Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi todistustaakasta sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa"



Virallinen lehti nro C 133 , 28/04/1997 s. 0034



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi todistustaakasta sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa" (97/C 133/12) Neuvosto päätti 17. lokakuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan ja sosiaalipolitiikkaa käsittelevässä pöytäkirjassa N:o 14 olevan 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiainjaosto antoi lausuntonsa 13. helmikuuta 1997. Esittelijänä oli Anne-Marie Sigmund. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 343. täysistunnossaan 26. helmikuuta 1997 seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 103 ääntä puolesta, 13 ääntä vastaan, ja 26 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Yhteisöllä on ollut jo 20 vuoden ajan merkittävä osa naisten yhteiskunnallisen tasa-arvon edistämisessä. Nojautuen perustamissopimuksen 119 artiklaan (jossa säädetään samapalkkaisuusperiaatteesta) yhteisö on juurruttanut tasavertaisen kohtelun periaatteen työelämän piiriin ja monille sosiaaliturvan aloille. Tämän lisäksi neuvosto on antanut kuusi direktiiviä, kaksi suositusta ja kymmenen päätöslauselmaa miesten ja naisten yhtäläisistä mahdollisuuksista ja tasavertaisesta kohtelusta. 1.2. Laajasta oikeudellisesta kehyksestä huolimatta tasavertaista kohtelua ja yhtäläisiä mahdollisuuksia ei ole vielä täysin taattu. Syrjinnän uhrien kohtaamat menettelytekniset ongelmat ja heidän tietämättömyytensä omista oikeuksistaan heikentävät usein yhteisön lainsäädännössä säädetyn perussuojan tehoa. 1.3. Komissio teki jo 27. toukokuuta 1988 ehdotuksen neuvoston direktiiviksi todistustaakasta miesten ja naisten samapalkkaisuuden ja tasa-arvoisen kohtelun alalla (). Komitea kannatti lokakuun 27. päivänä 1988 antamassaan lausunnossa komission ehdotusta ja painotti 24. huhtikuuta 1986 hyväksytyssä miesten ja naisten tasa-arvoisia mahdollisuuksia koskevassa toimintaohjelmassa (1986 1990) esitettyjen vaatimusten ajankohtaisuutta. Komission ehdotusta käsiteltiin neuvostossa moneen kertaan vuosina 1988 1994, ja sitä täytyi muuttaa useaan otteeseen, ennen kuin se hyväksyttiin neuvostossa. Neuvoston kokouksessa 23. marraskuuta 1993 yksitoista silloisista kahdestatoista jäsenvaltiosta pääsi yksimielisyyteen huomattavasti muutetusta direktiiviehdotuksesta. EY-sopimuksen 100 ja 235 artiklan edellyttämää täyttä yksimielisyyttä ei kuitenkaan saavutettu. Tammikuussa 1994 Euroopan parlamentti kehotti eurooppalaista sosiaalipolitiikkaa koskevaa valkoista kirjaa koskevassa päätöslauselmassaan komissiota tekemään uuden direktiiviehdotuksen. Komissio hyväksyi 5. heinäkuuta 1995 työmarkkinaosapuolten kuulemisen sellaisen asiakirjan pohjalta, jossa kerrattiin todistustaakkaa koskevat komission aiemmat toimet ja ehdotukset. Kahdessa yhteydessä kuultujen järjestöjen yhteinen kanta oli, että on äärimmäisen tärkeää soveltaa moitteettomasti miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevaa yhteisön lainsäädäntöä. Työmarkkinaosapuolet eivät kuitenkaan halunneet solmia sosiaalipolitiikasta tehdyn sopimuksen 4 artiklan mukaista sopimusta. Näin ollen komissio teki 17. heinäkuuta 1996 "ehdotuksen neuvoston direktiiviksi sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa" (). 2. Yleistä 2.1. Komitea on yleisesti ottaen tyytyväinen komission aloitteeseen tehdä kyseinen direktiiviehdotus. Se on myös komission kanssa samaa mieltä siitä, että yhteisötoimi on tarpeen tasavertaisen kohtelun periaatteen noudattamisen ja toteuttamisen takaamiseksi nykyistä paremmin. 2.2. Komitea katsoo, että sukupuolten tasavertainen kohtelu täytyy perustavanlaatuisena oikeudenmukaisuuden edellytyksenä voida toteuttaa myös käytännössä. Siksi komitea tukee toimia sellaisten vaikeuksien voittamiseksi, joihin ne, joilla on valitusoikeus, nykyisin törmäävät. 2.3. Komitea ei kuitenkaan yhdy komission perusteluosassa ilmaisemaan näkemykseen siitä, ettei ehdotettu toimenpide voi synnyttää pk-yritysten perustamista, ylläpitoa ja kehittämistä haittaavia hallinnollisia esteitä. Valitukset esitetään usein vasta pitkän ajan kuluttua niihin johtaneesta tapauksesta. Juuri pienten ja keskikokoisten elinkeinon- ja liikkeenharjoittajien, käsityöläisten, vapaiden ammattien harjoittajien ja maatalousyritysten saattaa olla vaikeaa tai jopa mahdotonta esittää vastaavaa todistusaineistoa, sillä niiden ei pienen kokonsa vuoksi ole välttämättä tarpeen kirjata muutenkin selkeitä organisatorisia ja työhön liittyviä menettelyjä. Toisaalta dokumentointivelvollisuus aiheuttaisi tällaisille yrityksille mahdollisesti kestämättömän hallinnollisen ja taloudellisen lisärasituksen. Komitea haluaa kuitenkin tehdä selväksi, että näistä epäilyistä huolimatta komitean pääosiltaan kannattama direktiivi koskee rajoituksetta myös pk-yrityksiä. Muutoin komitea toivoo, että komissio ottaa tämän asiaintilan huomioon asianomaisin toimin pk-yritysten luomista, ylläpitoa ja kehittämistä edistävissä ohjelmissaan. Oikeusturvasyistä tätä ei voida kuitenkaan ottaa huomioon tulevaa direktiiviä sovellettaessa. 2.4. Direktiiviä on tarkoitus soveltaa kaikkiin sukupuolen perusteella tapahtuvaa syrjintää koskeviin yhteisön nykyisiin säännöksiin, joissa ei nimenomaisesti kielletä tämän direktiivin soveltamista. Elleivät jäsenvaltiot toisin määrää, tämä direktiivi ei koske rikosasioita. 2.5. Direktiiviehdotuksessa käsitellään kolmea aihepiiriä: välillisen syrjinnän käsite (2 art.), todistustaakka (4 art.), menettelyt (5 art.). 3. Erityistä 3.1. Välillinen syrjintä (2 art.) 3.1.1. Toistaiseksi yhteisön lainsäädännössä ei määritellä "välillisen syrjinnän" käsitettä. Asiaa koskevissa direktiiveissä käsitettä käytetään sitä määrittelemättä. Tällä hetkellä välillisen syrjinnän käsite on määritelty vain Irlannin, Italian ja Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä. 3.1.2. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin viime vuosina luonut varsin yhtenäisen ja selkeän oikeuskäytännön. Tuomioistuimen mukaan välillinen syrjintä on kyseessä, jos "jokin puolueettomalta vaikuttava säännös, peruste tai käytäntö vaikuttaa huomattavasti suurempaan osaan toista sukupuolta olevia henkilöitä". 3.1.3. Komissiolla on sama lähtökohta. TSK on tyytyväinen siihen, että "välillinen syrjintä" määritellään direktiivissä tuomioistuimen määrittelyperusteiden mukaisesti, sillä näin edistetään oikeussuojaa. Lisäksi näin korostetaan kyseisen käsitteen merkitystä. Tämän määritelmän pitäisi helpottaa kansallisia viranomaisia päättämään itsenäisesti yksittäistapauksissa, onko kyseessä välillinen syrjintä. 3.1.4. Komitean mielestä viittaus siviilisäätyyn tai perhesuhteisiin on käsitettävä esimerkinomaisesti. Direktiivitekstin ilmaus "erityisesti" saattaa johtaa vääriin tulkintoihin. Komitea ehdottaakin, että sana "erityisesti" korvataan sanalla "esimerkiksi". 3.2. Todistustaakka (4 art.) 3.2.1. Vaikka komissio sanoo ehdotuksensa perusteluosassa yksiselitteisesti, ettei sen tarkoituksena ole 4 artiklan 1 kohdassa säätää todistustaakan täydellisestä kääntämisestä, tämä ei käy direktiivitekstistä riittävän selkeästi ilmi. 3.2.2. Komitea katsoo, että todistustaakkakysymyksen eri näkökohdat huomioon ottaen 4 artiklaa täytyy yksinkertaistaa, selventää ja rajata. Vaikuttaa asianmukaiselta, että toisaalta säädetään vastaajana olevalle työnantajalle myötävaikutus- ja selvitysvelvollisuus, toisaalta määrätään, minkälaista näyttöä syrjinnästä voidaan vaatia. 3.2.3. Komitea ehdottaa, että tasa-arvoperiaatteen oikeudellisen toteutumisen varmistamiseksi säädetään, että todistustaakka säilyy pääasiassa kantajalla, mutta sukupuoleen perustuvaa syrjintää merkitsevien tosiasioiden osalta riittää, kun kantaja esittää ne siten, että niiden perusteella voidaan olettaa syrjintää tapahtuneen. Tämä tarkoittaa, että oikeuden ei tarvitse toisin kuin useissa kansallisissa oikeusjärjestelmissä pitää lähes kiistattomasti todistettuna, että syrjintää on tapahtunut (tämä tekisi kanteen nostamisesta syrjintätapauksissa käytännössä äärimmäisen vaikeaa), vaan riittää, että oikeus kaikki seikat huomioon ottaen pitää tätä varsin todennäköisenä. Näin ollen sukupuoleen perustuvan syrjinnän kohdalla riittää perusteltu oletus huonommasta kohtelusta. Tämä vapauttaa kantajaosapuolen vaikeasta velvollisuudesta näyttää oikeudelle jäännöksettömästi toteen, että syrjintää on tapahtunut. Kulloisessakin tapauksessa jäsenvaltion oikeusistuimen tuomarien on arvioitava esitetyt väitteet kansalliset säädökset huomioon ottaen. Tällainen järjestely olisi komitean mielestä tasapuolinen, sillä se helpottaa kantajan todistustaakkaa, mutta antaa myös vastaajalle mahdollisuuden selvittää, ettei kyseessä ole sukupuoleen perustuva syrjintä. 3.2.4. Komissio toteaa myös perusteluissaan, ettei halua todistustaakan täydellistä kääntämistä. Selitysten kohta 27. ei komitean mielestä kuitenkaan vastaa 4 artiklan 1 kohdan muotoilua. 3.2.5. Komitea ehdottaakin mahdollisimman selkeän muotoilun vuoksi seuraavaa: 3.2.5.1. Ehdotuksen 4 artiklan otsikko olisi muotoiltava seuraavasti: "Sukupuoleen perustuvan syrjinnän näyttäminen toteen" 3.2.5.2. Ehdotuksen 4 artiklan 1 kohta tulisi muotoilla seuraavasti: "Jäsenvaltiot varmistavat kansallisten oikeusjärjestelmiensä mukaisesti seuraavaa: a) kun henkilö, joka katsoo kärsineensä siitä, että hänen kohdallaan ei ole sovellettu tasa-arvoisen kohtelun periaatetta, esittää tuomioistuimessa tai muussa toimivaltaisessa elimessä todisteen, jonka perusteella voidaan todistetusti olettaa, että kyseessä on sukupuoleen perustuva syrjintä, todistustaakka siirretään vastaajalle, jonka on näytettävä toteen, ettei tasa-arvoisen kohtelun periaatetta ole rikottu. Näytön pieninkin riittämättömyys tulkitaan kantajan edun mukaisesti sikäli kuin tämä on esittänyt perustellun syrjintäoletuksen. b) vastaajan, joka soveltaa avointa järjestelmää tai tekee muun kuin avoimen päätöksen, on näytettävä toteen, että syrjinnäksi oletettu toiminta perustui puolueettomiin tekijöihin, jotka eivät liittyneet mitenkään sukupuoleen perustuvaan syrjintään. c) kantajan ei tarvitse näyttää toteen vastaajan syyllisyyttä todistaakseen, että sukupuoleen perustuvan syrjinnän kieltoa on rikottu." 3.3. Menettelyt (5 art.) 3.3.1. Tässä artiklassa säädetään, että tuomioistuimet ja muut elimet voivat "määrätä asianmukaisia toimenpiteitä syrjintäkanteiden tehokkaan tutkimisen varmistamiseksi". Lisäksi siinä säädetään asian osapuolten tietojenantovelvollisuudesta, joka tosin koskee vain tiettyjä tilanteita. 3.3.2. Komitea epäilee vahvasti, voidaanko tästä oikeudenalasta säätää yhteisön tasolla ja arvelee, että olisi läheisyysperiaatteen nojalla jätettävä jäsenvaltioiden itsensä päätettäväksi, miten ne järjestävät oman lainsäädäntönsä tässä asiassa. Komitea vaatii komissiota tutkimaan tämän perusteellisesti. Mikäli kyseisiä säädöksiä ei todellakaan voida hyväksyä Euroopan tasolla, komitea ehdottaa 5 artiklan poistamista. Bryssel, 26. helmikuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () EYVL N:o C 176, 5.7.1988 () KOM(96) 340 lopull. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Keskustelussa hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat vähintään yhden neljäsosan annetuista äänistä: Kohta 3.3.2 Korvataan kohdan molemmat alakohdat seuraavalla tekstillä: "Komitea katsoo, että tällaiset toimenpiteet ovat tarpeen, jotta direktiivi voidaan toteuttaa käytännössä. Haluamme kuitenkin huomauttaa, että 5 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden tulee taata tietyt menettelyt, mutta ei sitä, miten tämä tulee tehdä." Perustelu Ilman 5 artiklaa direktiivi menettäisi tehonsa. Koska 5 artiklassa ei määrätä, kuinka jäsenvaltioiden tulee järjestää asianomaiset oikeusmenettelynsä, ei ole mitään syytä kyseenalaistaa direktiiviä läheisyysperiaatteeseen vedoten. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 45, ei-ääniä: 77, tyhjiä: 9.