Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission kertomus mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta Euroopan unionissa"

(98/C 315/03)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon komission kertomuksen mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta Euroopan unionissa (),

ottaa huomioon 11. kesäkuuta 1997 perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen alakohdan perusteella tekemänsä päätöksen antaa aiheesta lausunto ja antaa sen valmistelu valiokunta 6:n "Koulutus" tehtäväksi,

ottaa huomioon Aiheesta "Alue- ja paikallisviranomaisten tehtävä oppilaitosten ja yritysten lähentämisessä" antamansa lausunnon CdR 346/96 fin (), aiheesta "Valkoinen kirja koulutuksesta: Opettaminen ja oppiminen kohti kognitiivista yhteiskuntaa" antamansa lausunnon CdR 115/96 fin () ja aiheesta "Elinikäisen oppimisen eurooppalainen teemavuosi" antamansa lausunnon CdR 244/94 (),

ottaa huomioon valiokunta 6:n tammikuun 16. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 424/97 rev. 2, jonka esittelijä oli Helene Lund,

sekä

katsoo, että aiheesta "Valkoinen kirja koulutuksesta: Opettaminen ja oppiminen kohti kognitiivista yhteiskuntaa" antamassaan lausunnossa alueiden komitea kehotti kiinnittämään entistä enemmän huomiota koulutustarpeiden jatkuvuuteen ja tapoihin edistää koulutusohjelmiin osallistumista,

katsoo, että Amsterdamissa 16. kesäkuuta 1997 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti kasvua ja työllisyyttä käsittelevässä päätöslauselmassaan, että ammattitaitoisen, koulutetun ja soveltumiskelpoisen työvoiman kehittämisen tulisi olla painopistetavoite ja kehotti lisäksi työllistettävyyden parantamiseksi kiinnittämään täyden huomion koulutusjärjestelmiin, elinikäinen oppiminen mukaan lukien,

hyväksyi 15. 16. heinäkuuta 1998 pitämässään 24. täysistunnossa (15. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten Euroopan tason järjestöjen raportteihin perustuva kertomus on jatkoa neuvoston vuonna 1993 antamaan suositukseen mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta. Kertomus on ensimmäinen täydellinen analyysi ammatillisesta koulutuksesta Euroopassa, ja samalla sen pohjalta voidaan keskustella alan tulevista tavoitteista ja hankkeista.

1.2. Komissio on käsitellyt täydennyskoulutukseen liittyviä kysymyksiä vuodesta 1991 lähtien, jolloin se laati asiasta muistion. Asian käsittely on perustunut neuvoston kesäkuussa 1993 antamaan suositukseen, jossa jäsenvaltiolle annettiin viisitoista unionin täydennyskoulutushankkeita koskevaa suositusta.

1.3. Neuvoston suosituksessa sovittiin seuraavaa:

kehitetään ammatillista koulutusjärjestelmää koskevan vertailevan tiedon jatkuvaa hankintaa

täydennyskoulutuksen saatavuudesta käytävälle työmarkkinaosapuolten väliselle vuoropuhelulle luodaan "tukimekanismi"

kukin jäsenvaltio raportoi neuvoston suosituksen mukaisista hankkeistaan ja jatkotoimistaan.

1.4. Komission nyt julkaisema kertomus perustuu pääasiassa näihin kolmeen seikkaan. Kertomuksessa esitetään kokonaisarvio mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta eri jäsenvaltioissa ja annetaan suosituksia alan tulevasta toiminnasta.

1.5. Kertomuksessa keskitytään jäsenvaltioiden ja työmarkkinajärjestöjen raporteissaan esittämiin, vallitsevaa asiantilaa kuvaaviin tietoihin sekä laajan CVTS-kyselyn (Continuing Vocational Training Survey) numerotietoihin. Kyselyllä kartoitettiin mahdollisuuksia saada ammatillista täydennyskoulutusta Euroopan unionissa.

Yksittäisten jäsenvaltioiden kehitystä tarkastellaan seitsemän Euroopan unionin täydennyskoulutusta arvioivan näkökohdan avulla:

täydennyskoulutusmahdollisuudet ja yritysten toimintalinjat;

täydennyskoulutusmahdollisuudet ja yksilölliset tarpeet;

työntekijöiden uudelleenkoulutus;

tiettyjen kohderyhmien täydennyskoulutusmahdollisuudet;

täydennyskoulutusmahdollisuudet ja uudet kumppanuussuhteet;

uuden teknologian mukanaan tuomat täydennyskoulutusmahdollisuudet;

yhteisön varojen käyttö paikallisten hankkeiden tukemiseen.

1.6. Kertomuksessa mainitaan lukuisia konkreettisia esimerkkejä yksittäisten jäsenvaltioiden käynnistämistä hankkeista ja niiden tuloksista.

1.7. Kertomuksessa esitetään lisäksi työmarkkinaosapuolien välistä vuoropuhelua käyvien järjestöjen UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n raporteissaan esittämät merkittävimmät päätelmät. Näillä Euroopan tason työmarkkinajärjestöillä on keskenään erilainen käsitys mahdollisuuksista saada täydennys-koulutusta Euroopan unionissa. Työnantajien mielestä tilanne on tyydyttävä, kun taas ammatilliset järjestöt katsovat, että neuvoston vuonna 1993 antama suositus ei ole muuttanut tilannetta juuri lainkaan.

1.8. Lopuksi komissio esittelee CVTS-kyselyn numerotiedot ja tekee seuraavat erityispäätelmät:

Vain yksi neljästä työntekijästä on saanut jonkinlaista täydennyskoulutusta (kyseisenä ajanjaksona).

Jäsenvaltioiden sekä yritys- ja työntekijäryhmien välillä on merkittäviä eroja, jotka todennäköisesti pysyvät ennallaan tai jopa kasvavat.

1.9. Raporttien perusteella komissio katsoo, että neuvoston vuonna 1993 antaman suosituksen jälkeen on tapahtunut lukuisia muutoksia, ja monia lupaavia hankkeita on käynnistetty. Komissio kiinnittää kuitenkin huomiota siihen tosiasiaan, että työntekijöiden, yritysten tai jäsenvaltioiden täydennyskoulutusmahdollisuuksien ja -hankkeiden välillä on edelleen valtavia eroja. Lisäksi täydennyskoulutuksen kysynnän kasvuun ei tunnuta kiinnitettävän lainkaan huomiota.

1.10. Kuten komissio huomauttaa, nopea teknologinen kehitys ja ikääntyneiden työntekijöiden määrän kasvu lisäävät tarvetta tehostaa mahdollisuuksia saada täydennyskoulutusta.

Näin ollen komissio ehdottaa kolmea hanketta, joissa

työmarkkinaosapuolet käyvät vuoropuhelua mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta;

jäsenvaltiot ja työmarkkinaosapuolet laativat säännöllisesti tilanneraportteja, vaihtavat tietoja ja tekevät vertailevia arvioita;

täydennyskoulutukselle annetaan entistä useammin etusija EU:n toimintaohjelmissa, varsinkin Leonardo-ohjelmassa.

2. Yleistä

Täydennyskoulutuksen merkitys paikallis- ja alueviranomaisille

2.1. AK on aiemmin antamassaan lausunnossa aiheesta "Alue- ja paikallisviranomaisten tehtävä oppilaitosten ja yritysten lähentämisessä" korostanut yrityksen tarjoamien koulutusmahdollisuuksien merkitystä kuntien ja alueiden kehitykselle. Kuten lausunnossa todettiin, paikallis- ja alueviranomaisilla on lisäksi useissa jäsenvaltioissa suora vastuu ja valta koulutusasioissa. Ne sekä tuottavat koulutuspalveluja että ovat suuria julkisia työnantajia ja huolehtivat näin ollen suoraan sekä alan tarjonnasta että kysynnästä. Niillä on niin ikään keskeinen asema yritysten toimintaympäristön ja -olosuhteiden luojina.

2.2. Amsterdamin sopimuksessa tunnustetaan koulutuksen merkitys nimenomaan paikallis- ja alueviranomaisille. Koulutus on siinä yksi niistä uusista aloista, joilla AK:n kuuleminen on pakollista.

2.3. Sitä paitsi neuvosto on tiedostanut erityisesti "täydennyskoulutusmahdollisuuksien" merkityksen paikalliselle ja alueelliselle kehitykselle. Neuvosto kehotti vuonna 1993 antamassaan suosituksessa jäsenvaltioita kehittämään täydennyskoulutusta ja tekemään siitä merkittävän osan paikallista ja alueellista kehitystä tukemalla työmarkkinaosapuolia varsinkin paikallis- ja aluetasolla ja tarkastelemalla yritysten ja työntekijöiden tarpeita, jotta tarjonta saataisiin vastaamaan mahdollisimman hyvin kysyntää. Neuvosto kehotti lisäksi komissiota tukemaan jäsenvaltioiden välistä taitotiedon vaihtoa, jolla hyödytettäisiin erityisesti sellaisia alueita, joilla täydennyskoulutusmahdollisuudet ovat vähäisemmät kuin muualla.

2.4. Komission kertomuksessa on kokonainen luku nimeltä "Koulutusmahdollisuudet ja uudet kumppanuussuhteet" (1.2.6), jossa tarkastellaan paikallis- ja alueviranomaisten tapaa lähestyä koulutusmahdollisuuksien kehittämistä. Komissio huomauttaa, että kehitykselle on luonteenomaista koulutuksen hajauttaminen, mikä heijastuu alue- ja paikallistason kasvavana vastuuna. Niinpä ammatillisen koulutuksen tarjonta on mukautettava alueilla ja kunnissa toimivien yritysten erityistarpeisiin ja ryhdyttävä asianmukaisiin järjestelyihin sekä huolehdittava perusrakenteista. Tämä mahdollistaa entistä tiiviimmän yhteistyön kunnallisviranomaisten, koulutusjärjestöjen, oppilaitosten, tutkimuslaitosten sekä yritysten, varsinkin pk-yritysten kesken. Komissio huomauttaakin, että monissa jäsenvaltioissa tämä merkitsee "alueellisten ja koulutuksellisten verkostojen" käynnistämistä.

2.5. Komissio toteaa niin ikään, että täydennyskoulutus on yksi alueelliseen ja paikalliseen kehitykseen liittyvistä tekijöistä yleisluonteisten keinojen joukossa, kuten esim. ammatillisen koulutuksen aluekohtaiset kehityssuunnitelmat.

2.6. Komissio toteaa, että Saksassa ammatillista täydennyskoulutusta pyritään hajauttamaan. Kreikassa ja Ranskassa työllisyyden alueelliset seurantakeskukset, jotka ovat yleensä valtion ja alueviranomaisten hallinnoimia ja rahoittamia, tutkivat paikallisia tarpeita ja huolehtivat tiedotuksesta. Tanskaan, Suomeen, Ruotsiin, Norjaan, Italiaan, Belgiaan ja Alankomaihin on perustettu alueellisia työmarkkinaelimiä, jotka huolehtivat sekä työelämään pääsystä että koulutuksesta. Elimet koostuvat työmarkkinaosapuolten, kuntien ja aluetason edustajista. Portugali on perustanut paikallisten konsulttien verkon, jonka tavoitteena on edistää pk-yritysten teollista kehitystä koulutusohjelmin. Yhdistynyt kuningaskunta on perustanut paikallisia TEC/LEC-elimiä mukauttamaan hallituksen käynnistämiä kansallisia ohjelmia paikalliselle tasolle ja ryhtymään paikallisia tarpeita vastaaviin kuntakohtaisiin toimiin.

2.7. Lisäksi monet jäsenvaltioiden raporteissaan esittelemät pk-yrityksille suunnatut hankkeet toteutetaan paikallis- ja aluetasolla.

2.8. Edelleen on huomattava, että UNICE:n ja CEEP:n raporttien mukaan koulutuksen kysynnän ja tarjonnan räätälöiminen vastaamaan alue- ja paikallistason tarpeita ei ole ollut tyydyttävää, vaikka yritysten ja oppilaitosten yhteistyötä on aloiteltu ja alueellisten seurantakeskusten käynnistäminen on jo aloitettu. EAY:n selvityksessä painotettiin, että varsinkin paikallis- ja aluetasolla on tietoa yritysten ja työntekijöiden tarpeista, mutta tarpeiden analysointi on vielä riittämätöntä.

3. Erityishuomioita

AK suosittelee seuraavia toimintalinjoja:

3.1. Talous- ja yhteiskuntaelämän edustajien kuuleminen, johon osallistuisivat paikallis- ja aluehallinnon edustajat, jolloin koulutusmahdollisuuksien järjestämiselle luotaisiin yhteiset kunta- ja alakohtaiset ehdot.

3.1.1. Vaikka koulutusmahdollisuuksien merkitys kunnan ja alueen kehitykselle sekä paikallisten ja alueellisten kumppaneiden lupaavalle panokselle myönnetäänkin, ei kuitenkaan mainita lainkaan, että on tärkeää kuulla paikallis- ja alueviranomaisia, varsinkin alueiden komiteaa, ja saada ne osallistumaan keskusteluun.

3.1.2. Siksi AK kehottaa komissiota ottamaan paikallis- ja aluehallinnon edustajat mukaan neuvonpitoon koulutukseen pääsyä helpottavien olosuhteiden kehittämiseksi.

3.1.3. Esitellessään ehdotuksiaan tuleviksi toimiksi komissio huomauttaa tekevänsä aikanaan konkreettisia ehdotuksia ja kehittävänsä tarvittavat lainsäädäntö- ja toimintavälineet. On erittäin tärkeää, että AK:ta kuullaan kaikista alaa koskevista päätöksistä ja toimenpiteistä.

3.1.4. Kunnallis- ja paikallisviranomaisten osallistuminen koulutusmahdollisuuksien kehittämiseen on tärkeää, sillä näin varmistetaan, että ammatillisessa täydennyskoulutuksessa mahdollisesti hankittavat taidot vastaavat yritysten ja koko alueen työmarkkinoiden tarpeita ja teollisuustuotannon ja työmenetelmien uusia vaatimuksia varsinkin tietotekniikan osalta ja että taidot ja teknologia suunnataan ongelma-alueille. AK esitti saman toteamuksen aiheesta "Alue- ja paikallisviranomaisten tehtävä oppilaitosten ja yritysten lähentämisessä" antamassaan lausunnossa.

3.1.5. Lausunnossa tarkasteltiin lisäksi, miten oppilaitokset ja yritykset hyötyvät paikallis- ja aluetason yhteistyön lisääntymisestä varsinkin koulutusohjelmien suunnittelussa, asiakkaan tarpeisiin perustuvassa koulutuksessa, uudelleenkoulutuksessa jne. Lausunnossa esitettiin niin ikään esimerkkejä yhteisrahoitusstrategioista sekä paikalliset ja alueelliset voimavarat yhdistävistä kumppanuussuhteista, joilla tarjotaan koulutusmahdollisuuksia etenkin pk-yrityksille.

3.1.6. Komission havaintojen mukaan juuri pk-sektorilla on vähiten koulutusmahdollisuuksia. Koska kunnallis- ja alueviranomaiset ovat avainasemassa pk-yritysten tukemiseksi ja kasvumahdollisuuksien edistämiseksi, niiden osallistuminen koulutusmahdollisuuksien kehittämiseen saisi kyseisen kohderyhmän tehokkaammin liikkeelle ja antaisi tietoa pk-yritysten koulutukseen osallistumisen tiellä olevista esteistä.

3.1.7. Tämä näkökohta on erittäin merkittävä, sillä suurin osa EU:ssa sijaitsevista yrityksistä on juuri pk-yrityksiä, joiden on yleisesti havaittu luovan eniten työpaikkoja.

3.2. Jäsenvaltioiden ja talous- ja yhteiskuntaelämän edustajien laatimat säännölliset raportit mahdollisuuksista saada täydennyskoulutusta: saavutettua edistystä voidaan näin arvioida ja vertailla. Lisäksi tulisi laatia raportteja kunnallis- ja paikallisviranomaisten käynnistämistä hankkeista.

3.2.1. Tämä olisi erittäin tervetullutta, sillä näin luotaisiin viitekehys alalla tapahtuvalle kehitykselle. Alueiden komitea kehottaa sisällyttämään paikallis- ja alueviranomaisten aloitteita tulevaisuudessa laadittaviin raportteihin, koska useat lupaavat aloitteet tehdään paikallis- ja aluetasolla eikä niihin muutoin kiinnitetä tarvittavaa huomiota.

3.2.2. Tulisi perustaa aluetason elinten välinen komitea, joka muodostuisi työmarkkinaosapuolten sekä julkishallinnon edustajista ja johon osallistuisi myös paikallistason edustajia. Tässä komiteassa koulutuksesta vastaavat henkilöt määrittäisivät tavoitteet ja keinot, joilla edistettäisiin työntekijöiden koulutusmahdollisuuksia ja kehitettäisiin itse opetusta kiinnittäen erityistä huomiota sellaisiin aloihin kuin pk-yritykset, naisten koulutus, pienet osuuskunnat ja maaseudun yritykset.

3.3. Jäsenvaltioiden raportteihin liitettävät lomakkeet, joissa annetaan tietoa merkittävimmistä hankkeista: tämä auttaa muita jäsenvaltioita ymmärtämään annettuja tietoja ja mahdollistaa lisätietojen saannin (puhelinnumerot, sähköpostiosoitteet jne.).

3.3.1. Koska jäsenvaltioiden raporttien tarkoituksena on ennen kaikkea vaihtaa kokemuksia ja tehdä hyviä, innostavia ideoita ja hankkeita tunnetuksi kaikissa EU-maissa, on tärkeää että hankkeet kuvataan helppotajuisesti ja että niistä saadaan tarvittaessa myöhemmin lisätietoja. Yksinkertaisten yhteystietolomakkeiden täyttäminen tärkeimmistä hankkeista estäisi niiden hautautumisen kansallisten raporttien sisältämään valtaisaan tietoviidakkoon tai sen, että hanketta kuvataan yhteisraportissa tarkoitukseensa nähden liian suppeasti.

3.4. Mahdollisesti käytettävissä olevien hankearviointien yksityiskohtaisempien tietojen liittäminen jäsenvaltioiden raportteihin

3.4.1. Jotta kokemusten vaihto olisi mahdollisimman hyödyllistä, muiden jäsenvaltioiden tulisi saada entistä enemmän tietoja hankkeiden sekä myönteisistä että kielteisistä puolista, silloin kun tällaista tietoa on käytettävissä.

3.5. Mahdolliseen myöhemmin tehtävään CVTS-kyselyyn tulisi ottaa mukaan julkishallinto, sillä täydennyskoulutus on tällä sektorilla yhtä tärkeää kuin yksityisyrityksissä.

AK painottaa tässä yhteydessä, että on erittäin tärkeää luoda hyvä pohja jatko- ja täydennyskoulutuksen kehittämiselle julkishallinnon alalla.

3.6. EU:n laajuisen verkoston luominen välittämään tietoa parhaista käytännöistä ja parantamaan koulutusmahdollisuuksia varsinkin paikallisten ja alueellisten kumppanuussuhteiden avulla

3.6.1. AK panee merkille, että vaikka raporttien laatiminen onkin hyödyllistä kyseisen aikavälin puitteissa (nelisen vuotta ennen euroopanlaajuisen raportin valmistumista) on kyseenalaista, miten alan myönteisen kehityksen perusedellytys eli todellinen jatkuva kokemusten vaihto voidaan toteuttaa. Sen vuoksi yhteistyölle olisi luotava puitteet, esimerkiksi EU-verkosto, joka yhdistäisi paikalliset ja aluetoimijat ja jonka avulla asianosaiset saisivat tietoa alan uusimmasta ja jatkuvasti ajantasaistetusta kehityksestä. Näin etenkin pk-yritykset voisivat osallistua koulutustoimintaan ja parantaa siten kilpailukykyään ja tuottavuuttaan.

3.6.2. Verkoston avulla voitaisiin myös tiedottaa parhaista käytännöistä Keski- ja Itä-Euroopan maille. Kannattaa huomata, että komission kertomuksessa ei mainita lainkaan Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa tehtävän yhteistyön vahvistamista, vaikka se edistäisi merkittävästi käynnissä olevaa uudistusprosessia.

3.6.3. Koska talousarviolla on rajansa, ei tulisi niinkään luoda uutta välinettä, vaan Leonardo-ohjelmasta ja rakennerahastoista tukea saavia nykyisiä verkostoja voitaisiin käyttää verkon perustana ja koordinoida niitä yksinkertaisissa puitteissa, joita vahvistettaisiin kohdennetulla hankkeella.

3.7. Täydennyskoulutukseen ja koulutusmahdollisuuksiin tulisi kiinnittää enemmän huomiota tulevassa Leonardo-ohjelman toisessa vaiheessa edistämällä etenkin sellaisia rajanylittäviä kokeiluhankkeita, jotka keskittyvät koulutusmahdollisuuksien uusiin tekijöihin, kuten työn organisointiin tai työaikaan. AK korostaa tässä yhteydessä, että Leonardo-ohjelman hallintokehystä olisi yksinkertaistettava.

3.7.1. Vaikka kehotus kiinnittää enemmän huomiota koulutusmahdollisuuksien tukemiseen on erittäin kiitettävä ajatus, on kyseenalaista, tulisiko koulutusmahdollisuuksia tukea supistamalla nykyisten Leonardo-ohjelman toimintamuotojen tukea. Se näyttääkin todennäköiseltä, mikäli toimintaan ei saada lisämäärärahoja.

3.8. Alueellisten seminaarien järjestäminen tämän lausunnon ja AK:n aiheesta "Alue- ja paikallisviranomaisten tehtävä oppilaitosten ja yritysten lähentämisessä" antaman lausunnon seurantana valaisemaan Euroopan moniarvoisuutta ja kokoamaan yhteen konkreettisia esimerkkejä parhaista käytännöistä, joissa kunnallis- ja alueviranomaiset ovat olleet mukana edistämässä täydennyskoulutusta jäsenvaltioissa. Tämän lisäksi ne ovat ryhtyneet kehittämään vaaleilla valituille edustajille ja hallintohenkilökunnalle suunnattua koulutusta julkisten palveluiden parantamiseksi.

3.8.1. Seminaarien kokemukset on tarkoitus koota kirjalliseen raporttiin ja tukea siten konkreettisten esimerkkien vaihtoa ja tiedottaa jäsenvaltioille, alueille ja kunnille parhaista käytännöistä.

3.9. Komission toimintalinjoihin tulisi lisätä taidoista annettavien todistusten kehittäminen sekä ammatillisen koulutuksen eurooppalainen ulottuvuus. CEDEFOP voisi tehtäviensä perusteella olla sopiva taho osallistumaan toimintaan.

4. Päätelmät

Alueiden komitea

4.1. kannattaa lämpimästi sitä, että unionissa kiinnitetään kasvavaa huomiota koulutukseen, ja ilmaisee tyytyväisyytensä elinikäisen oppimisen teemavuoden päätteeksi tehdystä aloitteesta täydennyskoulutusmahdollisuuksien parantamiseksi.

4.2. korostaa uudelleen, että vastuu ammatillisen täydennyskoulutuksen sisällöstä ja järjestämisestä kuuluu osana ammattikoulutusta jäsenvaltioille ja ettei yhteisöllä ole toimivaltaa harmonisoida jäsenvaltioiden oikeus- ja hallintosäännöksiä tällä alalla. Ammattikoulutuksen hajautettu lähestymistapa mahdollistaa kulloisiinkin erityistarpeisiin räätälöidyn lähestymistavan.

4.3. korostaa elinikäisen oppimisen eurooppalaisen teemavuoden merkitystä; teemavuoden aikana painotettiin tasapuolisesti elinikäisen oppimisen kahta osatekijää:

työllisyyttä ja työllistettävyyden edistämistä;

kansalaisten henkilökohtaista kehitystä ja heidän sijoittumistaan yhteiskuntaan.

Alueiden komitea korostaa täydennyskoulutuksen merkitystä pitäen sitä politiikkana, joka korottaa yksilön arvoa ja parantaa hänen mahdollisuuksiaan vaikuttaa omaan ammatilliseen urakehitykseensä.

Laajasti ottaen täydennyskoulutuspolitiikalla tulee pyrkiä selkeästi kasvattamaan kansalaisten kykyä omaksua ja rikastuttaa yhteiskunnassamme tapahtuvaa kehitystä, jotta he voivat hyödyntää täysimittaisesti kansalaisoikeuksiaan.

Euroopan unionissa viime aikoina etusijalle asetetun täydennyskoulutuksen tulee "myönteisen syrjinnän" periaatetta noudattaen tukeutua laadukkaaseen peruskoulutukseen täydennyskoulutusmahdollisuuden takaamiseksi kaikille.

Laajemmin ottaen perus- ja täydennyskoulutuksen välisiä yhteyksiä tulee vahvistaa, jotta estetään näiden kahden järjestelmän yhteyksien katkeaminen ja mahdollistetaan johdonmukaisen ja tehokkaan koulutuspolitiikan suunnittelu.

Tämä tapahtuu ennen muuta ammatillisen kokemuksen ja pätevyystodistusten vastavuoroisen tunnustamisen avulla ja perustamalla uusia järjestelmiä tätä tarkoitusta varten.

4.4. uskoo, että jatkuva koulutus on ratkaiseva tekijä, joka mahdollistaa yritysten muuttumisen "oppimisympäristöiksi" ja niiden menestymisen kilpailussa, ja luo näin uusia työpaikkoja. Teknologinen kehitys, maailmanlaajuistuminen ja väestönkasvun kehitys antavat liike-elämälle ja alue- ja paikallisviranomaisille uusia haasteita sekä edellyttävät liike-elämän ehtojen ja työmarkkinoiden laajaa mukauttamista. AK on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että täydennyskoulutuksen saantimahdollisuuksien merkittävä parantaminen vaatii vielä huomattavia ponnisteluja haasteisiin vastaamiseksi.

4.5. kehottaa komissiota kutsumaan paikallis- ja aluehallinnon edustajat mukaan neuvonpitoon koulutukseen pääsyä helpottavien olosuhteiden kehittämiseksi.

4.6. ilmaisee tyytyväisyytensä lukuisista raporteista ja analyyseistä, jotka antavat tilanteesta hyvän yleiskuvan ja monia erinomaisia esimerkkejä täydennyskoulutusmahdollisuuksien parhaista käytännöistä. Alueiden komitea kehottaa kuitenkin sisällyttämään tulevaisuudessa laadittaviin raportteihin paikallis- ja alueviranomaisten aloitteita ja korostaa lisäksi, että raportteihin on tärkeää liittää tietolomakkeita ja tietoa arvioinnista, jotta kokemusten vaihdosta saadaan paras mahdollinen hyöty.

4.7. kehottaa tulevaisuudessa ottamaan myös julkishallinto CVTS-kyselyn analyysin piiriin.

4.8. korostaa, että parhaista käytännöistä tiedottaminen paikallisissa ja alueellisissa seminaareissa on arvokasta.

4.9. kehottaa esittämään CEDEFOP:lle, että se osallistuisi etenkin taidoista annettavien todistusten ja ammattikoulutuksen eurooppalaisen ulottuvuuden kehittämiseen.

4.10. korostaa, että jatkuvan ja todellisen kokemusten vaihdon luominen edellyttää puitteiden luomista yhteistyön ja parhaiden käytäntöjen levittämiselle, jolloin jäsenvaltioiden ja varsinkin paikallis- ja aluetason myönteistä kehitystä voidaan hyödyntää täysimittaisesti. Tämän vuoksi komitea kehottaa komissiota luomaan EU:n laajuisen verkoston tiedottamaan parhaista käytännöistä ja parantamaan koulutusmahdollisuuksia varsinkin paikallisten ja alueellisten kumppanuussuhteiden avulla. Ottamalla paikallis- ja alueviranomaiset mukaan verkottumiseen koordinoitaisiin lisäksi koulutusta ja teollisuus- ja työllisyyspolitiikkaa, mistä olisi hyötyä liike-elämän lisäksi myös koko kunnalle ja alueelle.

4.11. huomauttaa, että talousarvion rajallisuuden vuoksi ei tulisi niinkään luoda uutta välinettä, vaan verkon perustana voitaisiin käyttää nykyisiä Leonardo-ohjelmasta ja rakennerahastoista tukea saavia verkostoja. Tätä yksiin puitteisiin koordinoitua verkkoa vahvistettaisiin kohdennetulla hankkeella.

Bryssel, 15. heinäkuuta 1998.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

() KOM(97) 180 lopull.

() EYVL C 116, 14.4.1997, s. 98.

() EYVL C 182, 24.6.1996, s. 15.

() EYVL C 210, 14.8.1995, s. 74.