Muutettu ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (komission EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla esittämä)

PERUSTELUT

1. Johdanto

1. Komissio esitti 23. päivänä toukokuuta 2001 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (KOM(2001) 257 lopullinen).

Tämän ehdotuksen tarkoituksena on korvata eräät voimassa olevat unionin kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevat säädökset ja täydentää niitä. Ehdotus perustuu unionin kansalaisuuden myötä perustettuun uuteen oikeudelliseen ja poliittiseen kehykseen. Siinä vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt suoraan perustamissopimukseen perustuvan perusoikeuden eli unionin kansalaisten liikkumis- ja oleskeluoikeuden harjoittamiselle. Tämä oikeus on myös toistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjassa.

Ehdotus on tässä suhteessa merkittävä askel määriteltäessä unionin kansalaisuuden keskeistä sisältöä, mistä on osoituksena ehdotuksen peruskäsite, jonka mukaan unionin kansalaisten tulisi saada liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden välillä soveltuvin osin tasavertaisin edellytyksin kunkin jäsenvaltion kansalaisten kanssa, jotka liikkuvat tai vaihtavat asuinpaikkaa kotivaltiossaan.

Ehdotuksen ensisijaisena tavoitteena on edistää vapaan liikkumis- ja oleskeluoikeuden harjoittamista vähentämällä hallinnolliset muodollisuudet siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä, määrittämällä perheenjäsenten aseman paremmin, luomalla pysyvän oleskeluoikeuden, jonka saa asuttuaan jossakin jäsenvaltiossa laillisesti ja yhtäjaksoisesti neljä vuotta, ja rajoittamalla jäsenvaltioiden mahdollisuutta evätä tai lopettaa oleskeluoikeus yleiseen järjestykseen liittyvistä syistä.

2. Ehdotus toimitettiin Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle 29. kesäkuuta 2001. Alueiden komitea antoi lausuntonsa 13. maaliskuuta 2002 [1]. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 24. huhtikuuta 2002 [2].

[1] EYVL C 192, 12.8.2002, s. 17.

[2] EYVL C 149, 21.6.2002, s. 46.

Euroopan parlamentti antoi komission ehdotuksen tarkastelun kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan tehtäväksi. Lausuntoa pyydettiin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnalta, kulttuurivaliokunnalta, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnalta ja vetoomusvaliokunnalta.

Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta tutki ensin muiden valiokuntien lausunnot ja antoi mietintönsä 23. tammikuuta 2003.

Euroopan parlamentti hyväksyi ehdotusta koskevan lainsäädäntöpäätöslauselmansa 11. helmikuuta 2003 pidetyssä täysistunnossa. Parlamentti hyväksyi komission ehdotuksen tietyin tarkistuksin ja kehotti komissiota esittämään vastaavasti muutetun ehdotuksen EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan nojalla.

2. Oikeusperusta ja menettely

Tämän muutetun direktiiviehdotuksen oikeusperustana ovat EY:n perustamissopimuksen 12 artikla, 18 artiklan 2 kohta sekä 40, 44 ja 52 artikla. Ehdotuksen oikeusperustaa ei tarvitse tarkistaa Nizzan sopimuksen tultua voimaan 1. helmikuuta 2003.

Tämän ehdotuksen hyväksymismenettelystä on kuitenkin todettava, että neuvosto säätää asiasta määräenemmistöllä 18 artiklan 2 kohdan uuden sanamuodon mukaisesti.

3. Muutettu ehdotus

1. Euroopan parlamentti kannattaa komission ehdotuksen yleistä lähestymistapaa ja keskeisiä suuntaviivoja, erityisesti sen keskeisiä kohtia, kuten oleskelukortin poistamista ja sen korvaamista vapaaehtoisella rekisteröitymisellä, oman ilmoituksen antamista sen sijaan, että vaaditaan todisteita oleskelun edellytysten täyttämisestä, pysyvän oleskeluoikeuden perustamista ilman ehtoja tai ehdottoman suojan antamista karkottamista vastaan alaikäisille ja pysyvän oleskeluoikeuden saaneille.

Parlamentti teki ehdotukseen 82 tarkistusta. Komissio voi hyväksyä niistä valtaosan joko sellaisinaan tai osittain. Tarkistukset noudattavat komission lähestymistapaa ja täydentävät, täsmentävät ja selkeyttävät ehdotusta.

Eräitä tarkistuksia ei kuitenkaan voida hyväksyä tähän muutettuun ehdotukseen.

Tällaisiin tarkistuksiin kuuluu mm. tarkistus, jolla pyritään muuttamaan perheenjäsenten määritelmää koskevaa 2 artiklaa varsinkin puolison ja kumppanin määritelmän osalta. Parlamentin muutosten tarkoituksena on tunnustaa perheenjäseniksi samaa sukupuolta oleva puoliso samaan tapaan kuin eri sukupuolta oleva puoliso, rekisteröity kumppani kotijäsenvaltion lainsäädännön perusteella ja avopuoliso joko kotijäsenvaltion tai vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännön tai käytännön perusteella.

Tältä osin komissio katsoo, että unionin kansalaisten oleskelun edellytysten yhdenmukaistaminen jäsenvaltioissa, joiden kansalaisia he eivät ole, ei saa johtaa siihen, että eräitä jäsenvaltioita vaaditaan muuttamaan perheoikeuden alaan kuuluvaa lainsäädäntöään, sillä yhteisöllä ei ole lainsäädäntövaltaa perheoikeuden alalla.

Komissio katsoo, että muutettu ehdotus on oikeudenmukainen ratkaisu näihin kysymyksiin. Ensinnäkin siinä kunnioitetaan syrjintäkiellon periaatetta ja velvoitetaan jäsenvaltio kohtelemaan muista jäsenvaltioista tulevia pareja samalla tavalla kuin omia kansalaisiaan. Toiseksi tekstissä annetaan mahdollisuus laajentaa sen tulkintaa jäsenvaltioiden perheoikeuden kehittyessä.

2. Muihin tarkistuksiin, joita ei voida hyväksyä, kuuluvat sellaiset tarkistukset, joilla pyritään muuttamaan merkittävästi direktiivin rakennetta tai joilla kyseenalaistetaan komission ehdottama lähestymistapa, jolle parlamentti on kuitenkin ilmaissut tukensa.

3. Komissio ei myöskään ole ottanut huomioon sellaisia tarkistuksia, joiden sisältö ei ole johdonmukainen ehdotuksen tekstin kanssa.

3.1. Tarkistukset, jotka on hyväksytty sellaisenaan tai osittain, tai tekstin johdonmukaisuuden varmistavat tarkistukset

Alkuperäiseen direktiiviehdotukseen tehdyt tarkistukset on lihavoitu tekstissä. Jotta tekstin lukeminen olisi helppoa alkuperäisen tekstin rinnalla, artiklojen ja johdanto-osan kappaleiden alkuperäinen numerointi on säilytetty.

3.1.1. Johdanto-osan kappaleet

Johdanto-osan 4. kappale (tarkistus 2): kappaletta on muutettu sen mainitsemiseksi, että myös palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien liikkuvuus on yksi unionin poliittisista painopistealueista.

Johdanto-osan 5. kappale (tarkistus 3): parlamentin tähän kappaleeseen ehdottamaa tarkistusta on hieman muutettu sen selkiyttämiseksi, että vapaan liikkumisoikeuden alakohtaista lähestymistapaa on käsiteltävä uudelleen ja että tämä tehdään esittämällä yksi ainoa säädös, jolla korvataan voimassa olevat säädökset, ja samalla käydään läpi niiden säännökset.

Johdanto-osan 7. kappale (tarkistus 5): tarkistuksella pyritään täsmentämään, että ne direktiivin säännökset, jotka koskevat maahantuloon ja oleskeluun liittyviä muodollisuuksia, eivät vaikuta rajatarkastuksia koskeviin voimassa oleviin säännöksiin. Tämä täsmennys on hyödyllinen, kun otetaan huomioon, että tällä alalla rajatarkastuksiin sovellettavat menettelyt saattavat vaihdella sovellettavien oikeudellisten säännösten mukaan.

Johdanto-osan 7 a kappale (tarkistus 6): kappaleen tekstiä on selkeytetty ja se on johdonmukainen 6 artiklan 2 kohdan uuden tekstin kanssa.

Johdanto-osan 8. kappale (tarkistus 7): tarkistuksella täsmennetään seikkaperäisesti, että alle kuuden kuukauden pituiseen oleskeluun ei sovelleta mitään ehtoja.

Johdanto-osan 9. kappale (tarkistus 8): tarkistuksella pyritään täsmentämään, että ammatillinen koulutus sisältyy koulutuksen yleiseen käsitteeseen. Kappaletta on täydennetty viittauksella sairausvakuutukseen johdonmukaisesti 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaan tehdyn muutoksen kanssa.

Johdanto-osan 10. kappale (tarkistus 9): tässä täsmennetään, että unionin kansalaisilla on suoraan perustamissopimukseen perustuva vapaa liikkumisoikeus.

Johdanto-osan 17. kappale (tarkistus 10): tarkistuksella täsmennetään, että tasaveroinen kohtelu on otettava huomioon perustamissopimuksen soveltamisaloilla, mikä vastaa perustamissopimuksen 12 artiklan sanamuotoa.

Johdanto-osan 19. kappale (tarkistus 11): tämä tarkistus, jota parlamentti ei ole ehdottanut, on tarpeen tämän kappaleen ja 21 artiklan 2 kohdan uuden tekstin välisen johdonmukaisuuden varmistamiseksi.

Johdanto-osan 22. kappale (tarkistus 12): tarkistuksella täsmennetään tekstiä selkeyttämällä ne seikat, jotka on otettava huomioon ennen maastapoistamispäätöksen tekemistä. Komissio on hieman muuttanut parlamentin tekstiä säilyttäen kuitenkin sen hengen saattaessaan tämän kappaleen johdonmukaiseksi 26 artiklan kanssa.

Johdanto-osan 27. kappale (tarkistus 13): tällä tarkistuksella lisätään viittaus perusvapauksiin.

3.1.2. Artiklat

3 artiklan 2 kohta (tarkistus 20): Muutoksen tarkoituksena on helpottaa muiden kuin 2 artiklassa tarkoitettujen perheenjäsenten maahantuloa ja oleskelua, silloin kun tämä on perusteltua painavista terveydellisistä syistä taikka humanitaarisista syistä. Komissio katsoo, että vaatimus on oikeutettu, silloin kun perheenjäsenten on pakottavista syistä tarpeen olla unionin kansalaisen välittömässä läheisyydessä.

4 artikla (tarkistus 21): Muutoksella täsmennetään syrjintäkiellon soveltamisaluetta lisäämäällä siihen viittaus sukupuoli-identiteettiin perustuvaan syrjintään, mikä tekee määritelmästä kattavamman.

6 artiklan 2 kohta (tarkistus 24): Ensimmäisellä muutoksella lisätään viittaus kansalliseen lainsäädäntöön, mikä on asiallista, koska näin voidaan kattaa myös sellaiset valtiot, jotka eivät sovella asetusta (EY) N:o 539/2001. Toisen muutoksen tarkoituksena on tekstin korjaaminen oikeudellisten vaatimusten mukaisiksi. Itse asiassa säännöksellä pyritään vapauttamaan perheenjäsenet, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta mutta jotka ovat jo saaneet oleskeluluvan, vaatimuksesta hankkia maahantuloviisumi. Tarkoituksena ei suinkaan ole rinnastaa oleskelulupaa ja maahantuloviisumia. Toisen alakohdan muutoksella täsmennetään määräaika, jossa viisumi on toimitettava: parlamentti ehdotti määräajaksi viikkoa, joka komission mukaan vastaa viittä työpäivää. Tällaisen määräajan pitäisi riittää hyvin jäsenvaltioille, sillä on kyse unionin kansalaisen perheenjäsenistä, joiden kohdalla ei tarvitse järjestää kuulemista ennen viisumin myöntämistä.

6 artiklan 4 kohta (tarkistus 25): Muutoksella pyritään täsmentämään, että asianomaisen on saatava tarvitsemansa asiakirjat kohtuullisessa määräajassa. Määräaika, jota ei ole täsmennetty, on määriteltävä tilanteen mukaan tapauskohtaisesti.

6 artiklan 5 kohta (tarkistus 8): Uudella tekstillä täsmennetään, että enintään kuuden kuukauden oleskelu ei edellytä muita muodollisuuksia kuin voimassa olevaa henkilötodistusta. Parlamentti ei ehdottanut tätä muutosta, mutta se on tarpeen johdonmukaisuuden varmistamiseksi johdanto-osan 9. kappaleen tekstin kanssa.

7 artiklan 1 kohdan a alakohta (tarkistus 27): Tässä mainitaan erikseen palvelujen vastaanottajat. Alkuperäisessä tekstissä ei käynyt selvästi ilmi, mikä säännös liittyi tällaisiin henkilöihin. Täsmennyksellä poistetaan sekaannus ja täytetään aukko direktiivissä.

7 artiklan 1 kohdan c alakohta (tarkistus 28): Uusi sanamuoto on selkeämpi ja vastaa opiskelijoiden oleskeluoikeudesta annetun direktiivin 93/96/ETY tekstiä. Kohdasta poistetaan mahdollisesti rajoittava sana "opiskelija", ja siihen lisätään maininta kirjoillaolosta hyväksytyssä oppilaitoksessa sekä sairausvakuutusta koskeva säännös. Tämä tarkistus vastaa myös Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ehdotusta.

7 artiklan 2 a kohta (tarkistus 30): Tämä tarkistus ei muuta tekstiä, vaan se korvaa 8 artiklan 7 kohdan. Kyseinen säännös koskee itse asiassa työntekijän tai ammatinharjoittajan asemaa eikä hallinnollista muodollisuutta, joten on suotavaa siirtää säännös 7 artiklaan.

8 artiklan 1 kohta (tarkistus 32): Komissio ei ole ottanut huomioon parlamentin ehdottaman tarkistuksen ensimmäistä osaa, koska sen mielestä ei voida verrata toisiinsa hallinnollisia muodollisuuksia, joita jäsenvaltio säätää omia kansalaisiaan varten ja muiden jäsenvaltioiden kansalaisia varten. Komissio pitää parempana jättää jäsenvaltioille oikeuden vaatia rekisteröitymistä, vaikka samaa muodollisuutta ei vaadita niiden omilta kansalaisilta. Komissio pitää kuitenkin tarpeellisena säätää, että kaikki unionin kansalaiset voivat halutessaan rekisteröityä myös niissä jäsenvaltioissa, jotka eivät sitä edellytä.

8 artiklan 2 kohta (tarkistus 33): Tekstin muutoksella selkeytetään sitä, että rekisteröintitodistus ei vahvista oleskeluoikeutta vaan on ainoastaan hallinnollinen muodollisuus. Tämä vastaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. On myös täsmennettävä, että seuraamukset ovat hallinnollisia (tämä täsmennys on lisätty kaikkiin seuraamuksia koskeviin artikloihin).

8 artiklan 4 kohta (tarkistus 34): Tarkistuksella pyritään täsmentämään, että ammatillisen koulutuksen käsite sisältyy yleisempään koulutuksen käsitteeseen.

8 artiklan 6 kohdan b alakohta (tarkistus 35): Kun on kyse perheenjäsenistä, jotka ovat itse unionin kansalaisia, asiakirjatodisteen korvaaminen pelkällä ilmoituksella sukulaisuussuhteesta, on johdonmukaista ehdotuksen näkemyksen ja edellisten kohtien sanamuodon kanssa.

8 artiklan 6 kohdan e alakohta (tarkistus 20): Tämä tarkistus, jota parlamentti ei ole vaatinut, on johdonmukainen seuraus 3 artiklan uudesta sanamuodosta.

9 artiklan 2 a kohta (tarkistus 38): Tekstin muutoksella pyritään ottamaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-459/99, MRAX, 25.7.2002 antama tuomio. Parlamentti on vaatinut, että oleskelukorttia ei saa evätä pelkästään sen vuoksi, että maahantuloviisumi ei ole enää voimassa. Komissio on täydentänyt tätä tarkistusta lisäämällä siihen myös viisumin puuttumisen, minkä ansiosta tarkistus vastaa täysin edellä mainittua oikeuskäytäntöä.

10 artiklan 1 kohta (tarkistus 39): Kuuden kuukauden määräaika vaikuttaa realistisemmalta, jotta jäsenvaltiot voivat tehdä tarvittavat tarkastukset ja myöntää oleskelukortin. Todistuksessa täsmennetään myös, että oleskelukorttia koskeva hakemus on jätetty perheenjäsenen ominaisuudessa, koska sitä ei voida todeta ilman asiakirjojen tarkistamista.

10 artiklan 2 kohta (tarkistus 40): Tällä tarkistuksella selvitetään, mitä asiakirjoja voidaan vaatia perheenjäseniltä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia. Se on tarpeen, koska 8 artiklan 6 kohdan muuttamisen jälkeen ei enää voida hyväksyä perheenjäsenen, joka ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen, ilmoitusta sukulaisuussuhteesta.

11 artiklan 2 kohta (tarkistus 41): Tämän muutoksen ansiosta tekstistä tulee selkeämpi, ja sillä rajoitetaan poissaoloja, mikä vaikuttaa oikeudenmukaiselta.

12 artiklan 3 kohta (tarkistus 99): Muutoksen ansiosta tämän kohdan tekstistä saadaan johdonmukainen yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-431/99, Baumbast, R, 17.9.2002 antaman tuomion kanssa. Kyseisen tuomion nojalla lasten huoltajana olevalle vanhemmalle myönnetään oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tämä tarkistus on johdonmukainen myös Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ehdotuksen kanssa.

13 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan a ja b alakohta (tarkistukset 47, 49, 50 ja 51): Tässä lisätään viittaus 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin parisuhteisiin ja niiden purkautumiseen, mikä on johdonmukaista myös näiden henkilöiden tilanteen huomioon ottamiseksi. Lisäksi a alakohdassa avioliiton ja parisuhteen kesto on lyhennetty kahteen vuoteen.

13 artiklan 2 kohdan c alakohta (tarkistus 52): Tekstin tarkoituksena on luetella sellaisia hankalia tilanteita, joissa oleskeluluvan säilyttäminen on perusteltua, kuten avioeron, avioliiton peruuttamisen tai parisuhteen purkautumisen jälkeen. Tarkistus vaikuttaa myönteisesti sellaisten naisten tilanteeseen, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja saattavat joutua kärsimään väkivaltaa pelätessään menettävänsä oleskeluoikeutensa, jos he hakisivat avioeroa tai asumuseroa. Tämä tarkistus vastaa myös Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ehdotusta.

13 a artikla (tarkistus 54): Tässä uudessa artiklassa toistetaan entisen 24 artiklan (joka on poistettu) teksti. On johdonmukaisempaa liittää tämä artikla III luvun loppuun, sillä maastapoistaminen ei ole mahdollista sen jälkeen, kun asianomainen on saanut pysyvän oleskeluoikeuden. Ensimmäinen kohta on lisätty täsmentämään sitä, että oleskeluoikeus säilyy niin kauan kuin oleskelun edellytyksiä noudatetaan, mikä tekee tekstistä selkeämmän.

14 artikla (tarkistus 55): Uudessa 1 a kohdassa toistetaan 18 artiklan toisen lauseen teksti, joka on poistettu, ja täsmennetään sitä. On asianmukaisempaa sijoittaa kyseinen teksti artiklaan, joka koskee sääntöjä pysyvän oleskeluoikeuden saamiseksi.

15 artiklan 2 kohta (tarkistus 59): Tähän on lisätty viittaus kumppaniin, mikä on johdonmukainen seuraus 2 artiklan 2 kohdan b alakohdasta.

16 artikla (tarkistus 61): Tämän artiklan teksti on mukautettu 14 artiklan sanamuotoon.

17 artiklan 1 kohta (tarkistus 62): Vaikutti ristiriitaiselta, että oleskelukortti oli voimassa määräämättömän ajan ja että se oli uusittava kymmenen vuoden välein. Näin ollen tällä tarkistuksella poistetaan kappaleen viimeinen, uusimista koskeva virke.

17 artiklan 3 kohta (tarkistus 64): Tällä tarkistuksella täsmennetään, että muualla oleskelukortin voimassaoloon vaikuttavan asumisen jakson on oltava yhtäjaksoisesti neljä vuotta.

18 artiklan 1 kohta (tarkistus 55): Toinen lause on poistettu ja siirretty 14 artiklaan.

21 artiklan 2 kohta (tarkistus 108): Tällä tarkistuksella pyritään poistamaan tilanne, jossa työelämän ulkopuolella olevilla henkilöillä ei ole oikeutta toimeentulotukeen ennen pysyvän oleskeluoikeuden saamista. Kyseinen rajoitus ei sisälly työelämän ulkopuolella olevien henkilöiden oleskeluoikeutta käsitteleviin direktiiveihin. Tällaista rajoitusta voitaisiin pitää taantumisena nykyiseen säännöstöön verrattuna varsinkin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa. Yhteisöjen tuomioistuin toisti asiassa C-184/99, Grzelczyk, 20.9.2001 antamassaan tuomiossa [3], että unionin kansalainen voi vedota EY:n perustamissopimuksen 12 artiklassa määrättyyn syrjinnän kiellon periaatteeseen kaikissa tilanteissa, jotka kuuluvat yhteisön oikeuden asialliseen soveltamisalaan ja joihin kuuluvat mm. oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut, että työelämän ulkopuolella olevilla unionin kansalaisilla, jotka oleskelevat laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, on unionin kansalaisuuden perusteella oikeus yhdenvertaiseen kohteluun maan omien kansalaisten kanssa.

[3] Kok. 2001, s. I-6193.

22 artikla (tarkistus 68): Tällä muutoksella selkeytetään tekstiä ja täsmennetään, että asianomainen voi osoittaa olevansa oikeuksien haltija kaikin mahdollisin keinoin.

25 artiklan 1 kohta (tarkistus 71): Muutoksella lisätään yleisempi viittaus kaikenlaisiin vapaata liikkuvuutta rajoittaviin päätöksiin. Uusi sanamuoto on parempi, koska se kattaa kaikenlaiset toimenpiteet, maastapoistamisesta ja maahantulon kieltämisestä maasta poistumiskieltoon.

25 artiklan 2 kohta (tarkistus 72): Ensimmäisellä muutoksella lisätään selkeäsanainen viittaus yhteisön lainsäädännön keskeisiin periaatteisiin kuuluvaan oikeasuhteisuuden periaatteeseen, jota on aina noudatettava hyväksyttäessä vapaata liikkuvuutta rajoittava toimenpide. Toisella muutoksella lisätään viittaus yleisen järjestyksen uhkaan, mikä vastaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 30/77, Bouchereau, 27.10.1977 antamaa tuomiota [4].

[4] Kok. 1977, s. 1999, 35 kohta.

25 artiklan 4 kohta (tarkistus 74): Viittauksen lisääminen kuuden kuukauden jaksoon kohdistuu sellaisten jäsenvaltioiden tilanteeseen, joissa ei oteta käyttöön rekisteröintivaatimusta.

25 artiklan 5 a kohta (tarkistus 76): Tällä uudella kohdalla velvoitetaan jäsenvaltiot ilmoittamaan komissiolle kaikista maastapoistamispäätöksistä, jotka koskevat unionin kansalaista tai tämän perheenjäsentä. Koska kyseeseen tulevien päätösten on oltava luonteeltaan poikkeuksellisia, tätä velvollisuutta voidaan pitää oikeudenmukaisena.

27 artiklan 1 kohta (tarkistus 77): Tähän kohtaan on tehty useita muutoksia. On johdonmukaista poistaa viittaus vammoihin, koska vapaata liikkuvuutta rajoittavia toimenpiteitä voidaan toteuttaa ainoastaan tautien perusteella. Viimeiseen virkkeeseen sisältyvä standstill-lauseke on poistettu, koska se ei ollut merkityksellinen. Lisäksi on tehty muutos, joka on johdonmukainen seuraus 25 artiklan 1 kohdan uudesta sanamuodosta.

27 artiklan 2 kohta (tarkistus 78): Viittaus kuuden kuukauden jaksoon on johdonmukaisempi direktiivin rakenteen kanssa kuin viittaus oleskelukortin rekisteröinti- tai myöntämispäivään ja kattaa myös sellaisten jäsenvaltioiden tilanteen, joissa ei oteta käyttöön rekisteröintivaatimusta. Viittaus pysyvän oleskelukortin epäämiseen on poistettu, koska kyseistä korttia ei ole mahdollista evätä kansanterveyteen liittyvistä syistä.

27 artiklan 3 kohta (tarkistus 79): Viittauksella kuuden kuukauden jaksoon pyritään rajoittamaan aikaa, jona jäsenvaltiot voivat vaatia, että henkilöille tehdään lääkärintarkastus, mikä on johdonmukaista edellisen kohdan kanssa.

28 artiklan 1 ja 2 kohta (tarkistus 80): Sana "kirjallisesti" on lisätty 1 kohtaan ja poistettu 2 kohdasta sen selkeyttämiseksi, että ilmoitus on aina tehtävä kirjallisesti ja että päätöksen perusteluja ei tarvitse ilmoittaa asianomaiselle, jos se on vastoin valtion turvallisuusetuja.

28 artiklan 3 kohta (tarkistus 82): Tässä otetaan käyttöön yksi ainoa määräaika, jossa alueelta on poistuttava, ja se on kolmekymmentä päivää tiedonannon päiväyksestä.

29 artiklan 1 kohta (tarkistus 83): Muutoksella on tarkoitus täsmentää, että aina on oltava mahdollisuus hakea muutosta oikeusteitse. Muutosta voidaan myös hakea hallintoteitse, jos tätä edellytetään vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä (esimerkiksi ennen varsinaista tuomioistuimelle osoitettua muutoksenhakua).

29 artiklan 2 kohta (tarkistus 84): Ensimmäisen virkkeen ensimmäisen osan poistamisella halutaan varmistaa, että riippumattoman viranomaisen on aina tutkittava asia huolellisesti ennen päätöksen tekemistä eikä pelkästään silloin, kun asiaan haetaan muutosta hallintoviranomaiselta.

29 artiklan 3 kohta (tarkistus 113): Komissio on hyväksynyt osan parlamentin ehdottamasta tarkistuksesta, jonka tarkoituksena on muutoksenhaun lykkäävän vaikutuksen tunnustaminen automaattisesti. Tämä on sopusoinnussa Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun, yhteisön lainsäädännön keskeisiin periaatteisiin kuuluvan tehokkaiden oikeussuojakeinojen vaatimuksen kanssa. Komissio kuitenkin täsmentää tarkistusta säätämällä karkotustoimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämisestä automaattisesti, kunnes muutoksenhaun lykkäävästä vaikutuksesta on tehty lopullinen päätös. Tästä muutoksesta on hyötyä monella tavalla. Jäsenvaltioiden on tunnustettava lainkäyttöelintensä toimivalta tehdä maastapoistamistoimenpiteen keskeyttämiseksi tehtyä hakemusta koskeva ratkaisu; välitoimia koskevan menettelyn on siis oltava mahdollinen. Välitoimia koskevan menettelyn jäsenvaltioissa on oltava nopea ja tehokas, koska maastapoistamispäätöksen täytäntöönpano on keskeytettävä odotettaessa tuomioistuimen päätöstä keskeyttämistä koskevaan hakemukseen. Tämä ei kuitenkaan edellytä valtioita takaamaan, että muutoksenhaulla on lykkäävä vaikutus siihen saakka, kunnes tehdään pääasiaa koskeva ratkaisu maastapoistamistoimenpiteen laillisuudesta. Tässä ei siis aseteta suhteettomia vaatimuksia jäsenvaltioille. Ehdotetussa säännöksessä kunnioitetaan täysin eurooppalaisen ihmisoikeussopimuksen 13 artiklan maastapoistamista koskevia määräyksiä.

29 artiklan 4 kohta (tarkistus 85): Tällä pienellä muutoksella korostetaan, että 26 artiklassa luetellut vaatimukset on otettava huomioon arvioitaessa päätöksen suhteettomuutta.

30 artiklan 2 kohta (tarkistus 86): Ensimmäiseen kohtaan tehdyt muutokset selkeyttävät tekstiä. Toisessa kohdassa mainitun kolmen kuukauden määräajan korvaaminen kuudella kuukaudella on realistista.

31 a artikla (tarkistus 88): Tässä uudessa artiklassa toistetaan entisen 31 artiklan 2 kohdan sisältö. Itse asiassa on järkeenkäypää siirtää kyseinen teksti erilliseksi artiklaksi.

32 artikla (tarkistus 89): Muutoksella halutaan täsmentää, millä tavoin tietoa on levitettävä.

33 artikla (tarkistus 90): Muutoksella halutaan osoittaa, että seuraamuksissa olennaista on tehokkuus ja suhteellisuus, mikä vaikuttaa oikeudenmukaiselta.

35, 36 ja 37 artikla (tarkistus 91, 92 ja 93): Muutokset koskevat direktiivin voimaantulopäivää. Parlamentti ehdotti heinäkuuta 2004, mutta se ei vaikuta realistiselta neuvottelujen tässä vaiheessa. Komissio arvioi, että uusi direktiivi annetaan vuoden 2004 alkupuolella, joten se ehdottaa määräajaksi vuoden 2005 heinäkuuta.

3.2. Tarkistukset, joita komissio ei voi hyväksyä

Tarkistus 4

Komissio ei voi hyväksyä tätä tarkistusta johdanto-osan 6 kappaleeseen syistä, jotka on annettu jäljempänä tarkistusten 14, 15 ja 16 yhteydessä. Tämä tarkistus liittyy ehdotuksen 2 artiklaan tehtyihin tarkistuksiin, ja sen tarkoituksena on perhesuhteiden monimuotoisuuden tunnustaminen ja kunnioittaminen, oli kyse avioliitosta, rekisteröidystä parisuhteesta tai avoliitosta, tasa-arvon ja perhe-elämää koskevan perusoikeuden perusteella.

Tarkistus 11

Komissio ei voi hyväksyä johdanto-osan 19 kappaleeseen tehtyä tarkistusta. Se viittaa 21 artiklan 2 kohtaan ja sen tarkoituksena on, että toimeentulotukea ei myönnetä työelämän ulkopuolella oleville henkilöille oleskelun ensimmäisten kuuden kuukauden aikana. Tämä ei ole johdonmukaista parlamentin ehdottaman 21 artiklan 2 kohtaa koskevan tarkistuksen kanssa, jonka komissio on hyväksynyt.

Tarkistukset 14, 15 ja 16

Näiden tarkistusten tavoitteena on tunnustaa perheenjäseneksi puoliso ja rekisteröity kumppani, tämän sukupuolesta riippumatta, kansallisen lainsäädännön mukaisesti, sekä avopuoliso, tämän sukupuolesta riippumatta, jonka kanssa unionin kansalaisella on vakituinen parisuhde, jos vastaanottavan ja/tai kotijäsenvaltion lainsäädännön tai käytännön mukaan sellaisten parien, jotka eivät ole avioliitossa, asema vastaa avioparien asemaa kyseisessä lainsäädännössä asetettujen edellytysten täyttyessä. Näitä tarkistuksia ei voida hyväksyä.

Itse asiassa mitä tulee avioliittoon, komissio ei halua käyttää aviopuolison määritelmää, silloin kun viitataan samaa sukupuolta olevaan kumppaniin. Toistaiseksi ainoastaan kahden jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään samaa sukupuolta olevien henkilöiden avioliitosta. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä [5] avioliittokäsite, sellaisena kuin se on tunnustettu kaikissa jäsenvaltioissa, merkitsee kahden eri sukupuolta olevan henkilön välistä liittoa. Yhteisöjen tuomioistuin toteaa myös, että yhteiskunnalliseen kehitykseen perustuva oikeudellisten käsitteiden tulkinta, jolla on seurauksia kaikissa jäsenvaltioissa, on tehtävä tutkimalla koko yhteisön tilannetta. [6] Komissio pitää näin ollen parempana käyttää ehdotuksessa aviopuolison käsitettä periaatteessa ainoastaan eri sukupuolta olevista puolisoista, jos tulevasta kehityksestä ei muuta johdu.

[5] Yhdistetyt asiat C-122/99 ja C-125/99, D ja Ruotsin kuningaskunta vastaan neuvosto, tuomio 31.5.2001, Kok. 2001, s. I-4319, 34 kohta.

[6] Asia 59/85, Reed, tuomio 17.4.1986, Kok. 1986, s. 1283, 13 kohta.

Kun on kyse kumppaneista, joko rekisteröidystä kumppanista tai avopuolisosta, komissiosta on tärkeää, että myös tällaisten henkilöiden asema tunnustetaan ainoastaan, jos se on mahdollista, vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Parien, jotka eivät ole naimisissa, tunnustaminen oleskeluoikeutta tulkittaessa muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti saattaa aiheuttaa ongelmia jäsenvaltioille, joiden perheoikeudessa ei tällaista vaihtoehtoa tunnusteta. Toisesta jäsenvaltiosta tulevien parien oikeuksien tunnustaminen, silloin kun vastaavia oikeuksia ei tunnusteta maan omille kansalaisille, saattaa aiheuttaa syrjintää maan omia kansalaisia kohtaan, ja komissio haluaa välttää tällaiset tilanteet.

Komissio ottaa kuitenkin huomioon Euroopan parlamentin toiveen, ja rekisteröity parisuhde mainitaan erityisesti uudessa 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa.

Tarkistukset 17 ja 18

Näitä tarkistuksia, joilla lisätään erityinen viittaus rekisteröidyn kumppanin jälkeläisiin suoraan alenevassa ja ylenevässä polvessa (2 artiklan 2 kohdan c ja d alakohta) johdonmukaisesti tarkistuksen 15 kanssa, jossa erillistä viittausta rekisteröityyn kumppaniin (uusi 2 alakohdan a a alakohta), ei voida hyväksyä. Komissio on kuitenkin hyväksynyt uuden sanamuodon saman artiklan 2 alakohdan b alakohtaan, jossa nimenomaisesti viitataan rekisteröidyn parisuhteen ja vakituisen parisuhteen käsitteisiin.

Tarkistus 19

Tällä tarkistuksella pyritään lisäämään 2 artiklan 3 alakohtaan kotijäsenvaltion määritelmä ja perusteet, joita on käytettävä sen määrittämiseen, onko parisuhde vakituinen. Viittausta kotijäsenvaltion lainsäädäntöön ei voida hyväksyä aviopuolison, rekisteröidyn kumppanin tai avopuolison osalta. Vakituisen parisuhteen määritelmää ei sitä paitsi tarvita, koska vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, mitkä seikat on otettava huomioon.

Tarkistukset 26, 32 (osittain), 42, 43 ja 44

Näitä tarkistuksia ei voida hyväksyä, koska niillä pyritään muuttamaan direktiivin rakennetta merkittävästi tai koska ne kyseenalaistaisivat komission ehdottaman lähestymistavan.

Tarkistukset 22, 23, 31, 45, 53, 56, 57, 58, 60, 63, 66 ja 69

Näitä tarkistuksia ei ole hyväksytty, koska ne eivät ole johdonmukaisia komission ehdotuksen kanssa.

2001/0111 (COD)

Muutettu ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 12, 18, 40, 44 ja 52 artiklan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen [7],

[7] EYVL C 270 E, 25.9.2001, s. 150.

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [8],

[8] EYVL C 149, 21.6.2002, s. 46.

ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon [9],

[9] EYVL C 192, 12.8.2002, s. 17.

noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä,

sekä katsoovat seuraavaa:

(1) Euroopan unionista tehdyn sopimuksen I osaston yhteisissä määräyksissä unioni asettaa tavoitteekseen muun muassa "lujittaa jäsenvaltioidensa kansalaisten oikeuksien ja etujen suojaa ottamalla käyttöön unionin kansalaisuuden".

(2) Henkilöiden vapaa liikkuvuus on yksi sisämarkkinoiden perusvapauksista. Sisämarkkinat käsittävät EY:n perustamissopimuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaan alueen, jolla ei ole sisäisiä rajoja ja jolla tämä vapaus taataan perustamissopimuksen määräysten mukaisesti.

(3) EY:n perustamissopimuksen 17 ja 18 artiklassa otetaan käyttöön unionin kansalaisuus ja annetaan jokaiselle unionin kansalaiselle henkilökohtainen perusoikeus, jonka mukaan hän saa liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella.

(4) Palkattujen työntekijöiden, itsenäisten ammatinharjoittajien, opiskelijoiden, tutkijoiden, opetusta seuraavien henkilöiden, vapaaehtoisten, opettajien ja kouluttajien liikkuvuuden kehittäminen on määritetty yhdeksi Euroopan unionin poliittiseksi painopistealueeksi.

(5) Vapaata liikkumis- ja oleskeluoikeutta koskevan alakohtaisen ja sirpaleisen lähestymistavan sijaan ja tämän oikeuden harjoittamisen helpottamiseksi on syytä laatia perustamissopimuksen 18 artiklan 2 kohtaan perustuva yksi ainoa säädös, jolla pyritään korvaamaan seuraavat säädökset ja täydentämään niitä: työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68 [10], jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15 päivänä lokakuuta 1968 annetu neuvoston direktiivi 68/360/ETY [11], sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21 päivänä toukokuuta 1973 annettu neuvoston direktiivi 73/148/ETY [12], oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/364/ETY [13], ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/365/ETY [14] ja opiskelijoiden oleskeluoikeudesta 29 päivänä lokakuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/96/ETY [15].

[10] EYVL L 257, 19.10.1968, s. 2. Asetusta on viimeksi muutettu asetuksella (ETY) N:o 2434/92 (EYVL L 245, 26.8.1992, s. 1).

[11] EYVL L 257, 19.10.1968, s. 13. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla.

[12] EYVL L 172, 28.6.1973, s. 14.

[13] EYVL L 180, 13.7.1990, s. 26.

[14] EYVL L 180, 13.7.1990, s. 28.

[15] EYVL L 317, 18.12.1993, s. 59.

(6) Jotta jokainen unionin kansalainen voisi käyttää oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella puolueettomien arviointiperusteiden mukaan vapaasti ja ihmisarvon mukaisesti, tämä oikeus on myönnettävä myös hänen perheenjäsenilleen näiden kansalaisuudesta riippumatta. Perheenjäsenen käsite on määriteltävä kaikkien oleskeluoikeuden haltijoiden osalta laajasti ja yhdenmukaisesti.

(7) Olisi määriteltävä selkeästi, millaisia muodollisuuksia liittyy unionin kansalaisten liikkumisvapauteen jäsenvaltioiden alueella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rajatarkastuksia koskevien säännösten soveltamista.

(7 a) Sellaisten perheenjäsenten, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta mutta jotka ovat jo saaneet oleskeluluvan, liikkumisvapauden helpottamiseksi heidät vapautetaan vaatimuksesta hankkia asetuksen (EY) N:o 539/2001 [16] tai kansallisen lainsäädännön mukainen maahantuloviisumi.

[16] Neuvoston asetus (EY) N:o 539/2001, annettu 15 päivänä maaliskuuta 2001, luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske (EYVL L 81, 21.3.2001, s. 1).

(8) Jotta voitaisiin vastata paremmin nykyajan maantieteellisiin ja työn edellyttämiin liikkuvuusvaatimuksiin, olisi säädettävä, että jos unionin kansalaisen oleskelu toisessa jäsenvaltiossa kestää alle kuusi kuukautta, hänen ei edellytetä täyttävän mitään ehtoja eikä häneltä ei edellytetä muita muodollisuuksia kuin voimassa oleva henkilötodistus tai passi.

(9) Henkilöistä, joilla on oikeus liikkua vapaasti jäsenvaltioiden alueella, ei kuitenkaan saa aiheutua kohtuutonta rasitusta vastaanottavan jäsenvaltion julkiselle taloudelle ensimmäisen oleskelun aikana. Tätä varten säilytetään järjestely, jonka mukaan unionin kansalaisen on annettava yli kuuden kuukauden oleskeluoikeuden harjoittamisen edellytykseksi ilmoitus siitä, että hän harjoittaa taloudellista toimintaa, tai jos hän ei harjoita taloudellista toimintaa, että hänellä on riittävät varat tai että hän on kirjoilla hyväksytyssä oppilaitoksessa osallistuakseen pääsääntöisesti koulutukseen, myös ammatilliseen koulutukseen, ja että hänellä on sairausvakuutus, joka kattaa kaikki riskit vastaanottavassa jäsenvaltiossa, tai että hän on näistä yhden edellytyksen täyttävän unionin kansalaisen perheenjäsen.

(10) Unionin kansalaisilla on suoraan perustamissopimukseen perustuva henkilökohtainen perusoikeus oleskella toisessa jäsenvaltiossa, ja se ei edellytä oleskeluluvan myöntämistä. Näin ollen velvollisuutta pitää mukanaan oleskelulupa-asiakirja olisi syytä rajoittaa vain asianmukaisesti perusteltuihin tilanteisiin, erityisesti silloin kun kyseessä on unionin kansalaisen perheenjäsen, joka ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen, ja silloin kun oleskelu toisessa jäsenvaltiossa kestää yli kuusi kuukautta.

(11) Kun oleskelu kestää yli kuusi kuukautta, unionin kansalaisen on rekisteröidyttävä asuinpaikkakunnan toimivaltaisessa viranomaisessa, mikä varmennetaan rekisteröintitodistuksella, ja hänellä on oltava kotijäsenvaltion voimassa oleva henkilötodistus tai passi; nämä yhdessä ovat riittävä ja oikeasuhteinen toimenpide, joka vastaa myös vastaanottavan jäsenvaltion tarvetta tietää väestön liikkeistä alueellaan.

(12) Asiakirjat, joita hallintoviranomaiset vaativat rekisteröintitodistuksen tai oleskelukortin myöntämisen perusteeksi, on lueteltava tyhjentävästi, jotta voidaan välttää se, että hallintokäytännöt tai poikkeavat tulkinnat voisivat luoda kohtuuttoman esteen unionin kansalaiselle tai hänen perheenjäsenilleen kuuluvan oikeuden harjoittamiselle.

(13) Perheenjäsenille olisi tarjottava oikeudellinen suoja siltä varalta, että unionin kansalainen kuolee tai että avioliitto tai parisuhde purkautuu. Näin ollen on tarpeen toteuttaa toimenpiteitä, joilla vahvistetaan oleskeluoikeuden säilyminen tällaisissa tilanteissa perhe-elämän suojaa ja ihmisarvoa kunnioittaen, väärinkäytösten välttämiseksi kuitenkin tiettyjä edellytyksiä noudattaen.

(14) Kun unionin kansalainen on päättänyt asettua pysyvästi toiseen jäsenvaltioon, tae pysyvästä oleskeluoikeudesta vahvistaa tunnetta yhteisestä kansalaisuudesta ja on keskeinen tekijä yhteisön perustavoitteisiin kuuluvan sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamisessa. Tätä varten olisi säädettävä, että kaikki unionin kansalaiset saavat pysyvän oleskeluoikeuden toisessa jäsenvaltiossa neljän vuoden yhtäjaksoisen oleskelun jälkeen.

(15) Olisi kuitenkin säilytettävä tiettyjä erityisetuja, jotka koskevat toisessa jäsenvaltiossa palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina toimineiden unionin kansalaisten saavutettuja etuja ja perustuvat työntekijöiden oikeudesta jäädä jäsenvaltion alueelle työskenneltyään siinä valtiossa 29 päivänä kesäkuuta 1970 annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 1251/70 [17] ja jäsenvaltion kansalaisten oikeudesta jäädä toisen jäsenvaltion alueelle toimittuaan siellä itsenäisinä ammatinharjoittajina 17 päivänä joulukuuta 1974 annettuun neuvoston direktiiviin 75/34/ETY [18].

[17] EYVL L 142, 30.6.1970, s. 24.

[18] EYVL L 14, 20.1.1975, s. 10.

(16) Jotta unionin kansalainen voisi käyttää oikeuttaan oleskella maassa pysyvästi, on välttämätöntä myöntää tämä oikeus myös hänen perheenjäsenilleen. Jos palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toiminut unionin kansalainen kuolee työelämässä ollessaan ennen kun hän on saanut pysyvän oleskeluoikeuden, hänen perheenjäsenilleen on myönnettävä pysyvä oleskeluoikeus tietyin edellytyksin.

(17) Jotta pysyvä oleskeluoikeus voisi todella edistää unionin kansalaisen kotoutumista asuinjäsenvaltion eli vastaanottavan jäsenvaltion yhteiskuntaan, sille ei saa asettaa mitään ehtoja ja sen on taattava täysin tasavertainen kohtelu perustamissopimuksen soveltamiseen kuuluvilla aloilla jäsenvaltion omien kansalaisten kanssa sekä annettava mahdollisimman tehokas suoja karkottamista vastaan.

(18) Pysyvän oleskeluoikeuden saaminen merkitsee näin ollen unionin kansalaiselle ja hänen perheenjäsenilleen uusia oikeuksia ja tehostunutta suojaa. On siis syytä todeta tämä oikeus myöntämällä heille oleskelukortti, joka on voimassa määräämättömän ajan.

(19) Syrjintäkiellon periaatteen mukaisesti jokaista unionin kansalaista ja hänen perheenjäseniään on kohdeltava tasavertaisesti jäsenvaltion omien kansalaisten kanssa perustamissopimuksen soveltamisaloilla. Vastaanottavan jäsenvaltion on kuitenkin ennen pysyvän oleskeluoikeuden myöntämistä päätettävä, antaako toimeentulotukea sellaisille unionin kansalaisille, jotka tulevat kyseiseen jäsenvaltioon opiskelemaan.

(20) Liikkumisvapauteen voidaan tehdä yleisen järjestyksen ja yleisen turvallisuuden sekä kansanterveyden perusteella poikkeuksia, joista määrätään perustamissopimuksen 39 artiklan 3 kohdassa, 46 artiklan 1 kohdassa ja 55 artiklassa. Neuvoston direktiivissä 64/221/ETY [19] säädetään ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja yleiseen turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta.

[19] EYVL 56, 4.4.1964, s. 850. Direktiiviä on viimeksi muutettu direktiivillä 75/35/ETY (EYVL L 14, 20.1.1975, s. 14).

(21) Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja vapaata liikkuvuutta koskevan perusoikeuden nojalla olisi rajattava paremmin ne olosuhteet ja menettelylliset takeet, joiden nojalla voidaan tehdä unionin kansalaisen ja tämän perheenjäsenten maahantulon epäävä tai heidät maasta poistava päätös.

(22) Unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä maasta poistamiseen yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden perusteella on ankara toimenpide ja voi vahingoittaa vakavasti henkilöitä, jotka perustamissopimuksen heille suomien oikeuksien ja vapauksien perusteella ovat kotoutuneet vastaanottavaan jäsenvaltioon. Tämän vuoksi olisi rajoitettava näiden toimenpiteiden soveltamisalaa oikeasuhteisuuden periaatteen perusteella ja siten, että otetaan huomioon asianomaisen henkilön kotoutumisen aste, oleskelun pituus vastaanottavassa jäsenvaltiossa, tämän ikä, terveydentila, perhe- ja taloudellinen tilanne ja se, millaiset yhteydet tällä on kotimaahan, ja kielletään pysyvän oleskeluoikeuden saaneiden unionin kansalaisten tai heidän perheenjäsentensä sekä alaikäisten perheenjäsenten poistaminen maasta.

(23) Olisi myös täsmennettävä hallinnolliset menettelysäännöt, jotta voidaan varmistaa yhtäältä unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksien korkeatasoinen suojelu tilanteissa, joissa heiltä evätään maahanpääsy tai oleskelulupa toisessa jäsenvaltiossa, ja toisaalta noudattaa periaatetta, jonka mukaan hallintoviranomaisten antamat asiakirjat on perusteltava asianmukaisesti.

(24) Unionin kansalaisella ja hänen perheenjäsenillään on joka tapauksessa oltava oikeus hakea muutosta tuomioistuimelta, jos häneltä tai heiltä evätään maahanpääsy ja oleskeluoikeus toisessa jäsenvaltiossa; muutoksenhakuedellytysten ja menettelyn suhteen heitä on kohdeltava tasavertaisesti jäsenvaltion omien kansalaisten kanssa.

(25) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti olisi vahvistettava unionin kansalaisen tai hänen perheenjäsenensä, jolle on annettu maahantulokielto, oikeus tehdä uusi hakemus kohtuullisessa määräajassa ja joka tapauksessa kahden vuoden kuluttua siitä, kun hänelle on ilmoitettu maahantulokieltoa koskevasta lopullisesta päätöksestä.

(26) Koska tällä direktiivillä vahvistetaan liikkumisoikeuden harjoittamiselle uudet edellytykset, olisi kumottava tai poistettava ne voimassa olevat säännökset, jotka ovat tämän direktiivin vastaisia, sallien kuitenkin suotuisampien kansallisten säännösten soveltaminen.

(27) Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja -vapauksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet,

OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

I luku Yleiset säännökset

1 artikla Tarkoitus

Tässä direktiivissä säädetään:

a) edellytyksistä, joiden täyttyessä unionin kansalaiset ja heidän perheenjäsenensä voivat liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella,

b) unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä pysyvästä oleskeluoikeudesta jäsenvaltioiden alueella,

c) näitä oikeuksia koskevista rajoituksista, jotka perustuvat yleiseen järjestykseen, yleiseen turvallisuuteen ja kansanterveyteen.

2 artikla Määritelmät

Tässä direktiivissä tarkoitetaan:

1) 'unionin kansalaisella' henkilöä, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus

2) 'perheenjäsenellä':

a) puolisoa,

b) kumppania, jonka kanssa unionin kansalaisella on rekisteröity parisuhde tai muuten asianmukaisesti todistettu vakituinen parisuhde, jos vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädännössä tunnustetaan tällaiset parisuhteet, ja kyseisessä lainsäädännössä säädetyin edellytyksin,

c) unionin kansalaisen ja hänen puolisonsa tai b alakohdassa tarkoitetun kumppanin jälkeläisiä suoraan alenevassa polvessa,

d) unionin kansalaisen ja hänen puolisonsa tai b alakohdassa tarkoitetun kumppanin sukulaisia suoraan ylenevässä polvessa;

3) 'vastaanottavalla jäsenvaltiolla' jäsenvaltiota, johon unionin kansalainen matkustaa harjoittaen liikkumis- tai oleskeluoikeuttaan.

3 artikla Henkilöt, joihin tätä direktiiviä sovelletaan

1. Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka matkustavat toiseen jäsenvaltioon tai asuvat siellä, sekä heidän 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin perheenjäseniinsä, jotka seuraavat heitä tai liittyvät heidän seuraansa myöhemmin, näiden kansalaisuudesta riippumatta.

2. Asianomaisten henkilökohtaista liikkumis- ja oleskeluoikeutta rajoittamatta jäsenvaltioiden on helpotettava muiden kuin 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen perheenjäsenten maahanpääsyä ja oleskelua, jos kyseinen henkilö on sellaisen unionin kansalaisen, joka on oleskeluoikeuden pääasiallinen haltija, huollettavana tai jos hän lähtömaassa asui samassa taloudessa hänen kanssaan tai jos se on perusteltua painavista terveydellisistä syistä taikka humanitaarisista syistä.

4 artikla Syrjintäkielto

Jäsenvaltioiden on pantava tämän direktiivin säännökset täytäntöön ilman tässä direktiivissä tarkoitettujen henkilöiden sukupuoleen, sukupuoli-identiteettiin, rotuun, ihonväriin, etniseen tai yhteiskunnalliseen alkuperään, geneettisiin ominaisuuksiin, kieleen, uskontoon tai vakaumukseen, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin, kansalliseen vähemmistöön kuulumiseen, varallisuuteen, syntyperään, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää.

II luku Kuuden kuukauden liikkumis- ja oleskeluoikeus

5 artikla Oikeus maasta poistumiseen

1. Kaikilla unionin kansalaisilla on oikeus poistua jäsenvaltion alueelta toiseen jäsenvaltioon siirtymistä varten, kun heillä on mukanaan voimassa oleva henkilötodistus tai passi.

Perheenjäsenillä, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, on tässä asiassa sama oikeus kuin sillä unionin kansalaisella, jonka mukana he ovat tai jonka seuraan he myöhemmin liittyvät.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilta henkilöiltä ei saa vaatia maastapoistumisviisumia eikä heille saa asettaa muutakaan vastaavaa velvoitetta.

3. Jäsenvaltioiden on myönnettävä tai uusittava kansalaisilleen henkilötodistus tai passi, jossa mainitaan erityisesti haltijan kansalaisuus.

4. Passin on oltava voimassa ainakin kaikissa unionin jäsenvaltioissa sekä niissä maissa, joiden kautta sen haltijan on kuljettava matkustaessaan toiseen jäsenvaltioon. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä ei säädetä henkilötodistuksen myöntämisestä, passin voimassaoloajan on oltava sitä myönnettäessä tai uusittaessa vähintään viisi vuotta.

6 artikla Kuuden kuukauden maahantulo- ja oleskeluoikeus

1. Jäsenvaltioiden on sallittava maahanpääsy unionin kansalaiselle ja hänen perheenjäsenilleen näiden kansalaisuudesta riippumatta, kun heillä on mukanaan voimassa oleva henkilötodistus tai passi.

Unionin kansalaiselta ei saa vaatia maahantuloviisumia eikä hänelle saa asettaa muutakaan vastaavaa velvoitetta.

2. Perheenjäseniltä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, voidaan vaatia ainoastaan maahantuloviisumi asetuksen (EY) N:o 539/2001 säännösten mukaisesti tai tapauskohtaisesti kansallisen lainsäädännön nojalla. Tämän direktiivin tarkoitusten täyttämiseksi jonkin jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva oleskelulupa vapauttaa henkilön velvollisuudesta hankkia viisumi.

Jäsenvaltioiden on kaikin tavoin helpotettava näille henkilöille välttämättömien viisumien saantia. Tällaiset viisumit on myönnettävä viimeistään viiden työpäivän kuluessa hakemuksen jättämisestä. Nämä viisumit ovat maksuttomia.

3. Vastaanottava jäsenvaltio ei merkitse passiin maahantulo- tai maastapoistumisleimaa sellaiselle perheenjäsenelle, joka ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen, sen jälkeen kun asianomainen on saanut oleskeluluvan.

4. Kun unionin kansalaisella tai hänen perheenjäsenellään ei ole vaadittuja matkustusasiakirjoja tai mahdollisesti tarvittavaa viisumia, asianomaisen jäsenvaltion on kaikin tavoin autettava heitä vaadittujen asiakirjojen hankkimisessa tai niiden toimittamisessa heille kohtuullisen ajan kuluessa, tai muilla keinoin vahvistettava tai osoitettava, että heillä on oikeus vapaasti liikkua jäsenvaltioiden alueella, ennen kuin maahantulo voidaan kieltää.

5. Unionin kansalaisen oikeuteen tulla toisen jäsenvaltion alueelle sisältyy oikeus oleskella siellä enintään kuusi kuukautta ilman, että hänen edellytetään täyttävän mitään ehtoja tai että häneltä edellytetään muita muodollisuuksia kuin voimassa oleva henkilötodistus tai passi. Jäsenvaltio voi ainoastaan vaatia asianomaista tekemään ilmoituksen maassa oleskelustaan määräajassa, jonka on oltava vähintään kaksi viikkoa. Velvollisuuden laiminlyönnistä määrättävien hallinnollisten seuraamusten on oltava syrjimättömiä ja oikeasuhteisia.

6. Artiklan 5 kohdan säännöksiä sovelletaan myös perheenjäseniin, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta ja jotka matkustavat unionin kansalaisen mukana tai seuraavat häntä myöhemmin. Jos heiltä vaaditaan viisumi, heidän on haettava oleskelukorttia 9 artiklan mukaisesti ennen kyseisen viisumin voimassaolon päättymistä.

III luku Yli kuusi kuukautta kestävä oleskeluoikeus

7 artikla Oleskeluoikeuden edellytykset

1. Kaikilla unionin kansalaisilla on oikeus oleskella toisen jäsenvaltion alueella yli kuusi kuukautta,

a) jos hän harjoittaa taloudellista toimintaa palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana tai hän on tarjottujen palvelujen vastaanottaja tai

b) jos hänellä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat, että he eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, ja sairausvakuutus kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai

c) jos hän on kirjoilla hyväksytyssä oppilaitoksessa osallistuakseen pääsääntöisesti koulutukseen, myös ammatilliseen koulutukseen, ja jos hänellä on sairausvakuutus kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai

d) jos asianomainen on sellaisen unionin kansalaisen perheenjäsen, joka täyttää a, b tai c alakohdassa säädetyt edellytykset.

2. Oleskeluoikeus koskee myös perheenjäseniä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, silloin kun nämä matkustavat unionin kansalaisen mukana tai seuraavat häntä myöhemmin, kunhan kyseinen unionin kansalainen täyttää 1 kohdan a, b tai c alakohdassa säädetyt edellytykset.

2 a Edellä 1 kohdan a alakohdan tarkoittamassa tapauksessa palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan asema säilyy sellaisen unionin kansalaisen kohdalla, joka on lopettanut toimintansa palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana,

a) jos hän joutuu tilapäisesti työkyvyttömäksi sairauden tai tapaturman vuoksi,

b) jos hän joutuu työttömäksi omasta tahdostaan riippumatta, ja tämä on todettu asianmukaisesti, ja ilmoittautuu toimivaltaisille työvoimaviranomaisille löytääkseen uuden työpaikan,

c) jos hän joutuu työttömäksi omasta tahdostaan riippumatta alle vuoden pituisen määräaikaisen työsuhteen päätyttyä ja ilmoittautuu toimivaltaisille työvoimaviranomaisille löytääkseen uuden työpaikan. Tällöin työntekijä tai ammatinharjoittaja säilyttää asemansa vähintään kuuden kuukauden ajan; jos hän on saanut oikeuden työttömyyskorvauksiin, asema säilyy näiden korvausten voimassaolon päättymiseen asti,

d) jos hän aloittaa ammatillisen koulutuksen. Työntekijän tai ammatinharjoittajan aseman säilyttäminen edellyttää, että ammatillinen koulutus liittyy asianomaisen henkilön aikaisempaan ammattitoimintaan, paitsi jos henkilö on joutunut työttömäksi omasta tahdostaan riippumattomista syistä.

8 artikla Unionin kansalaisiin sovellettavat hallinnolliset muodollisuudet

1. Kun oleskelu kestää yli kuusi kuukautta, vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia unionin kansalaisia rekisteröitymään toimivaltaisissa viranomaisissa. Vastaanottava jäsenvaltio hyväksyy aina rekisteröintipyynnön esittäneen unionin kansalaisen rekisteröinnin.

2. Rekisteröintiä varten asetettavan määräajan on oltava vähintään kuusi kuukautta maahantulosta. Rekisteröintitodistus annetaan välittömästi. Siinä mainitaan rekisteröidyn henkilön nimi ja osoite sekä rekisteröintipäivämäärä. Rekisteröintivelvollisuuden laiminlyönnistä voidaan määrätä hallinnollisia seuraamuksia, joiden on oltava syrjimättömiä ja oikeasuhteisia.

3. Rekisteröintitodistuksen antamista varten jäsenvaltiot saavat vaatia 7 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetulta unionin kansalaiselta vain, että tämä esittää voimassa olevan henkilötodistuksen tai passin sekä antaa ilmoituksen tai osoittaa valitsemallaan muulla vastaavalla tavalla, että hän täyttää 7 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa esitetyt edellytykset.

4. Rekisteröintitodistuksen antamista varten jäsenvaltiot saavat vaatia 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulta unionin kansalaiselta vain, että tämä esittää voimassa olevan henkilötodistuksen tai passin, todistuksen siitä, että hän on kirjoilla hyväksytyssä oppilaitoksessa osallistuakseen pääsääntöisesti koulutukseen, myös ammatilliseen koulutukseen, ja että hän antaa ilmoituksen tai osoittaa valitsemallaan muulla vastaavalla tavalla, että hänellä on itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat, että he eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, ja sairausvakuutus kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

5. Jäsenvaltiot eivät saa vahvistaa riittäväksi katsomiensa varojen määrää.

6. Jotta unionin kansalaisen perheenjäsenille, jotka ovat jonkin jäsenvaltion kansalaisia, voidaan antaa rekisteröintitodistus, jäsenvaltiot voivat pyytää esittämään seuraavat asiakirjat:

a) voimassa oleva henkilötodistus tai passi,

b) ilmoitus, jolla vakuutetaan sukulaisuussuhteen olevan olemassa,

c) sen unionin kansalaisen rekisteröintitodistus, jonka mukana asianomaiset henkilöt matkustavat tai jonka seuraan he myöhemmin liittyvät,

d) edellä 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa todiste siitä, että kyseisessä säännöksessä asetetut edellytykset täyttyvät,

e) 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa koti- tai lähtömaan toimivaltaisen viranomaisen antama asiakirja, josta käy ilmi, että asianomainen on unionin kansalaisen huollettavana tai että hän on kyseisessä maassa asunut tämän kanssa samassa taloudessa, tai mikä tahansa todiste painavista terveydellisistä syistä taikka humanitaarisista syistä.

9 artikla Niihin perheenjäseniin, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, sovellettavat hallinnolliset muodollisuudet

1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä oleskelukortti niille unionin kansalaisen perheenjäsenille, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, kun heidän on tarkoitus oleskella maassa yli kuusi kuukautta.

2. Oleskelukortin hakemista varten asetettavan määräajan on oltava vähintään kuusi kuukautta maahantulosta. Kun perheenjäseniltä vaaditaan viisumi, heidän on kuitenkin haettava oleskelukorttia ennen kyseisen viisumin voimassaolon päättymistä.

2 a Oleskelukorttia ei voida kieltäytyä myöntämästä yksinomaan siitä syystä, ettei asianomaisella ole viisumia tai että hänen viisuminsa ei ole enää voimassa silloin, kun hän jättää oleskelukorttihakemuksensa.

3. Oleskelukortin hankintavelvoitteen laiminlyönnistä voidaan määrätä syrjimättömiä ja oikeasuhteisia hallinnollisia seuraamuksia.

10 artikla Oleskelukortin myöntäminen

1. Oleskeluoikeus todetaan sellaisten unionin kansalaisen perheenjäsenten osalta, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, myöntämällä heille viimeistään kuuden kuukauden kuluttua hakemuksen jättämisestä asiakirja nimeltä 'unionin kansalaisen perheenjäsenen oleskelukortti'. Todistus unionin kansalaisen perheenjäsenenä tehdyn oleskelukorttihakemuksen jättämisestä annetaan välittömästi.

2. Oleskelukortin myöntämistä varten jäsenvaltiot voivat vaatia esittämään seuraavat asiakirjat:

a) voimassa oleva henkilötodistus tai passi,

b) asiakirjatodiste sukulaisuussuhteesta,

c) sen unionin kansalaisen rekisteröintitodistus, jonka mukana asianomaiset henkilöt matkustavat tai jota he seuraavat,

d) edellä 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa todiste siitä, että kyseisessä säännöksessä asetetut edellytykset täyttyvät,

e) edellä 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa lähtömaan toimivaltaisen viranomaisen antama asiakirja, josta käy ilmi, että asianomainen on unionin kansalaisen huollettavana tai että hän on kyseisessä maassa asunut tämän kanssa samassa taloudessa, tai mikä tahansa todiste painavista terveydellisistä syistä taikka humanitaarisista syistä.

11 artikla Oleskelukortin voimassaolo

1. Edellä 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oleskelukortti on voimassa vähintään viiden vuoden ajan myöntämispäivästä lähtien.

1 a Oleskelukortin voimassaoloon eivät vaikuta väliaikaiset poissaolot, jotka eivät ylitä yhteensä kuutta kuukautta vuodessa, eivätkä pitemmät poissaolot, jotka johtuvat asevelvollisuuden suorittamisesta tai raskaudesta ja synnytyksestä, eivätkä enintään yhden vuoden yhtäjaksoiset poissaolot, jotka johtuvat pätevästä syystä, kuten vakavasta sairaudesta, opiskelun tai ammatillisen koulutuksen loppuun saattamisesta tai työtehtävien varten toisen jäsenvaltion tai kolmannen maan alueelle tapahtuvasta siirrosta.

12 artikla Perheenjäsenten oleskeluoikeuden säilyminen unionin kansalaisen kuoltua tai poistuttua jäsenvaltiosta

1. Unionin kansalaisen kuolema tai poistuminen vastaanottavan jäsenvaltion alueelta ei vaikuta hänen perheenjäsentensä, joilla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus, oleskeluoikeuteen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toisen alakohdan soveltamista.

Asianomaisten on ennen pysyvän oleskeluoikeuden saamista täytettävä itse 7 artiklan 1 kohdan a, b, c tai d alakohdassa säädetyt edellytykset.

2. Unionin kansalaisen perheenjäsenet, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, eivät menetä oleskeluoikeuttaan unionin kansalaisen kuoleman jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toisen alakohdan soveltamista.

Ennen kuin asianomaiset saavat pysyvän oleskeluoikeuden heidän oleskeluoikeuteensa sovelletaan edelleen edellytystä, jonka mukaan heidän on harjoitettava taloudellista toimintaa joko palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina tai heillä on oltava itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat, niin että he eivät joudu oleskelunsa aikana turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, ja sairausvakuutus kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai että he ovat nämä edellytykset täyttävän ja vastaanottavaan jäsenvaltioon jo muodostuneen perheen jäseniä.

Tällaiset varat katsotaan riittäviksi, jos ne ovat vähintään yhtä suuret kuin se määrä, jonka perusteella vastaanottava jäsenvaltio voi antaa toimeentulotukea omille kansalaisilleen. Jos tätä säädöstä ei voida soveltaa, oleskelulupaa hakevan henkilön varat katsotaan riittäviksi, jos ne ovat vähintään yhtä suuret kuin vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän mukainen vähimmäiseläke.

3. Unionin kansalaisen lapset tai se vanhemmista, joka on käytännössä lasten huoltaja, eivät kansalaisuudestaan riippumatta menetä oleskeluoikeuttaan unionin kansalaisen poistuttua jäsenvaltion alueelta, jos nämä lapset asuvat vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja ovat kirjoilla toisen tai ylemmän asteen oppilaitoksessa osallistuakseen opetukseen, ennen opintojensa päättymistä.

13 artikla Perheenjäsenten oleskeluoikeuden säilyminen avioeron tai avioliiton peruuttamisen tai parisuhteen purkautumisen jälkeen

1. Avioero, avioliiton peruuttaminen tai 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen parisuhteiden purkautuminen ei vaikuta unionin kansalaisen perheenjäsenten oleskeluoikeuteen, jos heillä on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toisen alakohdan soveltamista.

Asianomaisten on ennen pysyvän oleskeluoikeuden saamista täytettävä 7 artiklan 1 kohdan a, b, c tai d alakohdassa säädetyt edellytykset.

2. Unionin kansalaisen perheenjäsenet, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, eivät menetä oleskeluoikeuttaan avioeron, avioliiton peruuttamisen tai 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen parisuhteiden purkautumisen jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta toisen alakohdan soveltamista,

a) kun avioliitto tai 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu parisuhde on kestänyt avioeron tai avioliiton peruuttamisen edellyttämän oikeudellisen menettelyn alkuun tai 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun rekisteröidyn parisuhteen tai asianmukaisesti todistetun vakituisen parisuhteen purkautumiseen mennessä vähintään kaksi vuotta, joista yksi vuosi vastaanottavassa jäsenvaltiossa, tai

b) kun unionin kansalaisen lasten huolto on uskottu puolisolle tai 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulle kumppanille, jolla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta, puolisoiden tai kumppaneiden keskinäisellä sopimuksella tai oikeuden päätöksellä tai

c) kun erityisen vaikea tilanne, esimerkiksi fyysinen tai henkinen perheväkivalta tai humanitaariset syyt, sen oikeuttavat.

Ennen kuin asianomaiset saavat pysyvän oleskeluoikeuden heidän oleskeluoikeuteensa sovelletaan edelleen edellytystä, jonka mukaan heidän on harjoitettava taloudellista toimintaa joko palkattuina työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina tai heillä on oltava itseään ja perheenjäseniään varten riittävät varat, niin että heistä ei aiheudu oleskelun aikana rasitusta vastaanottavalle jäsenvaltiolle, ja sairausvakuutus kaikkien riskien varalta vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai että he ovat nämä edellytykset täyttävän ja vastaanottavaan jäsenvaltioon jo muodostuneen perheen jäseniä.

Toisessa alakohdassa tarkoitetut riittävät varat määritetään 12 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa.

13 a artikla

Menettelylliset takeet hallinnollisista syistä tehdyn maastapoistamisen yhteydessä

1. Oleskeluoikeuden saaneiden henkilöiden oleskeluoikeus säilyy niin kauan kuin he täyttävät 7, 12 ja 13 artiklan edellytykset.

2. Direktiivin 28 ja 29 artiklassa säädettyjä menettelyjä sovelletaan soveltuvin osin kaikkiin vastaanottavan jäsenvaltion muista kuin yleiseen järjestykseen, yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen perustuvista syistä tekemiin unionin kansalaista tai tämän perheenjäseniä koskeviin maastapoistamispäätöksiin.

3. Vastaanottava jäsenvaltio ei saa liittää maahantulokieltoa 2 kohdassa tarkoitettuun maastapoistamispäätökseen.

IV luku Pysyvä oleskeluoikeus

I jakso Oleskeluluvan myöntäminen

14 artikla Unionin kansalaisiin ja heidän perheenjäseniinsä sovellettava yleissääntö

1 Kaikilla unionin kansalaisilla, jotka asuvat laillisesti vastaanottavan jäsenvaltion alueella yhtäjaksoisesti neljä vuotta, on pysyvä oleskeluoikeus sen alueella. Tähän oikeuteen eivät vaikuta III luvussa säädetyt edellytykset.

1 a Oleskelun yhtäjaksoisuuteen eivät vaikuta väliaikaiset poissaolot, jotka eivät ylitä yhteensä kuutta kuukautta vuodessa, eivätkä pitemmät yhtäjaksoiset poissaolot, jotka eivät ylitä 12 kuukautta ja jotka johtuvat pätevästä syystä, kuten asevelvollisuuden suorittamisesta, vakavasta sairaudesta, raskaudesta ja synnytyksestä, opiskelun tai ammatillisen koulutuksen loppuun saattamisesta taikka työtehtävistä toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa.

2. Artiklan 1 kohdan säännöksiä sovelletaan myös perheenjäseniin, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta ja jotka ovat asuneet neljä vuotta yhdessä unionin kansalaisen kanssa vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

3. Pysyvän oleskeluoikeuden haltija menettää oikeutensa vasta oltuaan yhtäjaksoisesti yli neljä vuotta poissa vastaanottavan jäsenvaltion alueelta.

15 artikla Vastaanottavassa jäsenvaltiossa toimintansa päättäneitä työntekijöitä tai ammatinharjoittajia ja näiden perheenjäseniä koskevat poikkeukset

1. Poikkeuksena 14 artiklan säännöksiin oikeus oleskella pysyvästi vastaanottavan jäsenvaltion alueella ennen kuin neljän vuoden yhtäjaksoinen oleskelu on tullut täyteen, on

a) palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, joka päättäessään työskentelynsä on saavuttanut kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä säädetyn vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan iän tai joka päättää palkkatyön varhaiseläkkeelle siirtymisen vuoksi ja joka on työskennellyt tai harjoittanut toimintaansa siinä valtiossa vähintään viimeksi kuluneet 12 kuukautta sekä asunut siellä yhtäjaksoisesti yli kolme vuotta.

Jos kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä ei myönnetä oikeutta vanhuuseläkkeeseen tietyille itsenäisten ammatinharjoittajien ryhmille, ikää koskeva vaatimus katsotaan täytetyksi, kun asianomainen on täyttänyt 60 vuotta.

b) palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, joka asuttuaan kyseisen jäsenvaltion alueella yhtäjaksoisesti yli kaksi vuotta lopettaa siellä toimintansa pysyvän työkyvyttömyyden vuoksi.

Jos työkyvyttömyys johtuu työtapaturmasta tai ammattitaudista, joka oikeuttaa hänet eläkkeeseen, josta tuon valtion jokin laitos vastaa kokonaan tai osaksi, asumisen pituudelle ei aseteta mitään edellytyksiä.

c) palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, joka työskenneltyään tai harjoitettuaan toimintaansa kyseisen jäsenvaltion alueella ja asuttuaan siellä yhtäjaksoisesti kolme vuotta työskentelee tai harjoittaa toimintaansa toisen jäsenvaltion alueella ja jatkaa samalla asumistaan ensin mainitun jäsenvaltion alueella, jonne hän säännönmukaisesti palaa päivittäin tai vähintään kerran viikossa.

Artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen oikeuksien saamiseksi ne työssäolojaksot, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion alueella, katsotaan täyttyneiksi vastaanottavan jäsenvaltion alueella.

Omasta tahdosta riippumattomat työttömyysjaksot, jotka toimivaltainen työvoimaviranomainen on asianmukaisesti kirjannut, tai ammatinharjoittamisen katkaisseet jaksot, jotka ovat aiheutuneet kyseisen henkilön omasta tahdosta riippumattomista syistä, sekä sairaudesta tai tapaturmasta johtuvat poissaolojaksot katsotaan työssäolojaksoiksi.

2. Asumisen ja työnteon kestoajalle 1 kohdan a alakohdassa säädettyjä edellytyksiä ja asumisen pituudelle 1 kohdan b alakohdassa säädettyjä edellytyksiä ei sovelleta, jos työntekijän tai ammatinharjoittajan puoliso tai 2 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu kumppani on vastaanottavan jäsenvaltion kansalainen tai jos puoliso on menettänyt tuon valtion kansalaisuuden mennessään naimisiin asianomaisen kanssa.

3. Pysyvän oleskeluoikeuden 1 kohdan nojalla saaneen palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan perheenjäsenillä on kansallisuudestaan riippumatta pysyvä oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa.

4. Jos työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja kuolee ollessaan työelämässä ennen kuin hän on saanut 1 kohtaan perustuvan oikeuden oleskella pysyvästi vastaanottavan jäsenvaltion alueella, hänen perheenjäsenillään on kansalaisuudestaan riippumatta oikeus oleskella pysyvästi kyseisen valtion alueella, jos

a) palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on asunut kyseisen jäsenvaltion alueella yhtäjaksoisesti yhden vuoden ajan ennen kuolemaansa tai

b) hänen kuolemansa aiheutui työtapaturmasta tai ammattitaudista tai

c) kuolleen henkilön puoliso on menettänyt kyseisen valtion kansalaisuuden mennessään naimisiin kyseisen työntekijän tai ammatinharjoittajan kanssa.

16 artikla Pysyvän oleskeluoikeuden myöntäminen perheenjäsenille, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta

Rajoittamatta 15 artiklan säännösten soveltamista unionin kansalaisen 12 artiklan 2 kohdassa ja 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetutuille perheenjäsenille, jotka täyttävät mainituissa kohdissa säädetyt edellytykset, myönnetään pysyvä oleskeluoikeus, kun he ovat asuneet laillisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa yhtäjaksoisesti neljä vuotta.

II jakso

Hallinnolliset muodollisuudet

17 artikla Pysyvä oleskelukortti

1. Jäsenvaltiot myöntävät pysyvän oleskeluoikeuden haltijoille pysyvän oleskelukortin kolmen kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä. Pysyvä oleskelukortti on voimassa määräämättömän ajan.

2. Pysyvän oleskelukortin hakemista varten asetettavan määräajan on oltava vähintään kaksi vuotta oikeuden myöntämisestä. Niiden perheenjäsenten, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia, on kuitenkin jätettävä tämä hakemus ennen ensimmäisen oleskelukortin voimassaolon päättymistä.

Oleskelukortin hankintavelvoitteen laiminlyönnistä voidaan määrätä syrjimättömiä ja oikeasuhteisia hallinnollisia seuraamuksia.

3. Oleskelun keskeytyminen yhtäjaksoisesti korkeintaan neljän vuoden ajaksi ei vaikuta pysyvän oleskelukortin voimassaoloon.

18 artikla Oleskelun yhtäjaksoisuus

1. Oleskelun yhtäjaksoisuus voidaan osoittaa millä tahansa vastaanottavassa jäsenvaltiossa käytettävällä todistuskeinolla.

2. Oleskelun yhtäjaksoisuus keskeytyy aina, kun tehdään pätevä asianomaista koskeva maastapoistamispäätös, paitsi jos päätöksen täytäntöönpanoa lykätään.

V LUKU Oleskeluoikeutta ja pysyvää oleskeluoikeutta koskevat yhteiset säännökset

19 artikla Alueellinen kattavuus

Oleskeluoikeuden ja pysyvän oleskeluoikeuden on oltava voimassa kyseisen jäsenvaltion koko alueella. Jäsenvaltiot voivat liittää oleskeluoikeuteen ja pysyvään oleskeluoikeuteen alueellisia rajoituksia ainoastaan, jos nämä rajoitukset koskevat myös kyseisen valtion omia kansalaisia.

20 artikla Oleskeluoikeuteen liittyvät oikeudet

Unionin kansalaisen perheenjäsenillä, joilla on oleskeluoikeus tai pysyvä oleskeluoikeus jäsenvaltiossa, on kansalaisuudestaan riippumatta oikeus ryhtyä palkattuun työhön tai toimia itsenäisinä ammatinharjoittajina kyseisessä jäsenvaltiossa.

21 artikla Tasavertainen kohtelu

1. Kaikkia vastaanottavan jäsenvaltion alueella asuvia unionin kansalaisia on kohdeltava jäsenvaltion kansalaisten kanssa tasavertaisesti perustamissopimuksen soveltamiseen kuuluvilla aloilla.

Tämä oikeus ulotetaan perheenjäseniin, joilla ei ole minkään jäsenvaltion kansalaisuutta mutta joilla on oleskeluoikeus tai pysyvä oleskeluoikeus.

2. Poikkeuksena 1 kohtaan vastaanottavan jäsenvaltion ei ennen pysyvän oleskeluoikeuden myöntämistä tarvitse myöntää toimeentulotukea sellaisille oleskeluoikeuden haltijoille, jotka ovat tulleet kyseiseen jäsenvaltioon opiskelemaan.

22 artikla Oleskeluasiakirjoja koskevat yleiset säännökset

1. Tästä direktiivistä johtuvien oikeuksien haltijalta ei voida kieltää taloudellisen toiminnan harjoittamista tai evätä avustusten tai etuuksien saamista taikka minkään hallinnollisen toimenpiteen toteuttamista sillä perusteella, että hänellä ei ole tapauksen mukaan rekisteröintitodistusta, todistusta oleskelukorttia koskevan hakemuksen jättämisestä, perheenjäsenen oleskelukorttia tai pysyvää oleskelukorttia, silloin kun hän voi osoittaa olevansa direktiivistä johtuvien oikeuksien haltija muilla keinoin.

2. Kaikki 1 kohdassa mainitut asiakirjat toimitetaan maksutta tai hintaan, joka ei ole suurempi kuin kansalaisille myönnettävistä vastaavista asiakirjoista perittävät maksut ja verot.

23 artikla Toimivaltaisten viranomaisten tarkastukset

Jäsenvaltiot voivat tarkastaa, noudatetaanko jäsenvaltion lainsäädännöstä johtuvaa velvollisuutta, jonka mukaan on aina kyettävä esittämään rekisteröintitodistus tai oleskelukortti, jos vastaavasti tarkastetaan, noudattavatko jäsenvaltion omat kansalaiset vastaavaa velvoitetta, jonka mukaan on aina kyettävä esittämään henkilötodistus.

Jos velvoitetta ei noudata, jäsenvaltiot voivat säätää seuraamuksista, jotka vastaavat jäsenvaltion omiin kansalaisiin sovellettavia seuraamuksia, silloin kun nämä eivät noudata velvoitetta pitää henkilötodistus aina mukana.

VI luku Maahantulo- ja oleskeluoikeuden rajoittaminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä

25 artikla Yleiset periaatteet

1 Tämän luvun säännöksiä sovelletaan kaikkiin päätöksiin, joilla unionin kansalaisen tai hänen perheenjäsenensä, tämän kansalaisuudesta riippumatta, vapaata liikkuvuutta rajoitetaan yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä. Näihin perusteisiin ei saa vedota taloudellisten päämäärien vuoksi.

2. Yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden vuoksi käyttöön otettujen toimenpiteiden osalta on noudatettava oikeasuhteisuuden periaatetta ja niiden on perustuttava yksinomaan kyseisen henkilön omaan käyttäytymiseen. Rikostuomiot eivät sellaisenaan saa olla perusteena tällaisille toimenpiteille.

Yksilön käyttäytymisen aiheuttaman uhan on oltava todellinen, ajankohtainen ja riittävän vakava yhteiskunnan perustavanlaatuiselle edulle. Yksittäisestä tapauksesta irrotetut tai yleisestävät perustelut eivät ole sallittuja.

Yksilön käyttäytymistä ei voida pitää riittävän vakavana uhkana, jos kyseinen jäsenvaltio ei kohdistaisi omiin kansalaisiinsa samanlaisissa tapauksissa vakavia seuraamuksia.

3. Vastaanottavaan jäsenvaltioon saapumiseen ja rekisteröintitodistuksen tai oleskelukortin saamiseen käytetyn passin tai henkilötodistuksen voimassaoloajan päättyminen ei saa olla perusteena henkilön poistamiselle maasta.

4. Rekisteröintitodistuksen tai oleskelukortin myöntämisen yhteydessä ja viimeistään kuuden kuukauden kuluttua asianomaisen maahantulosta vastaanottava jäsenvaltio voi, silloin kun sitä pidetään välttämättömänä, pyytää lähtöjäsenvaltiota ja tarvittaessa muita jäsenvaltioita antamaan tietoja unionin kansalaisen tai tämän perheenjäsenen mahdollisesta aikaisemmasta rikosrekisteristä. Tällaisten tiedustelujen tekeminen ei saa olla järjestelmällistä. Jäsenvaltion, jolta asiaa tiedustellaan, on annettava vastaus kahden kuukauden kuluessa.

5. Passin tai henkilötodistuksen myöntäneen valtion on sallittava asiakirjan haltijan palata alueelleen ilman muodollisuuksia, vaikka asiakirja ei enää ole voimassa tai vaikka haltijan kansalaisuus on kiistanalainen.

5 a Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista unionin kansalaista tai hänen perheenjäsentään koskevista maastapoistamispäätöksistä.

26 artikla Suoja maastapoistamista vastaan

1. Vastaanottavan jäsenvaltion on ennen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyviin syihin perustuvan maastapoistamispäätöksen tekemistä otettava huomioon se, kuinka kauan asianomainen henkilö on asunut sen alueella, hänen ikänsä, terveydentilansa, perhe- ja taloudellinen tilanteensa, se, kuinka hyvin hän on kotoutunut vastaanottavaan jäsenvaltioon, ja se, millaiset yhteydet hänellä on kotimaahan.

2. Vastaanottava jäsenvaltio ei voi päättää yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä poistaa alueeltaan unionin kansalaista tai tämän perheenjäsentä, jolle on myönnetty oikeus oleskella pysyvästi jäsenvaltion alueella, tämän kansalaisuudesta riippumatta, tai alaikäistä perheenjäsentä.

27 artikla Kansanterveys

1. Vapaata liikkuvuutta jäsenvaltion alueella rajoittava toimenpide voi olla perusteltu taudin perusteella ainoastaan silloin, kun kyseessä on jokin Maailman terveysjärjestön 25 päivänä toukokuuta 1951 antamassa kansainvälisessä terveysasetuksessa N:o 2 luetelluista karanteenin alaisista taudeista tai muista infektiotaudeista tai tarttuvista loistaudeista, jos niistä säädetään vastaanottavan maan kansalaisten suojelemiseksi annetuissa säädöksissä.

2. Taudit, jotka ilmenevät kuuden kuukauden kuluttua maahantulosta, eivät voi olla riittävä peruste henkilön maasta poistamiselle.

3. Jäsenvaltio voi vahvojen epäilyjen perusteella vaatia, että oleskeluoikeuden haltijoille tehdään kuuden kuukauden kuluessa maahantulosta maksuton lääkärintarkastus, jos he eivät ole todistaneet, että he eivät kärsi 1 kohdassa mainituista taudeista. Tällaisia lääkärintarkastuksia ei saa suorittaa järjestelmällisesti kaikille hakijoille.

28 artikla Päätöksistä ilmoittaminen

1. Jokaisesta 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä on ilmoitettava asianomaiselle kirjallisesti siten, että hän ymmärtää päätöksen sisällön ja vaikutukset.

2. Asianomaiselle on ilmoitettava häntä koskevasta päätöksestä, ja samalla hänelle on ilmoitettava täsmällisinä ja täydellisinä ne yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvät seikat, joihin hänen tapauksessaan tehty päätös perustuu, jollei tämä ole vastoin kyseessä olevan valtion turvallisuusetuja.

3. Tiedonannossa on mainittava, missä lainkäyttöelimessä asianomainen voi hakea päätökseen muutosta sekä missä ajassa tämä on tehtävä, ja tarvittaessa on mainittava aika, jonka kuluessa alueelta on poistuttava. Perustellusti kiireellisinä pidettäviä tapauksia lukuun ottamatta tämän ajan on oltava vähintäänkolmekymmentä päivää ilmoituspäivästä.

29 artikla Menettelylliset takeet

1. Kun on tehty asianomaiselle vastainen päätös yleiseen terveyteen tai yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä, asianomaisella on oikeus hakea päätökseen muutosta vastaanottavan jäsenvaltion oikeusviranomaiselta ja soveltuvissa tapauksissa hallintoviranomaiselta.

2. Hallintoviranomainen ei tee asiassa päätöstä, muutoin kuin kiireellisessä tapauksessa, ennen kuin on saanut lausunnon vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta, joka ei saa olla sama kuin se, jolla on toimivalta tehdä 1 kohdassa tarkoitettu päätös ja jonka luona asianomaisella on oikeus esittää puolustuksensa henkilökohtaisesti, paitsi jos tämä on vastoin kansallisia turvallisuusetuja, taikka oikeus käyttää avustajaa tai asiamiestä niin kuin kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavissa säännöksissä säädetään.

3. Silloin kun haetaan muutosta maastapoistamispäätökseen ja samalla pyydetään kyseisen toimenpiteen täytäntöönpanon keskeyttämistä, maastapoistamista ei voida toteuttaa ennen kuin keskeyttämistä koskevasta pyynnöstä on tehty lopullinen päätös.

4. Tuomioistuin tutkii päätöksen laillisuuden sekä suunnitellun toimenpiteen perusteena olevat tosiseikat ja olosuhteet. Tuomioistuin tutkii myös, onko päätös suhteeton erityisesti 26 artiklassa esitettyihin vaatimuksiin nähden.

5. Jäsenvaltiot voivat kieltää asianomaiselta maahantulon oikeudenkäyntiin asti, mutta ne eivät saa kieltää tätä olemasta henkilökohtaisesti paikalla, kun asiaa käsitellään kansallisessa tuomioistuimessa.

30 artikla Maahantulokiellon voimassaolo

1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa elinikäistä maahantulokieltoa tässä direktiivissä tarkoitetuille henkilöille.

2. Henkilö, jolle on annettu maahantulokielto yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen tai kansanterveyteen liittyvistä syistä, voi hakea maahantulokiellon kumoamista olosuhteisiin nähden kohtuullisessa määräajassa ja joka tapauksessa kahden vuoden kuluttua siitä, kun hänelle on ilmoitettu yhteisön lainsäädännön mukaan pätevän maahantulokieltoa koskevan lopullisen päätöksen antamisesta, osoittamalla, että maahantulokiellon perusteena olleet olosuhteet ovat muuttuneet.

Asianomaisen jäsenvaltion on tehtävä päätös kyseisestä hakemuksesta kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä.

3. Artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla henkilöllä ei ole oikeutta tulla kyseisen jäsenvaltion alueelle uuden hakemuksensa tutkimisen aikana.

31 artikla Maastapoistaminen rangaistuksena tai rangaistukseen liittyvänä toimenpiteenä

Vastaanottava jäsenvaltio voi määrätä maastapoistamisen rangaistukseksi tai pidätysrangaistukseen liittyväksi toimenpiteeksi pätevästi ainoastaan 25, 26 ja 27 artiklan ja 30 artiklan 1 kohdan vaatimusten perusteella.

31 a artikla Maastapoistamistoimenpiteen varmistaminen

Jäsenvaltion on ennen maastapoistamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varmistettava, että yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden uhka on edelleen ajankohtainen ja todellinen, ja arvioitava, ovatko olosuhteet muuttuneet maastapoistamispäätöksen tekemisen jälkeen.

VII luku Loppusäännökset

32 artikla Julkisuus

Jäsenvaltiot jakavat tietoa unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksista ja velvollisuuksista tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvilla aloilla erityisesti järjestämällä tiedotuskampanjoita valtakunnallisia ja paikallisia viestintäkanavia käyttäen.

33 artikla Seuraamukset

Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen ja toteutettava seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet. Tällaisten seuraamusten on oltava tehokkaita ja oikeasuhteisia. Jäsenvaltioiden on annettava nämä säännökset tiedoksi komissiolle viimeistään 37 artiklassa mainittuna päivänä ja niiden muutokset viipymättä.

34 artikla Suotuisammat kansalliset säännökset

Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta sellaisiin jäsenvaltion lakeihin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin, jotka ovat tässä direktiivissä tarkoitettujen henkilöiden kannalta suotuisampia.

35 artikla Poikkeus

1. Poistetaan asetuksen (ETY) N:o 1612/68 10 ja 11 artikla 1. päivästä heinäkuuta 2005.

2. Kumotaan neuvoston direktiivit 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY 1. päivästä heinäkuuta 2005.

36 artikla Kertomus

Komissio esittää viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2008 kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle tämän direktiivin soveltamisesta sekä mahdollisesti tarvittavat muutosehdotukset. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kertomuksen laatimiseksi tarvittavat tiedot.

37 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

1. Jäsenvaltiot vahvistavat ja julkaisevat tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät säännökset ennen 1. päivää heinäkuuta 2005. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 1. päivästä heinäkuuta 2005.

Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.

38 artikla Voimaantulo

Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

39 artikla Osoitus

Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä ...

Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja Puheenjohtaja