EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 02.06.1997 
KOM(97) 260 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE YLEISESTÄ 
TULLIETUUSJÄRJESTELMÄSTÄ ANNETTUJEN NEUVOSTON ASETUSTEN N:0 
3281/94 JA 1256/96 7 ARTIKLAN 2 KOHDAN PERUSTEELLA 
Yhteenveto OECDissä, ILO:ssa ja WTOrssa tehdyistä tutkimuksista, jotka koskevat 
kansainvälisen kaupan ja sosiaalialan normien välisiä suhteita 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE YLEISESTÄ 
TULLIETUUSJÄRJESTELMÄSTÄ ANNETTUJEN NEUVOSTON ASETUSTEN 3281/94 
JA 1256/96 8 ARTIKLAN 2 KOHDAN PERUSTEELLA 
Yhteenveto ITTOissa, OECD-.ssä ja WTO:ssa tehdyistä tutkimuksista, jotka koskevat 
kansainvälisen kaupan ja ympäristön välistä suhdetta 

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE YLEISESTÄ 
TULLIETUUSJÄRJESTELMÄSTÄ ANNETTUJEN NEUVOSTON ASETUSTEN N:0 
3281/94 JA 1256/96 7 ARTIKLAN 2 KOHDAN PERUSTEELLA 
Yhteenveto OECDrssä, ILOrssa ja WTOrssa tehdyistä tutkimuksista, jotka koskevat 
kansainvälisen kaupan ja sosiaalialan normien välisiä suhteita 
Kaupan ja pääoman kansainvälisen liikkuvuuden vapautuminen ja teknologinen edistys 
mahdollistavat tuottamansa tehokkuuden parantumisen myötä talouskasvun lisääntymisen, 
työllisyyden kasvuun ja köyhyyden vähenemisen, mutta ne eivät takaa kehitystä kohti 
oikeudenmukaisuutta. Tämän vuoksi Euroopan unioni pyrkii Kööpenhaminan huippukokouksessa 
määritellyn suuntaviivan mukaisesti kiinnittämään kansainvälisessä yhteisössä enemmän huomiota 
maailmanlaajuistumisen sosiaalisiin näkökohtiin. Uruguayn kierroksen päättymisen jälkeen vuonna 
1994 keskustelua on käyty yhä enemmän kansainvälisen kaupan sosiaalisesta ulottuvuudesta ja siitä, 
kuinka sosiaalialan perusnormien puutetta voidaan vähentää maailmanlaajuisesti. Euroopan unioni 
tekee työtä todellisen edistyksen saavuttamiseksi tässä asiassa. 
Kannustavan sosiaalilausekkeen lisääminen yhteisön yleiseen tullietuusjärjestelmään merkitsi 
edistysaskelta normien edistämisessä kansainvälisessä kaupassa. Yleinen tullietuusjärjestelmä on 
ensimmäinen tällaisen lausekkeen sisältävä oikeudellinen väline yhteisön tasolla. 19 päivänä 
joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen N:o 3281/94 ja 20 päivänä kesäkuuta 1996 annetun 
neuvoston asetuksen N:o 1256/96 7 artiklan nojalla voidaan 1 päivästä tammikuuta 1998 alkaen 
myöntää hakemuksen perusteella lisäetuuksia sellaisille maille, jotka tosiasiallisesti soveltavat 
Maailman työjärjestön yleissopimusten sääntöjä (järjestäytymisoikeuden ja kollektiivisen 
neuvotteluoikeuden periaatteiden soveltamista koskevat yleissopimukset n:o 87 ja n:o 98 sekä 
työhön pääsemiseksi vaadittavaa vähimmäisikää koskeva yleissopimus n:o 138). Tämä lauseke on 
kuitenkin vielä pantava täytäntöön ja sen voimaantuloa edeltää kaksi asetuksen 7 artiklan 2 
kohdassa määriteltyä vaihetta. Neuvoston on tutkittava komission kertomus sellaisten tutkimusten 
tuloksista, jotka on tehty kansainvälisen kaupan ja kansainvälisesti tunnustettujen sosiaalialan 
normien suhteesta Maailman kauppajärjestössä, ILO:ssa ja OECD:ssä. Se on tämän kertomuksen 
tarkoitus. Lisäksi neuvoston on tämän kertomuksen jälkeen tutkittava komission ehdotus 
kannustusmenettelyjen laajuudesta ja niiden täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista 
säännöistä. 
Kansainvälisissä elimissä tehtyjen tutkimuksia koskevan komission kertomuksen perusteella tehdyn 
neuvoston tutkimuksen myönteinen lopputulos ei tietenkään ole ennakkoedellytys, jolla voitaisiin 
rajoittaa komission aloiteoikeutta asiassa, sillä komission on tehtävä ehdotus periaatteessa jo 
olemassa olevan järjestelmän täytäntöönpanosta. Koska neuvoston asiaa koskevan tutkimusten 
tuloksen katsotaan kuitenkin olevan yhtenä perusteena komission ehdotukselle, se laaditaan vasta 
tästä kertomuksesta käydyn keskustelun jälkeen. Komission ehdotusta on lisäksi tarkasteltava 
yleisen tullietuusjärjestelmän vaikutuksen yleistä tasapuolisuutta koskevan arvioinnin kannalta ja 
erityisesti etuuksien asteittaisen vähentämismenettelyn (mukaan lukien 6 artiklan soveltaminen) ja 
vähemmän kehittyneitä maita suosivien erityistoimenpiteiden yhteisvaikutuksen kannalta. 
4. 
OECD 
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön sihteeristö sai kesäkuussa 1994 toimeksiannon 
tehdä tutkimus aiheesta "kauppa, työllisyys ja kansainvälisesti tunnustetut työelämän normit, jossa 
käsitellään myös peruskäsitteitä, kaupan ja investointien vaihteluita koskevaa empiiristä tietoa ja 
nykyisiä järjestelmiä korkeampien työelämän normien edistämiseksi maailmanlaajuisesti ". 
Keskustelut käytiin kauppakomitean ja työllisyys-, työvoima- ja sosiaaliasiain komitean yhteisissä 
kokouksissa tiiviissä yhteistyössä OECD:n muiden toimivaltaisten komiteoiden ja osastojen sekä 
muiden kansainvälisten järjestöjen, erityisesti ILO:n työtoimiston kanssa. Kokouksissa käytiin 
poikkeuksellisen pitkiä ja vilkkaita keskusteluja käsiteltyjen aiheiden poliittisuus ja erityinen arkuus 
huomioon ottaen. Tämä kolmesta osasta koostuva tutkimus valmistui vuonna 1996 ja sen 
tarkoituksena oli määritellä, onko ihmisten perusoikeuksiin kuuluvien työelämän normien sekä 
kaupan ja investointien suuntausten ja niitä koskevien politiikkojen välillä yhteyksiä ja arvioida 
menetelmiä, joilla sosiaalialan normeja voidaan edistää maailmanlaajuisesti. 
I. PERUSOIKEUDET 
Tutkimuksen ensimmäisessä osassa käsitellään työelämän normeja OECD:hen kuuluvissa ja 
tietyissä sen ulkopuolisissa maissa. Perusnormit ja muut normit on määritelty erikseen. Työelämän 
perusnormit koskevat seuraavia asioita: 
• järjestäytymisoikeus ja kollektiivinen neuvotteluoikeus, toisin sanoen työntekijöiden 
oikeus kuulua valitsemaansa ammattiyhdistykseen ja neuvotella vapaasti työehdoista 
työnantajien kanssa; 
• lapsia hyväksikäyttävän työn, kuten velkavankeuden ja lapsen turvallisuuden ja terveyden 
vaarantavan työn, lakkauttaminen; 
• pakkotyön, kuten orjuuden ja pakollisen työn kieltäminen; syrjinnän kieltäminen työssä, 
toisin sanoen kaikkien työntekijöiden oikeus yhtäläiseen kunnioitukseen ja kohteluun. 
Edellä mainitut ovat ILO:n laajimmin ratifioituja normeja. Niitä käytetään, koska ne edustavat 
sellaisia periaatteita, joita kaikkien maiden hallitusten oikeutetusti odotetaan noudattavan, olipa 
niiden kehitysaste mikä hyvänsä. Näillä normeilla voi olla suora vaikutus työolojen parantamiseen 
ja ne voivat myös olla muiden normien perustana, jotka voivat merkittävästi vaikuttaa sosiaaliseen 
kehitykseen. Nämä sosiaalialan normeihin liittyvät periaatteet ovat selvästi esillä ILO:n 
yleissopimuksissa. ILO:n yleissopimukset n:o 87, n:o 98, n:o 29, n:o 105 ja n:o 111 ovat tärkeää 
d 
lähdeaineistoa työelämän perusnormien valvonnassa ja kunnioittamisessa, vaikka niitä ei olekaan 
ratifioitu kaikkialla. 
Lapsityövoiman osalta tärkeä uudistus on pyrkiä lapsityövoiman hyväksikäytön muotojen 
lakkauttamiseen lapsityövoiman käytön lakkauttamisen sijasta. Tämä ero tehtiin OECD:n tekemässä 
tutkimuksessa korostamaan sitä seikkaa, että lapsityövoiman lakkauttaminen ei ole ainoastaan 
ihmisoikeuksiin liittyvä perusoikeus vaan että se riippuu laajalti kyseisen maan kehitysasteesta. 
Koska ILO:n tarkoituksena on lakkauttaa lapsityövoima vähitellen (yleissopimus n:o 138), 
katsottiin tarpeelliseksi laatia lyhyemmällä aikavälillä sovellettava normi. Lapsityövoiman 
hyväksikäytön käsite mahdollistaa lapsityön kaikkein vakavimman väärinkäytön tehokkaan 
torjumisen ilman, että minkään maan kehitysaste on sille esteenä. Tästä syystä ILO:n pitäisi 
täydentää yleissopimusta n:o 138 tekemällä lapsityövoiman vakavimpia väärinkäytöksiä koskeva 
yleissopimus. 
II. MAHDOLLISET YHTEYDET TYÖELÄMÄN PERUSNORMIEN JA ERÄIDEN 
TALOUDEN TEKIJÖIDEN VÄLILLÄ 
Tutkimuksen toisessa osassa käsitellään työelämän perusnormien, kaupan, investointien, 
talouskehityksen ja työllisyyden välisiä yhteyksiä. Tutkimuksen avulla on voitu vasta eräisiin 
kysymyksiin. Onko sosiaalialan perusnormien, viennin kilpailukyvyn ja kansainvälisen 
erikoistumisen välillä yhteys? Voivatko kansainvälisen kaupan ja investointien avautuminen ja 
talouskasvu johtaa palkkatason ja sosiaalialan normien paranemiseen? Mikä on sosiaalialan 
normien vaikutus investointeihin? Minkälainen on sosiaalialan normien ja työllisyyden välinen 
yhteys? 
Aiheesta on tehty vain vähän empiiristä tutkimusta, joka käsittelee melkein kokonaan 
järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta. Tämä johtuu muita perusnormeja 
koskevien tietojen puutteesta ja perusnormien noudattamisen ja talouden eri ilmiöiden välisen 
yhteyden määrittelemisessä ilmenneistä teknisistä vaikeuksista. 
Taloustutkimuksessa tehtiin kuitenkin seuraavat päätelmät. 
1. Kehitysmailla ei ole mitään syytä pelätä, että edellä mainitut sosiaalialan normit voisivat millään 
lailla vaikuttaa kielteisesti niiden talouksien tulokseen tai niiden kilpailukykyyn kansainvälisillä 
markkinoilla. Ei ole todisteita siitä, että niiden valtioiden, joiden sosiaalialan normit ovat heikot, 
vienti pärjäisi paremmin kuin niiden valtioiden, joiden sosiaalialan normit ovat paremmat. Useat 
maat ovat tarkoituksellisesti rikkoneet perusnormeja kaupan tuloksen parantamiseksi. 
Tutkimuksessa vahvistetaan kuitenkin, että on hyvin todennäköistä, että perusnormien 
rikkomiseen liittyvät taloudelliset kustannukset nousevat suuremmiksi kuin mahdolliset lyhyen 
aikavälin edut. 
2. Työelämän perusnormien noudattaminen voi lieventää protektionistisia paineita ja siten edistää 
vapaakauppaa. Ammattiyhdistystoiminnan ja kollektiivisen neuvotteluoikeuden edistyminen 
eivät koskaan ole olleet kaupan vapauttamisen esteitä. Kestävien ja onnistuneiden kaupan 
uudistusten ja ammattiyhdistystoiminnan vapauden edistymisen ja kollektiivisen 
neuvotteluoikeuden välillä on synergiaa. 
3 
3. Kehitysmaat voivat vahvistaa sosiaalialan normeja ilman pelkoa siitä, että sillä on kielteisiä 
vaikutuksia ulkomaisten investointien virtaan. Empiirisessä tutkimuksessa osoitettiin, että 73 
prosenttia vuoden 1993 suorista ulkomaisista investoinneista suuntautui niihin OECD-maihin, 
jotka yleensä kunnioittivat työelämän perusnormeja sekä lainsäädännössä että käytännössä. 
Työelämän perusnormit eivät vaikuttaneet suurimpaan osaan OECD-maiden yritysten tekemistä 
investointipäätöksistä. 
4. Kehittyneiden maiden osalta tutkimuksessa todettiin, että halpaa työvoimaa käyttävien 
kehitysmaiden kanssa käytävä kauppa ei vaikuta merkittävästi työttömyyden tai matalien 
palkkojen kasvuun OECD-maissa. Tutkijat eivät kuitenkaan ole yhtä mieltä kaupan vaikutusten 
laajuudesta työllisyyden alakohtaiseen kehitykseen verrattuna muiden tekijöiden, kuten 
teknologisen edistyksen ja institutionaalisten muutosten, vaikutukseen. Kaupan rakenteen 
muuttumisen vaikutusten laajuudesta palkkojen epätasa-arvoisuuteen ollaan myös eri mieltä. 
III. TYÖELÄMÄN PERUSNORMIEN EDISTÄMISJÄRJESTELMÄT MAAILMASSA 
Tutkimuksen kolmas osa oli epäilemättä kiistellyin. Siinä käsitellään yksityiskohtaisesti työelämän 
normien edistämiseen käytettyjä nykyisiä menetelmiä ja järjestelmiä ottaen huomioon, että 
markkinavoimat eivät yksinään voi automaattisesti parantaa perusnormien noudattamista. 
Käytettävät järjestelmät ovat lähinnä monenvälinen valvonta ja painostus, tekninen yhteistyö, 
lainoille, investointitakuille ja etuuskohteluun perustuville kauppasopimuksille asetettavat ehdot ja 
monenvälisiä yrityksiä koskevat säännöt. 
HLL ILO:n aseman vahvistuminen 
ILO voi valvoa sosiaalikehyksen laatimista maailmankaupalle, jotta sosiaalialan normeja voidaan 
soveltaa laajemmin kaikissa maissa. ILO on ihanteellinen järjestö työelämän perusnormien 
edistämiseen, sillä ILO:lla on järjestelmiä työtä koskevien kansainvälisten yleissopimusten 
tosiasiallisen soveltamisen valvomiseksi. Järjestäytymisoikeuden osalta on lisäksi olemassa 
erityisjärjestelmä. Yhdistymisvapauskomitea on toimivaltainen tutkimaan ILO: n kaikkia 
jäsenvaltioita koskevia tapauksia. ILO:n perussäännöissä säädetään valitusmenettelystä tapauksissa, 
joissa ratifioitua yleissopimusta ei noudateta. OECD:n tekemässä tutkimuksessa käsitellään useita 
toimenpiteitä, joilla ILO:n asemaa voidaan vahvistaa: 
• ILO:n tukeminen sen hallitusten kanssa käymässä suorassa vuoropuhelussa ja sen suorissa 
yhteyksissä niihin; 
• normien noudattamisen tukeminen epäsuorana sitoutumisena; 
• lapsityövoiman räikeimpään hyväksikäyttöön liittyvien ongelmien kohdistetumpi 
käsitteleminen; 
4 
• yleissopimusten ratifiointiasteen kasvattaminen. 
111.2. Kehitysyhteistyöohjelmien myötävaikutus 
Kehitysyhteistyöohjelmat myötävaikuttavat merkittävällä tavalla tiettyjen työelämän perusnormien 
edistämiseen. Kyseeseen tulevat pääasiallisesti lapsityövoima ja järjestäytymisoikeus. 
HL 3. Kansainvälisissä järjestöissä ehdotetut järjestelmät 
III. 3.1. WTO:n kurinpitotoimenpiteet 
WTO:n eri järjestelmät on tarkoitettu takaamaan kauppapolitiikkojen ja käytäntöjen noudattaminen. 
WTO:n jäsenten on saavutettava yksimielisyys tilaisuudesta ja mahdollisuudesta turvautua WTO:n 
menetelmiin työelämän perusnormien noudattamisen takaamiseksi maailmanlaajuisesti. Tämä 
tarkoittaisi merkittäviä institutionaalisia muutoksia: artikloita tai menettelyjä olisi tarkistettava, 
tulkittava uudelleen tai niistä olisi päästävä yksimielisyyteen. Tästä asiasta ei kuitenkaan ole päästy 
yhteisymmärrykseen. 
III. 3.2. Kansainvälisten rahoituslaitosten myöntämät ehdolliset lainat 
Tutkimuksessa ehdotetaan myös, että kansainvälisen taloudellisen tuen saamisen edellytykseksi 
asetetaan, että lainaa ottavat valtiot kunnioittavat työntekijöiden perusoikeuksia. Tämä ehdotus on 
hyvin kiistanalainen. Ongelmana on ensiksi yhtenäisyys: kuinka voidaan käsitellä kaikki oikeuksien 
loukkaustapaukset ottamalla huomioon ainoastaan monenvälisiä lainoja hakevat maat? Toiseksi, 
eikö työntekijöiden perusoikeuksien kunnioittamisen asettaminen taloudellisen tuen ehdoksi toimi 
esteenä näiden maiden talouskehitykselle, millä voi olla kielteisiä vaikutuksia työelämän 
perusnormien parantamiseen? 
III.4. Hallitusten alueelliset ja yksipuoliset toimet 
111.4.1. Pohjois-Amerikan työtä koskeva yhteistyösopimus 
Työelämän alalla tapahtuvaa yhteistyötä koskevan Pohjois-Amerikan ANACT-sopimuksen 
tarkoituksena on parantaa työoloja ja elintasoa Yhdysvalloissa, Meksikossa ja Kanadassa. 
Sopimuksessa sovelletaan työelämän perusnormeja sekä työterveyttä ja työturvallisuutta ja 
siirtotyöläisten suojelua koskevia sääntöjä. Sopimuksessa kunkin maan työlainsäädäntö liitetään 
alueelliseen kauppasopimukseen. Sopimuksessa määrätään riitatapauksissa sovellettavasta 
mielipide-erojen sovittelumenettelystä, johon voi liittyä kaupallisia seuraamuksia. 
111.4.2. Etuusjärjestelmät 
Yleisellä tullietuusjärjestelmällä on hyvin tärkeä asema työelämän perusnormien parantamisessa. 
Esimerkiksi Yhdysvaltain yleisessä tullietuusjärjestelmässä määritellään edunsaajan asema niiden 
säännösten perusteella, joita kyseinen valtio soveltaa kansainvälisesti tunnustettujen oikeuksien 
r 
myöntämiseksi työntekijöille. Kyseessä on kuitenkin selvästi rankaiseva säännös, joka perustuu 
etuustodistusjärjestelmään, jonka perusteet eivät välttämättä ole kansainvälisesti tunnustettuja. 
Tämä antaa Yhdysvaltain hallitukselle hyvin laajan harkintavallan kyseisen todistusjärjestelmän 
soveltamisessa. 
Tutkimuksessa käsitellään myös yhteisön yleistä tullietuusjärjestelmää ja sen kahta sosiaalialan 
normeihin liittyvää lauseketta, kannustusmenettelyä koskevaa lauseketta ja peruuttamista koskevaa 
lauseketta. 
III.4.3. Kaupan ja työntekijöiden oikeuksien väliset yhteydet Yhdysvalloissa 
Yhdysvalloissa on useaan otteeseen yritetty antaa lainsäädäntöä, joka kieltää kaikkien 
lapsityövoimalla tuotettujen tai poliittisten vankien tai muiden vankilassa olevien henkilöiden 
valmistamien tuotteiden maahantuonnin. Vuonna 1974 annetun kaupankäyntiä koskevan Trade Act 
-asetuksen 301 artikla antaa valtuudet lisäksi tutkia ulkomaiden sellaisia poliittisia lainsäädäntöjä tai 
käytäntöjä, joiden oletetaan olevan oikeuksia rikkovia, vilpillisiä tai syrjiviä, sekä neuvotella 
asianomaisten maiden kanssa tilanteen korjaamiseksi. Näiden järjestelmien ulottuvuutta on hyvin 
vaikea arvioida, sillä niitä ei ole koskaan käytetty suoraan. 
HL5. Yritysten toimintaa ohjaavat kansainväliset normit 
111.5.1. ILO.n kolmikantainen periaatejulistus, joka koskee monikansallisia yrityksiä ja 
sosiaalipolitiikkaa 
Tämän julistuksen tarkoituksena on edistää sitä, että monikansalliset yritykset, hallitukset, 
työnantajat ja työntekijät noudattavat ihmisoikeuksia työssä. Vaikka kyseessä ei olekaan sitova 
väline, siinä esitetään riitatapausten tutkintamenettely. 
111.5.2. OECD.n toimintaohje 
OECD hyväksyi vuonna 1976 toimintaohjeen, johon kuuluvassa Guidelines for Multinational 
Enterprises -nimisessä asiakirjassa on erinäisiä suosituksia. OECD-maat ehdottavat, että 
monikansalliset yritykset soveltavat tätä vapaaehtoista toimintaohjetta. Sillä on kaksi tavoitetta: 
"edistää monikansallisten yritysten mahdollista myönteistä osuutta taloudellisessa ja sosiaalisessa 
kehityksessä ja niiden toiminnasta aiheutuvien ongelmien supistaminen mahdollisimman vähiin tai 
ratkaiseminen". Tällä toimintaohjeella on monia etuja. Ensiksi, se ei koske hallitusten elimiä vaan 
yrityksiä suoraan; toiseksi, siihen ei liity seuraamusjärjestelmää, vaan se perustuu yritysten 
vapaaehtoiseen sitoutumiseen; kolmanneksi, jokainen hallitus on itse mukana toimintaohjeen 
suositusten edistämisessä ja parantamisessa. 
Kansainvälisen kaupan sosiaalisesta ulottuvuudesta tällä hetkellä käytävässä keskustelussa OECD:n 
tavoite on kyetä hyödyntämään tätä toimintaohjetta sosiaalilausekkeen edistämiseen monenvälisessä 
järjestelmässä työelämän perusnormien edistämiseksi merkittävällä tavalla. Tämän toimintaohjeen 
tehokkuus on taattu sillä hetkellä kun se vahvistaa muita, yleisempiä järjestelmiä. 
III. 5.3. Yksityistä sektoria koskevat toimintaohjeet 
Yksityisen sektorin omaksumat vapaaehtoiset eettiset käyttäytymissäännöt voivat myötävaikuttaa 
työelämän perusnormien kunnioittamiseen. Ne voivat parantaa yrityskuvaa ja siten kannustaa 
<T 
kuluttajia ostamaan kyseisen yrityksen tuotteita, mikä taas kannustaa muita yrityksiä noudattamaan 
normeja markkinaosuuden menettämisen pelosta. Tällä tavalla voidaan vaikuttaa myös 
tuottajavaltioihin. 
II 1.6. Yksityisen sektorin järjestelmät 
• Moraalinen paine: kuluttajat on saatava vakuuttuneiksi, että ostoperusteena on hinnan ohella 
käytettävä tuotteiden tuotanto-olosuhteita. Boikottikampanjoilla voidaan tiedottaa eräiden alojen 
nykyisistä työoloista. 
• Kulutustavaroiden merkintä. Tässä yhteydessä on huomattava "Rugmark"-aloite, jonka 
tarkoituksena on merkitä ne intialaiset matot, joiden valmistuksessa ei ole käytetty 
lapsityövoimaa. Aloitteen valvontaa koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä on kuitenkin arvosteltu. 
• Investointien olisi oltava yleisen edun mukaisia. 
PÄÄTELMÄT 
Vaikka OECD:n sihteeristö on tehnyt erinomaisen tutkimuksen, eri maiden välisten mielipide-
erojen vuoksi ei tätä tutkimusta ole voitu hyväksyä. Se kuitenkin esitettiin OECD:n sihteeristön 
nimissä. Työllisyys-, työvoima- ja sosiaaliasiain komitea ja kauppakomitea ovat sitävastoin 
esittäneet yhteisen kertomuksen, jossa tuodaan esille OECD-maiden väliset mielipide-erot tietyissä 
asioissa ja palautetaan mieleen joitakin tutkimuksen suuria saavutuksia, kuten tiettyjen työelämän 
normien erityinen merkitys ja näiden perusnormien noudattamisen, talouskehityksen ja kaupan 
keskinäinen yhteensopivuus laajentumisen sekä ILO:n keskeisen aseman tunnustaminen. 
Merkittävin erimielisyys koski WTO:n järjestelmien käyttämistä työelämän perusnormien 
edistämiseen. ILO:n työryhmä oli tyytyväinen lokakuussa 1996 pitämässään kokouksessa tässä 
tutkimuksessa olevasta erinomaisesta analyysistä. Kertomuksessa korostetaan useaan otteeseen 
OECD:n ja ILO:n näkökulmien lähentymistä. Kertomus tukee ILO:n asemaa, tehtävää ja 
käytettävissä olevia keinoja sosiaalialan perusoikeuksien edistämisessä. 
1 
I ILO I 
Kansainvälisen työjärjestön perustaminen vuonna 1919 on osoitus kansainvälisen yhteisön halusta 
toimia yhteisesti sosiaalisen oikeudenmukaisuuden edistämiseksi ja elin- ja työolojen 
parantamiseksi kaikkialla maailmassa. Vuoden 1919 jälkeen hyväksytyt 180 ILO:n yleissopimusta 
muodostavat yhdessä täydellisimmät työelämää koskevat kansainväliset normit. ILO:n toimintaa 
luonnehtii myös sen käytettävissä olevat kannustustoimenpiteet tietojen vaihtamiseksi ja 
kokemusten vertailemiseksi sekä tekninen apuja koulutusjärjestelmät. 
ILO on hallintoneuvoston kesäkuussa 1994 perustaman kansainvälisen kaupan sosiaalista 
ulottuvuutta käsittelevän työryhmän puitteissa käynnistänyt tutkimuksen, joka koskee talouden 
maailmanlaajuistumisen seurauksia työelämän perusnormien noudattamiseen. 
Työelämän kansainvälisistä perusnormeista ja järjestön normipolitiikan uudistuksesta käydään 
tärkeitä keskusteluja. Tässä tarkoituksessa DLO:n työtoimiston pääjohtaja Hansenne käynnisti 
vuonna 1995 kampanjan niiden seitsemän kansainvälisen työtä koskevan yleissopimuksen 
edistämiseksi, joiden ILO:ssa katsotaan olevan tärkeimpiä (pakollista työtä ja pakkotyötä koskevat 
yleissopimukset n:o 29 ja n:o 105, järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta 
koskevat yleissopimukset n:o 87 ja n:o 98, syrjintäkieltoa koskevat yleissopimukset n:o 100 ja n:o 
111 ja työhön pääsemiseksi vaadittavaa vähimmäisikää koskeva yleissopimus n:o 138). Kampanjan 
myötä on kirjattu 29 uutta ratifiointia. Lapsityövoiman erityisongelman osalta ELO toimii aktiivisesti 
ennen lapsityövoiman räikeimpiä muotoja koskevan uuden yleissopimuksen hyväksymistä vuonna 
1999. 
ILO:ssa käsitellään parhaillaan myös työelämän kansainvälisten normien noudattamisen 
valvontajärjestelmän vahvistamiseen liittyvää ongelmaa. 
I. TUTKIMUS TALOUDEN MAAILMANLAAJUISTUMISEN VAIKUTUKSISTA 
TYÖELÄMÄN PERUSNORMIEN NOUDATTAMISEEN - KANSAINVÄLISEN KAUPAN 
SOSIAALISTA ULOTTUVUUTTA KÄSITTELEVÄN TYÖRYHMÄN TULOKSET 
ILO:n työtoimiston hallintoneuvosto päätti asettaa kesäkuussa 1994 kolmikantaan perustuvan 
työryhmän (työnantajat, työntekijät ja hallitukset) käsittelemään kaikkia "kansainvälisen kaupan 
vapauttamisen sosiaaliseen ulottuvuuteen kuuluvia näkökohtia". Työryhmä on avoin kaikille 
hallintoneuvoston jäsenille. 
Ottaen huomioon työryhmän melko epätarkka toimeksianto, kesti jonkin aikaa ennen kuin työryhmä 
pystyi määrittelemään joitakin suuntaviivoja tulevalle työlleen. On kuitenkin korostettava, että 
työryhmä päätti olla tutkimatta enempää kaupallisia seuraamuksia ja lykätä lisäkeskusteluita 
sosiaalilausekkeen ja seuraamusjärjestelmän avulla toteutettavasta kansainvälisen kaupan ja 
sosiaalialan normien välisestä yhteydestä. 
P 
Työryhmä näyttää enemmän keskittyvän tutkimaan talouden maailmanlaajuistumisen sosiaalisia 
seurauksia. Joitakin ehdotuksia on tehty, joista osa on pantu täytäntöön. On myös yleisesti 
hyväksytty, että työryhmän on kunnioitettava kansainvälisiä määräaikoja ja otettava ne huomioon, 
sekä kokouksissaan otettava huomioon muissa kansainvälisissä yhteyksissä, kuten WTO:ssa ja 
OECD:ssä, tehdyt tutkimukset. 
/./ Kyselylomake maailmanlaajuistumisen vaikutuksien arvioimiseksi 
ILO jakoi jäsenvaltioilleen kesäkuussa 1996 pidetyn kansainvälisen työtä koskevan konferenssin 
yhteydessä kyselylomakkeen, jolla arvioidaan maailmanlaajuistumisen ja kaupan vapautumisen 
vaikutuksia ILO:n sosiaalisiin tavoitteisiin. Lomakkeessa edellytettiin, että jäsenvaltiot kuulevat 
merkittävimpiä työnantaja- ja työntekijäjärjestöjä. DLO:n työtoimisto vastaanotti 30 päivään 
lokakuuta 1996 mennessä 136 vastausta 76 maalle annetusta 128 toimeksiannosta. Vähiten 
kehittyneiltä mailta, etenkään Afrikan mailta, ei saatu juurikaan vastauksia. 
ILO:n työtoimisto laati kyselylomakkeeseen annettujen ensimmäisten (osittaisten) vastausten 
perusteella kertomuksen työryhmän kokoukseen marraskuussa 1996. Kertomuksen ensimmäinen 
tarkastelu tapahtui kuitenkin vasta maaliskuussa 1997. ILO:n työtoimiston kertomuksen sisällön 
tärkeimmät kohdat esitetään seuraavassa tiivistettynä. 
7.7.7 Maailmanlaajuistumisen ja kaupan vapautumisen vaikutukset (1985 -1995) 
Työntekijöillä näyttää yleisesti ottaen olevan kielteisempi käsitys kuin työnantajilla ja hallituksilla 
erityisesti maailmanlaajuistumisen vaikutuksista työllisyyteen. Kertomuksessa osoitetaan kuitenkin, 
että työllisyyden määrä kasvoi vuosina 1985 - 1995, kasvun määrän vaihdellessa eräiden maiden 
muutamasta prosenttiyksiköstä Kenian yli sadan prosenttiyksikön kasvuun. 
Maailmanlaajuistumisella ei näytä olevan merkittävää vaikutusta järjestäytymisvapauden 
nauttimiseen eikä työtapaturmien määrään. Arviointieroja löytyy sitävastoin 
sosiaaliturvajärjestelmään kuulumisen osalta. 
7.7.2 Suhtautuminen kaupan vapautumiseen ja maailmanlaajuistumiseen 
On korostettava, että käsityksissä maailmanlaajuistumisen vaikutuksista kansalliseen lainsäädäntöön 
(erityisesti kun tavoitteena on viennin edistäminen ja ulkomaisten investointien houkutteleminen) 
sekä hallituksen käytettävissä oleviin keinoihin on myös merkittäviä tulkintaeroja. 
1.1.3 Kansainvälinen toiminta ja yhteistyö 
Vastanneista 60 prosenttia oli sitä mieltä, ettei kaupan vapautumisella ja maailmanlaajuistumisella 
ole ollut merkittävää vaikutusta valtioiden kykyyn ratifioida ja soveltaa työn perusoikeuksia 
koskevia ILO:n yleissopimuksia tai muita työelämää koskevia normeja. Päinvastoin, tätä näkemystä 
vastaan esitetyt pääasialliset syyt olivat mm. rakennemukautusta koskevien politiikkojen 
9 
täytäntöönpanoon ja ulkomaisten investointien houkuttelemisen välttämättömyyteen liittyvät 
rajoitukset. 
Vastanneista 84 prosenttia (joista melkein kaikki olivat työntekijöitä) kannatti työntekijöiden 
perusoikeuksien maailmanlaajuista tunnustamista ja soveltamista. Vastanneista 69 prosenttia 
kannatti tässä tarkoituksessa BLO:n puitteissa toteutettavaa toimintaa. Muista mainituista 
instituutioista eniten korostettiin WTO:n asemaa ja vähäisemmissä määrin muita instituutioita kuten 
OECD:tä, Euroopan unionia, YK:ta, YK:n kauppa- ja kehityskonferenssi UNCTADMa ja myös 
muita kansainvälisiä rahoituslaitoksia tai alueellisia instituutioita, kuten Afrikan yhtenäisyysjärjestö 
OUA:ta. Kansainvälisten työelämän normien noudattamisen edistämiseksi esitettiin neljää 
toimenpidettä: yrityksiä ja teollisuutta koskevia toimintaohjeita, päällysmerkintäjärjestelmän 
tarkentamista, ammattijärjestöjen, kuluttajien tai muiden valtioista riippumattomien ryhmien 
järjestämiä tuontitavaroiden boikotteja ja kansallisten lainsäädäntöjen soveltamista maan 
ulkopuolella. 
1.2 Muita ehdotuksia 
Työryhmän marraskuussa 1996 pidetyssä kokouksessa tehtiin myös muita kyselylomakkeen 
suuntaisia ehdotuksia, kuten yleisen tutkimuksen tekemistä ILO:n käytettävissä olevista keinoista 
jäsenvaltioiden auttamiseksi kansainvälisen kaupan vapautumisen sosiaalisen ulottuvuuden 
käsittelyssä ja tutkia mahdollisuutta laatia tutkimus työelämän perusnormien noudattamisen 
myönteisistä taloudellisista vaikutuksista. 
Kokouksessa ehdotettiin myös maakohtaisia tutkimuksia, joissa tutkittaisiin tapaa, jolla 
tutkimukseen vapaaehtoisesti osallistuvat maat ovat onnistuneet takaamaan sosiaaliset tavoitteensa 
talouden maailmanlaajuistumisen kielteisten tai myönteisten vaikutusten osalta. Kuusi maata on jo 
ilmoittautunut vapaaehtoisiksi. Vielä ei kuitenkaan ole määritelty, miten tutkimus voitaisiin 
suorittaa erityisesti käytännön tasolla. 
II. ILOrN NORMATIIVISEN TOIMINNAN TEHOKKUUDEN VAHVISTAMINEN 
77.7 Pääjohtajan kampanja tärkeimmiksi katsottujen työtä koskevien kansainvälisten 
yleissopimusten edistämiseksi 
ILO:ssa vallitsee laaja yksimielisyys jo Kööpenhaminassa järjestetyssä YK:n maailman sosiaalisen 
kehityksen huippukokouksessa mainittujen seitsemän kansainvälisen työtä koskevan 
yleissopimuksen merkittävyydestä. Sopimukset ovat pakollista työtä ja pakkotyötä koskevat 
yleissopimukset n:o 29 ja n:o 105, järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta 
koskevat yleissopimukset n:o 87 ja n:o 98, syrjinnän kieltoa koskevat yleissopimukset n:o 100 ja n:o 
111 ja työhön pääsemiseksi vaadittavaa vähimmäisikää koskeva yleissopimus n:o 138. 
Näiden yleissopimusten ratifiointiasteet ovat hyvin erilaisia, minkä vuoksi ILO:n työtoimiston 
pääjohtaja Hansenne päätti maaliskuussa 1995 lähettää kaikille DLO:n jäsenvaltioille näiden 
seitsemän yleissopimuksen ratifiointia koskevan kirjeen. Kaikkia niitä maita, jotka eivät vielä olleet 
ratifioineet kaikkia näitä yleissopimuksia, pyydettiin ilmoittamaan, aikovatko ne sen tehdä; 
myöntävään vastaukseen pyydettiin liitettävän tietoja ratifioinnin aikatauluista ja kieltävään 
vastaukseen pyydettiin liitettävän jokaisen yleissopimuksen ratifioinnin esteenä olevat syyt. 
/o 
Hallintoneuvosto on siitä lähtien säännöllisesti tutkinut tämän työelämän perusnormien 
edistämiskampanjan tuloksia (oikeudellisia kysymyksiä ja kansainvälisiä työelämän normeja 
käsittelevän komission puitteissa). 
Vaikka kaikki ILO:n jäsenvaltiot eivät vielä olekaan vastanneet, kampanjalla on ollut myönteisiä 
tuloksia, sillä uusia ratifiointeja on kirjattu 29. Kampanjan myötä ovat myös tulleet esille ne 
vaikeudet, joita ovat kohdanneet eräät jäsenvaltiot, joiden on tarkoitus ratifioida nämä 
yleissopimukset ja se merkitys, joka ILO:n työtoimiston antamassa teknisessä avussa olisi tälle 
asialle annettava. 
IL 2 Lapsityövoiman ongelma 
Näihin seitsemään tärkeimpään yleissopimukseen kuuluu myös työhön pääsemiseksi vaadittavaa 
vähimmäisikää koskeva yleissopimus n:o 138, jonka ratifiointi aste on kuitenkin varsin alhainen. 
Tämän syyksi on usein mainittu yleissopimuksen monimutkaisuus ja soveltumattomuus eräiden 
kehitysmaiden tilanteeseen. 
Lisäksi ILO:n työtoimisto on juuri julkaissut eräitä kertomuksia, joiden mukaan lapsityövoiman ja 
erityisesti sen kaikkein sietämättömimpien muotojen käyttö pahenee maailmanlaajuisesti. 
Tämän vuoksi ILO.n työtoimisto päätti lisätä lapsityövoiman kesäkuussa 1998 ja kesäkuussa 1999 
järjestettävän työtä käsittelevän kansainvälisen konferenssin asialistalle lapsityövoiman 
äärimmäisten muotojen välitöntä ja ehdotonta kieltämistä koskevan yleissopimuksen 
hyväksymiseksi. Päätös tehtiin laajassa yhteisymmärryksessä. 
Tahtoa on normatiivisen tason lisäksi myös teknisen yhteistyön alueella erityisesti vuonna 1991 
käynnistetyn lapsityövoiman lakkauttamiseen tähtäävän ja jäsenvaltioiden (ja pian myös Euroopan 
komission) suorittamiin vapaaehtoisiin maksuihin perustuvan IPEC-ohjelman yhteydessä. 
II. 3 Yleissopimusten noudattamisen valvontajärjestelmän vahvistaminen 
ILO:n nykyinen valvontajärjestelmä perustuu pääasiassa jokaisen jäsenvaltion säännöllisesti 
lähettämien kertomusten tarkasteluun. Kertomukset koskevat jäsenvaltioiden ratifioimia 
yleissopimuksia. Käytössä on myös valitus-/vastalausejärjestelmä, jonka nojalla tehdyt tutkimukset 
eivät voi johtaa tosiasiallisiin seuraamuksiin. 
ILO:ssa tutkitaan parhaillaan useita ehdotuksia kyseisen menettelyn tehostamiseksi. Yksi ehdotus 
on, että kaikkiin tärkeimmiksi katsottuihin yleissopimuksiin sovelletaan järjestäytymisvapauden 
osalta käytettävää menettelyä, joka pääasiassa mahdollistaa niitä jäsenvaltiota vastaan tehtyjen 
valitusten tutkimisen, jotka eivät ole ratifioineet asianomaisia yleissopimuksia. 
h 
PÄÄTELMÄT 
Edellä esitetyt seikat osoittavat, että ILO toimii tarmokkaasti kansainvälisten työelämän normien 
edistämiseksi ja noudattamiseksi. 
Kyseinen suuntaus voi lisäksi vahvistua siten, että Singaporessa pidettävässä WTO:n 
ministerikokouksessa vahvistetaan ILO:n asema näiden normien vakiinnuttamisessa ja 
edistämisessä. 
WTO 
Eräiden WTO:n jäsenvaltioiden painostuksesta huolimatta kansainvälisen kaupan ja sen sosiaalisten 
ulottuvuuksien, kansainvälisesti tunnustetut sosiaalialan normit mukaan lukien, välisistä suhteista ei 
vielä ole Marrakechissä huhtikuussa 1994 järjestetyn ministerikokouksen jälkeen keskusteltu 
yksityiskohtaisesti Maailman kauppajärjestössä. 
Dublinissa 18. ja 19. päivänä syyskuuta 1996 pidetyn Euroopan unionin kauppaministerien 
epävirallisessa kokouksessa WTO:n pääjohtaja mainitsi neljä työelämän perusnormeja koskevaa 
kohtaa, joissa pyritään lähentymiseen: työelämän perusnormien noudattaminen, ILO:n 
liikkeellepanevan aseman tunnustaminen työhön ja työllisyyteen liittyvissä kysymyksissä, alhaisten 
työvoimakustannusten maiden suhteellisten etujen kyseenalaistamisesta kieltäytyminen ja vakuutus, 
että kaupallisten seuraamusten mahdollisuutta ei suunnitella. Hän totesi myös, että koska 
valtuuskuntien välillä on useita mielipide-eroja ja erityisesti koska eräät niistä eivät halua, että 
WTO:n puitteissa käydään keskustelua sosiaalisista normeista, Singaporen kokouksessa on hyvin 
vaikea päästä sopimukseen edellä mainittuihin neljään periaatteeseen perustuvasta julistuksesta. 
Myöhemmät tapahtumat vahvistivat osittain hänen kantansa. Epäonnistuminen työryhmän 
asettamisessa, jonka tehtävänä olisi ollut tutkia kansainvälisen kaupan ja sosiaalialan normien 
välistä yhteyttä ja alueita, joilla WTO voisi toimia yhteistyössä muiden kansainvälisten 
instituutioiden kanssa näiden normien edistämiseksi, ei anna aihetta toivoa ongelman ratkaisemista 
maailmanlaajuisesti WTO:n tasolla lyhyellä aikavälillä, eikä edes asiasta käytävää vakavaa 
keskustelua WTO:n puitteissa. Singaporen kokouksessa annetun ministerien julkilausuma asiaa 
koskevan kohdan perusteella voidaan kuitenkin päätellä, että asiassa on edistytty: 
"We renew our commitment to the observance of internationally recognized core labour 
standards. The International Labour Organization (ILO) is the competent body to set and 
deal with these standards, and we affirm our support for its work in promoting them. We 
believe that economic growth and development fostered by increased trade and further trade 
liberalization contribute to the promotion to these standards. We reject the use of labour 
standards for protectionist purposes, and agree that the comparative advantage of countries, 
particularly low-wage developing countries, must in no way be put into question. In this 
regard, we note that the WTO and ILO Secretariats will continue their existing cooperation. " 
& 
Julistuksessa vahvistetaan myös WTO:n jokaisen jäsenvaltion sitoumus noudattaa kansainvälisesti 
tunnustettuja työelämän normeja ja ILO:n itsestään selvän toimivallan tukeminen perusteiden 
määrittelemisessä. Julistuksessa hylätään protektionistiset yritykset ja tie on siten avoinna 
myönteiseen ja kannustavaan lähestymistapaan asian käsittelyssä myös WTO:n ja ILO:n välisen 
kasvaneen yhteistyön perusteella. 
Singaporen kokouksen päätelmissä ei suinkaan tuomita yhteisön lähestymistapaa erityisesti yhteisen 
tullietuusjärjestelmän yhteydessä, vaan niissä voidaan katsoa rohkaistavan tällaista lähestymistapaa. 
J2> 
YLEISET PÄÄTELMÄT 
Sosiaalialan normien ja kansainvälisen kaupan välinen yhteys on otettu esiin useissa yhteyksissä 
käydyissä keskusteluissa, jotka ovat mahdollistaneet edistymisen eräiden käsitteiden ja eräiden 
analyysien osalta. Tämä ei kuitenkaan ole mahdollistanut yksimielisyyden saavuttamista kaupan ja 
sosiaalialan normien välille luotavan yhteyden luonteesta, erityisesti mahdollisten kaupallisten 
seuraamusten pelosta. 
Mitä päätelmiä voidaan tehdä tämän kertomuksen tavoitteesta, joka on antaa neuvostolle 
mahdollisuus tutkia yleisessä tullietuusjärjestelmässä täytäntöön pantavaa sosiaalilauseketta 
maailmanlaajuisessa yhteydessä? Komissio katsoo, että asiasta voidaan tehdä kaksi päätelmää. 
1. Ensiksi on korostettava, että asiasta tehdyssä tutkimuksessa ilmenneet mielipide-erot koskevat 
pikemminkin käytettyjä menetelmiä kuin tavoitteita. Yksikään osapuoli ei todella kiistä tutkimuksen 
perustavoitteita, erityisesti Kööpenhaminan huippukokouksessa asetettuja tavoitteita, eivät edes 
asiasta kaikkein huolestuneimmat kehitysmaat. Monet sitävastoin kieltäytyvät käyttämästä 
taloudellisia välineitä näiden tavoitteiden saavuttamiseen, koska pelkäävät, että näin päädytään 
protektionistiseen syöksykierteeseen, jota on mahdotonta hallita ja joka johtaa kehitysmaille 
luontaisten suhteellisten etujen asettamiseen uudelleen kyseenalaiseksi, vaikka tämä ei olisikaan 
ollut alun perin tarkoituksena. 
Tällainen pelko ei ole yllättävä keskustelussa, joka on keskittynyt erityisesti sosiaalilausekkeen 
kielteiseen ja rankaisevaan puoleen ilman, että myönteisen ja kannustavan lähestymistavan etuihin 
todella perehdytään. Yhteisön yleisessä tullietuusjärjestelmässä kuitenkin esitetään kehitysmaille 
puhtaasti kannustavaa lähestymistapaa, joka perustuu yhteistyöhön eikä vastakkainasetteluun. 
Käydyssä keskustelussa on sosiaalilauseketta tutkittu erityisesti joko talous- ja kauppapolitiikan 
näkökulmasta (kilpailunäkökohta) tai ihmisoikeuspolitiikan näkökulmasta. Todella vähän on 
keskusteltu kehityspolitiikasta, johon yhteisen tullietuusjärjestelmän sosiaalilauseke juuri liittyy. 
Sosiaalilausekkeesta käytävä kansainvälinen keskustelu ei saa johtaa siihen, että yhteisö ei etenisi 
yhteisen tullietuusjärjestelmän mukaisien kannustusjärjestelmien täytäntöönpanossa. 
2. Yhteisöllä on kaksi mahdollista lähestymistapaa näiden kannustusjärjestelmien 
täytäntöönpanossa: etusijalle voidaan asettaa joko näiden tavoitteiden toteuttaminen paikan päällä ja 
todella tehokkaan lausekkeen täytäntöönpano tai poliittisen viestin antaminen ja yksinkertaisemman 
lausekkeen täytäntöönpano, mikä mahdollisesti heikentää tällaisen lausekkeen tosiasiallista 
tehokkuutta. 
ILO:n sosiaalialan yleissopimusten käsitteiden ja perusteiden selkeys mahdollistaa ensimmäisen eli 
paikan päällä tapahtuvan tehokkaan täytäntöönpanon vaihtoehdon suunnittelun. Edunsaajamaiden 
sosiaalipolitiikan tosiasiallinen kehittyminen edellyttää houkuttelevia lisäetuuksia viejille ja 
huomattavaa lisäetuusmarginaalia. Valvonnan on myös oltava mahdollista, mikä edellyttää, että 
jokainen edunsaajamaa on tehnyt sitä koskevan kirjallisen hakemuksen jättämällä 
periaatejulistuksen, jossa pyydetään lausekkeen soveltamista, ja takaa vastaavasti sen, että jokainen 
viejä tai tuottaja noudattaa normeja: kaikkia viejiä tai tuottajia ohjattaisiin siten kouluttamalla 
näiden käytäntöjen omaksumiseen. Tällä tavalla voidaan asiassa saavuttaa todellista edistystä. 
Ainoastaan vaativat viejiin kohdistuvat valvonta- ja yhteistyömenetelmät merkittävien 
myönnytysten vastineena voivat taata edistymisen tässä asiassa. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE YLEISESTÄ 
TULLIETUUSJÄRJESTELMÄSTÄ ANNETTUJEN NEUVOSTON ASETUSTEN 3281/94 
JA 1256/96 8 ARTIKLAN 2 KOHDAN PERUSTEELLA 
Yhteenveto ITTOrssa, OECDrssä ja WTOrssa tehdyistä tutkimuksista, jotka koskevat 
kansainvälisen kaupan ja ympäristön välistä suhdetta 
Kestävä kehitys muodostaa ympäristönsuojelun ja yhteiskunnallisen kehityksen käsittävässä 
kaksiosaisessa ulottuvuudessaan vastedes kansallisten kehitysstrategioiden ja kansainvälisen 
yhteistyön tärkeimmän tavoitteen. Kesäkuussa 1992 järjestetty Rion konferenssi oli merkittävä 
virstanpylväs tässä kehityksessä. Konferenssissa hyväksyttiin Agenda 21, jonka myötä maailman 
hallitukset sitoutuivat edistämään kansallisen tason kestävää kehitystä ja kansainvälistä yhteistyötä. 
Kansainvälinen yhteisö tiedostaa tänään metsävarojen merkityksen juuri tässä yhteydessä, sillä ne 
ovat välttämättömiä sekä ekosysteemeille että ihmisille. Metsien riistäminen on uhka ympäristölle ja 
näin ollen monien puuntuottajamaiden kehitykselle. 
Trooppisiin metsiin liittyvää erityisongelmaa on käsitelty erittäin yksityiskohtaisesti ja asiasta on 
tehty useita aloitteita toimivaltaisissa kansainvälisissä elimissä, joiden toimesta ekologisten 
kriteerien asettamisessa on saavutettu huomattavaa edistymistä. Niiden tavoitteena ei ole niinkään 
rajoittaa trooppisten puiden hakkuuta metsien täydellisen tuhoutumisen estämiseksi, vaan 
pikemminkin edistää trooppisten luonnon metsien kestävää kehitystä. Tähän päämäärään liittyvät 
tavoitteet, joiden toteutumiseen pyritään asettamalla ekologisia vaatimuksia yhteisön ekomerkin 
myöntämiseksi paperille. Tämän vuoksi on tarpeen kannustaa kuluttamaan ensisijaisesti niiltä 
istutuksilta peräisin olevia trooppisia puita, joilla harjoitetaan hallittua metsänhoitoa. 
Euroopan unioni pyrkii erityisesti trooppisia metsiä suojelevana merkittävänä avunantajana 
edistämään näiden kestävää kehitystä. Asiaa koskevassa politiikassa on turvauduttava pikemminkin 
kannustaviin kuin pakottaviin toimenpiteisiin. Tähän pyritään yhteisön yleisellä 
tullietuusjärjestelmällä. Ympäristölausekkeen, joka sisältyy 19 päivänä joulukuuta 1994 annetun 
asetuksen 3281/94 ja 20 päivänä kesäkuuta 1996 annetun asetuksen 1256/96 8 artiklaan, tavoitteena 
On edistää sellaisten tuotteiden tuontia, joiden tuotannon erityispiirteiden tai menetelmien on 
kansainvälisesti katsottu edistävän kansainvälisissä ympäristöalan yleissopimuksissa määriteltyjen 
tavoitteiden saavuttamista. 
Kannustavan ympäristölausekkeen tavoitteena on myöntää ylimääräisiä tullietuuksia kaikille sitä 
pyytäville maille, jotka pystyvät osoittamaan noudattavansa tosiasiallisesti ympäristöalan 
kansainvälisiä sääntöjä ja erityisesti trooppisten metsien hoitoa koskevia Kansainvälisen trooppisen 
puun järjestön (ITTO) sääntöjä. Ympäristölauseke on jo olemassa mutta sitä ei vielä sovelleta. Se 
tulee voimaan vasta 1. tammikuuta 1998. Tätä varten komission on laadittava kertomus ITTO:ssa, 
OECD:ssä ja WTO:ssa toteutetuista, kaupan ja ympäristön välistä suhdetta koskevista 
tutkimuksista. 
/«r 
Tämän asiakirjan aiheena olevassa kertomuksessa keskitytään ainoastaan asetuksen 3281/94 8 
artiklassa viitattuun alaan ja ympäristölausekkeen täytäntöönpanoa koskevien asiaankuuluvien 
asiakirjojen perusteella erityisesti siihen, miten metsien kestävää hoitoa aiotaan määritellä ja mitata 
kansainvälisellä tasolla. Siinä ei kuitenkaan jätetä huomioimatta lausekkeen ulottamista ajan mittaan 
muihin kansainvälisiin ympäristöalan sääntöihin. Tämän vuoksi on otettava huomioon muut tämän 
alan kansainväliset yleissopimukset, eli biologista monimuotoisuutta (1992), ilmastonmuutoksia 
(1992) ja vaarallisia jätteitä (Basel, 1989) koskevat yleissopimukset, vaikka yhdessäkään näistä 
sopimuksista ei tarjota todellista konkreettista perustaa ympäristölausekkeen 
täytäntöönpanemiseksi. 
Komissio antaa neuvostolle kyseisen kertomuksen perusteella ehdotuksen päätökseksi erityisten 
kannustusmenettelyjen voimakkuudesta ja niiden täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista 
säännöistä. 
Kansainvälisten elinten tutkimuksia koskevan komission kertomuksen perusteella toteutetun 
neuvoston tutkimuksen myönteinen lopputulos ei tietenkään ole ennakkoedellytys, jolla voitaisiin 
rajoittaa komission aloiteoikeutta asiassa, sillä komission on tehtävä ehdotus periaatteessa jo 
olemassa olevan järjestelmän, täytäntöönpanosta. Koska neuvoston asiaa koskevien tutkimusten 
tuloksen katsotaan kuitenkin olevan yhtenä perusteena komission ehdotukselle, se laaditaan vasta 
kyseisestä kertomuksesta käydyn keskustelun jälkeen. Komission ehdotusta olisi lisäksi 
tarkasteltava yleisen tullietuusjärjestelmän vaikutuksen yleisen tasapuolisuuden arvioinnin ja 
erityisesti etuuksien asteittaisen vähentämismenettelyn (mukaan lukien 6 artiklan soveltaminen) 
sekä pk-yritysten hyväksi toteutettujen erityistoimenpiteiden yhteisvaikutusten kannalta. 
ie 
WTO I 
Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen johdanto-osassa tunnustetaan tarve ympäristön 
säilyttämiseen ja kestävän kehityksen edistämiseen. Yksi WTO:n perusperiaatteista, joka esitettiin 
Uruguayn kierroksen monenvälisten kauppaneuvottelujen yhteydessä on, että monenvälisen 
kauppajärjestelmän toiminnan, paremman ympäristönsuojelun ja kestävän kehityksen edistämisen 
välinen yhteys on tiedostettava. Lisäksi vuoden 1997 GATT-sopimuksen XX artiklan b ja g 
kohdassa sallitaan ehtyvien luonnonvarojen suojeluun liittyvät toimenpiteet sillä edellytyksellä, että 
nämä toimenpiteet eivät muodosta mielivaltaista syrjintää tai peiteltyjä kaupan esteitä. 
WTO:n hallintoneuvosto perusti vuoden 1995 alussa muodollisesti kauppaa ja ympäristöä 
käsittelevän komitean. Se on osaltaan edistänyt töiden toteuttamista kokoontumalla säännöllisesti 
tarkastelemaan yksityiskohtaisesti kansainvälisen kaupan vapauttamisen ja ympäristönsuojelun 
välisiä yhteyksiä ja tutkimaan myös kaikkia mahdollisia keinoja näiden kahden alan 
yhteensovittamiseksi. 
Kauppaa ja ympäristöä käsittelevä komitea ei kaksi vuotta kestäneistä töistä huolimatta pystynyt 
ehdottamaan konkreettisia toimenpiteitä joulukuussa 1996 järjestettyä Singaporen ministeritason 
kokousta varten. Päätelmissään komitea kuitenkin myönsi, että "the multilateral trade system has 
the capacity to further integrate environmental considerations and enhance its contribution to the 
promotion of the sustainable development without undermining its open, equitable and non 
discriminatory character". Komitea antoi myös selvän tukensa kansainväliseen yhteistyöhön ja 
yksimielisyyteen perustuville monenkeskisille ratkaisuille, joita se piti hallitusten parhaana ja 
tehokkaimpana keinona kansainvälisten tai maailmanlaajuisten ympäristöongelmien hoitamiseksi. 
Komitean tätä tarkoitusta varten laatimassa kertomuksessa ei käsitellä kuitenkaan millään tavoin 
kansainvälisen kaupan ja ympäristönsuojelun välistä suhdetta. Singaporen ministerikokouksessa 
voitiin näin ollen ainoastaan viitata kauppaa ja ympäristöä käsittelevän komitean töihin korostaen 
kaupan ja ympäristönsuojelun huomattavamman yhteensovittamisen tarvetta kansallisella tasolla, 
ilman todellista konkreettista päätelmää muusta kuin komitean töiden jatkamisesta. Tämä ilmenee 
ministerien julkilausumasta: 
"The Committee on Trade and Environment has made an important 
contribution towards fulfilling its Work Programme. The Committee has 
been examining and will continue to examine, inter alia, the scope of the 
complementarities between trade liberalisation, economic development 
and environmental protection. Full implementation of the WTO 
Agreements will make an important contribution to achieving the 
objectives of sustainable development. The work of the Committee has 
underlined the importance of policy co-ordination at the national level in 
the area of trade and environment. In this connection, the work of the 
Committee has been enriched by the participation of environmental as 
well as trade experts from Member governments and the further 
participation of such experts in the Committee's deliberations would be 
welcomed. The breadth and complexity of the issues covered by the 
Committee's Work Programme shows that further work needs to be 
undertaken on all items of its agenda, as contained in its report. We 
intend to build on the work accomplished thus far, and therefore direct 
n 
the Committee to carry out its work, reporting to the General Council 
under its existing terms of reference. " 
It 
OECD 1 
OECD:n neuvostossa hyväksyttiin vuonna 1991 suositus ympäristöalan indikaattoreista ja 
tiedottamisesta. Siinä suositeltiin sellaisten keskeisten indikaattorien kehittämistä, jotka olisivat 
varmoja, helposti tulkittavia ja mitattavia sekä päätöksenteon kannalta mielenkiintoisia. OECD-
ryhmä on kehittänyt joukon ympäristön tilaa mittaavia indikaattoreita. Näiden 13 aiheen ympärille 
järjestyneiden indikaattoreiden avulla olisi voitava mitata ympäristön suorituskykyä, 
ympäristökysymysten liittämistä alakohtaisiin politiikkoihin ja ympäristökysymysten liittämistä 
talouspolitiikkoihin. 
OECD:n keskeiset metsävaroja koskevat indikaattorit voidaan esitellä seuraavasti: 
1. hakattujen puiden määrä suhteessa tuotantokykyyn, 
2. metsien jaottelu puiden määrän ja pinta-alan perusteella, 
3. muunnettujen tai tuhottujen metsien osuus kokonaismetsäalasta, 
4. hyödynnettyjen ja menestyksekkäästi uudistettujen metsien prosentuaalinen osuus 
(luonnollinen uudistuminen mukaan lukien), 
5. suojeltujen metsien prosentuaalinen osuus kokonaismetsäalasta. 
OECD:n asettamat vaatimukset osoittautuvat erittäin hyödyllisiksi laadittaessa kertomuksia kunkin 
maan suorituskyvystä ympäristöalalla. Vaatimusten avulla voidaan lisäksi arvioida 
kokonaisvaltaisesti kunkin OECD-maan metsävarojen tilaa. 
OECD:n työt ovat tähän mennessä jääneet suurimmalta osin analyyttiselle tasolle. 
/9 
I ÏTTO 
Kansainvälinen trooppisen puun järjestö ITTO edistää trooppisten metsien säilyttämistä ja harkittua 
hyödyntämistä varmistamalla niiden järkevän hoidon, jonka se määrittelee "pysyvien metsien 
hoitamiseksi ottaen huomioon selkeästi määritellyt, haluttujen hyödykkeiden ja palvelujen pysyvää 
tuotantoa koskevat tavoitteet vahingoittamatta niiden olennaista arvoa tai vaarantamatta niiden 
tulevaisuuden tuotantokykyä ja aiheuttamatta epätoivottuja vaikutuksia fyysiselle ja sosiaaliselle 
ympäristölle". Kansallisella tasolla ITTO määrittelee puolestaan metsäpolitiikan, joka pyrkii 
kestävyyteen "politiikkana, jolla taataan maan sellaisten metsien kaikkien ekotyyppien kestävyys, 
jotka ovat tasapainossa ja jotka on jaettu kohtuullisen kokoisiksi pysyviksi metsäpalstoiksi". Mitä 
metsänhoitoon tulee, sitä pidetään kestävänä "kun se takaa kaikkien tietylle metsälle tunnustettujen 
tärkeimpien tehtävien jatkumisen sen muita tehtäviä haittaamatta".1 
I. TAVOITE 2000 
Kansainvälinen trooppisen puun neuvosto hyväksyi Tavoitteen 2000 kahdeksannessa istunnossaan 
Balilla toukokuussa 1990. ITTO:n jäsenmaat sitoutuivat tuolloin rajoittamaan vuoteen 2000 
mennessä trooppisen puun kaupan puihin, jotka ovat lähtöisin metsistä, joita parannetaan pysyvän 
tuoton aikaansaamiseksi. ITTO:n neuvoston 20:nnessä istunnossa 15. ja 23. toukokuuta 1996 
tuottajat ja kuluttajat pääsivät yksimielisyyteen ennen vuotta 2000 tehtävään välitarkistukseen 
liittyvästä kysymyksestä. Kestävyysvaatimusten merkityksen tiedostavat tuottajamaat hyväksyivät 
päätöksen, jonka vaikutukset ovat seuraavat: muodostetaan uudelleen asiantuntijapaneeli, jonka 
tehtävänä on tarkastella Tavoitteen 2000 saavuttamiseksi tarvittavia kustannuksia ja varoja koskevia 
arvioita, ja tuottajamaat sitoutuvat toimimaan tulevaisuuden toiminnan ensisijaisilla aloilla ja 
hyväksyvät edellä tarkoitetut toimet. 
II. ITTOrN TOIMINTAOHJEET 
ITTO on antanut luonnollisten ja keinotekoisten trooppisten metsien kestävää parantamista koskevia 
toimintaohjeita sekä biologisen monimuotoisuuden suojelua trooppisissa puuntuotantometsissä 
koskevia toimintaohjeita, joiden periaatteet ovat seuraavat: 
//./. Kansallinen metsäpolitiikka 
ITTO suosittelee panemaan täytäntöön sellaisen kansallisen metsäpolitiikan, joka on erottamaton 
osa kansallista maankäyttöpolitiikkaa ja jolla taataan varojen tasapainoinen käyttö. Tällaisen 
metsäpolitiikan on katettava: 
1 Kansainvälisen trooppisen puun neuvoston vuonna 1992 antama määritelmä, hallitustenvälinen seminaari kestävän 
metsätalouden kriteereistä ja indikaattoreista Helsingissä elokuussa 1996. 
Ja 
1. metsäpinta-alan nykyinen osuus, 
2. nykyisten ja tulevien sukupolvien tarpeet ja toiveet, 
3. metsänhoidon asema kansallisessa taloussuunnittelussa, 
4. metsäpolitiikan eri tavoitteet ja niiden suhteellinen merkitys, 
5. julkisten ja yksityisten metsien vastaava merkitys, 
6. ohjelmat biologisen monimuotoisuuden arvioimiseksi kaikilla alueilla. 
Tätä kansallista politiikkaa on tuettava asiaankuuluvalla lainsäädännöllä, jonka on puolestaan oltava 
yhdenmukainen muilla aloilla sovellettavien lakien kanssa. Kansallista politiikkaa ja lainsäädäntöä 
on voitava tarkistaa uusien sosiaalisten, taloudellisten ja ekologisten olojen ja saataville tulevien 
uusien tietojen tapauksessa. 
ITTO korostaa, että on tarpeen tehdä tutkimuksia kaikista parannettujen metsien tarjoamista 
taloudellisista eduista, tarvittavien metsänistutusten sijainnista ja laajuudesta, ympäristönsuojelua 
koskevista tarpeista, metsätuotteiden kysynnästä, metsäalan kapasiteetista, paikallisten yhteisöjen 
riippuvuudesta ja kysynnästä niiden taloudellisten, henkisten ja kulttuuristen arvojen suhteen, joita 
on liitetty metsitettäväksi suunniteltuihin maihin. 
H.2. Kansallinen metsäluettelo 
Metsävaroja ja -pinta-alaa käsittelevässä metsäluettelossa on määriteltävä kaikkien metsien merkitys 
niiden omistussuhteista riippumatta ja kuvailtava, esitettävä määrällisesti ja tarkkailtava kaikkien 
puuntuotantometsien biologista monimuotoisuutta. Näitä luetteloita on voitava laajentaa, jotta niihin 
voitaisiin lisätä sellaisia tietoja, joita ei aiemmin ollut saatavilla. 
H.3. Pysyvä metsäala 
Tiettyjen maa-alueiden on oltava pysyvästi metsän peittämänä. ITTO tarkoittaa tässä yhteydessä 
erityisesti suojeltavia maita, luonnonsuojelualueiksi varattuja maita, puuta ja muita metsätuotteita 
tuottavia maita ja maita, joiden tarkoituksena on täyttää useita näistä tavoitteista. Olisi määriteltävä, 
kartoitettava ja rajoitettava pysyvän metsäalan muodostavat eri tyypit yhteistyössä kyseessä olevien 
yhteisöjen ja kanssa ja ottaen huomioon niiden vaatimukset. 
ITTO suosittelee, että luonnonmetsiä ei raivattaisi metsänistutusta varten ellei se ole rationaalisen 
analyysin mukaisesti välttämätöntä maa-alueen säilyttämiseksi metsän peittämänä. 
ITTO:n mukaan olisi myös määriteltävä täydellisesti suojellut alueet, jotka kattavat 
mahdollisimman laajan metsäpinta-alan, ja ympäröitävä tällaiset alueet lähes luonnontilassa olevilla 
suojelumetsillä reunavaikutuksen vähentämiseksi ja metsien ekologisen toimintakyvyn 
säilyttämiseksi. Biologisen monimuotoisuuden heikkenemistä olisi lisäksi rajoitettava säilyttämällä 
yhteys vahingoittumattomiin metsiin. 
II.4. Maanomistus 
ITTO:n periaatteita ja suosituksia sovelletaan kaikkiin metsiin, olivatpa ne valtion tai 
yksityishenkilöiden omistamia taikka ikimuistoisen nautintaoikeuden alaisia. Ne voidaan panna 
täytäntöön ainoastaan, jos paikallisyhteisöt ovat hyväksyneet metsien käytön muutokset ja ehdotetut 
käyttötarkoitukset. 
£> 
ILS. Kansalliset metsäviranomaiset 
Jokaisessa maassa on oltava kansallisia metsäviranomaisia, joiden tehtävänä on varmistaa, että 
metsiä hoidetaan yhdenmukaisesti niiden kaikkien arvojen, esimerkiksi biologisen 
monimuotoisuuden säilyttämiseksi. 
11.6. Toteutettavuustutkimukset 
ITTO suosittelee, että tehdään toteutettavuustutkimuksia, joissa tarkastellaan kaikkia kestävien 
metsänistutusten ekologisia, sosiaalis-taloudellisia (metsävarojen parempi saatavuus, työpaikkojen 
luominen, investointimahdollisuudet, teollisuuden kehittyminen, tulojen kasvu mutta myös 
omistusoikeuksien häiriöt, luonnon arvojen turmeltuminen jne.) ja institutionaalisia vaikutuksia. 
11.7. Metsänhoito 
II. 7.1. suunnittelu 
Hoitosuunnitelma on välttämätön metsien kestävän hoidon sekä metsänistutusten toteuttamisen ja 
hoidon kannalta. Metsityssuunnitelman on oltava kaiken toiminnan ja kaikkien hoitoennusteiden 
perustana. Suunnitelmissa on otettava huomioon seuraavat seikat: metsittämättä ja hakkaamatta 
jätettävät alueet, metsänhoitojärjestelmän valinta, tuoton säännöstely ja mahdollinen vuosittainen 
tuotto, luonnos tieverkoista, lastausalueista ja palolinjoista; hoitoluettelot ja kartanpiirustus sekä 
menettelyt, jotka koskevat maaperän valmistelua, istutusta, hoitoa, eroosion torjuntaa, maan 
painumista, metsäpalojen ehkäisyä ja torjuntaa, loisten biologista torjuntaa, metsien suojelua loisia, 
tauteja ja säiden aiheuttamia vahinkoja vastaan, markkina-alueiden kehittämistä. Huomioon on 
myös otettava hakkuusuunnitelma ja säännökset, joilla pyritään saamaan paikallisyhteisöt 
nauttimaan kaikista metsän tarjoamista mahdollisuuksista ja tapaoikeuksien tunnustaminen. 
77.7.2. hakkuut ja nostaminen 
Hakkuumääräyksillä on merkittävä tehtävä, sillä niiden avulla nostamista ja metsänhoitomenettelyjä 
voidaan yhdenmukaistaa. ITTO katsoo, että tätä varten olisi täsmennettävä määräyksiä, jotka 
koskevat harvennusta, hakattavien tai säilytettävien puiden merkitsemistä sekä ohjeita 
kaatumissuunnasta ja suojautumisesta. Hakkuuaukkojen kokoa olisi lisäksi pienennettävä sekä 
koneiden käyttö ja säilytettävälle puustolle aiheutuneet vahingot olisi saatava mahdollisimman 
vähäisiksi. Hakkuiden jälkeen on näin ollen laadittava inventaario ja määriteltävä tarvittaessa 
vaaditut metsänhoidolliset toimenpiteet. 
11.7.3. suojelu 
Pysyviä puuntuotantometsiä on suojeltava toimilta, jotka ovat yhteensopimattomia puiden kestävän 
tuotannon kanssa. Metsien infrastruktuuritöitä on toteutettava siten, että kasvupaikalle ja muulle 
ympäristölle aiheutuvat eroosioriskit ja muut vahingot saadaan mahdollisimman pieniksi. Olisi 
laadittava suunnitelma metsäpalojen torjumiseksi, sillä ne saattavat uhata vakavasti tuottavuutta, 
ekologista tasapainoa ja metsänistutusten laatua. Olisi myös laadittava kemiallisten tuotteiden 
käsittelyä ja varastointia koskevat ohjeet. 
£% 
11.7.4. oikeudelliset säännökset 
ITTO:n toimintaohjeissa määrätään oikeudellisista säännöksistä, erityisesti toimilupaa koskevista 
sopimuksista, yksityisomistuksessa oleviin metsiin tai sellaisiin metsiin, joita koskee ikimuistoinen 
nautintaoikeus, liittyvistä hakkuuluvista ja takaisin saamista koskevista luvista. 
II. 7.5. tutkimus ja seuranta 
Tavoitteena on antaa korvaukseksi tietoa metsänhoitotoimien yhteensopivuudesta puun kestävän 
tuotannon tavoitteiden ja metsien muiden käyttömahdollisuuksien kanssa. 
11.8. Sosiaalistaloudelliset näkökohdat 
Sosiaalistaloudellisella ja rahoituksellisella tasolla on varmistettava kustannusten ja hyötyjen 
oikeudenmukainen jakautuminen suojelusta vastaavien viranomaisten, metsänomistajien, 
toimiluvan haltijoiden ja paikallisten yhteisöjen välillä. ITTO vahvistaa, että metsänhoidon ja 
metsänistutusten onnistuminen riippuu suhteista paikalliseen väestöön. Taloudellinen elinkelpoisuus 
on välttämätöntä. ITTO aikoo näin ollen osoittaa taloudelliset voitot metsävarojen tuotantokyvyn 
ylläpitämiseen ja tarkastaa veroja ja metsään liittyviä oikeuksia. 
III. ITTOrN KRITEERIT JA INDIKAATTORIT1 
ITTO:n määritelmän mukaisesti kriteerit ovat tärkeitä näkökohtia, jotka auttavat määrittelemään 
olennaiset tekijät, joiden avulla metsien kestävää hoitoa voidaan arvioida. Indikaattori on puolestaan 
laadullinen, määrällinen tai kuvaileva mittari, joka määrittää toteutettavan muutoksen suunnan. 
Kriteerien ja indikaattoreiden asettamisen tarkoituksena on edistää metsäpolitiikkojen parantamista 
tai jopa kehittää täysin uusin politiikkoja. Kriteereitä ja indikaattoreita voidaan käyttää apuna 
tutkimuksessa ja ne voivat ohjata metsään liittyviä käytäntöjä kohti metsien kestävää hoitoa. Lisäksi 
niiden avulla voidaan määritellä vaaroja ja puutteita. 
Kansainvälinen trooppisen puun järjestö määritteli Tavoite 2000:n yhteydessä trooppisten metsien 
kestävän hoidon mittaamista varten tietyn määrän kriteereitä. ITTO:n määritelmän mukaisesti 
kriteerit auttavat korostamaan hoidon nykyisiä heikkouksia ja tunnistamaan näin ollen 
hoitokäytäntöihin liittyvät toteuttamiskelpoiset parannukset. Ne voivat toimia myös perustana 
standardin mukaisten kertomusten järjestelmälle, jonka avulla helpotetaan yhteistyötä ja avunantoa 
koskevaa vertailua ja keskustelua. Kriteerit ovat toinen ilmentymä ITTO:n sitoumuksesta saada 
aikaan trooppisten metsien kestävä hoito. Kriteerit vahvistettiin ITTO:n tuottajajäsenmaiden avuksi 
niiden arvioidessa edistymistään trooppisen metsän kestävän hoidon ja Tavoitteen 2000 
saavuttamisessa. 
ITTO on vahvistanut yhteensä viisi kriteeriä ja 27 indikaattoria sovellettavaksi kansallisella tasolla. 
Hyväksytyt viisi kriteeriä ovat seuraavat: 
1. metsävarojen perusta, 
2. metsätuotannon jatkuvuus, 
3. ympäristön valvonnan taso, 
4. sosiaalis-taloudelliset vaikutukset, 
5. institutionaalinen kehys. 
Trooppisten metsien kestävää hoitoa mittaavat kriteerit, ITTO.n metsäpolitiikka-sarja n.o 3, maaliskuu 1993. 
o23 
Mahdolliset hyväksytyt indikaattorit ovat seuraavat: 
1. maankäytön kokonaissuunnittelu ja pysyvän metsäalan muodostuminen; 
2. nykyinen pysyvä metsäpinta-ala suhteessa kansallisiin tavoitteisiin; 
3. metsityksen tavoitteet, nykyinen ikäryhmiin jako ja metsänistutusten vuosittainen tahti; 
4. suojeltavien metsien ja puuntuotantometsien pinta-alat pysyvästä metsäalasta; 
5. suojelualueverkon edustavuus ja voimassa oleva tai ehdotettu uusia suojelualueita 
koskeva ohjelma; 
6. kansalliset tuotantotilastot; 
7. aiempia metsänhakkuita koskeva asiakirja-aineisto; 
8. ehdotettujen hakkuiden jaksoittaisuus tärkeimpien metsätyyppien osalta ja toimilupien 
tavanomainen kesto; 
9. toteutuskelpoisen mahdollisuuden määrittely ensimmäisen, määrätyn ajan kestävän 
hakkuujakson aikana ja puuntuotantometsien nettopinta-ala; 
10. toteutuskelpoisen mahdollisuuden määrittely seuraavien hakkuujaksojen aikana, 
kasvutekijät ja puuntuotantometsien nettopinta-ala; 
11. toteutetut toimenpiteet ensimmäisen ja seuraavien hakkuujaksojen 
yhdenmukaistamiseksi ja ensimmäisestä hakkuujaksosta toiseen siirtymisen 
järjestämiseksi; 
12. puuntuotantoa eri lähteistä koskevat tavoitteet; 
13. olemassa olevat metsänhoitoa koskevat määräykset tärkeimpien metsätyyppien osalta; 
14. hoitoa koskevat määräykset muun kuin puuntuotantoon tarkoitetun pysyvän metsäalan 
muodostavien tekijöiden osalta; 
15. nykyiset hoitomääräykset metsäteknologiaan liittyvien töiden osalta, 
puuntuotantometsissä olevien valuma-alueiden ja muiden suojelu; 
16. nykyiset ympäristöntilan arviointimenettelyt; 
17. työllisyyden rakenne ja suuntaukset; 
18. tulojen syntyminen ja niiden jakotavat; 
19. kansantulo ja metsänhoitoon varatut menobudjetit; 
20. nykyiset menetelmät sosiaalisen vaikutuksen arvioimiseksi; 
21. kansallisen metsäpolitiikan olemassaolo; 
22. kansallisen politiikan ja ITTO:n toimintaohjeiden väliset suhteet; 
23. lainsäädäntöelinten kyky panna täytäntöön kansallisia metsäpolitiikkoja ja hoitosuunnitelmia; 
24. lainsäädäntöelinten kyky säädellä metsien hakkuita ja hallinnoida asiaa koskevia 
välineitä, kuten toimiluvan myöntämistä koskevia sopimuksia; 
25. inhimillisten ja rahoituksellisten voimavarojen kyky kantaa oikeudellinen ja 
hallinnollinen vastuu metsänhoidosta; 
26. paikallisyhteisöjen kuuleminen; 
27. nykyinen hoitosuunnitelma ja sen soveltamiseksi laaditut määräykset. 
Kuusi muuta kriteeriä on määritelty metsänhoitovksikön tasolla: 
1. varojen turvaaminen, 
2. puuntuotannon jatkuvuus, 
3. kasvi-ja eläinkunnan säilyttäminen, 
4. ympäristövaikutusten hyväksyttävä taso, 
5. sosiaalistaloudelliset edut, 
6. kokemukseen perustuva suunnittelu ja mukautukset. 
Metsänhoitoyksikön tasolla voidaan käyttää 23 indikaattoria: 
1. metsävarojen tai hoitoyksikköjen oikeudellinen luokittelu; 
2. hoitosuunnitelman olemassaolo; 
3. alueen selkeä rajaaminen; 
4. laittomien hakkuiden tai toisen alueelle tunkeutumisen toteutuminen tai toteutumatta jääminen; 
5. toimilupia koskevien sopimusten kesto; 
6. hakkuita koskevien virallisten sääntöjen olemassaolo; 
7. maaperän tuottavuus pitkällä aikavälillä; 
oiV 
8. luettelo kasvilajeista ennen hakkuita; 
9. kaadettujen puiden määrä ja nostetut määrät hehtaaria kohden; 
10. säästettyjen puiden määrä hakkuiden jälkeen; 
11. selvitys vuosittain tuotetuista puumääristä; 
12. nettotuotantoala; 
13. selvitys vuosittain hakatuista pinta-aloista; 
14. ekosysteemien suojelu toimilupaa koskevalla alueella tai hoitoyksikössä; 
15. kasvustolle aiheutuneiden haittojen laajuus hakkuiden jälkeen; 
16. maaperälle aiheutuneiden haittojen laajuus; 
17. jokitörmien ja muiden suojeltavien valuma-alueiden laajuus ja alueellinen jakautuminen; 
18. maaperän eroosion laajuus ja vakavuus; 
19. vesien suojelua varten annetut säädökset; 
20. työllistettyjen henkilöiden määrä; 
21. metsätöistä saadun hyödyn luonne ja merkittävyys; 
22. paikallisyhteisöjen kuuleminen; 
23. säädökset, joiden tavoitteena on ottaa metsänhoidossa huomioon metsän perinteiset käyttötarkoitukset. 
ITTO:lla on erilaisia esittelyalueita muutamissa puuntuottajamaissa, joissa toteutetaan hankkeita 
trooppisten metsien kestävän hoidon tutkimiseksi ja tarkentamiseksi. Hyväksytyt kriteerit eivät 
kuitenkaan ole ITTO:n jäsenmaita velvoittavia. Niiden tehtävänä on yksinomaan auttaa 
määrittelemään hoitomenettelyjen parannuksia. 
Kriteerit ja indikaattorit ovat äärimmäisen hyödyllisiä välineitä, joilla tuetaan metsänhoidon laadun 
parantamista erottamattomana osana kestävää kehitystä maissa, joissa niitä käytetään. 
Näiden kriteerien asettamista ei ole kuitenkaan aina pidetty myönteisenä asiana. Niiden avulla 
voidaan epäilemättä arvioida valtion yleistä politiikkaa tai metsän hyödyntämistä hoitoyksikön 
tasolla, mutta niiden avulla ei voida silti mitata yhdenmukaisuutta yksittäisten metsähakkuiden 
sääntöjen kanssa. Tämä ei helpota yleisen tullietuusjärjestelmän kannustuslausekkeen 
täytäntöönpanoa, sillä vietyjen tuotteiden ja metsien kestävää hoitoa koskevien sääntöjen mukaisesti 
käsiteltyjen materiaalien määrittelyn välille ei voida vahvistaa minkäänlaista vuorovaikutusta. Ilman 
mitattavissa olevaa vuorovaikutusta ympäristönormien soveltaminen voidaan taata maakohtaisesti 
ainoastaan yleisellä tasolla. 
IV. PÄÄTELMÄT 
On varmaa, että ITTO on yksi kansainvälisen tason liikkeelle panevista elimistä "kaupan ja 
ympäristön" alalla. ITTO:n standardit, joiden tavoitteena on parantaa ympäristöalan kansallisia 
politiikkoja ja arvioida metsänhoidon käytäntöjä, ovat luultavasti ainoat, jotka ovat tällä hetkellä 
kansainvälisesti hyväksyttäviä. ITTO:n kriteereitä ei ole kuitenkaan suunniteltu käytäntöjen 
mittaukseen paikallisella tasolla. Niitä ei voida näin ollen käyttää tuotteiden sertifiointitarkoituksiin. 
Sertifioinnin ongelmaa käsiteltiin pitkään ITTO:n 20:nnessä istunnossa toukokuussa 1996. ITTO 
päätti syventää tätä aihetta edelleen ja siirtää keskustelun ITTO:n neuvoston 23:nteen istuntoon, 
joka pidetään marraskuussa 1997. 
On lisäksi korostettava asiaa koskevien ITTO:n tutkimusten analysoinnin täydentämiseksi, että 
kestävää kehitystä käsittelevän toimikunnan suosituksesta Yhdistyneiden kansakuntien talous- ja 
sosiaalineuvoston vuonna 1995 perustama hallitustenvälinen metsäpaneeli on myös antanut 
kansainvälisellä tasolla yhteensovitettuja toimintaehdotuksia metsien säilyttämisen ja kestävän 
hoidon alalla, myös metsien kestävän hoidon kriteereistä ja indikaattoreista, joita olisi kehitettävä 
kansallisella ja alueellisella tasolla. 
«K 
YLEISET PÄÄTELMÄT 
Edellä esitetystä voidaan tehdä useita päätelmiä, toisaalta yleisen keskustelun kehittymisestä ja 
toisaalta yleisen tullietuusjärjestelmän ympäristölausekkeen täytäntöönpanosta: 
1. Kriteerien ja indikaattorien kehittyminen on aiheuttanut eräitä muutoksia metsää koskeviin 
käytäntöihin, joiden tavoitteena on metsien kestävä hoito. Kansainväliset aloitteet voivat toimia 
liikkeelle panevana voimana. Maiden välillä on luotu useita yhteyksiä, joilla edistetään 
vuorovaikutusta, avautumista, tiedottamista, avoimuutta, osallistumista ja kuulemista koskevia 
periaatteita. Eri aloitteiden avulla toteutettu työ on osoitus myönteisestä poliittisesta tahdosta 
konkreettisten tulosten saavuttamiseen. Kriteerien ja indikaattorien kehittäminen on saanut 
kansainvälisellä tasolla aikaan myönteisiä tuloksia, jotka voidaan tiivistää seuraavasti : 
• suurempi osallistuminen metsistä käytävään maailmanlaajuiseen vuoropuheluun, 
• keskustelun suurempi kansainvälisyys kunnioittamalla metsäomaisuutta koskevaa 
valtioiden itsemääräämisoikeutta, 
• yhteistoiminnan edistäminen ja keskinäisen luottamuksen parantaminen, 
• selkeästi määriteltyjen tavoitteiden asteittainen asettaminen, 
• liike yksimielisyyden aikaansaamiseksi, 
• tiedotuksen parantaminen, 
• perusmallin luominen vastaavia toimintoja varten. 
2. Mitä tulee ympäristölausekkeeseen, tutkimusten tulos voi vain kannustaa yhteisöä etenemään 
tämän lausekkeen täytäntöönpanossa. "Kansainvälisesti hyväksyttyjen sääntöjen" tekniseen 
määrittelyyn liittyy kuitenkin eräitä vaikeuksia, jotka voitaisiin ottaa huomioon kannustavan 
ympäristölausekkeen soveltamisessa. Jos jätetään huomioimatta valtiosta riippumattomien 
järjestöjen työt, joita ei voida ottaa huomioon objektiivisina ja kiistämättöminä viittauksina, 
toimivaltaiset kansainväliset elimet ja erityisesti ITTO eivät ole antaneet sääntöjä, joita voitaisiin 
käyttää metsänhakkuita koskevan ympäristöllisen edistymisen mittausvälineinä, sillä hyväksytyt 
kriteerit ovat itse asiassa toimintaohjeita, joita sovelletaan maiden metsäpolitiikkaan, mutta niihin ei 
sisälly mitään kynnystä niiden tosiasiallisen soveltamisen määrittämiseksi. 
Tutkimusten nykyisessä vaiheessa ei siis voida harkita viennin valvontajärjestelmän 
täytäntöönpanoa. Tämä merkitsisi sitä, että yhteisö antaa itse oman tulkintansa ITTO: n 
toimintaohjeiden soveltamisesta, mikä on vastoin yleisestä tullietuusjärjestelmästä annetun 
asetuksen 8 artiklaa, tai että se tunnustaa kunkin edunsaajamaan erilaiset tulkinnat, mikä olisi 
hallitsematonta. Tämän vuoksi on harkittava vaihtoehtoa, jonka mukaisesti ITTO:n kaikkien 
toimintaohjeiden noudattaminen tai maiden pyrkimykset tähän suuntaan varmistetaan 
maakohtaisesti. Tällaisessa lähestymistavassa painotetaan enemmän vuoropuhelua ja standardoinnin 
edistymistä kuin sääntöjen ankaraa noudattamista. On itsestään selvää, että tämä suunnitelma 
mahdollistaa erittäin yksinkertaisen valvonnan. Sitä vastoin saatu etu voi olla pelkästään 
symbolinen siinä määrin, että edunsaajat voivat luopua siitä kiinnostuksen puutteessa. Se ei siis ole, 
päinvastoin kuin sosiaalilauseketta koskeva vaihtoehto, lähestymistapa, joka asettaa etusijalle 
paikan päällä saavutetut tulokset, vaan pikemminkin poliittinen signaali. 
3. On korostettava, että yhteisön on vielä jonkin aikaa tyydyttävä panemaan täytäntöön trooppisista 
metsistä saatuihin tuotteisiin rajoittunut lauseke. Se on vahinko, sillä tarpeet ovat hyvin suuret 
c£é 
muuallakin, erityisesti maataloudessa.1 Kansainvälisesti tunnustettujen kriteerien vaatimusta ei 
voida kuitenkaan ohittaa tämän lausekkeen soveltamiseksi. Ainoastaan trooppisen metsän alalla on 
sitouduttu tähän kehitykseen. Yhteisön on kannustettava muita elimiä kehittämään muita aloja 
koskevia kriteereitä. 
1 Olisi kuitenkin tarkasteltava mahdollisuutta sisällyttää tietyt maataloustuotteet (esimerkiksi katkaravut) tämän 
lausekkeen soveltamisalaan, jos niitä viljellään tai kasvatetaan oloissa, jotka vastaavat mangrove-metsien kaltaisten 
metsien kestävän hoidon periaatteita. 
ISSU 1024-4492 
KOM(97) 260 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 11 05 14 10 
Luettelonumero : CB-C0-97-248-FI-C 
ISBN 92-78-20620-2 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
Jr