Alkuperänimityksen ja maantieteellisten merkintöjen suojasta annetun asetuksen (ETY) N:o 2081/92 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu rekisteröintihakemuksen julkaiseminen



Virallinen lehti nro C 084 , 03/04/2004 s. 0012 - 0017



Alkuperänimityksen ja maantieteellisten merkintöjen suojasta annetun asetuksen (ETY) N:o 2081/92 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu rekisteröintihakemuksen julkaiseminen (2004/C 84/06) Tämä julkaiseminen sisältää oikeuden vastustaa rekisteröintiä mainitun asetuksen 7 ja 12 d artiklassa tarkoitetulla tavalla. Väitteet hakemusta vastaan on tehtävä jäsenvaltion, WTO:n jäsenvaltion tai 12 artiklan 3 kohdan mukaista menettelyä noudattaen hyväksytyn kolmannen maan toimivaltaisen viranomaisen välityksellä kuuden kuukauden kuluessa julkaisemisesta. Julkaiseminen perustellaan seuraavilla tekijöillä ja erityisesti 4 kohdan 6 alakohdalla, joiden mukaan hakemus katsotaan perustelluksi asetuksessa (ETY) N:o 2081/92 tarkoitetulla tavalla. NEUVOSTON ASETUS (ETY) N:o 2081/92 REKISTERÖINTIHAKEMUS: 5 ARTIKLA SAN (x) SMM ( ) Asiakirjan kansallinen numero: - 1. Jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen Nimi: Institut national des appellations d'origine Osoite: 138, avenue des Champs-Élysées - F-75008 Paris Puhelin (33-1) 53 89 80 00 Faksi (33-1) 42 25 57 97 2. Hakijaryhmittymä: 2.1 Nimi: Syndicat Interprofessionnel de l'Olive de Nice 2.2 Osoite: Box 116, Min Fleurs 6, F-06296 Nice Cedex 3 Puhelin (33) 04 93 83 33 90 Faksi (33) 04 93 21 25 87 2.3 Kokoonpano - Jäsenet: kaikki luonnolliset tai oikeudelliset henkilöt, jotka tuottavat, jalostavat, pakkaavat ja pitävät kaupan Olive de Nice -oliiveja. - Hallintoneuvosto: hallintoneuvostossa on 12 jäsentä, joista 6 edustaa tuottajia, 3 osuuskuntia, 2 yksityisiä jalostajia ja 1 pakkaajia 3. Tuotelaji: Luokka 1-6 - Hedelmäjalosteet 4. Tavaraerittely (tiivistelmä 4 artiklan 2 kohdan edellytyksistä) 4.1 Nimi: "Olive de Nice" 4.2 Kuvaus - Syötäväksi tarkoitetut Olive de Nice -oliivit ovat pienikokoisia (hehtogrammaan mahtuu vähintään 50 ja enintään 70 oliivia), ja niiden väri vaihtelee kellanvihreästä ruskeaan tai violetinpunaisesta mustanviolettiin. Oliivien hedelmälihan on oltava kiinteää, ja sen on irrottava hyvin kiven ympäriltä. Niiden on maistuttava hieman karvailta, ei kuitenkaan happamilta vaan kuivatuilta hedelmiltä. - Olive de Nice -oliivimassan on oltava väriltään violetinpunaista, ei vihreää eikä liian tummaa. Massan on oltava öljymäistä, hienojakoista - ei karkeaa - ja tuoksussa on oltava kuivattua hedelmää, kuten oliiviöljyn ominaistuoksussa. Oliivit ja oliivimassa ovat pääasiassa Cailletier-lajiketta. 4.3 Maantieteellinen alue: Maantieteellinen alue ulottuu 99 kunnan alueelle Alpes-Maritimesin departementissa: Aiglun, Antibes, Aspremont, Auribeau-sur-Siagne, Le Bar-sur-Loup, Beaulieu-sur-Mer, Bendejun, Berre-les-Alpes, Biot, Blauzasc, La Bollène-Vésubie, Bonson, Bouyon, Breil-sur-Roya, Le Broc, Cabris, Cagnes-sur-Mer, Cannes, Le Cannet, Cantaron, Carros, Castagniers, Castellar, Castillon, Châteauneuf-Villevieille, Châteauneuf-de-Grasse, Clans, Coaraze, La Colle-sur-Loup, Colomars, Conségudes, Contes, Cuébris, Drap, Duranus, L'Escarène, Eze, Falicon, Les Ferres, Fontan, Gattières, La Gaude, Gilette, Gorbio, Gourdon, Grasse, Lantosque, Levens, Lucéram, Malaussène, Mandelieu-la-Napoule, Massoins, Menton, Mouans-Sartoux, Mougins, Nice, Opio, Pégomas, Peille, Peillon, Peymeinade, Pierrefeu, Revest-les-Roches, Roquebillière, Roquefort-les-Pins, Roquestéron, Roquestéron-Grasse, La Roquette-sur-Siagne, La Roquette-sur-Var, Le Rouret, Saint-André, Saint-Blaise, Saint-Cézaire-sur-Siagne, Saint-Jeannet, Saint-Laurent-du-Var, Saint-Martin-du-Var, Saint-Paul, Sainte-Agnès, Saorge, Sigale, Sospel, Spéracédès, Le Tignet, Toudon, Touet-Escarène, La Tour-sur-Tinée, Tourette-du-Château, Tourette-Levens, Tourette-sur-Loup, Tournefort, La Trinité, La Turbie, Utelle, Valbonne, Vallauris, Vence, Villars-sur-Var, Villefranche-sur-Mer ja Villeneuve-Loubet. Alue määräytyy oliivipuun istutuskäytäntöjen ja Cailletier-lajikkeen viljelyn mukaan (lajikkeen esiintyminen oliiviviljelmillä on hyvä merkki alkuperänimitykselle ominaisesta maantieteellisestä ympäristöstä) sekä jalostuskäytäntöjen mukaan. Alue sijoittuu pinnanmuodostukseltaan, maaperältään ja ilmastoltaan omintakeiseen luonnonympäristöön. Alueen pohjoisraja on yleisesti ottaen sama kuin oliivipuun viljelyalueen pohjoisraja sekä lämpötila- ja sadeominaisuuksiltaan alpiinisen, subalpiinisen ja vuoristovyöhykkeen eteläinen raja. Rajat ovat selkeät, sillä näillä korkeus- ja leveysasteilla kylmyys on rajoittava tekijä. Eteläinen raja päättyy Välimeren rannalle. Itäiset rajat myötäilevät Ranskan ja Italian välistä rajaa. Läntiset rajat päättyvät Varin departementissa sijaitsevan Siagnen laakson oliiviviljelmiin ja noudattavat yleisesti ottaen Cailletier-lajikkeen viljelyalueen rajoja. 4.4 Alkuperätodisteet: Syötäväksi tarkoitettuja oliiveja ja oliivimassaa voidaan pitää kaupan tarkistetulla alkuperänimityksellä Olive de Nice vain, jos alkuperänimitysten keskusvirasto INAO (Institut national des appellations d'origine) on myöntänyt niille hyväksyntätodistuksen tarkistetun alkuperänimityksen saaneiden oliivinviljelytuotteiden hyväksyntää koskevien asetusten ja päätösten mukaisesti. Kaikki raaka-aineen tuotantoon ja jalostukseen liittyvät toimet on toteutettava tietyn maantieteellisen alueen sisällä. Raaka-aineen tuotannon osalta on noudatettava seuraavia menettelyjä: - Viljelylohkojen tunnistaminen: on laadittava luettelo viljelylohkoista, joiden on katsottu soveltuvan Olive de Nice -nimitystä kantavien oliivien tuotantoon, eli lohkoista, joista tuottaja on tehnyt ilmoituksen istutuspaikkaa koskevia kriteerejä ja tuotantoa koskevia sääntöjä (oliivitarhan viljelylajike ja viljelytekniikka) noudattaen. - Satoilmoitus: oliivinviljelijän on annettava vuosittain ilmoitus tuotantopinta-alasta ja oliivien tuotantomäärästä lopullisen tuotoksen mukaisesti sekä oliivien käyttötarkoituksesta (herkkutuotteet, jalostuspaikka). Jalostuksen osalta on noudatettava seuraavia menettelyjä: - Valmistusilmoitus: jalostajan on annettava vuosittain ilmoitus jalostetun tuotteen kokonaismäärästä. - Hyväksyntätodistusta koskeva hakemus: hakemuksen avulla voidaan määritellä tuotevaraston sijainti sekä kaikki astiat, jotka sisältävät ilmoitettuja tuotteita. Menetelmää täydennetään analyyttisella ja aistinvaraisella tarkastuksella, jonka avulla voidaan varmistaa, että tuotteiden laatu ja ominaispiirteet ovat vaatimusten mukaiset. Kaikkien hyväksyntätodistusten saaneiden tuottajien ja jalostajien on lisäksi laadittava vuosittain varastointi-ilmoitus. 4.5 Viljelymenetelmä/Valmistusmenetelmä Oliivitarhan viljelylajike ja -tekniikka Syötäväksi tarkoitettuja oliiveja ja oliivimassaa saadaan yksinomaan Cailletier-lajikkeen oliiveista. Kuhunkin tarhaan voidaan kuitenkin istuttaa myös oliivipuiden pölyttäjälajikkeita tai perinteisiä paikallislajikkeita, kuten Arabanier, Blanquetier, Blavet, Nostral ja Ribeyrou, jos niitä istutetaan tasasuhtaisesti ja niitä on enintään 5 prosenttia asianomaisen viljely-yksikön runkojen lukumäärästä. Oliivipuiden pölyttäjälajikkeista ja perinteisistä paikallislajikkeista saatuja oliiveja voidaan käyttää yksinomaan oliiviöljyn tuotantoon sillä edellytyksellä, että niiden osuus on enintään 5 prosenttia työstetystä oliivimassasta. Kullakin rungolla on oltava vähintään 24 m2 maa-alaa. Oliivipuut on leikattava vähintään kerran kahdessa vuodessa. Leikatut oksat on poistettava oliivitarhoista ennen seuraavaa sadonkorjuuta. Yksivuotinen viljely on sallittua ainoastaan keinokastelluissa oliivitarhoissa, joiden puut ovat alle viisi vuotta vanhoja. Oliivitarhat on kunnostettava vuosittain, mutta kunnostustöitä ei saa tehdä ajanjaksona, joka alkaa 1. syyskuuta ja päättyy kunkin tarhan satokauden loppuun. Tästä ovat poikkeuksena viherlannoitteen kylvötyöt, joita voidaan suorittaa 30. lokakuuta saakka. Tarhoja voidaan kastella kasvukauden aikana oliivien kypsymisvaiheen alkuun saakka. Oliivisato Oliivitarhojen sato saa olla yli 6 oliivitonnia/hehtaari ainoastaan poikkeustapauksissa. Oliivisadon korjuun alkamisajankohta on vahvistettu prefektin päätöksellä, joka on tehty INAO:n yksiköiden ehdotuksen perusteella. Oliivisatoa voidaan alkaa korjata aikaisintaan kypsymisvaiheen alussa, kun vähintään 50 prosenttia oliiveista on väriltään violetinpunaisia. Oliivit on poimittava suoraan puista (hedelmien irtoamista edistävien aineiden käyttö on kiellettyä) tai perinteisellä tavalla hakkaamalla puita seipäillä (kopistelemalla), jolloin voidaan käyttää myös mekaanisia apuvälineitä. Tällöin oliivit on pudotettava puun alla oleviin verkkoihin tai muihin kokoamisastioihin. Maasta kerätyt oliivit tai oliivit, jotka ovat pudonneet verkkoihin tai muihin kokoamisastioihin jo ennen sadonkorjuuta, on säilytettävä erillään alkuperänimitykseen kelpaavista oliivieristä. Oliivit on pakattava varastointia ja kuljetusta varten avosäleisiin puulaatikoihin. Jalostusedellytykset Oliivien koko mitataan ja ne lajitellaan ja pestään ennen niiden valmistamista. Oliiveja on mahduttava hehtogrammaan vähintään 50 ja enintään 70. Oliivien on oltava kokonaisia, ne eivät saa olla litistyneitä, ja niiden pinnan on oltava eheä. Niiden värien on vaihdeltava kellanvihreästä ruskeaan tai violetinpunaisesta mustanviolettiin. Oliivit valmistetaan paikallisten tapojen mukaisesti suolavedessä, jonka painosta enintään 12 prosenttia on natriumkloridia. Natriumkloridin lisäksi ei saa käyttää muita kemiallisia aineita tai säilöntäaineita. Oliivien säilömisessä käytettävässä suolavedessä on oltava vähintään 8 prosenttia natriumkloridia. - Syötäväksi tarkoitetut oliivit: Syötäväksi tarkoitettuja oliiveja säilötään suolavedessä vähintään 3 kuukauden ajan. Oliivin kantoja saa esiintyä jonkin verran joko oliiveihin kiinnittyneinä tai liuoksessa irrallaan, sillä ne eivät ole osoitus viallisuudesta vaan yksi alkuperänimityksen tunnuspiirteistä. - Oliivimassa: Oliiveja säilötään ennen jalostusta suolavedessä vähintään 6 kuukauden ajan karvauden poistamiseksi ja pehmeämmän lopputuotteen saavuttamiseksi. Oliivimassa valmistetaan yksinomaan seuraavalla menetelmällä: - oliivimassan valmistukseen tarkoitetut oliivit kuivatetaan ja niistä poistetaan suola, - oliivinkivet poistetaan linkoamalla, - massasta tehdään tasalaatuista lisäämällä siihen Olive de Nice -alkuperänimityksen saanutta oliiviöljyä, jota saa olla enintään 7 prosenttia massan painosta. 4.6. Yhteys maantieteelliseen alkuperään: Olive de Nice -alkuperänimityksen saaneissa syötäväksi tarkoitetuissa oliiveissa ja oliivimassassa yhdistyvät luonnonympäristö, historia ja ammattitaito. Luonnonympäristö Ranskan oliivinviljelyvyöhyke sijaitsee oliivipuun viljelyalueen ilmastorajalla. Viljely onkin levinnyt eri puolille maata valinnan ja mukautumisen kautta. Vaikeissa ilmasto-oloissa ja tietyssä maaperässä menestyy ja muodostuu tuottoisaksi vain lajike, joka on täydessä sopusoinnussa luonnonympäristönsä kanssa. Olive de Nice -alkuperänimityksessä käytettävä Cailletier-lajike on juuri tällainen. Nizzalaiset oliiviviljelmät on istutettu pinnanmuodostukseltaan epätasaiseen vuoristomaisemaan ja hiilipitoiseen maaperään. Oliiveja viljellään kukkuloilla, rannikkoylängöillä sekä pengerviljelmillä suurten vuorten rinteillä. Oliivinviljelyvyöhykkeellä vallitsee Välimeren ilmasto, jossa on joitakin vuoristoilmaston piirteitä. Ilmasto on leuto ja sademäärät ovat korkeammat kuin Basse Provencen alueella. Vyöhyke sijaitsee erityisen aurinkoisella alueella, jossa tuulet ovat leppeitä. Cailletier-lajikkeesta on vuosisatojen saatossa tullut näiden rajuilta tuulilta suojassa olevien nizzalaisten oliivitarhojen päälajike. Lajike on juurtunut niin syvään nizzalaiseen oliivinviljelymaisemaan, että sille on annettu paikallisia synonyymeja kuten Petite olive de Nice, Olivier de Grasse (Grasse on Nizzan lähellä sijaitseva kunta) ja Grassenc. Historia Oliivipuu on jo yli kahden tuhannen vuoden ajan ollut osa Alpes-Maritimesin departementin maisemaa: sitä esiintyy 102:ssa departementin 163:sta kunnasta. Tästä ovat osoituksena oliivintuotantoa varten viljeltyjen puiden seasta löytyvät satoja vuosia vanhat oliivipuut tai ne viisi vielä käytössä olevaa myllyä, jotka toimivat ns. genovalaisen järjestelmän mukaisesti. Esimerkkinä mainittakoon 1200-luvulta peräisin oleva Contesin mylly, joka toimii vielä nykyäänkin vesirattaan voimalla ja jonka hammaspyörät ovat puusta. Oliivinviljely alkoi rannikolla ja rannikon lähellä sijaitsevilla kukkuloilla foinikialaisten, kreikkalaisten ja roomalaisten peräkkäisten hyökkäysten jälkeen. Vuosisatojen kuluessa viljely on levinnyt myös alueen keskiosiin ja vuoristoon, jopa 700 metrin korkeuteen. Öljynsä ansiosta oliivipuu on aina ollut yksi tärkeimmistä Nizzan kreivikunnan ja Ranskan Rivieran väestön viljelylajikkeista. 1800-luvun lopulta toiseen maailmansotaan saakka Nizzalla oli jopa merkittävä asema ns. riviera-tyyppisen oliiviöljyn kansainvälisessä kaupassa. Oliivinviljely vähentyi merkittävästi Alpes-Maritimesin alueella toisen maailmansodan jälkeen sekä vuosien 1929 ja 1956 tuhoisien hallojen jälkeen. Oliivinviljelyä on tehostettu Alpes-Maritimesin alueella yli 25 vuoden ajan ammattialajärjestöjen toiminnan ansiosta, ja se onkin leviämässä rannikontakaisille seuduille, joilla se on jopa vallannut alaa kukkaviljelyltä. Cailletier-lajikkeen (joka tunnetaan paremmin nimellä "Olive de Nice") juurtumista ja leviämistä alueelle vuosisatojen kuluessa voidaan pitää osoituksena sen mukautumisesta ympäristöönsä sekä tunnustuksena siitä saatavien tuotteiden laadukkuudesta ja kaupallisesta arvosta. Ammattitaito Yksin oliivinviljelystä toimeentulonsa saaneet maatilat ovat aina olleet harvassa, vaikka nykyään yhä useampi tila saa elantonsa sen tuotteista. Oliivipuupengermillä, joita paikalliset kutsuvat "penkeiksi" (planches), viljeltiin aiemmin myös viljaa tai vihanneksia. Oliivit kopisteltiin puista alas pähkinä- tai kastanjapuisilla seipäillä talvisin tammi- ja maaliskuun välisenä aikana, jolloin maata ei viljelty. Käytäntönä on siis aina ollut korjata oliivisato joko kypsymisvaiheen alussa tai oliivien ollessa täysin kypsiä. Cailletier-lajikkeen erikoisuutena on, että sitä voidaan käyttää kahteen tarkoitukseen: se soveltuu laatunsa takia niin öljynvalmistukseen kuin herkkutuotteeksi. Syötäväksi tarkoitettujen oliivien tuotanto kehittyi varsinkin maailmansotien välisenä aikana muista lajikkeista valmistettujen öljyjen synnyttämän kilpailun vuoksi. Koska sadonkorjuu tapahtuu yhdellä kertaa aikaisintaan kypsymiskauden alussa, oliivien väri vaihtelee violetinpunaisesta mustaan. Väri ei ole yhtenäinen, koska puut sijaitsevat eri paikoissa aurinkoon nähden. Olive de Nice ei ole siis musta oliivi, vaan siinä on eri sävyjä. Oliivi on pienikokoinen, siinä on suuri kivi ja sen hedelmäliha on kiinteä, joten se soveltuu erityisen hyvin valmistettavaksi suolavedessä, joka sisältää ainoastaan natriumkloridia. Tämä valmistustapa onkin ominainen juuri Nizzan seudulla. Koska kyseessä on luonnonmukainen valmistusmenetelmä, jossa ei käytetä muita lisäaineita kuin suolaa, öljyille ominaisia kuivattujen hedelmien makuvivahteita on myös syötäväksi tarkoitetuissa oliiveissa. Se, että oliivin kantoja on mukana joko oliiveihin kiinnittyneinä tai irrallaan liuoksessa, johtuu lajikkeen ominaispiirteistä (hedelmä roikkuu pitkän kannan varassa) sekä kopisteluun perustuvasta sadonkorjuumenetelmästä. Olive de Nice -oliivien maine on kiirinyt laajalle oman alueensa ulkopuolelle ja myös sen alueen ulkopuolelle, jossa niitä perinteisesti käytetään Välimeren keittiöön liittyvinä tuotteina. Oliiveja markkinoidaan varsinkin Pariisissa ja sen alueella mutta myös Ranskan ulkopuolella, kuten Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa ja Pohjoismaissa. Koska Olive de Nice -oliivimassa valmistetaan samojen sääntöjen mukaan kuin syötäväksi tarkoitetut oliivit ja koska sen jalostuksessa ei käytetä mitään ulkosyntyisiä aineita, sillä on samat hyvät ominaisuudet kuin syötäväksi tarkoitetuilla oliiveilla. Oliivimassalla on myös erittäin hyvä maine niin ravintola-alalla, tukkukaupassa kuin herkkukauppa-alalla, ja siitä on tullut jäljittelyn kohde. Tuottajien ammattitaito ilmenee seuraavasti: - Oliivinviljelijä tuntee tarhansa ja osaa kokemuksensa ansiosta suunnata viljelypalstansa tuotannon (maantieteellinen sijainti, oliivitarhan ikä, kypsymispotentiaali jne.) tai tietyn oliivipuun tuotannon (puun koko, puun oliivisato, oliivien koko, kypsymisvaiheen yhtenäisyys jne.) joko öljynvalmistukseen tai herkkutuotteiksi. - Puun oliivisato korjataan yhdellä kerralla valitsemalla oliivit silmämääräisesti joko öljynvalmistukseen tai herkkutuotteiksi. Valinta tapahtuu muun muassa oliivien koon, kypsymisasteen ja värin perusteella ja sen mukaan, onko oliivin pinta sileä (herkkutuotteet) vai kurttuinen (öljynvalmistus). - Herkkutuotteiksi tarkoitetut oliivit valitaan oliivien laatulajittelussa (johon vaikuttaa muun muassa oliivien koko, niiden terveys eli hyönteisten pistojen tai tautien esiintyminen sekä se, ovatko ne kokonaisia, litistyneitä tai onko niiden pinta eheä). Oliivimassan valmistukseen valitaan ensisijaisesti esimerkiksi selkeämmän värisiä oliiveja, jotta massan maku ei olisi karvas ja jotta sen väri saataisiin Olive de Nice -oliivimassalle ominaiseksi violetinpunaiseksi. Yhteenvetona voidaan todeta, että syötäväksi tarkoitettujen Olive de Nice -oliivien ja oliivimassan erityisominaisuudet johtuvat seuraavista seikoista: - oliiveja viljellään luonnonympäristössä, jossa vallitsee pääosin Välimeren ilmasto ja jossa tuulet ovat leppeitä, - lajike on löytänyt oman ekologisen lokeronsa ja levinnyt käytetyimmäksi lajikkeeksi kukkuloille istutettuihin oliivitarhoihin, joita viljellään pengerviljelminä, - sadonkorjuukäytäntönä on suurikokoisten puiden kopistelu, joka tehdään yhdellä kertaa kypsymiskauden lopussa, kypsymisen jälkeen, jolloin saadaan erisävyisiä oliiveja, - oliivinviljelijät ja jalostajat ovat ammattitaitoisia, - jalostusmenetelmät on muokattu lajikkeeseen sopiviksi, ja niissä pidetään tärkeänä raaka-aineen ominaispiirteiden säilyttämistä. 4.7 Valvontaelin - Nimi: INAO Osoite: 138, avenue des Champs-Elysées - F-75008 Paris - Nimi: DGCCRF Osoite: 59, Boulevard V. Auriol - F-75703 Paris Cedex 13 4.8 Merkinnät: Elintarvikkeiden pakkausmerkintöjä ja esillepanoa koskevissa säädöksissä vaadittujen pakollisten merkintöjen lisäksi Olive de Nice -tarkistetun alkuperänimityksen saaneiden syötäväksi tarkoitettujen oliivien ja oliivimassan pakkausmerkinnöissä on oltava seuraavat tiedot: - alkuperänimitys: "Olive de Nice", - maininta "appellation d'origine contrôlée" (tarkistettu alkuperänimitys) tai "AOC". Kun pakkausmerkinnässä on maatilan ja merkin nimi, alkuperänimitys toistetaan sanojen "appellation" ja "contrôlée" välissä riippumatta siitä, miten osoite on merkitty. Nämä tiedot on merkittävä samaan kenttään ja samaan etikettiin. Ne on esitettävä painopinnalla selvästi näkyvin, luettavin, pysyvin ja riittävän suurin kirjaimin, jotta ne erottuvat selvästi muista kirjainmerkinnöistä ja piirroksista. 4.9 Kansalliset vaatimukset: Tarkistetusta alkuperänimityksestä "Olive de Nice" annettu asetus. EY-asiakirjan numero: FR/00333/29.10.2003. Täydellisen asiakirjan vastaanottopäivä: 4. joulukuuta 2003.