P6_TA(2006)0341

Väestön mielenterveyden parantaminen — Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia

Euroopan parlamentin päätöslauselma väestön mielenterveyden parantamisesta — Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia (2006/2058(INI))

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission vihreän kirjan "Väestön mielenterveyden parantaminen — Tavoitteena Euroopan unionin mielenterveysstrategia" (KOM(2005)0484),

- ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 2, 13 ja 152 artiklan,

- ottaa huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjan [1],

- ottaa huomioon yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27 päivänä marraskuuta 2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY [2],

- ottaa huomioon neuvoston 18. marraskuuta 1999 antaman päätöslauselman mielenterveyden edistämisestä [3],

- ottaa huomioon 15. tammikuuta 2005 pidetyn WHO:n Euroopan alueen ministerikokouksen julistuksen mielenterveyden haasteisiin vastaamisesta Euroopassa ja ratkaisujen löytämisestä,

- ottaa huomioon 23. maaliskuuta 2006 hyväksymänsä päätöslauselman väestörakenteen muutokseen vastaamisesta ja sukupolvien välisestä solidaarisuudesta [4],

- ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

- ottaa huomioon ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan mietinnön sekä työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan ja naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan lausunnot (A6-0249/2006),

A. ottaa huomioon, että yksi neljästä eurooppalaisesta kokee elämänsä aikana ainakin yhden merkittävän mielenterveysongelmajakson; ottaa huomioon, että mielenterveysongelmat vaikuttavat EU:ssa kaikkiin joko suoraan tai välillisesti ja että joka vuosi 18,4 miljoonan 18-65-vuotiaan ihmisen Euroopan unionissa arvioidaan kärsivän vakavasta masennuksesta; ottaa huomioon, että hyvä mielenterveys antaa kansalaisille mahdollisuuden päästä kehittymään henkisesti ja emotionaalisesti sekä osallistua yhteiskunta-, koulu- ja työelämään; ottaa huomioon, että heikko mielenterveys sitä vastoin aiheuttaa kustannuksia, sosiaalista syrjäytymistä ja leimautumista,

B. ottaa huomioon, että psyykkiset sairaudet heikentävät merkittävästi niistä suoraan tai välillisesti kärsivien henkilöiden elämänlaatua,

C. ottaa huomioon, että mielenterveysongelmien kustannukset yhteiskunnalle ovat valtavat, joidenkin arvioiden mukaan 3-4 prosenttia EU:n jäsenvaltioiden BKT:sta,

D. ottaa huomioon, että mielenterveystekijöillä on jo nyt talouteen, terveyteen ja yhteiskuntaan hyvin merkittävät vaikutukset, jotka vielä voimistuvat sitä mukaa kuin sairaustapausten määrä kasvaa väestön vanhenemisen ja yhteiskunnassa tapahtuvien muutosten vuoksi,

E. ottaa huomioon, että joka vuosi noin 58000 Euroopan unionin kansalaista tekee itsemurhan, mikä on enemmän kuin tieliikenneonnettomuuksien tai HIV:n/AIDSin aiheuttamat kuolemantapaukset, ja että kymmenen kertaa useampi yrittää itsemurhaa,

F. katsoo, että EY:n perustamissopimuksessa annetut toimivaltuudet huomioon ottaen Euroopan väestön mielenterveyttä koskevan yhteisön mielenterveysstrategian lisäarvo liittyy ensisijaisesti ennaltaehkäisyn alaan,

G. ottaa huomioon, että joissain Euroopan maissa jopa 85 prosenttia mielenterveyteen osoitetuista määrärahoista käytetään suurten laitosten ylläpitämiseen,

H. ottaa huomioon, että ymmärryksen ja investointien puute mielenterveyden edistämisessä on johtanut yksilöiden terveyden heikkenemiseen ja työkyvyttömyyteen sekä aiheuttanut yhteiskunnallisia ongelmia,

I. ottaa huomioon, että noin 40 prosenttia kaikista vangeista kärsii jostakin mielenterveyden häiriöstä, ja ottaa huomioon, että he yrittävät seitsemän kertaa todennäköisemmin itsemurhaa kuin yhteisössä elävät ihmiset, ja ottaa huomioon, että epäasianmukainen vankeus voi pahentaa häiriötä ja estää kuntoutuksen,

J. ottaa huomioon, että koko Euroopan unionissa ei ole kiinnitetty riittävästi huomiota lasten ja nuorten mielenterveyteen eikä siihen ole annettu riittävästi resursseja, vaikka psyykkinen pahoinvointi lisääntyy merkittävästi nuorten keskuudessa,

K. katsoo, että terveyskysymyksiin liittyy ilmeinen sukupuolten välinen ulottuvuus ja että tämä koskee erityisesti syömishäiriöitä, hermosolujen rappeutumissairauksia, skitsofreniaa, mielialahäiriöitä, ahdistuneisuutta, paniikkia, masennusta, alkoholin ja muiden psyykkisiin toimintoihin vaikuttavien aineiden väärinkäyttöä sekä itsemurhia ja rikollisuutta, ja että näitä aihepiirejä olisi tutkittava järjestelmällisemmin,

L. ottaa huomioon, että naiset hakevat miehiä useammin apua erityispalveluista ja että naisille määrätään miehiin verrattuna kaksinkertainen määrä psyykkisiin toimintoihin vaikuttavia lääkkeitä; ottaa lisäksi huomioon, että farmakokineettisistä tutkimuksista ilmenee, että naiset sietävät kyseisiä lääkkeitä huonommin kuin miehet,

M. katsoo, että mielenterveysongelmien henkilökohtaisia, taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia lievitetään merkittävästi ehkäisemällä ongelmia sekä tunnistamalla ne, puuttumalla niihin ja hoitamalla niitä varhaisessa vaiheessa,

N. ottaa huomioon, että monet ihmiset kärsivät hermosolujen rappeutumishäiriöistä ja että heidän määränsä odotetaan kasvavan muun muassa pitkäikäisyyden ja siihen liittyvän ikääntyneen väestön määrän kasvun vuoksi,

O. ottaa huomioon, että Euroopan unionin valtioissa on siirrytty sekä heidän normaalin kehityksensä, erityisesti oppimiskehityksensä, vaarantavista kehitys- ja käytöshäiriöistä kärsivien lasten osalta että kroonisista ja vakavista häiriöistä ja oppimisvaikeuksista kärsivien aikuisten osalta pitkäaikaisesta laitoshoidosta kohti tuettua yhteisöelämää, mutta ottaa huomioon, että tämä on toteutettu ilman riittävää suunnittelua ja yhteisöpalvelujen resursointia,

P. katsoo, että naisiin ja tyttöihin kohdistuvan väkivallan aiheuttamia mielenterveysongelmia ei tunnisteta riittävästi; katsoo, ettei kertomuksia uhriksi joutumisesta oteta useinkaan huomioon eivätkä monet naiset ja tytöt halua kertoa kokemastaan väkivaltaisesta väärinkäytöstä, elleivät lääkärit ja muu terveydenhoitohenkilökunta kysy asiaa suoraan,

Q. ottaa huomioon, että hyvän mielenterveyden edellytyksenä on varttuminen terveessä perheympäristössä, joka niin materiaalista kuin psykologistakin turvallisuutta sekä vanhempien rakkautta;

1. on tyytyväinen komission sitoumukseen edistää mielenterveyttä; vaatii mielenterveydelle suurempaa painoarvoa terveyspolitiikassa ennaltaehkäisyä korostaen ja unionin tutkimuspolitiikassa ja katsoo, että mielenterveyden edistämisen olisi kuuluttava kaikkien komission osastojen ja kaikkien jäsenvaltioiden ministeriöiden politiikkaan ja lainsäädäntöön ja että näiden pitäisi sitoutua yhtenäistämään nykyiset kansalliset ja kansainväliset mielenterveysindikaattorit varmistaakseen, että EU:ssa on saatavilla vertailukelpoisia tietoja;

2. katsoo, että sukupuolten välistä ulottuvuutta ei ole otettu asianmukaisesti huomioon vihreässä kirjassa; pyytää siksi, että se sisällytettäisiin järjestelmällisesti paitsi mielenterveyden edistämiseen tähtääviin toimiin ja ennalta ehkäiseviin toimiin myös tutkimukseen, joka on toistaiseksi ollut siinä määrin riittämätöntä ja puutteellista, että mielenterveysongelmien ennalta ehkäisyssä ja hoidossa saavutetut tulokset ovat huomattavasti vähäisempiä kuin muiden sairauksien kohdalla;

3. katsoo lääkärien olevan kaikkein tärkeimmässä asemassa potilaiden seurannan kannalta;

4. katsoo, että hyvä mielenterveys on edellytys Euroopan kansalaisten yleiselle terveydelle ja hyvinvoinnille sekä EU:n talouden terveelle suorituskyvylle; kannattaa ja tukee kaikkia toimia, joilla pyritään ehkäisemään mielenterveyshäiriöitä;

5. painottaa, että on tarpeen miettiä, miten yhteisön käytettävissä olevia välineitä, kuten tutkimuksen seitsemättä puiteohjelmaa, voitaisiin hyödyntää parhaiten sellaisten valmiuksien kehittämisessä, joilla voitaisiin tukea mielenterveystutkimusta unionissa;

6. katsoo, että komission tulevat, mielenterveyteen liittyvät ehdotukset olisi laadittava yhteistyössä mielenterveysongelmista kärsineiden tai kärsivien henkilöiden, heidän perheidensä ja hoitajiensa ja heidän etujaan puolustavien kansalaisjärjestöjen sekä perheenjäsenten ja muiden sidosryhmien järjestöjen kanssa ja heitä kuullen päätöksentekoprosessien edustavuuden ja kattavuuden lisäämiseksi ja niillä pitäisi edistää psykiatrista hoitoa saavien potilaiden perheenjäsenten verkottumista;

7. korostaa, että yksittäisten jäsenvaltioiden mielenterveysmenojen välillä on suuria eroja niin kokonaismäärän osalta kuin mielenterveysmenojen ja kaikkien terveydenhuoltomenojen välisen suhteen osalta;

8. katsoo, että tarvitaan erilaisia toimia mielenterveyden edistämisen, mielenterveyden parantamisen ja mielenterveyshäiriöiden ehkäisemisen toteuttamiseksi; katsoo, että tällaisten toimien tavoitteena pitäisi olla asianmukaisen tiedon tarjoaminen, olennaisten tietojen hankkiminen sekä sopivien asenteiden ja taitojen kehittäminen Euroopan kansalaisten psyykkisen ja fyysisen terveyden turvaamiseksi ja elämänlaadun parantamiseksi;

9. korostaa tarvetta käyttää harkiten sellaisia termejä kuin "huono mielenterveys", "mielenterveyden häiriöt", "vakava mielisairaus" ja "persoonallisuushäiriö";

10. korostaa varhaisen seulonnan, havaitsemisen ja diagnosoinnin sekä kokonaisvaltaisen, räätälöidyn hoidon merkitystä;

11. korostaa, että mielisairauksien hoidossa ilmenevää eriarvoisuutta, joka on ilmeistä tällä alalla, on torjuttava asianmukaisin toimenpitein;

12. kehottaa sisällyttämään oppimishäiriöistä kärsivät tuleviin strategioihin, koska he kohtaavat samanlaisia ongelmia kuin mielenterveyden häiriöistä kärsivät ihmiset, esimerkiksi sosiaalista syrjäytymistä, laitostumista, ihmisoikeusloukkauksia, syrjintää, häpeän leimaa sekä heidän ja heidän perheidensä ja hoitajiensa kokemaa tuen puutetta; kehottaa samalla pyrkimään tehokkaammin siihen, että kognitiivisesti lahjakkaat lapset ja nuoret tunnistettaisiin ja heille tarjottaisiin enemmän tukea;

13. korostaa vastavuoroisen avun sekä niiden kokemusten merkitystä, jota ihmisillä on hoidosta, sairastamisesta ja kuntoutumisesta;

14. on tyytyväinen siihen, että komissio korostaa lapsia, työntekijöitä, vanhuksia ja yhteiskunnan vähäosaisia jäseniä keskeisinä kohderyhminä, mutta ulottaisi tämän sisältämään esimerkiksi vakavista mielisairauksista kärsivät, pitkäaikaisesta tai parantumattomasta sairaudesta kärsivät, vammaiset, vangit, etniset tai muut vähemmistöryhmät, kodittomat, maahanmuuttajat, epävarmaa työtä tekevät ja työttömät sekä erityisesti naisiin liittyvät mielenterveys- ja hoitoasiat;

15. tunnustaa, että persoonallisuushäiriö tekee diagnoosin tekemisestä, sairauden hoitamisesta ja hallitsemisesta sekä potilaan hoitamisesta erityisen haasteellista, sillä se edellyttää enemmän tutkimusta ja erilaisia menettelytapoja; kehottaa komissiota kiinnittämään myös huomiota väkivaltaan, väkivaltaisen käyttäytymisen taustalla oleviin tekijöihin ja sen psykologisiin seurauksiin;

16. tunnustaa, että miehillä ja naisilla voi olla erilaisia mielenterveyttä koskevia tarpeita, ja kehottaa tutkimaan lisää erityisesti yhteyttä pakollisen sairaalahoidon ja naisten itsensä vahingoittamisen ja sen välillä, että naisille määrätään enemmän psykotrooppisia lääkkeitä;

17. korostaa, että miesten ja naisten aivojen välisiä todistettuja rakenne- ja toimintaeroja on tutkittava, jotta mielenterveydenhoidon alalla voidaan kehittää eri sukupuolia varten erilliset lähestymistavat ja hoidot;

18. kehottaa antamaan äideille tukea ennen synnytystä ja sen jälkeen, jotta vältyttäisiin masennukselta ja muilta psykopatologisilta vaikeuksilta, joita esiintyy runsaasti näissä tilanteissa;

19. katsoo, että äitien ja vanhempien hyvä mielenterveys auttaa lapsia kehittymään esteittä ja kasvamaan terveiksi aikuisiksi;

20. vaatii monialaisia ja usean eri tahon toimenpiteitä monimutkaisten mielenterveystilanteiden käsittelemiseksi esimerkiksi sen suhteen, miten tukea parhaiten lapsia, joilla on kehitys-, käytös- tai syömishäiriöitä ja/tai joiden vanhemmat kärsivät monissa tapauksissa itse huonosta mielenterveydestä (tai joita pidetään pitkiä aikoja laitoksessa),

21. kiinnittää huomiota siihen, että sosiaalisesti määritellyt mielikuvat siitä, millaiselta tytön tai naisen kehon tulisi näyttää, vaikuttavat naisten ja tyttöjen mielenterveyteen ja hyvinvointiin ja aiheuttavat muun muassa yhä enemmän syömishäiriöitä;

22. painottaa, että psyykkiset sairaudet ja häiriöt juontavat usein juurensa varhaislapsuudesta, ja korostaa terveellisen varhaislapsuuden tutkimisen merkitystä;

23. korostaa mukana olevien tahojen - opetushenkilökunnan, hoitohenkilökunnan, sosiaalipalvelujen ja oikeuslaitoksen työntekijöiden sekä työnantajien - jatkuvan koulutuksen ja työnaikaisen koulutuksen merkitystä;

24. on tyytyväinen, että vihreässä kirjassa tunnustetaan, että mielenterveyteen vaikuttavat sosiaaliset ja ympäristölliset tekijät, kuten henkilökohtaiset kokemukset, perhe, sosiaalinen tuki, ja elinolosuhteet, kuten köyhyys, elämä suurkaupungeissa, maaseudun eristyneisyys, sekä työolosuhteet, kuten työpaikkojen epävarmuus, työttömyys ja pitkät työajat; korostaa, että mielenterveyden häiriöt ovat varhaiseläkkeelle ja työkyvyttömyyseläkkeelle jäämisen yksi syy;

25. katsoo, että hyvät työskentelyolosuhteet tukevat mielenterveyttä, ja vaatii, että työnantajat ottavat käyttöön mielenterveyttä työssä edistäviä toimintatapoja keskeisenä osana työterveyttä ja -turvallisuutta koskevaa vastuutaan varmistaakseen, että psyykkisistä häiriöistä kärsivät henkilöt pääsevät "parhaaseen mahdolliseen työpaikkaan" ja että heidän ottamisensa mukaan työmarkkinoille tapahtuu parhaalla mahdollisella tavalla, ja että toimintatavat olisi julkaistava ja niitä olisi valvottava nykyisen terveyttä ja turvallisuutta koskevan lainsäädännön puitteissa, samalla kun myös työntekijöiden tarpeet ja näkemykset otetaan huomioon;

26. on tyytyväinen sosiaali- ja työllisyyspolitiikassa tehtyihin sosiaalisiin aloitteisiin, joilla pyritään edistämään mielisairaiden tasavertaista hoitoa, henkisesti vammaisten henkilöiden sopeutumista yhteiskuntaan ja stressin ehkäisyä työpaikoilla;

27. korostaa - Euroopan työllisyysstrategiaa silmällä pitäen - mielenterveyden vaikutusta työllisyyteen sekä työttömyyden vaikutusta ihmisten mielenterveyteen;

28. katsoo, että jäsenvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä tehokkaiden strategioiden määrittelemiseksi ja toteuttamiseksi, jotta itsemurhia voitaisiin vähentää erityisesti nuorten ja muiden riskiryhmien keskuudessa;

29. vaatii syrjinnän, väkivallan ja mielenterveysongelmien välisen yhteyden selvempää tunnustamista, jolloin korostuu tarve sisällyttää ennalta ehkäisevään mielenterveysstrategiaan kaikenlaisen väkivallan ja syrjinnän torjuminen;

30. pitää Euroopan väestön ikääntymistä yhtenä mielenterveyden suurimmista haasteista ja kehottaa korostamaan entistä enemmän hermosolujen rappeutumistautien tai vanhusten muiden psykiatristen tautien mekanismien ja syiden tutkimista ja niiden ehkäisemistä ja hoitoa sekä kehittämään myös uusia hoitomuotoja;

31. katsoo myös, että alkoholin ja laittomien huumausaineiden sekä ielenterveyshäiriöiden välistä yhteyttä pitäisi korostaa; katsoo, että riippuvuus alkoholista ja huumausaineista aiheuttaa vakavia mielenterveyden ja fyysisen terveyden ongelmia sekä ongelmia koko yhteiskunnalle; kehottaa komissiota selvittämään viipymättä, mitkä vieroitushoito-ohjelmat ja hoitomenetelmät ovat tehokkaimpia;

32. korostaa, että mielenterveyden häiriöistä kärsiviä olisi hoidettava arvokkaasti ja inhimillisesti ja että sairaanhoidon ja tukipalvelujen pitäisi olla tehokkaita ja laadukkaita ja että niiden pitäisi olla kaikkien ulottuvilla;korostaa, että olisi ymmärrettävä heidän oikeuttaan saada hoitoa tai kieltäytyä siitä ja että potilaiden olisi annettava mahdollisuuksien mukaan osallistua heidän omaa hoitoaan koskeviin päätöksiin ja että heidän mielipiteitään olisi kuultava tarjottavien palvelujen osalta; korostaa, että määrättävillä lääkkeillä pitäisi olla mahdollisimman vähän sivuvaikutuksia ja että niille, jotka haluavat lopettaa lääkityksen turvallisesti, pitäisi olla tarjolla tietoa ja neuvontaa;

33. katsoo, että pakkotoimien käyttäminen on haitallista, samoin kuin pakkolääkitys; katsoo, että laitoshoidon ja pakkolääkityksen kaikkien muotojen olisi oltava määräaikaisia ja että niitä olisi tarkistettava säännöllisesti ja niihin olisi saatava, aina kun mahdollista, potilaan suostumus tai, kun tällaista suostumusta ei saada, vasta viimeisenä vaihtoehtona toimivaltaisten viranomaisten lupa;

34. katsoo, että on vältettävä henkilökohtaisten vapauksien kaikenlaista rajoittamista ja erityisesti fyysisen liikkumavapauden estämistä, joka edellyttää yksilöiden oikeuksien ylläpitämisestä vastaavien demokraattisten instituutioiden suorittamaa seurantaa, varmistuksia ja valvontaa väärinkäytösten ehkäisemiseksi;

35. vaatii, että häpeän leiman torjuminen on otettava keskeiseksi osaksi tulevia strategioita esimerkiksi käynnistämällä joka vuosi mielenterveysasioita käsitteleviä kampanjoita tietämättömyyden ja epäoikeudenmukaisuuden torjumiseksi, koska huonoon mielenterveyteen liittyvä häpeän leima johtaa yhteiskunnan taholta hyljeksyntään kaikilla elämänaloilla työstä perheeseen ja yhteisöstä terveydenhoitoalan ammattilaisiin; katsoo myös, että potilaiden mielenterveyden ja tilan parantamiseksi heille olisi taattava perustavanlaatuiset sosiaaliset oikeudet ja kansalaisoikeudet, kuten oikeus asua kotonaan, työkyvyttömien oikeus taloudelliseen tukeen, oikeus avioitua ja oikeus hoitaa omia asioitaan; katsoo myös, että häpeän leima on itse asiassa syrjinnän muoto ja että siihen pitäisi puuttua syrjinnän kieltävässä lainsäädännössä;

36. tunnustaa, että leimautumiseen vaikuttaa omalta osaltaan laajalle levinnyt käsitys siitä, että mielenterveyshäiriöt ovat akuutteja ja kestävät koko elämän, joten on tärkeää korostaa, että asianmukaisen avun turvin ihmiset voivat toipua, joidenkin oireita voidaan lievittää ja joidenkin toimintakyky ja vakaus voidaan palauttaa riittävälle tasolle;

37. korostaa tarvetta uudistaa mielenterveyspalveluja niin, että ne perustuvat kotona tai tukiasunnossa annettavaan korkealaatuiseen yhteisöhoitoon, jossa on saatavissa asianmukaista terveys- ja sosiaalihoitoa ja johon kuuluu säännöllistä valvontaa ja arviointia sekä mielenterveysongelmista kärsivien ja heidän hoitajiensa jaksottaista hoitoa ja jossa terveys-, sosiaali-, asumis-, koulutus-, kuljetus-, tuki- ja muita palveluja pyritään tarjoamaan keskitetysti; korostaa, että tätä olisi tuettava useilla akuutteihin ja kroonisiin tarpeisiin sekä potilaiden hoitoon liittyviin turvallisuusvaatimuksiin vastaavilla sairaalapalveluilla, mutta että jokaista, joka saa pakkohoitoa laitoksessa, olisi valvottava riippumattomasti;

38. korostaa tämän huomioon ottaen, että on tuettava psykiatristen potilaiden muodostamia yhteistyöryhmiä ja kaikkea toimintaa, johon käyttäjät ja aikaisemmat potilaat pyritään ottamaan mukaan, ja että henkilökunnan koulutukseen on varattava varoja, jotta henkilökunta kykenisi ottamaan huomioon psykiatristen potilaiden kaikki tarpeet;

39. korostaa, että yleislääkärit, perhelääkärit sekä muut lähiterveydenhoitopalveluissa työskentelevät ammattilaiset tarvitsevat mielenterveysasioita koskevaa jatkuvaa koulutusta;

40. tunnustaa, että paikallishallinnoilla on tärkeä tehtävä hoidettavanaan siinä, että ne edistävät mielenterveyttä, tukevat mielenterveysongelmista kärsiviä heidän paikallisissa yhteisöissään ja yhdistävät usean eri tahon toimia mielenterveyspalvelujen tarjoamiseksi;

41. katsoo, että henkilöiden, joiden on todettu kärsivän sekä mielenterveys- että riippuvuusongelmista, olisi normaalisti saatava rinnakkaishoitoa;

42. korostaa, että ihmisten terveyden psyykkiset ja fyysiset näkökohdat ovat yhteydessä toisiinsa ja että mielenterveyshäiriöt voivat perustua biologisiin, sosiaalisiin, emotionaalisiin tai historiallisiin tekijöihin, joihin on puututtava, jotta muilla lähestymistavoilla saavutettaisiin tuloksia, ja että jotkin psykiatriset lääkkeet voivat itse asiassa pahentaa perimmäistä biologista sairautta;

43. kehottaa kiinnittämään enemmän huomiota somaattisten sairauksien psykologisiin seurauksiin ja oireisiin; pitää välttämättömänä, että sairaalahoidon yhteydessä henkiselle ja fyysiselle hyvinvoinnille annetaan yhtä paljon arvoa, etenkin vakavien ja/tai parantumattomien sairauksien hoidossa; katsoo olevan hyvin tärkeää, että muihin alueisiin erikoistuneet lääkärit ja hoitohenkilökunta saavat jatkuvaa koulutusta psykopatologian alalla, sillä häiriöt jäävät usein diagnosoimatta tai niitä aliarvioidaan;

44. kannattaa komission kommentteja laitoshoidosta kotiuttamisesta, sillä pitkäaikainen oleskelu psykiatrisissa hoitolaitoksissa voi johtaa psykopatologisen tilan pitkittymiseen ja pahenemiseen, häpeän leiman vahvistumiseen ja sosiaaliseen syrjäytymiseen, mutta tunnustaa, että on ponnisteltava enemmän yleisön vakuuttamiseksi siitä, että parempia tuloksia saavutetaan antamalla vakavasta mielenterveyden häiriöstä tai oppimishäiriöstä kärsiville ihmisille avohoitoa;

45. ehdottaa, että komissio keräisi kansanterveysohjelman yhteydessä tietoja mielisairauksista, hoitoa saaneiden potilaiden kuntoutumisluvuista sekä siitä, kuinka tehokkaasti heidät on onnistuttu sopeuttamaan takaisin yhteiskuntaan;

46. ehdottaa, että komissio määrittelee esimerkkejä hyvistä käytännöistä ja paikoista, missä niitä noudatetaan, ja jakaa niistä yksityiskohtaista tietoa kaikille jäsenvaltioille; kyseiset "demonstraatiopaikat" voisivat olla verrattavissa WHO:n "Nations for Mental Health" -ohjelmassa esitettyihin paikkoihin; katsoo, että "demonstraatiopaikat", "demonstraatiohoidot" ja "demonstraatioehkäisystrategiat" voivat olla merkittäviä tapoja vähentää mielenterveyteen liittyvää eriarvoisuutta jäsenvaltioiden välillä; kehottaa komissiota ottamaan tiedon hankintaan keskittyvät instituutiot mukaan "demonstraatiopaikkojen", "demonstraatiohoitojen" ja "demonstraatioehkäisystrategioiden" määrittelyyn;

47. katsoo, että koska kaikilla ihmisillä on (mielenterveysongelmista kärsivien henkilöiden suojelusta ja mielenterveyshoidon parantamisesta 17. joulukuuta 1991 annetun YK:n yleiskokouksen päätöslauselman A/RES/46/119 mukaan) oikeus saada parasta saatavilla olevaa mielenterveyshoitoa, parhaita käytäntöjä ja asianmukaista tietoa olisi levitettävä ja annettava kaikille kansalaisille;

48. katsoo, että käsitettä "hoito" olisi tulkittava laajasti painottaen sosiaalisten tekijöiden ja ympäristötekijöiden tunnistamista ja poistamista ja että lääkkeiden käyttöön pitäisi turvautua vasta viimeisenä keinona erityisesti lasten ja nuorten kohdalla; paheksuu sitä, että eri elämänvaiheita lääketieteellistetään ja patologisoidaan ilman, että ongelmien syitä tutkitaan tyhjentävästi; pyytää, että otettaisiin huomioon sellaiset mielisairauteen vaikuttavat tekijät kuin henkilökohtaiset kokemukset, perhe, sosiaalinen tuki sekä elin- ja työskentelyolosuhteet ja lisäksi myös geneettiset tekijät;

49. kiinnittää huomiota siihen, että joissakin ja etenkin muutamissa uusissa jäsenvaltioissa kasvaa suuri määrä lapsia valtion laitoshoidossa; kehottaa komissiota tukemaan tehokkaammin sellaisten vaihtoehtoisten järjestelmien luomista, joiden avulla riskiryhmien vanhemmat kykenisivät huolehtimaan lapsistaan asianmukaisesti; kehottaa käynnistämään mahdollisimman pian ja panemaan tehokkaasti täytäntöön "Lasten ja nuorten mielenterveys laajentuneessa Euroopan unionissa: tehokkaiden toimintalinjojen ja käytänteiden kehittäminen" -hankkeen, jolla koordinoitaisiin lasten mielenterveysstrategiassa saavutettua edistymistä jäsenvaltioissa;

50. katsoo myös, että hoidon lisäksi vaaditaan asianmukaista sosiaalista ympäristöä ja työympäristöä sekä perheen ja yhteisön tukea mielenterveysongelmien ehkäisemiseksi ja psyykkisen hyvinvoinnin ja mielenterveyshäiriöistä kärsivien henkilöiden hoitostrategian ja kuntouttamisen parantamiseksi ja edistämiseksi; korostaa, että mielenterveyttä ja kuntoutumista edistäviä ympäristöjä on tutkittava;

51. kehottaa komissiota tukemaan jatkuvia uudistuksia kaikissa jäsenvaltioissa, joissa on käytetty väärin psykiatriaa, käytetty liikaa lääkkeitä tai suljettua hoitoa, tai joissa on ollut epäinhimillisiä käytäntöjä, kuten häkkisänkyjä tai liiallista eristyshuoneiden käyttöä, erityisesti muutamissa uusissa jäsenvaltioissa; korostaa, että muutamissa uusissa jäsenvaltioissa mielenterveyden indikaattorit yhteiskunnassa ovat yleisesti ottaen ajautumassa väärään suuntaan siten, että esiintyy suuri määrä itsemurhia, väkivaltaa ja riippuvuutta, erityisesti alkoholista; painottaa, että nämä maat saivat perinnöksi riittämättömät mielenterveyden hoitojärjestelmät ja suuria psykiatrisia laitoksia ja hoitolaitoksia, jotka lisäävät sosiaalista syrjäytymistä ja leimautumista, ja että niistä samaten puuttuvat yhteisöpalvelut, jotka on sisällytettävä yleisiin terveydenhuollon ja sosiaalisen suojelun järjestelmiin; kehottaa komissiota asettamaan psykiatrisen hoidon uudistuksen liittymisneuvottelujen esityslistalle; katsoo, että vankila ei ole soveltuva ympäristö mielenterveysongelmista kärsiville, minkä vuoksi sille olisi etsittävä aktiivisesti vaihtoehtoja;

52. vaatii lisää tutkimusta hoitotoimista ja psykologisista toimenpiteistä, tehokkaammista lääkkeistä, joilla on vähemmän sivuvaikutuksia, ja tutkimusta mielenterveyden häiriöiden ja itsemurhien tekijöistä sekä mielenterveyden edistämiseen tehtyjen investointien tuloksista sekä kuntouttamisen ja sairauden lieventämisen onnistumiseen vaikuttavista menetelmistä; kehottaa erityisesti kiinnittämään erityishuomiota lapsille paremmin sopivia lääkkeitä koskevaan tutkimukseen; korostaa lisäksi, ettei tutkimusta pidä rajata vain lääkkeisiin vaan että sitä on laajennettava myös yhteisöä koskeviin epidemiologisiin, psykologisiin ja taloudellisiin tutkimuksiin sekä mielisairauksien taustalla oleviin sosiaalisiin tekijöihin; kehottaa myös lisäämään palvelunkäyttäjien osallistumista mielenterveystutkimuksen kaikkiin osa-alueisiin;

53. katsoo lisäksi, että on tarpeen tutkia enemmän häpeän leimaa ja keinoja sen torjumiseksi, yksittäisten palvelujen käyttäjien ja heidän hoitajiensa kokemuksia, eri palvelujen ja ammattialojen ja aikaisempien palvelunkäyttäjien välisiä työskentelysuhteita, sekä rajatylittävää palvelujen tarjoamista;

54. katsoo, että mielenterveyspalvelujen olisi saatava riittävästi rahoitusta, jonka määrässä otettaisiin huomioon mielenterveyden häiriöistä yksilöille, terveydelle ja sosiaalihuollon palveluille ja koko yhteiskunnalle aiheutuvat kustannukset, jotta palvelut olisivat tehokkaita ja herättäisivät yleistä luottamusta;

55. katsoo, että on ehdottoman tärkeää käyttää laadukkaita, yksilöllisiä menetelmiä mielenterveyden edistämiseksi ottaen huomioon yksilöiden ja kohderyhmien erityistarpeet;

56. tunnustaa arvokkaan panoksen, jonka perheenjäsenet ja omaishoitajat antavat tukiessaan ihmisiä, joilla on mielenterveysongelmia, ja tunnustaa myös, että monilla heistä on omia hoitotarpeita ja että he tarvitsevat tukea, jos heidän odotetaan jatkavan hoidon tarjoamista; tunnustaa lisäksi arvokkaan panoksen, jonka palvelunkäyttäjät voivat antaa toisiaan tukiessaan;

57. korostaa, että on käytettävä sellaisia sanoja ja käsitteitä, jotka auttavat torjumaan leimautumista, ja tehtävä toimenpiteitä ennakkoluulojen poistamiseksi, asenteiden muuttamiseksi ja kaikentyyppisiä mielenterveyshäiriöitä koskevien stereotypioiden vähentämiseksi;

58. vaatii komissiota perustamaan "mielenterveyden koordinointi- ja valvontaryhmän" tiedon keräämiseksi mielenterveystyöstä ja mielenterveyden edistämisestä EU:ssa nykyisten mielenterveyshoidon ammattilaisten ja infrastruktuurin sopivuuden arvioimiseksi (numeroin ja koulutuksen kannalta) sekä parhaita käytäntöjä koskevien tietojen levittämiseksi kaikkiin jäsenvaltioihin ja kaikille tahoille, jotka osallistuvat mielenterveyden hoitotyöhön; korostaa, että potilasjärjestöjen, hoitoa tarjoavien järjestöjen, hoitolaitosten ja tiedon hankintaan keskittyvien instituutioiden on osallistuttava tämän koordinointi- ja valvontaryhmän toimintaan;

59. kehottaa komissiota antamaan vihreän kirjan seurantatoimena ehdotuksen direktiiviksi mielenterveydestä Euroopassa ja mielenterveyshäiriöistä kärsivien henkilöiden kansalais- ja perusoikeuksien puolustamisesta ja kunnioittamisesta;

60. kehottaa EU:ta ja AKT-maita tekemään tiivistä yhteistyötä hyvään mielenterveyteen investoinnissa kehitysyhteistyön ja Cotonoun politiikan avulla;

61. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden, ehdokasmaiden ja liittymisneuvotteluja käyvien maiden sekä AKT-maiden hallituksille ja Maailman terveysjärjestön Euroopan aluetoimistolle.

[1] EYVL C 364, 18.12.2000, s. 1.

[2] EYVL L 303, 2.12.2000, s. 16.

[3] EYVL C 86, 24.3.2000, s. 1.

[4] Hyväksytyt tekstit, P6_TA(2006)0115.

--------------------------------------------------