavaramerkkejä lisensoidaan usein tavaroiden ja palvelujen jakelun ja jälleenmyynnin yhteydessä, ja toiminta on yleensä lähempänä jakelusopimuksia kuin teknologian lisensointia. Jos tavaramerkin käyttöoikeus liittyy suoraan tavaroiden ja palvelujen käyttöön, myyntiin tai jälleenmyyntiin eikä ole sopimuksen pääkohteena, lisenssisopimus kuuluu komission asetuksen (EU) N:o 330/2010 (37) soveltamisalaan.

3.2.2 Siirron käsite

51. ”Siirron” käsite edellyttää, että teknologia siirtyy yritykseltä toiselle. Siirto tapahtuu yleensä lisensointina, jolloin lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle oikeuden käyttää teknologiaoikeuksia rojaltien maksua vastaan.

52. Kuten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa todetaan, teknologiansiirtosopimuksiksi katsotaan myös siirrot, joissa osa teknologiaoikeuksien hyödyntämiseen liittyvästä riskistä jää siirtäjälle. Näin tapahtuu etenkin silloin, kun siirtämisestä maksettava korvaus riippuu liikevaihdosta, joka teknologian saaneelle osapuolelle kertyy siirrettyä teknologiaa hyödyntäen valmistetuista tuotteista, kyseisten valmistettujen tuotteiden määrästä tai teknologiaa hyödyntäen toteutettujen operaatioiden määrästä.

53. Teknologiaoikeuksien siirtona voidaan pitää myös sopimusta, jossa lisenssinsaaja sitoutuu siihen, ettei se hyödynnä teknologiaoikeuksia lisenssinantajaa vastaan. Puhtaassa patenttilisenssissä on kyse juuri oikeudesta käyttää patentin tuottamaa yksinoikeutta. Tämän vuoksi teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa myös lisenssiin liittyvistä vaatimuksista luopumista koskevat sopimukset sekä nk. sovittelusopimukset, joilla lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle oikeuden tavaroiden tai palvelujen tuottamiseen patentin perusteella (38).

3.2.3 Kahden sopimuspuolen väliset sopimukset

54. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan asetus kattaa ”kahden yrityksen väliset” teknologiansiirtosopimukset. Useamman kuin kahden yrityksen väliset teknologiansiirtosopimukset eivät kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan (39). Ratkaiseva tekijä kahdenvälisten ja monenvälisten sopimusten erottamisessa on se, onko sopimus tehty kahden vai useamman yrityksen välillä.

55. Kahden yrityksen välillä tehdyt sopimukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, vaikka sopimuksessa asetettaisiinkin useampia kaupan portaita koskevia ehtoja. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan esimerkiksi lisenssisopimukseen, joka koskee tuotantovaiheen lisäksi myös jakeluvaihetta ja jossa määritellään vaatimukset, jotka lisenssinsaajan on asetettava tai jotka lisenssinsaaja voi asettaa lisenssillä valmistetun tuotteen jälleenmyyjille (40).

56. Sopimukset, jotka koskevat teknologiapoolien perustamista ja teknologiapoolien myöntämiä lisenssejä, katsotaan yleensä usean sopimuspuolen välisiksi sopimuksiksi. Tämän vuoksi ne eivät yleensä kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan (41). Teknologiapooleilla tarkoitetaan sopimusta, jossa vähintään kaksi sopimuspuolta sopii teknologioidensa yhdistämisestä ja niiden lisensoimisesta yhtenä pakettina. Teknologiapooleilla tarkoitetaan myös järjestelyjä, joiden puitteissa vähintään kaksi yritystä sopii, että kolmas osapuoli saa lisenssin teknologiapakettiin ja oikeuden myöntää siihen alilisenssejä.

57. Useamman kuin kahden yrityksen välillä tehdyt lisenssisopimukset aiheuttavat usein samoja ongelmia kuin kahden yrityksen väliset samankaltaiset sopimukset. Arvioidessaan tapauskohtaisesti lisenssisopimuksia, jotka ovat samankaltaisia kuin ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan kuuluvat sopimukset mutta jotka on tehty useamman kuin kahden yrityksen välillä, komissio soveltaa vastaavalla tavalla teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa asetettuja periaatteita. Teknologiapooleja ja niiden myöntämiä lisenssejä käsitellään erikseen 4.4 jaksossa.

3.2.4 Sopimustuotteiden tuotantoa koskevat sopimukset

58. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 1 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa, että lisenssisopimus kuuluu sen soveltamisalaan vain, jos se koskee ”sopimustuotteiden tuottamista”. Sopimustuotteilla tarkoitetaan tuotteita, jotka sisältävät lisensoituja teknologiaoikeuksia tai jotka on valmistettu niiden avulla. Lisenssin on mahdollistettava se, että lisenssinsaaja ja/tai sen alihankkijat voivat lisenssin ansiosta käyttää lisensoitua teknologiaa tavaroiden tai palvelujen tuotantoon (ks. myös teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen johdanto-osan 7 kappale).

59. Jos sopimuksen tarkoituksena ei ole tuottaa sopimustuotteita vaan esimerkiksi ainoastaan estää kilpailevan teknologian kehittäminen, lisenssisopimus ei kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan eivätkä nämä suuntaviivat välttämättä sovellu sopimuksen arvioimiseen. Jos sopimuspuolet eivät hyödynnä lisensoituja teknologiaoikeuksia, tehokkuutta lisäävää toimintaa ei esiinny, jolloin ryhmäpoikkeuksen soveltamisen peruslähtökohta puuttuu. Hyödyntäminen ei kuitenkaan välttämättä edellytä resurssien yhdistämistä. Hyödyntämistä on myös se, kun lisenssinsaaja saa lisenssin ansiosta tuotesuunnitteluun liittyvän vapauden, jolloin se voi hyödyntää omaa teknologiaansa ilman riskiä siitä, että lisenssinantaja vetoaa oikeudenloukkaukseen. Kilpailijoiden välisten lisenssisopimusten yhteydessä se, että sopimuspuolet eivät hyödynnä lisensoitua teknologiaa, voi olla merkki siitä, että sopimus on naamioitu kartelli. Komissio tutkii näiden syiden vuoksi hyvin tarkasti tapaukset, joissa teknologiaa ei hyödynnetä.

60. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan lisenssisopimuksiin, jotka koskevat lisenssinsaajan ja/tai sen alihankkijan (alihankkijoiden) harjoittamaa sopimustuotteiden tuotantoa. Sen vuoksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta teknologiansiirtosopimuksiin (tai niiden osiin), jotka mahdollistavat alilisenssien myöntämisen. Komissio soveltaa kuitenkin teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa ja näissä suuntaviivoissa vahvistettuja periaatteita vastaavalla tavalla kyseisiin lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välisiin ”päälisenssisopimuksiin” (eli sopimuksiin, joilla lisenssinantaja antaa lisenssinsaajalle luvan teknologian alilisensseihin). Sopimustuotteiden tuotantoa koskevat lisenssinsaajan ja alilisenssinsaajien väliset sopimukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan.

61. ”Sopimustuote” käsittää lisensoituja teknologiaoikeuksia hyödyntäen tuotetut tavarat ja palvelut. Tämä toteutuu, kun lisensoitua teknologiaa käytetään tuotantoprosessissa tai kun se on erottamaton osa tuotetta itseään. ”Lisensoitua teknologiaa sisältävillä tuotteilla” tarkoitetaan näissä suuntaviivoissa molempia tapauksia. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan kaikkiin tapauksiin, joissa teknologiaoikeudet lisensoidaan tavaroiden ja palvelujen tuottamista varten. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen lähtökohtana on, että lisensoitujen teknologiaoikeuksien ja sopimustuotteen välillä on suora yhteys. Jos tällaista yhteyttä ei ole, eli jos sopimuksen tavoitteena ei ole mahdollistaa sopimustuotteen tuotantoa, teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen mukainen arviointikehys ei välttämättä sovellu käytettäväksi.

62. Ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointia ainoastaan suojatun teoksen kopiointia ja jakelua varten eli kopioiden valmistamiseksi jälleenmyyntiin ei katsota teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa tarkoitetuksi ”tuotannoksi”, eikä se näin ollen kuulu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen ja näiden suuntaviivojen soveltamisalaan. Tällainen kopiointi jakelua varten kuuluu sen sijaan komission asetuksen (EU) N:o 330/2010 (42) ja vertikaalisista rajoituksista annettujen suuntaviivojen soveltamisalaan (43). Kyse on kopioinnista jakelua varten silloin, kun lisenssi myönnetään ohjelmiston kopiointiin jollekin välineelle, eikä se riipu teknisistä välineistä, joita ohjelmiston jakelussa käytetään. Esimerkiksi teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja näitä suuntaviivoja ei sovelleta ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointiin, jonka yhteydessä lisenssinsaajalle toimitetaan ohjelmiston alkuperäislaitos ohjelmiston kopioimiseksi ja myymiseksi loppukäyttäjille. Niitä ei myöskään sovelleta ohjelmistojen tekijänoikeuksien lisensointiin ja ohjelmistojen jakeluun käyttämällä nk. ”shrink wrap” -lisenssejä (joissa loppukäyttäjän katsotaan hyväksyvän pakkauksen sisältämät ehdot, kun hän avaa pakkauksen) tai ohjelmiston tekijänoikeuksien lisensointiin ja ohjelmiston jakeluun verkkolatauksen avulla.

63. Jos lisenssinsaaja kuitenkin käyttää lisensoitua ohjelmistoa myös sopimustuotteen tuotannossa, tätä ei pidetä pelkkänä kopiointina vaan tuotantona. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja näitä suuntaviivoja sovelletaan esimerkiksi ohjelmiston tekijänoikeuksien lisensointiin, jos lisenssinsaajalla on oikeus sisällyttää ohjelmisto laitteeseen, jonka kanssa ohjelmisto toimii vuorovaikutuksessa.

64. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan myös alihankintaan, jossa lisenssinantaja myöntää teknologiaoikeuksien käyttöoikeuden lisenssinsaajalle, joka sitoutuu tuottamaan yksinomaan lisenssinantajalle tiettyjä tuotteita kyseistä teknologiaa käyttäen. Alihankintaan voi sisältyä myös laitteita, jotka lisenssinantaja toimittaa käytettäväksi sopimuksen kohteena olevien tavaroiden ja palvelujen tuotannossa. Viimeksi mainitun kaltainen alihankinta kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan osana teknologiansiirtosopimusta vain silloin, kun toimitetut laitteet liittyvät suoraan sopimustuotteiden tuotantoon. Alihankintaan sovelletaan myös komission tiedonantoa alihankintasopimuksista (44). Tämän edelleen voimassa olevan tiedonannon mukaan alihankintasopimukset, joissa alihankkija sitoutuu tuottamaan tiettyjä tuotteita yksinomaan toimeksiantajaa varten, eivät yleensä kuulu SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Myös alihankintasopimukset, joissa toimeksiantaja määrittää välisopimustuotteen siirtohinnan alihankkijoiden välillä alihankintaketjussa, jäävät yleensä 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle edellyttäen, että sopimustuotteita tuotetaan yksinomaan toimeksiantajaa varten. Alihankkijaa koskevat muut rajoitukset, jotka esimerkiksi edellyttävät, että alihankkija sitoutuu olemaan harjoittamatta omaa tutkimus- ja kehitystyötä tai olemaan hyödyntämättä sitä, voivat sen sijaan kuulua 101 artiklan soveltamisalaan (45).

65. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovelletaan myös sopimuksiin, jotka edellyttävät lisenssinsaajalta kehitystyötä kaupallisesti hyödynnettävissä olevan tuotteen tai prosessin aikaansaamiseksi, edellyttäen kuitenkin, että sopimustuote on yksilöity. Vaikka tämänkaltaista lisätyötä ja investointipanosta edellytettäisiinkin, sopimuksen kohteena on tietyn yksilöidyn sopimustuotteen eli lisensoitujen teknologiaoikeuksien avulla tuotetun tuotteen tuottaminen.

66. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja nämä suuntaviivat eivät kata sopimuksia, joissa teknologiaoikeuksien lisensoinnin tarkoituksena on antaa lisenssinsaajalle mahdollisuus suorittaa jatkotutkimusta ja -kehitystä eri aloilla ja myös kehittää edelleen tällaisen tutkimus- ja kehitystyön seurauksena olevaa tuotetta (46). Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus ja nämä suuntaviivat eivät siis esimerkiksi kata jatkotutkimusprosessissa käytetyn teknologisen tutkimusvälineen lisensointia. Niitä ei myöskään sovelleta tutkimus- ja kehitystyötä koskevaan alihankintaan, jossa lisenssinsaaja sitoutuu suorittamaan tutkimus- ja kehitystyötä lisensoidun teknologian kattamalla alalla ja luovuttamaan parannellun teknologiapaketin lisenssinantajalle (47). Tällaisten sopimusten päätavoitteena on teknologian parantamiseen pyrkivien tutkimus- ja kehityspalvelujen tuottaminen eikä tavaroiden ja palvelujen tuottaminen lisensoidun teknologian avulla.

3.2.5 Kesto

67. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen voimassaoloaikana, joka päättyy 30. huhtikuuta 2026, niin kauan kuin lisensoitu immateriaalioikeus ei ole rauennut tai päättynyt tai sitä ei ole julistettu mitättömäksi. Taitotiedon yhteydessä ryhmäpoikkeusta sovelletaan niin kauan kuin lisensoitu taitotieto säilyy salaisena, paitsi jos taitotieto tulee julkisesti tunnetuksi lisenssinsaajan toiminnan tuloksena, jolloin poikkeusta sovelletaan sopimuksen voimassaoloajan (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 2 artikla).

68. Ryhmäpoikkeusta sovelletaan jokaiseen sopimuksen kattamaan lisensoituun teknologiaoikeuteen, ja sen soveltaminen päättyy, kun viimeinen teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa tarkoitettu teknologiaoikeus, raukeaa, tulee mitättömäksi tai muuttuu julkiseksi omaisuudeksi.

3.2.6 Suhde muihin ryhmäpoikkeusasetuksiin

69. Teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa kahden yrityksen väliset sopimukset, jotka koskevat teknologiaoikeuksien lisensointia sopimustuotteiden tuotantoa varten. Teknologiaoikeuksia voi kuitenkin sisältyä myös muuntyyppisiin sopimuksiin. Lisäksi lisensoitua teknologiaa hyödyntävät tuotteet myydään lopulta markkinoilla. Sen vuoksi on tarpeen käsitellä teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen suhdetta erikoistumissopimuksista annettuun komission asetukseen (EU) N:o 1218/2010 (48), tutkimus- ja kehityssopimuksista annettuun komission asetukseen (EU) N:o 1217/2010 (49) ja vertikaalisista sopimuksista annettuun komission asetukseen (EU) N:o 330/2010 (50).

3.2.6.1 Erikoistumissopimuksia ja T&K-sopimuksia koskevat ryhmäpoikkeusasetukset

70. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ei sovelleta asetuksen (EU) N:o 1218/2010 soveltamisalaan kuuluviin erikoistumissopimuksiin liittyvään lisensointiin eikä asetuksen (EU) N:o 1217/2010 soveltamisalaan kuuluviin tutkimus- ja kehityssopimuksiin liittyvään lisensointiin (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen johdanto-osan 7 kappale ja 9 artikla).

71. Erikoistumissopimuksista annetun asetuksen (EU) N:o 1218/2010 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa todetaan, että asetus kattaa erityisesti yhteistä tuotantoa koskevat sopimukset, joiden perusteella vähintään kaksi sopimuspuolta sitoutuu tuottamaan yhdessä tiettyjä tuotteita. Asetusta sovelletaan myös määräyksiin, jotka koskevat immateriaalioikeuksien luovuttamista tai käyttöä, edellyttäen että ne eivät sisällä kyseisten sopimusten pääasiallista tavoitetta, mutta liittyvät suoraan niiden soveltamiseen ja ovat sen kannalta välttämättömiä.

72. Kun yritykset perustavat tuotannollisen yhteisyrityksen ja antavat yhteisyritykselle oikeuden hyödyntää teknologiaa, jota käytetään yhteisyrityksen valmistamien tuotteiden tuotantoon, lisensointi kuuluu erikoistumissopimuksista annetun asetuksen (EU) N:o 1218/2010 eikä teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Tuotannolliseen yhteisyritykseen liittyvää lisensointia käsitellään vastaavasti yleensä asetuksen (EU) N:o 1218/2010 nojalla. Jos yhteisyritys kuitenkin lisensoi teknologiaa kolmansille osapuolille, tämä toiminta ei liity yhteisyrityksen tuotantoon eikä siten kuuluu kyseisen asetuksen soveltamisalaan. Tällaiset lisenssisopimukset, joissa yhdistetään sopimuspuolten teknologiat, ovat teknologiapooleja, joita käsitellään näiden suuntaviivojen 4.4 jaksossa.

73. Tutkimus- ja kehityssopimuksista annettu asetus (EU) N:o 1217/2010 kattaa kahden tai useamman yrityksen väliset sopimukset, joiden tarkoituksena on yhteinen tutkimus- ja kehitystyö sekä tämän tutkimus- ja kehitystyön tulosten yhteinen hyödyntäminen. Kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan m alakohdan mukaan tutkimus- ja kehitystyö tai tulosten hyödyntäminen on yhteistä, jos siihen liittyvät tehtävät suorittaa yhteinen ryhmä, järjestö tai yritys tai kolmas osapuoli sopimuspuolten yhteisestä toimeksiannosta tai jos tehtävät jaetaan sopimuspuolille tutkimukseen, kehittämiseen, tuotantoon tai jakeluun erikoistumisen perusteella, lisensointi mukaan luettuna. Kyseinen asetus kattaa myös maksettua tutkimus- ja kehitystyötä koskevat sopimukset, joiden puitteissa vähintään kaksi yritystä sopii, että yksi sopimuspuoli toteuttaa tutkimus- ja kehitystyön ja toinen rahoittaa sen. Tulosten yhteinen hyödyntäminen voi sisältyä tai olla sisältymättä tällaisiin sopimuksiin (ks. asetuksen (EU) N:o 1217/2010 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan vi luetelmakohta).

74. Tästä seuraa, että tutkimus- ja kehityssopimuksia koskeva asetus (EU) N:o 1217/2010 kattaa sopimuspuolten välisen lisensoinnin ja yhteiseen kokonaisuuteen kuuluvien osapuolten toteuttaman lisensoinnin tutkimus- ja kehityssopimusten yhteydessä. Tällainen lisensointi kuuluu ainoastaan asetuksen (EU) N:o 1217/2010 eikä teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan. Sopimuspuolet voivat tällaisen sopimuksen yhteydessä myös määritellä ehdot, joiden mukaan lisenssi tutkimus- ja kehityssopimuksen tuloksiin voidaan myöntää kolmansille. Lisenssin saaneet kolmannet osapuolet eivät kuitenkaan ole tutkimus- ja kehityssopimuksen sopimuspuolia, joten erillinen kolmansien osapuolten kanssa tehty lisenssisopimus ei kuulu asetuksen (EU) N:o 1217/2010 soveltamisalaan. Tällainen lisenssisopimus kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen ryhmäpoikkeuksen piiriin, jos siinä asetetut edellytykset täyttyvät.

3.2.6.2 Vertikaalisia sopimuksia koskeva ryhmäpoikkeusasetus

75. Vertikaalisista sopimuksista annettu komission asetus (EU) N:o 330/2010 kattaa sopimuksen kannalta eri tuotanto- tai jakeluportailla toimivien kahden tai useamman yrityksen väliset sopimukset, jotka koskevat ehtoja, joiden mukaisesti sopimuspuolet voivat ostaa, myydä tai jälleenmyydä tiettyjä tavaroita tai palveluja. Se kattaa näin ollen toimitus- ja jakelusopimukset (51).

76. Kun otetaan huomioon, että teknologiansiirtoa koskeva ryhmäpoikkeusasetus kattaa vain kahden osapuolen väliset sopimukset ja että lisenssinsaaja, joka myy lisensoitua teknologiaa sisältäviä tuotteita, on asetuksen (EU) N:o 330/2010 mukaisesti toimittaja, nämä ryhmäpoikkeusasetukset liittyvät varsin läheisesti toisiinsa. Lisenssinantajan ja lisenssinsaajan välinen sopimus kuuluu teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalaan, kun taas lisenssinsaajan ja sopimustuotteiden ostajien väliset sopimukset kuuluvat asetuksen (EU) N:o 330/2010 ja vertikaalisista rajoituksista annettujen suuntaviivojen soveltamisalaan (52).

77. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaista poikkeusta sovelletaan myös sellaiseen lisenssinantajan ja lisenssinsaajan väliseen sopimukseen, jossa lisenssinsaajalle asetetaan vaatimuksia sen suhteen, miten lisensoitua teknologiaa sisältävää tuotetta on myytävä. Lisenssinsaaja voidaan velvoittaa esimerkiksi luomaan tietynlainen jakelujärjestelmä, kuten yksinjakelujärjestelmä tai valikoiva jakelujärjestelmä. Näiden velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi tehtyjen jakelusopimusten on kuitenkin oltava asetuksen (EU) N:o 330/2010 mukaisia, jotta niille voidaan myöntää ryhmäpoikkeus. Lisenssinantaja voi esimerkiksi velvoittaa lisenssinsaajan luomaan yksinjakeluun perustuvan järjestelmän erityisten sääntöjen mukaisesti. Asetuksen (EU) N:o 330/2010 4 artiklan b kohdasta seuraa kuitenkin, että yleensä jakelijalla on oltava oikeus passiiviseen myyntiin lisenssinsaajan muiden yksinoikeudellisten jakelijoiden alueille.

78. Lisäksi vertikaalisista sopimuksista annetun asetuksen (EU) N:o 330/2010 nojalla jakelijoilla on periaatteessa oltava oikeus aktiiviseen ja passiiviseen myyntiin alueille, joilla on muiden toimittajien, toisin sanoen lisensoitujen teknologiaoikeuksien avulla omia tuotteitaan valmistavien muiden lisenssinsaajien jakelujärjestelmiä. Tämä oikeus perustuu siihen, että asetuksen (EU) N:o 330/2010 kannalta jokainen lisenssinsaaja on erillinen toimittaja. Kyseiseen asetukseen sisältyvän, toimittajan jakelujärjestelmän sisäisiä aktiivisen myynnin rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeuksen perusteita voidaan kuitenkin soveltaa myös silloin, kun eri lisenssinsaajat myyvät lisensoitua teknologiaa sisältävät tuotteet yhteisellä, lisenssinantajalle kuuluvalla merkillä. Kun myytävillä lisensoitua teknologiaa sisältävillä tuotteilla on yhteinen kaupallinen identiteetti, samat tehokkuuteen liittyvät syyt kuin yksittäisessä vertikaalisessa jakelujärjestelmässä voivat olla peruste soveltaa samankaltaisia rajoituksia lisenssinsaajien välisiin jakelujärjestelmiin. Tällaisessa tapauksessa komissio tuskin ryhtyisi arvioimaan rajoituksia, jos asetuksen (EU) N:o 330/2010 vaatimukset täyttyvät vastaavasti. Jotta yhteinen kaupallinen identiteetti syntyy, tuotteet on myytävä ja markkinoitava samalla tavaramerkillä, joka parhaiten ilmaisee laatua ja muita kuluttajalle tärkeitä ominaisuuksia. Ei riitä, että tuotteessa on lisenssinsaajan merkin lisäksi lisenssinantajan merkki, josta tämä tunnistetaan lisensoidun teknologian lähteeksi.

3.3 Ryhmäpoikkeuksen soveltamisen markkinaosuusrajat

79. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan mukaan kilpailua rajoittaville sopimuksille myönnettävä ryhmäpoikkeus edellyttää tiettyjen markkinaosuusrajojen noudattamista. Näin ryhmäpoikkeuksen soveltamisala rajataan sopimuksiin, jotka voivat rajoittaa kilpailua mutta joiden voidaan yleensä olettaa täyttävän SEUT-sopimuksen 101 artiklan 3 kohdassa asetetut edellytykset. Markkinaosuusrajoihin perustuvan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella edellytetään tapauskohtaista arviointia. Sen perusteella, että markkinaosuus ylittää asetetun rajan, ei voida suoraan olettaa, että sopimus kuuluu 101 artiklan 1 kohdan kiellon piiriin tai ettei se täytä 101 artiklan 3 kohdassa määrättyjä edellytyksiä. Jos teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa tarkoitettuja vakavimpia kilpailunrajoituksia ei ole, on tehtävä markkina-analyysi.

Sovellettavat markkinaosuusrajat

80. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaista ryhmäpoikkeusta sovellettaessa käytettävä markkinaosuusraja riippuu siitä, onko sopimus tehty keskenään kilpailevien vai kilpailemattomien yritysten välillä.

81. Markkinaosuusrajoja sovelletaan sekä lisensoitujen teknologiaoikeuksien merkityksellisiin markkinoihin että sopimustuotteiden merkityksellisiin markkinoihin. Jos sovellettava markkinaosuusraja ylittyy yksillä tai useammilla tuote- ja teknologiamarkkinoilla, ryhmäpoikkeusta ei voida soveltaa kyseisiä merkityksellisiä markkinoita koskevaan sopimukseen. Esimerkiksi jos lisenssisopimus koskee kaksia erillisiä tuotemarkkinoita, on mahdollista, että ryhmäpoikkeusta sovelletaan vain toisiin kyseisistä markkinoista.

82. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan asetuksen 2 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta sovelletaan kilpailijoiden välisiin sopimuksiin sillä edellytyksellä, että sopimuspuolten yhdistetty markkinaosuus ei ylitä 20:tä prosenttia yksilläkään merkityksellisillä markkinoilla. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädettyä markkinaosuusrajaa sovelletaan, jos sopimuspuolet ovat todellisia tai mahdollisia kilpailijoita tuotemarkkinoilla ja/tai todellisia kilpailijoita teknologiamarkkinoilla (keskenään kilpailevien ja kilpailemattomien yritysten välistä eroa käsitellään (27) kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa).

83. Mahdollista kilpailua teknologiamarkkinoilla ei oteta huomioon sovellettaessa markkinaosuusrajoja tai vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa kilpailijoiden välisiin sopimuksiin. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen mukaisen ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolella mahdollinen kilpailu teknologiamarkkinoilla otetaan huomioon, mutta se ei johda kilpailijoiden välisiin sopimuksiin liittyvän vakavimpien kilpailunrajoitusten luettelon soveltamiseen.

84. Jos lisenssisopimuksen sopimuspuolina olevat yritykset eivät kilpaile keskenään, teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 2 kohdassa säädettyä markkinaosuusrajaa sovelletaan. Keskenään kilpailemattomien yritysten välinen sopimus kuuluu ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan, jos kummankaan sopimuspuolen markkinaosuus ei ylitä 30:tä prosenttia vaikutusalaan kuuluvilla merkityksellisillä teknologia- ja tuotemarkkinoilla.

85. Jos sopimuspuolista tulee myöhemmin teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja kilpailijoita, esimerkiksi jos lisenssinsaaja harjoitti jo ennen lisenssin myöntämistä toimintaa niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla sopimustuotteita myydään, ja lisenssinantajasta tulee myöhemmin todellinen tai mahdollinen toimittaja samoilla merkityksellisillä markkinoilla, 20 prosentin raja-arvoa aletaan soveltaa siitä ajankohdasta, jolloin niistä tuli kilpailijoita. Sopimukseen sovelletaan tällöin kuitenkin edelleen keskenään kilpailemattomien yritysten välisiin sopimuksiin sovellettavaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa, jos sopimusta ei ole olennaisesti muutettu sen jälkeen, kun sopimuspuolista on tullut kilpailijoita (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 3 kohta ja näiden suuntaviivojen (39) kohta).

Markkinaosuuksien laskeminen teknologiamarkkinoilla ryhmäpoikkeuksen soveltamiseksi

86. Markkinaosuuksien laskeminen niillä merkityksellisillä markkinoilla, joilla teknologiaoikeuksia lisensoidaan, poikkeaa teknologiasiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen nojalla tavanomaisesta käytännöstä syistä, jotka selitetään näiden suuntaviivojen (87) kohdassa. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan d alakohdasta seuraa, että merkityksellisten markkinoiden tuote- ja maantieteellisillä markkinoilla lisenssinantajan markkinaosuus lasketaan lisenssinantajan ja kaikkien sen lisenssinsaajien lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden myynnin perusteella. Tässä lähestymistavassa lisenssinantajan ja lisenssinsaajien yhteenlaskettu sopimustuotteiden myynti lasketaan osuutena kilpailevien tuotteiden kokonaismyynnistä riippumatta siitä, onko nämä kilpailevat tuotteet tuotettu lisensoidulla teknologialla.

87. Tämä lähestymistapa, jossa lisenssinantajan markkinaosuus teknologiamarkkinoilla lasketaan sen ”jalanjälkenä” tuotteiden tasolla, on valittu niiden käytännön vaikeuksien vuoksi, joita liittyy lisenssinantajan markkinaosuuden laskemiseen rojaltitulojen perusteella (ks. (25) kohta). Rojaltituloista on vaikea saada luotettavia tietoja, ja lisäksi todelliset rojaltitulot voivat myös vakavasti aliarvioida teknologian asemaa markkinoilla, jos rojaltit pienenevät seurauksena ristiinlisensoinnista tai sidottujen tuotteiden toimittamisesta. Kun lisenssinantajan markkinaosuus teknologiamarkkinoilla lasketaan kyseisen teknologian avulla tuotettujen tuotteiden perusteella verrattuna kilpailevilla teknologioilla tuotettuihin tuotteisiin, tämä riski poistuu. Tällainen ”jalanjälki” tuotteiden tasolla antaa yleensä hyvän kuvan teknologian markkina-asemasta.

88. Ihannetapauksessa tällainen jalanjälki laskettaisiin vähentämällä sellaisella omalla teknologialla tuotetut tuotteet, jota ei ole lisensoitu muille, sillä tällaiset omat teknologiat rajoittavat ainoastaan välillisesti lisensoitua teknologiaa. Koska lisenssinantajan ja lisenssinsaajien voi kuitenkin olla käytännössä vaikea tietää, tuotetaanko muita tuotteita samoilla tuotemarkkinoilla lisensoidulla vai omalla teknologialla, markkinaosuuden laskeminen teknologiamarkkinoilla perustuu teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa lisensoidulla teknologialla tuotettuihin tuotteisiin osana kaikkia kyseisillä tuotemarkkinoilla myytyjä tuotteita. Tämän lähestymistavan, joka perustuu teknologian jalanjälkeen koko tuotemarkkinoilla, odotetaan supistavan laskettua markkinaosuutta seurauksena siitä, että omalla teknologialla tuotetut tuotteet on laskettu mukaan, mutta yleensä se antaa kuitenkin hyvän kuvan teknologian vahvuudesta. Ensinnäkin se kattaa mahdollisen kilpailun niiden yritysten taholta, jotka käyttävät omaa teknologiaa ja jotka todennäköisesti aloittavat teknologian lisensoinnin, jos lisenssien hintoihin tulee pieni mutta pysyvä korotus. Toiseksi niissäkin tapauksissa, joissa muut teknologian omistajat tuskin aikovat lisensoida teknologiaansa, lisenssinantajalla ei välttämättä ole markkinavoimaa teknologiamarkkinoilla, vaikka se saisikin suuren osan lisenssituloista. Jos tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla esiintyy kilpailua, tämän tason kilpailu voi rajoittaa lisenssinantajan asemaa. Rojaltien nousu tuotantoketjun alkupäässä vaikuttaa lisenssinsaajalle aiheutuviin kustannuksiin heikentäen tämän kilpailukykyä ja voi siten vähentää myyntiä. Markkinaosuuteen, joka teknologialla on tuotemarkkinoilla, sisältyy myös tämä tekijä, ja se onkin sen vuoksi yleensä hyvä osoitus lisenssinantajan markkinavoimasta teknologiamarkkinoilla.

89. Teknologian vahvuutta arvioitaessa on otettava huomioon myös teknologiamarkkinoiden maantieteellinen ulottuvuus. Se voi toisinaan poiketa tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoiden maantieteellisestä ulottuvuudesta. Sovellettaessa teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta merkityksellisten teknologiamarkkinoiden maantieteelliseen ulottuvuuteen vaikuttavat myös tuotemarkkinat. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisalan ulkopuolella voi kuitenkin olla aiheellista tarkastella mahdollisesti laajempaa maantieteellistä aluetta, jolla lisenssinantaja ja kilpailevien teknologioiden lisenssinsaajat osallistuvat näiden teknologioiden lisensointiin ja jolla kilpailuedellytykset ovat riittävän yhtenäiset ja joka voidaan erottaa maantieteellisistä lähialueista erityisesti kilpailuedellytysten huomattavan erilaisuuden perusteella.

90. Jos kyseessä on uusi teknologia, johon perustuvaa myyntiä ei ollut edeltävänä kalenterivuonna, markkinaosuudeksi määritellään nolla. Kun myynti alkaa, teknologia alkaa kerätä markkinaosuutta. Jos markkinaosuus nousee myöhemmin yli 20 tai 30 prosentin rajan, ryhmäpoikkeuksen soveltamista jatketaan kaksi peräkkäistä kalenterivuotta sen vuoden jälkeen, jolloin raja-arvo ylittyi (ks. teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan e alakohta).

Markkinaosuuksien laskeminen tuotemarkkinoilla ryhmäpoikkeuksen soveltamiseksi

91. Niiden merkityksellisten markkinoiden osalta, joilla sopimustuotteita myydään, lisenssinsaajan markkinaosuus lasketaan yhdistämällä lisenssinsaajan harjoittama lisenssinantajan teknologiaa sisältävien tuotteiden myynti ja kilpailevien tuotteiden myynti. Markkinaosuus siis perustuu lisenssinsaajan kokonaismyyntiin kyseisillä tuotemarkkinoilla. Jos lisenssinantaja on myös tuotteiden toimittaja asianomaisilla merkityksellisillä markkinoilla, lisenssinantajan myynti kyseisillä tuotemarkkinoilla on myös otettava huomioon. Laskettaessa markkinaosuuksia tuotemarkkinoilla ei kuitenkaan oteta huomioon muiden lisenssinsaajien myyntiä, kun lasketaan lisenssinsaajan ja/tai lisenssinantajan markkinaosuutta.

92. Markkinaosuudet on laskettava käyttäen myynnin arvoa edellisenä vuonna koskevia tietoja, jos tiedot ovat saatavilla. Ne antavat yleensä teknologian asemasta tarkemman kuvan kuin määrää koskevat tiedot. Jos arvoa koskevia tietoja ei kuitenkaan ole saatavilla, voidaan käyttää muita luotettavia markkinatietoja, myynnin määrää koskevat tiedot mukaan luettuina.

93. Seuraavassa on näiden suuntaviivojen 3.3. jaksossa esitettyjen periaatteiden mukaisia esimerkkejä:

Lisensointi sellaisten yritysten välillä, jotka eivät ole kilpailijoita

Esimerkki 1

Yritys A on erikoistunut bioteknologian tuotteiden ja tekniikoiden kehittämiseen ja on kehittänyt uuden Xeran-nimisen tuotteen. Se ei ole Xeranin tuottaja eikä sillä ole kyseisen tuotteen tuotantovälineitä eikä jakelukanavia. Yritys B on yksi kilpailevien tuotteiden valmistajista, ja nämä tuotteet valmistetaan vapaasti saatavilla olevaa patentoimatonta teknologiaa käyttäen. Vuonna 1 B myi 25 miljoonan euron arvosta tuotteita, jotka oli valmistettu vapaasti saatavilla olevaa patentoimatonta teknologiaa käyttäen. Vuonna 2 A myöntää B:lle lisenssin Xeranin tuottamista varten. Kyseisenä vuonna B myy 15 miljoonan euron arvosta vapaasti saatavilla olevalla teknologialla valmistettuja tuotteita ja 15 miljoonan euron arvosta Xerania. Vuonna 3 ja sitä seuraavina vuosina B valmistaa ja myy vain Xerania 40 miljoonan euron arvosta vuosittain. Lisäksi A myöntää vuonna 2 lisenssin C:lle. C ei ole ennen toiminut kyseisillä tuotemarkkinoilla. C valmistaa ja myy ainoastaan Xerania 10 miljoonan euron arvosta vuonna 2 ja 15 miljoonan euron arvosta vuonna 3 ja sitä seuraavina vuosina. Xeranin ja sen korvaavien tuotteiden markkinoiden, joilla B ja C toimivat, kokonaisarvon arvioidaan olevan 200 miljoonaa euroa kunakin vuonna.

Vuonna 2, jolloin lisenssisopimukset tehdään, A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 0 prosenttia, koska se lasketaan Xeranin edellisvuoden kokonaismyynnin perusteella. Vuonna 3 A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 12,5 prosenttia, mikä vastaa B:n ja C:n edellisvuoden Xeran-tuotantoa. Vuonna 4 ja sitä seuraavina vuosina A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 27,5 prosenttia, mikä vastaa B:n ja C:n edellisvuoden Xeran-tuotantoa.

Vuonna 2 B:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 12,5 prosenttia, mikä vastaa B:n 25 miljoonan euron liikevaihtoa vuonna 1. Vuonna 3 B:n markkinaosuus on 15 prosenttia, koska sen myynti kasvoi 30 miljoonaan euroon vuonna 2. Vuonna 4 ja sitä seuraavina vuosina B:n markkinaosuus on 20 prosenttia, koska sen vuosiliikevaihto on 40 miljoonaa euroa. C:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 0 prosenttia vuonna 1 ja 2,5 prosenttia vuonna 3 ja 7,5 prosenttia seuraavina vuosina.

Koska lisenssisopimusten sopimuspuolet (A ja B sekä A ja C) eivät kilpaile keskenään ja A:n, B:n ja C:n yksittäiset markkinaosuudet jäävät kunakin vuonna alle 30 prosenttiin, sopimukset kuuluvat teknologiansiirtoa koskevalla ryhmäpoikkeusasetuksella luodun ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan.

Esimerkki 2

Tilanne on sama kuin esimerkissä 1, mutta B ja C toimivat eri maantieteellisillä markkinoilla. Xeranin ja sen korvaavien tuotteiden markkinoiden kokonaisarvo on molemmilla maantieteellisillä markkinoilla vuosittain 100 miljoonaa euroa.

Tässä tapauksessa A:n markkinaosuus merkityksellisillä teknologiamarkkinoilla on laskettava erikseen kumpaakin maantieteellistä markkina-aluetta koskevien myyntitietojen perusteella. Koska koko markkinoiden arvon oletetaan tässä esimerkissä olevan 100 miljoonaa euroa eli puolet esimerkin 1 markkinoiden arvosta, A:n markkinaosuus on 0 % vuonna 2, 15 % vuonna 3 ja 40 % seuraavina vuosina. B:n markkinaosuus on 25 prosenttia vuonna 2, 30 prosenttia vuonna 3 ja 40 prosenttia sitä seuraavina vuosina. Vuosina 2 ja 3 sekä A:n että B:n markkinaosuus jää alle 30 prosentin raja-arvon. Sen sijaan vuodesta 4 alkaen raja-arvo ylittyy, joten teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 8 artiklan e alakohdan mukaan vuoden 6 jälkeen A:n ja B:n välinen lisenssisopimus ei voi enää hyötyä ryhmäpoikkeuksesta, vaan sitä on arvioitava yksittäistapauksena.

Teknologiamarkkinoilla A:n markkinaosuus, joka perustuu C:n edellisvuoden myyntiin, on siis 0 % vuonna 2, 10 % vuonna 3 ja 15 % seuraavina vuosina. C:llä on sama markkinaosuus tuotemarkkinoilla: 0 prosenttia vuonna 2, 10 prosenttia vuonna 3 ja 15 prosenttia sitä seuraavina vuosina. A:n ja C:n välinen lisenssisopimus kuuluu siis koko tarkasteluajanjakson ajan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan.

Lisensointi kilpailijoiden välillä

Esimerkki 3

Yritykset A ja B toimivat erään kemiallisen tuotteen samoilla merkityksellisillä tuote- ja maantieteellisillä markkinoilla. Molemmilla on patentti erilaisiin teknologioihin, joilla valmistetaan kyseistä tuotetta. Vuonna 1 A ja B tekevät ristikkäisen lisenssisopimuksen, joka oikeuttaa sopimuspuolet käyttämään toistensa teknologiaa. Vuonna 1 A:n ja B:n tuotannossa sovelletaan vain yrityksen omaa teknologiaa, ja A myy tuotetta 15 miljoonan euron arvosta ja B 20 miljoonan euron arvosta. Vuodesta 2 alkaen molemmat käyttävät sekä omaa että toisen sopimuspuolen teknologiaa. A myy vuodesta 2 alkaen omalla teknologiallaan valmistettua tuotetta 10 miljoonalla eurolla ja B:n teknologialla valmistettua tuotetta myös 10 miljoonalla eurolla. B myy vuodesta 2 alkaen omalla teknologiallaan valmistettua tuotetta 15 miljoonalla eurolla ja A:n teknologialla valmistettua tuotetta myös 10 miljoonalla eurolla. Tuotteen ja sen korvaavien tuotteiden markkinoiden kokonaisarvo on vuosittain 100 miljoonaa euroa.

Lisenssisopimuksen arvioimiseksi teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen nojalla A:n ja B:n markkinaosuudet on laskettava sekä teknologia- että tuotemarkkinoilla. A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla riippuu siitä, kuinka paljon edellisvuonna myytiin tuotetta, jota sekä A että B olivat valmistaneet A:n teknologiaa käyttäen. Vuonna 2 A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on siis 15 prosenttia, mikä vastaa sen omaa tuotantoa ja 15 miljoonan euron myyntiä vuonna 1. Vuodesta 3 alkaen A:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 20 prosenttia, mikä vastaa tuotteen 20 miljoonan euron myyntiä, josta A ja B olivat kumpikin valmistaneet (A:n teknologiaa käyttäen) ja myyneet 10 miljoonan euron osuuden. B:n markkinaosuus teknologiamarkkinoilla on 20 prosenttia vuonna 2 ja 25 prosenttia seuraavina vuosina.

A:n ja B:n markkinaosuudet tuotemarkkinoilla riippuvat siitä, paljonko yritykset ovat myyneet tuotetta edellisvuonna riippumatta siitä, mitä teknologiaa ne ovat käyttäneet. A:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 15 prosenttia vuonna 2 ja 20 prosenttia seuraavina vuosina. B:n markkinaosuus tuotemarkkinoilla on 20 prosenttia vuonna 2 ja 25 prosenttia seuraavina vuosina.

Koska kyseessä on kilpailijoiden välinen sopimus, niiden yhdistetty markkinaosuus ei saa teknologia- eikä tuotemarkkinoilla ylittää 20 prosentin raja-arvoa, jotta ne voisivat hyötyä ryhmäpoikkeuksesta. Tämä ehto ei selvästikään täyty. Yhdistetty markkinaosuus teknologia- ja tuotemarkkinoilla on 35 prosenttia vuonna 2 ja 45 prosenttia seuraavina vuosina. Tätä kilpailevien yritysten välistä sopimusta on siis arvioitava yksittäistapauksena.

3.4 Vakavimmat kilpailunrajoitukset ryhmäpoikkeusasetuksen mukaan

3.4.1 Yleiset periaatteet

94. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artikla sisältää luettelon vakavimmista kilpailunrajoituksista. Rajoituksen luokittelu vakavimpiin kilpailunrajoituksiin perustuu rajoituksen luonteeseen ja kokemuksiin, jotka osoittavat tällaisten rajoitusten olevan lähes aina kilpailunvastaisia. Euroopan unionin tuomioistuimen ja yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti (53) tällainen rajoitus voi johtua sopimukseen sisältyvästä selvästä tavoitteesta tai yksittäistapauksen olosuhteista (ks. (14) kohta). Vakavimmat rajoitukset saattavat poikkeustapauksissa olla objektiivisesti tarkasteltuna tarpeellisia tietynlaisen tai tietynlaatuisen sopimuksen kannalta (54) ja jäädä sen vuoksi SEUT-sopimuksen 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Yksittäistapauksissa yritykset voivat lisäksi aina puolustautua vetoamalla tehokkuusetuihin 101 artiklan 3 kohdan nojalla (55).

95. Jos teknologiansiirtosopimukseen sisältyy jokin vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus, sopimus jää teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 ja 2 kohdan perusteella kokonaisuudessaan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa vakavimpia kilpailunrajoituksia ei voida erottaa muusta sopimuksesta. Komissio katsoo lisäksi, että on epätodennäköistä, että vakavimmat kilpailunrajoitukset täyttävät tapauskohtaisessa arvioinnissa 101 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä (ks. (18) kohta).

96. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklassa erotellaan kilpailijoiden väliset sopimukset ja keskenään kilpailemattomien yritysten väliset sopimukset.

3.4.2 Kilpailijoiden väliset sopimukset

97. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdassa luetellaan kilpailijoiden väliseen lisensointiin liittyvät vakavimmat kilpailunrajoitukset. Teknologiasiirtosopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan mukaan asetus ei kata sopimuksia, joiden tavoitteena on suoraan tai välillisesti, yksin tai yhdessä muiden sopimuspuolten määräysvallassa olevien tekijöiden kanssa: a) rajoittaa sopimuspuolen mahdollisuuksia määrittää hintansa myytäessä tuotteita kolmansille; b) rajoittaa tuotantoa lukuun ottamatta sopimustuotteiden tuotantoa koskevia rajoituksia, jotka on asetettu lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa tai jotka on asetettu vain yhdelle lisenssinsaajalle vastavuoroisessa sopimuksessa; c) jakaa markkinat tai asiakkaat, lukuun ottamatta i) lisenssinantajalle ja/tai lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettua velvollisuutta olla tuottamatta lisensoiduilla teknologiaoikeuksilla toiselle sopimuspuolelle varatuilla yksinoikeudellisella alueella ja/tai olla myymättä aktiivisesti ja/tai passiivisesti toiselle sopimuspuolelle varatulle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle; ii) lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettua rajoitusta, joka koskee aktiivista myyntiä lisenssinantajan toiselle lisenssinsaajalle myöntämälle yksinoikeudelliselle alueelle tai yksinoikeuteen perustuvalle asiakasryhmälle, edellyttäen että jälkimmäinen ei ollut lisenssinantajan kanssa kilpaileva yritys oman lisenssinsä myöntämisajankohtana; iii) lisenssinsaajalle asetettua velvollisuutta tuottaa sopimustuotteita ainoastaan omaan käyttöönsä, edellyttäen että lisenssinsaajaa ei rajoiteta myymästä aktiivisesti ja passiivisesti sopimustuotteita omien tuotteidensa varaosina; iv) lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa asetettua velvoitetta tuottaa sopimustuotteita ainoastaan tietylle asiakkaalle, jos lisenssi on myönnetty vaihtoehtoisen hankintalähteen luomiseksi kyseiselle asiakkaalle; d) rajoittaa lisenssinsaajan mahdollisuuksia käyttää omia teknologiaoikeuksiaan tai rajoittaa jonkin sopimuspuolen mahdollisuuksia tehdä tutkimus- ja kehitystyötä, jollei jälkimmäinen rajoitus ole välttämätön, jotta estettäisiin lisenssin kohteena olevan taitotiedon paljastaminen kolmansille.

Kilpailijoiden välisten vastavuoroisten ja muiden kuin vastavuoroisten sopimusten erottaminen toisistaan

98. Teknologiansiirtoa koskevassa ryhmäpoikkeusasetuksessa erotetaan monien vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvien rajoitusten yhteydessä toisistaan vastavuoroiset ja muut kuin vastavuoroiset sopimukset. Kilpailijoiden välisiin vastavuoroisiin sopimuksiin sovelletaan tiukempaa vakavimpien kilpailunrajoitusten luetteloa kuin sellaisiin kilpailijoiden välisiin sopimuksiin, jotka eivät ole vastavuoroisia. Vastavuoroiset sopimukset ovat ristiinlisensointisopimuksia, joissa lisensoidut teknologiat ovat kilpailevia teknologioita tai niitä voidaan käyttää kilpailevien tuotteiden tuotantoon. Kun sopimus ei ole vastavuoroinen, vain toinen sopimuspuolista lisensoi teknologiaoikeuksiansa toiselle sopimuspuolelle, tai jos kyse on ristiinlisensoinnista, lisensoidut teknologiaoikeudet eivät ole kilpailevia teknologioita eikä lisensoituja oikeuksia voida käyttää kilpailevien tuotteiden tuotantoon. Sopimusta ei katsota teknologiansiirtoa koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta sovellettaessa vastavuoroiseksi vain sen vuoksi, että se sisältää takaisinluovutusta koskevan ehdon, tai sen vuoksi, että lisenssinsaaja lisensoi takaisin lisensoituun teknologiaan tekemänsä parannukset. Jos lisenssisopimuksesta, joka ei ole vastavuoroinen, tulee myöhemmin vastavuoroinen lisenssisopimus sopimuspuolten tekemän toisen lisenssisopimuksen seurauksena, kyseiset sopimuspuolet saattavat joutua tarkistamaan ensimmäistä lisenssisopimusta varmistaakseen, ettei sopimus sisällä vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvia rajoituksia. Komissio ottaa tapauskohtaisessa arvioinnissaan huomioon sen, kuinka pitkän ajan kuluessa ensimmäisestä lisenssisopimuksesta toinen lisenssisopimus on tehty.

Kilpailijoiden väliset hintarajoitukset

99. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee kilpailijoiden välisiä sopimuksia, joiden tavoitteena on vahvistaa kolmansille myytävien tuotteiden hinnat, myös lisensoitua teknologiaa sisältävien tuotteiden osalta. Kun kilpailijat sopivat keskenään hinnoista, tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen. Hinnoista voidaan sopia suoralla sopimuksella, jossa määritellään tarkasti perittävä hinta, tai hintaluettelolla, jossa asetetaan tietyt sallitut enimmäisalennukset. Sillä, koskeeko sopimus sovittuja hintoja, vähimmäis- tai enimmäishintoja tai suositushintoja, ei ole asian kannalta merkitystä. Hinnoista voidaan sopia myös välillisesti asettamalla esteitä sovitusta hintatasosta poikkeamiselle esimerkiksi määräämällä, että rojaltimaksut nousevat, jos tuotteen hinta lasketaan tietyn tason alapuolelle. Lisenssinsaajan velvoittamista tietyn vähimmäisrojaltin maksamiseen ei kuitenkaan sellaisenaan katsota hintojen vahvistamiseksi.

100. Jos rojaltit lasketaan yksittäisen tuotteen myynnin perusteella, rojaltin suuruudella on suora vaikutus tuotteen rajakustannuksiin ja siten myös tuotteen hintaan (56). Kilpailijat voivat näin ollen käyttää ristiinlisensointia, johon liittyy myyntiin perustuvien rojaltien vastavuoroinen maksaminen, hintojen koordinoimiseksi ja/tai nostamiseksi tuotantoketjun loppupään tuotemarkkinoilla (57). Komissio pitää ristiinlisensointisopimuksia, joihin liittyy tuotteiden myyntiin perustuvien rojaltien vastavuoroinen maksaminen, hintojen vahvistamisena kuitenkin vain silloin, kun sopimuksella ei ole minkäänlaista kilpailua edistävää tarkoitusta. Tällöin se ei ole vilpittömässä mielessä tehty lisenssisopimus. Jos sopimuksella ei luoda minkäänlaista arvoa eikä sillä näin ollen ole pätevää liiketaloudellista perustetta, se on tehty vilpillisessä tarkoituksessa ja katsotaan kartelliksi.

101. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus kattaa myös sopimukset, joissa rojaltit lasketaan kaikkien tuotteiden myynnin perusteella riippumatta siitä, käytetäänkö niissä lisensoitua teknologiaa. Tällaisiin sopimuksiin sovelletaan myös 4 artiklan 1 kohdan d alakohtaa, jonka mukaan lisenssinsaajan mahdollisuuksia käyttää omia teknologiaoikeuksiaan ei saa rajoittaa (ks. näiden suuntaviivojen (116) kohta). Tällaiset sopimukset rajoittavat yleensä kilpailua, sillä ne nostavat lisenssinsaajan omien kilpailevien teknologiaoikeuksien käytöstä aiheutuvia kustannuksia ja rajoittavat ennen sopimuksentekoa esiintynyttä kilpailua (58). Tämä pätee sekä vastavuoroisiin että muihin kuin vastavuoroisiin sopimuksiin.

102. Sopimus, jossa rojaltit lasketaan kaikkien tuotteiden myynnin perusteella, voi kuitenkin yksittäistapauksessa poikkeuksellisesti täyttää 101 artiklan 3 kohdan edellytykset, jos objektiivisten seikkojen perusteella voidaan todeta, että rajoitus on välttämätön kilpailua edistävän lisensoinnin toteutumiselle. Näin voi olla, jos lisenssinsaajan maksettavaksi kuuluvan rojaltin laskeminen ja valvominen olisi ilman rajoitusta mahdotonta tai kohtuuttoman vaikeaa esimerkiksi siksi, että lisenssinantajan tekniikasta ei jää näkyvää jälkeä lopputuotteeseen eikä toteuttamiskelpoisia vaihtoehtoisia valvontakeinoja ole olemassa.

Kilpailijoiden väliset tuotannonrajoitukset

103. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee sopimuspuolten tuotannon vastavuoroista rajoittamista. Tuotannonrajoituksella määrätään, miten paljon sopimuspuoli saa tuottaa ja myydä. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ei sovelleta sellaisiin tuotannonrajoituksiin, jotka on asetettu lisenssinsaajalle muussa kuin vastavuoroisessa sopimuksessa tai vain yhdelle lisenssinsaajista vastavuoroisessa sopimuksessa, jos kyseisiä rajoituksia sovelletaan vain lisensoidulla teknologialla tuotettuihin tuotteisiin. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vakavimmiksi kilpailunrajoituksiksi katsotaan näin ollen sopimuspuolten vastavuoroiset tuotannonrajoitukset sekä lisenssinantajan omaan teknologiaan kohdistuvat tuotannonrajoitukset. Jos kilpailijat sopivat vastavuoroisista tuotannonrajoituksista, sopimuksen tarkoituksena on vähentää markkinoilla olevaa tuotantoa, joka todennäköisesti myös vähenee sen seurauksena. Näin on myös silloin, kun sopimuksella vähennetään sopimuspuolten halukkuutta laajentaa tuotantoa esimerkiksi soveltamalla vastavuoroisia yksikkökohtaisia rojalteja, jotka kasvavat tuotannon lisääntyessä, tai velvoittamalla suorittamaan maksuja, jos tietty tuotantomäärä ylittyy.

104. Yksipuolisten määrällisten rajoitusten sallivampi kohtelu perustuu siihen, että yksipuolinen rajoitus ei välttämättä johda tuotannon vähenemiseen markkinoilla. Lisäksi riski siitä, ettei sopimus ole vilpittömässä mielessä tehty lisenssisopimus, on pienempi, kun rajoitus ei ole vastavuoroinen. Jos lisenssinsaaja suostuu hyväksymään yksipuolisen rajoituksen, sopimus johtaa todennäköisesti todelliseen täydentävien teknologioiden yhdistämiseen tai tehokkuuden lisääntymiseen siten, että lisenssinantajan kehittyneempi teknologia yhdistetään lisenssinsaajan tuotantoresursseihin. Vastavuoroisessa sopimuksessa vain yhdelle lisenssinsaajista asetettu tuotannonrajoitus on todennäköisesti osoitus yhden sopimuspuolen lisensoiman teknologian suuremmasta arvosta ja voi näin edistää kilpailua tukevaa lisensointia.

Markkinoiden ja asiakkaiden jakaminen kilpailijoiden välillä

105. Teknologiansiirtoa koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukainen vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluva rajoitus koskee markkinoiden ja asiakkaiden jakamista. Sellaisten sopimusten, joilla kilpailijat jakavat markkinat tai asiakkaat, tarkoituksena on kilpailun rajoittaminen. Vakavimpiin kilpailunrajoituksiin kuuluvana rajoituksena pidetään sopimusta, jossa kilpailijat sopivat vastavuoroisesti, etteivät ne harjoita tuotantoa tietyillä alueilla tai myy aktiivisesti ja/tai passiivisesti tietyille toiselle sopimuspuolelle varatuille alueille tai asiakkaille. Näin ollen esimerkiksi kilpailijoiden välinen vastavuoroinen yksinoikeudellinen lisensointi katsotaan markkinoiden jakamiseksi.

106. Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan c alakohtaa sovelletaan riippumatta siitä, onko lisenssinsaajalla oikeus käyttää vapaasti omia teknologiaoikeuksiaan. Kun lisenssinsaaja on asentanut lisenssinantajan teknologian käyttöönsä tietyn tuotteen valmistusta varten, toista teknologiaa hyödyntävän erillisen tuotantolinjan ylläpito rajoitusten piiriin kuuluvien asiakkaiden palvelemiseksi saattaa tulla kalliiksi. Kun lisäksi otetaan huomioon r