[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 13.7.2005

KOM(2005) 311 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE SEKÄ ALUEIDEN KOMITEALLE

Ehdotus:NEUVOSTON, EUROOPAN PARLAMENTIN JA KOMISSIONYHTEINEN JULISTUSEuroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka”Eurooppalainen konsensus”{SEC(2005) 929 }

SISÄLLYSLUETTELO

Johdanto 4

Ensimmäinen osa: Euroopan unionin kehitysyhteistyöstrategia 6

1. Yhteinen kehitysvisio 6

1.1. Kehitysyhteistyöpolitiikan soveltamisala 6

1.2. EU:n perusarvot 6

1.3. Köyhyyden vähentäminen – kansainvälisen kehitysohjelman tavoite 6

1.4. EU:n muut kehitystavoitteet 7

1.5. Kehitys – strategia oikeudenmukaisen globalisaation toteutumiseksi 8

1.5.1. Kehityksen ja turvallisuuden välinen kytkös 8

1.5.2. Kehityksen ja muuttoliikkeiden välinen kytkös 8

1.5.3. Kehityksen ja kaupan välinen kytkös 8

1.5.4. Kehityksen ja ympäristön välinen kytkös 9

1.5.5. Kehityksen ja globalisoitumisen sosiaalisen ulottuvuuden välinen kytkös 9

2. Yhteiset periaatteet 9

2.1. Tulosten tukeminen 9

2.2. Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen 9

2.3. Syvennetty poliittinen vuoropuhelu 10

2.4. Epävakaille valtioille annettava sitoumus 10

3. Yhteiseen temaattiseen kehykseen perustuvat toimet 11

4. Yhteisen strategian muuntaminen toiminnaksi 12

4.1. Rahoituksen lisääminen 12

4.2. Avun tuloksellisuuden parantaminen 12

4.2.1. Yhteiset toimet koordinoinnin, yhdenmukaistamisen ja mukauttamisen parantamiseksi 12

4.2.2. Avun laadun parantaminen innovatiivisten ja joustavien järjestelyjen avulla 13

4.3. Kehitysyhteistyöpolitiikkojen johdonmukaisuuden varmistaminen 13

Toinen osa: Suuntaviivat yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan täytäntöönpanolle 14

LIITE - Toinen osa: Suuntaviivat yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan täytäntöönpanolle 15

1. Komission erityistehtävä 15

2. Eriytetty lähestymistapa taustan ja tarpeiden mukaan 15

2.1. Eriyttäminen kehitysyhteistyön täytäntöönpanossa 15

2.2. Avoimet arviointiperusteet varojen jakamiselle 16

3. Kumppanimaiden kanssa valitut painopistealueet 17

3.1. Keskittämisen periaate ja joustavuuden säilyttäminen 17

3.2. Yhteisön osuus yhteisen aihepiirikohtaisen (temaattisen) kehyksen täytäntöönpanossa 17

3.3. ”Valtavirtaistamisen” vahvistaminen 23

3.4. Tuki maailmanlaajuisille aloitteille ja rahastoille 23

4. Tarpeiden ja suorituskyvyn mukaiset järjestelyt 24

Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka ”Eurooppalainen konsensus”

JOHDANTO

1. Kansainvälisen yhteisön suurimpana haasteena tällä hetkellä on huolehtia siitä, että globalisaatio olisi positiivinen voima koko ihmiskunnalle. Vaikka globalisaatio avaa merkittäviä mahdollisuuksia, sen tuomat edut samoin kuin siitä johtuvat rasitteet jakautuvat nykyisellään epätasaisesti. EU pyrkii kehitysyhteistyötoimillaan globalisaation parempaan hallintaan, sen etujen optimointiin ja tasapuolisempaan jakoon maailmanlaajuisen rauhan ja vakauden nimissä. Kansainvälistä kehitysohjelmaa[1] on laadittu samanaikaisesti, kun kansainvälinen terrorismi on lisääntynyt, konfliktien määrä kaikkein köyhimmissä maissa on noussut, siirtolaisten – myös pakolaisten ja hätäsiirtolaisten – virrat ovat kasvaneet merkittävästi sekä laiton kauppa ja maailmanlaajuiset ympäristöuhat ovat lisääntyneet.

2. Euroopan unionin ulkoisessa toiminnassa näkyy unionin identiteetti niin maailmanlaajuisena toimijana kuin kumppaninakin: EU pyrkii levittämään omia arvojaan, vahvistamaan demokratiaa, oikeusvaltiota sekä ihmisoikeuksien ja kansainvälisen oikeuden periaatteiden kunnioittamista, säilyttämään rauhan, ehkäisemään konflikteja, tukemaan kestävää kehitystä sekä edistämään hyvää hallintoa maailmanlaajuisesti.

Ulkoinen toiminta pitää sisällään myös EU:n sisäpolitiikkojen ulkoisen ulottuvuuden ja näin ollen edustaa eurooppalaista mallia. Sisäisen ja ulkoisen ulottuvuuden keskinäinen johdonmukaisuus ja synergia ovatkin ehdoton edellytys EU:n ensisijaisten tavoitteiden eli hyvinvoinnin, turvallisuuden ja solidaarisuuden ajamiselle kestävän kehityksen puitteissa.

3. Kehitysyhteistyöpolitiikka on EU:n ulkoisen toiminnan keskipisteessä. Panostamalla köyhyyden vähentämisen ensisijaiseen tavoitteeseen EU edistää myös itse asettamiaan yhteiskunnallisia ja ympäristöön ja turvallisuuteen liittyviä tavoitteita sekä globalisaation parempaa hallintaa. Kansainvälisesti sovitun strategian mukaisesti kehitysyhteistyö on turvallisuuden, kaupan ja ympäristön ohella yksi niistä aloista, joilla EU:n sitoutuneisuus monenvälisyyteen näkyy parhaiten käytännössä[2]. Kehitysyhteistyöpolitiikalla varmistetaan yhdessä muiden EU:n ulkoisen toiminnan muotojen, kuten naapuruuspolitiikan ja muualla maailmassa solmittujen strategisten kumppanuuksien, kanssa ulkoisen toiminnan johdonmukaisuus ja tehokkuus.

4. Maailmanlaajuisen köyhyyden puolittaminen vuoteen 2015 mennessä on tulevien vuosien suuri haaste. EU:n osuus maailmanlaajuisesta kehitysavusta on 55 prosenttia[3]. Vuonna 2002 EU vakuutti Monterreyssä ja sen jälkeenkin, New Yorkissa syyskuussa 2005 järjestettävää YK:n huippukokousta silmällä pitäen, valmiuttaan tehdä osuutensa kehityksen vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi ja on sitoutunut nostamaan antamansa avun määrän 0,56 prosenttiin bruttokansantulosta vuoteen 2010 mennessä tavoitteen ollessa 0,7 prosenttia vuoteen 2015 mennessä. EU on myös vähiten kehittyneiden maiden ja muiden alhaisen tulotason maiden näkökulmasta avoimin kauppakumppani.

5. Kumppanuuden periaatteet, kumppanimaiden oma vastuu niiden kehityksestä, perusarvot ja monenvälisesti sovitut tavoitteet sitovat yhtä lailla jäsenvaltioita kuin yhteisöäkin. Eurooppalaisen avun tuloksellisuutta voidaan ja täytyy parantaa koordinointia ja yhdenmukaistamista lisäämällä. Tästä on kyse ”eurooppalaisessa konsensuksessa”: ensimmäistä kertaa 50 vuotta jatkuneen kehitysyhteistyön aikana vahvistetaan yhteiset periaatteet, joita noudattaen EU ja sen 25 jäsenvaltiota toteuttavat kukin kehitysyhteistyöpolitiikkaansa toinen toistaan täydentäen.

Tämä yhteisten periaatteiden kokonaisuus muodostaa tähän tiedonantoon sisältyvän julistuksen ensimmäisen osan. Toisessa osassa esitetään suuntaviivat näiden periaatteiden poliittiselle täytäntöönpanolle yhteisössä.

6. Komissio kehottaa neuvostoa ja Euroopan parlamenttia omaksumaan tämän yhteisen kehitysvision ja katsoo, että kolmikantainen julistus edistäisi merkittävällä tavalla johdonmukaisuuden ja tehokkuuden tavoitteita, joihin EU:n ulkoisessa toiminnassa pyritään.

ENSIMMÄINEN OSA EUROOPAN UNIONIN KEHITYSYHTEISTYÖSTRATEGIA

Tässä julistuksen ensimmäisessä osassa määritellään ne tavoitteet ja periaatteet, joiden pohjalta jäsenvaltiot ja yhteisö sitoutuvat yhteiseen visioon.

1. YHTEINEN KEHITYSVISIO

EU on keskeinen toimija maailmassa; se haluaa toimia myönteisenä muutosvoimana ja vaikuttaa siihen, että globalisaatiota hallitaan paremmin ja että sen tarjoamat mahdollisuudet ja vauraus jakaantuvat tasapuolisemmin. Lähtökohtana EU:n toiminnassa on kehitysmaiden omat ponnistelut.

1.1. Kehitysyhteistyöpolitiikan soveltamisala

EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaa sovelletaan kaikkiin OECD:n kehitysapukomitean (DAC) laatiman luettelon mukaan julkista kehitysapua vastaanottaviin kehitysmaihin[4].

1.2. EU:n perusarvot

EU perustuu sen kaikille jäsenvaltioille yhteisiin arvoihin, joihin se tukeutuu ja joita se edistää suhteissaan muuhun maailmaan. Näihin arvoihin kuuluu ihmisarvon ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen sekä vapaus, demokratia, tasa-arvo ja oikeusvaltio. EU pyrkii solmimaan näiden arvojen pohjalta kumppanuuksia sellaisten yhteisön ulkopuolisten maiden sekä kansainvälisten ja alueellisten järjestöjen kanssa, jotka kunnioittavat ihmisoikeuksien ja perusvapauksien yleismaailmallisuuden ja jakamattomuuden periaatteita.

EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaa toteutetaan sen ulkoisen toiminnan periaatteiden ja tavoitteiden mukaisesti. EU suosii monenvälisyyttä keinona jakaa vastuu kehityksen hallinnasta ja maailmanlaajuiset turvallisuusriskit kaikkien maailman maiden kesken. EU toimii Yhdistyneiden Kansakuntien puitteissa ja pyrkii edistämään kansainvälisen yhteisön kehittämää ja soveltamaa kansainvälisten sääntöjen, toimielinten ja sopimusten järjestelmää erityisesti kaupan, kansainvälisen rahoitusjärjestelmän, työelämän ja ympäristön aloilla.

1.3. Köyhyyden vähentäminen – kansainvälisen kehitysohjelman tavoite

Syyskuussa 2000 annettuun vuosituhatjulistukseen sisältyy tiivistelmä kansainvälisestä kehitysohjelmasta, jonka aihealueita ovat sosiaalinen ja inhimillinen kehitys, ihmisoikeudet, miesten ja naisten tasa-arvo sekä kehityksen kytkeytyminen tiivisti niin ympäristöön kuin kauppaankin. Ohjelmassa määritellään toimintakehys, johon EU on sitoutunut kokonaisvaltaisesti. Kehitystä koskevissa vuosituhattavoitteissa konkretisoituvat kaikkien YK:n jäsenmaiden antamat poliittiset sitoumukset aikataulussa, jossa pysyminen merkitsisi kunkin maan osalta huomattavaa edistystä vuoteen 2015 mennessä.

Kehitystä koskevat kahdeksan vuosituhattavoitetta:

1) Äärimmäisen köyhyyden ja nälän poistaminen.

2) Alemman perusasteen koulutuksen tarjoaminen kaikille.

3) Sukupuolten tasa-arvon edistäminen ja naisten vaikutusvallan lisääminen.

4) Lapsikuolleisuuden vähentäminen.

5) Äitien terveyden kohentaminen.

6) HI-viruksen/aidsin, malarian ja muiden tautien torjuminen.

7) Ympäristön kestävästä kehityksestä huolehtiminen.

8) Maailmanlaajuisen kehityskumppanuuden luominen.

Monterreyn kehitysrahoituskonferenssi ja Johannesburgissa järjestetty kestävän kehityksen huippukokous täydensivät näitä sitoumuksia korostamalla seuraavien merkitystä: kumppanuus ja vastuun jakaminen teollisuus- ja kehitysmaiden välillä, hallintotavan kehittäminen edelleen sekä kestävän kehityksen kolmen ulottuvuuden – eli talous-, sosiaali- ja ympäristöasioiden – välinen tasapaino. Köyhyydenvähentämisstrategiassa on tukeuduttava huippukokouksissa ja keskeisissä kansainvälisissä konferensseissa annettuihin yhteiskunnallisia kysymyksiä, taloutta, ympäristöä ja ihmisoikeuksia koskeviin sitoumuksiin.

1.4. EU:n muut kehitystavoitteet

EU katsoo, että köyhyyden vähentäminen on tavoitteista ensisijainen. Sitä täydentäviä tavoitteita ovat hyvän hallinnon edistäminen ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen, jotka ovat erottamaton osa pitkän aikavälin kehitystä.

Hallinto

- Hyvä hallinto, johon luetaan valtioiden kyky taata kansalaistensa oikeuksien ja vapauksien toteutuminen, ja demokratia

- Vuosituhattavoitteiden toteutumista suuresti haittaavien konfliktien ja valtioiden haavoittuvuuden ehkäiseminen

Ihmisoikeudet

- Kansainvälisissä sopimuksissa tai muissa asiakirjoissa määriteltyjen ihmisoikeuksien edistäminen lukemalla niihin myös kansalaisoikeudet ja poliittiset oikeudet, taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet, lapsen oikeudet, miesten ja naisten tasa-arvo, seksuaali- ja lisääntymisoikeudet sekä vähemmistöjen ja alkuperäiskansojen oikeudet

- Sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja sosiaaliturva, myös ihmisarvoa kunnioittavan työn tarjoaminen kaikille

- Siirtolaisten, myös pakolaisten ja hätäsiirtolaisten, perusoikeuksien kunnioittaminen

EU:n kehitysyhteistyöpolitiikka on tärkeä osa kestävän kehityksen strategiaa. Myös unionin toimintaa ohjaavien hyvinvoinnin ja solidaarisuuden tavoitteiden näkökulmasta kehitysyhteistyö on avainasemassa. EU pyrkii niin sisäpolitiikassa kuin ulkoisessa toiminnassaankin varmistamaan, että globalisaatio hyödyttää kaikkia ja että siihen sisältyy vahva sosiaalinen ulottuvuus. Tämä erottaa Euroopan muista yleismaailmallisista toimijoista.

1.5. Kehitys – strategia oikeudenmukaisen globalisaation toteutumiseksi

1.5.1. Kehityksen ja turvallisuuden välinen kytkös

Köyhyys merkitsee mahdollisuuksien, vallan ja vaihtoehtojen puutetta. Valtaistuminen, osallistuminen, mukaan ottaminen ja vastuuvelvollisuus ovat turvallisuuden ja kehityksen neljä tärkeää osatekijää.

Kehitys on yhteisön ja yksilön pitkän aikavälin turvallisuuden kannalta avainasemassa. Siinä on kyse toisiaan täydentävistä toimintaohjelmista ilman, että niistä jokin olisi alisteisessa asemassa toiseen. Kestävä kehitys ei ole mahdollista ilman rauhaa ja turvallisuutta, ja kestävä kehitys on paras rakenteellinen ratkaisu väkivaltaisten konfliktien sekä kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin lisääntymisen perimmäisiin syihin, jotka ovat usein kytköksissä köyhyyteen, huonoon hallintoon, luonnonympäristön turmeltumiseen ja puutteellisiin mahdollisuuksiin hyödyntää luonnonvaroja.

1.5.2. Kehityksen ja muuttoliikkeiden välinen kytkös

Muuttovirtojen voimistuminen on yksi globalisaation ilmentymä. Pitkällä aikavälillä kehitys on tehokkain ratkaisu pakkosiirtolaisuuteen ja tasapainoa horjuttaviin muuttovirtoihin: kehityksen myötä kehitysmaiden elinolot ja työllisyysnäkymät paranevat ja samalla edistetään rauhaa ja turvallisuutta. Kehitysyhteistyön avulla on myös mahdollista löytää pysyviä ratkaisuja pakolaisia, hätäsiirtolaisia, laittomia siirtolaisia ja ihmiskauppaa koskeviin kysymyksiin. Näiden ilmiöiden yhteydessä on kiinnitettävä erityishuomiota naisten ja lasten haavoittuvuuteen.

Toisaalta on maksimoitava muuttoliikkeen myönteiset vaikutukset kehitykseen; tällä viitataan erityisesti siirtotyöläisten tekemiin tulonsiirtoihin ja ammattitaitoisen työvoiman liikkumiseen. EU pyrkii optimoimaan nämä suotuisat vaikutukset ja rajoittamaan aivovuotoa varsinkin terveydenhuollon ja tutkimuksen aloilla.

1.5.3. Kehityksen ja kaupan välinen kytkös

Kehitysmaiden kauppakumppaneista kaikista avoimimpana EU jatkaa ponnistelujaan markkinoiden vapauttamiseksi hallitusti, tukeutuen avoimeen, tasapuoliseen ja säänneltyyn monenväliseen kauppajärjestelmään, jonka sääntöihin ja toimintatapaan on kirjattu heikoimpien maiden suojelu. Kahdenväliset ja yksipuoliset etuusjärjestelyt ovat jatkossakin tärkeitä kehityksen välineitä. Kehitysmaat puolestaan tiedostavat entistä paremmin tarpeen sisällyttää kauppa järjestelmällisesti kehitys- ja köyhyydenvähentämisstrategioihinsa ja samalla panna täytäntöön tarvittavia sisäpoliittisia uudistuksia näin tarjoutuvien tilaisuuksien hyödyntämiseksi parhaalla mahdollisella tavalla.

Koska on selvää, että kehitysmaat tarvitsevat enemmän tukea tässä usein monimutkaisessa kaupan alan avautumis- ja integroitumisprosessissa, EU aikoo tehostaa ja koordinoida kauppaan liittyviä avustusohjelmia entistä paremmin ja antaa yhteistyössä kansainvälisen yhteisön kanssa täydentävää tukea maailmantalouteen mukautumisen ja integroitumisen helpottamiseksi. Erityishuomiota on tarkoitus kiinnittää vähiten kehittyneiden ja haavoittuvimpien maiden tilanteeseen.

Alueellinen yhdentyminen ja monenvälinen kauppajärjestelmä ovat toisiaan vahvistavia. Alueelliset tekijät vaikuttavat kehitysmaiden kauppapolitiikan muotoutumiseen entistä enemmän. EU aikoo jatkossakin edistää alueellista yhdentymistä keinona integroida kehitysmaat kitkattomasti ja asteittain maailmantalouteen, myös talouskumppanuussopimuksia tekemällä.

1.5.4. Kehityksen ja ympäristön välinen kytkös

Köyhyys on kiinteästi sidoksissa ympäristökysymyksiin. Kaikkein köyhimmät ovat myös luonnonvaroista kaikkein riippuvaisimpia; hengissä pysyäkseen niiden on usein hyödynnettävä luonnonvarojaan liiallisesti, jolloin myös ympäristön tilan heikkeneminen koskee niitä kipeimmin. Yksi kestävän kehityksen tavoitteista on huolehtia sukupolvesta toiseen jatkuvasta oikeudenmukaisuudesta eli hallinnoida luonnonvaroja tulevien sukupolvien tarpeet huomioon ottaen. Luonnonvarojen kestävän hoidon varmistaminen, ilmastonmuutoksen, metsien häviämisen ja aavikoitumisen torjuminen sekä biodiversiteetin häviämisen pysäyttäminen ovat olennaisia vuosituhattavoitteiden saavuttamisessa.

Globalisaatiosta seuraa merkittäviä ympäristöhaasteita. EU kannustaa kehittämään sellaisia tuotanto- ja kulutustapoja, joilla kasvun haitallisia vaikutuksia ympäristöön pyritään rajoittamaan. Se tukee ympäristöulottuvuuden sisällyttämistä köyhyydenvähentämis- ja kehitysstrategioihin.

1.5.5. Kehityksen ja globalisoitumisen sosiaalisen ulottuvuuden välinen kytkös

EU tukee globalisoitumisen sosiaalisen ulottuvuuden lujittamista edistääkseen omalta osaltaan hyötyjen jakautumista kaikkien ulottuville. EU pyrkii varmistamaan kehitystä palvelevien politiikkojensa johdonmukaisuuden ja edistämään sellaisia talous-, työllisyys-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikkoja, jotka täydentävät toisiaan maailmanlaajuisesti, alueellisesti ja kansallisesti. Lisäksi EU aikoo edistää pyrkimyksiä siihen, että jokaisella olisi kunnollista työtä, lisätä tukeaan reilulle kaupalle ja kannustaa eurooppalaisia yrityksiä toimimaan yritysten sosiaalisen vastuun periaatteen mukaisesti.

2. YHTEISET PERIAATTEET

2.1. Tulosten tukeminen

Kehitysmailla itsellään on ensisijainen vastuu johdonmukaisen ja tehokkaan politiikan toteuttamisesta sekä voimavarojen valjastamisesta niiden omaan kehitykseen. EU hyväksyy sen, että eri kehittämistavoilla on oma arvonsa, ja se tukee kumppanimaiden köyhyydenvähentämis- ja kehitysstrategioita ja uudistuksia, jotka ovat johdonmukaisia ja vuosituhattavoitteisiin painottuvia. Kehitysmaat ja EU jakavat vastuun ja selontekovelvollisuuden yhteisten ponnistelujen ja niiden tulosten osalta.

Kehitysmaita koskevat EU:n politiikat perustuvat kumppanuudelle, periaatteelle, jonka mukaan kumppanimaat itse "omistavat" kehitysyhteistyöstrategiat ja -ohjelmat, sekä niiden strategioihin ja menettelyihin mukautumiselle. EU kannustaa yhteiskuntaa edustavia valtiollisia elimiä, erityisesti kansanedustuslaitoksia ja paikallisviranomaisia, osallistumaan prosessiin nykyistä aktiivisemmin.

2.2. Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen

EU pyrkii edistämään kumppanimaiden kansalaisyhteiskuntien ja muiden valtiosta riippumattomien toimijoiden osallistumista kehitystyöhön strategioiden ja ohjelmien elinkelpoisuuden, tehokkuuden ja tulosten varmistamiseksi. Erityisesti EU rohkaisee ammattijärjestöjen, työnantajajärjestöjen ja yksityissektorin kaltaisten talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden ryhtymistä kehityskumppaneiksi jatkaen samalla kehitysyhteistyöhön erikoistuneiden kansalaisjärjestöjen tukemista. EU pyrkii edistämään ja helpottamaan poliittista ja sosiaalista vuoropuhelua eri toimijoiden välillä sekä yhteisön ja kumppanimaiden toimielinten kesken.

2.3. Syvennetty poliittinen vuoropuhelu

EU:n lähestymistapa niin poliittisessa vuoropuhelussa kuin avun antamisessa perustuu tuloksiin ja edistymisen mittareihin.

Ihmisoikeuksien, demokratian periaatteiden ja oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamisesta käydään säännöllistä poliittista vuoropuhelua, jonka tarkoituksena on arvioida kehitystä ja määritellä tukitoimenpiteitä. Toimenpiteillä pyritään ehkäisemään tilanteita, joissa edellä mainittuja, kaikissa EU:n kumppanuus- ja yhteistyösopimuksissa olennaisina pidettäviä osia rikotaan. Säännöllisessä vuoropuhelussa olisi käsiteltävä myös hallintoon liittyviä kysymyksiä ja kiinnitettävä erityishuomiota korruption ehkäisemiseen ja torjuntaan.

2.4. Epävakaille valtioille annettava sitoumus

EU aikoo kiinnittää enemmän huomiota huonosti toimeentuleviin maihin, hankaliin kumppanuuksiin[5] ja epävakaisiin[6] ja romahtaneisiin valtioihin. Maailman köyhimmistä ihmisistä[7] 30 prosenttia elää epävakaissa valtioissa. Suhteissa näihin maihin on sovellettava kumppanuuden ja omavastuun periaatteita tapauskohtaisesti.

Solidaarisuus maan asukkaita kohtaan, avun pitkän aikavälin tuloksellisuus ja maailmanlaajuinen turvallisuus ovat syitä, miksi on välttämätöntä estää valtioiden romahtaminen. Samoista syistä EU aikoo pitää kiinni sitoumuksestaan, myös niissä maissa, joissa tilanne on kaikkein vaikein. Tehtävä edellyttää ulkopolitiikan ja kehitysyhteistyön ensisijaisten tavoitteiden yhteensovittamista, minkä lisäksi on pyrittävä maksimoimaan EU:n ja jäsenvaltioiden täytäntöönpanemien eri välineiden yhteisvaikutukset.

Siirtymätilanteissa EU sitoutuu edistämään ja soveltamaan hätäavun, kunnostustoimien ja pitkän aikavälin kehityksen niveltämisen periaatetta huolehtimalla koordinoinnista ja toimien täydentävyydestä muiden monenvälisten aluejärjestöjen ja kansalaisyhteiskunnan kanssa. Kehitystyötä kriisinjälkeisessä tilanteessa ohjaavat yhtenäiset siirtymävaiheen strategiat, jotka sisältävät niin poliittisia vastauksia kuin tarpeiden mukaan sovitettavia rahoitustukia. Näiden strategioiden tavoitteena on pitkän aikavälin kehitysohjelmien täytäntöönpanolle välttämättömien perusedellytysten luominen tai palauttaminen; käytännössä on kyse institutionaalisten valmiuksien, perussosiaalipalvelujen, elintarvikevarmuuden ja infrastruktuurin tarjoamisesta ja pysyvien ratkaisujen löytämisestä pakolaisia, hätäsiirtolaisia ja yleisemmin ottaen kansalaisten turvallisuutta silmällä pitäen.

Euroopan unionilla on myös historiallinen vastuu pieniä kehitysmaita kohtaan esimerkkinä saaret, jotka ovat erityisen haavoittuvia luonnonmullistusten, ilmastonmuutoksen ja ulkoisten taloudellisten kriisien edessä. Suurimpana haasteena on kasvattaa niiden valmiuksia selviytyä kriisitilanteista.

3. YHTEISEEN TEMAATTISEEN KEHYKSEEN PERUSTUVAT TOIMET

EU:lla pitäisi olla valmiudet vastata monenlaisiin kumppanimaiden tilanteisiin ja tarpeisiin. Yhteinen temaattinen kehys EU:n ja jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikassa mahdollistaa köyhyyden vähentämistavoitteen taloudellisen, sosiaalisen, poliittisen ja ympäristöön liittyvän ulottuvuuden yhteen niveltämisen ja monialaisuuden varmistamisen. Lisäksi aihealueiden määrittely edistää EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan sekä sen muiden sisä- ja ulkopolitiikkojen keskinäistä johdonmukaisuutta.

EU:n toimien aihealueet

- Ihmisoikeuksien ja inhimillisten valmiuksien kehittäminen, peruspalvelujen saatavuus (ihmisoikeudet, lapsen oikeudet, miesten ja naisten tasa-arvo, lisääntymis- ja seksuaalioikeudet, oikeus ravintoon, terveys, köyhyyteen liittyvien tautien torjunta, väestö, muuttoliike, yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, kulttuuri, kuluttajan oikeudet)

- Kehitystä ja turvallisuutta palveleva hallinto (hallinto ja demokratiakehitys, valtiokoneiston uudistaminen, hajauttaminen, korruption ja veronkierron torjuminen, kansalaisyhteiskunnan vahvistaminen, konfliktien, valtioiden epävakauden ja luonnonmullistusten ehkäiseminen, hätäapuvaiheesta tavanomaiseen kehitysyhteistyön siirtymisen hallinta)

- Ympäristö ja luonnonvarojen kestävä hallinnointi (metsien, vesivarojen, meriluonnonvarojen ja biodiversiteetin hoito ja suojelu, kestävien energiamuotojen saatavuus, ympäristönmuutos, aavikoituminen ja maaperän kuluminen, kestävät tuotanto- ja kulutustavat)

- Talouskasvu ja kaupan kehittäminen, kestävän kehityksen osatekijät (tuki uudistuksille, alueelliselle yhdentymiselle sekä maa- ja kalatalouden sekä yksityissektorin kehittämiselle, kasvusta syntyvien tulojen uudelleenjako, yritysten sosiaalinen vastuu, taloudellinen yhteistyö, kehitystutkimus, energia, tieto- ja viestintätekniikat, verkot, infrastruktuuri ja liikennepalvelujen saatavuus)

- Elintarviketurva (elintarvikkeiden saatavuus ja ravintoarvo, elintarvikekriisien ehkäiseminen) ja aluesuunnittelu (maaseudun ja kaupunkien kehittäminen, paikallistason hajautettu kehittäminen, ihmisen toiminnan ja ekosysteemien välisestä tasapainosta huolehtiminen)

- Epätasa-arvon torjuminen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen, myös ihmisarvoa kunnioittavan työn tarjoaminen kaikille (sosiaaliturva ja sosiaalinen integraatio, tuottava työllisyys, inhimillisten voimavarojen kehittäminen, sosiaaliset perusoikeudet, muun muassa lapsityön torjuminen ja sosiaalinen vuoropuhelu)

Tämän temaattisen kehyksen perusteella EU voi laatia suuntaviivat yhteiselle politiikalle.

4. YHTEISEN STRATEGIAN MUUNTAMINEN TOIMINNAKSI

Perustamissopimuksessa vahvistetaan erittäin selkeä kehys ja periaatteet yhteisön ja jäsenvaltioiden toimille: koordinointi, täydentävyys ja toimivaltuuksien jako. EU kiinnittää kaiken tarvittavan huomion siihen, että Euroopan kansalaisille on tiedotettava EU:n varojen käytöstä ja tehtävä siitä näkyvää erityisesti silloin, kun on kyse monenvälisesti toteutettavista toimista.

4.1. Rahoituksen lisääminen

EU toistaa sitoumuksensa lisätä avustusmäärärahoja (julkinen kehitysapu) tavoitteen ollessa 0,7 prosenttia bruttokansantulosta vuoteen 2015 mennessä. Kansainvälisten asiantuntijoiden mukaan kyseinen taso on välttämätön vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi ja kehitysyhteistyön muista tavoitteista kiinni pitämiseksi. EU onkin asettanut itselleen kollektiivisen 0,56 prosentin välitavoitteen vuoteen 2010 mennessä ja erilliset 0,51 prosentin (15 jäsenvaltion EU) ja 0,17 prosentin (EU:n 10 viimeisintä jäsenvaltiota) tavoitteet vuoden 2002 jälkeen liittyneiden jäsenvaltioiden tilanteen huomioon ottamiseksi. Se kehottaa muita avunantajamaita ja nousevan talouden maita yhtymään tähän hankkeeseen.

EU on sitoutunut tutkimaan lupaavimpia innovatiivisia kehityksen rahoituslähteitä, jotta käytettävissä olevia varoja voitaisiin lisätä pitkäjänteisellä ja ennakoitavalla tavalla.

4.2. Avun tuloksellisuuden parantaminen

4.2.1. Yhteiset toimet koordinoinnin, yhdenmukaistamisen ja mukauttamisen parantamiseksi

Avun toimituskulujen vähentämiseksi ja kumppanimaiden valmiuksien parantamiseksi EU aikoo toteuttaa tarvittavat toimenpiteet noudattaakseen avun yhdenmukaistamisen ja tuloksellisuuden aloilla antamiaan kansainvälisiä sitoumuksia, jotka perustuvat omavastuun periaatteeseen, asianomaisten maiden strategioihin ja menettelyihin mukautumiseen, ohjelmien hajautettuun hallinnointiin, tuloslähtöiseen hallinnointiin ja keskinäiseen vastuuseen[8]. Se aikoo käyttää tässä yhteydessä määriteltyjä edistymisen mittareita ja toteuttaa Pariisin julistuksessa esitetyt tavoitteet.

EU aikoo panna täytäntöön työsuunnitelman[9], johon sisältyy mitattavissa olevia käytännön toimia aikatauluineen. Suunnitelman tavoitteita tuleville vuosille ovat:

i) työn jakaminen paremmin maiden ja alueiden tasolla täydentävyyden parantamiseksi erityisesti määrittelemällä EU:n yhteinen ohjelmointikehys;

ii) EU:n toimintaohjeiden laatiminen kussakin maassa;

iii) yhteisen rahoitussopimusmallin laatiminen menettelyjen yhdenmukaistamiseksi suhteessa kumppanimaan menettelyihin;

iv) EU:n (yhteisön tai jäsenvaltion) vähimmäisedustuksesta huolehtiminen niissä, erityisesti kriisistä kärsivissä maissa, joissa EU:lla ei ole toimintaa;

v) yhteisten toimien ja yhteisrahoituksen käytön lisääminen yhteisten operaatioiden käynnistämiseksi jäsenvaltioiden kanssa ja niiden välillä, uusien jäsenvaltioiden kokemusten hyödyntämiseksi sekä sen helpottamiseksi, että uusista jäsenvaltioista tulee asteittain uusia avunantajia.

Näihin tavoitteisiin ei pyritä tyhjiössä. Eurooppalainen lähestymistapa on avoin kaikille kehitysyhteistyön toimijoille ja on osa kansainvälistä liikettä, jota se pyrkii aktivoimaan. EU pitää erityisen tärkeänä yhteistyötä muiden kahdenvälisten kehitysyhteistyökumppaneiden ja monenvälisten toimijoiden, kuten Yhdistyneiden Kansakuntien ja kansainvälisten rahoituslaitosten, kanssa.

4.2.2. Avun laadun parantaminen innovatiivisten ja joustavien järjestelyjen avulla

EU:n antaman avun täytäntöönpanossa yleisellä tai alakohtaisella talousarviotuella tulee olemaan entistä merkittävämpi osa; tarkoituksena on tällöin vahvistaa omavastuun periaatetta, varmistaa keskeisten toimintabudjettien rahoitus, edistää julkisen taloudenhoidon terveyttä ja avoimuutta ja mukauttaa apu kumppaneiden kansallisiin menettelyihin.

Avustusmäärärahojen kasvaessa ja varojen vakauden ja ennakoitavuuden varmistamiseksi unioni aikoo kehittää uuden järjestelyn, joka on vähemmän herkkä vaihteluille ja joka mahdollistaa köyhyyden vähentämisessä riittävästi edistyneiden maiden sitoutumisen keskipitkän aikavälin toimenpiteisiin, erityisesti peruspalvelujen saatavuuden takaamiseen tarvittavaan henkilöstöön liittyvien toistuvien kustannusten kattamiseksi ja toisinaan vasta pitkän aikavälin hyötyä tuottavan kestävän lähestymistavan edellyttämien investointien ottamiseksi paremmin huomioon.

Velkahelpotus on yksi keino rahoittaa valtioiden budjetteja ennakoitavalla ja koordinoidulla tavalla. EU on sitoutunut etsimään kestäviä ratkaisuja velkaongelmaan etenkin aloittein, joilla pyritään keventämään monenvälistä velkataakkaa ja auttamaan sellaisia maita, jotka ovat alttiita ulkopuolisille häiriöille tai jotka ovat toipumassa konflikteista.

Avun sidonnaisuuksien purkaminen on toinen olennainen tekijä, kun avun tuloksellisuutta pyritään parantamaan. EU vahvistaa tässä yhteydessä aikomuksensa purkaa avun sidonnaisuuksia enemmän kuin mihin voimassa olevissa kansainvälisissä teksteissä on sitouduttu erityisesti elintarvikeavun alalla ohjaamalla hankintoja paikallisille ja alueellisille markkinoille.

4.3. Kehitysyhteistyöpolitiikkojen johdonmukaisuuden varmistaminen

EU on antanut sitoumuksia kehitysyhteistyöpolitiikkojen johdonmukaisuudesta ja yksilöinyt useita muita politiikan aloja[10], joilla on tarkoitus toteuttaa toimenpiteitä kehitysmaiden auttamiseksi saavuttamaan vuosituhattavoitteet. Tämä on yksi lisäkeino, jolla EU edistää merkittävällä tavalla kyseisten tavoitteiden toteutumista.

Täytäntöönpanoa on edistettävä kolmella tasolla: 1) jäsenvaltioiden tasolla vahvistamalla politiikkojen johdonmukaisuuteen liittyviä menettelyjä ja välineitä tiettyjen jäsenvaltioiden kehittämien parhaiden käytäntöjen pohjalta; 2) neuvoston tasolla parantamalla kehitysyhteistyöhön liittyvien kysymysten tosiasiallista sisällyttämistä neuvoston alakohtaisten ryhmien toimintaan; 3) komission tasolla muun muassa tehostamalla vaikutusten arviointia kehitysyhteistyön näkökulmasta.

* *

*

TOINEN OSA SUUNTAVIIVAT YHTEISÖN KEHITYSYHTEISTYÖPOLITIIKAN TÄYTÄNTÖÖNPANOLLE

Liitteessä esitetyn julistuksen toisessa osassa annetaan suuntaviivat kehitysyhteistyöpolitiikan täytäntöönpanolle yhteisön tasolla. Tarkoituksena on selkeyttää yhteisön roolia ja määritellä ensisijaiset tavoitteet, jotka otetaan huomioon maiden ja alueiden tasolla toteutettavissa, tuloksellisissa ja johdonmukaisissa kehitysyhteistyöohjelmissa.

LIITE

TOINEN OSA SUUNTAVIIVAT YHTEISÖN KEHITYSYHTEISTYÖPOLITIIKAN TÄYTÄNTÖÖNPANOLLE

1. KOMISSION ERITYISTEHTÄVÄ

Komissio on poliittinen instituutio, jolle on perustamissopimuksessa annettu velvollisuuksia ja huomattavasti laajempi mandaatti kuin esimerkiksi kehitysvirastolle. Sen käytössä on oltava monenlaisia politiikkoja ja välineitä, joiden avulla se voi käsitellä hyvin erilaisia tilanteita.

Komissio, jota tukee laaja edustustojen verkko, toimii aktiivisesti koko maailmassa yhteisen kauppapolitiikan, poliittisen vuoropuhelun ja yhteistyöpolitiikkojen kautta, jotka kattavat lähes kaikki kehitysmaat ja -alueet.

Komissiolla on keskeinen tehtävä yhdenmukaistamisen ja täydentävyyden tukijana unionin sisällä ja muiden rahoittajien kanssa sekä kehitystä koskevien eurooppalaisten lähestymistapojen edistäjänä kansainvälisissä elimissä ja eurooppalaisen kehitysapukeskustelun nostattajana.

Sen tehtävänä on myös lisätä ymmärrystä keskinäisistä riippuvuussuhteista ja rohkaista pohjoisen ja etelän välistä solidaarisuutta niiden arvojen pohjalta, joihin Eurooppa nojaa. Tätä varten se kiinnittää erityistä huomiota kehitystä koskevaan tiedottamiseen ja koulutukseen.

2. ERIYTETTY LÄHESTYMISTAPA TAUSTAN JA TARPEIDEN MUKAAN

2.1. Eriyttäminen kehitysyhteistyön täytäntöönpanossa

Yhteisön kehitysyhteistyö räätälöidään kutakin maata tai kutakin aluetta varten erikseen.

Eriyttäminen on välttämätöntä, koska kumppanit ja haasteet ovat erilaisia. Sekä yleinen politiikka että yhteistyöohjelmat eriytetään. Yhteisön politiikka kuhunkin valtioon nähden heijastaa eri tavoitteiden yhdistelmää (esimerkiksi kehitys-, kauppa- ja talous-, turvallisuus-, vakaus- ja ympäristöpolitiikassa), jotka perustuvat valtioiden erilaisiin tarpeisiin, keskeisiin ongelmiin ja vahvuuksiin. Se toteutetaan kullekin maalle spesifisesti (esimerkiksi hanketuki, talousarviotuki, humanitaarinen apu ja tuki kriisien ehkäisemiseksi, tuki kansalaisyhteiskunnalle tai kansalaisyhteiskunnan kautta sekä normien, standardien ja lainsäädäntöjen lähentäminen).

Keski- ja alhaisen tulotason kumppanimaiden välillä tehdään ero. Vuosituhattavoitteiden toteuttaminen merkitsee alhaisen tulotason maille ja vähemmän kehittyneille maille valtavia haasteita. Tuki alhaisen tulotason maille pohjautuu köyhyyden vähentämisen strategioille, ja siinä kiinnitetään huomiota peruspalvelujen saatavuuteen, talouden monipuolistamiseen, elintarviketurvaan ja hallintotavan ja instituutioiden parannuksiin.

Tehtävä on erityisen hankala, jos kumppanuussuhteissa on vaikeuksia tai jos maissa on konflikteja.

Tuki keskituloisille maille on aivan yhtä tärkeää kehitystä koskevien vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi. Suuri osa maailman köyhistä elää näissä maissa, joissa eriarvoisuus on usein silmiinpistävää ja hallinto heikko. Nämä tekijät vaarantavat maiden oman kehitystyön. Yhteisö jatkaa tukensa antamista köyhyyden vähentämiseksi ja muiden keskeisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Useat keskituloiset valtiot ovat strategisia toimijoita, joilla on tärkeä tehtävä maailmanlaajuisissa politiikkaan, turvallisuuteen ja kauppaan liittyvissä kysymyksissä. Ne tuottavat yleismaailmallisia julkishyödykkeitä ja ovat alueensa edelläkävijämaita.

Eurooppalainen naapuruuspolitiikka pyrkii lisäksi luomaan naapurimaiden kanssa etuoikeutetun kumppanuuden lähentämällä niitä unioniin ja antamalla niiden osallistua yhteisön sisämarkkinoihin. Samalla se tukee vuoropuhelua, uudistuksia sekä yhteiskunnallista ja taloudellista kehitystä.

Vaikeista kumppanuussuhteista sekä epävakaudesta tai toimimattomista rakenteista kärsiville maille yhteisö tarjoaa ensisijaisesti peruspalveluja ja täyttää erityistarpeita pääasiallisesti hankkeiden muodossa kansalaisyhteiskunnan ja Yhdistyneiden Kansakuntien järjestöjen kanssa tehtävän työn kautta. Yhteisö pyrkii ensisijaisesti auttamaan kumppanimaita laillisten, tehokkaiden ja vakaiden valtiollisten elinten luomisessa ja sillä tavoin edistämään aktiivista ja organisoitua kansalaisyhteiskuntaa. Komissio pyrkii parantamaan panostaan tässä yhteistyössä kansainvälisten kumppaneidensa kanssa määrittämällä periaatteet kansainväliselle sitoutumiselle epävakaissa valtioissa. Nämä periaatteet heijastavat avun tehokkuudesta saatuja kokemuksia kyseisissä maissa: periaatteita ovat johdonmukaisuus, valtion epävakauden ja konfliktien ehkäiseminen, yhdenmukaistaminen ja maiden strategioihin ja menettelyihin mukautuminen.

Tästä johtuen yhteisön politiikoissa, erityisesti kehitysaputyössä, on otettava huomioon laajat strategiset näkökohdat, jotta ne täysin heijastaisivat kaikkia tavoitteita. Politiikkojen erot ja monitahoisuus edellyttävät selvästi monia lähestymistapoja ja aihepiirejä kehitysaputyössä. Toisaalta on yhä tarpeellisempaa varmistaa politiikkojen keskinäinen johdonmukaisuus.

Maa-, alue- ja aihepiirikohtaiset strategia-asiakirjat ovat yhteisön ohjelmasuunnittelun työkaluja, joissa määritellään politiikkojen ja toteutusvälineiden kohde ja samalla varmistetaan niiden keskinäinen johdonmukaisuus. Yhteisön tuen uusi järjestelmä[11], johon kuuluu maantieteelliseltä pohjalta laadittuja ja hätäapuun sovellettavia toteutusvälineitä, antaa asianmukaiset puitteet erilaisten asiayhteyksien ja olosuhteiden käsittelyyn. Näissä puitteissa aihepiirikohtaiset ohjelmat ovat toissijaisia ja täydentäviä. Ne määritellään sen erillisen lisäarvon perusteella, joka niillä on suhteessa maantieteellisiin ohjelmiin.

2.2. Avoimet arviointiperusteet varojen jakamiselle

Taloudellinen tuki myönnetään maantieteellisten ja aihepiirikohtaisten perusteiden mukaan. Jokaisen maantieteellisen tukimäärän sisällä varat kohdennetaan ja niiden käyttö tutkitaan kyseisen maan tarpeisiin sekä kapasiteettiin ja suorituskykyyn liittyvien kriteerien perusteella. Kriteerejä voidaan mukauttaa eri ohjelmien erikoispiirteiden mukaan. Tällöin otetaan huomioon kestävän kehityksen haasteet. Tarvekriteereihin kuuluu väestö, köyhyyden laajuus ja yhteiskunnallisen kehityksen taso, kun taas suorituskyvyn kriteereitä ovat poliittinen, taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne ja tuen vastaanottokyky, erityisesti tapa, jolla maa käyttää rajoitettuja varoja kehitystyöhön, omista varoistaan aloittaen.

Tämä lähestymistapa suosii kehitystä ja vuosituhattavoitteiden saavuttamista ottaen samalla riittävästi huomioon yhteisön politiikkojen painopistealueet. Se on myös riittävän joustava ottamaan huomioon avun vastaanottajamaiden erityisolosuhteet, esimerkiksi kun kyseessä ovat pienet saaret tai sisämaavaltiot, alueeltaan erityisen laajat ja väestöltään suuret maat tai luonnonkatastrofeille alttiit maat.

3. KUMPPANIMAIDEN KANSSA VALITUT PAINOPISTEALUEET

3.1. Keskittämisen periaate ja joustavuuden säilyttäminen

Yhteisö soveltaa keskittämisen periaatetta, joka on yksi tärkeimmistä tuen tehokkuuden varmistamisen periaatteista. Yhteisön tukiohjelmaa luotaessa valitaan muutama toiminta-alue sen sijaan, että voimia hajotettaisiin liian monille alueille. Valinta tehdään maiden ja alueiden tasolla noudatten yhteistyöstä, omavastuusta ja mukautumisesta tehtyjä sitoumuksia.

Painopistealueet määritetään avoimessa ja perusteellisessa vuoropuhelussa muiden toimijoiden kanssa yhteisen analyysin pohjalta ja ottaen huomioon rahoittajien keskinäisen täydentävyyden. Kun ohjelmasuunnittelu on riittävän joustavaa, on myös mahdollista reagoida nopeasti ennalta arvaamattomiin tarpeisiin.

Yhtenäistämisohjelma edellyttää, että rahoittajat tekevät yhteistyötä kumppanimaiden yleisten ja alakohtaisten politiikkojen tukemiseksi. Yhteisö on valmis tekemään oman osuutensa. Vuosituhattavoitteiden saavuttamiseen liittyvät köyhyyden vähentämisen strategiat tai vastaavat kansalliset strategiat muodostavat lähtökohdan tälle työlle.

3.2. Yhteisön osuus yhteisen aihepiirikohtaisen (temaattisen) kehyksen täytäntöönpanossa

Unionille laaditun yhteisen temaattisen kehyksen ja kumppanimaiden tarpeista ja suorituskyvystä laaditun yhteisen analyysin pohjalta komissio keskustelee ohjelmasuunnittelusta kumppanimaiden kanssa. Se ottaa huomioon eriyttämis-, täydentävyys- ja valmiusnäkökohdat ja määrittää, mille aloille yhteisö yhteistyössä keskittyy.

Komissio on saanut tiettyä kokemusta useilla kehitysyhteistyöaloilla ja pyrkii vahvistamaan valmiuksiaan niillä.

- hallinto sekä taloudellisten ja institutionaalisten uudistusten tukeminen

Hallintoon liittyvissä kysymyksissä komissio asettaa etusijalle erityisesti ihmisoikeudet — näihin sisältyy miesten ja naisten välinen tasa-arvo — ja demokratisoitumisen, korkean tason poliittisen sitoutumisen ja tuen tarpeellisille uudistuksille korruption torjumiseksi, hallinnon hajautuksen ja paikallisten viranomaisten tukemisen sekä parlamenttien tehtävien vahvistamisen.

Komissio valvoo myös ympäristö- ja sosiaalihallinnon parantamista tehostamalla niiden institutionaalisten toimijoiden osallistumista, jotka vastaavat näistä kysymyksistä poliittisessa päätöksenteossa, ja vahvistamalla valtiosta riippumattomien toimijoiden tehtävää. Tässä yhteydessä yhteisö jatkaa unionin toimintasuunnitelman täytäntöönpanoa hallintopolitiikkojen ja metsäkaupan kehittämiseksi.

Yhteisö tukee uudistuksia monin tavoin tilanteen mukaan. Talousarviotukea harkitaan tarvittaessa erityisen hyödyllisenä tukimenettelynä hallinnon parantamisstrategiassa. Se antaa yhteisölle tärkeän tehtävän koko julkisen taloushallinnon kehittämisessä, mikä on välttämätöntä tehottomuuden ja korruption torjumiseksi sekä julkisten menojen kokonaisvaikutuksen lisäämiseksi köyhyyden torjunnassa.

Yhteisö edistää hyvän hallintotavan periaatteita taloudessa, verotuksessa ja lainkäytössä erityisesti suuremman avoimuuden, tietojenvaihdon ja toimivaltaisten viranomaisten yhteistyön kautta. Tämä helpottaa yritys- ja talouspetosten, rahanpesun, terrorismin rahoittamisen, veropetosten ja veronkierron, erityisesti yritysten harjoittaman korruption ja muiden sääntöjenvastaisten toimien torjuntaa.

Yhteisö tukee Bretton Woodsin laitosten ohella taloudellisia ja institutionaalisia uudistuksia, myös köyhyyden vähentämisstrategiaa. Se käy tukea saavien maiden kanssa aktiivista vuoropuhelua uudistusten sisällöstä ja tukee taloudellisesti hallituksia, jotka ovat sitoutuneet näihin ohjelmiin. Neuvotellessaan näiden maiden kanssa yhteisö seuraa valppaasti uudistusten vaikutuksia kasvuun, liike-elämän toimintaedellytysten kohentamiseen, makrotaloudelliseen vakauteen ja köyhyyden vähentämiseen. Se kannustaa valtioita ottamaan itse vastuun uudistuksista ja keskittyy vuoropuhelussa tulosten seurantaan. Yhteisö korostaa erityisesti julkisen taloushallinnon parantamista, mikä on keskeinen tekijä korruption torjunnassa ja julkisten menojen käytön tehostamisessa. Se asettaa aina olosuhteiden salliessa talousarviotuen etusijalle tukiessaan näitä ohjelmia taloudellisesti. Se noudattaa OECD:n kehitysapukomitean hyvistä käytännöistä antamia ohjeita, jotka koskevat erityisesti talousarviotuen mukauttamista, yhteensovittamista ja ehtoja. Täydentäviä tukia voidaan myöntää valmiuksien kehittämiseen perinteisten hankkeiden avulla.

Yhteisö toimii aktiivisesti myös velkakysymyksessä, toteuttaa maksusitoumuksiaan ja ottaa aktiivisesti osaa asiaa koskevaan kansainväliseen keskusteluun.

- kauppa ja alueellinen integraatio

Kauppa on keskeinen taloudellisen kasvun lähde. Markkinoiden avautuminen ja etuuskohtelu antavat kehitysmaille kasvumahdollisuuksia. Tarjontakapasiteetin puute rajoittaa kuitenkin usein kasvumahdollisuuksista hyötymistä. Yhteisön tavoitteena kaupan ja alueellisen integraation alalla on edistää kestävää kasvua sekä integroitumista maailmantalouteen pehmeästi ja asteittain. Keskeisiä asioita ovat instituutioiden ja valmiuksien vahvistaminen siten, että suunnitellaan ja toteutetaan tehokkaasti terveitä kauppa- ja integraatiopolitiikkoja, sekä yksityisen ja julkisen sektorin tukeminen, jotta uusista kaupan mahdollisuuksista voitaisiin hyötyä alueellisella ja kansainvälisellä tasolla ja mukautuminen helpottuisi. Tarjontaa pyritään lisäämään oikeudellisen ja sääntelykehyksen parantamisen kautta, sillä niillä voidaan luoda suotuisat olosuhteet investoinneille ja peruspalvelujen saatavuudelle (esimerkiksi vesi, sähkö, teleliikenne ja rahoitus). Tällä täydennettäisiin infrastruktuurissa ja liikenteessä tehtyjä aloitteita. Yksityiselle sektorille suunnattu tuki on myös tärkeä osa yhteisön toimintaa. Kaupankäynnille suotuisampien olosuhteiden lisäksi se käsittää kehitysmaiden valmiuksien parantamisen. Kehitysmaiden liikeyritysten on myös saatava helpommin rahoituspalveluja, erityisesti Euroopan investointipankin kautta. Mikrotalouden tukien merkitys kasvaa koko ajan. Köyhän väestön mahdollisuus käyttää rahoituspalveluja on tärkeä keino niiden auttamiseksi pois köyhyydestä.

Erityistä huomiota kiinnitetään esimerkiksi seuraaviin kauppaan liittyviin aloihin: kaupankäynnin helpottaminen, palvelut, terveys- ja kasvinsuojelumääräysten noudattaminen, tekniset ja laatustandardit sekä teollis- ja tekijänoikeudet. Keskeistä on myös helpottaa verotuksen rakenneuudistusta ja korvata tuontitullit tasapainoisemmilla verotustyypeillä.

Erityistoimet riippuvat suureksi osaksi kumppanimaiden ominaispiirteistä. On kiinnitettävä erityistä huomiota tarjontaan ja yksityisen sektorin kilpailukyvyn kasvuun pienissä maissa, sisämaassa sijaitsevissa tai saarivaltioissa sekä vähiten kehittyneissä maissa. Niissä talousarviotuki siirtymäkauden aikana on tärkeä, sillä se helpottaa verojärjestelmän mukauttamista ja estää poliittisia äkkikäännöksiä.

Kaupan esteet ovat usein korkeimmat kehitysmaiden välillä. Alueellinen integraatio saattaa alentaa esteitä, kasvattaa markkinoita ja tällä tavoin mahdollistaa suurtuotannon ja tehdä markkinat sijoittajille houkuttelevammiksi. Suuri osa kauppaan liittyvästä tuesta erityisesti Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioille tulee alueellisista ohjelmista, jotka on tarkoitettu taloudellisen integraation edistämiseen ja valmistelemaan talouskumppanuussopimuksia. Useissa maissa, erityisesti niissä, joille EU on tärkein kauppa- ja sijoituskumppani, lähentyminen yhteismarkkinoiden lainsäädäntöön on edullista.

- infrastruktuuri ja liikennekysymykset

Yhteisö tukee kestävää alakohtaista lähestymistapaa liikennekysymyksissä. Sen keskeisiä periaatteita ovat asianosaisten tarpeisiin vastaaminen, turvallisuuden varmistaminen, liikenteen kustannusten kohtuullisuus ja liikenteen tehokkuus sekä mahdollisimman vähäinen rasitus ympäristölle. Liikennepalvelujen tarjoamisen on oltava taloudellisesti, rahoituksellisesti ja institutionaalisesti kestävää. Kehitysyhteistyökumppanit jakavat tämän näkemyksen.

Kun afrikkalaiset valtiot haluavat infrastruktuureihin (perusrakenteisiin) yhä enemmän rahoitusta lainanantajilta, suosittelee komissio erityistä kumppanuutta perusrakenteita varten. Tämä kumppanuus toimii eri tasoilla: koko mantereen, alueellisella ja kansallisella tasolla. Se käsittää suuren määrän sekä ”keveitä” (lainsäädännön yhdenmukaistaminen, instituutioiden kehittäminen sekä valmiuksien parantaminen) että ”raskaita” (lisärahoitus perusrakenneinvestointeihin) toimenpiteitä.

- vesi ja energia

Yhteisö pyrkii vesivarojen yhtenäisellä hallinnalla turvaamaan hyvälaatuisen juomaveden ja riittävät terveys- ja hygieniaolosuhteet kaikille ja erityisesti kaikkein heikoimmassa asemassa oleville vuosituhattavoitteiden mukaisesti. Vuoteen 2015 mennessä niiden ihmisten lukumäärän, jolla ei ole saatavilla juomavettä ja viemäröintiä, pitäisi pudota puoleen.

Euroopan unionin vesipolitiikan aloite tukee näitä tavoitteita. Tärkeintä on vahvistaa poliittista sitoutumista vesi- ja viemäröintikysymyksiin osana köyhyyden torjuntaa, edistää parhaita vesihuoltomenetelmiä, rohkaista alueellista ja paikallista yhteistyötä vesihuollossa ja hankkia lisärahoitusta. Maantieteellisesti vesialoitteen kohde on pääasiassa Afrikka, mutta tämän kokemuksen perusteella pyritään solmimaan samanlainen yhteistyösuhde myös Itä-Euroopan, Kaukasuksen, Keski-Aasian, Välimeren alueen ja Latinalaisen Amerikan kanssa.

Heikon tulotason maissa suurella osalla väestöä ei ole sähköä, ja väestö on riippuvaista kalliista kotimaisista energiahuoltojärjestelmistä. Yhteisön politiikka pyrkii edistämään tervettä institutionaalista toiminta- ja rahoitusympäristöä, nostamaan tietoisuutta sekä kehittämään valmiuksia parantamaan nykyaikaisten energiapalvelujen saatavuutta EU:n energia-aloitteen ja Johannesburgin uusiutuvan energian koalition puitteissa. Tukea annetaan myös valtioiden ja alueiden välillä tarvittavien yhteenliittämisrakenteiden rakentamiseksi, jotta voidaan hyötyä suurtuotannon eduista ja käyttää resursseja mahdollisimman tuottavasti ja kestävästi. Yhteisö tukee myös innovatiivisten, julkisen ja yksityisen sektorin yhteisten rahoitusmekanismien kehittämistä.

Keskituloisissa maissa yhteisön tuki keskittyy pääasiassa siihen, että fossiilisilla polttoaineilla tuotettu sähkö korvataan vähitellen ympäristöä säästävillä energialähteillä ja että energiatehokkuutta parannetaan.

- sosiaalinen koheesio ja työllisyys

Yhteisö edistää integroitua sosiaalista ja taloudellista lähestymistapaa, joka näkee talouden, työllisyyden ja sosiaalisen koheesion toisiinsa vaikuttavina tekijöinä eriarvoisuuden torjunnassa. Painopistealueet perustuvat kumppanimaiden ja -alueiden tarpeisiin, ja sosiaali- ja veropolitiikkoja korostetaan oikeudenmukaisuuden edistämiseksi. Ensisijaiset toimet käsittävät tuen sosiaaliturvan uudistuksille (esim. sosiaaliturvan ulottamisen niihin, joita olemassa olevat järjestelmät eivät suojaa, sekä kestävät ja tarkoituksenmukaiset sosiaaliturvajärjestelmät) ja verouudistuksille, jotka kohdistuvat tulojen uudelleenjakoon, köyhiä hyödyttävään kasvuun ja työllisyyteen.

Työllisyys on olennainen tekijä sosiaalisen koheesion parantamisessa. Yhteisö edistää investointeja, joilla luodaan työpaikkoja ja tuetaan inhimillisten voimavarojen kehittämistä. Euroopan yhteisö edistää kaikkien ihmisten mahdollisuutta ihmisarvoa kunnioittavaan työhön Kansainvälisen työjärjestön ohjelman mukaan. Erityistä huomiota kiinnitetään pyrkimyksiin saattaa epävirallinen sektori asteittain mukaan viralliseen talouteen, sosiaaliseen vuoropuheluun ja yritysten sosiaaliseen vastuuseen.

- inhimillinen ja sosiaalinen kehitys

Yhteisön harjoittama inhimillisen ja sosiaalisen kehityksen politiikka pyrkii parantamaan ihmisten elämänlaatua vuosituhattavoitteiden mukaisesti sekä yleismaailmallisella että kansallisella tasolla.

Yhteisö tukee terveyttä edistäviä toimia kehittämällä terveydenhuoltojärjestelmiä, kiinnittämällä erityistä huomiota inhimillisiin voimavaroihin ja työskentelemällä enenevässä määrin alakohtaisten lähestymistapojen ja alakohtaisen talousarviotuen puitteissa. Yhteisö parantaa valmiuksiaan poliittiseen vuoropuheluun kansallisella tasolla tai huolehtii siitä, että yhteisö ja jäsenvaltiot antavat toisilleen asiantuntija-apua. Yhteisö laatii suunnitelman EU:n yhteisiä toimia varten HI-viruksen/aidsin, malarian ja tuberkuloosin torjumiseksi kansallisella ja yleismaailmallisella tasolla oman toimintakehyksensä ja eurooppalaisen toimintaohjelman pohjalta. Yhteisön strategioilla tuetaan HI-virusta ja aidsia, tuberkuloosia sekä malariaa koskevan maailmanlaajuisen rahaston toimia aidsin, tuberkuloosin ja malarian torjumiseksi ja hoitamiseksi. Toimilla pyritään auttamaan orpoja ja hädänalaisia lapsia, käsittelemään kysymystä sukupuolten tasavertaisuudesta suhteessa mainittuihin kolmeen sairauteen sekä välttämään leimatuksi tuleminen ja joutuminen syrjinnän kohteeksi. On myös määrä selvittää yhteyksiä ja synergioita terveyttä ja seksuaali- ja lisääntymisoikeuksia edistävien strategioiden kanssa. Lisäksi yhteisö ehdottaa jäsenvaltioille ja Nepadille yhteisiä toimia terveyspalvelujen tarjonnassa esiintyvän poikkeuksellisen henkilöstökriisin ratkaisemiseksi.

Koulutuksen alalla yhteisö korostaa laadukasta ensiasteen koulutusta ja ammatillista koulutusta. Suurimpia eriarvoisuuksia pyritään poistamaan. Erityistä huomiota kiinnitetään tyttöjen koulutuksen edistämiseen ja heidän turvallisuuteensa kouluympäristössä. Voidaan harkita alakohtaisten toimintaohjelmien laatimista, toistuvien menojen rahoittamista ja alueellisiin ja yleismaailmallisiin aihekohtaisiin koulutusaloitteisiin osallistumista, jos niistä saadaan lisäarvoa koulutuksen tuloksiin, normien määrittelyyn tai seurantaan.

Yhteisön sosiaalisella kehitysyhteistyöpolitiikalla pyritään suojelemaan erityisesti naisia ja lapsia ihmiskaupalta sekä lapsityövoiman käytön ja syrjinnän pahimmilta muodoilta erityisesti sukupuolten tasavertaisuuden ja työkyvyttömyyden osalta.

Merkittävin taloudellinen tuki myönnetään kaikkein köyhimmille valtioille. Yhteisö tekee yhteistyötä valtiosta riippumattomien järjestöjen ja YK:n järjestöjen kanssa epävakaissa valtioissa luodakseen peruspalvelut ja täyttääkseen erityistarpeita erityisesti hankkeiden kautta. Maiden tasolla tehdyn työn lisäksi yhteisö pystyy yleismaailmallisesti esiintymään yhtenäisenä eurooppalaisena vaikuttajana monissa keskeisissä kysymyksissä, joista erityisesti mainittakoon naisten oikeudet, seksuaali- ja lisääntymisoikeudet sekä kohtuuhintaiset ja turvalliset lääkkeet.

- maaseudun kehittäminen ja aluesuunnittelu, maatalous ja elintarviketurva

Maaseudun kehittäminen ja maatalous ovat viime vuosina jääneet vähälle huomiolle, vaikka niiden merkitys kasvussa ja köyhyyden torjunnassa on suuri. Jotta investoinnit näille aloille saataisiin uudelleen vauhtiin, yhteisö tukee aluesuunnittelussa monialaista lähestymistapaa ja korostaa paikallistason vaikutusvallan vahvistamista ja toimijoiden osallistumista sekä investointien painopistealojen määrittelyyn että voimavarojen hallintaan todellisten alueellisten kasvukeskusten luomiseksi.

Yhteisö on elintarviketurvan alalla merkittävä tekijä sekä kansainvälisellä että alueellisella ja kansallisella tasolla. Se antaa strategista tukea maille, jotka kärsivät kroonisesta elintarvikepulasta. Tukeen sisältyy ehkäiseviä toimenpiteitä, kuten varhaisvaroitusjärjestelmät, turvaverkostojen luominen, resurssien saatavuuden parantaminen, ravinnon ravitsevuus sekä valmiuksien kehittäminen strategioiden määrittelyssä. Erityistä huomiota kiinnitetään muutostilanteisiin ja siirtymiseen hätäavusta kehitysapuun.

Maatalouden osalta yhteisö korostaa resurssien saatavuutta (maa, vesi, rahoitus) ja uusia mahdollisuuksia (markkinat, tekniikat) erityisesti naisille. Kunkin maan konkreettisten ongelmien ja kehitystason mukaan yhteisön painopistealueet voivat olla tuotannon kestävä tehostaminen (heikon tulotason maat) tai kilpailukyky kansainvälisillä markkinoilla ja riskienhallinta (perustuotteista riippuvaiset maat). Erityistä huomiota kiinnitetään kykyyn selvitä kriiseistä. Muutosvaiheissa pääpaino asetetaan tuotantojärjestelmien elvyttämiseen. Euroopan yhteisö aikoo lisäksi vahvistaa tukeaan maatalouden tutkimustoiminnalle yleismaailmallisella tasolla, jotta tekninen kehitys olisi suotuisa kehitysmaille.

- ympäristö ja kestävä luonnonvarojen hallinta

Yhteisö tukee kumppanimaiden hallitusten ja kansalaisyhteiskunnan pyrkimyksiä ja valmiuksia ympäristöulottuvuuden integroimiseen kehitykseen, mukaan lukien monenvälisten ympäristösopimusten täytäntöönpano[12].

Se vahvistaa aloitteitaan, jotka koskevat luonnonvarojen säilyttämistä ja niiden kestävää hallintaa erityisesti tulolähteinä (esimerkiksi metsät ja kalastus). Tämä tuki voi saada konkreettisia muotoja kansallisten ja alueellisten strategioiden tasolla, mutta myös osallistumisena tai panoksena eurooppalaisiin tai yleismaailmallisiin aloitteisiin/järjestöihin. Kehitystutkimukseen 7. puiteohjelmassa suunnattuja varoja tullaan myös lisäämään.

Metsävarojen kestävän hallinnan valvontaan tullaan kiinnittämään erityistä huomiota, samoin metsiin pohjautuvien työpaikkojen, maaseudun tulolähteiden ja ympäristöhyödykkeiden ja -palvelujen säilyttämiseen ja lisäämiseen. Tähän sisältyy myös kestävän metsänhoidon edistäminen paikallisella tasolla ja metsävarojen hallinnan parantaminen. Biologisen monimuotoisuuden kestävää hallintaa, johon kuuluvat suojelualueet, niiden hyötyjen tasapuolinen jakaminen sekä bioturvallisuutta koskevat kotimaiset ongelmat, tullaan edistämään lisäämällä tukea YK:n yleissopimuksen täytäntöönpanoon[13].

Mitä tulee ilmastonmuutokseen, yhteisö keskittää toimensa EU:n ilmastonmuutosta ja kehitystä koskevan toimintasuunnitelman toteuttamiseen tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. EU:n tuki vähemmän kehittyneille maille ja pienille kehitysmaasaarivaltioille keskittyy tukemaan mukautumista ilmastonmuutoksen haitallisiin vaikutuksiin. Aavikoitumisen torjunnan valvontaa ja kestävää maahallintoa koskevissa kysymyksissä yhteisö keskittyy YK:n yleissopimuksen täytäntöönpanoon[14]. Siinä on päämääränä yhdentää kestävään maahallintoon liittyvät kysymykset kehitysmaiden strategioihin.

- konfliktien ehkäiseminen ja valtioiden epävakaisuus

Yhteisö on sitoutunut ehkäisemään vaikeiden kumppanuuksien syntyä ja epävakaisuuden kehittymissä valtioissa. Se tukee hallintotavan uudistusta ja yleistä vaikeuksien ehkäisyyn tähtäävää toimintatapaa. Se korostaa pitkän aikavälin politiikkaa, jolla pyritään ehkäisemään valtioiden olojen vakauden järkkymistä, konflikteja, luonnonmullistuksia ja muita kriisejä, mieluummin kuin vain reagoimaan niihin.

Yhteisö antaa tukea konfliktien ehkäisemiseen ja selvittämiseen sekä rauhan palauttamiseen. Se pyrkii vaikuttamaan väkivaltaisten konfliktien tärkeimpiin syihin, joita ovat köyhyys, hävitys, riisto ja eriarvoisuus maanjaossa ja luonnonvarojen käyttömahdollisuuksissa, ihmisoikeuksien polkeminen ja sukupuolten eriarvoisuus. Se tukee myös vuoropuhelua, osallistumista ja sovittelua päämääränä rauha ja väkivallan ehkäiseminen.

Yhteisö tehostaa tukeaan kumppanimaille ja alueellisille järjestöille varhaisvaroitusjärjestelmien ja hallinnollisten/institutionaalisten valmiuksien vahvistamiseksi, niin että ne pystyvät tehokkaammin ehkäisevään toimintaan. Lisäksi se kehittää omaa kykyään havaita valtion epävakauden merkit parantamalla vaikeiden, epävakaiden tai hajoavien valtioiden seurantaa ja arviointia yhdessä muiden rahoittajien kanssa.

* *

*

Lisäksi komissio kehittää innovatiivista politiikkaa ja uusia lähestymistapoja , jotka koskevat muun muassa muuttoliikkeitä ja kehitystä, turvallisuutta ja kehitystä tai verkostoja ja yhteenliittämistä.

Myös komission kokemus tukijärjestelyistä tunnustetaan. Esimerkkeinä mainittakoon yleinen ja alakohtainen talousarviotuki, jonka yhteydessä käydään perusteellista vuoropuhelua, jonka aiheita ovat niin alakohtainen kuin julkisten varojen hallinta, avoimuus, velvollisuus selostuksen antamiseen ja korruptio-ongelmat.

Tätä kehitystyövalmiuttaan täydentämään komissio käyttää kaikkea teknistä asiantuntemustaan eri aloilta, jotka eivät erityisesti liity ulkoiseen toimintaan, mutta joilta komissio voi kertoa kokemuksistaan. Näitä aloja ovat erityisesti seuraavat: sisämarkkinat, kauppa, verotus, kilpailu, kalastus, ympäristö, koheesio, työllisyys ja sosiaaliturva, tutkimus, koulutus ja kulttuuri.

Komissio ehdottaa tällaista työnjakoa, joka perustuu jokaisen osapuolen suhteellisiin etuihin päämääränä tuen tehokkaampi käyttö.

3.3. ”Valtavirtaistamisen” vahvistaminen

Tietyt ongelmat edellyttävät erityisten toimien ja politiikkojen täytäntöönpanon lisäksi "valtavirtaistamista", koska ne ilmentävät myös kaikkiin aloitteisiin sovellettavia yleisiä periaatteita, jotka vaativat monialaista lähestymistapaa.

Tämä koskee sukupuolten tasavertaisuuden edistämistä, yleisesti ihmisoikeuksia ja erityisesti lasten ja alkuperäisväestön oikeuksia, ympäristöulottuvuutta ja valmiuksien parantamista, joka tapahtuu myös hyödyntämällä tieto- ja viestintätekniikkaa.

Komissio käyttää tämän lähestymistavan mukaisesti kaikkia resurssejaan järjestelmällisesti ja strategisesti[15]. Se syventää vuoropuhelua kumppanimaiden kanssa ja luo asiantuntijoiden ja teknisen tuen verkostoja, joiden avulla jäsenvaltioiden ja kumppanimaiden voimavarat voidaan yhdistää.

3.4. Tuki maailmanlaajuisille aloitteille ja rahastoille

Maailmanlaajuiset aloitteet ja rahastot ovat tehokas työväline uusien toimien käynnistämiseen tai käynnissä olevien toimenpiteiden tukemiseen siellä, missä aiemmat toimet eivät vaikuta tarpeeksi laajasti. Uudet toimet herättävät enemmän huomiota ja vaikuttavat julkiseen politiikkaan helpommin kuin perinteiset tuki-instituutiot.

Tämä toimintamalli ei saa kuitenkaan heikentää vuoropuhelua valtioiden kanssa, mukautumista niiden strategioihin tai varojen integrointia talousarvioon.

Maailmanlaajuisten aloitteiden ja rahastojen lisäarvo on siis arvioitava tapauskohtaisesti. Komissio päättää arviointiperusteista, joiden mukaan se päättää yhteisön osallistumisesta maailmanlaajuisiin rahastoihin. Etusija on aloitteilla, jotka edistävät vuosituhattavoitteiden saavuttamista ja yleismaailmallisten julkishyödykkeiden saatavuutta.

Yhteisö voi päättää osallistua aloitteisiin, joihin kuuluu toimia kehitysmaissa, jos kyseiset toimet voidaan yhdentää kansallisiin ja alueellisiin kehityspolitiikkoihin ja koordinoida rahoittajien ohjelmien kanssa.

On myös pohdittava tukien kestoa ja sitä, miten ohjelmasta irrottaudutaan muutamien vuosien kuluttua.

4. TARPEIDEN JA SUORITUSKYVYN MUKAISET JÄRJESTELYT

Yhteisö käyttää kehitysaputuen täytäntöönpanossa erilaisia tukia ja toimenpiteitä tarpeiden ja olosuhteiden mukaan. Komission ehdotuksen mukaisesti kaikissa maantieteellisissä ja aihepiirikohtaisissa ohjelmissa tulee olemaan valinnanvaraa, mikä merkitsee yhteisölle todellista lisäarvoa.

Yleisten kehitysapu- tai toimialakohtaisten politiikkojen talousarviotuet kasvavat merkittävästi. Talousarviotuilla vastaanottajavaltiot voivat käsitellä kasvavia toimintabudjettejaan, ja ne edistävät yhdenmukaistamista ja mukauttamista kansallisiin politiikkoihin. Transaktioiden kustannukset ovat kohtuulliset, ja tuet rohkaisevat pyrkimään tuloksiin. Tukea toimialakohtaisille uudistuksille ja hallinnolle voidaan myös antaa yhteistyössä muiden rahoittajien kanssa.

Suorituskykyisimmissä valtioissa otetaan käyttöön ennakoitavissa olevat ja keskipitkän aikavälin tuet, tavoitteena parantaa mahdollisuuksia saavuttaa vuosituhattavoitteet.

Yhteisön lähestymistapa perustuu tuloksiin ja edistymisen mittareihin. Tukien ehdollisuutta kehitetään yhä enemmän ”sopimukseksi”, joka perustuu keskinäisesti sovittuihin sitoumuksiin, jotka on ilmaistu sopimustermein.

Erityisesti hanketukien kautta on mahdollista tarjota tukea vaikeissa tilanteissa tai tilanteissa, jotka eivät sovellu talousarviotukiin. On myös mahdollista tukea kansalaisyhteiskuntaa.

Velan pienentäminen, joka voidaan nähdä epäsuorana talousarviotukena, merkitsee alempia transaktiokustannuksia ja edistää rahoittajien keskinäistä koordinointia ja yhdenmukaistamista. Velan vähentäminen voi myös auttaa valtioita olemaan vähemmän alttiita ulkopuolisille häiriöille.

Yhteisön apu jatkuu pääosin lahjoituksina, mikä sopii erityisesti kaikkein köyhimmille valtioille sekä valtioille, joilla on rajoitetut mahdollisuudet takaisinmaksuun.

Euroopan investointipankilla on kuitenkin yhä tärkeämpi tehtävä yhteisön tuen täytäntöönpanossa. Se voi investoida yksityisiin ja julkisiin yrityksiin kehitysmaissa. Viimeksi kuluneina vuosina Euroopan investointipankki on saanut useita tällaisia toimeksiantoja. Koska tämä toiminta näyttää lisääntyvän, on syytä miettiä, miten köyhyyden torjunta ja kestävä kehitys voitaisiin ottaa huomioon entistä paremmin pankin toimeksiannoissa.

Yhteisö tekee yhteistyötä asianmukaisten kansainvälisten järjestöjen ja virastojen kanssa silloin, kun tällainen yhteistyö tuo lisäarvoa.

Sopivimmista yhteisön tukijärjestelyistä päätetään kunkin maan tarpeiden mukaan ohjelmasuunnittelun yhteydessä, joka on yhä paremmin mukautettava alakohtaisten politiikkojen valmisteluvaiheeseen ja kansallisten talousarvioiden täytäntöönpanoon.

[1] YK:n konferensseissa 1990-luvulla hyväksytyt toimintaohjelmat yhteiskunnan, talouden, ympäristön ja ihmisoikeuksien aloilla. Kehityksen vuosituhatjulistus ja -tavoitteet (2000), Monterrey (2002), Johannesburg (2002), New York syyskuussa (2005).

[2] Esimerkkejä monenvälisyyttä edistävistä toimista kyseisillä neljällä alalla: EU:lla oli ratkaiseva rooli Kansainvälisen tuomioistuimen perustamisessa, Kioton pöytäkirjan ratifioinnissa, kauppaa ja kehitystä koskevan Dohan kehitysohjelman laatimisessa, sukupuolten tasa-arvoa koskevassa Pekingin toimintaohjelmassa, vähiten kehittyneistä maista järjestetyssä Brysselin konferenssissa ja kehitysrahoitusta koskevan Monterreyn konsensuksen aikaansaamisessa.

[3] Myös Kansainvälisen kehitysjärjestön rahoituksesta (IDA 14) EU:n osuus on 55 prosenttia.

[4] Tällä hetkellä 151 maata (mukaan luettuina DAC:n luettelossa mainitut alueet), joiden yhteenlaskettu asukasmäärä on lähes viisi miljardia.

[5] Hankalille kumppanuuksille on leimallista jokin seuraavista: viranomaiset eivät ole sitoutuneet köyhyyden vähentämistavoitteeseen, heikko hallinto, korruptio ja/tai poliittinen sorto, instituutiot eivät pysty takaamaan kansalaisten turvallisuutta tai rauhan ja vapauden perusedellytyksiä.

[6] Käsite kattaa hankalat kumppanuudet sekä kriisi- ja kriisinjälkeiset tilanteet.

[7] Henkilö elää äärimmäisessä köyhyydessä, jos hänen tulonsa ovat alle dollarin päivässä.

[8] Helmikuussa 2003 annettu Rooman julistus ja maaliskuussa 2005 annettu Pariisin julistus.

[9] Yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston päätelmät (14724/04), 22. ja 23.11.2004, liite 2, yhdenmukaistamistyöryhmän kertomus Yhteensovittamisen ja yhdenmukaistamisen edistäminen: Euroopan unionin antama kehitysapu .

[10] Kauppa, ympäristö, ympäristönmuutos, turvallisuus, maatalous, kalastus, globalisaation sosiaalinen ulottuvuus / työllisyys ja ihmisarvoa kunnioittava työ, muuttoliikkeet, tutkimus ja innovointi, tietoyhteiskunta, liikenne ja energia.

[11] Komission ehdotus neuvostolle ja parlamentille perustuu maantieteellisin perustein laadittuihin asetuksiin: naapuruuspolitiikkaa varten; kehitysyhteistyötä ja taloudellista yhteistyötä varten; ja unioniin liittymiseen valmistelua varten, sekä toisaalta kolmeen hätäapuvälineeseen: humanitaarista apua varten; vakauttamistoimenpiteitä varten; ja makrotaloudellista apua varten.

[12] Ilmasto, biologinen monimuotoisuus, aavikoitumisen torjunta, jätteet ja kemikaalit.

[13] Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus biologisesta monimuotoisuudesta.

[14] Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus aavikoitumisen estämiseksi.

[15] Strategiset ympäristöarvioinnit ja vaikutusanalyysit miesten ja naisten välisestä tasavertaisuudesta tehdään järjestelmällisesti myös talousarviotukea (talousarvion ”vihertäminen”) ja alakohtaista tukea myönnettäessä.