EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 18.02.1998 
KOM(1998) 49 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
käytöstä poistettujen 
off-shore -öljyn- ja kaasunporauslaitteistojen 
poistamisesta ja hävittämisestä 

Johdanto 
Saaluaan luvan Yhdislyncen kuningaskunnan hallituksclta Shell päätti kesäkuussa 1995 
hävittää Brent Sparin, tarpeettoman öljyn varaslointilautan upottamalla scn syvänteeseen 
Pohjois-Atlantilla. Tämä aloitti uudcllecn laajan keskustclun tarpeettomien öljyn- ja 
kaasunporauslaitteistojen hävittämiscstä Kuroopan vesille yleensä; näitä laitteistoja on 
noin 600. Päätös osui samaan aikaan Pohjanmeri-konferenssin ja sitä seuranneen 
ministeritason julistuksen kanssa, jossa paikalla olleiden ministereiden enemmistö ja 
komission jäsen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Norjan ministereitä lukuun ottamatta 
itse asiassa vaati merellisen ympäristön suojelemiseksi täydellistä kieltoa näiden 
laitteistojen upottamiselle mereen. Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja ovat ainoat kaksi 
valtiota, joilla on merkittävä määrä suuria laitteistoja, joita nykyisten suuntaviivojen 
nojalla voidaan ajatella upotettaviksi mereen. 
Brent Sparin 'lapaus' herätti mcrkittävää kiinnostusta ja osoitti, miten vaikeaa on 
lotcutlaa hävitlämispolitiikkaa, jolla ei ole tarpeeksi laajaa kannalusta. Shell muutti 
päätöstään myöhemmin laajan kampanjan pakottamana, johon kuului Shellin tuotteiden 
boikotointi useissa jäsenvaltioissa. Brent Spar hinattiin erääseen Norjan vuonoon 
odottamaan, kunnes kaikki mahdolliset hävittämisvaihtoehdot olisi tutkittu tarkemmin. 
Tämä yksityiskohtaisen tarkastelun jälkeen Shell ilmoitti tammikuussa 1998, että se 
hakee Yhdistyneeltä kuningaskunnalta lupaa hajottaa päälirakenne maissa ja purkaa 
runko ja käyttää se uudelleen osana satamalaiturin laajennusta Norjassa. Tämän jälkeen 
kysymyksestä on keskusteltu laajalti OSPARin piirissä, ja keskustelu näiden laitteistojen 
hävittämisestä jatkuu. Käytöstä poistettujen off-shore-laitteistojen hävittämisestä 
aiheutuvan pilaantumisen ehkäisemisestä, vähentämisestä ja valvonnasta Koillis-Atlantin 
merellisen ympäristön suojelua koskevan yleissopimuksen (vuoden 1992 OSPAR-
yleissopimus)1 puitteissa tehtävä päätös on tarkoitus hyväksyä yleissopimuksen 
ministerikokouksessa, joka on määrä pitää Portugalissa heinäkuussa 1998. Suuria 
erimielisyyksiä on edelleen, mutta yleinen yhteisymmärrys vallitsee siitä, että 
neuvottelumenettelyä, jonka puutteet vaikuttivat Brent Sparin kysymykseen, on 
parannettava ja että betonista valmistettuja laitteistoja on käsiteltävä erikseen. Näistä ja 
muista avainkysymyksistä keskustellaan parhaillaan yksityiskohtaisesti. 
1. Tausta 
1.1 Kesäkuussa 1995 järjestetyssä Pohjanmeri-konferenssissa komissio kannatti off-
shore-öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen poistamismenetelmäksi niiden uusiokäyttöä tai 
niiden tuomista maihin kierrätystä ja väistämättömien jätteiden hävittämistä varten. 
1 Tässä tiedonannossa viittaukset OSPARiin ovat viittauksia yleissopimukseen aluksista ja ilma-
aluksista tapahtuvan jätteen mereen laskemisen aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä 
("Oslon yleissopimus"), joka allekirjoitettiin Oslossa 15. helmikuuta 1972, ja sen tullessa voimaan sen 
korvaavaan yleissopimukseen Koillis-Atlantin merellisen ympäristön suojelusta, joka allekirjoitettiin 
Pariisissa 9. syyskuuta 1992, sekä näiden kahden yleissopimuksen nojalla perustettuun 
toimecnpancvaan komissioon. 
Tämän vuoksi komissio allekirjoitti ministeritason julkilausuman, jossa vaadittiin 
tällaista hävittämistä ja pyydettiin Oslon yleissopimuksen ja Koillis-Atlantin merellisen 
ympäristön suojelusta tehdyn Pariisin yleissopimuksen (jonka soveltamisalaan kuuluu 
Pohjanmeri) (OSPAR) sopimuspuolia panemaan se täytäntöön vuoteen 1997 mennessä. 
Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja olivat eri mieltä, ja Ranska julisti ymmärtävänsä, että 
julistusta sovelletaan teräsrakenteisiin. 
1.2 Seuraavassa OSPARin komission kokouksessa enemmistö hyväksyi päätöksen, 
jolla vahvistettiin merellä tapahtuvan hävittämisen kielto siihen asti, kunnes hävittämistä 
koskeva uusi päätös hyväksyttäisiin. Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja päättivät olla 
soveltamatta tätä päätöstä, ja Ranska piti Pohjanmeri-konferenssissa ottamansa kannan. 
Tästä päätöksestä keskustellaan nyt OSPARin piirissä pyrkien voimakkaasti yksimielisen 
kannan saavuttamiseen. 
1.3 Komission yksiköt tilasivat maineikkaalta off-shore-insinööriyhtiöltä yhteisen 
tutkimuksen näiden laitteistojen poistamisen ja hävittämisen teknisistä, ympäristöllisistä 
ja taloudellisista näkökulmista. Tämä tutkimus saatiin valmiiksi marraskuussa 1996, ja 
kertomus2 jaettiin jäsenvaltioille sekä ETA-valtioille, valtioista riippumattomilla 
ympäristönsuojelujärjestöille ja teollisuudelle. Näiden tahojen kanssa myös keskusteltiin 
asiasta. Kertomus jaettiin myös OSPARin sopimuspuolille avuksi niiden keskusteluissa. 
1.4 Tärkeimmät sysäykset tutkimukseen olivat Brent Sparin tapaus ja Pohjanmeri-
konferenssin ministeritason julkiläusuma kesäkuussa 1995. Tämä oli selvästi kysymys, 
joka vaikutti yhteisöön, ja koska siihen liittyvien valtioiden välillä ei ollut mitään 
sopimusta, pidettiin suotavana perusteellisen teknisen tarkastelun suorittamista komission 
ja muiden asiasta kiinnostuneiden tahojen avustamiseksi (tutkimus on saatettu laajalti eri 
tahojen käyttöön) arvioitaessa parasta toimintatapaa kyseessä olevia seikkoja koskevien 
perusteellisten tietojen pohjalta. 
1.5 Tutkimuksessa tehtiin kaksi tärkeää päätelmäsarjaa. Suurten betonisten 
laitteistojen täydellistä poistamista ei ole teknisesti todistettu mahdolliseksi, se ei 
todennäköisesti tuota ympäristölle etua ja sen kustannuksia on mahdoton määritellä tässä 
vaihecssa. Muiden laitteistojen (eli teräsrakenteiden) täydellinen poistaminen on 
teknisesti mahdollista, lukuun ottamatta rajoitettua määrää laitteistoja, ja taloudellisesti 
tasapainoista, kun tarkaslellaan kaikkien laitteistojen poistamiskustannuksia 
kokonaisuutena. Se voidaan myös suorittaa turvallisesti. 
1.6 Kaikkien hävittämisvaihtoehtojen osalta myrkyllisten ja vaarallisten aineiden 
jäämien ympäristövaikutukset voidaan vähentää hyväksyttäville tasoille edellyttäen, että 
aineet säilytetään, poistetaan ja hävitetään huolellisesti. Suorittamalla poistaminen ja 
hävittäminen kokonaisuudessaan maissa varmistuttaisiin siitä, että teräs voidaan 
kierrättää. Lisäksi on selvää, että valituista poistamis- ja hävittämisvaihtoehdoista 
riippuen meren pohjaan jäisi huomattavia määriä purkujätteitä ja roskia laitteiston 
sijaintipaikalla ja mahdolliselle hävityspaikalla. 
Tekninen katsaus off-shore-öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen käytön mahdollisiin purkamis- ja 
hävittämismenetelmiin - John Brown bv 
1.7 Jos kuikki tcräsrakenteisct lautat tuodaan maihin kierrätettäviksi, eikä totcutcta 
ainoastaan Kansainviilisen merenkulkiijärjeslön (IMO) määräyksissä vaadittua 
"vähiminäismcnellelyif, lisäkuslanniislen arvioiliin olcvan eninlaän kaksi miljardia ecua 
25 vuodcn aikana eli kcskimiiiirin eninlMn noin 80 miljoonaa ecua vuodessa. Tallaisen 
päätöksen vaikulus öljyn ja kaasun kokonaisluolanlohinloihin olisi häviävän pieni, joskin 
kustannusero voisi joidenkin yksittäisten laitteistojen kohdalla olla merkittävä kyseisen 
toimijan kannalta (katso myös kohta 4.3). 
1.8 Euroopan vesillä on tällä hetkellä noin 600 laitteistoa. Tarkkoja lukuja on vaikea 
antaa, koska laitteistoja koskevat määritelmät vaihtelevat suuresti. Erimielisyyttä on 
esimerkiksi siitä, pidetäänkö laitteistona kahta lauttaa, jotka on yhdistetty kiinteällä 
sillalla tai laitteistoja, jotka ovat painorajojen ääripäissä ja joiden sijaintipaikassa veden 
syvyys on vain niukasti määräysten mukainen. Yleisesti on kuitenkin sovittu, että näistä 
600 laitteistosta 100 on suuria teräsrakenteisia laitteistoja ja noin 20 suuria 
betonirakenteisia laitteistoja, jotka kuuluvat ryhmään, joiden osittaisen poistamisen 
IMO:n merenkulun turvallisuuden varmistamiseksi hyväksymät ohjeet sallivat. Nämä 
suuntaviivat koskevat vain poistamista, eikä niissä käsitellä hävittämisecn liittyviä 
kysymyksiä. Suuret teräsrakenteisen laittcistot sijaitsevat pääasiassa Yhdistyneen 
kuningaskunnan (noin 60) ja Norjan (noin 30) vesillä. Tällä hetkellä muutamia tällaisia 
lauttoja (noin kymmcncn) on Irlannin, Eispanjan ja Italian vesillä. Jos uusia havaintoja 
tehdään, nämä luvut lictysti kasvavat. Nämä noin 100 lauttaa edustavat suunnilleen 85 
prosenttia teräksen kokonaismäärästä Pohjanmeren off-shore-laitteistoissa. Suuria 
betonirakenteisia lauttoja on tällä hetkellä ainoastaan Yhdistyneen kuningaskunnan ja 
Norjan vesillä. 
2. Kansainvälinen lainsäädäntö 
2.1 Käytöstä poistettujen off-shore-öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen poistamisesta 
ja hävittämisestä on annettu melkoinen määrä kansainvälistä lainsäädäntöä (alueellisia ja 
maailmanlaajuisia yleissopimuksia ja ohjeita), EY:n lainsäädäntöä ja kansallista 
lainsäädäntöä. Tärkeimmät säädökset ovat seuraavat: 
Manncrmaajalustaa koskeva Gcneven yleissopimus 1958 (rriaailmanlaajuinen) 
Yhdislynciden Kansakuntien merioikeussopimus 1982 (UNCLOS) 
Lontoon yleissopimus 1972 (LC) (maailmanlaajuincn) 
Kansainvälisen mercnkulkujärjcstön ohjeet ja standardit off-shore-laitteistojen ja 
-rakenteiden poistamisesta mannermaajalustalta 1989 (IMO) (maailmanlaajuinen) 
Vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyjen valvontaa 
koskeva Baselin yleissopimus 1989 (maailmanlaajuinen) 
Oslon ja Pariisin sopimus (OSPAR) 1992 ja sen edeltäjät Oslon yleissopimus 
1972 ja Pariisin yleissopimus 1974 (alueellinen) 
Yleissopimus Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelusta 1992 
(alueellinen) 
Yleissopimus Välimeren suojelemiseksi pilaantumiselta 1976 (alueellinen) 
Asiaankuuluva Euroopan yhteisön lainsäädäntö on lueteltu kohdassa 5. 
2.2 Kun tcollinen toiminta laajcncc ja ympäristökysymyksiin kiinnitelään enemmän 
huomiota, säännöt ja määräykset kehittyvät, eikä mitään tiettyä yhteistä oikeudellista 
kantaa ole. Joissakin tapauksissa poistamiskysymystä käsitellään erillään hävittämisestä; 
toisinaan hävittämistä käsittelevät säännökset koskevat epäsuorasti myös poistamista. 
Olisi otettava huomioon, että yleensä nämä kansainväliset ja alueelliset yleissopimukset 
ja ohjeet käsittelevät vain vähimmäisnormeja ja että yksittäiset valtiot voivat asettaa 
tiukempia ehtoja. 
2.3 Alkuperäisessä Geneven yleissopimuksessa vaadittiin täydellistä poistamista, 
mutta UNCLOS:ssa (jota kaikki allekirjoittajat eivät vielä ole ratifioineet) 
poistamisvaatimus säilytettiin pääsääntönä, mutta siinä otettiin käyttöön osittaisen 
poistamisen mahdollisuus ja näin ollen itse asiassa tietynasteinen hävittäminen merellä. 
Osittaisen poistamisen yhteydessä UNCLOS:ssa vaaditaan, että IMO:n vahvistamat 
ohjeet merenkulun turvallisuuden varmistamiseksi otetaan huomioon. 
2.4 Lontoon yleissopimus kattaa hävittämisen mereen upottamalla, ja siinä sallitaan 
öljynporauslaitteistojen hävittäminen merellä tapauskohtaisen arvioinnin perusteella. 
Siinä edellytetään myös upotusluvan epäämistä, jos jätteet voidaan käyttää uudelleen, 
kierrätlää tai käsitellä aihcuttamatta aihectonta vaaraa ihmisten terveydelle tai 
ympäristölle taikka kohtuuttomia kustannuksia. 
2.5 IMO:n ohjeissa määritellään pääasiassa tekniset perusteet (veden syvyys ja 
painoperusteet) sellaisille lautoille, joiden poistamista voidaan harkita vain osittain, ja 
niissä määritellään veden syvyys osittaisen poistamisen jälkeen merenkulun 
turvallisuuden varmistamiseksi. Tärkeimmät edellytykset tätä harkittaessa ovat, että 
laitteistojen on ovat joko yli 75 metriä syvässä vedessä tai painavat yli 4000 tonnia. 
Sopimuspuolten neuvoa-antava komitea tarkastelee marraskuussa Lontoon 
yleissopimuksen tieteelliselle ryhmälle mahdollisesti annettavaa suositusta näiden 
ohjeiden tarkistamiseksi. 
2.6 Baselin yleissopimus käsittelec vaarallisten jätteiden maan rajan ylittäviä siirtoja 
ja käsittelyä. Yhteisö on scn sopimuspuoli samoin kuin jäsenvaltiot. Vaikka tämä 
yleissopimus ei sisälläkään erityismääräyksiä off-shore-laitteistojen hävittämisestä eikä 
jätteiden hävittämisestä merellä, siinä vaaditaan sopimuspuolia huolehtimaan, että 
vaarallisten jätteiden muodostumincn minimoidaan ja että jos vaarallisten jätteiden 
syntymistä ei voida välttää, niiden ympäristön kannalta turvallinen käsittely laataan. 
2.7 Aluemeriä koskevissa yleissopimuksissa, jotka koskevat merellisen ympäristön 
suojelua, asetetaan laitteistoja koskevia vaatimuksia tietyillä merillä. Euroopan yhteisö 
on Itämerta koskevan Helsingin yleissopimuksen sopimuspuoli. Sopimuksessa 
edellytetään täydellistä poistamista ja hävittämistä maissa. Euroopan yhteisö on myös 
Välimerta koskevan Barcelonan yleissopimuksen sopimuspuoli. Tässä sopimuksessa 
toistetaan UNCLOS:in vaatimukset. Lisäksi Euroopan yhteisö on allekirjoittanut 
OSPAR-yleissopimuksen, ja siitä on tulossa sen sopimuspuoli. 
2.8 Toimet kansallisia meriä koskevien yleissopimusten tasolla voivat johtaa 
erilaisiin normeihirt eri alueilla. Esimerkiksi OSPARin yleissopimuksen piirissä (12 EY:n 
jäsenvaltiota, kaksi ETA:n jäsenvaltiota, yksi yhteisön ulkopuolinen maa ja Euroopan 
yhteisö) keskustellaan asiasta parhaillaan. Helsingin yleissopimuksessa (neljä EY:n 
jäsenvaltiota, viisi yhteisön ulkopuolisla maala ja Euroopan yhleisö) on jo päätetty, etlä 
kaikki käytöstä poistetut laitleistot on "poislcllava kokonaan ja tuotava 1113111111'". 
2.9 OSPAR-sopimus yhdistää Pariisin yleissopimuksen, joka koskee maalta peräisin 
olevaa pilaantumista ja jonka allekirjoittajiin yhteisö kuuluu ja jonka yhteydessä 
komissio neuvottelee ja äänestää yhteisön puolesta, ja Oslon yleissopimuksen, joka 
koskee mereltä peräisin olevaa pilaantumista ja jonka osalta yhteisö on huomioitsija. 
Lokakuussa 19973 yhteisö päätti ratifioida yleissopimuksen, ja sen oletetaan nyt tulevan 
voimaan vuoden 1998 alkupuolella. 
2.10 Yksittäisillä valtioilla on myös oma kansallinen lainsäädäntönsä ja omat 
säännöksensä. Laajalti ottaen Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja käsittelevät kutakin 
laittcistoa tapauskohtaisesti lMO:n ohjeiden puitteissa, ja muilla valtioilla on politiikka, 
joka vaatii hävittämistä maissa, joskin kannaltaa mainita, että IMO:n ja Oslon 
yleissopimuksen ohjeiden nojalla käytännöllisesti katsoen kaikki niiden laitteistot olisi 
joka tapauksessa täydellisesti poistettava. 
3. Nykyiset toimet 
3.1 Viimeaikaiset keskustelut on käyty OSPARin piirissä Pohjanmeri-konferenssin 
ministeritason julkilausuman tuloksena. Julkilausumassa vaadittiin OSPARin päätöstä 
julkilausuman täytäntöönpanemiseksi. Kysymystä on vaikea ratkaista, koska OSPAR-
yleissopimuksen sopimuspuolet voivat halutessaan olla panematta täytäntöön sen nojalla 
tehtyjä päätöksiä. Tämän vuoksi yhteisymmärrys on merkittävän päätöksen edellytys. 
3.2 Komission yksiköl ovat osallistuneet valmisteleviin keskusteluihin OSPARin 
piirissä, ja päätösluonnos pitäisi saada lopulliscen muotoon keskusteltavaksi OSPARin 
minislerikokouksessa heinäkuussa 1998. Alustava päätösluonnos on laadittu, mutta 
avainkysymykset ovat yhä ratkaisematta. Tärkeät erimielisyyttä koskevat aiheet ovat 
scuraavat, ja ne vaikuttavat tietyssä määrin toisiinsa: 
Päätöksen rakenne - Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja kannattavat yleistä lupaa merellä 
tapahtuvan hävittämisen harkitsemiseksi ja siihen liitettyä luetteloa laitteistoista, joiden 
osalta tällainen hävittäminen on kielletty (kieltoluettelo), kun sitä vastoin muut 
sopimuspuolet kannattavat päätöstä, joka perustuu yleiseen upottamiskieltoon ja johon 
liittyy luettelo laitteistoista, joita voitaisiin kuitenkin harkita hävitettäviksi merellä 
(päinvastainen luettelo). Yhdistyneen kuningaskunnan viimeaikaiset ministeritason 
lausumat viittaavat kuitenkin siihen, että Yhdistynyt kuningaskunta hyväksyy aikaa 
myöten päinvastaiseen luetteloon perustuvan lähestymistavan, jos riittävää edistystä 
voidaan saavuttaa tällä hetkellä keskusteltavina olevilla luonnoksen muilla aloilla. 
3 Viitlaus viralliseen lehteen 
Kysymys poikkeuslatisckkeesla - Yhdistynyl kiiningaskuiita ja Norja ovat ehdoltanect, 
eltä niidcn "kiellolueltelooir pcrustuvaa läheslymislapaa täydenneltäisiiii 
poikkeuslausckkeclla, jonka nojalla voitaisiin tietyissä olosuhteissa harkita myös 
kieltoluettelossa olevien laitteistojen hävittämistä merellä. Ne ovat myös ehdottaneet, että 
jos "päinvastaiseen luetteloon" perusluva läheslymistapa hyväksyttäisiin, sitä tulisi myös 
täydentää poikkeuslausekkeella, jonka nojalla päinvastaisessa luettelossa 
yksilöimättömien laitteistojen hävittämistä merellä voitaisiin myös harkita. Muut 
sopimuspuolet näyttävät asettavan kyseenalaiseksi tällaisen poikkeuslausekkeen 
todellisen tarpeen erityisesti kieltoluetteloon perustuvan lähestymistavan nojalla, eikä 
tällaisten poikkeusten määrittelyperusteista ole missään tapauksessa sovittu. 
Teknisten ominaisuuksien määrittely niiden (suurten teräksisten) laitteistoryhmien osalta, 
joiden kohdalla päätös antaisi mahdollisuuden harkita hävittämistä merellä. Yhdistynyt 
kuningaskunta ja Norja haluavat varmistaa, että kaikkien niiden laitteistojen hävittämistä 
merellä voitaisiin harkita, joita IMO:n ohjeiden nojalla ei vaadita kokonaan 
poistetlaviksi. Muut sopimuspuolet näyttävät haluavan kieltää teräslaitteistojen 
hävittämisen tai rajoittaa niiden laitteistojen lukumäärää, joiden hävittämistä merellä 
voidaan harkita, ottamalla käyttöön tiukemmat tekniset perusteet kuin poistamista 
koskevissa IMO:n ohjeissa. 
Myöhemmin rakennettavat laitteistot - IMO:n ohjeissa tehdään ero olemassa olevien 
laitteistojen ja 1. tammikuuta 1998 jälkeen rakennettavien laitteistojen välillä vain sikäli, 
että veden syvyyttä koskevaa perustetta nostetaan 75 metristä 100 metriin ja että uudet 
laitteistot on suunniteltava niin, että ne voidaan poistaa. Yhdistynyt kuningaskunta ja 
Norja näyttävät haluavan toistaa tämän kohtelun OSPARin päätöksessä, kun sitä vastoin 
muut sopimuskumppanit näyttävät pyrkivän varmistamaan, että kaikki nämä myöhemmin 
rakennettavat laitteistot hävitetään maissa. Kun otetaan huomioon vaatimus, jonka 
mukaan uudet laitteistot on suunniteltava poistokelpoisiksi, jota jotkut valtiot ovat joka 
tapauksessa vaatineet useiden vuosien ajan, vaikuttaisi suotavalta, että päätöksessä 
tehtäisiin maalla tapahtuva hävittäminen pakolliseksi kaikkien uusien laitteistojen 
kohdalla. Kun kuitenkin otetaan huomioon se aika, joka kuluu säiliöiden kehittämiseen, 
käyttämiseen ja tyhjentämiseen, on epätodennäköistä, että mitään uusia laitteistoja 
poistettaisiin käytöstä vielä useaan vuoteen. 
Neuvottelut - Laaja yhteisymmärrys vallitsce siitä, että ehdotettu lupa hävittämiseen 
merellä edellyttäisi neuvotteluja. Vielä ei kuitenkaan ole sovittu siitä, paljonko aikaa 
neuvolteluihin myönnettäisiin eikä erityisesti mahdollisuudesta järjestää sopimuspuolten 
ja sekä teollisuuden että valtiosta riippumattomien ympäristöjärjestöjen 
neuvottelukokouksia kaikissa tapauksissa, joissa ehdotetaan hävittämistä merellä, samoin 
kuin ei siitä, paljonko tietoa pitäisi antaa neuvotteluihin osallistuville sopimuspuolille. 
Yhdistynyt kuningaskunta ja Norja näyttävät suosivan vähemmän kattavia neuvotteluja 
kuin muut sopimuspuolet, mutta nyt näyttää mahdolliselta, että neuvottelujen muodosta 
saatetaan päästä yksimielisyyteen. 
Keskeisessä asemassa ovät perusteet, jotka koskevat sellaisia laitteistoja, joiden 
hävittämistä merellä voidaan harkita, koska keskustelu siirtyy kohti kantaa, jonka nojalla 
toiset laitteistot vaadittaisiin aina vietäviksi maihin ja toisten hävittämistä merellä 
voitaisiin tapauskohtaisesti harkita. Päätöksen kannalta on ratkaisevan tärkeätä se, kuinka 
monta tällaista IMO:n perusteet täyttävää suurta tcräslaitteistoa pitäisi ottaa 
tapauskohtaisen harkinnan piiriin. Mahdollisia ratkaisuja tähän umpikujaan voisivat olla 
nykyistcn IM():n perusteiden säilyttäminen, uusicn perusteiden asettaminen tai asian 
sivuuttaminen kicltämällä kaikkien laitteistojen hävittäminen merellä ja keskittymällä 
poikkeuslausekkeeseen. 
3.3 Komission yksiköt ovat jatkuvasti korostaneet, että kaikkien sopimuspuolten on 
tuettava OSPARin päätöstä, jotta se olisi tehokas, komission yksiköt ovatkin tämän 
vuoksi pyrkineet tietyssä määrin toimimaan välittäjinä näiden kahden etutahon välillä 
pitäen mielessä komission Pohjanmeri-konferenssissa vuonna 1995 hyväksymän kannan 
ja komission yksiköiden teknisen tarkastelun havainnot. 
3.4 Toukokuussa 1997 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus käynnisti Yhdistyneen 
kuningaskunnan ympäristönsuojelua ja -tutkimusta sekä hiilivetyjen tuottamista merellä 
koskevan politiikan uudelleentarkastelun, ja ensimmäiset lausunnot lehdistölle ja 
OSPARin komission kokoukselle syyskuussa 1997 viittaavat siihen, että Yhdistynyt 
kuningaskunta siirtyy kohti EY:n muiden jäsenvaltioiden omaksumaa kantaa; erityisesti 
niin, että lähtökohdan pitäisi olla vastoin merellä tapahtuvaa hävittämistä. 
Päätösluonnoksen muodosta ja sisällöstä vallitsee kuitenkin yhä suuri erimielisyys. 
3.5 Päätöksestä sovittaneen OSPARin ministerikokouksessa heinäkuussa 1998. 
Tuohon mennessä OSPAR-yleissopimuksen pitäisi tulla voimaan. Siinä tapauksessa, että 
uutta yleissopimusta ei ratifioida, päätöksen hyväksyisi muodollisesti Oslon 
yleissopimus, jossa Euroopan yhteisö on huomioitsijana. 
4. Muita asioita, joita olisi harkittava vaihtochtoja arvioitaessa 
Edellä hahmoteltujen teknisten kysymysten ja ympäristökysymysten lisäksi seuraavat 
seikat ovat myös erittäin tärkeitä: 
4.1 Jäsenvaltiot 
4.1.1 Poistamis- ja hävittämiskustannuksista vastaavat alunperin laitteistojen omistajat, 
öljy-yhtiöt, joissa valtio on joissakin tapauksissa mukana. Koska nämä kulut ovat 
suurelta osin verotuksessa vähennyskelpoisia, jäsenvaltiot saattavat itse joutua 
rahoittamaan osan näistä kustannuksista epäsuorasti vähentyneiden verotulojen kautta. 
Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan osalta, joka on se jäsenvaltio, jota nykyisten 
sääntöjen tiukentaminen eniten koskisi, arvioitu kustannus on 70 prosenttia kaikista 
poistamisen ja hävittämisen lisäkustannuksista. 
4.1.2 Yhdistyneellä kuningaskunnalla on tällä hetkellä suurin osa suurista 
teräslaitteistoista, mutta asia voisi olennaisesti koskea useampia jäsenvaltioita 
tulevaisuudessa, jos ne ryhtyvät merkittävään off-shore-öljyn- ja -kaasun-
poraustutkimukseen ja -tuotantoon. Yhdistynyt kuningaskunta on näyttänyt voimakkaasti 
kannattavan tapauskohtaisen lähestymistavan hyväksymistä, ja se korostaisi 
todennäköisesti enemmän hävittämisvaihtoehtojen kustannushyöty- tai 
kustannustehokkuusanalyysiä kuin muut jäsenvaltiot, joillaon näitä laittcistoja. 
4.2 Norja 
4.2.1 Norja on toinen valtio, johon päätös voisi tällä hetkellä merkittävästi vaikuttaa ja 
jota yhteisön lainsäädäntö aikanaan koskisi ETA:n jäsenenvaltiona. Norja suhtautuu 
päätöksentekoprosessiin tällä hetkellä samalla tavoin kuin Yhdistynyt kuningaskunta, 
vaikka sen vuoksi, että Norjan valtion osuus kustannuksista katetaan kyseisen öljy- tai 
kaasukentän aikaisempaan verotukseen perustuvalla todellisella käteismaksulla 
omistajalle, päätös edellyttää Norjan parlamentin, Stortingetin, hyväksymisen. 
Mahdolliset taloudelliset vaikutukset näkyisivät näin ollen julkisten menojen nousuna 
toisin kuin Yhdistyneen kuningaskunnan kohdalla, jossa ne näkyisivät verotulojen 
vähenemisenä. 
4.3 Teollisuus 
4.3.1 Etsintä- ja tuotantoteollisuus vastustaa ankarasti kaikkia muutoksia nykyiseen 
tapauskohtaiseen lähestymistapaan erityisesli silloin, kun kyseessä oval suurehkot 
laitokset, joihin ne katsovat kuuluvan niidcn noin sadan laitteiston, joita IMO:n ohjeiden 
nojalla ei tarvitse täydellisesti poistaa. Aluksi korostcttiin tärkeimpänä seikkana teknistä 
toteuttamiskelpoisuutta, mutta teollisuus on nykyään yhä enemmän korostanut 
lisäkustannuksia ja turvallisuustekijöitä verrattuna ympäristöetuihin. Tämän teollisuuden 
alan järjestö E & P Forum on kiistänyt jotkut John Brownin tekniseen katsaukseen 
sisältyvät yleiset kustannusarviot väittäen, että ne eivät edusta yksittäistapauksia, ja 
lainannut kahteen yksittäiseen laitteistoon liittyvien tutkimusten tuloksia, jotka olivat 
merkittävästi korkeammat kuin John Brownin arviot. Off-shore-laitteistojen 
alihankintateollisuus on toisaalta johdonmukaisesti väittänyt, että kaikki teräsrakenteet 
voidaan turvallisesti poistaa, mutta se on ylläpitänyt jossain määrin matalampaa profiilia. 
Sen yhdistys IPLOCA ei kiistänyt kustannusarvioita esittäessään huomautuksensa John 
Brovvnin teknisestä katsauksesta. 
4.3.2 Kalatalousalan järjestön Europechen periaatteena on vaatia kaikkien laitteistojen 
täydellistä poistamista sen jälkeen, kun niitä ei käytetä. Kalatalousala on perinteisesti 
ollut huolissaan siitä, että off-shore-tutkimus ja -tuotanto voisi vaikuttaa 
kalastusmahdollisuuksiin saastuttamalla, rajoittamalla kalastukseen käytettävissä olevaa 
aluetta ja siten, että laitteistot voisivat vahingoittaa kalastuslaitteita. 
4.4 Valtiosta riippumattomat ympäristöjärjestöt 
4.4.1 Ympäristöryhmät kannattavat voimakkaasti teräslaitteistojen tuomista maalle 
kierrätystä ja/tai hävittämistä varten, joskin niiden asenne betonilaitteistoja kohtaan on 
jossain määrin muuttunut. Nc korostavat suurcsti ennalta varautumisen tarvetta, kun 
otetaan huomioon merellä tapahluvan hävittämisen epävarmuus ja vaikeudet pcrustella 
kantaa, jola pidelään öljy- ja kaasulco11isiuidcn poikkeuksellisen suotuisana kohleluna 
•sen jällciden osalta. Näin on crityiscsli, kun olctaan huomioon se, että kansainvälisen ja 
EY:n oikeudcn suuntauksena on jättciden mereen lapahtuvan hävittämisen vähentäminen 
pikemminkin kuin lisääminen. 
4.5 Vastuu hylätyistä tai upotetuista laitteistoista ja siihen liittyvät kysymykset 
4.5.1 Vaikka UNCLOSissa ei mainitakaan vastuukysymystä, vuoden 1989 IMO:n 
ohjeissa ja Lontoon vuoden 1972 yleissopimuksen vuoden 1996 pöytäkirjassa vaaditaan 
sopimuspuolia käsittelemään vastuukysymystä. Esimerkiksi IMO:n ohjeissa vaaditaan 
rannikkovaltioita huolehtimaan siitä, että sellaisten laitteistojen ja rakenteiden 
omistusoikeus, joita ei ole kokonaan poistettu merenpohjasta, on yksiselitteinen ja että 
vastuu niiden ylläpidosta ja omistajan taloudellinen kyky vastata tulevasta 
vahingonkorvausvastuusta on selvästi määritelty. 
4.5.2 On todennäköistä, että useimmissa tapauksissa vastuu säilyy laitteiston 
alkupcräisellä omistajalla. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan neuvoa antavassa 
asiakirjan "Ohjaavia huomautuksia leollisuudelle - OIT-shore-lailteistojen ja -putkistojen 
hylkääminen vuoden 1987 öljylain (1995) nojalla" tunnustettiin, eltä laitteistojen 
hylkääminen ei lavallisesti merkinnyt omistusoikeuden muutosta ja että sen vuoksi 
jäljellä oleva vastuu korvauksista tai vahingonkorvauksesta säilyi ikuisesti alkuperäisillä 
omistajilla. Vaikka tämä lähestymistapa onkin saastuttaja maksaa -periaatteen mukainen, 
ikuinen vastuu nostaa esiin joukon huolestuttavia kysymyksiä erityisesti siitä, voidaanko 
tällaiset omistajat tehokkaasti vaatia vastuuseen tulevaisuudessa mahdollisesti 
aiheutuvasta vahingosta. 
4.5.3 Vaihtoehtoinen lähestymistapa olisi, että valtio ottaa vastuun käytöstä poistetuista 
laitteistoista. Erään amerikkalaisen esimerkin mukaisesti eräät Yhdysvaltain osavaltiot 
ovat ottaneet vastuun tietyistä hylätyistä lautoista. Kun näiden osavaltioiden 
toimivaltainen virasto antaa omistajalle luvan hävittämiseen merellä, se vapauttaa 
omistajat sitä seuraavasta vastuusta. Teollisuus näyttää suosivan jonkinlaista vastuun 
rajoittamista tai siirtämistä valtion viranomaiselle. Ei ole selvää, olisivatko muut valtiot 
valmiit tckemään samoin. 
4.5.4 Nykyisissä säännöissä on tunnustettu, että on tärkeää selvittää tarkasti, kuka on 
merellä hävitettävän laitteiston laillinen omistaja ja kuka on siitä taloudellisesti 
vastuussa. Ei ole niin tärkeää tietää, kumpi on lopulta vastuussa, valtio vai teollisuus; 
tärkeämpää on varmistaa se, että vastuukysymykset on selvitetty ennen mereen 
hävittämistä. Näin varmistetaan meren käyttäjien tarvitsema tehokas suojelu. 
10 
4.6 Kilpailu ja kilpailukyky 
4.6.1 Tcoriassa erilaiset normit voisivat johtaa kilpailua koskeviin ongelmiin. 
Pohjanmeri on kehittynyt öljyn- ja kaasunporausalue, jolla on vakaa sääntelyjärjestelmä, 
eivätkä täydellistä poistamista ja häviltämistä maissa koskevan politiikan aiheuttamat 
lisäkustannukset ole inveslointipäätöstcn kannalta olennaisia. Kustannukset syntyvät sen 
jälkeen, kun tuloja on saatu useiden vuosicn ajan, ja niiden nettokustannukset 
kehilyspäälöslä lehtäessä oval hyvin vähäiset. I amän vuoksi on hyvin epätodennäköistä, 
että investointien suuntaaminen pois Pohjanmereltä niuillc alueille kustannusten vuoksi 
muodostuisi vakavaksi uhkaksi. 
4.6.2 Jos kaksi aluetta soveltaa erilaisia normeja ympäristöpolitiikan ja erityisesti 
jätehallinnon alalla, se voi kuitenkin muodostua kilpailukysymykseksi. Yhteisön tason 
neuvottelut ja täytäntöönpano varmistaisivat kuitenkin tarvittaessa yhdenmukaisuuden 
alueiden välillä. Näin vältettäisiin kilpailua koskevien ongelmien mahdollisuus tällä 
alueella. OSPARin piirissä syntyvä erimielisyys siirtyisi näin itse asiassa yhteisölle. 
4.7 Kolmannet maat 
4.7.1 Yhteisön suhleista muihin kolmansiin maihin kuin Norjaan voisi myös syntyä 
kiistakysymys, jos täydellisestä poistamisesta tulisi yleinen vaatimus, josta poikettaisiin 
ainoastaan rajoitetusti, koska useilla Pohjanmerellä toimivilla yhtiöillä on viime kädessä 
emoyhtiönä yhteisön ulkopuolisen maan tai kolmannen maan yhtiö. Esimerkiksi 
Yhdysvalloissa, jossa yleensä edellytetään täydellistä poistamista, on niin kutsutun 
"lautoista riutoiksi -ohjelman" ("rigs to reefs") mukaisesti paljon uusiokäyttöä, joka 
käytännössä tarkoittaa hävittämistä merellä uusiokäytön nimellä. Pohjanmeren suurten 
lauttojen kokoisia lauttoja on kuitenkin vain vähän, eivätkä mitkään niistä ole vielä 
saavuttaneet hyödyllisen käyttöikänsä loppua. Vallitsee erimielisyyttä siitä, voidaanko 
"lautoista riutoiksi -politiikkaa" siirtää Pohjanmerelle, jossa olosuhteet ovat aivan 
erilaiset kuin Meksikonlahdella. OSPARin nojalla se on teoriassa sallittua, mutta 
tarvittavat ohjeet on vielä laadittava, ja niistä on sovittava. Koska mahdolliset ohjeet tai 
säännökset koskisivat kaikkia laitteistoja omistajan kansallisuudesta riippumatta, ei 
pitäisi olla mitään mahdollisuutta syrjiä kolmansien maiden yhtiöitä. 
5. Mcrkitys yhteisön tasolla 
5.1 Sellaisten käytöstä poistettujen off-shore-laitteistojen hävittäminen, jotka 
sijaitsevat jäsenvaltioiden lainkäyttövallan alaisilla alueilla, on selvästi kysymys, jossa 
yhteisöllä on toimivalta; vertaa EY:n perustamissopimuksen 130 r artiklan 1 kohta. 
Lisäksi yhteisö voi käyttää ulkoista toimivaltaa ympäristökysymyksissä; vertaa 
perustamissopimuksen 130 r artiklan 4 kohta, ja se voi näin ollen osallistua 
jäsenvaltioiden puolesta kansainvälisiin neuvotteluihin. OSPAR-päätösluonnoksen 
soveltamisalaan kuuluvat sekä uudet että nykyiset laitteistot, ja se vaikuttaa näin ollen 
sekä niihin tiedossa oleviin alueisiin, joilla nykyisiä laitteistoja on, sekä niihin vielä 
tuntemattomiin alueisiin, joille uusia laitteistoja voidaan sijoittaa. 
11 
5.2 Käytöstä poistetut off-shore-laitteistot ovat tärkeä ympäristöhaaste sen vuoksi, 
että ne voivat aiheuttaa saastumista vaarallisten aineiden kautta mukaan lukien öljyjäämät 
sekä laitteistoista itsestään että niihin liittyvistä porausjätekasoista. Muita tärkeitä 
ympäristöhaasteita ovat merkittävät määrät aineita, jotka sisältävät luonnollisia matala-
aktiivisia radioaktiivisia aineita, samoin kuin laitteistojen fyysisten rakennelmien 
purkujätteiden suurten määrien hallinta ja hävittäminen. Käytöstäpoistamiskysymys 
aiheuttaa myös muita kuin ympäristöön liittyviä kysymyksiä, jotka koskevat meren muun 
käylön Uirvaamista. 
5.3 Kun vaarallisia ja radioaktiivisia aineila pääsee merelliseen ympäristöön, ne 
voivat vapaasti siirtyä merellä rajojen ylitse vallitsevicn virtojen ja sääolojen mukaisesti 
ja aiheuttaa pilaantumista. Tässä yhteydessä tarve poistaa saastuneet porausjätteet voi 
vaikuttaa päätöksiin siitä, että laitteistot olisi poistettava kokonaan merenpohjasta. Tarve 
suojella meriä tällaiselta pilaantumiselta on tämän vuoksi selvästi kansainvälinen 
kysymys. Yhteisössä on jo olemassa huomattava määrä lainsäädäntöä merien 
suojelemiseksi vaarallisten aineiden aiheuttamalta välittömältä ja välilliseltä 
pilaantumiselta. Esimerkkejä tällaisesta tärkeästä lainsäädännöstä ovat muun muassa 
direktiivit 76/464/ETY (vaarallisten aineiden päästöt) ja 76/769/ETY (tiettyjen 
vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoitukset) 
samoin kuin vaarojen arviointikehys, josta on säädetty neuvoston asetuksella 
793/93/ETY (vaarojen arvioiminen). Yhteisö on myös asettanut perusturvallisuusnormit 
säteilyaltistuksen alalla 96/29/EURATOM (perusnormit terveyden suojelemiseksi). 
Offshore-laitteistoja koskeva OSPAR-päätös voi sen sisällöstä riippuen heikentää 
joitakin vaarallisia aineila ja radioaktiivisille aineille altistumista koskevan yhteisön 
lainsäädännön täytäntöönpanosta aiheutuvia ympäristöhyötyjä. 
5.4 Jätteiden hävittämisen alalla sekä vaarallisten että muiden jätteiden osalta on jo 
olemassa yhteisön politiikka ja laaja yhteisön lainsäädäntö, erityisesti direktiivit 
75/442/ETY (jätteet) ja 91/689/ETY (vaaralliset jätteet). Jätelainsäädännön tavoitteisiin 
sisältyy ympäristölle vaarallisista jätteistä aiheutuvien vaarojen vähentäminen, ihmisten 
terveyden ja ympäristön suojelu jätteiden kuljetuksen, käsittelyn ja sijoittamisen 
haitallisilta vaikutuksilta sekä jätteiden hyödyntämisen edistäminen luonnonvarojen 
säästämiseksi. Tässä jätelainsäädännössä muun muassa kielletään jätteiden hylkääminen, 
vaaditaan, että jätteitä käsitellään käyttämättä menetelmiä, jotka voisivat aiheuttaa 
vahinkoa ympäristölle, ja aiheuttamatta vaaraa vesistöille, ja niissä vaaditaan vaarallisten 
jätteiden erottamista vaarattomista jätteistä ja niiden myöhempää turvallista käsittelyä ja 
hävittämistä. Näin ollen on merkittävässä määrin yhteisön edun mukaista huolehtia off-
shore-laitteistojen poistamista ja hävittämistä koskevan tulevan järjestelmän ja yhteisön 
jätepolitiikan ja -lainsäädännön johdonmukaisuudesta. 
5.5 Lajien ja niiden elinympäristöjen suojelu sekä luonnon monimuotoisuuden 
suojelu on ala, joka edellyttää jäsenvaltioiden yhdenmukaisia toimia. Yhteisö on tämän 
vuoksi antanut tämän alan lainsäädäntöä, erityisesti direktiivit 79/409/ETY 
(luonnonvaraiset linnut) ja 92/43/ETY (luonnollisten elinympäristöjen suojelu). Koska 
off-shore-laitteistojen poistamista ja hävittämistä koskevilla toimenpiteillä saattaa olla 
vaikutusta lajeihin ja elinympäristöihin, off-shore-laitteistojen hävittäminen on selvästi 
kysymys, johon tarvitaan kansainvälinen ratkaisu. 
12 
5.6 Komission yksiköille suoritettu tulkimus osoitti, että jos mereen hävittämistä 
suoritetaan, ainoa yleisesli ottacn kustaiinustehokas ratkaisu on upottaa laittcistot niiden 
loiminlapaikalla. Vaikka ei olekaan lieteellisiä todisteita siitä, eltä jouluessaan 
merenpohjaan lällaisel rakenteel edisläisiväl yleislä meren elämää, niiden ansiosta 
paikalliset kalakannal ja muut eläinryhmäl rakenteissa ja niiden lähettyvillä saattavat 
kasvaa, luultavasti muiden alueiden kustannuksella. 
Lisäksi merenpohja on suurimmassa osissa näistä alueista hyvin saastunut öljyn- ja 
kaasunetsinnästä aiheutuvien suurien porausjätekasojen johdosta. Mereen hävittämisen 
vaikutuksena voi näin ollen olla, että meren eliöt altistuvat tarpeettomasti öljyn 
aiheuttamalle saastumiselle, joka voi muiden yleisten haitallisten vaikutusten lisäksi 
johtaa myös kalojen saastumiseen. Mereen hävittäminen voi näin ollen heikentää 
yhteisön lainsäädännön aikaansaamia hyötyjä eläin- ja kasvilajien sekä niiden 
elinympäristön suojelun alalla sekä aiheuttaa tulevaisuudessa tämän lainsäädännön 
rikkomisia. Lisäksi se voi vaikuttaa ihmisten ravinnoksi pyydystettävien kalojen laatuun. 
5.7 Ihmisten toimesta tapahtuvan meren ja merenpohjan muun käytön turvaaminen 
on toinen tärkeä kysymys, joka on otettava huomioon. Tärkeä esimerkki tästä on 
merenkulun turvallisuuden varmistamincn, josta on huolehditlu asianmukaisesti ja 
kansainvälisesti laittcistojen poistamista koskevilla IMO.n ohjeilla. Toinen tärkeä 
kysymys on poistamispäätösten ja avomerikalastuksen hallinnoinnin välinen 
vuorovaikutus, joka kuuluu yhteisön toimivaltaan yhteisen kalastuspolitiikan nojalla. On 
selvää, että purettujen off-shore-laitteistojen poistamisaste vaikuttaa kyseisten alueiden 
käyttökelpoisuuteen tietyn tyyppiseen kalastamiseen ja kalastajien turvallisuuteen sekä 
lisää kalastusvälineiden ja alusten menettämisvaaraa. Purettujen off-shore-laitteistojen 
poistamisesta ja hävittämisestä hyväksytyt toimenpiteet vaikuttavat tämän vuoksi 
huomattavasti yhteiseen kalastuspolitiikkaan erityisesti häiritsemällä kalastukseen 
käytettävien alueiden hallintoa. 
Vaikka off-shore-laitteistojen poistamista ja hävittämistä koskevien päätösten vaikutus 
öljyn ja kaasun tuottajahintaan on vähäinen, yhteisöllä on kuitenkin huomattava etu 
valvottavanaan varmistaessaan, että öljyn ja kaasun etsintä-ja hyväksikäyttöteollisuuteen 
sovelletaan samoja poistamista ja hävittämistä koskevia vaatimuksia koko yhteisön 
alueella, jotta varmistetaan, että nämä vaatimukset eivät muodostu kilpailutekijäksi. 
5.8 Yhteenvetona voidaan todeta, että yhteisöllä on erityistä kiinnostusta käytöstä 
poistettujen off-shore-öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen poistamista ja hävittämistä 
koskevaan kysymykseen. Ympäristön alalla ovat esillä erityisesti vaarallisten aineiden ja 
matala-aktiivisen radioaktiivisen jätteen aiheuttama pilaantuminen, vaaralliset ja muut 
jätteet, luonnon monimuotoisuuden suojelu ja lajien tai elinympäristöjen suojelu. Muilla 
aloilla kysymyksiä herättävät erityisesti yhteinen kalastuspolitiikka ja yhteisen 
lähestymistavan varmistaminen koko yhteisössä purkamisvaatimusten ja jäännösvastuun 
osalta, jotta varmistetaan, että näistä ei muodostu jäsenvaltioiden välisiä kilpailutekijöitä. 
13 
Selkeä ja yksiselitteinen yhteisön politiikka ja sen täytäntöönpano auttaa huomattavasti 
varmistamaan yhteisön tämän alan politiikan ja toimenpiteiden yhdenmukaista 
soveltamista ja täytäntöönpanoa sekä samalla merialueella eltä eri merialueiden välillä, ja 
se vähentää erityisesti niitä epäjohdonmukaisuuden ja erilaisen kohtelun olennaisia 
vaaroja, joita saattaisi syntyä, jos eri aluemeriä koskevissa yleissopimuksissa 
hyväksyttäisiin erilaiset lähestymistavat. 
Yhteisön on aiheellista ryhtyä toimiin off-shore-öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen 
hävittämistä koskevissa kysymyksissä. On selvää, että jäsenvaltiot eivät voi riittävän 
hyvin saavuttaa tämän alan tavoitteita ja että yhteisö voi näin ollen saavuttaa ne 
paremmin. 
6. Yhteisön kannan määrittcly 
6.1 Off-shore-öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen hävittäminen on kysymys, josta 
yhteisö on välittömästi kiinnostunut. Jos yhteisön suoria toimia ei olisi, aloitteet 
rajoittuisivat yksittäisten jäsenvaltioiden neuvotteluihin eri alueellisten yleissopimusten 
piirissä ja toimet toteutettaisiin pääasiallisesti yksittäisten jäsenvaltioiden tasolla. Kukin 
jäsenvaltio olisi mahdollisesti velvollinen panemaan täytäntöön ainoastaan ne 
erityissäännöt, joita ne ovat kannattaneet jajotka on hyväksytty niihin yleissopimuksiin, 
joiden sopimuspuolia ne ovat. Vaarana olisi, että yhteisössä ei olisi johdonmukaista 
yhteistä lähestymistapaa, mikä johtaisi kilpailevien teollisuudenalojen epätasa-arvoiseen 
kohteluun ja mahdollisesti vastakkaisiin ympäristönsuojelutoimiin. Siinäkin tapauksessa, 
että eri aluemeriä koskevissa yleissopimuksissa hyväksyttäisiin samanlaisia sääntöjä, 
niitä saatettaisiin soveltaa hyvin eri tavoin yhteisön eri osissa sekä samoilla merialueilla 
että eri merialueiden välillä. Lisäksi yleissopimusten päätösten täytäntöönpanon valvonta 
saattaisi olla vaikeata. Tämä mahdollinen johdonmukaisuuden ja täytäntöönpanon 
valvonnan puute saattaisi edellyttää yhteisön toimia myöhemmässä vaiheessa tilanteen 
korjaamiseksi ja sen tilanteen välttämiseksi, että yhteisön alueclla toimivat yritykset 
joutuisivat useidcn erilaisten sääntelyjärjestelmicn piiriin. 
6.2 Yksi tapa edetä asiassa olisi yhteisön sisäisen lainsäädännön, kuten neuvoston 
direkliivin chdottaminen välittömästi. Yhteisön ja sen lainsäädäntöprosessin luonne 
mahdollistaisi yhdenmukaiscn soveltamisen ja täytäntöönpanon valvonnan mutta 
ainoastaan EY:n ja ETA:n alueella. Tämän lähestymistavan epäkohtana on, että yhteinen 
lähestymistapa sitoisi ainoastaan EY:n ja ETA:n jäsenvaltioita, kun taas muiden 
kolmansien maiden, joiden kanssa meillä on yhteisiä meriä, ei tarvitsisi täytäntöönpanna 
samoja tai samanlaisia toimenpiteitä, ellei yhteisö tekisi aloitteita tällaisten sääntöjen 
neuvottelemisesta ja hyväksymisestä asiaankuuluvissa aluemerisopimuksissa. Vaikka 
tämän lähestymistavan etuna onkin, että sääntöjä sovellettaisiin välittömästi kaikissa 
EY:n jäsenvaltioissa eli myös niissä jäsenvaltioissa, jotka eivät ole OSPAR-
yleissopimuksen sopimuspuolia, eli Itävallassa, Kreikassa ja Italiassa, niitä sovellettaisiin 
Norjassa ainoastaan ETA:n sekakomitean päätöksen jälkeen. Tilannetta voitaisiin myös 
pitää haitallisena yhteisön muiden etujen kannalta OSPAR-politiikassa, jos komissio 
ajaisi asiaa eteenpäin erikscen EY:n lainsäädännön kautta. Lisäksi se voitaisiin nähdä 
yrityksenä jättää Norja pois mahdollista lopullista politiikkaa koskevista neuvotteluista. 
14 
6.3 Järkevämpää ja asianmukaisempaa olisi, jos yhteisö neuvottelisi säännöistä ja 
määräyksistä kyseessä olevien alueellisten meriensuojelusopimusten puitteissa, millä 
varmistettaisiin, että asiaankuuluvat politiikat olisivat varmasti yhdenmukaisia eri alueilla 
ja että niiden soveltaminen laajenisi myös kolmansiin maihin yhteisön ulkopuolella. 
Soveltaminen ja täytäntöönpano kolmansissa maissa tapahtuisivat selkeästi 
yleissopimuksen mukaisesti, mutta EY:n ja ETA:n jäsenvaltiot hyötyisivät soveltamista 
ja täytäntöönpanoa koskevista yhteisön normeista. Toimimalla lällä tavalla OSPAR-
yleissopimuksen kautta varmistetaan, että voidaan hyötyä siitä varsin suuresta määrästä 
työtä, joka on jo tehty tämän yleissopimuksen piirissä neuvotteluissa, joiden 
tarkoituksena on päästä sopimukseen tämän vuoden heinäkuussa. Silloin myös Norja voi 
osallistua päätöksestä käytäviin neuvotteluihin. Vastaavia yhteisön toimia voitaisiin 
tarvittaessa toteuttaa muissa alueellisissa yleissopimuksissa, jolloin politiikka koskisi 
useampia valtioita. 
7. Päätelmät 
7.1 Suositeltava lähestymistapa on näin ollen, että yhteisö neuvottelee off-shore-
öljyn- ja -kaasunporauslaitteistojen poistamista ja hävittämistä koskevasta politiikasta ja 
panee sen täytäntöön kansainvälisten monenkeskisten sopimusten, kuten OSPAR-
yleissopimuksen avulla. 
7.2 Tässä vaiheessa yhteisön olisi pyrillävä siihen, että mahdollisen päätöksen, 
säännöksen tai lainsäädännön sisältö olisi mahdollisimman joustava, jotta vältettäisiin se 
vaara, että vaikutettaisiin nykyisiin ponnisteluihin OSPARin piirissä yhteisen ratkaisun 
saavuttamiseksi. Jotta OSPARin päätös kuitenkin olisi poliittisesti hyväksyttävissä, sen 
on oltava yhteisön nykyisten politiikkojen mukainen, ja silloin kun politiikkaa 
tarkastellaan uudelleen, sen on noudatettava uusimpia analyysejä ja päätelmiä. Näin ollen 
olisi määriteltävä laajat pikemminkin kuin yksityiskohtaiset tavoitteet. 
7.3 Kaikilla yhteisön suorittamilla toimilla olisi pyrittävä ympäristönsuojelun 
korkeaan tasoon, ja niillä olisi varmistettava, että kyseisiä käytöstä poistettuja laitteistoja 
kohdellaan tavalla, joka on johdonmukainen niiden tapojen kanssa, joilla muita jätteitä 
kohdellaan yhteisön lainsäädännön ja yhteisön ympäristö- ja energiapolitiikan nojalla 
samoin kuin yhteisen kalastuspolitiikan tarpeiden kanssa. 
7.4 On myös otettava aiheellisella tavalla huomioon komission ulkopuolella 
suorituttaman vuoden 1996 tcknisen tarkastclun tulokset, erityisesti päätelmät teknisestä 
toteuttamiskelpoisuudesta ja turvallisuudesta, sekä meneillään olevan sisäisen 
tutkimuksen ja analyysin tulokset, jotka joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta tukevat 
sitä alkuperäistä kantaa, jota komissio kannatti neljännessä Pohjanmeri-konferenssissa 
vuonna 1995 ja jonka mukaan paras vaihtoehto on täydellinen poistaminen ja kierrätys ja 
hävittäminen maissa. 
7.5 OSPAR-päätöksessä olisi myös otettava huomioon, että jopa nykyisin voimassa 
olevien järjestelmien nojalla hyväksytään yleisesti, että vain harvojen laitosten 
hävittämistä merellä voidaan harkita ja että säännöksissä itsessään ilmaistaan selkeästi 
maalla tapahtuvan hävittämisen suosituimmuus. 
15 
Tämän vuoksi OSPARin päätöksen on porusUitlava siihen pääsääntöön, että täydellinen 
poistaminen ja kierrälys ja hävittäminen maissa on suotavaa ja että tästä myönnettävien 
sellaisten mahdollisten poikkeusten soveltamisala, joissa voidaan harkita täydellistä tai 
osittaista poistamista ja hävittämistä merellä, olisi rajoitettava muutamiin laitteistoihin ja 
määriteltävä selkeästi. 
7.6 Tämän tiedonannon ja joulukuun 16 päivänä 1997 komission valtuuttamisesta 
neuvottelemaan ja äänestämään yhteisön puolesta OSPAR-yleissopimuksen 10 artiklan 3 
kohdan mukaisista päätöksistä tehtyjen neuvoston päätelmien perusteella komissio 
toimittaa neuvostolle erillisen asiakirjan, jossa pyydetään neuvostoa vahvistamaan 
suositellut erityiset neuvotteluohjeet. 
7.7 Siinä määrin kuin yleissopimus sen sallii, päätöksessä on käsitcltävä kaikkia 
aiheellisia kysymyksiä ja säädettävä mahdollisimman laajoista asianosaisten tahojen 
välisistä avoimista neuvotteluista. Näiden periaatteidcn perusteella OSPAR-päätöksellä 
olisi saavutettava seuraavat tavoitteet: 
a. tällaislen laitteistojen merellä tapahtuvan hävittämisen kieltämistä koskevaan 
periaatteeseen perustuva OSPAR-päätös, 
b. kaikki laitteistot lukuun ottamatta rajoitettua määrää yksilöllisten arviointien, 
joissa on otettu huomioon kaikki asiaankuuluvat näkökohdat, kuten tekniset, 
ympäristö-, turvallisuus- ja kustannustekijät, perusteella erityistapauksessa 
yksilöityjä laitteistoja, on poistettava täydellisesti purettaessa ja tuotava maihin 
kierrätystä ja väistämättömien jäämien turvallista hävittämistä varten, 
c. suuret betonilaitteistot vapautetaan b kohdan vaatimuksista, koska koeteltuja 
tekniikoita ei tällä hetkellä ole, 
d. päätökset joidenkin laitteistojen jältämiscstä kokonaan tai osittain paikoilleen tai 
hävittämisestä ne kokonaan tai osittain upottamalla mereen valmistellaan ja 
lehdään neuvotellen läysimääräisesti muiden sopimuspuolien ja asiasta 
kiinnostuneiden tahojen kanssa, 
e. uudet laitteistot (1. tammikuuta 1998 jälkeen) olisi poistettava täydellisesti 
purettaessa ja tuotava maihin kierrättämistä ja väistämättömien jäämien turvallista 
hävittämistä varten aina kun se on toteutettavissa, turvallista eikä aiheuta 
merkittäviä riskejä ympäristölle. 
7.8 Lisäksi OSPAR-päätöksessä olisi varmistettava, 
• että sitä tarkastellaan uudelleen perinpohjaisesti säännöllisesti vähintään joka 
viides vuosi, jotta huolehdittaisiin siitä, että purkamisesta saadut kokemukset, 
asiaankuuluva tieteessä ja teknologiassa tapahtunut edistyminen ja kaikki muut 
aiheelliset tiedot, kuten edellä b kohdan mukaisesti suoritettujen yksilöllisten 
arviointien tulokset otetaan asianmukaisesti huomioon, 
16 
• että sellaisten laitteistojen ja rakenteiden omistusoikeus, joita ei ole kokonaan 
poistettu merenpohjasta, on yksiselitteinen ja että vastuu niiden ylläpidosta ja 
tulevista vahingoista, mukaan lukien taloudelliset mahdollisuudet huolehtia 
tällaisesta vastuusta, määritelläan selkeästi. 
17 

ISSN 1024-4492 
KOM(98) 49 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 14 12 07 15 
Luettelonumero : CB-CO-98-100-FI-C 
ISBN 92-78-31256-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg