EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 22.9.2016 COM(2016) 411 final/2 2016/0190(CNS) CORRIGENDUM



This document corrects document COM(2016) 411 final of 30.6.2016.

Concerns the Finnish language version.

Deleted markings were corrected in Articles 6, 28 and 53.

The text shall read as follows: Ehdotus NEUVOSTON ASETUS tuomioistuimen toimivallasta, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja kansainvälisestä lapsikaappauksesta (uudelleenlaadittu) {SWD(2016) 207 final}

{SWD(2016) 208 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Tällä ehdotuksella laaditaan uudelleen 27. marraskuuta 2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta, jäljempänä ’Bryssel IIa -asetus’. Bryssel IIa -asetus on Euroopan unionissa perheoikeuden alalla tehtävän oikeudellisen yhteistyön kulmakivi. Siinä vahvistetaan rajat ylittävissä tilanteissa sovellettavat yhdenmukaiset toimivaltasäännöt avioeroa, asumuseroa ja avioliiton pätemättömäksi julistamista sekä vanhempainvastuuta koskevien riita-asioiden ratkaisemista varten. Asetus helpottaa tuomioiden, alkuperäisten asiakirjojen ja osapuolten välillä tehtyjen sopimusten vapaata liikkuvuutta unionissa, koska siinä säädetään niiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta muissa jäsenvaltioissa. Asetusta on sovellettu 1. maaliskuuta 2005 alkaen kaikkiin jäsenvaltioihin Tanskaa lukuun ottamatta. Kymmenen vuoden soveltamisen jälkeen komissio arvioi huhtikuussa 2014 julkaistussa soveltamista koskevassa kertomuksessa asetuksen toimivuutta käytännössä ja pohti, olisiko sitä tarpeen muuttaa. Aloite on osa sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevaa REFIT-ohjelmaa. Lisäksi otettiin huomioon Euroopan unionin tuomioistuimen antamat 24 tuomiota, jotka koskevat asetuksen tulkintaa. Uudelleenlaatimisen tavoitteena on kehittää edelleen Euroopan oikeusaluetta ja perusoikeuksia keskinäisen luottamuksen pohjalta poistamalla oikeuden päätösten vapaata liikkuvuutta vieläkin haittaavat esteet vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti ja suojata paremmin lapsen etua yksinkertaistamalla ja tehostamalla menettelyjä. Junckerin komission poliittisissa suuntaviivoissa korostetaan, että oikeudellista yhteistyötä EU:n jäsenvaltioiden välillä on kehitettävä asteittain, jotta voidaan pysyä ajan tasalla sen todellisuuden kanssa, että yhä useammat kansalaiset liikkuvat unionissa yli rajojen ja solmivat avioliittoja ja saavat lapsia. Sen vuoksi on luotava yhteyksiä erilaisten oikeusjärjestelmien välille ja tunnustettava oikeuden päätökset vastavuoroisesti, niin että kansalaiset voivat helpommin käyttää oikeuksiaan kaikkialla unionissa. Vaikka asetuksen katsotaan toimivan yleensä ottaen hyvin, sidosryhmien kuulemisen ja useiden ulkopuolisten ja komission tilaamien tutkimusten perusteella kävi ilmi, että sen toiminnassa on eräitä puutteita, jotka olisi korjattava kiireellisesti. Ongelmat liittyvät erityisesti vanhempainvastuuseen, joka on asetuksen toinen keskeinen osa-alue avioliittoa koskevien asioiden ohella. Avioliittoa koskevien asioiden suhteen ongelmista oli saatavilla vain vähän näyttöä (tilastot mukaan lukien). Tässä vaiheessa onkin vaikea määrittää täsmällisesti, miten laajoista ongelmista on kyse ja olisiko niihin puututtava, saati tarkastella perusteellisesti erilaisia toimintavaihtoehtoja. Lisäksi Bryssel IIa -asetuksen hyväksymisen jälkeen on annettu myös kolme muuta EU:n säädöstä, jotka helpottavat avioliittoa koskevien asioiden käsittelyä kansainvälisten pariskuntien avioeron tapauksessa. Rooma III -asetuksella vahvistetaan avioeroon sovellettavaa lakia koskevat säännöt ja elatusapuasetuksella puolisolle ja lapsille maksettavaa elatusapua koskeva toimivalta ja sovellettava laki. Lisäksi neuvosto on äskettäin hyväksynyt kansainvälisten pariskuntien varallisuussuhteisiin sovellettavan tiiviimmän yhteistyön. Vanhempainvastuuseen liittyvissä asioissa todettiin kuusi keskeistä ongelmaa: Lapsen palauttamiseen liittyvä menettely Vanhemman tekemän lapsikaappauksen yhteydessä on olennaista toimia nopeasti, jotta lapsi voitaisiin palauttaa asetuksessa säädetyn menettelyn mukaisesti. Tutkimusten perusteella lapsen välitön palauttaminen ei kuitenkaan onnistu kaikissa tapauksissa. Palauttamismenettelyn tehottomuus voi johtua monista eri seikoista. Palauttamismääräyksen antamista koskeva kuuden viikon määräaika ei käytännössä toimi, koska tuomarien ja alan ammattihenkilöiden keskuudessa on epäselvää, koskeeko kuuden viikon määräaika kutakin oikeusastetta ja sisältyykö siihen muutoksenhaku ja myös palauttamispäätöksen täytäntöönpano. Nykyisessä asetuksessa ei myöskään määritellä, missä ajassa hakemuksen vastaanottavan keskusviranomaisen on käsiteltävä hakemus. Lisäksi määräajan noudattamiseen liittyy ongelmia erityisesti siksi, että kansallisessa lainsäädännössä ei ole rajoitettu sitä, kuinka monta kertaa palauttamismääräykseen voidaan hakea muutosta. Tapausten käsittelyä viivytti myös se, että monissa jäsenvaltioissa palauttamista koskevia hakemuksia käsittelevät tuomioistuimet eivät olleet riittävän perehtyneitä asiaan. Valtioiden rajat ylittävät lapsikaappaukset ovat monimutkaisia ja arkaluonteisia tapauksia, joita yksittäisen tuomarin kohdalle osuu harvoin, jos asiat käsitellään paikallisissa perhetuomioistuimissa. Tästä syystä tuomarit eivät välttämättä ole perehtyneet asiaa koskeviin menettelyihin ja säännöksiin, ja heillä on vähemmän tilaisuuksia tehdä rutiininomaisesti yhteistyötä muiden EU:n tuomioistuinten kanssa tavalla, joka edistäisi keskinäisen luottamuksen rakentumista. Lisäksi vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen määräyksiä täydentää niin kutsuttu ”pakottava mekanismi”, jolla uskotaan olevan vahvempi pelotevaikutus lapsikaappausta mahdollisesti suunnittelevaan vanhempaan. Mekanismilla vahvistetaan menettely, jota on noudatettava sen jälkeen kun pyynnön vastaanottaneessa valtiossa on annettu palauttamatta jättämistä koskeva tuomio vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan perusteella. Pakottavan mekanismin soveltaminen on osoittautunut käytännössä hankalaksi, koska huoltajuusmenettelyä ei käydä siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsi on, ja koska lapsen kaapannut vanhempi ei useinkaan ole yhteistyöhaluinen. Varsinkin lapsen kuuleminen on tällaisessa tapauksessa usein hankalaa. Lapsen sijoittaminen toiseen jäsenvaltioon Kun tuomioistuin tai viranomainen suunnittelee lapsen sijoittamista sijaisperheeseen tai hoitolaitokseen toisessa jäsenvaltiossa, sen on kuultava kyseisen jäsenvaltion viranomaisia ennen sijoituspäätöksen tekemistä. Keskusviranomaiset, joilla on velvollisuus avustaa tuomioistuimia ja viranomaisia rajat ylittävien sijoitusten järjestämisessä, ovat säännöllisesti raportoineet, että voi kestää jopa useita kuukausia selvittää, tarvitaanko sijoitukselle tietyssä yksittäistapauksessa vastaanottavan valtion viranomaisen hyväksyntä. Jos tällainen hyväksyntä vaaditaan, siitä seuraa kuulemismenettely, jonka on todettu olevan niin ikään pitkä, koska pyynnön vastaanottavien viranomaisten vastaamiselle ei ole asetettu määräaikaa. Tämän vuoksi monet pyynnön esittävät viranomaiset käytännössä antavat sijoittamismääräyksen ja lähettävät lapsen vastaanottavaan jäsenvaltioon, vaikka kuulemismenettely on edelleen kesken. Näin saatetaan tehdä jopa heti kun kuulemismenettely on aloitettu, koska sijoittamista pidetään kiireellisenä ja menettelyjen tiedetään kestävän kauan. Pyynnön vastaanottavat jäsenvaltiot ovat puolestaan valittaneet, että lapset on usein sijoitettu jo ennen kuin ne ovat antaneet siihen hyväksyntänsä, minkä seurauksena lasten tilanne on oikeudellisesti epävarma. Eksekvatuurimenettelyn vaatiminen Toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista koskeva menettely (nk. eksekvatuurimenettely) vaikeuttaa edelleen oikeuden päätösten vapaata liikkuvuutta ja aiheuttaa tarpeettomia kustannuksia ja viivytyksiä vanhemmille ja lapsille, jotka ovat osallisina rajat ylittävissä menettelyissä. Täytäntöönpanomääräyksen saamiseen tarvittava aika vaihtelee jäsenvaltioittain parista päivästä useaan kuukauteen toimivaltaisesta tuomioistuimesta ja asian monimutkaisuudesta riippuen. Tähän ei sisälly aika, joka tarvitaan hakemuksen tekemistä varten tarvittavien asiakirjojen ja käännösten hankkimiseen. Käsittely viivästyy entisestään, jos täytäntöönpanomääräyksen myöntämistä tai epäämistä vastaan on haettu muutosta, sillä joissain jäsenvaltioissa muutoksenhaku voi kestää jopa kaksi vuotta. Tämä on erityisen turhauttavaa vanhemmille, jotka odottavat, että lasta koskevat päätökset tulevat voimaan ilman tarpeetonta viivytystä. Saattaa myös syntyä ristiriitaisia tilanteita, kun jäsenvaltion on pantava tapaamisoikeus täytäntöön asetuksen mukaisesti siitä huolimatta, että samalla päätöksellä myönnetyn, lapsen huoltoa koskevan oikeuden tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa on vastustettu tai niistä on kenties kieltäydytty samassa jäsenvaltiossa. Tämä johtuu siitä, että näitä oikeuksia koskeviin päätöksiin sovelletaan nykyisen asetuksen nojalla eri menettelyjä.

Lapsen kuuleminen Perusteita, joiden nojalla toisessa jäsenvaltiossa annettu päätös voidaan jättää tunnustamatta, tulkitaan vaihtelevasti, etenkin kun kyseessä on lapsen kuuleminen. Asetus perustuu periaatteeseen, jonka mukaan lapsen mielipide on otettava huomioon häntä koskevan asian käsittelyssä, jos se on lapsen edun mukaista, ellei sitä pidetä perusteettomana lapsen iän tai kehitystason huomioon ottaen. Vaikeudet liittyvät siihen, että jäsenvaltiot soveltavat lapsen kuulemiseen erilaisia sääntöjä. Nykyiset säännöt kannustavat niitä jäsenvaltioita, jotka soveltavat lapsen kuulemiseen tiukempia sääntöjä kuin päätöksen antanut jäsenvaltio, kieltäytymään päätöksen tunnustamisesta tai täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta siinä tapauksessa, että lapsen kuuleminen ei täytä niiden omia vaatimuksia. Asetuksessa ei myöskään korosteta lapsen kuulemisen tärkeyttä kaikissa vanhempainvastuuta koskevissa asioissa yleensä, vaan ainoastaan palauttamismenettelyjen yhteydessä. Jos päätös on annettu lasta kuulematta, on olemassa vaara, että siinä ei ole otettu huomioon lapsen etua riittävällä tavalla. Tuomioiden täytäntöönpano Vanhempainvastuuta koskevat päätökset pannaan usein täytäntöön myöhään tai niitä ei panna täytäntöön lainkaan. Täytäntöönpanon tehokkuus määräytyy sitä varten olemassa olevista kansallisista rakenteista. Perheoikeuden alalla annettujen päätösten täytäntöönpanoon liittyvät oikeudelliset ja käytännön menettelyt vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen etenkin sen suhteen, millaisia täytäntöönpanotoimia toteutetaan. Kun päätös on annettu, on tärkeää, että käytössä on toimenpiteitä, joiden avulla se voidaan panna tuloksellisesti täytäntöön. Toisaalta on pidettävä mielessä, että kun on kyse lasta koskevista täytäntöönpanotoimista, on silti voitava reagoida nopeasti täytäntöönpanosta mahdollisesti aiheutuviin lapsen etua koskeviin väliaikaisiin tai pysyviin riskeihin. Keskusviranomaisten välinen yhteistyö Asetuksen 55 artiklassa tarkoitettu keskusviranomaisten yhteistyö vanhempainvastuuta koskevissa erityiskysymyksissä on olennaisen tärkeää, jotta voidaan tukea tuloksellisesti lapsia koskevissa rajat ylittävissä menettelyissä osallisina olevia vanhempia ja lapsia. Kaikkien sidosryhmien, myös jäsenvaltioiden, mukaan keskusviranomaisten yhteistyötä vanhempainvastuuta koskevissa erityiskysymyksissä koskevan artiklan epäselvä sanamuoto on aiheuttanut ongelmia. Tämä on johtanut viivästyksiin, jotka ovat vahingoittaneet lapsen etua. Kuulemisen tulosten perusteella artikla ei tarjoa kaikkien jäsenvaltioiden viranomaisille riittävää oikeusperustaa toimien toteuttamiseen, vaan niiden kansallinen lainsäädäntö edellyttää, että asetuksessa olisi oltava selkeämpi itsenäinen oikeusperusta. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Ehdotuksessa otetaan huomioon eräät muut säädökset, erityisesti muut perheoikeutta koskevat EU:n asetukset ja kansainväliset sopimukset, kuten vuosien 1980 ja 1996 Haagin yleissopimukset. Vanhempainvastuuta koskevissa asioissa (huolto, tapaamisoikeus, lapsen suojelu) jäsenvaltioiden tuomioistuimia sitovat asetuksella vahvistetut toimivaltasäännöt. Niistä ei säädetä missään muussa EU:n säädöksessä. Vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen tarkoituksena on suojata valtioiden rajat ylittävän lapsikaappaustapauksen sattuessa sen jäsenvaltion tuomioistuimen toimivaltaa, jossa lapsen asuinpaikka on. Riippumatta siitä, onko kyseessä EU:n sisäinen tapaus vai tapaus, johon liittyy myös EU:n ulkopuolisia valtioita, vanhempainvastuuta koskeviin asioihin sovellettava lainsäädäntö määräytyy vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen mukaisesti. Avioliittoa koskevissa asioissa Bryssel IIa -asetus määrittää, minkä jäsenvaltion tuomioistuimella on toimivalta ratkaista avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevat asiat. Säännöt, joiden mukaan määritetään näihin kysymyksiin sovellettava laki, sisältyvät Rooma III -asetukseen. Tämä asetus perustuu tiiviimpään yhteistyöhön eli sitä sovelletaan vain niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat niin päättäneet. Bryssel IIa -asetus koskee toisessa jäsenvaltiossa annettujen, avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Se liittyy epäsuorasti elatusapuasetukseen, jonka soveltamisala kattaa perhesuhteeseen perustuvat elatusapuvelvoitteet. Elatusapu ei kuulu Bryssel IIa -asetuksen soveltamisalaan. Elatusapuasetuksen nojalla sillä tuomioistuimella, jolla on Bryssel IIa -asetuksen mukainen toimivalta, on yleensä myös elatusapukysymyksiä koskeva liitännäinen toimivalta. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE •Oikeusperusta Oikeusperusta, jonka nojalla unioni voi toteuttaa toimia perheoikeuden alalla, vahvistetaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 81 artiklan 3 kohdassa. SEUT-sopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa määrätään, että ”unioni kehittää oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia; tämä yhteistyö perustuu tuomioistuinten päätösten ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen”. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) SEUT-sopimuksen 81 artiklan nojalla unionilla on jaettua toimivaltaa, jota se on jo käyttänyt antamalla Bryssel IIa -asetuksen. Ehdotetun asetuksen säännökset ovat toissijaisuusperiaatteen mukaisia. Asetukseen perustuvaa pakottavaa palauttamismekanismia sovelletaan ainoastaan valtioiden rajat ylittävien lapsikaappaustapausten yhteydessä. Yksittäisten jäsenvaltioiden tähän asti toteuttamat parannukset eivät ole vaikuttaneet palauttamismenettelyyn kokonaisuutena, koska järjestelmän toimivuus edellyttää tehokkuutta, tiivistä yhteistyötä ja keskinäistä luottamusta molemmilta asian osapuolina olevilta jäsenvaltioilta. Unionin tuomioistuin katsoi vuonna 2012 lapsen sijoittamista koskevien päätösten osalta, että ”jäsenvaltioiden on siis säädettävä asetuksen 56 artiklassa tarkoitettua hyväksyntää koskevista selvistä säännöistä ja menettelyistä oikeusvarmuuden ja nopeuden turvaamiseksi. Menettelyjen on erityisesti mahdollistettava se, että sijoittamista suunnitteleva tuomioistuin voi helposti yksilöidä toimivaltaisen viranomaisen ja toimivaltainen viranomainen voi viivytyksettä antaa tai evätä hyväksyntänsä.” Valtioiden rajat ylittävää sijoittamista koskevaa säännöstä ei kuitenkaan ole pantu täytäntöön eri jäsenvaltioiden kansallisilla säännöillä yhdenmukaisesti, ja on todennäköistä, ettei niin tehdä myöskään tulevaisuudessa. Ja jos tehtäisiinkin, tarvittavaa koordinointia eri kansallisten sääntöjen välillä ei voida toteuttaa kansallisella tasolla. Sen vuoksi tämä ongelma voidaan korjata vain vahvistamalla asetuksella itsenäiset vähimmäissäännöt, joita sovelletaan kaikkiin jonkin jäsenvaltion tuomioistuimen tai viranomaisen tekemiin valtioiden rajat ylittäviin sijoituspäätöksiin. Täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista koskevasta menettelystä luopumista ei voida toteuttaa jäsenvaltioiden toimin, koska menettely on harmonisoitu Bryssel IIa -asetuksella ja sitä voidaan sen vuoksi muuttaa ainoastaan asetuksella. Sama perustelu koskee jäsenvaltioiden keskusviranomaisten välistä yhteistyötä koskevien nykyisten sääntöjen kehittämistä. Vaikka täytäntöönpano on jäsenvaltioiden tehtävä, unionin tuomioistuin on todennut, että kansallisten sääntöjen soveltamisen ei pitäisi heikentää asetuksen tehokasta vaikutusta. SEUT-sopimuksen 81 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla EU:n tasolla voidaan poistaa riita-asiain oikeudenkäyntien moitteetonta sujumista haittaavat esteet edistämällä tarvittaessa jäsenvaltioissa sovellettavien riita-asiain oikeudenkäyntiä koskevien sääntöjen yhteensopivuutta. Lisäksi vähimmäistason harmonisointi on perusteltua, jotta voidaan saavuttaa tuomioiden vastavuoroista tunnustamista koskeva tavoite. Jos tehottomista täytäntöönpanomenettelyistä aiheutuu kielteisiä seurauksia, niihin on puututtava EU:n tasolla, jotta ongelma voidaan ratkaista kaikissa jäsenvaltioissa samalla tavoin.

•Suhteellisuusperiaate Suhteellisuusperiaate edellyttää, että toteutettavien toimenpiteiden on oltava oikeassa suhteessa ongelmien kokoon ja laajuuteen. Ehdotettu säädös vaikuttaa jossain määrin kansallisiin aineellisen oikeuden säännöksiin siltä osin kuin niissä ehdotetaan täytäntöönpanoa koskevia yhteisiä normeja. Tämä on kuitenkin perusteltua, koska tavoitteena on varmistaa asetuksen täysimääräinen tehokkuus ja se, että yksilöt voivat käyttää täysimääräisesti oikeuksiaan kaikkialla unionissa, minkä vuoksi on poistettava jäsenvaltioiden oikeudellisten ja hallintojärjestelmien väliset epäjohdonmukaisuudet. Arvioinnin yhteydessä on käynyt ilmi, että nykyiseen asetukseen perustuvien täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevien perusteiden ohella on mahdollista soveltaa myös kansallisia kieltäytymisperusteita. Koska näitä perusteita sovelletaan asetuksen ja kansallisen lainsäädännön nojalla eri tavoin, kansalliset kieltäytymisperusteet voivat todellisuudessa heikentää unionin tason sääntöjen yhdenmukaista ja sujuvaa soveltamista. Jotta voitaisiin varmistaa yhdenmukaisuus ja luoda tasavertaiset edellytykset kaikille kansalaisille unionissa, on tarpeen harmonisoida kansalliset kieltäytymisperusteet siltä osin kuin niihin vedotaan toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion täytäntöönpanoa vastaan. Yhä useammat unionin kansalaiset joutuvat suoraan tai epäsuorasti tekemisiin valtioiden rajat ylittävien lapsikaappausmenettelyjen kanssa. Ehdotuksesta aiheutuvat kustannukset ovat vaatimattomat, mutta edut sen sijaan hyvin suuret. Ehdotettu säädös parantaa oikeusvarmuutta, lisää joustavuutta, takaa pääsyn tuomioistuimeen ja tehokkaisiin menettelyihin samalla kun jäsenvaltiot voivat säilyttää täyden itsemääräämisoikeuden vanhempainvastuuta koskevan aineellisen oikeuden alalla. •Toimintatavan valinta Ehdotus on uudelleenlaadittu asetus, johon on tehty muutoksia ja jolla korvataan voimassa oleva asetus. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Asetuksen arviointi toteutettiin sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan REFIT-ohjelman tavoitteiden mukaisesti. Tämän komission ohjelman tarkoituksena on varmistaa, että EU:n lainsäädäntö on tarkoituksenmukaista ja täyttää EU:n lainsäätäjien sille asettamat tulostavoitteet. Asetuksen arviointi perustuu sekä laadulliseen että määrälliseen analyysiin. Empiiristä tietoa kerättiin ulkoisen selvityksen avulla; ks. lopullinen arviointikertomus ja analyysiliitteet, joissa arvioidaan asetuksen merkityksellisyyttä, johdonmukaisuutta, tuloksellisuutta, tehokkuutta ja EU:n tasolla saatavaa lisäarvoa ja hyödyllisyyttä. Vuonna 2015 tehtiin myös kaksi kyselyä, joiden avulla hankittiin tietoja erityisesti vanhempainvastuuta koskevista päätöksistä. Vaikka asetuksen katsotaan toimivan yleisellä tasolla hyvin ja tuovan unionin kansalaisille lisäarvoa, käytännössä sen toimivuutta haittaavat toisinaan tietyt oikeudelliset ongelmat: voimassa oleva sanamuoto on joiltain osin epäselvä tai puutteellinen. Tämä koskee erityisesti lapsen palauttamismenettelyä ja keskusviranomaisten yhteistyötä vanhempainvastuuta koskevissa erityiskysymyksissä. Arvioinnin perusteella ongelmat liittyvät erityisesti vanhempainvastuuseen, joka on asetuksen toinen keskeinen osa-alue avioliittoa koskevien asioiden ohella. Eräiden lasta koskeviin menettelyihin liittyvien näkökohtien yleinen tehokkuus on kyseenalaistettu. Asioissa, jotka koskevat vanhemman tekemiä lapsikaappauksia, rajojen yli tapahtuvaa lasten sijoittamista, päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa ja kansallisten viranomaisten (keskus- ja muiden viranomaisten) yhteistyötä, esiintyy liiallisia ja aiheettomia viivästyksiä, jotka johtuvat siitä, miten nykyiset menettelyt on muotoiltu tai miten niitä sovelletaan. Tämä on vaikuttanut kielteisesti vanhempien ja lasten välisiin suhteisiin ja lapsen etuun. Lisäksi eksekvatuurimenettelyn vaatiminen on aiheuttanut kansalaisille tapausta kohti keskimäärin useiden kuukausien viivästyksiä ja jopa 4 000 euron kustannukset. Keskusviranomaisten tehtävien epätäsmällinen kuvaus on aiheuttanut monesti useiden kuukausien mittaisia viivästyksiä tai johtanut jopa siihen, että pyyntöjä ei ole täytetty. Tämä vahingoittaa lapsen etua. Toisessa jäsenvaltiossa annettujen päätösten täytäntöönpanoa on pidetty ongelmana. Päätöksiä ei usein panna täytäntöön lainkaan, tai täytäntöönpano tapahtuu vasta huomattavan pitkän ajan kuluttua. Lisäksi asianajajan palkkioista voi aiheutua vanhemmille 1 000–4 000 euron kulut tapausta kohti. Jäsenvaltioille asetuksesta ei ole juuri aiheutunut kustannuksia; aiheutuneet kustannukset liittyvät lähinnä keskusviranomaisten toimintaan. •Sidosryhmien kuuleminen Tätä ehdotusta varten toteutettiin laaja kuuleminen, jonka yhteydessä yleisöltä, jäsenvaltioilta, muilta toimielimiltä ja asiantuntijoilta pyydettiin kommentteja nykyisen järjestelmän ongelmista ja niiden mahdollisista ratkaisukeinoista. Komissio hyväksyi 15. huhtikuuta 2014 asetuksen soveltamista koskevan kertomuksen ja käynnisti julkisen kuulemisen, jossa esitettiin asetuksen tarkistamista koskevia ehdotuksia. Siihen saatiin kaikkiaan 193 vastausta. Kuulemisen perusteella sidosryhmät kannattavat voimassa olevan asetuksen huolellisesti kohdennettua uudistamista. Valtaosa julkiseen kuulemiseen vastanneista katsoi, että lapsen välitön palauttaminen EU:n sisällä ei toteutunut kaikissa tapauksissa, joissa oli kyseessä vanhemman tekemä lapsikaappaus. Parannusehdotukset koskivat ennen muuta määräaikojen tiukempaa noudattamista ja seuraamusten määräämistä siinä tapauksessa, että velvollisuutta palauttaa lapsi ei noudateta. Ennen muuta vanhemmat, mutta myös tuomarit ja muut oikeusalan ammattilaiset kannattivat nykyistä laajempaa eksekvatuurimenettelystä luopumista. Eräiden jäsenvaltioiden mielestä siitä ei kuitenkaan pitäisi luopua ilman tiettyjä takeita. Suositeltiin, että jos eksekvatuurimenettelystä luovutaan, olisi otettava käyttöön takeita, jotka koskevat muun muassa osapuolten oikeuksia ja lapsen oikeutta tulla kuulluksi sekä asiakirjojen asianmukaista tiedoksiantoa. Huomattava osa vastaajista katsoi, että on erittäin tärkeää parantaa toisessa jäsenvaltiossa annettujen vanhempainvastuuta koskevien päätösten täytäntöönpanoa. Oikeusalan ammattilaiset korostivat yhteisten vähimmäisvaatimusten hyväksymistä ja yhdenmukaista täytäntöönpanomenettelyä. Jäsenvaltiot sen sijaan suhtautuivat tällaiseen ratkaisuun varauksella. Etenkin vanhemmat ilmaisivat olevansa huolissaan keskusviranomaisten yhteistyöstä. Näiden viranomaisten lakisääteisenä tehtävänähän on avustaa vanhempia lasta koskevissa rajat ylittävissä menettelyissä. Tehokkaan yhteistyön puute mainittiin keskeisenä tekijänä useimmissa vastauksissa. Ongelman ratkaisemiseksi vastaajat suosittavat, että tehtäviä selkeytettäisiin, jotta vanhempia voitaisiin tukea paremmin. Vastaajat kannattivat myös lastensuojeluviranomaisten ottamista mukaan yhteistyöjärjestelmään asetuksen sujuvan toiminnan varmistamiseksi. Julkisen kuulemisen tulokset vahvistavat yleisellä tasolla komission vuonna 2014 hyväksymässä soveltamiskertomuksessa esitetyt havainnot. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Asetuksen soveltamista koskevien tilastotietojen saatavuus ja kattavuus vaihtelevat laajalti jäsenvaltiosta toiseen. Asetuksen toimivuutta koskeva laadullinen ja määrällinen analyysi tehtiin ulkoisen selvityksen avulla. Sen lisäksi vuonna 2015 toteutettiin kaksi kyselyä, joista toinen osoitettiin asetuksen perusteella nimetyille keskusviranomaisille ja toinen jäsenvaltioille. Niiden avulla kerättiin tietoja erityisesti vanhempainvastuuta koskevista päätöksistä. Lisäksi koottiin erityinen asiantuntijaryhmä keskustelemaan ongelmista ja tarkistusta koskevista ratkaisuvaihtoehdoista. Asetuksen toimivuudesta keskusteltiin säännöllisesti myös useissa keskusviranomaisten kokouksissa, jotka järjestettiin siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa.

•Vaikutustenarviointi Tämän ehdotuksen liitteenä esitettävässä vaikutustenarvioinnissa tarkastellaan eri toimintavaihtoehtoja ja niiden vaikutuksia erikseen kunkin sellaisen kysymyksen osalta, joihin asetuksen arvioinnin perusteella liittyy ongelmia. Kunkin kysymyksen osalta laadittiin sekä perusskenaario että eri toimintavaihtoehtoja. Avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevien asioiden osalta tarkasteltiin eriasteisia toimintavaihtoehtoja. Lapsikaappausta koskevan menettelyn yhteydessä tarkasteltiin ainoastaan nykyisen mekanismin selkeyttämistä sekä vaihtoehtoa, johon liittyy luettelo täydentävistä toimenpiteistä. Lisäksi laadittiin kaksi toimintavaihtoehtoa, joiden avulla arvioitiin palauttamismekanismin mahdollista perusteellista muuttamista (paluuta ns. Haagin järjestelmään ja yhden ainoan oikeuspaikan käyttöönottoa päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa). Sijoittamismekanismin osalta tarkasteltiin kahta toimintavaihtoehtoa, joissa on valittava joko oletettu tai nimenomainen hyväksyntä. Kummassakin tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevassa päävaihtoehdossa luovutaan eksekvatuurimenettelystä tai ehdotetaan uutta menettelyä, jotta tehottomuusongelmasta päästäisiin eroon. Ehdotettuun uuteen järjestelmään liittyy kolme vaihtoehtoista alavaihtoehtoa, jotka koskevat lapsen kuulemista. Lisäksi tarkasteltiin kahta täydentävää toimintavaihtoehtoa, joiden avulla parannettaisiin täytäntöönpanoa joko ottamalla käyttöön suuntaa-antava määräaika tai toteuttamalla vanhempainvastuuta koskevien päätösten täytäntöönpanolainsäädännön täysimääräinen harmonisointi. Arvioinnin lopussa esitetään kaikkien kysymysten osalta parhaaksi arvioidut vaihtoehdot. Avioliittoa koskevissa asioissa parhaaksi arvioitu vaihtoehto on nykytilanteen säilyttäminen. Tämä tarkoittaa, että kansainvälisen avioliiton osapuolet voivat edelleen yhdistää eri menettelyjä nykyisen asetuksen ja muiden perheoikeutta koskevien säädösten (mm. elatusapuasetuksen) mukaisesti. Samoin säilyy joustavuus siltä osin, että puolisot voivat edelleen hakea avioeroa missä tahansa asetuksen mukaisista oikeuspaikoista. Jos tätä joustavuutta kavennettaisiin tai jos siitä luovuttaisiin (mitä eräät jäsenvaltiot kannattavat), saatavat edut jäisivät pienemmiksi kuin kanteen nostamiseen liittyvästä kilpailusta johtuvat haitat (toimivallan siirto tai perusteiden hierarkia), kuten toiset jäsenvaltiot ovat huomauttaneet. Myös sellaiset pariskunnat, joilla ei ole yhteistä EU:n kansalaisuutta ja jotka asuvat EU:n ulkopuolisessa maassa, mutta joilla on yhteyksiä tiettyyn jäsenvaltioon, voivat edelleen hakea avioeroa EU:n tuomioistuimissa kansallisten sääntöjen nojalla tai hakea (EU:n ulkopuolisessa maassa myönnetyn) avioeronsa tunnustamista EU:ssa. Vanhempainvastuuta koskevissa asioissa parhaaksi arvioitu vaihtoehto on ongelman laajuuden ja kiireellisyyden vuoksi EU:n toimenpide. Erityisesti lapsen palauttamismenettelyä olisi parannettava toimintavaihtoehdolla, jonka mukaan nykyistä mekanismia selkeytetään ja otetaan käyttöön uusia toimenpiteitä, kuten toimivallan keskittäminen ja pyynnön vastaanottaneen valtion tuomioistuimen mahdollisuus hyväksyä kiireellisiä turvaamistoimenpiteitä, jotka voidaan myös siirtää lapsen mukana siihen valtioon, jossa tällä on vakinainen asuinpaikka, jos se on tarpeen turvallisen paluun varmistamiseksi. Uusien sääntöjen avulla olisi mahdollista noudattaa palauttamiselle asetettua määräaikaa, kun menettelyn enimmäiskesto määriteltäisiin sekä ensimmäisen että toisen oikeusasteen tuomioistuinten osalta erikseen. Menettely nopeutuisi, kun myös pyynnön vastaanottaneelle keskusviranomaiselle asetettaisiin määräaika ja kun mahdollisuudet palauttamista tai palauttamatta jättämistä koskevaan päätökseen kohdistuvaan muutoksenhakuun rajattaisiin yhteen kertaan. Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon mukaan tuomaria kehotettaisiin nimenomaisesti harkitsemaan, olisiko päätös julistettava väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi. Sijoittamispäätöksiä varten olisi otettava käyttöön erillinen hyväksymismenettely, jota sovellettaisiin kaikkiin rajat ylittäviin sijoituksiin. Lisäksi asetettaisiin määräaika, johon mennessä pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion on vastattava pyyntöön. Eksekvatuurimenettelystä luovuttaisiin, mutta säilytettäisiin tarvittavat takeet (tunnustamisesta kieltäytymistä ja täytäntöönpanon tai tiettyjen täytäntöönpanotoimien vastustamista koskevat perusteet), joihin vastaajana oleva vanhempi voisi vedota samanaikaisesti täytäntöönpanon yhteydessä täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Näin voitaisiin lyhentää menettelyn kokonaiskestoa. Jotta voitaisiin vähentää ongelmia, jotka johtuvat lapsen kuulemiseen liittyvistä erilaisista kansallisista käytännöistä ja siitä, että päätöksen antavalla tuomioistuimella ei päätöksentekohetkellä ole tiivistä yhteyttä lapseen, mikä johtaa päätöksen tunnustamisesta kieltäytymiseen, parhaaksi arvioidussa vaihtoehdossa vaadittaisiin jäsenvaltioita kunnioittamaan vastavuoroisesti toistensa kansallisia sääntöjä ja velvoitettaisiin ne antamaan lapselle mahdollisuus ilmaista näkemyksensä ja ottamaan se huomioon. Lisäksi toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämisessä olisi otettava asianmukaisella tavalla huomioon toimivallan jatkuvuutta koskeva periaate (perpetuatio fori), jonka mukaan lasta koskeva päätös on tehtävä lapsen läheisyydessä. Täytäntöönpanon osalta parhaaksi arvioitu vaihtoehto takaisi, että täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä vain yhdenmukaisten ja rajoitettujen perusteiden nojalla. Täytäntöönpanolle asetettaisiin myös määräaika ja velvollisuus ilmoittaa, jos se ylittyy. Päätöksen antava tuomioistuin voisi myös julistaa sen väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi mahdollisesta muutoksenhausta huolimatta. Toisaalta täytäntöönpanovaiheessa olisi voitava puuttua lapsen etuun kohdistuviin välittömiin riskeihin. Tämä parantaisi menettelyn tehokkuutta ja lapsen etujen suojelua. Yhteistyötä koskevassa artiklassa olisi selkeyden vuoksi täsmennettävä, 1) kuka voi pyytää, 2) millaista apua tai mitä tietoja, 3) keneltä, ja 4) missä tilanteessa. Olisi asetettava määräaika, jonka kuluessa pyynnön vastaanottavan viranomaisen olisi vastattava pyyntöön. Olisi selvennettävä, että keskusviranomaisen apua voivat pyytää myös tuomioistuimet ja lastensuojeluviranomaiset. Lisäksi jatkettaisiin niiden vakiintuneiden ei-sitovien toimenpiteiden soveltamista, joiden nojalla tarjotaan apua niille, jotka käsittelevät asetuksen perusteella tehtyjä hakemuksia. Ehdotukseen lisätyn tarvittavia resursseja koskevan artiklan tarkoituksena on säätää nimenomaiseksi nykyinen epäsuora vaatimus, joka nykyään täyttyy joidenkin, mutta ei kaikkien keskusviranomaisten kohdalla. Tämä lujittaisi keskinäistä luottamusta. Vanhempainvastuuta koskevien asioiden osalta parhaaksi arvioitu vaihtoehto täyttäisi yksinkertaistamista koskevat tavoitteet, sillä se vähentäisi lapsen palauttamiseen, sijoittamispäätöksiin ja keskusviranomaisten yhteistyöhön liittyviä viivytyksiä ja poistaisi eksekvatuurimenettelystä aiheutuvat tarpeettomat viivytykset ja kustannukset. Tämä vaihtoehto myös vastaisi tarpeeseen korjata kiireellisesti ongelmat tällä alalla, jolla on äärimmäisen tärkeää toimia ja luoda edellytykset muutokselle ottaen huomioon lasten ja perheiden tilanne ja heidän etunsa. Lapsen palauttamiseen liittyvän menettelyn tehokkuus paranisi, kun muutoksenhakuasteiden määrä vähenisi ja päätös voitaisiin tarvittaessa julistaa väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi ja kun keskusviranomaisten tehtävät ja velvollisuudet määriteltäisiin selkeämmin ja jäsenvaltiot velvoitettaisiin keskittämään toimivalta rajoitetulle määrälle tuomioistuimia niiden kansallisen oikeusjärjestelmän rakenne huomioon ottaen. Sijoittamispäätösten hyväksynnän odottamisesta johtuvat viivästykset vähenisivät, kun käyttöön otettaisiin erillinen hyväksymismenettely ja määräaika, johon mennessä pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion on vastattava pyyntöön (enintään kahdeksan viikkoa, kun siihen voi nykyään kulua kuusi kuukautta tai enemmänkin). Tunnustamisen ja täytäntöönpanon yhteydessä eksekvatuurimenettelystä johtuvat viivytykset (jopa useita kuukausia) poistuvat. Koko menettelyn kesto lyhenee, koska vastaaja voisi vedota täytäntöönpanovaiheessa samanaikaisesti kaikkiin takeisiin (tunnustamisesta kieltäytymistä ja täytäntöönpanon tai tiettyjen täytäntöönpanotoimien vastustamista koskevat perusteet). Parhaaksi arvioitu vaihtoehto vähentäisi (joissain tapauksissa jopa yli vuoden kestäviä) viivytyksiä varsinaisen täytäntöönpanon yhteydessä, kun käyttöön otettaisiin enintään kuuden viikon pituinen määräaika. Keskusviranomaisten tehtävien täsmentäminen yleensä vähentäisi niiden keskinäiseen yhteistyöhön liittyviä viivytyksiä. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Valitsemalla sääntelytavaksi uudelleenlaatiminen, jonka avulla voidaan parantaa säädöksen toimivuutta käytännössä tekemällä siitä selkeämpi ja täydellisempi ja samalla yksinkertaisempi ja tehokkaampi, edistetään myös sääntelyn toimivuutta. Etenkin erillisen hyväksymismenettelyn käyttöönotto ja vastaamista koskevan määräajan asettaminen pyynnön vastaanottaneelle jäsenvaltiolle lyhentävät sijoittamismenettelyissä hyväksynnän saamiseen kuluvaa aikaa enintään kahdeksaan viikkoon, kun siihen nykyään menee kuusi kuukautta tai enemmänkin. Ehdotetun eksekvatuurimenettelystä luopumisen ansiosta voidaan poistaa hyväksynnän saamisesta johtuvat (jopa useita kuukausia kestävät) viivytykset ja (jopa 4 000 euron) kustannukset. Lapsikaappaustapauksiin liittyvän lapsen palauttamismenettelyn ehdotettu muutos vähentäisi vanhemmille oikeudellisesta neuvonnasta aiheutuvia kustannuksia (1 000–4 000 euroa). •Perusoikeudet Kaikki uudistuksen osatekijät ovat perusoikeuskirjassa vahvistettujen oikeuksien ja erityisesti sen 47 artiklan (Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen) mukaisia. Kun otetaan huomioon asetuksen kohde ja etenkin vanhempien ja lasten välinen suhde, vanhempainvastuuta koskevissa asioissa parhaaksi arvioitu vaihtoehto edistää oikeutta yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamiseen (perusoikeuskirjan 7 artikla) Ehdotetut muutokset vahvistavat lapsen oikeuksia (perusoikeuskirjan 24 artikla) ja lähentävät asetuksen säännöksiä lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen määräysten kanssa. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotukseen liittyvät lainsäädännön noudattamisesta johtuvat kustannukset ovat suhteellisen vähäiset. Eksekvatuurimenettelystä luopumisesta ja toimivallan keskittämisestä aiheutuisi jäsenvaltioille kustannuksia, kun oikeusalan ammattilaisia olisi perehdytettävä uusiin menettelyihin. Koulutusta tarvitaan kuitenkin jo nyt. Lisäksi ehdotetussa asetuksessa säädettäisiin toimivallan keskittämisestä tulevaisuudessa, jolloin tuomareita tarvitsisi kouluttaa vähemmän. Toisaalta kokemukset niissä jäsenvaltioissa, joissa toimivaltaa on jo keskitetty, ovat osoittaneet, että enemmän lapsikaappaustapauksia käsittelevät tuomarit osallistuvat todennäköisemmin mihin tahansa tarjolla olevaan koulutukseen, ja näiden asiaan perehtyneiden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinten päätöksiin haetaan harvemmin muutosta, mistä aiheutuu säästöjä sekä yksittäisissä tapauksissa että koko oikeushallinnolle yleensä. Jäsenvaltioilla on jo nyt velvollisuus nimetä keskusviranomaiset ja varmistaa, että ne pystyvät asianmukaisella tavalla täyttämään niille asetuksessa annetut tehtävät. Keskusviranomaisten tehtävien tarkempi täsmentäminen saattaa aiheuttaa lisäkustannuksia (erityisesti henkilöstöresurssitarpeita) joillekin jäsenvaltioille, jos niiden keskusviranomaisilla ei ole vielä riittäviä resursseja. Muut ehdotetut muutokset ovat suhteellisen selkeitä muutoksia nykyisiin sääntöihin eivätkä edellytä uusien menettelyjen käyttöönottoa, vaan viranomaisten pitäisi pystyä soveltamaan niitä ilman erityistä koulutusta. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Komissio seuraa muutetun asetuksen soveltamisen tuloksellisuutta säännöllisen raportoinnin ja jälkiarvioinnin avulla ja jäsenvaltioita, sidosryhmiä ja ulkopuolisia asiantuntijoita kuullen. Lisäksi siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa järjestetään säännöllisiä asiantuntijakokouksia, joissa keskustellaan ongelmista ja vaihdetaan parhaita käytänteitä jäsenvaltioiden välillä. Yhteistyö Euroopan oikeudellisen verkoston kanssa on erityisen hyödyllistä, kun suunnitellaan tilastotietoihin perustuvan näytön keräämistä mahdollisten tulevien ehdotusten tueksi. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset

Tehokkuutta parantavien toimenpiteiden käyttöönotto ja ”pakottavan mekanismin” toiminnan parantaminen Ehdotukseen sisältyy useita merkittäviä muutoksia, joiden avulla pyritään parantamaan kaapatun lapsen palauttamismenettelyn tehokkuutta ja korjaamaan ongelmia, jotka liittyvät asetuksessa tarkoitettuun ”pakottavaan menettelyyn”. Ensinnäkin ehdotuksessa täsmennetään määräaika, jonka kuluessa täytäntöönpanokelpoinen palauttamismääräys on annettava, niissä jäsenvaltioissa vallitsevan näkemyksen mukaisesti, joissa palauttamistapaukset käsitellään vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaisesti kaikkein nopeimmin. Menettelyyn sovellettaisiin kuuden viikon määräaikaa erikseen sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhakuasteessa. Myös keskusviranomaisilla olisi kuusi viikkoa aikaa hoitaa hakemuksen vastaanottaminen ja käsittely, paikantaa vastaaja ja lapsi, edistää sovittelua ja varmistaa, ettei se pitkitä menettelyä, sekä saattaa hakija yhteyteen pätevän oikeudellisen neuvonantajan kanssa tai viedä asia tuomioistuimen käsiteltäväksi (kansallisesta järjestelmästä riippuen). Tätä nykyä keskusviranomaisten toiminnalle ei ole asetettu määräaikaa. Uusi määräaika, 6+6+6 viikkoa, tarkoittaa sitä, että menettelyn kaikkiin eri vaiheisiin kuluisi enintään 18 viikkoa, kun menettely kestää nykyään keskimäärin 165 päivää. Tämä tekisi tuomioistuimia koskevasta määräajasta realistisemman, niin että sen puitteissa pystyttäisiin suojaamaan vastaajan oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja samalla rajoittamaan sen kesto niin lyhyeksi kuin käytännössä on mahdollista. Lisäksi ehdotettuihin toimenpiteisiin sisältyy jäsenvaltioita koskeva velvoite keskittää lapsikaappauksia koskeva toimivalta rajoitetulle määrälle tuomioistuimia, kansallisen oikeusjärjestelmän rakenne huomioon ottaen. Näin voitaisiin varmistaa, että palauttamishakemusten käsittelystä vastaavat tuomarit olisivat riittävän perehtyneitä tähän erityisluontoiseen menettelyyn. Ehdotuksen mukaan palauttamispäätökseen olisi mahdollista hakea muutosta vain kerran, ja tuomaria kehotettaisiin nimenomaisesti harkitsemaan, olisiko palauttamispäätös julistettava väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi. Lisäksi ehdotuksessa on useita selvennyksiä, joiden tarkoituksena on parantaa nykyisten sääntöjen täytäntöönpanoa: siinä velvoitetaan se jäsenvaltio, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä, laatimaan perusteellinen selvitys siitä, mikä on lapsen etu, ennen kuin lapsen huollosta tehdään lopullinen päätös, joka mahdollisesti edellyttää lapsen palauttamista. Kun laaditaan selvitystä siitä, mikä on lapsen etu, jokaisella lapsella, joka kykenee muodostamaan omat näkemyksensä, on oikeus tulla kuulluksi, vaikka hän ei olisi fyysisesti läsnä, tarvittaessa käyttäen vaihtoehtoisia keinoja kuten videoneuvottelua. Keskusviranomaisten yhteistyötä tai suoraa yhteydenpitoa tuomarin ja tuomion antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen välillä olisi helpotettava, jotta voidaan arvioida siinä jäsenvaltiossa toteutettuja toimenpiteitä (ns. riittävät järjestelyt), johon lapsi olisi palautettava. Jos lasta uhkaisi vakava vahingoittumisen riski tai jos hän muutoin voisi joutua kestämättömään tilanteeseen, jos hänet palautettaisiin ilman takeita maahan, jossa hänellä on asuinpaikka, pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimen olisi myös voitava määrätä siellä vaaditut kiireelliset turvaamistoimenpiteet, jotka olisi tarvittaessa voitava siirtää lapsen mukana siihen jäsenvaltioon, jossa hänellä on asuinpaikka ja jossa asiasta on tehtävä lopullinen päätös. Tällainen kiireellinen toimenpide olisi tunnustettava lain nojalla siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä, mutta se raukeaisi heti kun kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin olisi toteuttanut tilanteen edellyttämät toimenpiteet. Esimerkiksi se tuomioistuin, jossa palauttamismenettely on vireillä, voi myöntää tapaamisoikeuden toiselle vanhemmalle päätöksellä, joka on täytäntöönpanokelpoinen siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsen asuinpaikka on, siihen asti että kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin antaa tapaamisoikeutta koskevan lopullisen päätöksen. Erillisen hyväksymismenettelyn käyttöönotto rajat ylittäviä sijoittamispäätöksiä varten ja siihen liittyvä kahdeksan viikon määräaika, jonka kuluessa pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion on vastattava pyyntöön Rajat ylittävien sijoitusten yhteydessä ehdotetaan otettavaksi käyttöön seuraavat uudet säännöt: –vastaavanottavan jäsenvaltion hyväksyntä vaaditaan kaikissa rajat ylittävissä sijoituksissa, jotka perustuvat jonkin jäsenvaltion tuomioistuimen tai viranomaisen päätökseen –yhdenmukaiset vaatimukset asiakirjoille, jotka on toimitettava hyväksyntää koskevan pyynnön mukana: pyynnön esittävän viranomaisen on esitettävä lasta koskeva kertomus ja perusteltava, miksi rajat ylittävää sijoitusta harkitaan –käännöksiä koskevat vaatimukset: pyynnön mukana on toimitettava käännös pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion kielelle –kaikki pyynnöt on toimitettava keskusviranomaisten välityksellä –pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion on vastattava pyyntöön kahdeksan viikon määräajassa. Eksekvatuurimenettelystä luopuminen ja sen sijaan tarvittavien takeiden antaminen niin, että niihin voidaan vedota täytäntöönpanovaiheessa esimerkiksi pyynnön esittäneen jäsenvaltion antaman päätöksen tunnustamista tai täytäntöönpanoa vastaan tai sen jäsenvaltion antamia konkreettisia täytäntöönpanotoimia vastaan, jossa täytäntöönpanoa haetaan, yhdessä ja samassa menettelyssä siinä jäsenvaltiossa, jossa täytäntöönpanoa haetaan Tuomioistuinten välinen yhteistyö ja jäsenvaltioiden keskinäinen luottamus on tähän mennessä saavuttanut kypsyysasteen, joka mahdollistaa siirtymisen yksinkertaisempaan ja edullisempaan tuomioiden liikkuvuuteen poistamalla jäsenvaltioiden välillä vielä olevat muodollisuudet. Vastaava eksekvatuurimenettelystä luopuminen on jo toteutettu monilla aloilla, myös perheoikeuden alalla (tapaamisoikeudet, tietyt palauttamismääräykset, elatusvelvollisuus). Sen vuoksi ehdotuksessa esitetään merkittävää muutosta eli eksekvatuurimenettelystä luopumista kaikkien asetuksen soveltamisalaan kuuluvien päätösten yhteydessä. Eksekvatuurimenettelystä luopumista täydennetään ottamalla käyttöön menettelylliset takeet, joiden avulla varmistetaan, että vastaajan oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja EU:n perusoikeuskirjan 47 artiklassa tarkoitetut vastaajan oikeudet saavat asianmukaisen suojan. Eksekvatuurimenettelystä luopumisen ansiosta rajat ylittävien riita-asioiden osapuolina olevat unionin kansalaiset voisivat säästää valtaosan menettelyyn nykyään liittyvistä kustannuksista (hakemuksen käsittely maksaa keskimäärin 2 200 euroa) ja välttää viivästykset, jotka voivat olla joissain tapauksissa pari kuukautta. Vastaajana olevalla vanhemmalla olisi käytössään oikeussuojakeinot, joiden avulla hän voisi poikkeuksellisissa olosuhteissa estää sen, että yhdessä jäsenvaltiossa annettu päätös pannaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa. Jos on pelättävissä, että jotakin konkreettisen täytäntöönpanotoimen tunnustamisesta kieltäytymistä tai täytäntöönpanon vastustamista koskevaa perustetta voitaisiin soveltaa, vastaaja voisi vastustaa tunnustamista ja/tai täytäntöönpanoa täytäntöönpanojäsenvaltiossa yhdessä ja samassa menettelyssä. Ehdotus sisältää yhdenmukaiset säännöt, joiden mukaan määritellään, missä tilanteissa on mahdollista vastustaa paitsi rajat ylittävää täytäntöönpanoa, täytäntöönpanoa yleensä. Viimeksi mainittuja sääntöjä sovellettaisiin esimerkiksi silloin kun olosuhteissa on tapahtunut muutos. Lisäksi säännöissä esitetään yhdenmukaisella tavalla tilanteet, joissa lapsi vastustaa täytäntöönpanoa tai joissa täytäntöönpanoa ei voida toteuttaa tilapäisistä tosiseikoista johtuvien esteiden vuoksi. Eksekvatuurimenettelyyn tarvittava aika ja siitä aiheutuvat kustannukset voidaan säästää ja suojata silti vastaajan oikeudet.

Samoin kuin nykyinen asetus, ehdotus sisältää myös useita vakiotodistuksia, joiden tarkoituksena on helpottaa ulkomailla annetun päätöksen tunnustamista tai täytäntöönpanoa, kun eksekvatuurimenettelyä ei ole. Näiden todistusten avulla toimivaltaisten viranomaisten on helpompi panna päätökset täytäntöön, ja ne vähentävät käännösten tarvetta. Velvollisuus antaa lapselle mahdollisuus esittää näkemyksensä Ehdotuksessa ei puututa lapsen kuulemista koskeviin jäsenvaltioiden sääntöihin ja käytäntöihin, vaan edellytetään niiden vastavuoroista tunnustamista. Tämä tarkoittaa, että asetuksessa säädetään nimenomaisesti velvollisuudesta antaa lapselle, joka kykenee muodostamaan omat näkemyksensä, mahdollisuus tulla kuulluksi. Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että kaikki jäsenvaltiot ovat ratifioineet lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen, joka jo velvoittaa ne kuulemaan lapsia, jotka täyttävät edellä mainitun edellytyksen, kaikissa heitä koskevissa maan sisäisissä ja rajat ylittävissä menettelyissä. On huomattava, että samoin kuin perusoikeuskirjan vastaavassa artiklassa, tässä tehdään ero yhtäältä sen suhteen, milloin lapselle on annettava mahdollisuus tulla kuulluksi (silloin kun hän kykenee muodostamaan/ilmaisemaan omat näkemyksensä), ja toisaalta sen suhteen, mikä painoarvo tuomarin on annettava lapsen näkemyksille (tämä riippuu lapsen iästä ja kypsyysasteesta). Tämä ero on kirjattava päätökseen ja sen liitteenä olevaan todistukseen. Sen vanhemman kannalta, joka hakee päätöksen täytäntöönpanoa toisessa jäsenvaltiossa, tämä tarkoittaa, että kyseisen maan tuomioistuin ei kieltäydy tunnustamasta päätöstä vain sillä perusteella, että lapsen kuuleminen on toteutettu toisessa jäsenvaltiossa eri tavalla kuin kyseisen tuomioistuimen soveltamat säännöt edellyttävät. Kohdennetut toimenpiteet täytäntöönpanon tehostamiseksi Ehdotuksessa esitetään useita toimenpiteitä täytäntöönpanon tehostamiseksi. Sen mukaan täytäntöönpanoa on haettava täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimelta, mutta jätetään sovellettava menettely, täytäntöönpanokeinot ja niiden yksityiskohdat kyseisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön määriteltäviksi. Tämä koskee esimerkiksi sitä, missä olosuhteissa olisi määrättävä mikin täytäntöönpanotoimenpide. Silloin kun toisessa jäsenvaltiossa annettua päätöstä on täsmennettävä tai mukautettava, jotta se voidaan panna täytäntöön täytäntöönpanosta vastaavan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen tuomioistuimen on tehtävä tarvittavat täsmennykset tai mukautukset päätöksen keskeistä sisältöä kunnioittaen. Kun osapuoli haluaa vastustaa toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanoa, sen olisi mahdollisuuksien mukaan ja pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestelmän mukaisesti voitava vedota samassa menettelyssä sekä perusteisiin, joiden nojalla voidaan kieltäytyä kyseisen toimenpiteen tunnustamisesta, että koko täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeviin perusteisiin. Se, että toimenpide on ristiriidassa lapsen edun kanssa joko siksi, että olosuhteet ovat muuttuneet (esimerkiksi lapsen sairastuttua vakavasti), tai siksi, että riittävän iän ja kypsyysasteen saavuttanut lapsi vastustaa sitä voimakkaasti, olisi otettava huomioon vain jos ristiriita on niin merkittävä, että se on verrattavissa oikeusjärjestyksen perusteisiin perustuvaan poikkeukseen. Ehdotuksessa esitetään myös alustavaa määräaikaa päätöksen täytäntöönpanolle. Jos täytäntöönpanoa ei ole tapahtunut, kun täytäntöönpanomenettelyn aloittamisesta on kulunut kuusi viikkoa, täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimen on ilmoitettava tästä pyynnön esittäneelle päätöksen antaneen jäsenvaltion keskusviranomaiselle (tai hakijalle, jos menettelyssä ei ole turvauduttu keskusviranomaisen apuun) ja esitettävä syyt, miksi täytäntöönpanoa ei ole tapahtunut määräajassa. Lisäksi ehdotuksessa säädetään, että päätöksen antanut tuomioistuin voi julistaa päätöksen väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi, vaikka kansallisessa lainsäädännössä ei säädettäisi tästä mahdollisuudesta. Tästä on hyötyä niiden oikeusjärjestelmien kannalta, joissa päätös ei ole täytäntöönpanokelpoinen niin kauan kuin siihen on mahdollista hakea muutosta. Tämän ansiosta vanhemmalla olisi oikeus tavata lasta väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi julistetun päätöksen nojalla niin kauan kuin päätöstä koskeva toisen vanhemman käynnistämä muutoksenhakumenettely on kesken. Keskusviranomaisten ja muiden pyynnön vastaanottavien viranomaisten tehtävien täsmentäminen ja riittäviä resursseja koskevan artiklan lisääminen Ehdotuksessa täsmennetään seuraavia seikkoja: 1) kuka voi pyytää, 2) millaista apua tai mitä tietoja, 3) keneltä, ja 4) missä tilanteessa. Siinä selvennetään, että keskusviranomaisten apua voivat pyytää myös tuomioistuimet ja lastensuojeluviranomaiset. Lisäksi ehdotuksessa täsmennetään, että lapsen sosiaalista taustaa koskevien selvitysten lisäksi on toimitettava selvitykset myös niistä aikuisista tai sisaruksista, joilla on merkitystä asetukseen perustuvien, lasta koskevien menettelyjen kannalta, jos lapsen tilanne sitä edellyttää. Ehdotuksessa selvennetään, että tämä on (tuomioistuimille) todisteiden vastaanottamista koskevaan asetukseen verrattuna maksuton vaihtoehto (mahdollisia käännöskustannuksia lukuun ottamatta) ja muodostaa lastensuojeluviranomaisille oikeusperustan hankkia tarvittavat tiedot muista jäsenvaltioista keskusviranomaisten välityksellä. Pyynnön mukana on toimitettava käännös pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion kielelle. Ehdotuksessa esitetään myös vähimmäisvaatimukset, joiden perusteella selvitystä sosiaalisesta taustasta on pyydettävä, eli kuvaus menettelyistä, joissa se tarvitaan, ja tilanteista, joissa nämä menettelyt on aloitettava. Ehdotuksessa asetetaan määräaika, jonka kuluessa pyynnön vastaanottavan viranomaisen on vastattava pyyntöön. Ehdotetussa asetuksessa täsmennetään, että kansallinen viranomainen, jolta sosiaalista selvitystä pyydetään, on asetukseen perustuvan erillisen velvollisuuden nojalla velvoitettu antamaan tällaisen selvityksen, ilman että sitä varten tarvitsee täyttää mitään muita pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisia vaatimuksia. Esimerkki: ennen kuin jäsenvaltion tuomioistuin antaa päätöksen toimivalta-alueellaan oleskelevan lapsen huostaanotosta, se voi saada keskusviranomaisten välityksellä tietoa siitä, onko toisessa maassa vireillä asiaan liittyviä menettelyjä ja pyytää tätä kautta jäljennökset mahdollisista saman perheen muita lapsia koskevista turvaamistoimenpiteitä koskevista päätöksistä tai sisaruksia ja näiden keskinäisiä suhteita tai vanhempaa koskevista mahdollisista sosiaalisista selvityksistä, joilla on merkitystä vireillä olevan menettelyn kannalta. Lisäksi ehdotuksessa vaaditaan jäsenvaltioita varmistamaan, että keskusviranomaisilla on riittävät taloudelliset ja henkilöresurssit, jotta ne voivat hoitaa niille tällä asetuksella osoitetut velvollisuudet. Ehdotuksessa ei esitetä muutoksia asetuksen soveltamisalaan eikä avioliittoa koskeviin asioihin, vaan niiden osalta säilytetään nykytilanne. Tämä tarkoittaa, että I luku (määritelmien selventämistä lukuun ottamatta) ja II luvun 1 jakso (6 ja 7 artiklan selventämistä lukuun ottamatta) eivät sisällä muutoksia. Näin ollen kansainvälisen avioliiton osapuolet voivat edelleen yhdistää eri menettelyjä nykyisen asetuksen ja muiden perheoikeutta koskevien säädösten (mm. elatusapuasetuksen) mukaisesti. Samoin säilyy joustavuus sen suhteen, että puolisot voivat edelleen hakea avioeroa missä tahansa asetuksen mukaisessa oikeuspaikassa. Pariskunnat, joilla ei ole yhteistä EU:n kansalaisuutta ja jotka asuvat EU:n ulkopuolisessa maassa, mutta joilla on yhteyksiä tiettyyn jäsenvaltioon, voivat edelleen hakea avioeroa EU:n tuomioistuimissa kansallisten sääntöjen nojalla tai hakea (EU:n ulkopuolisessa maassa myönnetyn) avioeronsa tunnustamista EU:ssa. Uudelleenlaatimiseen liittyviä muutoksia ei ole myöskään seuraavissa artikloissa: 1, 2, 3, 4, 5, 6 ja 7 artikla, 8 artiklan 2 kohta, 9 ja 10 artikla, 11 artiklan 1, 2, 3, 5 ja 7 kohta, 12 artiklan 2 ja 4 kohta, 13 ja14 artikla, 15 artiklan 1–5 kohta, 16, 17, 18 ja 19 artikla, 20 artiklan 2 kohta, 21 artiklan 1, 2 ja 4 kohta, 22 artikla, 23 artiklan a ja c–f alakohta, 24, 25, 26 ja 27 artikla, 41 artiklan 2 kohta, 42 artiklan 2 kohta, 44, 48, 49, 51, 53 ja 54 artikla, 55 artiklan b–e alakohta, 56 artiklan 2 ja 3 kohta, 58 artikla, 59 artiklan 1 kohta, 60 artiklan a–d alakohta, 63 ja 66 artikla, 67 artiklan a ja b alakohta. ê 2201/2003 (mukautettu) ð uusi 2016/0190 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON ASETUS

tuomioistuimen toimivallasta, sekä tuomioiden Ö päätösten Õ tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja Ö kansainvälisestä lapsikaappauksesta Õ asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta (uudelleenlaadittu) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Ö Euroopan unionin toiminnasta tehdyn Õ yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 61 artiklan c kohdan ja 67 artiklan 1 kohdan 81 artiklan 3 kohdan, ottaa huomioon Ö Euroopan Õ komission ehdotuksen , ð sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ï ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon , ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon , noudattaa erityistä lainsäätämisjärjestystä, sekä katsoo seuraavaa: ò uusi (1)Neuvoston asetusta (EY) N:o 2201/2003 on muutettu merkittävästi. Koska siihen on tehtävä uusia muutoksia, se olisi selkeyden vuoksi laadittava uudelleen. (2)Tällä asetuksella vahvistetaan tuomioistuimen toimivaltaa koskevat yhdenmukaiset säännöt avioeroa, asumuseroa ja avioliiton pätemättömäksi julistamista varten sekä säännöt sellaisia vanhempainvastuuta koskevia riita-asioita varten, joihin liittyy kansainvälisiä tekijöitä. Asetuksella helpotetaan päätösten vapaata liikkuvuutta unionissa vahvistamalla säännökset, jotka koskevat niiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa muissa jäsenvaltioissa. ê 2201/2003 johdanto-osan 1 kappale (mukautettu) ð uusi (3)ð Unionin oikeusalueen sujuva ja asianmukainen toiminta on äärimmäisen tärkeää, kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeusjärjestelmät ja -perinteet. Sen vuoksi olisi edelleen parannettava keskinäistä luottamusta oikeusjärjestelmien välillä. ï Euroopan yhteisö Ö Unioni Õ on ottanut tavoitteekseen luoda vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus Ö ja oikeussuojan saatavuus, ja pitää sitä yllä ja kehittää sitä Õ. ð Näiden tavoitteiden toteuttamiseksi olisi vahvistettava henkilöiden ja erityisesti lasten oikeuksia oikeudellisissa menettelyissä, jotta voidaan helpottaa oikeus- ja hallintoviranomaisten yhteistyötä ja sellaisten perheoikeudellisissa asioissa annettujen päätösten täytäntöönpanoa, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Siviiliasioissa annettujen päätösten vastavuoroista tunnustamista olisi tehostettava, oikeussuojakeinojen saatavuutta yksinkertaistettava ja tiedonvaihtoa jäsenvaltioiden viranomaisten välillä parannettava. ï (4)Tätä varten yhteisö Ö unioni Õ toteuttaa muun muassa siviilioikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön alalla toimenpiteitä, ð joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, etenkin silloin kun se on ïjotka ovat tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta. ò uusi

(5)Jotta voitaisiin saavuttaa avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa annettujen päätösten vapaata liikkuvuutta koskeva tavoite, on tarpeen ja asianmukaista, että tuomioistuimen toimivaltaa sekä päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä säännellään sitovalla ja sellaisenaan sovellettavalla unionin säädöksellä. ê 2201/2003 johdanto-osan 2 kappale (mukautettu) Eurooppa-neuvosto piti Tampereen kokouksessaan oikeuden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta oikeudellisen yhteistyön kulmakivenä ja määritti tapaamisoikeuden ensisijaiseksi asiaksi. ê 2201/2003 johdanto-osan 3 kappale (mukautettu) 29 päivänä toukokuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1347/2000 säädetään tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa, kun tuomiot on annettu avioliitto-oikeuden alaan kuuluvien menettelyjen yhteydessä. Kyseisen asetuksen sisältö vastasi pääosin 28 päivänä toukokuuta 1998 samasta aiheesta tehtyä yleissopimusta . ê 2201/2003 johdanto-osan 4 kappale (mukautettu) Ranska esitti 3 päivänä heinäkuuta 2000 aloitteen neuvoston asetuksen antamiseksi lasten tapaamisoikeutta koskevien tuomioiden vastavuoroisesta täytäntöönpanosta . ê 2201/2003 johdanto-osan 5 kappale (mukautettu) ð uusi (6)Kaikkien lasten tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi tämän asetusksen Ö olisi Õ kattaa katettava kaikki vanhempainvastuuta koskevat tuomiot Ö päätökset Õ , mukaan luettuina lastensuojelutoimenpiteet, riippumatta niiden yhteydestä avioliitto-oikeuden alaan kuuluviin menettelyihin ð tai muihin menettelyihin ï . ê 2201/2003 johdanto-osan 6 kappale (mukautettu) (7)Vanhempainvastuuta koskevien sääntöjen soveltaminen tulee usein esiin avioliitto-oikeuden alaan kuuluvien menettelyjen yhteydessä, minkä vuoksi on tarkoituksenmukaisempaa Ö tarkoituksenmukaista Õ , että on yksi ainoa säädös avioeroa ja vanhempainvastuuta koskevia asioita varten. ê 2201/2003 johdanto-osan 7 kappale (mukautettu) Tätä asetusta sovelletaan siviilioikeudellisissa asioissa riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa asiaa käsitellään.

ê 2201/2003 johdanto-osan 8 kappale (mukautettu) (8)Avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevien tuomioiden Ö päätösten Õ osalta tätä asetusta olisi sovellettava ainoastaan aviosuhteen purkamiseen eikä siinä pitäisi käsitellä kysymyksiä esimerkiksi avioeron syistä, avioliiton varallisuusoikeudellisista vaikutuksista tai muista mahdollisista liitännäistoimenpiteistä. ê 2201/2003 johdanto-osan 9 kappale (mukautettu) (9)Lapsen omaisuuden osalta tätä asetusta olisi sovellettava vain toimenpiteisiin lapsen suojelemiseksi eli i) henkilön tai elimen nimeämiseen hoitamaan lapsen omaisuutta, edustamaan lasta ja avustamaan häntä sekä siihen liittyviin tehtäviin ja ii) lapsen omaisuuden hallinnoimiseen, säilyttämiseen ja luovuttamiseen liittyviin toimenpiteisiin. Tässä yhteydessä asetuksen asetusta pitäisi Ö soveltaa Õ esimerkiksi soveltua tapaukseen, jossa vanhempien välillä on riita Ö menettelyn aiheena on Õ lapsen omaisuuden hallinnoimisesta Ö vastaavan henkilön tai elimen nimeäminen Õ. Lapsen omaisuuteen liittyviä toimenpiteitä, jotka eivät koske lapsen suojelua, olisi edelleen säänneltävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1215/2012 . ê 2201/2003 johdanto-osan 10 kappale (mukautettu) (10)Tätä asetusta ei ole tarkoitettu sovellettavaksi asioihin, jotka liittyvät sosiaaliturvaan, julkisoikeudellisiin toimenpiteisiin koulutus- ja terveysasioissa tai turvapaikkaoikeutta ja maahanmuuttoa koskeviin päätöksiin. Sitä ei myöskään sovelleta Ö ei pitäisi soveltaa Õ vanhemmuuden vahvistamiseen, sillä se ei liity vanhempainvastuun määräämiseen eikä muihin henkilöiden oikeudelliseen asemaan liittyviin kysymyksiin. Sitä ei myöskään sovelleta lasten tekemien rikosten johdosta toteutettuihin toimenpiteisiin. ê 2201/2003 johdanto-osan 11 kappale (mukautettu) (11)Elatusapua koskevat asiat eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, koska niitä Ö kyseisiä velvoitteita Õ säännellään jo Ö neuvoston Õ asetuksella (EY) N:o 44/2001 4/2009 . Tämän asetuksen nojalla toimivaltaisilla tuomioistuimilla Ö viranomaisilla Õ on yleensä toimivalta ratkaista elatusapua koskevia Ö liitännäisiä Õ asioita Ö tuon Õ asetuksen (EY) N:o 44/2001 35 artiklan 2 kohdan Ö d alakohdan Õ mukaisesti. ò uusi (12)Tätä asetusta olisi sovellettava kaikkiin alle 18-vuotiaisiin lapsiin samalla tavoin kuin toimivallasta, sovellettavasta laista, toimenpiteiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä vanhempainvastuuseen ja lasten suojeluun liittyvissä asioissa 19 päivänä lokakuuta 1996 tehtyä Haagin yleissopimusta, jäljempänä ’vuoden 1996 Haagin yleissopimus’. Näin voitaisiin välttää päällekkäisyys aikuisten kansainvälisestä suojelusta 13 päivänä tammikuuta 2000 tehdyn Haagin yleissopimuksen kanssa, koska sitä sovelletaan 18 vuoden iästä alkaen. Alle 16-vuotiaisiin lapsiin olisi edelleen sovellettava kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25 päivänä lokakuuta 1980 tehtyä yksityisoikeuden alaa koskevaa Haagin yleissopimusta, jäljempänä ’vuoden 1980 Haagin yleissopimus’, ja siten myös tämän asetuksen III lukua, jolla säännellään vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen soveltamista jäsenvaltioiden välisissä suhteissa. ê 2201/2003 johdanto-osan 12 kappale (mukautettu) ð uusi (13)Tässä asetuksessa vahvistetut tToimivaltasäännökset vanhempainvastuuta koskevissa asioissa on muotoiltu lapsen edun perusteella ð ja niitä olisi sovellettava sen mukaisesti. Viittauksia lapsen etuun olisi tulkittava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklan ja lapsen oikeuksista 20 päivänä marraskuuta 1989 tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen mukaisesti. ï (14)ja ottaen erityisesti huomioon Ö Lapsen edun suojelemiseksi toimivalta olisi määritettävä ottaen ensisijaisesti huomioon Õ läheisyyden periaate. Niinpä Ö Sen vuoksi Õ toimivallan pitäisi ensisijaisesti olla tuomioistuimilla siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsen asuinpaikka on, paitsi tietyissä olosuhteissa lapsen asuinpaikan muuttuessa tai lapsen huoltajien sovittua toisin.

ò uusi (15)Kun lapsen asuinpaikka vaihtuu laillisen muuton seurauksena, toimivallan olisi seurattava lasta, jotta voidaan noudattaa läheisyyden periaatetta. Tätä olisi sovellettava sekä silloin kun mitään menettelyä ei ole vireillä että silloin kun menettely on vireillä. Menettelyn ollessa vireillä osapuolet voivat kuitenkin oikeudenkäytön tehokkuuden vuoksi sopia, että toimivalta säilyy sen jäsenvaltion tuomioistuimella, jossa menettely on vireillä, niin kauan että asiassa on annettu lopullinen päätös, edellyttäen että tämä on lapsen edun mukaista. Tämä mahdollisuus on erityisen tärkeä silloin kun menettely on lähellä päättymistä ja toinen vanhemmista haluaa muuttaa lapsen kanssa toiseen jäsenvaltioon. (16)Tietyissä olosuhteissa ja silloin kun se on lapsen edun mukaista, voidaan myös katsoa, että vanhempainvastuuta koskeva toimivalta on siinä jäsenvaltiossa, jossa vanhempien välillä on vireillä avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskeva menettely, tai jossakin toisessa jäsenvaltiossa, johon lapsella on kiinteät siteet ja josta osapuolet ovat sopineet, vaikka lapsi ei asukaan tuossa jäsenvaltiossa. Tällainen toimivalta muodostaa poikkeuksen läheisyysperiaatteeseen, jonka mukaan toimivalta on sillä jäsenvaltiolla, jossa lapsen asuinpaikka on, ja johon ei sovelleta toimivallan jatkuvuutta koskevaa periaatetta (perpetuatio fori), ja sen olisi lakattava viimeistään silloin kun vanhempainvastuuta koskevassa menettelyssä annettu päätös on saanut lainvoiman, jotta mahdollisissa myöhemmissä menettelyissä voidaan noudattaa läheisyysperiaatetta. ê 2201/2003 johdanto-osan 16 kappale (mukautettu) ð uusi (17)Tämä asetus ei saisi estää Ö sellaisen Õ jäsenvaltion tuomioistuimia Ö viranomaisia Õ Ö , jolla ei ole asiassa toimivaltaa, toteuttamasta Õ kiireellisissä tapauksissa toteuttamasta siinä Ö jäsen Õ valtiossa oleviaa henkilöitä tai olevaa ð lapsen ï omaisuutta koskevia väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimenpiteitä. ð Nämä toimenpiteet olisi tunnustettava ja pantava täytäntöön kaikissa muissa jäsenvaltioissa, myös niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat tämän asetuksen mukaisesti toimivaltaisia, siihen asti että tällaisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on toteuttanut aiheellisiksi katsomansa toimenpiteet. Yhden jäsenvaltion tuomioistuimessa annettuja toimenpiteitä olisi kuitenkin muutettava tai ne olisi korvattava ainoastaan tuomioistuimen antamilla toimenpiteillä siinä jäsenvaltiossa, jolla on toimivalta käsitellä pääasia. Jos viranomaiselle, jolla on toimivalta antaa ainoastaan väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimenpiteitä, tehdään pääasiaa koskeva hakemus, sen olisi oma-aloitteisesti todettava, ettei sillä ole toimivaltaa käsitellä sitä. Jos lapsen edun suojelu niin vaatii, viranomaisen olisi ilmoitettava toteutetuista toimenpiteistä sen jäsenvaltion viranomaiselle, joka on tämän asetuksen mukaisesti toimivaltainen tutkimaan pääasian, joko suoraan tai keskusviranomaisen välityksellä. Se, ettei toimenpiteestä ole ilmoitettu toisen jäsenvaltion viranomaiselle, ei kuitenkaan saisi olla peruste olla tunnustamatta toimenpidettä. ï ê 2201/2003 johdanto-osan 13 kappale (mukautettu) ð uusi (18)ð Poikkeustapauksissa sen jäsenvaltion viranomaisilla, jossa lapsen asuinpaikka on, ei välttämättä ole parhaat edellytykset asian käsittelyyn. ï Lapsen edun mukaisesti tässä asetuksessa sallitaan, että toimivaltainen tuomioistuin Ö viranomainen Õ voi poikkeuksellisesti ja tietyin edellytyksin siirtää Ö toimivaltansa Õ Ö tietyssä Õ asianssa toisen jäsenvaltion tuomioistuimeen Ö viranomaiselleÕ, jos tällä Ö viranomaisella Õ on paremmat edellytykset asian käsittelyyn. Tällöin tuomioistuimen Ö viranomaisen Õ , johon jolle asia on siirretty, ei pitäisi kuitenkaan voida siirtää asiaa Ö toimivaltaa Õ edelleen kolmannenlle tuomioistuimen Ö viranomaiselle Õ käsiteltäväksi. ò uusi (19)Kun viitataan ’tämän asetuksen mukaiseen toimivaltaan’ vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, viittauksen tulisi kattaa myös 7–14 artikla, eli myös tämän asetuksen 13 artiklan nojalla sallittu kansalliseen lakiin perustuva toimivalta muissa tapauksissa sekä toimivallan siirtoon perustuva toimivalta. ê 2201/2003 johdanto-osan 14 kappale (mukautettu) (20)Tämä asetus ei saisi vaikuttaa diplomaattisita erioikeuksia Ö koskemattomuutta Õ koskevan kansainvälisen oikeuden soveltamiseen. Jos tämän asetuksen mukaisesti toimivaltainen tuomioistuin Ö mukaista toimivaltaa Õ ei voida käyttää toimivaltaansa kansainväliseen oikeuteen perustuvan diplomaattisen erioikeuden Ö koskemattomuuden Õ vuoksi, toimivaltaa olisi määritettävä Ö käytettävä Õ sellaisen jäsenvaltion Ö kansallisen Õ lainsäädännön mukaisesti, jossa asianomainen henkilö ei nauti erioikeuksia Ö tällaista koskemattomuutta Õ. ê 2201/2003 johdanto-osan 15 kappale (mukautettu)

(21)Asiakirjojen tiedoksiantoon menettelyissä, jotka on pantu vireille tämän asetuksen nojalla, olisi sovellettava oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa 29 päivänä toukokuuta 2000 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1348/2000 Ö Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1393/2007 Õ. ò uusi (22)Jos jonkin sellaisen jäsenvaltion viranomaisessa, joka ei ole tämän asetuksen mukaisesti toimivaltainen, on vireillä menettely, jonka tulos riippuu tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan liitännäiskysymyksen ratkaisemisesta, tämän asetuksen ei pitäisi estää viranomaista ratkaisemasta tuota kysymystä. Jos menettely koskee esimerkiksi perintöasiaa, jossa lapsi on osallisena, ja on nimitettävä edunvalvoja edustamaan lasta menettelyssä, perintöasian käsittelyä varten toimivaltaisen viranomaisen olisi sen vuoksi voitava nimittää edunvalvoja tätä vireillä olevaa menettelyä varten riippumatta siitä, onko tämä viranomainen tämän asetuksen mukaisesti toimivaltainen vanhempainvastuuta koskevissa asioissa. Tällaisen liitännäiskysymyksen ratkaisulla olisi oltava oikeusvaikutuksia ainoastaan kyseisessä menettelyssä. ê 2201/2003 johdanto-osan 18 kappale Jos tuomioistuin on tehnyt vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan nojalla päätöksen olla palauttamatta lasta, sen olisi ilmoitettava asiasta sen jäsenvaltion toimivaltaiselle tuomioistuimelle tai keskusviranomaiselle, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä. Viimeksi mainitun tuomioistuimen, jos asia ei ole vielä sen käsiteltävänä, tai keskusviranomaisen olisi ilmoitettava asiasta osapuolille. Tämä velvoite ei saisi estää keskusviranomaista ilmoittamasta asiasta myös asianomaisille viranomaisille kansallisen lainsäädännön mukaisesti. ê 2201/2003 johdanto-osan 19 kappale (mukautettu) ð uusi (23)ð Tämän asetuksen mukaisissa vanhempainvastuuta koskevissa menettelyissä sekä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaisissa palauttamismenettelyissä olisi noudatettava lapsen oikeutta esittää näkemyksensä vapaasti, ja nämä näkemykset olisi otettava asianmukaisella tavalla huomioon, kun arvioidaan lapsen etua. ï Lapsen kuulemisella on ð Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklan 1 kohdan ja lapsen oikeuksista tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen 12 artikan mukaisesti ï tärkeä merkitys tämän asetuksen soveltamisessa,. ilman että tTällä sillä Ö asetuksella Õ ei Ö kuitenkaan Õ pyrittäisiin pyritä muuttamaan asiassa sovellettavia kansallisia menettelyjä ð säätämään siitä, miten lasta olisi kuultava, eli olisiko esimerkiksi tuomarin kuultava lasta henkilökohtaisesti vai olisiko erityisen koulutuksen saaneen asiantuntijan kuultava lasta ja esitettävä tuomioistuimelle raportti jälkikäteen tai olisiko lasta kuultava oikeussalissa vai jossakin muussa paikassa ï . ê 2201/2003 johdanto-osan 20 kappale (mukautettu) (24)Lasta voidaan Ö tarvittaessa Õ kuulla jossakin toisessa jäsenvaltiossa jäsenvaltioiden tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvassa todisteiden vastaanottamisessa 28 päivänä toukokuuta 2001 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1206/2001 säädettyjen menettelyjen mukaisesti. ê 2201/2003 johdanto-osan 17 kappale (mukautettu) (25)Lapsen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä koskevissa tapauksissa lapsi olisi palautettava viipymättä, ja tähän tarkoitukseen olisi edelleen sovellettava 25 päivänä lokakuuta Ö vuoden Õ 1980 tehtyä Haagin yleissopimusta, sellaisena kuin sitä täydentävät se on tämän asetuksen ja erityisesti 11 artiklan III luvun säännöksetillä täydennettynä. ò uusi

(26)Jotta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukainen palauttamismenettely voitaisiin saada päätökseen mahdollisimman nopeasti, jäsenvaltioiden olisi keskitettävä näitä menettelyjä koskeva toimivalta yhdelle tai useammalle tuomioistuimelle ottaen asianmukaisella tavalla huomioon kansallisen oikeushallintonsa rakenne. Toimivallan keskittäminen rajoitetulle määrälle tuomioistuimia yhdessä jäsenvaltiossa on olennainen ja tuloksellinen väline, jonka avulla voidaan nopeuttaa lapsikaappaustapausten käsittelyä useissa jäsenvaltioissa, koska tuomareille, jotka käsittelevät useita tällaisia tapauksia, muodostuu erityistä asiantuntemusta. Oikeusjärjestelmän rakenteesta riippuen lapsikaappaustapauksia koskeva toimivalta voitaisiin keskittää joko yhdelle tuomioistuimelle koko maan osalta tai rajoitetulle määrälle tuomioistuimia, käyttäen lähtökohtana esimerkiksi muutoksenhakutuomioistuinten lukumäärää ja keskittämällä kansainvälisiä lapsikaappaustapauksia koskeva toimivalta yhdelle ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kunkin muutoksenhakutuomioistuimen tuomiopiirissä. Jokaisen oikeusasteen olisi annettava päätöksensä viimeistään kuuden viikon kuluttua siitä kun hakemus tai muutoksenhaku on toimitettu sen käsiteltäväksi. Jäsenvaltioiden olisi säädettävä, että vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla tehtyyn, lapsen palauttamista tai palauttamatta jättämistä koskevaan päätökseen on mahdollista hakea muutosta vain kerran. (27)Kun keskusviranomaiset aloittavat oikeudenkäyntimenettelyn tai avustavat oikeudenkäyntimenettelyn aloittamisessa lapsen palauttamiseksi vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla, niiden olisi varmistettava, että tällaista menettelyä varten laadittu asiakirja-aineisto on täydellinen kuuden viikon kuluessa, paitsi jos se on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi mahdotonta. Jotta pyynnön vastaanottanut keskusviranomainen voisi noudattaa tätä määräaikaa, pyynnön esittäneen keskusviranomaisen olisi oltava tiiviisti yhteydessä hakijan kanssa ja vastattava kaikkiin pyynnön vastaanottaneen keskusviranomaisen esittämiin lisätietoja tai puuttuvia asiakirjoja koskeviin pyyntöihin viipymättä. (28)Kaikissa lasta koskevissa tapauksissa ja erityisesti kun kyseessä on kansainvälinen lapsikaappaus, oikeus- ja hallintoviranomaisten olisi harkittava mahdollisuutta saada aikaan sovintoratkaisu sovittelua ja muita asianmukaisia keinoja käyttäen ja tarvittaessa olemassa olevien, sovittelua vanhempainvastuuta koskevissa rajat ylittävissä riita-asioissa edistävien verkostojen ja tukirakenteiden avulla. Tällaisten toimien ei kuitenkaan pitäisi aiheettomasti pitkittää vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen perustuvaa palauttamismenettelyä. ê 2201/2003 johdanto-osan 17 kappale (mukautettu) ð uusi (29)Sen jäsenvaltion tuomioistuinten, johon lapsi on luvattomasti viety tai josta hänet on luvattomasti jätetty palauttamatta, olisi tietyissä asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa voitava vastustaa Ö kieltäytyä Õ hänen palauttamistaan Ö palauttamisesta Õ. ð vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaisesti. Ennen kuin tuomioistuin kieltäytyy palauttamasta lasta, sen olisi kuitenkin arvioitava, onko asianmukaiset suojelutoimet toteutettu tai voitaisiinko ne toteuttaa sellaisten lapsen etuun kohdistuvien riskien poistamiseksi, jotka voisivat estää palauttamisen vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla. Tätä varten tuomioistuimen olisi kuultava sen jäsenvaltion toimivaltaisia oikeus- ja hallintoviranomaisia, jossa lapsen asuinpaikka on, keskusviranomaisten tai 28 päivänä toukokuuta 2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/470/EY perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston avustuksella, ja asianmukaisissa tapauksissa määrättävä tämän asetuksen 12 artiklan nojalla tarvittavat suojelutoimenpiteet lapsen turvallisen paluun varmistamiseksi. Nämä toimenpiteet olisi tunnustettava ja pantava täytäntöön kaikissa muissa jäsenvaltioissa, myös niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat tämän asetuksen mukaisesti toimivaltaisia, siihen asti että tällaisen jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin on toteuttanut aiheellisiksi katsomansa toimenpiteet. ï (30)ð Kun sen jäsenvaltion tuomioistuin, johon lapsi on luvattomasti viety tai josta hänet on luvattomasti jätetty palauttamatta, päättää kieltäytyä palauttamasta lasta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla, sen olisi nimenomaisesti mainittava päätöksessään ne vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen artiklat, joihin kieltäytyminen perustuu. ï Tällainen tuomio Ö päätös Õ olisi kuitenkin voitava Ö voidaan kuitenkin Õ korvata myöhemmin Ö päätöksellä, jonka Õ sen jäsenvaltion tuomioistuimen tuomiolla, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä ð , antaa huoltajuusmenettelyssä sen jälkeen kun on perusteellisesti selvitetty lapsen etu, ï. Jos kyseisessä tuomiossa Ö päätöksessä Õ edellytetään lapsen palauttamista, lapsi olisi palautettava vaatimatta minkään erityisen menettelyn noudattamista tuomion Ö päätöksen Õ tunnustamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi jäsenvaltiossa, jossa lapsi on. ê 2201/2003 johdanto-osan 21 kappale Jäsenvaltioiden tuomioistuinten antamien tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon olisi perustuttava keskinäisen luottamuksen periaatteeseen, ja tunnustamatta jättämisen perusteet olisi rajoitettava ainoastaan välttämättömimpiin. ê 2201/2003 johdanto-osan 22 kappale Viralliset asiakirjat ja jossakin jäsenvaltiossa täytäntöönpanokelpoiset osapuolten väliset sopimukset olisi katsottava tuomioiksi tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä sovellettaessa. ê 2201/2003 johdanto-osan 23 kappale (mukautettu) ð uusi (31)Tampereen Eurooppa-neuvosto katsoi päätelmissään (34 kohta), ð Keskinäinen luottamus lainkäyttöön unionissa oikeuttaa periaatteen, ï että perheoikeudellisissa asioissa annetut tuomiot Ö yhdessä jäsenvaltiossa annetut päätökset Õ olisi ”tunnustettava sellaisinaan kaikkialla unionissa Ö kaikissa jäsenvaltioissa Õ ilman välivaiheen käsittelyä Ö tunnustamismenettelyä Õ tai ilman perusteita kieltäytyä täytäntöönpanosta. Tästä syystä lapsen tapaamisoikeutta koskevat tai palauttamista koskevat tuomiot, joista tuomion antanut jäsenvaltio on antanut todistuksen Ö Erityisesti kun esitetään toisessa jäsenvaltiossa annettu avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskeva päätös, johon ei voida enää hakea muutosta päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa Õ Ö , pyynnön vastaanottavan vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten Õ olisi tunnustettava Ö päätös Õ ja ne ovat täytäntöönpanokelpoisia kaikissa muissa jäsenvaltioissa Ö lain nojalla Õ edellyttämättä minkään muun menettelyn noudattamista Ö ja päivitettävä väestörekisteritietonsa sen mukaisesti Õ . Kyseisten tuomioiden täytäntöönpanoa koskevia yksityiskohtaisia järjestelyjä säännellään edelleen kansallisella lainsäädännöllä. ò uusi

(32)Päätöksen tunnustamisesta olisi kieltäydyttävä vain jos yksi tai useampi 37 ja 38 artiklassa säädetyistä tunnustamisesta kieltäytymistä koskevista perusteista täyttyy. Perusteisiin, joista säädetään 38 artiklan 1 kohdan a–c alakohdassa, ei kuitenkaan voida vedota sellaisia 26 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan nojalla annettuja, tapaamisoikeutta tai palauttamista koskevia päätöksiä vastaan, joista on annettu todistus päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa tämän asetuksen mukaisesti, sillä näin oli jo asetuksen (EY) N:o 2201/2003 nojalla. (33)Lapsia koskevien rajat ylittävien riita-asioiden käsittelyn nopeuttamiseksi ja kustannusten vähentämiseksi on lisäksi aiheellista poistaa täytäntöönpanojäsenvaltiossa ennen täytäntöönpanoa toteutettava täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista koskeva menettely kaikkien vanhempainvastuuta koskevien päätösten osalta. Asetuksella (EY) N:o 2201/2003 tämä vaatimus poistettiin ainoastaan tapaamisoikeutta koskevien ja eräiden lapsen palauttamista koskevien päätösten osalta, mutta tässä asetuksessa otetaan käyttöön yksi ainoa menettely, jota sovelletaan kaikkiin vanhempainvastuuta koskevien päätösten rajat ylittävään täytäntöönpanoon. Tämän seurauksena minkä tahansa jäsenvaltion viranomaisten antamaa päätöstä olisi kohdeltava niin kuin se olisi annettu täytäntöönpanojäsenvaltiossa, ellei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu. (34)Viralliset asiakirjat ja jossakin jäsenvaltiossa täytäntöönpanokelpoiset osapuolten väliset sopimukset olisi katsottava tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä sovellettaessa ’päätöksiksi’. (35)Täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimen olisi määrättävä erityisistä täytäntöönpanotoimenpiteistä ja annettava tarvittavat liitännäismääräykset, joita kansallinen täytäntöönpanolainsäädäntö mahdollisesti edellyttää, ja annettava täytäntöönpanosta vastaavalle toimivaltaiselle viranomaiselle ohjeet täytäntöönpanon aloittamiseksi. Jos toisessa jäsenvaltiossa tehtyä päätöstä on täsmennettävä tai mukautettava, jotta se voidaan panna täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen tuomioistuimen olisi tehtävä tarvittavat täsmennykset tai mukautukset päätöksen olennaista sisältöä kunnioittaen. Erityisesti jos tapaamisoikeutta koskeva päätös ei ole riittävän tarkka tai siinä ei ole mainittu tarvittavia käytännön järjestelyjä, tällaiset lisäykset olisi tehtävä täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimessa. Jos päätökseen sisältyy toimenpide tai määräys, jota vastaanottaneen jäsenvaltion lainsäädäntö ei tunne, tuo toimenpide tai määräys, mukaan lukien siinä mainitut oikeudet, olisi mahdollisuuksien mukaan mukautettava sellaiseksi toimenpiteeksi tai määräykseksi, jolla on vastaanottaneen jäsenvaltion lainsäädännössä vastaava vaikutus ja tarkoitus. (36)Yhdessä jäsenvaltiossa annetun päätöksen suora täytäntöönpano toisessa jäsenvaltiossa ilman täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista ei saisi vaarantaa puolustuksen oikeuksia. Sen vuoksi henkilöllä, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, olisi oltava mahdollisuus hakea päätöksen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymistä, jos hän katsoo, että jokin tässä asetuksessa säädetty tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva peruste täyttyy. (37)Osapuolen, joka vastustaa toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanoa, olisi mahdollisuuksien mukaan ja täytäntöönpanojäsenvaltion oikeusjärjestelmän mukaisesti voitava vedota samassa menettelyssä sekä tämän asetuksen 37 ja 38 artiklassa säädettyihin tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeviin perusteisiin että tämän asetuksen 40 artiklan 2 kohdassa säädettyihin koko täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeviin perusteisiin. Jos päätöksen täytäntöönpano on ristiriidassa lapsen edun kanssa sen vuoksi, että lapsi, jonka ikä ja kehitystaso on arvioitu riittäviksi, vastustaa sitä voimakkaasti, tai että olosuhteissa on päätöksen antamisen jälkeen tapahtunut jokin muutos, tämä olisi otettava huomioon vain jos ristiriita on verrattavissa oikeusjärjestyksen perusteisiin perustuvaan poikkeukseen. Kansallisen lainsäädännön mukaisiin täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteisiin ei saa vedota. Jos täytäntöönpanosta kieltäytyminen perustuu sellaisen lapsen vastustukseen, jonka ikä ja kehitystaso on arvioitu riittäviksi, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi kuitenkin ennen täytäntöönpanosta kieltäytymistä toteutettava kaikki soveltuvat toimenpiteet valmistellakseen lasta täytäntöönpanoon, jotta hän suostuisi yhteistyöhön. (38)Henkilölle, jota vastaan toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanoa haetaan, olisi ilmoitettava asiasta antamalla hänelle tiedoksi tällä asetuksella käyttöön otettava todistus riittävän ajoissa ennen ensimmäisen täytäntöönpanotoimen toteuttamista ja tarvittaessa liitettävä mukaan myös päätös. Tässä yhteydessä ensimmäisellä täytäntöönpanotoimella olisi tarkoitettava ensimmäistä tällaisen tiedoksiannon jälkeen toteutettavaa täytäntöönpanotoimenpidettä. ê 2201/2003 johdanto-osan 24 kappale (mukautettu) ð uusi (39)Tuomion Ö Päätöksen Õ täytäntöönpanon helpottamiseksi myönnettyyn todistukseen ei pitäisi saada hakea muutosta. Todistukseen pitäisi voida hakea oikaisua ainoastaan asiavirheen perusteella eli jos tuomion Ö päätöksen Õ sisältö on esitetty todistuksessa virheellisesti. ð Todistus olisi peruttava, jos se on myönnetty tässä asetuksessa vahvistettujen vaatimusten perusteella selvästi virheellisesti. ï ò uusi (40)Jos pääasiassa toimivaltainen viranomainen on määrännyt väliaikaisia tai turvaamistoimenpiteitä, olisi varmistettava näiden toimenpiteiden vapaa liikkuvuus tämän asetuksen nojalla. Sama koskee väliaikaisia ja turvaamistoimenpiteitä, jotka on määrännyt tämän asetuksen 12 artiklan nojalla kiireellisessä tapauksessa sellaisen jäsenvaltion viranomainen, joka ei ole pääasiassa toimivaltainen. Tällaisia toimenpiteitä olisi sovellettava siihen asti, että sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, joka on asiassa toimivaltainen tämän asetuksen nojalla, on toteuttanut aiheellisiksi katsomansa toimenpiteet. Väliaikaisia ja turvaamistoimia, jotka on annettu ilman että vastaajaa on kutsuttu kuultavaksi, ei kuitenkaan pitäisi tunnustaa eikä panna täytäntöön tämän asetuksen nojalla. ê 2201/2003 johdanto-osan 25 kappale (mukautettu) (41)Ö Kaikissa jäsenvaltioissa olisi nimettävä vanhempainvastuuta koskevia asioita varten keskusviranomaiset Õ . Keskusviranomaisten olisi Ö tuettava vanhempia ja toimivaltaisia viranomaisia rajat ylittävissä menettelyissä ja Õ tehtävä yhteistyötä sekä yleisellä tasolla että yksittäistapauksissa, ja siinä olisi pyrittävä myös edistämään vanhempainvastuuta koskevien Ö perheoikeudellisten Õ riita-asioiden ratkaisemista sovintoteitse. Tätä varten keskusviranomaisten olisi osallistuttava siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta 28 päivänä toukokuuta 2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/470/EY perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston toimintaan. ò uusi

(42)Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa yksittäistapauksissa keskuviranomaisten olisi tehtävä yhteistyötä keskenään avustaessaan sekä kansallisia viranomaisia että vanhempainvastuunkantajia. Tällaisen avustamisen tulisi kattaa erityisesti lapsen paikantaminen joko suoraan tai muiden toimivaltaisten viranomaisten välityksellä, jos se on tarpeen tämän asetuksen nojalla esitetyn pyynnön toteuttamista varten, sekä menettelyjä varten tarvittavien lasta koskevien tietojen toimittaminen. (43)Jäsenvaltioiden tämän asetuksen soveltamiseksi suorittamaan henkilötietojen käsittelyyn sovelletaan asetusta (EU) N:o 2016/679. (44)Ellei kansallisen prosessilainsäädännön vaatimuksista muuta johdu, pyynnön esittäneen viranomaisen olisi voitava valita vapaasti sen käytettävissä oleva väline tarvittavien tietojen saamiseksi, esimerkiksi tuomioistuimen olisi voitava soveltaa neuvoston asetusta (EY) N:o 1206/2001 tai käyttää siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellista verkostoa, erityisesti tämän asetuksen nojalla nimettyjä keskusviranomaisia ja tuomarien ja yhteyshenkilöiden verkostoa, ja oikeus- ja hallintoviranomaisten olisi voitava pyytää tietoja alalla toimivien valtiosta riippumattomien järjestöjen kautta. (45)Kun esitetään perusteltu pyyntö saada selvitys lapsen tilanteesta, vireillä olevista lasta koskevista menettelyistä tai lasta koskevista päätöksistä, pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten olisi vastattava pyyntöön soveltamatta muita kansallisen lainsäädännön mahdollisesti edellyttämiä lisävaatimuksia. Pyynnössä olisi kuvattava erityisesti menettely, jota varten tietoja tarvitaan, ja tilanne, jonka vuoksi menettely on aloitettu. (46)Kun jäsenvaltion viranomainen harkitsee vanhempainvastuuta koskevan päätöksen antamista, sen olisi voitava pyytää lapsen suojelua koskevia tietoja toisen jäsenvaltion viranomaisilta, jos lapsen etu sitä edellyttää. Tämä voi tilanteen mukaan tarkoittaa tietoja lapsen vanhempaa tai sisaruksia koskevista menettelyistä ja päätöksistä tai vanhemman kyvystä huolehtia lapsesta tai tavata lasta. (47)Jos jäsenvaltiossa asuva henkilö, jolla on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitettu tosiasiallinen perhesuhde lapseen, haluaa aloittaa tapaamisoikeutta koskevan menettelyn toisessa jäsenvaltiossa, jossa lapsen asuinpaikka on, hänen olisi voitava ottaa suoraan yhteyttä asuinjäsenvaltionsa toimivaltaiseen viranomaiseen ja saada lausunto siitä, soveltuuko hän tapaamisoikeuden käyttäjäksi, ja edellytyksistä, joiden perusteella tapaamisoikeus olisi myönnettävä, jotta näitä lausuntoja voidaan käyttää menettelyissä siinä jäsenvaltiossa, joka on tämän asetuksen nojalla toimivaltainen. Sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa tapaamisoikeutta hakeva henkilö asuu, olisi toimitettava samat tiedot, jos tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen jäsenvaltion viranomaiset pyytävät niiltä tällaisia tietoja. (48)Koska aika on olennainen näkökohta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, kaikkiin 64 ja 65 artiklan nojalla esitettyihin pyyntöihin olisi vastattava kahden kuukauden kuluessa. (49)Jos jonkin jäsenvaltion viranomainen on jo antanut vanhempainvastuuta koskevan päätöksen tai harkitsee tällaista päätöstä, joka olisi pantava täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, viranomainen voi pyytää tuon toisen jäsenvaltion viranomaisia avustamaan päätöksen täytäntöönpanossa. Tätä olisi sovellettava esimerkiksi päätöksiin, joilla myönnetään valvottu tapaamisoikeus, joka on tarkoitus toteuttaa muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa tapaamisoikeuden myöntävä viranomainen on, tai joihin liittyy muita liitännäistoimia, jotka päätöksen täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset antavat. (50)Kun jäsenvaltion viranomainen harkitsee lapsen sijoittamista sijaisperheeseen tai laitokseen toisessa jäsenvaltiossa, ennen sijoitusta olisi toteutettava kuulemismenettely, jossa ovat mukana kummankin asianomaisen jäsenvaltion keskusviranomaiset. Sijoittamista suunnittelevan viranomaisen olisi saatava sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä, johon lapsi olisi sijoitettava, ennen kuin sijoituksesta päätetään. Koska sijoitukset ovat useimmiten kiireellisiä toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on saada lapsi pois tilanteesta, jossa hänen etunsa ovat vaarassa, tällaiset päätökset on erityisen tärkeää tehdä kiireellisesti. Kuulemismenettelyn nopeuttamiseksi tässä asetuksessa säädetään sen vuoksi tällaista pyyntöä koskevat tyhjentävät vaatimukset ja määräaika, johon mennessä sen jäsenvaltion, johon lapsi olisi sijoitettava, on vastattava pyyntöön. Hyväksynnän myöntämistä tai siitä kieltäytymistä koskevat edellytykset määräytyvät kuitenkin edelleen pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion kansallisen lain mukaisesti. (51)Lapsen pitkäaikainen sijoittaminen ulkomaille olisi aina toteutettava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklan 3 kohdan (oikeus ylläpitää henkilökohtaisia suhteita kumpaankin vanhempaan) ja lapsen oikeuksista tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen ja erityisesti sen 8, 9 ja 20 artiklan mukaisesti. Ratkaisuja pohdittaessa olisi otettava asianmukaisesti huomioon erityisesti lapsen kasvatuksessa toivottu jatkuvuus ja lapsen etninen, uskonnollinen, kulttuurinen ja kielellinen tausta. ê 2201/2003 johdanto-osan 26 kappale (mukautettu) (52)Komission olisi julkaistava ja päivitettävä jäsenvaltioiden toimittamat tuomioistuimia ja muutoksenhakumenettelyjä koskevat luettelot Ö tiedot Õ . ê 2201/2003 johdanto-osan 27 kappale Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuovston päätöksen 1999/468/EY mukaisesti. ò uusi (53)Sen varmistamiseksi, että tämän asetuksen mukaisesti päätösten tunnustamisen tai täytäntöönpanon yhteydessä käytettävät todistukset, viralliset asiakirjat ja sopimukset pidetään ajan tasalla, komissiolle olisi annettava Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti toimivalta antaa säädöksiä tämän asetuksen liitteiden I–III muuttamista varten. On erityisen tärkeää, että komissio toteuttaa valmistelutoimiensa yhteydessä tarvittavat kuulemiset myös asiantuntijatasolla ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Jotta voidaan varmistaa erityisesti tasapuolinen osallistuminen delegoitujen säädösten valmisteluun, neuvostolle olisi toimitettava kaikki asiakirjat samaan aikaan kuin jäsenvaltioiden asiantuntijoille, ja niiden asiantuntijoilla olisi oltava järjestelmällisesti pääsy komission asiantuntijaryhmien kokouksiin, joissa käsitellään delegoitujen säädösten valmistelua.

ê 2201/2003 johdanto-osan 28 kappale (mukautettu) Tällä asetuksella korvataan asetus (EY) N:o 1347/2000, joka siis kumotaan. ê 2201/2003 johdanto-osan 29 kappale (mukautettu) (54)Tämän asetuksen moitteettoman toiminnan varmistamiseksi komission olisi tarkasteltava Ö arvioitava Õ tämän asetuksen soveltamista ja ehdotettava tarvittaessa siihen muutoksia. ê 2201/2003 johdanto-osan 30 kappale (mukautettu) ð uusi (55)ð [Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevien 1 ja 2 artiklan sekä 4 a artiklan 1 kohdan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, asetus ei sido Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia eikä sitä sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Irlantiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista.] ï [ Ö Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Õ Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta koskevan, Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjanssa Ö N:o 21 olevan Õ 3 artiklan Ö ja 4a artiklan 1 kohdan Õ mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti Ö nämä jäsenvaltiot Õ ovat ilmoittaneet haluavansa osallistua tämän asetuksen antamiseen ja soveltamiseen.] ê 2201/2003 johdanto-osan 31 kappale (mukautettu) (56)Tanskan asemaa koskevan, Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen Ö Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen Õ liitetynssä Ö , Tanskan asemasta tehdyssä Õ pöytäkirjanssa Ö N:o 22 olevien Õ 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen antamiseen Ö hyväksymiseen, Õ eikä asetus siten Ö ei Õ sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan. ê 2201/2003 johdanto-osan 32 kappale (mukautettu) ð uusi (57)Tämän asetuksen tavoitteita ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin ð toimivaltaa ja päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien kansallisten sääntöjen erojen takia, ï vaan ne voidaan ð tämän asetuksen suoran sovellettavuuden ja sitovan luonteen vuoksi ï saavuttaa paremmin yhteisön Ö unionin Õ tasolla, joten yhteisö Ö unioni Õ voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen Ö Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen Õ 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen., ê 2201/2003 johdanto-osan 33 kappale (mukautettu) Tässä asetuksessa tunnustetaan perusoikeudet ja noudatetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan periaatteita. Siinä pyritään varmistamaan varsinkin Euroopan unonin perusoikeuskirjan 24 artiklassa tunnustettujen lapsen perusoikeuksien kunnioittaminen,

ê 2201/2003 (mukautettu) ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT 1 artikla Soveltamisala 1. Tätä asetusta sovelletaan, riippumatta siitä millaisessa tuomioistuimessa asiaa käsitellään, Ö käsitelläänkö asiaa tuomioistuimessa vai viranomaisessa Õ , siviilioikeudellisissa asioissa, jotka liittyvät (a)avioeroon, asumuseroon tai avioliiton pätemättömäksi julistamiseen; (b)vanhempainvastuun myöntämiseen, käyttämiseen, siirtämiseen, rajoittamiseen tai lopettamiseen. 2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin asioihin kuuluvat Ö voivat kuulua Õ erityisesti (a)oikeus lapsen huoltoon ja tapaamisoikeus; (b)holhous, edunvalvonta tai vastaavat järjestelyt; (c) sellaisen henkilön tai elimen nimeäminen ja tehtävät, joka on vastuussa lapsen henkilöstä tai omaisuudesta tai lapsen edustamisesta tai avustamisesta; (d)lapsen sijoittaminen sijaisperheeseen tai hoitolaitokseen; (e)lapsen omaisuuden hallinnoimiseen, säilyttämiseen ja luovuttamiseen liittyvät lapsen suojelutoimenpiteet. 3. Tätä asetusta ei sovelleta seuraaviin asioihin (a)vanhemmuuden vahvistaminen tai kiistäminen; (b)lapseksiottamista koskevat päätökset, lapseksiottamista edeltävät toimenpiteet tai lapseksiottamisen kumoaminen tai peruuttaminen; (c)lapsen sukunimi ja etunimet; (d)vajaavaltaisuudesta vapauttaminen (emancipation);

(e)elatusvelvoitteet; (f)tarkoitemääräykset (trust) ja perintö; (g)lasten tekemien rikosten johdosta toteutetut toimenpiteet. 2 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa tarkoitetaan: 1. ’tuomioistuimella Ö viranomaisella Õ ’ kaikkia jäsenvaltioiden kaikkia Ö oikeus- tai hallintoviranomaisia Õ viranomaisia, jotka ovat toimivaltaisia tämän asetuksen 1 artiklan mukaiseen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa; 2. ’tuomarilla’ tuomaria tai henkilöä, jolla on tuomarin toimivaltaan rinnastuvaa toimivaltaa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa; 3. ’jäsenvaltiolla’ kaikkia jäsenvaltioita lukuun ottamatta Tanskaa; 4. ’tuomiolla Ö päätöksellä Õ ’ jäsenvaltion tuomioistuimen Ö viranomaisen Õ julistamaa Ö antamaa Õ avioeroa, asumuseroa, tai avioliiton pätemättömäksi julistamista ja Ö tai Õ vanhempainvastuuta koskevaa ratkaisua, Ö määräystä tai tuomiota Õ riippumatta siitä, kutsutaanko sitä tuomioksi, päätökseksi, täytäntöönpanomääräykseksi vai joksikin muuksi; 5. ’tuomion Ö päätöksen Õ antaneella jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa täytäntöön pantava tuomio Ö päätös Õ on annettu; 6. ’täytäntöön panevalla täytäntöönpanojäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jossa tuomion Ö päätöksen Õ täytäntöönpanoa haetaan; ò uusi 7. ’lapsella’ alle 18-vuotiasta henkilöä; ê 2201/2003 (mukautettu) ð uusi 78. ’vanhempainvastuulla’ oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka liittyvät lapsen henkilöön tai omaisuuteen ja jotka jollakin luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä on tuomioistuimen tuomion Ö päätöksen Õ tai lain taikka voimassa olevan sopimuksen perusteella., Ilmaisu käsittää erityisesti Ö mukaan lukien Õ oikeudens lapsen huoltoon ja tapaamisoikeudens; 89. ’vanhempainvastuunkantajalla’ ketä tahansa henkilöä, Ö laitosta tai muuta elintä, Õ jolla on vanhempainvastuu lapseen nähden;

910. ’oikeusdella lapsen huoltoon’ lapsesta huolehtimiseen liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia, varsinkin oikeutta päättää lapsen asuinpaikasta Ö , myös tilanteissa, joissa päätöksen tai lain Õ Ö taikka siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsen asuinpaikka on, voimassa olevan sopimuksen perusteella Õ Ö toinen vanhempainvastuunkantaja ei voi päättää lapsen asuinpaikasta ilman toisen vanhempainvastuunkantajan suostumusta Õ ; 1011. ’tapaamisoikeudella’ Ö oikeutta tavata lasta ja Õ myös oikeutta viedä lapsi rajoitetuksi ajaksi asuinpaikastaan muualle; 1112. ’lapsen luvattomalla poisviemisellä tai palauttamatta jättämisellä’ lapsen poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, jos (a) se loukkaa oikeutta lapsen huoltoon, joka perustuu tuomioistuimen päätökseen tai lakiin taikka sen valtion oikeusjärjestyksen mukaan voimassa olevaan sopimukseen, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen pois viemistä tai palauttamatta jättämistä; ja (b) oikeutta lapsen huoltoon oli pois viemisen tai palauttamatta jättämisen hetkellä tosiasiallisesti käytetty, joko yhdessä tai yksin, tai olisi käytetty, jollei pois viemistä tai palauttamatta jättämistä olisi tapahtunut. Oikeutta huoltoon katsotaan käytettävän yhdessä, kun toinen vanhempainvastuunkantajista ei voi tuomion tai lain mukaan päättää lapsen asuinpaikasta ilman toisen vanhempainvastu