[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 3.5.2007

KOM(2007) 231 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE, ALUEIDEN KOMITEALLE JA EUROOPAN KESKUSPANKILLE

– Vuotuinen lausuma euroalueesta 2007–[SEK(2007) 550]

I JOHDANTO

1. Aiemmin tänä vuonna Euroopan johtajat antoivat Rooman sopimuksen 50-vuotispäivän kunniaksi Berliinissä juhlallisen julistuksen, jossa ne vahvistivat sitoumuksensa hankkeeseen, joka on luonut tietä Euroopan rauhalle ja vauraudelle. Taloudellinen integraatio on keskeisessä asemassa Euroopan menestystarinassa. Taloudellisten esteiden asteittainen poistaminen viimeisten 50 vuoden aikana on osaltaan edistänyt elintason nousua, kohtuullisempia hintoja kuluttajille, uusia mahdollisuuksia investoijille ja tiiviimpiä taloudellisia ja poliittisia siteitä jäsenvaltioiden välille. Kuten Berliinin julistuksessa todetaan, ”yhteismarkkinat ja euro tekevät meistä vahvoja”.

2. Talous- ja rahaliitto EMU on Euroopan taloudellisen yhdentymisen tähän mennessä edistynein vaihe, ja se on edelleen tärkeä tekijä, joka yhdistää unionia entisestään tulevina vuosina . Euroa päivittäin käyttäville 318 miljoonalle ihmiselle yhtenäisvaluutta on näkyvä osoitus eurooppalaisten yhteisistä edistysaskelista ja haasteista. Euron käyttöönoton jälkeen vuonna 1999 EMU on tarjonnut makrotaloudellista vakautta, edistänyt tiiviimpiä kauppa- ja investointisiteitä sekä syventänyt rahamarkkinoiden yhdentymistä euroalueella. Tänä aikana eurosta on tullut merkittävä maailmanlaajuinen valuutta, ja sitä käytetään nyt yleisesti ankkuri- tai viitevaluuttana valuuttajärjestelyissä ja virallisena varantovaluuttana. Näiden ja muiden EMU:sta saatujen etujen pitäisi toimia voimakkaana kannustimena maille, jotta ne ottaisivat käyttöön euron.

3. Slovenia otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2007, ja tämän kannustamina muut jäsenvaltiot ovat vauhdittaneet valmistelujaan euroalueelle liittymiseksi. Aiemmin tänä vuonna Kypros ja Malta toimittivat Euroopan komissiolle ja Euroopan keskuspankille viralliset pyynnöt, jotta niistä laadittaisiin lähentymiskertomukset, joiden perusteella ministerineuvosto päättää, voivatko nämä jäsenvaltiot liittyä euroalueeseen 1. tammikuuta 2008.

4. Jäsenvaltiot ovat yhä tietoisempia siitä, että euroalueeseen kuuluminen merkitsee yhteisten haasteiden ja vastuiden käsittelemistä. Tämän kevään Eurooppa-neuvostossa EU:n johtajat vahvistivat vuotuisessa tarkistetun Lissabonin strategian arvioinnissaan uudet erityiset suositukset euroalueelle kasvua ja työllisyyttä koskevien yhdennettyjen suuntaviivojen puitteissa. Suosituksissa korostettiin tarvetta harkittuun finanssipolitiikkaan, julkisen talouden laadun parantamiseen sekä hyödyke- ja palvelumarkkinoiden mukautumiskyvyn lisäämiseen. Niissä kehotettiin myös mitoittamaan palkkojen korotukset tuottavuuskehityksen mukaisesti ja nopeuttamaan rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä.

5. Euroalueesta annetussa vuotuisessa lausumassa sekä siihen liittyvässä euroaluetta koskevassa vuotuisessa kertomuksessa komissio esittää näkemyksiään siitä, miten euroalueen maat voivat käsitellä yhteisiä vastuitaan ja haasteitaan. Asiakirjojen tarkoituksena on myös antaa tietoa euroalueen talouden suorituskyvystä ja EMU:n toiminnasta. Euroalueesta annettu vuotuinen lausuma on lisäksi osa euroalueen talouspolitiikkaan liittyvää komission vuoropuhelua Euroopan parlamentin kanssa.

II EUROALUEEN UUDISTUNUT ELINVOIMA

6. Viime vuoden vuotuisen lausuman jälkeen euroalueen taloudellinen elpyminen on ollut entistä voimakkaampaa. Euroalueen kasvu viime vuonna oli 2,7 prosenttia, mikä on nopein kasvuaste sitten vuoden 2000 ja huomattavasti yli pitkän aikavälin keskiarvon. Työllisyyskasvu kiihtyi noin 1,5 prosenttia vuonna 2006, ja sen tuloksena euroalueella luotiin lähes 2 miljoonaa uutta työpaikkaa. Inflaatio pysytteli noin 2 prosentissa vuonna 2006 mutta aleni vuoden loppua kohti, kun energian hinnat laskivat.

7. Euroalueen positiivinen kasvu on osittain nykyisen noususuhdanteen ansiota, mutta se saattaa myös osoittaa, että rakenneuudistukset alkavat vaikuttaa. Näkyvissä on merkkejä siitä, että globaaleja häiriöitä siedetään paremmin. Viimeaikaisen kasvun työllisyysvaikutus on ollut erityisen intensiivistä. Työttömyysaste putosi 7,5 prosenttiin joulukuussa 2006, mikä on alhaisin 15 vuoteen. Työvoiman tuottavuuden kasvu euroalueella oli keskimäärin 1 prosentti vuonna 2006, kun se edeltävän vuosikymmenen aikana oli keskimäärin 0,7 prosenttia, ja useat tekijät viittaavat siihen, että kasvussa voisi olla kyse muustakin kuin suhdannevaihteluista. Tämän kehityksen perusteella vaikuttaa siltä, että jäsenvaltiot saavat palkkion toimistaan, joilla ne ovat pyrkineet mm. lisäämään työvoiman osallistumisastetta, edistämään tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoimintaa, kehittämään inhimillistä pääomaa sekä luomaan yrityksille houkuttelevamman ja kilpailukykyisemmän toimintaympäristön. Kehitys myös tuo esiin sellaisten makrotaloudellisten puitteiden edut, jotka on suunniteltu edistämään keskipitkän aikavälin talousnäkymien vakautta ja varmuutta.

8. Kotimainen kysyntä on tärkeä talouskasvun vauhdittaja euroalueella. Tämä tulee esiin jatkuvasti kasvavissa investoinneissa sekä kotitalouksien kulutuksen elpymisessä, mikä on osittain kuluttajien kasvaneen luottamuksen ja euroalueen vahvan työllisyyskasvun ansiota. Lisäksi euroalueen vientitoiminta on edistänyt kasvua huolimatta sen joidenkin keskeisten kauppakumppaneiden epäsuotuisammista talousoloista ja euron vahvistumisesta.

9. Jatkuvan talouskasvun näkymät euroalueella ovat vuonna 2007 suotuisammat kuin moneen vuoteen. Kotimaan kysynnän odotetaan säilyvän suhteellisen vahvana, kun investoinnit hyötyvät suotuisista rahoitusehdoista, yritysten parantuneista tuloksista, korvaavien investointien tarpeesta, tuottavuuden kasvusta sekä myönteisistä voittoennusteista. Maailmanlaajuinen talouskasvu todennäköisesti lievenee, mutta euroalueen vientitoiminta on niin suunnattua, että se voi säilyä vahvana.

10. Kulman takana voi kuitenkin piillä yllätyksiä, kuten aina. Maailmanlaajuisen epätasapainon hallitsematon korjaaminen, valuuttakurssijännitteet ja geopoliittinen kehitys ovat tekijöitä, jotka voivat johtaa odotettua alempaan kasvuun euroalueella. Sitä vastoin taas vahvempi työllisyyden kasvu ja julkisen talouden vakauttamisen odotettua suotuisammat vaikutukset voivat johtaa odotettua suurempaan kasvuun.

III MAKROTALOUS JÄRJESTYKSEEN

11. Makrotalouspolitiikan on oltava vankalla pohjalla, jotta euroalueen elpyminen voi jatkua. Euroopan keskuspankki on joulukuusta 2005 lähtien vähentänyt kannustimia, joita se on viime vuosina antanut keskipitkän aikavälin hintavakauden riskien hallitsemiseen. Tämän ohella euroalueen jäsenten on otettava palkkapolitiikassa riittävästi huomioon hintavakaus, tuottavuuden kehitys keskipitkällä aikavälillä sekä erot osaamisessa ja paikallisissa työmarkkinaolosuhteissa. Palkat kasvoivat euroalueella maltillisesti vuonna 2006 huolimatta hintakehityksestä sekä voimakkaasta tuotannon ja työllisyyden kasvusta. Vaikka maiden välillä on edelleen merkittäviä eroja, ylenen palkkakehitys euroalueella vaikuttaa hidastuneen 1990-luvun jälkeen, mikä vähentää edeltävien öljyn hinnannousujen aiheuttamia mahdollisia kerrannaisvaikutuksia. Julkisen talouden alalla on olennaisen tärkeää, että jäsenvaltiot hyödyntävät talouden elpymisen luomia mahdollisuuksia vakauttaakseen rahoitusasemaansa vuosikymmenen loppuun mennessä. Julkisen talouden vakauttaminen vahvistaisi myös euroalueen yleistä finanssi- ja rahapolitiikan yhdistelmää.

12. Euroalueen jäsenet ovat pyrkineet yhteisin toimin korjaamaan liiallisia julkisen talouden alijäämiä. Neuvosto päätti 30. tammikuuta 2007, että liiallista alijäämää koskeva menettely Ranskaa vastaan olisi päätettävä, koska sen alijäämä oli alle 3 prosenttia myös vuonna 2006. Saksassa talouden elpyminen on edistänyt alijäämän saamista alle 3 prosenttiin BKT:stä vuosi edellä aikataulusta. Kreikassa tehtiin vuonna 2006 voimakas korjausliike, jonka ansiosta budjettialijäämä on pysytellyt 2,6 prosentissa BKT:stä. Myös Portugalissa ja Italiassa saatiin vuonna 2006 aikaan merkittäviä rakenteellisia parannuksia, jotka tosin Italian tapauksessa jäivät kertaluonteisten toimenpiteiden vaikutusten varjoon. Koko euroalueella sopeuttamistoimenpiteiden laatu on parantunut: kertaluonteisiin toimenpiteisiin turvaudutaan harvemmin ja julkiset menot ovat laskeneet. Kaiken kaikkiaan vakauttamispyrkimysten yhdistelmä etenkin maissa, joissa alijäämät ovat liiallisia, sekä parantunut talouskehitys, joka johtaa merkittävästi odotettua korkeampiin tuloihin, ovat alentaneet euroalueen julkisen talouden alijäämän 1,6 prosenttiin BKT:stä vuonna 2006, kun se vuonna 2005 oli 2,5 prosenttia BKT:stä.

13. Jäsenvaltioiden ja erityisesti niiden, jotka ovat korjaamassa liiallisia alijäämiä, on jatkettava vakauttamista, jotta ne saavuttaisivat julkisen talouden tavoitteet keskipitkällä aikavälillä. Jotkin jäsenvaltiot ovat suunnitelleet vain vähän tai ei lainkaan parannuksia rakenteelliseen rahoitusasemaansa vuoden 2006 vakausohjelmissa, vaikka vakaus- ja kasvusopimuksessa vaaditaan julkisen talouden vakauttamista, joka ylittää viitearvon 0,5 prosenttia BKT:stä suotuisan talouskehityksen aikana. Esimerkiksi Ranska suunnittelee ohjelmassaan parantavansa rakenteellista rahoitusasemaansa vain 0,3 prosenttiyksikköä BKT:stä vuonna 2007. Saksan vakausohjelmassa ei ole mitään suunnitelmia rakenteellisen rahoitusaseman parantamiseksi vuonna 2008, vaikka ennusteet lupaavatkin suotuisaa talouskehitystä. Joillakin euroalueen jäsenillä, jotka ovat jo saavuttaneet keskipitkän aikavälin tavoitteensa, on riskinä myötäsyklinen finanssipolitiikan viritys vuonna 2007, varsinkin Alankomailla, jossa täksi vuodeksi odotetaan merkittävää budjettiaseman heikkenemistä, vaikka ennusteet lupaavatkin suotuisaa talouskehitystä. Tilanne edellyttää toimien tehostamista: jäsenvaltiot, jotka eivät onnistu edistymään riittävästi huolimatta suotuisasta kasvusta, eivät ehkä saavuta riittävää turvamarginaalia, joka estäisi alijäämäkynnyksen (3 prosenttia BKT:stä) ylittymisen, jos ja kun talouskasvu hidastuu, ja näin ne toistavat 1990-luvun lopun politiikkavirheet. Samaan aikaan olisi vältettävä myös rakenteellisten alijäämien uudelleen syntymistä maissa, joiden julkinen talous on jo tasapainossa tai ylijäämäinen.

14. Euroryhmä antoi 20. huhtikuuta 2007 euroalueen jäsenvaltioiden finanssipolitiikkaa koskevat suuntaviivat, joissa se muistutti, että maat ovat sitoutuneet aktiivisesti vakauttamaan julkista taloutta suotuisan talouskehityksen aikana ja käyttämään odottamattomat ylimääräiset tulot alijäämän ja velan vähentämiseen. Parantaakseen finanssipolitiikan koordinointia euroalueen valtiovarainministerit keskustelivat maiden valtiontalouden kehityksestä vuonna 2007 ja alustavista poliittisista näkymistä vuodelle 2008 ja niiden vaikutuksista euroalueeseen. He sitoutuivat asettamaan tavoitteensa vuoden 2006 julkisen talouden odotettua parempien tulosten pohjalta ja kunnianhimoisemmiksi kuin vuoden 2006 vakausohjelman tavoitteet. He myös sopivat toteuttavansa vuoden 2007 budjetit suunnitellun mukaisesti ja välttämään menojen ylityksiä sekä käyttämään odottamattomia lisätuloja valtion alijäämän ja velan vähentämiseen. Lisäksi sovittiin, että vuoden 2008 finanssipolitiikkaa koskevat suunnitelmat olisi laadittava huolellisesti niin, että ne jäsenvaltiot, jotka eivät vielä ole saavuttaneet julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteitaan, nopeuttavat mukauttamista, ja ne, jotka ovat jo saavuttaneet tavoitteensa, välttävät makrotalouden epätasapainon aiheuttamista.

15. Euroalueen voimakas kasvu tarjoaa oivan mahdollisuuden kaikille euroalueen jäsenille saada finanssipolitiikkansa kuntoon. Tulopuolella on vahvat taloudelliset perusteet käyttää esimerkiksi odottamattoman korkeasta talouskasvusta johtuvia tuloja valtion lainanoton vähentämiseksi. Menopuolella joidenkin jäsenvaltioiden kokemukset osoittavat, että julkisten menojen vähentäminen tarjoaa kestävämmän ratkaisun alijäämän vähentämiseen. Kun vakaus- ja kasvusopimus on onnistuneesti tukenut jäsenvaltioita vähentämään liiallisia alijäämiä, sopimuksen ennaltaehkäisevä osa voisi tukea jäsenvaltioita poistamaan alijäämät kokonaan, jotta ne pystyvät käsittelemään edessä väijyviä haasteita. Euroryhmän finanssipolitiikkaa koskevien suuntaviivojen noudattaminen merkitsisi sitä, että useimmat euroalueen jäsenet saavuttaisivat keskipitkän aikavälin tavoitteensa vuonna 2008 tai 2009 ja kaikkien pitäisi pyrkiä saavuttamaan ne viimeistään vuonna 2010.

16. Vakaan julkisen talouden turvaaminen auttaa euroalueen jäseniä kohtaamaan ikääntyvän väestön aiheuttamia talousvaikutuksia. Merkittävät muutokset Euroopan väestörakenteessa merkitsevät sitä, että vanhushuoltosuhteen odotetaan kohoavan nykyisestä 25 prosentista yli 50 prosenttiin vuoteen 2050 mennessä useimmissa jäsenvaltioissa. Jotkin jäsenvaltiosta ovat jo toteuttaneet huomattavia toimia haasteeseen vastaamiseksi. Jos tarvittavia toimia ei toteuteta pikaisesti, ikääntyminen vaikuttaa merkittävästi useiden euroalueen maiden julkiseen talouteen. Ikääntymiseen liittyvien julkisten menojen, joihin kuuluvat eläke-, terveydenhuolto- ja pitkäaikaishoitomenot, odotetaan kasvavat euroalueella keskimäärin noin 4 prosenttiyksikköä BKT:stä vuoteen 2050 mennessä, jos politiikkamuutoksia ei tehdä. Tämä korostaa tarvetta saavuttaa ja säilyttää vakaa julkisen talouden rahoitusasema pitkällä aikavälillä kaikissa jäsenvaltioissa, jotta ne pystyvät supistamaan merkittävästi velkasuhdetta ja hillitsemään odotettavissa olevaa menojen kasvua. Tarve on erityisen akuutti Kreikan ja Portugalin kaltaisissa jäsenvaltioissa, joissa on riskinä ikääntymisestä johtuvien julkisten menojen kaksinumeroinen kasvu seuraavien vuosikymmenten aikana.

17. Euroalueen julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyyden turvaaminen edellyttää kolmitahoisen strategian lähestymistapaa. Jäsenvaltioiden olisi ensinnäkin – kuten on jo todettu – tehostettava pyrkimyksiään julkisen talouden rahoitusaseman vakauttamiseksi ja vakaus- ja kasvusopimuksen keskipitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamiseksi. Toiseksi, uusien rakenneuudistusten toteuttaminen Lissabonin strategian mukaisesti lisää tuottavuuden kasvua ja uusia työpaikkoja, mikä tasapainottaa väestön ikääntymisestä aiheutuvia talousvaikutuksia. Kolmanneksi, eläke- ja terveydenhuoltojärjestelmien uudistuksilla sekä edistämällä terveenä vietettävien elinvuosien määrää voidaan parantaa julkisen talouden tilannetta pitkällä aikavälillä.

18. Myös julkisen talouden laadun varmistaminen on tärkeää, kuten on todettu jäsenvaltioiden kansallisissa uudistusohjelmissa sekä kasvua ja työllisyyttä koskevissa yhdennetyissä suuntaviivoissa. Jäsenvaltioiden keskeisenä haasteena on saavuttaa julkisen talouden tavoitteet mutta varmistaa samalla, että vero- ja menojärjestelmillä edistetään resurssien tehokasta kohdentamista. Verotusrakenteiden mukauttaminen ja valtion menojen suuntaaminen esimerkiksi koulutukseen ja T&K-toimintaan voi lisätä tuottavuuden kasvua ja kasvupotentiaalia ja tuoda merkittäviä sosiaalista ja taloudellista hyötyä innovaatioiden ja inhimillisen pääoman karttumisen kautta. Tällaisella politiikalla voidaan myös edistää jäsenvaltioiden julkisen talouden kestävyyttä ja parantaa sosiaalisten mallien toimivuutta euroalueella.

19. Poliittisen sitoutumisen vakaaseen julkiseen talouteen olisi tultava esiin kansallisten budjettien säännöissä ja menettelytavoissa. Tutkimukset osoittavat, että jäsenvaltiot, joilla on hyvin laaditut menojen ja tulojen määriä koskevat säännöt, voivat yleensä tiukemmin kontrolloida turvautumista valtion lainanottoon. Kuten euroaluetta koskevassa tämän vuoden kertomuksessa todettiin, jäsenvaltioiden olisi näitä sääntöjä laatiessaan kiinnitettävä huomiota sääntöjen kattavuuteen ja finanssipolitiikan taloutta vakauttavaan tehtävään.. Kansallisen tason toimivilla finanssipoliittisilla elimillä on myös oma tehtävänsä. Esimerkiksi parlamentaariset budjettivaltiokunnat voivat tukea vakaan finanssipolitiikan toteutusta ja siten vahvistaa vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevää puolta.

IV KESTÄVÄN TALOUSKASVUN TURVAAMINEN

20. Kun euroalue hyödyntää Lissabonin strategian saavutuksiaan, sen on samalla jo ryhdyttävä suunnittelemaan seuraavaa rakenneuudistusta. Kuten EU:n johtajat korostivat tämän kevään Eurooppa-neuvostossa euroalueelle antamissaan erityissuosituksissa, Lissabonin talousuudistusohjelma on ratkaisevassa asemassa kasvun ja työllisyyden pönkittäjänä kaikissa 27 jäsenvaltiossa mutta sillä on lisäulottuvuus maissa, joilla on yhteinen valuutta. Talousuudistukset vähentävät inflaatiosta johtuvia pullonkauloja euroalueella ja auttavat talouden elpymistä jatkossakin. Lisäksi hyvin toimivat hyödyke-, työvoima- ja pääomamarkkinat ovat olennaisen tärkeitä, jotta voidaan varmistaa kitkaton sopeutuminen maakohtaisiin talouden häiriöihin EMU:ssa.

21. Joidenkin euroalueen jäsenten hidas mukautuminen maakohtaisiin häiriöihin osoittaa, että talousuudistuksia on vietävä pidemmälle. Euroopan komission tekemässä kattavassa tutkimuksessa havaittiin, että vaikka kilpailukyvyn mukautuminen euroalueella on dynaamisen vakaata, jotkin jäsenvaltiot mukautuvat liian hitaasti maakohtaiseen kehitykseen. Hidas kilpailukyvyn mukautuminen on edistänyt euroalueella sitkeästi säilyviä kasvu- ja inflaatioeroja ja lisännyt näin toimimattomuudesta aiheutuvia kustannuksia kansallisella tasolla.

22. Sisämarkkinat ovat välttämättömät EU:n taloudellisen vaurauden mutta myös EMU:n sujuvan toiminnan kannalta. Dynaamiset ja kypsät sisämarkkinat voivat lähentää eri maiden suhdannekiertoja toisiinsa ja nopeuttaa hintojen ja palkkojen mukauttamista talouden häiriöihin. Euroalueen ja EU:n jäsenvaltioiden keskeisenä prioriteettina on varmistaa, että sisämarkkinoilla on valmiudet kohdata 2000-luvun mahdollisuudet ja haasteet. Kun Euroopan yhtenäisasiakirja tuli voimaan 20 vuotta sitten, tuolloisessa kohtuullisen yhdenmukaisessa Euroopan taloudessa nojauduttiin voimakkaasti standardoitujen tuotteiden massatuotantoon. Nykyisinä globalisaation, uuden teknologian ja EU:n laajentumisen aikoina yhä hajanaisempi Euroopan talous nojautuu yhä enemmän osaamis- ja palvelusektoriin ja tuotteiden eriytyminen lisääntyy jatkuvasti.

23. EU:n johtajien vaatimuksesta Euroopan komissio on laatinut strategia-asiakirjan [1] yhtenäismarkkinoiden mukauttamiseksi uusiin realiteetteihin. Komission väitteiden perusajatuksena on, että jos halutaan tarjota konkreettisempia etuja Euroopan kansalaisille, yrittäjille, työntekijöille ja kuluttajille, yhtenäismarkkinoilla eivät riitä pelkästään toimenpiteet, joilla pyritään torjumaan liiketoiminnan rajatylittäviä oikeudellisia esteitä. Yhtenäismarkkinoiden syventämiseen tähtäävän politiikan on suuntauduttava enemmän vaikutuksiin ja oltava tehokkaampaa ja globaalimpaa. Komissio esittää syksyllä yhtenäismarkkinoita koskevan täydellisen katsauksen, johon sisältyy konkreettisia ehdotuksia poliittisiksi toimiksi.

24. Rahoitusmarkkinoiden alalla euroalueen olisi varmistettava johtoasema kiihdyttämällä yhdentymistä EU:n tasolla ja lisäämällä euron jo asialle antamaa pontta. Erityisesti euroalueen jäsenillä on tarvetta rahoitusmarkkinoiden yhdentymiseen, koska sillä kannustetaan kasvupotentiaalia ja helpotetaan mukautumista talouden häiriöihin. Jäsenvaltiot, joilla on yhtenäisvaluutta, saavat jo nyt etua erittäin yhdentyneistä johdannais-, joukkovelkakirja- ja rahamarkkinoista. Yhtenäisen euromaksualueen luomiseen tähtäävä hanke antaa kuluttajille, yrityksille ja muille talouden toimijoille mahdollisuuden suorittaa ja vastaanottaa maksuja euroina joko kansallisten rajojen välillä tai sisällä sijainnista riippumatta samoin perusehdoin, -oikeuksin ja -velvoittein. Syvempi yhdentyminen tarjoaa enemmän mahdollisuuksia rajatylittävien riskien jakamiseen ja suosii resurssien tehokkaampaa jakautumista koko alueelle. Aloja, joilla olisi saavutettava edistystä, ovat esimerkiksi rajatylittävät selvitysjärjestelmät, euromääräiset valtion joukkovelkakirjamarkkinat ja vekselimarkkinat, jotka ovat edelleen segmentoituneet tarjontapuolella, sekä kiinnelainamarkkinat tukku- (eli rahoituksen) ja vähittäistasolla.

25. Komission valkoisessa kirjassa ”Rahoituspalvelupolitiikka 2005–2010” esitetään etenemissuunnitelma rahoitusmarkkinoiden syvempää yhdistymistä varten EU:ssa ja euroalueella. EU:n rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman eri lainsäädäntötoimenpiteiden oikea-aikainen ja koordinoitu täytäntöönpano ja tiukka noudattaminen jäsenvaltioiden tasolla on erittäin tärkeää. Tarvitaan myös jatkuvia kuulemisia, nykyisen EU-politiikan ja sääntöjen jälkiarviointia sekä uusien ehdotusten vaikutustenarviointia. Näiden toimenpiteiden ohella vaaditaan lisäponnistuksia mm. sen varmistamiseksi, että EU:n valvontajärjestelyt – tehokkuuden ja vakauden osalta – on mukautettu yhdentyneisiin Euroopan rahoitusmarkkinoihin.

26. Työmarkkinauudistukset ovat lisänneet työllisyyttä ja työvoiman osallistumista, mutta lisätoimia on toteutettava, jotta helpotetaan eri sektorien suhteellisten palkkojen sopeutumista, edistetään työvoiman osallistumista sekä helpotetaan alojen välistä ja alueellista liikkuvuutta. Joustavuutta korostavat työmarkkinauudistukset, kasvanut globaali kilpailu sekä öljyn käyttöasteen pieneneminen tuotannossa ja euron vaihtokurssin vahvuus ovat tekijöitä, jotka ovat ehkä muokanneet palkanmuodostusprosessia euroalueella. Tästä kehityksestä huolimatta palkkamaltti on edelleen keskeisen tärkeää mm. talouden elpymisen jatkumisen, inflaatio-odotusten ankkuroinnin ja kilpailukyvyn mukautumisen kannalta.

27. Myös hyödykemarkkinauudistuksessa euroalueen jäsenet ovat edistyneet, mutta kilpailua, innovaatioita ja dynaamisuutta on vielä vahvistettava. Palveludirektiivin hyväksyminen joulukuussa 2006 on merkittävä saavutus. Sen nopean täytäntöönpanon varmistaminen on keskeinen prioriteetti, ja euroalueelle olisi etua koordinoiduista toimista tähän pyrittäessä. Arvioidessaan kasvuun ja työllisyyteen tähtääviä kansallisia uudistusohjelmia komissio havaitsi, että kaikki euroalueen jäsenet olivat toteuttaneet toimia edistääkseen parempaa sääntelyä ja kannustaakseen T&K-toimintaa ja innovaatioiden levitystä, mutta se kehotti kunnianhimoisempiin toimiin palvelusektorin alhaisen tuottavuuden nostamiseksi. Lisätoimet kilpailun piristämiseksi, myös julkisten hankintojen potentiaalin parempi hyödyntäminen, ja yritysten toimintaympäristön parannukset (esim. rahoituksen saanti, rajoittava työsuhdeturvalainsäädäntö) antaisivat kuluttajille mahdollisuuden hyödyntää laajemmin tuottavuuden kasvua ja euroalueen parhaiten menestyville yrityksille mahdollisuuden kasvaa nopeasti. Innovaatiot ovat toinen ala, jolla toimia on keskitettävä. Huipputekniikan alan haasteet ja jatkuva innovaatiovaje edellyttävät, että luodaan oikeasti kilpailukykyiset palvelujen sekä innovaatioiden sisämarkkinat. Nykyinen patenttijärjestelmä ei ole riittävän selkeä ja tehokas, ja Euroopan tutkimusalue on edelleen liian hajanainen.

28. Euroopan uutta energiapolitiikkaa koskevan komission ehdotuksen seurauksena EU:n johtajat sopivat tämän kevään Eurooppa-neuvostossa tavoitteista, joilla torjutaan ilmastonmuutosta ja parannetaan energiavarmuutta ja kilpailukykyä. Näitä tavoitteita vahvistetaan mm. lisätoimilla, joilla luodaan energian ja kaasun todelliset sisämarkkinat sekä laaditaan yhteinen ulkopoliittinen lähestymistapa energiapolitiikan tueksi. EU:n uusi energiapolitiikka on ratkaisevan tärkeä kaikille EU:n jäsenvaltioille, mutta sillä on erityismerkitystä euroalueelle, koska sillä on mahdollisia vaikutuksia mm. vaihtotaseen ja hintojen kehitykseen.

V KASVAVA MAAILMANLAAJUINEN KESKINÄISRIIPPUVUUS

29. Euroalue on osa yhä tiiviimmässä keskinäisessä riippuvuudessa olevaa maailmantaloutta. Merkittävä kehitysaskel vuonna 2006 oli euron arvon nousu suhteessa keskeisten kauppakumppanien valuuttoihin. Vuoden aikana euron arvo vahvistui noin 11 prosenttia Yhdysvaltojen dollariin nähden ja noin 12,5 prosenttia Japanin jeniin nähden. Vahva kasvu on jatkunut vuoden 2007 alkukuukausina, ja sen johdosta euron vaihtokurssin reaaliarvo on vähän yli pitkän aikavälin tason euroalueella. Vaihtokurssien pitäisi ilmentää talouden perustekijöitä, ja vaihtokurssien liiallinen vaihtelu ja hallitsemattomat liikkeet eivät ole suotavia talouskasvun kannalta. Kehittyvän talouden maissa, erityisesti Kiinassa, joissa on mittavat ja yhä kasvavat vaihtotaseen ylijäämät, on toivottavaa, että niiden efektiiviset valuuttakurssit liikkuvat niin, että tapahtuu tarvittavia mukautuksia.

30. Kasvava maailmanlaajuinen epätasapaino on varoitus maailmantaloudelle. Vuoden 2006 aikana Yhdysvaltojen vaihtotaseen alijäämä kasvoi 857 miljardiin dollariin, mikä on sen historian suurin. Japanissa, kasvavissa Aasian talouksissa ja Lähi-idän öljynviejätalouksissa vaihtotaseen ylijäämät puolestaan jatkoivat kasvuaan. Kiinan vaihtotaseen kokonaisylijäämä kasvoi 238,5 miljardiin dollariin, mikä ylitti sen ennätyksen vuonna 2005. Euroalueen vaihtotase on lähellä tasapainoa, mutta Eurooppa ei ole immuuni vaikutuksille, jos maailmanlaajuinen epätasapaino purkautuu hallitsemattomalla tavalla. Maailmanlaajuiset epätasapainot pysyvät merkittävänä haasteena, ja vaikka joitakin merkkejä vakaantumisesta on nähtävissä – kotimaan kysynnän kasvun tasapainottavan vaikutuksen vuoksi –, niiden hallittu korjaaminen on edelleen etusijalla. Tämä on tärkeää, jotta vältetään mahdolliset riskit rahoituksen vakaudelle ja minimoidaan riski protektionististen toimien tekemisestä.

31. Poliittisten päättäjien keskuudessa on laaja yksimielisyys siitä, miten maailmanlaajuisiin epätasapainoihin liittyvää ongelmaa tulee käsitellä. Tämä käy ilmi Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n huhtikuussa 2006 käynnistämän monenkeskisen kuulemisen tuloksista. Euroalueen maan osallistuivat kuulemiseen aktiivisesti neljän muun keskeisen maailmantalouden toimijan kanssa. Maailmanlaajuisia epätasapainoja koskevan kuulemisen tulos oli positiivinen, ja IMF:n olisi seurattava edistymistä. Toimet, jotka keskeiset toimijat ovat sopineet toteuttavansa, ovat seuraavat: i) lisätään kansantalouden säästämistä Yhdysvalloissa alentamalla julkisen talouden alijäämää ja edistämällä yksityistä säästämistä, ii) jatketaan Japanin rakenneuudistuksia, myös julkisen talouden vakauttamista, iii) lisätään vaihtokurssien joustavuutta Aasian kasvavien talouksien maissa, joissa on ylijäämä, erityisesti Kiinassa, iv) tehostetaan korkeampien öljytulojen käyttöä öljynviejämaissa ja v) toteutetaan kasvupotentiaalia ja kotimaista kysyntää edistäviä rakenneuudistuksia euroalueella. Euroalue osoittaa sitoutumisensa rakenneuudistusten jatkamiseen. Nyt on ensisijaista, että muut asiaan liittyvät toimijat panevat täytäntöön sovitun poliittisen ohjelman viivyttelemättä IMF:n monenkeskisten ja kahdenkeskisten kuulemisten perusteella.

VI ÄÄNI KUULUVIIN GLOBAALISSA TOIMINTAYMPÄRISTÖSSÄ

32. Euroaluetta koskevan viimevuotisen lausuman jälkeen on toteutettu useita toimia euroalueen ulkoisen edustuksen parantamiseksi. EU:n valtiovarainministerit ovat pyytäneet IMF:n johtokunnassa olevia EU:n jäsenvaltioiden edustajia valitsemaan pitkäaikaisen puheenjohtajan. Suositusten yksityiskohdista on sovittu, mutta niitä ei ole vielä pantu täytäntöön. Sovittiin myös, että komission virkamies nimitetään euroalueen IMF-toiminnanjohtajaksi, mutta tässäkään asiassa ei ole vielä päästy täytäntöönpanoon. Lisäksi EU ja jäsenvaltiot ovat sopineet tukevansa komission osallistumista G7-kokouksiin kaikissa asioissa, jotka kuuluvat sen toimivaltaan. Euroalueen edustajat, mukaan lukien komissio, osallistuivat IMF:n monenvälisen kuulemisen kaikkiin vaiheisiin viime vuonna, ja euroalueen yhteiset kannat ja toimivaltuudet on laadittu ennen G7-ryhmän ja IMF:n kokouksia.

33. Lisätoimia tarvitaan ennen kuin euroalueen ulkoinen edustus vastaa sen kasvavaa painoarvoa maailmantaloudessa. Vahvempi ulkoinen edustus mahdollistaisi sen, että euroalue voisi osoittaa johtoasemaansa toimivaltaansa kuuluvissa aiheissa, kuten maailmanlaajuisten epätasapainojen alalla. Paras vaihtoehto euroalueen edustukselle tärkeimmissä kansainvälisissä rahoitusalan foorumeissa ja laitoksissa on edelleen yhden yhteisen euroalueen edustajanpaikan luominen, mutta tämän saavuttamiseksi lyhyellä aikavälillä on esteitä, jotka johtuvat osittain jäsenvaltioiden kiistoista. Komissio osallistuu edelleen aktiivisesti tiedonantonsa ”Euroopan unioni maailmassa” pohjalta ulkoista edustusta koskevien yhteisten kantojen kehittämiseen.

34. Globaalissa hallinnossa on otettava paremmin huomioon kehittyvät markkinatalousmaat ja heikoiten kehittyneet maat. Tämä tuli esiin rahoitusosuuksia ja äänioikeutta koskevassa uudistuspaketissa, josta sovittiin IMF:n vuosikokouksessa Singaporessa syyskuussa 2006 ja joka johti Kiinan ja muiden kehittyvien markkinatalousmaiden maksuosuuksien kasvuun. Keskusteluja käydään edelleen lisäuudistuksista sekä edustuksesta IMF:ssä ja Maailmanpankissa. Euroalueen halu puhua yhdellä äänellä ja kehittyvien markkinatalouksien taloudellinen nousu saavat todennäköisesti yhdessä aikaan merkittäviä muutoksia kansainväliseen rahoitusjärjestelmään.

35. Euroalueella toivotaan tiiviimpää makrotalouteen ja sääntelyyn liittyvää yhteistyötä uusien samoin kuin nykyisten kumppaneiden kanssa. Viime vuonna Euroopan komission vuotuista makrotalouteen ja sääntelyyn liittyvää vuoropuhelua Kiinan valtiovarainministeriön kanssa täydennettiin uudella vuoropuhelulla Kiinan kansallisen kehitys- ja reformitoimikunnan kanssa. Säännöllistä vuoropuhelua Japanin kanssa jatkettiin, ja vuonna 2006 järjestettiin uusi makrotalouden ja rahoituksen sääntelyyn liittyvä vuoropuhelu Venäjän hallituksen kanssa; tämä on osoitus Venäjän kasvavasta merkityksestä EU:n strategisena kumppanina. Uusi säännöllinen makrotaloutta käsittelevä vuoropuhelu Intian ja EU:n välillä on suunniteltu alkavaksi tänä vuonna. Lisäksi tutkitaan mahdollisuutta käydä makrotaloudellista vuoropuhelua Brasilian ja Etelä-Afrikan kanssa, jotta voitaisiin ottaa huomioon näiden maiden asema omilla alueillaan ja niiden strateginen kumppanuus unionin ja euroalueen kanssa.

VII TEHOKKAAN JA LEGITIIMIN POLIITTISEN PÄÄTÖKSENTEON EDISTÄMNEN

36. Jotta euroalueen maat saavuttaisivat yhteiset taloudelliset haasteensa, ne tarvitsevat tehokkaan yhteisen hallintojärjestelmän. Euroryhmällä on tässä yhä tärkeämpi tehtävä, kun se pyrkii edistämään euroalueen jäsenten keskuudessa yhteisymmärrystä yhteisistä poliittisista haasteista. Viimeisten 12 kuukauden aikana euroryhmä on komission tukemana pyrkinyt tiivistämään yhteisymmärrystä rakenneuudistukseen liittyvistä haasteita ja muista euroalueeseen liittyvistä seikoista, kuten tuotiin esiin euroaluetta koskevissa suosituksissa kasvua ja työllisyyttä koskevien yhdennettyjen suuntaviivojen puitteissa. Talouspolitiikan koordinoinnin parantamisessa on edistytty jossakin määrin, mitä osoittaa budjettipolitiikan yhteisten suuntaviivojen hyväksyminen ja yhä kasvava huomion kiinnittäminen makrotalouspolitiikan ja rakenneuudistusten yhtenäisyyteen. Nyt tavoitteeksi pitäisi asettaa yhteisymmärryksen muuttaminen koordinoiduksi politiikaksi, jotta voidaan vastata haasteisiin ja maksimoida yhtenäisvaluutan edut. Jäsenvaltioiden selkeämpi alttius sitoutua yhteistyötä edistäviin ratkaisuihin saattaisi helpottaa keskusteluja toimenpiteistä.

37. Poliittisen päätöksenteon tehokkuus euroalueella on tärkeää mutta niin on myös sen legitiimiys. Euroopan komissio pitää tavoitteen mielessään ja on valmis osallistumaan ja myötävaikuttamaan Euroopan parlamentin ehdottamaan vuoropuheluun, jossa käsiteltäisiin euroalueen talouteen kohdistuvia tärkeimpiä haasteita. Euroaluetta käsittelevässä vuotuisessa kertomuksessa otetaan tämä huomioon esittämällä analyysi euroalueen taloudellisesta tilanteesta, makrotalouspolitiikan kehityksestä, rakenneuudistuksiin liittyvistä haasteista sekä EMU:n ulkoisesta ulottuvuudesta.

38. EMU:n lähestyessä kymmenettä vuosipäiväänsä Euroopan komissio paneutuu tiiviimmin toimiin, joilla arvioidaan EMU:n toimintaa ja kartoitetaan tapoja hyödyntää mahdollisimman hyvin euroalueen talouden potentiaali . Tähän liittyy monia kysymyksiä, esimerkiksi miten hyvät valmiudet euroalueen talouden hallinnolla on kohdata nykyisiä ja tulevia haasteita ja pystyvätkö yhteisön ja jäsenvaltioiden poliittiset päättäjät tehostamaan toimiaan, jotta saavutettaisiin politiikkakokonaisuus, joka johtaisi suurempaan kasvuun ja työllisyyteen.

VIII YHTEENVETO

39. Poliittisten päättäjien olisi tartuttava euroalueen uudistuneen talouskasvun luomiin mahdollisuuksiin ja varmistettava vakaa julkinen talous ja puskettava läpi lisää rakenneuudistuksia. Euroalueesta annetussa vuotuisessa lausumassa on tuotu esiin euroalueen merkittävimmät haasteet tässä tilanteessa. Julkisen talouden alalla jäsenvaltioiden on vastustettava kiusausta keventää finanssipolitiikkaa ja tehostettava toimia, joilla saavutetaan keskipitkän aikavälin julkisen talouden tavoitteet ja pysytään niissä sekä parannetaan julkisen talouden rakennetta ja laatua. Euroryhmän hiljattaisten finanssipolitiikkaa koskevien suositusten toteuttaminen käytännössä on erittäin tärkeää, jotta saadaan vietyä vakauttaminen loppuun koko euroalueella, vahvistettua budjettiviranomaisten uskottavuutta ja hyödynnettyä finanssi- ja rahapolitiikan yhdistelmää. Rakenneuudistusten alueella, samalla kun jäsenvaltiot hyötyvät aiemmista toimenpiteistään, lisäuudistukset ovat välttämättömiä, jotta saadaan vahvistettua EMU:n moitteeton toiminta ja parannettua elinoloja pitkällä aikavälillä. Maailmanlaajuisesti euroalue toteutti viime vuonna toimia, jotka vahvistavat sen ulkoista edustusta kansainvälisissä laitoksissa ja foorumeissa ja edistävät makrotaloudellista vuoropuhelua strategisten talouskumppaneiden kanssa, myös kysymyksissä, jotka koskevat maailmanlaajuisia epätasapainoja. Vielä kuitenkin tarvitaan lisätoimia, ennen kuin euroalue puhuu täysin yhdellä äänellä kansainvälisistä taloudellisista kysymyksistä.

[1] Yhtenäismarkkinat kansalaisia varten – Väliraportti kevään 2007 Eurooppa-neuvostolle, komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, Bryssel, 21.2.2007, KOM(2007) 60 lopullinen.