EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 15.12.1995 
KOM(95) 711 lopuii. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
vasikoiden hyvinvoinnista 

ESIPUHE 
Vasikoiden suojelun vähimmäisvaatimuksista annetun neuvoston direktiivin 91/629/ETY(1) 6 
artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti: 
"Komissio antaa neuvostolle viimeistään 1 päivänä lokakuuta 1997 eläinlääkintäalan 
tiedekomitean lausunnon perusteella laaditun kertomuksen siitä tai niistä voimaperäisen 
karjankasvatuksen järjestelmistä, joissa noudatetaan vasikoiden hyvinvointia koskevia 
vaatimuksia patologian, kotieläinjalostuksen, fysiologian ja käyttäytymistieteen kannalta sekä 
eri järjestelmien sosiaalis-taloudellisista seuraamuksista; kertomukseen liitetään aiheelliset 
ehdotukset ottaen huomioon kertomuksen johtopäätökset." 
Maatalousministereiden neuvosto pyysi tammikuussa 1995 pidetyssä kokouksessa komissiota 
laatimaan tämän kertomuksen niin pian kuin mahdollista. 
Komission pyynnöstä eläinlääkintäalan tiedekomitea (eläinten hyvinvoinnin jaosto) kokosi 
asiantuntijatyöryhmän tekemään luonnoksen Cambridgen yliopiston kliinisen eläinlääketieteen 
laitoksen professorin D. M. Broomin puheenjohtajuudessa. Työryhmän jäsenet, jotka on valittu 
tätä asiaa koskevan tieteellisen asiantuntemuksen perusteella ja jotka eivät toimi maidensa 
edustajina, ovat: 
Professori D. M. Broom, Department of Clinical Veterinary Medicine, University of Cambridge, 
Yhdistynyt kuningaskunta, avustajanaan R. Kirkden samalta laitokselta; 
Tri H. J. Blokhuis, Institute for Animal Science and Health, Zeist, Alankomaat; 
Tri E. Canali, Istituto di Zootecnica Veterinaria, Université di Milano, Italia; 
Prof. A. A. Dijkhuizen, Wageningen Agricultural University, Alankomaat; 
Tri R. Fallon, Grange Research Centre, Irlanti; 
Tri P. Le Neindre, Institut National de la Recherche Agronomique, Theix, Ranska; 
Prof. I. Saloniemi, Eläinlääketieteellinen korkeakoulu, Helsinki, Suomi; 
Prof. A. J. F Webster, Dept. of Clinical Veterinary Science, Bristol University, Yhdistynyt 
kuningaskunta; 
Tri P. Van Houwelingen, Euroopan komissio (sihteeri). 
Työryhmä on esittänyt kertomusluonnoksensa eläinlääkintäalan tiedekomitealle. Työryhmän 
kertomusluonnoksen perusteella komitea on laatinut lausuntonsa ja esittänyt sen komissiolle. 
Tämä lausunto lähetetään erikseen Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Tämä tiedonanto 
perustuu eläinlääkintäalan tiedekomitean kertomukseen. 
(1) EYVL N:o L 340, 11.12.1991, s. 28. 
JOHDANTO 
Hyvinvointi 
Eläimille on kehittynyt erilaisia fysiologisia ja käyttäytymiseen liittyviä menetelmiä, joiden avulla 
ne selviävät elinaikanaan kohtaamistaan vaikeuksista. Koska kaikki eläimet ovat kehittyneet 
siten, että jokainen laji on sopeutunut tietyllä tavalla tiettyyn ympäristöön, hyvinvoinnin 
määrittely ja arviointi on tehtävä ottaen huomioon harkinnan alaisena olevien eläinten 
ympäristö, fysiologia ja ominaiskäyttäytyminen. Eläimen hyvinvointi on sen sisäinen olotila, 
se ei ole ihmisen eläimelle siirtämä arvojärjestelmä. 
Eläimet voivat elinaikanaan kohdata kaikenlaisia vaikeuksia, jotka voidaan luokitella 
toissijaisesta hengenvaaralliseen. Yksittäiset eläimet selviytyvät näistä vaikeuksista 
vaihtelevalla menestyksellä niiden fysiologisten, ympäristöön ja käyttäytymiseen liittyvien 
edellytysten mukaan. Tulos vaihtelee parhaasta - ei haitallista vaikutusta - huonoimpaan, joka 
on kuolema. Näiden ääripäiden välillä eläimen hyvinvointi voi vaihdella erittäin hyvästä erittäin 
huonoon. 
Edellä olevat ajatukset perustuvat seuraavaan hyvinvoinnin määritelmään: 
yksilön hyvinvointi on tila, joka määrittyy sen mukaan, miten hyvin se pyrkimyksissään 
selviää ympäristössään. 
Tarpeet 
Käsitettä "tarpeet" käytetään tässä tiedonannossa kuvaamaan sekä elämälle ehdottomia 
vaatimuksia että vaatimuksia, jotka eivät ole ehdottomia, mutta ovat eläimelle merkittävän 
tärkeitä. Siihen eivät kuulu mielihalut, joilla on ainoastaan vähän merkitystä eläimelle. 
Kotieläiminä pidetyillä eläimillä on samankaltaisia tarpeita kuin niiden luonnonvaraisilla 
varhaismuodoilla, vaikka jotkin tarpeet ovat muuttuneet kesytyksen myötä. On ilmeistä, että 
perusvaatimukset, kuten ruuan, juoman ja suojan tarve, ovat samanlaisia luonnonvaraisilla 
ja kesyillä lajeilla, mutta voi olla vähemmän selvää, että luonnonvaraisten varhaismuotojen 
lisääntymiseen ja ruuan, juoman ja suojan etsimiseen liittyviä käyttäytymisirnpulsseja esiintyy 
myös kotieläiminä pidetyillä eläimillä. 
Kuten hyvinvointikin, tarve on yksilön sisäinen ominaisuus. Tarve määritellään seuraavasti: 
Tarve on eläimen biologiasta johtuva vaatimus saada tietty turva tai reagoida tiettyyn 
ympäristöön tai ruumiiseen liittyvään ärsykkeeseen. 
HYVINVOINNIN MITTAAMINEN 
Hyvinvointia voidaan arvioida käyttäytymiseen, fysiologiaan, terveyteen ja lisääntymiseen 
liittyvillä mittareilla. Vaikka joissakin tapauksissa yksi ainoa mittari voi antaa viitteen eläimen 
tilasta, tavallisesti on tarpeen arvioida useita osoittimia selkeän arvion tekemiseksi. 
Käyttäytyminen 
Preferenssikokeissa eläimille esitetään vaihtoehtoja esimerkiksi eri ruokien tai eri eläinsuojien 
välillä. Mieltymyksen voimakkuuden mukaan määritellään, voidaanko sitä pitää tarpeena; tämä 
voidaan arvioida tarkkailemalla mieltymyksen kieltämisen seurauksena esiintyvän 
epänormaalin käyttäytymisen ja fysiologisen stressin määrää ja mittaamalla miten paljon eläin 
on valmis tekemään työtä saavuttaakseen sen. 
Aversiokokeilla mitataan eläimen kielteistä reaktiota ärsykkeeseen. Niistä on hyötyä 
mitattaessa erilaisten eläinsuojien vaikutuksia eläimiin, mutta niiden tulokset voivat sekoittua 
oppimisvaikutuksiin. 
Deprivaatio ja motivaatio. Eläimillä säilyy motivaatio jonkin käyttäytymismallin toteuttamiseen 
vaikka niiden fyysinen ympäristö estäisi sen. Tästä seuraa epänormaaleja käyttäytymismalleja, 
jolloin eläin toteuttaa motivoitua käyttäytymistä muuttuneessa muodossa tai epätavallisessa 
yhteydessä. Motivaation voimakkuutta voidaan arvioida mittaamalla paljonko eläin on valmis 
"maksamaan" energiassa tai ajassa pystyäkseen toteuttamaan tiettyä käyttäytymistä. 
Stereotypiat ovat toistuvia, suhteellisen muuttumattomia liikesarjoja, joilla ei ole ilmeistä 
tarkoitusta. Niitä kehittyy kun eläin on vakavasti tai kroonisesti turhautunut, mikä osoittaa, että 
sillä on vaikeuksia selviytyä tai sen hyvinvointi on huono. 
Vasikoiden käyttäytymistapoja, joita on tutkittu käyttämällä joitakin tai kaikkia edellä mainittuja 
osoittimia ovat: imeminen, toistensa imeminen, nuoleminen, itsensä nuoleminen, oraaliset 
stereotypiat, asento, liikkuminen, tutkimisreaktiivisuus ja sosiaalinen käyttäytyminen. 
Fysiologia 
Kortisolin/kortikosteronin tuotanto lisääntyy erilaisissa vaikeissa tilanteissa ja se on 
hyödyllinen hyvinvoinnin mittari. Koska näitä hormoneita tuotetaan myös sellaisissa tilanteissa, 
jotka eivät ole eläimelle haitallisia, kuten parittelussa, on tärkeää saada muutakin tietoa 
eläimen tilasta silloin kun niiden tuotantoa käytetään hyvinvoinnin arvioinnissa. 
Sydämen sykettä voidaan käyttää yhdessä muiden käyttäytymismittareiden kanssa 
arvioitaessa lyhytaikaisten ongelmien vaikutuksia. 
Immuunivaste. Monia immuunijärjestelmän aktiivisuuden mittareita voidaan käyttää stressin 
mittaamiseen. 
Kaikkia edellä mainittuja mittareita voidaan käyttää vasikoiden hyvinvointia arvioimiseen. 
Terveys 
Kuolleisuus on raaka, mutta yksiselitteinen huonon hyvinvoinnin osoitin. Julkaistut 
kuolleisuusluvut 0-6 kuukauden ikäisillä vasikoilla vaihtelevat 1 prosentista 30 prosenttiin. 
Yleisin kuolinsyy 1-7 päivää vanhoilla vasikoilla on verenmyrkytys, joka johtuu huonosta 
hygieniasta tai huonosta ternimaidon saannista. Vanhemmilla vasikoilla yleisimmät syyt ovat 
ripuli ja keuhkokuume, joista voi syyttää epäsuoraan tai osittain ruokinta- ja 
eläinsuojaolosuhteita. Kuolleisuuden ja vasikoiden rahallisen arvon välillä on todettu olevan 
käänteinen korrelaatio, mikä osoittaa sen, että kuolleisuusluvut voidaan saada 
mahdollisimman pieniksi silloin kun taloudellinen houkutin on tarpeeksi voimakas. 
Sairastuvuus on myös karjan hyvinvoinnin osoitin, mutta se ei ole niin selkeä kuin kuolleisuus. 
Vasikoiden tärkeimmät sairaudet ovat: ripuli, keuhkokuume, pötsin sairaudet, juoksutusmahan 
vauriot, anemia, navan tulehdukset ja niveltulehdukset. 
Kasvunopeus 
Kasvunopeutta on varottava käyttämästä hyvinvoinnin osoittimena, koska vaikka vasikan 
merkittävästi pienentynyt kasvunopeus osoittaa huonoa hyvinvointia, päinvastainen ei 
välttämättä osoita, että niiden hyvinvointi on hyvä. Nuoret nisäkkäät jatkavat nopeaa 
kasvuaan, vaikka niiden hyvinvointi on huono. 
VASIKOIDEN TARPEET 
Vasikat tarvitsevat ternimaitoa ensimmäisinä elinviikkoinaan immuunisuojan saamiseksi ja ne 
tarvitsevat maidon tai maitovastikkeiden ravintoaineita. Niillä pitää olla ympäristön tutkimis-, 
nuolemis- ja imemiskäyttäytymistä, jotta ne saavat ternimaitoa tai maitoa; nisän deprivaatio 
johtaa uudelleen suunnattuun muiden esineiden tai vasikoiden imemiseen ja voi johtaa 
oraalisiin stereotypioihin. 
Lepo\a nukkuminen ovat elintärkeitä vasikoille. Levätessä ja nukkuessa ne omaksuvat tiettyjä 
asentoja, mukaan lukien jalkojen ojentamisen siten, että vasikan viemän tilan leveys on yhtä 
suuri kuin sen seisoessa mitattu säkäkorkeus. 
Tutkimis- ja pakokäyttäytymistä esiintyy kaikilla vasikoilla ja kykenemättömyys toteuttaa näitä 
toimintoja voi johtaa vangittujen vasikoiden oraalisten stereotypioiden suureen määrään. 
Niiden stressivaste käsittelyyn ja kuljetukseen on merkittävästi suurempi silloin kun ne on 
pidetty yksittäiskarsinoissa ryhmäkarsinoiden sijaan ja jos niillä ei ole ollut kosketusta ihmisiin. 
Usein esiintyvä lempeä kosketusyhteys on osoittautunut vasikoille hyödylliseksi. 
Liikunta on välttämätöntä normaalille luiden ja lihasten kehitykselle; vietettyään 6 kuukautta 
häkissä monilla vasikoilla on vakavia liikuntaongelmia. 
Vasikoiden pitää syödä kuituja ja niiden pitää saada märehtiä. Yksinomaan maidolla ruokituilla 
vasikoilla esiintyy paljon epänormaalia käyttäytymistä ja yli 4 viikkoa vanhojen vasikoiden 
hyvinvointi, jotka ovat saaneet vain tätä ravintoa, ei ole hyvä. 
Vasikoiden on vältettävä tauteja ja loisia, ja ne ovat kehittäneet lukuisia 
käyttäytymismekanismeja ylläpitääkseen hyvää terveyttä, mukaan lukien puhdistautuminen 
ja rehun etsiminen. Liiallinen puhdistautuminen, joka ilmenee itsensä nuolemisena, on yleistä 
häkeissä elävissä vasikoissa ja se voi johtaa kyvyttömyyteen puhdistaa ruumiin takaosia 
lisäämällä halua puhdistaa niitä osia, joihin on helpompi ylettyä. 
Vasikat tarvitsevat kontaktia emoonsa tai ärsykkeitä, jotka tuottavat samanlaista mielihyvää 
kuin emoilta saadut ärsykkeet. Vaikka ne voivat säilyä elossa aikaisesta erottamisesta 
huolimatta, on olemassa selviä terveydellisiä ja elinvoimaisuuteen liittyviä etuja sellaisilla 
vasikoilla, jotka ovat saaneet olla emon kanssa. 
Vasikat tarvitsevat sosiaalista vuorovaikutusta muun karjan kanssa. Ryhmäkarsinoissa 
pidetyillä vasikoilla ei ilmene juurikaan haitallisena pidettävää kilpailukäyttäytymistä ja ne 
saavat selvää hyötyä sosiaalisesta herkistyksestä. Yksittäiskarsinoissa pidettyjen vasikoiden 
on ponnisteltava ankarasti nähdessään tai koskiessaan muita vasikoita. 
VASIKOIDEN KASVATUSMENETELMÄT 
'Luonnollinen" tilanne 
Karjan kesyttäminen tai kasvatusohjelmat eivät ole muuttaneet lehmän ja vasikan välistä 
biologista suhdetta. Kotieläimenä pitämisessä luonnollista tilannetta lähinnä oleva järjestelmä 
on vieroittamattomien vasikoiden tuotanto, jossa vasikka pysyy emonsa kanssa, tavallisesti 
laitumella, suurimman osan eliniästään. Näissä olosuhteissa vasikat imevät emoaan ainakin 
8 kuukautta ja syövät tavallisesti vain vähän kiinteää ruokaa 2-3 kuukauden ikäisiksi, vaikka 
märehtiminen alkaa ensimmäisen elinkuukauden aikana. 
Niin kauan kuin vasikoille annetaan sopivaa laidunrehua tai rehutiivistettä, sopiva suoja silloin 
kun se on tarpeen ja asianmukaista eläinlääkinnällistä hoitoa, suurempia sisäisiä 
hyvinvointiongelmia ei esiinny. 
Maitotalousteollisuuden sivutuotteena tuotettuja vasikoita ei voida kuitenkaan kasvattaa tällä 
tavoin ja ne on erotettava emostaan varhaisessa vaiheessa. On kehitetty myös kaksi muuta 
kasvatusmenetelmää, joissa vasikat eristetään emostaan: 
* vasikanlihantuotantoon tarkoitettujen vasikoiden menetelmä, jossa kiinteää ravintoa 
annetaan mahdollisimman vähän ja 
* aikaisin vieroittamisen menetelmä, jossa kiinteää ravintoa annetaan mahdollisimman 
paljon. 
Vasikanlihan tuotantoon tarkoitettujen vasikoiden menetelmä 
Yhteisössä syntyy vuosittain noin 30 miljoonaa vasikkaa ja niistä kasvatetaan noin 6 miljoonaa 
vasikanlihantuotantoon. Tärkeimmät vasikanlihan tuottajamaat ovat Ranska, Alankomaat ja 
Italia ja tärkeimmät vasikanlihan kulutusmaat ovat Ranska, Italia ja Saksa. 
Lihan väri 
Tämä järjestelmän päämääränä on tuottaa kalpean vaaleanpunaista lihaa Göta usein 
kutsutaan väärin "valkoiseksi lihaksi"), jossa lihasten rautapigmentin myoglobiinin pitoisuus 
on alhainen. Historiallisista syistä jotkut kuluttajat uskovat kalpean värin olevan osoitus 
korkeasta laadusta. Tämä uskomuksen juurena on erittäin vanha perinne, johon viitataan 
Raamatussa ja jonka mukaan yksinomaan emon maidolla ruokitusta nuoresta vasikasta 
saadaan mureinta lihaa. Tällaisen eläimen teurastus oli ylellisyyttä, joka säästettiin 
erikoistilaisuuksiin. 
Itse asiassa kuluttajalle tarjotun vasikanlihan väri riippuu monista tekijöistä, mukaan lukien 
vasikan veren rautapitoisuus syntymähetkellä, ravinto, kasvatus- ja kuljetusmenetelmät ja 
vasikan ja ruhon käsittely teurastuksessa. Esimerkiksi vasikka, jonka lihasten myoglobiinitaso 
on alhainen ja jota käsitellään huonosti kuljetuksen aikana ja ennen teurastusta, voi tuottaa 
tummempaa lihaa kuin sellainen, jonka lihasten myoglobiinitaso on korkeampi, mutta jonka 
ruhoa on stimuloitu sähköisesti teurastuksen jälkeen nopeamman kuolonkankeuden 
aikaansaamiseksi. 
Jopa ravinnon rautapitoisuuden, veren hemoglobiinitason ja lihasten myoglobiinitason suhde 
on moniselitteinen. On kuitenkin mahdollista kasvattaa vasikka siten, että sen veren 
hemoglobiinitaso on tarpeeksi korkea hyvän terveyden ja elinvoimaisuuden ylläpitämiseksi ja 
liha kuitenkin tarpeeksi vaaleaa luokiteltavaksi korkealaatuisimmaksi vasikanlihaksi. 
Ruokavalio 
Koska vasikoilla on yleensä syntyessään vähäiset rautavarastot ja maidonkin rautapitoisuus 
on alhainen, vasikoilla, joita ruokitaan vain maidolla, on yleensä erittäin alhainen veren 
hemoglobiinitaso. Jos hemoglobiinitaso laskee niin alas, että vasikkaa pidetään kliinisesti 
aneemisena, se ei enää voi hyvin ja sillä on suuri vaara kuolla keuhkokuumeeseen tai ripuliin. 
Tästä syystä on kehittynyt sellainen käytäntö, että vasikoille annetaan rautapistos pian 
syntymän jälkeen, ja se toistetaan mahdollisesti kahden tai kolmen viikon kuluttua, jotta 
vasikan kasvukauden alussa, jolloin sillä on suurin vaara saada jokin mahdollisesti kuolettava 
tauti, sen veren hemoglobiinitaso on tarpeeksi korkea. Kun ravintona on vain maitoa, 
hemoglobiinitaso ja siis myös myoglobiinitaso laskevat lihotuskauden aikana siten, että 
teurastusaikaan ne ovat alhaisia. Tästä käytännöstä on tullut sopiva viimeisen 
vuosikymmenen aikana, jolloin lihotusajat ovat pidentyneet Euroopassa. 
Vasikanlihan tuotantoon tarkoitettujen vasikoiden lihotusajan pidentäminen on myös johtanut 
rajoitetussa määrin siihen, että ruokavalioon on otettu muutakin ravintoa kuin vain maitoa tai 
maidonkorvikkeita. Hyvinvoinnin kannalta ei ole hyväksyttävää pitää vasikkaa 
esimärehtimisvaiheessa yli kolmen kuukauden iän jälkeen. Pötsin normaalin kehityksen 
kannalta ruokavalioon on lisättävä kuitua. Kuitu on ravintoa, jonka selluloosayhdisteiden ja 
sille läheisten yhdisteiden pitoisuus on korkea ja joka sulaa hitaasti. Vasikoiden kuituravinnon 
on sisällettävä "pitkiä" kuituja (pituudeltaan yli 10 mm), jotta se saisi aikaan tarpeeksi 
mekaanista stimulaatiota märehtimisen aikaansaamiseksi. 
Kun ravintoon lisätään kuitua, jonka rautapitoisuus on alhainen, se ei vaikuta lihan väriin, ja 
tätä menetelmää käytettiinkin Ranskassa 1980-luvulla. Koska se kuitenkin aiheutti hieman 
enemmän kuluja, mutta ei tuottoa, siitä luovuttiin Ranskassa lähes kokonaan. Alankomaissa 
sitä käytetään vielä. 
Eläinsuojat 
Vasikanlihan tuotantoon tarkoitetut vasikat kerätään maitotiloilta 1-3 viikon ikäisinä. Ne eivät 
kenties ole saaneet ternimaitoa ja ne ovat kenties kulkeneet markkinoiden tai keruukeskusten 
kautta, jossa ne ovat olleet kosketuksissa moniin eri tiloilta tuleviin vasikoihin ja ne saattavat 
olla erittäin stressaantuneita. Immuunivajeen ja monille taudeille altistumisen vuoksi niillä on 
näissä olosuhteissa suuri vaara levittää keuhkokuumeen ja ripulin taudinaiheuttajia, kuten 
salmonellaa, vasikkapopulaatioon. 
Tästä syystä vasikanlihan tuotantoon tarkoitetut vasikat olisi pidettävä yksittäiskarsinoissa 
tarkan valvonnan alaisina 4-6 ensimmäisen viikon ajan niiden saapumisesta lihotusyksikköön. 
Ranskassa ja Italiassa useimmat lihantuotantoon tarkoitetut vasikat pidetään koko lihotusajan 
yksittäiskarsinoissa, joissa on aukottomat seinät, lattioissa säleiköt eikä pahnoja. Italiassa 
vasikoita pidetään joskus kytkettyinä kaulasta koko lihotusajan. Tämänasteinen vangitseminen 
tai kytkeminen ei ole välttämätöntä terveyssyistä ja se on epätoivottavaa hyvinvointisyistä. 
Vasikanlihantuotantoon tarkoitetuille vasikoille käytetään myös eläinten ryhmäsuojia. 
Sveitsissä, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa on kehitetty viimeisen 
15 vuoden aikana automaattisia putkiruokintajärjestelmiä suurten karitsaryhmien 
ruokkimiseksi, mutta Ranskassa tämän menetelmän käyttö on vähentynyt hoito-ongelmien ja 
epätaloudellisten tulosten vuoksi. Elektronisesti valvottuja syöttölaitteita, joiden avulla jokaisen 
vasikan ruokavaliota voidaan säädellä, on kehitetty, mutta ne ovat suhteellisen kalliita eivätkä 
ne ole kovin yleisiä vasikanlihatuotannossa. 
Erityisesti Alankomaissa on ollut muutaman vuoden käytössä järjestelmä, jossa vasikat ovat 
säleikkölattiaisissa ryhmäkarsinoissa ja saavat maitoa sangoista kahdesti päivässä. Vasikat 
saavat myös rajoitetun määrän kuitua olkipellettien muodossa. Tällä järjestelmällä pidettyjen 
vasikoiden osuus on Alankomaissa lisääntynyt vuoden 1985 4,7 prosentista 22,9 prosenttiin 
vuonna 1995. 
Aikaisin vieroitetut vasikat 
Lihantuotantoon tai jalostuskannan korvaamiseen tarkoitettujen vasikoiden aikaisen 
vieroittamisen tärkein päämäärä on kehittää niiden kykyä syödä ja sulattaa kiinteää rehua niin 
pian kuin mahdollista. Niitä vieroitetaan jopa 4 viikon ikäisistä lähtien, mihin mennessä niiden 
ruuansulatuselimistö on alkanut kehittyä samanlaiseksi kuin täysikasvuisilla eläimillä, mutta 
ne eivät pysty ottamaan tästä ravinnosta kaikkia ravintoaineita kuin noin 3 kuukauden ikäisinä. 
Ruokavalio 
Vasikoiden ruokavaliot vaihtelevat, mutta tyypillinen aikataulu on sellainen, että niille annetaan 
ternimaitoa tai kokomaitoa ensimmäisen viikon ajan, sitten 20-25 kg maidonkorvikejauhetta 
6-8 viikon ajan ja rehutiivistettä on saatavilla niin paljon kuin ne haluavat 7 päivän iästä 
lähtien. Vasikat syövät noin 1 kilogramman rehutiivistettä päivittäin ennen vieroitusta. 
Päivittäin annetaan myös pitkäkuituista kuituravintoa (heinää tai olkia) pötsin kehityksen 
stimuloimiseksi. 
Eläinsuojat 
Lihantuotantoon tarkoitettujen vasikoiden yhteydessä selitettyjen terveyssyiden vuoksi aikaisin 
vieroitetut vasikat pidetään tavallisesti yksittäiskarsinoissa niiden yhden tai kahden 
ensimmäisen elinkuukauden ajan. Sen jälkeen ne pidetään tavallisesti ryhmissä sisätiloissa 
tai laitumella. 
Aikaisin vieroitetuille vasikoille käytetään monenlaisia eläinsuojia ja ruokintamenetelmiä. Ne 
voidaan pitää laitumella, erikokoisissa yhteiskarsinoissa tai navetoissa, pahnojen kanssa tai 
ilman, niille voidaan antaa maitoa niin paljon kuin ne haluavat tai rajoitetusti, nisistä tai 
automaattisista ruokintalaitteista tai niitä voidaan ruokkia erilaisilla rehutiivisteillä. 
Niiden raudansaantia ei rajoiteta, niiden pötsinkehitystä ei estetä eikä niiden luonnollista 
liikkumista rajoiteta. 
; 
ERI JÄRJESTELMIEN VERTAILU 
Niiden eri vasikankasvatusjärjestelmien vertailusta tekemiensä tieteellisten tutkimusten 
perusteella, joihin kertomuksessa viitataan, eläinlääkintäalan tiedekomitea on tehnyt seuraavat 
johtopäätökset. 
Yleinen hoito 
1. Vasikoiden eläinsuojat ja hoitomenetelmät olisi suunniteltava siten, että eläinten tarpeet 
tyydytetään ja niiden hyvinvointi on hyvä. 
2. Maidontuottajakarjan korvaamiseen, naudanlihan tuotantoon ja vasikanlihan tuotantoon 
tarkoitettujen vasikoiden eläinsuojia ja hoitomenetelmiä on käytössä useita ja nämä 
menetelmät vaikuttavat eri tavoin vasikoiden hyvinvointiin. Parhaisiin edellytyksiin nuorten 
vasikoiden kasvatuksessa kuuluu vasikan jättäminen emon kanssa sellaisiin olosuhteisiin, 
joissa vasikka voi imeä ja voi myös laiduntaa ja olla tekemisissä muiden vasikoiden 
kanssa. 
3. On tärkeää, että vasikalle annetaan riittävästi ternimaitoa ensimmäisen kuuden elintunnin 
aikana ja niin pian kuin mahdollista syntymän jälkeen, sellaisissa olosuhteissa, jotka 
edistävät vasta-aineiden saamista, mieluiten imemällä sitä emosta. Näin varmistetaan 
veren asianmukainen immunoglobuliinitaso. 
4. Vasikat tarvitsevat sellaista hoitoa ja sellaisia ärsykkeitä, joita ne tavallisesti saavat 
emoltaan. Kaikille vasikoille on annettava sopivaa ruokaa, asianmukaiset lämpö- ja 
kosteusolosuhteet, sopivia mahdollisuuksia liikuntaan, hyvät makaamisolosuhteet, sopivia 
imemisärsykkeitä ensimmäisinä elinviikkoina ja sosiaalisia kontakteja muihin vasikoihin 
viikon ikäisestä alkaen. Ilman emoa kasvatettujen vasikoiden olisi saatava lempeää 
ihmiskontaktia, mieluiten samalta karjanhoitajalta koko kasvuajan. 
Ruokavalio 
1. Vasikoilla, jotka eivät saa tarpeeksi tiettyjä ravintoaineita, mukaan lukien rautaa, joiden 
ruokavalio on huonosti tasapainotettu ja jotka eivät saat tarpeeksi kuitua ravinnosta neljän 
viikon iän jälkeen, voi esiintyä vakavia käyttäytymishäiriöitä ja merkittäviä häiriöitä 
suoliston kehityksessä. Jokaisen vasikan olisi saatava tasapainoista ravintoa, jossa on 
asianmukaiset ravintoaineet. 
2. Kaikille vasikoille olisi annettava käymiskelpoista syötävää, joka on laadultaan ja 
määrältään sopivaa suoliston mikrobiflooran ylläpitämiseksi ja jossa on riittävästi kuitua 
pötsin nukkapinnan kehittymisen stimuloimiseksi. Vasikoiden olisi saatava vähintään 100 
g kuitua päivässä 2-15 viikon ikäisenä, 250 g päivässä 15-26 viikon ikäisenä ja mieluiten 
kaksi kertaa näin paljon. 
3. On olemassa selvää todistusaineistoa siitä, että vasikat, joiden veren hemoglobiinipitoisuus 
on alle 4,5 mmol/l, ovat alttiimpia taudeille ja immuunivajeelle; kaikki vasikat olisi ruokittava 
siten, että niiden veren hemoglobiinitaso ei laske tämän luvun alapuolelle. 
4. Vasikoita pitäisi ruokkia nisästä tai tutista niiden neljän ensimmäisen elinviikon aikana eikä 
niille pitäisi missään tapauksessa antaa tänä aikana ei-ravinnepitoista tuttiravintoa tänä 
aikana. Ryhmäkarsinoissa pidettyjä vasikoita voidaan kuitenkin ruokkia lähellä toisiaan 
olevien tuttien avulla. 
5. Sairaat tai kuumissa oloissa olevat vasikat tarvitsevat usein juomavettä maidon lisäksi. 
Kaikki vasikat juovat vettä silloin kun sitä on saatavilla eikä maidon tai maitovastikkeen 
saatavilla pitäminen ole sopiva vaihtoehto. Kaikilla vasikoilla pitäisi olla päivittäin vettä 
saatavilla. 
Eläinsuojat 
1. Vasikoiden hyvinvointi on hyvin huono silloin kun niitä pidetään pienissä 
yksittäiskarsinoissa, joissa ei ole tilaa maata mukavasti, joissa ei ole mahdollisuutta 
suoraan sosiaaliseen kontaktiin eikä pahnoja tai muuta ainetta, jota voi käsitellä. Jokaisella 
vasikalla on oltava mahdollisuus puhdistautua kunnolla, kääntyä, seistä ja maata 
normaalisti ja maata jalat ojennettuina. 
2. Jotta saadaan aikaan ympäristö, joka on sopiva liikuntaan, tutkimiseen ja vapaaseen 
sosiaaliseen vuorovaikutukseen, vasikat on pidettävä ryhmissä. Vasikoita ei saisi koskaan 
pitää liian tiheissä laumoissa. Suuret ryhmät ovat parempia, koska silloin voidaan antaa 
paremmat mahdollisuudet sopivalle ympäristölle. 
3. Jos suositeltavin menetelmä, yhteiskarsinointi, ei ole mahdollinen, yksittäiskarsinoissa olisi 
oltava tarpeeksi tilaaja, lukuun ottamatta sellaisten vasikoiden karsinoita, jotka eristetään 
pakottavista terveyssyistä, niissä olisi oltava sellaiset sivut ja etuseinät, joista on suora 
näkö- ja kosketusyhteys muuhun karjaan. 
4. Sekä yhteiskarsinoitujen että yksittäiskarsinoitujen vasikoiden vähimmäistilan vasikkaa 
kohden olisi oltava korkeus x ruumiin pituus x 1,1. Korkeus mitataan säkäkorkeutena ja 
pituus turvan päästä häntäluuhun. On selvää näyttöä siitä, että hyvinvointi huononee sitä 
mukaa kun yksittäiskarsinan leveys pienenee alle vasikan säkäkorkeuden. 
5. Kytkeminen aiheuttaa vasikoille aina ongelmia. Yhteiskarsinassa pidettyjä vasikoita ei saisi 
kytkeä kuin enintään tunniksi kerrallaan maidon antamisen ajaksi; yksittäiskarsinoitta 
vasikoita ei saisi pitää kytkettyinä. 
6. Vasikoille suositellaan sopivaa pahnaa, kuten esimerkiksi olkia. Pahna on vaihdettava 
sopivin väliajoin ja jokaisella vasikalla pitäisi olla mahdollisuus kuivaan pahnaan, ei vain 
märkään säleikkölattiaan. Säleikkölattiat eivät saa olla liukkaita. 
Taloudellinen puoli 
1. Vasikanlihan kulutusta koskevat tutkimukset ovat osoittaneet, että sen kulutus on laskenut 
merkittävästi monissa jäsenvaltioissa viimeisen 7-10 vuoden aikana. Osa tästä laskusta 
johtuu todennäköisesti eläinten hyvinvoinnista kannetusta huolesta. Tällainen huoli voi 
hyvin lisääntyä kaikissa jäsenvaltioissa, joten vasikanlihan tuottajia painostetaan edelleen 
elleivät he ymmärrä pitää vasikoita siten, että ne voivat hyvin. 
2. Vasikanlihan tuotannonkuluista 45 prosenttia koostuu rehukustannuksista, 30 prosenttia 
vasikan hankintahinnasta, 15 prosenttia kiinteistä kuluista (eläinsuojat ja työvoima) ja 10 
prosenttia muista kuluista. 
3. Investoinnit rakennuksiin ja eläinsuojien materiaaleihin lisääntyvät vasikkaa kohden 
merkittävästi kun vasikoiden elintilaa lisätään, olivat ne sitten yhteiskarsinoissa tai 
yksittäiskarsinoissa. Tosin kustannukset vasikkaa kohden ovat pienemmät lisättäessä 
vasikoiden elintilaa yhteiskarsinoissa kuin yksittäiskarsinoissa. 
10 

ISSN 1024-4492 
KOM(95) 711 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
n 03 
Luettelonumero : CB-CO-95-742-FI-C 
ISBN 92-77-98330-2 
Euroopan yhteisöjen virallisien julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
y\A