Komission kertomus - Komission yhteenvetokertomus jäsenvaltioiden laatimista tiedonannoista, jotka koskevat tarkastustoimintaa ja sen tuloksia sekä periaatteellisia kysymyksiä perinteisten omien varojen alalla - Varainhoitovuosi 1998 - (neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 17 artiklan 3 kohta) /* KOM/2000/0107 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS - Komission yhteenvetokertomus jäsenvaltioiden laatimista tiedonannoista, jotka koskevat tarkastustoimintaa ja sen tuloksia sekä periaatteellisia kysymyksiä perinteisten omien varojen alalla - Varainhoitovuosi 1998 - (Neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 17 artiklan 3 kohta) Komission yhteenvetokertomus jäsenvaltioiden laatimista tiedonannoista, jotka koskevat tarkastustoimintaa ja sen tuloksia sekä periaatteellisia kysymyksiä perinteisten omien varojen alalla - Varainhoitovuosi 1998 - (Neuvoston asetuksen (ETY, Euratom) N:o 1552/89 17 artiklan 3 kohta) 1. Johdanto 1. Asetuksella 1552/89 [1] jäsenvaltioiden tehtäväksi annettiin ns. perinteisten omien varojen kerääminen ja sen varmistaminen, että unionin talousarvion hyväksi muodostuneet velat (pääasiassa tuontitullit) todetaan, merkitään kirjanpitoon, peritään ja asetetaan komission käyttöön. [1] Yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 88/376/ETY soveltamisesta 29 päivänä toukokuuta 1989 annettu neuvoston asetus (ETY, Euratom) N:o 1552/89 (uusi versio: päätös 94/728/ETY). Komissio saa tietoja näistä toimista niiden kertomusten perusteella, joita jäsenvaltiot toimittavat asetuksen N:o 1552/89 nojalla. Kyseisen asetuksen 17 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on tiedotettava komissiolle puolivuosittaisissa kertomuksissa erityisesti tarkastustoiminnastaan. Neuvoston asetuksella (ETY, Euratom) N:o 1355/96 [2] on muutettu näiden kertomusten muotoa. Ne laaditaan nyt vuosittain ja komissio on velvoitettu laatimaan niistä yhteenveto tiedoksi budjettivallan käyttäjälle. [2] Neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1355/96, annettu 8 päivänä heinäkuuta 1996, 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun asetuksen N:o 1552/89 muuttamisesta. 2. Kertomuksista laadittujen yhteenvetojen tarkoituksena on luoda kansallisella tasolla suoritetuista tarkastuksista ja niiden tuloksista tilannearvio sekä muodostaa kokonaiskuva petosten ja sääntöjenvastaisuuksien määrästä Euroopan unionin perinteisten omien varojen alalla. Yhteenvetojen tarkoituksena on myös antaa komissiolle mahdollisuus suorittaa asiakirjojen lisätarkastuksia ja hyödyntää optimaalisella tavalla riskianalyysia oman tarkastusohjelmansa laatimisessa. Kun asetusta N:o 1552/89 vuonna 1996 muutettiin puolivuotiskertomusten huonojen tulosten vuoksi, todettiin, että kansallisten kertomusten välisten huomattavien erojen ja eräiden peruskäsitteiden tulkintaerojen aiheuttamiin ongelmiin olisi löydettävä ratkaisu. Asiasta keskusteltiin perusteellisesti omia varoja käsittelevässä neuvoa-antavassa komiteassa, minkä jälkeen jäsenvaltioille toimitettiin maaliskuussa 1997 vuosikertomusmalli [3]. Siinä esitettiin, mitä tietoja jäsenvaltioiden on toimitettava petosten ja sääntöjenvastaisuuksien alalla, ja pyrittiin yhdenmukaistamaan toimitettavia kirjanpitotietoja. [3] Komission päätös 97/245/EY, tehty 20 päivänä maaliskuuta 1997 (asiak. KOM(97) 800 lopull.). Koska jäsenvaltioilla oli vaikeuksia tietojen yhdenmukaistamisessa, varainhoitovuotta 1996 koskevat kertomukset saapuivat komissioon huomattavasti myöhässä. Saamiensa tietojen perusteella komissio totesi, että jäsenvaltiot eivät vielä olleet hyödyntäneet kertomusmallia, ja päätti olla julkaisematta yhteenvetoa kertomuksista. Yhteenveto laadittiin kuitenkin toukokuussa 1998 [4] ja sitä tarkasteltiin omia varoja käsittelevässä neuvoa-antavassa komiteassa 8. heinäkuuta 1998. [4] Asiak. nro XIX/24329/98, 27.5.1998. Varainhoitovuotta 1997 [5] koskevien kertomusten perusteella tulokset olivat pääosin odotettua heikommat. Komissio katsoi, ettei se pystynyt vielä tekemään täysin pitäviä päätelmiä vertailukelpoisten ja toisinaan jopa luotettavien tietojen puuttuessa. [5] KOM (1999) 110 lopull. 12.3.1999 3. Komissio toteaa, että verrattuna varainhoitovuoteen 1997 on tapahtunut selvää kohennusta tavassa, jolla jäsenvaltiot esittävät tietoja, vaikka eräissä tapauksissa onkin jouduttu pyytämään täydentäviä tietoja. Se on tullut siihen tulokseen, että vaikkei kertomus olekaan kattava ja yhdenmukainen, sen julkaiseminen voi auttaa ymmärtämään perinteisten omien varojen alalla nykyään esiintyviä ongelmia ja kannustaa jäsenvaltioita parantamaan toimittamiensa tietojen laatua. Lisäksi oli tarkoitus analysoida asetuksen N:o 1552/89 soveltamisessa ilmenneitä periaatteellisia ja varsinkin riita-asioihin liittyviä kysymyksiä. Saatujen kokemusten perusteella komissio kuitenkin katsoo, että jäsenvaltioiden ilmoittamat ongelmat käsitellään paremmin, kun ne annetaan tiedoksi neuvoa-antavalle komitealle sitä mukaa kuin niitä ilmenee, eikä niitä analysoida 17 artiklan 3 kohtaan perustuvissa kertomuksissa. Tähän analyysiin liittyvissä taulukoissa esitetään ja selitetään komission jäsenvaltioille toimittaman kertomusmallin avainkäsitteitä. Jokaisen taulukon yhteydessä esitetään selityksiä ja perustellaan käytetyn indikaattorin merkitys ja tehtävä. 2. Jäsenvaltioiden kertomusten analyysi Kansallisia kertomuksia analysoimalla pyritään selvittämään kahdentyyppistä perustietoa. Tarkoituksena on antaa yleiskuva jäsenvaltioiden tarkastustoiminnasta sekä arvioida petosten ja sääntöjenvastaisuuksien torjuntaa. Tästä syystä kootaan ensiksi tarkastustoimintaan liittyvät tiedot, jotka koskevat kunkin jäsenvaltion kansallisten viranomaisten käsittelemien ilmoitusten määrää maahantuontivaiheessa ja tarkastusvaiheessa (jälkikäteen) sekä tarkastuksiin osallistuvan henkilöstön lukumäärää. Tämä antaa viitteen tarkastustoiminnan laajuudesta suhteessa tuonnin määrään kussakin jäsenvaltiossa. Kansalliset kertomukset sisältävät myös tietoja, joiden avulla voidaan mitata ja luokitella petostentorjunnan tuloksia ja petosmenettelyjä. Petosten kansainvälisen luonteen vuoksi ja jotta voitaisiin osoittaa niiden esiintymistavat yhteisön tullialueella, maakohtaiset numerotiedot (tapausten lukumäärä ja niiden arvo) lasketaan yhteen kaikkien jäsenvaltioiden osalta. Tässä analyysissa esitetään erikseen petostentorjunnan eri vaiheita koskevat tiedot: tapausten tutkiminen ja paljastaminen, rahamäärien arviointi ja kirjaaminen sekä tullien periminen. Tietoja myös vertaillaan muihin tietoihin, joita jäsenvaltiot ovat toimittaneet perimättä olevien omien varojen kirjanpidon ja petoksia koskevien ilmoituslomakkeiden yhteydessä. Näin halutaan valottaa omia varoja koskevia ongelmia ja paljastaa mahdolliset epäkohdat näiden varojen toteamisessa ja yhteisölle tilittämisessä. Analyysissa myös luokitellaan petokset ja sääntöjenvastaisuustapaukset kunkin tullimenettelyn ja petostyypin mukaan. Kansallisia kertomuksia koskevaa analyysia laatiessaan komissio on hyödyntänyt myös aiempina varainhoitovuosina toimitettuja vastaavia tietoja, vaikka tietääkin niiden olevan osittain puutteellisia ja vertailukelvottomia. Vaikka eri vuosilta koottujen tietojen vertailu on varsin rajoittunutta, sen avulla voidaan kuitenkin tehdä päätelmiä jäsenvaltioiden tarkastustoiminnan kehittymisestä ja tuloksista sekä omien varojen perimiseen vaikuttavista pääsuuntauksista. 2.1. Jäsenvaltioiden tarkastustoiminta Kokonaiskuva tarkastustoiminnasta voidaan saada vertaamalla kunkin jäsenvaltion vastaanottamia tulli-ilmoituksia, tullauksen jälkeen tarkastettuja ilmoituksia ja tällaisiin tarkastuksiin osallistuvan erityishenkilöstön määrää. Liitteessä 1 esitetään tämä vertailu ja osoitetaan tarkastettujen ilmoitusten määrä sekä tarkastettujen ilmoitusten määrä henkilöä kohden. Samalla se antaa kuvan tuonnin määrästä yhteisön tullialueella. Jotta nämä tarkastustoimintaa koskevat luvut asettuisivat todellisiin suhteisiinsa, liitteessä 2 vertaillaan jäsenvaltioiden tarkastustoiminnan kokonaistilannetta varainhoitovuosina 1996 ja 1998. Liitteessä 1 ja 2 esitetyn kahden taulukon perusteella voidaan havaita seuraavaa: (a) Vastaanotettujen ilmoitusten määrä Vuonna 1998 ilmoituksia otettiin vastaan yhteensä 95 302 846. Useimmissa jäsenvaltioissa ilmoitusten määrä on noussut, Kreikassa jopa lähes kaksinkertaistunut. Tarkasteltavana olevien neljän vuoden osalta voidaan todeta, että vuonna 1998 tullitoimintojen määrä edellisvuoteen verrattuna aleni Suomessa hieman ja Ranskassa huomattavasti: lähes 10 miljoonasta alle 7 miljoonaan. Kuten aiempinakin varainhoitovuosina, eri jäsenvaltioita koskevien tietojen vertailu paljastaa huomattavan eron Alankomaissa ja Saksassa vastaanotettujen ilmoitusten määrässä verrattuna Yhdistyneeseen kuningaskuntaan varsinkin, kun vertaillaan todettujen perinteisten omien varojen osuutta (A- ja B-kirjanpidossa) jäsenvaltioittain. Alankomaita ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta tämän osuuden ja ilmoitusten lukumäärän välinen suhde on melko vakaa, kuten seuraavasta kuviosta käy ilmi: >VIITTAUS KAAVIOON> (b) Tullauksen jälkeiset tarkastukset On todettava, että tarkastettujen ilmoitusten määrää koskevia tietoja ei ole mahdollista vertailla jäsenvaltioiden välillä (tullauksen jälkeen tarkastettujen ilmoitusten osuus). Vain yhdeksän jäsenvaltiota on ilmoittanut tullauksen jälkeen tarkastettujen ilmoitusten todellisen määrän (ks. myös liitteen 1 taulukon selitykset). Tilanne on kuitenkin parantunut edellisvuodesta, koska nyt vain Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole toimittaneet tietoja. Näistä puutteista huolimatta on syytä korostaa, että tullauksen jälkeen tarkastettujen ilmoitusten määrä on selvästi lisääntynyt: vuonna 1997 niitä oli 2,3 miljoonaa ja vuonna 1998 peräti 4,6 miljoonaa. Sen sijaan Suomessa ja Tanskassa näiden ilmoitusten määrä on voimakkaasti vähentynyt. Henkilöstömäärän lisäys (+1,1 %) ei kuitenkaan riitä selittämään tullauksen jälkeen suoritettujen tarkastusten voimakasta lisääntymistä (+96 %) vuonna 1998. Komissio ei toistaiseksi ole pystynyt selvittämään tämän kehityksen laajuutta, koska sitä ei voida perustella toimenpiteiden määrän vaihtelulla. Se saattaa johtua tarkastustoiminnan vähenemisestä (Italiassa ja Suomessa kolmena varainhoitovuonna), tarkastusten suuntaamisesta selvästi uusiin kohteisiin tai uusien kirjanpitomenetelmien käyttöönotosta (Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa, Itävallassa ja Ruotsissa). Samoin voidaan todeta, että tarkastusten määrä on yleensä ottaen lisääntynyt, joskin luvut vaihtelevat huomattavasti eri jäsenvaltioiden välillä, esimerkiksi Kreikassa (25 %) tai Italiassa (1,73 %) ja Irlannissa (1,22 %). (c) Tullauksen jälkeisistä tarkastuksista vastaava henkilöstö Vertailtaessa tullauksen jälkeisistä tarkastuksista vastaavan erityishenkilöstön määrää ja tarkastettujen ilmoitusten määrää voidaan todeta, että erot kansallisten viranomaisten sisäisissä organisaatioissa tekevät jäsenvaltioiden välisen vertailun melko hankalaksi. Tullihenkilöstön kokonaismääräksi Euroopan unionissa arvioidaan (tavanomaisin varauksin) 84 116 henkeä. Liitteessä 2 esitetyt luvut osoittavat, että tullilaitosten henkilökunnan määrä lisääntyi vuonna 1998 vain niukasti (1,7 %, kun vastaava luku vuosien 1996 ja 1998 välisenä aikana oli 13 %). Poikkeuksena tästä oli Yhdistynyt kuningaskunta, missä tullihenkilöstön määrä kasvoi voimakkaasti. Tarkastushenkilöstön määrä on kehittynyt vastaavalla tavalla (+15 % vuodesta 1996 vuoteen 1998, +1,1 % vuodesta 1997 vuoteen 1998). 2.2. Petokset ja sääntöjenvastaisuudet 2.2.1. Todetut ja vuonna 1998 perityt rahamäärät Petostentorjunnan vuosikertomukset sisältävät kahdentyyppisiä tietoja petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista: toisaalta tietoja todettujen tapausten lukumäärästä ja toisaalta kirjapitotietoja. Tämän vuoksi liitteessä 3 olevassa taulukossa esitetään kolme tilastoa: todettujen tapausten lukumäärä, niiden arvo ja perityt rahamäärät. Tämä antaa kuvan petosvirroista koko yhteisön tullialueella sekä niiden torjuntaan käytetyistä voimavaroista. Edellä mainittujen lukujen perusteella voidaan laskea perintäaste, joka antaa alustavia viitteitä siitä, miten paljon kukin jäsenvaltio on ensimmäisen vuoden kuluessa panostanut petosten kohteena olleiden maksumäärien perintään. Taulukosta käyvät ilmi myös jäsenvaltioittain todetut ja perityt rahamäärät verrattuna koko yhteisössä todettuihin ja perittyihin rahamääriin. Aluksi on syytä kiinnittää huomiota siihen, että taulukon sarakkeessa (2) esitetyt petosten ja sääntöjenvastaisuuksien lukumäärää koskevat tiedot ovat varsin epäyhtenäisiä. Itse asiassa luvuilla ei ole mitään tekemistä jäsenvaltioissa vallitsevan todellisen tilanteen kanssa esimerkiksi silloin kun sille on ominaista merkittävä kolmansien maiden tavaroiden liikenne (Saksa). Tuhansiin tapauksiin nousevat luvut voivat merkitä sitä, että jäsenvaltio on ilmoittanut kaikki kansallisten viranomaisten vuoden aikana käsittelemät rikkomistapaukset. Toiset jäsenvaltiot sen sijaan näyttävät ilmoittaneen vain osan todetuista rikkomistapauksista. Tietojen vertailu kaikkien jäsenvaltioiden kesken paljastaa huomattavia ja vaikeasti tulkittavia eroavuuksia. Esimerkiksi Belgiassa on todettu kaksi kertaa niin paljon tapauksia kuin Saksassa ja yhtä paljon kuin Alankomaissa (sarake 3). Yhdistyneessä kuningaskunnassa taas on havaittu (arvoltaan yli 100 000 euron tapauksia) suunnilleen kolme kertaa niin paljon kuin Alankomaissa. Ainoa selitys näille eroille on, että petosten ja sääntöjenvastaisuuksien käsitettä tulkitaan eri maissa eri tavoin tai että tilastoa varten on toimitettu vain petoksia koskevat tiedot eli tapaukset, joiden arvo on yli 10 000 euroa, kuten asetuksen N:o 1552/89 6 artiklan 4 kohdassa säädetään. Tarkasteltaessa sarakkeessa (7) esitettyä perintäastetta on muistettava, että kysymys on bruttoarvoista ja että todettuihin määriin on mahdollisesti tehtävä vielä korjauksia ja peruutuksia. Lisäksi vuoden aikana perityt määrät liittyvät usein aiempina vuosina todettuihin määriin. Näin ollen perintäastetta ilmaiseva luku voi toimia ainoastaan tilastollisena indikaattorina, joka antaa melko yleisen kuvan perintätilanteesta ennen tarvittavia korjauksia. Tässä tilanteessa voidaan todeta, että kaikki jäsenvaltiot mukaan luettuna keskimääräinen perintäaste on selvästi noussut (37,63 %) vuodesta 1997 (23,26 %). Nousuun ovat vaikuttaneet lukuisten jäsenvaltioiden (Tanskan, Espanjan, Irlannin, Luxemburgin, Alankomaiden, Portugalin, Suomen ja Ruotsin) ilmoittamat luvut. Yhdessä nämä jäsenvaltiot kattavat 30 % todetuista määristä ja keskimäärin 83 % perityistä määristä. Sen sijaan muissa jäsenvaltioissa (Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) todettujen määrien osuus on 70 % ja perittyjen määrien osuus vain 20 %. Näin huomattava ero jäsenvaltioiden välillä vaikeuttaa toiminnan tehokkuuden arviointia: kyse voi olla puutteista sekä rahamäärien toteamisessa että niiden perinnässä. Jos tarkastellaan jäsenvaltioiden toteamia ja perimiä määriä yhteensä kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 1998 (taulukon sarakkeet 4 ja 6), voidaan todeta, että eräiden kansallisten viranomaisten yhteensä toteamien ja perimien määrien suhteellinen osuus poikkeaa toisistaan epätavallisen paljon. Ero näyttäisi kuitenkin johtuvan ennen muuta todettujen määrien eroista. Erityisesti kahden jäsenvaltion (Saksan ja Alankomaiden) osalta toteutuneet prosenttiosuudet kaipaavat lisäselvityksiä, jotta niitä voidaan tulkita asianmukaisesti. 2.2.2. Todettujen rahamäärien ja perintäasteen vaihtelu Koska petosten ja sääntöjenvastaisuuksien käsittelylle ovat ominaisia kausivaihtelut, liitteessä 4 olevan taulukon tarkoituksena on osoittaa tärkeimmät suuntaukset tarkastelemalla petosten määrän kehitystä usean vuoden aikana. Vertailtaessa petoksia ja sääntöjenvastaisuuksia koskevia tietoja vuosilta 1995-1998 voidaan todeta, että muutoksiin on monenlaisia syitä. Kyse voi olla tarkastustoiminnan tehostumisesta tai petosten ja sääntöjenvastaisuuksien tilapäisestä lisääntymisestä tai tavallista suurempien yksittäisten petos- tai sääntöjenvastaisuustapauksien paljastumisesta. a. Petokset ja sääntöjenvastaisuudet Useimmissa jäsenvaltioissa (10) petosten määrä on lisääntynyt edellisvuodesta. Sen sijaan Saksassa petosten määrä on vähentynyt tasaisesti ja Portugalissa huomattavasti. Kaiken kaikkiaan tapausten määrä on lisääntynyt 25 % vuodesta 1997. Analyysissa törmätään tietojen vertailtavuuden ongelmaan. Tiedot koskevat joko vain petoksia koskevissa ilmoituksissa ilmoitettuja rikkomisia, jotka ovat arvoltaan yli 10 000 ecun tapauksia (Yhdistynyt kuningaskunta ja mahdollisesti Saksa) tai kaikkia rikkomistapauksia (muut jäsenvaltiot). Seuraaviin havaintoihin on kuitenkin syytä kiinnittää erityistä huomiota: - Saksassa todettujen tapausten määrä on jatkuvasti vähentynyt siten, että vuonna 1998 todettuja tapauksia on vain puolet vuonna 1995 ilmoitetusta määrästä. - Tanskassa tapausten määrä on 6 kertaa edellisvuotta suurempi. - Itävallassa tapausten lukumäärä on kasvanut räjähdysmäisesti (64 tapausta vuonna 1997, 15 474 vuonna 1998); vuonna 1995 tapauksia oli 47 783. Jyrkkä kasvu on verrattavissa Ruotsin tilanteeseen vuonna 1997, ja saattaa johtua siitä, että ilmoituksiin on otettu myös alle 10 000 euron tapaukset. Eräät erot eivät kuitenkaan ole perusteltavissa kausivaihteluilla ja ne edellyttävätkin jäsenvaltioilta lisäselvityksiä (tapausten määrän väheneminen Saksassa ja Portugalissa ja toisaalta lisääntyminen Tanskassa ja Itävallassa). b. Todetut rahamäärät Vuosien 1995-1998 absoluuttisten arvojen perusteella kaikkien maiden yhteenlasketut havainnot ovat kolminkertaistuneet. Vuonna 1998 tapausten arvo on kuitenkin hieman laskenut ja on 0,78 % vuoden 1997 vastaavasta luvusta. Tapausten yhteenlaskettu arvo on kuitenkin muuttunut eri maissa vaihtelevasti. Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Luxemburgissa ja Irlannissa kasvu on ollut hyvin voimakasta ja Suomessa ja Itävallassa vähäisempää (arvo on kaksinkertaistunut). Eräät kehityssuuntaukset ovat kuitenkin vaikeasti selitettävissä. Esimerkiksi Belgiassa todettujen tapausten yhteenlaskettu arvo on laskenut 42 % kaudella 1995-1998, vaikka tapausten lukumäärä on samaan aikaan kaksinkertaistunut. Tanskassa taas tapausten arvo on laskenut 27 %, vaikka lukumäärä on kasvanut 21-kertaiseksi. Alankomaissa sen sijaan tapausten arvo on laskenut 58 %, vaikka niiden lukumäärä on pienentynyt vain 7 %. Yleisesti voidaan siis todeta, että vuonna 1998 jäsenvaltioiden havaitsemien rikkomistapausten lukumäärä on kasvanut voimakkaasti, kun taas niiden arvo on laskenut edellisvuoteen verrattuna. Myös Saksan tilanteesta on syytä mainita erikseen. Tapausten arvo ja lukumäärä ovat siellä kehittyneet samaan suuntaan, mutta komissio hämmästelee, miksi kumpikin luku on vähentynyt 60 %. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen sijaan tapausten arvo on kolminkertaistunut, kun taas niiden lukumäärä on kasvanut tasaisesti mutta kohtuullisesti. Komissiolla ei ole hallussaan tietoja, joiden avulla se pystyisi selittämään edellä kuvaillut ilmiöt. Jäsenvaltioita kehotetaankin toimittamaan näiltä osin täydentäviä tietoja. c. Perintäaste Perityt rahamäärät ovat vuosina 1995-1998 kasvaneet selvästi kaikissa jäsenvaltioissa (Tanskassa nelinkertaisiksi, Itävallassa kymmenkertaisiksi ja Ruotsissa 48-kertaisiksi). Kuudessa maassa luvut ovat kuitenkin pienentyneet (Irlannissa, Portugalissa, Suomessa ja ennen muuta Belgiassa, Kreikassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Luxemburgia lukuun ottamatta kolmessa jäsenvaltiossa (Italiassa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) perintäasteen pienenemiseen liittyy myös todettujen määrien pieneneminen. Perintäasteen pienenemiseen näissä jäsenvaltioissa voi olla useita syitä: kausivaihtelu (todetun määrän perustana olevat petostyypit), muutokset toteamismenettelyissä ja niiden korjauksiin liittyvissä käytännöissä tai perintätoiminnan heikkeneminen. 2.2.3. Todetut määrät ja kirjanpitoon merkityt määrät Kaikki todetut perinteiset omat varat on otettava huomioon kirjanpidossa. Perityt ja vakuudelliset määrät, jotka ovat riidattomia, merkitään A-kirjanpitoon (asetuksen N:o 1552/89 6 artiklan 2 kohdan a alakohta) ja perimättä olevat ja kiistanalaiset merkitään B-kirjanpitoon, vaikka ne olisivatkin vakuudellisia (saman asetuksen 6 artiklan 2 kohdan b alakohta). Todetuista petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista huomattava osa kuuluu B-kirjanpitoon, koska ne ovat kiistanalaisia tai niiltä puuttuu vakuus. Onkin hyödyllistä vertailla jäsenvaltioiden vuosikertomuksissaan esittämiä todettuja määriä ja B-kirjanpitoon merkittyjä kokonaismääriä vuonna 1998: ks. liitteessä 5 oleva taulukko. Vuonna 1998 saatiin kahdeksassa jäsenvaltiossa negatiivinen erotus, kun todettujen petosten ja sääntöjenvastaisuuksien kokonaisarvosta vähennettiin B-kirjanpitoon merkitty kokonaismäärä (= todetut mutta perimättä olevat varat). Tilanne voi johtua siitä, että nämä maat ovat vuosikertomusmallin [6] ohjeista poiketen toimittaneet tietoja ainoastaan 10 000 ecun rajan ylittävistä petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista. [6] Jäsenvaltioiden tiettyjen komissiolle annettavien ilmoitusten tekemismenettelystä yhteisön omien varojen järjestelmässä 20 päivänä maaliskuuta 1997 tehdyn komission päätöksen 97/245, liitteessä VI olevassa 2 kohdassa (asiak. KOM(97)800 lopull.) täsmennetään, että kaikki tapaukset on ilmoitettava niiden arvosta riippumatta. Seuraavasta taulukosta käyvät selkeämmin ilmi jäsenvaltioiden vuosikertomuksissaan esittämien todettujen määrien ja B-kirjanpitoon merkittyjä bruttomäärien vertailussa varainhoitovuosina 1995-1998 esiintyneet negatiiviset erotukset. Todetut määrät < B-kirjanpitoon merkityt määrät (määrät euroina) >TAULUKON PAIKKA> Saksan, Ranskan, Italian, Itävallan, Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kohdalla negatiivinen erotus on toistuva ilmiö, ja vuonna 1998 se koskee entistä useampaa jäsenvaltiota. Tilanne on luonnoton, koska todettujen petosten ja sääntöjenvastaisuuksien arvoa kuvaava luku ei voi olla pienempi kuin erilliseen kirjanpitoon merkitty määrä. Kaikki petoksia ja sääntöjenvastaisuuksia koskevat määrät eivät näet ole kiistanalaisia tai vailla vakuutta. Komissio uskoo tilanteen johtuvan siitä, että eräät kansalliset viranomaiset tulkitsevat petoksen ja sääntöjenvastaisuuden käsitteitä virheellisesti. Komissio onkin pyytänyt moneen otteeseen jäsenvaltioita soveltamaan näiden käsitteiden määritelmiä sellaisina kuin ne on esitetty Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18 päivänä joulukuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY, Euratom) N:o 2988/95 [7] tai Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 27 päivänä marraskuuta 1995 tehdyssä yleissopimuksessa [8]. [7] EYVL L 312, 23.12.1995, s. 1. Sääntöjenvastaisuudella tarkoitetaan: "yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkomista, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle". [8] EYVL L 316, 27.11.1995, s. 49. Petoksella tarkoitetaan:" tahallista tekoa tai laiminlyöntiä, joka koskee - väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon tai Euroopan yhteisöjen hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin budjetteihin sisältyviä varoja nostetaan tai pidätetään oikeudettomasti; - erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä; - tällaista varojen väärinkäyttöä muihin tarkoituksiin kuin ne on alun perin myönnetty": 2.2.4. Vuosikertomukset ja petoksia koskevat ilmoitukset Asetuksen N:o 1552/89 17 artiklan 3 kohdassa säädetään, että saman vuoden tarkastustoimintaa koskevassa kertomuksessa on vertailtava keskenään ilmoitettujen petosten ja sääntöjenvastaisuuksien kokonaismäärää ja asetuksen 6 artiklan 4 kohdan nojalla toimitettujen petoksia koskevien ilmoitusten mukaista määrää (yli 10 000 euroa olevat rahamäärät, sellaisina kuin ne on esitetty IRENE-tietokannassa kyseiselle vuodelle). Liitteessä 6 olevassa taulukossa tehdään tällainen vertailu. Taulukosta ilmenee, että vuotta 1997 koskevassa kertomuksessa esitetty ongelma on nyt poistunut: komissiolle toimitettujen petoksia koskevien ilmoitusten mukaisesti perittävä rahamäärä (tapaukset > 10 000 ecua) on aina pienempi kuin todettujen petosten ja sääntöjenvastaisuuksien yhteenlaskettu arvo (yhteenlasketut määrät). Komissio katsoo, että tilanne on säännösten mukainen. 2.3. Petokset ja sääntöjenvastaisuudet tullimenettelyittäin ja petostyypeittäin Kaikki tullimenettelyt eivät ole yhtä alttiita petoksille ja sääntöjenvastaisuuksille ja tilanne voi vaihdella ajan myötä, sillä eräät talouden alat voivat tilapäisesti joutua erityisesti niiden kohteeksi. Esimerkiksi passitusmenettelystä on viime vuosina tullut tyypillinen petosten kohde varsinkin eräiden maataloustuotteiden osalta. Liitteessä 7 olevassa taulukossa esitetään määrällinen arvio petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista jäsenvaltioittain ja tullimenettelyittäin. Sen tarkoituksena on osoittaa kehitys varainhoitovuonna 1998. Taulukosta ilmenee, että samoin kuin vuonna 1997, erityisen alttiita petoksille ovat ulkoinen passitus (10,6 % tapauksista ja 10 % niiden kokonaisarvosta) ja luovutus vapaaseen liikkeeseen (80,8 % petos- ja sääntöjenvastaisuustapauksista ja 81,4 % niiden kokonaisarvosta). Kuten seuraava kaavio osoittaa, muut tullimenettelyt ja kohteet ovat näihin kahteen menettelyyn verrattuna vain vähäisessä määrin petosten ja sääntöjenvastaisen toiminnan kohteena. Tiedot vahvistavat valitettavasti jo aiemmin tunnetun suuntauksen. Rikkomisten jakautumisesta jäsenvaltioittain on todettava, että kaksi havaintoa vaatii lisäselvityksiä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on vapaaseen liikkeeseen luovutuksen alalla todettu petosten ja sääntöjenvastaisuuksien arvo lähes neljä kertaa suuremmaksi kuin Alankomaissa (ja yli kymmenen kertaa suuremmaksi kuin Itävallassa), vaikka tapausten lukumäärä on suunnilleen sama. Passituksen alalla on Belgiassa todettujen tapausten arvo puolitoistakertainen Alankomaihin verrattuna (11,145 milj. euroa vs. 7,25 milj. euroa), vaikka tapauksia on niin ikään suunnilleen saman verran. >VIITTAUS KAAVIOON> Lyhenteiden selitykset: VL Luovutus vapaaseen liikkeeseen UP Ulkoinen passitus VAR Varastointi SJ Sisäinen jalostus UJ Ulkoinen jalostus VM Väliaikainen maahantuonti Muut Muut menettelyt ja käyttötarkoitukset Vuosia 1997 ja 1998 vertaillaan tältä kannalta liitteessä 8 olevassa taulukossa, jossa todetaan, että tapausten arvo laski vuonna 1998 hieman kaikkien menettelyjen yhteydessä, mutta erityisesti vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen ja ulkoisen passituksen alalla. Ristiriita rikkomisten määrän (lisääntyi voimakkaasti) ja niiden arvon (väheni selkeästi) välillä tulee esiin erityisen selvästi näiden kahden menettelyn yhteydessä. Sen sijaan sisäisen jalostuksen alalla tapausten arvo kaksinkertaistui vuoteen 1997 verrattuna. Passitusmenettelyssä on petosten ja sääntöjenvastaisuuksien lukumäärä lisääntynyt (42 %) ja niiden arvo pienentynyt (16 %). Vapaaseen liikkeeseen luovutuksessa kehitys on samansuuntainen ja luvut vastaavasti +1 % ja -40 %. Näyttää siis siltä, että näiden kahden menettelyn yhteydessä rikkomisten määrä kasvaa samalla kun yksittäisten tapausten taloudelliset vaikutukset pienenevät. Sen sijaan sisäisen jalostuksen alalla sekä rikkomisten määrä että niiden arvo ovat tuntuvasti lisääntyneet. Liitteessä 9 olevassa taulukossa esitetty petosten ja sääntöjenvastaisuuksien jaottelu jäsenvaltioittain ja rikkomistyypeittäin osoittaa, että tyypillisintä on ilmoittaa tavaroille väärä käyttötarkoitus tai tariffiluokitus (26,2 % tapauksista), minkä jälkeen tulevat väärän arvon ilmoittaminen (23 %) ja tavaran tuominen sääntöjenvastaisesti yhteisön tullialueelle (13 %). Rikkomistapausten arvosta taas muodostavat suurimman osan tapaukset, joissa tavaroille on ilmoitettu väärä käyttötarkoitus (21 %) tai väärä arvo (17 %). Tällaiset rikkomistapaukset ovat hyvin yleisiä Ruotsissa ja Alankomaissa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja koskevat toisinaan varsin huomattaviakin summia. Ranskassa, Alankomaissa ja Ruotsissa on yleistä väärän käyttötarkoituksen ilmoittaminen, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa taas virheellisen arvon ilmoittaminen. Lisäksi salakuljetus aiheuttaa suuria tappioita Saksassa, kun taas Italiassa esiintyy paljon väärän alkuperän ilmoittamista. Liitteessä 10 olevassa taulukossa verrataan salakuljetusta vuosina 1997 ja 1998. Vertailun perusteella salakuljetus on yhtä yleistä kuin ennenkin, mutta tapausten arvo on laskenut. Sen sijaan painon tai määrän virheellinen ilmoittaminen on noussut jälleen lähelle vuoden 1996 tasoa, kun asiaa tarkastellaan tapausten arvon mukaan. Voidaan siis todeta, että rikkomistapauksia on entistä enemmän, mutta että yksittäisten tapausten arvo on vähentynyt luokitteluvirheitä ja ns. muita rikkomisia lukuun ottamatta. 3. Neuvoston asetuksen (ety/euratom) N:o 1552/89 17 artiklan 2 kohdan soveltaminen 3.1. Menettelyn soveltaminen Asetuksen 17 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on asetettava todettuja maksuja vastaavat määrät komission käyttöön. Jäsenvaltiot saavat vapautuksen todettuja maksuja vastaavien määrien asettamisesta komission käyttöön ainoastaan silloin kun perintää ei ole voitu toteuttaa ylivoimaisen esteen vuoksi eli tapauksissa, joissa perintää ei voida toteuttaa jäsenvaltiosta riippumattomista syistä. Jos maksuja vastaava määrä ylittää 10 000 euroa, tapauksesta on ilmoitettava komissiolle 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Vuonna 1998 kaksi jäsenvaltiota ilmoitti komissiolle yhteensä kuudesta tapauksesta, joissa maksuja vastaavia määriä ei ole voitu asettaa komission käyttöön. Vuonna 1999 ilmoitettiin vielä 15 tapauksesta, jotka koskevat vuotta 1998. Liitteessä 11 olevassa ensimmäisessä taulukossa on esitetty 12 pyyntöä, jotka koskevat vapautusta omien varojen asettamisesta käyttöön (lukuun sisältyvät myös aiempina vuosina esitetyt pyynnöt, joihin ei ole vielä vastattu). Komissio on käsitellyt tapauksia perusteellisesti tutkiakseen kaikki asian kannalta merkitykselliset tiedot, jotka jäsenvaltioiden on toimitettava asetuksen (ETY, EURATOM) N:o 1552/89 17 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Jotta jokainen tapaus voitaisiin käsitellä mahdollisimman tehokkaasti ja nopeasti, vuonna 1997 näitä kysymyksiä käsittelemään perustettu yksiköiden välinen työryhmä kokoontuu säännöllisesti. Näin varmistetaan, että asianomaiset komission yksiköt muodostavat asiasta yhteisen kannan. Edellä mainituista 12 pyynnöstä komissio on hyväksynyt neljä (joista yhden osittain). Komissio katsoo kaikkien sille toimitettujen tietojen yksityiskohtaisen analysoinnin perusteella, että omien varojen periminen on näissä tapauksissa ollut mahdotonta kyseisistä jäsenvaltioista riippumattomista syistä. Sen sijaan komissio on hylännyt kahdeksan pyyntöä (joista yhden osittain), koska kyseiset jäsenvaltiot eivät ole sen mielestä toimineet asianmukaisella tavalla eivätkä ole hyödyntäneet kaikkia yhteisön ja kansallisen lainsäädännön tarjoamia valtuuksia suojatakseen yhteisön taloudellisia etuja. Lisäksi yksi tapaus on hylätty, koska yhteisön maksuja, joiden käyttöön asettamisesta on pyydetty vapautusta, ei ole todettu. Maksujen toteaminen on luonnollisesti perusedellytys sille, että asetuksen 17 artiklan 2 kohtaa voidaan soveltaa. Jäsenvaltio joutuu siis maksamaan kyseiset maksut. Liitteen 11 toisessa taulukossa mainituista 15 tapauksesta seitsemän on parhaillaan käsiteltävänä. Komissio ei ole vielä muodostanut kantaa näihin tapauksiin, koska asianomaisten jäsenvaltioiden toimittamat tiedot eivät ole riittäviä. Tutkimus saatetaan päätökseen, kun asianomaiset jäsenvaltiot toimittavat pyydetyt lisätiedot. Kahdeksassa muussa tapauksessa on myönnetty vapautus yhteisön varojen käyttöön asettamisesta kaikkien tätä varten kuultujen yksiköiden yhteisellä päätöksellä ja kaikkien asiaan liittyvien seikkojen perusteellisen tutkimisen jälkeen. Huolimatta komission tarkastuksista ja jatkuvasta vuoropuhelusta jäsenvaltioiden kanssa on todettava, että jäsenvaltioiden ilmoittamissa tapauksissa, joissa maksuja vastaavia määriä ei ole asetettu komission käyttöön, ei ole tapahtunut suurta määrällistä kehitystä. Vuodesta 1997 lähtien seitsemän jäsenvaltiota (Saksa, Espanja, Ranska, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta ja vuodesta 1997 lähtien myös Belgia ja Tanska) on kuitenkin soveltanut tätä menettelyä jokseenkin säännöllisesti. Kehitystä on siis tapahtunut komission toivomaan suuntaan. Komissio katsoo, että menettely mahdollistaa jäsenvaltioiden perimien omien varojen tasapuolisen ja avoimen tutkimuksen ja edistää yhteisön saatavien tehokasta hoitoa. 3.2. Yhteisölle tilittämättä jääneiden varojen vertailu Tarkastustoimintansa yhteydessä komissio myös vertaa asetuksen N:o 1552/89 17 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa kertomuksessa ilmoitettuja, yhteisölle tilittämättä jääneitä määriä niihin määriin, jotka on poistettu erillisestä kirjanpidosta. Liitteessä 12 esitetään tämän vertailun tulokset sekä vertailu petoksia ja sääntöjenvastaisuuksia koskevien ilmoitusten yhteydessä ilmoitettuihin yhteisölle tilittämättä jääneisiin määriin. Lokakuun alkuun mennessä jäsenvaltiot olivat ilmoittaneet komission selvityksiä varten varainhoitovuoden 1998 osalta yhteensä viidestätoista tapauksesta, joissa varoja ei asetettu yhteisön käyttöön. Varojen kokonaismäärä oli 4 193 441 euroa. Komissiolle neljännesvuosittain ilmoitettavaan erilliseen kirjanpitoon merkittyjen, yhteisön käyttöön asettamattomien varojen kokonaismäärä oli vuonna 1998 yhteensä 4 770 133 euroa. Vaikka erilliseen kirjanpitoon merkitään kaikki määrät kynnysarvoja huomioon ottamatta, vaikuttaa erotus ilmoitettujen määrien (yli 10 000 euroa ylittävät tapaukset) ja kirjanpitoon merkittyjen määrien välillä huomattavalta. Vain Irlannissa määrät ovat lähellä toisiaan. Belgia ja Alankomaat sen sijaan merkitsevät B-kirjanpitoon hyvin niukasti tapauksia ilmoituksiin verrattuna, mikä on kirjanpitoperiaatteiden vastaista. Sitä paitsi B-kirjanpitoon merkittäviin todettuihin maksuihin tehtävät korjaukset (103,8 milj. euroa) samoin kuin vuonna 1998 ilmoitettujen petosten arvo (92,5 milj. euroa) vaikuttavat huomattavilta, kun niitä verrataan yhteisölle tilittämättä jääneisiin määriin. Kirjanpidon kannalta tuntuisi loogisemmalta, että petoksiin ja sääntöjenvastaisuuksiin liittyvät todelliset vaikeudet koskisivat varojen perimistä ja näkyisivät yhteisölle tilittämättä jääneiden varojen määrässä. Lisäksi erillisen kirjanpidon oikaistujen määrien pitäisi olla suurempia kuin petoksia koskevissa ilmoituksissa ilmoitettujen määrien, mutta tämän analyysin mukaan tilanne on päinvastainen. Tämä näyttäisi olevan merkki siitä, että todettuja omia varoja koskeva korjausmekanismi ja perintävaikeuksiin liittyvä saatavista luopuminen on sekoitettu toisiinsa. Sekaannus ilmenee Italian, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan ilmoittamissa määrissä. Komissio pyytää jäsenvaltioilta lisäselvityksiä näistä eroavuuksista, jotka ovat ilmeisessä ristiriidassa asetuksen N:o 1552/89 8 ja 17 artiklan kanssa. 4. Päätelmät Toimitettujen tietojen perusteella komissio voi päätellä edistystä tapahtuneen tavassa, jolla jäsenvaltiot esittelevät tarkastustoimintaansa ja sen tuloksia. Komissio toteaa, että kahteen edeltävään varainhoitovuoteen verrattuna on tapahtunut selkeää kehitystä varsinkin tietojen tuottamisessa ja niiden ilmoittamisessa komissiolle. Jäsenvaltioita tulee kuitenkin enemmän kannustaa huolehtimaan etenkin siitä, että ne tulkitsevat peruskäsitteitä yhteisösäännösten mukaisesti. Tästä syystä tietojen vertailtavuus on ongelmallista, koska petoksen ja sääntöjenvastaisuuden käsitteet tulkitaan hyvin eri tavoin ja usein virheellisesti. Tästä aiheutuu toisinaan virheellinen kuva todettujen petosten määrästä. Lisäksi on vaikeaa saada selvää käsitystä viranomaisten toiminnan tehokkuudesta. Lisäksi eräiden jäsenvaltioiden vuosikertomuksissa toimittamat tiedot eivät vastaa muista lähteistä peräisin olevia lukuja, kuten omien varojen erilliseen kirjanpitoon ja petoksia koskeviin ilmoituksiin liittyviä tietoja. Eräät epäselvyydet on kuitenkin saatu poistetuksi tänä varainhoitovuonna. Tarkastustoimintaa koskevista tiedoista käy ilmi, että tarkastuksia suorittavan henkilöstön kokonaismäärä on kasvanut vastaanotettujen ilmoitusten lisääntymisen myötä. Näiden tietojen perusteella ei kuitenkaan ole mahdollista arvioida yksityiskohtaisesti viranomaisten todellista panostusta petostentorjuntatoimiin, ja hallintorakenteiden väliset eroavuudet vievät pohjan analyysin luotettavuudelta. Jäsenvaltioiden toimittamat tarkastusten tuloksia koskevat tiedot ovat parantuneet edellisvuoteen verrattuna. Kehitys ei kuitenkaan ole ollut tasaista, ja jäsenvaltioiden välisiä eroavuuksia on vaikea selittää etenkään todettujen määrien osalta. Eräiden jäsenvaltioiden tulokset ovat heikentyneet huomattavasti varojen toteamisen ja perimisen osalta, mikä edellyttää lisäselvityksiä etenkin silloin kun ero tuonnin määrään nähden on huomattava. Jäsenvaltioiden varainhoitovuodesta 1995 alkaen toimittamien kertomusten analyysista heijastuu melko selkä kuva eri suuntauksista petosten alalla. Voidaan todeta, että jäsenvaltioiden havaitsemien rikkomistapausten lukumäärä on kasvanut voimakkaasti, mutta että tällä ei ole ollut vaikutusta niiden yhteenlaskettuun arvoon, päinvastoin. Myös riskialttiit menettelyt on tunnistettu: haavoittuvimpia aloja ovat luovutus vapaaseen liikkeeseen ja passitus. Perimättä jääneitä määriä koskevan menettelyn osalta on kehitys määrien poistamiseksi kirjanpidosta ollut hidasta, mutta menettelyä soveltaa kuitenkin jo seitsemän jäsenvaltioita. Tämä on ainakin osaksi sen tarkastustoiminnan ansiota, jota komissio ja tilintarkastustuomioistuin toteuttavat erillisen kirjanpidon ja sen tilien tarkastamista ja hyväksymistä koskevien menettelyjen alalla. Toisaalta edistyksestä voidaan kiittää komission ja kansallisten hallintoelimien välistä jatkuvaa vuoropuhelua. Lopuksi komissio muistuttaa, että tämän kertomuksen todellinen hyöty on siinä, että se antaa tilannekuvan jäsenvaltioiden pyrkimyksistä noudattaa niille asetuksen N:o 1552/89 17 artiklan 3 kohdassa säädettyjä velvollisuuksia. Tämä asiakirja toimitetaan omia varoja käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle. Komissio pyrkii luomaan parhaat mahdolliset olosuhteet sille, että jäsenvaltioissa mahdollisesti esiintyvät asiaa koskevat ongelmat saataisiin pian ratkaistua. LIITTEET LIITE 1 Jäsenvaltioiden tarkastustoiminta >TAULUKON PAIKKA> Selitykset: (1) Luku viittaa tariffikohtien määrään. (2) Luku viittaa yrityksissä suoritettuihin tarkastuksiin, tarkastettujen ilmoitusten lukumäärä ei ole tiedossa. (3) Luku viittaa vain yrityksissä suoritettuihin tarkastuksiin. (4) Lukuun sisältyy 1 044 454 tulliselvitystä. (5) Luku viittaa tulliselvityksiin, joista on tehty otokseen pohjautuva tarkastus. (6) Josta 309 henkilöä on keskushallinnon yksiköissä, mm. valvontayksiköissä. (7) Luku viittaa asiakirjojen alueellisten yksiköiden (CERDOC) tarkastuksiin tullauksen jälkeen, joita ei ole sisällytetty tarkastusten kokonaismäärään. (8) Kokonaishenkilöstö, mukaan luettuina ylin johto ja laboratorioiden työntekijät. (9) Lukuun sisältyy 470 540 tulliselvitystä. (10) Automaattisella järjestelmällä (SADBEL) valitut ilmoitukset, käsin tehdyt ilmoitukset ja tarkastusviraston tarkastamat ilmoitukset. (11) Luku käsittää 25 420 799 tulliselvitystä ja 3 593 821 passitusta koskevaa ilmoitusta. (12) Summa sisältää sähköisesti tehdyt ilmoitukset sekä maatalousalan ilmoitukset. (13) Lukuun sisältyy 23 maatalousministeriön virkamiestä, mutta ei verohallinnon (FIOD) virkamiehiä. (14) Luku koostuu 954 tapauksesta, joihin liittyy useita ilmoituksia. (15) Tämäntyyppisiä tarkastuksia ei tilastoida luotettavasti. (16) Summa sisältää tuonnin ja viennin, ja ennen kaikkea 418 189 passitusta. (17) Henkilöstö ei hoida kokoaikaisesti näitä tehtäviä. (18) Henkilötyövuotta. (19) Ulkorajoilla ja sisämaassa olevien tulliasemien henkilöstö. LIITE 2 Jäsenvaltioiden tarkastustoiminta >TAULUKON PAIKKA> (1) Vuonna 1998 tehtiin 5 854 fyysistä tarkastusta, mikä vastaa 12,8%:a vastaanotetuista ilmoituksista. LIITE 3 Petokset ja sääntöjenvastaisuudet: todetut / perityt määrät (euroa) >TAULUKON PAIKKA> (euron kurssina käytetty vuoden 1998 keskimääräistä kurssia) Selitykset: (1) Luvussa on mukana takavarikoidun tavaran julkisessa huutokaupassa saatu noin 3 000 euron summa. (2) Ohjelmistossa ei tehdä eroa petoksen johdosta perittyjen ja muiden perittyjen määrien välillä. Määrät, jotka koskevat alle 10 000 ecun tapauksia, oletetaan perityiksi. (3) Sarakkeet 3,5 ja 6 koskevat ainoastaan yli 10 000 ecun velkoja. LIITE 4 Petokset ja sääntöjenvastaisuudet: todetut määrät / perintäaste - muutokset (euroa) >TAULUKON PAIKKA> LIITE 5 Todetut määrät / tileihin kirjatut määrät (euroa) >TAULUKON PAIKKA> (1) Valuuttakurssivaihteluiden ja vuosineljännesten välisten erojen takia tarkistetut määrät. LIITE 6 Vuosikertomukset / petoksia koskevat ilmoituslomakkeet (euroa) >TAULUKON PAIKKA> (1) Oikaisujen, peruuttamisten jne. jälkeen mukautettu perittävä nettomäärä. (2) Lukuun sisältyy viisi yli 10 000 euron petostapausta yhteisarvoltaan 1 126 812 euroa, jotka on menettelystä johtuvista syistä kirjattu vasta vuodelle 1999. LIITE 7 Tullimenettelyjen alttius petoksille ja sääntöjenvastaisuuksille (euroa) >TAULUKON PAIKKA> LIITE 8 Tullimenettelyjen alttius petoksille ja sääntöjenvastaisuuksille (euroa) >TAULUKON PAIKKA> (1) Tiedot eivät ole vertailukelpoisia. LIITE 9 Vapaa liike: petos- ja sääntöjenvastaisuustapausten luokittelu (euroa) >TAULUKON PAIKKA> LIITE 10 Vapaa liike: petos- ja sääntöjenvastaisuustapausten luokittelu (euroa) >TAULUKON PAIKKA> (1) Tiedot eivät ole vertailukelpoisia. LIITE 11 Vuonna 1998 käsitellyt kirjanpidosta poistetut tapaukset >TAULUKON PAIKKA> (1) Tapaus koskee varainhoitovuotta 1994 (3) Tapaus koskee varainhoitovuotta 1996 (2) Tapaus koskee varainhoitovuotta 1995 (4) Tapaus koskee varainhoitovuotta 1997 Kirjanpidosta poistetut tapaukset - varainhoitovuosi 1998 (Ilmoitukset tehty vuonna 1999) >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> (1) Tilanne 1. 10.1999. (2) Määrä oli ensimmäisen vuosineljänneksen tilityksessä miinusmerkkisenä (jonka vaikutus on tässä kumoutunut). (3) Jossa on mukana - 4147,92 euron määrä (jonka vaikutus on tässä kumoutunut).