EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 14.10.2020 COM(2020) 954 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Vuoden 2020 arviointi jäsenvaltioiden edistymisestä energiatehokkuudesta annetun direktiivin 2012/27/EU täytäntöönpanossa sekä lähes nollaenergiarakennusten käyttöönotossa ja energiatehokkuutta koskevien kustannusoptimaalisten vähimmäisvaatimusten soveltamisessa EU:ssa rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin 2010/31/EU mukaisesti



1.Johdanto Komissio julkaisee tämän edistymiskertomuksen energiatehokkuudesta annetun direktiivin 2012/27/EU, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä (EU) 2018/2002, jäljempänä ’energiatehokkuusdirektiivi’, 24 artiklan 3 kohdan sekä energiaunionin ja ilmastotoimien hallinnosta annetun asetuksen (EU) 2018/1999 35 artiklan mukaisesti. Tämä on viimeinen energiatehokkuusdirektiivin nojalla annettava kertomus, koska 24 artiklan 3 kohtaa ei enää sovelleta 1. tammikuuta 2021 alkaen. Sen jälkeen kaikilla energiatehokkuutta koskevilla politiikan aloilla edistymisestä raportoidaan asetuksen (EU) 2018/1999 35 artiklan mukaisesti. Koska tässä kertomuksessa yhdistyy kaksi raportointivelvollisuutta, sen muoto on erilainen kuin edellisinä vuosina. Lisäksi tässä kertomuksessa i) esitetään rakennusalaa koskevia uusia tietoja lähes nollaenergiarakennusten lukumäärän kasvattamisesta rakennusten energiatehokkuudesta annetun direktiivin 2010/31/EU, jäljempänä ’rakennusten energiatehokkuutta koskeva direktiivi’, 9 artiklan 5 kohdan mukaisesti sekä ii) annetaan lyhyt katsaus rakennusten energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaalisten tasojen tämänhetkisestä tilanteesta rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Kertomus pohjautuu pääasiassa seuraaviin tietoihin ja asiakirjoihin: i) jäsenvaltioiden vuonna 2020 toimittamissa vuosiraporteissa annetut tiedot, ii) jäsenvaltioiden vuosina 2018 ja 2019 toimittamat kustannusoptimaalisten tasojen laskentaa koskevat raportit sekä iii) muut rakennusalaa koskevat tähän aiheeseen liittyvät tiedot. Aiemmin tänä vuonna annettu energiatehokkuutta koskeva vuoden 2019 kertomus kattoi Eurostatin vuoteen 2018 ulottuvat tiedot, eikä tämän kertomuksen julkaisuhetkellä ollut saatavilla uusia tietoja. Tästä syystä vuoden 2020 tavoitteiden saavuttamista koskeva analyysi ei ole muuttunut edellisen kertomuksen jälkeen, eikä sitä näin ollen toisteta tässä kertomuksessa. Tähän kertomukseen on sen sijaan sisällytetty pidemmälle tulevaisuuteen suuntautuva näkökulma, sillä siinä tarkastellaan edistymistä vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamisessa. 2.Yhteenveto havainnoista Kertomuksessa tarkastellaan EU28:aa, ja se kattaa tiedot ja lisätiedot vuoteen 2018 saakka. Analysoitaessa vuoden 2030 tavoitteissa edistymistä tarkasteltavana ovat EU27-maat. Tärkeimmät havainnot ovat seuraavat: ·Vuonna 2018 primäärienergian kulutus väheni 0,6 prosenttia vuoteen 2017 verrattuna. Energian loppukulutuksen vuosikasvu oli 0,1 prosenttia. Tästä huolimatta molemmat indikaattorit ovat vuoden 2020 tavoitteelle asetetun kiinteän tavoitekurssin yläpuolella. ·Vuonna 2018 energiankulutus oli edelleen sidoksissa talouskasvuun. ·Energiatehokkuusvelvoitejärjestelmät ovat edelleen tehokas väline energiansäästöjen saavuttamiseksi. Vaikka näyttää siltä, että energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan mukaisessa kumulatiivisessa energiansäästötavoitteessa edistyttiin riittävästi vuonna 2018, kaksitoista jäsenvaltiota ei todennäköisesti kuitenkaan saavuta tavoitteitaan. ·Osittaiset ja alustavat tiedot vuodelta 2020 osoittavat covid-19-kriisin vaikuttaneen merkittävästi energian kysyntään. Tämän vuoksi on mahdollista, että vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteet saavutetaan, vaikka tätä varten ei ollut toteutettu riittäviä toimenpiteitä ennen kriisiä. Tämän odotetaan kuitenkin jäävän tilapäiseksi kehitykseksi, koska energiankulutuksen vähenemisen taustalla ei ole rakenteellisia toimenpiteitä. Ilman kohdennettuja ilmastotoimenpiteitä energiankulutus nousee talouden elpymisen myötä todennäköisesti takaisin covid-19-kriisiä edeltäneelle tasolle. ·Useimmat jäsenvaltiot ryhtyivät noudattamaan kustannusoptimaalista lähestymistapaa asianmukaisella tavalla ja sovelsivat sitä asettaessaan uusien ja olemassa olevien rakennusten ja lähes nollaenergiarakennusten energiatehokkuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia. ·Lähes nollaenergiarakennusten osuus rakennusalan kokonaismarkkinoista on kasvanut, mutta useimmissa maissa lähes nollaenergiarakennuksille asetetut vaatimukset alittavat edelleen komission vuonna 2016 määrittämät vertailuarvot. Toisaalta lähes puolet jäsenvaltioista asetti lähes nollaenergiarakennuksille huomattavasti kunnianhimoisempia vaatimuksia verrattuna uusien rakennusten kustannusoptimaalisiin tasoihin. 3.Edistyminen EU:n energiatehokkuustavoitteen saavuttamisessa 3.1.EU28:n vuoden 2020 tavoitteet Eurostatin vuoden 2018 tarkistettujen lukujen mukaan energian loppukulutus EU28:ssa laski 5,9 prosenttia vuoden 2005 (1 194 Mtoe) ja vuoden 2018 (1 124 Mtoe) välillä. Tämä oli kuitenkin edelleen 3,5 prosenttia vuodelle 2020 asetetun energian loppukulutusta koskevan tavoitteen (1 086 Mtoe) yläpuolella. Vuonna 2018 kulutus kasvoi 0,1 prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna. Primäärienergian kulutus laski EU28:ssa 9,8 prosenttia: vuonna 2005 se oli 1 721 Mtoe ja vuonna 2018 enää 1 552 Mtoe. Tämä on 4,6 prosenttia enemmän kuin vuoden 2020 tavoite (1 483 Mtoe). Primäärienergian kulutuksen lisäännyttyä kolmen vuoden ajan vuonna 2018 kirjattiin 0,6 prosentin vuositason vähenemä. Molemmissa indikaattoreissa suuntaus ylitti vuonna 2018 vuoden 2020 tavoitteiden mukaisen lineaarisen kurssin. Vuonna 2018 energiankulutuksen havaittiin kasvaneen pääasiassa liikenteessä (vuosikasvua + 1,0 prosenttia vuoteen 2017 verrattuna) ja teollisuudessa (+ 0,8 prosenttia). Sitä vastoin energiankulutus väheni asuntosektorilla (– 1,7 prosenttia) ja palvelusektorilla (– 1,4 prosenttia). 3.2.EU27:n vuoden 2030 tavoitteet

Sillä, että vuoden 2020 tavoitteissa ei edistytty riittävästi vuoteen 2018 mennessä, on kielteisiä seurauksia myös sen kannalta, kuinka paljon toimia tarvitaan vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamiseksi. Tähänastisen riittämättömän edistyksen takia vuoden 2030 tavoitteisiin on odotettua enemmän matkaa: primäärienergian kulutusta olisi vähennettävä 22 prosenttia ja loppuenergian kulutusta 17 prosenttia (kaavio 1). Lisäksi kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien EU:n laajuisessa arvioinnissa todetaan, että kansallisten panosten yhteenlaskettu määrä jää yleisestä tavoitetasosta. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on lisättävä merkittävästi ponnistelujaan seuraavan vuosikymmenen aikana saavuttaakseen vuoden 2030 tavoitteet eli vähintään 32,5 prosentin vähennyksen. Tämä on erityisen tärkeää, jos covid-19-kriisin jälkeinen elpyminen johtaa siihen, että energiankulutus palaa kriisiä edeltäneelle tasolle. Lisäksi vuoden 2020 ilmastotavoitesuunnitelmassa ilmoitetut kunnianhimoisemmat ilmastotavoitteet vaativat huomattavasti tiukempia energiatehokkuutta parantavia toimia, joilla pyritään nykyisiä vuoden 2030 tavoitteita suurempiin vähennyksiin: 36–37 prosentin vähennykseen energian loppukulutuksen osalta ja 39–41 prosentin vähennykseen primäärienergian kulutuksen osalta. Lähde: Eurostatin tiedot, energian pääosaston omat laskelmat. 3.3. Covid-19-kriisin vaikutus energiankulutukseen tähän mennessä Covid-19-kriisin vaikutus vuoden 2020 energiankulutukseen on merkittävä. Vuoden 2020 ensimmäisellä neljänneksellä kaasun kulutus EU:ssa laski viisi prosenttia vuoden 2019 ensimmäiseen neljännekseen verrattuna. Tähän oli syynä ennen kaikkea lämmitystarpeen pieneneminen, joka johtui i) leudosta talvesta, ii) kaasun käytön vähenemisestä sähköntuotannossa sekä iii) maaliskuussa käyttöönotetuista liikkumisrajoituksista, jotka johtivat BKT:n supistumiseen ja kaasun kysynnän vähenemiseen teollisuudessa. Vuoden 2020 ensimmäisellä neljänneksellä EU:ssa kulutettiin 3,2 prosenttia vähemmän sähköä kuin samaan aikaan edellisenä vuonna, mikä johtui niin ikään viitejakson ensimmäisellä puoliskolla vallinneesta leudosta säästä ja covid-19-tautiin liittyvien rajoitusten alkamisesta. Suurten väestömäärien viettäessä enemmän aikaa kotona kotitalouksien sähkönkulutus kasvoi. Kotitalouksien sähkönkulutuksen kasvu ei kuitenkaan ollut yhtä suuri kuin sähkönkysynnän merkittävä lasku kaupan alalla ja teollisuudessa. Tästä johtuen sähkönkulutus oli huomattavasti pienempi niinä kuukausina, jolloin oli käytössä liikkumisrajoituksia, kuin samaan aikaan edellisenä vuonna (muutos oli – 4,3 prosenttia maaliskuussa, – 11,8 prosenttia huhtikuussa, – 10,5 prosenttia toukokuussa ja – 7,6 prosenttia kesäkuussa). Vastaavasti myös liikenteen energiankulutus laski liikkumisrajoitusten seurauksena alhaisemmalle tasolle kuin koskaan aiemmin. Kansainvälisen energiajärjestön mukaan tieliikenteen määrä Euroopassa oli vähentynyt maaliskuun 2020 loppuun mennessä 38 prosenttiin vuoden 2019 tasosta. Maailmanlaajuisen tieliikenteen määrän vähenemisen seurauksena öljyn maailmanlaajuinen kysyntä väheni 57 prosenttia. Kansainvälisen liikennefoorumin arvion mukaan covid-19-taudin hallitsemiseksi määrätyt liikkumisrajoitukset voivat vähentää tavaraliikenteen maailmanlaajuista määrää jopa 36 prosenttia vuoden 2020 loppuun mennessä. Lentoliikenne on pysähtynyt lähes kokonaan tietyillä alueilla; joissakin Euroopan maissa se on vähentynyt yli 90 prosenttia. Elokuun lopussa lentoliikenteen määrä oli Euroopassa yli 50 prosenttia alhaisemmalla tasolla kuin edellisvuonna. 4.Edistyminen kansallisten energiatehokkuustavoitteiden saavuttamisessa Muutamat jäsenvaltiot (Tanska, Espanja ja Unkari) ilmoittivat laskeneensa vuoden 2020 kansallisia tavoitteitaan. Näiden päivitysten jälkeen vuoden 2020 kansallisten tavoitteiden summa on primäärienergian kulutuksen osalta yhteensä 1 536,8 Mtoe ja energian loppukulutuksen osalta yhteensä 1 084,3 Mtoe absoluuttisesti laskettuna. Vuonna 2018 ohjeellisissa tavoitteissa (jotka noudattavat lineaarista kurssia) edistyminen oli primäärienergian kulutuksen osalta riittämätöntä 12 maassa (Belgia, Bulgaria, Tanska, Saksa, Irlanti, Espanja, Ranska, Kypros, Itävalta, Alankomaat, Puola ja Ruotsi) ja energian loppukulutuksen osalta 15 maassa (Belgia, Bulgaria, Saksa, Viro, Irlanti, Ranska, Liettua, Luxemburg, Unkari, Malta, Itävalta, Puola, Slovakia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) (ks. taulukko 3). Jäsenvaltiot ilmoittivat, että vuoden 2018 vakaa ja kasvava energian loppukulutus johtui talouskasvusta ja seuraavista tekijöistä: i) tuotannon lisääntymisestä / arvonlisäyksen kasvusta (teollisuus), ii) matkustajien ja tavaroiden kuljetuksen lisääntymisestä (liikenne), iii) kotitalouksien lukumäärän ja käytettävissä olevien tulojen kasvusta (asuminen) sekä iv) arvonlisäyksen kasvusta ja työllisyyden lisääntymisestä (palvelut). 5.Energiatehokkuusdirektiivin nykytilanne 5.1.Tarkistetun energiatehokkuusdirektiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä – päivitetty tilanne Energiatehokkuusdirektiiviin joulukuussa 2018 tehtyjen muutosten jälkeen jäsenvaltioiden on saatettava energiatehokkuusvelvoitejärjestelmiä koskevat uudet säännöt (uutena lisätyt 7 artikla, 7 a artikla ja 7 b artikla) osaksi kansallista lainsäädäntöään 25. kesäkuuta 2020 mennessä. Vain 13 jäsenvaltiota (Alankomaat, Espanja, Italia, Itävalta, Kroatia, Latvia, Liettua, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Tanska ja Tšekki) ja Yhdistynyt kuningaskunta ilmoittivat komissiolle 31. elokuuta 2020 mennessä saattaneensa säännöt osaksi kansallista lainsäädäntöään. Lisäksi useimmat näistä ilmoituksista olivat osittaisia, eli kaikkia tämän direktiivin säännöksiä ei ole vielä saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä tai tästä ei ole ilmoitettu. Jäsenvaltioiden on myös saatettava uudet mittaus- ja laskutussäännöt (uutena lisätyt 9 artikla, 9 a–c artikla, 10 artikla ja 10 a artikla, 11 artikla ja 11 a artikla sekä uusi liite VII a) osaksi kansallista lainsäädäntöään 25. lokakuuta 2020 mennessä. Elokuun 31. päivään mennessä viisi maata (Tanska, Espanja, Ranska, Italia ja Liettua) olivat ilmoittaneet saattaneensa myös nämä uudet säännöt osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tämän kertomuksen julkaisemiseen mennessä kaikki jäsenvaltiot Latviaa lukuun ottamatta olivat toimittaneet vuoden 2020 vuosiraporttinsa energiatehokkuusdirektiivin 24 artiklan mukaisesti. Yhteinen tutkimuskeskus analysoi nämä vuosiraportit erillisessä asiakirjassa. 5.2.Edistyminen 7 artiklan täytäntöönpanossa (energiansäästövelvoite) Jäsenvaltiot ilmoittivat direktiivin 7 artiklan mukaisesti saavuttaneensa energiansäästöjä vuosina 2014–2018 osana sitoumustaan, joka koskee vuosien 2014–2020 kansallisten energiansäästövelvoitteiden täyttämistä. Taulukossa 5 esitetään jäsenvaltioiden edistyminen 31. joulukuuta 2020 mennessä vaadittujen kumulatiivisten energiansäästöjen saavuttamisessa. Yhteensä koko EU:n tasolla jäsenvaltiot olivat vuoden 2018 loppuun mennessä saavuttaneet noin 58 prosenttia (133,83 Mtoe) siitä kumulatiivisten loppukäytön energiansäästöjen yhteenlasketusta määrästä (230,17 Mtoe), joka niiden on velvoitteidensa mukaan määrä saavuttaa vuosina 2014–2020. Jotta voitaisiin ennustaa, kuinka todennäköisesti jäsenvaltiot saavuttavat vaaditut kumulatiiviset energiansäästöt 31. joulukuuta 2020 mennessä, lähtökohtana on oletus, että kaikki toteutetut politiikkatoimet tuottavat vuosina 2019 ja 2020 uusia vuotuisia säästöjä samalla tavoin kuin vuonna 2018. Tämän jälkeen kumulatiivisia energiansäästöjä verrataan kunkin jäsenvaltion osalta 31. joulukuuta 2020 mennessä vaadittuihin energiansäästöihin. Taulukossa 6 esitetään jäsenvaltiokohtainen ennuste siitä, kuinka todennäköisesti jäsenvaltiot saavuttavat vaaditut kumulatiiviset energiansäästöt 31. joulukuuta 2020 mennessä. Tässä analyysissa ei oteta huomioon toimien lisäisyyteen tai vaikutuksellisuuteen liittyviä näkökohtia eikä sitä, mitkä toimet voidaan lukea varsinaisiksi energiansäästötoimiksi. Lisäksi covid-19-kriisin mahdollisia vaikutuksia vuoden 2020 uusien vuotuisten säästöjen määrään on vaikea arvioida. Kaikki jäsenvaltioiden ilmoittamat energiansäästöt on otettu huomioon.

Seitsemän jäsenvaltion osalta (Bulgaria, Kroatia, Liettua, Luxemburg, Portugali, Romania ja Tšekki) vaadittujen energiansäästöjen toteutuminen 31. joulukuuta 2020 mennessä on erittäin epätodennäköistä ilman lisätoimia. Viiden muun jäsenvaltion osalta (Espanja, Kreikka, Ruotsi, Slovenia ja Viro) vaadittujen energiansäästöjen toteutuminen on ilman lisätoimia epätodennäköistä. Loput 16 jäsenvaltiota saavuttavat todennäköisesti tai erittäin todennäköisesti vaaditut kumulatiiviset energiansäästöt. Tarkasteltaessa saavutettuja energiansäästöjä kunkin toteutetun politiikkatoimen tyypin mukaan käy ilmi, että säästöistä noin 35 prosenttia on saavutettu energiatehokkuusvelvoitejärjestelmien avulla, kun taas rahoitusjärjestelmillä aikaansaatujen energiansäästöjen osuus on vain noin 13 prosenttia. Energia- ja hiilidioksidiverojen ansiosta saavutettujen energiansäästöjen osuus kokonaissäästöistä on 16 prosenttia. Lähde: Vuoden 2020 kansallisiin vuosiraportteihin perustuvat energian pääosaston omat laskelmat. Tarkasteltaessa eri aloille kohdennettuja politiikkatoimia voidaan todeta, että suurin osa jäsenvaltioiden ilmoittamista energiansäästöistä on saavutettu monialaisilla toimilla, jotka eivät koske mitään tiettyä alaa ( Figure 3). Useimmat toimenpiteet (ilmoitettujen toimenpiteiden lukumäärän perusteella laskettuna) kohdistuvat palveluihin ja teollisuuteen, jotka kattavat useimmat yritykset (lukuun ottamatta kuljetusyrityksiä) ja julkisen sektorin (lukuun ottamatta julkisyhteisöjen omistamia asuntoja, jotka kuuluvat kotitalouksien sektoriin). Lähde: Vuoden 2020 kansallisiin vuosiraportteihin perustuvat energian pääosaston omat laskelmat. Vuonna 2018 raportoitiin 7 artiklan mukaisesti yhteensä 36 uutta toimenpidettä. Näistä kymmenen toteutettiin sekä Espanjassa että Romaniassa, neljä Belgiassa ja kolme Romaniassa. Lähes puolet 7 artiklan mukaisesti ilmoitetuista uusista toimenpiteistä kuului luokkaan ”Rahastot sekä taloudelliset ja verokannustimet” (47,2 %), jonka jälkeen eniten oli luokkaan ”Muut toimenpiteet” (esimerkiksi liikennealan toimenpiteet ja vapaaehtoiset sopimukset) kuuluvia toimenpiteitä (27,8 %) sekä luokkiin ”Sääntely” (16,7 %), ”Tiedotus ja koulutus” (5,6 %) ja ”Verotus” (2,8 %) kuuluvia toimenpiteitä. 5.3.Edistyminen 5 artiklan täytäntöönpanossa (julkisten elinten rakennukset esimerkkinä) Raportointivelvoitteita noudatettiin samaan tapaan kuin vuonna 2019. Seuraavat kuusi jäsenvaltiota eivät toimittaneet pyydettyä 5 artiklaan liittyvää päivitystä vuonna 2019: Belgia, Romania, Tanska, Ranska, Kroatia ja Alankomaat (näistä neljä jälkimmäistä ilmoittivat saavutuksistaan vuoden 2018 mutta eivät vuoden 2019 osalta). Raporttinsa toimittaneista vakiotoimintatavan valinneista jäsenvaltioista vain kolme saavutti korjattuun rakennuspinta-alaan liittyvät vuotuiset tavoitteensa. Nämä jäsenvaltiot olivat Bulgaria, Liettua ja Luxemburg. Lisäksi toimitettujen tietojen perusteella neljä maata on saavuttanut vuosien 2014–2019 kokonaistavoitteensa. Nämä jäsenvaltiot ovat Espanja, Italia, Luxemburg ja Liettua. Vaihtoehtoista toimintatapaa käyttäneistä jäsenvaltioista vain kolme saavutti vuotuisen energiansäästötavoitteensa vuonna 2019. Nämä jäsenvaltiot ovat Itävalta, Puola ja Slovakia. Kroatia ja Ranska saavuttivat vuoden 2018 tavoitteensa. Kuusi maata toimitti tietoja, joiden perusteella voitiin todeta, että ne ovat saavuttaneet vuosien 2014–2019 kokonaistavoitteensa. Nämä maat ovat Irlanti, Itävalta, Puola, Slovakia, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Ranska, Belgia, Kroatia ja Alankomaat saavuttivat vuosien 2014–2018 kokonaistavoitteensa. 6.Lähes nollaenergiarakennukset Vuonna 2010 annetun rakennusten energiatehokkuutta koskevan direktiivin mukaan 31. joulukuuta 2018 mennessä kaikkien uusien julkisten rakennusten ja 31. joulukuuta 2020 mennessä kaikkien muiden uusien rakennusten on oltava lähes nollaenergiarakennuksia . Lähes nollaenergiarakennusten ja erittäin energiatehokkaiden rakennusten määrä kasvoikin Euroopassa merkittävästi vuosina 2012–2016. Tuolloin yhteensä 1,25 miljoonaa rakennusta, joista suurin osa oli asuinrakennuksia, rakennettiin tai kunnostettiin lähes nollaenergiarakennuksia koskevien (tai vastaavien) vaatimusten mukaisiksi. Vuosina 2012–2016 lähes nollaenergiarakennusten osuus rakennusalan kokonaismarkkinoista EU:ssa kasvoi keskimäärin 14 prosentista (vuonna 2012) 20 prosenttiin (vuonna 2016). Lähes nollaenergiarakennuksia koskevat vaatimukset ovat tällä hetkellä 70 prosenttia tiukempia kuin kansalliset energiatehokkuutta koskevat kustannusoptimaaliset vähimmäisvaatimukset. Tämä on tulosta edellisten kymmenen vuoden aikana vaiheittain toteutetuista lainsäädäntötoimista. Viimeisimpien saatavilla olevien tietojen perusteella 23 jäsenvaltiolla on tällä hetkellä voimassa oleva kansallinen määritelmä lähes nollaenergiarakennukselle. Muiden jäsenvaltioiden osalta lähes nollaenergiarakennuksen määritelmä on edelleen kehitteillä tai tarkasteltavana. Suurimpaan osaan laadituista määritelmistä sisältyy primäärienergian käyttöä koskeva energiaindikaattori, ja kahteentoista määritelmään sisältyy velvoite, jonka mukaan vähintään tietty osuus käytetystä energiasta on katettava uusiutuvalla energialla. Lähes puolet jäsenvaltioista on laatinut lähes nollaenergiarakennuksia koskevia vaatimuksia varten energialuokan tai sitä vastaavan energiamerkin. Puolet jäsenvaltioista on myös laatinut vaaditun U-arvon seinille, katoille, lattioille, ikkunoille ja oville. Mitä tulee lähes nollaenergiarakennusten määritelmän kunnianhimoisuuteen, useimmissa jäsenvaltioissa lähes nollaenergiarakennusten käyttämän primäärienergian määrää koskevat vaatimukset ovat löyhempiä kuin vertailuarvot, joita komissio on suositellut sekä asuin- että muille rakennuksille.

Kaavio 4: Suuntaa antava vertailu lähes nollaenergiarakennusten määritelmien ja komission suosittelemien vertailuarvojen välillä omakotitalojen osalta Lähde: Yhteisen tutkimuskeskuksen omat laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden raportoimiin tietoihin. Kaavio 5: Suuntaa antava vertailu lähes nollaenergiarakennusten määritelmien ja komission suosittelemien vertailuarvojen välillä toimistorakennusten osalta Lähde: Yhteisen tutkimuskeskuksen omat laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden raportoimiin tietoihin. Useimmat jäsenvaltiot ilmoittivat myös useita toimenpiteitä lähes nollaenergiarakennusten määrän lisäämiseksi. Nämä toimenpiteet liittyvät pääasiassa i) sääntelyyn (energiastandardit, lähes nollaenergiarakennuksia koskevien vaatimusten asettaminen, asetukset ja lait), ii) taloudellisiin kannustimiin (tuet, korjausavustukset, toimenpideohjelmat ja verokannustimet), iii) tiedottamiseen (tiedotuskampanjat, esitteet ja verkkosivut) sekä iv) koulutukseen (insinöörien ja arkkitehtien koulutus sekä lähes nollaenergiarakennuksia koskevien ohjeiden julkaiseminen). Useat jäsenvaltiot ovat myös asettaneet pitkän aikavälin välitavoitteita lähes nollaenergiarakennusten käyttöönotolle. Lähes nollaenergiarakennuksissa käytettävän keskeisen teknologian markkinoilla on nähtävillä joitakin myönteisiä merkkejä. Jotkin jäsenvaltiot ovat esimerkiksi asettaneet tavoitteita – tai toteuttaneet taloudellisia tai verotuksellisia toimenpiteitä – lämpöpumppujen käytön suosimiseksi. Tämä voi johtaa lämpöpumppujen asennusten lisääntymiseen tulevina vuosina, mikä puolestaan pienentäisi merkittävästi (10–40 prosenttia) lämpöpumppujen kustannuksia Euroopassa vuoteen 2050 mennessä. Jotkin jäsenvaltiot tarjoavat myös kannustimia biomassaa käyttävien kattiloiden laajempaan käyttöön, mikä saattaa pienentää tällaisten kattiloiden kustannuksia 10–20 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Myös lämmöntalteenottojärjestelmien kustannusten odotetaan pienenevän merkittävästi (35–60 prosenttia) vuoteen 2050 mennessä. Lisäksi aurinkokeräinten kustannusten odotetaan pienenevän 20–50 prosenttia ja aurinkosähkön kustannusten 40–60 prosenttia samana ajanjaksona. Energian varastoinnin merkitys kasvaa lähitulevaisuudessa, ja arvioiden mukaan kiinteiden akkujen hinnat laskevat noin 65 prosenttia. Näyttää selkeästi myös siltä, että lähes nollaenergiarakennuksilla on tulevaisuudessa merkittävä rooli pyrittäessä lieventämään yhteiskunnallisia ja ympäristöongelmia, jotka liittyvät esimerkiksi energiaköyhyyteen, kohtuuhintaiseen asumiseen ja asuntojen saatavuuteen. 7.Rakennusten vähimmäisvaatimusten kustannusoptimaaliset tasot Rakennusten energiatehokkuutta koskevassa direktiivissä vaaditaan, että jäsenvaltiot laativat viiden vuoden välein kustannusoptimaaliset laskelmat voimassa olevien energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten vahvistamiseksi ja päivittämiseksi. Jäsenvaltiot toimittivat ensimmäiset kustannusoptimaalisia tasoja koskevat raportit vuonna 2013, ja toisen kerran ne raportoivat niistä vuonna 2018. Näiden raporttien antama yleiskuva on se, että sekä uusien että olemassa olevien rakennusten osalta kustannusoptimaalisen menetelmän valinta on ollut tehokas lähestymistapa nykyisten kansallisten energiatehokkuusvaatimusten ohjaamiseksi kustannustehokkaille tasoille. Uusien rakennusten osalta asuinrakennusten kustannusoptimaalinen taso oli useimmiten välillä 50–100 kWh/m2 vuodessa ja keskimäärin 80 kWh/m2 vuodessa. Muiden kuin asuinrakennusten kustannusoptimaalinen taso oli keskimäärin 140 kWh/m2 vuodessa. Kokonaiskustannukset näiden tasojen saavuttamiseksi ovat usein alle 1 500 euroa ja keskimäärin 925 euroa neliömetriltä asuntosektorilla ja keskimäärin 800 euroa neliömetriltä muiden kuin asuinrakennusten osalta. Olemassa olevien rakennusten osalta asuinrakennusten kustannusoptimaalinen taso oli useimmiten 75–175 kWh/m2 vuodessa ja keskimäärin 130 kWh/m2 vuodessa. Muiden kuin asuinrakennusten kustannusoptimaalinen taso oli keskimäärin 180 kWh/m2 vuodessa. Olemassa olevien asuntojen osalta kokonaiskustannukset ovat yleensä alle 600 euroa ja keskimäärin 500 euroa neliömetriltä asuntosektorilla ja keskimäärin 385 euroa neliömetriltä muiden kuin asuinrakennusten osalta.



Taulukko 1: Keskimääräiset kustannusoptimaaliset tasot uusien ja olemassa olevien rakennusten osalta ilmastotyypeittäin Ilmasto Uudet omakotitalot Uudet usean asunnon asuinrakennukset Uudet toimistorakennukset Muut ei-asuinkäyttöön tarkoitetut uudet rakennukset Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Kylmä 77 1 882 62 2 076 66 1 681 120 2 481 Kohtalaisen lämmin 83 590 80 551 130 591 176 558 Läm-min 81 887 105 698 221 648 423 607 Ilmasto Olemassa olevat omakotitalot Olemassa olevat usean asunnon asuinrakennukset Olemassa olevat toimistorakennukset Muut ei-asuinkäyttöön tarkoitetut olemassa olevat rakennukset Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Primäärienergia [kWh/m2/v] Kokonaiskustannukset [€/m2] Kylmä 183 643 77 303 78 336 122 236 Kohtalaisen lämmin 112 524 124 460 136 412 268 392 Lämmin 161 500 148 467 175 396 775 808 Lähde: Yhteisen tutkimuskeskuksen omat laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden raportoimiin tietoihin. Yksi tästä vertailusta havaittava mielenkiintoinen seikka on se, että lähes kaikissa tapauksissa kustannusoptimaalisen tason primäärienergian kulutus on pienempi kylmillä alueilla. Kokonaiskustannukset ovat yleensä pienemmät lämpimillä ja kohtalaisen lämpimillä alueilla, tosin tähän on joitakin poikkeuksia (olemassa olevat usean asunnon asuinrakennukset ja toimistorakennukset). Tämä viittaa siihen, että vaatimukset ovat kylmillä alueilla tiukempia ja että parempaan energiatehokkuuteen liittyy suurempia investointeja. Kustannusoptimaalisten tasojen vertailu vuonna 2013 ja vuonna 2018 suoritettujen laskelmien välillä osoittaa, että jäsenvaltiot asettivat vuonna 2018 kunnianhimoisempia arvoja lähes kaikille rakennustyypeille.

Taulukko 2: Jäsenvaltioiden vuosien 2013 ja 2018 raporttien sisältämiin laskelmiin perustuva kustannusoptimaalisten tasojen keskimääräinen lasku uusien ja olemassa olevien rakennusten osalta Jäsenvaltioiden keskiarvo Uudet omakotitalot Uudet usean asunnon asuinrakennukset Uudet toimistorakennukset Olemassa olevat omakotitalot Olemassa olevat usean asunnon asuinrakennukset Olemassa olevat toimistorakennukset – 23 % – 23 % – 17 % – 17 % – 21 % – 9 % Lähde: Yhteisen tutkimuskeskuksen omat laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden raportoimiin tietoihin. Rakennustyypistä tai tarkasteltavasta osasta riippuen vain kolmessa tai neljässä jäsenvaltiossa havaittiin yli 15 prosentin eroja. Kaavio 6: Laskettujen kustannusoptimaalisten tasojen ja voimassa olevien vaatimusten väliset erot Lähde: Yhteisen tutkimuskeskuksen omat laskelmat, jotka perustuvat jäsenvaltioiden raportoimiin tietoihin. Edellä olevissa kaavioissa esitetyt tulokset eivät ole täysin vertailukelpoisia, koska jäsenvaltiot voivat vapaasti valita erilaisia vaihtoehtoja, jotka kuvastavat kansallisia markkinaolosuhteita (esimerkiksi erilaiset makrotaloudelliset tai taloudelliset näkökulmat). Kustannusoptimaalisten tasojen ja lähes nollaenergiarakennusten uusimpien määritelmien vertailun osalta kokonaiskuva on varsin myönteinen. Lähes puolet jäsenvaltioista on nimittäin ottanut käyttöön lähes nollaenergiarakennuksia koskevia vaatimuksia, jotka ovat huomattavasti kunnianhimoisempia kuin kustannusoptimaaliset viitetasot, mikä viittaa siihen, että rakennusmarkkinoilla ollaan valmiita ryhtymään toimiin tulevan rakennuskannan energiatehokkuuden parantamiseksi. 8.Päätelmät Käsillä olevan vuoden 2020 edistymiskertomuksen tulokset eivät juurikaan eroa edellisen kertomuksen tuloksista. Vuonna 2018 toteutettujen energiansäästötoimien taso ei todennäköisesti riittäisi vuoden 2020 tavoitteiden saavuttamiseen, kun covid-19-kriisin vaikutuksia ei oteta huomioon. Vuoden 2020 tavoitteet voivat olla saavutettavissa ulkoisten tekijöiden – leudon talven sekä covid-19-kriisistä johtuvan energian kysynnän merkittävän vähenemisen – ansiosta, mutta nykyisten strategioiden puutteita on kompensoitava vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamiseksi. Energian kysynnän odotetaan myös palaavan entiselle tasolleen pandemian jälkeisessä elpymisvaiheessa, ja on olemassa vaara, että uusien politiikkojen sekä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa ja kansallisissa pitkän aikavälin peruskorjausstrategioissa ilmoitettujen politiikkojen täytäntöönpano viivästyy käsillä olevan kriisin seurauksena. Tästä syystä on äärimmäisen tärkeää, että uudet energiatehokkuustoimenpiteet sisällytetään osaksi elvytyssuunnitelmia ja että ne toteutetaan ilman viivästyksiä. Myös kunnianhimoisempi vuoden 2030 ilmastotavoite eli kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen vähintään 55 prosentilla vuoden 1990 tasosta edellyttäisi energiatehokkuustavoitteen nostamista entisestään. Lisäksi on otettava laajemmin käyttöön ”energiatehokkuus etusijalle” ‑periaate, jotta energiansäästöjen koko potentiaali ja hyödyt otetaan huomioon elvytysinvestoinneissa. Myös energiatehokkuusdirektiivin tulevassa tarkistuksessa tarkastellaan keinoja edistää energiatehokkuustoimia EU:n tasolla, koska jäsenvaltioiden kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa esittämien tavoitteiden kokonaistaso ei ole riittävä. Tarkistuksen tukena on kestäviä tuotteita koskeva lainsäädäntöaloite, jossa tarkastellaan ekologista suunnittelua koskevan lähestymistavan laajentamista muihin tuoteryhmiin. Useimmissa jäsenvaltioissa lähes nollaenergiarakennuksia koskevat vaatimukset eivät ole yhtä kunnianhimoisia kuin vertailuarvot, joita komissio on suositellut sekä asuin- että muille rakennuksille. Lähes nollaenergiarakennuksissa käytettävän teknologian kustannusten odotetaan kuitenkin pienenevän merkittävästi ennen tällaisia rakennuksia koskevien uusien vaatimusten täytäntöönpanoa, mikä voisi mahdollistaa nykyistä kunnianhimoisemmat tavoitteet lähes nollaenergiarakennusten osalta. Kun lähes nollaenergiarakennuksia koskevia vaatimuksia aletaan soveltaa kaikkiin uusiin rakennuksiin vuodesta 2021 lähtien, suurimpana haasteena rakennuskannan hiilestä irtautumisessa vuoteen 2050 mennessä on tämänhetkisen alhaisen kunnostusasteen nostaminen ja kunnianhimoisten vähimmäisvaatimusten soveltaminen olemassa oleviin rakennuksiin. Jäsenvaltioissa on paljon erilaisia rakennustyyppejä ja niiden ilmasto-olosuhteet ja rahoitusedellytykset vaihtelevat laajasti, minkä vuoksi tarvitaan kohdennettuja toimenpiteitä, joilla jälkiasennuksia lisätään laajamittaisesti lähes nollaenergiaratkaisujen toteuttamiseksi. Tulevan sukupolven lähes nollaenergiarakennuksissa integroidaan älykästä teknologiaa ja digitaalisia ratkaisuja. Lähes nollaenergiaratkaisuja voitaisiin toteuttaa myös laajemmin ja yhdistellä koko asuinalueen tasolla, jolloin painopiste siirtyisi yksittäisistä rakennuksista koko asuinalueeseen ja mittakaava kasvaisi sen mukaisesti. Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaan sisältyvä kunnostamiseen kannustava aloite eli nk. perusparannusaalto sekä kansalliset pitkän aikavälin peruskorjausstrategiat ovat keskeisiä välineitä julkisen ja yksityisen rahoituksen ohjaamiseksi peruskorjaushankkeisiin, mikä helpottaa olemassa olevien rakennusten muuttamista lähes nollaenergiarakennuksiksi kustannustehokkaalla tavalla. Komissio pyytää Euroopan parlamenttia ja neuvostoa ilmaisemaan kantansa tästä edistymiskertomuksesta.



Taulukko 3: Yhteenveto tärkeimpien energiaindikaattorien eroista (osa 1) Symbolia ”+” käytetään, jos jäsenvaltiot vähensivät primääri- ja loppuenergian kulutustaan vuosina 2005–2018 nopeammalla tahdilla kuin mitä tarvittaisiin vuosina 2005–2020, jotta jäsenvaltioiden primääri- ja loppuenergian kulutusta koskevat tavoitteet voitaisiin saavuttaa vuoteen 2020 mennessä. Muissa tapauksissa käytetään symbolia ”–”. FEC tarkoittaa energian loppukulutusta ja PEC primäärienergian kulutusta. Taulukko 4: Yhteenveto tärkeimpien energiaindikaattorien eroista (osa 2)