Ehdotusten tavoitteena on myös parantaa olemassa olevia sääntöjä kannanottopyyntöön saadun palautteen mukaisesti. Komission tekemä analyysi on osoittanut, että nykyistä kehystä voidaan soveltaa oikeasuhteisemmin ottaen erityisesti huomioon pienet ja rakenteeltaan yksinkertaisemmat laitokset, joiden osalta joitakin nykyisiä julkistamis- ja raportointivaatimuksia ja monimutkaisia kaupankäyntivarastoa koskevia vaatimuksia ei voida perustella vakavaraisuusnäkökohdilla. Komissio on niin ikään arvioinut pk-yrityksille ja infrastruktuurihankkeiden rahoittamiseen myönnettäviin lainoihin liittyvää riskiä ja havainnut tässä yhteydessä, että joihinkin tällaisiin lainoihin voi olla aiheellista soveltaa alhaisempia omien varojen vaatimuksia kuin nykyisin sovelletaan. Sen vuoksi näissä ehdotuksissa korjataan kyseisiä vaatimuksia ja painotetaan enemmän laitosten vakavaraisuuskehyksen oikeasuhteisuutta. Tällä tavoin parannetaan laitosten kykyä rahoittaa taloutta heikentämättä kuitenkaan sääntelykehyksen vakautta.

Kansainväliseen kehitykseen perustuvilla muutoksilla kansainväliset standardit saatetaan täsmällisesti osaksi unionin lainsäädäntöä, mutta niihin on kuitenkin tehty kohdennettuja mukautuksia, jotta EU:n erityispiirteet ja laajemmat poliittiset näkökohdat on voitu ottaa huomioon. Esimerkkinä mainittakoon se, että EU:n pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) ja infrastruktuurihankkeet, jotka yhdessä muodostavat sisämarkkinoiden selkärangan, ovat pääosin riippuvaisia pankkirahoituksesta, minkä vuoksi sääntelyyn on tehtävä erityisiä mukautuksia, jotta laitokset voisivat rahoittaa näitä yrityksiä ja hankkeita jatkossakin. Uusien vaatimusten on toimittava sujuvassa vuorovaikutuksessa olemassa olevien vaatimusten kanssa, jotka koskevat esimerkiksi keskusvastapuolimääritystä tai johdannaisvastuiden kattamista vakuuksilla, ja joitakin uusia vaatimuksia on alettava noudattaa asteittain. Tällaisten mukautusten soveltamisalaa ja aikaa on rajoitettu, minkä vuoksi mukautukset eivät heikennä ehdotusten yleistä perustaa, joka on kansainvälisten standardien perustavoitteiden mukainen.

Samalla komission on täytynyt ottaa huomioon nykyinen sääntelykehys ja kansainvälisellä tasolla sääntelyssä tapahtunut kehitys sekä vastata EU:n talouteen kohdistuviin haasteisiin, etenkin tarpeeseen edistää kasvua ja työpaikkojen syntymistä epävarmojen talousnäkymien aikoina. Unionin talouden vahvistamiseksi on käynnistetty erilaisia keskeisiä toimintapoliittisia aloitteita, kuten Euroopan investointiohjelma (Euroopan strategisten investointien rahasto – ESIR) ja pääomamarkkinaunioni. Laitosten kykyä talouden rahoittamiseen on parannettava heikentämättä sääntelykehyksen vakautta. Sen varmistamiseksi, että viimeaikaiset rahoitusalan uudistukset toimivat sujuvassa vuorovaikutuksessa keskenään ja uusien toimintapoliittisten aloitteiden kanssa, mutta myös viimeaikaisten laajempien rahoitusalan uudistusten kanssa, komissio on toteuttanut kannanottopyynnön pohjalta perusteellisen kokonaisvaltaisen arvioinnin nykyisestä rahoituspalvelujen kehyksestä (mukaan lukien vakavaraisuusasetus ja direktiivi, pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi ja yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus). Lähiaikoina toteutettavaa globaalien standardien tarkistusta on myös arvioitu laajempien taloudellisten vaikutusten kannalta.

Viime vuosina EU on uudistanut rahoituspalvelujen sääntelykehystä huomattavasti EU:n rahoitusalalla toimivien laitosten (eli luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten) häiriönsietokyvyn parantamiseksi. Uudistukset ovat pääasiassa perustuneet globaaleihin standardeihin, joista EU on sopinut yhdessä kansainvälisten kumppaniensa kanssa. Uudistuspakettiin ovat sisältyneet erityisesti laitosten vakavaraisuusvaatimuksista ja valvonnasta annetut asetus (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus) ja direktiivi 2013/36/EU (vakavaraisuusdirektiivi) sekä laitosten elvytyksestä ja kriisinratkaisusta annettu direktiivi 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) ja yhteisestä kriisinratkaisumekanismista annettu asetus (EU) N:o 806/2014.

Tämä ehdotettu muutos direktiiviin 2013/36/EU (vakavaraisuusdirektiivi) on osa lainsäädäntöpakettia, johon sisältyvät myös muutokset asetukseen (EU) N:o 575/2013 (vakavaraisuusasetus), direktiiviin 2014/59/EU (pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivi) ja asetukseen (EU) N:o 806/2014 (yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskeva asetus).

Kaikista edellä mainituista aloitteista on saatu selkeä näyttö siitä, että on olemassa tarve päivittää ja täydentää nykyisiä sääntöjä, jotta voidaan i) vähentää pankkialan riskejä ja vähentää näin ollen turvautumista valtion tukeen ja veronmaksajien rahoihin kriisitilanteessa ja ii) parantaa laitosten kykyä ohjata riittävästi rahoitusta taloudelle.

Komissio käynnisti heinäkuussa 2015 julkisen kuulemisen vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin mahdollisista vaikutuksista EU:n talouden pankkirahoitukseen. Kuulemisessa keskityttiin erityisesti pk-yritysten ja infrastruktuurin rahoitukseen. Komissio julkaisi lisäksi syyskuussa 2015 kannanottopyynnön, joka koski EU:n koko finanssialan lainsäädäntöä. Näillä kahdella aloitteella pyrittiin saamaan empiiristä näyttöä ja käytännön palautetta i) säännöistä, jotka vaikuttavat talouden kykyyn rahoittaa itseään ja kasvua, ii) tarpeettomasta sääntelytaakasta, iii) sääntöjen keskinäisistä vaikutuksista, epäjohdonmukaisuuksista ja puutteista ja iv) säännöistä, joiden vaikutus on muu kuin mikä oli tarkoitus. Lisäksi komissio on kerännyt sidosryhmien näkemyksiä palkitsemissäännöksiä koskevien erityisten analyysien ja vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin sääntöjen oikeasuhteisuutta koskevien erityisten analyysien yhteydessä. Komissio käynnisti myös toimeksiantamansa selvityksen yhteydessä julkisen kuulemisen arvioidakseen vakavaraisuusasetuksen vaikutusta talouden pankkirahoitukseen.

Finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmän (FSB) hyväksymän uuden kokonaistappionkattamiskykyä (TLAC) koskevan standardin osalta ehdotetaan, että valtaosa standardista sisällytetään vakavaraisuusasetukseen, koska ainoastaan asetuksella voidaan saavuttaa tarvittava yhtenäinen soveltaminen pitkälti samaan tapaan kuin nykyisten riskiperusteisten omien varojen vaatimusten tapauksessa. Antamalla vakavaraisuusvaatimukset vakavaraisuusasetuksen muutoksen muodossa varmistettaisiin, että niitä sovelletaan suoraan maailmanlaajuisiin järjestelmän kannalta merkittäviin laitoksiin (G-SII-laitokset). Tämä estäisi jäsenvaltioita panemasta täytäntöön toisistaan eroavia kansallisia vaatimuksia alalla, jolla täydellinen yhdenmukaistaminen on toivottavaa, jolloin ei muodostu epätasapuolisia toimintaedellytyksiä. Pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin nykyisten säännösten hienosäätö on kuitenkin tarpeen sen varmistamiseksi, että kokonaistappionkattamiskykyä (TLAC) koskeva vaatimus ja omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus (MREL) ovat keskenään täysin johdonmukaisia ja yhtenäisiä.

Suhteellisuusperiaate on ollut olennainen osa ehdotukseen liittyvässä vaikutustenarvioinnissa. Sen lisäksi, että kaikkia ehdotettuja eri sääntelyalojen vaihtoehtoja on arvioitu yksitellen suhteellisuustavoitteen kannalta, myös oikeasuhteisuuden puuttuminen olemassa olevista säännöistä on esitetty erillisenä ongelmana ja erityisiä vaihtoehtoja on analysoitu tavoitteena vähentää pienemmille laitoksille aiheutuvia hallinnollisia ja lainsäädännön noudattamisesta johtuvia kustannuksia (ks. vaikutustenarvioinnin 2.9 ja 4.9 kohta).

Tämän vuoksi vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin muuttamisen katsotaan olevan paras vaihtoehto. Siinä löydetään oikea tasapaino yhdenmukaistamissääntöjen ja tarpeellisin osin säilytettävän kansallisen joustavuuden välillä vaikuttamatta kielteisesti yhteiseen sääntökirjaan. Muutosten avulla edistettäisiin vakavaraisuusvaatimusten yhdenmukaista soveltamista ja valvontakäytäntöjen lähentämistä sekä varmistettaisiin tasapuoliset toimintaedellytykset kaikkialla pankkipalvelujen sisämarkkinoilla. Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa näitä tavoitteita yksin. Tämä on erityisen tärkeää pankkialalla, jolla monet luottolaitokset toimivat eri puolilla EU:n sisämarkkinoita. Täysipainoinen yhteistyö ja luottamus yhteisen valvontamekanismin (YVM) toteutuksessa ja valvontakollegioiden ja YVM:n ulkopuolisten toimivaltaisten viranomaisten keskuudessa on olennaisen tärkeää, jotta luottolaitoksia voidaan valvoa tehokkaasti konsolidoinnin perusteella. Kansallisilla säännöillä ei saavutettaisi näitä tavoitteita.

Ehdotetuilla toimenpiteillä on tarkoitus täydentää jo olemassa olevaa EU:n lainsäädäntöä, mistä syystä tavoitteet voidaan saavuttaa paremmin EU:n tasolla kuin toteuttamalla erilaisia kansallisia aloitteita. Kansalliset toimenpiteet, joilla pyritään esimerkiksi vähentämään laitosten velkaantumista sekä lujittamaan niiden pysyvää rahoitusta ja kaupankäyntivaraston pääomavaatimuksia, eivät olisi yhtä tehokkaita rahoitusvakauden varmistamisessa kuin EU:n säännöt, koska laitoksilla on vapaus sijoittautua muihin jäsenvaltioihin ja tarjota palveluja niissä, mistä seuraa tietyssä mittakaavassa rajat ylittävää palvelujen tarjontaa, pääomavirtoja ja markkinoiden yhdentymistä. Sitä vastoin kansalliset toimenpiteet voisivat vääristää kilpailua ja vaikuttaa pääoman liikkeisiin. Lisäksi kansallisten toimenpiteiden hyväksyminen olisi oikeudellisesti haastavaa, koska vakavaraisuusasetuksella säännellään jo pankkitoimintaa asettamalla vaatimuksia, jotka koskevat muun muassa velkaantuneisuutta (raportointi), maksuvalmiutta (erityisesti maksuvalmiusvaatimus (LCR)) ja kaupankäyntivarastoa.

EU on sitoutunut edistämään korkeatasoista perusoikeuksien suojelua ja allekirjoittanut useita ihmisoikeussopimuksia. Tämän osalta ehdotuksella ei pitäisi olla suoraa vaikutusta kyseisiin oikeuksiin, sellaisina kuin ne on lueteltu YK:n tärkeimmissä ihmisoikeusyleissopimuksissa, Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, joka on keskeinen osa EU:n perussopimuksia, ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa (ECHR).

Omien varojen vaatimusten yksinkertaistettujen laskentamenetelmien säilyttämisellä on tarkoitus varmistaa jatkossakin sääntöjen oikeasuhteisuus pienten laitosten kannalta. Lisätoimenpiteillä, joiden tarkoituksena on parantaa joidenkin (raportointiin, julkistamiseen ja palkitsemiseen liittyvien) vaatimusten oikeasuhteisuutta, on tavoitteena vähentää kyseisten laitosten hallinnollista ja lainsäädännön noudattamisesta aiheutuvaa rasitusta.

Vaikutustenarviointia käsiteltiin 7. syyskuuta 2016 sääntelyntarkastelulautakunnassa, joka hylkäsi sen. Hylkäämisen jälkeen vaikutustenarviointia paranneltiin siinä tarkasteltujen eri toimintavaihtoehtojen osalta i) selittämällä paremmin ehdotuksen poliittista kontekstia (eli ehdotuksen suhdetta sekä kansainvälisellä että EU:n tasolla tapahtuneeseen poliittiseen kehitykseen), ii) antamalla lisää tietoa sidosryhmien näkemyksistä ja iii) esittämällä lisänäyttöä eri toimintavaihtoehtojen vaikutuksista (sekä hyötyjen että kustannusten osalta). Sääntelyntarkastelulautakunta antoi 27. syyskuuta 2016 myönteisen lausunnon uudelleen toimitetusta vaikutustenarvioinnista. Vaikutustenarviointi on liitetty tähän ehdotukseen. Ehdotus on yhdenmukainen vaikutustenarvioinnin kanssa.

Julkiset kehityspankit ja tietyissä jäsenvaltioissa toimivat luotto-osuuskunnat on jo vapautettu vakavaraisuusdirektiivin ja asetuksen muodostamasta sääntelykehyksestä. Tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi kaikkien jäsenvaltioiden olisi voitava hyödyntää mahdollisuutta antaa tämäntyyppisten yhteisöjen toimia pelkästään sellaisten kansalliseen sääntelyyn sisältyvien toimenpiteiden alaisuudessa, jotka ovat suhteessa kyseisiin yhteisöihin kohdistuviin riskeihin. Tämän vuoksi komissio on sitoutunut 30. syyskuuta 2015 julkistamassaan pääomamarkkinaunionin luomista koskevassa toimintasuunnitelmassa tutkimaan sitä mahdollisuutta, että kaikki jäsenvaltiot antaisivat toimiluvan luotto-osuuskunnille, joihin ei sovellettaisi pankkeja koskevia EU:n pääomavaatimuksia. Näiden sitoumusten mukaisesti ja Alankomaiden pyynnöstä myös Alankomaihin sijoittautuneet luotto-osuuskunnat sisällytetään vakavaraisuusdirektiivin 2 artiklan 5 kohdassa olevaan laitosluetteloon. Kyseiseen 2 artiklaan lisätään myös 5 a ja 5 b kohta, joilla helpotetaan sellaisten toisiin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden laitosten vapautusta vakavaraisuusdirektiivin ja asetuksen muodostamasta sääntelykehyksestä, jotka ovat samankaltaisia kuin kyseiseen luetteloon jo sisältyvät laitokset. Näissä artiklakohdissa komissiolle annetaan valtuudet vapauttaa tietyt laitokset tai laitosten luokat vakavaraisuusdirektiivin soveltamisesta edellyttäen, että ne täyttävät selvästi määritellyt perusteet. Tällaisia uusia poikkeuksia voidaan vahvistaa ainoastaan tapauskohtaisesti julkisten kehittämispankkien kaltaisille pankeille tai yksittäisen jäsenvaltion koko luotto-osuuskuntasektorille.

Säännösten noudattaminen ja soveltamisen jatkuva valvonta varmistetaan tarvittaessa siten, että komissio käynnistää rikkomusmenettelyjä, jos säännöksiä ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, niiden sisällyttäminen on ollut virheellistä tai lainsäädäntötoimenpiteitä sovelletaan virheellisesti. EU:n oikeuden rikkomisista ilmoittaminen voidaan kanavoida Euroopan finanssivalvontajärjestelmän (EFVJ), myös kansallisten toimivaltaisten viranomaisten ja EPV:n, sekä EKP:n kautta. Lisäksi EPV julkaisee jatkossakin säännöllisiä raporttejaan EU:n pankkijärjestelmän Basel III seurannasta. Tässä seurannassa seurataan Basel III vaatimusten (sellaisina kuin ne on pantu täytäntöön vakavaraisuusasetuksella ja direktiivillä) vaikutuksia EU:n laitoksiin erityisesti laitosten vakavaraisuussuhteiden (riskiperusteiset ja ei-riskiperusteiset) ja maksuvalmiussuhteiden (LCR, NSFR) osalta. Tämä seuranta toteutetaan rinnakkain Baselin pankkivalvontakomitean toteuttaman seurannan kanssa.

EPV:n raportti ”Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios”. Uudet arvot olisi laskettava samaa menetelmää käyttäen.

*Value-at-risk-arvoa (VaR) ja lisäriskien kattamisen vakavaraisuusvaatimusta (IRC) koskevien vaatimusten ”nykyisen vaihtelun” viitearvoina olisi käytettävä EPV:n raportissa ”Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios” arvioituja arvoja, jotka on laskettu yhdistetyille salkuille ja julkaistu ennen uuden markkinariskikehyksen voimaantuloa.

Tarkastelu osoitti kuitenkin, että jotkin tietyt säännöt, nimittäin maksamisen lykkäämistä ja instrumentteina maksamista koskevat säännöt, eivät sovellu pienimpiin ja rakenteeltaan yksinkertaisimpiin laitoksiin eikä henkilöstöön, jonka palkitsemisessa muuttuva osa on pieni. Tarkastelussa kävi myös ilmi, että vakavaraisuusdirektiivin 92 artiklan 2 kohdassa säädettyä pienimpiin ja rakenteeltaan yksinkertaisimpiin laitoksiin sovellettavaa oikeasuhteisuutta on tulkittu eri tavoin, mikä on johtanut sääntöjen epäyhtenäiseen täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa. Sen vuoksi ehdotetaan kohdennettua muutosta ratkaisuksi ongelmiin, joita on ilmennyt maksamisen lykkäämistä ja instrumentteina maksamista koskevien sääntöjen soveltamisessa pieniin ja rakenteeltaan yksinkertaisiin laitoksiin sekä henkilöstön jäseniin, joiden palkitsemisessa muuttuva osa on pieni. Tätä varten 94 artiklaa muutetaan sen selventämiseksi, että sääntöjä sovelletaan kaikkiin laitoksiin ja niiden yksilöityyn henkilöstöön, lukuun ottamatta niitä, jotka alittavat poikkeuksille vahvistetut kynnysarvot. Samalla toimivaltaisille viranomaisille tarjotaan joustovaraa ottaa käyttöön tiukempi lähestymistapa.

Jotta sisäistä tappionkattamiskykyä koskevien kansainvälisesti sovittujen standardien täytäntöönpano olisi helpompaa EU:n ulkopuolisten G-SII-laitosten osalta unionin lainsäädännössä ja jotta voitaisiin laajemmin yksinkertaistaa ja lujittaa kriisinratkaisuprosessia sellaisten kolmansien maiden ryhmien osalta, joilla on merkittävää toimintaa EU:n alueella, vakavaraisuusdirektiivin 21 b artiklassa otetaan käyttöön uusi vaatimus perustaa väliyhtiönä toimiva EU-emoyritys, jos EU:hun sijoittautuneella kahdella tai useammalla laitoksella on sama perimmäinen emoyritys kolmannessa maassa. Väliyhtiönä toimiva EU-emoyritys voi olla joko vakavaraisuusasetuksen ja direktiivin alainen holdingyhtiö tai EU:n laitos. Vaatimusta sovelletaan ainoastaan kolmansien maiden ryhmiin, jotka on yksilöity EU:n ulkopuolisiksi G-SII-laitoksiksi tai joilla on EU:n alueella yhteisöjä, joiden kokonaisvarat ovat vähintään 30 miljardia euroa (laskelmassa otetaan huomioon kyseisten kolmansien maiden ryhmien tytäryritysten ja sivuliikkeiden varat).

Viimeaikainen kokemus on osoittanut, että toimivaltaisten ja nimettyjen viranomaisten vastuualueet on määriteltävä selkeämmin. Tämä koskee erityisesti vakavaraisuuden arviointiprosessia (SREP) ja vastaavia valvontavaatimuksia. Toimivaltaiset viranomaiset ovat vastuussa vakavaraisuuden arviointiprosessista ja vastaavien laitoskohtaisten valvontavaatimusten asettamisesta (nk. pilari 2 vaatimukset). Tässä yhteydessä ne voivat myös arvioida tietystä laitoksesta johtuvia järjestelmäriskejä ja puuttua kyseiseen riskiin asettamalla laitokselle valvontavaatimuksia. Pilari 2 toimenpiteiden käyttö voi tässä yhteydessä heikentää muiden makrovakausvälineiden vaikuttavuutta ja tehokkuutta. Tämän vuoksi ehdotuksessa esitetään, että vakavaraisuuden arviointiprosessi ja vastaavat valvontavaatimukset olisi rajoitettava koskemaan ainoastaan puhtaasti mikrotason vakautta. Vakavaraisuusdirektiivin 97, 98, 99 ja 105 artiklaa muutetaan vastaavasti. Direktiivin 103 artikla poistetaan ja uuden 104 a artiklan 1 kohtaan sisällytetään tarkennus, jonka mukaan kyseisen kohdan a alakohdassa tarkoitettuja omien varojen lisävaatimuksia ei saa asettaa kattamaan makrovakausriskiä tai järjestelmäriskiä.

Toimivaltaisten viranomaisten vakavaraisuusdirektiivin 104 artiklan mukaisesti vahvistamia omien varojen lisävaatimuksia koskevien sääntöjen nykyinen sanamuoto mahdollistaa erilaisia tulkintoja tilanteista, joissa kyseisiä vaatimuksia voidaan asettaa, ja siitä, miten tällaiset vaatimukset sijoittuvat suhteessa vakavaraisuusasetuksen 92 artiklassa säädettyihin omien varojen vähimmäisvaatimuksiin ja yhteenlaskettuun puskurivaatimukseen (vakavaraisuusdirektiivin 128 artikla). Nämä erilaiset tulkinnat ovat aiheuttaneet sen, että eri jäsenvaltioissa on edellytetty yksittäisiltä laitoksilta huomattavan erisuuruisia pääomamääriä ja vakavaraisuusdirektiivin 141 artiklassa säädettyjen voitonjakoja koskevien rajoitusten laukaisupisteissä on ollut eroja. Lisäksi nykyisessä tekstissä ei mainita toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuudesta ilmoittaa laitoksille, mitä odotuksia niillä on siitä, että laitoksilla on omia varoja enemmän kuin mitä omien varojen vähimmäisvaatimukset, omien varojen lisävaatimukset ja yhteenlaskettu puskurivaatimus edellyttävät. Muutetussa 104 artiklassa mainitaan mahdollisuus asettaa omien varojen lisävaatimuksia toimivaltaisten viranomaisten muiden valtuuksien lisäksi. Uudessa 104 a artiklassa täsmennetään omien varojen lisävaatimusten asettamisedellytyksiä ja korostetaan vaatimusten laitoskohtaista luonnetta. Uudessa 104 b artiklassa esitetään pääomaa koskevan ohjeistuksen keskeiset piirteet, ja 113 artiklaa muutetaan niin, että pääomaa koskevaa ohjeistusta olisi käsiteltävä myös valvontakollegioissa. Uusi 141 a artikla lisätään selventämään voitonjakoja koskevien rajoitusten osalta omien varojen lisävaatimusten, omien varojen vähimmäisvaatimusten, omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vaatimuksen, omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimuksen (MREL) ja yhteenlasketun puskurivaatimuksen välistä suhdetta (nk. ”vaatimusten hierarkia”). Lisäksi muutetaan 141 artiklaa, jotta se vastaisi vaatimusten hierarkiaa jakokelpoisen enimmäismäärän laskennan osalta.

(6)Tarvitaan selkeät, johdonmukaiset ja yhdenmukaiset perusteet pienten ja rakenteeltaan yksinkertaisten laitosten sekä sellaisen palkitsemisen määrittämiseksi, jossa muuttuva osa on pieni, jotta voidaan varmistaa valvontakäytäntöjen lähentyminen, tasapuoliset toimintaedellytykset ja riittävä tallettajien, sijoittajien ja kuluttajien suoja kaikkialla unionissa. Samalla on aiheellista tarjota toimivaltaisille viranomaisille jonkin verran joustovaraa ottaa käyttöön tiukempi lähestymistapa, jos ne katsovat sen tarpeelliseksi.

(5)Heinäkuun 28 päivänä 2016 annetusta komission kertomuksesta COM(2016) 510 ilmeni, että tietyt periaatteet, nimittäin direktiivin 2013/36/EU 94 artiklan 1 kohdan l ja m alakohdassa tarkoitettuja maksamisen lykkäystä ja instrumentteina maksamista koskevat periaatteet, ovat pieniin ja rakenteeltaan yksinkertaisiin laitoksiin sovellettaessa liian raskaita eivätkä ole oikeassa suhteessa niistä vakavaraisuudelle koituvaan hyötyyn. Samoin todettiin, että näiden vaatimusten soveltamisesta aiheutuvat kustannukset ylittävät niistä vakavaraisuudelle koituvan hyödyn, kun kyse on henkilöstöstä, jonka palkitsemisessa muuttuva osa on pieni, koska tällaiset pienet palkitsemisen muuttuvat osat eivät kannusta henkilöstöä ottamaan ylimääräisiä riskejä kovinkaan paljon tai lainkaan. Näin ollen, vaikka kaikkien laitosten olisi pääsääntöisesti sovellettava kaikkia periaatteita koko sellaiseen henkilöstöön, jonka ammatillisella toiminnalla on huomattava vaikutus laitosten riskiprofiiliin, direktiivissä on tarpeen vapauttaa pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset laitokset sekä henkilöstö, jonka palkitsemisessa muuttuva osa on pieni, maksamisen lykkäämistä ja instrumentteina maksamista koskevien periaatteiden noudattamisesta.

(4)Konsolidointiryhmän valvojalle annetaan ensisijainen vastuu konsolidoidusta valvonnasta. Sen vuoksi on tarpeen, että konsolidointiryhmän valvojan tehtäväksi annetaan myös rahoitusalan holdingyhtiöiden ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöiden vakavaraisuuden hyväksyminen ja valvonta. Euroopan keskuspankin olisi hoitaessaan neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaista tehtäväänsä valvoa luottolaitosten emoyrityksiä konsolidoinnin perusteella vastattava myös rahoitusalan holdingyhtiöiden ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöiden toimilupien myöntämisestä ja valvonnasta.

(3)Rahoitusalan holdingyhtiöt ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöt voivat olla pankkiryhmien emoyrityksiä, jolloin vakavaraisuusvaatimusten soveltaminen määräytyy tällaisten holdingyhtiöiden konsolidoidun aseman perusteella. Koska tällaisten holdingyhtiöiden määräysvallassa oleva laitos ei aina täytä vaatimuksia konsolidoinnin perusteella, konsolidoinnin soveltamisen kannalta on johdonmukaista, että rahoitusalan holdingyhtiöihin ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin sovelletaan jatkossa suoraan direktiiviä 2013/36/EU ja asetusta (EU) N:o 575/2013. Sen vuoksi rahoitusalan holdingyhtiöitä ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöitä varten tarvitaan erityinen toimilupamenettely ja toimivaltaisten viranomaisten olisi valvottava niitä. Näin varmistettaisiin, että holdingyhtiö, johon ei sovelleta vakavaraisuusvaatimuksia yksittäisen laitoksen tasolla, noudattaa suoraan konsolidoituja vakavaraisuusvaatimuksia.

(2)Tämän direktiivin tarkoituksena on käsitellä kysymyksiä, jotka liittyvät säännöksiin, jotka eivät ole osoittautuneet riittävän selkeiksi, minkä vuoksi niitä on tulkittu eri tavoin tai joiden on todettu rasittavan liikaa tiettyjä laitoksia. Lisäksi se sisältää direktiivin 2013/36/EU mukautuksia, jotka ovat tarpeen muun asiaa koskevan unionin lainsäädännön, kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU tai asetukseen (EU) N:o 575/2013 samaan aikaan ehdotettujen muutosten hyväksymisen vuoksi. Ehdotetut muutokset myös mukauttaisivat nykyistä sääntelykehystä vastaamaan paremmin kansainvälistä kehitystä, jotta johdonmukaisuus ja vertailtavuus eri lainkäyttöalueiden välillä paranisivat.

(1)Vuonna 2007 ja 2008 levinneeseen finanssikriisiin reagoitiin antamalla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013. Näillä lainsäädäntötoimenpiteillä on lujitettu merkittävästi unionin rahoitusjärjestelmää ja parannettu laitosten kykyä kestää mahdollisia tulevia häiriötilanteita. Vaikka toimenpiteet olivat erittäin kattavia, niissä ei puututtu kaikkiin havaittuihin puutteisiin, joilla oli vaikutusta laitoksiin. Lisäksi joihinkin alun perin ehdotettuihin toimenpiteisiin sovelletaan uudelleentarkastelulausekkeita tai niitä ei ole täsmennetty riittävästi, jotta niiden täytäntöönpano olisi sujuvaa.

(18)Ennen säädösten antamista Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti on erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla, ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Jotta voitaisiin erityisesti varmistaa tasavertainen osallistuminen delegoitujen säädösten valmisteluun, Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitetaan kaikki asiakirjat samaan aikaan kuin jäsenvaltioiden asiantuntijoille, ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asiantuntijoilla on järjestelmällisesti oikeus osallistua komission asiantuntijaryhmien kokouksiin, joissa valmistellaan delegoituja säädöksiä.

(17)Tietyissä jäsenvaltioissa toimivat julkiset kehityspankit ja luotto-osuuskunnat on jo aiemmin vapautettu luottolaitoksia koskevan unionin lainsäädännön soveltamisesta. Tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi olisi voitava sallia, että myös toiset julkiset kehityspankit ja luotto-osuuskunnat vapautetaan luottolaitoksia koskevan unionin lainsäädännön soveltamisesta niin, että niihin sovelletaan pelkästään kansalliseen sääntelyyn sisältyviä toimenpiteitä, jotka ovat suhteessa kyseisiin yhteisöihin kohdistuviin riskeihin. Oikeusvarmuuden takaamiseksi on tarpeen vahvistaa selkeät perusteet tällaisille lisävapautuksille ja siirtää komissiolle valta antaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädöksiä sen määrittämisestä, mitkä yksittäiset laitokset tai laitosten luokat täyttävät nämä perusteet.

(16)Jotta toimivaltaisia viranomaisia voidaan opastaa tunnistamaan tilanteet, joissa olisi määrättävä laitoskohtaisia pääomavaatimusten korotuksia, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan nojalla ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklan mukaisesti delegoiduilla säädöksillä teknisiä sääntelystandardeja, joissa säädetään, miten olisi mitattava riskejä tai riskitekijöitä, joita ei ole katettu lainkaan tai riittävästi asetuksessa (EU) N:o 575/2013 säädetyillä omien varojen vaatimuksilla.

(15)Jotta toimivaltaiset viranomaiset voisivat tunnistaa paremmin laitokset, joille saattaa aiheutua liiallisia tappioita niiden kaupankäyntivarastoon kuulumattomista toimista korkojen mahdollisten muutosten vuoksi, komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan nojalla ja asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–14 artiklan mukaisesti delegoiduilla säädöksillä teknisiä sääntelystandardeja, joissa yksilöidään kuusi valvonnallista häiriöskenaariota, joita kaikkien laitosten on sovellettava laskeakseen oman pääoman taloudellisen arvon muutokset 98 artiklan 5 kohdan mukaisesti, määritetään yhteiset oletukset, joita toimielinten on noudatettava sisäisissä järjestelmissään samaa laskentaa varten, ja määritetään, tarvitaanko erityisiä arviointiperusteita, joilla voidaan tunnistaa sellaiset laitokset, joiden osalta voi olla perusteltua toteuttaa valvontatoimenpiteitä, kun nettokorkotulot ovat pienentyneet korkojen muuttumisen takia.

(13)Direktiivin 2013/36/EU säännökset, jotka koskevat kaupankäyntivaraston ulkopuolisista toimista johtuvaa korkoriskiä koskevat säännökset liittyvät asiaa koskeviin [asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttamisesta annetun asetuksen] säännöksiin, jotka edellyttävät laitoksilta pidemmän täytäntöönpanoajan. Jotta kaupankäyntivaraston ulkopuolisista toimista johtuvaa korkoriskiä koskevien sääntöjen soveltamista voidaan yhdenmukaistaa, säännöksiä, joiden on välttämätöntä olla tämän direktiivin asianomaisten säännösten mukaisia, olisi sovellettava samasta päivästä kuin asetuksen (EU) [XX] asianomaisia säännöksiä,

(12)Finanssipalveluja koskevaa EU:n sääntelyjärjestelmää käsittelevään komission kannanottopyyntöön vastanneet huomauttivat, että raportoinnista aiheutuva rasite on lisääntynyt, koska toimivaltaiset viranomaiset edellyttävä järjestelmällistä raportointia, joka ylittää asetuksessa (EU) N:o 575/2013 säädetyt vaatimukset. Komission olisi laadittava kertomus, jossa yksilöidään kyseiset ylimääräiset järjestelmällistä raportointia koskevat vaatimukset ja arvioidaan, ovatko ne sopusoinnussa valvontatietojen raportointia koskevan yhteisen sääntökirjan kanssa.

(g)tähän luokkaan kuuluvien laitosten varojen yhteenlaskettu arvo on enintään kolme prosenttia suhteessa kyseisen jäsenvaltion BKT:hen ja yksittäisten laitosten varojen kokonaisarvo on enintään 100 miljoonaa euroa;

”8. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että mikäli muut viranomaiset kuin toimivaltaiset viranomaiset ovat kriisinratkaisussa toimivaltaisia, nämä muut viranomaiset tekevät tiivistä yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten kanssa ja kuulevat toimivaltaisia viranomaisia kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisen osalta, ja kaikissa muissa tapauksissa, joissa sitä tässä direktiivissä, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/59/EU tai asetuksessa (EU) N:o 575/2013 edellytetään.”

”3. Sovellettaessa tässä direktiivissä ja asetuksessa (EU) N:o 575/2013 säädettyjä vaatimuksia konsolidoinnin perusteella ja sovellettaessa konsolidoitua valvontaa tämän direktiivin ja asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisesti, käsitteitä ”laitos”, ”jäsenvaltiossa emoyrityksenä toimiva laitos”, ”EU:ssa emoyrityksenä toimiva laitos ja ”emoyritys” sovelletaan myös rahoitusalan holdingyhtiöihin ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöihin, jotka kuuluvat tässä direktiivissä ja asetuksessa (EU) N:o 575/2013 säädettyjen vaatimusten soveltamisalaan konsolidoinnin perusteella ja joille on myönnetty toimilupa 21 a artiklan mukaisesti.”

Jos konsolidointiryhmän valvoja on muu kuin toimivaltainen viranomainen siinä jäsenvaltiossa, jossa rahoitusalan holdingyhtiö tai rahoitusalan sekaholdingyhtiö on perustettu, konsolidointiryhmän valvojan on kuultava toimivaltaista viranomaista.

Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että toimilupahakemuksiin liitetään toimintasuunnitelma, josta ilmenee, minkä tyyppistä liiketoimintaa on tarkoitus harjoittaa, sekä luottolaitoksen organisaatiorakenne ja tiedot ryhmään kuuluvista emoyrityksistä, rahoitusalan holdingyhtiöistä ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöistä.”

3.Edellä olevia 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta, jos kolmannen maan ryhmän unionissa sijaitsevien varojen kokonaisarvo on alle 30 miljardia euroa, paitsi jos kolmannen maan ryhmä on EU:n ulkopuolinen G-SII-laitos.

1.Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että unionissa toimivalla kahdella tai useammalla laitoksella, jotka kuuluvat samaan kolmannen maan ryhmään, on unioniin sijoittautunut väliyhtiönä toimiva EU-emoyritys.

”1. Toimivaltaisten viranomaisten on kerättävä asetuksen (EU) N:o 575/2013 450 artiklan 1 kohdan g, h, i ja k alakohdassa vahvistettujen tietojen julkistamista koskevien vaatimusten mukaisesti julkistettuja tietoja ja käytettävä niitä palkitsemisjärjestelmien kehityssuuntien ja käytäntöjen vertailemiseen. Toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava nämä tiedot EPV:lle.”

Toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että kaikilla laitoksilla, jotka kuuluvat samaan kolmannen maan ryhmään on yksi yhteinen väliyhtiönä toimiva EU-emoyritys.”

”Toimivaltaisten viranomaisten on huolehdittava siitä, että laitosten laatiessa ja soveltaessa sellaisia henkilöstöryhmiä koskevaa palkitsemisjärjestelmää, mukaan luettuina palkat ja lisäeläke-etuudet, joihin kuuluvat toimiva johto, riskinottoa edellyttävissä tehtävissä toimivat, valvontatoiminnoista vastaavat henkilöt sekä kaikki henkilöstön jäsenet, jotka kuuluvat palkitsemisensa kokonaismäärän perusteella samaan palkkaryhmään kuin toimiva johto ja riskinottoa edellyttävissä tehtävissä toimivat ja joiden ammatillisella toiminnalla on olennainen vaikutus laitosten riskiprofiiliin, laitosten on noudatettava seuraavia periaatteita tavalla, joka on oikeassa suhteessa niiden kokoon, sisäiseen organisaatioon sekä toiminnan luonteeseen, laajuuteen ja monimuotoisuuteen:”.

”1. Toimivaltaisten viranomaisten on huolehdittava siitä, että laitokset ottavat käyttöön toimintapolitiikat ja menettelyt, joilla arvioidaan ja hallitaan operatiivista riskiä, mukaan lukien malliriski ja ulkoistamisesta johtuvat riskit, ja katetaan harvoin sattuvat vakavat tapahtumat. Laitosten on ilmoitettava, mitä pidetään operatiivisena riskinä kyseisiä politiikkoja ja menettelyjä sovellettaessa.”

”5. Toimivaltaisten viranomaisten tekemässä vakavaraisuuden arvioinnissa on arvioitava myös sitä, kohdistuuko laitokseen kaupankäyntivarastoon kuulumattomista toimista syntyviä korkoriskejä. Valvontatoimenpiteitä on edellytettävä ainakin sellaisten laitosten osalta, joiden 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oman pääoman taloudellinen arvo pienenee yli 15 prosenttia niiden ensisijaisesta pääomasta (T1) korkojen sellaisen yllättävän ja odottamattoman muutoksen vuoksi, joka on määritelty jossakin korkoihin sovellettavista kuudesta valvonnallisesta häiriöskenaariosta.”

(b)henkilöstön jäseneen, jonka vuotuinen palkitsemisen muuttuva osa on enintään 50 000 euroa ja sen osuus on enintään yksi neljäsosa henkilöstön jäsenen palkitsemisen vuotuisesta kokonaismäärästä.

”1. Sovellettaessa 97 artiklaa, 98 artiklan 4 kohtaa, 101 artiklan 4 kohtaa ja 102 artiklaa sekä asetusta (EU) N:o 575/2013 toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava ainakin valtuudet

Omia varoja, koita käytetään 104 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun omien varojen lisävaatimuksen täyttämiseen, ei saa käyttää täyttämään asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa säädettyjä omien varojen vaatimuksia eikä tämän direktiivin 128 artiklan 6 kohdassa määriteltyä yhteenlaskettua puskurivaatimusta.

3.Toimivaltaisten viranomaisten on määritettävä 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen omien lisävarojen taso 2 kohdan mukaisesti riittävänä pidetyn pääoman ja asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa, neljännessä, viidennessä ja seitsemännessä osassa säädettyjen omien varojen vaatimusten erotuksena.

Ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa riittävänä pidetyn pääoman on katettava kaikki olennaiset riskit tai riskitekijät, joihin ei sovelleta erityistä omien varojen vaatimusta. Niillä voi olla riskitekijät, jotka on nimenomaisesti jätetty asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa, neljännessä, viidennessä ja seitsemännessä osassa säädettyjen omien varojen vaatimusten ulkopuolelle.

2.Sovellettaessa 1 kohdan a alakohtaa katsotaan, ettei riskejä tai riskitekijöitä ole lainkaan tai riittävästi katettu asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa, neljännessä, viidennessä ja seitsemännessä osassa säädetyillä omien varojen vaatimuksilla vain, jos sellaisen pääoman määrä, tyyppi ja jakautuminen, jota toimivaltainen viranomainen pitää riittävänä suoritettuaan vakavaraisuuden arvioinnin laitosten 73 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti toteuttaman arvioinnin perusteella, ovat suuremmat kuin asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa, neljännessä, viidennessä ja seitsemännessä osassa säädetyt laitoksen omien varojen vaatimukset.

1.Toimivaltaisten viranomaisten on kuultava kriisinratkaisuviranomaisia ennen kuin ne asettavat 104 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun omien varojen lisävaatimuksen ja ennen kuin ne ilmoittavat laitoksille 104 b artiklan mukaisesti omien varojen tason mukauttamisesta koskevista odotuksista. Toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava kriisinratkaisuviranomaisille kaikki käytettävissä olevat tiedot tähän tarkoitukseen.

1.Laitosten on määritettävä 73 artiklassa tarkoitettujen strategioiden ja menettelyjen mukaisesti ja toimivaltaista viranomaista kuultuaan omien varojen riittävä taso, joka on riittävästi suurempi kuin asetuksen (EU) N:o 575/2013 kolmannessa, neljännessä, viidennessä ja seitsemännessä osassa ja tässä direktiivissä säädetyt vaatimukset, mukaan luettuina toimivaltaisten viranomaisten 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti asettamat omien varojen lisävaatimukset, jotta voidaan varmistaa, että

”2. Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat emoyritykset ja tytäryritykset noudattavat tämän luvun II jaksossa säädettyjä velvoitteita konsolidoidulla tasolla tai alakonsolidointiryhmän tasolla sen varmistamiseksi, että järjestelyt, menettelyt ja mekanismit, joita tämän luvun II jaksossa edellytetään, ovat johdonmukaisia ja yhteensovitettuja ja kaikki valvonnan kannalta merkitykselliset tiedot voidaan esittää. Niiden on erityisesti varmistettava, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat emoyritykset ja tytäryritykset panevat täytäntöön tällaiset järjestelyt, menettelyt ja mekanismit niissä tytäryrityksissään, jotka eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, mukaan luettuina offshore-rahoituskeskuksiin sijoittautuneet tytäryritykset. Näiden järjestelyjen, menettelyjen ja mekanismien on lisäksi oltava johdonmukaisia ja hyvin yhteensovitettuja, ja kyseisten tytäryritysten on lisäksi voitava toimittaa kaikki valvontaa varten tarvittavat tiedot.

3. Tämän luvun II jaksosta johtuvia velvoitteita, jotka koskevat tämän direktiivin soveltamisalaan kuulumattomia tytäryrityksiä, ei sovelleta, jos EU:ssa emoyrityksenä toimiva laitos pystyy osoittamaan toimivaltaisille viranomaisille, että II jakson soveltaminen on laitonta sen kolmannen maan lainsäädännön mukaan, johon tytäryritys on sijoittautunut.”

(26)Korvataan 113 artikla seuraavasti:

”113 artikla

Yhteiset päätökset laitoskohtaisista vakavaraisuusvaatimuksista

1.Konsolidointiryhmän valvojan ja toimivaltaisten viranomaisten, jotka vastaavat EU:ssa emoyrityksenä toimivan laitoksen tytäryritysten taikka EU:ssa emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön tai rahoitusalan sekaholdingyhtiön tytäryritysten valvonnasta jäsenvaltiossa, on tehtävä kaikkensa yhteisen päätöksen aikaan saamiseksi

(a)73 ja 97 artiklan soveltamisesta laitosryhmän hallussa olevien konsolidoitujen omien varojen riittävyyden määrittämiseksi suhteessa sen taloudelliseen tilanteeseen ja riskiprofiiliin sekä omien varojen vaaditusta tasosta 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi kuhunkin laitosryhmään kuuluvaan yhteisöön konsolidoinnin perusteella;

(b)toimenpiteistä, joilla puututaan maksuvalmiuden valvontaan liittyviin merkittäviin seikkoihin ja olennaisiin havaintoihin, myös riskien luokittelun ja käsittelyn asianmukaisuuteen 86 artiklassa vaaditun mukaisesti sekä tarpeeseen vahvistaa likviditeettivaatimuksia koskevat laitoskohtaiset tasot tämän direktiivin 105 artiklan mukaisesti;

(c)konsolidoitujen omien varojen tason mukauttamista koskevista 104 b artiklan 3 kohdan mukaisista odotuksista.

2.Edellä 1 kohdassa tarkoitetut yhteiset päätökset on saatava aikaan

(a)1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi neljän kuukauden kuluessa siitä, kun konsolidointiryhmän valvoja on esittänyt muille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille 104 a artiklan mukaisen laitosryhmän riskinarvioinnin sisältävän kertomuksen;

(b)1 kohdan b alakohdan soveltamiseksi neljän kuukauden kuluessa siitä, kun konsolidointiryhmän valvoja on esittänyt 86 ja 105 artiklan mukaisen laitosryhmän maksuvalmiutta koskevan riskiprofiilin arvioinnin sisältävän kertomuksen;

(c)1 kohdan c alakohdan soveltamiseksi neljän kuukauden kuluessa siitä, kun konsolidointiryhmän valvoja on esittänyt 104 b artiklan mukaisen laitosryhmän riskinarvioinnin sisältävän kertomuksen;

Yhteisissä päätöksissä on myös asianmukaisesti tarkasteltava asiaankuuluvien toimivaltaisten viranomaisten 73, 97, 104 a ja 104 b artiklan mukaisesti suorittamia tytäryritysten riskinarviointeja.

Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut yhteiset päätökset on ilmoitettava asiakirjoissa, jotka sisältävät kattavat perustelut, jotka konsolidointiryhmän valvojan on toimitettava EU:ssa emoyrityksenä toimivalle laitokselle. Jos asiasta ei päästä yhteisymmärrykseen, konsolidointiryhmän valvojan on minkä tahansa asianomaisen toisen toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä kuultava EPV:tä. Konsolidointiryhmän valvoja voi kuulla EPV:tä myös omasta aloitteestaan.

3.Jos toimivaltaiset viranomaiset eivät ole tehneet tällaista yhteistä päätöstä 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen kuluessa, konsolidointiryhmän valvojan on tehtävä päätös 73, 86 ja 97 artiklan, 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 104 b artiklan ja 105 artiklan soveltamisesta konsolidoidusti tarkasteltuaan ensin perusteellisesti asiaankuuluvien toimivaltaisten viranomaisten suorittamaa tytäryritysten riskinarviointia. Jos jokin asiaankuuluvista toimivaltaisista viranomaisista on 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen kuluessa saattanut asian EPV:n käsiteltäväksi asetuksen (EU) N:o 1093/2010 19 artiklan mukaisesti, konsolidointiryhmän valvojan on lykättävä omaa päätöstään ja odotettava päätöstä, jonka EPV voi tehdä mainitun asetuksen 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja tehtävä oma päätöksensä EPV:n tekemän päätöksen mukaisesti. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja pidetään asetuksessa (EU) N:o 1093/2010 tarkoitettuina sovitteluaikoina. EPV tekee päätöksensä yhden kuukauden kuluessa. Asiaa ei voi saattaa EPV:n käsiteltäväksi sen jälkeen, kun neljän kuukauden määräaika on päättynyt tai on tehty yhteinen päätös.

EU:ssa emoyrityksenä toimivan luottolaitoksen tytäryritysten taikka EU:ssa emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön tai rahoitusalan sekaholdingyhtiön tytäryritysten valvonnasta vastaavien asiaankuuluvien toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä päätös 73, 86 ja 97 artiklan, 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 104 b artiklan ja 105 artiklan soveltamisesta yksittäisen yrityksen tai alakonsolidointiryhmän tasolla harkittuaan ensin perusteellisesti konsolidointiryhmän valvojan esittämiä näkökantoja ja varaumia. Jos jokin asianomaisista toimivaltaisista viranomaisista on 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen kuluessa saattanut asian EPV:n käsiteltäväksi asetuksen (EU) N:o 1093/2010 19 artiklan mukaisesti, toimivaltaisten viranomaisten on lykättävä omaa päätöstään ja odotettava päätöstä, jonka EPV tekee mainitun asetuksen 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti, ja tehtävä oma päätöksensä EPV:n tekemän päätöksen mukaisesti. Edellä 2 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja pidetään mainitussa asetuksessa tarkoitettuina sovitteluaikoina. EPV tekee päätöksensä yhden kuukauden kuluessa. Asiaa ei voi saattaa EPV:n käsiteltäväksi sen jälkeen, kun neljän kuukauden määräaika on päättynyt tai on tehty yhteinen päätös.

Nämä päätökset on esitettävä asiakirjassa, joka sisältää kattavat perustelut ja jossa otetaan huomioon muiden toimivaltaisten viranomaisten riskinarviointi sekä niiden 2 kohdassa tarkoitetuissa määräajoissa ilmaisemat näkemykset ja varaumat. Konsolidointiryhmän valvojan on toimitettava kyseinen asiakirja kaikille asiaankuuluville toimivaltaisille viranomaisille ja EU:ssa emoyrityksenä toimivalle laitokselle.

Jos EPV:tä on kuultu, kaikkien toimivaltaisten viranomaisten on otettava sen lausunto huomioon ja annettava selvitys, jos siitä on poikettu merkittävästi.

4.Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja yhteisiä päätöksiä ja 3 kohdassa tarkoitettuja toimivaltaisten viranomaisten yhteisen päätöksen puuttuessa tekemiä päätöksiä on pidettävä lopullisina ja toimivaltaisten viranomaisten on sovellettava niitä kyseisissä jäsenvaltioissa.

Edellä 1 kohdassa tarkoitetut yhteiset päätökset ja yhteisen päätöksen puuttuessa 3 kohdan mukaisesti tehdyt päätökset on saatettava ajan tasalle vuosittain tai poikkeustapauksissa silloin, kun EU:ssa emoyrityksenä toimivan laitoksen tytäryritysten taikka EU:ssa emoyrityksenä toimivan rahoitusalan holdingyhtiön tai rahoitusalan sekaholdingyhtiön tytäryritysten valvonnasta vastaava toimivaltainen viranomainen esittää konsolidointiryhmän valvojalle kirjallisen ja perustellun pyynnön saattaa 104 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 104 b alakohdan ja 105 artiklan soveltamista koskeva päätös ajan tasalle. Viimeksi mainitussa tapauksessa ajan tasalle saattaminen voidaan suorittaa kahdenvälisesti konsolidointiryhmän valvojan ja pyynnön esittäneen toimivaltaisen viranomaisen kesken.