Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1151/2012 53 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisen, vähäisen muutoksen hyväksymisen perusteella muutetun yhtenäisen asiakirjan julkaiseminen

(2021/C 125/04)

Euroopan komissio on hyväksynyt tämän vähäistä muutosta koskevan hakemuksen komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 664/2014 (1) 6 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti.

Tämä vähäisen muutoksen hyväksymistä koskeva hakemus julkaistaan komission eAmbrosia-tietokannassa.

YHTENÄINEN ASIAKIRJA

”TERNERA ASTURIANA”

EU-nro: PGI-ES-0182-AM01 – 4.8.2020

SAN ( ) SMM (X)

1. Nimi

”Ternera Asturiana”

2. Jäsenvaltio tai kolmas maa

Espanja

3. Maataloustuotteen tai elintarvikkeen kuvaus

3.1 Tuotelaji

Luokka 1.1 Tuore liha (ja muut eläimenosat)

3.2 Kuvaus 1 kohdassa nimetystä tuotteesta

Naudanliha, joka on peräisin Asturian ruhtinaskunnassa syntyneistä, kasvatetuista ja lihotetuista eläimistä, jotka ovat Asturiana de los Valles- tai Asturiana de la Montaña -rotua tai niiden välisiä risteytyksiä. Lihantuotantoon soveltuvat myös eläimet, jotka saadaan risteyttämällä edellä mainittujen rotujen puhdasrotuiset urospuoliset naudat jommastakummasta asturialaisesta kotoperäisestä rodusta geneettisesti peräisin olevien naaraspuolisten nautojen kanssa, vaikka ne eivät täytäkään rodun täydellistä puhtautta koskevia ominaisuuksia eivätkä vastaa morfologisten ominaisuuksien osalta rodulle asetettuja standardeja. SMM-rekisteriin merkittyjä emolehmiä ja vasikoita ei tarvitse rekisteröidä kummankin rodun virallisiin kantakirjoihin.

Tuotteet luokitellaan eläimen teurastusiän mukaan seuraaviin ryhmiin:

— Ternera: ikä alle 12 kuukautta;

— Añojo: ikä 12–18 kuukautta.

Kummassakin ryhmässä erotellaan EU:n ruhojenluokitusjärjestelmän mukaan seuraavat tuotteet:

— Culón: Ruho vastaa lihakkuusluokkaa S tai E, lukuun ottamatta Asturiana de la Montaña -rodun eläimiä.

— Valles: Ruho vastaa lihakkuusluokkaa U tai R, lukuun ottamatta Asturiana de la Montaña -rodun eläimiä.

— Casín: Asturiana de la Montaña -rodun eläimistä saadut ruhot, jotka vastaavat lihakkuusluokkaa R tai sitä ylempää luokkaa.

Tuotteeksi kelpaavien ruhojen on vastattava EU:n sääntöjen mukaisia luokkia S, E, U tai R. Rasvaisuusluokan on oltava 2 tai 3, lukuun ottamatta luokkia S ja E, joissa sallitaan luokka 1.

Lihan on oltava yksinomaan tuoretta tai jäähdytettyä. Lihan värin on oltava arvon 2 (vaaleanpunainen) ja arvon 4 (punainen) välillä. Lihan on oltava ulkonäöltään kosteaa. Rasvan värin on oltava valkoisesta kermanvalkeaan, eikä rasvassa saa olla saostumia.

3.3 Rehu (vain eläinperäiset tuotteet) ja raaka-aineet (vain jalostetut tuotteet)

Eläimet on kasvatettava ja ruokittava Asturiassa perinteisesti käytettävillä karjanhoitomenetelmillä, jotka perustuvat luonnonvarojen käyttöön.

Eläinten on saatava imeä emäänsä vähintään viiden ensimmäisen elinkuukautensa ajan. Lihotukseen käytettävän rehun on oltava luonnollista ja perinteistä. Eläinten luonnollista kasvurytmiä muuttavien, ihmiselle vaaraa aiheuttavien tai lihan laatua huonontavien aineiden käyttö on kielletty.

3.4 Erityiset tuotantovaiheet, joiden on tapahduttava yksilöidyllä maantieteellisellä alueella

Eläinten on oltava asturialaisten karjarotujen kasvatukseen rekisteröidyillä tiloilla syntyneitä, kasvatettuja ja lihotettuja sekä Asturiassa toimivien rekisteröityjen yhteisöjen teurastamia ja markkinoimia ja täytettävä kaikki suojatun maantieteellisen merkinnän tuote-eritelmässä asetetut vaatimukset.

SMM:n ”Ternera Asturiana” kasvatukseen rekisteröitävien kasvatustilojen on sijaittava Asturian ruhtinaskunnan alueella.

SMM:n ”Ternera Asturiana” jalostukseen rekisteröitävien laitosten eli teurastamoiden, leikkaamojen ja tukkukauppojen on sijaittava Asturian ruhtinaskunnan alueella.

3.5 Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, viipalointia, raastamista ja pakkaamista koskevat erityiset säännöt

–

3.6 Tuotteen, johon rekisteröity nimi viittaa, merkitsemistä koskevat erityiset säännöt

Kaikki SMM:llä suojatut ruhot on merkittävä sääntelyneuvoston myöntämällä numeroidulla etiketillä. Etiketissä on esitettävä tuotteen nimi (Indicación Geográfica Protegida ”Ternera Asturiana” [Suojattu maantieteellinen merkintä ”Ternera Asturiana”]), logo, eläimen tunniste, rotu, karjatila, jolta eläin on peräisin, ja teurastuspäivä sekä mahdolliset muut voimassa olevassa lainsäädännössä yleensä edellytetyt tiedot.

Ihmisravinnoksi tarkoitettu liha on varustettava sääntelyneuvoston rekisteröimällä etiketillä ja sääntelyneuvoston myöntämällä numeroidulla lisäetiketillä.

Tuotteeseen kiinnitettävien etikettien lisäksi jokaiseen ruhoon ja puoliruhoon on liitettävä takuutodistus, jossa esitetään Ternera Asturiana -logon lisäksi tiedot karjatilasta, jolta eläin on peräisin, eläimen tyyppi ja tunniste, eläimen teurastusikä, teurastamo, teurastuspäivä, EUROP-luokitus sekä teurasruhon paino ja vähimmäissäilyvyysaika.

4. Maantieteellisen alueen tarkka rajaus

SMM:n ”Ternera Asturiana” maantieteellinen alue käsittää koko Asturian ruhtinaskunnan alueen.

5. Yhteys maantieteelliseen alueeseen

5.1 Historialliset tekijät

Fylogeneettisen teorian mukaan asturialaiset rodut polveutuvat Bos brachyceros europaeus -naudoista. Sánchez Belda (1984) on kuvannut kolmea Iberian niemimaan nautaryhmää: turdetaanienkarja (eli punainen kupera), iberiankarja (eli musta ortoidi) ja cantabriankarja (eli ruskea kupera). Asturialainen karjarotu on Iberian niemimaalla tärkein ruskea rotu niin päälukunsa kuin tuotantonsakin perusteella.

Sánchez Belda ja Sánchez Trujillo (1979) ovat todenneet Cantabrian ryhmästä (ruskea kovera karja), että sen esiintymisalue vastaa Cantabrianvuorten aluetta ja ulottuu lännessä Zamoran ja Portugalin alaville maille.

Molekyyligenetiikka on hiljattain vahvistanut teorian indoeurooppalaista alkuperää olevan nautaryhmän olemassaolosta. Eläimet ovat keskikokoisia tai tukevia, ja niiden turkin väritys koostuu erilaisista mustan ja punaisen karvapeitteen yhdistelmistä. Ryhmä on periaatteessa erotettavissa kahden muuttumattoman ominaispiirteen perusteella: naudoilla on mustat raajat ja limakalvot ja vasikat ovat syntyessään punaisia.

Asturialaista karjaa on kahta rotua: Asturiana de los Valles- ja Asturiana de la Montaña -rotua. Nykyään tunnettujen tyyppien välillä on ollut selvä ero vasta 1900-luvun toiselta vuosikymmeneltä alkaen. Silloin kirjoittajat, kuten Naredo ja Bajo (1916) sekä Abril Brocas (1918), kuvasivat karjan tarkemmin ja erottivat kaksi eri tyyppiä.

Alun perin Asturiana de los Valles -rotua käytettiin kolmeen tarkoitukseen: lihan- ja maidontuotantoon sekä työjuhtana. Rotu oli peräisin rannikkokunnasta (Carreño) ja levisi alueen halki Asturian koko läntiseen puoliskoon.

Asturiana de los Valles -rodun kasvatus laajeni merkittävästi 1000-luvulta lähtien erityisesti alueen läntisessä keskiosassa, mikä johti voimakkaaseen kilpailuun laidunmaista. Kilpailu lisääntyi 1200-luvulta alkaen.

Feodalismin heikentymisen myötä viljelyjärjestelmän korvasivat 1200-luvulta alkaen muut mallit, kuten pitkäaikaiset maankäyttösopimukset (foros), maanvuokrasopimukset ja osaviljely. Myöhemmin kylät lopulta lunastivat ja ostivat yhdessä avoimet vuoristoalueet, jotka olivat toisinaan yhteismaata ja toisinaan luostareiden tai aateliston omistamia. Tämä oli tilanne 1800-luvun alussa, jolloin alkuperäisrotujen naudat olivat levinneet sangen lukuisina lähes koko Asturian alueelle.

Maatalouden koneistumisen ja erikoistuneiden lypsylehmärotujen kehittymisen myötä asturialaista rotua ei enää tarvittu sen enempää työjuhtana kuin maidontuotantoonkaan. Rotu väistyi Asturian vuorten syrjäalueille, missä sen alueen oloihin sopeutuneet kasvatusmenetelmät ja -tavat ovat siirtyneet sukupolvelta toiselle aina meidän päiviimme asti. Tuotantojärjestelmä koostuu pääasiassa pienistä viljelyaloista, joilla kasvatetaan kasveja omaan käyttöön, sekä laaksoissa ja vuorenrinteillä olevista luonnonlaitumista. Niitä käytetään eläinten laiduntamiseen keväällä ja syksyllä. Laitumilla kesän aikana kasvava sato korjataan heinäksi ja käytetään talvirehuna. Korkealla sijaitsevia vuoristolaitumia, jotka ovat tavallisesti yhteismaata ja joilla on myös lehtipuumetsiköitä, laidunnetaan kesällä. Karja nousee alempaa ylemmäs vuoristoon kuuman kauden edetessä. Karjankasvatusjärjestelmä, joka perustuu alkuperäisrotujen laajaperäiseen kasvatukseen, jossa karja siirtyy laitumelta toiselle korkealla sijaitsevien laitumien ja laaksojen välillä, on vaikuttanut nykyiseen maankäyttömalliin. Pienet asutuskeskukset sijaitsevat hajallaan laitumien välisten kulkureittien varrella. Talviasuttavat asunnot sijaitsevat kylissä ja pikkukylissä, kun taas korkeimmilla alueilla sijaitsevilla laitumilla on mökkejä, joita käytetään nykyään usein lyhyitä ajanjaksoja koko kesän ajan.

Asturiana de la Montaña -rodun arvellaan olevan peräisin Cason kunnasta, minkä vuoksi rotua kutsutaan yleisesti casina-lehmäksi. Perinteisesti karjankasvattajat hyödynsivät kylien yhteislaitumia kevään lopusta syksyyn, minkä jälkeen karja siirrettiin laitumelle rannikkoalueille (Villaviciosasta Llanesiin). Kiertoa täydensivät lyhyet välipysähdykset pikkukylissä tai talvehtimispaikoissa, jotka sijaitsivat suhteellisen lähellä kyliä ja joissa karja laidunsi niityillä ja söi kesän aikana korjattu heinää.

Alueille, joilla rotua on alettu kasvattaa tai se on vakiintunut ja joilla rotua kasvatetaan nykyisin, ovat tyypillisiä hyvin karut ekosysteemit, joihin rotu on sopeutunut hyvin. Rotu on tärkeässä asemassa luonnonympäristön ja maaseudun maiseman säilyttämisessä, ja rotu auttaa ylläpitämään asutusta vuoristoalueilla.

5.2. Luontoon liittyvät tekijät

Pinnanmuodostus

Merkittäviä alueen pinnanmuodostuksen fyysisiä näkökohtia ovat eri korkeuskerrokset ja niiden vaihteluväli, joka ulottuu 0 metrin vähimmäiskorkeudesta (merenpinta) 2 648 metrin enimmäiskorkeuteen (Torre Cerreu). Yli puolet alueesta on yli 400 metrin korkeudessa ja yli neljännes yli 800 metrin korkeudessa. Tämä on ollut vuosisatojen ajan määräävä tekijä alueen ilmaston, biologian ja sosiologian kannalta.

Ilmasto

Asturian maantieteellinen sijainti pohjoisen pallonpuoliskon keskileveysasteilla tarkoittaa, että alueella on kostea ja lauhkea ilmasto.

Lisäksi ilmakehän dynamiikkaan vaikuttaa tietyssä määrin alueen vuoristoisuus. Se johtaa ilmamassojen liikkeeseen, joka luo hyvin dynaamisen ilmastotyyppien mosaiikin, jossa syklonaalisten ja antisyklonaalisten tilanteiden esiintymistiheys on sama. Tämän vuoksi sademäärä (1 000 mm) jakautuu koko vuodelle: sadetta saadaan eniten ja vähiten talvella ja kesällä, ja keväällä ja syksyllä sää on hyvin epävakaa.

Kasvillisuus

Asturian kasvillisuus on tyypillistä Atlantin alueelle. Sitä hallitsevat lehtipuut, koska alueella sataa runsaasti ja ilmasto on lauha. Alueen kasvillisuuteen vaikuttavat joka tapauksessa myös erilaiset maaperään liittyvät sekä ilmastolliset ja bioottiset tekijät.

Ilmaston ja lämpötilavaihtelujen sekä korkeuserojen perusteella voidaan erottaa eri kasvillisuuskerroksia.

Korkeammalle siirryttäessä voidaan erottaa ensin tammi-, pyökki- ja koivumetsiä tässä järjestyksessä. Sitten yli 1 600 metrin korkeudessa kasvillisuus on lamoavaa pensaikkoa, ja yli 2 200 metrin korkeudessa on vain niittyjä.

On tärkeää tuoda esiin bioottinen tekijä, joka liittyy puunkorjuuseen tai maan käyttöön vuorotellen metsämaana ja viljelyyn tai laiduntamiseen. Tämä muutti vähitellen alueen kasvillisuutta: lähempänä rannikkoa olevilla alueilla on metsänuudistuksen vuoksi tavallisesti paljon havumetsiä, kun taas alavilla ja keskikorkeilla alueilla on paljon niittyjä. Korkealla sijaitsevien niittyjen lisäksi nämä ovat määränneet Asturian lihakarjan kasvatustavan. Luonnonniittyjen osuus on 25,3 prosenttia Asturian ruhtinaskunnan kokonaispinta-alasta. Niiden osuus on kasvanut viime vuosina, kun viljeltyjen laitumien viljely on lopetettu.

Tyypilliset 800–1 700 metrin korkeudessa sijaitsevat laidunmaat ovat kasvitieteellisesti hyvin samankaltaisia kuin luonnonniityt. Erona on, että laidunmaiden luonnollinen nurmipeite korjataan yksinomaan laiduntamalla. Vuoristolaitumien osuus on 11,2 prosenttia alueen kokonaispinta-alasta. Näillä korkealla sijaitsevilla laitumilla kasvaa lähinnä maataloudessa hyödynnettäviä lajeja, kuten heiniä, palkokasveja ja huulikukkaisia, joten ne soveltuvat karjan laidunnukseen.

Pensaikon osuus on 20,15 prosenttia alueen kokonaispinta-alasta. Pensaikkoalueilla voidaan laiduntaa alkuperäisrotujen lihakarjaa laajaperäistä karjankasvatusta harjoitettaessa.

5.3 Tuotanto-olosuhteet

Kasvatusta on kolmea eri tyyppiä tilan maantieteellisen sijainnin ja saatavilla olevien ravinnonlähteiden mukaan. Nämä kolme karjankasvatusmenetelmää ovat perinteinen karjanhoito, puoli-intensiivinen tai säännölliseen osittaiseen karjasuojassa pitoon perustuva karjanhoito sekä parannettuihin niittyihin perustuva karjanhoito.

Perinteinen menetelmä

Rotua kasvatetaan perinteisellä menetelmällä Asturian läntisillä etelä- ja keskiosien vuoristoalueilla Allerista Cangas del Narcean vuoriin asti. Tilat ovat yleensä pieniä ja hyvin riippuvaisia yhteislaitumista (vuoristolaitumista). Suurin osa vasikoista syntyy niillä talven ja kevään vaihteessa. Menetelmä perustuu siihen, että keväällä ja syksyllä käytetään lähellä tilaa olevia niittyjä, kunnes eläimet on lumen vuoksi vietävä karjasuojaan, ja kesällä laidunnetaan vuoristolaitumia. Kesän aikana niityt niitetään ja sadosta valmistetaan talvirehua karjalle.

Puoli-intensiivinen menetelmä

Puoli-intensiivistä karjanhoitomenetelmää käytetään Asturian alavilla mailla lähellä rannikkoa. Alueen maasto on maataloudelle suotuisaa, minkä ansiosta alueella voidaan viljellä rehukasveja monipuolisemmin kuin perinteisen karjanhoidon alueella. Eläinten ravinto koostuu ruokintakaukalossa annettavista maissisäilörehusta, niittykasveista, heinästä ja tuoreesta ruohosta sekä rehuista. Keinosiemennystä käytetään laajalti, joten vasikoita syntyy kautta vuoden.

Talvella eläimiä pidetään karjasuojassa. Keväällä ja syksyllä ne laiduntavat niityillä tilalla ja läheisillä kukkuloilla, mutta yöksi eläimet otetaan karjasuojaan. Poikineet lehmät ovat kesällä tavallisesti päivän ajan karjasuojassa. Ne päästetään laitumelle illan pimetessä, kun taas ummessa olevat lehmät ja hiehot viettävät koko päivän ulkona.

Parannettuihin niittyihin perustuva menetelmä

Tämä karjanhoitomenetelmä on tyypillinen Asturian länsiosissa (lähinnä Óscosin, Allanden ja Tineon kunnissa). Menetelmää soveltavat tilat sijaitsevat alueilla, jotka saattavat olla varsin korkealla merenpinnasta, mutta joita pidetään pinnanmuodostukseltaan loivarinteisinä kukkuloina. Näin ollen alueilla voidaan käyttää koneita, mikä helpottaa maanviljelyä.

Yleensä kyse on pinta-alaltaan suurista tiloista, joilla on paljon emolehmiä. Menetelmä perustuu pysyvään ympärivuotiseen laiduntamiseen, mikä helpottaa karjalauman paimentamista. Karja tuodaan suojaan vain sankkojen lumisateiden ajaksi, jolloin nautoja ruokitaan lähinnä nurmisäilörehulla tai toisinaan heinällä.

Tuote-eritelmän julkaisutiedot

(tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohdan toinen alakohta)

https://www.asturias.es/Asturias/descargas/PDF_TEMAS/Agricultura/Alimentaci%C3%B3n/2019_10_03_ternera_asturiana_modif.pdf

(1) EUVL L 179, 19.6.2014, s. 17.