KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE

arvio raportista, jonka Italia on esittänyt komissiolle ja neuvostolle edistymisestään sen määrän takaisinperimisessä, jonka maidontuottajat ovat velkaa markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevan lisämaksun perusteella (neuvoston päätöksen 2003/530/EY 3 artiklan mukaisesti)

Komissio on laatinut 16. heinäkuuta 2003 tehdyn neuvoston päätöksen 2003/530/EY 3 artiklan mukaisesti tämän arviointikertomuksen siitä, soveltuuko Italian tasavallan maidontuottajille myönnettäväksi suunniteltu tuki yhteismarkkinoille.

Kyseisen päätöksen 1 artiklan mukaan tukea, jota Italian tasavalta aikoo myöntää maidontuottajille maksamalla itse unionille määrän, jonka nämä ovat yhteisölle velkaa maitotuotteille markkinointivuosien 1995/1996–2001/2002 osalta asetetun lisämaksun perusteella, ja sallimalla kyseisten tuottajien maksaa takaisin velkansa osamaksulla korotta usean vuoden aikana, pidetään poikkeuksellisesti yhteismarkkinoille soveltuvana edellyttäen, että

– takaisinmaksu tapahtuu täysimääräisenä samansuuruisina vuosittaisina erinä ja

– takaisinmaksuaika ei ylitä 14:ää vuotta 1. päivästä tammikuuta 2004 laskien.

Päätöksen 2 artiklan mukaan tuen myöntämisen edellytyksenä on, että Italia ilmoittaa asianomaisia markkinointivuosia koskevan lisämaksun kokonaismäärän Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastolle (EMOTR) ja vähentää maksamattoman velan kolmena samansuuruisena vuosittaisena eränä EMOTR:sta marraskuun 2003, marraskuun 2004 ja marraskuun 2005 osalta rahoitettavista menoista.

Italia ilmoitti asianomaisia markkinointivuosia koskevan lisämaksun kokonaismäärän asianmukaisesti 26. elokuuta 2003 päivätyllä kirjeellä.

Maksamattomat velat vähennettiin asianmukaisesti EMOTR:sta marraskuun 2003, marraskuun 2004 ja marraskuun 2005 osalta rahoitettavista menoista.

Päätöksen 3 artiklassa velvoitetaan Italian toimivaltaiset viranomaiset raportoimaan vuosittain neuvostolle ja komissiolle edistymisestään sen määrän takaisinperimisessä, jonka tuottajat ovat velkaa markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevan lisämaksun perusteella.

Italian viranomaiset esittivät kyseiseen säännökseen perustuvan seitsemännen kertomuksensa komissiolle vuoden 2010 maksuerää koskevalla, 31. lokakuuta 2011 päivätyllä AGEAn kirjeellä.

Lisämaksun suorittaminen maksueräjärjestelmässä

Neuvoston päätöksessä tarkoitettuja seitsemää kautta koskevan lisämaksun perusteella velallisia tuottajia on nykyisin noin 23 140, joille kansalliset tuomioistuimet ovat kuitenkin antaneet välipäätöksen maksujen suorittamisen lykkäämisestä, kunnes lopulliset tuomiot annetaan. Heistä 15 433 tuottajaa on valinnut maksujen suorittamisen maksuerinä. Jos tuottaja valitsee maksueräjärjestelmän, kaikki hänen osaltaan vireillä olleet riita-asiat raukeavat. Jos tuottaja jättää maksamatta jonkin vuotuisen maksuerän, hänet suljetaan järjestelmän ulkopuolelle, ja häneltä saatetaan periä koko velkasumma korkoineen.

Järjestelmään osallistuneiden 15 433 tuottajan velka oli vuonna 2004 ennen ensimmäisen erän maksua yhteensä noin 345 miljoonaa euroa eli noin neljännes lisämaksusta aiheutuvasta kokonaisvelasta tuottajatasolla. Näyttää siis siltä, että järjestelmän valitsi enemmistö tuottajista, jotka ovat kuitenkin vastuussa vähäisistä määristä tilakohtaisia liikatoimituksia. Sitä vastoin tuottajat, joiden tilakohtaiset liikatoimitukset olivat merkittävämmät (noin 8 000 tuottajaa, joiden velka seitsemää kautta koskevan lisämaksun perusteella on noin 1 miljardi euroa), eivät halunneet osallistua maksueräjärjestelmään. On kuitenkin pantava merkille, että vuonna 2010 Italian viranomaiset vastaanottivat maksueräjärjestelmään liittymisestä noin 69 uutta hakemusta, mikä vastaa suunnilleen 1,2:ta miljoonaa euroa.

Seitsemännessä maksuerässä 11 406 tuottajan maksettavaksi kuului yhteensä 24 331 454,59 euroa ennen 31. joulukuuta 2010. Italian viranomaisten tekemissä tarkastuksissa ilmeni, että 10 802 tuottajaa oli asianmukaisesti maksanut yhteensä 22 040 163,61 euroa vuonna 2010. Näin ollen 95 prosenttia tuottajista oli maksanut 90,5 prosenttia maksuista määräajassa seitsemännessä erässä. Ensimmäisessä maksuerässä oli aiemmin kirjattu maksetuiksi määräaikaan mennessä 99,6 prosenttia, toisessa maksuerässä 97,9 prosenttia, kolmannessa maksuerässä 99,5 prosenttia, neljännessä maksuerässä 99,7 prosenttia, viidennessä maksuerässä 96,4 prosenttia ja kuudennessa maksuerässä 96,2 prosenttia maksettaviksi kuuluvista määristä. Seitsemässä ensimmäisessä maksuerässä kerättiin näin ollen yhteensä noin 175 miljoonaa euroa (noin 98 prosenttia maksettavasta kokonaismäärästä).

Vaikka edellä mainitut prosenttiosuudet osoittavat järjestelmään osallistuvien tuottajien olevan sitoutuneita täyttämään velvollisuutensa, komissio katsoo, että niiden tapausten seuranta, joissa maksua ei ole kirjattu määräajassa, on tärkeä indikaattori, joka osoittaa, miten sitoutuneita viranomaiset ovat varmistamaan järjestelmän edellytysten asianmukaisen noudattamisen ja sitä myötä velan perimisen kokonaisuudessaan.

Seitsemännen erän osalta maksuja ei ole kirjattu jäljellä olevilta 604 tuottajalta 2 291 279,38 euron edestä.

Kuudennessa erässä 148 tuottajaa ei maksanut maksuja 921 417,20 euron edestä vuoden 2009 lopussa. Italian viranomaisilta saatujen tietojen mukaan keskusviranomaiset ilmoittivat kaikista näistä tapauksista asianomaisille alueellisille viranomaisille koko velkasumman perimiseksi korkoineen maksueräjärjestelmän ulkopuolella.

Aluksi maksamatta jättäneiksi luulluista 148 tuottajasta lopulta vain 23 tuottajaa ei ollut maksanut. Tämän vuoksi näiden tuottajien mahdollisuus maksaa erissä kumottiin ja vahvistetut takaisinperintämenettelyt otettiin käyttöön.

Komissio myös aloitti Italiaa koskevan valtiontukimenettelyn[1], joka liittyi 29. joulukuuta 2010 annettuun decreto-legge-säädökseen nro 225, jota on muutettu 26. helmikuuta 2011 annetulla lailla nro 10. Säädöksellä lykättiin markkinointivuosia 1995/1996 ja 2001/2002 koskevien lisämaksujen (joiden määräaika oli neuvoston päätöksellä 2003/530/EY hyväksytyn, vuotta 2003 koskevan järjestelmän mukaan periaatteessa 31. joulukuuta 2010) suorittamista 30. kesäkuuta 2011 saakka (ks. 2 artiklan 12 duodecies kohta). Tällainen lykkäys on vastoin neuvoston päätöksen 2003/530/EY 1 artiklan ensimmäistä luetelmakohtaa, jonka mukaan erät on maksettava vuosittain. Sen vuoksi lykkäys on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaista uutta ja sääntöjenvastaista valtiontukea.

Markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevat lisämaksut, joita ei ole sisällytetty maksueräjärjestelmään

Kuten edellä todetaan, maksueräjärjestelmään on liittynyt varsin vähän tuottajia suhteessa lisämaksun määrään. Noin kolmea neljäsosaa kaikista maksamattomien maksujen määristä kyseisenä aikana ei ole sisällytetty maksueräjärjestelmään. Maksut, joita ei ole katettu vuoden 2003 järjestelmällä, ovat noin 767 miljoonaa euroa (vuoden 2010 huhtikuulta käytettävissä olevien viimeisimpien lukujen mukaan), ja noin 91 prosenttia tästä määrästä eli noin 701 miljoonaa euroa on edelleen riitautettuna Italian tuomioistuimissa.

Neuvostolle antamissaan aiemmissa arviointikertomuksissa komissio on esittänyt, että Italian olisi vuosiraporteissaan käsiteltävä erityisesti kyseisiä seitsemää jaksoa koskevia riita-asioita ja vahvistettava, että tuottajat, jotka olivat hävinneet riita-asiansa, ovat suorittaneet maksunsa. Ilman näitä tietoja komissio ei voi asiaankuuluvalla tavalla seurata maksueräjärjestelmään kuulumattomien lisämaksujen perinnän edistymistä.

Seitsemättä erää koskevassa kertomuksessa ei kuitenkaan ole tietoja näistä tuomioistuinkäsittelyistä.

Italian viranomaisilta komission pyynnöstä huhtikuussa 2010 saatujen lisätietojen mukaan ne ovat saaneet kuitenkin myönteisen päätöksen tietyissä tapauksissa, joihin liittyvä määrä on noin 13 miljoonaa euroa. Näistä määristä on kerätty 6,8 miljoonaa euroa, ja noin 580 miljoonaa euroa on edelleen riitautettuna Italian tuomioistuimissa. Italian viranomaiset eivät valitettavasti ilmoittaneet 2. helmikuuta 2011 toimittamassaan tiedonannossa kyseisiin tuomioistuinkäsittelyihin liittyviä päivitettyjä lukuja. Vuonna 2009 käyttöön otettuun maksamattomien maksujen takaisinmaksamista koskevaan järjestelmään, jossa korkokanta vastaa unionin viitekorkoa lisättynä usealla prosenttiyksiköllä, on päättänyt osallistua 332 velallista (joiden velkojen kokonaismäärä oli 90,5 milj. euroa), 1 774 velallista sitä vastoin ei ole valinnut sitä (velkojen kokonaismäärä 535 milj. euroa).

Komissio pitää erittäin valitettavana maksueräjärjestelmän ulkopuolisten lisämaksujen perinnän hidasta etenemistä ja Italian viranomaisten toimittamien tietojen riittämättömyyttä. Hidas eteneminen johtuu tuomioistuinkäsittelyjen kestosta ja määrien, joita koskevat oikeuskäsittelyt ovat päättyneet, takaisinperinnän hitaudesta (Italian antamassa seitsemättä erää koskevassa raportissa ei ole tietoja takaisinperinnästä, mutta komission pyynnöstä saatujen aikaisempien tietojen perusteella vuoteen 2010 mennessä on peritty oikeuskäsittelyjen voittamisen perusteella vain noin 6,8 miljoonaa euroa). Lisäksi luvuista, jotka koskevat riitauttamattomien ja näin ollen välittömästi perittävissä olevien lisämaksujen perintää, käy ilmi puutteita varsinaisessa perintäprosessissa (66 miljoonan euron lisämaksuista noin 18 miljoonaa euroa, jota ei ole koskaan riitautettu, on vielä perimättä vuonna 2010).

Komissio on jatkanut Italian perintäprosessin ja erityisesti maksueräjärjestelmän ulkopuolisten lisämaksujen perinnän tarkkaa seuraamista. Komission yksiköt ovat useissa tapauksissa ilmoittaneet huomioistaan (myös kielteisistä) Italian viranomaisille ja pyytäneet yksityiskohtaisia tietoja maitotuotteille asetettua lisämaksua koskevista näkökohdista ja Italian viranomaisten toiminnasta Italian tuomioistuimissa.

Päätelmät

Komissio katsoo, että Italian viranomaisten edistyminen maksujen perinnässä niiltä tuottajilta, jotka ovat liittyneet neuvoston vuonna 2003 hyväksymään, markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 koskevien lisämaksujen maksueräjärjestelmään, osoittaa, että järjestelmän hallinnointi on ollut kohtalaisen riittävää. Komission yksiköt ovat kuitenkin havainneet myös, että seitsemännestä erästä on ilmoitettu ajoissa maksetuksi 90,5 prosenttia, joka on vähiten kaikista eristä. Ensimmäisessä maksuerässä oli aiemmin kirjattu maksetuiksi määräaikaan mennessä 99,6 prosenttia, toisessa maksuerässä 97,9 prosenttia, kolmannessa maksuerässä 99,5 prosenttia, neljännessä maksuerässä 99,7 prosenttia, viidennessä maksuerässä 96,4 prosenttia ja kuudennessa maksuerässä 96,2 prosenttia maksettaviksi kuuluvista määristä. Lisäksi komissio pitää valitettavana, ettei se voi arvioida, onko maksun keräämisessä noudatettu huolellisuutta ja miten siinä on edistytty, koska sille ei ole toimitettu tietoja määristä, jotka on kerätty maksueränsä laiminlyöneiltä ja sen vuoksi järjestelmän ulkopuolelle suljetuilta tuottajilta. Kuten jo aiemmissa arviointikertomuksissa on mainittu, komissio edellyttää, että Italian viranomaisten tulevissa raporteissa on ehdottomasti oltava riittävän yksityiskohtaiset tiedot kyseisestä keräämisestä.

Siltä osin kun kyseessä ovat maksueräjärjestelmään kuulumattomat lisämaksut, joiden oikeuskäsittely on kesken Italian tuomioistuimissa, komissio on jo ilmaissut neuvostolle vuosina 2010 ja 2011 esittämissään arviointiraporteissa tyytymättömyytensä maitokiintiöitä koskevien lisämaksujen perinnän hidasta edistymistä kohtaan ja todennut, että lisämaksujen perintää tällä tavoin on parannettava merkittävästi.

Koska Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet riittävän yksityiskohtaisia tietoja, kuten edellä mainitaan, komissio ei voi asiaankuuluvalla tavalla seurata maksueräjärjestelmään kuulumattomien lisämaksujen perinnän edistymistä. Italian viranomaisilta helmikuussa 2012 saaduista rajallisista tiedoista käy joistakin parannuksista huolimatta kuitenkin ilmi, ettei merkittävää uutta kehitystä ole ollut havaittavissa ja EU:n oikeuden tehokkuutta ei ole tässä tapauksessa saavutettu, koska niin suuri määrä lisämaksuja on maksamatta näinkin pitkän ajanjakson jälkeen. Kuten komissio on todennut jo aiemmissa arviointikertomuksissaan, se odottaa tulevissa vuosiraporteissa todisteita markkinointivuosia 1995/1996–2001/2002 ja 2003/2004–2008/2009 koskevien oikeuskäsittelyjen etenemisestä ja lisämaksujen velat vahvistavien lopullisten tuomioiden antamisesta.

[1] SA.33726