I.TAUSTA

Ihmiskauppa tarkoittaa aikuisten ja lasten ostamista, myymistä ja hyväksikäyttöä. Ilmiö vaikuttaa kielteisesti yksilöihin, yhteiskuntaan ja talouteen. Ihmiskauppiaat käyttävät hyväksi ihmisten haavoittuvuutta, jota voivat pahentaa erilaiset tekijät, kuten köyhyys, syrjintä, sukupuolten epätasa-arvo, naisiin kohdistuva väkivalta, koulutukseen pääsyn vaikeus, etniset konfliktit ja luonnonkatastrofit.

Ihmiskauppa on rikos, jota edistävät kysyntä ja voitontavoittelu. Sekä laillisessa että laittomassa taloudessa syntyvät voitot johtavat tarjonnan ja kysynnän monimutkaiseen vuorovaikutukseen, johon on puututtava, jotta tämänkaltaisesta rikollisuudesta päästään eroon.

Ihmiskauppa on räikeä perusoikeuksien loukkaus, joka on nimenomaisesti kielletty Euroopan unionin perusoikeuskirjassa. Se on myös yksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 83 artiklassa luetelluista rikoksista. Perusoikeuskirjan 83 artiklassa lueteltuja rikoksia kutsutaan ”eurorikoksiksi”. Nämä ovat erityisen vakavia rikoksia, joilla on rajat ylittävä ulottuvuus.

Jäsenvaltioiden välinen yhteistyö ja koordinointi on sen vuoksi olennaisen tärkeää, minkä vuoksi siitä säädetään myös ihmiskaupan ehkäisemisestä ja torjumisesta sekä ihmiskaupan uhrien suojelemisesta annetussa direktiivissä 2011/36/EU, jäljempänä ’ihmiskaupan vastainen direktiivi’. Direktiivin 20 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on edistettävä ihmiskaupan torjuntaa koskevaa unionin koordinoitua ja yhdenmukaista strategiaa erityisesti toimittamalla ”ihmiskaupan torjunnan koordinaattorille 19 artiklassa tarkoitetut tiedot, joiden perusteella ihmiskaupan torjunnan koordinaattorin on avustettava komissiota sen raportoidessa kahden vuoden välein edistymisestä ihmiskaupan torjunnassa”.

Tätä varten komissio nimitti ihmiskaupan torjunnan EU- koordinaattorin, joka on vastuussa koordinoinnin parantamisesta ja toiminnan yhtenäisyydestä EU:n toimielinten, EU:n virastojen, jäsenvaltioiden ja kansainvälisten toimijoiden välillä sekä nykyisten ja uusien EU:n toimintalinjojen kehittämisestä ihmiskaupan torjumiseksi.

Tämä on komission ensimmäinen ihmiskaupan torjuntaa koskeva kertomus ihmiskaupan vastaisen direktiivin hyväksymisen jälkeen. Kyseisen direktiivin johdanto-osan 27 kappaleen ja 19 artiklan mukaisesti kertomus on jaettu kolmeen pääosaan: ihmiskaupan suuntaukset, ihmiskaupan torjuntatoimien tulokset ja jäsenvaltioiden toimittamat tilastotiedot. Kertomukseen on liitetty komission yksiköiden valmisteluasiakirja, jossa on yksityiskohtaisia ja kattavia tietoja, jotka täydentävät tähän kertomukseen sisältyviä tietoja. Lisäksi kertomuksessa tarkastellaan toimia, joita komissio ja muut asianomaiset sidosryhmät ovat toteuttaneet vuosiksi 2012–2016 laaditun ihmiskaupan hävittämiseen tähtäävän EU:n strategian mukaisesti (jäljempänä ’EU:n strategia’). Tämän kertomuksen tulosten avulla korostetaan komission toimintapoliittisia linjauksia, ja ne otetaan huomioon laadittaessa vuonna 2016 julkaistavaa vuoden 2016 jälkeistä strategiaa ihmiskaupan torjumiseksi.

Lisäksi kertomuksessa tarkastellaan EU:n keskeisiä politiikkatoimia, joilla torjutaan ihmiskauppaa, mukaan lukien Euroopan muuttoliikeagenda, Euroopan turvallisuusagenda, siirtolaisten salakuljetuksen vastainen EU:n toimintasuunnitelma vuosiksi 2015–2020, ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskeva EU:n toimintasuunnitelma vuosiksi 2015–2019 , sukupuolten tasa-arvoa ja naisten voimaannuttamista EU:n ulkosuhteissa koskeva EU:n uusi toimintakehys vuosiksi 2016–2020 ja strateginen toimintaohjelma sukupuolten tasa-arvon edistämiseksi vuosina 2016–2019.

Tässä kertomuksessa keskitytään kysymyksiin, jotka ilmentävät parhaiten ihmiskaupan vastaisen direktiivin ja EU:n strategian mukaista kattavaa lähestymistapaa. Siinä tarkastellaan erityisesti täytäntöönpanon edistymistä kolmella keskeisellä osa-alueella: syytetoimet (painopiste talousrikosten tutkinnassa), uhrien oikeuksien suojelu (painopiste kansallisten ohjausjärjestelmien perustamisessa) ja ihmiskaupan ehkäisy (painopiste jäsenvaltioiden toimissa, joilla estetään tätä rikollisuutta ihmiskaupan vastaisen direktiivin 18 artiklan mukaisesti).

Kertomus perustuu tietoihin, jotka ovat peräisin kolmesta päälähteestä: kansallisten raportoijien tai vastaavien järjestelmien keräämät tiedot, jotka jäsenvaltiot toimittavat ihmiskaupan torjunnan EU-koordinaattorille ihmiskaupan vastaisen direktiivin 19 ja 20 artiklan nojalla; Ihmiskaupan vastaiseen EU:n kansalaisyhteiskunnan foorumiin ja siihen kuuluvaan sähköiseen foorumiin osallistuvien kansalaisjärjestöjen toimittamat kannanotot; asianomaisilta EU:n virastoilta sekä kansainvälisiltä ja alueellisilta järjestöiltä saadut tiedot.

Jäsenvaltioiden toimittamat tiedot kattavat pääasiassa vuodet 2011–2013. Kertomus sisältää kuitenkin myös tuoreempaa tietoa, muun muassa tilastotiedot vuosilta 2013–2014.

II.IHMISKAUPAN TORJUNNAN SUUNTAUKSET JA HAASTEET EUROOPAN UNIONISSA

Ihmiskaupan kaltaisen monimutkaisen rikollisuuden tarkkaa laajuutta on vaikea arvioida EU:n tasolla, koska sillä on yhteyksiä muuhun rikolliseen toimintaan ja jäsenvaltioiden lainsäädännöissä on eroja. Komissio on viime vuosina kerännyt asiaa koskevia tilastotietoja Eurostatin kautta. Eurostatin tuorein raportti ihmiskaupasta julkaistiin vuonna 2015, ja se kattaa vuodet 2010–2012.

Tilastolliset suuntaukset aineistossa, jonka jäsenvaltiot ovat toimittaneet vuosilta 2013–2014 tätä kertomusta varten, ovat johdonmukaisia aiemman ajanjakson suuntausten kanssa. On syytä korostaa, että näissä tiedoissa viitataan ’rekisteröityihin uhreihin’ (sekä tunnistetut että oletetut uhrit) . Ilmiön monisäikeisyyden vuoksi on kuitenkin vahvat perusteet olettaa, että ihmiskaupan uhrien todellinen lukumäärä EU:ssa on huomattavasti suurempi.

Euroopan unionissa oli yhteensä 15 846 ”rekisteröityä ihmiskaupan uhria” (tunnistettua tai oletettua).

Ihmiskauppa seksuaalista hyväksikäyttöä varten on edelleen laajimmalle levinnyt muoto (67 prosenttia rekisteröidyistä uhreista). Seuraavaksi suurin on työvoiman hyväksikäyttö (21 prosenttia rekisteröidyistä uhreista). Loput 12 prosenttia rekisteröitiin ihmiskaupan uhreiksi muiden hyväksikäytön muotojen yhteydessä.

Yli kolme neljäsosaa (76 prosenttia) rekisteröidyistä uhreista oli naisia.

Vähintään 15 prosenttia rekisteröidyistä uhreista oli lapsia.

Rekisteröidyistä uhreista 65 prosenttia oli EU:n kansalaisia.