[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 16.9.2005

KOM(2005)432 lopullinen

.

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

päätöksessä 283/1999/EY vahvistettujen yleisten puitteiden mukaisten, vuosina 2002–2003 toteutettujen kuluttajia koskevien yhteisön toimien täytäntöönpanosta ja arvioinnista

SISÄLLYSLUETTELO

1. Johdanto 3

2. Kuluttajien terveyden ja turvallisuuden suojaaminen 3

3. Kuluttajien taloudellisten etujen suojaaminen 5

4. Valistus ja tiedottaminen 8

5. Euroopan kuluttajaorganisaatiot 9

6. Erityishankkeet 9

7. Päätelmät 9

LIITE ……………………………………………………………………………………….11

KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

päätöksessä 283/1999/EY vahvistettujen yleisten puitteiden mukaisten, vuosina 2002–2003 toteutettujen kuluttajia koskevien yhteisön toimien täytäntöönpanosta ja arvioinnista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

JOHDANTO

Tammikuun 25. päivänä 1999 tehdyssä päätöksessä 238/1999/EY[1] vahvistetaan ”yleiset puitteet niille toimille, joiden tarkoituksena on edistää kuluttajien etuja ja varmistaa heille korkea suojan taso 1999-2003”. Tässä kertomuksessa tarkastellaan päätöksen täytäntöönpanoa vuosina 2002–2003, koska hallinnollisen tehokkuuden vuoksi päätöksen mukaiset raportointivaatimukset täytetään joka toinen vuosi. Tähän kertomukseen on sisällytetty tuloksia monien sellaisten toimien arvioinneista, jotka toteutettiin vuonna 2004; näin pystyttiin antamaan lisätietoja toteutettujen toimien tehokkuudesta ja toimivuudesta.[2] Maksusitoumusmäärärahat vuodeksi 2002 olivat yhteensä (EFTA-määrärahat mukaan lukien) noin 22,5 miljoonaa euroa ja vuodeksi 2003 noin 23 miljoonaa euroa. Vuonna 2002 määrärahoista käytettiin yli 95 prosenttia[3] ja vuonna 2003 yli 99 prosenttia (ks. liite).

2. KULUTTAJIEN TERVEYDEN JA TURVALLISUUDEN SUOJAAMINEN

TIETEELLISEEN NEUVONTAAN LIITTYVISSÄ KUSTANNUKSISSA ON KYSE TIEDEKOMITEOILLE [4] ja alustaviin tieteellisiin tutkimuksiin maksetuista korvauksista. Vuosina 2002–2003 järjestettiin yhteensä 540 kokousta (työryhmäkokouksia tai täysistuntoja), joiden tuloksena hyväksyttiin 381 raporttia ja tieteellistä lausuntoa[5]; kustannukset olivat noin 1,7 miljoonaa euroa.

Elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto FVO tekee paikan päällä kansallisten elintarvike-, eläinlääkintä- ja kasvinsuojelualan valvontajärjestelmien tarkastuksia jäsenvaltioissa ja kolmansissa maissa, jotka harjoittavat vientiä EU:hun. Kustannukset, jotka syntyivät kansallisten asiantuntijoiden osallistumisesta FVO:n tarkastuksiin, olivat yhteensä 475 000 euroa. FVO:n tarkastusten suunnitteluun, hallintoon ja seurantaan tarkoitetun tietokonejärjestelmän kehittämiseen ja ylläpitoon liittyvät kustannukset olivat 112 880 euroa.[6]

Tiedot altistumisesta kemikaaleille kulutustuotteiden kautta ovat välttämättömiä, jotta voidaan arvioida tuotteiden potentiaalisia riskejä. Kulutustuotteista vapautuviin kemikaaleihin liittyviä riskejä käsittelevässä eurooppalaisessa tiedotusjärjestelmässä (European information system on risks from chemicals released from consumer products/articles) ja CHEMTest-hankkeissa kehitetään tällaisia arviointeja varten menetelmiä ja välineitä, joissa otetaan huomioon esimerkiksi tuotetyyppi, sen käyttötarkoitus, kuluttajaryhmä, käyttöajan pituus ja kontaktityyppi.[7] Tähän liittyvät kustannukset ovat noin 3 miljoonaa euroa, ja niihin sisältyvät myös tutkimukset, jotka koskevat kuluttajien käsityksiä kemikaaleihin liittyvistä riskeistä.

Rapex-järjestelmän kautta vaarallisista tuotteista saatavien ilmoitusten seurantaa varten varattiin riskinarvioinnin tekniseen tukeen 200 000 euroa. Varat käytettiin seuraavasti: arvioitiin kuluttajien altistumista orgaanisille tinayhdisteille, analysoitiin tikkaiden turvallisuusstandardeja sekä tehtiin tekninen arvio kuulakärkikynästä, joka tiettävästi oli osallisena kuolemaan johtaneessa tapaturmassa.

Yhteisön yhteinen tutkimuskeskus arvioi ja validoi testimenetelmiä BSE:n/TSE:iden havaitsemiseksi (400 000 euroa). Yhteisen tutkimuskeskuksen tarjoama muuntogeenisten elintarvikkeiden ja rehujen myynnin jälkeinen seuranta, havaitsemis- ja näytteenottomenetelmien kehittäminen, tieteellinen tuki muuntogeenisiä organismeja sekä riskinarviointia käsitteleviin kansainvälisiin neuvotteluihin ja konferensseihin maksoivat noin 1 miljoona euroa. Elintarvikkeissa esiintyvän semikarbatsidin havaitsemiksi tarkoitettujen menetelmien sekä eläintuotteissa laittomasti käyttävän nitrofuratsonin asianmukaisten indikaattoreiden kehittäminen maksoivat 774 225 euroa. Elintarvikkeissa ja rehuissa esiintyvien mykotoksiinien havaitsemiseksi toteutettiin menetelmien yhteistesti ja validointi, jotta lakisääteiset rajat voidaan jatkossa todentaa riittävästi (450 000 euroa).

Rehun lisäaineiden sallimiseen liittyviä määritysmenetelmiä käsittelevän yhteisön vertailulaboratorion perustamista koskeviin valmisteluihin myönnettiin 416 000 euroa.[8] EU-laboratorioiden pätevyyttä arvioitiin prosessoitua eläinproteiinia sisältävien rehunäytteiden luokittelussa ja havaitsemisessa (53 000 euroa). Tuloksia hyödynnettiin komission direktiivin 2003/126/EY laadinnassa.[9] Yhteinen tutkimuskeskus käynnisti tutkimuksen, jossa tarkasteltiin hiusvärin jatkuvan käytön ja virtsarakon syövän välistä mahdollista yhteyttä (920 000 euroa).

Nopea tiedonvaihtojärjestelmä Rapex takaa nopean tiedonsiirron viranomaisten kesken tuotteista, jotka saattavat aiheuttaa välittömän riskin kuluttajien terveydelle. Vuosina 2002 ja 2003 saatiin loppuun työt, jotka liittyivät elintarvikkeita ja muita tuotteita koskevien tietojen vaihtoon tarkoitettuun uuteen järjestelmään.[10] Käytössä olleen ja uuden järjestelmän kustannukset olivat yhteensä noin 700 000 euroa, johon sisältyi jäsenvaltioiden virkamiehille tarkoitettu koulutus.

Jotta tuottajien ja jakelijoiden olisi helpompi ilmoittaa vaarallisista tuotteista yleistä tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin mukaisesti, laadittiin ilmoitusten perusteita selvittävät ohjeet, vakiolomake sekä menettely. Niiden yhtenäisen käytön varmistamiseksi EU:ssa toteutettiin testi (60 000 euroa). Käynnistettiin laajoja kuluttajatutkimuksia (1,5 miljoonaa euroa) siitä, miten kuluttajat käyttävät ja ymmärtävät tuottajien tarjoamia turvallisuustietoja, ohjeita ja varoitussymboleja tuotteissa, jotka yleisimmin ovat osallisina tapaturmissa. Näin pyritään helpottamaan prioriteettien asettamista kehitettäessä turvallisuusmerkintöjä koskevia vaatimuksia.

Toteutettiin tutkimus (194 060 euroa), jolla pyrittiin kartoittamaan kustannustehokkaimmat tavat EU:n laajuiseen tiedonkeruujärjestelmään palveluihin liittyvistä tapaturmista ja riskeistä. Tehtiin arviointi sellaisten toimien tehokkuudesta, joilla pyritään ehkäisemään tapaturmia tivoleissa ja huvipuistoissa (96 500 euroa). Lisäksi hyödynnettiin teknistä asiantuntemusta kerättäessä tietoja riskeistä, joita potentiaalisesti vaaralliset urheilulajit ja vapaa-ajan toiminnot aiheuttavat. Tulokset (44 460 euroa) vahvistivat, että palveluihin liittyvistä tapaturmista ei ole tietoja ja että yhteisön toimia tarvitaan.[11] Hotellien paloturvallisuutta koskevan suosituksen 86/666/ETY tekniset ohjeet arvioitiin, ja arvioinnin pohjalta tehtiin ehdotus tarkistetuista ohjeista. Hotellien paloturvallisuutta koskevien kansallisten sääntöjen luettelon päivitykseen saatiin teknistä apua.[12] Kokonaiskustannukset olivat 120 000 euroa.

Elävissä eläimissä ja niistä saatavissa tuotteissa olevia tiettyjä aineita ja niiden jäämiä koskevassa neuvoston direktiivissä 96/23/EY[13] vaaditaan vuosittaisen valvontakertomuksen laatimista. Kertomuksen laatimisen tueksi kehitettiin näytteenottoa ja jäämien testausta koskevia kansallisia tietoja sisältävä tietokanta (99 884 euroa). Uuselintarvikkeita koskevan asetuksen (EY) N:o 258/97[14] tarkistuksessa hyödynnetyn raportin kustannukset olivat 10 000 euroa. Elintarvikkeiden lisäaineita käsittelevä tietokannan kehittäminen maksoi 39 730 euroa.[15]

3. KULUTTAJIEN TALOUDELLISTEN ETUJEN SUOJAAMINEN

JOTTA KULUTTAJIEN OIKEUKSIA KOSKEVA OIKEUSKÄYTÄNTÖ [16] olisi helposti saatavilla, on luotu tietokanta[17] kohtuuttomista sopimusehdoista. Tähän liittyvän tiedonkeruun, analysoinnin ja tietoteknisen tuen kustannukset olivat 902 689 euroa. Hintojen ilmoittamista koskevan direktiivin 98/6/EY soveltamista jäsenvaltioissa arvioitiin (150 000 euroa) neuvostolle ja Euroopan parlamentille laadittavaa raporttia varten.[18] Harhaanjohtavia markkinakäytäntöjä koskevaa nopeaa tietojenvaihtoa varten tarkoitetun sähköisen välineen kehittäminen – kuluttaja-asioiden valvontaviranomaisten kansainvälisen verkon puitteissa – maksoi 79 515 euroa.

Direktiivin 97/5/EY[19] noudattamisen valvomiseksi tehty tutkimus rajojen yli suoritettaviin tilisiirtoihin liittyvistä maksuista vähittäispankkitoiminnassa EU:ssa osoitti, että siirtokustannukset ja -maksut ovat laskemassa mutta että monet pankit eivät noudata kuluttajille tiedottamista koskevia velvoitteita (550 000 euroa). Tutkimuksessa, jossa tarkasteltiin kiinnelainan tarjoajia ja ennen asuntolainasopimuksen tekemistä annettavia tietoja koskevien vapaaehtoisten menettelysääntöjen noudattamista ja tehokkuutta, kävi ilmi, että menettelysääntöjä noudatetaan heikosti (370 172 euroa).[20]

Kuluttajien mielipiteitä oikeussuojan saatavuudesta tutkittiin vuonna 2003 (441 772 euroa). Tulokset osoittivat, että useimmilla kuluttajilla ei ole ollut mitään ongelmia hankkimiensa tuotteiden tai palveluiden osalta. Tietoisuus tuomioistuinten ulkopuolisista riidanratkaisumenettelystä vaihtelee huomattavasti eri maiden välillä.[21] Järjestetyssä seminaarissa keskusteltiin ilmoitusperusteista sekä vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyitä koskevien komission suositusten 98/275/EY ja 2001/310/EY täytäntöönpanosta (25 980 euroa).

Tuomioistuinten ulkopuolisten riidanratkaisuelinten eurooppalainen verkko (EEJ-verkko) helpottaa riidanratkaisuelinten rajatylittävää käyttöä. Kansallisia selvityskeskuksia perustettiin 15 jäsenvaltioon, Norjaan ja Islantiin, ja kustannukset olivat lähes 2 miljoonaa euroa. Verkon arvioinnissa (159 500 euroa) todettiin, että on perusteltua jatkaa rahoitustukea mutta että tavoitteet olisi määriteltävä selvemmin. EEJ-verkon ja Euroopan kuluttajakeskusten verkon yhdistämisestä päästiin yksimielisyyteen kesäkuussa 2003. Yhdistymisen budjettivaikutuksia koskevassa arvioinnissa todettiin, että keskitetyn palvelun verkko hyödyttää kuluttajia ja tarjoaa mittakaavaetuja mutta resurssit pitäisi myöntää tarpeiden ja toiminnan perusteella. Joulukuussa 2003 aloitettiin työt verkkopohjaisen yhteisen tapausten käsittelyjärjestelmän luomiseksi (103 000 euroa).

Kuluttajien asenteita rahoituspalveluihin luotaavan tutkimuksen kustannukset olivat 1 168 068 euroa. Tulokset[22] osoittivat, että kuluttajat tuntevat itsensä suhteellisen voimattomiksi ja ovat huolissaan oikeuksiensa noudattamisesta. Laadullisiin näkökohtiin perustuvassa tutkimuksessa vahvistettiin, että rahoituspalveluiden rajatylittävä kysyntä ja tarjonta on erittäin harvinaista. Euroa koskevassa tutkimuksessa (500 000 euroa) vahvistettiin, että kuluttajilla ei ole ongelmia euron käytössä mutta käsitys euron aiheuttamasta inflaatiosta on yleinen.[23] Yksinkertaistettujen tai standardoitujen rahoituspalvelutuotteiden kartoittaminen ja analysointi maksoi 418 920 euroa.[24] Kuluttajien ylivelkaantumista käsittelevien kansallisten toimenpiteiden kartoitus (150 000 euroa) osoitti, että EU-toimien soveltamisala on suppea ja että rajatylittävät velkaantumistapaukset ovat harvinaisia.

Noin 1 miljoona euroa käytettiin sopimattomia kaupallisia menettelyjä sekä kuluttajansuojaan liittyvää hallinto- ja täytäntöönpanoyhteistyötä koskevien lainsäädäntöehdotusten valmisteluun. Valmistelutyöhön sisältyvät hyvän kauppatavan mukaisia käytäntöjä koskevan eri maiden lainsäädännön vertaileva analyysi, lainsäädännön yhdenmukaistamisvaihtoehtojen vaikutusten ennakkoarviointi sekä tutkimukset kuluttajien ja yrittäjien asenteista rajatylittävään kaupankäyntiin. Kansalliset asiantuntijat ja sidosryhmät tapasivat ja keskustelivat ehdotusten keskeisistä seikoista.[25] Kreikan puheenjohtajakaudella tuettiin tapahtumia, jotka liittyivät kansallisiin kokemuksiin rajatylittävästä kuluttajansuojasääntöjen täytäntöönpanosta. Mielipidekyselyssä (464 482 euroa) tutkittiin kuluttajien luottamusta rajatylittävään ostosten tekoon.[26] Kuluttajatyytyväisyysindeksien kehittämiseen käytettiin 379 400 euroa; tällä tuetaan EU:n kuluttajapolitiikan laatimista, jotta mahdollistetaan tuotteisiin ja palveluihin liittyvän kuluttajatyytyväisyyden mielekäs vertailu eri alojen ja jäsenvaltioiden välillä eri ajankohtina. Sisämarkkinoiden kuluttajahyödykkeiden hintatutkimukseen käytettiin 173 835 euroa.[27] Kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelman 1999–2001 vaikutustenarviointia (115 000 euroa) hyödynnettiin politiikan laadinnassa.

Vuonna 2003 tehdyssä mielipidekyselyssä tutkittiin kuluttajien luottamusta sähköiseen kaupankäyntiin ja luotettavuusmerkintöihin (381 416 euroa).[28] Sähköisessä kaupankäynnissä käytettävien luotettavuusmerkintöjen ja niiden onnistumiskriteereiden analysointiin käytettiin lisäksi 145 400 euroa. Rahoitusta myönnettiin Irlannin puheenjohtajakaudella järjestettyyn konferenssiin, jossa käsiteltiin kuluttajien luottamusta internet-kauppaan, ja Italian puheenjohtajuuskaudella järjestettyyn konferenssiin, jossa käsiteltiin kuluttajapolitiikan näkymiä.

Yleishyödyllisiä palveluita koskevia kuluttajien mielipiteitä tutkittiin vuonna 2002–2003 kyselytutkimuksilla, joilla mitattiin kuluttajien tyytyväisyyttä eri aloilla: saatavuus, hinta, laatu, tiedotus, sopimusehdot, asiakaspalvelu ja valitusten käsittely eri palveluiden aloilla, mukaan lukien matka- ja lankapuhelimet, sähkö, kaasu ja vesi, postipalvelut sekä kaupunki- ja rautatieliikennepalvelut. Kustannukset olivat yhteensä 444 084 euroa. Vuonna 2003 tehdyssä laatua mittaavassa tutkimuksessa, jonka kustannukset olivat 690 567 euroa, saatiin lisätietoa asiasta.[29]

Sopimusoikeuteen liittyvien tukitoimien (tutkimukset, seminaarit) kustannukset olivat 266 000 euroa.[30]

Seuraavista aiheista teetettiin raportit: kuluttajien etujen sisällyttäminen yrityskeskittymien valvontaa koskevan asetuksen tarkistukseen ja horisontaalisia sulautumisia koskeviin suuntaviivoihin sekä yhteisen maatalouspolitiikan uudistus ja kuluttajien edut.[31]

4. VALISTUS JA TIEDOTTAMINEN

Terveys- ja kuluttaja-asioiden verkkosivuja uudistettiin vuosina 2002–2003.[32] Verkkosivuilla oli huippumäärä käyntejä lokakuussa 2003 (2 774 321). Kyselyn mukaan käyttäjät olivat erittäin tyytyväisiä sivustoon. Päivittäisen What’s New -sähköpostipalvelun käyttäjämäärä lisääntyi 50 prosenttia kahden vuoden aikana. Consumer Voice -uutiskirje lähetettiin säännöllisesti yli 10 000 tilaajalle.[33] Verkkosivujen, sähköpostipalvelun ja uutiskirjeen teknisen tuen kokonaiskustannukset olivat noin 1 miljoona euroa. Lisäksi käytettiin 72 500 euroa julkaisujen painatukseen.

Kansalliset elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvät valistuskampanjat saatiin päätökseen vuoden 2002 loppuun mennessä. Arviointi (200 000 euroa) osoitti, että useimmat kampanjat osoittautuivat tähdellisiksi kansallisten tarpeiden kannalta ja niiden tulokset olivat tehokkaita, mutta ne eivät onnistuneet lisäämään tietoisuutta eivätkä käynnistämään julkista keskustelua elintarviketurvallisuudesta. Tämä johtui pääasiassa pienestä budjetista ja määrällisten tavoitteiden puutteesta. Herkimmille kuluttajaryhmille suunnattu Euroon siirtyminen helpoksi -koulutusmateriaali sai myönteiset arviot strategian, suunnittelun ja levityksen osalta.[34]

Elintarvikkeiden merkintöjä koskevaa EU-lainsäädäntöä sekä elintarvikkeiden merkintöihin ja tietoihin liittyviä kuluttajien tarpeita ja vaatimuksia arvioitiin sen selvittämiseksi, tarvitaanko lainsäädännöllisiä tai muita mukautuksia (140 000 euroa)[35]

Vuoden 2002 Euroopan nuori kuluttaja -kilpailu (574 500 euroa) korvattiin vuonna 2003 sillä, että toisen asteen oppilaitoksiin jaettiin 560 000 kuluttajansuojakalenteria, jossa oli tietoa kuluttajien oikeuksista. Tämän kustannukset olivat noin 1 250 000 euroa. Interaktiivisten online-välineiden kehittämisellä (825 000 euroa) pyritään tuottamaan aikuisopetusta varten oppimateriaalia kuluttajien oikeuksista.

Euroopan kuluttajaneuvontakeskusten verkkoon kuuluu 15 keskusta 13 jäsenvaltiossa.[36] Keskukset antavat kuluttajille tietoa ja neuvoja rajatylittävien valitusten tekemisestä. EU osallistui verkon rahoitukseen lähes 5 miljoonalla eurolla vuosina 2002–2003. Verkon toiminnasta vuonna 2003 tehty arviointi (184 405 euroa) osoitti, että alle puolet valituksista on todella rajatylittäviä luonteeltaan. Arvioinnissa suositeltiin tavoitteiden selkeyttämistä ja yksinomaista keskittymistä rajatylittäviin kysymyksiin, joissa on selkeä EU-ulottuvuus. Rahoitusta olisi myönnettävä suoritusten ja kysynnän perusteella. Yhdistyminen tuomioistuinten ulkopuolisten riidanratkaisuelinten eurooppalaiseen verkostoon (EEJ-verkosto) tehostaisi palvelua ja olisi kustannustehokkaampaa.

EU:n kemikaalilainsäädännön kuluttajansuojanäkökohtia koskevat kuluttajajärjestöjen asiantuntijoiden seminaarit maksoivat 85 915 euroa.[37] Kuluttajajärjestöjen henkilöstöä koulutettiin organisatoristen valmiuksien parantamiseksi hallintoon, PR-toimintaan/lobbaukseen ja EU:n kuluttajalainsäädäntöön liittyvissä asioissa (280 223 euroa). Noin 160 000 euroa käytettiin tietokantaan, joka helpottaa viestintää kuluttajaorganisaatioiden kanssa ja niiden välillä, sekä Espanjan puheenjohtajakaudella järjestettyjen kuluttajaedustusta koskevien seminaarien rahoitukseen.

5. EUROOPAN KULUTTAJAORGANISAATIOT

Toimintakustannuksiin myönnettiin avustusta vuosina 2003 ja 2004 Eurooppalaiselle standardointiasioiden kuluttajajärjestölle ANECille ja Euroopan kuluttajaliitolle BEUC:lle.[38] AEC (European Consumers' Association) sai tukea vuonna 2002, mutta se ei onnistunut saavuttamaan Euroopan tasolla kuluttajien etua edustavan elimen asemaa.

6. ERITYISHANKKEET

Vuosina 2002 ja 2003 annettiin yhteisrahoitusta yhteensä 44 erityishankkeeseen.[39] Tärkeimmät edunsaajat olivat kansallisia kuluttajajärjestöjä ja muita kansalaisjärjestöjä. Hakemusten lukumäärä, hyväksyttyjen hankkeiden lukumäärä ja myönnetyn rahoituksen yhteismäärä ovat vakiintuneet. Hankkeiden keskimääräinen koko pieneni mutta hallinnolliset kulut nousivat (mukaan lukien noin 50 000 euroa ulkoisille asiantuntijoille). Vuosina 1999–2001 rahoitettujen 97 erityishankkeen arviointi osoitti, että hankkeilla on saatettu saavuttaa monia tavoitteita ja kerrannaisvaikutuksia mutta ennen kaikkea lisätty hankkeesta vastaavien osaamista, julkista tunnustusta ja verkottumiskykyä. Mahdollisia vaikutuksia kuluttajiin tai kuluttajansuojan tasoon ei joko voitu mitata tai vaikutukset olivat vähäisiä. On suositeltavaa keskittyä enemmän EU:n poliittisiin tavoitteisiin, lisätä avoimuutta ja levittää paremmin hankkeiden tuloksia.

7. PÄÄTELMÄT

Kustannukset perustuivat vuosina 2002 ja 2003 enemmän politiikkaan kuin vuosina 1999–2001. Tämä on suurimmaksi osaksi selkeiden tavoitteiden ja kuluttajapoliittisen strategian 2002–2006 johdonmukaisemman lähestymistavan ansiota. Poliittisten päätösten tietoperustaa lisäävien toimien merkitys lisääntyi. Pyrkimykset tehostaa Euroopan kuluttajaneuvontakeskusten ja EEJ-verkoston toimintaa johtivat päätökseen, jolla nämä kaksi yhdistettiin yhdeksi rakenteeksi, jotta ne voivat paremmin keskittää toimintansa rajatylittäviin kuluttajien ongelmiin. Tiedotus- ja valistustoimia suunnattiin uudelleen arviointien ja kriittisten tarkastelujen perusteella. Niitä arvioidaan sen mittaamiseksi, ovatko niiden vaikutukset parantuneet. Erityishankkeet vaikuttavat toimivan tehokkaammin kansallisten kuluttajajärjestöjen ja muiden kansalaisjärjestöjen tukijana kuin poliittisena välineenä. Uusille kuluttajajärjestöjen tukivälineille, kuten valmiutta parantaville toimille, olisi annettava tärkeämpi asema.

L IITE

Taulukko 1: Päätökseen N:o 283/1999/EY perustuvien maksusitoumusten yhteissumma vuosina 2002–2003 (euroina)

2002 | 2003 |

Komission toimet (2 art. a alak.) | 16 240 612 | 17 883 792 |

Eurooppalaiset kuluttajajärjestöt (2 art. b alak.) | 1 995 394 | 2 265 290 |

Erityishankkeet (2 art. c alak.) | 2 748 841 | 2 794 705 |

YHTEENSÄ | 20 984 847 | 22 943 787 |

(* mukaan lukien tuki neuvoston puheenjohtajavaltion järjestämille tapahtumille ja hallintomäärärahat)

[1] EYVL L 34, 9.2.1999, s. 1.

[2] Ks. myös asiakirja KOM(2003)42 vuosina 1999–2001 toteutettujen toimien täytäntöönpanosta ja arvioinnista.

[3] Noin 1 miljoona euroa siirrettiin marraskuussa 2002 muihin yhteisön toimiin budjettivallan käyttäjän suostumuksella (budjettikohta B-5304).

[4] Tiedekomiteat on perustettu komission päätöksellä 97/404/EY ja 97/579/EY. Toukokuussa 2003 elintarvikeasioihin liittyvät vastuualat siirrettiin Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle.

[5] Ks. http://europa.eu.int/comm/food/committees/scientific/index_en.htm

[6] Ks. http://europa.eu.int/comm/food/fvo/index_en.htm

[7] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/prod_safe/chem_risks/index_en.htm

[8] Eläinten ruokinnassa käytettävistä lisäaineista annetun asetuksen (EY) N:o 1831/2003 vaatimusten mukaisesti (EUVL L 268, 18.10.2003, s. 29–43).

[9] Ks. http://europa.eu.int/comm/food/food/biosafety/bse/bse50_en.pdf

[10] Viikoittaiset tiedot ilmoituksista löytyvät seuraavilta sivuilta: http://europa.eu.int/comm/food/food/rapidalert/index_en.htm ja http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/prod_safe/gpsd/rapex_en.htm

[11] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/serv_safe/reports/index_en.htm

[12] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/serv_safe/fire_safe/index_en.htm

[13] Neuvoston direktiivi 96/23/EY, annettu 29. huhtikuuta 1996, elävissä eläimissä ja niistä saatavissa tuotteissa olevien tiettyjen aineiden ja niiden jäämien osalta suoritettavista tarkastustoimenpiteistä (EYVL L 125, 23.5.1996, s. 10–32).

[14] EYVL L 43, 14.2.1997, s. 1–6.

[15] Ks. http://europa.eu.int/comm/food/food/chemicalsafety/additives/index_en.htm

[16] Direktiivi 93/13/ETY (EYVL L 95, 21.4.1993, s. 29).

[17] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/safe_shop/unf_cont_terms/index_en.htm

[18] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/safe_shop/price_ind/index_en.htm

[19] EYVL L 43, 14.2.1997, s. 25.

[20] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/fina_serv/loans/index_en.htm

[21] Ks. http://europe.eu.int:comm:consumers:redress:reports_studies:index_en.htm

[22] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/fina_serv/cons_experiences/index_en.htm

[23] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/fina_serv/euro/index_en.htm

[24] Tulokset saataneen vuonna 2005.

[25] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/safe_shop/fair_bus/green_papcomm/studies/index_en.htm ja http://europa.eu.int/comm/consumers/topics/facts_en.htm

[26] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/topics/facts_en.htm

[27] Ks. http://europa.eu.int/comm/internal_market/score/docs/score13/score13-printed_en.pdf jahttp://europa.eu.int/comm/internal_market/score/docs/score13/prices-paper_en.pdf

[28] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/topics/facts_en.htm

[29] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/serv_gen/cons_satisf/index_en.htm.

[30] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/safe_shop/fair_bus_pract/cont_law/index_en.htm.

[31] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/reports/reports_en.htm.

[32] Ks. http://europa.eu.int/comm/dgs/health_consumer/index.htm.

[33] Ks. http://europa.eu.int/comm/dgs/health_consumer/library/pub/index_en.html

[34] Yhteisön kansalaisille suunnatun tiedotuskampanjan ”Euro – Euroopan yhteinen raha” arviointi.

[35] Ks. http://europa.eu.int/comm/food/food/labellingnutrition/foodlabelling/comm_legisl_en.htm

[36] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/redress/compl/euroguichet/index_en.htm

[37] Ks. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/prod_safe/chem_risks/index_en.htm .

[38] Toimintakustannuksiin myönnettiin seuraavat avustukset vuosina 2002–2003: BEUC:lle 939 065 ja 1 172 790 euroa, ANECille 940 887 ja 1 092 500 euroa sekä AEC:lle 75 442 euroa.

[39] Vuonna 2002 saatiin 54 hakemusta, joista hyväksyttiin 22 erityishanketta ja 20 sai yhteisrahoitusta yhteensä 2 748 841 euroa, ja vuonna 2003 saatiin 65 hakemusta, joista 22 sai yhteisrahoitusta yhteensä 2 794 705 euroa.