KOMISSION SUOSITUS jäsenvaltioiden ja yhteisön vuoden 2002 talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi KOMISSION SUOSITUS jäsenvaltioiden ja yhteisön vuoden 2002 talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi laadittu Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 99 artiklan 2 kohdan mukaisesti

SISÄLLYSLUETTELO

I. Talouspolitiikan yleiset suuntaviivat

1. Johdanto

2. Painopistealueet ja talouspolitiikan vaatimukset

2.1 Talouden elpyminen käynnistymässä

2.2 Keskeiset haasteet

3. Talouspoliittiset suositukset

3.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

3.2 Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

3.3 Työmarkkinoiden elvyttäminen

3.4 Hyödykemarkkinoiden rakenneuudistuksen uudelleen käynnistäminen

3.5 EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

3.6 Yrittäjyyden kannustaminen.

3.7 Osaamistalouden edistäminen

3.8 Ympäristön kestävyyden vahvistaminen

II. Maakohtaiset talouspolitiikan suuntaviivat

1. Belgia

2. Tanska

3. Saksa

4. Kreikka

5. Espanja

6. Ranska

7. Irlanti

8. Italia

9. Luxemburg

10. Alankomaat

11. Itävalta

12. Portugali

13. Suomi

14. Ruotsi

15. Yhdistynyt kuningaskunta

I. Talouspolitiikan yleiset suuntaviivat

1. Johdanto

Euroopan unionilla on tarkasti määritelty talouspolitiikan strategia, jonka avulla pyritään harjoittamaan kasvuun ja vakauteen tähtäävää talouspolitiikkaa, jolla voidaan reagoida riittävällä tavalla talouden muuttuviin olosuhteisiin lyhyellä aikavälillä, ja parantamaan pitkän aikavälin mahdollisuuksia luoda kestävää ja työllistävää kasvua inflaatiota kiihdyttämättä. Vuoden 2002 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa tätä strategiaa mukautetaan ja päivitetään Barcelonassa 15.-16. päivänä maaliskuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston antamien poliittisten linjausten mukaisesti ja ottaen huomioon myös kestävän kehityksen strategian kehittämisen. Suuntaviivoja laadittaessa on otettu huomioon vuoden 2001 suuntaviivojen täytäntöönpanon tarkastelu ja komission kevään 2002 talousennusteissa esittämä arvio talouden tilanteesta ja näkymistä.

Luvussa 2 esitetään näiden suuntaviivojen taloudellinen tausta ja määritellään talouspolitiikan keskeiset haasteet. Luvussa 3 esitetään yleiset talouspoliittiset suositukset, joita sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin ja yhteisöön. Talouspolitiikan painopistealueet vaihtelevat kokonaisstrategian puitteissa jonkin verran jäsenvaltioittain talouden kehityksen, näkymien, rakenteiden ja instituutioiden erojen vuoksi. Suuntaviivojen II osassa esitetäänkin maakohtaiset talouspoliittiset suositukset, joissa nämä erot on otettu asianmukaisesti huomioon.

Koska Barcelonassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti selkeyttämään menettelyjä ja keskittymään pikemminkin suuntaviivojen täytäntöönpanoon kuin niiden vuosittaiseen laatimiseen, (talouspolitiikan laajojen) suuntaviivojen muoto ja laatimistaajuus voi muuttua vuodesta 2003. Vuoden 2002 suuntaviivoissa on kuitenkin päädytty jatkamaan edellisen vuoden muotoa.

2. painopistealueet ja talouspolitiikan vaatimukset

2.1 Talouden elpyminen käynnistymässä

Talouden toimeliaisuuden jyrkkä ja odottamaton hidastuminen, joka oli leimaa-antavaa vuodelle 2001, on osoittanut, että EU:n talouden joustavuutta on parannettava. Talouspolitiikka joutui koetukselle ja työllisyyden kasvu hidastui.

Nyt on kuitenkin näkyvissä yhä enemmän merkkejä talouden elpymisen alkamisesta. Eräät ennakoivat indikaattorit osoittavat, että talouden tilanne on vakautumassa. Nopea ja päättäväinen talouspoliittinen reagointi, terveet talouden perustekijät, luottamuksen palautuminen, joihin liittyy haitallisten talouden sokkien vaikutuksen lientyminen, toimivat elpymisen lähtökohtana. Sujuvasti tapahtunut euroon siirtyminen vuonna 1999 ja euroseteleiden ja -kolikoiden käyttöönotto vuonna 2002 ovat tervetullut osoitus vakaudesta ja luottamuksesta. Vaikka riskit kehityksen heikkenemisestä ja epävarmuus eivät ole hellittäneet, EU:n talouden elpymisen odotetaan olevan alkamassa. Talouskasvun odotetaan kiihtyvän lähelle potentiaalista kasvuvauhtia tai sen yli vuoden 2002 loppupuolella ja vuoden 2003 alussa, eli samaan aikaan, jolloin näihin suuntaviivoihin sisältyvät suositukset on pantava täytäntöön.

Koska talouden tilanne heijastuu työmarkkinakehitykseen viipeellä, on epätodennäköistä, että työllisyys- ja työttömyyskehitys parantuisivat näkyvästi ennen vuotta 2003. Inflaatiopaineiden odotetaan säilyvän maltillisina keskipitkällä aikavälillä ja YKHI-inflaation vakiintuvan alle 2 prosentin tasolle vuoden 2002 aikana.

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

2.2 Keskeiset haasteet

Euroopan unionin talouspolitiikan tärkein haaste on nykyisten ja tulevien kansalaisten hyvinvoinnin parantaminen. Talouspolitiikan on sen vuoksi tähdättävä tasapainoiseen ja kestävään talouden toiminnan kasvuun. Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto ilmaisi tämän keskeisen haasteen yleistavoitteena, jonka mukaan Euroopasta tehdään vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin osaamistalous, jossa voidaan yhdistää kestävä kasvu ja uusien ja parempien työpaikkojen luominen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tiivistäminen. Näihin tavoitteisiin päästään ainoastaan ponnistelemalla tasapuolisesti niin talouden kuin sosiaalisilla aloillakin.

Lähtökohdat ovat hyvät, sillä talouden perustekijät ovat terveellä pohjalla eikä taloudessa ole merkittäviä tasapainottomuuksia. Rakennemuutosten edistymisellä on edesautettu viime vuosien voimakasta talouskehitystä ja uusien työpaikkojen syntymistä. Nyt on jatkettava näiden saavutusten pohjalta ja vahvistettava entisestään tulevan kasvun perustaa. EU:n laajentumisen vuoksi on entistä kiirellisempää, että EU on riittävän dynaaminen ja joustava, jotta se voi toimia talouden mallina ja vastata häiriöittä laajentumisen tuomiin haasteisiin.

Vaikka edistystä on jo tapahtunut, potentiaalinen kasvuvauhti on edelleen vaatimaton, mikä rajoittaa talouden liikkumavaraa täyteen elpymiseen ennen kuin kapasiteettirajoitteet johtavat hintojen nousupaineisiin. Lisäksi työvoiman tarjonta kiristyy pitkällä aikavälillä, kun väestön ikääntymisen vaikutus alkaa tuntua täysimääräisesti, jolloin potentiaalinen kasvuvauhti hidastuu, ellei toteuteta toimia tuottavuuden parantamiseksi ja työvoimaosuuden ja työllisyyden lisäämiseksi.

Talousuudistuksia on nopeutettava, jotta voidaan saavuttaa merkittävä talouskehitys ja vastata Lissabonissa asetettuihin haasteisiin täystyöllisyyden mahdollistavien olosuhteiden saavuttamiseksi. Toimet on keskitettävä neljälle alueelle: i) talouden puitteiden vakauden turvaaminen ja niiden vahvistaminen entisestään, ii) uusien ja parempien työpaikkojen luomisen edistäminen, työvoimaosuuden nostaminen ja syvälle juurtuneen työttömyyden vähentäminen; iii) tuottavuuden suuren kasvun edellytysten vahvistaminen ja iv) kestävän kehityksen edistäminen nykyisten ja tulevien sukupolvien hyväksi.

i. - Talouden puitteiden turvaaminen ja vahvistaminen

Turvaamalla talouden puitteet ja vahvistamalla niitä voidaan kaikissa olosuhteissa harjoittaa asianmukaista talouspolitiikkaa ja siten tarjota ympäristö, jossa yrittäjyys- ja innovaatiokulttuurin avulla huolehditaan vakaudesta, tasoitetaan talouden suhdanteita ja vahvistetaan sisäistä dynamiikkaa ja kestävyyttä. Tällainen ympäristö tukee keskipitkän aikavälin kasvua ja vaurauden lisääntymistä, koska talous voi hyötyä täysimääräisesti talousuudistusten edistymisestä.

Viimeaikainen talouden laskusuhdanne on ollut talouspolitiikan koetinkivi ja käynnistänyt uudelleen keskustelun sopivista talouspoliittisista reaktioista. Se on korostanut selkeiden poliittisten puitteiden merkitystä ja vakaus- ja kasvusopimuksen yhteydessä sovitun keskipitkän aikavälin rahoitusaseman nopean saavuttamisen tärkeyttä.

Talouspolitiikan puitteiden selkeyttäminen

Rahapolitiikalla ylläpidetään hintojen vakautta ja siten sillä on merkittävä rooli tuotannon vakauttamisessa trendikasvun vauhtiin sekä suotuisan ympäristön luomisessa talouden tarjontapuolen ja potentiaalisen kasvun vahvistamiselle. Sitoutuminen hintavakauteen on vaalinut vakauskulttuuria, vähentänyt epävarmuutta ja edistänyt maltillista palkkakehitystä, millä on luotu tarpeellinen perusta investointiystävälliselle ympäristölle. Tästä todistavat hyvin vakaat, alle 2 prosentin inflaatio-odotukset.

Terve finanssipolitiikka muodostaa talouden puitteiden toisen pilarin. Koska kokonaistuotannon vakauttamiseen finanssipoliittisella hienosäädöllä liittyy lukuisia haittoja, finanssipolitiikan pitäisi antaa automaattisten vakauttajien toimia vapaasti, jolloin voitaisiin välttää myötäsyklistä politiikkaa. Sen lisäksi, että tasapainoinen tai ylijäämäinen julkisen talouden rahoitusasema antaa mahdollisuuden automaattisten vakauttajien toimia vapaasti ja symmetrisesti, sen avulla voidaan tasaisesti supistaa julkisyhteisöjen velkaa ja korkomenoja ja siten parantaa mahdollisuuksia selvitä julkisen talouden haasteista, mm. väestön ikääntymisestä. Tämä finanssipolitiikan perusfilosofia on ankkuroitu vakaus- ja kasvusopimukseen, joka auttaa rahapolitiikkaa vakaan hintakehityksen ylläpitämisessä ja laajentaa sen mahdollisuuksia olla myötäilevää.

Euroalueen talouksien keskinäisriippuvuuden kasvu edellyttää, että talouspolitiikan koordinaatiomenetelmiä ja -menettelyjä tarkastellaan säännöllisesti ja että koordinaatiota vahvistetaan. Talouspoliittisia päätöksiä ja markkinaodotuksia ohjaavien yleisperiaatteiden määrittely parantaisi euroalueen talouspolitiikan puitteiden uskottavuutta ja läpinäkyvyyttä.

Julkisen talouden terveen rahoitusaseman saavuttaminen

EMUsta ja vakaus- ja kasvusopimuksen sisältämistä finanssipolitiikan koordinaatiojärjestelyista saadaan täysi hyöty vasta, kun siirtymävaihe, jonka aikana julkisen talouden rahoitusasema saatetaan lähelle tasapainoa tai ylijäämäiseksi, saadaan päätökseen. Siihen saakka tulee vallitsemaan ristiriita talouden olosuhteiden heikentyessä: toisaalta julkista taloutta on vakautettava, jotta 3 prosentin viitearvoa ei rikota ja keskipitkän aikavälin rahoitusasema saavutettaisiin; toisaalta kokonaistuotannon vaihtelua on tasoitettava antamalla automaattisten vakauttajien toimia vapaasti. Sen vuoksi kaikkien jäsenvaltioiden onkin pyrittävä entistä määrätietoisemmin pääsemään lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen rahoitusasemaan mahdollisimman nopeasti ja viimeistään vuoteen 2004 mennessä. Sen lisäksi, että finanssipolitiikalla pitäisi luoda liikkumavaraa automaattisten vakauttajien vapaalle toiminnalle, finanssipolitiikkaa on suunnattava julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantamiseen. Rajoitetut mahdollisuudet terveen julkisen talouden rahoitusaseman saavuttamiseksi on käytettävä ennen kuin väestön ikääntymisen vaikutukset alkavat tuntua voimakkaammin.

ii - Uusien ja parempien työpaikkojen luomisen edistäminen, työvoimaosuuden nostaminen ja syvälle juurtuneen työttömyyden vähentäminen

EU:n työllisyyden kasvun keskipitkän aikavälin analyysi osoittaa vahvaa kasvua. Suotuisan talouden tilanteen ohella työpaikkojen voimakkaaseen lisääntymiseen vuodesta 1997 ovat vaikuttaneet myös jäsenvaltioiden työmarkkinauudistukset, joihin on ryhdytty mm. Euroopan työllisyysstrategian ja talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen nojalla. Uudistuksiin sisältyy toimia, joilla on vähennetty työvoimakustannuksia ja/tai parannettu työvoiman sopeutumiskykyä, maltillisen palkkapolitiikan jatkuminen, reaalipalkkojen joustavuuden lisääntyminen ja sosiaaliturvamaksujen ja verojen alennukset. Myös työmarkkinat ovat kehittyneet joustavammiksi, mikä näkyy osa-aikatyön ja määräaikaisten työsuhteiden suurena osuutena uusista työpaikoista.

Vaikka kehitys on 1990-luvun loppupuolella ollut vaikuttavaa, henkilöstöresurssit ovat Euroopan unionissa edelleen vajaakäytössä ja rakenneongelmia on vielä jäljellä. Työttömyys - erityisesti pitkäaikaistyöttömyys - on edelleen korkealla tasolla useissa jäsenvaltioissa. On myös huolehdittava siitä, että odotettu suhdanteesta johtuva työttömyyden lisäys vuonna 2002 ei muutu luonteeltaan rakennetyöttömyydeksi. Työttömyys on usein keskittynyt vähemmän kehittyneille alueille ja haavoittuvampiin työntekijäryhmiin. Monissa jäsenvaltioissa on kuitenkin suuren työttömyyden ohella runsaasti avoimia työpaikkoja ja työmarkkinaolosuhteet vaihtelevat usein huomattavasti alueelta toiselle, mikä viittaa työvoiman kysynnän ja tarjonnan väliseen epäsuhtaan, joka johtuu osittain maantieteellisen ja ammatillisen liikkuvuuden esteistä ja siitä, että palkkakehitystä ei ole eriytetty.

Lisäksi erityisesti ikääntyvien työntekijöiden ja naisten työvoimaosuus on epätyydyttävä, ja huomattavia ponnisteluja tarvitaan työllisyysasteen nostamiseksi Lissabonissa ja Tukholmassa asetettujen tavoitteiden tasolle ja väestön ikääntymisen seurauksiin valmistautumiseksi. Lissabonin tavoitteiden toteuttaminen tarkoittaa noin 15 miljoonan työpaikan lisäystä EU:ssa vuosina 2002-2010. Väestön ikääntymisen vaikutuksiin valmistautumiseksi Barcelonan Eurooppa-neuvosto on kehottanut korottamaan varsinaista keskimääräistä eläkeikää noin viidellä vuodella vuoteen 2010 mennessä EU:ssa.

Sen vuoksi on määrätietoisesti jatkettava työttömyyden vähentämiseen tähtäävää politiikkaa ja kokonaisstrategiaa työvoimaosuuden nostamiseksi, kuten Barcelonan Eurooppa-neuvosto suositteli. Tähän sisältyvät toimet, joilla vahvistetaan kannustimia ottaa vastaan työpaikka, mahdollistetaan työmarkkinoille osallistuminen (esimerkiksi lisäämällä lasten ja muiden huollettavien hoitomahdollisuuksia, edistämällä joustavia työjärjestelyjä mm. osa-aikajärjestelyillä ja koulutuksella), parannetaan työmahdollisuuksista tiedottamista, liitetään pitkäaikaistyöttömien työelämään paluuseen aktiivinen työmarkkinapolitiikka ja parannetaan edellytyksiä, joilla yritykset voivat kannattavasti palkata lisää työvoimaa. Inhimillisen pääoman muodostumisen edistäminen, jolla kohotetaan ammattitaidon tasoa työntekijän koko elinkaaren ajan ja siten osaltaan parannetaan työnteon laatua, voi toimia tässä käynnistävänä voimana.

iii. - Suuren tuottavuuden kasvun edellytysten vahvistaminen

Elintason kehitys riippuu pitkällä aikavälillä hyvin pitkälti tuottavuuden kasvuvauhdista. Korkean elintason säilyttäminen pitemmällä aikavälillä, kun työikäisen väestön osuus alkaa vähentyä väestön ikääntymisen vuoksi, edellyttää entistä enemmän tuottavuuden kasvua. Työn tuottavuus kasvaa EU:ssa suhteellisen hitaasti ja sen kasvu on itse asiassa hidastunut keskimäärin ½ prosenttiyksikköä 1990-luvun aikana, mikä on pääasiassa johtunut rakennemuutosten aiheuttamasta työvoimaintensiteetin kasvusta. Suhdanteen huipulla vuonna 2000 tämä vauhti oli palautunut keskimäärin 1990-luvun alun keskiarvon tasolle, jolloin se oli 1,5 prosenttia. Nämä luvut eivät vielä mahdollista kestävää BKT:n 3 prosentin kasvua, jota pidetään tarpeellisena Lissabonissa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.

Tuottavuuskehitys johtuu useista eri tekijöistä, mutta se on suuresti riippuvainen investointikehityksestä, mikä määrittelee pääomakannan rakenteen ja koon ja mahdollistaa uuden teknologian leviämisen talouteen. Investointien kasvun kiihtyminen lisää työntekijää kohden saatavilla olevaa pääomaa ja siten - muiden seikkojen pysyessä muuttumattomina - työn tuottavuutta. Investointiympäristöä on parannettava ja sen parantamiseen on mahdollisuuksia. Saavutettu talouden vakaus tarjoaa tukevan perustan investointiympäristön parantamiselle. Hyvä innovaatiovauhti vahvan investointien kasvun yhteydessä parantaa myös pääomakannan laatua. Investointeja ja innovaatiotoimintaa hyödyttää todennäköisesti kilpailun ja yrittäjyyden lisääntyminen, jota tuetaan hyödyke-, pääoma- ja työmarkkinoiden rakenneuudistuksilla. Niillä tehostetaan markkinoiden toimintaa ja siten resurssien siirtymistä alhaisen tuottavuuden käytöstä paremmin tuottavaan käyttöön. Yhtä tärkeitä ovat riittävä sääntely-ympäristö, tehokkaat julkiset palvelut, riittävä verkostoinfrastruktuurin tarjonta ja investoinnit tutkimukseen, sekä yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen ammattitaidon ja työvoiman sopeutumiskyvyn parantamiseksi.

Vaikka rohkaisevaa edistystä on jo tapahtunut, Euroopassa on vielä laajoja hyödykemarkkinasegmenttejä, jotka eivät vielä ole riittävän yhdentyneitä, jotta EU olisi houkutteleva investointikohteena. Uudistuksia on jatkettava energia- ja viestintäverkkojen yhdentämiseksi kaikkialla Euroopassa. Rajatylittävien palveluiden tarjonnan, eritysesti jakelusektorilla, ja sekä ammattitaitoisten että ammattitaidottomien työntekijöiden liikkuvuuden helpottamiseksi on lisättävä kansallisen ja yhteisön politiikan koordinaatiota. Rahoituspalveluiden ja pääomamarkkinoiden osalta EMU on jo luonut uusia mahdollisuuksia tehokkuusetujen saavuttamiseksi. Tehtävää on kuitenkin vielä paljon jäljellä, kuten näiden suuntaviivojen eri osissa esitetään.

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

iv. - Kestävän kehityksen edistäminen nykyisten ja tulevien sukupolvien hyväksi

Ottamalla huomioon nykyisten ja tulevien sukupolvien tarpeet, joihin kuuluvat esimerkiksi ympäristön kestävyys ja sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus, varmistetaan, että vaurauden lisäämiseen tähtäävillä toimilla edesautetaan täysipainoisesti kansalaisten hyvinvoinnin lisäämistä. Talouspolitiikalla voidaan merkittävästi edistää tämän päämäärän saavuttamista, joka kuitenkin edellyttää merkittäviä poliittisia toimia myös muilla alueilla, joihin liittyy muita kuin talouspoliittisia näkökohtia. Talouspolitiikasta päättävät tahot voivat kuitenkin saavuttaa parhaat mahdolliset tulokset ottamalla huomioon ympäristölliset ja sosiaaliset rajoitteet ja huolenaiheet.

Talouspolitiikalla voidaan esimerkiksi vaikuttaa merkittävästi ympäristön kestävyyden parantamiseen varmistamalla, että taloudellisen toiminnan ulkoiset vaikutukset ympäristöön sisällytetään kokonaisuudessaan tuotteen hintaan. Talouspolitiikalla voidaan vaikuttaa myös merkittävästi siihen, että väestön ikääntymisen haasteisiin valmistaudutaan riittävästi erityisesti työvoimaosuuden ja sen taloudellisten seurausten osalta. Tavoitteena on varmistaa talous- ja sosiaalipolitiikan myönteinen keskinäinen vuorovaikutus, jolla tuetaan pitkän aikavälin kestävää työelämään osallistumista samalla kun hyödynnetään henkilöstöresurssit parhaalla mahdollisella tavalla.

Talouspolitiikalla voidaan edesauttaa sosiaalista ja taloudellista yhteenkuuluvuutta eri tavoin. Hyvällä talouskehityksellä tuetaan työpaikkojen luomista, ja työpaikka on paras suoja köyhyyttä ja sosiaalista syrjäytymistä vastaan. Moderni ja aktiivinen, työntekoon kannustava hyvinvointiyhteiskunta on tärkeä myös tältä kannalta. Terveet talouden puitteet ja tehokkaat hyödyke-, pääoma- ja työmarkkinat ovat myös tärkeät kansallisten ja alueellisten kehityserojen umpeenkuromisen kannalta. Talouspolitiikkaa voidaan parantaa joillakin politiikan lohkoilla ottamalla alueelliset erityisolosuhteet paremmin huomioon. Tärkeä toimenpide on edesauttaa alueellisten työmarkkinoiden sopeuttamista. Se edellyttää paikallisten olosuhteiden ottamista paremmin huomioon palkanmuodostuksessa ja sellaisten tekijöiden vähentämistä, jotka rajoittavat työvoiman maantieteellistä liikkuvuutta. Toimia

tällä saralla on jatkettava. Lisäksi olisi vielä pohdittava, kuinka aluepolitiikkaan kohdistettujen julkisten menojen vaikuttavuutta voidaan lisätä parantamalla julkisia kohdentamis- ja toimitusjärjestelmiä.

3. Talouspoliittiset suositukset

3.1 Kasvuun ja vakauteen tähtäävän talouspolitiikan varmistaminen

Talouspolitiikalla vaikutetaan keskeisesti kasvun ja työllisyyden edistämiseen ja hintavakauden ylläpitämiseen. Talouspolitiikan lyhyen aikavälin tavoitteena on oltava tasapainoisen talouskasvun jatkuminen ja kulloisenkin kasvupotentiaalin täysimääräinen toteutuminen. Keskipitkällä aikavälillä sillä myötävaikutetaan sellaisten edellytysten syntymiseen, joilla edistetään riittävää säästämistä ja investointeja talouden saattamiseksi kestävälle, nopeamman kasvun ja työllisyyden uralle inflaatiota kiihdyttämättä.

Vuoden 2001 aikana tapahtuneen jyrkän laskun jälkeen kasvun odotetaan elpyvän euroalueella ja kiihtyvän lähelle potentiaalista kasvuvauhtia tai sen yli vuoden loppupuolella samalla kun inflaation odotetaan hidastuvan. Asianmukaiseen ja jännitteettömään talouspoliittiseen lähestymistapaan kuuluvat seuraavat tekijät.

Yhteisen rahapolitiikan päätehtävänä on ylläpitää hintavakautta euroalueella. Yhteisellä rahapolitiikalla tuetaan myös EU:n yleistä talouspolitiikkaa rajoittamatta kuitenkaan hintavakaustavoitetta.

Jäsenvaltioiden on saavutettava terve julkisen talouden rahoitusasema ja säilytettävä se vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti. Julkisen talouden saattamiseksi kestävästi terveelle pohjalle jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden rakenteellinen rahoitusasema saatetaan lähemmäksi tasapainoa tai ylijäämäiseksi tai että ne säilyvät tasapainoisina tai ylijäämäisinä tulevina vuosina. Julkisen talouden rahoitusaseman säilyttäminen terveenä tarkoittaa, että verouudistukset on rahoitettava asianmukaisesti ja niiden ohella on tarpeen vaatiessa toteutettava julkisten menojen leikkauksia. Terveellä ja kestävällä julkisella taloudella myötävaikutetaan alhaiseen korkotasoon ja edesautetaan yksityisiä investointeja. Sillä lisätään suhdannevakautuksen liikkumavaraa, jolla selviydytään odottamattomasta julkisen talouden kehityksestä, saadaan julkinen velka supistumaan nopeammin ja valmistaudutaan väestön ikääntymiseen liittyviin julkisen talouden haasteisiin. Terve julkinen talous lisää myös EMUn julkisen talouden puitteiden uskottavuutta ja siten vahvistaa sijoittajien luottamusta.

Yleisesti ottaen finanssipolitiikan ohjenuorana on oltava suhdanteita vahvistavan politiikan virityksen välttäminen, sillä se voi jyrkentää talouden toimeliaisuuden heilahteluja, johtaa kestämättömiin rakenteellisiin tasapainoihin ja viedä pohjan yhteisen rahapolitiikan hintavakaustavoitteelta. Finanssipolitiikan normina pitäisi sen vuoksi olla; antaa automaattisten vakauttajien toimia symmetrisesti koko suhdannekierron aikana edellyttäen, että samalla noudatetaan liiallisen alijäämän 3 prosentin rajoitetta. Noususuhdanteiden aikana jäsenvaltioiden on annettava automaattisten vakauttajien toimia täysimääräisesti, mikä parantaa julkisen talouden rahoitusasemaa.

>TAULUKON PAIKKA>

Vuosien 2001-2002 tarkistettujen vakausohjelmien perusteella euroalueen julkisten talouksien rahoitusasemat näyttävät vuoden 2001 vähäisen heikentymisen jälkeen vahvistuvan vähitellen tasapainoisiksi vuonna 2004, joka on heikentyneiden kasvuolosuhteiden vuoksi vuotta myöhemmin kuin viime vuoden talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa ennakoitiin.

Yleisesti ottaen jäsenvaltioiden on kuitenkin

i. määriteltävä ja toteutettava finanssipolitiikkansa niin, että ne saavuttavat lähellä tasapainoa olevan tai ylijäämäisen rahoitusaseman ja säilyttävät sen koko suhdannekierron ajan; jos jäsenvaltio ei vielä saavuta lähellä tasapainoa olevaa tai ylijäämäistä rahoitusasemaa, sen on toteutettava kaikki tarpeelliset toimet - vuoden 2002 talousarvion täytäntöönpanossa ja vuoden 2003 talousarvion laadinnassa - varmistaakseen, että nämä keskipitkän aikavälin tavoitteet saavutetaan viimeistään vuonna 2004;

ii. huolehdittava siitä, että verouudistukset rahoitetaan asianmukaisesti, koska on sitouduttu julkisen talouden säilyttämiseen terveellä pohjalla; vältettävä myötäsyklistä finanssipolitiikkaa, mikä tukee tarkoituksenmukaista talouspolitiikkayhdistelmää kansallisella ja euroalueen tasolla; annettava automaattisten vakauttajien toimia täysipainoisesti talouden elpymisen käynnistyessä; varmistettava talousarvioiden määrätietoinen täytäntöönpano, jotta estetään lipsuminen vakausohjelman tavoitteista; ja

iii. vahvistettava edelleen julkista taloutta sen pitkäaikaisen kestävyyden varmistamiseksi hyödyntämällä niitä rajoitettuja mahdollisuuksia, joita on käytettävissä ennen väestön ikärakenteen muuttumista.

Euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden osalta Tanskan rahapolitiikka perustuu euroon kiinnitettyyn kiinteän valuuttakurssin politiikkaan ERM2-järjestelmässä, minkä katsotaan edistävän hintavakauden saavuttamiselle. Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan rahapolitiikan tavoitteena on hintavakaus, johon pyritään inflaatiotavoitteen avulla. Jos niihin päästään onnistuneesti, sen avulla luodaan puitteet valuuttakurssivakaudelle.

Euroalueen ulkopuolella olevien jäsenvaltioiden on myös ylläpidettävä tervettä julkisen talouden rahoitusasemaa vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisesti. Yleisesti ottaen niiden on

i. määriteltävä ja pantava täytäntöön finanssipolitiikkansa niin, että ne säilyttävät lähellä tasapainoa olevan rahoitusaseman koko suhdannekierron ajan;

ii. huolehdittava siitä, että verouudistukset rahoitetaan asianmukaisesti, jotta voidaan täyttää sitoumus säilyttää julkinen talous terveellä pohjalla; vältettävä myötäsyklistä finanssipolitiikkaa, mikä tukee tarkoituksenmukaista talouspolitiikkayhdistelmää kansallisella tasolla; annettava automaattisten vakauttajien toimia täysipainoisesti talouden elpymisen käynnistyessä; varmistettava talousarvioidensa määrätietoinen täytäntöönpano, jotta estetään lipsuminen vakausohjelman tavoitteista; ja

iii. vahvistettava edelleen julkista taloutta sen pitkäaikaisen kestävyyden varmistamiseksi hyödyntämällä niitä rajoitettuja mahdollisuuksia, joita on käytettävissä ennen väestön ikärakenteen muuttumista.

Talous- ja työllisyystilanteen erojen pitäisi kuvastua jäsenvaltioiden palkkakehityksessä. Hallitusten on edistettävä soveliaita puitteita työmarkkinaosapuolten palkkaneuvotteluille. Jotta palkkakehitys tukisi osaltaan työllistävää talouspolitiikkayhdistelmää, työmarkkinaosapuolten on jatkettava vastuullista politiikkaa ja solmittava työehtosopimukset jäsenvaltioissa talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettyjen yleisperiaatteiden mukaisiksi. On tarpeen, että

i. nimelliset palkankorotukset ovat johdonmukaiset vakaan hintakehityksen kanssa;

ii. reaalipalkkojen nousu ei ylitä työn tuottavuuden kasvua, ja samalla on tarvittaessa huomioitava tarve vahvistaa kapasiteettia lisäävien ja työllisyyttä luovien investointien kannattavuutta ja sittemmin ylläpitää sitä ja

iii. kansallisissa työvoimajärjestöissä ja keskitetyssä työehtojärjestelmässä otetaan huomioon työmarkkinajärjestöjen itsemäärämisoikeutta kunnioittaen palkkakehityksen ja työmarkkinaolosuhteiden välinen suhde ja annetaan palkkojen kehittyä tuottavuuskehityksen ja ammattitaidollisten erojen mukaisesti, jotta voidaan taata

EU:n kilpailukyky ja parantaa työllisyyttä eri ammattitaidollisilla ja maantieteellisillä alueilla.

3.2 Julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantaminen

Jotta julkisella taloudella voitaisiin edesauttaa parhaalla mahdollisella tavalla kasvua ja työllisyyttä ja Lissabonissa ja Tukholmassa sovittujen tavoitteiden saavuttamista, jäsenvaltioiden on saavutettava terve julkisen talouden rahoitusasema ja ylläpidettävä sitä. Tämä on erityisen tärkeää niiden maiden osalta, joiden on vielä saavutettava vakaus- ja kasvusopimuksessa vaadittu "lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen" rahoitusasema. Julkisen velan supistaminen, verojen alentaminen ja keskeisten alojen julkisten investointien rahoittamisen jatkaminen on saatettava sopivaan tasapainoon ja toteutettava tarkoituksenmukaisessa järjestyksessä. Niiden maiden, joilla on suuri julkisen talouden velka ja/tai jotka eivät ole vielä saavuttaneet vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettua julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitetta, on asetettava julkisen talouden vahvistaminen etusijalle: näin varmistetaan, että automaattisilla vakauttajilla on riittävästi liikkumavaraa talouden laskusuhdanteessa, ja autetaan maita valmistautumaan väestön ikääntymisestä aiheutuvaan julkisten menojen kasvuun. Tarkistettujen vakaus- ja lähentymisohjelmien perusteella on laadittu julkisen talouden kestävyyttä koskevia arvioita, jotka vahvistavat, että useissa jäsenvaltioissa on olemassa huomattava riski julkisen talouden joutumisesta epätasapainoon tulevaisuudessa väestön ikääntymisen vuoksi.

Tätä varten jäsenvaltioiden on

i. pyrittävä muuttamaan vero- ja sosiaalietuusjärjestelmiä työntekoa suosivammiksi, mm. keventämällä kokonaisverorasitusta, uudistamalla vero- ja sosiaalietuusjärjestelmiä kohdennetusti erityisesti matalapalkka-aloilla julkisen talouden vakauttamisen ohella sekä tehostamalla verojärjestelmiä (ks. lukua 3.3);

ii. parannettava julkisten menojen laatua suuntaamalla niitä fyysisen ja inhimillisen pääoman kartuttamiseen ja tutkimukseen ja kehitykseen, jotta voidaan varmistaa huomattava henkeä kohti laskettujen investointien kasvu;

iii. tehostettava julkisten menojen käyttöä institutionaalisilla ja rakenteellisilla uudistuksilla; erityisesti on otettava käyttöön mekanismeja, joiden avulla menoja voidaan arvioida ja seurata, mm. talousarviomenettelyjä;

iv. parannettava julkisen talouden pitkäaikaista kestävyyttä Tukholman Eurooppa-neuvostossa sovitun kolmiosaisen kokonaisstrategian avulla. Siihen kuuluu eri toimenpiteitä, joilla vähennetään julkista velkaa nopeasti, lisätään (erityisesti naisten ja ikääntyvien työntekijöiden) työllisyyttä ja uudistetaan eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmiä niiden rahoitusperustan vahvistamiseksi. Julkisen talouden kestävyyttä voitaisiin vahvistaa myös julkisilla eläkerahastoilla, jos niihin maksetaan merkittäviä maksuja säännöllisesti. Niiden mahdollisuuksia arvioida julkisen talouden pitkäaikaista kestävyyttä ja näiden analyysien sisällyttämistä keskipitkän aikavälin julkisen talouden suunnitteluprosesseihin on vahvistettava. Näin vahvistetaan monenvälisen valvonnan yhteydessä suoritettua tarkastelua Barcelonassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston kehotuksen mukaisesti;

v. uudistettava eläkepolitiikkaa niiden yhteisten yleistavoitteiden suuntaisesti, joista sovittiin Göteborgin ja Laekenin Eurooppa-neuvostoissa eläkkeiden riittävyyden turvaamiseksi, rahoituksen kestävyyden säilyttämiseksi ja yhteiskunnan vaihtuvien tarpeiden täyttämiseksi; kehitettävä kokonaisstrategia, jossa otetaan asianmukaisesti huomioon näiden yleistavoitteiden ja yksittäisten maiden haasteiden välinen tasapaino; erityisesti otettava käyttöön toimia, joilla pyritään nostamaan varsinaista eläkeikää (esimerkiksi rajoittamalla varhaiseläkkeelle siirtymisen mahdollisuuksia, poistamalla perusteettomia vero- ja eläkejärjestelmiin sisältyviä rahoituspiirteitä, joiden vuoksi ikääntyvät työntekijät poistuvat varhain työmarkkinoilta, ja sallimalla joustavammat eläkeikää koskevat järjestelyt), parantamaan eläkejärjestelmien mahdollisuuksia selviytyä väestönkehityksen riskeistä ja eliniänodotteen noususta ja lisäämään eläkejärjestelmien läpinäkyvyyttä eläkemaksujen ja eläkkeiden osalta, lisäämällä eläkemaksujen ja maksettujen eläkkeiden välistä oikeudenmukaisuutta ja rahastointia, jotta eläkejärjestelmien eri pilarit saadaan paremmin tasapainoon niissä jäsenvaltioissa, joissa sitä ei ole vielä saavutettu; ja

vi. jatkettava verotuksen koordinointia haitallisen verokilpailun välttämiseksi ja veropaketista marraskuussa 2000 tehdyn neuvoston sopimuksen täytäntöönpanemiseksi tehokkaasti niin, että siitä sovitaan määräajassa eli joulukuussa 2002.

3.3 Työmarkkinoiden elvyttäminen

Talouden laskusuhdanteen vaikutuksesta huolimatta työmarkkinatilanne parani edelleen vuonna 2001, vaikka edellisen vuoden erittäin positiivisia lukuja ei saavutettukaan. Keskimääräinen työttömyysaste oli 7,6 prosenttia eli 0,5 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin vuoden 2000 keskimääräinen työttömyysaste (ks. työttömyysastetta kuvaavaa kuviota). Lissabonin ja Tukholman Eurooppa-neuvostojen asettamien työllisyystavoitteiden saavuttamisessa edistyttiin vuonna 2001, vaikka edistys oli edellistä vuotta vaatimattomampaa. Kokonaistyöllisyysaste on tällä hetkellä 64 prosenttia, naisten työllisyysaste on 55 prosenttia ja ikääntyneiden (55-64-vuotiaiden) työntekijöiden 38 prosenttia (ks. kokonaistyöllisyyttä, naisten ja ikääntyneiden työllisyyttä koskevia kuvioita).

Työmarkkinoiden rakenneuudistuksissa edellisinä vuosina ja Euroopan työllisyysstrategian harjoittamisessa saavutettu edistys on alkanut näkyä työllistävämpänä kasvuna. Maltillisena jatkuneen palkkapolitiikan ansiosta työllisyys on parantunut huomattavasti ja työttömyys on vähentynyt ilman, että tämä kehitys olisi kiihdyttänyt inflaatiota; määräaikaisten ja osa-aikaisten työsopimusten käytön lisäämisellä on osaltaan parannettu työmarkkinoiden joustavuutta ja työmarkkinoille osallistumista; palkkajakauman alaosaan kohdistetuilla verojen alennuksilla on parannettu kannustimia työpaikan vastaanottamiseen; ja jäsenvaltiot ovat alkaneet siirtyä passiivisista työmarkkinatoimista aktiivisiin toimiin. Työmarkkinauudistusten vauhti näyttää valitettavasti hidastuneen vuonna 2001.

>VIITTAUS KAAVIOON>

>VIITTAUS KAAVIOON>

Merkittäviä haasteita on kuitenkin edelleen olemassa ja niihin on vastattava uusilla uudistuksilla. Luvun 2.2.ii mukaisesti haasteina on:

- pyrkiä luomaan uusia ja parempia työpaikkoja;

- kasvattaa työvoimaosuutta edelleen, eritysesti naisten ja ikääntyvien työntekijöiden osalta, Lissabonissa ja Tukholmassa sovittujen työllisyystavoitteiden saavuttamiseksi ja väestön ikääntymisen vaikutuksiin valmistautumiseksi;

- alentaa korkeaa työttömyysastetta;

- vähentää työvoiman kysynnän ja tarjonnan välistä epätasapainoa eri alueiden ja toimien välillä.

Näitä haasteita on myös tarkasteltava yhdessä muiden haasteiden kanssa, jotka vaikuttavat suoraan työmarkkinoihin, kuten palkanmuodostus, jota käsitellään luvussa 3.1, ja yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, joita käsitellään luvussa 3.7. Neuvosto antoi 18. helmikuuta 2002 yksityiskohtaiset työllisyyspoliittiset suuntaviivat vuodelle 2002, joissa noudatetaan vuoden 2001 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen painopistealueita sekä niiden jäsenvaltiokohtaisia suosituksia. Työmarkkinoiden uudistuksissa jäsenvaltioiden on pantava työllisyyssuuntaviivat ja jäsenvaltiokohtaiset suositukset määrätietoisesti täytäntöön.

Jäsenvaltioiden tulisi toteuttaa erityisesti seuraavat toimet:

i. sopeutettava vero- ja etuusjärjestelmiä, jotta työnteosta tulee kannattavaa, ja kannustettava työnhakua. Alennettava erityisesti matalapalkkaisten työntekijöiden korkeaa efektiivistä marginaaliveroastetta ja poistettava työttömyysloukut. Korjattava etuusjärjestelmien kannustinvaikutuksia, esimerkiksi etuuksien ehtoja, myöntämisperusteita, kestoa, korvausastetta sekä työpaikkaan liittyvien etuuksien saatavuutta ja verohyvitysten käyttöä, jotta järjestelmillä suosittaisiin enemmän työntekoa; lisäksi on tarkistettava hallintojärjestelmiä ja hallinnoinnin jämäkkyyttä. Myös varhaiseläkkeelle siirtymisen kannustimia on vähennettävä. On pyrittävä entistä määrätietoisemmin lisäämään ikääntyvien työntekijöiden mahdollisuuksia jatkaa työelämässä, jotta varsinaista eläkeikää saataisiin nostettua noin viidellä vuodella EU:ssa vuoteen 2010 mennessä, ja siten lisättyä ikääntyvien työntekijöiden osuutta työvoimasta;

ii. vahvistettava aktiivista työmarkkinapolitiikkaa parantamalla sen tehokkuutta sekä resurssien käytön että työllistävyyden osalta. Tämä tarkoittaa esimerkiksi, että työmarkkinapolitiikalla pyritään paremmin vaikuttamaan henkilöihin, jotka ovat erittäin alttiita jäämään pitkäaikaistyöttömäksi, ja että politiikassa keskitytään enemmän onnistuneimmiksi osoittautuneisiin toimiin ja työmarkkinoiden vaatimuksiin vastaaviin toimiin;

iii. poistettava liikkuvuuden esteet jäsenvaltioiden sisällä ja välillä. Ammattitaitoa ja liikkuvuutta käsittelevän komission toimintasuunnitelman mukaisesti on vaalittava tutkintojen tunnustamista, helpotettava sosiaaliturva- ja eläkeoikeuksien siirrettävyyttä, parannettava työpaikkoja koskevaa tiedonsaantia ja sen läpinäkyvyyttä ja varmistettava, että vero- ja etuusjärjestelmät ja asuntomarkkinat eivät estä liikkuvuutta;

iv. lisättävä ammatillista liikkuvuutta parantamalla elinikäistä oppimista yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa ja siten myös vaikuttamalla työn laadun parantamiseen ja tuottavuuden kasvuun;

v. edistettävä yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa joustavampia työjärjestelyjä ja tarkistettava työsopimuksiin liittyvät määräykset ja kustannukset työpaikkojen lisäämiseksi ja joustavuuden ja työsuhdeturvan välisen oikeanlaisen tasapainon saavuttamiseksi. Huolehdittava, että kokonaistyöajan mahdollinen lyhentäminen ei johda yksikkötyökustannusten nousuun ja että tuleva työvoiman tarjonnan tarve otetaan täysin huomioon; ja

vi. poistettava olemassa olevat naisten työssä käynnin esteet. Lasten ja muiden huollettavien hoitomahdollisuuksia on lisättävä, mm. Barcelonan Eurooppa-neuvostossa sovittujen lastenhoitotavoitteiden saavuttamiseksi (eli vuoteen 2010 mennessä on tarjottava hoitomahdollisuus vähintään 90 prosentille yli 3-vuotiaista, mutta alle kouluikäisistä lapsista, ja vähintään 33 prosentille alle 3-vuotiaista lapsista). Korjattava niitä perustekijöitä, jotka aiheuttavat naisten ja miesten palkkojen välisiin eroihin.

3.4 Hyödykemarkkinoiden rakenneuudistuksen uudelleen käynnistäminen

Lissabonin strategiaan sisältyvien talousuudistusten täytäntöönpano on edennyt vaihtelevasti. Edistystä on tapahtunut sisämarkkinadirektiivien siirtämisessä osaksi kansallista lainsäädäntöä samoin kuin julkisten hankintojen vapautumisessa, kilpailuviranomaisten toimivallan vahvistamisessa ja valtiontukien vähentämisessä. Tietoliikenne- ja sähkömarkkinoiden vapauttaminen on alkanut näkyä hintojen alenemisena. Myönteisiä vaikutuksia odotetaan myös rautateiden rahtiliikenteen avautumisesta. Hintojen laskun jatkumista hidastanevat kuitenkin fyysiset tuotantokapeikot, riittämätön sääntelyrakenne, markkinoiden hidas avautuminen ja entisten monopoliyhtiöiden suuri markkinaosuus näillä sektoreilla. Tämä osoittaa, että täysin yhdentyneiden ja tehokkaiden sisämarkkinoiden luomiseksi on jatkettava hyödykemarkkinoiden (tavarat ja palvelut) uudistuksia erityisesti hitaasti edistyneillä aloilla. Vaikka EU:n tavaramarkkinat ovat yhdentyneet yhä tiiviimmin, rajatylittäviä toimia haittaavat edelleen standardien ja säännösten erot. Lisäksi palvelujen sisämarkkinoiden luominen on edennyt varsin verkkaista tahtia. Näistä syistä jäsenvaltioiden on:

i. pantava sisämarkkinat täydellisesti toimeen:

- pyrittävä entistä määrätietoisemmin panemaan täytäntöön sisämarkkinadirektiivit niin, että täytäntöönpanoaste olisi 98,5, ja saattamaan kaikki direktiivit, joiden täytäntöönpano on yli kaksi vuotta myöhässä, siirrettyä osaksi kansallista lainsäädäntöä vuoden 2003 Eurooppa-neuvostoon mennessä, ja huolehdittava sisämarkkinalainsäädännön oikeasta täytäntöönpanosta;

- pyrittävä voimakkaammin vähentämään jäljellä olevia teknisiä kaupan esteitä nopeuttamalla uusien tuotestandardien kehittämistä ja parantamalla keskinäisen tunnustamisen periaatteen soveltamista kansallisissa hallinnoissa;

- luotava tehokkaasti toimivat palveluiden sisämarkkinat poistamalla rajatylittävän kaupan ja markkinoille pääsyn esteet; ja

- avattava julkisten hankintojen markkinoita entistä enemmän ja parannettava niiden läpinäkyvyyttä mm. tuomalla julkiset hankinnat verkkoon vuoteen 2003 mennessä ja antamalla julkisia hankintoja koskeva lainsäädäntö mahdollisimman pian vuonna 2002.

>VIITTAUS KAAVIOON>

ii. varmistettava tehokas kilpailu, josta on todellista etua kuluttajille:

- varmistettava kilpailu- ja sääntelyviranomaisten todellinen riippumattomuus, riittävä kapasiteetti ja tehokkuus ja parannettava komission ja kansallisten viranomaisten kilpailulainsäädännön soveltamisen johdonmukaisuutta; ja

- jatkettava valtiontukien kokonaistason alentamista suhteessa BKT:hen ja suunnattava tuki uudelleen horisontaalisiin, yhteistä etua koskeviin tavoitteisiin sekä kohdennettava se sellaisiin todettuihin kohteisiin, joissa markkinat eivät toimi; lisättävä valtiontukipolitiikan läpinäkyvyyttä ja arvioitava sen vaikuttavuutta.

iii. nopeutettava verkostoja tarvitsevien toimialojen uudistuksia noudattaen kuitenkin samalla yleishyödyllisiin palveluihin liittyviä velvoitteita:

- kannustettava markkinoille pääsyä ja parannettava kuluttajien valintamahdollisuuksia vapautetuilla markkinoilla, erityisesti panemalla uusi televiestinnän sääntelypaketti kokonaisuudessaan täytäntöön heinäkuuhun 2003 mennessä;

- sähkö- ja kaasumarkkinoilla varmistettava, että muut kuluttajat kuin kotitaloudet (eli ainakin 60 prosenttia markkinoista) voivat vapaasti valita tuottajan vuodesta 2004 lähtien ja perustettava sääntelytoimi. Jäsenvaltioiden välisten sähköyhteenliittymien tason pitäisi vastata vähintään 10 prosenttia niiden asennetusta tuotantokapasiteetista vuoteen 2005 mennessä.

- varmistettava olemassa olevan infrastruktuurin tehokas käyttö ja kannustettava uuden infrastruktuurin rakentamiseen tarpeen vaatiessa päättämällä vuoden 2002 loppuun mennessä suuntaviivojen ja niihin liittyvien Euroopan laajuisten energia- ja liikenneverkkojen rahoitussääntöjen tarkistamisesta; ja

-

- liikenteen alalla tehtävä vuoden 2002 loppuun mennessä päätökset ehdotuksista, jotka koskevat lentoasemien lähtö- ja saapumisaikojen jakamista, satamapalveluita ja julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia; luotava yhtenäinen ilmatila vuoteen 2004 mennessä; avattava Euroopan laajuinen rautateiden rahtiverkko kilpailulle 15. maaliskuuta 2003 mennessä ja jatkettava toista rautateiden toimenpidepakettia koskevaa työtä.

3.5 EU:n rahoituspalvelumarkkinoiden tehokkuuden ja yhdentymisen edistäminen

Taloudellinen yhdentyminen lisää talouskasvua parantamalla resurssien kohdentumista, lisäämällä kilpailua ja vähentämällä EU:n talouden alttiutta ulkoisille sokeille. Vaikka euron käyttöönotosta on ollut hyötyä rahoitusmarkkinoiden yhdentymiselle, EU:n rahoitusjärjestelmä on edelleen erittäin hajanainen. Rajatylittävää rahoitustoimintaa haittaavat useat esteet, jotka syntyvät useiden kansallisten rahoitusjärjestelmien erilaisista piirteistä. Hyvä esimerkki hajanaisuudesta on nykyiset selvitys- ja toimitusjärjestelyt EU:ssa, jotka ovat yleisesti ottaen tehokkaita kansallisella tasolla, mutta erittäin tehottomia rajatylittävällä tasolla.

Rahoitusjärjestelmän yhdentämisen tärkein väline on rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma. Rahoituspalveluiden toimintasuunnitelmassa ehdotetaan useita toimenpiteitä, joilla pyritään saattamaan valmiiksi rahoituspalveluiden yhtenäismarkkinoiden lainsäädännölliset puitteet ja varmistamaan, että ne säilyvät asianmukaisina alati muuttuvilla markkinoilla. Rahoituspalveluiden toimintasuunnitelman toteuttamisessa on edistytty merkittävästi, mutta vielä tarvitaan määrätietoisia ponnisteluja, jotta toimintasuunnitelma saataisiin täytäntöön ennen Lissabonin Eurooppa-neuvostossa vuoteen 2005 asetettua määräaikaa.

Riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman tavoitteena on kehittää yhdentyneet ja tehokkaat pääomarahoitusmarkkinat nuorille ja innovatiivisille yrityksille. Riskipääomatoimintasuunnitelmaan sisältyy useita pääomasijoittamista (sekä riskirahoitusta että yritysostoja) koskevia toimia, joilla edistetään markkinoiden yhdentymistä, toteutetaan rakenneuudistuksia esimerkiksi sääntelyn, verotuksen ja konkurssilainsäädännön osalta ja vaalitaan yrittäjyyskulttuuria. Lissabonin Eurooppa-neuvostossa riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanon määräajaksi asetettiin vuosi 2003.

Yhdentyminen parantaa rahoitusjärjestelmien vakautta EU:ssa edellyttäen, että toiminnan vakauden valvonnan institutionaaliset järjestelyt ovat riittäviä. Rahoitustoimialoilla ja niiden välillä käynnissä olevan yhdentymisen vuoksi useat jäsenvaltiot ovat uudistaneet tai uudistamassa valvontajärjestelyjään. Valitut järjestelyt vaihtelevat jäsenvaltioittain, mikä todennäköisesti lisää selkeiden menettelyjen tarvetta eri kansallisten viranomaisten välisessä rajatylittävässä yhteistyössä.

Rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen nopeuttamiseksi on:

i. vahvistettava kaikkien osapuolten - neuvosto, Euroopan parlamentti, komissio ja jäsenvaltiot - pyrkimyksiä, joilla varmistetaan, että rahoituspalveluiden toimintasuunnitelma pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön vuoteen 2005 mennessä ja arvopaperimarkkinoita koskeva lainsäädäntö vuoteen 2003 mennessä; kuten Barcelonan Eurooppa-neuvosto korosti, neuvoston ja Euroopan parlamentin onkin annettava mahdollisimman pian vuonna 2002 seuraavat ehdotetut direktiivit: direktiivit vakuusjärjestelyistä, markkinoiden väärinkäytöstä, vakuutusedustajista, rahoituspalveluiden etämarkkinoinnista, finanssiryhmittymistä, tarjousesitteistä ja eläkerahastoista, sekä kansainvälisiä tilinpäätösstandardeja koskeva asetus. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että neuvoston jo antama lainsäädäntö pannaan täytäntöön mahdollisimman nopeasti (tämä koskee esimerkiksi asetusta, jolla estetään liian suurten maksujen veloittaminen rajatylittävistä maksuista jälleenmyyntisektorilla);

ii. tehostettava ponnisteluja riskipääomamarkkinoita koskevan toimintasuunnitelman täytäntöönpanemiseksi vuoteen 2003 mennessä, erityisesti suosimalla yhteisösijoittajia koskevassa asetuksessa varovaisuusperiaatetta pikemmin kuin varallisuustyyppiin perustuvia rajoja, uudistamalla konkurssimenettelyjä, jotta yrittäjyyden ja sijoittajan suojan välille saataisiin parempi tasapaino, ja kehittämällä verotuspuitteet, jotka kannustavat paremmin investointeihin ja yrittäjyyteen; ja

iii. huolehdittava siitä, että sekä kansallisella että yhteisön tasolla on olemassa asianmukaiset järjestelyt, jotta eri valvontaviranomaisten välillä voidaan harjoittaa tehokasta maiden ja toimialojen rajat ylittävää yhteistyötä, koordinaatiota ja tietojenvaihtoa.

3.6 Yrittäjyyden kannustaminen

Yritysinvestointeja on lisättävä, jotta tuottavuutta voidaan parantaa ja Euroopan potentiaalista talouskasvua lisätä. Kilpailukykyisen liiketoimintaympäristön luominen, jota tuetaan riittävällä julkisen sektorin infrastruktuurilla ja nykyaikaisella ja tehokkaalla julkisella hallinnolla, on keskeinen keino yritysten perustamisen ja laajentamisen kannustamiseksi. Tämä on todettu kaikissa jäsenvaltioissa, mikä on käytännössä johtanut erilaisiin toimiin, joilla on vähennetty yritysten sääntelyrasitusta, kannustettu yritysten perustamista ja helpotettu pk-yritysten rahoituksen saatavuutta. Pienyritysten tukemista edesautetaan myös Feiran Eurooppa-neuvoston (kesäkuu 2000) hyväksymällä pienyrityksiä koskevalla eurooppalaisella peruskirjalla. Siitä huolimatta jäsenvaltioiden välillä on edelleen merkittäviä liiketoimintaympäristöön liittyviä eroja, eritoten verotuksen osalta. Tässä asiassa voitaisiin oppia paljon parhaita käytäntöjä tarkastelemalla. Jäsenvaltioiden on

i. luotava yritysystävällinen ympäristö:

- parannettava ja yksinkertaistettava yritysverotusjärjestelmää ja sääntely-ympäristöä. Poistettava mahdollisimman monet yrittäjyyttä haittaavat hallinnolliset ja oikeudelliset esteet, varsinkin lyhentämällä uuden yrityksen perustamisen vaatimaa aikaa ja alentamalla perustamiskustannuksia;

- tehostettava julkisia palveluita mm. lisäämällä julkisten tarjouskilpailujen ja esikuva-analyysien käyttöä lisäämällä yksityisen sektorin osallistumista ja julkisen sektorin toimijoiden välistä kilpailua ja tuomalla julkiset palvelut verkkoon; ja

- vähennettävä sellaisia rajatylittävän taloudellisen toiminnan esteitä, jotka liittyvät mm. jäsenvaltioiden erilaisiin tilinpäätösstandardeihin, yrityksen omistajavalvontaa (corporate governance) koskeviin sääntöihin, yritysverotus- ja arvonlisäverosääntöihin.

ii. muutettava toiminnaksi ne sitoumukset, jotka tehtiin pienyrityksiä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa.

iii. rohkaistava riskinottoa parantamalla erityisesti alkuvaiheessa olevien pk-yritysten mahdollisuuksia saada rahoitusta. Pk-yritysten kannalta erityisen tärkeää on rahoituksen tarjoaminen yhdessä liikkeenjohdollisten taitojen kanssa (ks. lukua 3.5).

3.7 Osaamistalouden edistäminen

Euroopan unioni on edelleen jäljessä Yhdysvaltoja uuden teknologian kehittämisessä ja levittämisessä viimeaikaisesta edistyksestä huolimatta. Lisäksi jäsenvaltioiden välillä on merkittäviä eroja niin BKT:hen suhteutettujen T&K -menojen osalta kuin asukaslukuun suhteutettujen patenttihakemusten määränkin osalta. Euroopan kilpailukyvyn vahvistamiseksi on lisättävä erityisesti yksityisiä investointeja inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen ja kehitykseen sekä tieto- ja viestintätekniikkaan. EU:n äskettäin hyväksymä Galileo-satelliittinavigointihanke on tässä merkittävä edistysaskel. Yrityksiä ja kansalaisia on kannustettava hyödyntämään osaamistalouden tarjoamia mahdollisuuksia. Yleissivistävät ja ammatilliset koulutusjärjestelmät on mukautettava paremmin heikommassa asemassa työmarkkinoilla olevien ihmisten tarpeisiin. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on

i. edistettävä tutkimus- ja kehitystyötä sekä innovointia:

- lisättävä T&K-menojen kokonaismäärää niin, että se lähestyisi 3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2010 mennessä. Näistä investoinneista 2/3 pitäisi tulla yksityiseltä sektorilta. Tämä tarkoittaa, että yritysten kannustimia T&K-investointeihin on parannettava integroidun strategian avulla, jolla pyritään lisäämään hyödykemarkkinoiden kilpailua, parantamaan pääomarahoituksen saatavuutta, suojaamaan paremmin teollis- ja tekijänoikeudet (mm. luomalla kohtuuhintainen yhteisön patentti) samalla kun varmistetaan uuden teknologian leviäminen nopeammin ja käytetään verokannustimia ja muita rahoituksellisia kannustimia;

- parannettava korkeakoulujen ja yritysten välisiä yhteyksiä, mikä johtaa tiedon siirtoon ja tutkimus- ja kehitystyön tulosten parempaan kaupallistamiseen; laadittava selkeät ja johdonmukaiset painopistealueet julkiselle tutkimukselle; ja

- parannettava tutkimus- ja innovaatioyhteistyötä kaikkialla Euroopassa.

ii. edistettävä tieto- ja viestintätekniikan saatavuutta ja käyttöä:

- varmistettava paikallisten tietoliikenneverkkojen tehokas kilpailu (tilaajaliittymä) eurooppalaisen laajakaistaverkoston kehittämisen nopeuttamiseksi; ja

- lisättävä internetin käyttöä kaikissa yhteiskuntakerrostumissa (eli kotitaloudet, koulut, yritykset ja julkinen hallinto) ja erityisesti lisättävä koululaisten mahdollisuuksia käyttää internet-yhteydessä olevaa mikrotietokonetta niin, että käytössä olisi yksi tietokone 15:tä oppilasta kohti.

>VIITTAUS KAAVIOON>

iii. vahvistettava panostusta niin yleissivistävään kuin ammatilliseenkin koulutukseen.

- tehostettava sekä yksityistä että julkista koulutusta koulutettujen tutkijoiden tarjonnan parantamiseksi, osaavan henkilöstön lisäämiseksi tieto- ja viestintätekniikan alalla ja väestön perustaitojen parantamiseksi sekä varmistettava, että kaikilla kansalaisilla on mahdollisuus hankkia perustaidot;

- parannettava yleissivistävien ja ammatillisten koulutusjärjestelmien mahdollisuuksia vastata ammattitaitovaatimusten muutoksiin riittävällä tavalla, ja erityisesti vastata niiden ryhmien tarpeisiin, jotka ovat usein epäedullisessa asemassa työmarkkinoilla, esim. naiset, ikääntyvät työntekijät ja pelkän oppivelvollisuuskoulun suorittaneet; ja

- otettava käyttöön välineitä, joilla varmistetaan tutkintotodistusten ja pätevyyksien läpinäkyvyys.

3.8 Ympäristön kestävyyden vahvistaminen

Ympäristöresurssien - esimerkiksi puhdas ilma, vesi ja maa - suojeleminen, biologisen monimuotoisuuden säilyttäminen ja kansanterveyteen kohdistuvien ympäristöuhkien vähentäminen edellyttävät aktiivista ympäristöpolitiikkaa, jotta voidaan varmistaa niukkojen luonnonresurssien vastuullinen käyttö ja talouden, ympäristön ja yhteiskunnan kannalta kestävä kehitys pitkällä aikavälillä. Kansainväliset sitoumukset edellyttävät myös poliittisia toimia varsinkin ilmastonmuutoksen alalla.

Tukholman Eurooppa-neuvosto pyysi, että kestävän kehityksen edistäminen otetaan mukaan talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin. Kuten Göteborgin Eurooppa-neuvostossa korostettiin kestävä kehitys on pelkkää taloudellista arviointia laajempi käsite. Kestävällä kehityksellä pyritään elämänlaadun parantamiseen edistämällä johdonmukaisia toimia, jotka perustuvat taloudellisen, sosiaalisen ja ympäristöä koskevan ulottuvuuden kattavaan arviointiin. Arvioinnissa tarkastelun aikajänne on pitkä ja siinä otetaan huomioon sekä

nykyisten että tulevien sukupolvien hyvinvointi. Eri politiikan alueilla on yksilöity konkreettisia toimia, jotka on asetettu etusijalle. Tässä kappaleessa käsitellään ympäristönäkökohtien ja etenkin markkinapohjaisten välineiden käytön integroimista talouspolitiikkaan eräänä kestävän kehityksen edistämiskeinona.

Julkisia toimia viivästyttävät usein huolet ympäristönsuojelupolitiikan mahdollisista lyhytaikaisista seurauksista talouskasvulle, työllisyydelle ja yksittäisten yritysten, toimialojen ja jäsenvaltioiden kilpailukyvylle. Harkitessaan erilaisia poliittisia välineitä ympäristönsuojelullisten, taloudellisten ja sosiaalisten tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden olisi ympäristötavoitteisiin pyrkimisessä käytettävä entistä enemmän taloudellisia välineitä vaarantamatta muita poliittisia tavoitteitaan. Nämä välineet tarjoavat yrityksille joustavan mahdollisuuden vähentää saastuttamista kustannustehokkaasti ja kannustavat teknisiin innovaatioihin. Lisäksi ne ovat usein tehokkain tapa rajoittaa saasteita, sillä niiden avulla ulkoiset kustannukset voidaan sisällyttää hintoihin. Näin ollen niillä voidaan toteuttaa saastuttaja maksaa -periaatetta johdonmukaisemmin ja kustannustehokkaammin. Paremmat asiaan liittyviä kansalaisia ja yrityksiä koskevat tiedot ja välineiden asianmukainen arviointi ovat tärkeitä tässä yhteydessä. Merkittävää edistystä voivat luoda myös investoinnit uuteen ympäristöystävälliseen teknologiaan.

Jäsenvaltioiden on asetettava politiikalleen selkeät tavoitteet ja aikataulut, esimerkiksi Göteborgin Eurooppa-neuvoston asettamien tavoitteiden ja aikataulujen mukaiset, ja sovellettava niitä johdonmukaisesti, jotta yritysten ja kuluttajien sopeutuminen sujuu häiriöittä. Jatkuvaa toimintaa tarvitaan vuosittain, jotta talouskasvu voidaan vähitellen irrottaa resurssien käytöstä, erityisesti liikenteen kasvu BKT:n kasvusta. Rakenteiden mukautusongelmat voitaisiin minimoida ja yritysten sopeutumista ja innovatiivisia ratkaisuja voitaisiin tukea muuttamalla verojen tasoa ja rakenteita koordinoidusti ja asteittain, mutta tasaisesti ja uskottavasti, kunnes ulkoiset kustannukset on kokonaisuudessaan siirretty hintoihin. Tällä lähestymistavalla voidaan myös minimoida tarve myöntää poikkeuksia niille yrityksille ja aloille, joihin muutos eniten vaikuttaa. Poikkeukset vähentävät usein toimenpiteen ympäristönsuojellullista vaikuttavuutta ja vääristävät verorakennetta; niitä on myös vaikea poistaa myöhemmin. Yhteisön tason järjestelmän luominen taloudellisten välineiden käytölle voisi osaltaan auttaa välttämään tällaista vääristymistä ja tukea sisämarkkinoita.

Näin ollen

i. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön ja vahvistettava taloudellisiin välineisiin (kuten verotus, käyttäjä- ja saastuttajamaksut, vakuutus-/vahinkovastuujärjestelmät ja markkinaehtoisesti kaupattavat päästöluvat) perustuvaa politiikkaa. Tällaisen politiikan kannalta keskeinen toimiala on liikenne eri muotoineen, jolta puuttuu edelleen riittävän johdonmukainen ja yhdentynyt käyttäjämaksu- ja verojärjestelmä, jossa ulkoisvaikutukset voitaisiin integroida ja resurssien käyttö ilmenisi tarkoituksenmukaisella tavalla.

ii. Jotta jäsenvaltiot voisivat täyttää Kioton pöytäkirjan vaatimukset kustannustehokkaalla tavalla, niiden pitäisi mm. valmistautua päästökauppaan EU:n tasolla huolehtimalla mm. siitä, että niillä on käytössä riittävän vahvat päästöjen valvonta-, raportointi- ja todentamismenettelyt. Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat jo perustaneet kasvihuonekaasujen päästökauppajärjestelmiä, on huolehdittava siitä, että järjestelmät sopivat yhteen yhteisön järjestelmän kanssa, josta parhaillaan

keskustellaan neuvostossa. Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä kehittämään kansallisia allokaatiosuunnitelmia ja laadittava selkeät päästöoikeuksien allokointisäännöt sekä yksittäisille yksiköille että koko päästökauppajärjestelmälle. Yleisemmin ottaen jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden kotimainen ilmastonmuutospolitiikka ja -toimet eivät estä EU:n laajuisen päästökauppajärjestelmän perustamista ja niiden on myös laadittava muita toimia ja politiikkaa, joilla pyritään erityisesti tehokkaampaan energian ja liikenteen kysynnän hallintaan.

iii. Jäsenvaltioiden on kannustettava ympäristötietojen julkistamista yritysten tilinpäätöksissä 30. toukokuuta 2001 annetun komission suosituksen mukaisesti;

iv. Jäsenvaltioiden on laadittava lainsäädäntö, jossa edellytetään, että jos yrityksen toiminta vaikuttaa ympäristöön, sen on annettava rahoituksellinen vakuutus mahdollisesti aiheuttamansa vahingon varalta;

v. Jäsenvaltioiden on vähennettävä alakohtaisia tukia ja verovapautuksia sekä muita toimenpiteitä, joilla on kielteisiä vaikutuksia ympäristöön;

vi. Jäsenvaltioiden on sovittava asianmukaisista energiaverotuksen puitteista Euroopan tasolla joulukuuhun 2002 mennessä; ja

vii. Jotta Euroopan unioni voisi "edistyä huomattavasti energiatehokkuuden parantamisessa vuoteen 2010 mennessä" kuten Barcelonan Eurooppa-neuvosto edellytti, jäsenvaltioiden on jatkettava energian käyttöön, ml. liikenne, kohdistuvien toimien täytäntöönpanoa.

II. Maakohtaiset talouspolitiikan suuntaviivat

1. Belgia

Vuosi 2000 oli poikkeuksellinen, ja talous kasvoi 4 prosenttia. Vuonna 2001 Belgian talouskasvu hidastui jyrkästi, ja kokonaistuotanto kasvoi 1 prosentin. Tämä johtui pääasiassa maailmankaupan hidastumisesta ja sen aiheuttamasta yritysten luottamuksen heikentymisestä. Talouden toimeliaisuuden odotetaan elpyvän vähitellen vuoden 2002 ensimmäisten neljännesten aikana ja voimakkaammin vuoden toisella puoliskolla, kun viennin ja tuonnin dynaamisuus elpyy. Kokonaistuotannon ei kuitenkaan odoteta kasvavan keskimäärin enempää kuin vuonna 2001. Vuonna 2003 talouden odotetaan kasvavan hieman alle 3 prosenttia kansainvälisen kaupan vilkastumisen ja kotimaisen kysynnän voimistumisen ansiosta. YKHI-inflaation odotetaan hidastuvan vuoden 2001 2,5 prosentista selvästi alle 2 prosenttiin vuonna 2002 ja pysyvän maltillisena. Työllisyyden odotetaan lisääntyvän vuonna 2003, vaikkakin hitaammin kuin viime vuosina. Työttömyyden odotetaan lisääntyvän jonkin verran vuonna 2002, mutta vuonna 2003 sen odotetaan kääntyvän laskuun. Palkkakehitys pysynee maltillisena, kun vuosiksi 2003-2004 tehdään uusi työehtosopimus vuoden 2002 loppuun mennessä.

Belgian julkisen velan suhde BKT:hen on laskusuunnassa, mutta se on edelleen hyvin korkea. Nykysuuntauksen jatkuminen edellyttää, että julkisen talouden sopeuttamista jatketaan. Tämä on tärkeää myös, kun otetaan huomioon, että julkisen talouden on kestettävä väestön ikääntymisestä aiheutuvat rasitteet. Väestön ikääntymisestä aiheutuva haaste edellyttää myös, että eläkeuudistusta on jatkettava erityisesti varhaiseläkesäännöksiä, lisäeläkkeitä ja eläkkeensaajien työmarkkinoille palaamista koskevilta osin. Huomiota on kiinnitettävä myös alhaiseen työllisyysasteeseen, suuriin alueellisiin työttömyyseroihin, kilpailun puuttumiseen tietyiltä palvelualoilta, yritysten hallinnollisiin rasitteisiin ja julkishallinnon tehottomuuteen.

Finanssipolitiikka

Vaikka talouden toimeliaisuus hidastui jyrkästi vuonna 2001, julkisen talouden rahoitusasema oli tasapainossa (tai 0,2 prosenttia ylijäämäinen suhteessa BKT:hen, kun UMTS-tulot otetaan huomioon). Rahoitusaseman tasapainossa pysymiseen vaikutti osaltaan myös muiden kuin korkomenojen supistumisen ja runsaiden verotulojen ansiosta kertynyt suuri perusylijäämä, joka oli 6,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Myönteinen vaikutus oli myös erityistekijöillä, kuten kiinteistöjen myynnillä, jonka osuus perusylijäämästä oli 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuoden 2001 tarkistetussa vakausohjelmassa tavoitteeksi asetettiin saada julkisen talouden rahoitusasema tasapainoon vuonna 2002 ja 0,5 prosenttia ylijäämäiseksi suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Kun otetaan huomioon erittäin suuri julkinen velka ja väestön ikääntymisestä pitkällä aikavälillä aiheutuvat haasteet, perusylijäämän pitäminen suurena, noin 6 prosentissa suhteessa BKT:hen vuositasolla, on olennainen tekijä julkisen talouden sopeuttamisstrategiassa. Tavoitteen saavuttamisen kannalta on tarkoituksenmukaista rajoittaa liittovaltion hallinnon ja sosiaaliturvan reaalimenojen kasvu 1,5 prosenttiin vuodessa. Velkasuhde supistui vain hieman vuonna 2001, mikä johtui nimellisen BKT:n alhaisesta kasvusta ja tilapäisistä tekijöistä. Vuoden 2003 loppuun mennessä velan odotetaan supistuvan hieman alle 100 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Näistä syistä ja koska Belgia kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. rahoitusasema ei saa vuonna 2002 heiketä vuoteen 2001 verrattuna, tähän tavoitteeseen on pyrittävä erityisesti hillitsemällä juoksevia menoja.

ii. julkisen talouden vakauttamista on jatkettava vuonna 2003 ja julkisen talouden rahoitusasema on pyrittävä saamaan 0,5 prosenttia ylijäämäiseksi suhteessa BKT:hen noudattamalla liittovaltion hallinnon ja sosiaaliturvan reaalimenojen kasvulle asetettua 1,5 prosentin rajaa sekä valvomalla tiukasti talousarvion toteuttamista kaikissa julkisyhteisöissä.

iii. on määriteltävä kokonaisstrategia, jolla voidaan valmistautua väestön ikääntymisestä aiheutuviin julkistaloudellisiin seurauksiin. Strategian tavoitteena olisi oltava velan supistaminen, eläkejärjestelmien uudistaminen ja erityisesti alhaisen keskimääräisen todellisen eläkkeellejäämisiän korottaminen, ja siinä olisi myös määritettävä ikääntymisrahastoon vuosittain sijoitettavat julkiset varat.

Työmarkkinat

Belgian työmarkkinoihin vaikutti vuonna 2001 heikentynyt talouskasvu. Kahden edellisen vuoden nopea työttömyyden väheneminen pysähtyi vähitellen, ja työttömyyden ennustetaan hieman lisääntyvän vuonna 2002. Vaikka kokonaistyöllisyysaste nousi tasaisesti koko 1990-luvun jälkipuoliskon ajan (vuoden 1996 56,3 prosentista noin 61 prosenttiin vuoden 2000 lopulla), se on edelleen EU:n keskiarvoa alhaisempi, mikä johtuu lähinnä nuorten (29 prosenttia 15-24-vuotiaista), ikääntyvien (ainoastaan 24 prosenttia 55-64-vuotiaista), naisten (51,5 prosenttia) suhteellisen alhaisista osuuksista. Aktiivista hyvinvointivaltiota pyrittiin edelleen toteuttamaan vuonna 2001 jatkamalla vähittäistä siirtymistä passiivisista toimenpiteistä ennalta ehkäiseviin ja aktiivisempiin toimenpiteisiin. Vaikka etuuksista riippuvuuden vähentämiseksi on jo toteutettu toimenpiteitä, joillakin työmarkkinalohkoilla riippuvuus etuuksista on kuitenkin edelleen suhteellisen suuri. Työttömyysloukut olisi purettava ja edelleen lukumääräisesti suuri työvoimaan kuulumattomien työikäisten etuuksien saajien joukko, johon kuuluu erityisesti ikääntyviä työntekijöitä, olisi saatava työmarkkinoille. Alueelliset erot ovat edelleen merkittäviä. Flanderin työllisyysaste (joka oli noin 64 prosenttia vuonna 2000) oli edelleen 8-9 prosenttiyksikköä korkeampi kuin Valloniassa tai Brysselin alueella. Tämä kuvastaa sitä, että työvoiman liikkuvuus on riittämätöntä ja palkat eivät jousta tarpeeksi. Liikkuvuuden suurimpia esteitä ovat kielimuuri, korkeat asumiskustannukset (korkeiden rekisteröintiverojen vuoksi), lisääntyvä liikenteen ruuhkaisuus ja riittämätön julkinen liikenneverkko. Belgian on pantava neuvoston helmikuussa 2002 antamat työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön ja edellä esitetyn perusteella kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. hiljattain toteutettua vero- ja etuusjärjestelmien uudistusta on lujitettava, jotta etuuksista riippuvuutta voidaan vähentää ja työssäkäynti kannattaisi. Erityisesti on poistettava jäljellä olevat säännökset, jotka eivät kannusta ikääntyviä työntekijöitä jatkamaan työntekoa tai palaamaan työmarkkinoille.

ii. työvoiman liikkuvuutta on lisättävä ja työmarkkinaosapuolia on kannustettava hyväksymään sellaiset palkanmääräytymisjärjestelmät, joissa otetaan entistä paremmin huomioon tuottavuus ja paikalliset työmarkkinat, mutta pidetään silti palkkakehitys maltillisena.

iii. joustavuus ja työsuhdeturva on pyrittävä saamaan asianmukaiseen tasapainoon. On seurattava tarkkaan, millaisia vaikutuksia erityisesti uudella aikahyvitysjärjestelmällä ja hiljattain käyttöön otetuilla muilla työaikajouston kannustimilla on työvoiman tarjontaan.

iv. on lisättävä toimia naisten työllisyyden parantamiseksi poistamalla naisten työmarkkinoille pääsyn ja sinne palaamisen esteet.

Hyödykemarkkinat, yrittäjyys ja osaamistalous

Belgia talouden avoimuus edistää kilpailua tavaramarkkinoilla, minkä ansiosta työn tuottavuus on korkeaa ja kuluttajahinnat ovat EU:n keskitasoa. Sisämarkkinadirektiivien saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä maaliskuuksi 2002 asetettu 98,5 prosentin tavoite saavutettiin. Vaikka kilpailu tilaajayhteyksien tarjonnassa on puutteellista, televiestintäalan vapauttaminen edistyy hyvin ja laajakaistayhteyksien tarjonta yleistyy nopeasti alhaisten käyttömaksujen ansiosta. Julkisten paikallisviranomaisten ja niiden yksityisten kumppaneiden yhteistyö ei ole riittävän avointa, ja joillakin palvelualoilla, kuten energia-alalla, vapauttaminen ei ole edistynyt yhtä hyvin. Markkinoille pääsyä on vaikeuttanut erityisesti riippumattoman sähkönsiirtoverkko-operaattorin perustamisen viivästyminen ja siirtomaksuja koskevan sääntelyn puuttuminen. Tämän vuoksi kilpailu näillä aloilla on pysynyt vähäisenä ja hinnat ovat olleet korkeita. Vaikka tutkimus- ja kehittämismenot sekä tieto- ja viestintätekniikkamenot ovat keskimäärin EU:n keskitasoa, menot ovat keskittyneet vain muutamille aloille ja muutamiin yrityksiin. Julkisen sektorin byrokratian vähentämiseksi ja tehokkuuden parantamiseksi on aloitettu merkittäviä uudistuksia, joiden tulokset alkavat näkyä. Hallinnolliset rasitteet ovat edelleen kuitenkin suuria. Myös rautateiden valtiontuki on edelleen huomattavaa. Edellä esitetyn perusteella Belgian on erityisesti:

i. lisättävä kilpailua kaasun ja sähkön jakelussa nimeämällä näille aloille riippumaton siirtoverkko-operaattori, jossa entisillä monopolin haltijoilla ei ole merkittäviä omistusosuuksia (omistuksen eriyttäminen), sekä kannustamalla uusien toimittajien markkinoille tuloa varmistamalla syrjimättömät verkkojen käyttömahdollisuudet.

ii. vähennettävä palvelualojen paikallisen ja provinssitason kilpailuvääristymiä, jotka johtuvat siitä, että markkinoilla toimii samanaikaisesti sekä julkisia yrityksiä että julkisen ja yksityisen sektorin yhteisyrityksiä.

iii. toteutettava lisätoimenpiteitä, joilla pyritään vähentämään yritysten hallinnollisia rasitteita, muun muassa uuden yrityksen rekisteröintiin kuluvaa aikaa ja siitä aiheutuvia kustannuksia. On myös kehitettävä verkkovälitteisiä viranomaispalveluja.

2. Tanska

Tanskan talouskasvu hidastui 0,9 prosenttiin vuonna 2001, mikä johtui lähinnä investointien kasvun hidastumisesta ja ulkomaisen kysynnän kasvun heikkenemisestä. Kokonaistuotannon kasvun arvioidaan kohoavan noin 1 ¾ prosenttiin vuonna 2002 ja kiihtyvän sitten noin 2½ prosenttiin vuonna 2003 lähinnä kotimaisen kysynnän vetämänä. Kasvua ylläpitäviä tekijöitä ovat vuonna 2002 yksityinen kulutus, jonka odotetaan vahvistuvan sitä mukaan kuin nettopalkat nousevat, ja investoinnit, joiden odotetaan elpyvän suotuisampien kasvunäkymien myötä. Tanskan viennin odotetaan kasvavan suunnilleen ulkomaisen kysynnän tahdissa, ja kun tuonnin odotetaan kehittyvän loppukysynnän mukaisesti, nettoviennin vaikutuksen kasvuun odotetaan olevan negatiivinen myös vuonna 2002. Vuonna 2003 kotimaisen kysynnän odotetaan vahvistuvan, mutta nettoviennin ei odoteta juurikaan vaikuttavan kasvuun. YKHI-inflaation, joka nousi 2,3 prosenttia vuonna 2001, ennustetaan pysyvän samalla tasolla myös vuonna 2002, sillä vaikka vaatteiden hinnat nousevat, niiden vastapainona on aiempaa hieman alempien öljynhintojen ja uuden hallituksen verojäädytyksen vaikutus. Vuonna 2003 YKHI-inflaation odotetaan hieman hidastuvan. Työmarkkinat ovat jatkossakin kireät. Työllisyydelle odotetaan vuodeksi 2002 vain marginaalista kasvua, ja vuonna 2003 työllisyyden odotetaan kasvavan vajaat ½ prosenttia. Talouden toimeliaisuuden hidastumisesta huolimatta virallinen työttömyysaste on pysynyt alhaisena ja sen odotetaan hieman laskevan vuonna 2003, kun kasvu elpyy.

Tanskan talous toimii tällä hetkellä lähellä potentiaalia. Tanskan on tehostettava tuotantopotentiaaliaan keskittymällä keskeisiin haasteisiin. Työvoiman tarjontarajoitteita on lievennettävä. Näin voitaisiin hillitä myös jatkuvia suuria palkankorotuspaineita. Kilpailu on useilla tärkeillä aloilla riittämätöntä, ja koska julkinen sektori on suuri, on tärkeää tehostaa sen toimintaa. Varsinkin nyt kun verot on jäädytetty, on olennaisen tärkeää hillitä tehokkaasti julkista kulutusta, jotta julkisen talouden ylijäämä pysyy suurena myös keskipitkällä aikavälillä.

Finanssipolitiikka

Vuonna 2001 julkisen talouden ylijäämä oli 2,8 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun ei oteta lukuun UMTS-tuloja, joiden osuus oli 0,2 prosenttiyksikköä. Ylijäämään odotetaan supistuvan 2,1 prosenttiin vuonna 2002 ja kasvavan 2,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Ylijäämän supistuminen vuonna 2002 johtuu pääasiassa siitä, että ennustevuosiin on sisällytetty eläkesäästöjärjestelmän muutokset, mikä pienentää ylijäämää noin ½ prosenttiyksiköllä suhteessa BKT:hen [1]. Tanskan lähentymisohjelman viimeisimmässä tehdyssä tarkistuksessa säilytettiin pääpiirteissään strategia, jossa veroja ja muita kuin korkomenoja vähennetään maltillisesti suhteessa BKT:hen. Kuten usein aiemminkin, julkisen kulutuksen reaalikasvu ylitti vuonna 2001 edellisen hallituksen asettamat tavoitteet. Uutena tekijänä on se, että marraskuussa 2001 aloittanut uusi hallitus on sitoutunut olemaan korottamatta välittömiä tai välillisiä veroja. Lisäksi omaisuuden nimellisarvoverolle on asetettu yläraja. Sitä kuinka pitkäksi aikaa verot on jäädytetty, ei ole vahvistettu. Tarkistetun ohjelman pitkän aikavälin ennusteiden mukaan julkisen talouden ylijäämän on oltava vuosittain 1½- 2½ prosenttia

[1] Uusi hallitus on esittänyt, että eläkesäästöjärjestelmä olisi muutettava veroperusteisesta jakojärjestelmästä pakolliseksi yksilölliseksi eläkejärjestelmäksi vuodesta 2001. Ehdotus on saanut parlamentissa taakseen tarvittavan äänten enemmistön. Muutos pienentää julkisen talouden ylijäämää noin ½ prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen vuodesta 2002 alkaen, koska muutoksen vuoksi säästöt katsotaan kansantalouden tilinpidossa pikemminkin yksityisen kuin julkisen sektorin säästöiksi. Muutos huomioitiin 28. helmikuuta 2002 toimitetuissa alijäämä- ja velkatiedoissa.

suhteessa BKT:hen vuoteen 2010 asti, jotta Tanska pystyy selviytymään väestön ikääntymisestä aiheutuvista taloudellisista vaikutuksista. Näistä syistä ja koska Tanska kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. on varmistettava, että saavutetaan julkisen kulutuksen reaalikasvulle asetettu tavoite, joka on keskimäärin 1 prosentti vuodessa. Näin ollen koska vuoden 2002 talousarvioon on sisällytetty 1,3 prosentin kasvu, vuoden 2003 kasvu ei saisi ylittää viranomaisten ennustamaa 0,7 prosenttia.

ii. on varmistettava, että verot jäädytetään hallinnon kaikilla tasoilla. Tämä saattaa edellyttää lääneiltä ja kunnilta sitovia lupauksia sovittaessa vuoden 2003 talousarvioon liittyvistä asioista.

Työmarkkinat

Tanskan työllisyyskehitys on unionin parhaita. Vuonna 2001 kokonaistyöllisyysaste oli 76 prosenttia, naisten työllisyysaste oli 72 prosenttia ja ikääntyvien työntekijöiden 56 prosenttia. Työttömyysaste laski hieman vuonna 2001, 4,3 prosenttiin, ja työmarkkinatilanne oli kireä. Vuonna 2001 ei toteutettu uusia uudistuksia. Aiempien uudistusten ansiosta varhaiseläke- ja työkyvyttömyyseläkejärjestelmän piiriin siirtyvien työntekijöiden määrä kuitenkin vähenee. Lisäksi vuoden 1999 niin kutsutun helluntaipaketin mukaisesti marginaaliveroa kevennetään vuonna 2002. Uusi hallitus on hiljattain ilmoittanut verojen jäädyttämisestä. Aiemmista uudistuksista huolimatta on kuitenkin neuvoteltu työajan lyhentämisestä. Työmarkkinoilta poistumisaste on suhteellisen korkea. Työikäisten osuus sosiaalietuusjärjestelmien (myös työttömyysetuusjärjestelmien) ja aktiivisten työmarkkinaohjelmien piiriin kuuluvista on 21 prosenttia, mikä osaltaan vahvistaa jatkuvia työvoiman tarjontarajoitteita. Työvoiman tarjonnan lisäämistä, joka on tarpeen väestön ikääntymisen vuoksi, voitaisiin edistää myös uudistamalla verotusta ja sosiaalietuuksia siten, että vero- ja etuusrakenne saataisiin työllisyyden kannalta edullisemmaksi. Tanskan on pantava neuvoston helmikuussa 2002 antamat työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön ja edellä esitetyn perusteella erityisesti:

i. tehtävä työnteko kannattavaksi jatkamalla tulonsiirtojärjestelmien uudistamista ja keventämällä erityisesti matala- ja keskipalkkaisten työntekijöiden työtulojen verotusta.

Hyödykemarkkinat, yrittäjyys ja osaamistalous

Tanskan talous ei ole yhtä avoin kuin muiden pienten jäsenvaltioiden (kun mitataan ulkomaan kaupan suhdetta BKT:hen), ja maan hintataso on suhteellisen korkea, mikä osittain johtuu kilpailun puuttumisesta useilla aloilla. Tapauskohtaisten ja alakohtaisten valtiontukien määrä on pieni, ja sisämarkkinadirektiivien saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä on onnistuttu erinomaisesti. Televiestintä- ja sähköalan vapauttamisessa sekä julkisten hankintojen avaamisessa kilpailulle on edistytty, mutta kaasumarkkinoiden avaamisessa kilpailulle ei ole onnistuttu yhtä hyvin. Tieto- ja viestintätekniikan käyttöaste on korkea, ja tutkimus- ja kehittämismenot ovat EU:n keskiarvoa suuremmat. Tanska kuitenkin jää tutkimuksen ja kehittämisen alalla jälkeen muista pohjoismaisista jäsenvaltioista, mikä johtuu osittain yritysten pienemmistä tutkimus- ja kehittämismenoista ja tutkimustulosten heikommasta kaupallistamisesta. OECD:n laatiman selvityksen mukaan Tanskan julkiset koulutusmenot ovat suuret, mutta koulutussaavutukset ovat suhteellisen heikot. Edellä esitetyn perusteella Tanskan on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin seikkoihin:

i. kilpailua on tehostettava aloilla, joilla kilpailun on todettu olevan riittämätöntä.

ii. kilpailua julkisten palvelujen tarjonnassa on tehostettava paikallistasolla kasvattamalla yksityisen sektorin osuutta ja lisäämällä julkisten palvelujen tarjoajien välistä kilpailua.

iii. sähkö- ja kaasumarkkinoiden täydellinen avautuminen on saatettava päätökseen, ja on varmistettava syrjimättömät verkkojen käyttömahdollisuudet.

3. Saksa

Vuonna 2001 Saksan bruttokansantuote kasvoi 0,6 prosenttia. Yksityisestä kulutuksesta voidaan todeta, että tammikuussa toteutetut tuloverojen alennukset hillitsivät kasvun hidastumista, jonka polttoaineen hinnannousu ja vuoden aikana kasvuun lähtenyt työttömyys olivat käynnistäneet. Investoinnit sitä vastoin supistuivat voimakkaasti, koska kasvuodotukset olivat heikkoja. Talouskasvua hidasti myös varastojen huomattava ehtyminen. Tämän vuoksi kotimainen kysyntä pysyi laimeana. Kasvun veturina oli lähinnä nettovienti, sillä tuontimäärät pysyivät aiemmalla tasolla. Ennakoivien indikaattorien mukaan talous alkaisi elpyä vuoden 2002 puoliväliin mennessä. Talouden veturina toiminee investointien kasvu, mutta kasvavan työttömyyden vuoksi kulutus kuitenkin pysynee laimeana. Vaikka odotettavissa on voimakas nousukausi, BKT:n keskimääräinen vuosikasvu jää alle 1 prosenttiin vuonna 2002 vuoden alun merkittävän negatiivisen tilastollisen poikkeaman vuoksi. Öljyn ja elintarvikkeiden hinnannousu oli odotettua suurempi vuonna 2001, ja myös kuluttajahinnat nousivat keskimäärin 2,4 prosenttia. Odotettavissa oleva hintojen lasku keventänee hintapaineita ja pitänee kuluttajahintainflaation alle 2 prosentissa eli yhtenä EU:n alhaisimmista. Työllisyysaste alkoi laskea vuonna 2001 ja on vuonna 2002 keskimäärin alhaisempi kuin edellisenä vuonna, vaikka talouden toimeliaisuuden odotetaan kiihtyvän. Tämän vuoksi työttömyysasteen odotetaan olevan vuonna 2002 keskimäärin korkeampi kuin vuonna 2001.

Laskukauden johdosta Saksan julkisen talouden alijäämä kasvoi 2,7 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2001. Keskeisenä haasteena onkin näin ollen julkisen talouden vakauttamisen nopeuttaminen ja vakausohjelman tunnollinen toteuttaminen varsinkin, kun pyritään pitämään vuoden 2002 alijäämä alle perustamissopimuksessa vahvistetun viitearvon, joka on 3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vaikka nykyinen laskusuhdanne johtuu pääasiassa ulkoisista tekijöistä, Saksan talouden kasvupotentiaalia heikentävät yhdistymisen viivästyneet vaikutukset, rakennusalan kriisi ja rakenneuudistuksen hidas edistyminen erityisesti työmarkkinoilla. Päähuomio olisikin kohdistettava korkeana pysyneen työttömyysasteen alentamiseen ja työttömyyden alueellisten erojen lieventämiseen tähtääviin uudistuksiin sekä aktiivisen työmarkkinapolitiikan tehokkuuden parantamiseen. Näitä toimia olisi tuettava työllisyyttä edistävällä politiikalla ja eritoten uudistamalla etuusjärjestelmiä siten, että työnteko on kannattavaa, sekä poistamalla työmarkkinoille osallistumisen esteet erityisesti naisilta. Saksa voisi vahvistaa taloutensa kasvupotentiaalia myös parantamalla yritysten yleistä toimintaympäristöä erityisesti hyödyke-, pääoma- ja työmarkkinoilla toteutettavien lisäuudistusten avulla.

Finanssipolitiikka

Liittovaltion tilastokeskuksen viimeisimmän arvion mukaan julkisen talouden alijäämä oli 2,7 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2001. Tilanteen heikentyminen vuoteen 2000 verrattuna (jolloin alijäämä oli 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen, jos UMTS-tuloja ei oteta huomioon) ja Saksan tarkistetussa vakausohjelmassa lokakuussa 2000 esitettyihin ennusteisiin verrattuna (vuoden 2001 alijäämäksi ennakoitiin 1 ½ prosenttia suhteessa BKT:hen) johtuu pääosin kasvun odotettua nopeammasta hidastumisesta ja tilastollisista tarkistuksista. Menojen ylityksiä tapahtui terveydenhuollossa ja joissakin osavaltioissa. Koska BKT:n kasvu on vähäistä ja joitakin etuuksia korotetaan, alijäämä tuskin pienenee vuonna 2002 edellisestä vuodesta, vaikka joitakin veroja korotetaan.

Ecofin-neuvoston kokouksessa 12. helmikuuta 2002 Saksan hallitus sitoutui noudattamaan julkisen talouden alijäämän viitearvoa (3 prosenttia suhteessa BKT:hen) vuonna 2002 ja vahvisti pyrkivänsä saamaan julkisen talouden rahoitusaseman lähelle tasapainoa vuonna 2004. Liittovaltio ja osavaltiot vahvistivat sitoumukset virallisesti talousneuvoston (Finanzplanungsrat) ylimääräisessä kokouksessa

21. maaliskuuta 2002. Näistä syistä ja koska Saksa kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. on varmistettava, että julkisen talouden alijäämän viitearvoa 3 prosenttia suhteessa BKT:hen ei ylitetä. Mahdollisia kasvutuottoja on käytettävä alijäämän supistamiseen alle viimeisimmässä tarkistetussa vakausohjelmassa asetetun tavoitteen, joka oli 2 ½ prosenttia suhteessa BKT:hen.

ii. on pyrittävä siihen, että alijäämää supistuu riittävästi vuonna 2003, jotta julkisen talouden rahoitusasema saadaan lähelle tasapainoa vuonna 2004. Tämän vuoksi on varmistettava, että vuodelle 2003 budjetoitua menojen kasvua kaikilla hallinnontasoilla ja sosiaaliturvajärjestelmissä ei juurikaan tapahdu ja että mahdolliset kasvutuotot käytetään alijäämän supistamiseen.

iii. on toteutettava tarvittavat terveydenhuoltojärjestelmän uudistukset, jotta menopaineet vähenevät ja julkisen talouden laatu ja kestävyys paranevat.

iv. talousarvioperiaatteita koskevaan lakiin (Haushaltsgrundsätzegesetz) on tehtävä sovitut muutokset parlamentin nykyisen toimikauden aikana, ja 21. maaliskuuta 2002 pidetyssä Finanzplanungsratin ylimääräisessä kokouksessa sovittuja asioita on valvottava tehokkaasti.

Työmarkkinat

Laskusuhdanne vaikutti heikentävästi Saksan työmarkkinoihin vuonna 2001. Työllisyyden kasvu pysähtyi ja työttömyys alkoi jälleen lisääntyä. Kokonaistyöllisyysaste, joka oli 65 prosenttia vuonna 2000, on EU:n keskiarvon yläpuolella. Nuorisotyöttömyys on suhteellisen vähäistä. Työttömyysaste on korkea, 7,9 prosenttia, mikä on hieman EU:n keskiarvoa korkeampi, ja puolet työttömistä on pitkäaikaistyöttömiä. Alueelliset erot työttömyydessä ovat edelleen jyrkkiä. Vaikka työehtosopimusjärjestelmää muutettiin hiljattain joustavammaksi, palkkojen eriyttäminen ja liikkuvuus ei ole ollut riittävää alueellisten erojen vähentämiseksi merkittävästi. Myönteistä kehitystä on saatu aikaan uudella lainsäädännöllä, jonka tavoitteena on aktiivisen työmarkkinapolitiikan järkeistäminen. Korkean työttömyysasteen alueella toteutettavien laajamittaisten aktiivisten ohjelmien tehokkuutta on kuitenkin edelleen parannettava. Lisäksi vähän koulutettujen työntekijöiden työvoimaosuus on alhainen ja heidän riskinsä jäädä työttömiksi on 60 prosenttia suurempi kuin keskimääräisellä työntekijällä. Työttömyysasteen kohoaminen entisestään riippuu ratkaisevasti siitä, pystytäänkö vähän koulutettujen ja ikääntyvien työntekijöiden ja naisten työmarkkinoille osallistumisen suurina pysyneet esteet poistamaan. Saksan on pantava neuvoston helmikuussa 2002 antamat työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön ja edellä esitetyn perusteella erityisesti:

i. tehostettava pyrkimyksiä saada työnteko kannattavaksi erityisesti naisille ja ikääntyville työntekijöille, ja tämän vuoksi uudistettava vero- ja etuusjärjestelmiä. Etuusjärjestelmän uudistus voisi koskea esimerkiksi tukikelpoisuutta, etuuden saamisen edellytyksiä, etuuskauden kestoa, korvauksen määrää ja etuuden lakkaamista aloitettaessa työnteko. Sosiaaliturvamaksuja olisi alennettava erityisesti palkka-asteikon alapäässä. Samalla on kuitenkin otettava huomioon terveen julkisen talouden vaatimukset.

ii. parannettava aktiivisen työmarkkinapolitiikan tehokkuutta erityisesti niillä aloilla, joilla sitä sovelletaan laajamittaisesti. Työnhaun tukipalvelua on kehitettävä ja sen tehokkuutta on parannettava. Aktiivinen työmarkkinapolitiikka on kohdistettava paremmin niihin ryhmiin, jotka ovat suurimmassa vaarassa joutua pitkäaikaistyöttömiksi, ja sen on vastattava työmarkkinoiden tarpeita.

iii. edistettävä työvoimaviranomaisten toimintaa ja keskitettyjä työehtosopimusjärjestelmiä, joissa kunnioitetaan työmarkkinaosapuolten riippumattomuutta ja otetaan huomioon palkkakehityksen ja työmarkkinaolojen keskinäinen yhteys. Näin palkkakehitys on mahdollista mukauttaa tuottavuuden kehitykseen ja ammattitaitoeroihin. Samalla voidaan parantaa työllisyyttä eri ammattitaito- ja maantieteellisillä alueilla sekä varjella vakaus- ja työllisyyspainotteista palkkakehitystä.

iv. toteutettava toimenpiteitä, joilla työsopimukset ja työjärjestelyt saadaan joustavimmiksi, jotta joustavuus ja työsuhdeturva saadaan asianmukaisesti tasapainoon.

v. poistettava naisilta työmarkkinoille osallistumisen esteet lisäämällä muun muassa lastenhoitopalveluja.

Hyödykemarkkinat, yrittäjyys ja osaamistalous

Saksan talous on suureksi taloudeksi suhteellisen avoin (kun mitataan ulkomaankaupan suhdetta BKT:hen), ja kuluttajahinnat ovat lähellä EU:n keskiarvoa. Valtiontuen määrä supistuu vähitellen. Yksityisen osakeyhtiön perustamiskustannukset ja perustamiseen kuluva aika ovat suunnilleen EU:n keskitasoa. Yksityisyrittäjä pystyy kuitenkin aloittamaan toimintansa hyvin nopeasti ja hyvin vähäisin perustamiskustannuksin. Saksan osaamistalous on vahva, kun sitä mitataan yritysten tutkimus- ja kehittämismenoina, patenttihakemuksina ja vähintään ylemmän keskiasteen koulutuksen suorittaneiden osuutena työvoimasta. Edistyminen sisämarkkina-asioissa (sisämarkkinadirektiivien saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä, julkisten hankintojen avaaminen kilpailulle) on ollut vähäistä. Sähkön (kotitaloussähkön) ja kaasun hinnat ovat edelleen selvästi EU:n keskiarvoa korkeampia, ja entiset alueellisen monopolin haltijat soveltavat edelleen järjestelmää, jossa kolmannet osapuolet pääsevät markkinoille vasta neuvottelujen jälkeen. Saksan 15-vuotiaat menestyvät koulussa EU:n keskitasoa heikommin ja yliopisto-opinnot aloittavien lukiolaisten osuus on EU:n keskiarvoa alhaisempi. Kaksi kolmannesta kyseistä ikäryhmästä aloittaa kaksiosaisen ammattikoulutuksen. Edellä esitetyn perusteella Saksan on erityisesti:

i. varmistettava sähkö- ja kaasumarkkinoiden tehokas kilpailu, jonka avulla voidaan alentaa energianjakeluverkkojen käyttömaksuja ja pienentää maksujen alueellisia eroja, sekä perustettava energia-alan sääntelyelin, jotta turvataan maksujen määräytymisperusteiden tehokas valvonta.

ii. uudistettava perus- ja keskiasteen koulutusjärjestelmää, jotta oppilaiden yleinen koulumenestys paranisi ja yhä useammat koulunsa päättäneet aloittaisivat yliopisto-opinnot.

iii. parannettava sisämarkkinadirektiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, jotta 98,5 prosentin tavoite saavutetaan, sekä nostettava virallisessa lehdessä julkaistavien avointen tarjouskilpailujen arvoa.

4. Kreikka

Talouden toimeliaisuus hidastui jonkin verran Kreikassa vuonna 2001 maailmantalouden heikkenemisen vuoksi, mutta toimeliaisuutta kuitenkin tukivat kotimaiset tekijät. Investointeja ylläpitivät euroalueeseen vuonna 2001 liittymisen vuoksi tuntuvasti laskeneet korot, EU:n rakennerahastoista saatavien varojen lisääntyminen sekä valmistautuminen vuoden 2004 olympialaisiin. Samalla kulutusluottojen määrä lisääntyi jyrkästi ja käytettävissä olevat reaalitulot kasvoivat, mikä lisäsi kulutusmenoja. Ulkomaankauppa vaikutti kuitenkin negatiivisesti kokonaistuotannon kasvuun, mikä kuvasti sekä kotimaisen kysynnän tuontipainotteisuutta että kilpailukyvyn vähäistä paranemista. Tämän kasvumallin odotetaan jatkuvan vuonna 2002. Vuonna 2003 tilanteen ennustetaan paranevan ulkomaisen kysynnän elpymisen ansiosta. Työmarkkinatilanne on hitaasti parantunut viime vuosina, ja työllisyys on kasvanut suhteellisen hitaasti koko taloudessa, vaikka palvelualoilla ja rakennusalalla on syntynyt runsaasti työpaikkoja. Vuonna 2001 syntyneet inflaatiopaineet, jotka aiheutuivat vuoden 2000 öljyn hinnannousun kerrannaisvaikutuksista, alkoivat hellittää vuoden 2001 jälkipuoliskolla. Tilanteeseen liittyy kuitenkin edelleen epävarmuustekijöitä, jotka liittyvät käynnissä olevien yksityisen sektorin työehtosopimusneuvottelujen tulokseen.

Viime vuosina tapahtuneesta edistyksestä huolimatta keskipitkän aikavälin haasteet edellyttävät, että Kreikan talouden toimintaa tehostetaan edelleen. Julkisen talouden rahoitusaseman epätasapaino on saatu korjattua viime vuosina, mutta julkisen talouden velkasuhde on edelleen hyvin korkea ja edellyttää voimakasta julkisen talouden sopeuttamista, erityisesti kun otetaan huomioon, että väestön ikääntymisen vuoksi on olemassa vakava riski, että julkisen talouden rahoitusasema joutuu jälleen epätasapainoon. Kokonaistuotannon nykyinen kasvuvaihe tarjoaa mahdollisuuden nopeuttaa rakenneuudistusta, jonka tavoitteena on kohottaa alhaisena pysynyttä tuottavuustasoa, parantaa työ- ja hyödykemarkkinoiden tehokkuutta sekä luoda parempi toimintaympäristö yrityksille. Keskeisiä haasteita ovat suuren rakennetyöttömyyden vähentäminen ja työllisyyden lisääminen.

Finanssipolitiikka

Julkisen talouden rahoitusasema oli 0,4 prosenttia alijäämäinen suhteessa BKT:hen vuonna 2001. Jos budjetoimattomat UMTS-tulot kuitenkin otetaan huomioon, rahoitusasema oli tasapainossa. Vuoden 2001 tarkistetussa vakausohjelmassa julkisen talouden ylijäämän ennustetaan olevan 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2002 ja 1 prosentti suhteessa BKT:hen vuonna 2003. Nämä julkista taloutta koskevat ennusteet perustuvat olettamukseen, että kokonaistuotanto kasvaa ennustekaudella nopeasti, noin 4 prosenttia vuodessa. Julkisen talouden strategissa keskitytään edelleen suurten julkisen talouden perusylijäämien saavuttamiseen, vaikka perusylijäämien odotetaankin supistuvan ennustekauden aikana. Julkisen talouden rahoitusaseman paraneminen johtuukin itse asiassa täysin korkomenojen tasaisesta supistumisesta, sillä muiden kuin korkomenojen odotetaan supistuvan vain vähän. Julkisen talouden velan ennustetaan supistuvan vuosina 2001-2003 99,6 prosentista 94,4 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Supistumista kuitenkin rajoittavat merkittävien rahoitustoimien kaltaiset tekijät. Näistä syistä ja koska Kreikka kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. on varmistettava, että vuosien 2002 ja 2003 finanssipolitiikan viritys ei aiheuta inflaatiopaineita. On myös otettava huomioon vuonna 2002 neuvoteltavan yksityisen sektorin työehtosopimuksen vaikutukset.

ii. on noudatettava jo vuoden 2000 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettyä vaatimusta, että muiden kuin korkomenojen reaalikasvua on säänneltävä selkeillä ja sitovilla normeilla.

iii. on varmistettava, että julkisen talouden velka suhteessa BKT:hen supistuu sekä julkisen talouden alijäämän ennustetun supistumisen että nimellisen BKT kasvun mukaisesti. Sellaisia rahoitustoimia, joilla on kielteinen vaikutus julkisen talouden velkaan, on rajoitettava.

iv. on nopeutettava sosiaaliturvajärjestelmien uudistamista ja erityisesti aloitettava eläkejärjestelmän uudistaminen vuodesta 2002, jotta vältetään väestön ikääntymisestä tulevaisuudessa mahdollisesti aiheutuva vakava julkisen talouden rahoitusaseman epätasapaino.

Työmarkkinat

Kreikan viime vuosien talouskasvun myötä myös työllisyys on kasvanut (vaikka työllisyysaste onkin euroalueen keskiarvoa alhaisempi.) Vaikka työvoiman tarjonnan kasvu aluksi ylitti syntyneiden työpaikkojen määrän, työttömyysaste on laskenut hieman työpaikkojen lisääntymisen vaikutuksesta viimeisinä parina vuonna, erityisesti vuonna 2000. Kreikan työmarkkinoille on kuitenkin ominaista alhainen työllisyysaste (55,7 prosenttia vuonna 2000) ja korkea rakennetyöttömyys. Lisäksi työmarkkinat ovat hyvin segmentoituneet, ja nuorten ja naisten työttömyysaste on korkea. Myös pitkäaikaistyöttömien osuus on suuri. Vuoden 2001 työmarkkinapoliittiset toimenpiteet kohdistuivat vuoden 2000 joulukuun työmarkkinauudistuspaketin täytäntöönpanoon, julkisen työvoimahallinnon sekä yleissivistävän ja ammatillisen koulutusjärjestelmän käynnissä olevien uudistusten toteuttamiseen. Viime aikoina toteutetuista toimista huolimatta työmarkkinoilla on yhä ongelmia, sillä sääntely on raskasta, palkkoja ei ole eriytetty riittävästi ja julkisella sektorilla on vääristyneitä työnteon kannustimia, jotka on sisällytetty eläkeoikeuksiin ja verotusjärjestelmään. Yksityishenkilöiden tuloverotus on voimakkaasti progressiivista, ja työsuhteessa olevien verotus on tuntuvasti kovempaa kuin itsenäisten ammatinharjoittajien, vaikka verotus onkin keskimäärin alhaista. Yleissivistävää ja ammatillista koulutusjärjestelmää olisi myös parannettava, jotta se vastaisi paremmin työmarkkinoiden vaatimuksia. Kreikan on pantava neuvoston helmikuussa 2002 antamat työllisyyssuositukset määrätietoisesti täytäntöön ja edellä esitetyn perusteella erityisesti:

i. viipymättä jatkettava eläkeoikeuksien uudistusta, jotta ikääntyneitä työntekijöitä kannustettaisiin vastaanottamaan työtä ja pysymään työelämässä.

ii. jatkettava yleissivistävän ja ammatillisen koulutusjärjestelmän parantamista, jotta työvoiman ammattitaito vahvistuisi ja vastaisi työmarkkinoiden tarpeita.

iii. jatkettava työn verotuksesta aiheutuvien työnteon kannustimien pahimpien vääristymien poistamista.

iv. edistettävä palkanmuodostusjärjestelmien muuttamista siten, että palkoissa otetaan paremmin huomioon tuottavuuserot ja paikalliset työmarkkinaolot. Erityisesti alueellisiin työllisyyssopimuksiin sisällytettyjä poikkeusmahdollisuuksia olisi voitava soveltaa käytännössä.

v. pantava työmarkkinoiden uudistuspaketit kokonaisuudessaan täytäntöön ja seurattava niiden vaikutusta työmarkkinoihin, jotta varmistetaan niiden myönteisten vaikutusten maksimointi. Uudistuspyrkimyksiä on jatkettava erityisesti nopeuttamalla julkisen työvoimahallinnon rakennemuutosta sekä väljentämällä rajoittavaa työsuhdeturvalainsäädäntöä, jotta turvataan joustavuuden ja työsuhdeturvan asianmukainen tasapaino.

Hyödykemarkkinat, yrittäjyys ja osaamistalous

Kreikan talous ei ole yhtä avoin kuin muiden jäsenvaltioiden taloudet (kun mitataan ulkomaankaupan suhdetta BKT:hen), mikä johtuu osittain sen maantieteellisestä sijainnista. On siis erittäin tärkeää, että kilpailusäännöt pannaan tehokkaasti täytäntöön, ja siten turvataan, että ovat kotimaiset hyödykemarkkinat ovat hyvin kilpaillut, sekä parannetaan tuottavuutta. Työn tuottavuus on toiseksi heikointa EU:ssa, vaikka se onkin viime vuosina parantunut voimakkaasti. Sisämarkkinalainsäädännön saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ollut vaje supistui alle puoleen, mutta maaliskuuksi 2002 asetetusta 98,5 prosentin tavoitteesta kuitenkin jäätiin. Vaikka yritysten toimintaympäristöä pyritään parantamaan ja julkishallinnon toimintaa tehostamaan, uuden yrityksen perustamiskustannukset ovat edelleen korkeat ja yritysverotus on monimutkaista, mikä mahdollisesti rajoittaa yritysten kasvua. Entisten monopolin haltijoiden markkina-asema yhteysverkkoja tarvitsevilla toimialoilla on edelleen vahva, koska markkinat vapautettiin vasta hiljattain. Väestön yleinen alhainen koulutustaso antaa syytä huoleen ja on yksi niistä syistä, joiden vuoksi tieto- ja viestintätekniikan käyttö on yleisesti ottaen vähäistä (laajakaistayhteyksiä on vähiten EU:ssa), se vaikka lisääntyykin koko ajan. Väestön alhainen koulutustaso on yksi syy myös siihen, että tutkimus- ja kehittämistoiminta sekä innovaatiotoiminta on hyvin vähäistä. Edellä esitetyn perusteella Kreikan on erityisesti:

i. tehostettava pyrkimyksiään lisätä ammattitaitoisen työvoiman saatavuutta, edistettävä yritysten osallistumista tutkimus- ja kehittämistoimintaan ja innovaatiotoimintaan sekä jatkettava tieto- ja viestintätekniikan käytön yleistämistä.

ii. jatkettava hallinnollisten sääntöjen ja menettelyjen keventämistä, tehostettava julkista hallintoa ja muutettava yhtiöverojärjestelmää siten, että sitä sovelletaan yhdenmukaisesti kaikkiin yrityksiin yhtiömuodosta riippumatta.

iii. tehostettava kilpailua vapautetuilla yhteisverkkoja käyttävillä toimialoilla, erityisesti sähkön tarjonnassa ja meriliikenteen palveluissa.

iv. jatkettava sisämarkkinalainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä, jotta tavoitteeksi asetetut 98,5 prosenttia sisämarkkinadirektiiveistä saadaan siirrettyä osaksi kansallista lainsäädäntöä.

5. Espanja

Kokonaistuotanto kasvoi Espanjassa noin 4 prosenttia vuosina 1999 ja 2000, mutta vuonna 2001 kasvu heikkeni merkittävästi kotimaisen kysynnän laimenemisen ja erityisesti laiteinvestointien jyrkän laskun sekä vuoden aikana tapahtuneen viennin asteittaisen heikkenemisen vuoksi. Vuoden 2001 jälkipuoliskon hidastumisen merkittävän vaikutuksen vuoksi keskimääräisen BKT:n kasvun odotetaan hidastuvan edelleen vuonna 2002, vaikka kasvun odotetaankin alkavan vähitellen elpyä vuoden kuluessa. Elpymiseen myötävaikuttavat sekä kotimaisten kysyntätekijöiden asteittainen vahvistuminen että viennin dynaamisuuden palautuminen. Vuonna 2003 BKT:n odotetaan kasvavan arvioidun potentiaalin mukaisesti kansainvälisten näkymien paranemisen myötä ja kotimaisen kysynnän elpymisen tukemana. Edellä esitetyn makrotaloudellisen skenaarion perusteella työllisyyden kasvu hidastunee vuonna 2002, mutta elpyy seuraavana vuonna, ja elpymisen vaikutuksesta työttömyysaste laskee noin 12 prosenttiin vuonna 2003. Inflaation odotetaan hidastuvan keskimäärin noin 2,5 prosenttiin vuonna 2002, kun se vuonna 2001 oli 3,6 prosenttia. Inflaatiopaineiden kevenemistä tukevat maltillisen palkkakehityksen turvaamiseksi vuonna 2001 tehty työehtosopimus ja kohtuulliset vientihinnat. Vuonna 2003 inflaatio saattaa hidastua keskimäärin lähes 2,0 prosenttiin.

Vaikka Espanja edistyi vuoden 2001 talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen suositusten täytäntöönpanossa ja sen talouden näkymät ovat myönteiset, joitakin ongelmia on edelleen ratkaisematta. Julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys on turvattava uudistamalla perusteellisesti eläkejärjestelmä, koska hallituksen ja työmarkkinaosapuolten vuonna 2001 tekemä sopimus ei merkittävästi vaikuta julkisen talouden epätasapaino-ongelmiin. Vaikka työttömyysaste on yli 10 prosenttiyksikköä vuoden 1994 huipputasoa alhaisempi, se on edelleen korkea muihin EU-maihin verrattuna. Työttömyyden alueelliset erot ovat kuitenkin suuria, ja erityisesti naisten työllisyysaste on alhainen. Inflaatiopaineiden keventymisestä huolimatta pohjainflaatio kasvaa edelleen suhteellisen nopeasti, mutta tuottavuus puolestaan näyttäisi kasvavan verkkaisesti. Tämä kehitys voi viitata siihen, että kilpailu on riittämätöntä joillakin aloilla ja että osaamistalouden kehitys on viivästynyt.

Finanssipolitiikka

Kasvun heikkenemisestä huolimatta julkisen talouden vakauttamisprosessia jatkettiin vuonna 2001, jolloin julkinen talous saatiin ensimmäistä kertaa tasapainoon vuoden 2000 0,3 prosentin alijäämän jälkeen. Vuosien 2002-2005 tarkistetun vakausohjelman mukaan julkisen talouden odotetaan pysyvän tasapainossa vuonna 2003 ja muuttuvan hieman ylijäämäiseksi, 0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen, vuonna 2005. Tarkistetussa vakausohjelmassa esitetty julkisen talouden strategia on sama kuin kahdessa edellisessä tarkistuksessa. Strategia perustuu muiden kuin korkomenojen rajoittamiseen, ja sitä tukee korkomenojen supistuminen, mikä antaa mahdollisuuden lisätä pääomamenoja. Tarkistetussa ohjelmassa kaavaillaan henkilökohtaisen tuloveron uudistamista vuodesta 2003, mikä on johdonmukaista jatkettaessa julkisen talouden vakauttamista. Ohjelmaan sisältyy aluehallinnon uusi rahoitusjärjestelmä, jossa verotus- ja menovaltuuksia on hajautettu. Uuden järjestelmän käyttöön ottamisen yhteydessä hyväksyttiin talousarvion tasapainoa koskeva laki, jonka tavoitteena on varmistaa julkisen talouden kaikkien sektorien sitoutuminen tavoitteeseen saada talousarviot lähelle tasapainoa. Vuosien 2002-2005 tarkistettuun ohjelmaan ei sisälly toimenpiteitä väestön ikääntymisestä aiheutuvien rasitteiden huomioon ottamiseksi. Tämä on huolestuttavaa, koska Espanjan väestörakenteeseen liittyy runsaasti riskejä ja väestön ikääntyminen heikentää julkista taloutta. Eläkejärjestelmän uudistusta aiotaan jatkaa, mutta sille ei ole ilmoitettu yksityiskohtaista aikataulua. Toistaiseksi tärkein väestön ikääntymisen varalta tehty toimenpide on vuonna 2000 perustettu sosiaaliturvarahasto, josta tulevat vastuut rahoitetaan. Viimeisimmässä vakausohjelmassa tavoitteena

on, että rahaston varallisuus olisi 1 prosentti suhteessa BKT:hen vuonna 2004. Espanjan viranomaiset kuitenkin ilmoittivat huhtikuun 2002 alussa, että tavoite saavutetaan jo vuonna 2002. Näistä syistä ja koska Espanja kuuluu euroalueeseen, finanssipolitiikalla olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:

i. muita kuin korkomenoja on rajoitettava suunnitellun mukaisesti, jotta rahoitusasema pysyy tasapainossa tarkistetun vakausohjelman mukaisesti.

ii. on varmistettava, että vuonna 2002 laadittava henkilökohtaisen tuloveron uudistus kannustaa aiempaa paremmin työntekoon ja säästämiseen eikä vaaranna keskipitkän aikavälin vakaustavoitteita.

iii. julkista eläkejärjestelmää on uudistettava perusteellisesti, jotta se olisi tarkoituksenmukainen pitkällä aikavälillä. Sosiaaliturvasektorin ylijäämä on ensisijaisesti siirrettävä eläkerahastoon.

Työmarkkinat

Työmarkkinatilanteen tuntuva paraneminen viime vuosina merkitsee, että työllisyyden osalta Espanja kuroo nopeasti umpeen eroa muihin EU:n jäsenvaltioihin. Kokonaistyöllisyysaste nousi 52,3 prosentista 54,7 prosenttiin vuosina 1999-2000. Naisten työllisyys kasvoi kolmella prosenttiyksiköllä, 40,3 prosenttiin. Työttömyysaste laski 12,8 prosenttiin joulukuussa 2001, vaikka onkin edelleen EU:n korkein. Naisia on työttöminä kaksi kertaa enemmän kuin miehiä. Alueelliset työttömyyserot ovat edelleen suuria, ja mannermaan työttömyysaste vaihtelee 6,3 prosentista 22,3 prosenttiin (tilanne vuoden 2001 viimeisellä neljänneksellä). Keskeisiä rakenteellisia ongelmia ovat muun muassa se, että työvoimakustannuksia ei ole pystytty sopeuttamaan tuottavuuteen ja paikallisiin työmarkkinaoloihin, ja se, että työvoiman liikkuvuus on vähäistä, mikä johtuu osittain asuntomarkkinoiden jäykkyydestä ja eräiden alueellisten sosi