Komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle pellava- ja hamppualasta {SEK(2008) 1905} /* KOM/2008/0307 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 20.5.2008 KOM(2008) 307 lopullinen KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE pellava- ja hamppualasta {SEK(2008) 1905} KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE pellava- ja hamppualasta JOHDANTO Pellavan ja hampun yhteisestä markkinajärjestelystä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1673/2000 15 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komission on annettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus ja tarvittaessa ehdotuksia. Kertomuksessa on ” arvioitava jalostustuen vaikutukset tuottajiin, jalostusteollisuuteen ja tekstiilikuitujen markkinoihin. Siinä on tarkasteltava mahdollisuutta jatkaa lyhyiden pellavakuitujen ja hamppukuitujen jalostustuen sekä lisätuen myöntämistä markkinointivuoden 2007/2008 jälkeen sekä mahdollisuutta integroida tämä tukijärjestelmä asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyyn yhteisen maatalouspolitiikan mukaiseen viljelijöiden yleiseen tukikehykseen”. Tässä kertomuksessa komissio on ottanut huomioon pellava- ja hamppualasta teetetyn ulkopuolisen arviointikertomuksen[1], johon otetut tilastotiedot päivitettiin vuonna 2007. Tekstissä mainitut luvut löytyvät mukana seuraavasta komission valmisteluasiakirjasta. EU:n pellava- ja hamppuala Vuonna 2006 pellavan viljelyala EU:n 27 jäsenvaltiossa (EU-27) oli 105 025 hehtaaria, joka on 20 prosenttia maailman pellava-alasta. Ilmastollisista syistä pellavaa kasvatetaan lauhkeilla rannikkoalueilla Pohjois-Ranskassa (72 %), Belgiassa (15 %) ja Alankomaissa (4 %) sekä pienemmässä määrin Puolassa (2,6 %), Tšekissä (2,5 %) ja Baltian maissa (2,4 %). Tuotanto: pellava, jota yleensä kasvatetaan tärkeimpiä peltokasveja tuottavilla tiloilla, on viljakasveja työvoima- ja pääomavaltaisempaa, ja sen viljely edellyttää 5–7 vuoden kiertoa. Liotus, jossa kuidut erotetaan korjatusta kasvista pellolla, lisää huomattavasti tuotantoriskejä. Maatalouskäytännöt ovat myös monimutkaisempia kuin viljan viljelyssä. Jalostus: EU-27:n noin 140 jalostuslaitosta jalostaa (loukuttaa) 635 589 tonnia pellavanvarsia (vuonna 2006) pitkiksi kuiduiksi (112 914 tonnia) ja lyhyiksi kuiduiksi (61 775 tonnia). Määrä on 53 prosenttia maailman pellavakuitutuotannosta. Käyttö: pitkiä pellavakuituja käytetään tekstiiliteollisuudessa. Noin 80 prosenttia EU:n tuotoksesta menee vientiin, pääasiassa Kiinaan. Lyhyitä pellavakuituja käytetään komposiittimateriaaleihin, tekstiileihin ja paperiin (uusia markkinoita syntyy uuden kysynnän myötä). Pellavansiementen ja päistäreiden myynnistä saadaan lisätuloja. Vuonna 2006 kuituhampun viljelyala EU-27:ssä oli 14 577 hehtaaria, joka on noin 9 prosenttia maailman hampunviljelyalasta. Tuotanto keskittyy Ranskaan (55 %), Yhdistyneeseen kuningaskuntaan (11 %), Romaniaan (10 %), Saksaan (8 %), Tšekkiin (7 %) ja Puolaan (5 %). Tuotanto ja jalostus: hamppua viljellään isommilla peltokasvitiloilla, jotka sijaitsevat lähellä muutamia merkittäviä jalostuslaitoksia. Viljelyyn ei tarvita erityisiä agronomisia tai ilmastollisia olosuhteita. Hampunvarsia jalostettiin 86 685 tonnia noin 22 863 tonniksi hamppukuitua vuonna 2006. Käyttö: hamppukuitua käytetään pääasiassa erikoispaperiteollisuudessa (75 %), ja lisämarkkinoita tarjoavat komposiitti- ja eristysmateriaalit (”uutta” kysyntää). Sivutuotteista (päistäreet hevosalalle) saadaan lisätuloja. EU toimii maailmanlaajuisilla markkinoilla. Pellava- ja hamppukuidusta ei kummastakaan kanneta tuontitulleja eikä niille makseta vientitukea. Hamppuun sovelletaan erityisiä tuontisääntöjä, joiden tarkoituksena on osittain antaa takeet tetrahydrokannabinolipitoisuuksista (THC). PELLAVA- JA HAMPPUALALLA TAPAHTUNUT KEHITYS Nykyjärjestelmän kehitys Pellavan ja hampun jalostajien tukijärjestelmän voimassaoloa on jatkettu kahdesti, jotta sen uudelleentarkastelu saataisiin osumaan yhteen vuonna 2008 tehtävän YMP:n yleisen ”terveystarkastuksen” kanssa[2]. Neuvosto päätti jo vuonna 2000, ettei lyhyelle pellava- ja hamppukuidulle enää myönnetä tukea (siirtymäkauden jälkeen) markkinointivuodesta 2006/2007 alkaen. Molemmilla kerroilla, kun järjestelmää on jatkettu, on pitäydytty periaatteessa, että tukea maksetaan ainoastaan pitkille pellavakuiduille. Hyväksytyille ensijalostajille myönnettävä tuki perustuu myynti-/ostosopimuksen kattamista varsista 22 kuukauden aikana tosiasiallisesti saatujen erityiskuitujen määrään. Tuen määrä on - pitkien pellavakuitujen osalta - 160 euroa tonnilta markkinointivuosina 2002/2003–2008/2009, - 200 euroa tonnilta markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen; - lyhyiden pellava- ja hamppukuitujen osalta (kun epäpuhtauksia ja päistäreitä enintään 7,5 %): - 90 euroa tonnilta markkinointivuosina 2001/2002–2008/2009. Jäsenvaltiot voivat myös myöntää tukea lyhyille pellavakuiduille, jotka sisältävät 7,5–15 prosenttia epäpuhtauksia ja päistäreitä, sekä hamppukuiduille, jotka sisältävät epäpuhtauksia 7,5–25 prosenttia. Jalostustukea myönnetään pitkälle pellavakuidulle 80 878 tonnin sekä lyhyelle pellavakuidulle ja hamppukuidulle 147 265 tonnin taatun enimmäismäärän rajoissa markkinointivuotta kohti. Nämä määrät jaetaan jäsenvaltioiden kesken taattuina kansallisina määrinä. Kiintiöiden siirtoja pitkien pellavakuitujen ja lyhyiden kuitujen välillä voidaan tehdä soveltamalla vastaavuuskerrointa, kunhan talousarviokustannukset pysyvät ennallaan. Eräillä Alankomaiden, Belgian ja Ranskan alueilla myönnetään hyväksytyille ensijalostajille markkinointivuoteen 2008/2009 asti siirtymäkauden lisäjalostustukea pitkäkuituisen pellavan perinteisen tuotannon tukemiseksi. Jalostustukien kokonaisbudjetti EU:n 27 jäsenvaltiota varten on nyt noin 21 miljoonaa euroa. Järjestelmän avulla on turvattu vakaa määrärahakehitys ja vältetty 1990-luvulla esiintynyt keinottelu. Järjestelmän hallinto ja valvonta on suhteellisen monimutkaista[3] ja sitä voitaisiin yksinkertaistaa. Lisäksi osa pellavan ja hampun tuottajille aiemmin maksetusta tuesta on irrotettu tuotannosta ja sisällytetty tilatukijärjestelmään. Tuotantoon sidottua tukea myönnetään tuottajille tavallisista tai sertifioiduista pellavan tai hampun siemenistä[4]. Pellava: jalostusteollisuus ja markkinasuuntaukset Pellavanvarsituotanto on EU:ssa kasvanut pitkällä aikavälillä (kuviot 1–9). EU-27:ssä toimii edelleen yhteensä noin 140 jalostuslaitosta. Pitkien pellavakuitujen jalostustoiminnan kokonaisliikevaihdon arvellaan olevan noin 235 miljoonaa euroa ja lyhyiden pellavakuitujen noin 32 miljoonaa euroa (vuonna 2005). Jalostusyritykset ovat edelleen pieniä joitakin ranskalaisia jalostajia lukuun ottamatta. Useimmilla jalostajilla, joista jotkut ovat osuuskuntia, on tiivis yhteys paikallistalouteen ja useimmat ovat hyvin erikoistuneita ja toisinaan yhteydessä alkutuotantoon (siementuotanto, osallistuminen pellavan tuotantoon) tai jatkotuotantoon (toisen asteen jalostus). Pellavakuitujen jatkojalostus tapahtuu pitkälti EU:n ulkopuolella. Vuonna 2006 eurooppalaisista pitkistä pellavakuiduista, joita käytetään pääasiassa tekstiiliteollisuudessa, meni vientiin 80 prosenttia – ja tästä määrästä 82 prosenttia Kiinaan. Lyhyistä pellavakuiduistakin vietiin lähes 40 prosenttia, josta 91 prosenttia Kiinaan. EU on maailman suurin pellavakuitujen tuottaja, ja sen kuiduista on ollut kova kysyntä Kiinan kehruuteollisuuden laajentuessa nopeasti ja voimakkaasti. Vienti Kiinaan lähes kolminkertaistui vuodesta 1999 vuoteen 2006. Vaikka kysyntä viennissä on ollut suurta, pitkien pellavakuitujen hinta laski 1 511 euroon tonnilta markkinointivuonna 2006/2007, kun se markkinointivuonna 2000/2001 oli 2 340 euroa tonnilta. Tämä johtuu pääosin siitä, että euron arvo Yhdysvaltain dollariin nähden on noussut vahvasti. Dollarimääräisinä pitkien pellavakuitujen hinnat laskivat vain 10 prosenttia vuodesta 2001 vuoteen 2006. Lyhyet pellavakuidut ovat lähes kokonaan pitkien pellavakuitujen tuotannon oheistuote. Tästä syystä vain harvat jalostuslaitokset EU:ssa keskittyvät pellavan ”teknisten kuitujen” ensijalostukseen. Lyhyiden pellavakuitujen toisen asteen jalostus on kuitenkin merkittävä työllistäjä, ja yritykset käyvät kauppaa sivutuotteilla. Vuonna 2005 tuotetuista lyhyistä pellavakuiduista 38 prosenttia käytettiin teknisissä sovelluksissa (vain 9 % vuonna 1999). Lyhyiden pellavakuitujen käyttö tekstiileissä (30 %) yleistyy varsinkin Kiinassa. Paperiteollisuuden osuus laski 45 prosentista 32 prosenttiin, mutta määrällisesti se väheni vain hieman. Vaikka kilpailua esiintyykin jonkin verran puun ja joidenkin muiden luonnonkuitujen kanssa, paperiala markkinakanavana oli edelleen houkuttava, sillä se voi ottaa vastaan suuria määriä eikä edellytä korkeaa laatua. Uudet lyhyiden pellavakuitujen tekniset sovellukset ovat kasvaneet niin määrän kuin lyhyiden pellavakuitujen osuuden suhteen. Komposiittimateriaalien tuotanto autoteollisuudelle on uusista markkinoista kehittynein; se käyttää 18 300 tonnia lyhyttä pellavakuitua (27 % koko tuotannosta). Nämä markkinat ovat kuitenkin edelleen riippuvaisia korvikkeiden hinnoista ja siitä, pystytäänkö kuitujen jatkuva toimitus takaamaan. Pitkien kuitujen tuotannon oheistuotteena yleensä syntyvien lyhyiden pellavakuitujen hinnat vaihtelevat suuresti erityispaperiteollisuuden noin 300 eurosta tonnilta tekstiilikuitujen 350–650 euroon tonnilta ja komposiittimateriaalien 500–600 euroon tonnilta (vuonna 2005). Hamppu: jalostusteollisuus ja markkinasuuntaukset Liitteenä olevasta valmisteluasiakirjasta käy ilmi, että hampun tuotantoala on kutistunut alle 15 000 hehtaariin, mutta hampunvarsien tuotantomäärä on säilynyt suhteellisen vakaana. Hampunvarsien loukutuskapasiteetti sijaitsee pääasiassa noin kymmenessä laitoksessa Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa, Puolassa (puu ja hamppukuidut eristysmateriaaleissa) ja Tšekissä (kuidut paperiteollisuuteen). Vuonna 2006 nämä laitokset jalostivat 86 685 tonnia hampunvarsia 22 865 tonniksi kuitua, josta noin 75 prosenttia käytetään paperiteollisuudessa. Nämä perinteiset markkinat ovat kypsät ja vaikuttavat suhteellisen vakailta pitkällä aikavälillä. Komposiittimateriaalit (20 %) ja eristysmateriaalit (5 %) ovat kasvavia myyntikanavia. Hamppukuidulla on laadullisia etuja lasikuituun nähden, mutta tuotantoa ei ole riittävästi tai se ei ole riittävän vakaata, jotta hamppukuitu pääsisi alalla merkittävään asemaan. Uusia sovelluksia on kehitelty hamppupäistäreille (kosmetiikka, omegarikas öljy) ja koko kasville (betoni, biomassa), mutta nämä ovat vielä pieniä hankkeita, joilla ei useinkaan ole mahdollisuuksia kilpailussa ja jotka ovat vielä täysin riippuvaisia julkisesta tuesta. Hintaero erikoispaperiteollisuudessa (keskimäärin 360 euroa tonnilta markkinointivuonna 2006/2007) ja teknisissä sovelluksissa (500 euroa tonnilta kuitukankaiden ja 600 euroa tonnilta muoviyhdisteiden osalta) käytettävien kuitujen välillä on huomattava. Pitkällä aikavälillä kilpailu kolme-neljä kertaa edullisempien puukuitujen kanssa voi vaikuttaa merkittävästi erityispaperimarkkinoihin. Ympäristövaikutukset pellava- ja hamppualalla Pellavan- ja hampunviljelyn ympäristövaikutuksia tarkasteltaessa arviointitutkimuksessa korostetaan, että pellava- ja hamppuviljelmillä käytetään selvästi vähemmän synteettisiä lannoitteita ja torjunta-aineita kuin vaihtoehtoisilla viljelmillä. Lisäksi pellava- ja hamppuviljelmillä on myönteinen vaikutus maatalousekosysteemeihin ja maisemaan. Pellavaa ja vähemmässä määrin myös hamppua viljellään joillakin EU:n voimaperäisimmistä tuotantoalueista, joissa kiertoa pyritään nykyisin yksinkertaistamaan (ja lisäämään kemikaalien käyttöä siirryttäessä pellavan- ja hampuntuotannosta viljantuotantoon). Kuitukasvit tarjoavatkin maaperän laatua, biologista monimuotoisuutta ja maisemaa parantavan "ympäristötauon". JALOSTUSTUEN ARVIOINTI Pitkien pellavakuitujen jalostustuen vaikutus Vaikutukset tuottajiin Jalostajien on varmistettava pellavanvarsien jatkuvat toimitukset tarjoamalla niistä hinta, joka antaa pellavalle vaihtoehtoisten viljelykasvien kanssa kilpailevan bruttokatteen. Pellavantuotannosta saa kyllä yleensä hyvän katteen, mutta sen kilpailukyky on heikentynyt viljanhintojen noustua viime aikoina. Viljojen bruttokatteet ylittivät pellavan bruttokatteet vuonna 2007, kun pellavan jalostajat eivät useimmiten pystyneet maksamaan korkeampia hintoja pellavanvarsista. Lisäksi pellavantuotanto on raskaampaa ja monimutkaisempaa työtä, siihen tarvitaan investointeja ja siihen liittyy enemmän sääriskejä, joten viljelijät voivat varsinkin perinteisillä tuotantoalueilla luopua pellavantuotannosta ja yksinkertaistaa tuotantojärjestelmäänsä, vaikka bruttokatteet olisivatkin samat kuin viljoilla. Perinteisillä alueilla maksettavan siirtymäkauden lisätuen vaikutus Pitkien pellavakuitujen jalostajille maksetaan siirtymäkauden ajan tietyillä alueilla Alankomaissa, Belgiassa ja Ranskassa tuotetusta pellavasta lisätukea sen perinteisen erityisaseman vuoksi, joka pellavalla on näillä alueilla. Lisätuki olisi aiemmassa järjestelmässä vuoteen 2000 asti laskettu näitä alueita koskevan korkeamman tukitason mukaan. Tuen oli alun perin määrä olla voimassa vuoteen 2005/2006, mutta sitä jatkettiin, jotta maatilojen rakenteita saataisiin vähitellen mukautettua uusia markkinaolosuhteita vastaaviksi. Arviointitutkimuksen mukaan lisätuki , jota on maksettu 120 euroa hehtaarilta perinteisillä tuotantoalueilla Alankomaissa ja Belgiassa, on ollut merkittävä tekijä tuotannon säilyttämisessä näillä alueilla. Lisätuen lakkauttaminen johtaisi arviointitutkimuksen mukaan siihen, että pellavantuotanto näillä alueilla vähenisi merkittävästi tai loppuisi kokonaan. Toisaalta arviointitutkimuksessa todettiin, että tietyillä Ranskan ja Belgian alueilla maksettu 50 euron lisätuki hehtaarilta , ei ole vaikuttanut paljoakaan. Tämän lisätuen lakkauttaminen (samalla kun tavanomainen tuki säilytetään) ei vaikuttaisi haitallisesti pellavantuotannon jatkamiseen. Vaikutukset jalostajiin ja työllisyyteen Pellavan jalostusteollisuus on enenevässä määrin riippuvainen Kiinan kysynnästä. Vaikka pellavakuidun hintojen lasku (joka johtui pääasiassa euron arvon noususta Yhdysvaltain dollariin nähden) kompensoitiin osittain määrää lisäämällä, markkinoilla on valtavat paineet, jotka johtuvat osittain Kiinan tekstiiliteollisuuden katteiden pienenemisestä. Arviointitutkimuksessa, joka perustuu jalostusteollisuuden itsensä toimittamiin tietoihin, arvioidaan, että tuen osuus oli useimpien (suurimpien) ranskalaisten ja belgialaisten jalostajien osalta noin 35 prosenttia bruttokatteista vuosina 2002–2005 ja että ilman tukea olisi turvauduttava rakenneuudistuksiin ja uudelleenjärjestelyihin. Huomattavan monissa pienemmissä yrityksissä tuen osuus kuitenkin ylittää bruttokatteet. Vaikka suurin piirtein puolet näistä jalostuslaitoksista arvioijien mukaan häviäisikin ilman tukea, suurta osaa tästä kapasiteetista voitaisiin vahvistaa rakenneuudistuksella. Tällä voisi paikallisesti olla merkittävä vaikutus työllisyyteen. Tukijärjestelmä on auttanut toiminnan ja työllisyyden säilyttämisessä perinteisillä tuotantoalueilla (Pohjois-Ranska, Belgia ja Alankomaat) ja edistänyt uuden teollisuuden syntyä joillakin muilla alueilla, esimerkiksi uusissa jäsenvaltioissa (Puola ja Tšekki). Tutkimuksessa arvioidaan, että ilman yhteisön kuitukasveille maksamaa erityistukea täysipäiväisiä työpaikkoja menetettäisiin yhteensä yli 4 050, ja näistä noin 2 000 lyhyellä aikavälillä. Tämä johtuu varsinkin siitä, että nämä työpaikat ovat maaseudulla, jossa päätyöllistäjiä ovat maatalous ja jalostus. Ensijalostajille myönnettävällä jalostustuella ei ole huomattavaa merkitystä eurooppalaisen jatkojalostusteollisuuden (kehruu- ja vaatetusteollisuus jne.) tuottavuudelle, sillä se on viimeisten kymmenen vuoden aikana siirtynyt Kaakkois-Aasiaan. Taulukko: Arvioitu työllisyys pellava- ja hamppualalla (kokoaikavastaavuutena) Pellava ja hamppu | Maatalous | 850 | Ensijalostus | 2 000 | Ensijalostuksen ulkoiset panokset | 200 | Toisen asteen jalostus | > 1 000 | YHTEENSÄ | > 4 050 | Lähde: AND International | Lyhyiden kuitujen tuen vaikutus Erityisesti lyhyiden pellavakuitujen viljelyyn käytettäviä hehtaareita on häviävän pieni määrä. Lyhyiden pellavakuitujen tuen vaikutusta onkin tarkasteltava yhdessä pitkien kuitujen tuen kanssa, sillä tärkeimmät tuottajajäsenvaltiot (Ranska ja Belgia) ovat vaihtaneet huomattavan määrän lyhyiden kuitujen tukikiintiöistä pitkien pellavakuitujen tukikiintiöiksi. Lyhyihin pellavakuituihin erikoistuneita ensijalostajia on vain muutamia, ja tuen lakkauttaminen vaikuttaisi välittömästi vain muutamaan pieneen erikoistuotantoyksikköön. Lyhyiden pellavakuitujen käyttö on lisääntynyt vain vähän sitten vuoden 1999. Perinteisen erikoispapereiden myyntikanavan lisäksi vain käyttö autoteollisuuden komposiittimateriaaleissa on kasvanut merkittävästi. Hampuntuotannon bruttokatteiden vertaaminen vaihtoehtoisten viljelykasvien bruttokatteisiin osoittaa, että katteet olisivat pienempiä ilman lyhyiden kuitujen tukea, etenkin kun otetaan huomioon, että hampuntuotanto on työvoimavaltaisempaa kuin vaihtoehtoisten kasvien viljely. Hampun viljelyyn käytetty ala saattaa tästä syystä vähän pienentyä. Hamppukuitujen päämarkkinoita erikoispaperiteollisuudessa pidetään kuitenkin vakaina. Tämä teollisuudenala nosti kuidusta maksettavaa hintaa kun tukea vähennettiin vuonna 2001. Vaikkei olekaan varmaa, että näin tapahtuisi uudestaan, jos tuki lakkautettaisiin, paperiteollisuuteen suuntautuneilla hampunjalostajilla on taloudellisia näkymiä ilman jalostustukeakin. Kun kuitenkin otetaan huomioon joidenkin jalostajien heikko rahoitustilanne, tuen lakkauttaminen voisi vaikuttaa toiminnan jatkuvuuteen. Niiden muutamien jalostajien, jotka ovat keskittyneet yksinomaan kuitujen käyttöön uusissa teollisissa sovelluksissa, kehitysmahdollisuudet ja elinkelpoisuus voisivat vaarantua ilman tukea. Arviointitutkimuksen mukaan julkisella tuella on edelleen määräävä osuus niiden voitoissa. KESKEISET KYSYMYKSET Vuoden 2003 uudistuksessa jatkettiin siirtymistä tuotetuesta tuottajatukeen, kun tuotannosta irrotettu tilatukijärjestelmä otettiin käyttöön. Näin pyrittiin edistämään kilpailukykyä ja markkinasuuntautuneisuutta ja samalla lisäämään tulonsiirtojen hyötysuhdetta. YMP:n ”terveystarkastuksessa” pohditaan, tarvitaanko tuotantoon sidottua tukea vielä, vaikka yleinen suuntaus onkin se, että tuet irrotetaan tuotannosta kokonaan. Neuvosto päätti, että perinteisillä tuotantoalueilla tuotetun pellavan jalostajille maksettava lisätuki otetaan käyttöön siirtymäkauden toimenpiteenä, joka on määrä lakkauttaa. Tuki on parantanut pellavanviljelyn kilpailukykyä näillä alueilla (erityisesti Belgiassa ja Alankomaissa), mutta sitä ei markkinointivuodesta 2009/2010 alkaen pitäisi enää jatkaa, koska se on luonteeltaan siirtymäkauden tukea (tarkoitettu alan asteittaiseen mukautukseen) ja sitä maksetaan vain kolmessa jäsenvaltiossa. Lyhyiden pellava- ja hamppukuitujen väliaikaisen jalostustuen tarkoituksena on edistää uusien (teollisuus)tuotteiden kehitystä ja löytää mahdollisia markkinakanavia. Edellä esitetyn perusteella on syytä kysyä, onko lyhyille kuiduille vuosien ajan maksettu tuki ollut tehokkain mahdollinen kehityksen tukija. Neuvosto päätti vuonna 2000 lakkauttaa lyhyiden kuitujen tuen asteittain. Lakkautusta on nyt siirretty vielä kolmella vuodella, jotta asiasta voidaan tehdä arvio yleisen ”terveystarkastuksen” yhteydessä. Maaseudun kehittämisohjelmiin tai tutkimusohjelmiin kuuluva hanketuki saattaisi olla kustannustehokkaampi tapa edistää kilpailukykyisten uusiutuvien tuotteiden kehitystä. Kehityksen tarkastelun ja pohdintojen perusteella lyhyiden kuitujen erityistä jalostustukea ei pitäisi jatkaa enää markkinointivuodesta 2009/2010. Jatkamalla pitkien pellavakuitujen jalostustukea voitaisiin säilyttää työllisyyttä ja elinkeinotoimintaa tuotantoalueilla. Jalostustuen säilyttäminen ei kuitenkaan ole YMP:n vuoden 2003 uudistuksen periaatteiden mukaista. Jos viljojen hinnat pysyvät edelleen korkeina, tuotanto todennäköisesti vähenee kuitenkin, jolloin menetetään ympäristöhyödyt ja työllistävä vaikutus. Niinpä tuen tehokkuus erityistuesta huolimatta jää kyseenalaiseksi. Paras ratkaisu näyttäisikin olevan tuen irrottaminen kokonaan tuotannosta ja sen sisällyttäminen tilatukijärjestelmään[5]. Samalla tavalla kuin hampun ja pellavan tuottajille maksettu tuki sisällytettiin aiemmin tilatukijärjestelmään, jalostustuen irrottaminen tuotannosta siirtäisi sen määrärahat tilatukijärjestelmään. Tämä vaihtoehto johtaisi nykyisin suhteellisen monimutkaisen järjestelmän huomattavaan yksinkertaistamiseen. Tuen irrottaminen tuotannosta antaa tuottajille valinnanvaraa. Viljelijät jatkavat tuotantoa silloin, kun se on tuottavaa, ja mukauttavat tarvittaessa tuotantoansa markkinoiden tai vaihtoehtoisiin tuotteisiin siirtymisen mukaan, ja heidän on edelleen pidettävä maansa hyvässä viljelykunnossa ja huolehdittava ympäristöstä täydentävien ehtojen mukaisesti. Kaiken kaikkiaan tuen irrottaminen tuotannosta takaa tuottajalle vähintään entisen tulotason, tuotannon joustavuuden ja markkinasuuntautuneisuuden ansiosta todennäköisesti paremmankin. Pellavanviljelyalan uskotaan vaihtoehtoisten viljelykasvien parempien bruttokatteiden sekä pellavanviljelyn suurempien kustannusten ja riskien johdosta vähenevän. Ilman jalostustukea varsinkin pienemmät jalostajat joutuisivat vaikeuksiin etenkin perinteisillä tuotantoalueilla. Tästä syystä tuotantoalan rakenneuudistuksen ja nykyaikaistamisen vuoksi vaikuttaa aiheelliselta lakkauttaa pitkien pellavakuitujen jalostustuki asteittain ja antaa samalla mahdollisuus asetuksen (EY) N:o 1782/2003 69 artiklan soveltamiseen. [1] http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/lin/index_fr.htm [2] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille, YMP:n uudistuksen ”terveystarkastuksen” valmistelu - KOM(2007) 722, 20.11.2007. [3] Ks. kuvio 10 valmisteluasiakirjassa: Arvio pellava- ja hamppukuidun jalostustuen hallintokustannuksista. [4] 28,38 ¬ / 100 kg kuitupellavans 28,38 € / 100 kg kuitupellavansiemenistä, 22,46 € /100 kg pellavansiemenistä ja 20,53 € / 100 kg hampunsiemenistä. [5] Ks. terveystarkastusehdotuksen vaikutustenarviointi.