Lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi ihmisten käyttöön tarkoitetusta vedestä"



Virallinen lehti nro C 082 , 19/03/1996 s. 0064



Lausunto aiheesta ehdotus neuvoston direktiiviksi ihmisten käyttöön tarkoitetusta vedestä () (96/C 82/12) Neuvosto päätti 29. toukokuuta 1995 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 s artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastaava ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto hyväksyi lausuntonsa 28. marraskuuta 1995. Esittelijänä oli Adalbert Kienle. Komitea antoi enemmistön äänin kolmen pidättyessä äänestämästä 331. täysistunnossaan (joulukuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyy komission ehdotuksen seuraavassa esitetyin ajatuksin ja huomioin: 1. Johdanto 1.1. Vesi on perusedellytys maapallon elämälle. Se voi myös aiheuttaa selkkauksia ja sitä voidaan käyttää aseena sodassa ja levottomuuksissa. Ihmisen ohella myös luonto tarvitsee puhdasta vettä. Ihmisen terveyden ja koskemattoman ekosysteemin vuoksi on ehdottoman välttämätöntä pitää kaikki vedet mahdollisimman puhtaina haitallisista aineista ja suojella vettä koko ihmiskunnan käyttöön. Saastuttaja maksaa -periaatteen käyttöönotto tulisi varmistaa kaikin keinoin. 1.2. Juomavesi on tärkein elintarvike. Kuluttajien olisi saatava kirkasta, maittavaa, nautittavaa ja moitteetonta juomavettä. Siksi kuluttajansuojalla on keskeinen merkitys. Talous- ja sosiaalikomitea myöntää, että jo 15. heinäkuuta 1980 annettu direktiivi "Ihmisten käyttöön tarkoitetun veden laatu" (ETY/80/778) on vaikuttanut huomattavasti juomaveden laadun paranemiseen Euroopassa. Eurooppalaisen juomaveden laatu on maailman huippua. Komission perustelut vakuuttavat kuitenkin, että direktiivin ETY/80/778 tarkastaminen on tarpeen joidenkin puutteiden korjaamiseksi ja direktiivin sopeuttamiseksi uusimpien tieteellisten saavutusten ja käytettävissä olevan tekniikan tasolle. Tähänastinen julkinen keskustelu juomavesidirektiiviehdotuksesta on kuitenkin tehnyt väestön epävarmaksi useissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Keskustelu ei saa haitata asiallista ja harkitsevaa päätöksentekoa. 2. Yleistä 2.1. Talous- ja sosiaalikomitea on periaatteessa tyytyväinen komission ehdotukseen. Siinä on erityisen myönteistä, että virheelliset ja vanhentuneet muuttujat sekä vertailuarvot on poistettu ja raja-arvojen ylittämistä koskevia säännöksiä on tehty. 2.2. TSK vahvistaa, että juomavesidirektiivi on ensi sijassa terveyspoliittinen toimenpide. Ehdotus neuvoston direktiiviksi veden ekologisesta laadusta (vrt. COM(93) 680 final) on sitä vastoin tärkein toimenpide yhteisön vesistönsuojelutoimien yhdenmukaistamiseksi. EU:n vesipolitiikan eri toimien "vaakasuorassa" vertailussa käy kuitenkin ilmi, että lainsäädäntö on osittain ristiriitaista. 2.2.1. Viitaten komission äskettäiseen ilmoitukseen vesipolitiikkaa koskevasta tiedonannosta ja puitedirektiivistä, komitea toivoo niiden osoittautuvan tehokkaiksi korjaamaan nykyisestä tilanteesta puuttuvan yhtenäisyyden. 2.3. TSK on tyytyväinen, että komissio on ottanut mittavasti huomioon maailman terveysjärjestön (WHO) äskettäin esittämät tieteellisiin tutkimuksiin perustuvat suositukset, joihin ennaltaehkäisy kuuluu. WHO:n suositusten käyttö nostaa juomaveden suojelun tasoa Euroopan unionissa. 2.3.1. Sitä vastoin kasvinsuojeluaineissa komissio pitää kiinni tähänastisesta raja-arvosta 0,1 ìg/l. Tämä raja-arvo on huomattavasti tiukempi kuin WHO:n suositukset. Se lähestyy miltei nolla-arvoa ja sitä voidaan pitää perusteltuna varotoimenpiteenä. Se saattaa kuitenkin johtaa tilanteeseen, jossa kasvinsuojeluaineessa käytetty aine on juomavedessä kielletty, mutta muista lähteistä peräisin ollessaan sallittu. 2.4. Komission tavoittelemaan nykyistä suurempaan avoimuuteen direktiivin soveltamisessa ollaan periaatteessa tyytyväisiä. Avoimuus myötävaikuttaa siihen, että direktiivin toteuttaminen on unionin jäsenvaltioissa yhtenäisempää ja kansalaiset hyväksyvät ympäristösäädökset helpommin, kuin muuten olisi asian laita. Täytyy kuitenkin pitää mielessä, että selvitysten lisääminen nostaa jäsenvaltioiden hallintokuluja eikä automaattisesti paranna tiedon laatua. On itse asiassa tärkeämpää antaa kuluttajille selvä kuva juomaveden laadusta kuin lyhentää selvitysvälejä. Juomaveden laadun paikallinen seuranta on myös erittäin tärkeää. 2.5. Direktiiviluonnoksen toimenpiteisiin juomaveden turvaamiseksi ja parantamiseksi liittyy huomattavia lisäkuluja. Siksi kulujen ja hyödyn vakava pohdinta on edellytys sille, että asianomaiset kansalaiset ja talouselämä hyväksyvät nämä toimet. 2.5.1. Komission tähänastiset kuluarviot lyijyjohtojen uusimisesta 15 vuoden kuluessa ne vaihtelevat 34 ja 70 miljardin ecun välillä ovat vain suuntaa-antavia. Jotta lyijyjohtojen uusimisesta koituvat maksurasitteet olisivat siedettäviä ja kohtuullisia vähätuloisille kotitalouksille, talous- ja sosiaalikomitea ehdottaa vastaavia tukiohjelmia jäsenvaltioissa. 3. Erityistä 3.1. 2 artiklan 1 kohdan b alakohta Direktiiviehdotuksen 2 artiklan 1 kohdan b alakohta velvoittaa elintarviketeollisuuden käyttämään juomaveden tasoista vettä prosesseissa, joissa vedellä ei ole suoraa kosketusta elintarvikkeisiin, esim. lämpötilaa muutettaessa. Olisi selvennettävä mahdollisesti 3 artiklassa että suljetuissa järjestelmissä oleva vesi ei kuulu direktiivin sovellusalaan. Velvoitetta käyttää juomavettä suljetuissa järjestelmissä ei voi perustella ennalta ehkäisevän terveydenhuollon eduilla, koska elintarvikkeet eivät ole suorassa kosketuksessa veteen. Suhteellisuusperiaatteen loukkaamisen lisäksi juomaveden käyttö tällaisissa tapauksissa johtaisi myös siihen, että suuria määriä juomaveden tasoista vettä menisi hukkaan. 3.2. 7 artiklan 3 kohta Terveyden suojelun nimessä on päästävä nykyistä pienempiin lyijypitoisuuksiin myös kotitalouksien jakelujärjestelmissä. On tarkastettava, käytetäänkö rakennusmateriaalidirektiiviä riittävästi tähän tarkoitukseen. 3.3. 14 artikla Koska muuttujien raja-arvojen ja luokittelun muuttaminen on uuden tieteellisen todistusaineiston valossa mahdollista, 14 artiklassa määritettyä standardien muutosmenettelyä tulisikin tarkistaa sen varmistamiseksi, että asiasta kuullaan sekä TSK:ta että Euroopan parlamenttia. 3.4. Liite I, osa B, kemialliset muuttujat 3.4.1. Booriyhdisteitä esiintyy kaikkialla. Puhtaasta pinta- ja pohjavedestä johdettu juomavesi sisältää vähimmäismäärän booria. Pintavesien booripitoisuus on vielä suurempi, mikä johtuu teollisuuden ja kotitalouksien käyttämistä boorisuoloista. EU:n raja-arvojen määrittäminen perustuu WHO:n vuonna 1993 suosittamiin juomaveden vertailuarvoihin. Niitä koskevassa keskustelussa ei kuitenkaan otettu huomioon OECD:n menetelmin tehtyjä uusimpia tutkimustuloksia. WHO pitää uusia tuloksia niin merkittävinä, että se on tällä välin antanut kirjallisen vahvistuksen boorin vertailuarvon mahdollisimman nopeasta uusimisesta. Boorin vähäinen arvo 0,3 mg/l ei todennäköisesti säily suosituksena. Myös EU:n mielestä on syytä ottaa uusimmat tiedot ja WHO:n uudistuksen tulos huomioon boorin raja-arvon määrittämisessä. Siihen asti tulisi vuodesta 1980 voimassa ollut juomavedessä olevan boorin vertailuarvo 1,0 mg/l säilyttää muuttujan arvona. 3.4.2. Kadmium Kadmiumin raja-arvo tulisi WHO:n ehdotuksen mukaisesti alentaa 3 ìg/l:aan. 3.4.3. Lyijy Juomaveden lyijyjohdoista aiheutuu terveysvaaroja etenkin imeväisille ja pikkulapsille, yhteiskuntamme heikoimmille ja avuttomimmille jäsenille. Ennaltaehkäisy on juuri tässä erittäin tärkeää. Ehdotettu lyijyarvon alentaminen on tieteellisesti riittävästi perusteltu ja siksi tyydyttävä. Komitea katsoo kuitenkin, että liitteen 1 osa B:n 3. huomautus tulisi liittää yhdeksi direktiivin artiklaksi. Lisäksi komitea kehottaa komissiota laatimaan yhdessä jäsenvaltioiden, vedenjakelijoiden ja muiden osapuolien kanssa selkeän määritelmän "edustavalle näytteelle". Määritelmän tulee perustua yhteensovitettuihin menetelmiin, jotka mahdollistavat vertailukelpoisen ja asiaankuuluvan tiedon seurannan. Päätelmät tulisi hyväksyä 14 artiklassa (sellaisena kuin se on muutettu tällä lausunnolla) määritetyn menettelyn mukaan. Toteuttaessaan toimia raja-arvojen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden tulisi asettaa etusijalle ne alueet, joilla niitä voidaan parhaiten hyödyntää. Korkeiden kustannusten vuoksi talous- ja sosiaalikomitea pyytää komissiota harkitsemaan ponnekkaasti myös lyijypitoisuuksien vaihtoehtoisia vähentämistoimia. Tässä on otettava huomioon joidenkin lyijyä korvaavien aineiden vaarat ja pidettävä huolta siitä, että korvaavat aineet valitaan ja asennetaan juomavesidirektiivin tavoitteiden mukaisesti. 3.4.4. Bromidikloorimetaani; kloroformi Raja-arvot bromidikloorimetaanille 15 ìg/l ja kloroformille 40 ìg/l ovat kompromissi tarvittavan desinfioinnin ja desinfiointiaineiden myrkyllisten vaikutusten välillä. On käytettävä kaikkia mahdollisuuksia myrkyllisten desinfiointiaineiden käytön rajoittamiseksi vähimmäismäärään. 3.4.5. Kupari Kuparille on suunniteltava viisivuotinen siirtymäsäännös. 3.4.6. Kasvinsuojeluaineet EU:n nykyisten kasvinsuojeluaineita koskevien ankarien lupasäännösten sekä maatalouden, neuvonnan ja teollisuuden (erityisesti vedentoimitusteollisuuden ja sen asiakkaiden, jotka maksavat torjunta-ainejäämien poistolaitteistot) suurten ja arvokkaiden ponnistusten perusteella on mahdollista, että kunkin kasvinsuojeluaineessa vaikuttavan aineen kokonaisennakkoarvoa 0,1 ìg/l pohjavedessä voidaan noudattaa laajalti Euroopan unionissa. Maa- ja vesitalouden yhteistyömalleilla on ollut huomattavaa menestystä joillakin Euroopan unionin alueilla. Tällaisen yhteistyön täytyisi kuitenkin levitä kaikille alueille, jotka eivät vielä ole omaksuneet näitä malleja. Myös komissiossa olisi tutkittava ympäristöpolitiikan suurempaa integraatiota kasvinsuojeluaineiden käyttöä koskevien maatalouspoliittisten toimien alalla. Kasvinsuojeluaineiden käytössä on todettavissa selvä väheneminen Euroopan unionissa 80-luvun lopulta alkaen. Siihen ovat vaikuttaneet mm. kasvavat integroidut viljelymenetelmät, EU:n maatalousuudistuksen toimien laajentamisen edistäminen ja kasvinsuojelulaitteiden tarkastus. 3.4.6.1. EU:n kaikkien kasvinsuojeluaineiden erittelemätön raja-arvo vähentää hyväksyttyjen ja käytettävissä olevien kasvinsuojeluaineiden määrää. Tämä vaikeuttaa ja tekee entistä kalliimmaksi käyttää kasvinsuojeluaineita kohdistetusti ja mahdollisimman säästeliäästi integroiduissa viljelymenetelmissä. Kasvinsuojeluaineiden vaihtomahdollisuuksien vähentäminen voi johtaa eitoivottuun vastustuskyvyn muodostukseen. Tuloksena voi olla huomattavia kilpailuhaittoja eurooppalaisille maanviljelijöille verrattuna muihin maataloustuotteiden viejämaihin, joissa kasvinsuojeluaineille on poikkeuksetta yksittäiset terveydelliset normit juomavedessä. 3.4.6.2. Liitteen I huomautus 5 d, jossa ilmaistaan, että tutustuttuaan saatavilla olevaan tieteelliseen informaatioon komissio tutkii, voidaanko yksittäisille aineille vahvistaa omia arvoja, osoittaa komission epävarmuuden tässä asiassa. Huomautuksessa 5 d mainittu säännös olisi siksi mainittava direktiivissä jo nyt. Siinä on oltava yksiselitteisiä sääntöjä toksikologisesti johdettujen ainekohtaisten muuttujien arvojen määräämiseksi kasvinsuojeluaineiden yksittäisille ainesosille sen jälkeen kun aineet on lisätty kasvinsuojeluaineiden markkinoille tuomista koskevan direktiivin 91/414/ETY liitteeseen 1. 3.4.6.3. Sellaisten yksittäisten muuttujien arvojen määräämisen tieteellisesti kansainvälisesti hyväksyttyjen päämäärien perusteella on otettava huomioon turvallisuus ja ennaltaehkäisy laajalti. 3.4.6.4. Komission perustelu kaikkien kasvinsuojeluaineiden ainesosien yhteisen raja-arvon 0,5 ìg/l poistamiseksi vaikuttaa ymmärrettävältä. On totta, että muuttujien arvojen määräämiseksi yksittäisille aineille on otettava huomioon vuoro- ja kumulatiiviset vaikutukset. Kuten komissio asiaa painottaa, tätä ei voi kuitenkaan tehdä mielivaltaisesti kokonaiselle aineperheelle. 3.5. Liite II 3.5.1. Tutkimusten tiheyden ja kattavuuden pitäisi heijastaa muuttujien merkitystä (esim. mikrobiologia) ja niiden paikallista levinneisyyttä. Siksi muuttujaluetteloja olisi parannettava, että vältyttäisiin kalliilta "vanhojen tietojen hautausmailta". 3.5.2. Kaiken kaikkiaan voidaan juuri suurten vesimäärien kohdalla (60 000 mª alkaen) vähentää vähimmäisvalvontatiheyttä osittain huomattavasti. Tämä koskee etenkin kemiallisia muuttujia. Bryssel, 21. joulukuuta 1995. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER () EYVL N:o C 131, 30. 5. 1995, s. 5. LIITE Talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Hylätyt muutosehdotukset Keskustelun yhteydessä hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat yli 25 % annetuista äänistä. 3.2 kohta (7 artiklan 3 kohta) Lisätään toisen virkkeen jälkeen: "Kaikilla vedentuotannon pääaloilla ja toimitusketjussa pitäisi määritellä, kuka kantaa vastuun raja-arvojen noudattamisesta." Äänestystulos Puolesta: 40, vastaan: 40, tyhjiä ääniä: 26. 3.5.1 kohta Lisätään ensimmäisen virkkeen loppuun: "sekä ottaa huomioon kansainvälisen standardointijärjestön (ISO) suosittelemat menetelmät vedennäyteohjelmia varten." Äänestystulos Puolesta: 31, vastaan: 53, tyhjiä ääniä: 4.