PERUSTELUT

Neuvosto voi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28. marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY, jäljempänä ’alv-direktiivi’, 395 artiklan 1 kohdan nojalla antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta jäsenvaltiolle luvan soveltaa mainitun direktiivin säännöksistä poikkeavia erityistoimenpiteitä arvonlisäveron kantamismenettelyn yksinkertaistamiseksi taikka tietyntyyppisten veropetosten tai veronkierron estämiseksi.

Puola pyysi kirjeessään, jonka komissio kirjasi saapuneeksi 14. tammikuuta 2019, alv-direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 168 artiklaa koskevan poikkeuksen voimassaolon jatkamista, jotta se voisi edelleen a) rajoittaa tuotantopanoksiin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden 50 prosenttiin, kun arvonlisävero kannetaan tiettyihin moottoriajoneuvoihin liittyvistä kustannuksista, ja b) vapauttaa arvonlisäverosta poikkeuksen piiriin kuuluvien moottoriajoneuvojen käytön verovelvollisen yksityiskäyttöön tai muuhun kuin yrityksen varsinaisiin tarkoituksiin kuuluvaan käyttöön. Komissio on antanut alv-direktiivin 395 artiklan 2 kohdan mukaisesti Puolan pyynnön tiedoksi muille jäsenvaltioille 15. huhtikuuta 2019 päivätyllä kirjeellä. Komissio ilmoitti Puolalle 16. huhtikuuta 2019 päivätyllä kirjeellä saaneensa kaikki hakemuksen arviointia varten tarvittavat tiedot.

1.EHDOTUKSEN TAUSTA

•Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet

Alv-direktiivin 168 artiklassa säädetään, että verovelvollisella on oikeus vähentää sellaisten tavaroiden tai palvelujen ostoista maksettu arvonlisävero, joita käytetään verollisiin liiketoimiin siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseiset liiketoimet suoritetaan. Mainitun direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että yrityksen liikeomaisuuteen kuuluvan tavaran ottaminen yksityiskäyttöön on vastikkeellinen palvelu, jos tavara on oikeuttanut alv:n vähennykseen.

Edellä mainittujen säännösten soveltamiseen liittyy useita käytännön vaikeuksia, kun on kyse liikeomaisuuteen kuuluvista henkilöautoista, erityisen sen vuoksi, että moottoriajoneuvon yksityis- ja yrityskäyttöä ei ole helppo erottaa toisistaan. Lisäksi tällaisten autojen käytön kirjanpitoon liittyvä ylläpito ja valvonta lisäävät niin yritysten kuin hallintoviranomaisten taakkaa. Nämä vaikeudet saattavat lisätä arvonlisäveroon liittyvien väärinkäytösten tai petosten yrityksiä.

Puolalle on nykyisin annettu lupa poiketa alv-direktiivin 168 artiklasta rajoittamalla arvonlisäveron vähennysoikeus 50 prosenttiin, kun arvonlisävero kannetaan moottoriajoneuvojen oston, yhteisöhankinnan, tuonnin, vuokraamisen tai leasing-vuokrauksen yhteydessä ja kun arvolisävero kannetaan kyseisiin ajoneuvoihin liittyvistä kustannuksista, edellyttäen että ajoneuvot eivät ole pelkästään yrityskäytössä. Poikkeuksen piiriin eivät kuulu moottoriajoneuvot, joiden suurin sallittu kuormitettu massa on yli 3,5 tonnia ja joissa on enemmän kuin yhdeksän istumapaikkaa, mukaan lukien kuljettajan istumapaikka. Siihen eivät myöskään kuulu kustannukset, jotka liittyvät kokonaan verovelvollisen yritystoimintaan.

Lisäksi Puolalle on annettu lupa poiketa alv-direktiivin 26 artiklan 1 kohdan a alakohdasta vapauttamalla alv-verosta edellä mainitun poikkeuksen piiriin kuuluvien ajoneuvojen ottaminen verovelvollisen omaan tai tämän henkilöstön yksityiskäyttöön. Kaikkea muuta kuin yrityskäyttöön tapahtuvaa käyttöä pidetään yksityiskäyttönä.

Neuvosto antoi luvan edellä mainituille poikkeaville toimenpiteille ensimmäisen kerran 17. joulukuuta 2013 annetulla täytäntöönpanopäätöksellä 2013/805/EU 1. tammikuuta 2014 ja 31. joulukuuta 2016 väliseksi ajanjaksoksi. Tämän seurauksena Puola sisällytti hyväksytyt toimenpiteet kansalliseen alv-lainsäädäntöönsä 1. huhtikuuta 2014 alkaen.

Puola pyysi vuonna 2016 kyseisten toimenpiteiden soveltamiskauden jatkamista. Neuvosto salli näiden toimenpiteiden jatkamisen 31. joulukuuta 2019 saakka 11. lokakuuta 2016 annetulla täytäntöönpanopäätöksellä (EU) 2016/1837.

Käsillä oleva poikkeuksen jatkamista 31. joulukuuta 2022 saakka koskeva Puolan pyyntö pohjautuu samoihin perusteluihin kuin edellisissä pyynnöissä esitetyt perustelut. Pyyntöön on liitetty kertomus, joka sisältää arvioinnin vähennysoikeuteen sovellettavasta prosenttimääräisestä rajoituksesta, kuten päätöksen 2013/805/EU 3 artiklan 2 kohdassa edellytetään.

Puolan mukaan nykyisin käytössä oleva 50 prosenttia on perusteltu prosenttiosuus, ja sitä olisi sovellettava edelleen, koska se on osaltaan yksinkertaistanut arvonlisäveron kantamista ja estänyt veronkiertoa. Puolan toimittamien tietojen mukaan Puolan talouselämässä ovat hallitsevina pienet yritykset, joilla on vähäinen liikevaihto (mikroyritykset) ja vähän työntekijöitä. Tällaiset yritykset ovat joko yksityisyrittäjiä tai perheyrityksiä. Vuosina 2014–2017 niiden osuus maan yrityksistä oli lähes 96 prosenttia. Puolan mukaan on vaikea erottaa toisistaan tällaisten mikroyritysten omistamien ajoneuvojen yksityis- ja yrityskäyttöä. Sama koskee suuria yrityksiä, jotka usein antavat ajoneuvonsa työntekijöidensä yksinomaiseen käyttöön muina kuin rahana maksettavina työsuhde-etuuksina. On totta, että yrityksen ajoneuvojen yksityis- ja yrityskäytön erottelusta aiheutuisi kirjanpitoon liittyviä työläitä ja kohtuuttomia kustannuksia verrattuna siitä aiheutuviin mahdollisiin hyötyihin – erityisesti yksityisyrittäjien ja mikroyritysten kannalta. Siitä saattaisi lisäksi aiheutua oikeudellisia riitoja veroviranomaisten ja verovelvollisten välille, mistä seuraisi lisää kustannuksia.

On esitetty, että vahvistettu 50 prosentin osuus vastaa riittävässä määrin tällaisten ajoneuvojen tosiasiallista yrityskäyttöä. Puolan esittämien tietojen mukaan korkeamman tai alhaisemman prosenttiosuuden soveltaminen johtaisi kohtuuttoman suuriin eroihin vahvistetun osuuden ja yritystoimintaan ja yksityistarkoituksiin käytettyjen ajoneuvojen tosiasiallisen osuuden välillä. Tämä prosenttiosuus vastaa muissa jäsenvaltioissa käytettyä prosenttiosuutta.

Verovelvolliset ovat ilmeisesti suhtautuneet enimmäkseen myönteisesti niin vähennyksen edellytyksiin kuin vahvistettuun prosenttiosuuteen. Päätöksellä 2013/805/EU hyväksyttyjä toimenpiteitä pidetään tyydyttävänä kompromissina hyväksyttyjen sääntöjen ja sellaisen kalliin, aikaa vievän ja suurelta osin tehottoman kirjanpidon välillä, jolla on tarkoitus vahvistaa, että tiettyä ajoneuvoa on todellakin käytetty yritystoimintaan.

Poikkeavien toimenpiteiden ei odoteta vaikuttavan merkittävästi Puolan lopullisessa kulutusvaiheessa kantaman verotulon kokonaismäärään. Niiden ei myöskään odoteta vaikuttavan kielteisesti arvonlisäverosta saataviin Euroopan unionin omiin varoihin.

Edellä sanotun perusteella ja ottaen huomioon, että EU:n oikeudellinen kehys ja tosiasiallinen tilanne eivät ole muuttuneet, poikkeavien toimenpiteiden voimassaolon jatkamista 31. joulukuuta 2022 saakka koskeva pyyntö vaikuttaa perustellulta. Tämän vuoksi ehdotetaan, että pyyntö hyväksytään. Jos Puola haluaa hakea uutta jatkoaikaa vuoden 2022 jälkeen, sen on toimitettava jatkamista koskeva pyyntö viimeistään 1. huhtikuuta 2022 ja lisättävä siihen kertomus, johon sisältyy sovellettavaa prosenttimääräistä rajoitusta koskeva uudelleenarviointi.