1.Tausta ja tarkoitus

Tämä kertomus perustuu ihmiskaupan ehkäisemisestä ja torjumisesta sekä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta ja neuvoston puitepäätöksen 2002/629/YOS korvaamisesta annetun direktiivin 2001/36/EU 23 artiklan 2 kohtaan, jonka mukaan ”komissio esittää viimeistään 6 päivänä huhtikuuta 2016 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, jossa arvioidaan sellaisen voimassa olevan kansallisen lainsäädännön, jossa säädetään rangaistavaksi teoksi ihmiskaupan hyväksikäytön kohteena olevien palvelujen käyttö, vaikutusta ihmiskaupan ehkäisyyn, sekä liittää siihen tarvittaessa asianmukaisia ehdotuksia”.

Ihmiskaupan uhrien palvelujen käyttämisen kriminalisoinnista säädetään direktiivin 2011/36/EU 18 artiklan (otsikko ”Ehkäisy”) 1 ja 4 kohdassa, joiden mukaan ”1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarkoituksenmukaisia toimenpiteitä, kuten koulutusta, hillitäkseen ja vähentääkseen kysyntää, joka edistää kaikenlaista ihmiskauppaan liittyvää hyväksikäyttöä. […] 4. Ihmiskaupan ehkäisemisen ja torjunnan tehostamiseksi kysyntää hillitsemällä jäsenvaltioiden on harkittava toimenpiteiden toteuttamista sellaisten palvelujen käytön kriminalisoimiseksi, joissa on kyse 2 artiklassa tarkoitetusta hyväksikäytöstä, kun tiedetään, että palvelun tarjoaja on 2 artiklassa tarkoitetun rikoksen uhri”.

Tässä kertomuksessa kuvataan nykyistä kansallista lainsäädäntöä, jolla kriminalisoidaan ihmiskaupan uhrien palvelujen käyttö, ja arvioidaan tällaisten oikeudellisten toimenpiteiden vaikutusta. Muiden kuin oikeudellisten toimenpiteiden, joita kansallisella tasolla saattaa olla, tai sellaisten oikeudellisten toimenpiteiden, jotka eivät liity ihmiskaupan uhrien palvelujen käyttämisen kriminalisointiin, tarkastelu ei kuulu 23 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. Tässä kertomuksessa ei kuitenkaan arvioida direktiivin 2011/36/EU säännösten noudattamista. Kertomusta tulisi lukea yhdessä komission laatiman kertomuksen kanssa, jossa arvioidaan direktiivin 23 artiklan 1 kohdan mukaisesti, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet ihmiskaupan ehkäisemisestä ja torjumisesta sekä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta annetun direktiivin 2011/36/EU noudattamiseksi (COM(2016) 722). Siinä otetaan huomioon myös komission ensimmäinen kertomus ihmiskaupan torjunnassa ja sen uhrien suojelemisessa edistymisestä (jäljempänä ”seurantakertomus”).

Laatiessaan tätä kertomusta komissio hyödynsi jäsenvaltioilta saamiaan tietoja, jotka olivat peräisin toukokuussa 2016 lähetetystä kyselystä, ja kuuli kansalaisjärjestöjä EU:n ihmiskaupan torjuntaa koskevan kansalaisyhteiskuntafoorumin kautta sekä Euroopan komission ihmiskauppaa käsittelevää asiantuntijaryhmää.

2.Voimassa oleva kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään ihmiskaupan hyväksikäytön kohteina olevien palvelujen käyttö rangaistavaksi teoksi

2.1. Yhteenveto vastauksista

Jäljempänä oleva analyysi perustuu jäsenvaltioiden antamiin vastauksiin. Komissio ei voi sulkea pois mahdollisuutta, että on myös muuta kansallista lainsäädäntöä tai kehityssuuntauksia. Analyysia varten komissio pyysi jäsenvaltioita ilmoittamaan seuraavista seikoista: ”Voimassa oleva lainsäädäntö, jossa säädetään ihmiskaupan hyväksikäytön kohteina olevien palvelujen käyttämisen kriminalisoinnista; ketä tarkalleen ottaen kriminalisoidaan; onko kaikki hyväksikäytön muodot tarkoitus kriminalisoida; vaatiiko lainsäädäntö sen todistamista, että henkilön tiedetään olevan ihmiskaupan uhri ja tieto siitä, miten se vaikuttaa lainsäädännön soveltamiseen; mitä toimenpiteitä toteutettiin sen varmistamiseksi, että kansalaiset tietävät tästä laista, sen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi; saatavilla olevat tilastotiedot syytteistä ja tuomioista sekä kohdatuista esteistä; jos voimassa olevaa kansallista lainsäädäntöä ei ole, syyt sille, miksi ei, ja mitä vaihtoehtoisia toimia on käytössä kriminalisointia koskevan velvoitteen täyttämiseksi; miten näiden lakien vaikutusta arvioidaan ja sitä koskevat ehdotukset; millaisia kuulemismenettelyjä käytetään ja onko näitä lakeja arvioitu tai tutkittu jäsenvaltion toimeksiannosta.”

On syytä korostaa, etteivät jäsenvaltiot esittäneet toimittamissaan tiedoissa, miten ne täyttävät lakisääteisen velvollisuutensa harkita uhrien palvelujen käyttäjien kriminalisointia direktiivin 2011/36/EU 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti.

Jäsenvaltioiden vastausten analyysi osoittaa, että tätä kertomusta laadittaessa on kymmenen (10) jäsenvaltiota, jotka ovat kriminalisoineet sellaisten ihmiskaupan hyväksikäytön kohteina olevien palvelujen käytön, joiden tarjoajat ovat ihmiskaupan uhreja, ja viisitoista (15) jäsenvaltiota, jotka ovat kriminalisoineet ihmiskaupan uhrien palvelujen käytön vain rajallisesti ja valikoivasti.

Tarkemmin sanottuna tämä tarkoittaa seuraavaa:

1) Jäsenvaltiot, jotka ovat kriminalisoineet kaikenlaisen hyväksikäytön (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK)

Kymmenen (10) jäsenvaltiota ilmoitti, että niissä on voimassa olevaa lainsäädäntöä, jolla kriminalisoidaan ihmiskaupan hyväksikäytön kohteina olevien palvelujen käyttö (BG, EL HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK), ja lainsäädäntö koskee kaikenlaista hyväksikäyttöä.

Bulgaria ilmoitti komissiolle, että Bulgarian rikoslain (159c artiklan) mukaan henkilölle, joka käyttää ihmiskaupan uhriksi joutunutta henkilöä irstailuun, pakkotyöhön tai kerjäämiseen tai ottaa tältä elimiä, kudoksia, soluja tai ruumiinnesteitä taikka pitää tätä pakolla alistettuna henkilön suostumuksesta riippumatta, määrätään 3–10 vuoden vapausrangaistus ja 10 000–20 000 levin sakko. Unkarissa on samankaltainen mutta vielä tiukempi säännös, jonka nojalla samat rangaistukset määrätään kenelle tahansa, joka tietoisesti käyttää ihmiskaupan uhrin tai niiden henkilöiden palveluita, jotka tuomitaan ihmiskauppaan liittyvästä rikoksesta. Kypros ilmoitti, että lain 60(I)/2014 17 artiklan nojalla henkilö, joka voi kohtuudella olettaa käyttämiensä työntekijöiden tai palvelujen tarjoajan olevan ihmiskaupan uhreja, on tuomittava rangaistukseen ihmiskaupan torjumiseksi säädetyn lain nojalla. Kreikassa tällaiset kansalliset säännökset on säädetty vuonna 2013 voimaan tulleessa laissa 4198/2013, jossa kriminalisoidaan ne henkilöt, jotka tietoisesti hyväksyvät työntekijäksi henkilön, joka on ihmiskaupan uhri, sekä ne henkilöt, jotka tietoisesti harjoittavat seksuaalista toimintaa henkilön kanssa, joka on ihmiskaupan uhri. Liettua ilmoitti, että rikoslain 147–2 artiklan nojalla henkilölle, joka käyttää ihmiskaupan uhrien tarjoamia palveluja ja joka tiesi tai jonka olisi pitänyt tietää, että henkilöt ovat uhreja, määrätään rangaistukseksi sakko tai vapautta rajoittavia toimenpiteitä. Lisäksi henkilö, joka toimii näin ja antaa sen jälkeen vapaaehtoisesti tietoja lainvalvontaviranomaisille ja tekee aktiivisesti yhteistyötä ennen epäillyksi toteamistaan, voidaan vapauttaa rikosoikeudellisesta vastuusta. Myös oikeushenkilöt voidaan asettaa vastuuseen tällaisesta toiminnasta. Malta ilmoitti komissiolle, että henkilö, joka osallistuu tällaisiin palveluihin tai työhön tai käyttää tällaisia palveluja tietäen, että palveluja tai työtään tarjoava henkilö on joutunut ihmiskaupan uhriksi, syyllistyy rikokseen, ja hänet on saatettava siitä vastuuseen tuomitsemalla hänet vankilaan vähintään 18 kuukaudeksi ja enintään viideksi vuodeksi. Samankaltaisia säännöksiä on Portugalissa ja Sloveniassa (enintään kolmen vuoden vankilatuomio ja sakko). Romania ilmoitti komissiolle, että Romanian rikoslain 126 artiklan mukaan henkilölle, joka käyttää rikoslain (hyväksikäyttöä koskevassa) 182 artiklassa tarkoitettuja palveluja ja joka ei ole ihmiskaupan harjoittaja ja joka tietää, että palvelujen tarjoaja on ihmiskaupan uhri, on määrättävä rangaistus.

2) Jäsenvaltiot, joissa ei ole vahvistettu asiaa koskevia nimenomaisia kansallisia säännöksiä tai joissa ihmiskaupan uhrien palvelujen käyttö on kriminalisoitu rajatusti ja valikoivasti

Neljätoista (14) jäsenvaltiota ilmoitti, ettei niissä ole varsinaisia lainkohtia, joissa säädetään ihmiskaupan kaikenlaisen hyväksikäytön kohteina olevien palvelujen käyttö rangaistavaksi teoksi (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LU, NL, PL, SK). Jotkin jäsenvaltiot (FI, IE, SE) ovat kuitenkin ottaneet käyttöön lainsäädäntöä, joka koskee ihmiskaupan uhrien käyttöä vain tietynlaisessa hyväksikäytössä. Suomi ja Irlanti ilmoittivat, että niissä on voimassa olevaa lainsäädäntöä, joka koskee vain ihmiskaupan uhrien seksuaalista hyväksikäyttöä. Ruotsi ilmoitti, että vaikka sillä ei olekaan tiettyjä säännöksiä, joilla kriminalisoidaan ihmiskaupan uhrin palvelujen käyttö, se soveltaa kuitenkin seksipalvelujen oston kieltävän lain säännöksiä, jotka voivat kattaa myös seksuaaliseen hyväksikäyttöön tähdänneen ihmiskaupan uhrien antamat palvelut.

Niissä jäsenvaltioissa, joissa nimenomaisia säännöksiä ei ole annettu, voidaan joissakin tapauksissa jäsenvaltioiden antamien tietojen mukaan tukeutua säännöksiin, jotka liittyvät seksuaalirikoksiin tai lapsen seksuaaliseen hyväksikäyttöön (esimerkiksi IT, ES, NL ja BE). Vaikka Italiassa ei ole nimenomaisia säännöksiä, se ilmoitti pitävänsä Italian rikoslain 603 artiklan 2 kohdan nojalla työvoiman laitonta välittämistä ja hyväksikäyttöä yleisesti rangaistavana tekona. Myöskään Itävallassa ei ole ihmiskaupan uhreja koskevia nimenomaisia säännöksiä, mutta siellä on hiljattain annettu säännös, joka koskee osallistumista seksuaaliseen toimintaan, joka on toisen osapuolen tahdon vastaista, käyttämällä henkilön ahdinkoa hyväksi tai aiemmin tapahtuneen pelottelun jälkeen.

Lisäksi jotkin jäsenvaltiot ilmoittivat, että niissä on käytössä vain toimenpiteitä, joilla saatetaan maassa laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten työnantajiin kohdistettavia seuraamuksia ja toimenpiteitä koskevista vähimmäisvaatimuksista 18 päivänä kesäkuuta 2009 annettu direktiivi 2009/52/EY (ns. työnantajiin kohdistettavista seuraamuksista annettu direktiivi) (esimerkiksi Puola tai Unkari) osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pannaan se täytäntöön. Tältä osin 18 päivänä kesäkuuta 2009 annetun direktiivin 2009/52/EY soveltamista koskevassa tiedonannossa todetaan, että jäsenvaltiot ovat yleensä kriminalisoineet laittoman työnteon kaikissa 9 artiklassa kuvatuissa olosuhteissa (mukaan luettuina tilanteet, joissa työntekijä tietää työntekijän olevan ihmiskaupan uhri). Tämän tiedonannon mukaan Tšekki ja Espanja eivät varsinaisesti rankaise laittomasta työnteosta tilanteissa, joissa ’työnantaja tiesi työntekijän olevan ihmiskaupan uhri’.