Kertomus perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin annetun komission asetuksen (EY) N:o 1475(95) arvioimisesta /* KOM/2000/0743 lopull. */





KERTOMUS perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin annetun komission asetuksen (EY) N:o 1475(95) arvioimisesta (komission esittämä) Kertomus perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin annetun komission asetuksen (EY) N:o 1475(95) arvioimisesta [1] [1] Asetuksen 11 artiklan 3 kohta, EYVL L 145, 29.6.1995, s. 25. >VIITTAUS KAAVIOON> EUROOPAN KOMISSIO SISÄLLYSLUETTELO 1 Johdanto 2 Ryhmäpoikkeusten periaatteet ja vertikaalisia kilpailunrajoituksia käsittelevää uutta ryhmäpoikkeusasetusta koskeva viimeaikainen kehitys 3 Moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä koskevien erityissääntöjen tausta 3.1 Moottoriajoneuvojen jälleenmyyntisopimusten ominaisuudet 3.2 Vertailukelpoiset tuotteet ja käytössä olevat jakelutavat 3.2.1 Traktorit, maatalouskoneet sekä maansiirtokoneet ja rakennusalan koneet 3.2.2 Moottoripyörät 3.2.3 Lääketieteelliset laitteet 3.2.4 Tietokoneet 3.3 Moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelujen lainsäädännölliset puitteet 3.3.1 Lainsäädännölliset puitteet 30. kesäkuuta 1985 saakka 3.3.2 Asetus 123/85 3.3.3 Asetus 1475/95 3.3.3.1 Uuden asetuksen päätavoitteet 3.3.3.2 Kiellettyjen rajoittavien käytäntöjen selventäminen 3.3.4 Asetusta 123/85 koskeva tiedonanto 3.3.5 Välittäjiä koskeva tiedonanto 3.4 Komission muut toimet moottoriajoneuvojen jakelun alalla, joiden tavoitteena on edistää rinnakkaistuontia ja sisämarkkinoiden toteuttamista 3.4.1 Esite 3.4.2 Neuvontapalvelut 3.4.3 Komission raportti autojen hinnoista 3.5 Edut, jotka autojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelujen nykyisten sääntelypuitteiden väitetään antavan valmistajille, jälleenmyyjille sekä kuluttajille ja muille tahoille 4 Moottoriajoneuvojen jakelu 4.1 Autojen ja varaosien jakeluverkko EU:ssa 4.1.1 Autonvalmistajien markkina-alueet, markkinaosuudet ja automerkit 4.1.2 Valmistajien jakeluverkot 4.1.3 Monimerkkiliikkeet 4.1.4 Varaosat 4.2 Huolto- ja korjauspalvelut 4.2.1 Alan rakenne 4.2.2 Valmistajan takuu 4.3 Nykytilanne ja tuleva kehitys 4.3.1 Johdanto 4.3.2 Jakeluorganisaation keventyminen 4.3.2.1 Perinteinen stock-push -toimitusjärjestelmä 4.3.2.2 Uusi kevyt jakeluorganisaatio 4.3.3 Internet - uusi markkinointikanava 4.3.4 Uudet myynti- ja huoltopalvelumuodot 5 Komission toiminta asetuksen 1475/95 täytäntöönpanemiseksi 5.1 Kuluttajien ja välittäjien valituskirjeet 5.2 Asetuksiin 123/85 ja 1475/95 liittyvät viralliset menettelyt 5.2.1 Autonvalmistajia koskevat merkittävät tapaukset 5.2.2 Viralliset valitukset 5.2.3 Jälleenmyyntisopimuksia koskevat ilmoitukset 6 Asetuksen 1475/95 soveltamisen arviointi 6.1 Pätevätkö asetuksen 1475/95 taustalla olevat oletukset edelleen- 6.1.1 Onko moottoriajoneuvoalalla tehokasta kilpailua- 6.1.1.1 Merkin sisäinen kilpailu autojen jälleenmyynnin alalla 6.1.1.2 Merkin sisäinen kilpailu jäsenvaltiossa 6.1.1.3 Merkin sisäinen kilpailu EU:ssa 6.1.1.4 Merkkien välinen kilpailu autojen jälleenmyynnin alalla 6.1.1.5 Kilpailu huolto- ja korjauspalvelujen alalla 6.1.2 Ovatko moottoriajoneuvot teknisiä kulutustavaroita, joiden huolto- ja korjaustyöt on annettava merkkiin erikoistuneiden asiantuntijoiden tehtäväksi- 6.1.3 Onko uusien ajoneuvojen myynnin ja niiden huolto- ja korjauspalvelujen yhdistäminen edelleen perusteltavissa- 6.2 Onko jälleenmyyjien kaupallinen riippumattomuus lisääntynyt- 6.2.1 Johdanto 6.2.1.1 Alkuperäisiä vastaavien varaosien käyttö 6.2.1.2 Pitempi irtisanomisaika jälleenmyyjien sopimuksille 6.2.1.3 Riittävät katteet, joilla turvataan jälleenmyyjien riippumattomuus 6.2.1.4 Liikkumavara jälleenmyyjien hinnoittelupolitiikassa 6.2.1.5 Jälleenmyyjien asema myyntitavoitteita määritettäessä 6.2.1.6 Jälleenmyyjän oikeus myydä useampaa kuin yhtä merkkiä 6.2.1.7 Välimiesmenettely 6.2.2 Onko varaosien tuottajilla aiempaa parempi pääsy jälleenmyyjäverkkoihin- 6.2.3 Onko riippumattomien korjaamojen asema vahvistunut- 6.2.3.1 Alkuperäisten varaosien saatavuus 6.2.3.2 Teknisten tietojen saatavuus 6.3 Voivatko kuluttajat hyötyä mahdollisuudesta ostaa ja huoltaa moottoriajoneuvoja yhtenäismarkkinoilla- 6.3.1 Ovatko yhtenäismarkkinoilla tarjottavien uusien moottoriajoneuvojen hinnat kohtuulliset- 6.3.2 Voidaanko uusien ajoneuvojen saatavuutta pitää riittävän hyvänä- 6.3.2.1 Paikallinen saatavuus 6.3.2.2 Uusien moottoriajoneuvojen saatavuus rajatylittävässä kaupassa 6.3.2.3 Riippumattomien jälleenmyyjien kautta myytävien autojen saatavuus 6.3.3 Hyötyvätkö kuluttajat takuun noudattamisesta sekä huolto- ja korjauspalveluista- 6.3.3.1 Noudattavatko valmistajat takuuehtoja riittävän hyvin- 6.3.3.2 Toimivatko huolto- ja korjauspalvelumarkkinat riittävän hyvin- 7 Arvio asetuksen 1475/95 soveltamisen tulevasta kehityksestä - Johdanto 7.1 Internet-myynti 7.2 Tavaratalojen automyynti KUVIOT Kuvio 1. Autojen ja muiden teknisten tuotteiden vertailu Kuvio 2. Markkinaosuudet Kuvio 3. Autoalan jakelutarpeet Kuvio 4. Autokaupan toimintaperiaatteet EU:ssa, Yhdysvalloissa ja Japanissa Kuvio 5. Yksinmyyjien osuus päämyyjistä Kuvio 6. Varaosien valmistus Kuvio 7. Varaosien jakelu Kuvio 8. Erityyppisten huoltoliikkeiden markkinaosuudet jarrupalojen asennustöistä, 1997 Kuvio 9. Erityyppisten huoltopalveluja tarjoavien yritysten ominaisuudet Kuvio 10. Huoltotarpeen väheneminen Kuvio 11. Uusien autojen huoltotarve Kuvio 12. Internetin käyttäjät EU:ssa Kuvio 13. Autoverotus EU:n jäsenvaltioissa Kuvio 14. Autonvalmistajien markkinaosuudet Kuvio 15. Eri huolto- ja korjauspalvelujen tarjoajien ominaispiirteet Kuvio 16. Verottomien ja verollisten autonhintojen erot Kuvio 17. Seitsemän vasemmanpuoleisella ohjauksella varustettuja autoja käyttävän alhaisen autoverotuksen valtion hintaerojen vertailu 12 ja 15 EU-valtion hintaeroihin Kuvio 18. Englannin punnan kurssin kehitys suhteessa euroon ja Yhdistyneen kuningaskunnan autonhinnat puntina ja euroina. Kuvio 19. Hintaerojen kehitys alhaisen autoverotuksen maissa mukaan lukien ja pois lukien Yhdistynyt kuningaskunta Kuvio 20. Oikealta ohjattavien autojen hintaerot seitsemässä alhaisen autoverotuksen valtiossa verrattuna oikealta ohjattavien autojen keskimääräisiin hintoihin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa Kuvio 21. Jälleenmyyjien takuuajan jälkeen säilyttämä markkinaosuus huolto- ja korjauspalveluista eri jäsenvaltioissa 1 Johdanto (1) Komission on laadittava asetuksen arvioimisesta kertomus viimeistään 31. joulukuuta 2000. [2] Kertomuksessa arvioidaan asetuksen 1475/95 soveltamista erityisesti sen osalta, mikä vaikutus jälleenmyyntiä koskevalla poikkeusjärjestelmällä on moottoriajoneuvojen hintaeroihin eri jäsenvaltioissa [3] ja loppukuluttajille tarjottavien palvelujen laatuun. Kertomuksessa otetaan huomioon myös kaksi komission tiedonantoa, jotka liittyvät moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiin [4] ja jotka täydentävät tai selventävät asetukseen sisältyviä seikkoja. [2] Ks. perustamissopimuksen 85 artiklan (nykyinen 81 artikla) 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin 28 päivänä kesäkuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1475/95 11 artikla, EYVL L 145, 29.6.1995, s. 25, jäljempänä 'asetus 1475/95' tai 'asetus'. [3] ETA-sopimuksen liitteen XIV (Kilpailu) muuttamisesta 19 päivänä heinäkuuta 1996 tehdyn ETA:n sekakomitean päätöksen 46/96 (EYVL L 291, 14.11.1996, s. 39-40) mukaan asetusta 1475/95 sovelletaan myös ETA-valtioihin. Tämä raportti kattaa koko Euroopan talousalueen, vaikka tekstissä viitattaisiinkin vain EU:n jäsenvaltioihin. [4] Perustamissopimuksen 85 artiklan (nykyinen 81 artikla) 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annettua komission asetusta (ETY) N:o 123/85 koskeva komission tiedonanto, EYVL C 17, 18.1.1985, s. 4 (jäljempänä 'asetusta 123/85 koskeva tiedonanto') moottoriajoneuvojen välittäjien toimintaa koskeva selvennys, EYVL C 329, 18.12.1991, s. 20 (jäljempänä 'välittäjiä koskeva tiedonanto'). (2) Asetuksen säännöksiä sovelletaan kolmella tai useammalla pyörällä varustettujen uusien moottoriajoneuvojen, jotka on tarkoitettu yleisillä teillä käytettäväksi, jälleenmyyntiin ja huoltopalveluihin. [5] Asetuksen soveltamisalaan kuuluvat näin ollen henkilöautot, kuorma-autot ja linja-autot sekä niiden huoltopalvelut. [5] Ks. asetuksen 1475/95 1 artikla. Käytetyt moottoriajoneuvot eivät siis kuulu asetuksen soveltamisalaan. Sama pätee traktoreihin, koska niitä ei ole tarkoitettu käytettäväksi pääasiassa yleisillä teillä. Soveltamisalaan eivät myöskään kuulu erillinen varaosien jälleenmyynti eivätkä huoltopalvelut, joilla ei ole yhteyttä ajoneuvojen jälleenmyyntiin. (3) Joidenkin kertomuksessa käytettyjen teknisten termien selitykset ovat liitteessä I. (4) Saadakseen asianomaisten näkemykset tietoonsa komissio lähetti kahdeksan eri kyselylomaketta [6] yli 110:lle moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiin ja huoltopalveluihin osallistuvia tahoja edustavalle yritykselle ja järjestölle. [7] Kertomuksen asiasisältö ja tehdyt päätelmät perustuvat kyseisten yritysten ja järjestöjen antamiin vastauksiin [8] sekä komission omiin kokemuksiin ja aiheesta tehtyihin tutkimuksiin. [6] Kyselylomakkeet ja niihin liittyvä lehdistötiedote on julkaistu myös komission WWW-sivustossa osoitteessa: [7] Tämä kertomus kattaa periaatteessa kaikentyyppisten moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelut. Lähetettyihin kyselylomakkeisiin saatujen vastausten perusteella kertomuksessa keskitytään kuitenkin erityisesti henkilöautoihin. Useimmat asetuksen soveltamiseen liittyvät komission havainnot liittyvät niin ikään henkilöautoihin. Tekstissä mainitaan erikseen, mikäli havainnot liittyvät erityisesti kuorma- ja linja-autojen kaltaisiin kaupallisessa käytössä oleviin ajoneuvoihin. [8] Ks. kertomuksen liite VIII. (5) Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriö julkisti 10. huhtikuuta 2000 maan kilpailukomission raportin [9]. Raportissa arvioidaan uusien moottoriajoneuvojen tarjontaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vaikka kilpailukomission raportissa pääasiassa keskitytään Yhdistyneessä kuningaskunnassa myytävien uusien autojen korkeisiin hintoihin, siinä arvioidaan myös useita asetuksen 1475/95 piirteitä. Kilpailukomission tekemän johtopäätöksen mukaan asetuksessa 1475/95 sallitaan rajoittavat käytännöt, jotka ovat vastoin yleistä etua. Toisin kuin tähän Euroopan komission arviointikertomukseen, kilpailukomission raporttiin sisältyy suosituksia, jotka koskevat asetuksen 1475/95 tulevaisuutta. Raportissa muun muassa suositellaan, että uusien autojen valikoiva ja yksinoikeuksiin perustuva jälleenmyynti kielletään ja asetusta 1475/95 muutetaan tai sen voimassaolon annetaan raueta. [10] [9] Competition Commission, New cars, A report on the supply of new motor cars within the UK, presented to Parliament by the Secretary of State for Trade and Industry by Command of Her Majesty, huhtikuu 2000, 737 sivua; (jäljempänä 'kilpailukomission raportti'). [10] Kilpailukomission raportti, kohta 1.20. (6) Kertomuksessa arvioidaan asetusta 1475/95 ja kahta tiedonantoa. Kertomukseen ei sisälly ehdotuksia toimenpiteiksi asetuksen 1475/95 voimassaolon päättyessä 30. syyskuuta 2002. 2 Ryhmäpoikkeusten periaatteet ja vertikaalisia kilpailunrajoituksia käsittelevää uutta ryhmäpoikkeusasetusta koskeva viimeaikainen kehitys (7) EU:n yrityksillä [11] on sisämarkkinoiden ansiosta pääsy markkinoille, jotka olivat kenties ennen suljettuja sääntelyyn liittyvien esteiden vuoksi. Uusille markkinoille tunkeutuminen vaatii aikaa ja investointeja ja sisältää riskejä. Markkinoille pääsyä helpotetaan usein uusille markkinoille pyrkivien tuottajien ja paikallisten jälleenmyyjien välisillä sopimuksilla. Tehokas jälleenmyyntijärjestelmä sekä asianmukaiset myyntiä edeltävät ja sen jälkeiset palvelut ovat osa kilpailuprosessia, joka hyödyttää kuluttajia. [11] EU:n ja Japanin välisen järjestelyn poistuttua vuoden 1999 lopussa japanilaisten toimittajien ei enää tarvitse noudattaa määrällisiä rajoituksia tuodessaan autoja EU:n markkinoille. (8) Tuottajien ja jälleenmyyjien välisillä järjestelyillä voidaan kuitenkin myös jatkaa markkinoiden jakamista ja estää markkinoille pääsy uusilta tulokkailta (tuottajat tai jälleenmyyjät), jotka kiristäisivät kilpailua ja aiheuttaisivat hintojen laskupaineita. Tuottajien ja jälleenmyyjien välisillä sopimuksilla (vertikaaliset kilpailunrajoitukset) voidaan siis lisätä kilpailua edistämällä markkinoiden yhdentymistä ja tehokasta jälleenmyyntiä tai vähentää kilpailua heikentämällä yhdentymisen ja kilpailun mahdollisuuksia. Eri jäsenvaltioiden väliset jäljellä olevat hintaerot kannustavat yrityksiä tunkeutumaan uusille markkinoille sekä asettamaan esteitä uudelle kilpailulle. [12] [12] Vihreä kirja Euroopan yhteisön kilpailupolitiikan vertikaalisista rajoituksista, KOM(96) 721, s.1. (9) EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 1 kohtaa, jossa kielletään kilpailua rajoittavat sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat vertikaalisten kilpailunrajoitusten alalla, samoin kuin muissakin talouden toimijoiden välisissä suhteissa, voidaan olla soveltamatta sopimuksiin, joista saadaan kokonaisuutena ottaen taloudellisia etuja, jotka ovat suuremmat kuin kilpailulle aiheutuneet haitat. Tällainen 81 artiklan 3 kohdan mukainen poikkeus on mahdollinen, jos sopimukseen sisältyy vain välttämättömiä rajoituksia, sillä ei poisteta kilpailua vaan tehostetaan tuotantoa, tuotteiden jakelua tai teknistä kehitystä ja annetaan samalla kuluttajille kohtuullinen osuus saadusta hyödystä. (10) Poikkeuksia voidaan myöntää tapauskohtaisesti tai sopimusten ryhmiä koskevalla asetuksella. Ryhmäpoikkeusasetus on seurausta kokemuksista, jotka on saatu useiden samanlaisten tai samankaltaisten sopimusten käsittelyn aikana; kokemusten perusteella voidaan määritellä niiden sopimusten ryhmä, joiden voidaan yleisesti ottaen katsoa täyttävän 81 artiklan 3 kohdassa asetetut neljä edellytystä. (11) Komissio on rationalisoinut ja ajanmukaistanut vertikaalisia rajoituksia koskevaa politiikkaansa antamalla yleisen ryhmäpoikkeusasetuksen. [13] Sillä korvataan kolme ryhmäpoikkeusta, jotka koskevat yksinmyyntisopimuksia [14], yksinostosopimuksia [15] ja franchise- eli luvakesopimuksia [16]. [13] Komission asetus (EY) N:o 2790/1999, annettu 22 päivänä joulukuuta 1999, EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin, EYVL L 336, 29.12.1999 s. 21-25, jäljempänä 'vertikaalisten rajoitusten uusi ryhmäpoikkeus'. [14] Komission asetus (ETY) N:o 1983/83, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1983, perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinmyyntisopimusten ryhmiin, EYVL L 173, 30.6.1983, s. 1; oikaisu EYVL L 281, 13.10.1983, s. 24. [15] Komission asetus (ETY) N:o 1984/83, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1983, perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin, EYVL L 173, 30.6.1983, s. 5; oikaisu EYVL L 281, 13.10.1983, s. 24. [16] Commission Regulation (EEC) No 4087/88 of 30 November 1988 on the application of Article 85 (3) of the Treaty to categories of franchise agreements (Komission asetus (ETY) N:o 4087/88, annettu 30 päivänä marraskuuta 1988, perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta luvakesopimusten ryhmiin), EYVL L 359, 28.12.1988, s. 46. (12) Komissio totesi heti vertikaalisia rajoituksia koskevien uudistusten alussa, että uusi ryhmäpoikkeus ei koske moottoriajoneuvoja. [17] Komissio on todennut, että moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin tulevaa kohtelua koskevien ehdotusten yhteydessä se tutkii uudelleen alan tilannetta asetuksen säännösten mukaisesti ja päättää sen jälkeen tulevasta sääntelykehyksestä. [17] IP/99/286, 7.5.1999. Ks. myös vihreä kirja Euroopan yhteisön kilpailupolitiikan vertikaalisista rajoituksista, KOM(96) 721 lopullinen - tiivistelmä s. ii, alaviite 2. 3 Moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä koskevien erityissääntöjen tausta 3.1 Moottoriajoneuvojen jälleenmyyntisopimusten ominaisuudet (13) Useimmiten moottoriajoneuvojen [18] jälleenmyynti tapahtuu jakelijoiden muodostamissa verkoissa, joissa esiintyy valikoivaan myyntiin ja yksinmyyntiin liittyviä piirteitä. [18] Useimmissa maissa valmistajat myyvät rajoitetun määrän uusia ajoneuvoja suoraan kuluttajille (ns. suoramyynti) tai sitten myynti tapahtuu valmistajiin yhteydessä olevista myyntipisteistä tai edustajien (commercial agents) toimesta. (14) Valikoivuus tarkoittaa sitä, että valmistajat tai maahantuojat asettavat vaatimuksia, joita käyttäen ne valitsevat jälleenmyyjänsä. Ne voivat olla ensinnäkin laadullisia vaatimuksia. [19] Näitä toimintaan liittyviä vaatimuksia voivat olla velvollisuus palkata asiantuntevaa henkilökuntaa, suunnitella myyntitilat valmistajan asettamien ehtojen mukaisesti, tarjota määrätyntasoisia myynnin jälkeisiä palveluja (after-sales services) sekä täyttää varastoille ja mainonnalle asetetut vaatimukset. Jakeluverkkoon kuuluvat jälleenmyyjät eivät saa myydä tuotteita verkkoon kuulumattomille jälleenmyyjille. Valikoiva jakelujärjestelmä luo verkon, jonka ulkopuolelle suljetaan kaikki yritykset, jotka eivät täytä asetettuja vaatimuksia eivätkä ne siis voi osallistua tuotteiden jälleenmyyntiin. [20] Mikäli jakelujärjestelmä perustuu pelkästään laatuvaatimuksiin, valmistajan/maahantuojan on nimitettävä jälleenmyyjäksi kaikki yritykset, jotka täyttävät asetetut vaatimukset. Valmistaja ei saa soveltaa asettamiaan vaatimuksia subjektiivisesti. Virallisten jälleenmyyjien lukumäärän rajoittamiseksi valmistajat ja maahantuojat valitsevat jälleenmyyjänsä laatuvaatimukset täyttävien ehdokkaiden joukosta määrällisin perustein. Määrällisiä perusteita voivat olla samalla myyntialueella toimivien jälleenmyyjien lukumäärä tai määrällisten myyntitavoitteiden asettaminen. Tämän vuoksi valmistajilla on paljon pelivaraa muodostaessaan jälleenmyyjäverkkoaan ja erityisesti päättäessään paikasta, jossa jälleenmyyjän on harjoitettava toimintaa, ja jakeluverkkoon kuuluvien jälleenmyyjien lukumäärästä, joka on tarpeen markkinointistrategian toteuttamiseksi. [21] Kuten on jo todettu, valmistajat voivat autoalalla määrätä yksipuolisesti, minkä tyyppisten asiakkaiden kanssa ja missä jälleenmyyjät voivat käydä kauppaa. [22] [19] Puhtaasti laadullisen valikoivan myynnin ei yleensä katsota kuuluvan 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, koska sillä ei ole kilpailua rajoittavia vaikutuksia. Näiden edellytysten osalta ks. asiakirja "Vertikaalisia rajoituksia koskevat suuntaviivat" (kohta 185), jonka komissio hyväksyi 24.5.2000, EYVL C 291, 13.10.2000, s. 1. [20] Ks. esim. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22 päivänä joulukuuta 1999 annettu komission asetus (EY) N:o 2790, 1 artiklan d kohta, EYVL L 336, 29.12.1999. [21] Ks. esimerkiksi neljäs kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus, 1974, kohta 87. [22] International Car Distribution Programme (ICDP), Research Paper 6/99, "Beyond the block exemption II, the build-up to 2002", Dr. A. Tongue, syyskuu 1999 (jäljempänä ' ICDP:n ryhmäpoikkeustutkimus nro 2', 6/99), s. 8-11. (15) Valikoivassa jakelujärjestelmässä myyntialueita ei kuitenkaan jaeta yksinoikeuksien perusteella. Valmistaja ei voi jakaa markkinoita ja osoittaa jälleenmyyjille alueita, joilla niillä on yksinmyyntioikeus. Tämä on yksinmyyntijärjestelmän keskeinen ominaispiirre. (16) Yksinmyyntioikeuden osalta useimmat autonvalmistajat käyttävät asetuksessa 1475/95 annettua mahdollisuutta nimittää vain yksi jälleenmyyjä maantieteellisesti rajatulle alueelle (sopimusalue), jolle yrityksen on keskitettävä markkinointinsa [23] ja jolla sen on yritettävä myydä valmistajan kanssa sopimiensa myyntitavoitteiden mukainen määrä sopimustavaroita. Jälleenmyyjät eivät saa avata myyntipisteitä eivätkä nimittää omia jälleenmyyjiään tai edustajiaan sopimusalueen ulkopuolella. Lähes kaikki autonvalmistajat myös kieltävät jälleenmyyjiään myymästä aktiivisesti tuotteitaan henkilökohtaista mainontaa käyttäen toisen jälleenmyyjän alueella. [23] Tämä on vielä tiukempi rajoitus kuin jälleenmyyjien lukumäärän rajoittaminen yksittäisellä sopimusalueella (ks. edellä kohta 14). (17) Useimmat valmistajat eivät kuitenkaan anna jälleenmyyjilleen yksinoikeutta toimittaa uusia ajoneuvoja kaikille kuluttajille jälleenmyyjän sopimusalueella. Valmistajat varaavat itselleen oikeuden kilpailla jälleenmyyjiensä kanssa myymällä uusia ajoneuvoja tietyille kuluttajaryhmille (ns. varatut kuluttajat/asiakkaat). [24] [24] Ks. asetusten 123/85 ja 1475/95 2 artikla. (18) Useimmat Euroopan unionin alueella toimivat autojen jälleenmyyjät myyvät vain yhden valmistajan autoja, joilla voi tosin olla eri tuotemerkki. Eri valmistajan automerkin myyminen on mahdollista vain, jos muita automerkkejä myyvä yksikkö toimii eri tiloissa ja on erillinen oikeushenkilö, jolla on myös erillinen johto. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että usean merkin myyminen on käytännössä mahdotonta. [25] [25] Ks. jäljempänä tämän kertomuksen kohta 0, s. 84. (19) Jälleenmyyjien velvoite tarjota myös myynnin jälkeisiä palveluja, joka valmistajien on asetuksen 1475/95 mukaan asetettava, yhdistää kaksi eri liiketoiminnan tyyppiä eli uusien autojen myynnin ja myynnin jälkeiset palvelut. (20) Jos nämä sopimukset vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ne saattavat olla 81 artiklan mukaan kiellettyjä, koska niiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai niistä seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla. [26] Komissio katsoo lisäksi, että näihin sopimuksiin sisältyviä rajoituksia kiristää se seikka, että kaikki valmistajat tekevät samanlaisia tai samankaltaisia sopimuksia koko yhteismarkkinoiden alueella (kumulatiivinen vaikutus). [27] Kummassakaan asetuksessa [28] ei määritellä yksityiskohtaisesti kumulatiivisen vaikutuksen seurauksia. EU:n kilpailuoikeuden käytännön [29] perusteella samankaltaisten vertikaalisten jakelusopimusten, jotka sisältävät yhtä merkkiä koskevia lausekkeita, kumulatiivinen vaikutus näyttää olevan se, että uusien valmistajien on erittäin vaikea päästä markkinoille: ne eivät luultavasti löydä jälleenmyyjiä tuotteilleen, koska kaikki ovat sidoksissa nykyiseen tavarantoimittajaansa yksinoikeuslausekkeen vuoksi. [30] Vastaavasti jälleenmyyjiin koko EU:n alueella kohdistettavan määrällisen valikoinnin ja/tai alueellisten yksinoikeuksien vuoksi on mahdollista, että uudet jälleenmyyjät eivät löydä valmistajaa, joka haluaa myydä niille autoja. [31] [26] Ks. myös kilpailukomission raportti, kohta 2.10 ja seuraavat kohdat, erityisesti 2.14 ja 2.38. [27] Ks. perustamissopimuksen 85 artiklan (nykyinen 81 artikla) 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annetun komission asetuksen (ETY) 123/85 johdanto-osan 3 kappale, EYVL L 15, 18.1.1985, s. 16 (jäljempänä 'asetus 123/85') ja asetuksen 1475/95 johdanto-osan 3 kappale, jossa kilpailunrajoituksia sisältävien samankaltaisten vertikaalisten sopimusten verkkoa kutsutaan "sopimusten joukoksi" (cluster). [28] Ks. erityisesti asetusten 123/85 ja 1475/95 johdanto-osan 3 kappale. [29] Ks. asia C-234/89, Delimitis Henninger Bräu, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 28.2.1991 (Kok. 1991, s. I-935); asia 23-67, Brasserie de Haecht, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 12.12.1967 (Kok. 1967, s. 421); asia T-7/93, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 8.6.1995 (Kok. 1995, s. II-1533), 99-104 kohta ja 119 kohta; asia C-279/95, Langnese, yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 1.10.1998 (Kok. 1998, s. I-5609), 44-46 kohta. Bundeskartellamt v. Volkswagen AG ja VAG Leasing (Kok. 1995, s. I-3477), 23 kohta, jossa käsitellään autoleasing-yhtiöiden pääsyä Volkswagen-jälleenmyyjien luo. [30] Euroopassa mm. korealaiset autonvalmistajat kasvattivat markkinaosuuttaan vuoden 1990 0,1 prosentista 2,7 prosenttiin vuonna 1998 (ks. ACEA:n kannanotto, jossa se ilmoittaa kantansa Euroopan komission kyselyyn autoalan ryhmäpoikkeuksen soveltamisesta, s. 12; julkaistu Internetissä osoitteessa http://www.acea.be/acea/BEMVD.pdf.) Etenkin Chrysler ja Daewoo ovat tunkeutuneet Yhdistyneen kuningaskunnan markkinoille vuoden 1990 jälkeen, ja ne saavuttivat yhdessä noin kahden prosentin markkinaosuuden vuoteen 1999 mennessä (ks. Yhdistyneen kuningaskunnan kilpailukomission raportti, 2.89 kohta). Ks. kuitenkin myös ICDP, "Multi-franchising, Developments and Impact of Sales Channel Management of Automobile Manufacturers", M. Hoffmeister ja R. Heinerberg, tutkimus nro 1/98, (jäljempänä ICDP:n franchise-tutkimus), s.60: ICDP korostaa markkinoille tunkeutumisen olevan paljon nopeampaa, kun uusilla markkinoilla käytetään siellä jo toimivia jälleenmyyjiä. Tämän vuoksi korealaiset ja malesialaiset automerkit pystyivät melko helposti tunkeutumaan koko Yhdysvaltain markkinoille (missä monenvälinen markkinointi on yleisempää kuin Euroopassa) ilman suuria investointeja yhden merkin uusia autoja yksinoikeudella myyviin jälleenmyyjiin. [31] Ks. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin annettu komission asetus N:o 2790/1999, johdanto-osan 13 kappale ja 6 artikla, EYVL L 336, 29.12.1999, s. 21. PÄÄTELMÄ: Moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskeva ryhmäpoikkeus sallii valikoivan jakelun (määrälliset ja laadulliset perusteet) ja yksinmyynnin yhdistämisen. Näiden kahdentyyppisen vertikaalisen rajoituksen yhdistämisen seurauksena moottoriajoneuvojen valmistajat voivat asettaa jälleenmyyjilleen korkeat laatuvaatimukset, mutta niiden ei ole pakko toimittaa tuotteitaan uusille potentiaalisille jälleenmyyjille, jotka täyttävät asetetut vaatimukset. Valmistajat voivat myös sulkea myyntiverkkonsa rajoittamalla myyntiä riippumattomille jälleenmyyjille. Ne eivät kuitenkaan voi rajoittaa myyntiä lopullisille kuluttajille ja näiden välittäjille tai muille jakeluverkkoon kuuluville jälleenmyyjille. Kuluttajilla ei ole todellisuudessa vaihtoehtoista tavarantoimittajaa vaan heidän on ostettava moottoriajoneuvonsa jakeluverkon kautta. Moottoriajoneuvojen valmistajat voivat myös jakaa markkinat yksinoikeudet sisältäviin myyntialueisiin. 3.2 Vertailukelpoiset tuotteet ja käytössä olevat jakelutavat (21) Miksi moottoriajoneuvojen jälleenmyynti eroaa muiden hyvin samankaltaisten tuotteiden myynnistä- Tässä jaksossa pyritään vertailemaan eri tapoja, joilla sellaisten tuotteiden jälleenmyynti on järjestetty, jotka muistuttavat jossain määrin moottoriajoneuvoja. Moottoriajoneuvoja voidaan vertailla joihinkin näihin tuotteisiin käyttäen perusteena niihin sisältyvää teknologiaa, hintaa, myynnin yhteydessä tarjottavien neuvontapalvelujen ja myynnin jälkeisten palvelujen tarvetta, tuotekuvaa ja turvallisuuskysymyksiä. (22) On huomattava, että tuotteilla, joiden ominaisuudet ovat yhden tai useamman edellä mainitun vertailuperusteen osalta samat, on yksi tai joskus useampikin jakelujärjestelmä, joiden ominaispiirteet vaihtelevat. (23) Seuraavassa on neljä esimerkkiä [32] näistä tuotteista: [32] Kaikki nämä tuotteet kuuluvat 1. kesäkuuta 2000 alkaen jälleenmyyntisopimustensa osalta uuden vertikaalisia rajoituksia koskevan ryhmäpoikkeuksen soveltamisalaan. 1. Traktorit, maatalouskoneet, rakennusalan koneet ja maansiirtokoneet 2. Moottoripyörät 3. Lääketieteelliset laitteet 4. Tietokoneet Kuvio 1. Autojen ja muiden teknisten tuotteiden vertailu >TAULUKON PAIKKA> 3.2.1 Traktorit, maatalouskoneet sekä maansiirtokoneet ja rakennusalan koneet (24) Näiden tuotteiden jälleenmyynti ja huoltopalvelut toteutetaan yksinoikeuteen perustuvilla jälleenmyyntiedustuksilla. Jälleenmyyjällä on alue, jolla sillä on yksinoikeus myydä tiettyä merkkiä. [33] Tuotteet ovat teknisesti monimutkaisia, mutta eivät yhtä monimutkaisia kuin autot. Ostaja tarvitsee neuvoja myyntitapahtuman yhteydessä ja huolto- ja korjauspalvelut ovat erittäin tärkeitä turvallisuuden ja kaupallisten syiden vuoksi. Myynnin jälkeisten palvelujen kustannukset voivat koneen käyttöiän aikana kohota yhtä korkeiksi kuin koneen ostohinta. Nämä tuotteet ovat yleensä kalliimpia kuin autot. Tuotekuvalla on suuri merkitys. Sen sijaan näitä tuotteita ei yleensä ole tarkoitettu käytettäviksi yleisillä teillä. [33] Suomalaiset jälleenmyyjät voivat erityisten syiden vuoksi myydä eri merkkejä yksinoikeusalueellaan. 3.2.2 Moottoripyörät (25) Moottoripyörien jälleenmyyntijärjestelmä on yleensä valikoiva. Jälleenmyyjällä ei ole yksinoikeutta jollakin alueella ja hän voi myydä kilpailevia moottoripyörämerkkejä. Myös nämä tuotteet ovat teknisiä ja vaativat saman verran neuvontaa myyntitapahtuman yhteydessä ja merkkiin erikoistuneiden asiantuntijoiden huolto- ja korjauspalveluja kuin autotkin. Moottoripyöriä käytetään yleisillä teillä ja turvallisuusnäkökohdat on otettava huomioon. Moottoripyörän hinta on keskimäärin alhaisempi kuin auton, mutta sen ostaminen on kuitenkin merkittävä investointi. Tuotekuvalla on yhtä suuri merkitys kuin autojenkin kohdalla. 3.2.3 Lääketieteelliset laitteet (26) Lääketieteellisten laitteiden jälleenmyyntijärjestelmä on yleensä valikoiva. Tuotteet ovat teknisesti erittäin monimutkaisia. Niissä yhdistyvät elektroniikka ja tietokoneohjelmat. Myyntihenkilöstön on oltava hyvin koulutettua, myyntitapahtuman yhteydessä annettava neuvonta sekä koulutus ovat keskeisen tärkeitä laitteen käytön kannalta ja huolto- ja korjauspalvelut ovat ratkaisevan tärkeitä. Tekniset viat voivat aiheuttaa vakavia terveyshaittoja ja merkittäviä kustannuksia. 3.2.4 Tietokoneet (27) Tietokoneiden jälleenmyyntiverkko on valikoiva ja monet niistä myydään suoraan Internetin [34] kautta tai tavaratalojen ja suurten valintamyymälöiden toimesta. Tietokoneet ja niiden oheislaitteet ovat luonnollisesti teknisesti monimutkaisia. Valmistajat kiinnittävät paljon huomiota myyntitapahtuman yhteydessä annettavaan neuvontaan. Tietokoneiden käyttö edellyttää asiantuntevaa myynnin jälkeistä tukea, koska keskivertokäyttäjällä ei ole tuotteen korjaamisen tai oheislaitteiden asianmukaisen asennuksen edellyttämiä tietoja ja asiantuntemusta. Tuotekuvan merkitys on suuri tällä alalla. [34] Esimerkiksi Dell- ja Gateway -merkkiset tietokoneet. PÄÄTELMÄ: Autojen ja edellä mainittujen tuotteiden jotkin ominaispiirteet ovat samankaltaisia. Näiden tuotteiden jakelukanavat kuitenkin poikkeavat autokaupasta eivätkä ne ole yhtä rajoittavia. 3.3 Moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelujen lainsäädännölliset puitteet 3.3.1 Lainsäädännölliset puitteet 30. kesäkuuta 1985 saakka (28) Koska edellinen ryhmäpoikkeusasetus 67/67 [35] ei kattanut näitä sopimuksia, komissio teki vuonna 1974 ensimmäisen moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevan poikkeuspäätöksensä [36] (ns. BMW-päätös). Tästä päätöksestä oli tarkoitus tulla ennakkopäätös [37], ja valmistajien toivottiin järjestävän jakelujärjestelmänsä sen mukaisesti. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Monet autonvalmistajat ilmoittivat edelleen sopimuksistaan komissiolle saadakseen yksittäisiä poikkeuspäätöksiä. Komissio päätti antaa ryhmäpoikkeusasetuksen (asetus 123/85), joka on BMW-päätöksessä määriteltyjen periaatteiden mukainen. Tavoitteena oli välttää yksittäisten ilmoitusten tulva ja antaa autoteollisuudelle selvemmät ohjeet ja oikeudellisesti varmempi ympäristö. [35] Commission Regulation 67/67/EEC of 22 March 1967 on the application of Article 85 (3) of the Treaty to certain categories of exclusive dealing agreements, as amended by Regulation (EEC) 2591/72 of 8 December 1972 and by Regulation (EEC) 3577/82 of 23 December 1982 (Perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinmyyntisopimusten ryhmiin 22 päivänä maaliskuuta 1967 annettu komission asetus, sellaisena kuin se on muutettuna 8 päivänä joulukuuta 1972 annetulla asetuksella (ETY) 2591/72 ja 23 päivänä joulukuuta 1982 annetulla asetuksella (ETY) 3577/82), EYVL 57, 25.3.1967, s. 849 (Erityispainos 1967, s.10). [36] Komission päätös 13. joulukuuta 1974, Bayerische Motoren Werke AG (EYVL L 29, 3.2.1975, s. 1). [37] Ks. neljäs kilpailupolitiikkaa koskeva kertomus, 1974, kohta 86. (29) Sopimukset, jotka täyttävät kyseisessä asetuksessa asetetut edellytykset, ovat automaattisesti poikkeuksen alaisia ilman eri ilmoitusta. Alan yritykset voivat kuitenkin edelleen tehdä muuntyyppisiä sopimuksia, joista voidaan ilmoittaa erikseen ja pyytää puuttumattomuustodistusta tai poikkeuspäätöstä. 3.3.2 Asetus 123/85 (30) Ajanjaksolla 1. heinäkuuta 1985 - 30. kesäkuuta 1995 jälleenmyyntiin ja huoltopalveluihin sovellettiin alakohtaista ryhmäpoikkeusasetusta 123/85. Asetusta valmistellessaan komission oli löydettävä hyväksyttävä kompromissi eri tahojen etujen välillä: * valmistajien edut niiden pyrkiessä luomaan tehokasta jakeluverkkoa; * jälleenmyyjien edut uusien ajoneuvojen ja varaosien tarjonnan osalta sekä niiden pyrkiessä saamaan yksinoikeuden sopimusalueella, säilyttämään taloudellisen riippumattomuutensa ja saamaan investoinnilleen riittävän tuoton; * riippumattomien jälleenmyyjien edut varaosien saatavuuden osalta; * varaosien tuottajien pääsy jakeluverkkoihin, * kaikista tärkeimpinä kuluttajien edut: heillä on oltava mahdollisuus hankkia uusia ajoneuvoja sekä huolto- ja korjauspalveluja koko yhteisön alueella, jotta he voivat saada laadukkaita tuotteita ja myynnin jälkeisiä palveluja kilpailukykyiseen hintaan. (31) Asetusta 123/85 sovelletaan yksinomaista ja valikoivaa jakelua ja huoltopalveluja koskeviin sopimuksiin. Näille rajoittaville sopimuksille myönnetty ryhmäpoikkeus perustui seuraaviin näkökohtiin. (32) Kyseisten tuotteiden luonteen vuoksi jälleenmyyjille asetettuja rajoituksia pidettiin välttämättöminä, jotta toiminta voitiin rationalisoida ja tarjota parempia moottoriajoneuvojen jälleenmyynti- ja huoltopalveluja. Rajoitukset olivat seuraavat: Valikoiva jakelu: (33) Asetuksessa 123/85 todetaan, että valmistaja voi noudattaa vähimmäisvaatimuksia, jotka koskevat erityisesti liiketiloja ja teknisiä laitteita, henkilökunnan koulutusta, mainontaa, ajoneuvojen noutamista, varastointia ja asiakkaille luovutusta sekä niihin liittyvää huoltopalvelua ja sopimustavaroiden korjausta ja huoltoa moottoriajoneuvojen turvallisen ja luotettavan toiminnan takaamiseksi. [38] [38] Asetuksen 123/85 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohta. (34) Moottoriajoneuvojen jakelujärjestelmän valikoivan luonteen suojaamiseksi jälleenmyyjiä kiellettiin myymästä sopimustavaroita riippumattomille jälleenmyyjille. [39] Asetuksen 123/85 mukaan valmistajat saattoivat näin ollen määrätä, kenelle niiden jälleenmyyjät myyvät tuotteita. Valmistajat saattoivat vaatia jälleenmyyjiltä, että ne myyvät tuotteitaan vain kuluttajille ja muille valmistajan jakeluverkkoon kuuluville jälleenmyyjille. [40] Ajoneuvojen huollossa ja korjauksessa tarvittavien varaosien myynti riippumattomille jälleenmyyjille oli sallittava. [41] Ajoneuvon toimittamisen kuluttajalle, joka käyttää välittäjän palveluja annettuaan tälle kirjallisen valtuutuksen, ei katsottu kyseenalaistavan jakelujärjestelmän valikoivuutta, joten valmistajat eivät voineet rajoittaa tätä käytäntöä. [42] [39] Asetuksen 123/85 johdanto-osan 5 kappale. [40] 3 artiklan 10 alakohdan a alakohta. [41] 3 artiklan 10 alakohdan b alakohta. [42] 3 artiklan 11 alakohta ja johdanto-osan 5 kappaleen loppu. (35) Poikkeuksen mukaan voitiin myös estää valmistajan tai maahantuojan jakeluverkkoon kuulumattomia tukkukauppiaita harjoittamasta valmistajalta peräisin olevien varaosien jälleenmyyntiä. Oletus oli, että alkuperäisten varaosien, mukaan lukien ne, joiden menekki on vähäistä, nopeaa saatavuutta ei voitaisi muuten varmistaa, mikä ei olisi kuluttajien edun mukaista. [43] [43] Johdanto-osan 6 kappale. (36) Valmistajat saattoivat edellyttää jälleenmyyjiltä myös myynnin jälkeisten palvelujen tarjoamista. [44] Ne saattoivat yhdistää kaksi liiketoiminnan muotoa eli uusien moottoriajoneuvojen myynnin ja myynnin jälkeisten palvelujen tarjoamisen. [44] Ks. asetuksen 123/85 4 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan e alakohta. Asetuksen 1475/95 5 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa kuitenkin todetaan, että valmistajien on velvoitettava jälleenmyyjänsä tarjoamaan huolto- ja korjauspalveluja hyötyäkseen ryhmäpoikkeuksesta. (37) Jälleenmyyjien ja korjaamojen lukumäärän rajoittamisen, joka johtuu määrällisestä valikoinnista ja yksinoikeuksista, osalta komissio katsoi, että se on välttämätöntä moottoriajoneuvojen ominaispiirteiden vuoksi. Ne ovat monimutkaisia, kalliita kestokulutushyödykkeitä, jotka sekä säännöllisin että epäsäännöllisin väliajoin vaativat asiantuntevaa huoltoa ja korjausta, jota ei voida aina suorittaa samassa paikassa. Erikoistuneiden huoltopalvelujen tarjoaminen edellyttää, että valmistajat toimivat yhteistyössä jälleenmyyjien ja korjaamojen kanssa, jotta voidaan varmistaa, että niillä on riittävät huolto-ohjeet ja tiedot teknisistä ongelmista ja että henkilöstö on hyvin koulutettua. [45] Komissio katsoi, että toimituskykyyn ja tehokkuuteen liittyvät perusteet estävät tällaisen yhteistyön ulottamisen koskemaan rajoittamatonta määrää jälleenmyyjiä ja korjaamoja. [46] Silloisten olosuhteiden vuoksi komissio katsoi myös, että uusien ajoneuvojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelujen yhdistäminen on tehokkaampaa kuin toimintojen erottaminen erityisesti siksi, että jälleenmyyjän oli suoritettava uuden ajoneuvon tekninen tarkastus valmistajan vaatimusten mukaisesti ennen kuin se voitiin toimittaa kuluttajalle. [47] [45] Komission päätös 13. joulukuuta 1974, Bayerische Motoren Werke AG (EYVL L 29, 3.2.1975, s. 1, kohta 24). [46] Asetuksen 123/85 johdanto-osan 4 kappaleen ensimmäinen, toinen ja kolmas virke. [47] Johdanto-osan 4 kappaleen neljäs virke. Alueellinen suojaaminen: (38) Moottoriajoneuvojen jakelun tehostamiseksi pidettiin myös välttämättömänä, että jälleenmyyjät keskittävät toimintansa sopimusalueelle eli ne eivät saa pitää sivuliikkeitä tai jakeluvarastoja tai edes etsiä asiakkaita jakelualueen ulkopuolelta eivätkä ne saa antaa ulkopuolisten tehtäväksi tavaroiden jälleenmyyntiä sopimusalueen ulkopuolella. [48] Jälleenmyyjän toimintaa sille osoitetun alueen ulkopuolella koskevien rajoitusten katsottiin tehostavan jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja, lisäävän markkinoiden tuntemusta läheisempien kuluttajasuhteiden vuoksi ja johtavan siihen, että tarjonta vastaa paremmin kysyntää. [49] [48] 3 artiklan 8 ja 9 alakohta. [49] Johdanto-osan 9 kappale. (39) Rajatonta alueellista suojaamista ei kuitenkaan pidetty välttämättömänä, koska se rajoittaisi EU:n kuluttajien vapautta ostaa tavaroita mistä tahansa yhteismarkkinoilta. [50] Asetuksen mukaan jälleenmyyjien piti pystyä vastaamaan myös yhteismarkkinoiden muiden alueiden kuluttajilta tulevaan kysyntään. Jälleenmyyjiä ei myöskään saanut kieltää mainostamasta tiedotusvälineissä, jotka kattavat omaa sopimusaluetta laajemman alueen, [51] sillä tämä olisi merkinnyt käytännössä aktiivisen myynnin kieltämistä sopimusalueen ulkopuolella. Jotta varmistettiin kuluttajien oikeus hankkia ajoneuvoja mistä tahansa sisämarkkinoilta, jälleenmyyjillä oli muun muassa oikeus tilata valmistajalta "vastaavia moottoriajoneuvoja" [52] (ns. saatavuuslauseke). [53] Nämä ajoneuvot ovat samankaltaisia kuin jälleenmyyjän valikoimassa olevat ajoneuvot, mutta niissä on erilaisia teknisiä ominaisuuksia kuten oikeanpuoleinen ohjaus. Valmistajien oli myös asetettava jälleenmyyjäverkostolleen lukuisia myynnin jälkeisiin palveluihin liittyviä velvollisuuksia: jälleenmyyjien oli huolehdittava takuun piiriin kuuluvista ilmaisista huolto- ja korjauspalveluista sekä takaisintoimituspyyntöön liittyvistä toimista riippumatta siitä, mistä auto on ostettu yhteismarkkinoiden alueella. [54] [50] Johdanto-osan 12 kappaleen viimeinen virke. [51] Johdanto-osan 9 kappale. Tähän mahdollisuuteen viitataan yleensä käsitteellä passiivinen myynti. [52] 13 artiklan 11 kohta. [53] 5 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan d alakohta. [54] 5 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan a ja b alakohta. Kilpailukieltolausekkeet: (40) Määräämättömän ajan voimassa oleville kilpailukieltolausekkeille [55], jotka kieltävät muiden valmistajien ajoneuvojen myynnin (ns. monenvälinen markkinointi) sekä sellaisten varaosien myynnin, jotka eivät vastaa sopimusvalikoimaan kuuluvien varaosien laatua, ja saman valmistajan sellaisten ajoneuvojen myynnin, jotka eivät kuulu jälleenmyyjän tuotevalikoimaan määrätyissä tiloissa, myönnettiin myös poikkeus asetuksella 123/85. Näiden lauseiden katsottiin edistävän jälleenmyyjien toiminnan keskittymistä valmistajan toimittamiin tuotteisiin ja näin turvaavan ajoneuvojen asianmukaisen jälleenmyynnin ja huoltopalvelut. [56] [55] 3 artiklan 2-5 alakohta. [56] Johdanto-osan 7 kappale. (41) Kilpailukieltolausekkeille myönnetty poikkeus ei kuitenkaan ollut täysin rajoittamaton. Mikäli jälleenmyyjä pystyi osoittamaan, että sillä on asiallisesti pätevät perusteet myydä yhtä tai useampaa muuta merkkiä, [57] valmistajan oli poistettava muiden merkkien myyntiä koskeva kielto. Jälleenmyyjät saattoivat vapaasti hankkia muilta toimittajilta [58] varaosia, jotka vastasivat sopimustavaroiden laatua [59] ("laadultaan vastaavat varaosat"), ja käyttää niitä ajoneuvojen korjauksessa lukuun ottamatta takuuaikana tehtäviä korjauksia ja takaisintoimituspyyntöön liittyviä toimia. [57] 5 artiklan 2 kohdan 1 alakohdan a alakohta. [58] 3 artiklan 4 kohta ja johdanto-osan 8 kappale. [59] Tämä laatuvaatimus voidaan asettaa ajoneuvojen turvallisuuden vuoksi; ks. johdanto-osan 8 kappale. Jälleenmyyjän taloudellisen riippumattomuuden varmistavat säännöt: (42) Asetuksessa 123/85 yritettiin suojata myös jälleenmyyjän taloudellista riippumattomuutta tavarantoimittajaan nähden. Jos jälleenmyyjille asetettiin velvoite soveltaa vähimmäishintoja tai enimmäisalennuksia, asetusta ei voitu soveltaa. [60] Tavarantoimittaja saattoi nimittää sopimusalueelle uusia jälleenmyyjiä tai muuttaa sopimusaluetta, mikäli pystyi osoittamaan, että muutosten tekemiseen on riittävät perusteet. Sen sijaan mikäli jälleenmyyjä halusi nimittää piirimyyjän (sub-dealer) sopimusalueelleen tai muuttaa tällaista sopimusta tai lopettaa sen voimassaolon, tavarantoimittaja ei saanut kieltää tällaista muutosta ilman perusteita. [61] Lisäksi määräaikaisten jälleenmyyntisopimusten keston tuli olla vähintään neljä vuotta. Määräämättömäksi ajaksi tehdyn sopimuksen irtisanomisaika oli yleensä yksi vuosi. [62] Näillä säännöillä pyrittiin suojaamaan jälleenmyyjän tekemää investointia. Asetuksessa kielletään kasautuvat alennukset, jotta voidaan turvata jälleenmyyjän oikeus ostaa laadultaan alkuperäisiä osia vastaavia varaosia muilta toimittajilta, ja jotta nämä muut tuottajat voivat kilpailla markkinoilla tasapuolisin ehdoin alkuperäisosia toimittavan valmistajan kanssa. [63] [60] 6 artiklan 2 kohta ja johdanto-osan 23 kappale. [61] 5 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan a alakohta ja johdanto-osan 13 kappale. [62] Nämä ajanjaksot saattoivat olla lyhyempiä, jos jälleenmyyjä oli uusi tulokas jakelujärjestelmässä ja sopimuksen kestoaika tai irtisanomisaika koskivat ensimmäistä jälleenmyyjän tekemää sopimusta. [63] 5 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan c alakohta ja johdanto-osan 15 kappale. (43) Jälleenmyyjien taloudellinen riippumattomuus oli kuitenkin rajallinen. Asetuksen mukaan valmistajat saivat päättää arvioiden perusteella yksipuolisesti jälleenmyyjän myyntipotentiaalista ja -tavoitteista, varaston suuruudesta ja esittelyajoneuvojen lukumäärästä. [64] [64] 4 artiklan 1 kohdan 3, 4 ja 5 alakohta. Ryhmäpoikkeuksen peruuttaminen: (44) Asetuksen 123/85 10 artiklan mukaan komissiolla on oikeus evätä asetuksen soveltamisesta aiheutuva etu, jos jakelujärjestelmä ei täytä perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdassa (uusi 81 artiklan 3 kohta) asetettuja vaatimuksia. Asetuksessa mainittiin erityisesti neljä erityistä epäämisperustetta: * jakelujärjestelmään kuuluvat tuotteet eivät kilpaile muiden vastaavien tuotteiden kanssa (kilpailun puutteesta johtuva epääminen); * valmistaja tai jakelujärjestelmään kuuluva yritys jatkuvasti tai järjestelmällisesti sellaisia keinoja käyttäen, joita asetuksessa 123/85 säädetty poikkeus ei koske, vaikeuttaa kuluttajien tai jälleenmyyjien mahdollisuuksia hankkia sopimustavaroita tai vastaavia tavaroita taikka kyseisten tavaroiden huoltopalveluja yhteismarkkinoilla (rinnakkaisen kaupan esteistä johtuva epääminen); * hinnat ja toimitusehdot poikkeavat merkittävästi toisistaan eri jäsenvaltioissa pitkähkön ajanjakson aikana ja erot johtuvat pääasiassa velvoitteista, joita asetuksessa säädetty poikkeus koskee (epääminen pääasiassa asetuksen aiheuttamien hintaerojen vuoksi); * sopimusvalikoimaan kuuluvaa mallia vastaavien henkilöautojen toimittamista jälleenmyyjälle koskevat hinnat ja ehdot (esim. lisähinta oikeanpuoleisella ohjauksella varustetusta autosta, joka toimitetaan Manner-Euroopassa sijaitsevalle jälleenmyyjälle) eivät ole asiallisesti perusteltavissa ja niiden tavoitteena tai seurauksena on yhteismarkkinoiden jakaminen (vastaavien henkilöautojen perusteettomista hinnoista tai muista ehdoista johtuva epääminen). 3.3.3 Asetus 1475/95 (45) Komissio antoi vuonna 1995 asetuksen 1475/95, joka on moottoriajoneuvojen jälleenmyynti- ja huoltopalvelusopimuksia koskeva uusi ryhmäpoikkeus. Asetukseen 123/85 sisältyneet perusperiaatteet eli yksinomainen ja valikoiva jakelujärjestelmä pysyivät ennallaan, mutta komissio muutti asetusta niiden kokemusten perusteella, jotka se oli saanut asetusta sovellettaessa, ja otti huomioon myös tutkimansa valitukset. Muutoksilla pyritään parantamaan autokaupan sisämarkkinoiden toimintaa ja lisäämään kilpailua autojen jälleenmyynnissä tasapainottamalla uudella tavalla eri tahojen edut sekä vahvistamalla erityisesti jälleenmyyjien, varaosien tuottajien, riippumattomien korjaamojen ja kuluttajien oikeuksia ja vapauksia. 3.3.3.1 Uuden asetuksen päätavoitteet (46) Seuraavassa jaksossa luetellaan lyhyesti asetuksen 1475/95 keskeiset tavoitteet, joista jotkut ovat peräisin asetuksesta 123/85. Näitä tavoitteita käsitellään yksityiskohtaisemmin tämän kertomuksen luvussa 6 (s. 63). (47) Asetuksen 1475/95 ensimmäinen tavoite on varmistaa, että moottoriajoneuvojen jälleenmyynti ja huoltopalvelut on järjestetty tehokkaasti kuluttajien etujen mukaisella tavalla, ja että valmistajien jakelujärjestelmien välillä ja jossain määrin myös niiden sisällä esiintyy todellista kilpailua. [65] [65] Ks. asetuksen 123/85 johdanto-osan 4 ja 25 kappale ja asetuksen 1475/95 johdanto-osan 4, 7 ja 30 kappale. (48) Asetuksen 1475/95 toinen tavoite on lisätä edelleen kuluttajien valinnanmahdollisuuksia sisämarkkinoiden periaatteiden mukaisesti. [66] Muutoksilla pyritään luomaan toimintaympäristö, joka lisää tuotemerkkien välistä ja niiden sisäistä kilpailua sekä edistää rinnakkaistuontia. [66] Ks. asetuksen 1475/95 johdanto-osan 26 kappale. (49) Tavoitteen saavuttamiseksi jälleenmyyjän saama korvaus ei saa riippua ajoneuvon lopullisesta määränpäästä. [67] Jälleenmyyjillä on nyt myös mahdollisuus edistää mainonnalla uusien ajoneuvojen myyntiä sopimusalueensa ulkopuolella sillä rajoituksella, että ne eivät saa harjoittaa henkilökohtaista mainontaa. [68] Uuden asetuksen mukaan valmistajien on asetettava jälleenmyyjille velvoite korjata ja huoltaa myös niitä ajoneuvoja, jotka on myynyt toinen jakeluverkkoon kuuluva jälleenmyyjä. [69] [67] 6 artiklan 1 kohdan 8 alakohta. [68] 3 artiklan 8 kohdan b alakohta. [69] 5 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan a alakohta. Tätä velvoitetta ei erikseen mainita asetuksessa 123/85, mutta vaikeutta saada myynnin jälkeisiä palveluja jakeluverkkoon kuuluvilta yrityksiltä pidetään syynä, jonka perusteella voidaan evätä aiemman asetuksen soveltamisesta aiheutuva etu; ks. asetuksen 123/85 10 artiklan 2 kohta. (50) Uuden asetuksen kolmas tavoite on vahvistaa jälleenmyyjän riippumattomuutta valmistajasta, jolloin jälleenmyyjän kilpailukyky paranee. [70] Tämän vuoksi kilpailukieltolausekkeiden, joille asetuksessa 123/85 myönnettiin poikkeus, soveltamisalaa supistettiin ja jälleenmyyjät voivat tietyin edellytyksin myydä muiden valmistajien moottoriajoneuvoja (monenvälinen markkinointi). [71] Jälleenmyyjät voivat myös käyttää yhteisiä korjaamoja huoltaakseen myymiään automerkkejä. [72] [70] Ks. asetusten 1475/95 ja 123/85 johdanto-osan 17 kappale. [71] Asetuksen 1475/95 3 artiklan 3 alakohdan mukaan monenvälinen markkinointi on mahdollista, mutta autonvalmistajat voivat edellyttää, että muita automerkkejä myyvän yksikön on toimittava eri tiloissa ja sen on oltava erillinen oikeushenkilö, jolla on myös erillinen johto. Toiminta on toteutettava tavalla, jolla estetään eri ajoneuvomerkkien sekaannus. [72] 1475/95 3 artiklan 4 alakohdan mukaan tämä on sallittua vain siinä tapauksessa, että kolmannet eivät voi aiheettomasti hyötyä tavarantoimittajan tekemistä investoinneista erityisesti laitteiston tai henkilöstön koulutuksen osalta. (51) Vaikka myynti verkkoon kuulumattomille jälleenmyyjille on kiellettyä, jälleenmyyjillä on selvä oikeus harjoittaa kaikentyyppistä toimintaa (myynti leasing, osamaksukauppa). [73] Jälleenmyyjän taloudellisen aseman vahvistamiseksi tehtävillä keskeisillä muutoksilla estetään valmistajaa yksipuolisesti muuttamasta jälleenmyyjän asemaa tai hänelle osoitettua aluetta. [74] Asetuksessa pidennetään lisäksi määräaikaisten jälleenmyyntisopimusten vähimmäiskestoa neljästä viiteen vuoteen ja määräämättömäksi ajaksi tehtyjen sopimusten irtisanomisaikaa yhdestä kahteen vuoteen [75], jotta jälleenmyyjien sijoitukset olisivat paremmin suojattuja. Lisäksi on sovittava myyntitavoitteista sekä varastoja ja esittelyajoneuvoja koskevista vaatimuksista. Mikäli osapuolet eivät pääse sopimukseen, asiasta tekee päätöksen ulkopuolinen asiantuntija. [73] 10 artiklan 13 kohta. [74] 6 artiklan 1 kohdan 5 alakohta. [75] 5 artiklan 2 kohdan 2 ja 3 alakohta. (52) Asetukseen sisältyvä neljäs tavoite liittyy kilpailun suojaamiseen myynnin jälkeisten palvelujen markkinoilla. Tämän vuoksi asetuksella pyritään ensinnäkin parantamaan varaosien valmistajien mahdollisuuksia käydä kauppaa jälleenmyyjien kanssa. Myös edellisen asetuksen 123/85 [76] mukaan oli mahdollista käyttää laadultaan alkuperäistä vastaavia varaosia myynnin jälkeisiä palveluja tarjottaessa, mutta uudessa asetuksessa vahvistetaan tätä jälleenmyyjien oikeutta ja annetaan varaosien valmistajille mahdollisuus toimittaa varaosia jälleenmyyjille. [77] Jotta tätä oikeutta voitaisiin paremmin käyttää, varaosien tuottajat voivat merkitä tavaramerkkinsä tai muun tunnuksensa osiin, jotka ne toimittavat autonvalmistajille ajoneuvojen kokoonpanoa tai niiden korjaamista tai huoltoa varten. [78] Tällä säännöksellä pyritään avoimuuteen, jotta tietyn varaosan valmistaja voidaan tunnistaa. Näiden tietojen perusteella jälleenmyyjien, riippumattomien korjaamojen ja kuluttajien oletetaan pystyvän paremmin selvittämään ajoneuvon eri osien valmistajat ja sen, mitkä yritykset toimittavat varaosia ajoneuvon valmistajan lisäksi. [76] Asetuksen 123/85 3 artiklan 3 alakohta. [77] Asetuksen 1475/95 6 artiklan 1 kohdan 9 ja 10 alakohta. [78] 6 artiklan 1 kohdan 11 alakohta. (53) Toiseksi uudessa asetuksessa pyritään antamaan riippumattomille korjaamoille paremmat mahdollisuudet kilpailla jakeluverkon jälleenmyyjien kanssa myynnin jälkeisten palvelujen markkinoilla: valmistajien on annettava myös jakeluverkkoon kuulumattomille korjaamoille autojen korjauksessa ja huollossa tarvittavaa teknistä tietoa Tietojen antamisesta voidaan kieltäytyä vain siinä tapauksessa, että ne kuuluvat immateriaalioikeuden alaan tai ne ovat eriteltyä, huomattavaa ja salaista taitotietoa. Oikeutta kieltäytyä antamasta tietoja ei saa väärinkäyttää. [79] [79] 6 artiklan 1 kohdan 12 alakohta. (54) Uuteen asetukseen sisältyi myös oikeusteoreettinen tavoite selventää entistä paremmin sallittujen ja kiellettyjen sopimusten ja menettelytapojen välistä eroa. Tämän vuoksi kiellettyjen sopimusehtojen (black clauses) ja käytänteiden (black practices) luetteloa muutettiin ja laajennettiin huomattavasti. [80] [80] Asetuksen 1475/95 6 artikla. Asetuksen 123/85 6 artiklassa sitä vastoin on vain kolme kieltolauseketta. 3.3.3.2 Kiellettyjen rajoittavien käytäntöjen selventäminen (55) Kiellettyjä lausekkeita on kahta tyyppiä: Asetuksessa 1475/95 [81] luetellaan kielletyt lausekkeet ja käytänteet. [81] Asetuksen 1475/95 6 artikla. Kiellettyjä lausekkeita ei saa käyttää sopimuksissa. Niiden sisällyttäminen sopimukseen johtaa automaattisesti siihen, että ryhmäpoikkeusta ei sovelleta. Näin tapahtuu silloin, kun [82] [82] Ks. asetuksen 1475/95 6 artiklan 1-5 alakohta. * sopimuksen molemmat osapuolet ovat moottoriajoneuvojen valmistajia; * sopimuksen velvoitteet ulotetaan koskemaan muita tuotteita ja palveluja kuin moottoriajoneuvoja tai varaosia; * sopimus sisältää valmistajaa tai jälleenmyyjää koskevia velvoitteita, joilla on laajemmat vaikutukset kuin mitä asetuksessa sallitaan; * osapuolet sopivat rajoituksista, jotka ovat sallittuja yksinmyyntisopimuksista annetun asetuksen 1983/83 tai yksinostosopimuksista annetun asetuksen 1984/83 mukaan, mutta jotka ovat laajempia kuin mitä asetuksessa 1475/95 sallitaan; * valmistajalla on oikeus muuttaa sopimusaluetta sopimuksen voimassaoloaikana tai tehdä jälleenmyynti- ja huoltosopimuksia muiden sopimusalueella toimivien yritysten kanssa. (56) Asetuksen soveltamisesta aiheutuvan edun menettäminen tarkoittaa näissä tapauksissa sitä, että sopimuksiin sisältyvät rajoittavat lausekkeet suljetaan automaattisesti ja ilman komission tai kansallisen viranomaisen ilmoitusta poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle, jolloin sovelletaan perustamissopimuksen 81 artiklaa. (57) Kiellettyjen menettelytapojen toista tyyppiä edustavat kielletyt käytänteet, jotka johtavat myös poikkeuksesta saatavan edun automaattiseen menettämiseen, mikäli käytäntöä sovelletaan toistuvasti ja järjestelmällisesti. [83] Kielletty menettelytapa on kyseessä, kun [83] 6 artiklan 1 kohdan 6-12 alakohta ja johdanto-osan 20 kappale. * valmistaja, tavarantoimittaja tai muu verkkoon kuuluva yritys määrää vähittäismyynnissä käytettävät hinnat tai alennukset; * joku edellä mainituista yrityksistä rajoittaa suoraan tai epäsuorasti kuluttajien, heidän välittäjiensä tai valtuutettujen jälleenmyyjien mahdollisuuksia ostaa ajoneuvo edullisimmaksi katsomastaan paikasta; * jälleenmyyjän saama korvaus riippuu ajoneuvon lopullisesta määränpäästä; * valmistaja tai tavarantoimittaja estää jälleenmyyjää ostamasta sopimustavaroiden laatua vastaavia varaosia valintansa mukaiselta varaosien toimittajalta; * mainitut yritykset rajoittavat varaosien toimittajan myyntitoimintaa, vaikka nämä tarjoavat alkuperäisosien laatua vastaavia tuotteita; * valmistaja estää varaosien tuottajia merkitsemästä tavaramerkkiään tai muuta tunnustaan osiin, jotka toimitetaan ajoneuvojen alkuperäistä kokoamista tai korjausta tai huoltoa varten; * valmistaja kieltäytyy antamasta riippumattomille korjaamoille ajoneuvojen korjauksessa ja huollossa tarvittavaa teknistä tietoa eikä anna kieltäytymiselle riittäviä perusteita. (58) Kielletyt käytänteet ovat yksipuolisia toimia, joihin voivat ryhtyä valmistajat, maahantuojat tai jopa jälleenmyyjät. Ne vaikuttavat ainoastaan kyseessä olevan yrityksen toimintaan. Yrityksen kannalta edulliset rajoittavat lausekkeet, jotka sisältyvät sen tekemiin jälleenmyynti- ja huoltosopimuksiin, ja jotka vääristävät kilpailua tietyllä maantieteellisellä alueella, suljetaan automaattisesti ryhmäpoikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle ilman komission tai kansallisen viranomaisen erillisiä toimia. 3.3.4 Asetusta 123/85 koskeva tiedonanto [84] [84] Asetusta 123/85 koskeva tiedonanto, s.1, alaviite 4. (59) Komissio antoi tämän tiedonannon yhdessä asetuksen kanssa. Tiedonantoa ei ole muutettu ja se on edelleen voimassa [85], minkä vuoksi se selventää myös asetuksen 1475/95 kannalta merkityksellisiä seikkoja. [85] Ks. komission lehdistötiedote IP(95) 648, 21.6.1995, s. 3. Asetuksen 1475/95 voimaantulon jälkeen selvennykset koskevat vain niitä säännöksiä, joiden sisältö on säilynyt muuttumattomana uudessa asetuksessa. Tämä ei koske esim. asetuksen 123/85 10 artiklan 4 kohtaa; ks. asetuksen 1475/95 8 artiklan 3 kohta. (60) Autojen jälleenmyyjien toiveiden mukaisesti tiedonannon tarkoitus oli määrittää asetuksen 123/85 mukaiset oikeudet ja velvollisuudet. Tiedonannossa annetaan myös hallinnollisia ohjeita ryhmäpoikkeuksesta aiheutuvien etujen peruuttamiseksi. (61) Tiedonannossa korostetaan ja yritetään varmistaa käytännössä sitä seikkaa, että kuluttajalla on oikeus [86] ostaa moottoriajoneuvo ja huollattaa ja korjauttaa se siellä, mistä hän löytää mielestään parhaan hinnan ja muut ehdot. Tämän vuoksi tiedonannossa selvennetään keskeisiä seikkoja, jotka liittyvät rinnakkaiseen kauppaan ja kilpailuun yhteisössä. [86] Sana "oikeus" voi tässä yhteydessä johtaa väärinkäsityksiin, koska kummassakaan asetuksista 123/85 tai 1475/95 ei aseteta jälleenmyyjille sellaista velvoitetta myydä kuluttajalle autoa, jonka perusteella kuluttaja voisi ryhtyä toimiin jälleenmyyjää vastaan. * Kuluttajalla on tiedonannon mukaan tämä oikeus ensinnäkin jälleenmyyjän tavanomaisen tuotevalikoiman suhteen, joka tällä on tarjolla kohderyhmänä oleville asiakkaille. Henkilöautojen osalta tämä oikeus [87] koskee myös autoja, jotka vastaavat jälleenmyyjän myymiä autoja, mutta joiden tekniset ominaisuudet ovat sen jäsenvaltion vaatimusten mukaiset, jossa kuluttaja aikoo rekisteröidä ajoneuvon. [88] Esimerkkinä voidaan mainita oikeanpuoleisella ohjauksella varustettu henkilöauto. Jotta brittiläiset tai irlantilaiset kuluttajat voivat ostaa tällaisia autoja Manner-Euroopassa toimivilta jälleenmyyjiltä, jälleenmyyjillä on mahdollisuus tilata valmistajilta autoja, joiden tekniset ominaisuudet ovat Yhdistyneessä kuningaskunnassa tai Irlannissa sovellettavien vaatimusten mukaiset. [89] [87] Asetusten 123/85 ja 1475/95 5 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan d alakohtaan sisältyy ns. saatavuuslauseke (availability clause). [88] Asetuksen 123/85 13 artiklan 10 kohta ja asetuksen 1475/95 10 artiklan 10 kohta. [89] Asetuksen 1475/95 6 artiklan 7 kohta johtaa samaan lopputuloksen kuin 5 artiklan 1 kohdan 2 alakohdan d alakohta, joka koskee henkilöautoja. 6 artiklan 7 kohdan mukaan valmistaja menettää ryhmäpoikkeuksesta aiheutuvan edun, jos se järjestelmällisesti ja toistuvasti kieltäytyy toimittamasta jälleenmyyjilleen kaupalliseen käyttöön tarkoitettuja ajoneuvoja, kuorma-autoja tai linja-autoja jotka vastaavat teknisiltä ominaisuuksiltaan sen valtion ajoneuvoja, jossa kyseiset autot rekisteröidään. Asetuksesta 123/85 annettu tiedonanto ei ole tältä osin ajan tasalla. Ks. myös rajatylittävään myyntiin tarkoitettujen ajoneuvojen saatavuutta koskeva tämän kertomuksen kohta 6.3.2.2, s. 110. * Tiedonannossa todetaan myös, että EU:n kuluttajien vapautta hankkia ajoneuvoja tai myynnin jälkeisiä palveluja edullisimmaksi katsomastaan paikasta ei saa vaarantaa suorilla tai välillisillä kahden- tai monenvälisillä valmistajien tai jälleenmyyjien toimenpiteillä. Esimerkkejä näistä toimista ovat tavanomaista pidemmät toimitusajat sekä kieltäytyminen takuun piiriin kuuluvien töiden suorittamisesta tai yhteistyön puute siinä tapauksessa, että uuden ajoneuvon rekisteröinnissä on ongelmia. * Mitä tulee kuluttajien mahdollisuuteen ostaa uusi ajoneuvo käyttäen valtuutetun välittäjän palveluja, tiedonannossa todetaan, että kuluttajan tai välittäjän on osoitettava asiakirjoin, että välittäjä toimii kuluttajan nimissä ja hänen lukuunsa. * Komissio voi evätä asetuksesta aiheutuvan edun, jos hinnat poikkeavat merkittävästi jäsenvaltioiden välillä ja jos hintaerot johtuvat pääasiassa velvoitteista, joille on asetuksessa myönnetty poikkeus. [90] Komissio kuitenkin toteaa tiedonannossa, että se ei tutki hintaeroja elleivät ne ole yli 12 prosenttia tai jos hintaerot eivät muutu vähintään kuutta prosenttia 12 kuukauden aikana tai jos hintaerot koskevat vain vähäistä osaa kaikista moottoriajoneuvoista. Sama pätee, jos uudesta autosta perittävät verot, maksut ja palkkiot ylittävät 100 prosenttia nettohinnasta tai jos valtio säätelee jälleenmyyntihintojen tasoa yli vuoden ajan. Komissio ottaa hintaeroja tutkiessaan huomioon myös valuuttakurssien vaihtelut. [90] Ks. myös asetuksen 1475/95 johdanto-osan 31 kappale. * Myytäessä henkilöautoja, jotka vastaavat jälleenmyyjän tavanomaiseen sopimusvalikoimaan kuuluvia malleja, voidaan periä asianmukaisin perustein laskettu lisämaksu sopimusvalikoimaan kuuluvan vastaavan tuotteen hinnan lisäksi. Lisämaksun on perustuttava erityisiin jakelukustannuksiin ja ajoneuvon varusteiden ja teknisten ominaisuuksien eroihin. Nykyään lisämaksu peritään, kun brittiläinen tai irlantilainen kuluttaja ostaa oikeanpuoleisella ohjauksella varustetun auton maasta, jossa autot normaalisti varustetaan vasemmanpuoleisella ohjauksella, ja kun auto vastaa muuten ominaisuuksiltaan jälleenmyyjän normaalin sopimusohjelman mukaisia autoja. Jälleenmyyjä voi periä asianmukaisin perustein lasketun lisämaksun (ns. oikeanpuoleisen ohjauksen lisämaksu) vastaavan vasemmanpuoleisella ohjauksella varustetun auton hinnan lisäksi. Samaa periaatetta sovelletaan oikeanpuoleisen ohjauksen maissa myytäessä vasemmanpuoleisella ohjauksella varustettuja autoja. * Niissä maissa, joissa verot ovat yli 100 prosenttia suhteessa auton nettohintaan tai hintoihin kohdistuu valtion toimenpiteitä, voidaan tiedonannon mukaan periä ylimääräinen lisämaksu henkilöautosta, joka on tarkoitettu rinnakkaisvientiin. Tällä ylimääräisellä lisämaksulla hinta voidaan korottaa vastaamaan hintatasoa, joka vallitsee halvimmassa maassa, jossa ei peritä kyseisiä veroja tai harjoiteta hintasäännöstelyä. [91] [91] Tiedonannon mukaan maksun on oltava "ylimääräinen lisämaksu" joka peritään sen maksun lisäksi, joka yleensä peritään henkilöautoista, jotka vastaavat tavanomaiseen sopimusvalikoimaan kuuluvaa mallia (ks. edellinen kohta). Tämä voidaan tulkita siten, että lisämaksua ei saa periä, jos kuluttaja ostaa auton jälleenmyyjän tavanomaisesta tuotevalikoimasta (ks. myös jäljempänä kohta 0, s. 97). 3.3.5 Välittäjiä koskeva tiedonanto [92] [92] Välittäjiä koskeva tiedonanto, ks. s.6, alaviite 4. (62) Asetusten 123/85 ja 1475/95 yhtenä päätavoitteena on antaa kuluttajille todellinen mahdollisuus ostaa uusi ajoneuvo haluamastaan paikasta yhtenäismarkkinoilla. Rajatylittävien ostojen helpottamiseksi asetuksissa pidetään tarpeellisena, että kuluttajat voivat nimetä välittäjän huolehtimaan ajoneuvon ostosta ja toimituksesta heidän puolestaan. Jälleenmyyjillä on vastaavasti oikeus myydä ja toimittaa ajoneuvoja kuluttajille, jotka ovat nimittäneet välittäjän. [93] [93] Asetusten 123/85 ja 1475/95 3 artiklan 11 alakohta. (63) Kokemus kuitenkin osoitti, että asetuksen 123/85 soveltamisalaa oli selvennettävä välittäjien osalta. Komissio antoi tämän vuoksi asetusta 123/85 koskevan tiedonannon vuonna 1991. Selvennys on tarpeen, koska jälleenmyyjät eivät saa toimittaa uusia moottoriajoneuvoja riippumattomille jälleenmyyjille. (64) Ecosystem [94]-asiasta vuonna 1991 tekemässään päätöksessä komissio selvensi edelleen, mikä on sallittua välittäjille ja teki eron välittäjien ja riippumattomien jälleenmyyjien toiminnan välille. Antaakseen lisäohjeita kaikille moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiin osallistuville tahoille ja antaakseen välittäjille mahdollisuuden edistää osaltaan kaupankäyntiä yhtenäismarkkinoilla komissio antoi vuonna 1991 välittäjiä koskevan tiedonannon, joka perustuu Ecosystem-asiassa määritettyihin periaatteisiin. Tiedonanto on edelleen voimassa. [95] [94] ECO System v. Peugeot, komission päätös 4. joulukuuta 1991 (EYVL L 66, 11.3.1992, s. 1); vahvistettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, tuomio 22.4.1993, asia T-9/92, Peugeot v. komissio, (Kok. 1993, s. II-0493), ja yhteisöjen tuomioistuimessa, asia C-322/93P, Peugeot v. komissio, tuomio 16.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2737). [95] Ks. komission lehdistötiedote IP(95) 648, 21.6.1995, s. 3. (65) Tiedonannossa kuvaillaan välittäjien toiminnan rajoja heidän tarjotessaan palvelujaan kuluttajille, jotka ovat antaneet välittäjälle kirjallisen valtuutuksen ajoneuvon ostoon. Tiedonannon pääasiallinen sisältö on seuraava: * Välittäjien on vältettävä mainonnassaan ja kuluttajien kanssa asioidessaan sellaisen vaikutelman luomista, että he ovat riippumattomia jälleenmyyjiä. Tämän vuoksi välittäjien on esimerkiksi ilmoitettava selvästi, että ilmoitetut hinnat ovat arvioita, ja heidän on ilmoitettava asiakkailleen kaikki edut jotka he ovat saavuttaneet asiakkaidensa puolesta käydyissä neuvotteluissa. * Välittäjät eivät saa vastata ajoneuvojen omistamiseen liittyvästä riskistä, mutta voivat tarjota muita uuden ajoneuvon ostoon liittyviä palveluja ja esimerkiksi vastata riskistä, joka aiheutuu toisesta jäsenvaltiosta ostettavan moottoriajoneuvon rahoituksesta. * Välittäjät eivät saa ryhtyä jälleenmyyjien kanssa etuoikeussuhteisiin, jotka ovat vastoin velvoitetta, jonka mukaan jälleenmyyjä ei saa nimittää sopimusalueensa ulkopuolelle omia jälleenmyyjiä tai edustajia tai etsiä aktiivisesti asiakkaita sopimusalueen ulkopuolelta [96]. Kiellettyjä ovat myös suhteet, jotka vaikuttavat heikentävästi jälleenmyyjän velvoitteeseen pyrkiä myymään sopimusalueellaan tietty myyntitavoitteiden mukainen vähimmäismäärä ajoneuvoja. Siksi välittäjille ei saa antaa normaalia markkinakäytäntöä suurempia alennuksia. (Tämä viittaisi siihen, että välittäjä toimii tavallaan jälleenmyyjän piirimyyjänä kyseiselle jälleenmyyjälle osoitetun alueen ulkopuolella, mikä on yksinoikeuteen perustuvan jakelujärjestelmän periaatteiden vastaista). Lisäksi jälleenmyyjän myynnistä enintään 10 prosenttia voi tapahtua yksittäisen välittäjän kautta, koska suuremman määrän katsotaan olevan ristiriidassa jälleenmyyjän velvollisuutena olevan myyntitavoitteiden täyttämisen kanssa. [96] Asetuksen 123/85 3 artiklan 8 kohdan b alakohta; kiellon kattavuutta on rajoitettu asetuksessa 1475/95, jonka 3 artiklan 8 kohdan b alakohdassa kielletään vain henkilökohtainen mainonta sopimusalueen ulkopuolella. 3.4 Komission muut toimet moottoriajoneuvojen jakelun alalla, joiden tavoitteena on edistää rinnakkaistuontia ja sisämarkkinoiden toteuttamista 3.4.1 Esite (66) Komissio julkaisi vuonna 1995 kaikilla yhteisön kielillä esitteen, jossa määritetään asetuksen 1475/95 antamisen myötä muuttunut sääntelykehys. [97] Asetusta koskevissa ohjeissa, jotka eivät ole oikeudellisesti sitovia, selitetään valmistajien, jälleenmyyjien, varaosien tuottajien ja riippumattomien korjaamojen oikeuksia ja velvoitteita. Esitteessä annetaan myös yksityiskohtaiset tiedot kuluttajien vapaudesta ostaa uusia moottoriajoneuvoja suoraan tai välittäjän kautta toisesta Euroopan unionin jäsenvaltiosta sekä oikeudesta edellyttää tuottajilta takuuta ja huollattaa ajoneuvo missä tahansa yhteisön alueella toimivalla valmistajan verkkoon kuuluvalla jälleenmyyjällä. [97] Asiakirja IV/9509/95, joka on saatavilla Internet-osoitteessa http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/distribution_en.pdf. 3.4.2 Neuvontapalvelut (67) Kuluttajat kohtaavat usein ongelmia ostaessaan autoa toisesta jäsenvaltiosta. He kääntyvät yleensä ensin komission puoleen, joka kehottaa ottamaan yhteyttä kyseiseen valmistajaan tai maahantuojaan. Kuluttajien lähettämien kirjeiden seurauksena ja komission kehotuksesta useimmat autonvalmistajat ovat perustaneet puhelinneuvontaa antavia keskuksia (Hotlines, Helplines). [98] Kun kuluttajilla on ongelmia ostaessaan autoa ulkomailta, he voivat ottaa suoraan yhteyttä autonvalmistajaan, joka antaa tarvittavat tiedot tai kehottaa ottamaan yhteyttä jälleenmyyjään. [98] Ks. http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/car_hotlines_en.html. 3.4.3 Komission raportti autojen hinnoista (68) Komissio on julkaissut vuodesta 1993 alkaen puolivuosittain (1. toukokuuta ja 1. marraskuuta) raportin autojen hinnoista EU:n alueella. [99] Nämä raportit [100], joita on painettu yli 4 000 kappaletta, kiinnostavat suuresti yksityisiä kuluttajia ja kuluttajajärjestöjä. [99] Asetuksen 11 artiklan mukaan komission on arvioitava säännöllisesti asetuksen soveltamista keskittyen erityisesti jäsenvaltioiden välisiin hintaeroihin. Tämä on raporttien tarkoitus. [100] Otteita näistä raporteista, jotka ovat kilpailun pääosaston suosituimpia julkaisuja, on nähtävillä myös kilpailun pääosaston WWW-sivustossa osoitteessa http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/. (69) Vuoteen 1998 asti tiedot julkaistiin vain kahdestatoista jäsenvaltiosta Tanskan, Suomen ja Kreikan jäädessä raportin ulkopuolelle auton ostoon liittyvien korkeiden verojen vuoksi. Euron käyttöönoton myötä päätettiin 1. toukokuuta 1999 alkaen sisällyttää raporttiin kaikkien 15 jäsenvaltion hintatiedot. Valtiot jaotellaan raportissa 11 euroalueen valtioon ja neljään euroalueen ulkopuolelle jääneeseen valtioon. (70) Raporttiin sisältyvät 75 eniten myydyn automallin verottomat ja verolliset hinnat euroina ja kansallisina valuuttoina. Raportissa on myös tärkeimpien teknisten ominaisuuksien hinnat ja Manner-Euroopassa myytävistä oikeanpuoleisella ohjauksella varustetuista autoista perittävät lisähinnat. (71) Autonhintoja koskevissa raporteissa analysoidaan hintaerojen kehittymistä Euroopan unionin alueella. Analyysin tulokset löytyvät lehdistötiedotteista [101], jotka julkistetaan yhtä aikaa raportin kanssa. [101] Viimeisin autojen hinnoista 1.5.2000 julkaistu lehdistötiedote (IP/00/781, 13.7.2000) on julkaistu myös Internetissä osoitteessa http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/ . (72) Raportit ovat lisänneet ohjevähittäishintojen avoimuutta ja kannustaneet kuluttajia hankkimaan autoja sellaisesta jäsenvaltiosta, jossa hinnat ovat alhaisemmat. Saavutettuaan riittävän tason tällaisen rinnakkaiskaupan pitäisi muodostua merkittäväksi markkinatekijäksi, joka kaventaa hintaeroja. 3.5 Edut, jotka autojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelujen nykyisten sääntelypuitteiden väitetään antavan valmistajille, jälleenmyyjille sekä kuluttajille ja muille tahoille (73) Yleisen näkemyksen mukaan [102] yhtenäismarkkinoilla nykyisin käytössä oleva jakelujärjestelmä antaa etuja moottoriajoneuvojen jälleenmyynnin ja huoltopalvelujen piirissä toimiville tahoille. Liitteessä II luetellaan yleisimmin mainitut edut. [102] Ks. esimerkiksi ICDP, Research Report 4/98, "Beyond the block exemption, an analysis of vertical restraints and retail competition in the European Car Industry", A. Tongue ja J. Brown; jäljempänä 'ICDP:n ryhmäpoikkeustutkimus nro 1'. Asiakirjan sivuilla 25 ja 27 selvitetään yksityiskohtaisemmin etuja, joita nykyisen jakelujärjestelmän uskotaan tuoneen erityyppisille toimijoille. Raportissa selitetään myös rasitteita, joita järjestelmä aiheuttaa jälleenmyyjille. 4 Moottoriajoneuvojen jakelu 4.1 Autojen ja varaosien jakeluverkko EU:ssa 4.1.1 Autonvalmistajien markkina-alueet, markkinaosuudet ja automerkit (74) Euroopan markkinoilla toimii monta autonvalmistajaa. Suuria eurooppalaisia valmistajia on kahdeksan ja lisäksi on useita japanilaisia, korealaisia ja pienempiä eurooppalaisia valmistajia (ks. kuvio). Vuonna 1998 Euroopan unionissa valmistettiin yhteensä 16,6 miljoonaa autoa, joista 14,5 miljoonaa oli henkilöautoja. (75) Euroopan unionin ja sen ulkopuolisten maiden välillä käydään vilkasta autokauppaa. Tärkeimpiä vientimarkkinoita ovat NAFTA-maat, Länsi- ja Itä-Euroopan maat sekä Japani. EU:hun tuodaan autoja pääasiassa Japanista ja Itä-Euroopasta. Autokaupan kauppatase osoittaa EU:lle huomattavaa ylijäämää, jonka arvo vuonna 1998 oli 20,1 miljardia euroa. (76) Henkilöautojen ensirekisteröintejä tehtiin EU:ssa 14,37 miljoonaa vuonna 1998 ja 15,08 miljoonaa vuonna 1999 (lisäys 4,9 %). [103] [103] Yksityiskohtaiset tiedot ACEA:n Internet-sivuilla www.acea.be. (77) Länsi-Euroopan automarkkinat ovat jo melkein kypsät, [104] joten uusi auto ostetaan yleensä vain vanhan tilalle. Lisäksi vuonna 1989 käyttöön otetut japanilaisten autojen tuontirajoitukset poistettiin 1.1.2000. [105] Alaa vaivaa yleisesti jatkuva tuotannon ylikapasiteetti ja sen seurauksena huono käyttöaste. [106] Valmistajien tilanne kuitenkin vaihtelee ja voi riippua myös automallin elinkaaresta; väliaikainen kapasiteetin puute voi syntyä esim. uuden automallin valmistuksen alkaessa. Viime vuosina alalle on ollut ominaista myös kiihtyvä rakenneuudistus ja sen myötä yritysostot, sulautumat ja erilaiset valmistajien väliset yhteistyöjärjestelyt. [107] [104] Ks. ICDP "Future of the dealer- the evolving retailer", 4/99, s. 10; ICDP:n ryhmäpoikkeustutkimus nro 1, s. 10; A. Card: OECD Proceedings, "Market Access Issues in the Automobile Sector", heinäkuu 1997, M. Harbour, (jäljempänä 'OECD, "Market Access Issues in the Automobile Sector'), s. 95. [105] Kun asetus 1475/95 hyväksyttiin vuonna 1995, japanilaisille autoille oli vielä tuontirajoitukset. [106] Ks. esim. ICDP:n ryhmäpoikkeustutkimus nro 1, s. 43; ICDP "Revenue Management - how the car industry can learn from airlines", Jonathan Brown, Management Briefing n° 2, s.8. [107] Sulautumien ja yritysostojen osalta ks. mm. BMW/Rover (komission päätös M.416, 14.3.1994), Ford/Mazda (komission päätös M.741, 24.5.1996), Toyota/Daihatsu (komission päätös M.1326, 6.11.1998), Daimler-Benz/Chrysler (komission päätös M.1204, 22.7.1998), Renault/Nissan (komission päätös M.1519, 12.5.1999) ja Ford/Volvo (komission päätös M.1452, 26.3.1999). (78) Euroopan unionin automarkkinoilla on yli 40 merkkiä ja yhteensä noin 250 mallia, joista yhä useampi on suunniteltu kapeaa markkinasektoria [108] varten. Tuotesykli lyhenee jatkuvasti, sillä autoalalla on kova paine tarjota yhä parempia tuotteita. Lisäksi valmistajat pyrkivät monipuolistamaan tuotevalikoimaansa. [108] Mm. tila-autot/monikäyttöautot, maastoautot, avoautot ja coupé-mallit. (79) Kuten seuraavasta kuviosta ilmenee, yli kymmenen prosentin osuus EU:n markkinoista on kuudella valmistajalla, jotka markkinoivat yhteensä noin 20 merkkiä ja joiden yhteenlaskettu markkinaosuus on 74 prosenttia. [109] Jäljellä olevan markkinaosuuden jakavat kaksi eurooppalaista valmistajaa (+/- 11 %) sekä japanilaiset (+/- 12 %) ja korealaiset valmistajat (+/-3 %) (ks. seuraava kuvio). Vaikka Euroopan automarkkinoilla on vain muutamia suuria toimittajia, markkinat eivät ole aivan yhtä keskittyneet kuin Yhdysvalloissa tai Japanissa. [110] [109] Yhdistyneen kuningaskunnan automarkkinoita selostetaan komission kilpailukertomuksessa, kohta 2.82-. [110] Kolmella suurimmalla valmistajalla (Volkswagen-, PSA- ja General Motors -konsernit) oli hallussaan yhteensä 41 % EU:n markkinoista vuonna 1998. Yhdysvalloissa kolmen suurimman valmistajan (General Motors, Ford ja DaimlerChrysler) yhteenlaskettu markkinaosuus oli 72 % (1998, lähde: www.autofacts.com). Japanissa kolmen suurimman (Toyota, Nissan ja Honda) yhteenlaskettu markkinaosuus oli 59 % (1998, lähde: www.japanauto.com). Kuvio 2. Markkinaosuudet >TAULUKON PAIKKA> * Osuus ensirekisteröinneistä. Lähde: ACEA (Association des Constructeurs Européens d'Automobiles), www.acea.be 4.1.2 Valmistajien jakeluverkot Jakeluverkkojen yleinen rakenne (80) Uusien autojen jälleenmyyntiin osallistuu useita erityyppisiä toimijoita. Seuraava kuvio antaa yleiskuvan nykyisistä jakeluverkoista: (81) Valmistajat ja kansalliset maahantuojat toimittavat autot kuluttajille seuraavien jakelukanavien välityksellä: * suoraan tytäryhtiöiden tai edustajien välityksellä * epäsuorasti jälleenmyyjien kautta * sekä tytäryhtiöitä ja edustajia että jälleenmyyjiä käyttäen. Kuvio 3. Autoalan jakelutarpeet >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: ICDP, Multi-Franchising, tutkimus nro 1/98, liiteasiakirja 2. (82) Kuten edellä todettiin, [111] autojen vähittäismyynti perustuu yksinmyyntiin ja valikoivuuteen. Tästä seuraa, että valmistajat joko antavat autojensa myynnin muutaman yrityksen hoidettavaksi kullakin sopimusalueella tai käyttävät maahantuojaa, jolla on oma myyntiverkosto. Koska jokainen valmistaja toimii samojen periaatteiden mukaisesti, koko autojen jälleenmyyntijärjestelmä koostuu melkein identtisistä jakeluverkoista (kasautumisilmiö). [112] [111] Ks. alakohta 3.1, s. 10. [112] Ks. kohta 0. (83) Valmistajat nimeävät yleensä - paitsi kotimaassaan - yhden tavarantoimittajan (josta käytetään tavallisimmin nimitystä 'tukkumyyjä' tai 'maahantuoja'), joka tekee erikseen jälleenmyyntisopimukset jäsenvaltioon sijoittautuneiden jälleenmyyjien kanssa. [113] Maahantuontiliikkeet ovat yleensä valmistajien suoraan omistamia. [114] [113] Tästä käytännöstä on poikettu ainakin seuraavissa tapauksissa: Fiatilla on kaksi maahantuojaa Kreikassa ja Portugalissa. Useat valmistajat (lähinnä japanilaiset) hoitavat Luxemburgin belgialaisen maahantuojan välityksellä ja yhden merkin (Rover) tuonnin Suomeen ja Ruotsiin hoitaa emoyhtiön (BMW) maahantuoja. Hondan saksalainen maahantuoja hoitaa myös Belgian, Luxemburgin, Alankomaiden ja Itävallan jakelun, kun taas ranskalainen maahantuoja hoitaa myös Italian ja Espanjan markkinat. General Motors Europe koordinoi koko Euroopan jakelua, mutta varsinaisina jälleenmyyjinä toimivat kansalliset myyntiorganisaatiot, joiden pääomistaja on General Motors Corporation (GMC, USA). Adam Opel (D), Vauxhall (UK) ja GM Espana ovat kaikki GMC:n suorassa omistuksessa olevia yhtiöitä, joilla on merkittävää valmistustoimintaa. Ford of Europe-konsernin organisaatio on samantyyppinen. [114] Vain harvat jälleenmyyjät ovat valmistajan tai tavarantoimittajan omistuksessa. Osa valmistajista (erityisesti Volkswagen ja eräät japanilaiset) käyttää riippumattomia maahantuojia. (84) Valmistajat myyvät autoja yleensä joko omille jälleenmyyjilleen tai muissa jäsenvaltioissa toimiville maahantuojille. Maahantuojat myyvät valmistajalta ostamansa autot edelleen jälleenmyyjille. Yleensä suurin osa jälleenmyyjille toimitetuista autoista myydään loppukäyttäjille. Loput myydään edelleen piirimyyjille tai jälleenmyyjien edustajien välityksellä loppukäyttäjille. (85) Vähittäismyyntiä hoitavat lukuisat pienet ja keskisuuret jälleenmyyjät, jotka ovat yleensä riippumattomia. [115] Valmistajan tai maahantuojan kanssa tekemänsä sopimuksen lisäksi jotkut pääjälleenmyyjät saavat tehdä sopimuksia myös piirimyyjien kanssa. Osa valmistajista käyttää jakelijoina tytäryrityksiä tai edustajia. Nämä voivat tilata autoja joko suoraan valmistajalta tai maahantuojalta tai päämyyjältä. [116] [115] Esimerkiksi ranskalaiset autonvalmistajat PSA ja Renault omistavat useita jälleenmyyntiliikkeitä. Vastaavasti DaimlerChrysler hoitaa suuren osan Saksan-myynnistään kokonaan omistamiensa haaraliikkeiden (Niederlassungen) ja edustajiksi kutsuttujen riippumattomien yritysten välityksellä. [116] Saksassa Volkswagen- ja Audi-huoltamot toimivat pää- tai piirimyyjän edustajina, kun taas DaimlerChrysler-konsernin autoja myydään haaraliikkeiden tai edustajien välityksellä. Jälkimmäiset tilaavat autot haaraliikkeeltä tai toiselta edustajalta. Italiassa osa DaimlerChrysler-huoltamoista toimii edustajina, jotka tilaavat autoja päämyyjältä, osa taas toimii piirimyyjinä. DaimlerChrysler-edustaja tekee valmistajan tai maahantuojan kanssa edustussopimuksen, jonka perusteella se saa myydä autoja näiden nimissä ja puolesta. (86) Useimmat valmistajat myyvät autoja joillekin asiakasryhmille suoraan, joko jälleenmyyjän välityksellä tai ilman. [117] Suurasiakkaille myönnetään yleensä huomattavasti suurempia alennuksia kuin jälleenmyyjille yksittäistilauksista. [117] Yleensä suuri osa suoramyynnistä kohdistuu valmistajan henkilöstölle (erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joissa valmistajalla on tuotantolaitoksia) ja muille erityisasiakkaille kuten puolustusvoimien henkilöstölle, diplomaateille tai tavarantoimittajien henkilöstölle. Nämä tilaavat yleensä vain yhden auton kerrallaan. Lisäksi valmistajat toimittavat autoja suoraan tai jälleenmyyjän välityksellä kansallisille viranomaisille, leasing-yrityksille ja autonvuokraamoille sekä muille tahoille, jotka tekevät yleensä suuria tilauksia. Suoramyynnin osuus valmistajien kokonaismyynnistä vaihtelee jäsenvaltioittain ollen suurimmillaan jopa 20 % kokonaismyynnistä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytäntö poikkeaa muista jäsenvaltioista, sillä autojen suoramyynti ja välitys suurasiakkaille muodostaa jopa 80 % kokonaismyynnistä. Suurasiakasmyynnin osuus on toiseksi suurin Saksassa (n. 40 % kokonaismyynnistä), ks. Consumers' Association 2000, "The forecourt revolution: the future of the car industry", Policy Report (jäljempänä CA 2000 -raportti). (87) Seuraavassa kuviossa vertaillaan EU:n autokaupan rakennetta Yhdysvaltojen ja Japanin jakelujärjestelmiin valmistajan ja jälleenmyyjän välisten suhteiden mukaan. Kuvio 4. Autokaupan toimintaperiaatteet EU:ssa, Yhdysvalloissa ja Japanissa >TAULUKON PAIKKA> Tiedot perustuvat ICDP:n tutkimusraporttiin 4/98 "Beyond the block exemption", s. 21-24; OECD Proceedings, "Market Access Issues in the Automobile Sector", 1997, s. 158- ; tiedot saatu ICDP:ltä, valmistajilta tai niitä edustavilta järjestöiltä. (88) Kuten kuviosta käy ilmi, Euroopan ja Yhdysvaltain jakelujärjestelmät ovat pitkälti samankaltaiset. Sen sijaan niiden ja Japanin järjestelmän välillä on joitakin eroja. Amerikkalaisten jälleenmyyjien aseman katsotaan kuitenkin esimerkiksi sopimusten irtisanomisen osalta olevan paljon vahvempi suhteessa valmistajiin, mikä aiheuttaa valmistajille hankaluuksia ja lisäkustannuksia. Lisäksi monenvälistä markkinointia koskevat säännöt eivät ole yhtä tiukkoja kuin muissa maissa. Lainsäädäntö velvoittaa seuraamusten uhalla valmistajat toimittamaan kohtuullisen määrän uusia ajoneuvoja. Jälleenmyyjien itsenäisyyden takaamisella pyritään Yhdysvalloissa suojaamaan kuluttajien valinnanmahdollisuuksia. [118] [118] ICDP: "The US Legal Framework for Car Distribution", Philip Wade, Executive Briefing, 9/2000. Keskeiset autojen jakelua sääntelevät lait ovat Yhdysvalloissa useimmiten osavaltion lakeja. Toisin kuin EY:n ryhmäpoikkeusasetuksessa, monopolien vastaisiin lakeihin ei Yhdysvalloissa sisälly yksityiskohtaisia säännöksiä moottoriajoneuvojen jakelusta. Vähittäismyynti: (89) Euroopan unionin alueella oli vuonna 1998 yhteensä 113 400 jälleenmyyjää, [119] joista 66 100 oli päämyyjiä. Jälleenmyyjien määrä väheni noin kuusi prosenttia vuosina 1996-1998. [119] ACEA; European Car Distribution Handbook 1998; CECRA (European Council for Motor Trades and Repairs) arvioi, että autojen jälleenmyyjiä on nykyään noin 100 000 (ml. piirimyyjät). (90) Jakeluverkon rakenne on ennen ollut monissa jäsenvaltioissa kaksiportainen eli päämyyjiin ja piirimyyjiin perustuva. Tämän piirteen merkitys vaihtelee kuitenkin huomattavasti merkin ja maan mukaan. [120] Toisen portaan jälleenmyyjien osuus on verraten suuri muun muassa Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa, kun taas esimerkiksi Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa niiden merkitys on vähäinen. [121] [120] Seat-, Citroën-, Honda-, BMW- ja Renault-merkkien jakeluverkkoon kuuluu vain muutamia tai ei lainkaan piirimyyjiä. Sen sijaan Mercedes-Benz-, Fiat-, Volkswagen- ja Toyota-merkkien jakelussa piirimyyjillä on paljon merkittävämpi asema. Ks. myös ACEA / European Car Dealer Handbook 1998; OECD, "Market Access Issues in the Automobile Sector", s.155 ja Financial Times Automotive, "The Future of Automotive Distribution, Evolution or Revolution-, A.T. Kearney, 1998, s. 12; jälkimmäisestä artikkelista välittyy kuitenkin erilainen kuva tilanteesta. [121] Useilla Etelä-Euroopan markkina-alueilla, kuten Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa, piirimyyjiä on erityisen paljon suhteessa jälleenmyyjien määrään, kun taas esimerkiksi Tanskassa, Kreikassa, Irlannissa, Alankomaissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa piirimyyjiä on hyvin vähän, ks. myös CA 2000 -raportti, s. 22. (91) Monet valmistajat ovat alkaneet vähentää jakeluverkkoonsa kuuluvien jälleenmyyjien määrää voidakseen paremmin valvoa huollon laatua ja merkkinsä tuotekuvaa. Ne haluavat rationalisoida jakelutien taatakseen jäljelle jäävien jälleenmyyjien elinkelpoisuuden ja helpottaakseen jakeluverkon sisäisiä yhteyksiä ja neuvotteluja. Siksi tulevaisuudessa jälleenmyyjien sopimusalueet laajenevat. Toisaalta ne haluavat samalla vaalia asiakasläheistä yrityskuvaansa. [122] [122] Esimerkki tästä suuntauksesta on Ford, joka on muuntanut pienimmät jälleenmyyntiliikkeensä pelkiksi huoltokorjaamoiksi. Syyksi tähän on esitetty paremman laadun tarjoaminen, huoltopalvelujen tehostaminen koko verkoston kattamalla alueella ja yleensä ammattimaisempi imago. Jälleenmyyjien erikoispiirteitä ja taloudellinen tilanne: (92) Usein väitetään, että jakelukustannukset, joihin lasketaan mainos-, markkinointi-, kuljetus- ja muut kulut, muodostavat EU:ssa jopa 30 prosenttia auton verottomasta vähittäishinnasta. Yhdysvalloissa näiden kustannusten osuus on pienempi (25-27 %), mutta Japanissa samaa luokkaa (29-31 %). [123] Kustannusten suhteellinen osuus on Euroopan markkinoilla niin suuri, että periaatteessa luulisi olevan mahdollista supistaa niitä tiivistämällä verkkoa ja tehostamalla jakelua samalla kun uusien moottoriajoneuvojen jakeluverkkoja kevennetään. EU:n jakeluverkon tiivistämisyritykset ovat kuitenkin toistaiseksi olleet varsin vaisuja. [123] FT "The Future of Automotive Distribution, Evolution or revolution-", 1998, s. 33; CA 2000, -raportti, s. 20.; ks. myös taulukko "Car Advertising Expenditure in France - 1996" ICDP:n ryhmäpoikkeustutkimuksessa nro 1, 4/98, s. 16. (93) Jälleenmyyjien keskimääräinen vuosimyynti vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen. Vuonna 1998 EU:n jälleenmyyjät (kun lasketaan sekä pää- että piirimyyjät) myivät keskimäärin 137 autoa; päämyyjien keskimyynti oli 223 autoa. [124] Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Italiassa, Portugalissa ja Espanjassa jälleenmyyjät myyvät yleensä huomattavasti keskimääräistä enemmän autoja, Saksassa ja Alankomaissa myynti on keskitasoa, ja kaikissa Pohjoismaissa, Kreikassa, Ranskassa, Belgiassa ja Itävallassa huomattavasti keskitason alapuolella. [125] EU:n alueella toimivien päämyyntiliikkeiden vuosimyynti vaihtelee Italian 422:sta Ruotsin 95:een. [124] ACEA. [125] Ks. ACEA / European Car Dealer Handbook, 1998 (keskimyynti jälleenmyyntiliikettä kohti Saksassa ja Alankomaissa oli 133 eli lähellä keskiarvoa; ICDP:n franchise-tutkimus, s. 24. (94) Myös jälleenmyyjätiheys (jälleenmyyjien lukumäärä suhteessa väkilukuun ja maan kokoon) vaihtelee EU:ssa. Tiheys on suhteellisen suuri unionin maantieteellisellä ydinalueella, [126] mutta paljon pienempi muissa jäsenvaltioissa. [127] [126] Itävalta, Belgia/Luxemburg, Saksa, Tanska, Ranska, Alankomaat. [127] Espanja, Suomi, Kreikka, Irlanti, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta. (95) Jälleenmyyjän tulos syntyy uusien autojen verraten pienistä myyntikatteista, joiden täydentämiseksi valmistaja maksaa sille usein bonuksia. Oheistoiminta - käytettyjen autojen myynti ja luotonvälitys - voi muodostaa merkittävän tulonlisän. Tällä hetkellä huoltopalvelut kannattavat yleensä paremmin kuin uusien autojen myynti. [128] Autojen jälleenmyynnin kannattavuutta pidetäänkin melko heikkona muihin vähittäismyynnin muotoihin verrattuna. [129] [128] Ks. OECD, "Market Access Issues in Automobile Sector", kohdat 7-11. [129] ICDP, ryhmäpoikkeustutkimus nro 1, s. 29-30. (96) Tukkuhinta on valmistajan, tavarantoimittajan tai maahantuojan vähittäishintasuositusten (ohjevähittäishinta) ja katteen erotus. Jälleenmyyjän autokohtaisen katteen tärkein osatekijä on auton ohjevähittäishinnan [130] ja jälleenmyyjän toimittajalle maksaman hinnan välinen erotus, joka on yleensä 10-18 prosenttia. [131] Tämä on muuten täsmälleen sama kaikille samassa jäsenvaltiossa toimiville jälleenmyyjille, jotka myyvät samaa mallia. Käytäntö on autoalalle ominainen ja poikkeaa muiden kulutustuotteiden vähittäismyyntikäytännöistä. Jälleenmyyjän on rahoitettava katteesta hallinto- ja toimintakulunsa sekä asiakkaille myönnettävät alennukset. [130] Ns. listahinta. [131] OECD "Market Access Issues in the Automobile Sector", s.8. Valmistajien antamia yksityiskohtaisia tietoja tarkastellaan tämän kertomuksen kohdassa 6.2.1.3. (97) Osa jälleenmyyjän katteesta muodostuu yleensä bonuksista, joita valmistajat tai maahantuojat myöntävät myyntitavoitteiden tai muiden lähinnä asiakasperusteisten tavoitteiden täyttämisestä. Bonus myönnetään joko prosenttimääräisenä tai kiinteänä summana jokaisesta myydystä autosta. Se maksetaan jälleenmyyjälle, joka saavuttaa ennalta määritellyt määrä- (yleensä myyntivolyymi tai markkinaosuus) ja laatutavoitteet (esim. asiakastyytyväisyys ja palvelujen tai liiketilojen laatu). Jälleenmyyjälle maksettavan bonuksen arvo voi olla 1-4 prosenttia uuden auton myyntihinnasta. [132] [132] Ks. myös OECD, "Market Access Issues in the Automobile Sector ", kohdat 7-11. (98) Kahden osatekijän suhteellinen osuus kokonaiskatteesta vaihtelee huomattavasti valmistajan mukaan. Sitä paitsi valmistajalla voi olla erilaisia käytäntöjä eri merkeille tai samalle merkille eri jäsenvaltioissa. [133] [133] CA 2000 -raportti. (99) Myös jälleenmyyjän tavarantoimittajalta hankkimiin varaosiin sovelletaan samantyyppistä katekäytäntöä. Varaosien kate on kuitenkin yleensä suurempi kuin uusien autojen, eikä asiakkaille ole tapana myöntää alennuksia. (100) Jälleenmyyjät ovat kehittäneet uusia tulolähteitä (vakuutusten myynti, autorahoitus, leasing jne.), joiden avulla ne voivat parantaa tulostaan. 4.1.3 Monimerkkiliikkeet (101) Vuodesta 1995 lähtien valmistajien on pitänyt antaa jälleenmyyjille oikeus myydä kahta (tai useampaa) merkkiä, yleensä tosin eri liikkeistä. [134] "Aidot" monimerkkiliikkeet, jotka myyvät eri konserneihin kuuluvien valmistajien merkkejä, ovat kuitenkin harvinaisia. Useimmat kahden merkin jälleenmyyjät myyvät saman valmistajan eri merkkejä. Tunnetuimmat esimerkit ovat Volkswagen/Audi ja Fiat/Alfa Romeo/Lancia. [134] Asetuksen 1475/95 3 ja 4 artikla. (102) Euroopan unionin päämyyjistä 75-80 prosenttia myy ainoastaan yhtä merkkiä. Seuraavasta taulukosta ilmenee yksinmyyjien osuus kaikista päämyyjistä eri ETA-maissa: Kuvio 5. Yksinmyyjien osuus päämyyjistä >TAULUKON PAIKKA> Lähteet: ICDP, "Multi-Franchising", s. 36 (vuoden 1997 osalta); European Car Distribution Handbook 1998 (vuoden 1998 osalta). (103) Monimerkkiliikkeiden osuus kokonaismyynnistä on pysynyt jo vuosikaudet jokseenkin muuttumattomana. Pohjoismaissa jälleenmyyntiverkot [135] ovat kuitenkin perinteisesti paljon avoimempia monimerkkijärjestelyille kuin muilla markkinoilla. Siellä on yleisempää, että jälleenmyyjä, jonka ykkösmerkillä on pieni markkinaosuus, ryhtyy myymään toista merkkiä, vaikka sillä olisi eri valmistaja. [135] Yhden merkin liikkeet eivät ole taloudellisesti kannattavia, koska maat ovat suuria ja harvaan asuttuja. (104) Vuoteen 1970 asti autojen jakelu, kuten muidenkin lähialojen tuotteiden jakelu, perustui Ruotsissa vastavuoroisiin yksinmyyntisopimuksiin, jotka sisälsivät lausekkeita sopimusalueiden jakamisesta jälleenmyyjien kesken. Tilanne muuttui kuitenkin vuonna 1970, kun Ruotsin kilpailuasiamies nosti vuoden 1953 kilpailulain nojalla kanteen ns. BIVA-asiassa [136] Volvoa, Saabia ja Volkswagenia vastaan, koska ne olivat kieltäytyneet toimittamasta uusia autoja BIVA-nimiselle osuustoiminnalliselle autoliikkeelle peläten sen alkavan toimia monimerkkiliikkeenä. Kilpailuasiamiehen ja asianomaisten yritysten tekemän sopimuksen mukaisesti jälleemyyjät saivat alkaa myydä kilpailevia automerkkejä samoissa liiketiloissa ja harjoittaa passiivista myyntiä sopimusalueensa ulkopuolella. [137] [136] NFR 1970:2. [137] Ks. myös (NO 1972:24, 1973:36) Bernitz, Ulf, Marknadsrätt s. 86, Juristförlaget, toinen painos 1986. (105) Yhdysvalloissa monimerkkiliikkeet ovat yleisempiä. Asiaa lähemmin tarkasteltaessa käy kuitenkin ilmi, että jälleenmyyjät tekevät toisiaan täydentäviä franchise-sopimuksia sen sijaan, että myisivät kilpailevia merkkejä. Tyypillinen tilanne on se, että jälleenmyyjä edustaa yhtä kolmesta suuresta amerikkalaisesta valmistajasta ja myy lisäksi yhtä eurooppalaista tai aasialaista merkkiä. Vain kaksi prosenttia maan jälleenmyyjistä myy kahden kilpailevan amerikkalaisen valmistajan autoja. [138] [138] OECD, "Market Access Issues in the Automobile Sector", s. 11 ja 12. 4.1.4 Varaosat Varaosien tuotanto: (106) Ajoneuvojen huollossa ja korjauksessa käytettävät varaosat ovat yleensä joko alkuperäisiä tai samanveroisia osia (riippumattomat jälkimarkkinat). [139] [139] Tähän asti auton- ja autonosien valmistajat ovat pyrkineet markkinointipolitiikallaan edistämään laadukkaiden varaosien myyntiä. Siksi alkuperäisosia heikompilaatuisten varaosien myynti on ollut vähäistä. (107) Alkuperäisosien osuus koko varaosatuotannosta on noin 49 prosenttia. Valmistajat joko tuottavat osat itse (19 % kokonaistuotannosta) tai ostavat ne riippumattomilta alihankkijoilta uusien autojen komponenteiksi. Alihankintojen osuus koko varaosatuotannosta on 30 prosenttia. [140] Varaosien valmistajat tekevät autonvalmistajien kanssa yhteistyötä osien ja komponenttien kehittämisessä investoiden tutkimus- ja tuotekehittelyohjelmiin, joiden kustannukset voivat olla jopa 5-10 prosenttia vuosimyynnin arvosta. Voidaan odottaa, että autonvalmistajien sopimusvoiman vastapainoksi varaosien valmistajat alkavat lähitulevaisuudessa yhtyä systeemi-integraattoreiksi, jotka tuottavat valmiita osajärjestelmiä (alusta, kori, voimansiirtojärjestelmä ja sisusta). Viime aikoina eräät autonvalmistajat ovat tuoneet markkinoille uusia varaosamerkkejä, joiden hinta on edullinen ja jotka on tarkoitettu vanhoille autoille. [141] [140] Valmistajat turvautuvat yhä useammin alihankintoihin. Yksityiskohtaisesti tätä suuntausta käsitellään kirjoituksessa D. Audet: "L'accès au marché dans le secteur automobile," s. 30, julkaistu OECD:n L'Observateur -lehdessä, joulukuu 1999. [141] Mm. Renault on ottanut käyttöön uuden Motrio-tuotemerkin ja Ford Motorcraft-merkin. "La pièce adaptable detrônera-t-elle l'origine-", Auto Info, 1099, 21.1.2000, s. 34; Guaranteeing Survival of the Independent Aftermarket, PriceWaterhouseCoopers for FIGIEFA - FMA/FAM, toukokuu 2000 (jäljempänä PriceWaterhouseCoopers, "Guaranteeing Survival", toukokuu 2000) , diat 36 -. (108) Varaosista 51 prosenttia on muita kuin alkuperäisiä. Nämä ovat usein jopa 30 prosenttia halvempia kuin vastaavat alkuperäisosat. Osuuteen on laskettu sekä alkuperäisten veroiset että heikompilaatuiset varaosat. [142] [142] "La pièce adaptable détrônera-t-elle l'origine -", Auto Info, 1099, 21.1.2000, s. 34. Esim. Lear Corporation Plc valmistaa varaosia sekä Fiat Auto SpA:lle että riippumattomilla jälkimarkkinoilla myytäviksi ja UNIPART sekä Hondalle että jälkimarkkinoille. Ilmiötä korostetaan useissa varaosanvalmistajien sulautumishankkeita koskevissa komission päätöksissä, ks. mm. asia IV/M012 Varta v. Bosch, päätös 31.7.1991 (EYVL L 320, 22.11.1991, s. 26); asia IV/M043, Magneti Marelli v. CEAc, päätös 29.5.1991 (EYVL L 222, 10.8.1991, s. 38); asia IV/M.337, Knorr-Bremse v. Allied Signal, päätös 15.10.1993 (EYVL C 298, 4.11.1993). Varaosien jakelu: (109) Alkuperäisten varaosien jälleenmyynti eroaa joiltakin osin muiden varaosien jälleenmyynnistä: * autonvalmistajat myyvät alkuperäisiä varaosia virallisten jälleenmyyntiverkostojensa välityksellä. Jakeluorganisaatio on erittäin hienojakoinen ja toimitusaikojen on oltava lyhyitä, mikä edellyttää varastojen pitämistä, markkinointia, pakkaustekniikkaa, runsaasti myyntihenkilöstöä ja teknistä huolto- ja korjauskoulutusta. * muita, erityisesti alkuperäisen veroisia varaosia myydään jonkin verran jälleenmyyjille, pääasiassa kuitenkin muille korjaamoille ja lisäksi alan yleis- ja erikoisliikkeille sekä liikkeille, jotka myyvät varaosia sellaisia korjaustöitä varten, jotka kuluttaja pystyy tekemään itse. Muiden kuin alkuperäisosien jakeluketjuun kuuluu kaupan eri portailla (maanlaajuinen, alueellinen, paikallinen) toimivia jälleenmyyjiä. Nykymuotoinen jakeluketju on toimitusaikojen ja kustannusten suhteen tehoton. Ongelma ratkennee kuitenkin lähivuosina, kun otetaan käyttöön uusia tekniikoita, uudistetaan jakeluorganisaatiota ja aletaan tarjota riippumattomille korjaamoille uusia palveluja. (110) Riippumattomien alihankkijoiden valmistamat varaosat myydään yleensä hintaan ja kilpailukykyyn liittyvistä syistä riippumattomille korjaamoille. Autonvalmistajien viralliseen jakeluverkkoon myytäneen lähes yksinomaan muiden automerkkien varaosia. Vaikka jälleenmyyjät voisivat periaatteessa ostaa osia muiltakin kuin autonvalmistajalta, [143] ne eivät mielellään tee niin, koska ne ovat valmistajasta riippuvaisia. [143] Asetuksen 1475/95 johdanto-osan 27 kappale sekä 6 artiklan 1 kohdan 9 ja 10 alakohta; ks. myös tämän kertomuksen kohta 0, s. 78 ja 0, s. 88. (111) Seuraava kuvio esittää varaosien valmistuksen jakautumista: Kuvio 6. Varaosien valmistus >VIITTAUS KAAVIOON> (112) Seuraava kuvio esittää varaosien jakelujärjestelmää: Kuvio 7. Varaosien jakelu >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: CLEPA (Comité de Liaison de la Construction d'Equipements et de Pièces d'Automobiles, European Association of Automotive Suppliers, Automotive Aftermarket in Europe, 5. marraskuuta 1999. (N.B. Katkoviivalla varustettu nuoli ( ) on komission lisäys. (113) CLEPA:n luvut poikkeavat jossain määrin autonvalmistajien vastauksissaan esittämistä prosenttiosuuksista. Valmistajat arvioivat, että alkuperäisten veroisten varaosien määrä kattaa 5-20 prosenttia valmistajien virallisten jakeluverkostojen tarpeesta, kun taas CLEPA:n mukaan kyseisten osien markkinaosuus on vain kahdeksan prosenttia. Autoalan jälkimarkkinoilla toimivien jälleenmyyjien yhdistys FIGIEFA arvioi, että oikea luku on noin 15 prosenttia. 4.2 Huolto- ja korjauspalvelut 4.2.1 Alan rakenne (114) Huolto- ja korjauspalveluja tarjoavat * autonvalmistajien jakeluverkostoon kuuluvat jälleenmyyjät * valmistajien perustamat huoltamot (n. 119 000 vuonna 1998) * riippumattomat korjaamot * "pikahuoltoketjut", joista osa on autonvalmistajien omistamia. (115) Jälleenmyyjät ja niiden huoltoyksiköt keskittyvät yleensä yhden automerkin huoltoon, kun taas riippumattomat korjaamot ja pikahuollot tarjoavat eri valmistajien merkkien huolto- ja korjauspalveluita. [144] Valmistajan myöntämän takuun voimassaoloaikana korjaukset ja huollot tekee kuitenkin periaatteessa kyseisen merkin jälleenmyyjä. Takuuajan päätyttyä asiakkaat siirtyvät usein käyttämään riippumattomia korjaamoja tai huoltamoita. Rutiinihuollot teetetään usein myös pikahuolloissa, autokeskuksissa tai muissa vastaavissa liikkeissä. Huolto- ja korjausmarkkinoilla toimivien yritystyyppien suhteellinen merkitys käy ilmi seuraavasta kuviosta. [144] Tämä koskee myös valtuutettuja jälleenmyyjiä, joiden on kunnostettava uusien autojen myynnin yhteydessä saadut vaihtoautot edelleenmyytäviksi. Kuvio 8. Erityyppisten huoltoliikkeiden markkinaosuudet jarrupalojen asennustöistä, 1997 >VIITTAUS KAAVIOON> Lähde: Autopolis (GIPA) (116) Seuraavasta kuviosta käyvät ilmi erilaisten huolto- ja korjauspalveluja tarjoavien yritysten väliset erot: Kuvio 9. Erityyppisten huoltopalveluja tarjoavien yritysten ominaisuudet >TAULUKON PAIKKA> (117) Huoltoliikkeiden kokonaismäärän on todettu laskeneen (-6 % vuosina 1996-1998). [145] Osasyynä on huoltovälin pidentyminen ja yleensä autojen luotettavuuden paraneminen, mikä voi vaikuttaa yhä enemmän jälleenmyyjien kilpailuolosuhteisiin. [146] [145] ACEA / European Car Dealer Handbook, 1998. [146] ICDP:n ryhmäpoikkeustutkimus nro 2, s. 15-18; CA 2000 -raportti, s. 28. (118) Seuraavat kuviot osoittavat, että juuri käyttöön otettujen autojen huoltotarve vähenee jatkuvasti. Tämä koskee sekä huoltokertojen lukumäärää [147] että niihin käytettävää aikaa. [147] 1970-luvulla myydyt autot oli huollettava 5 000 km:n välein; nykyään huoltoväli on 20 000 km ja joissain tapauksissa jopa 30 0