Valtiontukien tulostaulu - Kevät 2002 /* KOM/2002/0242 lopull. */





VALTIONTUKIEN TULOSTAULU - Kevät 2002 (komission esittämä) Sisällysluettelo Tiivistelmä Johdant Rakenne Rajoitukset Valtiontukirekisteri - toinen avoimuutta lisäävä väline Osa 1: Yleiskatsaus valtiontukiin Euroopan unionissa 1.1 Valtiontuki absoluuttisesti ja suhteellisesti tarkasteltuna 1.2 Tuen alakohtainen jakautuminen 1.3 Valtiontuki tehdasteollisuudelle Osa 2: Uudistavatko jäsenvaltiot valtiontukipolitiikkaansa- 2.1 Horisontaaliset tavoitteet 2.2 Alakohtaiset tavoitteet 2.3 Hiili- ja terästeollisuus 2.4 Valtiontuki alueellisen kehityksen ja koheesion edistämiseen 2.5 Valtiontukivälineet Osa 3: Menettelysääntöjen noudattaminen Euroopan unionissa 3.1 Kirjatut tukiasiat 3.2 Komission päätökset 3.3 Tuen takaisinperiminen 3.4 Valtiontuen valvonnan uudenaikaistaminen Osa 4: Valtiontuki pienille ja keskisuurille yrityksille ja sisämarkkinat 4.1 Valtiontuki pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset) 4.2 Pk-yritysten suorituskyky ja valtiontuki jäsenvaltioissa 4.3 Valtiontuki, riskipääoma ja yritysten perustaminen 4.4 Valtiontuki pk-yrityksille sekä lainsäädännöllinen ja hallinnollinen ympäristö sisämarkkinoilla Valtiontukea käsittelevät foorumit Tekninen liite Kuviot ja taulukot Taulukko 1: Valtiontuki jäsenvaltioissa vuonna 2000 Kuvio 1: Valtiontuki prosentteina BKT:stä, 1996-2000 Taulukko 2: Valtiontuki absoluuttisina lukuina ja asukasta kohden 1996-2000 Taulukko 3: Valtiontuki suhteellisesti tarkasteltuna 1996-2000 Taulukko 4: Tuen alakohtainen jakautuminen vuonna 2000 Taulukko 5: Valtiontuki aloittain yhteisössä vuosina 1996-2000 Taulukko 6: Alakohtaisen valtiontuen osuus jäsenvaltioissa vuosina 1996-2000 Taulukko 7: Valtiontuki tehdasteollisuudelle vuonna 2000 Kuvio 2: Valtiontuki tehdasteollisuudelle vuosina 1996-2000 Taulukko 8: Valtiontuki tehdasteollisuudelle suhteellisesti tarkasteltuna vuosina 1996-2000 Taulukko 9: Valtiontuki horisontaalisiin tavoitteisiin, erityisaloille, hiiliteollisuudelle ja alueellisiin tavoitteisiin vuonna 2000 Kuvio 3: Horisontaalisiin tavoitteisiin* suunnatun valtiontuen osuus vuosina 1996-2000. Kuvio 4: Erityisille tehdasteollisuuden aloille ja palvelualoille myönnetyn valtiontuen osuus vuosina 1996-2000 Taulukko 10: Valtiontuki hiiliteollisuudelle vuosina 1996-2000 Taulukko 11: Valtiontuki alueellisiin tavoitteisiin vuonna 2000 Kuvio 5: Alueellisiin tavoitteisiin suunnatun valtiontuen osuus vuosina 1996-2000 Kuvio 6: Eri tukivälineiden osuus EU:ssa tehdasteollisuudelle myönnetystä kokonaistuesta vuosina 1998-2000 Taulukko 12: Valtiontuki tehdasteollisuudelle tukivälineittäin vuosina 1998-2000 Kuvio 7: Kielteisten päätösten osuus jäsenvaltioittain vuosina 1999-2001 Taulukko 13: Takaisinperimismääräykset, joiden toteuttaminen oli kesken 5.3.2002 Taulukko 14: Vireillä olevat takaisinperimismääräykset ja takaisin perittävät summat jäsenvaltioittain Kuvio 8: Riskipääoma ja valtiontuki pk-yrityksille Taulukko 15: Yritysten hallinnollisia velvoitteita koskevat indikaattorit Tiivistelmä Julkisen intervention ja erityisesti valtiontuen muodossa toteutetun intervention tarkoituksena on korjata markkinoiden toiminnan epätoivottuja tuloksia. Koska valtiontuen muodossa toteutettu interventio vääristää kilpailua, sen on aina oltava perusteltua, sitä täytyy arvioida kriittisesti ja sitä on pystyttävä valvomaan. Sen lisäksi, että kilpailun vääristyminen on pidettävä mahdollisimman pienenä, tukea myönnettäessä on otettava huomioon julkisen talouden rajoitteet jäsenvaltioissa samalla kun Euroopan laajuisessa yhteydessä tuen on oltava yhdenmukainen talous- ja rahaliiton sekä vakaus- ja kasvusopimuksen luomien puitteiden kanssa. Julkisia varoja on käytettävä rajoitetusti ja tehokkaasti. Jäsenvaltiot sitoutuivat Tukholmassa ja Barcelonassa vähentämään valtiontukea vuoteen 2003 mennessä. Tässä tulostaulussa esitetään sen vuoksi valikoima numerotietoja siten, että voitaisiin tehdä paremmin tietoihin perustuvia päätöksiä valtiontuen vähentämisestä ja siitä, millä aloilla tuen vähentäminen voi olla mahdollista. Valtiontuen vähentäminen ei ole helppo tehtävä. Koska Eurooppa-neuvosto pyysi Barcelonassa jäsenvaltioita uudelleen suuntaamaan tukea horisontaalisiin tavoitteisiin, joihin kuuluu myös taloudellinen ja yhteiskunnallinen koheesio, jäsenvaltioilla on todennäköisesti parhaat mahdollisuudet pienentää tukitasoja tietyillä tehdasteollisuuden aloilla ja palvelualoilla. Komissio on aloittanut pitkän uudistusprosessin, jonka tavoitteena on yksinkertaistaa valtiontukimenettelyjä yksinkertaisissa asioissa ja keskittää komission voimavarat kaikkein vakavimpiin kilpailun vääristymiin. Uusia yhteisön suuntaviivoja ja puitteita on annettu tai ollaan laatimassa. Pienille ja keskisuurille yrityksille sekä koulutukseen myönnettävä tuki, joka noudattaa komission hyväksymiä tiukkoja kriteereitä, on nyt vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta. Lisäksi parhaillaan laaditaan uutta työllistämistukea koskevaa ryhmäpoikkeusta. Tällaiset ryhmäpoikkeukset vähentävät jäsenvaltioiden ja komission hallinnollisia velvoitteita ennen näihin tavoitteisiin suunnatun tuen täytäntöönpanoa, jolloin painopiste voidaan siirtää tuen tehokkuuden valvontaan. Uudet ympäristönsuojelutuen puitteet ja monialaiset puitteet on hyväksytty ja niiden vaikutusta valtiontukitasoihin seurataan tarkkaan. Tärkeimmät havainnot Valtiontuen kokonaismäärät Euroopan unionissa ovat edelleen pienentyneet Kansallisen valtiontuen kokonaismäärä pieneni EU:ssa vuonna 1996 myönnetystä 105 miljardista eurosta 82 miljardiin euroon vuonna 2000. Eniten tähän 23 miljardin euron vähennykseen vaikutti alueellisiin tavoitteisiin (12 miljardia euroa), rahoituspalveluille (4 miljardia euroa) ja liikenteelle (4 miljardia euroa) myönnettyjen tukien väheneminen, mutta myös terästeollisuudelle, laivanrakennukselle ja muille tehdasteollisuuden aloille sekä maataloudelle myönnettyjen tukien määrä väheni. Yleisen laskevan suuntauksen vastaisesti ympäristönsuojeluun myönnettävän tuen määrä lisääntyi peräti 4 miljardia euroa. Eniten tukimäärän alenemiseen ovat vaikuttaneet Saksa (7 miljardia euroa) ja Italia (8 miljardia euroa). Tämä johtuu suurelta osin aluetukien merkittävästä vähentämisestä. Valtiontukeen kohdennettujen varojen määrä vaihtelee edelleen jäsenvaltioittain ... Suhteellisesti tarkasteltuna valtiontuki oli 0,99 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta (BKT) vuonna 2000. Jäsenvaltioiden väliset erot ovat kuitenkin suuria: tuen määrä suhteessa BKT:hen vaihtelee 0,46 prosentista Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1,44 prosenttiin Suomessa. Suomen suuri luku johtuu maataloudelle myönnetyn tuen suhteellisen suuresta määrästä. Maataloustuen osuus Suomessa myönnetystä kokonaistuesta on 70 prosenttia. ... mutta erot pienenevät sitä mukaa kun valtiontuen määrä prosentteina BKT:stä vähenee useimmissa jäsenvaltioissa Valtiontuen määrä prosentteina BKT:stä pieneni 15:stä jäsenvaltiosta 11:ssä vuosina 1996-2000 Tukholmassa annetun, valtiontuen selvää vähentämistä vuoteen 2003 mennessä koskevan sitoumuksen mukaisesti. Supistuminen oli voimakkainta Kreikassa, Italiassa ja Portugalissa (noin 0,4 prosenttiyksikköä) vuosina 1996-1998 ja 1998-2000. Sitä vastoin tuki suhteessa BKT:hen käytännössä lisääntyi Tanskassa, Irlannissa, Luxemburgissa ja Alankomaissa. Irlannissa nousu johtuu suurelta osin siitä, että huomioon on nyt otettu Irlannin yhtiövero, joka on katsottu valtiontueksi vasta vuodesta 1998. Lisäksi maataloudelle ja rahoituspalveluille on myönnetty hieman enemmän tukea. Kolmessa muussa jäsenvaltiossa tukitason nousu johtuu suurelta osin rautatieliikenteelle myönnetyn tuen lisääntymisestä. Tuen alakohtainen jakautuminen vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa ja eri aikoina Kun tarkastellaan valtiontuen vaikutuksia kilpailuun sisämarkkinoilla, on määrän lisäksi otettava huomioon myös tuen jakautuminen. Vuonna 2000 unionin valtiontuesta 39 prosenttia myönnettiin liikennealalle, lähes yksinomaan rautatieverkostolle. Tehdasteollisuudelle suunnattiin tuesta 29 prosenttia, maataloudelle ja kalastukselle 17 prosenttia ja hiiliteollisuudelle 9 prosenttia. Jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja siinä, mille aloille ne myöntävät tukea. Maataloudelle ja kalastukselle myönnetyn tuen osuus oli Saksassa ainoastaan 7 prosenttia kokonaistuesta, kun taas Suomessa maataloustuen osuus oli peräti 73 prosenttia. Rautatiealalle myönnetyn tuen osuus oli yli 60 prosenttia kokonaistuesta Belgiassa ja Luxemburgissa verrattuna 39 prosentin keskiarvoon EU:ssa. Hiiliteollisuudelle myönnetyn tuen osuus on lähes 20 prosenttia tuesta Saksassa ja Espanjassa, kun yhteisön keskiarvo on 9 prosenttia. Vuosina 1996-1998 ja 1998-2000 tehdasteollisuudelle myönnetyn tuen osuus pieneni 3 prosenttiyksikköä, kun taas liikenteelle myönnetyn tuen osuus suureni 3 prosenttiyksikköä. Tehdasteollisuudelle myönnetyn tuen määrä vaihtelee edelleen eri jäsenvaltioissa. Kun tuen määrä ilmaistaan prosentteina lisäarvosta, erot ovat huomattavia: Tanskan 4 prosentin taso on noin seitsemän kertaa suurempi kuin alhaisin taso Euroopan unionissa, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan 0,6 prosenttia. Lisäksi Ranska, Irlanti, Italia ja Luxemburg ovat EU:n keskiarvon (1,6 %) yläpuolella. Jäsenvaltiot suuntaavat tukea horisontaalisiin tavoitteisiin Tukholmassa ja Barcelonassa kokoontuneet Eurooppa-neuvostot pyysivät jäsenvaltioita suuntaamaan tukea sellaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin, joilla pyritään korjaamaan markkinoiden toiminnan riittämättömyyttä, toisin sanoen ympäristönsuojeluun, koulutukseen, tutkimus- ja kehitystyöhön sekä pienille ja keskisuurille yrityksille. Viimeaikaiset suuntaukset osoittavat, että horisontaalisiin tavoitteisiin EU:ssa myönnetyn tuen osuus nousi yli 13 prosenttiyksikköä vuosien 1996-1998 ja 1998-2000 välisenä aikana. Myönteinen suuntaus oli nähtävissä eri asteisena kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Itävaltaa, jossa tällaisten tukien osuus laski hieman suhteellisen korkealta tasolta. Useimmat jäsenvaltiot ovat vähentäneet erityisille tehdasteollisuuden aloille ja palvelualoille myöntämäänsä tukea Tuki erityisaloille vääristää kilpailua todennäköisesti enemmän kuin tuki horisontaalisiin tavoitteisiin, ja sillä tuetaan myös usein muita tavoitteita kuin havaittu markkinoiden toiminnan riittämättömyys. Useimmissa jäsenvaltioissa vallitseva suuntaus on laskeva. Supistukset olivat vuosina 1996-2000 suurimmat Espanjassa ja Ranskassa. Portugalissa, Irlannissa, Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa erityisaloille myönnettävät tukimäärät ovat melko suuria. Aluekehitykseen myönnettävän tuen osuus pienenee Vuosien 1996-1998 ja 1998-2000 välisenä aikana alueellisiin tavoitteisiin myönnetyn tuen osuus EU:ssa myönnetystä kokonaistuesta pieneni 5 prosenttiyksikköä 19:stä prosentista 14:ään prosenttiin. Useimmissa jäsenvaltioissa osuus joko pieneni tai pysyi suhteellisen vakaana. Suurinta pienentyminen oli Saksassa ja Italiassa (noin 10 prosenttiyksikköä). Valtiontuen osuus koheesiomaissa käytännössä ennallaan Tietojen rajallisuuden vuoksi valtiontukea taloudellisen ja yhteiskunnallisen koheesion edistämiseen ei tarkastella alueellisella tasolla vaan jäsenvaltiotasolla. Komissio aikoo kehittää tarkemman indikaattorin yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa. Viimeisimmät tiedot osoittavat, että rikkaimmissa jäsenvaltioissa ja neljässä koheesiomaassa myönnettyjen valtiontukimäärien välinen ero ei ole juurikaan pienentynyt: neljässä koheesiomaassa (Kreikka, Irlanti, Portugali ja Espanja) myönnetyn tuen osuus tehdasteollisuudelle, hiiliteollisuudelle ja palvelualoille EU:ssa myönnetystä kokonaistuesta nousi vuosien 1996-1998 12:sta prosentista 14:ään prosenttiin vuosina 1998-2000. Nousu johtuu pääasiassa siitä, että mukaan on laskettu Irlannin yhtiöverojärjestelmää koskevat tiedot. Komissio on katsonut kyseisen järjestelmän olevan valtiontukea vuodesta 1998 alkaen. Taloudellinen tuki on erittäin tärkeää alueellisten erojen poistamiseksi eikä sen tehokkuutta saa vaarantaa myöntämällä muualla kohtuuttomia valtiontukimääriä. Komissio aikoo jatkaa koheesioeron pienentämistä siinä määrin kuin se on mahdollista voimassa olevien valtiontuen valvontasääntöjen nojalla. Suurin osa jäsenvaltioista myöntää tehdasteollisuuden tuet yleensä avustuksina Myönnettäessä tukea tehdasteollisuudelle tukimuotona on useimmiten avustukset, jotka muodostavat 63 prosenttia EU:n kokonaistukimäärästä. Talousarviosta myönnetyn tuen lisäksi tukea maksetaan verotus- tai sosiaaliturvajärjestelmien kautta. Koko EU:n alueella verovapautusten osuus on 25 prosenttia kokonaismäärästä. Kreikassa, Espanjassa, Luxemburgissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa yli 90 prosenttia tuesta myönnetään avustuksina, kun taas muissa jäsenvaltioissa käytetään enemmän verovapautuksia, erityisesti Ranskassa (47 %) ja Irlannissa (74 %). Menettelysääntöjen noudattamista koskevia lukuja Vuonna 2001 komissio kirjasi yli 1 000 valtiontukiasiaa. Niistä noin 44 prosenttia koski tehdasteollisuutta, hiiliteollisuutta ja palvelualoja, 39 prosenttia maataloutta, 10 prosenttia kalastusta ja 7 prosenttia liikennettä. Perustamissopimuksen mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikesta valtiontuesta. Kuitenkin noin 15 prosentissa tutkituista tukiasioista jäsenvaltio ei aloittanut menettelyä vaan komission oli aloitettava valvontamenettely saatuaan tietää tuesta esimerkiksi kantelun seurauksena. Vuosina 1999-2001 kaikista komission tekemistä lopullisista päätöksistä 7 prosenttia oli kielteisiä. Valtiontuki ei ole ainoa poliittinen keino korjata pieniin ja keskisuuriin yrityksiin vaikuttavaa markkinoiden toiminnan riittämättömyyttä Pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) vaikuttavat merkittävästi Euroopan unionin talouteen luomalla kasvua ja työpaikkoja sekä edistämällä uusien tuotteiden ja palvelujen kehitystä. Verrattuna suuriin yrityksiin niiden on kuitenkin usein vaikeampaa löytää ulkoisia rahoituslähteitä ja saada riittävästi tietoja, ja hallinnolliset velvoitteet ja lainsäädännön muutokset voivat haavoittaa erityisesti niitä. Tällaisen markkinoiden toiminnan riittämättömyyden katsotaan rajoittavan pk-yritysten kehitystä, erityisesti käynnistys- ja kehitysvaiheissa. Sen vuoksi valtiontuen myöntäminen on oikeutettua. Usein väitetään kuitenkin, että edellä mainittua markkinoiden toiminnan riittämättömyyttä voitaisiin itse asiassa korjata tehokkaammin muiden toimenpiteiden avulla kuin myöntämällä pk-yrityksille suoraa taloudellista tukea. Yleensä ottaen politiikan tekijöiden olisi arvioitava tapauskohtaisesti, onko parhain tapa korjata pk-yrityksiin vaikuttavaa markkinoiden toiminnan riittämättömyyttä valtiontuki, neuvontapalvelut, rakenneuudistusten tehostaminen vai näiden toimenpiteiden yhdistelmä. On tehtävä lisätutkimuksia, jotta voidaan arvioida pk-yrityksille myönnetyn tuen vaikutusta ja mitata sen tehokkuutta muihin poliittisiin keinoihin verrattuna. Valtiontukea ehdokasmaissa käsitellään tulevissa tulostauluissa Laajentumisprosessi on edennyt vauhdikkaasti. Sen vuoksi ehdokasmaissa on kiireesti luotava samanlainen kilpailuympäristö kuin yhteisössä. Valtiontukea koskevan yhteisön oikeuden noudattaminen on olennainen edellytys kilpailua koskevien liittymiskriteereiden täyttymiselle, kuten Kööpenhaminassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi vuonna 1993. Sen vuoksi komissio seuraa jatkossakin tarkasti kehitystä valtiontuen alalla ehdokasmaissa ja aikoo esittää yleiskatsauksen valtiontukitilanteesta näissä maissa tulostaulun tulevissa laitoksissa. Johdanto Nopeasti muuttuvassa maailmassa on välttämätöntä arvioida jatkuvasti valtiontukien valvontapolitiikkaa, jotta varmistetaan, että jäsenvaltioiden, yritysten ja kuluttajien kohtelu on oikeudenmukaista ja kohtuullista. Politiikan perusperiaatteiden soveltamista on kehitettävä, jotta pysytään niiden perustavanlaatuisten muutosten mukana, joita tapahtuu eurooppalaisten yritysten toimintaympäristössä, ja jotta voidaan tukea teollisuus- ja sosiaalipolitiikan kehitystä. Vaikka kaikki yksittäiset tuet myönnetäänkin komission hyväksymin ehdoin ja vaikka tuella voikin olla myönteisiä vaikutuksia muilla politiikan aloilla, on selvää, että vuonna 2000 myönnetyllä yhteensä noin 82 miljardin euron valtiontukimäärällä on huomattava kilpailua vääristävä vaikutus sisämarkkinoilla. Kymmenen viime vuoden aikana valtiontuen osuus BKT:stä on useimmissa jäsenvaltioissa pienentynyt. Siitä huolimatta Tukholmassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti tarvetta alentaa edelleen yleisiä tukitasoja ja suunnata tukea yhteisön edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin. Maaliskuussa 2002 Barcelonassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto vahvisti nämä tavoitteet ja pyysi jäsenvaltioita jatkamaan pyrkimyksiään alentaa tukitasoja poistamalla kilpailua eniten vääristävät tuet sekä suuntaamalla tukea horisontaalisiin tavoitteisiin ja markkinoiden riittämättömän toiminnan korjaamiseen. Näin ollen neuvosto vahvistaa komission kannan, että vähäisempi mutta paremmin kohdennettu valtiontuki on tehokkaan kilpailun kannalta olennainen tekijä. Vuoden 2002 talouspolitiikan laajat suuntaviivat sisältävät asiaa koskevia erityisiä suosituksia jäsenvaltioille. Tässä tulostaulun päivitetyssä versiossa pyritään lisäämään entisestään avoimuutta ja parantamaan tietoisuutta valtiontukien valvonnan tarpeellisuudesta. Jäsenvaltioiden Tukholmassa ja Barcelonassa antamien sitoumusten osalta esitetään numerotietoja siten, että voitaisiin tehdä paremmin tietoihin perustuvia päätöksiä valtiontuen vähentämisestä ja siitä, millä aloilla tuen vähentäminen voi olla mahdollista. >VIITTAUS KAAVIOON> Mitä valtiontuki on- Valtiontuki on valtion intervention muoto, jolla edistetään tiettyä taloudellista toimintaa. Valtiontuki merkitsee sitä, että tiettyjä talouden aloja tai toimintoja kohdellaan suotuisammin kuin muita. Valtiontuki vääristää kilpailua, sillä se asettaa eriarvoiseen asemaan tukea saavat yritykset ja muut yritykset. Sen vuoksi se vaarantaa sisämarkkinoiden toiminnan. EY:n perustamissopimuksen laatijat ymmärsivät tämän riskin ja loivat järjestelmän, jonka periaatteiden mukaan valtiontuki ei sovellu yhteismarkkinoille, mutta jossa kuitenkin hyväksytään se, että tällaisen tuen myöntäminen voi olla oikeutettua poikkeuksellisissa olosuhteissa. Järjestelmän perussäännöt sisältyvät perustamissopimuksen 87-88 artiklaan. Sääntöjä on vuosien kuluessa vahvistettu sekundaarilainsäädännöllä ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöllä. Lisätietoja valtiontukioikeudesta ja menettelyistä löytyy Internet-sivulta http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/legislation/. Rakenne Tulostaulun rakennetta uudistetaan ja parannetaan, jotta voitaisiin paremmin käyttää hyödyksi Internetin tarjoamat mahdollisuudet. Tämän painetun version lisäksi julkaistaan Internetissä pian pysyvä online-versio (http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/scoreboard/), joka muodostuu avainindikaattoreista, tilastotiedoista ja jäsenvaltioiden foorumista. Tulostaulu päivitetään jatkossakin kahdesti vuodessa, keväällä ja syksyllä. Keväällä tehdyn päivityksen päätavoitteena on luoda katsaus valtiontukitilanteeseen unionissa ja tarkastella vallitsevia suuntauksia viimeisimpien käytettävissä olevien tietojen perusteella. Tulostaulu jakaantuu neljään osaan. Ensimmäisessä osassa tarkastellaan sitä, kuinka paljon jäsenvaltiot ovat pienentäneet valtiontukeaan suhteessa BKT:hen. Toisessa osassa keskitytään siihen, kuinka jäsenvaltiot ovat onnistuneet suuntaamaan tukea erityisaloilta horisontaalisiin tavoitteisiin. Kolmas osa sisältää tietoja valtiontukea koskevista komission ja jäsenvaltioiden valvontamenettelyistä. Neljännessä osassa tarkastellaan valtiontukea taloudellisena välineenä sisämarkkinoilla ja tutkitaan valtiontuen merkitystä pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevan politiikan kannalta. Päällekkäisyyksien välttämiseksi komissio on nyt yhdistänyt valtiontukia koskevan yleiskatsauksen tulostauluun, niin että valtiontukia käsitellään kattavasti yhdessä asiakirjassa. Rajoitukset Tässä tulostaulun laitoksessa keskitytään pääasiassa vuoteen 2000 eli aikaan juuri ennen Tukholmassa vuonna 2001 pidettyä Eurooppa-neuvoston kokousta. Seuraavat tietoja koskevat rajoitukset on otettava huomioon, kun Tukholmassa asetettuja tavoitteita tarkastellaan uudelleen vuonna 2003. Täydelliset valtiontukea koskevat tiedot vuodelta 2003 ovat saatavilla vasta vuoden 2005 alussa, sillä jäsenvaltiot ja komissio tarvitsevat jopa vuoden näiden tietojen kokoamiseen ja analysoimiseen. Tulostaulua varten kootut valtiontukea koskevat tiedot ryhmitellään päätavoitteiden mukaan. On syytä huomata, että päätavoitteet eivät voi aina antaa täysin paikkansa pitävää kuvaa lopullisista edunsaajista: esimerkiksi osa aluetuesta maksetaan itse asiassa pienille ja keskisuurille yrityksille, T&K-tukea myönnetään tietyille aloille ja niin edelleen. Horisontaalista, alueellista ja alakohtaista tukea arvioidaan toistaiseksi tietojen puuttumisen vuoksi ainoastaan tehdasteollisuuden ja palvelualojen osalta. Komissio pyrkii parhaillaan parantamaan keräämiensä tietojen yksityiskohtaisuutta ja laatua. Tulostaulussa esitettyjen numerotietojen tarkoituksena on kuvastaa todellista kehitystä yrittämättä selvittää syy-yhteyksiä. Näin ollen tulostaulussa ei tehdä päätelmiä, vaan esitetään pelkästään tosiseikkoja, joiden on tarkoitus herättää keskustelua ottamatta kantaa niiden tulokseen. Valtiontukirekisteri - toinen avoimuutta lisäävä väline Maaliskuussa 2001 komissio julkisti uuden julkisen valtiontukirekisterin. Rekisterissä annetaan yksityiskohtaisia tietoja komission käsittelemistä valtiontukiasioista. Sitä päivitetään säännöllisesti, niin että viimeisimmät valtiontukipäätökset ovat nopeasti yleisön saatavilla. Rekisteri on saatavilla kilpailun pääosaston Internet-sivustossa osoitteessa http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/register/. Osa 1: Yleiskatsaus valtiontukiin Euroopan unionissa Tässä luvussa luodaan katsaus Euroopan unionissa vuonna 2000 myönnettyihin valtiontukiin sekä vallitseviin suuntauksiin. 1.1 Valtiontuki absoluuttisesti ja suhteellisesti tarkasteltuna Viidentoista jäsenvaltion vuonna 2000 myöntämä valtiontuki oli arviolta 82 miljardia euroa verrattuna 105 miljardiin euroon vuonna 1996. Eniten tukimäärän pienentymiseen ovat vaikuttaneet Saksa (7 miljardia euroa) ja Italia (8 miljardia euroa). Tämä johtuu suurelta osin aluetukien merkittävästä vähentämisestä näissä maissa. Absoluuttisina lukuina tarkasteltuna Saksa myönsi vuonna 2000 valtiontukea eniten (25 miljardia euroa), sen jälkeen tulivat Ranska (15,7 miljardia euroa) ja Italia (10,4 miljardia euroa). Taulukko 1: Valtiontuki jäsenvaltioissa vuonna 2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Valtiontuen osuus BKT:stä - jäsenvaltioiden väliset erot Suhteellisesti valtiontuki oli 0,99 prosenttia EU:n bruttokansantuotteesta (BKT) vuonna 2000. Jäsenvaltioiden väliset erot ovat kuitenkin suuria: tuen määrä suhteessa BKT:hen vaihtelee 0,46 prosentista Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1,44 prosenttiin Suomessa. Suomen suuri luku johtuu maataloudelle myönnetyn tuen suhteellisen suuresta määrästä. Maataloustuen osuus Suomessa myönnetystä kokonaistuesta on 70 prosenttia. Kreikkaa, Espanjaa, Italiaa, Alankomaita, Itävaltaa ja Ruotsia koskevat luvut ovat kaikki EU:n keskiarvon tasolla tai sen alapuolella (taulukko 1). Valtiontuki vähenee useimmissa jäsenvaltioissa Tukholmassa vuonna 2001 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa jäsenvaltiot sitoutuivat vähentämään valtiontukea suhteessa BKT:hen vuoteen 2003 mennessä. Vallitseva suuntaus voidaan havaita vertaamalla ajanjaksoja 1996-1998 ja 1998-2000. Koko EU:n tasolla tuki oli keskimäärin 1,08 prosenttia BKT:stä vuosina 1998-2000, eli 0,25 prosenttiyksikköä vähemmän kuin vuosina 1996-1998. Kehityssuunta on aleneva 15:stä jäsenvaltiosta 11:ssä. Tuen väheneminen oli voimakkainta Kreikassa, Italiassa ja Portugalissa (noin -0,4 prosenttiyksikköä) näiden kahden tarkasteluajanjakson välisenä aikana. Sitä vastoin tuki suhteessa BKT:hen käytännössä nousi Tanskassa, Irlannissa, Luxemburgissa ja Alankomaissa. Irlannissa nousu johtuu suurelta osin siitä, että huomioon on nyt otettu Irlannin yhtiövero, joka on katsottu valtiontueksi vasta vuodesta 1998. Lisäksi maataloudelle ja rahoituspalveluille on myönnetty hieman enemmän tukea. Kolmessa muussa jäsenvaltiossa tukitason nousu johtuu suurelta osin rautatieliikenteelle myönnetyn tuen lisääntymisestä. Kuvio 1: Valtiontuki prosentteina BKT:stä, 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Valtiontuki voidaan ilmaista myös suhteellisesti: asukasta kohden (taulukko 2) ja työssäkäyvää henkilöä kohden sekä osuutena valtion menoista (taulukko 3). Ajanjaksolla 1998-2000 vuotuinen valtiontuen määrä unionissa oli keskimäärin 230 euroa asukasta kohden verrattuna 266 euroon ajanjaksolla 1996-1998. Tukitasojen yleisen alenemisen mukaisesti myös tuki työssäkäyvää henkilöä kohden ja osuutena valtion menoista pieneni näiden ajanjaksojen aikana. Taulukko 2: Valtiontuki absoluuttisina lukuina ja asukasta kohden 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Taulukko 3: Valtiontuki suhteellisesti tarkasteltuna 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. 1.2 Tuen alakohtainen jakautuminen Tuen alakohtainen jakautuminen vaihtelee huomattavasti eri jäsenvaltioissa ja eri aikoina Vuonna 2000 unionin valtiontuesta 39 prosenttia myönnettiin liikennealalle, lähes yksinomaan rautatieverkostolle. Tehdasteollisuudelle suunnattiin tuesta 29 prosenttia, maataloudelle ja kalastukselle 17 prosenttia ja hiiliteollisuudelle 9 prosenttia. Jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja siinä, mille aloille ne myöntävät tukea. Maataloudelle ja kalastukselle myönnetyn tuen osuus oli Saksassa ainoastaan 7 prosenttia kokonaistuesta, kun taas Suomessa maataloustuen osuus oli peräti 73 prosenttia. Rautatiealalle myönnetyn tuen osuus oli yli 60 prosenttia kokonaistuesta Belgiassa ja Luxemburgissa verrattuna 39 prosentin keskiarvoon EU:ssa. Hiiliteollisuudelle myönnetyn tuen osuus on lähes 20 prosenttia tuesta Saksassa ja Espanjassa, kun yhteisön keskiarvo on 9 prosenttia. Taulukko 4: Tuen alakohtainen jakautuminen vuonna 2000 >VIITTAUS KAAVIOON> * Sisältää työllistämis- ja koulutustuet, joita ei voida luokitella tiettyyn alaan kuuluvaksi. Lähde: kilpailun pääosasto. Vuosien 1996-1998 ja 1998-2000 välisenä aikana tuen määrä väheni kaikilla päätoimialoilla: tehdasteollisuuden alalla 6,7 miljardia euroa, palvelualalla 2,6 miljardia euroa, liikenteen alalla 1,8 miljardia euroa, maatalouden alalla 1,1 miljardia euroa ja hiiliteollisuuden alalla 1,0 miljardia euroa (taulukko 5). Kun analysoidaan kunkin toimialan kokonaistukimäärästä saaman osuuden kehitystä, on tilanne hieman erilainen: tehdasteollisuuden osuus pieneni 3 prosenttiyksikköä ajanjakson aikana kun taas liikenteen osuus kasvoi 3 prosenttiyksikköä. Kansallisella tasolla kunkin toimialan osuus pysyi suhteellisen vakaana, vaikka merkittävää vaihteluakin on esiintynyt. Erityisesti on mainittava tehdasteollisuudelle myönnetyn tuen 15 prosenttiyksikön väheneminen Italiassa. Tämä johtuu suurimmaksi osaksi aluetuen vähentymisestä kyseisen ajanjakson aikana. (Taulukko 6). Taulukko 5: Valtiontuki aloittain yhteisössä vuosina 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Taulukko 6: Alakohtaisen valtiontuen osuus jäsenvaltioissa vuosina 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> * Sisältää työllistämis- ja koulutustuet, joita ei voida luokitella tiettyyn alaan kuuluvaksi. Lähde: kilpailun pääosasto. 1.3 Valtiontuki tehdasteollisuudelle Tässä luvussa käsitellään tehdasteollisuudelle [1]myönnettyä tukea. Koska Eurooppa-neuvosto toisti Barcelonassa kehotuksensa, jonka mukaan jäsenvaltioiden olisi suunnattava tukea horisontaalisiin tavoitteisiin, taloudellinen ja yhteiskunnallinen koheesio mukaan luettuna, jäsenvaltiot voisivat nimenomaan tällä alalla löytää liikkumavaraa noudattaakseen Tukholmassa esitettyä kehotusta alentaa valtiontukitasoja. [1] Tässä tulostaulussa tehdasteollisuus käsittää tuen terästeollisuudelle, laivanrakennukselle ja muille tehdasteollisuuden aloille, pelastamis- ja rakenneuudistustuen, aluetuen ja tuen useimpiin horisontaalisiin tavoitteisiin (tutkimus ja kehittäminen, pk-yritykset, ympäristö, kauppa ja energiansäästö). Koko EU:n tasolla tehdasteollisuudelle myönnettiin vuonna 2000 tukea 24 miljardia euroa, mikä on 1,6 prosenttia alalla luodusta lisäarvosta. Eniten tälle alalle myönnettiin tukea Tanskassa (4,0 %) ja Kreikassa (3,0 %). Myös Ranska, Irlanti, Italia ja Luxemburg ovat yhteisön keskiarvon yläpuolella (taulukko 7). Taulukko 7: Valtiontuki tehdasteollisuudelle vuonna 2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Tehdasteollisuudelle myönnetty valtiontuki suhteessa luotuun lisäarvoon (ja euroina työssäkäyvää henkilöä kohden) väheni useimmissa jäsenvaltioissa vuosien 1996-1998 ja 1998-2000 välisenä aikana (kuvio 2 ja taulukko 8). Erityisesti tukimäärä väheni Italiassa, jossa pitkäaikainen laskusuuntaus on jatkunut, mutta myös Kreikassa, Saksassa ja Espanjassa. Sitä vastoin Tanskassa ja Irlannissa nousu oli merkittävää. Tukimäärän nousu Irlannissa johtuu siitä, että vuodesta 1998 mukaan on laskettu Irlannin verojärjestelmää koskevat luvut. Kyseistä järjestelmää ollaan kuitenkin nyt poistamassa. Jos näitä tukia ei otettaisi huomioon, vallitseva suuntaus olisi myös Irlannissa aleneva. Tanskassa nouseva suuntaus johtuu kahdesta suuresta ympäristötukijärjestelmästä. >VIITTAUS KAAVIOON> Kuvio 2: Valtiontuki tehdasteollisuudelle vuosina 1996-2000 Lähde: kilpailun pääosasto Taulukko 8: Valtiontuki tehdasteollisuudelle suhteellisesti tarkasteltuna vuosina 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Osa 2: Uudistavatko jäsenvaltiot valtiontukipolitiikkaansa- Barcelonassa maaliskuussa 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto vaati valtiontuen vähentämistä ja suuntaamista paremmin, sillä näillä toimenpiteillä on keskeinen merkitys tehokkaan kilpailun kannalta sisämarkkinoilla. Se vaati jäsenvaltioita suuntaamaan tukea havaitun markkinoiden toiminnan riittämättömyyden korjaamiseen. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi joidenkin jäsenvaltioiden on mietittävä valtiontukipolitiikkansa muuttamista. 2.1 Horisontaaliset tavoitteet Jäsenvaltiot suuntaavat tukea horisontaalisiin tavoitteisiin Yleensä katsotaan, että horisontaalisiin tavoitteisiin myönnettävä valtiontuki, jota ei ole kohdistettu tietyille toimialoille tai maantieteellisille alueille, on suunnattu markkinoiden toiminnan riittämättömyyden korjaamiseen ja että se vääristää kilpailua vähemmän kuin alakohtainen ja tapauskohtainen tuki. Tutkimus ja kehitys, ympäristönsuojelu ja energian säästäminen sekä pk-yritysten tukeminen ovat tärkeimpiä valtiontuella edistettäviä horisontaalisia tavoitteita. Käytettävissä olevien tietojen rajallisuuden vuoksi tässä luvussa tarkastellaan horisontaalisia tavoitteita ottamatta huomioon tukea maataloudelle, kalastukselle ja liikenteelle. Vuonna 2000 horisontaalisiin tavoitteisiin myönnettiin tukea 47 prosenttia EU:ssa myönnetystä kokonaistuesta lukuun ottamatta tukea maataloudelle, kalastukselle ja liikenteelle. Loput tuesta myönnettiin alueellisiin tavoitteisiin (22 %), hiiliteollisuudelle (19 %) ja erityisaloille (11 %). Horisontaalisiin tavoitteisiin myönnettyjen tukien osuus kokonaistuesta vaihtelee suuresti jäsenvaltioissa Kreikan 8 prosentista Tanskan 83 prosenttiin. On kuitenkin muistettava, että joissakin jäsenvaltioissa pääasiassa aluetueksi luokitellut tukiohjelmat voivat tukea toissijaisia tavoitteita kuten T&K:ta ja koulutusta. Tällä voi olla suurta merkitystä esimerkiksi Kreikassa, missä aluetuen osuus on suhteellisen suuri. Mittausongelmista huolimatta luvut osoittavat, mitä horisontaalisia tavoitteita eri jäsenvaltiot suosivat. Esimerkiksi Itävallassa ja Suomessa noin 30 prosenttia tuesta on suunnattu tutkimukseen ja kehittämiseen (EU:n keskiarvo 11 %). Tanska (38 % kokonaistuesta), Ruotsi (27 %) ja Saksa (26 %) suosivat yleensä ympäristönsuojelutavoitteita (EU:n keskiarvo 13 %), kun taas Yhdistynyt kuningaskunta osoittaa 45 prosenttia kokonaistuestaan (lukuun ottamatta tukea maataloudelle, kalastukselle ja liikenteelle) koulutustavoitteisiin (taulukko 9). Taulukko 9: Valtiontuki horisontaalisiin tavoitteisiin, erityisaloille, hiiliteollisuudelle ja alueellisiin tavoitteisiin vuonna 2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: Irlannin korkea luku (47 %) kohdassa 'muut tavoitteet' johtuu Irlannin yhtiöverojärjestelmästä. Lähde: kilpailun pääosasto. Barcelonassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto toisti jäsenvaltioille osoitetun kehotuksen suunnata tukea yhteisön edun mukaisiin horisontaalisiin tavoitteisiin. Viimeaikaiset suuntaukset osoittavat, että horisontaalisiin tavoitteisiin EU:ssa myönnetyn tuen osuus nousi yli 13 prosenttiyksikköä vuosien 1996-1998 ja 1998-2000 välisenä aikana (kuvio 3). Myönteinen suuntaus oli nähtävissä eri asteisena kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Itävaltaa, jossa osuus pieneni hieman. Vertailtaessa jäsenvaltioissa vallitsevia suuntauksia olisi otettava selvästi huomioon horisontaalisiin tavoitteisiin myönnetyn tuen kokonaismäärä. Esimerkiksi Itävallassa horisontaalisten tavoitteiden suhteellinen painoarvo pysyy EU:n keskiarvon yläpuolella lievästä alenemisesta huolimatta. Suurinta nousu näyttää olevan Irlannissa. Tämä johtuu kuitenkin siitä, että vuodesta 1998 huomioon on otettu Irlannin yhtiöverojärjestelmä. Kuvio 3: Horisontaalisiin tavoitteisiin* suunnatun valtiontuen osuus vuosina 1996-2000. >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. 2.2 Alakohtaiset tavoitteet Useimmat jäsenvaltiot ovat vähentäneet tietyille tehdasteollisuuden aloille ja palvelualoille myöntämäänsä tukea Tuki erityisaloille vääristää kilpailua todennäköisesti enemmän kuin tuki horisontaalisiin tavoitteisiin, ja sillä tuetaan myös usein muita tavoitteita kuin havaittu markkinoiden toiminnan riittämättömyys. Lisäksi suuri osa tällaisesta tuesta myönnetään yritysten pelastamiseen tai rakenneuudistukseen. Erityisaloille EU:ssa myönnetyn tuen osuus verrattuna alueellisiin tai horisontaalisiin tavoitteisiin myönnettyyn tukeen oli 11 prosenttia tehdasteollisuudelle, hiiliteollisuudelle ja palveluille vuonna 2000 myönnetystä kokonaistuesta. Alakohtaisen tuen suuri osuus Portugalissa (58 % kokonaistuesta) johtuu yhdestä ainoasta pääasiassa rahoituspalveluille suunnatusta alueellisesta verotukiohjelmasta Madeirassa. Erityisaloille myönnettävät tukimäärät ovat melko suuria myös Irlannissa (23 %), Ruotsissa (20 %), Ranskassa (19 %), Tanskassa (16 %) ja Suomessa (16 %) . Useimmissa jäsenvaltioissa suuntaus on aleneva: vuosina 1996-1998 ja 1998-2000 osuus pieneni EU:n tasolla yli 6 prosenttiyksikköä (kuvio 4). Väheneminen oli tuntuvinta Belgiassa (11 prosenttiyksikköä), Espanjassa (14 prosenttiyksikköä) ja Ranskassa (17 prosenttiyksikköä). Sitä vastoin alakohtaisen tuen osuus on noussut Ruotsissa (+4 prosenttiyksikköä) ja Luxemburgissa (+6 prosenttiyksikköä). Kuvio 4: Erityisille tehdasteollisuuden aloille ja palvelualoille myönnetyn valtiontuen osuus vuosina 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. 2.3 Hiili- ja terästeollisuus EHTY:n perustamissopimuksen voimassaoloaika päättyy heinäkuussa 2002 ja samalla myös niiden valtiontukisääntöjen soveltaminen, joilla tällä hetkellä säännellään valtiontuen myöntämistä EHTY:n hiili- ja terästuotteille. Terästeollisuudelle myönnetty valtiontuki on vähentynyt huomattavasti muutaman viime vuoden aikana, 437 miljoonasta eurosta vuonna 1996 ainoastaan 4 miljoonaan euroon vuonna 2000. Hiiliteollisuudelle myönnettiin vuonna 2000 noin 7 miljardia euroa. Tukea nykyiselle tuotannolle vähennettiin tasaisesti vuosien 1996 ja 2000 välisenä aikana niiden sopimusten mukaisesti, joissa määrätään hiiliteollisuudelle myönnettävien tukimäärien vähentämisestä vuoteen 2005 asti. Taulukossa 10 esitetään katsaus hiiliteollisuudelle myönnettyyn tukeen vuosina 1996-2000. Taulukko 10: Valtiontuki hiiliteollisuudelle vuosina 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. 2.4 Valtiontuki alueellisen kehityksen ja koheesion edistämiseen Aluekehitykseen tehdasteollisuudessa ja palvelualalla myönnettävän tuen osuus pienenee Erityisesti aluekehityksen edistämiseen myönnettiin EU:ssa valtiontukea 8 miljardia euroa vuonna 2000. Hieman yli puolet aluetuesta on suunnattu heikoiten kehittyneille alueille, eli alueille, joille voidaan myöntää aluetukea EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla. Muu tuki on suunnattu 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti "tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla". Erityisesti aluekehityksen edistämiseen myönnetyn tuen osuus EU:ssa vuonna 2000 myönnetyn valtiontuen kokonaismäärästä oli 10 prosenttia. Alakohtaisiin ja horisontaalisiin tukiin verrattuna aluetuen osuus tehdasteollisuudelle, hiiliteollisuudelle ja palveluille myönnetystä tuesta (lukuun ottamatta tukea maataloudelle, kalastukselle ja liikenteelle) oli 22 prosenttia. Jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja, vaikka tämä voidaankin selittää osittain tukiohjelmien erilaisilla luokittelutavoilla (ks. huomautus 2.1 luvussa). Taulukko 11: Valtiontuki alueellisiin tavoitteisiin vuonna 2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Vuosien 1996-1998 ja 1998-2000 välisenä aikana vuotuinen aluetuki väheni keskimäärin 19 miljardista 12 miljardiin euroon. Alueellisiin tavoitteisiin myönnetyn tuen osuus tehdasteollisuudelle, hiiliteollisuudelle ja palveluille myönnetystä tuesta pieneni 37 prosentista 30 prosenttiin (7 prosenttiyksikköä). Useimmissa jäsenvaltioissa osuus joko pieneni tai pysyi ennallaan. Merkittävin muutos tapahtui Saksassa, jossa osuus pieneni 48 prosentista 32 prosenttiin. Tämä oli seurausta Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben -viraston uusille osavaltioille myöntämän valtiontuen asteittaisesta poistamisesta. Barcelonassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto toisti jäsenvaltioille osoitetun kehotuksen suunnata tukea taloudellisen ja yhteiskunnallisen koheesion edistämiseen. Käytettävissä olevien tietojen rajallisuuden vuoksi valtiontukea taloudellisen ja yhteiskunnallisen koheesion edistämiseen ei tarkastella alueellisella tasolla vaan jäsenvaltiotasolla. Tulostaulussa käytetyssä lähestymistavassa verrataan neljää koheesiomaata EU:n neljään suurimpaan kansantalouteen. On syytä huomata, että myös jälkimmäisissä jäsenvaltioissa myönnetään valtiontukea useille alueille, jotka ovat kehityksessä jäljessä. Kun tarkastellaan yleisiä eroja yhteisössä koheesion kannalta, tuen määrä neljässä koheesiomaassa ei ole noussut lähes ollenkaan. Sen osuus tehdasteollisuudelle, hiiliteollisuudelle ja palvelualalle EU:ssa vuosina 1996-1998 myönnetystä kokonaistuesta oli 12 prosenttia ja vuosina 1998-2000 lähes 14 prosenttia. Nousu johtuu pääasiassa siitä, että vuodesta 1998 huomioon on otettu Irlannin yhtiöverojärjestelmää koskevat luvut (vuodessa keskimäärin 380 miljoonaa euroa). Vertailun vuoksi neljän suuren kansantalouden, Saksan, Italian, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan, osuus tehdasteollisuuden tuesta pieneni tämän ajanjakson aikana 80 prosentista 76 prosenttiin Kuvio 5: Alueellisiin tavoitteisiin suunnatun valtiontuen osuus vuosina 1996-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. 2.5 Valtiontukivälineet Suurin osa jäsenvaltioista myöntää tehdasteollisuuden tuet yleensä avustuksina ... Valtiontuki muodostaa aina julkisille viranomaisille kustannuserän tai tulojen menetyksen ja tuensaajille edun. Tukiosa, eli siirrettyyn nimellismäärään sisältyvä lopullinen taloudellinen etu, riippuu kuitenkin suuressa määrin siitä, missä muodossa tuki myönnetään. Ajanjaksolla 1998-2000 avustukset ja verovapautukset, eli tuensaajalle kokonaisuudessaan siirtyvä tuki, muodostivat lähes 90 prosenttia kaikesta tehdasteollisuuden alalla myönnetystä valtiontuesta. Kuvio 6: Eri tukivälineiden osuus EU:ssa tehdasteollisuudelle myönnetystä kokonaistuesta vuosina 1998-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. ... mutta eri välineiden käytössä on yhä suuria eroja Avustukset ovat yleisin tukimuoto: niiden osuus EU:ssa myönnetystä kokonaistuesta on 63 prosenttia. Talousarviosta myönnetyn tuen lisäksi tukea maksetaan verotus- tai sosiaaliturvajärjestelmien kautta. Koko EU:n alueella verovapautusten osuus on 25 prosenttia kokonaistuesta. Kreikassa, Espanjassa, Luxemburgissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa yli 90 prosenttia tuesta myönnetään avustuksina, kun taas muissa jäsenvaltioissa käytetään enemmän verovapautuksia, erityisesti Ranskassa (47 %) ja Irlannissa (74 %). Lisäksi eri jäsenvaltioissa on käytössä muitakin tukivälineitä (taulukko 12). Yhteen luokkaan sisältyvät toimenpiteet, joissa tukiosan muodostavat korot, joilta tuensaaja säästyy sinä aikana, jonka siirretty pääoma on sen käytössä. Varojen siirto tapahtuu edullisin ehdoin myönnetyn lainan tai verojen lykkäämisen muodossa. Tässä luokassa tukiosat ovat paljon alhaisemmat kuin tuen pääoma-arvo. EU:n tasolla edullisin ehdoin myönnettyjen lainojen osuus on 8 prosenttia kaikesta tehdasteollisuuden tuesta. Saksassa, Itävallassa, Portugalissa ja Ruotsissa osuus on huomattavasti suurempi (11-17 %). Vastaavanlainen väline on verojen lykkääminen, jota ainoastaan neljä jäsenvaltiota käyttää. Verojen lykkäämisen osuus kaikesta tehdasteollisuuden tuesta on Alankomaissa 4 prosenttia. Tukea voidaan myöntää myös valtion pääomaosakkuuksien muodossa, joiden osuus kaikesta EU:ssa tehdasteollisuudelle myönnetystä tuesta on alle 1 prosentti. Tukea voidaan myöntää myös takauksina, jolloin tuki ilmaistaan taattuna nimellismääränä. Tukiosat ovat tavallisesti paljon nimellismääriä alhaisemmat, sillä ne vastaavat etua, jonka tuensaaja saa ilmaiseksi tai markkinakorkoa alhaisemmalla korolla, jos riskilisä maksetaan. Jos takausjärjestelystä kuitenkin aiheutuu tappioita, mukaan lasketaan tappioiden kokonaismäärä, josta vähennetään maksetut riskilisät, koska tätä määrää voidaan pitää tuensaajalle suoritettuna lopullisena siirtona. Takausten osuus EU:ssa tehdasteollisuudelle myönnettyjen tukien kokonaismäärästä on alle 3 prosenttia. Taulukko 12: Valtiontuki tehdasteollisuudelle tukivälineittäin vuosina 1998-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Osa 3: Menettelysääntöjen noudattaminen Euroopan unionissa 3.1 Kirjatut tukiasiat Komissio valvoo jäsenvaltioiden myöntämiä valtiontukia muodollisella ja avoimella menettelyllä [2]. Vuonna 2001 komissio kirjasi yli 1 000 valtiotukiasiaa. Niistä noin 44 prosenttia koski tehdasteollisuutta, hiiliteollisuutta ja palvelualoja, 39 prosenttia maataloutta, 10 prosenttia kalastusta ja 7 prosenttia liikennettä. Vuonna 2001 ilmoitettujen asioiden lukumäärä nousi maatalouden alalla noin 100:lla asialla. Tämä johtui osittain BSE-kriisistä. [2] Neuvoston asetus N:o 659/1999. Neuvoston asetuksen mukaan "asianomaisen jäsenvaltion on riittävän ajoissa ilmoitettava komissiolle kaikista suunnitelmistaan myöntää uutta tukea". Noin 15:ssä prosentissa tutkituista tukiasioista jäsenvaltio ei kuitenkaan aloittanut menettelyä vaan komission oli aloitettava valvontamenettely saatuaan tietää tuesta esimerkiksi kantelun seurauksena. Kaksi ryhmäpoikkeusta, joiden tarkoituksena on vähentää hallinnollisia velvoitteita tietyntyyppisen tuen osalta, tuli voimaan helmikuussa 2001. Niistä toinen koskee pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja toinen koulutustukea (lisätietoja 3.4 luvussa). Odotusten mukaisesti näitä kahta tukimuotoa koskevien ilmoitusten määrä väheni voimakkaasti vuonna 2001, koska jäsenvaltiot käyttivät hyväkseen ryhmäpoikkeuksia: komissio sai noin 50 tietolomaketta poikkeuksen soveltamisalaan kuuluvasta koulutustuesta ja yli 100 lomaketta poikkeuksen soveltamisalaan kuuluvasta tuesta pk-yrityksille. Lähes kaksi kolmasosaa vuonna 2001 vastaanotetuista tietolomakkeista oli peräisin Italiasta tai Saksasta, kun taas eräät toiset jäsenvaltiot jatkoivat toistaiseksi ilmoitusten tekemistä tällaisesta tuesta. 3.2 Komission päätökset Kun komissio epäilee sitä, noudattavatko tietyt tukitoimenpiteet valtiontukisääntöjä, se toteuttaa muodollisen tutkintamenettelyn, jonka aikana kolmannet osapuolet ja kaikki jäsenvaltiot voivat esittää huomautuksia. Useimmissa tapauksissa komissio ei kuitenkaan epäile yhdenmukaisuutta valtiontukisääntöjen kanssa, vaan antaa jäsenvaltioille luvan myöntää tuen suorittamatta muodollista tutkintamenettelyä. Se aloittaa menettelyn ainoastaan epäilyttävissä tapauksissa. Vuonna 2001 tehdyistä lopullisista päätöksistä 12 prosenttia oli sellaisia, joissa päätös tehtiin vasta muodollisen tutkintamenettelyn jälkeen. Kun komissio muodollisen tutkintamenettelyn päätteeksi tulee siihen tulokseen, että tutkittu tuki ei noudata valtiontukisääntöjä eikä sen vuoksi sovellu yhteismarkkinoille, se tekee kielteisen päätöksen. Kuviossa 7 esitetään komission tutkimien yhteismarkkinoille soveltumattomien ja soveltuvien tukien osuudet. Vuosina 1999-2001 kaikista lopullisista päätöksistä 7 prosenttia oli kielteisiä. Kokonaismäärään sisältyvät ehdolliset päätökset, jotka ovat melko harvinaisia. Kyseisenä aikana niitä kirjattiin ainoastaan kahdeksan. Kuvio 7: Kielteisten päätösten osuus jäsenvaltioittain vuosina 1999-2001 >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: Kokonaismäärään eivät sisälly ne päätökset, joissa komissio katsoo, että ilmoitettu tuki ei itse asiassa ole 87 artiklan 1 kohdassa määriteltyä tukea. Tällaisia päätöksiä tehtiin 43 vuonna 2001. Lähde: maatalouden, kalastuksen, kilpailun sekä liikenteen ja energian pääosastot. 3.3 Tuen takaisinperiminen Tehdessään kielteisen päätöksen komissio määrää yleensä jäsenvaltion perimään tuen takaisin tuensaajalta, jos tuki on jo myönnetty. Taulukossa 13 esitetään katsaus takaisinperimismääräysten tämänhetkiseen tilanteeseen. Taulukko 13: Takaisinperimismääräykset, joiden toteuttaminen oli kesken 5.3.2002 >TAULUKON PAIKKA> Huom: Valtiontuen takaisinperintää koskevat menettelyt muilla aloilla kuin maatalous, kalastus ja liikenne. Lähde: kilpailun pääosasto. Taulukossa 14 esitetään yhteismarkkinoille soveltumattomien, takaisin perittävien tukien määrä jäsenvaltioittain. Joissakin tapauksissa, kun tuensaajia on paljon, ei ole mahdollista määritellä yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen tarkkaa määrää ennen kuin tuensaajat ovat maksaneet sen takaisin. Noin puolet takaisin perittävästä tukimäärästä Saksassa ja lähes koko määrä Italiassa liittyy yhteen ainoaan tukiasiaan. Taulukko 14: Vireillä olevat takaisinperimismääräykset ja takaisin perittävät summat jäsenvaltioittain >TAULUKON PAIKKA> Huom: Valtiontuen takaisinperintää koskevat menettelyt muilla aloilla kuin maatalous, kalastus ja liikenne. Lähde: kilpailun pääosasto. 3.4 Valtiontuen valvonnan uudenaikaistaminen Komissio on aloittanut pitkän uudistusprosessin, jonka tavoitteena on yksinkertaistaa valtiontukimenettelyjä yksinkertaisissa asioissa ja keskittää komission voimavarat kaikkein vakavimpiin kilpailun vääristymiin. Tarkoituksena on varmistaa, että tarvittavat muutokset on toteutettu ennen laajentumista. Joulukuussa 2000 hyväksyttiin valtuusasetuksen (EY) N:o 994/98 nojalla kolme ensimmäistä asetusta, joiden voimaantulo on merkittävä etappi tässä prosessissa. Kyseessä ovat pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävää tukea ja koulutustukea koskevat ryhmäpoikkeusasetukset [3] sekä asetus, jolla koonnetaan vähämerkityksistä tukea koskeva de minimis -sääntö [4]. Tämän säännön mukaan yritykselle myönnettyä tukea, joka ei ylitä 100 000 euron rajaa minkään kolmen vuoden pituisen ajanjakson aikana, ei katsota perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi eikä siitä sen vuoksi tarvitse ilmoittaa. [3] Asetus (EY) N:o 68/2001 ja N:o 70/2001. [4] EYVL L 10, 13.1.2001. Helmikuussa 2001 voimaan tulleiden ryhmäpoikkeusten ansiosta jäsenvaltiot voivat myöntää tukea välittömästi ilman ennakkoilmoitusta ja komission hyväksyntää, jos poikkeusasetuksessa säädetyt edellytykset täyttyvät. Ryhmäpoikkeusasetuksista ei hyödy ainoastaan komissio, vaan myös kansalliset, alueelliset ja paikalliset viranomaiset, sillä tuen myöntämismenettely voi nopeutua huomattavasti ja hallinnolliset velvoitteet kevenevät. Menettelyn yksinkertaistuminen ei vähennä valvonnan määrää tai heikennä valtiontukisääntöjä. Asetusten eri säännöksissä varmistetaan, että jäsenvaltioiden on lähetettävä komissiolle tietolomake ja vuosikertomus, jotta komissio voi valvoa ryhmäpoikkeusten soveltamista. Koska asetuksia sovelletaan suoraan jäsenvaltioissa, kantelijat voivat kääntyä suoraan kansallisten tuomioistuinten puoleen, jos niiden kilpailijoille on myönnetty tukea, joka ei täytä kaikkia sovellettavan poikkeusasetuksen edellytyksiä. Komissiolla on myös käynnissä pitkä uudistusprosessi, jonka tavoitteena on yksinkertaistaa valtiontukimenettelyjä yksinkertaisissa asioissa ja keskittää komission voimavarat kaikkein vakavimpiin kilpailun vääristymiin. Uusia yhteisön suuntaviivoja ja puitteita on annettu tai ollaan laatimassa. Pienille ja keskisuurille yrityksille sekä koulutukseen myönnettävä tuki, joka noudattaa komission hyväksymiä tiukkoja kriteereitä, on nyt vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta. Tällaisten ryhmäpoikkeusten tarkoituksena on vähentää hallinnollista työtä, jota jäsenvaltioille ja komissiolle aiheutuu ennen näihin tavoitteisiin suunnatun tuen toteuttamista. Tällä tavoin on mahdollista keskittyä paremmin seuraamaan tukien tehokkuutta. Uudet ympäristönsuojelutuen suuntaviivat on julkaistu, ja niiden vaikutusta valtiontuen määriin seurataan tarkasti. Lisäksi on kehitetty säännöt, jotka koskevat valtiontuen myöntämistä riskipääomasijoittamisen edistämiseksi, jolla voidaan edistää merkittävällä tavalla yritysten kehitystä ja työllisyyttä. Parhaillaan valmistellaan uutta työllistämistukea koskevaa ryhmäpoikkeusasetusta ja jatketaan selvitystyötä, joka koskee verotustoimenpiteiden muodossa myönnettyä valtiontukea. Osa 4: Valtiontuki pienille ja keskisuurille yrityksille ja sisämarkkinat 4.1 Valtiontuki pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset) Pk-yrityksille myönnetyille valtiontuille voidaan myöntää poikkeus yleisestä valtiontukien kiellosta ottaen huomioon niiden vaikutus "tietyn taloudellisen toiminnan kehityksen edistämiseen" [5] (87 artiklan 3 kohdan c alakohta). Cannesissa kesäkuussa 1995 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti päätelmissään, että pk-yrityksillä on ratkaiseva asema työpaikkojen luomisessa ja yleisemmin yhteiskunnallisen vakauden ja talouden elinvoimaisuuden edistäjinä. [5] Toinen välttämätön edellytys on, että "tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla". Kun puhutaan pk-yritysten vaikutuksesta taloudellisten ja yhteiskunnallisten tavoitteiden saavuttamiseen, mainitaan yleensä pk-yritysten rooli innovaatiotoiminnassa ja se, että ne ovat suuria yrityksiä joustavampia ja sopeutumiskykyisempiä, auttavat säilyttämään markkinoiden avoimuuden ja helpottavat voimavarojen kohdentamista taantuvilta aloilta kehittyville aloille. Tämän seurauksena pk-yritykset edistävät myös työpaikkojen luomista ja yhteiskunnallista koheesiota. Pk-yritysten kehityksen tiellä on kuitenkin useita esteitä. Pk-yritysten kannalta markkinoiden toiminta on puutteellisinta pääomamarkkinoilla. Rahoitusmarkkinat ovat tavallisesti haluttomia rahoittamaan pk-yrityksiä, koska niiden kannattavuudesta ja menestysmahdollisuuksista ei ole riittävästi tietoja. Tilannetta pahentaa se, että pk-yritykset voivat tarjota velkojilleen niukasti takuita. Usein mainittuja pk-yrityksiin vaikuttavia markkinoiden puutteellisen toiminnan muotoja ovat resurssien vähäisyydestä johtuvat riittämättömät mahdollisuudet hankkia tietoa (erityisesti uusista teknologioista ja markkinoista) ja alttius lainsäädännöllisille muutoksille ja yleensä riskeille verrattuna suuriin yrityksiin, joiden toiminnot ovat monipuolisempia. Tällaisen markkinoiden toiminnan riittämättömyyden katsotaan rajoittavan pk-yritysten kehitystä, erityisesti käynnistys- ja kehitysvaiheissa. Sen vuoksi valtiontuen myöntäminen on oikeutettua. Taloustieteilijöiden mukaan edellä mainittua markkinoiden toiminnan riittämättömyyttä voitaisiin itse asiassa korjata tehokkaammin muiden toimenpiteiden avulla kuin myöntämällä pk-yrityksille suoraa taloudellista tukea. Jos vaikeutena on esimerkiksi pk-yritysten rahoituksensaantimahdollisuudet, paras ratkaisu olisi korjata ongelma sen syntytasolla esimerkiksi tukemalla pk-yrityksille suunnattujen erityisrahoituslaitosten tai niiden luottokelpoisuutta luokittelevien yhtiöiden perustamista, edistämällä riskipääoman sijoittamista [6] tai helpottamalla pk-yritysten pääsyä osakemarkkinoille (esim. "uusiin markkinoihin" erikoistuneiden arvopaperipörssien kautta). Toisaalta jos pk-yritysten ongelmana on tiedonsaannin vaikeus tai valtion sääntelystä aiheutuvat suuret kustannukset, voisi relevanttien tietojen levittäminen kaikille talouden toimijoille ja sääntelystä yrityksille aiheutuvien velvoitteiden vähentäminen auttaa. Yleensä ottaen politiikan tekijöiden olisi arvioitava tapauskohtaisesti, onko parhain tapa korjata pk-yrityksiin vaikuttavaa markkinoiden toiminnan riittämättömyyttä valtiontuki, neuvontapalvelut, rakenneuudistusten tehostaminen vai näiden toimenpiteiden yhdistelmä. [6] Erityisesti pk-yrityksille suunnatun riskipääoman tarjoamiseen tai edistämiseen myönnettyä valtiontukea koskevat EY:n kilpailusäännöt vahvistettiin vuonna 2001. 4.2 Pk-yritysten suorituskyky ja valtiontuki jäsenvaltioissa Pk-yritysten ja suurten yritysten suorituskyvyn vertailu Muutamia merkittäviä poikkeuksia lukuun ottamatta (Kreikka ja Ruotsi) suurten yritysten suorituskyky tuotannossa (lisäarvo) on ollut hieman parempi kuin pk-yritysten suorituskyky ajanjaksolla 1996-2001. Toisin kuin tuotanto, työllistäminen korreloi ajan mittaan yleensä negatiivisesti yrityskoon kanssa. Kestävä talouskasvu vuosina 1996-2001 johti kuitenkin työpaikkojen lisääntymiseen kaikissa maissa ja kaikenkokoisissa yrityksissä (lukuun ottamatta Saksaa, joka muodostaa merkittävän poikkeuksen). Suurissa yrityksissä sekä työvoiman tuottavuus (Saksaa lukuun ottamatta) että vähäisemmässä määrin kannattavuus ovat paremmat kuin pk-yrityksissä. Yritysten toimialakohtainen jakaantuminen selittää osittain erot kokoluokkien ja jäsenvaltioiden suhteen, mutta kaiken kaikkiaan suurten yritysten parempi suorituskyky näyttää olevan rakenteellinen ilmiö, joka esimerkiksi tehdasteollisuuden alalla on yhteydessä mittakaavaetuihin ja markkinavoiman vaikutuksiin. Pk-yrityksille myönnetyn valtiontuen osuus Pk-yrityksille myönnetyn valtiontuen osuus vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioittain ja vähäisemmässä määrin eri aikoina. Pk-yrityksille myönnetyn tuen osuus kokonaistuesta (lukuun ottamatta maataloutta, kalastusta ja liikennettä) vaihtelee Tanskan ja Irlannin alle 1 prosentista noin 25 prosenttiin Belgiassa ja Luxemburgissa. EU:n keskiarvo on 10 prosenttia (taulukko 9). On tärkeää huomata, että nämä luvut käsittävät ainoastaan tuet, joilla jäsenvaltio pyrkii tukemaan ensisijaisesti pk-yrityksiä. Muutkin tukimuodot kuten aluetuki voivat auttaa parantamaan pk-yritysten liiketoimintaympäristöä. 4.3 Valtiontuki, riskipääoma ja yritysten perustaminen Käytettävissä olevien tietojen ja kirjallisuuden mukaan on olemassa sekä "imutekijöitä" (taloudellinen hyvinvointi) että "työntötekijöitä" (pääasiassa työttömyys), jotka vaikuttavat yrityksen perustamiseen. Uusien yritysten perustajien mukaan kaksi merkittävintä estettä ovat rahoitus (ennen perustamista ja ensimmäisten toimintavuosien aikana) ja tarvittavien tietojen puute. Julkisia rahoitusavustuksia pidetään tärkeänä ulkoisena rahoituslähteenä, mutta uuden yrityksen perustaminen ei kuitenkaan näytä riippuvan niistä [7]. [7] Yritysdemografiaan vaikuttavia tekijöitä käsitellään Instituto Guglielmo Tagliacarnen koordinoimassa raportissa "Business demography in Europe", joka julkaistaan julkaisussa "Observatory of European SMEs" vuonna 2002. On houkuttelevaa verrata pk-yrityksille myönnettyä valtiontukea ja riskipääomaa vaihtoehtoisina rahoituslähteinä, vaikka niitä ei suoraan voidakaan verrata toisiinsa eivätkä ne ole ainoita mahdollisia rahoituslähteitä. Näiden kahden rahoitusmuodon välillä ei myöskään ole selvää korrelaatiota. On kuitenkin kiinnostavaa huomata, että Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta, joissa riskipääomaa myönnetään paljon, myöntävät suhteellisen vähän valtiontukea erityisesti pk-yrityksille (kuvio 8). On tärkeää pitää mielessä, että pk-yritykset hyötyvät usein muunlaisestakin horisontaalisesta tuesta. Kuvio 8: Riskipääoma ja valtiontuki pk-yrityksille >VIITTAUS KAAVIOON> Huom: Riskipääoman kokonaismäärä kattaa varhais-, laajennus- ja korvausvaiheen rahoituksen. Lähde: kilpailun pääosasto ja Eurostat. 4.4 Valtiontuki pk-yrityksille sekä lainsäädännöllinen ja hallinnollinen ympäristö sisämarkkinoilla Myöntämällä pk-yrityksille perustamissopimuksen mukaista valtiontukea jäsenvaltiot voivat auttaa poistamaan kilpailuhaittoja, joita markkinoiden toiminnan riittämättömyydestä aiheutuu pk-yrityksille. Pk-yrityksille myönnetyn valtiontuen määrä antaa kuitenkin epätäydellisen kuvan julkisten interventioiden kokonaisvaikutuksesta pk-yritysten suorituskykyyn. Pk-yritysten suorituskykyyn vaikuttaa merkittävässä määrin ympäristö, jossa yritys harjoittaa toimintaansa. Jos julkinen politiikka johtaa yritysten kannalta hankalaan lainsäädännölliseen ja hallinnolliseen ympäristöön, aiheutuu tästä lisäkustannuksia pk-yrityksille, jotka suuriin yrityksiin verrattuna ovat alttiimpia kärsimään hallinnollisista ja lainsäädännöllisistä esteistä. Sen vuoksi politiikan eri välineitä on käytettävä yhdenmukaisesti pk-yritysten kehityksen edistämiseksi. Ei ole olemassa tarkkaa ja yhteistä keinoa mitata erilaisten valtion toimenpiteiden myönteisiä ja kielteisiä vaikutuksia ja niiden nettovaikutusta pk-yrityksiin. On kuitenkin olemassa eri indikaattoreita, jotka mittaavat eri tavoin vaikutuksia, joita julkisilla toimenpiteillä on yrittäjyyteen ja erityisesti pk-yrityksiin. Kun näihin indikaattoreihin yhdistetään pk-yrityksille myönnettyä valtiontukea koskevat tiedot, saadaan täydellisempi ja tarkempi kuva jäsenvaltioiden nettotuesta pk-yrityksille. Esimerkiksi tuen aiotut myönteiset vaikutukset voidaan osittain kumota kohtuuttomilla hallinnollisilla velvoitteilla tai tehottomalla lainsäädännöllä. Toisaalta saman tukimäärän vaikutusta voidaan tehostaa pk-yritysten kannalta suotuisalla politiikalla. Taulukko 15: Yritysten hallinnollisia velvoitteita koskevat indikaattorit >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Yritystoiminnan pääosaston julkaisu "Benchmarking the administration of business start-ups", 2002, ja kilpailun pääosasto (valtiontukea koskevat tiedot). Taulukossa 15 annetaan tietoja yksityisen osakeyhtiön perustamiseen kuluvasta ajasta ja perustamiskustannuksista kussakin jäsenvaltiossa. Nämä ovat yleisimmin käytetyt indikaattorit mitattaessa yritysten hallinnollisia velvoitteita. Yhdistetyn aika- ja kustannusindikaattorin perusteella hallinnollisia velvoitteita on vähiten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Tanskassa ja Irlannissa ja eniten Italiassa, Belgiassa ja Itävallassa. On kiinnostavaa panna merkille, että Italiassa ja Belgiassa myönnetään suhteellisen paljon valtiontukea pk-yrityksille (ks. kuvio 8). Vuoden 2002 talouspolitiikan laajat suuntaviivat sisältävät useita suosituksia, jotka koskevat yrittäjyyden kannustamista. Yksi niistä koskee yrityksille suotuisan ympäristön luomista parantamalla ja yksinkertaistamalla yritysverotusjärjestelmää ja lainsäädännöllistä ympäristöä jäsenvaltioissa. Yrittäjyyttä haittaavia hallinnollisia ja lainsäädännöllisiä esteitä olisi vähennettävä mahdollisimman paljon erityisesti lyhentämällä uuden yrityksen perustamiseen kuluvaa aikaa ja pienentämällä siitä aiheutuvia kustannuksia. Jäsenvaltioita kehotettiin myös panemaan täytäntöön pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan nojalla antamansa sitoumukset ja kannustamaan riskien ottamista parantamalla erityisesti pk-yritysten mahdollisuuksia saada rahoitusta toimintansa alkuvaiheessa. Näiden uudistusten tarkoituksena on edistää yritysten perustamista ja laajentamista, parantaa tuottavuutta ja Euroopan talouden kasvumahdollisuuksia. Valtiontukea käsittelevät foorumit Tulostaulun verkkoversiossa on Internet-linkkejä valtiontukipolitiikkaa koskeviin tietolähteisiin jäsenvaltioissa ja Euroopan parlamentissa. http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/scoreboard/ Tekninen liite Tulostaulu kattaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määritellyn valtiontuen, jota 15 jäsenvaltiota ovat myöntäneet ja jonka komissio on tutkinut. Esitetyt numerotiedot eivät näin ollen kata yleisiä toimenpiteitä eivätkä myöskään yhteisön rahastoja ja välineitä. Kaikki valtiontukea koskevat tiedot liittyvät komission tekemien päätösten täytäntöönpanoon eivätkä asioihin, joiden tutkiminen on kesken. Kun keskeneräisiä asioita koskevat päätökset on tehty, ne voivat vaikuttaa esitettyihin lukuihin takautuvasti. Valtiontukimenot on osoitettu sille vuodelle, jolloin ne syntyivät. Jos menot jossakin tapauksessa jakaantuvat usealle vuodelle, tuen kokonaismäärä on jaettu niille vuosille, joina menot syntyivät. Kaikki luvut ovat miljoonina (tai miljardeina) euroina vuoden 1999 kiinteisiin hintoihin. Tulostaulun verkkoversiossa on lisätietoja metodeista ja runsaasti tilastotaulukkoja: http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/legislation/ Taulukkoon 1 liittyvät numerotiedot Valtiontuki yhteensä jäsenvaltioittain, miljoonaa euroa >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. BKT jäsenvaltioittain, miljoonaa euroa >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostatin Newcronos-tietokanta. Kuvioon 1 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Taulukkoon 2 liittyvät numerotiedot Valtiontuki yhteensä jäsenvaltioittain: ks. tekninen liite, taulukko 1. BKT jäsenvaltioittain: ks. tekninen liite, taulukko 1. Kokonaisväestömäärä jäsenvaltioittain (luvut miljoonia) >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostatin Newcronos-tietokanta. Taulukkoon 3 liittyvät numerotiedot Valtiontuki yhteensä jäsenvaltioittain: ks. tekninen liite, taulukko 1. Kokonaistyöllisyys jäsenvaltioittain (luvut miljoonia) >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostatin Newcronos-tietokanta. Valtion bruttomenot jäsenvaltioittain >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostatin Newcronos-tietokanta. Taulukkoon 5 liittyvät numerotiedot Valtiontuki aloittain yhteisössä vuosina 1996- 2000 >VIITTAUS KAAVIOON> * Luvut sisältävät työllistämis- ja koulutustuet, joita ei voida luokitella tiettyyn alaan kuuluviksi. Lähde: kilpailun pääosasto. Taulukkoon 7 liittyvät numerotiedot Valtiontuki tehdasteollisuudelle jäsenvaltioittain >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Lisäarvo tehdasteollisuuden alalla jäsenvaltioittain >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostatin Newcronos-tietokanta. Kuvioon 2 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Taulukkoon 8 liittyvät numerotiedot Valtiontuki tehdasteollisuudelle jäsenvaltioittain: ks. teknisen liitteen taulukko 7. Tehdasteollisuuden lisäarvo jäsenvaltioittain: ks. tekninen liite, taulukko 7. Työntekijämäärä tehdasteollisuudessa jäsenvaltioittain >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Eurostatin Newcronos-tietokanta. Taulukkoon 9 liittyvät numerotiedot Valtiontuki horisontaalisiin tavoitteisiin, erityisaloille, hiiliteollisuudelle ja alueellisiin tavoitteisiin, keskiarvo vuosina 1996-1998 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Valtiontuki horisontaalisiin tavoitteisiin, erityisaloille, hiiliteollisuudelle ja alueellisiin tavoitteisiin, keskiarvo vuosina 1998-2000 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Kuvioon 3 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Kuvioon 4 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Kuvioon 5 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Kuvioon 6 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto. Kuvioon 7 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: EU:n komission tietokanta "Integrated State Aid Information System" Kuvioon 8 liittyvät numerotiedot >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: kilpailun pääosasto ja Eurostat.