/* KOM/97/0510 lopull. - COD 97/0264 */ Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (neljäs liikennevakuutusdirektiivi)



Virallinen lehti nro C 343 , 13/11/1997 s. 0011



Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) (97/C 343/07) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) KOM(97) 510 lopull. - 97/0264(COD) (Komission esittämä 13 päivänä lokakuuta 1997) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 100 a artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 b artiklassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti, sekä katsovat, että tällä hetkellä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten väliset erot estävät henkilöiden ja vakuutuspalvelujen vapaan liikkuvuuden, on siis tarpeen lähentää tätä lainsäädäntöä sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi, neuvosto on antanut direktiivillä 72/166/ETY (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 90/232/ETY (2), säännökset moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, neuvosto on antanut direktiivillä 88/357/ETY (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/49//ETY (4), sellaisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamista koskevat säännökset, jotka koskevat muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta ja joilla tähdätään palvelujen vapaan tarjoamisen helpottamiseen, Euroopan parlamentti teki Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 b artiklan 2 kohdan mukaisen aloitteen liikenneonnettomuuden uhrin kotimaan ulkopuolella tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 1995 antamallaan päätöslauselmalla (5), jossa se kehotti komissiota tekemään ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, on tarpeen täydentää direktiiveillä 72/166/ETY, 84/5/ETY (6) ja 90/232/ETY luotua järjestelyä, jotta voitaisiin taata moottoriajoneuvojen aiheuttamista liikennevahingoista vahinkoa kärsineille yhtäläinen kohtelu riippumatta siitä, missä yhteisön alueella vahingot sattuvat; vahingon korvaamisessa on puutteita, jos liikennevahinko on sattunut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa, jotta puutteet voidaan korjata edes osittain, on huolehdittava siitä, että se jäsenvaltio, johon vakuutusyhtiö on sijoittautunut, vaatii yritystä nimeämään edustajansa, joilla on kotipaikka muissa jäsenvaltioissa tai jotka ovat sijoittautuneet niihin sekä jotka kokoavat kaikki tarvittavat kyseisentyyppisten liikennevahinkojen korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja joilla on riittävät toimivaltuudet, jotta ne voivat edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, mukaan lukien korvausten maksaminen, ja edustavat sitä tai tarvittaessa huolehtivat sen edustamisesta muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, jos se on kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista, samoin kuin muiden jäsenvaltioiden viranomaisissa, korvausedustajien nimeäminen on eräs direktiivin 73/239/ETY liitteen a kohdan vakuutusluokkaan 10 kuuluvaan vakuutustoimintaan ryhtymisen ja sen harjoittamisen edellytys; näin ollen se on hallinnollisen toimiluvan antamisen edellytys; toimilupa saadaan sen jäsenvaltion viranomaisilta, jossa yrityksen pääkonttori sijaitsee, sellaisena kuin se on direktiivin 92/49/ETY II osastossa määritelty; tämä edellytys koskee myös yrityksiä, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella ja jotka ovat saaneet luvan toimia jonkin yhteisön jäsenvaltion alueella; direktiivejä 73/239/ETY ja 92/49/ETY muutetaan ja täydennetään tämän mukaisesti, se, että vahingon kärsinyt voi vaatia korvausta suoraan vakuutuksenantajalta, on looginen ennakkoedellytys mainittujen korvausedustajien olemassaololle; sillä parannetaan lisäksi yleisesti liikenneonnettomuuksissa asuinvaltionsa ulkopuolella vahinkoa kärsineiden oikeusturvaa yleensä, sen lisäksi, että taataan se, että vahingon kärsineen asuinvaltiossa on vakuutusyhtiön edustaja, on tarkoituksenmukaista taata vahingon kärsineelle oikeus vahingonkorvausvaatimusten riittävän pikaiseen käsittelyyn; näin ollen on tarpeellista sisällyttää kansalliseen lainsäädäntöön säännös vakuutusyhtiöitä koskevista sopivista pakkokeinoista, jos vakuutusyhtiön edustaja laiminlyö velvollisuutensa tehdä korvaustarjous kohtuullisen ajan kuluessa; edellytyksenä sille, että vakuutuksenantaja voi esittää korvaustarjouksen edellämainitussa määräajassa on, että vahingonkorvausvelvollisuutta ja aiheutunutta vahinkoa ei ole riitautettu, liikennevahinkojen yhteydessä vahingon kärsineiden on joskus vaikea saada selville sen vakuutusyhtiön nimeä, joka vastaa ajoneuvon käytöstä aiheutuneeseen vahinkoon liittyvästä vakuutusturvasta; jäsenvaltioiden olisi tällaisten vahingon kärsineiden etujen turvaamiseksi perustettava informaatiokeskuksia sen varmistamiseksi, että tällaiset tiedot ovat nopeasti saatavilla; mainittujen informaatiokeskusten on toimitettava vahingon kärsineille myös tietoja korvausedustajista; on välttämätöntä, että nämä toimielimet toimivat yhteistyössä ja vastaavat nopeasti tiedonsaantipyyntöihin, joita muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskukset esittävät, on tarpeen säätää, että jokin toimielin takaa korvausten maksamisen vahingon kärsineelle, jos vakuutuksenantaja ei ole määrännyt korvausedustajaa tai jos maksu myöhästyy huomattavasti; on tärkeää varmistaa myös, että vastaavanlaisissa tapauksissa vahingon kärsinyt voi ottaa suoraan yhteyttä tähän toimielimeen; toimielimellä on oltava oikeus saada korvaus vahingon kärsineelle maksamastaan korvauksesta; vakuutuksenantajaan kohdistuvien jatkotoimien helpottamiseksi vahingon kärsineen kotimaassa sijaitsevalla toimielimellä on automaattinen takaisinperimisoikeus vaatia korvausta vahingon kärsineen asemesta vastaavalta toimielimeltä valtiossa, johon vakuutusyhtiö on sijoittunut; viimeksimainitun toimielimen on helpompi käynnistää takaisinperimismenettely vakuutuksenantajaa vastaan, ja on tarpeen, että jokin toimielin takaa vahingon korvaamisen vahingon kärsineelle, jos vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajaa ei ole pystytty selvittämään; on oikeutettua säätää, että vahingon kärsineelle maksetusta korvaussummasta vasta lopulta sen jäsenvaltion toimielin, jossa on vakuuttamattoman ja vahingon aiheuttaneen ajoneuvon pysyvä kotipaikka, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Soveltamisala Tämän direktiivin tarkoituksena on antaa erityiset säännökset, joita sovelletaan vahingon kärsineisiin sellaisissa vahingoissa, a) jotka sattuvat muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa ja b) jotka on aiheuttanut moottoriajoneuvo, - joka on vakuutettu yrityksessä, joka on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, missä vahingon kärsinyt asuu ja - joka on rekisteröity muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vahingon kärsinyt asuu. 2 artikla Suora korvauksenvaatimisoikeus Jokaisen jäsenvaltion on varmistettava, että henkilöllä, joka on joutunut tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyyn onnettomuuteen, on oikeus vaatia korvausta suoraan vahingosta vastuussa olevan osapuolen vakuutuksenantajalta. 3 artikla Korvausedustaja 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistuakseen siitä, että jokainen vakuutusyritys, jolle on myönnetty toimilupa - direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivin 92/49/ETY 4 artiklalla, nojalla kattaa direktiivin 73/239/ETY liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvien riskit, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta, tai - direktiivin 73/239/ETY 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti, nimetä vapaasti kaikkiin muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, josta se on saanut toimilupansa, toimielimen (jäljempänä "korvausedustaja"). Korvausedustajan tehtävänä on sellaisista muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa tapahtuneista onnettomuuksista johtuneiden korvausvaatimusten hoito ja maksaminen, jotka on aiheuttanut edellä tarkoitettujen yritysten vakuuttama moottoriajoneuvo, joka on rekisteröity muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vahingon kärsinyt asuu. Korvausedustajalla on oltava joko asuinpaikka tai oltava sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa vahingon kärsinyt asuu. 2. Muutetaan direktiiviä 73/239/ETY seuraavasti: a) Lisätään direktiivin 8 artiklan 1 kohtaan seuraava alakohta: "f) ilmoittavat vakuutusyhtiöiden kuhunkin jäsenvaltioon nimeämien korvausedustajien nimet ja osoitteet, jos vakuutus kattaa liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin.". b) Lisätään direktiivin 23 artiklan 2 kohtaan seuraava alakohta: "h) ilmoittavat vakuutusyhtiöiden kuhunkin jäsenvaltioon nimeämien korvausedustajien nimet ja osoitteet, jos vakuutus kattaa liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin". 3. Korvausedustaja kokoaa kaikki tällaisiin korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet neuvotellakseen korvausten maksamisesta vakuutuksenantajalta saamiensa ohjeiden, pakollista liikennevakuutusta koskevien määräysten, sellaisena kuin ne on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa, sekä liikennevahinkoon sovellettavien kansallisten vastuusäännösten mukaan. Vaatimus korvausasiamiehen nimittämisestä ei poista vahingon kärsineeltä tai tämän vakuutuksenantajalta mahdollisuutta vaatia korvausta suoraan vahingon aiheuttajalta tai tämän vakuutuksenantajalta. 4. Korvausedustajalla on oltava riittävä ammattipätevyys. Edustajalla on oltava edellytykset tässä artiklassa mainittujen tehtävien hoitamiseen. 5. Korvausedustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet, jotta se voi edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, jotka voivat esittää korvausvaatimuksen, mukaan lukien korvausten maksaminen, ja jotta se voi edustaa yritystä tai tarvittaessa huolehtia sen edustamisesta tällaisia korvausvaatimuksia koskevissa asioissa tuomioistuimissa, jos se on oikeudellisesta toimivallasta ja siviiliasioita ja kauppaa koskevien päätösten täytäntöönpanosta 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen mukaista (7) sekä muiden kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista, ja jotta se voi edustaa yritystä viranomaisissa siinä jäsenvaltiossa, jossa se edustaa vakuutuksenantajaa. 6. Jäsenvaltioiden on säädettävä velvoitteista ja niihin liittyvistä pakotteista, jotta voitaisiin varmistaa, että kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona vahingon kärsinyt on jättänyt korvausvaatimuksensa joko vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai korvausedustajalle, - vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajan tai tämän korvausedustajan on esitettävä korvaustarjouksensa tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuus on vahvistettu ja joissa korvaussumma on määritetty, - vakuutuksenantajan, jolle korvausvaatimus on esitetty, tai tämän korvausedustajan on annettava asianmukainen vastaus korvausvaatimuksessa esitettyihin kohtiin tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuutta ei ole vahvistettu eikä vahingon kärsineelle aiheutunutta vahinkoa ole täysin määritetty. 7. Sovelletaan direktiivin 88/357/ETY 12 a artiklan 4 kohdan viimeistä luetelmakohtaa. 4 artikla Informaatiokeskus 1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä toimielin (jäljempänä `informaatiokeskus`), jonka tehtävänä on pitää rekisteriä alueellaan rekisteröidyistä moottoriajoneuvoista, vakuutusyhtiöistä, jotka myöntävät liikennevakuutuksia tällaisille ajoneuvoille, ja korvausedustajista, jotka vakuutusyhtiöt ovat nimenneet 3 artiklan mukaan, tai johdettava näiden tietojen keräämistä ja jakelua; korvausedustajien nimet on toimitettava informaatiokeskuksille tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti; informaatiokeskuksen tehtävänä on myös auttaa vahingon kärsineitä selvittämään liikennevakuutusta harjoittavien yritysten nimet, jotka vakuuttavat kyseisessä jäsenvaltiossa rekisteröityjä ajoneuvoja, sekä sille ilmoitettujen korvausedustajien nimet. 2. Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavia vakuutuksia myöntävät vakuutusyhtiöt toimittavat sen jäsenvaltion informaatiokeskukselle, jonka alueelle ne ovat sijoittautuneet, vakuuttamiensa, siinä jäsenvaltiossa rekisteröityjen ajoneuvojen rekisterinumeron, vakuutustodistuksen numeron sekä vakuutettujen nimet ja osoitteet. Ne toimittavat muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskuksille kuhunkin jäsenvaltioon 3 artiklan mukaisesti nimittämänsä korvausedustajan nimen ja osoitteen lisäksi tiedot, jotka koskevat näissä maissa rekisteröityjä ajoneuvoja, jotka vakuutusyhtiöt ovat palvelujen vapaan tarjoamisen oikeuden perusteella vakuuttaneet. 3. Jäsenvaltiot varmistavat, että henkilöllä, jolle on sattunut onnettomuus muualla kuin omassa asuinvaltiossaan, on oikeus pyytää asuinvaltionsa tai vahingon aiheuttaneen ajoneuvon rekisteröintivaltion informaatiokeskusta toimittamaan itselleen tietoja, jotka koskevat vakuutuksenantajan nimeä ja vakuutustodistuksen numeroa sekä vahingon kärsineen asuinvaltiossa toimivan vakuutuksenantajan korvausedustajan nimeä. Jos ajoneuvoa ei ole asianmukaisesti ja laillisesti vakuutettu, informaatiokeskus toimittaa vahingon kärsineelle omistajan tai tavanomaisen kuljettajan nimi- ja osoitetiedot. 5 artikla Korvaustoimielin 1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä toimielin (jäljempänä "korvaustoimielin"), jonka tehtävä on korvata jäsenvaltiossa asuvalle vahingon kärsineelle aiheutuneet sellaiset omaisuus- ja henkilövahingot, jotka on aiheuttanut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa rekisteröity ja vakuutettu ajoneuvo, jos vahingot aiheuttanut liikennevahinko tapahtuu toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa vahingon kärsinyt asuu. Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielin ryhtyy toimenpiteisiin kahden kuukauden kuluessa siitä, kun vahingon kärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen, jos: - vahingon aiheuttajan vakuutuksenantaja ei ole nimennyt korvausedustajaa 2 artiklan mukaisesti tai - vakuutuksenantaja tai korvausedustaja on laiminlyönyt vastauksen toimittamisen sellaisiin vahinkoilmoituksen kohtiin, jotka kuuluvat vakuutuksen piiriin, siten kuin se on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa, kansallisten liikenneonnettomuuteen sovellettavien vastuusäännösten mukaisesti eli vakuutuksenantaja tai korvausedustaja ei ole kolmen kuukauden kuluessa alkaen siitä päivästä, jona vahingon kärsinyt on jättänyt korvausvaatimuksensa joko suoraan vakuutuksenantajalle tai korvausedustajalle, tehnyt korvaustarjousta tai esittänyt perusteltua vastausta vahingon kärsineen esittämiin korvausvaatimuksiin taikka on hylännyt korvausvaatimuksen ilmoittamatta vahingon kärsineelle hylkäämispäätöksen perusteita. Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielimen on ilmoitettava vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai tämän korvausedustajalle, että vahingon kärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen ja että se aikoo vastata siihen kahden kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä. 2. Korvaustoimielimellä, joka on myöntänyt vahingon kärsineelle korvausta tämän asuinvaltiossa, on oikeus periä takaisin maksamansa korvaus vastaavalta toimielimeltä siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut; takaisin perittävä korvaus on maksettava kahden kuukauden kuluessa siitä, kun maksuvaatimus esitettiin. Tällöin siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, sijaitsevalle korvaustoimielimelle siirtyvät vahingon kärsineen oikeudet vahingon aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa vastaan, jos vahingon kärsineen asuinvaltion vastaava toimielin on maksanut vahingon kärsineelle korvauksen vahingosta. Jos korvaus, jonka vakuutuksenantaja on velvollinen suorittamaan vahingon kärsineelle, on vahvistettu oikeuden päätöksellä, vakuutuksenantajan omalla suostumuksella tai keskinäisellä sopimuksella, mainittu vakuutuksenantaja ei voi kieltäytyä korvauksen maksamisesta, ellei se pysty todistamaan, että korvaustoimielin ei ole ilmoittanut sille vaatimuksesta tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti tai että se on virheellisesti hyväksynyt perusteettomia korvausvaatimuksia tai yliarvioinut vahingon. Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielin sekä sen valtion korvaustoimielin, jossa vakuutuksenantajan pääkonttori sijaitsee, voivat myös vaatia maksamaan takaisin niille aiheutuneet asianmukaiset kustannukset. 3. Tämän artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kukin jäsenvaltio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueella sijaitseva korvaustoimielin maksaa tämän artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa takaisin toisen jäsenvaltion korvaustoimielimelle korvauksen, jonka tämä on suorittanut vahinkoa kärsineelle sellaisesta liikennevahingosta, jonka on aiheuttanut sellaisen vakuutusyhtiön vakuuttama ajoneuvo, jonka pääkonttori sijaitsee ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa. 6 artikla Tuntemattomaksi jäävät vakuutuksenantajat Jos vakuutuksenantaja jää tuntemattomaksi, ajoneuvoa on pidettävä vakuuttamattomana ajoneuvona. Vahingon kärsineelle aiheutettujen omaisuus- ja henkilövahinkojen korvaamisesta vastaa korvaustoimielin direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan ja siinä säädettyjen rajojen mukaisesti. Tässä artiklassa tarkoitettu korvaustoimielin, joka sijaitsee vahingon kärsineen asuinvaltiossa, korvaa vahingon. Tällä korvaustoimielimellä on oikeus esittää korvausvaatimus tämän direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa vahvistetuin edellytyksin sen maan vastaavalle toimielimelle, jossa on ajoneuvon vakituinen kotipaikka, tai tarvittaessa tämän jäsenvaltion vihreäkorttitoimistolle. 7 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava näistä toimista komissiolle viipymättä. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 24 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 8 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan . . . päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 9 artikla Seuraamukset Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarpeelliset toimenpiteet. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä säännökset komissiolle viimeistään 7 artiklassa mainittuna päivänä ja kaikki niiden muutokset mahdollisimman pian. 10 artikla Vastaanottajat Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. (1) EYVL L 103, 2.5.1972, s. 1. (2) EYVL L 129, 19.5.1990, s. 33. (3) EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1. (4) EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1. (5) EYVL C 308, 20.11.1995, s. 108. (6) EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17. (7) EYVL L 299, 31.12.1972.