[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 20.4.2006

KOM(2006) 184 lopullinen

KOMISSION YHTEENVETOKERTOMUS

Jäsenvaltioiden vastaukset tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomukseen varainhoitovuodelta 2004 {SEK(2006) 524}

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen valmistelu 4

3. Tarkastus- ja valvontakehys 5

4. Vuoden 2004 sisältöhavainnot 7

4.1. Maatalouspolitiikka 8

4.2. Rakennetoimet 9

5. Päätelmät 10

1. Johdanto

Euroopan tilintarkastustuomioistuin julkaisi varainhoitovuotta 2004 koskevan vuosikertomuksen 15. marraskuuta 2005[1]. Kertomuksessa tilintarkastustuomioistuin esitteli tarkastuslausumansa ja sen taustatiedot sekä jäsenvaltioiden harjoittamaa hallinnointia koskevia huomautuksia.

Kuten varainhoitoasetuksessa säädetään[2], komissio tiedotti jäsenvaltioille välittömästi näistä huomautuksista ja tilintarkastustuomioistuimen tarkastushavainnoista, joiden taustalla katsottiin olevan jäsenvaltioiden virhe. Jäsenvaltioita pyydettiin toimittamaan vastauksensa viimeistään 15. joulukuuta 2005. Suurin osa jäsenvaltioista vastaisi ennen hyvin tiukan määräajan päättymistä tai pian sen jälkeen, ja monet esittivät hyvin yksityiskohtaisia huomioita.

Koska saatujen vastausten kääntämiseen ja analysoimiseen tarvittiin aika, komissio ei voinut esittää yhteenvetokertomustaan 15. helmikuuta 2005 mennessä, mutta varapuheenjohtaja Siim Kallas tiedotti Euroopan parlamentille ja neuvostolle (Ecofin) alustavista tuloksista[3].

Vuosi 2006 tuo mukanaan kaksi haastetta ulkoisten tarkastusten ja vastuuvapauden myöntämisen alalla. Ensimmäisenä haasteena on panna täytäntöön toimintasuunnitelma yhdennetyn sisäisen valvonnan kehyksen luomiseksi[4], jonka komissio hyväksyi 17. tammikuuta 2006 (’toimintasuunnitelma’). Tavoitteena on antaa tilintarkastustuomioistuimelle kohtuullinen varmuus siitä, että EU:n varoja käytetään laillisesti ja asianmukaisesti. Toimintasuunnitelmalla ei kuitenkaan saavuteta toivottuja tuloksia, jolleivät kaikki toimijat eli Euroopan parlamentti, tilintarkastustuomioistuin, jäsenvaltiot ja komissio kukin omalla tahollaan myötävaikuta toimintasuunnitelmassa olevien 16 toimenpiteen toteuttamiseen ottaen samalla huomioon oman vastuualansa ja riippumattomuutensa.

Toisena haasteena on tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen valmistelulle asetettu uusi ja aiempaa tiukempi aikataulu. Kuten varainhoitoasetuksessa[5] säädetään, vuosikertomus on vastedes julkaistava viimeistään 31. lokakuuta eli kuukautta aiemmin kuin ennen. Tämä lisää kaikkiin kertomuksen valmisteluun osallistuviin – eli tilintarkastustuomioistuimeen, komissioon ja jäsenvaltioihin – kohdistuvia vaatimuksia. On varmistettava, että tilintarkastustuomioistuimen alustavista havainnoista käydään ensin tehokasta mielipiteenvaihtoa.

Kertomuksen 2 jaksossa pohditaan, millaisia vaikeuksia liittyy tiukentuneisiin määräaikoihin, joita tilintarkastustuomioistuimen on noudatettava vuosikertomusta laatiessaan. Tarkastus- ja valvontakehystä koskevat jäsenvaltioiden huomautukset esitellään 3 jaksossa. Kertomuksen 4 jaksossa analysoidaan maatalouspolitiikkaan ja rakennetoimiin liittyviä sisältöhavaintoja, joiden taustalla katsottiin olevan jäsenvaltion virhe. Päätelmät esitetään 5 jaksossa[6].

2. Tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksen valmistelu

Varainhoitovuotta 2005 koskevan vuosikertomuksen valmisteluun on kuukausi vähemmän aikaa kuin aiempina vuosina, sillä kertomus on julkaistava viimeistään 31. lokakuuta. Tämä vaikuttaa tilintarkastustuomioistuimeen sekä komissioon ja jäsenvaltioihin.

Varainhoitovuoden aikana tai pian sen jälkeen tilintarkastustuomioistuin tarkastaa menettelyjä ja tilitapahtumia komissiossa ja jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioissa se tarkastaa, että lopulliset tuensaajat täyttävät tukiedellytykset (esimerkiksi peltoala tai eläinmäärä on ilmoitettu oikein tai rakennerahastoista tukea saanut hanke on tosiasiallisesti toteutettu) ja että käytössä on asianmukaiset valvontamenettelyt.

Kunkin tarkastusmatkan jälkeen tilintarkastustuomioistuin arvioi tekemiään havaintoja ja toimittaa alustavat huomautuksensa[7] asiasta vastaavalle komissaarille tai kansalliselle ylimmälle tarkastuselimelle riippuen siitä, hallinnoidaanko varoja keskitetysti vai jäsenvaltioiden tasolla. Tavallisesti tilintarkastustuomioistuin pyytää komissiota tai jäsenvaltiota vastaamaan kahden kuukauden kuluessa. Tilintarkastustuomioistuimelle vastaamiseen ei velvoiteta, mutta se on yleinen käytäntö – vaikkakin monet vastaukset saapuvat tilintarkastustuomioistuimen asettaman määräajan jälkeen.

Tähän mennessä tilintarkastustuomioistuin on tarvinnut jäsenvaltioiden vastaukset keväällä tai alkukesästä pystyäkseen kääntämään ja analysoimaan ne sekä sisällyttämään huomiot mahdollisimman suurelta osin vuosikertomukseen, joka oli julkaistava viimeistään 30. marraskuuta. Aikaa kului tilintarkastustuomioistuimen sisäisiin menettelyihin, komission kanssa kesä-syyskuussa käytävään kuulemismenettelyyn ja kertomuksen kääntämiseen EU:n nykyisiin 20 kieleen.

Varainhoitovuoden 2004 osalta useimmat jäsenvaltiot esittivät vastauksensa sisältöhavaintoihin[8] kesäkuussa tai sen jälkeen. Yhtäältä tämä johtui siitä, että tilintarkastustuomioistuin lähetti huomattavan osan alustavia tarkastushavaintoja koskevista kirjeistä touko-heinäkuussa[9], ja toisaalta siitä, että jäsenvaltiot usein lähettivät vastauksensa yli 60 päivää toisen kirjeen vastaanottamisesta.

Tämän seurauksena jotkut jäsenvaltiot katsoivat, ettei tilintarkastustuomioistuin ottanut niiden vastauksia huomioon. Esimerkiksi Suomi totesi varainhoitovuoden 2004 vuosikertomusta koskevissaan huomautuksissaan, että ”Euroopan tilintarkastustuomioistuimen alustaviin tarkastushavaintoihin annetut vastineet eivät aina ole vaikuttaneet vuosikertomuksessa esitettäviin johtopäätöksiin . Tästä syystä osa johtopäätöksistä on selkeästi virheellisiä. Vastineiden ja selvitysten laatiminen on usein erittäin työlästä verrattuna siihen vähäiseen vaikutukseen, mikä niillä on tilintarkastustuomioistuimen lopullisiin johtopäätöksiin.”

Tämä huomio sai tukea Puolalta, joka totesi, että ”..olemme huolestuneita siitä, ettei tilintarkastustuomioistuin ole ottanut huomioon virheitä koskevia selvityksiämme, jotka esitimme tilintarkastustuomioistuimen tarkastusmatkan jälkeen. Tämän vuoksi Euroopan komissiolle lähetetään lähes sama selittävä aineisto kuin aiemmin lähetettiin tilintarkastustuomioistuimelle.”

Tavallisesti tilintarkastustuomioistuin tiedottaa jäsenvaltioille analyysistä, jonka se on tehnyt kansallisilta viranomaisilta saamilleen vastauksille. Tällainen seuranta vaikuttaa tarpeelliselta, jotta jäsenvaltioita voidaan motivoida esittämään vastineita tilintarkastustuomioistuimen tarkastushavaintoihin. Kuten Puola toteaa, ”.. jos jäsenvaltio ei yhdy tilintarkastustuomioistuimen arvioon tosiseikoista, eikä se tiedä, onko tarkastettujen laitosten antamat selvitykset hyväksytty, jäsenvaltion tuskin voidaan olettaa vastaavan kysymyksiin havaittujen virheiden luonteesta sekä toteutetuista ja suunnitteilla olevista korjaavista toimista” .

Koska määräajat kuitenkin vastedes ovat entistä tiukemmat, olisi ehkä kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että tarkastushavaintoihin liittyvää tiedonvaihtoa pystyttäisiin kehittämään tilintarkastustuomioistuimen, komission ja jäsenvaltioiden välillä, kun otetaan huomioon ongelmat, joita tiukka aikataulu aiheuttaa vuosikertomuksen valmistelussa. Toimintasuunnitelmaan sisältyvissä toimenpiteissä 7, 8 ja 9[10] keskitytään tarkastus- ja valvontatuloksia koskevien tietojen vaihtoon, ja toimenpiteillä pystytäänkin osaltaan tehostamaan tiedonvaihtoa.

3. Tarkastus- ja valvontakehys

Tilintarkastustuomioistuin antaa vuosittain Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”lausuman tilien luotettavuudesta sekä tilien perustana olevien toimien laillisuudesta ja asianmukaisuudesta”[11]. Lausuma annetaan vuosikertomuksen muodossa. Tilintarkastustuomioistuin perustaa lausumansa neljänlaisiin todisteisiin[12]:

a) yhteisöjen toimielinten, jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden valvontajärjestelmien arviointi;

b) tilitapahtumista poimittujen otosten tutkiminen jokaisella keskeisellä toiminta-alalla siten, että tarkastukset ulotettiin lopulliseen edunsaajaan saakka;

c) pääjohtajien vuotuisten toimintakertomusten ja lausumien sekä niiden laatimisessa sovellettujen menettelyjen analysointi;

d) mikäli mahdollista, yhteisön hallinnointimenettelyistä riippumattomien tarkastajien tarkastustyön tutkiminen.

Jotkut jäsenvaltiot käyttivät tilaisuutta hyväkseen varainhoitovuotta 2004 koskevaan vuosikertomukseen esittämissään vastauksissa ja esittivät huomioita yleisestä lähestymistavasta tarkastuksiin ja valvontaan.

Esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta ehdottaa, että tarkastuksia tehtäisiin pikemminkin ”järjestelmä- ja kustannus-hyötysuhdetarkastuksina kuin tilitapahtumatarkastuksina […] . Tilitapahtumatarkastuksissa tulee esille aikasidonnaisia virheitä, jotka koskevat yleensä vähäisiä määriä. Ekstrapoloituina ne saavat koko ohjelman näyttämään virheelliseltä. Usein nämä virheet korjataan myöhemmin, mutta tätä ei oteta huomioon, sillä tarkastukset tehdään tietyllä aikavälillä” .

Ranska haluaisi lisätietoja otantamenetelmistä, joita tilintarkastustuomioistuin soveltaa rakennetoimien tarkastukseen. Ranskan viranomaiset eivät ole löytäneet mainintaa menetelmästä vuosikertomuksesta ja katsovat, että ”tarkastushavaintoja tehdään hyvin pienestä määrästä yksittäisiä toimia, joissa on usein kyseessä vähäiset rahamäärät, ja sitten näistä havainnoista tehdään yleisiä päätelmiä” .

Tanska pitää hyvin tärkeänä, että jäsenvaltioiden ylimpien tarkastuselinten työ sisällytetään mahdollisuuksien mukaan tilintarkastustuomioistuimen tarkastuslausumaan. Tanska toteaa, että sen kansallinen tarkastuslaitos on ensimmäisen kerran antanut lausuman EU:n varojen käytöstä Tankassa[13]. Tanska jatkaa: ”Kaiken kaikkiaan kansallinen tarkastuslaitos katsoo, että EU:n varojen hallinnointi, maksatus, kirjanpito ja valvonta oli tyydyttävää sekä määräysten ja asetusten mukaista” .

Saksa korostaa tarkastuksista aiheutuvia huomattavia kustannuksia. Se katsoo, että ”komission olisi arvioitava jäsenvaltioissa käytettyjen hallinnointi- ja valvontajärjestelmien kustannuksia varmistaakseen, että ne ovat oikeassa suhteessa saavutettuihin tuloksiin” .

Nämä huomiot osoittavat, että seuraavanlaiset kysymykset kaipaavat ratkaisua:

- Kuinka pitäisi ratkaista mahdollinen ristiriita tilintarkastustuomioistuimen vuotuisen lausuman ja sen seikan välillä, että jotkin sisäiset tarkastukset on suunniteltu monivuotisia ohjelmia varten?

- Kuinka varmistetaan tarkoituksenmukainen kustannus-hyötysuhde ja sen huomioon ottaminen tarkastuslausumassa?

- Kuinka voitaisiin parhaiten hyödyntää nykyisiä valvontamenettelyjä sekä kansallisten ylimpien tarkastuselinten asiantuntemusta ja resursseja?

- Toimintasuunnitelmassa, erityisesti toimenpiteissä 3, 4, 7, 8 ja 10[14], näitä seikkoja pyritään tarkastelemaan usealta eri kannalta. Toimintasuunnitelmassa pyritään lisäämään toiminnasta vastaavan johdon lausumien ja kansallisen tason yhteenvetokertomusten hyödyntämistä (toimenpide 5).

4. Vuoden 2004 sisältöhavainnot

Tilintarkastustuomioistuin esitteli varainhoitovuoden 2004 osalta tekemiään havaintoja. Koska tilintarkastustuomioistuin ei eritellyt käyttämäänsä tilitapahtumien otantamenetelmää, ei voitu tehdä päätelmiä siitä, kuinka merkittäviä havainnot olivat.

Komissio pyysi jäsenvaltioita yksityiskohtaisemmin kommentoimaan tehtyjä sisältöhavaintoja eli sellaisia havaintoja, joilla on rahoitusvaikutuksia EU:n talousarvioon. Useimmat jäsenvaltiot esittivät nämä tiedot, mutta joissakin tapauksissa jäsenvaltiot eivät pystyneet tunnistamaan luetteloihin sisällytettyjä havaintoja, koska ne eivät tunteneet tuomioistuimen antamia koodinumeroita, jotka eivät vastanneet jäsenvaltioiden ja/tai komission käyttämiä hankenumeroita.

Tarkastuksiin vaikuttaa se, mitä politiikanalaa ne koskevat. Viljelijöille myönnetty tuki yhdistyy usein peltoalan kokoon tai eläinmäärään. Maatalouspolitiikan alalla tuomioistuin tekee usein tarkastuksia paikalla ja mittaa peltoalan GPS-laitteella tai laskee eläinmäärät tarkistaakseen, onko viljelijä ilmoittanut määrät oikein.

Rakennetoimien alalla tuki myönnetään usein alueellisille hankkeille. Eri hankkeiden laajuus, suunnittelu, aikataulu ja lopulliset tuensaajat voivat vaihdella hyvinkin paljon. Tilintarkastustuomioistuin tekee tarkastuksen paikalla varmistaakseen muun muassa, että hanke on tosiasiallisesti toteutettu (esimerkiksi silta tai moottoritie on rakennettu), maksatus on ollut asianmukaista (menot ovat tukikelpoisia, kirjausketju on olemassa), tarjouskilpailumenettelyjä on noudatettu (tarjouskilpailu on avattu ja sen on voittanut sopiva ehdokas) ja vaaditut tarkastukset on tehty.

Rakennetoimissa on paljon eroavaisuuksia, joten sääntöjä ja todentavaa aineistoa on helppo tulkita eri tavalla. Tämä vaikuttaisi näkyvän siinä, että jäsenvaltiot ovat herkemmin eri mieltä tilintarkastustuomioistuimen kanssa rakennetoimien kuin maatalouspolitiikan alalla. Kun komissio myöhemmin seuraa tilintarkastustuomioistuimen tarkastushavaintoja, se myös toisinaan tekee erilaisen loppupäätelmän kuin tilintarkastustuomioistuin.

Jäljempänä 4.1 ja 4.2 jaksossa esitetään yhteenveto huomioista, joita jäsenvaltiot esittivät maatalouspolitiikan ja rakennetoimien alalla tehdyistä tarkastushavainnoista. Tähän yhteenvetokertomukseen ei ole sisällytetty omia varoja ja liittymistä valmistelevaa tukea koskevia jaksoja, sillä näillä aloilla tehtiin hyvin vähän sisältöhavaintoja, ja tilintarkastustuomioistuin antoikin kyseisistä aloista myönteisen tarkastuslausuman vuonna 2004.

4.1. Maatalouspolitiikka

Maatalouspolitiikan alalla vuonna 2004 tehdyistä sisältöhavainnoista kaksi kolmasosaa koski liian suureksi ilmoitettuja pinta-aloja. Karkeasti ottaen voidaan todeta, että ero ilmoitetun ja tuomioistuimen tarkastuksessaan mittaaman pinta-alan välillä oli alle 2 prosenttia neljäsosassa tapauksista, 2–10 prosenttia puolessa tapauksista ja yli 10 prosenttia lopuissa tapauksista.

Tuomioistuin teki sisältöhavaintoja kaikkiaan 11 jäsenvaltion osalta. Suurin osa jäsenvaltioista hyväksyi tilintarkastustuomioistuimen havainnot paitsi joissakin tapauksissa, joissa osittain oli kyse mittausmenetelmiä koskevista erimielisyyksistä. Joissakin tapauksissa tilintarkastustuomioistuimen havainnot johtivat tuen takaisinperintään viljelijöiltä. Useissa tapauksissa jäsenvaltiot eivät kuitenkaan käynnistäneet takaisinperintää, sillä ne pitivät tarkastushavainnon rahoitusvaikutusta liian vähäisenä (esimerkiksi Saksan osalta yksi alle 100 euron suuruinen tapaus).

Vaikka jäsenvaltiot yleensä hyväksyivätkin tilintarkastustuomioistuimen päätelmät, jotkut katsoivat, että poikkeavuudet peltoalojen mittauksissa olivat odotettavissa/hyväksyttävissä. Tarkastukset tehtiin joskus vasta seuraavana vuonna, jolloin viljelijä oli jo muuttanut peltojensa käyttötarkoitusta ja jakoa, joten alun perin ilmoitettua peltoalaa oli enää vaikea määrittää. Joissakin tapauksissa viljelijät olivat ilmoittaneet peltoalan koon virallisen maarekisterin mukaan, mutta kyseiset rekisterit eivät välttämättä vastanneet tilintarkastustuomioistuimen tekemiä mittauksia. Tämä ongelma saattaa korostua, kun mittauslaitteet koko ajan kehittyvät. Saksassa tuli esille tapaus, jossa pinta-ala oli mitattu kahden desimaalin tarkkuudella, kun taas tilintarkastustuomioistuin oli tehnyt mittauksen kolmen desimaalin tarkkuudella. Kyseisessä tapauksessa tämä riitti muuttamaan mittauksen luokittelun hyväksyttävästä tarkastushavainnoksi.

Kyseisistä yhdestätoista jäsenvaltiosta kaksi oli useissa tapauksissa eri mieltä tuomioistuimen kanssa. Ensimmäisen näistä eli Alankomaiden osalta tuomioistuin teki ainoastaan yhden sisältöhavainnon. Kyseinen tapaus koski erään lehmän teurastusta, josta tuomioistuimen mukaan ei ollut näyttöä, joten se luokitteli asian havainnoksi. Alankomaat ei kuitenkaan hyväksynyt tätä, sillä todisteet oli toimitettu tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskäynnin jälkeen. Toisen jäsenvaltion eli Kreikan osalta tehtiin useampia havaintoja. Kreikka kuitenkin katsoi, että kyseessä oli usein vain väliaikainen ongelma (esimerkiksi pankkitileillä olevia varoja ei ollut vielä maksettu tuottajille tai palautettu EU:n talousarvioon). Kreikka oli myös tilintarkastustuomioistuimen kanssa eri mieltä joistakin muista seikoista, esimerkiksi siitä, voidaanko viljelijälle maksaa tukea, jos hän ei omista jotain maapalstaa mutta on sopinut sen käytöstä toisen viljelijän kanssa.

4.2. Rakennetoimet

Vuonna 2004 jäsenvaltiot hyväksyivät rakennetoimiin liittyvän tilintarkastustuomioistuimen sisältöhavainnon vain kolmasosassa tapauksista, kun taas maatalouspolitiikassa ne hyväksyivät noin kaksi kolmasosaa tuomioistuimen havainnoista.

Tyypillisiä esimerkkejä tapauksista, joissa jäsenvaltiot olivat eri mieltä tai eivät olleet täysin samaa mieltä kuin tilintarkastustuomioistuin, olivat menojen luokittelu (menojen tukikelpoisuus), todisteet osarahoituksesta ja kirjausketjun olemassaolo.

Ainoastaan hyvin harvoin tilintarkastustuomioistuin katsoi, että menot oli luokiteltu tarkoituksellisesti väärin. Havainnot kuitenkin osoittivat, että sääntöjä on selkeytettävä ja alalla tarvitaan lisäohjeistusta. Belgian viranomaiset totesivat eräässä tapauksessa, jossa ne olivat eri mieltä tuomioistuimen kanssa: ”Sikäli kuin tiedämme, menojen, jotka eivät ole sääntöjenmukaisia, käsitteestä ei ole keskusteltu eikä sitä ole määritelty Euroopan sosiaalirahaston rakennetukeen sovellettavissa asetuksissa, joten näin ollen olisi pohdittava, millä perustein voidaan sanoa, että menot eivät ole sääntöjenmukaisia, varsinkin kun tarkastajat itse toteavat, ettei näiden menojen osalta ole mitään viittausta sääntöjen- tai lainvastaisuuteen” .

Jäsenvaltiot myös huomauttivat, että jotkin vaikeuksista johtuivat siitä, että eri ohjelmakausilla sovellettiin erilaisia tarkastus- ja valvontarakenteita. Espanja totesi, että ”tarkastajan todetessa, että ’kirjausketju oli puutteellinen’, sovelletaan ohjelmakauteen 1994–1999 käsitteitä, jotka määriteltiin vasta ohjelmakaudella 2000–2006”.

Tilitapahtumille tekemiensä tarkastusten lisäksi tilintarkastustuomioistuin pyrki varmistamaan, olivatko jäsenvaltiot suorittaneet pakolliset 5 prosentin tarkastukset, eli tarkastaneet hankkeet, joiden arvo on 5 prosenttia ohjelman arvosta. Tilintarkastustuomioistuin katsoi, että nämä tarkastukset tehtiin usein myöhässä ja ne perustuivat epätäydelliseen riskianalyysiin.

Jäsenvaltiot myönsivät useimmiten, että tarkastukset olivat myöhässä, mutta Ruotsi huomautti, että ”asetuksessa ei edellytetä, että varoja koskevia tarkastuksia on tehtävä 5 prosenttia tiettyyn ajankohtaan mennessä” .

Rakennetoimissa tehtyjen sisältöhavaintojen rahoitusvaikutukset olivat yleensä paljon moninaisemmat kuin maataloudessa tehtyjen sisältöhavaintojen. Joissakin tapauksissa havainnoilla ei ollut todellisia rahoitusvaikutuksia esimerkiksi sen vuoksi, että jäsenvaltioiden ilmoittamat menot, joita tilintarkastustuomioistuin piti tukikelvottomina, voitiin kuitata muilla, vielä ilmoittamattomilla menoilla. Komissio selvittää tällaiset tapaukset omassa seurannassaan.

Esille nousee myös kysymys monivuotisuudesta. Esimerkkinä voidaan mainita Saksan osalta esille tullut tapaus, jonka Saksa myönsi aiheelliseksi tarkastushavainnoksi. Se kuitenkin ilmoitti korjaavansa asian alentamalla seuraavaa maksua. Saksa ei myöntänyt, että tarkastushavainto olisi aiheuttanut taloudellisen tappion EU:n talousarviolle, sillä sen mielestä asia olisi lopulta havaittu, kun menotositteet olisi tarkastettu ohjelman päätyttyä, tai jopa sitä ennen. Tilintarkastustuomioistuin pysyi kuitenkin kannassaan, jonka mukaan tarkastuspäivästä lähtien tapaus on katsottava tarkastushavainnoksi.

5. Päätelmät

Komissio on tyytyväinen siihen, että jäsenvaltioilta saatiin paljon yksityiskohtaisia vastauksia. Tämä jäsenvaltioilta vuosittain saatu palaute tarjoaa arvokkaan mahdollisuuden tarkastella tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomukseen liittyviä monialaisia seikkoja. Varainhoitovuoden 2004 vuosikertomukseen saatujen vastausten perusteella komissio haluaisi kiinnittää huomiota seuraaviin neljään seikkaan:

1. Jotkut jäsenvaltiot pitivät epätyydyttävänä sitä, ettei niiden vastauksia ollut otettu huomioon tilintarkastustuomioistuimen varainhoitovuoden 2004 vuosikertomuksessa. Tämä johtuu osittain siitä tiukasta aikataulusta, jota tilintarkastustuomioistuimen on noudatettava vuosikertomusta laatiessaan. Tähän erityiseen ongelmaan olisi kiinnitettävä huomiota pohdittaessa, kuinka kansallisten ylimpien tarkastuselinten asiantuntemusta voitaisiin hyödyntää paremmin ja kuinka voitaisiin päästä yhtenäiseen tarkastusmalliin[15].

2. Jotkut jäsenvaltiot esittivät huomioita itse valvontarakenteesta ja tarkastuslausumamenettelystä ja totesivat, etteivät hyödyt niiden mielestä vastanneet kustannuksia. Tähän seikkaan olisi kiinnitettävä huomiota toiminnallisella tasolla, kun arvioidaan valvonnasta aiheutuvia kustannuksia[16], mutta myös strategisella tasolla, kun keskustellaan siitä, millainen riskitaso olisi hyväksyttävä[17].

3. Maatalouspolitiikassa ja rakennetoimissa tehtyjä sisältöhavaintoja on arvioitu laadullisesti, jotta voitaisiin havaita, esiintyykö useampien jäsenvaltioiden kohdalla jokin samankaltainen malli. Arvio osoittaa, että seuraavanlaiset kysymykset kaipaavat ratkaisua tai selvennystä: 1) mikä on oikea menetelmä peltoalojen koon mittaamiseksi, 2) mitkä ovat rakennetoimissa tukikelpoisia menoja ja 3) milloin niin kutsutut 5 prosentin tarkastukset olisi tehtävä. Näiden epävarmuustekijöiden vuoksi komissio ei ehkä seurantatoimissaan pysty varmistamaan tilintarkastustuomioistuimen tarkastushavaintoja. Nämä seikat ovat suurelta osin alakohtaisia puutteita, joita myös pyritään ratkaisemaan toimintasuunnitelman avulla[18].

4. Jäsenvaltiot olivat tilintarkastustuomioistuimen kanssa useammin eri mieltä rakennetoimiin kuin maatalouteen liittyvissä havainnoissa. Syynä tähän saattaa olla se, että jäsenvaltiot ja tilintarkastustuomioistuin olivat eri mieltä siitä, mikä rakennetoimien alalla pitäisi katsoa väärinkäytökseksi. Syynä voi myös olla se, että jäsenvaltiot ja tilintarkastustuomioistuin olivat eri mieltä siitä, millainen riskitaso rakennetoimissa olisi hyväksyttävä. Koska tilintarkastustuomioistuimen otanta oli suunniteltu yksittäisten tilitapahtumien tarkastukseen eikä sen tarkastamiseen, olivatko järjestelmät käytössä ja toiminnassa, lopulliset syyt tähän erimielisyyteen eivät selvinneet. Tämä korostaa tarvetta käydä toimielinten välillä vuoropuhelua riskitasosta, joka hyväksytään tilien perustana olevissa toimissa, ja siitä, miten tämä saattaa vaikuttaa tilintarkastustuomioistuimen tarkastuslausumamenettelyyn[19].

Mukaan ratkaisemaan näitä jäsenvaltioiden esille tuomia kysymyksiä on saatava komission ja jäsenvaltioiden lisäksi tilintarkastustuomioistuin ja jossain määrin myös kansalliset ylimmät tarkastuselimet. Yhteistyökehys on määritelty toimintasuunnitelmassa, jossa eritellään 16 erilaista toimenpidettä. Ne on tarkoitus panna täytäntöön vuosina 2006 ja 2007. Samalla luonnollisesti kunnioitetaan kaikkien toimijoiden tehtävänkuvaa, vastuualueita ja riippumattomuutta.

[1] Kertomus on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä C 301, 30.11.2005. Siihen voi tutustua tilintarkastustuomioistuimen verkkosivuilla: www.eca.eu.int.

[2] Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavan varainhoitoasetuksen 143 artiklan 6 kohta (neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1605/2002, 25.6.2002).

[3] Esimerkiksi varapuheenjohtaja Siim Kallasin 15. helmikuuta 2006 päivätty kirje Ecofin-neuvoston puheenjohtajalle Karl-Heinz Grasserille.

[4] KOM(2006) 9, 17.1.2006.

[5] 143 artiklan 5 kohta.

[6] Tämän yhteenvetokertomuksen tausta-analyysiin voi tutustua komission valmisteluasiakirjassa: Analysis of Member States’ replies to the Court of Auditors’ 2004 Annual Report (SEC(2006) 524).

[7] Ns. alustavia tarkastushavaintoja koskeva kirje.

[8] Tarkastushavainnot, joista aiheutuu rahoitusvaikutuksia Euroopan unionin yleiseen talousarvioon.

[9] Aiemmin varainhoitoasetus velvoitti tilintarkastustuomioistuinta lähettämään huomautuksensa jäsenvaltioille viimeistään 15. heinäkuuta (143 artiklan 2 kohta). Varainhoitovuodesta 2005 alkaen tämä määräaika on 15. kesäkuuta.

[10] Toimenpide 7: Edistetään parhaita käytänteitä hanketasolla toimitettavien tarkastusten kustannustehokkuuden lisäämiseksi. Toimenpide 8: Helpotetaan lisävarmuuden saamista korkeimmilta tarkastuslaitoksilta. Toimenpide 9: Luodaan toimivat menetelmät tarkastus- ja valvontatuloksia koskevien tietojen vaihtamiseksi ja lisätään yhtenäisen tarkastusmallin käyttöä.

[11] Ks. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 248 artiklan 1 kohta.

[12] Ks. varainhoitovuoden 2004 vuosikertomuksen 1.46 kohta.

[13] Lausuma on sisällytetty Tanskan vuoden 2004 talousarvion tarkastuskertomuksen D jaksoon.

[14] Toimenpide 3: Määritetään yhdenmukainen esitystapa valvontastrategian ja riittävän varmuuden perustana olevien todisteiden esittämistä varten. Toimenpide 4: Aloitetaan vuoropuhelu toimielinten välillä sellaisista tilien perustana oleviin toimiin liittyvistä riskeistä, joita voidaan pitää hyväksyttävinä. Toimenpide 7: Edistetään parhaita käytänteitä hanketasolla toimitettavien tarkastusten kustannustehokkuuden lisäämiseksi. Toimenpide 8: Helpotetaan lisävarmuuden saamista korkeimmilta tarkastuslaitoksilta. Toimenpide 10: Laaditaan alustava arvio ja analyysi valvontakustannuksista.

[15] Toimintasuunnitelman toimenpiteet 8 ja 9.

[16] Toimintasuunnitelman toimenpide10.

[17] Toimintasuunnitelman toimenpide 4.

[18] Toimintasuunnitelman toimenpiteet 12–16.

[19] Toimintasuunnitelman toimenpiteet 3 ja 4.