Virallinen lehti nro C 104 , 06/04/1998 s. 0267



A4-0058/98 Päätöslauselma oikeudellisesta yhteistyöstä rikosasioissa Euroopan unionissa Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.1 artiklan, jossa oikeudellinen yhteistyö siviili- ja rikosoikeuden alalla määritellään jäsenvaltioiden yhteistä etua koskevaksi asiaksi, - ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen B artiklan, jossa sisällytetään unionin tavoitteisiin kiinteän yhteistyön kehittäminen oikeus- ja sisäasioiden alalla, - ottaa huomioon neuvoston 14. lokakuuta 1996 antaman päätöslauselman oikeus- ja sisäasioiden yhteistyön ensisijaisista aloista 1. heinäkuuta 1996 ja 30. kesäkuuta 1998 väliselle kaudelle ((EYVL C 319, 26.10.1996, s. 1.)), - ottaa huomioon järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän korkean tason työryhmän kertomuksen ja asiaan liittyvän, oikeus- ja sisäasiain neuvoston 28. huhtikuuta 1997 hyväksymän toimintasuunnitelman, jonka Amsterdamin Eurooppa-neuvosto vahvisti 17. kesäkuuta 1997, ja erityisesti sen II luvun 5 kohdan d alakohdan, jossa todetaan, että oikeudellisen alan yhteistyö tulee saattaa poliisivoimien välisen yhteistyön tasolle ((EYVL C 251, 15.8.1997, s. 1.)), - ottaa huomioon hiljattain Euroopan parlamentin käsittelyyn lausuntoa varten annetut ehdotukset yhteisiksi toiminnoiksi järjestäytyneen rikollisuuden torjumisen alalla ja erityisesti eurooppalaisen oikeudellisen verkoston perustamista ja rikollisjärjestöön kuulumisen rangaistavuutta unionin jäsenvaltioissa koskevat ehdotukset, - ottaa huomioon Euroopan neuvoston yleissopimuksen ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi ja sen lisäpöytäkirjat, - ottaa huomioon Amsterdamin Eurooppa-neuvoston jälkeen 26. kesäkuuta 1997 Eurooppa-neuvoston kokouksesta Amsterdamissa 16. ja 17. kesäkuuta 1997 antamansa päätöslauselman ((EYVL C 222, 21.7.1997, s. 17.)) sekä 19. marraskuuta 1997 uudesta Amsterdamin sopimuksesta antamansa päätöslauselman (CONF 4007/97 - C4-0538/97) ((Kyseisen istunnon pöytäkirja, osa II, kohta 20.)), - ottaa huomioon 22. lokakuuta 1997 yhteisön taloudellisten etujen suojaamisesta ja petostentorjuntaa koskevasta komission vuoden 1996 vuosikertomuksesta (KOM(97)0200 - C4-0230/97) ja vuoden 1997/98 työohjelmasta (KOM(97)0199 - C4-0231/97) ((Kyseisen istunnon pöytäkirja, osa II, kohta 14.)), 19. syyskuuta 1996 jatkotoimenpiteistä yhteisön talousarviopetosten vastaista taistelua käsitelleelle parlamenttien väliselle konferenssille (23. ja 24. huhtikuuta 1996): unionin ja jäsenvaltioiden yhtenäinen toiminta ((EYVL C 320, 28.10.1996, s. 212.)), 19. syyskuuta 1996 Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojelemista koskevasta yleissopimuksesta ((EYVL C 320, 28.10.1996, s. 215.)), 21. kesäkuuta 1996 ensimmäisestä komission kertomuksesta Euroopan parlamentille ja neuvostolle rahanpesusta annetun direktiivin (91/308/ETY) täytäntöönpanosta (KOM(95)0054 - C4-0137/95) ((EYVL C 198, 8.7.1996, s. 245.)), 13. maaliskuuta 1996 (i) Euroopan parlamentin lausunnosta hallitusten välisen konferenssin koollekutsumisesta ja (ii) mietintäryhmän työn arvioinnista ja Euroopan parlamentin poliittisten tavoitteiden täsmentämisestä hallitusten välistä konferenssia silmällä pitäen ((EYVL C 096, 1.4.1996, s. 77.)) ja 15. joulukuuta 1995 korruption vastaisista toimista Euroopassa ((EYVL C 017, 22.1.1996, s. 443.)) antamansa päätöslauselmat, 30. marraskuuta 1995 neuvoston yhteisestä suuntaviivasta ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen turvaamisesta ((EYVL C 339, 18.12.1995, s. 61.)) antamansa lausunnon, 17. toukokuuta 1995 Euroopan unionista tehdyn sopimuksen toimivuudesta ja vuoden 1996 hallitusten välisestä konferenssista - unionin toteuttaminen ja kehitys ((EYVL C 151, 19.6.1995, s. 56.)) ja 16. joulukuuta 1993 kansainvälisten petosten torjunnasta ((EYVL C 020, 24.1.1994, s.185.)) antamansa päätöslauselmat, rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 17. huhtikuuta 1991 tekemänsä päätöksen ((EYVL C 129, 20.5.1991, s. 90.)) ja 22. marraskuuta 1990 komission ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä ((EYVL C 324, 24.12.1990, s. 264.)) antamansa lausunnon. - ottaa huomioon eurooppalaiseen oikeudelliseen yhteistyöhön ja keskinäiseen oikeusapuun rikosasioissa liittyvät välineet, olivatpa nämä yleissopimuksia tai muodoltaan muunlaisia asiakirjoja, ja erityisesti Euroopan neuvoston 20. huhtikuuta 1959 päivätyn keskinäistä oikeusapua rikosasioissa koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen; - ottaa huomioon Geneven vetoomuksen, jonka useat eurooppalaiset tuomarit allekirjoittivat 1. lokakuuta 1996 ja joka on saanut osakseen laajan hyväksynnän lukuisilta yksiköiltä ja toimielimiltä niin yhteisössä kuin kansallisellakin tasolla, sekä 12. joulukuuta 1997 annetun Brysselin julkilausuman, - ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan, - ottaa huomioon kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietinnön sekä institutionaalisten asiain valiokunnan ja talousarvion valvontavaliokunnan lausunnot (A4-0058/98); A. katsoo, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden oikeudellisella yhteistyöllä on perustava merkitys Euroopan oikeusperinteen konkreettisena ilmaisuna erityisesti rikosoikeuden alalla ja ennen kaikkea järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvien prosessien yhteydessä ja että sen avulla voidaan torjua tehokkaasti järjestäytynyttä rikollisuutta kansainvälisellä tasolla, B. katsoo, että oikeusviranomaisten käytössä olevien välineiden sovittaminen nykyisten rikollisten ilmiöiden ja niistä johtuvien rikosprosessien monimuotoisuutta paremmin vastaaviksi on välttämätöntä, mikä käytännössä merkitsisi ennen kaikkea tehokkuutta ja nopeutta, myös uusimpien teknologioiden hyödyntämisen ansiosta, C. katsoo, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden (ja myös joidenkin jäsenvaltioiden osien) kulttuuri, perinteet ja oikeusjärjestelmät poikkeavat väistämättä toisistaan, mutta tämä ei kuitenkaan sellaisenaan ole voittamaton este yhteistyön onnistumiselle, D. katsoo, että unionissa tunnustetaan näiden erilaisten perinteiden ja järjestelmien vallitessakin yhteiset arvot ja perusperiaatteet, kuten oikeusvaltion periaate, laillisuusperiaate ja puolustautumisoikeus, E. katsoo, ettei oikeudellisen yhteistyön nykyistä toimivuutta voida pitää tyydyttävänä toiminnan oikea-aikaisuuden ja jatkuvuuden suhteen, mikä johtuu käytettävissä olevien oikeudellisten ja aineellisten välineiden sopimattomuudesta ja siitä, että oikeustoimijoiden koulutus ei vielä ole kaikilta osin asianmukainen, F. katsoo, että oikeudellisen yhteistyön ala on jäsenvaltioiden herkimpiä ja että rikosoikeudellisten järjestelmien yhdenmukaistamiseen tai kyllin yhtenäisen oikeudellisen järjestelmän toteutumiseen johtava tie on vielä pitkä ja vaikea, G. katsoo, että tällä tiellä etenemisen nopeuttamiseksi Euroopan oikeudellista yhteistyötä on kuitenkin ryhdyttävä edistämään välittömästi lisäämällä jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta kumppaneidensa oikeusjärjestelmiin ja niiden toimintaan, H. katsoo, että olisi suositeltavaa hyödyntää perinteisten välineiden eli yleissopimusten lisäksi Euroopan tason välineitä, joita ovat yhteiset toiminnat ja tulevaisuudessa myös Amsterdamin sopimuksessa (K.6 artikla) tarkoitetut puitepäätökset, I. katsoo, että yleissopimukset ja rikosoikeudellisen yhteistyön alan muut toimet ovat vaikeasti sovellettavissa muun muassa niiden keskinäisen päällekkäisyyden vuoksi ja siksi, että niihin liittyy suuri määrä poikkeuksia, erillisiä julistuksia ja varauksia, J. katsoo, että kansallisten ratifiointien vaatiman pitkän ajan vuoksi merkittävää osaa jäsenvaltioiden välillä tehdyistä yleissopimuksista ei tällä hetkellä sovelleta, K. katsoo, että mahdollisuutta nostaa syyte kahdesti tai kahdesti syyttämistä ei enää tunnuta tarvittavan useissa jäsenvaltioissa; tätä ns. kaksoisrangaistavuuden periaatetta voidaan nykyään kohtuudella pitää tehokkaan toiminnan esteenä, L. ottaa huomioon myönteiset esimerkit eräiden unionin valtioiden välillä tehtävästä «vahvistetusta» yhteistyöstä, johon kuuluu tavanomaisena yhteistyömuotona muun muassa oikeusviranomaisten välinen suora yhteydenpito, M. katsoo, että tekniset innovaatiot ja nykyaikaiset tutkintatekniikat edellyttävät asianmukaisten uusien oikeudellisten välineiden käyttöönottoa (satelliittiviestinnän kuuntelu, etäkuuleminen ja -kuulustelu jne.), N. ottaa huomioon Euroopan unionin puitteissa tehdyt normatiivisen ja operatiivisen tason ratkaisut, jotka koskevat taloudellisten etujen rikosoikeudellista suojaamista ja jotka osoittauduttuaan tehokkaiksi voisivat toimia herätteinä vastaavien ratkaisujen löytämiseksi torjuttaessa järjestäytyneen rikollisuuden muita merkittäviä ilmenemismuotoja, O. panee huolestuneena merkille oikeudellisen yhteistyön vaikeudet, jotka liittyvät rahanpesuun ja aiheutuvat erityisesti siitä, että kansalliset lainsäädännöt eivät ole yhdenmukaisia rahanpesuun liittyvien rikosten osalta, P. katsoo, että Euroopassa harjoitettavan oikeudellisen yhteistyön tehokkuuden kannalta on erittäin tärkeää, että vastavuoroinen avunanto on riittävällä tasolla, mukaan lukien henkilöstön koulutus, myös kolmansien maiden kanssa ja erityisesti unionin jäsenehdokasmaiden kanssa sekä mahdollisuuksien mukaan myös Euroopan ulkopuolisten maiden kanssa, Q. katsoo, että unionin nykyisessä kehitysvaiheessa on tarpeen pohtia uudelleen itse oikeusavun käsitettä perinteisenä hallitusten välisenä yhteistyömuotona, R. ottaa huomioon komission Euroopan parlamentin pyynnöstä asiantuntijaryhmän laadittavaksi antaman "Corpus Juris¨ -tutkimuksen ja erityisesti siihen sisältyvät rikosoikeudellista prosessia koskevat periaatteet ja säännökset, kuten uuden Euroopan alueperiaatteen käsitteen, S. katsoo, että vahvistamalla unionissa harjoitettavaa oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa voidaan vaikuttaa puolustautumisoikeuden kunnioittamiseen; I Yleiset periaatteet ja institutionaaliset näkökohdat 1. Vahvistaa, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisen oikeudellisen yhteistyön kehittäminen on tarpeen erityisesti rikosoikeuden alalla valtioiden rajat ylittävän rikollisuuden torjunnan tehostamiseksi; 2. Painottaa, että unionin tavoitteet luoda vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuva alue sekä toteuttaa sisämarkkinat ja henkilöiden vapaa liikkuvuus täysimääräisesti ovat kiinteässä yhteydessä yhteisen eurooppalaisen oikeudellisen ja oikeudenkäyttöalueen luomisen kanssa; pitää tässä yhteydessä myönteisenä oikeudelliseen yhteistyöhön rikosasioissa liittyviä täsmennyksiä, jotka koskevat Euroopan tasolla toteutettavia toimia ja jotka sisältyvät Amsterdamin sopimuksen uuteen K.3 artiklaan; 3. Toteaa, että on otettu käyttöön Amsterdamin sopimuksessa mainitut yhteiset vähimmäissäännöt, jotka koskevat rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia järjestäytyneen rikollisuuden, terrorismin ja laittoman huumekaupan aloilla, mikä on tärkeä askel kohti entistä tehokkaampaa yhteistyötä; 4. Pitää myönteisenä Amsterdamin sopimuksella aikaansaatuja K.6 artiklan mukaisia menettelyjä yleissopimusten ratifioinnissa ja voimaantulossa, mikä on omiaan lisäämään yleissopimusten tehoa; toteaa kuitenkin, että oikeudellisten ja hallinnollisten määräysten lähentämisessä olisi annettava etusija puitepäätösvälineelle, koska se vastaa menettelynä ja luonteeltaan yhteisön systematiikkaa ja toimintatapaa; 5. Palauttaa mieliin Amsterdamin sopimuksen K.12 artiklan määräykset mahdollisuudesta tehdä tiiviimpää yhteistyötä rikosoikeuden alalla ja kehottaa jäsenvaltioita ja komissiota tarkastelemaan näiden määräysten soveltamismahdollisuuksia sellaisten tällä alalla esiintyvien merkittävien ongelmien ratkaisemiseksi, joiden osalta muutamat harvat jäsenvaltiot estävät tiiviimmän yhteistyön ja täten edistyksen; 6. Korostaa lisäksi, että rikosoikeudellisessa yhteistyössäkään ei ole ratkaistu tyydyttävällä tavalla kysymyksiä Euroopan parlamentin todellisesta osallistumisesta lainsäädäntöprosessiin ja yhteisöjen tuomioistuimen tehtävien tunnustamisesta; 7. On vakuuttunut siitä, että tämän alan tiiviimpään yhteistyöhön Euroopan tasolla on liitettävä takeet demokraattisesta valvonnasta; tältä osin parlamentin mahdollisuuksien rajoittaminen kuulemiseen - mitä vielä saattavat vaikeuttaa neuvoston päätökset aikarajoituksista - on puute, joka on eliminoitava, kun perussopimusta seuraavan kerran tarkistetaan; 8. Katsoo, että yleisesti ottaen eurooppalaisen oikeudellisen ja oikeudenkäyttöalueen luominen tulee tehdä yhdessä demokraattisten perussääntöjen määrittelyn kanssa (parlamentaarinen ja oikeudellinen valvonta); 9. Painottaa, että tehtäessä oikeudellista yhteistyötä on noudatettava jäsenvaltioiden perustuslain säännöksiä ja Euroopan neuvoston ihmisoikeusyleissopimuksen määräyksiä; ilmaisee huolestuneisuutensa siitä, että Amsterdamin sopimuksessa ei määritellä sitovasti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisutoimivaltaa rikosoikeudellisen yhteistyön alalla, vaan lähtökohtana on sen poissulkeminen, jollei jäsenvaltio tunnusta sitä nimenomaisesti omalta osaltaan ja päätä siihen kuuluvista menettelyistä; katsoo, että tähän sisältyy se vaara, että Amsterdamin sopimuksella aikaansaatu ihmisoikeuksien oikeudellinen suoja joutuu näin kyseenalaiseksi; 10. Pyytää, että vahvistettaessa oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa yhteistyön seurauksia arvioidaan puolustautumisoikeuden kannalta ja annetaan suositukset näiden oikeuksien takaamiseksi; II Sopimukset 11. Pyytää hallituksilta ja kansallisilta parlamenteilta mahdollisimman suurta sitoutumista Euroopan unionin sisällä tapahtuvaa oikeudellista yhteistyötä koskevien yleissopimusten ratifiointimenettelyjen nopeuttamiseen; 12. Valittaa, että yleissopimuksissa annetaan jäsenvaltioille usein mahdollisuus esittää varauksia, poikkeuksia ja julistuksia, joiden vaikutuksesta yleissopimusta ei voida soveltaa yhdenmukaisesti koko unionissa; 13. Pyytää siis jäsenvaltioita toimimaan kaikin tavoin oikeusjärjestelmän hitauden poistamiseksi ja takaamaan oikeus oikeudenkäyntiin kohtuullisen ajan kuluessa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn Euroopan neuvoston yleissopimuksen 6 artiklan mukaisesti; 14. Suosittaa jäsenvaltioiden hallituksille, että ne luopuvat sopimuksiin liitettävistä varauksista, poikkeuksista ja julistuksista Euroopan unionin muiden jäsenvaltioiden suhteen; 15. Pyytää erityisesti, että kaksoisrangaistavuuden periaatteesta luovutaan tai sitä tarkistetaan Euroopan unionin jäsenvaltioiden kesken; 16. Hyväksyy niin sanotussa Geneven vetoomuksessa, joka on eräiden eurooppalaisten tuomareiden laatima asiakirja ja jota käsiteltiin äskettäin Brysselissä pidetyssä kansainvälisessä konferenssissa ja esitetyt pyynnöt ja ehdotukset ja erityisesti ne, jotka liittyvät Euroopan valtioiden välisten sopimusten tekemiseen suorasta yhteydenpidosta tutkintaviranomaisten välillä (kuten Schengenin sopimuksessa jo määrätään) ja tarkkojen ja lyhyiden määräaikojen vahvistamisesta oikeusapupyyntöjen käsittelylle, sekä ne, jotka koskevat todisteiden luovuttamista jäsenvaltioiden rikosprosessien mukaisesti; 17. Katsoo, että oikeusministeriöiden välisessä oikeudellisessa yhteistyössä diplomaattikanavien käyttö ei saa olla pakollista ja että toimivaltaisten oikeusviranomaisten hoitaessa oikeudellisen yhteistyön suoraan keskenään niillä on oltava käytettävissään tehokas tekninen ja operatiivinen tuki, jotta näissä tapauksissa varmistetaan nopea yhteistyö; 18. Pyytää jäsenvaltioiden hallituksia ja Euroopan unionin neuvostoa antamaan uuden sysäyksen uuden oikeusapua rikosasioissa koskevan yleissopimuksen laadintatyölle, joka on käynnistetty jo vuoden 1996 ensimmäisellä puoliskolla, ja kehottaa uudelleen antamaan tämän yleissopimuksen Euroopan parlamentin käsittelyyn ennakkolausuntoa varten mahdollisimman pikaisesti kuulemismenettelyn loppuunsaattamiseksi parlamentissa; pyytää erityisesti, että uudessa yleissopimuksessa määrätään tarkasti oikeusapua koskevista määräajoista ja säännellään tehokkaasti uusien tutkintatekniikoiden käyttöönottoa; 19. Seuraa huolestuneena sitä, että todellinen edistys on ollut vähäistä useilla neuvoston 14. lokakuuta 1996 antamassa edellä mainitussa päätöslauselmassa määritellyillä kahdeksalla painopistealueella; painottaa tarvetta toimia kaikilla näillä aloilla ja korostaa, että yhteisön toimivaltaa on käytettävä täysimääräisesti sen taloudellisten etujen suojaamiseksi ja luotava näin ennakkotapaus aineellisen oikeuden ja prosessioikeuden toimenpiteille muilla mainituilla aloilla; III Lainsäädäntöjen lähentäminen ja unionin taloudellisten etujen suojaaminen 20. Painottaa lainsäädäntöjen lähentämisprosessin tärkeyttä rikosoikeuden, aineellisen oikeuden ja prosessioikeuden aloilla erityisesti neuvoston äskettäin hyväksymän järjestäytynyttä rikollisuutta koskevan toimintasuunnitelman pohjalta; pyytää erityisesti aloitteita, joiden tarkoituksena on määrätä tavoista yhteisen syytteeseenpanon toteuttamiseksi eräiden kaikkein törkeimpien rikosten johdosta (kuten jo rikollisjärjestöön kuulumista koskevassa yhteisessä toiminnassa määrätään); tässä yhteydessä rahanpesulla on tarkoitettava millä tahansa rikoksella hankittua tuottoa; lahjonnan käsitteen tulee sisältää kaikki väärinkäytökset, joiden tekijänä on julkishallinnossa toimiva henkilö tämän kansallisuudesta riippumatta, ja minkä tahansa verosäännöksen törkeä rikkominen on luettava rikokseksi sillä edellytyksellä, että käsite «rikkomus» yhdenmukaistetaan; 21. Toivoo, että tehdään aloitteita seuraamuksia ja todisteita koskevien järjestelmien yhtenäistämiseksi sekä yhdenmukaisen lainsäädännön luomiseksi takavarikoinnin ja haltuunoton osalta; mitään maata ei kuitenkaan vaadita luopumaan oikeusjärjestelmänsä perusperiaatteista; 22. Toistaa, että kaikkien jäsenvaltioiden on tarpeen panna täytäntöön entistä kattavammin rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/308/ETY ((EYVL L 166, 28.6.1991, s. 77.)), erityisesti kun kyseessä on pankkisalaisuuden kumoaminen rikosoikeudenkäyntitapauksissa; kehottaa komissiota valvomaan mainitun direktiivin soveltamista myös EY:n perustamissopimuksen 69 artiklan mukaisesti sekä tekemään ehdotuksia sen muuttamisesta niin rikoksen määritelmän osalta kuin direktiivin soveltamisalaan kuuluvien toimien osalta; 23. Katsoo, että yhteisöpetosten ja järjestäytyneen rikollisuuden välillä usein vallitsevat yhteydet huomioon ottaen oikeudellista yhteistyötä yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi on viipymättä ryhdyttävä vahvistamaan ja sovittamaan yhteen olemassa olevien hallinnollisten avunantotapojen kanssa myös, jotta voidaan tarkistaa toimintayksiköiden laajennettavuus muilla aloilla tehtävään oikeudelliseen yhteistyöhön, mihin kuuluvat muiden muassa Internetin kautta tehdyt rikokset ja yleensä tietoyhteiskuntaan liittyvät uudenlaiset rikkomukset; 24. Suhtautuu myönteisesti yhteisön harjoittaman koordinoinnin sekä teknisen ja operatiivisen tuen tehtävien uskomiseen UCLAFille suhteessa kansallisiin oikeusviranomaisiin rikosprosesseissa, jotka koskevat yhteisön varojen suojaamista; katsoo, että UCLAFilla olisi oltava käytettävissään tarpeelliset aineelliset ja ammatilliset resurssit, jotta se voisi suoriutua tehtävästään tehokkaasti; 25. Tukee yhteisöpetoksia koskevien rikosoikeuden, aineellisen oikeuden ja prosessioikeuden keskeisten säännösten yhdistämistä, mukaan lukien eräänlaisen eurooppalaisen yleisen syyttäjän viran perustaminen siten kuin esitetään komission Euroopan parlamentin pyynnöstä ehdottamassa "Corpus Juris¨ -tutkimuksessa, joka perustuu asiantuntijaryhmän työhön; IV Kolmannet maat 26. Pitää olennaisen tärkeänä, että kolmansiin maihin ja erityisesti hakijamaihin sekä muihin Euroopan maantieteellisellä alueella sijaitseviin maihin luodaan tehokas oikeudellinen yhteistyösuhde, minkä puuttuessa jäsenvaltioista yhden toimet rajat ylittävän rikollisuuden ja erityisesti Internetin kautta tehtyjen rikosten alalla saattavat jäädä vaikutuksiltaan heikoiksi; 27. Pyytää komissiota tutkimaan kaikkia Grotius- ja Phare-ohjelman tai muiden nykyisten ohjelmien laajentamismahdollisuuksia hakijamaiden eduksi (esimerkiksi Phare-ohjelma) ja valmistelemaan varojen myöntämistä jatkossa myös Falcone-ohjelman puitteissa, niin että se tulevaisuudessa voisi koskea myös unionin ulkopuolisia maita (esimerkiksi Venäjää, Valkovenäjää ja Ukrainaa), jotka ovat jäsenehdokasvaltioiden rajanaapureita; 28. Pitää myönteisenä K.10 artiklan sisällyttämistä Amsterdamin sopimukseen ja kehottaa neuvostoa vetoamaan siihen neuvotellakseen kolmansien maiden kanssa sopimuksia, erityisesti järjestäytynyttä rikollisuutta koskevaan toimintasuunnitelmaan liittyvän suosituksen n:o 30 mukaisesti niin sanottuja veroparatiiseja koskevan yhteisen politiikan toteuttamisen osalta; V Loppuhuomioita 29. Kehottaa komissiota ja neuvostoa järjestämään vuoden 1998 kuluessa kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin kanssa yhteisen konferenssin, jonka aiheina ovat oikeudellinen yhteistyö ja strategiat tehokkaamman oikeuden ja oikeudenkäytön puolesta; 30. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle sekä jäsenvaltioiden hallituksille ja parlamenteille.