Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle Paikallinen toiminta työllisyyden hyväksi Euroopan työllisyysstrategian paikallinen ulottuvuus"

(2001/C 14/13)

Komissio päätti 7. huhtikuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta.

Asian valmistelusta vastannut "työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus" -jaosto antoi lausuntonsa 3. lokakuuta 2000. Esittelijä oli Gianni Vinay.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 376. täysistunnossaan (lokakuun 19. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 103 puolesta kahden pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

1.1. Komission komitealle esittämän asiakirjan tavoitteena on käynnistää keskustelu sekä kerätä huomioita, ehdotuksia ja aloitteita, jotka auttavat määrittämään Euroopan työllisyysstrategian yhteydessä paikallistasolla organisoidun ja tuetun työllisyyden kehittämismallin mahdollisuudet ja muodot yhteisössä ja yksittäisissä jäsenvaltioissa viime vuosina vallinneen tilanteen analysoinnin pohjalta.

1.2. Suurin osa jäsenvaltiosta on ymmärtänyt jo pitkään, että uusien työpaikkojen kehittäminen paikallistasolla tarjoaa mielenkiintoisen ja tehokkaan vaihtoehdon erityisesti alueilla, joilla toteutetaan samanaikaisesti aiemmin keskitettyjen menettelyjen hajauttamista.

1.2.1. Vaikka Euroopan unionin työllisyysstrategia on kohdennettu lähinnä jäsenvaltioiden tasolle, unioni on tukenut myös paikallistasolle tarkoitettuja kokeiluja (paikalliset kehitys- ja työllisyysaloitteet (LDEI), alueelliset työllisyyssopimukset sekä kolmatta järjestelmää ja paikallista sosiaalipääomaa koskevat kokeilutoimet).

1.2.2. Yhteisön mielenkiinnon lisääntyminen paikallistason asioihin näkyy myös kesäkuussa 1999 annetussa uudessa rakennerahastoasetuksessa. EAKR:n soveltamisalaan kuuluu erikseen työpaikkojen luominen sisäisen kehityksen sekä alueellisten työllisyyssopimusten ja uusien työllisyysmahdollisuuksien edistämisen kautta, mutta myös ESR:ta koskevassa asetuksessa viitataan paikallisiin työllisyysaloitteisiin ja alueellisiin työllisyyssopimuksiin. Komission ehdotuksessa jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001 painotetaan tarvetta saada kaikki alue- ja paikallistason toimijat mukaan strategian toteuttamiseen uusien työpaikkojen luomisen kaikkien mahdollisuuksien erittelemiseksi. Lisäksi vuoden 2000 työllisyystilannetta koskevassa yhteisessä kertomuksessa korostetaan, että paikallisten työllisyysstrategioiden kehittämiseksi on toteutettava päättäväisesti hajauttamista.

2. Komission tiedonanto

2.1. Komissio painottaa, että yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikan välisen koordinoinnin parantuminen on ollut työllisyysstrategian kannalta myönteistä. Sen mielestä on kuitenkin tärkeää, että jokaiselle institutionaaliselle tasolle ja jokaiselle alalle annetaan mahdollisuudet ja välineet pyrkiä työttömyyden torjunnan perustavoitteeseen, josta on tullut Amsterdamin sopimuksen ansiosta yksi tärkeimmistä kysymyksistä koko Euroopan unionissa sekä välttämätön elementti yhteisön kaikissa politiikoissa ja toimissa.

2.2. Näistä lähtökohdista komission tiedonannossa analysoidaan kaikki objektiiviset tekijät, mahdollisuudet ja ongelmat, jotka liittyvät paikallistasolla Euroopan työllisyysstrategian yhteydessä toteutettaviin toimiin.

2.2.1. Tiedonannossa todetaan, että paikallistason toimintamahdollisuudet ovat osoittautuneet markkinoiden makrotaloudellisesta kehityksestä ja uuden teknologian käyttöönotosta huolimatta merkittäviksi. Paikallistaso on tiiviisti mukana omien resurssiensa kehittämisessä ja se pystyy muita paremmin täyttämään sekä talouden että väestökehityksen asettamat uudet vaatimukset. Lisäksi paikallisyhteisöt ovat jo toimivaltansa ja tehtäviensä takia useissa tapauksissa yksi tärkeimmistä työnantajista omalla alueellaan.

2.3. Lisäksi tulee huomata, että paikallishallinto on kehittynyt yhä enemmän liikkeenjohdolliseen suuntaan, vaikka se ole vielä kaikissa jäsenvaltiossa eikä edes yksittäisten valtioiden sisällä yhdenmukaista. Näin ollen paikallinen väestö arvioi omaa hallintoaan myös sen mukaan, miten se hoitaa työllisyyskysymyksiä. Tilanne on johtanut siihen, että kansallisten toimintalinjojen rinnalle on luotu omaehtoisesti aloitteita muun muassa koulutuksen edistämiseksi ja pienyrittäjien tukemiseksi. Onkin tarpeen määritellä aiempaa paremmin järjesteltyjä ja koordinoituja toimintamuotoja sekä yhdenmukaisempia ja kehittyneempiä välineitä, jotta paikallisyhteisöt voivat liittää työllisyysnäkökohdat aloitteisiinsa.

2.4. Yrityksillä - erityisesti pien- ja mikroyrityksillä - on luonnollisesti tärkeä asema paikallisyhteisöjen rinnalla työpaikkojen luomisessa, sillä niillä on positiivinen vaikutus työllisyyteen. Niille tuleekin luoda hallinnon keventämisen ja palvelujen parantamisen lisäksi kannustimia ja tukivälineitä.

2.5. Kolmas järjestelmä eli sosiaalitalous muodostaa erityisen mielenkiintoisen alan paikallistasolla. Se on kehittynyt omaehtoisesti täyttämään julkisten palveluiden jättämiä aukkoja sekä tarjoamaan tukea ja ratkaisuja valitettavan laajoihin sosiaalisiin ongelmiin. Vaikka kehitystilanne vaihtelee jäsenvaltioittain muun muassa lähtötilanteiden kirjavuuden takia, alan osuus työpaikkojen kokonaismäärästä on nykyään lähes 7 prosenttia, kun ulkopuolelle jätetään vapaaehtoistyö. Jos vapaaehtoistyö muutetaan palkalliseksi kokoaikavastaavuudeksi, sosiaalitalouden alalla olevan työvoiman osuudeksi saadaan 10 prosenttia.

2.5.1. Niinpä alan kehitysmahdollisuudet sekä sen kasvua haittaavat organisatoriset ja rahoitukselliset heikkoudet tulee eritellä.

2.6. Asiakirjassa analysoidaan myös julkisten työnvälityspalvelujen tehtäviä, mahdollisuuksia ja kehitysnäkymiä, työmarkkinaosapuolten nykyistä ja tulevaa roolia sekä alueellisten ja kansallisten viranomaisten mahdollisia tukitoimia paikallisaloitteiden hyväksi.

2.7. Lopuksi tiedonannossa huomautetaan, että Eurooppa-neuvosto päätti Wienin kokouksessa tehdä ESR:stä tärkeimmän välineen kansallisten toimintasuunnitelmien toteuttamisessa. Tämän jälkeen annettu uusi asetus mahdollistaa tuen antamisen paikalliseen kumppanuuteen ja yleisesti paikallistason kehittämiseen ja siihen liittyviin työllisyysaloitteisiin. Komissio tarkentaa, ettei se aio kuulla ainoastaan Euroopan unionin toimielinten näkemyksiä tiedonannon aiheena olevan Euroopan työllisyysstrategian paikallisen ulottuvuuden vahvistamiseksi tehtävistä toimista, vaan se haluaa kuulla myös kaikkia niitä yksittäisiä henkilöitä ja järjestöjä, jotka ovat kiinnostuneet paikallisesta kehittämisestä ja muista asiakirjassa esitetyistä aiheista. Komissio tukee lisäksi monikansallisia seminaareja. Kuulemismenettely päättyy vuoden 2000 lokakuussa, ja sen päätelmät esitetään joulukuussa 2000 Ranskan puheenjohtajuuskaudella Strasbourgissa järjestettävässä kokouksessa, jossa arvioidaan tuloksia ja tulevaisuuden näkymiä.

2.8. Aloitteita varten on osoitettu budjettikohta B5-503. Kyseistä budjettikohtaa voidaan käyttää myös korostamaan paikallisten toimintasuunnitelmien strategian mahdollisuuksia yhteisön suuntaviivoissa, lisäämään tietoisuutta mahdollisisuuksista luoda työpaikkoja paikallistasolla, kehittämään monikansallista yhteistyötä sekä edistämään hyvien käytäntöjen tunnistamista ja vaihtoa. Lisäksi toimiin voidaan liittää kolmannen järjestelmän edistäminen ESR-asetuksen 6 artiklan mukaisesti.

3. Yleistä

3.1. Komitea suhtautuu erittäin myönteisesti komission tiedonantoon. Se on tyytyväinen tiedonannon tavoitteisiin, aiheiden perusteelliseen käsittelytapaan sekä valmiuteen kuulla osapuolia laajasti uusien ehdotusten keräämiseksi.

3.1.1. Tähän asti yhteisön, jäsenvaltioiden ja alueiden tasolle keskittynyt työllisyyspolitiikka tehostuisi epäilemättä, jos paikallistason toimintaohjelmat otettaisiin käyttöön. Paikallistasolla on useita todellisia ja mahdollisia toimijoita, jotka voisivat tuntea nämä ohjelmat omikseen ja ottaa niihin osaa omien vastuualueidensa ja oman asiantuntemuksensa sekä erilaisten alueellisten ja kansallisten tilanteiden mukaisesti. Samanaikaisesti tämä antaisi paikallistasolle mahdollisuuden vaikuttaa Euroopan työllisyysstrategiaan paikallisten toimijoiden osallistuessa kansallisten toimintasuunnitelmien analysointiin ja määrittelyyn. Tässä prosessissa on luonnollisesti noudatettava läheisyysperiaatetta, ja paikallisten aloitteiden tulee olla yhdenmukaisia jäsenvaltioiden tasolla hahmoteltujen suuntausten ja painopisteiden kanssa. Sen lisäksi, että toimintalinjoilla päästäisiin oletettavasti paremmin toivottuihin tuloksiin, prosessi tuottaisi uusia mielenkiintoisia ehdotuksia, jotka vastaisivat paikallisia olosuhteita sekä kansalaisten mahdollisuuksia ja vaatimuksia.

3.1.2. Komitea on vaatinut useissa aiemmin antamissaan lausunnoissa(1) paikallistason hyödyntämistä kehittämisessä ja siten myös työllisyysasioissa. Paikallistason merkitys työllisyyspolitiikassa on kuitenkin tullut entistä korostetummin esille Amsterdamin sopimuksen jälkeen(2). Komitea antaa siis vankan tukensa komission aloitteille, mutta esittää niihin eräitä huomioita.

3.2. Yhteisön, jäsenvaltioiden ja paikallistason työllisyyspolitiikkojen koordinointi antaa tarvittavaa näkyvyyttä alueellisille ja paikallisille instituutioille ja paikallisille talousalan toimijoille kuten pienille, keskisuurille ja mikroyrityksille sekä sosiaalitaloudelle. Lisäksi se mahdollistaa työmarkkinaosapuolten eli työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen panoksen hyödyntämisen. Työmarkkinaosapuolilla on erityisen tärkeä rooli paikallistasolla kuten muun muassa alueellisista työllisyyssopimuksista saadut kokemukset ovat osoittaneet. Alueellisiin työllisyyssopimuksiin ovat antaneet oman panoksensa myös kansalaisia edustavat järjestöt, joiden osallistuminen on yhteiskunnallisesti ja poliittisesti tärkeää.

3.2.1. Tämä yhteisen osallistumisen periaate onkin lähtökohta työllisyyspolitiikan suuntaviivojen kaikkien neljän pilarin konkreettiselle toteuttamiselle: työllistettävyyden parantaminen, yrittäjyyden kehittäminen, yritysten ja niiden työntekijöiden sopeutumiskyvyn parantaminen sekä tasa-arvopolitiikan vahvistaminen.

4. Alue- ja paikallistason toimijat

Paikallisviranomaiset

4.1. Komission asiakirjassa viitataan jatkuvasti paikallisviranomaisiin. Paikallisviranomaiset muodostavat lähinnä kansalaisten tarpeita olevan hallintotason, jolla ei ole kuitenkaan toimivaltaa työllisyyspolitiikkojen laatimisessa, vaikka niillä on sekä suoraan että välillisesti merkittävä vaikutus paikalliseen työllisyyteen. Komission järjestämästä kuulemisesta kävi ilmi, että suurimmalla osalla kaikkiaan noin 80000:sta paikallisviranomaisesta on puutteelliset tiedot sekä Euroopan työllisyysstrategiasta että paikallistason työllisyysmahdollisuuksia luovista aloitteista. Tämä ei tietenkään päde tärkeimpiin paikallisyhteisöihin eikä aluetasoon, vaan moniin pieniin keskuksiin.

4.1.1. Kun paikallista toimintaa hyödynnetään Euroopan työllisyysstrategiassa, tavoitteena tulee olla sellaisten ehdotusten ja toimintamahdollisuuksien kehittäminen, joiden avulla voidaan täydentää nykyistä ylhäältä alas suuntautuvaa toimintamallia alhaalta ylös suuntautuvalla lähestymistavalla, jota on jo kokeiltu onnistuneesti yhteisön rakenteellisten toimien tukikehysten laatimisessa vuosiksi 2000-2006.

4.1.2. Jotta tätä aloitekykyä, joka voi tehdä paikallisesta ulottuvuudesta strategisen tekijän yhteisön työllisyystavoitteiden toteuttamisessa myös läheisyysperiaatteen kannalta, pystytään aktivoimaan ja hyödyntämään, olisi ehkä aiheellista antaa aluetasolle eräänlainen välittäjän rooli. Tarkoituksena ei olisi keskittää aloitteiden määrittelyä ja valintaa, vaan tukea, täydentää ja koordinoida aloitteita, jotka hallinnoitaisiin edelleenkin paikallistasolla.

4.1.3. On hyvä muistaa, että monet rahoitetut alueelliset sopimukset ovat syntyneet aloitteista, joita paikallisviranomaiset ovat tehneet eri kumppaneiden kanssa. Ei tule myöskään unohtaa kuntien välisten sekä alueellisiin ja sosioekonomisiin erityispiirteisiin perustuvien ryhmien, esimerkiksi vuoristoyhteisöjen, roolia. Aluetaso voisi lisäksi antaa koulutusta ja jakaa tietoa kussakin tilanteessa tarjolla olevista kansallisista ja yhteisön tukivälineistä erityisesti maaseutukeskusten hallintoviranomaisille. Paikallisyhteisöt, jotka ovat jo alkaneet kiinnittää huomiota sekä alueensa hallintoa tukevien välineiden tunnetuksi tekemiseen että hyvien käytänteiden levittämiseen, verkottuvat yleensä sellaisten kaupunkien kanssa, joilla on tärkeä tiedotusrooli.

Yritykset

4.2. Muualla kuin maatalousalalla toimivien yksityisen sektorin pienten ja keskisuurten yritysten määrä on kasvanut viime vuosina, ja ne ovat osoittaneet pystyvänsä luomaan merkittävän määrän uusia työpaikkoja. Tämä kasvu on selvästi sidoksissa paikalliseen tilanteeseen, ja se on siten osoituksena paikallisista mahdollisuuksista. Onkin ehdottoman tärkeää eritellä välineet, joilla voidaan tukea tätä laajalle levinnyttä yritystoimintaa erityisesti käynnistysvaiheessa, sekä keventää hallinnollisia menettelyitä, myöntää verohelpotuksia ja helpottaa luoton saantia.

4.2.1. Paikallis- ja alueviranomaiset voivat vaikuttaa paikallisen yritystoiminnan kehittämiseen yksinkertaistamalla muodollisuuksia ja keventämällä hallinnollisia kustannuksia. Yhtä tärkeää - ellei tärkeämpääkin - on se, että ne pystyvät helpottamaan luoton saantia ja supistamaan luottokuluja julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuusaloitteiden avulla. On myös välttämätöntä, että paikallisten ja kansallisten voimavarojen mobilisoinnin lisäksi levitetään tietoa yhteisön eri toimintalinjojen tarjoamista rahoitusmahdollisuuksista.

4.2.2. Jotta paikallista pienyrittäjyyttä voidaan tukea ja lisätä, erityistä huomiota tulee kiinnittää koulutusaloitteisiin, jotka eroavat nuorille suunnatuista yrittäjyyttä edistävistä tiedotustoimista. On laadittava ja tuettava alueellisia koulutusaloitteita ja -sopimuksia, joissa paikallisviranomaisten, työmarkkinaosapuolien, julkisten työnvälityspalveluiden, sosiaalitalouden toimijoiden ja tutkimuskeskusten panos yhdistetään koordinoidusti koulutuslaitosten verkkoon. Tavoitteena on lisätä kulttuuritietoutta, jakaa tietoja, esitellä tietoyhteiskunnan teknologiaa, edistää innovointia tuotannossa ja palveluissa sekä lisätä ammattitaitoa ja edistää työllistettävyyttä uusien yritysten luomiseksi sekä työntekijöiden palkkaamiseksi yrityksiin tai uudelleen sijoittamiseksi jo toimiviin yrityksiin. Nämä aloitteet noudattavat täysin Lissabonin Eurooppa-neuvoston kokouksessa tehtyjä koulutuspäätöksiä.

4.2.3. Paikallistalous tarjoaa sopivat puitteet, joissa voidaan luoda uusia yrittäjä- ja työntekijäreservejä. He tietävät, miten talous kasvaa ja kehittyy ja miten sosiaalisesti syrjäytyneille voidaan antaa takaisin sekä mahdollisuus tehdä asioita, jotka takaavat heidän sopeutumisensa yhteiskuntaan (functioning), että kyky tarttua tilaisuuksiin, jotka tarjoutuvat tietyssä yhteydessä (capability). Koulutustoimien ei tule rajoittua sellaisten taitojen tarjoamiseen, joita vaaditaan nyt ja lähitulevaisuudessa, vaan niiden tulee luoda ja vahvistaa yksilöille kyky sopeutua työn muotojen ja organisoinnin kehitykseen.

4.2.4. Tämä pätee myös määrällisesti koko ajan lisääntyviin mikroyrityksiin, jotka luovat yhä enemmän työpaikkoja, mutta joiden vaarana on usein, että ne tarjoavat vain lyhyen aikavälin ratkaisun työmarkkinoiden ulkopuolelle jäämiseen ruokkimatta spontaania yrittäjyyttä. On kuitenkin selvää, että komission mikro- ja pienyrityksistä antamia lukuja voitaisiin tulkita paremmin, jos niiden yhteydessä annettaisiin tietoja kyseisten yritysten kehityksestä markkinoilla lyhyellä, keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.

Sosiaalitalous

4.3. Kolmannen järjestelmän, sosiaalitalouden eli kolmannen sektorin mahdollinen rooli paikallistason työllisyyskehityksessä on toisaalta hyvin yksinkertainen ja toisaalta monimutkainen kysymys. Yleisesti katsotaan, että näillä termeillä viitataan itsenäiseen ja paikallisesti hoidettavaan toimintaan, jota ei suunnata erityisesti julkiselle eikä yksityiselle sektorille ja jolla pyritään täyttämään alueella toistaiseksi täyttämättä jääneitä uusia ja vanhoja vaatimuksia. Perusongelmana on kuitenkin, että näille termeille on löydettävä ehdottomasti yhteinen määritelmä.

4.3.1. Yleisin määritelmä perustuu kyseisellä alalla tai kyseisessä järjestelmässä toimivien organisaatioiden muotoon: osuuskunnat, yhdistykset, keskinäiset järjestelyt ja säätiöt. Tämä määrittely ei kuitenkaan sovi Euroopan unionin jäsenvaltioiden kesken ja yksittäisten maiden sisälläkin hyvin erilaisten tilanteiden erittelyyn.

4.3.2. Organisaatiomuotoon perustuvaa määrittelyä paremmin yhteiseen tulkintaan kolmannesta sektorista päästään analysoimalla, minkä tyyppistä toimintaa sillä toteutetaan. Useimmissa tapauksissa kyseessä ovat sosiaalisektorin eri aloja yhdistävät organisaatiot, jotka saavat paikallisyhteisöltä taloudellista tukea ja toimivat sosiaalitoimen, koulutuksen, ympäristöalan ja vapaa-ajan palveluiden parissa sekä erilaisten heikossa asemassa olevien ryhmien tukemisen ja integroinnin alalla. Ne ovat siten tiiviisti yhteydessä alueelliseen ulottuvuuteen. Komitea on esittänyt tuoreessa lausunnossaan(3) ehdotuksen, jonka mukaan kolmannen sektorin määrittelyn perusteena tulisi olla, että kyseiset organisaatiot ovat voittoa tavoittelemattomia sekä tavoitteiltaan ja toiminnaltaan ihmiskeskeisiä. Tähän voitaisiin vielä lisätä, että ne edistävät merkittävällä tavalla sosiaalista koheesiota, sillä niiden toiminnalla on erityistä merkitystä sellaisille työmarkkinoilla syrjinnästä kärsiville ryhmille kuin vammaiset, siirtolaiset ja sosiaalisesti syrjäytyneet.

4.3.3. Jotta sosiaalitalouden alalla syntyisi enemmän ja kestävämpiä työmahdollisuuksia, tarvitaan verotuksellisten toimien ja rahallisten tukimuotojen lisäksi alalla toimivien koulutusta ainakin käynnistysvaiheessa. Koulutuksen avulla alkuinnostusta ja alan asiantuntemusta voidaan täydentää liikkeenjohdollisilla taidoilla ja siten kehittää kyseisissä organisaatioissa yleensä heikkoja kohtia. On tuettava aiemmin mainittua kykyä tunnistaa uudet tarpeet sekä mahdollisuuksia löytää uusia muotoja myös väestönkehityksen mukaan muuttuvien tarpeiden täyttämiseksi. Lisäksi on levitettävä sosiaalialan toimien tehokkuuskulttuuria sekä niiden jatkuvaa ja aktiivista arviointia. Nämä toimet kuuluvat paikallisviranomaisten vastuulle.

Paikalliset julkiset työnvälistyspalvelut

4.4. Vieläkin kesken oleva julkisten työnvälityspalvelujen uudenaikaistaminen on johtanut suuressa osassa jäsenvaltioita hajauttamiseen. Paikalliset toimipisteet pystyvät näin paremmin sopeuttamaan omat voimavaransa paikallisiin työmarkkinoihin.

4.4.1. Julkisen monopolin asteittainen purkaminen työnvälityspalveluissa on tuonut alalle yksityisiä toimijoita, jotka ovat synnyttäneet kilpailua ja antaneet siten lisää pontta julkisten työnvälityspalvelujen uudistamiseen ja niiden roolin vahvistamiseen. Näiden tahojen on myös oltava mukana rationalisoinnissa ja toimittava yhdyssiteenä kaikkien alueensa työllisyyden ja yrittäjyyden kehittämiseen osallistuvien rakenteiden - sekä julkisten että yksityisten - välillä. Julkisia työnvälityspalveluja koskevien aloitteiden tulisi kohdistua sekä tarjontaan että kysyntään.

4.4.2. Julkisten työnvälityspalvelujen laadun kokonaisvaltaiseksi parantamiseksi tarvitaan ilman muuta yleisiä toimia henkilöstön uudelleenkouluttamiseksi, uuden teknologian käyttöönottamiseksi ja levittämiseksi. Erityisesti paikallistasolla olisi tarpeen luoda yhteyksiä oppilaitoksiin, yliopistoihin, tutkimuslaitoksiin ja työmarkkinaosapuoliin. On myös kehitettävä mahdollisuuksia kerätä ja käsitellä jatkuvasti työmarkkinoiden valvontaa koskevia tietoja sekä arvioida systemaattisesti palvelujen tehokkuutta.

4.4.3. Korostettakoon vielä, että julkisilla työnvälityspalveluilla voi olla niiden ilmeisen, työllistettävyyden parantamista koskevan roolin lisäksi huomattavaa merkitystä tasa-arvopolitiikan vahvistamisessa. Niiden puitteissa voidaan myös toteuttaa erityistoimia kahden muun pilarin alalla eli yrittäjyyden kehittämisessä ja sopeutumiskyvyn parantamisessa.

Työmarkkinaosapuolet

4.5. Vaikka kaikista edellä esitetyistä kohdista käy ilmi, että työmarkkinaosapuolilla on oma roolinsa työllisyyden paikallisten kehittämisstrategioiden toteuttamisessa, sitä tulee korostaa vielä erikseen. Hiljattain järjestetyssä Eurooppa-neuvoston Feiran kokouksessa todettiin kansallisten toimintasuunnitelmien yhteydessä, että "työmarkkinaosapuolia kehotetaan osallistumaan aktiivisemmin niistä riippuvien työllisyyden suuntaviivojen määrittelyyn, toteuttamiseen ja arviointiin keskittämällä huomiota erityisesti työn organisoinnin nykyaikaistamiseen, elinikäiseen oppimiseen ja erityisesti naisten työllisyysasteen lisäämiseen".

4.5.1. Jos nyt tarkasteltavana olevat paikallistason toimet ovat strateginen osa eurooppalaista työllisyyssuunnitelmaa ja yksittäisiä kansallisia toimintasuunnitelmia, niitä tulee täydentää määrittämällä työmarkkinaosapuolille yhteinen lähestymistapa ja yhteiset tavoitteet, joiden avulla ne voivat kehittää eräänlaisen "prosessin prosessissa" paikallisviranomaisten asettamien puitteiden ja tavoitteiden sisällä. Erityistä huomiota tulisi kiinnittää mahdollisiin alakohtaisiin kahdenvälisiin järjestöihin, sillä niistä voi olla korvaamatonta hyötyä paikallistason koulutusta, työllisyyden kehittämistä, kriisitukea, jouston hallintaa ja pienyritysten organisatorista tukea koskevissa aloitteissa. Työmarkkinaosapuolet voivat myös luoda omalla panoksellaan lisäarvoa laatimalla määräajoin arvioita ja levittämällä yhteisten toimiensa tulosten esikuva-analyysiä erityisesti sopeutumiskyvyn parantamista koskevan pilarin yhteydessä.

5. Erityistä

5.1. Tiettyjen alueiden muita parempi taloudellinen menestys johtuu yleensä pääasiassa yksittäisten tahojen ja yhteiskunnallisten ryhmien yhdenmukaisesta ja systemaattisesta toiminnasta ympäristössä, jossa on useita erilaisia tuotantosuuntauksia, sekä julkisten instituutioiden yhteensitovasta roolista. Tämä tulisikin olla lähtökohtana yleisten työllisyystoimintalinjojen kanssa yhteensopivalle paikalliselle kehitysmallille, jonka ensisijaisena tavoitteena on paikallisten resurssien ja alueellisen tilanteen erittely ja kohdennettu hyödyntäminen.

5.1.1. Asiaan liittyy kuitenkin eräitä perusongelmia, jotka tulisi esitellä yksityiskohtaisesti, sillä niillä on usein merkittävä vaikutus paikalliseen työllisyystilanteeseen. Näitä tekijöitä ovat pimeä työ, epävarmat työsuhteet ja sosiaalinen syrjäytyminen.

5.1.2. Pimeä työ on melko tavallista aloilla, joille on ominaista tuotannon työvoimavaltaisuus ja toiminta paikallistalouden verkoissa(4). Se on levinnyt myös aloille, joilla toimii paljon pienyrityksiä, sekä sosiaalitalouteen (vapaaehtoistyö tulee luonnollisesti pitää tästä erillään). Ilmiön pääasiallisena syynä on, kuten komissio on korostanut useaan otteeseen tiedonannoissaan(5), verotaakka sekä työntekijöiden sosiaalimaksut. Ongelmaan tulee puuttua, mutta sitä ei voida tietenkään ratkaista paikallistasolla. Näin ollen onkin tärkeää, että odotettaessa jäsenvaltioiden hallitusten toimia tilanteen korjaamiseksi paikallistason työllisyyspolitiikassa kiinnitetään erityistä huomiota sääntöihin ja tiukkaan valvontaan.

5.1.3. Uuden EAKR-asetuksen 1 artiklassa todetaan, että EAKR "osallistuu pysyvien työpaikkojen luomiseen". Tätä samaa logiikkaa tulee seurata myös paikallistasolla toteutettavassa työllisyyspolitiikassa. On toteutettava toimia, joilla voidaan tarjota todellisia uusia työllisyysmahdollisuuksia, ja pyrittävä välttämään vaara, että työelämään tulevat tai palaavat synnyttäisivät uuden "köyhien työntekijöiden" (working poor) luokan.

5.1.4. Sosiaalinen syrjäytyminen ei johdu ainoastaan sellaisista taloudellisista tekijöistä kuin köyhyys, pitkäaikaistyöttömyys ja asunto-ongelmat, vaan siihen vaikuttavat myös kulttuuriin, sukupolviin, teknologiaan, ympäristöön ja terveyteen liittyvät tekijät. Se on ilman muuta haaste, johon paikallisella työllisyyspolitiikalla on vastattava muista mahdollisista yhteisön tai jäsenvaltioiden aloitteista riippumatta myös siksi, että tähän asti saavutetut tulokset ovat osoittaneet, kuinka tärkeä on yhtenäinen lähestymistapa ja miten arvokkaita ja tehokkaita ovat kumppanuussuhteet, jotka vetävät aktiivisesti mukaan sekä itse syrjäytyneet että paikallisviranomaiset, työmarkkinaosapuolet, valtioista riippumattomat järjestöt ja vapaaehtoisjärjestöt.

5.2. Yhtenä kehityksen jarruna ovat byrokraattiset ja hallinnolliset velvoitteet. Vaikka yleistyvä hajauttaminen saattaa yksinkertaistaa tilannetta, on tärkeää pyrkiä keventämään menettelyitä, joilla voidaan edistää yrittäjyyttä, sekä luoda asiantuntevia neuvontapalveluita ja antaa hallinto- ja markkinointikoulutusta erityisesti aloitusvaiheessa olevien sekä käsiteollisuuden että lähipalvelujen alalla toimivien pienyritysten tukemiseksi.

5.2.1. Erityisesti henkilöille, mutta myös yhteisöille tarkoitetut palvelut näyttävät tarjoavan tällä hetkellä eniten työllisyysmahdollisuuksia. Ei tule kuitenkaan unohtaa perinteisiä aloja eikä perinteisten käsiteollisuusalojen uudelleennousua. Kestävään ympäristökehitykseenkin liittyvät toimintalinjat tarjoavat uusia työllisyysmahdollisuuksia. Ei tule myöskään aliarvioida mahdollisuuksia, joita paikalliset työllisyysaloitteet ja mikroyritykset voivat avata synnyttämällä merkittävää yritystoimintaa esimerkiksi tietotekniikkaan sidoksissa olevilla aloilla. Tieto- ja tietoliikenneteknologian nopeasta kehityksestä ja sen hyödyntämisestä on tulossa määräävä tekijä kehitysmahdollisuuksien onnistumisen ja paikallisten työpaikkojen menetyksen välillä. Komission hiljattain esittelemät(6) uudet alueellisen tason innovatiivisten toimien ohjelmat luovat välttämättömät puitteet paikalliselle työllisyysstrategialle.

5.2.2. Asiakirjassa keskitytään lähes yksinomaan pien- ja mikroyritysten potentiaaliseen rooliin. Keskisuuria ja suuria yrityksiä ei tule kuitenkaan jättää tarkastelun ulkopuolelle(7). Ei pidä myöskään unohtaa paikallisviranomaisten ja työmarkkinaosapuolten mahdollisuutta säännölliseen yhteydenpitoon, sillä ei ole harvinaista, että paikallinen talous joutuu yhtäkkiä kriisiin kaukana ja ilman ennakkovaroitusta tehtyjen päätösten takia. Toisaalta tiettyjen alueiden paikallistalouden kehitys voi synnyttää suotuisat olosuhteet myös suurille työllistäjille herättäessään mielenkiintoa keskisuurissa ja suurissa yrityksissä.

5.3. On selvää, että paikallisviranomaisilta tarvitaan taloudellista tukea, mutta tilanne on ongelmallinen, koska hallitusten toteuttama verotulojen jako sekä paikallisviranomaisten mahdollisuudet veronkantoon vaihtelevat jäsenvaltioittain. On tärkeää varmistaa rahoituksen saaminen, sillä ilman sitä ei ole mahdollista toteuttaa mitään strategisia toimia. Yhteisön tasolla tulee EAKR- ja ESR-asetuksiin sisältyvissä jo edellä mainituissa artikloissa annettujen erityissäännösten lisäksi käyttää hyväksi kaikki rakennerahastojen, yhteisöaloitteiden ja erityisesti ESR:n ohjelmien tarjoamat mahdollisuudet. Paikallisten työllisyysaloitteiden tukeminen on ESR:n horisontaalinen painopisteala, joka tulee myös toteuttaa konkreettisesti. Lisäksi on harkittava mahdollisuutta käyttää uusia rahoitusjärjestelmiä myös ESR-asetuksen 4 artiklan 2 kohdan pienissä apurahoissa, jotka on tarkoitettu valtioista riippumattomille järjestöille ja paikallisille kumppaneille.

5.4. On erittäin tärkeää luoda todellinen ja tehokas levitysverkko paikallistasolla kehitetyille hyville käytänteille. Lisäksi on hyödyllistä levittää myös kokemuksia, joista ei ole saatu toivottuja tuloksia. Myös virheistä voi oppia. On kuitenkin toivottavaa, että vaikutuksia arvioidaan säännöllisesti ei vain luotujen työpaikkojen osalta, vaan myös niiden laadun sekä mikro- ja pienyritysten kehityksen, kasvun ja häviämisen analysoinnin kannalta.

Bryssel 19. lokakuuta 2000.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Eurooppa 2000+ - Eurooppalainen aluepoliittinen yhteistyö", EYVL C 301, 13.11.1995 ja lausunto aiheesta "Euroopan unionin rooli taajama-alueita koskevissa asioissa", EYVL C 30, 30.1.1997.

(2) Lausunto aiheesta "Komission tiedonanto - Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa", EYVL C 95, 30.3.1998, lausunto aiheesta "Alueelliset työllisyyssopimukset" (oma-aloitteinen), EYVL C 407, 28.12.1998, lausunto aiheesta "Ehdotukset jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 2000", EYVL C 368, 20.12.1999, lausunto Urban-yhteisöaloitteesta, EYVL C 51, 23.2.2000, lausunto aiheesta "Osuus- ja yhteisötalous ja yhtenäismarkkinat" (oma-aloitteinen), EYVL C 117, 26.4.2000.

(3) Lausunto aiheesta "Osuus- ja yhteisötalous ja yhtenäismarkkinat" (oma-aloitteinen), EYVL C 117, 26.4 2000.

(4) Lausunto aiheesta "Komission tiedonanto pimeästä työstä", EYVL C 101, 12.4.1999.

(5) Erityisesti KOM(1998) 219 lopullinen.

(6) Luonnos: Komission tiedonanto jäsenvaltioille - Alueet uudessa taloudessa - Suuntaviivat EAKR:n innovatiivisille toimille kaudella 2000-2006, 11.7.2000.

(7) Lausunto aiheesta "Kuinka hallita muutosta - Teollisuuden muutosten taloudellisia ja yhteiskunnallisia vaikutuksia käsittelevä korkean tason työryhmä - Loppukertomus", CES 698/99.