EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 8.5.2018 COM(2018) 273 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Kertomus pienten lasten hoitopalvelujen kehittämisestä naisten työmarkkinoille osallistumisen, työssäkäyvien vanhempien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisen sekä kestävän ja osallistavan kasvun tehostamiseksi Euroopassa (”Barcelonan tavoitteet”)



Tiivistelmä Korkeatasoisten lastenhoitopalvelujen saatavuus, saavutettavuus ja kohtuuhintaisuus ovat olennaisen tärkeitä, jotta mahdollistetaan naisten ja myös miesten, joilla on hoitovelvollisuuksia, osallistumisen työmarkkinoille. Korkeatasoinen varhaiskasvatus ja hoito ovat myös tärkeitä sosiaalisesti heikossa asemassa olevien lasten ongelmien ratkaisemiseksi, ja ne edistävät lasten kognitiivista ja sosiaalista kehitystä varhaisesta iästä lähtien. Barcelonan Eurooppa-neuvosto myönsi tämän tilanteen jo vuonna 2002 ja asetti tavoitteita, jotka koskevat esikouluikäisten lasten kohtuuhintaisten ja korkeatasoisten lastenhoitopalvelujen saatavuutta 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista. Työssäkäyvien vanhempien ja omaisiaan hoitavien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisen tukemista koskevan komission tiedonannon täytäntöönpanoon liittyen tämän kertomuksen tavoitteena on arvioida, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet Barcelonan tavoitteiden saavuttamisessa vuonna 2013 julkaistun edellisen kertomuksen jälkeen. Barcelonan tavoitteet on yleisesti ottaen saavutettu EU-28:ssa alle kolmevuotiaiden lasten ryhmässä (32,9 prosenttia lapsista EU:ssa), mutta jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroja. Vuotta 2016 koskevien viimeisimpien tietojen mukaan 33 prosentin tavoite saavutettiin suurelta osin kahdessatoista EU:n jäsenvaltiossa, kyseisistä kahdestatoista jäsenvaltiosta seitsemässä hoidossa olevien lasten osuus oli 33–49 prosenttia ja viidessä jäsenvaltiossa vähintään 50 prosenttia lapsista oli hoidossa. Kuudessatoista jäsenvaltiossa alle 33 prosenttia lapsista on hoidossa ja kymmenessä jäsenvaltiossa alle 25 prosenttia nuorimman ikäryhmän lapsista on lastenhoidon piirissä. Barcelonan tavoitetta ei ole vielä saavutettu yli kolmevuotiaiden ja sitä vanhempien alle kouluikäisten lasten ryhmässä. Vuonna 2016 virallisen hoidon piirissä tai esikoulussa oli 86,3 prosenttia kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista. Barcelonan tavoite saavutettiin kahdessatoista EU:n jäsenvaltiossa ja kuudessatoista jäsenvaltiossa tavoitetta ei ole vielä saavutettu. Useat tekijät vaikuttavat lastenhoidon saatavuuteen ja käyttöön: lakisääteinen oikeus lastenhoitoon, saatavuus ja korkea taso. Tärkeä merkitys on myös palvelujen mukautettavuudella vanhempien tarpeisiin, myös lastenhoitopaikkojen etäisyydellä sekä työskentelymalleihin ja tarpeisiin mukautetuilla aukioloajoilla. Koska hoitovelvollisuudet ovat pääsyy naisten alhaiseen osallistumiseen työmarkkinoille, mistä aiheutuu Euroopalle vuosittain 370 miljardin euron taloudellinen menetys, Euroopan neuvoston vuonna 2002 hyväksymät Barcelonan tavoitteet ovat edelleen olennaisen tärkeitä vuonna 2018. 1. Poliittinen tilanne Naisten aliedustus on pysyvimpiä työmarkkinoihin vaikuttavia ongelmia kaikissa Euroopan unionin (EU) jäsenvaltioissa. Yleinen sukupuolten välinen työllisyysero eli ero naisten ja miesten työllisyysasteessa on 11,6 prosenttia tai jopa 18,2 prosenttia kokoaikaiseksi muutettuna. Tästä aiheutuu vuosittain 370 miljardin euron taloudellinen menetys. Suurin syy naisten vähäiseen osuuteen työmarkkinoilla on se, että heillä on suhteettoman suuret hoitovelvollisuudet miehiin verrattuna. Naisilla on hoitovelvollisuuksia elämänsä eri vaiheissa mutta erityisesti silloin, kun heillä on pieniä lapsia. Vuonna 2016 niiden naisten keskimääräinen työllisyysaste, joilla oli yksi alle kuusivuotias lapsi, oli 9 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin naisten, joilla ei ollut pieniä lapsia. Useissa jäsenvaltioissa tämä ero on yli 30 prosenttiyksikköä. Joissakin jäsenvaltioissa hoitovelvollisuuksien vuoksi työmarkkinoiden ulkopuolella olevien naisten osuus on 25 prosenttia työmarkkinoiden ulkopuolella olevista naisista. Korkeatasoisten lastenhoitopalvelujen saatavuus, saavutettavuus ja kohtuuhintaisuus ovat olennaisen tärkeitä, jotta mahdollistetaan naisten ja myös miesten, joilla on hoitovelvollisuuksia, osallistumisen työmarkkinoille. Barcelonan Eurooppa-neuvosto myönsi tämän tilanteen jo vuonna 2002 ja asetti tavoitteita, jotka koskevat esikouluikäisten lasten kohtuuhintaisten ja korkeatasoisten lastenhoitopalvelujen saatavuutta: Jäsenvaltioiden olisi poistettava pidäkkeitä naisten osallistumiselta työvoimaan ja pyrittävä tarjoamaan lastenhoitopalvelujen kysynnän huomioon ottaen ja kansallisten asiaa koskevien malliensa mukaisesti lastenhoitopalveluja vuoteen 2010 mennessä ovähintään 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja ovähintään 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista.

Eurooppa-neuvosto velvoitti saavuttamaan nämä tavoitteet vuoteen 2010 mennessä. Vuonna 2013 antamassaan kertomuksessa, jossa arvioidaan tilannetta, Euroopan komissio totesi, ettei tavoitteita ollut saavutettu kummassakaan lapsiryhmässä, ei alle kolmevuotiaiden eikä kolmevuotiaiden ja sitä vanhempien alle kouluikäisten lasten ryhmässä. Vuonna 2013 annetussa Barcelonan tavoitteita koskevassa Euroopan komission kertomuksessa todettiin, että vuodesta 2002 lähtien tapahtuneesta edistyksestä huolimatta lastenhoitopalvelujen saatavuus ei ole vieläkään Barcelonan tavoitteiden mukaista ja että erityisesti alle kolmevuotiaiden lasten hoitopaikkojen saatavuutta on parannettava huomattavasti. ·Ainoastaan kuusi EU:n jäsenvaltiota saavutti tavoitteet molemmissa ikäryhmissä (alle kolmevuotiaat ja kolmevuotiaat ja sitä vanhemmat alle kouluikäiset) vuonna 2011. ·Kolme jäsenvaltiota saavutti ainoastaan tavoitteen, joka koski kolmevuotiaita ja sitä vanhempia alle kouluikäisiä lapsia. ·Neljä jäsenvaltiota saavutti ainoastaan tavoitteen, joka koski alle kolmevuotiaita lapsia. Komission kertomuksessa tarkasteltiin lastenhoidon saatavuutta, mutta siinä arvioitiin myös saatavilla olevan lastenhoidon saavutettavuutta, kohtuuhintaisuutta ja laatua. Naisten täysimääräinen osallistuminen työmarkkinoille edellyttää todellakin, että saatavilla on kokopäiväistä lastenhoitoa, joka täyttää työhön liittyvät vaatimukset sekä työajan että koulun lomien osalta. Lisäksi lastenhoito on todellinen vaihtoehto vain, jos naispuolisilla työntekijöillä on siihen taloudellisesti varaa ja jos he voivat luottaa hoitopalvelujen korkeaan laatuun. Sen vuoksi Barcelonan tavoitteet todettiin myös Euroopan tasa-arvosopimuksessa (2011–2020), ja niihin viitattiin myös Eurooppa 2020 -strategiassa. Barcelonan tavoitteiden toteutumisen säännöllisen seurannan ohella kohtuuhintaisen ja korkeatasoisen lastenhoidon saatavuutta valvotaan myös keskeisenä osatekijänä pyrittäessä lisäämään naisten osallistumista työmarkkinoille eurooppalaisessa ohjausjaksossa. Eurooppalainen ohjausjakso on Euroopan unionin talouden vuotuinen ohjausjärjestelmä, jonka tavoitteena on seurata, estää ja korjata ongelmallisia taloudellisia suuntauksia. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin yhteydessä komissio hyväksyi 26. huhtikuuta 2017 työ- ja yksityiselämän tasapainottamista koskevan aloitteensa, johon sisältyy joukko lainsäädännöllisiä ja muita toimia, joilla nykyaikaistetaan Euroopan unionin nykyistä perhevapaita, joustavia työjärjestelyjä ja virallisesti järjestettyjä hoitopalveluja koskevaa oikeudellista ja poliittista kehystä ja jossa käsitellään kotitalouksien toisen tulonsaajan työntekoa koskevia pidäkkeitä. Lastenhoidon laadun, kohtuuhintaisuuden ja saatavuuden parantaminen on tärkeä osa tätä aloitetta, ja se toteutetaan säännöllisellä tavoitteiden seurannalla, parantamalla tietojen keräämistä ja edistämällä Euroopan rakenne- ja investointirahastojen käyttöä sosiaaliseen infrastruktuuriin investoimiseksi. Kohtuuhintaiset ja korkeatasoiset lastenhoitopalvelut parantavat työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista ja tukevat siten naisten osallistumista työmarkkinoille ja sukupuolten tasa-arvoa. Ne edistävät myös lasten sosioekonomista integroitumista ja heidän taitojensa kehittymistä pienestä pitäen. Neuvoston marraskuussa 2013 hyväksymässä, vuonna 2013 annetussa komission suosituksessa ”Investoidaan lapsiin – murretaan huono-osaisuuden kierre” jäsenvaltioita kehotetaan investoimaan enemmän lapsia koskeviin toimiin lasten oikeuksien vahvistamiseksi, lasten köyhyyden vähentämiseksi ja lasten hyvinvoinnin edistämiseksi. Se on osa huomattavasti laajempaa sosiaalialan investointipakettia, jossa jäsenvaltioille tarjotaan elinikäisiä sosiaalisia investointeja koskevaa poliittista ohjausta. Suosituksessa korostetaan, että on runsaasti näyttöä siitä, että lastenhoitopalveluja saaneet huono-osaiset lapset epätodennäköisemmin jättävät keskiasteen oppilaitoksen kesken ja joutuvat työttömäksi, minkä ansiosta he välttyvät useilta muilta sosiaalisilta ongelmilta. Lisäksi koulutusneuvosto hyväksyi vuonna 2009 eurooppalaisen koulutusyhteistyön strategisten puitteiden (ET2020) mukaiset koulutusta koskevat vertailuarvot, joihin kuuluu myös neljävuotiaita ja sitä vanhempia alle kouluikäisiä lapsia koskevat vertailuarvot. Tämän vertailuarvon tai tavoitteen mukaan neljävuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista vähintään 95 prosentin olisi osallistuttava varhaiskasvatukseen ja päivähoitoon. ET 2020 -puitteiden tavoitteena on parantaa kansallisia koulutusjärjestelmiä, jotta EU:sta tulisi maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamiseen perustuva talous. Barcelonan tavoitteiden lisäksi komissio valvoo säännöllisesti ET 2020-puitteisiin sisältyvien koulutustavoitteiden toteutumista, mukaan lukien neljävuotiaita ja sitä vanhempia alle kouluikäisiä lapsia koskeva tavoite. Se totesi vuonna 2017, että keskimäärin 94,8 prosenttia lapsista osallistuu varhaiskasvatukseen Euroopan unionissa. Voidaan sen vuoksi katsoa, että ET 2020 -tavoite on yleisesti saavutettu. Tämän päätelmän perusteella komissio ilmoitti työ- ja yksityiselämän tasapainottamista koskevassa tiedonannossaan, että nykyistä ET 2020 -tavoitetta tarkastellaan uudelleen. Komissio vahvisti tämän 17. marraskuuta 2017 annetussa eurooppalaisen identiteetin vahvistamista koskevassa tiedonannossa , jossa se ehdotti, että 95 prosentin tavoitetta voitaisiin laajentaa koskemaan yli kolmevuotiaita ja sitä vanhempia alle kouluikäisiä lapsia. Tällöin nykyistä yli kolmevuotiaita ja sitä vanhempia alle kouluikäisiä lapsia koskevaa Barcelonan tavoitetta lisättäisiin 5 prosenttia. Lisäksi komissio sitoutui tarkastelemaan lastenhoitojärjestelmien laatua. Toukokuussa 2018 komissio esitti ehdotuksen neuvoston suositukseksi korkealaatuisista varhaiskasvatusjärjestelmistä osana koulutustavoitepakettia , jota täydentää komission yksiköiden valmisteluasiakirja. Ehdotuksen tavoitteena on kannustaa ja tukea jäsenvaltioita niiden toimissa varhaiskasvatusjärjestelmiensä saatavuuden ja laadun parantamiseksi. Tämä perustuu siihen, että varhaislapsuus vaikuttaa ratkaisevasti sellaisten perustaitojen ja oppimisen kehittymiseen, jotka voivat vaikuttaa voimakkaasti myöhempään koulutukseen ja työllisyysnäkymiin sekä laajempiin elämän saavutuksiin ja tyytyväisyyteen. Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari, jonka jäsenvaltiot hyväksyivät 17. marraskuuta 2017, on vahvistanut virallisten hoitojärjestelmien tärkeyden. Pilariin liittyvällä sosiaali-indikaattoreiden tulostaululla seurataan pilariin sisältyvän lastenhoitoa koskevan 11. periaatteen täytäntöönpanoa erityisesti alle kolmevuotiaiden lasten osalta. Edellä esitetty osoittaa, että kohtuuhintaisen ja korkeatasoisen varhaiskasvatuksen saatavuudella on seuraavat kolme keskeistä tarkoitusta: ·naisten, joilla on lapsia, työmarkkinamahdollisuuksien parantaminen ·esikoululaisten kognitiivisten ja sosiaalisten taitojen kehittäminen ·heikommassa asemassa olevien lasten sosiaalisen osallisuuden vahvistaminen.

Työssäkäyvien vanhempien ja omaisiaan hoitavien työ- ja yksityiselämän tasapainottamisen tukemista koskevan komission tiedonannon täytäntöönpanoon liittyen tämän kertomuksen tavoitteena on arvioida, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet Barcelonan tavoitteiden saavuttamisessa vuonna 2013 julkaistun kertomuksen jälkeen. Tämä arviointi yhdessä sen päätelmän kanssa, että ET 2020 -koulutustavoite on yleisesti saavutettu, osoittaa, että on ehkä tullut aika harkita kaikkien alle kouluikäisiä lapsia koskevien tavoitteiden yleistä johdonmukaista tarkistamista. 2. Virallisen lastenhoidon tärkeys naisten työelämään osallistumisen lisäämisessä Naisten osallistuminen työmarkkinoille on lisääntynyt, mutta naisten ja miesten välillä on edelleen työllisyysero kaikissa EU:n jäsenvaltioissa. EU-28:ssa tämä ero on 11,6 prosenttiyksikköä ja 18,2 prosenttiyksikköä kokoaikaiseksi muutettuna. Liettuassa ero on pienin (2 %) ja Maltassa suurin (27 %). [Kaavio 1: 15–64-vuotiaiden naisten ja miesten työllisyysaste, 2016, %] Lähde: työvoimatutkimus 2016 Sukupuolten työllisyysero liittyy tiiviisti hoitovelvollisuuksiin. Malli, jossa molemmilla vanhemmilla on vastuu taloudellisesta toimeentulosta (molemmat kumppanit työskentelevät kokoaikaisesti), tai muokattu perheenelättäjän malli (toinen kumppani työskentelee osa-aikaisesti ja toinen kokoaikaisesti) on korvannut useimmissa EU:n jäsenvaltioissa mallin, jossa miehet edelleen toimivat perheen elättäjinä, mutta sukupuolten välillä on edelleen merkittävä ero työmarkkinoiden ulkopuolella olossa ja osa-aikatyössä. 31 prosenttia naisista työskentelee osa-aikaisesti verrattuna 8 prosenttiin miehistä. Osa-aikaisten työntekijöiden osuus on suurin Alankomaissa, jossa 76,4 prosenttia naisista ja 26,2 prosenttia miehistä työskentelee osa-aikaisesti. Erot jäsenvaltioiden välillä ovat erittäin suuret, kun tarkastellaan syitä, miksi naiset vetäytyvät työmarkkinoilta tai tekevät osa-aikatyötä (kaavio 1 ja 2). Yli 10 prosenttia naisista Maltassa, Irlannissa, Kyproksessa, Romaniassa, Puolassa, Italiassa, Espanjassa, Kroatiassa ja Bulgariassa on työelämän ulkopuolella henkilökohtaisten tai perheeseen liittyvien velvollisuuksien vuoksi, suurimmaksi osaksi he hoitavat lapsia tai hoitoa tarvitsevaa aikuista (jäljempänä kaavio 2). Lisäksi yli 10 prosenttia naisista on osa-aikatyössä Alankomaissa, Itävallassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa, Belgiassa, Luxemburgissa ja Irlannissa hoitovelvollisuuksien vuoksi (jäljempänä kaavio 3). [Kaavio 2: Henkilökohtaisista ja perheeseen liittyvistä velvollisuuksista johtuva työmarkkinoiden ulkopuolella olo (lastenhoito tai hoitoa tarvitsevan aikuisen hoito ja muut henkilökohtaiset tai perheeseen liittyvät syyt), naiset, %] Lähde: työvoimatutkimus 2006-2013 [Kaavio 3: Henkilökohtaisista ja perheeseen liittyvistä velvollisuuksista johtuva osa-aikatyö (lastenhoito tai hoitoa tarvitsevan aikuisen hoito ja muut henkilökohtaiset tai perheeseen liittyvät syyt), naiset, %] Lähde: työvoimatutkimus 2006-2013 Työmarkkinoiden ulkopuolella olon ja osa-aikatyön taustalla olevien syiden lähempi tarkastelu osoittaa, että noin 20 prosenttia henkilöistä, joilla on hoitovelvollisuuksia, on työmarkkinoiden ulkopuolella tai työskentelee osa-aikaisesti hoidon infrastruktuurien puuttumisen vuoksi. Työmarkkinoiden ulkopuolella olevien tai osa-aikaisesti työskentelevien henkilöiden osuus on yli 80 prosenttia Romaniassa ja Latviassa, yli 30 prosenttia Kroatiassa, Kyproksessa, Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa, Portugalissa, Liettuassa, Unkarissa, Sloveniassa ja Puolassa sekä alle 10 prosenttia Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa. [Kaavio 4: Hoitovelvollisuuksien vuoksi työmarkkinoiden ulkopuolella olevat tai osa-aikaisesti työskentelevät naiset, joiden mielestä sopivista hoitopalveluista on puutetta, %] Lähde: työvoimatutkimus 2006-2013 Riittämätön lastenhoitoinfrastruktuuri vaikuttaa naisten työmarkkinoille osallistumiseen. Vanhemmuuden kielteinen vaikutus naisten työllisyyteen on tunnustettu merkittäväksi haasteeksi Unkarissa, Tšekissä, Slovakiassa, Virossa, Saksassa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

[Kaavio 5: Vanhemmuuden vaikutus naisten työllisyyteen, %] Lähde: työvoimatutkimus 2006-2013 Naisten vähäisempi osallistuminen työmarkkinoille ja virallisen lastenhoitoinfrastruktuurin puuttuminen liittyvät myös perinteiseen käsitykseen naisten roolista yhteiskunnassa. Lähes kolme neljännestä Euroopan kansalaisista vahvistaa, että naiset käyttävät miehiä enemmän aikaa kotitöissä ja hoitotehtävissä. Tämä johtuu usein yhteiskunnallisista normeista, joissa naisia pidetään pääasiallisina lasten ja perheen kotitalouden hoitajina. Äskettäin tehdyssä eurobarometrikyselyssä enemmän kuin neljä kymmenestä eurooppalaisesta (44 %) oli sitä mieltä, että naisen tärkein tehtävä on kodin ja perheen hoitaminen. Kolmanneksessa EU:n jäsenvaltioista tämä osuus on jopa 70 prosenttia tai enemmän. Lähes kolme neljännestä sanoo, että naiset käyttävät miehiä enemmän aikaa kotitöissä ja hoitotehtävissä. 22 prosenttia uskoo, että miehet ja naiset käyttävät yhtä paljon aikaa näihin tehtäviin. Sukupolvien välillä tapahtuu kuitenkin hidasta muutosta. Nuorimmat vastaajat sanovat hieman todennäköisemmin, että miehet ja naiset käyttävät yhtä paljon aikaa kotitöihin ja hoitotehtäviin. 15-24 -vuotiaista vastaajista näin sanoi 26 prosenttia verrattuna 21 prosenttiin yli 40-vuotiaista vastaajista. [Kaavio 6: Mikä seuraavista kotitalouksien kotitöiden ja hoitotehtävien jakamista koskevista väitteistä pitää mielestäsi nykyään parhaiten paikkansa?, (% – EU)] Lähde: Erityiseurobarometri 465 (2017) Tutkimus osoittaa, että kaikissa jäsenvaltioissa on vielä paljon tehtävää. Euroopan tasa-arvoinstituutin vuonna 2017 julkaisemassa tasa-arvoindeksissä korostettiin, että kahdentoista maan kehitys on mennyt taaksepäin verrattuna siihen mitä se oli 10 vuotta sitten, kun tarkastellaan sukupuolten tasa-arvoa hoitoon, kotitöihin ja sosiaaliseen toimintaan käytetyn ajan osalta. Ainoastaan joka kolmas mies laittaa ruokaa ja tekee kotitöitä joka päivä, kun taas useimmat naiset (79 %) tekevät niin joka päivä. Kun sukupuolten tasa-arvoa koskeva keskimääräinen tulos on 66,2, EU:lla on vielä pitkä matka sukupuolille tasa-arvoisen yhteiskunnan toteutumiseen. Hoitovelvollisuudet ovat myös jakaantuneet epätasaisesti naisten ja miesten välillä palkkatyössä. Vuoden 2015 Euroopan työolotutkimuksen mukaan kotitalouksissa, joissa nuorin lapsi on alle seitsemänvuotias, naiset tekevät palkkatyötä keskimäärin 32 tuntia ja palkatonta työtä 39 tuntia viikossa, kun miehet tekevät palkkatyötä 41 tuntia ja palkatonta työtä 19 tuntia viikossa. Vaikka sekä miehet että naiset tekevät enemmän palkatonta työtä, kun heillä on lapsia, kotityöt ja hoitotehtävät jakautuvat hyvin epätasaisesti. Näin on koko elämän ajan, myös työelämän päättymisen lähestyessä. Näin ollen on todennäköisempää, että tällaiset velvollisuudet vaikuttavat enemmän naisten työelämään. Naisilla olevaa epätasa-arvoista hoitajan asemaa lisää alle kolmevuotiaiden lasten kohtuuhintaisen ja korkeatasoisen hoidon riittämätön tarjonta. Eurooppalainen kansalaisjärjestö, perhejärjestöjen liitto COFACE korostaa tämän merkitystä ja ehdottaa kolmea tapaa, joilla naisia voidaan auttaa työ- ja yksityiselämän välisen tasapainon saavuttamisessa: 1) taloudelliset resurssit vanhempien auttamiseksi monella tapaa 2) perheystävälliset työjärjestelyt 3) saatavilla olevat, korkealaatuiset ja kohtuuhintaiset lastenhoitopalvelut Saatavilla olevien lastenhoitopalvelujen puuttuminen ratkaisee pitkälti sen, voivatko naiset, joilla on lapsia, jatkaa työskentelyä. OECD:n tuore tutkimus vahvistaa keskeisen yhteyden lastenhoidon ja naisten työmarkkinoille osallistumisen välillä: Kohtuuhintainen ja laadukas varhaiskasvatus, jota tarjotaan riittävä tuntimäärä viikossa, voi lisätä naisten osallistumista työvoimaan. Työskentelevät vanhemmat, erityisesti äidit, jäävät todennäköisemmin pois työmarkkinoilta tai tekevät vähemmän työtunteja, jotta he voivat hoitaa lapsia, etenkin kun nämä ovat pieniä. Naiset tarvitsevat siksi laadukasta ja kohtuuhintaista varhaiskasvatusta, jotta he voivat palata työelämään luottaen siihen, että heidän lapsistaan pidetään hyvää huolta, ja jotta he saavuttavat paremman työ- ja yksityiselämän välisen tasapainon. Palveluilla, jotka auttavat vanhempia saavuttamaan työ- ja yksityiselämän tasapainon, on näin ollen ratkaiseva merkitys muiden tärkeiden toimien ohella, kuten houkuttelevat perhevapaat ja perheen huomioon ottavat työjärjestelyt, jotka on mukautettu työntekijöiden henkilökohtaiseen tilanteeseen, sekä veroetuusjärjestelmät, jotka eivät lannista toisia tulonsaajia. Barcelonan tavoitteilla pyritään torjumaan tätä itseään vahvistavaa kierrettä, joka estää naisia osallistumasta tasapuolisesti työmarkkinoille. Lisäksi perheystävällisillä politiikoilla voitaisiin myös saada alenevat syntyvyysluvut nousuun unionissa. 3. Alle kolmevuotiaita lapsia koskevan Barcelonan tavoitteen saavuttaminen Ensimmäistä kertaa sen jälkeen, kun EU alkoi seurata lastenhoitotavoitteita, tavoite on käytännössä keskimäärin saavutettu EU-28:ssa alle kolmevuotiaiden ryhmässä. Vuonna 2016 saavutettu kokonaisosuus oli 32,9 prosenttia. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin valtavia eroja, kuten ilmenee jäljempänä olevasta taulukosta, joka kuvaa alle kolmevuotiaiden lasten hoitoinfrastruktuurin tarjoamista EU:ssa. Tavoitteeksi asetettu 33 prosentin osuus on pitkälti saavutettu vuonna 2016 seuraavissa kahdessatoista jäsenvaltiossa: Tanska, Alankomaat, Ruotsi, Luxemburg, Portugali, Ranska, Belgia, Slovenia, Espanja, Italia, Saksa ja Suomi. Seitsemässä EU:n jäsenvaltiossa (Saksa, Suomi, Italia, Espanja, Slovenia, Belgia ja Ranska) 33–49 prosenttia lapsista on hoidossa (ks. taulukon vihreät sarakkeet). Viidessä EU:n jäsenvaltiossa (Tanska, Alankomaat, Ruotsi, Luxemburg ja Portugali) 50 prosenttia lapsista on hoidossa (ks. taulukon siniset sarakkeet). Ylivoimainen voittaja on Tanska, jossa saavutettu osuus on yli kaksinkertainen tavoitteeseen nähden (70 %). Muiden 16 jäsenvaltion tilanne on kehnompi. Oranssit sarakkeet osoittavat, että kuudessa EU:n jäsenvaltiossa (Malta, Viro, Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta, Latvia ja Kypros) 25–33 prosenttia alle kolmevuotiaista lapsista on hoidossa. Kymmenessä jäsenvaltiossa alle 25 prosenttia nuorimman ikäryhmän lapsista on lastenhoidon piirissä (ks. taulukon punaiset sarakkeet). Niihin kuuluvat Kreikka, Puola, Tšekki ja Slovakia, joissa osuus on alle 10 prosenttia. Voidaan todeta, että lasten päivähoitoa koskeva Barcelonan tavoite on yleisesti ottaen saavutettu EU:ssa alle kolmevuotiaiden ryhmässä. Tämä johtuu lähinnä siitä, että kattavuus on laaja jäsenvaltioissa, jotka ovat saavuttaneet tavoitteen.

[Taulukko 1: Virallisissa lastenhoitorakenteissa hoidettavat lapset, alle kolmevuotiaat, %]

Lähde: EU-SILC 2016 Näyttää siltä, että alle kolmevuotiaiden lasten hoito on vuodesta 2011 lähtien lisääntynyt huomattavasti useassa valtiossa. Eniten edistystä on tapahtunut Maltassa (lisäystä 20 prosenttiyksikköä, 11:stä 31 prosenttiin), Romaniassa (15 prosenttiyksikköä, 2:sta 17 prosenttiin), Virossa (11 prosenttiyksikköä, 19:stä 30 prosenttiin), Italiassa (9 prosenttiyksikköä, 25:stä 34 prosenttiin), Saksassa (9 prosenttiyksikköä, 24:stä 33 prosenttiin) ja Irlannissa (8 prosenttiyksikköä, 21:stä 29 prosenttiin). Toisaalta tämän ikäryhmän lastenhoidon kattavuudessa on tapahtunut merkittävää taantumista Kreikassa (10 prosenttiyksikköä, 19:stä 9 prosenttiin) ja Slovakiassa (3 prosenttiyksikköä, 4:stä alle 0,5 prosenttiin). Jäsenvaltioiden välillä on eroja siinä, kuinka monta tuntia lapset ovat hoitopaikoissa: alle kolmevuotiaiden lasten hoitoa käytetään osa-aikaisesti (alle 30 tuntia viikossa) puolessa valtioista. Näin on Alankomaissa (jossa kolme naista neljästä työskentelee osa-aikaisesti), Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Itävallassa. Kokopäiväistä lastenhoitoa (vähintään 30 tuntia viikossa) käytetään eniten Bulgariassa, Liettuassa, Unkarissa, Latviassa, Tanskassa, Portugalissa, Sloveniassa, Ruotsissa, Luxemburgissa, Belgiassa, Puolassa ja Kreikassa. [Kaavio 7: Virallisen hoidon tai kasvatuksen piirissä olevat alle kolmevuotiaat lapset, %, hoidossa vietetty aika]

Lähde: EU-SILC 2016 4. Barcelonan tavoitteen saavuttaminen yli kolmevuotiaiden ja sitä vanhempien alle kouluikäisten lasten ryhmässä Vuonna 2016 virallisen hoidon tai varhaiskasvatuksen piirissä oli 86,3 prosenttia kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista, mikä tarkoittaa sitä, ettei Barcelonan tavoitetta ole vielä saavutettu vuodesta 2011 lähtien tapahtuneesta edistyksestä huolimatta. Barcelonan tavoite on saavutettu seuraavissa 12 jäsenvaltiossa: Belgia, Ruotsi, Tanska, Espanja, Ranska, Alankomaat, Irlanti, Viro, Italia, Portugali, Saksa ja Slovenia (ks. taulukon 2 vihreät ja siniset sarakkeet). Belgiassa, Ruotsissa, Tanskassa ja Espanjassa osuus on jopa yli 95 prosenttia (ks. taulukon siniset sarakkeet). Kahdeksassa jäsenvaltiossa (Ranska, Alankomaat, Irlanti, Viro, Italia, Portugali, Saksa ja Slovenia) 90–95 prosenttia lapsista on hoidossa tai varhaiskasvatuksen piirissä (ks. taulukon 2 vihreät sarakkeet). Tavoitetta ei ole saavutettu 17 jäsenvaltiossa. Itävallassa, Maltassa, Luxemburgissa ja Unkarissa yli 85 prosenttia lapsista on hoidossa tai esikoulussa (ks. taulukon 2 oranssit sarakkeet). Suomessa, Latviassa, Tšekissä, Kyproksessa, Liettuassa, Slovakiassa, Bulgariassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Puolassa, Romaniassa, Kreikassa ja Kroatiassa alle 85 prosenttia lapsista on hoidossa tai esikoulussa (ks. taulukon 2 punaiset sarakkeet). Kroatiassa, Kreikassa, Romaniassa ja Puolassa alle 65 prosenttia lapsista on hoidossa tai esikoulussa. [Taulukko 2: Virallisissa lastenhoitorakenteissa hoidettavat, kolmevuotiaat ja sitä vanhemmat alle kouluikäiset lapset, %] Lähde: EU-SILC 2016 Kokonaisosuus on lisääntynyt vain hieman vuodesta 2011, mutta kolmevuotiaiden ja sitä vanhempien alle kouluikäisten hoidon osuus on lisääntynyt huomattavasti useissa jäsenvaltioissa. Lisäystä on tapahtunut eniten Romaniassa (20 prosenttiyksikköä 41:stä 61 prosenttiin), Puolassa (18 prosenttiyksikköä, 43:sta 61 prosenttiin), Maltassa (15 prosenttiyksikköä, 73:sta 88 prosenttiin), Unkarissa (15 prosenttiyksikköä, 73:sta 88 prosenttiin), Luxemburgissa (14 prosenttiyksikköä, 73:sta 87 prosenttiin), Irlannissa (11 prosenttiyksikköä, 82:sta 93 prosenttiin), Portugalissa (11 prosenttiyksikköä, 81:stä 92 prosenttiin), Espanjassa (10 prosenttiyksikköä, 85:stä 95 prosenttiin), Latviassa (10 prosenttiyksikköä, 72:sta 82 prosenttiin) ja Liettuassa (8 prosenttiyksikköä, 70:stä 78 prosenttiin). Toisaalta tämän ikäryhmän hoito-osuudet ovat myös pienentyneet useissa EU:n jäsenvaltioissa, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa (20 prosenttiyksikköä, 93:sta 73 prosenttiin) ja Kreikassa (19 prosenttiyksikköä, 75:stä 56 prosenttiin). Useimmissa jäsenvaltioissa 52 prosenttia tämän ikäryhmän lapsista on hoidossa tai esikoulussa vähintään 30 tuntia viikossa, kun taas 34 prosenttia ikäryhmän lapsista, etenkin enemmistö lapsista Romaniassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Itävallassa, Irlannissa ja Alankomaissa, käyvät lastenhoitopaikoissa tai esikoulussa alle 30 tuntia viikossa. [Kaavio 8: Virallisen hoidon tai kasvatuksen piirissä olevat kolmevuotiaat lapset ja sitä vanhemmat alle kouluikäiset lapset, %, hoidossa vietetty aika]

Lähde: EU-SILC 2016 Koska vuonna 2009 asetettu koulutustavoite on saavutettu (95 prosenttia neljävuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista on virallisen lastenhoidon piirissä), päähaasteena tässä Barcelonan kohderyhmässä on 3–4-vuotiaiden ryhmä. Sen vuoksi komissio ehdotti marraskuussa 2017 antamassaan eurooppalaista identiteettiä koskevassa tiedonannossa, että 95 prosentin koulutustavoitetta laajennetaan koskemaan kaikkia yli kolmevuotiaita mutta oppivelvollisuusikää nuorempia lapsia. 5. Barcelonan tavoitteiden saavuttamiseen vaikuttavat tekijät 5. 1 Lastenhoidon menot Julkiset menot voivat olla merkittävässä asemassa kun tarkastellaan lastenhoidon saatavuutta, kohtuuhintaisuutta, saavutettavuutta ja laatua. Lastenhoitoon käytettävä prosenttiosuus BKT:sta vaihtelee huomattavasti EU:ssa. Se on suurin Ruotsissa, Tanskassa, Ranskassa ja Bulgariassa. Myös menojen kohdistaminen ikäryhmiin vaihtelee. Joissakin valtioissa painopiste on enimmäkseen kolmevuotiaissa ja sitä vanhemmissa alle kouluikäisissä lapsissa. [Taulukko 3: Lastenhoidon ja esiasteen opetuksen julkiset menot sekä varhaiskasvatuksen julkiset kokonaismenot, % BKT:sta, 2013] Lähde: OECD:n perhetietokanta Jotkin valtiot ovat halunneet investoida kattavaan lastenhoitojärjestelmään. Tanskassa on varsin kattava lastenhoitojärjestelmä. Kunnat tarjoavat vanhemmille heidän työllisyystilanteestaan riippumatta lastenhoitoa 26 viikon iästä kouluikään saakka. Hoito järjestetään päiväkodeissa (0–2-vuotiaat) ja lastentarhoissa (3–6-vuotiaat) tai hoitajina ovat yksityiset lastenhoitajat, jotka tavallisesti hoitavat lapsia omassa kodissaan. Kunta valvoo yksityisiä hoitolaitoksia tai yksityisiä lastenhoitajia. Lastenhoitoa pidetään tärkeänä välineenä lasten hyvinvoinnin, terveyden ja oppimisen varmistamisessa sekä sosiaalisen osallisuuden edistämisessä. Lastenhoidolle on asetettu tiukat laatuvaatimukset. Se rahoitetaan suurimmalta osin julkisista varoista. Vanhemmat maksavat ainoastaan tuloihinsa ja lasten lukumäärään perustuvan maksun. Aukioloaikoja voidaan mukauttaa paikallisiin tarpeisiin. Tanska on yksi niistä valtioista, joissa lastenhoitoon käytettävä osuus BKT:sta on suurimpia, mikä on tietoinen valinta, jotta lasten tasa-arvoisuutta voidaan vahvistaa mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Belgiassa on samanlainen järjestelmä, jossa nuorimmassa ikäryhmässä (alle 2,5-vuotiaat) käytetään päiväkoteja ja yksityisiä lastenhoitajia ja yli 2,5-vuotiaita ja sitä vanhempia alle kouluikäisiä hoidetaan lastentarhoissa. Nuoremman ikäryhmän kohtuuhintaisuudesta voidaan todeta, että vanhemmilta perittävät alle 2,5-vuotiaiden hoitomaksut ovat tulosidonnaisia ja vähennyskelpoisia verotuksessa ja että niillä on tietty yläraja. Lastentarhat, jotka toimivat tavallisesti esikoulujen tiloissa, ovat maksuttomia kouluaikoina. Kouluaikojen ulkopuolella lastenhoito voi kuitenkin jäädä työssä käyvien vanhempien tehtäväksi. Käytössä on kaikkien virallisten lastenhoitopalvelujen laadunvalvontajärjestelmä, joka on varsin laaja ja jossa valvotaan sekä julkisia että yksityisiä palveluja. Etuuskohteluun perustuva lastenhoitopalvelujen saanti voidaan myöntää tietyille huono-osaisille ryhmille, esimerkiksi työnhakijoille Brysselin alueella. Lastenhoito EU-ohjausjaksossa ja EU:n myöntämä rahoitus EU-ohjausjaksossa lastenhoitoa pidetään tärkeimpänä naisten työssäkäynnin mahdollistavana tekijänä. Suosituksia annetaan sellaisille jäsenvaltioille, joissa lastenhoidon puute estää naisten osallistumisen työmarkkinoille. Vuonna 2017 kohtuuhintaisen ja korkeatasoisen lastenhoidon puute mainittiin 12 maakohtaisessa raportissa, ja kuudelle jäsenvaltiolle annettiin maakohtainen suositus asiasta tai yleisemmin naisten osallistumisesta työmarkkinoille. Vuonna 2018 lastenhoito mainittiin 17 maakohtaisessa raportissa, joista kahdessa, Ranskan ja Belgian raporteissa, myönteisenä seikkana ja muissa asiana, johon on kiinnitettävä huomiona. Jäsenvaltiot voivat myös priorisoida lastenhoidon rahoituksen käyttämällä Euroopan rakenne- ja investointirahastoja (ERI-rahastot), kuten Euroopan sosiaalirahastoa, Euroopan aluekehitysrahastoa ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa. Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR) osoitettiin noin 1,2 miljardia euroa varhaiskasvatukseen ja hoitoinfrastruktuuriin vuosina 2014–2020, jotta voidaan torjua kansallisia tai alueellisia kapasiteettiongelmia ja varmistaa varhaiskasvatukseen tarkoitettujen rakennusten ja välineiden laatu. Euroopan sosiaalirahasto (ESR) edistää tasa-arvoista pääsyä laadukkaaseen varhaiskasvatukseen ja hoitoon. Nämä investoinnit ovat olleet tehokkaita sekä työpaikkojen luomisessa naisille että naisten, joilla on lapsia, työmarkkinoille palaamisen helpottamisessa sekä työ- ja yksityiselämän tasapainottamisessa, kuten esimerkiksi Virossa (jossa luodaan 1 200 hoitopaikkaa) ja Tšekissä (jossa luodaan 20 000 hoitopaikkaa) toteutetut ESR:n hankkeet osoittavat. Tšekki on suunnannut rahoituksen uudelleen asiaa koskevan maakohtaisen suosituksen perusteella ja luonut tähän mennessä 9 000 päiväkotipaikkaa. Havaittu lastenhoitolaitosten kysynnän jatkuva lisääntyminen osoittaa, että tämä toimi vaikuttaa voimakkaasti vanhempien, joilla on pieniä lapsia, (uudelleen) integroitumiseen työmarkkinoille. Leader-aloitteen yhteydessä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta voidaan myös osoittaa rahoitustukea lastenhoitopalvelujen tarjoamiseen maaseutualueilla osana paikallista kehittämisstrategiaa. Lisäksi Euroopan strategisten investointien rahastosta (ESIR) voidaan rahoittaa varhaiskasvatushankkeita (sekä yksityisiä että julkisia investointeja). Toistaiseksi ei ole kuitenkaan esitetty erityisiä varhaiskasvatushankkeisiin liittyviä pyyntöjä. 5.2 Perheen työjärjestelyt ja perhemallit Euroopan unionissa on erilaisia naisten työmarkkinoille osallistumisen malleja, joissa näkyvät erilaiset perhemallit ja lastenkasvatuskäytännöt. Perhemalleilla on tärkeä merkitys naisten työmarkkinoille osallistumisen lisäämisessä. Vaikka perinteisen mallin, jossa miehet toimivat perheen elättäjinä, ovat useimmissa maissa korvanneet joko perheet, joissa molemmilla vanhemmilla on vastuu taloudellisesta toimeentulosta, tai muokattu perheenelättäjän malli (jossa toinen kumppani työskentelee kokoaikaisesti ja toinen osa-aikaisesti), lapsen syntymän jälkeiset työjärjestelyt vaihtelevat enemmän, kun tarkastellaan perhevapaita ja äitien osallistumista työmarkkinoille äitiysloman jälkeen. Etenkin tässä elämän vaiheessa, jolloin naiset ovat haavoittuvia työmarkkinoille osallistumisessa, laadukkaan lastenhoidon saatavuus on oleellinen seikka naisten työllisyyden tukemisessa. Lastenhoidon ohella hyvin suunnitelluilla työ- ja yksityiselämää tasapainottavilla toimilla, jotka koskevat lomia ja joustavia työjärjestelyjä, on tärkeä merkitys pyrittäessä lisäämään naisten työmarkkinoille osallistumista. Tässä yhteydessä komissio esitti 26. huhtikuuta 2017 ehdotuksen direktiiviksi isien kannustamiseksi pitämään perhevapaita siten, että kullakin vanhemmalla on tietyt ajanjaksot, joita ei voi siirtää toiselle vanhemmalle, yhdistettynä asianmukaiseen rahalliseen etuuteen. Vanhempainvapaan jakaminen naisen ja miehen välillä on todistetusti lisännyt naisten osallistumista työmarkkinoille. Myös joustavilla työjärjestelyillä on merkityksensä autettaessa työntekijöitä sovittamaan yhteen työnsä ja vapaa-ajan tarpeensa. 5.3 Epävirallinen / yksityisesti järjestetty hoito Lasten epävirallinen hoito voi joko täydentää virallista lastenhoitoa tai korvata sen. Epävirallisessa lastenhoidossa lasta hoitavat muut kuin vanhemmat, yleensä sukulaiset, kuten isovanhemmat, sekä ystävät, naapurit, rekisteröimättömät lastenhoitajat ja au pairit. Siihen voi sisältyä myös yksityisesti järjestetty hoito, jota tarjoaa vanhempien suoraan palkkaama ammattimainen lastenhoitaja usein lapsen kotona, jota ei ole rekisteröity ja jota viranomaiset eivät valvo. Eurostatin mukaan vuonna 2016 epävirallisen hoidon piirissä oli 30,2 prosenttia alle kolmevuotiaista lapsista ja 28,7 prosenttia kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista. Epävirallista ja yksityistä hoitoa käytetään paljon, mutta tavallisesti osa-aikaisesti, mikä tarkoittaa, että tällainen hoito on useimmiten täydentävää. Epävirallista hoitoa käytetään eniten Alankomaissa (noin 60 prosenttia lapsista molemmissa ikäryhmissä), mutta se on käytännössä aina osa-aikaista, ja seuraavaksi eniten Romaniassa, Kreikassa, Sloveniassa, Slovakiassa, Puolassa, Kyproksessa ja Portugalissa, joissa yli 40 prosenttia lapsista sai epävirallista tai yksityistä hoitoa. Useimmissa näistä valtioista kyseessä on nuoremman ikäryhmän kokopäiväisen ja osa-aikaisen hoidon yhdistelmä, paitsi Kyproksessa, jossa yli puolet alle kolmevuotiaiden epävirallisesta ja yksityisestä hoidosta on kokopäiväistä. Vanhemman ikäluokan lapset saavat tällaista hoitoa pääasiassa osa-aikaisesti. Pohjoismaissa epävirallista hoitoa ei juurikaan käytetä. Vaikka vanhemmat eivät välttämättä tunne suurta tarvetta hakea julkista lastenhoitoa, kun on olemassa riittäviä epävirallisia ja yksityisiä hoitomahdollisuuksia, edellä mainitut tiedot viittaavat siihen, että vanhemmat kompensoivat julkisen hoidon tarjonnan puutetta epävirallisilla ja yksityisillä hoitojärjestelyillä ja että virallisemmalle lastenhoidolle saattaa olla kysyntää.

5.4 Hoidon tarjoamista koskeva oikeudellinen kehys Yksi tapa varmistaa riittävät, kaikkien saatavilla olevat, kohtuuhintaiset ja korkealaatuiset lastenhoitopalvelut on lakisääteinen oikeus päivähoitoon. Useimmissa valtioissa päivähoitoon on lakisääteinen oikeus lapsen tietystä iästä lähtien. Ikä, josta alkaen tämä oikeus on olemassa, kuitenkin vaihtelee huomattavasti Euroopassa. Aika perhevapaan loppumisesta lastenhoidon alkamiseen on tavallisesti ongelma . Oikeus lastenhoitoon hyvin varhaisesta iästä alkaen on Maltassa (kolmen kuukauden iästä alkaen; hoito on ilmaista työssä käyville vanhemmille ja opiskelijoille), Tanskassa ja Unkarissa (kuuden kuukauden iästä alkaen), Saksassa (tosin tuntimäärää on rajoitettu, jos vanhemmat eivät työskentele kokoaikaisesti), Ruotsissa ja Sloveniassa (12 kuukauden iästä alkaen) ja Virossa (18 kuukauden iästä alkaen). Tällainen lastenhoidon tarjoaminen voitaisiin luokitella laajaksi oikeudeksi varhaisesta iästä alkaen. Toisessa maaryhmässä oikeus lastenhoitoon alkaa myöhemmässä iässä, nimittäin silloin, kun lapsi aloittaisi esikoulun. Käytännössä tämä tarkoittaa 2,5-vuotiaana Belgiassa ja kolmevuotiaana Suomessa (osa-aikaisena, jos vanhemmat eivät työskentele kokoaikaisesti), Ranskassa, Irlannissa, Italiassa, Luxemburgissa (osa-aikaisena), Espanjassa, Slovakiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (osa-aikaisesti, kaksivuotiaana heikoista lähtökohdista oleville lapsille) ja neljävuotiaana Alankomaissa. Kolmannessa ryhmässä oikeus lastenhoitoon alkaa viisivuotiaana, yleensä vuotta ennen oppivelvollisuusikää. Näin on Itävallassa (vain osa-aikaisesti), Bulgariassa, Tšekissä, Kreikassa ja Portugalissa. Puolassa oikeus lastenhoitoon (esikoulu) alkaa kuusivuotiaana. Tämä voitaisiin luokitella oikeudeksi juuri ennen oppivelvollisuutta. Neljännessä jäsenvaltioiden ryhmässä, nimittäin Liettuassa, Latviassa ja Romaniassa, ei ole lainkaan lakisääteistä oikeutta lastenhoitoon. Kun edellä esitettyjen tietojen yhdistelmää tarkastellaan perhevapaiden etuustason kanssa, käy ilmi, että ainoastaan pienessä ryhmässä jäsenvaltioita lastenhoitopaikkaa koskeva oikeus alkaa heti hyvin maksetun perhevapaan jälkeen (Tanska, Suomi, Saksa, Malta, Slovenia ja Ruotsi). Toisessa jäsenvaltioiden ryhmässä jatketun perhevapaan, josta ei tavallisesti makseta etuuksia tai maksetaan hyvin pieni etuus, ja tarjottavan lastenhoidon väliin jää aikaa (Tšekki, Viro, Ranska, Unkari ja Espanja). Muissa jäsenvaltioissa perhevapaan ja lastenhoitoa koskevan oikeuden väliin jää aikaa. Lakisääteinen oikeus ei kuitenkaan välttämättä takaa hoitopaikkaa. Tästä syystä niissäkin jäsenvaltioissa, joissa on lakisääteinen oikeus, naisten osallistuminen työmarkkinoille voi jäädä vähäiseksi ja/tai epävirallista ja yksityistä hoitoa saatetaan käyttää paljon. 5.4 Työllisyysaste ja hoidon tarjonta Työmarkkinoille osallistumisen ja lastenhoitoasteen välillä on yhteys, vaikka aina ei ole selvää, missä määrin tämä yhteys selittyy kysynnän tai tarjonnan puutteella. Lasten osallistumiseen päivähoitoon vaikuttavat monet tekijät. On kuitenkin olemassa monia maita, joissa naisten työllisyysaste ja alle kolmevuotiaiden lasten hoitoaste ovat erittäin alhaiset, kuten Kreikka, Kroatia, Romania, Malta ja Italia. [Kaavio 9: Työllisyysaste ja alle kolmevuotiaiden lasten hoitoaste, %] Lähde: LFS 2016 ja EU-SILC 2016 5.6. Lastenhoidon saatavuus, kustannukset, saavutettavuus ja laatu 5.6.1 Lastenhoitopaikkojen saatavuus Eri tekijät vaikuttavat virallisten lastenhoitopalvelujen käyttöön erilaisissa paikallisissa yhteyksissä. Eurostatin toimittamien tilastojen avulla on mahdollista osoittaa alustavasti, kohtaavatko nykyiset lastenhoitopalvelut kysynnän, ja määrittää, mitä on parannettava. Eurostatin vuoden 2016 tilaston mukaan saatavilla olevien paikkojen puute mainittiin suurimpana syynä siihen, ettei lastenhoitoa käytetä, Latviassa, Suomessa, Ranskassa, Virossa, Kreikassa, Sloveniassa, Puolassa ja Tšekissä. [Taulukko 4: Virallisten lastenhoitopalvelujen käyttämättä jättämisen syyt alle kouluikäisillä lapsilla]

Lähde: EU-SILC-tutkimuksen palveluja koskeva ad hoc -moduuli 2016 5.6.2 Lastenhoidon kustannukset EU-28:ssa valtaosa vanhemmista maksaa alle kolmevuotiaiden lasten hoidosta joko täysimääräisen tai alennetun hinnan . Joissakin maissa näin on jopa kouluikään asti, varsinkin jos maassa ei ole lakisääteistä oikeutta lastenhoitoon. OECD:n mukaan lastenhoidon keskimääräiset kustannukset muodostavat 15 prosenttia perheiden nettotuloista OECD-maissa. Maksettava määrä vaihtelee 2,7 prosentista Itävallassa 33,7 prosenttiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa keskimääräisen kahden tulonsaajan perheen osalta, ja 2,9 prosentista Tanskassa 41,6 prosenttiin Irlannissa yksinhuoltajan osalta. OECD on osoittanut, että sosiaalisella asemalla on merkitystä alle kolmevuotiaiden lasten mahdollisuuksiin osallistua viralliseen lastenhoitoon. Ranskassa ja Irlannissa tämä eriarvoisuus näkyy erittäin hyvin, sillä alempituloisten perheiden lasten osallistumisaste (Ranskassa 18 prosenttia ja Irlannissa 12 prosenttia) on alle neljännes korkean tulotason perheiden lapsiin verrattuna (Ranskassa 81 prosenttia ja Irlannissa 57 prosenttia). Suuret kustannukset ovat este lastenhoidon käytölle ja estävät tehokkaasti vanhempia, erityisesti naisia, työskentelemästä. Tämän vahvistivat aivan äskettäin Eurostatin vuoden 2016 tiedot (edellä oleva taulukko 4), jotka osoittavat, että kustannukset ovat merkittävä tekijä päätöksessä olla käyttämättä virallisia lastenhoitopaikkoja monissa valtioissa, erityisesti Virossa, Irlannissa, Kreikassa, Espanjassa, Italiassa, Kyproksessa, Latviassa, Liettuassa, Alankomaissa, Romaniassa, Slovakiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Näyttää siltä, että kaikkialla EU:ssa virallisen lastenhoidon kustannusten maksaminen aiheuttaa suuria vaikeuksia 4 prosentille vanhemmista. Tilanne on enimmäkseen tämä Unkarissa, Kyproksessa, Romaniassa ja Kreikassa, joissa ylivoimaisella enemmistöllä vanhemmista on vaikeuksia ja vähintään 20 prosentilla suuria vaikeuksia kustannusten maksamisessa. EU:ssa 8 prosentilla vanhemmista on kohtalaisia vaikeuksia ja 19 prosentilla jonkinlaisia vaikeuksia lastenhoidon kustannusten maksamisessa. [Taulukko 5: Vaikeusaste virallisten alle kouluikäisten lasten hoitopalvelujen maksamisessa, %] Lähde: EU-SILC-tutkimuksen palveluja koskeva ad hoc -moduuli 2016 EU:n jäsenvaltioissa on erilaisia lähestymistapoja lastenhoidon kustannusten torjuntaan. Jotkin jäsenvaltiot tarjoavat ilmaisen lastenhoidon vähimmäistasoja joko molemmissa ikäryhmissä (esim. Malta) tai kolmevuotiaiden ja sitä vanhempien alle kouluikäisten ryhmässä (esim. Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta). Malta on tarjonnut vuodesta 2017 lähtien ilmaisen lastenhoidon lapsille, joiden vanhemmat käyvät töissä tai opiskelevat. Hallitus selvittää kustannukset jokaisen kuun lopussa. Vanhemmat voivat lähettää lapsensa valitsemaansa lastenhoitopaikkaan, ja heidän saamansa ilmainen lastenhoito vastaa vähemmän töitä tehneen vanhemman työtunteja, johon lisätään yksi tunti työmatkoja varten. Tällä kannustetaan äitejä palaamaan töihin tai pysymään virallisessa työssä. Tuoreista työllisyystilastoista ilmenee jo, että ilmaisen lastenhoidon tarjoaminen lisää äitien osallistumista työmarkkinoille. Suunnitteilla on lastenhoidon saatavuuden laajentaminen kaikkiin perheisiin. Irlannissa, jossa kustannukset todettiin merkittäväksi esteeksi, otettiin vuonna 2010 käyttöön uusi ohjelma, niin kutsuttu varhaiskasvatusohjelma, jossa lapsille tarjottiin 3 vuoden ja 2 kuukauden iästä alkaen rajoitetusti ilmaisia osa-aikaisia hoitopaikkoja (yhteensä 15 tuntia eli 5 kertaa 3 tuntia viikossa) yksityisissä hoitolaitoksissa. Vuonna 2016 tarjontaa laajennettiin kattamaan lapset 2 vuoden ja 8 kuukauden iästä alkaen. Tätä ohjelmaa käyttävät vanhemmat voivat nostaa tuntimäärää maksamalla lisää. Tämä kehitys on ollut edistysaskel, mutta kaikki perheet eivät pysty maksamaan lisäkustannuksia, mikä rajoittaa erityisesti pienituloisten perheiden mahdollisuuksia hyödyntää ohjelmaa. Uusien vanhempien tuet (esim. Belgia, Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta) ja perheiden verohelpotukset (esim. Belgia, Tšekki, Saksa, Ranska, Alankomaat) ovat lisätoimia lastenhoidon kustannusten käsittelemiseksi. Saksassa maksut vaihtelevat hoidon tarjoajan mukaan, mutta ovat tulosidonnaisia. Pienituloiset perheet voivat hakea alennusta ja saada oikeuden ilmaiseen lastenhoitoon. Kaikki perheet voivat saada verovähennyksiä tiettyä lastenhoitomaksujen summaa koskevana veroalennuksena tai -vapautuksena. Esimerkiksi Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa, Ruotsissa ja Slovakiassa yhdistetyllä lähestymistavalla, jossa käytetään tarveharkintaista lastenhoitomaksujärjestelmää, varmistetaan, että pienituloisten perheiden ei tarvitse maksaa paljon lastenhoidosta ja että myös kaikkien muiden perheiden kustannuksilla on yläraja. Useissa EU:n jäsenvaltioissa myös yksityiselle lastenhoitoinfrastruktuurille myönnetään julkista tukea. Esimerkiksi Ruotsissa koulutuslaissa säädetään, että lastenhoitomaksujen olisi oltava ”kohtuullisia”. Kaikilla kolme vuotta täyttäneillä lapsilla on oikeus saada 525 tuntia lastenhoitoa maksutta. Kaikki kunnat soveltavat enimmäismaksujen järjestelmää, jossa perheiden maksuille asetetaan yläraja. Lastenhoitolaitoksilla on oikeus saada hallituksen tukea tulojen menetyksen kompensoimiseen ja korkeatasoisten hoitopalvelujen varmistamiseen. Toisessa toimenpidejoukossa keskitytään pienituloisista kotitalouksista tai suurista perheistä olevien lasten erityistarpeisiin, kuten päiväkodeissa tarjottaviin ilmaisiin tai alennushintaisiin aterioihin, kuten Unkarissa, tai terveellisten aterioiden rahoittamiseen köyhistä perheistä oleville lapsille, kuten Belgiassa. Muutamat jäsenvaltiot (Tšekki, Saksa, Ranska, Portugali, Slovakia) ovat kehittäneet kohdennettuja ohjelmia auttaakseen sosiaalisesti heikossa asemassa olevia ryhmiä saamaan lastenhoitopalveluja. Slovakiassa toteutetuissa toimissa on keskitytty pienituloisten perheiden lapsiin, jotka on vapautettu maksuista, ja lastenhoitolaitokset tekevät yhteistyötä yhteisökeskusten kanssa syrjäytyneisiin ryhmiin kohdistettavien erityisten tiedotusohjelmien kehittämiseksi. Muissa jäsenvaltioissa kuten Belgiassa, Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa keskitytään palvelujen yleiseen saatavuuteen. Esimerkiksi Suomessa noudatetaan tuettujen palvelujen universaalisuusperiaatetta, jonka mukaan kuntien on tarjottava paikka kaikille esikouluikäisille lapsille riippumatta siitä, käyvätkö vanhemmat töissä. Näissä palveluissa olisi otettava huomioon myös vanhempien epätyypilliset työskentelymallit. Euroopan sosiaalirahaston rahoittamassa hankkeessa keskitytään niiden lasten hoitopalveluihin, joiden vanhemmat tekevät yövuoroja. Neuvoston marraskuussa 2013 hyväksymä, vuonna 2013 annettu komission suositus ”Investoidaan lapsiin – murretaan huono-osaisuuden kierreˮ osoittaa, että kohtuuhintaisten ja laadukkaiden lastenhoitopalvelujen tarjoamista voidaan pitää hyvänä esimerkkinä sosiaalisen investoinnin strategiasta, jossa kaikki voittavat, koska se edistää lasten kehitystä mutta antaa myös vanhemmille mahdollisuuden ottaa vastaan palkkatyötä. Useimmissa tapauksissa ylimääräiset verotulot (koko elämän ajan), jotka saadaan vanhempien osallistuessa aiempaa enemmän työmarkkinoille, riittävät kattamaan lastenhoidon kustannukset. Jos kohtuuhintaista ja korkeatasoista lastenhoitoa ei ole saatavilla, kahden lapsen virallisen hoidon kustannukset voivat joissakin valtioissa ylittää viidenneksen pienituloisen pariskunnan käytettävissä olevista tuloista. Huhtikuussa 2017 komissio korosti sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa paketissa uudelleen, että tähän asiaan on tärkeää kiinnittää edelleen huomiota. Toisinaan tehdään paikallisia aloitteita, joilla pyritään tavoittamaan erityiset sosiaalisesti heikossa asemassa olevia ryhmiä. Useat kaupungit ovat ottaneet käyttöön strategian erityistarpeiden käsittelemiseksi. Eurocities-kansalaisjärjestö on kerännyt inspiraation lähteiksi esimerkkejä hyvistä käytännöistä. Yksi näistä esimerkeistä on Ranskassa sijaitseva Nantesin kaupunki, joka on omaksunut integroitujen lastenhoitopalvelujen tarjoamisen käsitteen erityisesti huono-osaisuuden kierteen murtamiseksi. Monikäyttöisiä lastenhoitopalveluja laaditaan kaupungin köyhemmillä alueilla, joilla tarjotaan monia lastenhoitopalveluja. Säännöllisen tai joustavan lastenhoidon lisäksi esimerkiksi työhaastatteluun meneville vanhemmille on tarjolla ˮhätätapauksessaˮ saatavilla olevaa lastenhoitoa. Joissakin jäsenvaltioissa on otettu käyttöön myös verokannustimia yrityksille, jotka tarjoavat lastenhoitopalveluja työntekijöilleen. Itävalta sallii verotettavasta tulosta tehtävän vähennyksen yrityksille, jotka tarjoavat sisäisiä lastenhoitopalveluja tai antavat työntekijöille etuja lastenhoitopalvelujen muodossa. Ranskalla, Saksalla ja Puolalla on samanlainen lähestymistapa. Italia muutti vuonna 2017 tuottavuusbonusten verotusta, ja yritykset voivat nyt jakaa ne hyvinvointia edistävien toimien muodossa työntekijöilleen. Ranskassa työnantajat voivat tarjota työntekijöilleen yleispalveluseteleitä ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa lastenhoitoseteleitä, joita voidaan käyttää kotona tapahtuvan lastenhoidon maksamiseen. Suomessa työnantajille työ- ja perhe-elämän tasapainottamisesta aiheutuvien kulujen korvaamista koskevat muut kannustimet perustuvat vakuutusmuotoiseen sosiaaliturvajärjestelmään. Lisäksi jos työnantaja järjestää tilapäistä hoitoa työntekijän sairaalle lapselle, työntekijän saamaa etua ei pidetä verotettavana tulona (verottoman hoitoedun enimmäiskesto on neljä päivää sairautta kohti).