[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 20.2.2006

KOM(2006)68 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE

EUROOPAN SÄHKÖISEN VIESTINNÄN SÄÄNTELY JA MARKKINAT VUONNA 2005 (11. RAPORTTI) [SEK(2006)193]

.

1. JOHDANTO

Komission i2010 -aloitteessa[1] korostetaan tieto- ja viestintäteknologian keskeistä asemaa pyrittäessä saavuttamaan Lissabonin strategian mukaiset kasvu- ja työllisyystavoitteet. Tavoitteiden tukena on eurooppalainen sähköisen viestinnän sääntelyjärjestelmä, jonka avulla pyritään edistämään markkinoiden kilpailua, lisäämään investointeja ja innovointia ja samalla tarjoamaan kuluttajille valinnanvaraa, laatua ja alhaisempia hintoja. Säännösten täytäntöönpano on edennyt jäsenvaltioissa huomattavan hyvin. Siinä on vielä kuitenkin puutteita, ja nyt on ensisijaisen tärkeää saada sääntely täysimittaisesti käyttöön.

Teknologian ja markkinoiden nopeasti tapahtuvat muutokset ovat toimialalle luonteenomaisia. Nykyisin on yhä vaikeampaa määritellä sisällön, palvelujen ja sovellusten välisiä rajoja. Samanaikaisesti perinteiset markkinat ovat kypsymässä ja kilpailu saa markkinatoimijat investoimaan uusiin tekniikoihin, joilla tuotetaan laajakaistaverkkoja, audiovisuaalisia viestimiä ja elektronisia laitteita yhdistäviä innovatiivisia palveluja ja joista kuluttajat hyötyvät nopeamman tiedonsiirron ja parantuneen laadun myötä.

Tässä tiedonannossa tarkastellaan pääasiassa alan markkinoiden, sääntelyn ja kuluttajanäkökohtien kehitystä vuonna 2005 ja määritetään keskeiset vielä huomiota vaativat täytäntöönpanokysymykset. Tiedonanto perustuu sen kanssa samaan aikaan laadittuun komission yksiköiden valmisteluasiakirjaan ja se täydentää äskettäin annettuja radiotaajuuspolitiikkaa ja markkinoiden analyysiä koskevia tiedonantoja[2]. Se täydentää myös komission seurantaa jäsenvaltioiden saavuttamasta edistyksestä Lissabonin strategian tavoitteiden toteuttamisessa, jota komissio tarkastelee kevään Eurooppa-neuvostolle antamassaan raportissa[3].

Sääntelyn osalta kuvataan tilannetta, joka vallitsi 1. joulukuuta 2005. Markkinatiedot ulottuvat 1. syyskuuta 2005 saakka, ellei toisin ilmoiteta (laajakaistaa koskevien tietojen osalta 1. lokakuuta 2005 saakka).

2. KESKEISET MARKKINAMUUTOKSET

Sähköiset viestintäpalvelut on edelleen koko tieto- ja viestintäteknologia-alan suurin sektori, jonka osuus alan kokonaisarvosta on kasvanut edellisvuoden 43 prosentista 44,4 prosenttiin. Alan markkina-arvo vuonna 2005 oli 614 miljardia euroa, josta sähköisten viestintäpalvelujen osuus oli 273 miljardia euroa.

Kokonaistulojen kasvu jatkui vahvana, arvioista riippuen 3,8 prosentin[4]– 4,7 prosentin[5]suuruisena. Tieto- ja viestintätekniikoiden tuotannon ja käytön osuus tuottavuuden kasvusta on noin 40 prosenttia ja neljännes kokonaiskasvusta Euroopassa.

Laajakaistaliittymät ovat lisääntyneet nopeasti lähes 53 miljoonaan eli niiden määrä on noussut vuoden 2005 aikana lähes 20 miljoonalla. Markkinoille on tullut lisää tarjoajia, ja hinnat ovat pudonneet siirtonopeuksien samalla kasvaessa. Uusien markkinoille tulijoiden markkinaosuus on nykyisin lähes 50 prosenttia. Vaikka monet niistä tarjoavat palvelujaan käyttämällä vakiintuneiden operaattoreiden verkkoja, yhä useampi on siirtynyt käyttämään eriytettyjä tilaajayhteyksiä, jolloin palvelujen laatu ja eriyttäminen paranee.

Vaikka matkapuhelinliittymien määrä kasvaa yhä etenkin uusissa jäsenvaltioissa, näyttää siltä, että puheensiirtomarkkinat ovat kypsymässä. Liikevaihto on kuitenkin kasvanut edelleen arviolta 5,9 %[6]. Kansainvälisen verkkovierailun hinnat ovat pysyneet korkeina. 3G-puheensiirto- ja sisältöpalvelut tekevät tuloaan markkinoille, ja niillä on jo noin 15 miljoonaa tilaajaa.

Perinteiset puheensiirtopalvelut tuottavat jatkuvasti vähemmän, mutta ne ovat edelleen kiinteän verkon markkinatoimijoiden suurin tulonlähde. Kun uusia toimijoita tulee markkinoille, kuluttajat hyötyvät jatkossakin alenevista puheluhinnoista. Myös Internet-yhteyskäytännön välityksellä tarjottavat puheensiirtopalvelut (VoIP) horjuttavat vakiintuneiden toimijoiden markkina-asemaa. Tulevaisuudessa nähdään, kuinka paljon Internet-ohjelmisto- ja -hakuyritysten tarjoamat palvelut vaikeuttavat vakiintuneiden toimijoiden tilannetta.

Kilpailu pakottaa kiinteiden verkkojen ja matkapuhelinverkkojen operaattoreita investoimaan uusiin tekniikoihin kulujen pienentämiseksi ja jalansijan saamiseksi yhdentyneessä toimintaympäristössä. Operaattorit ovat asiakkaita houkutellakseen ja heidät säilyttääkseen alkaneet tarjota palvelukokonaisuuksia, joissa yhdistyvät eri tavoin matalahintainen puheensiirto (myös matkaviestimistä), Internet-yhteys ja audiovisuaalinen sisältö. Investoinnit vähenivät merkittävästi vuosina 1999–2001, mutta ovat nyt palautumassa entiselle tasolle. Varovaisten arvioiden mukaan koko sektorin pääomasijoitukset EU:ssa vuonna 2005 ylittivät 45 miljardia euroa[7], mikä on noin 6 prosenttia enemmän kuin vuonna 2004, ja kyseessä on kolmas peräkkäinen kasvuvuosi. Vaikka vakiintuneiden operaattoreiden investointien osuus liikevaihdosta lähenee perinteistä 15 prosentin tasoa, matkaviestintäalan samoin kuin kaapelioperaattoreiden osuus on suurempi, mikä viittaa siihen, että kilpailu uusista korkean lisäarvon palveluista on tulevaisuudessa kovaa.

Liiketoimintamallien vaikeuksista huolimatta suurimmat operaattorit ovat kirjanneet suurempia voittoja vuoden 2005 puoliväliin mennessä. Tämä johtuu pääasiassa kustannusten alenemisesta ja tulojen kasvusta joillakin lohkoilla. Erityisesti matkapuhelinsektorilla ensimmäisen ja toisen vuosineljänneksen tulokset osoittavat, että monet operaattorit onnistuivat kasvattamaan voittoaan vuoteen 2004 verrattuna, mikä perustuu liittymien määrän ja liikennevirtojen kasvuun ja yleisesti ottaen korkeaan käyttäjäkohtaiseen tuottoon.

Parantuneen sääntelyvarmuuden myötä rajatylittävät investoinnit, pääomamenoilla ja yrityshankinnoilla tai -sulautumisilla mitattuna, ovat taas nousemassa keskeiseen asemaan EU:n sähköisen viestinnän markkinoilla. Etenkin yrityshankinnat ja -sulautumiset lisääntyivät merkittävästi vuonna 2005, ja mittakaavaetujen etsiminen ja yleiseurooppalaisten strategioiden täytäntöönpano houkutteli rajatylittäviin liiketoimiin, joiden kokonaisarvoksi voidaan varovaisesti arvioida yli 70 miljardia euroa, mikä on ennätys vuoden 2000[8] jälkeen (aiemmin yrityshankintojen ja -sulautumisten määrä on osoittautunut hyväksi indikaattoriksi suoran ulkomaisen investoinnin kokonaismäärästä[9]). Suurimpien eurooppalaisten vakiintuneiden toimijoiden osuus muista EU-maista kuin kotimaasta saaduista tuloista oli keskimäärin 15 prosenttia, vaihdellen 5 prosentin ja 27 prosentin välillä[10]. Useimmat suurimmista operaattoreista toimivat muiden maiden kansallisilla markkinoilla, ja jotkin vakiintuneemmat toimijat samoin kuin yleiseurooppalaiset ja paikalliset markkinoilletulijat ovat tehneet huomattavia sijoituksia uusissa jäsenvaltioissa. Yhä useammat toimijat kehittävät toimintaansa useissa maissa ja yhdistelevät eri palveluja. Vaikka velkamäärät ovat joissakin tapauksissa yhä suuria, tilanne poikkeaa edellisistä hankintakierroksista, jolloin monet operaattorit velkaantuivat raskaasti. Televiestintäinfrastruktuureihin tehtävillä investoinneilla on merkittävä osa syrjäisten alueiden ja maaseudun koheesiopolitiikassa sekä useissa uusissa jäsenvaltioissa.

Kiinteän verkon laajakaista

Laajakaistaliittymät lisääntyivät merkittävästi vuonna 2005 ja niiden keskimääräinen levinneisyysaste (linjojen määrä 100 henkeä kohti) EU:ssa kohosi 11,5 prosenttiin lokakuussa, kun se vuoden 2004 lokakuussa oli 7,3 prosenttia (keskimääräinen levinneisyysaste EU15-alueella nousi samana aikana 8,4 prosentista 13 prosenttiin). Tämä merkitsee yli 52 000 uutta laajakaistaliittymää päivittäin koko EU:ssa, kun vastaava luku vuonna 2004 oli 38 000.

[pic]

EU:ssa on nykyään lähes 53 miljoonaa kiinteän verkon laajakaistayhteyttä. Kiinteiden datapalvelujen liikevaihto on kasvanut merkittävästi, arviolta 8,3 prosenttia[11]. Vaikka tähän lukuun sisältyvät myös sellaiset datapalvelut kuin kiinteät yhteydet ja laajakaista, vaikuttaa siltä, että kuluttajat hyötyvät alenevista hinnoista käyttäjämäärän kasvaessa.

[pic]

Kasvu ei ole kuitenkaan ollut tasaista jäsenvaltioiden välillä, vaan pienimmän ja suurimman levinneisyysasteen ero on tällä hetkellä 23 prosenttiyksikköä. EU10-maista hyvin pärjäävät Malta ja Viro.

Vuoden 2005 puolivälissä tehdystä laajakaistan levinneisyysvertailusta käy ilmi, että vaikka EU kokonaisuutena on jäänyt jälkeen eräistä OECD-maista, viisi levinneisyyden osalta parasta jäsenvaltiota (Alankomaat, Tanska, Suomi, Ruotsi ja Belgia) on edellä Yhdysvaltoja (15 prosenttia) ja Japania (16 prosenttia).

[pic]

Uusien markkinoilletulijoiden osuus laajakaistamarkkinoista on kasvanut tasaista vauhtia ja on nyt 49,8 prosenttia EU25-alueella. Markkinaosuudet tosin vaihtelevat maittain ja esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa vakiintuneiden operaattoreiden markkinaosuus on 25 prosenttia ja Kyproksella 100 prosenttia.

Laajakaistayhteyksien yleistymiseen vaikuttavat tekijät

Laajakaistayhteyksien suosion syitä on monia, mutta yksi tärkeimmistä on kilpailu. Kilpailun laajuus ja luonne näyttää olevan hyvin erilaista EU:n eri jäsenvaltioissa. Esimerkiksi kaikissa niissä maissa, joissa levinneisyysaste on korkein (yli 15 prosenttia), on paljon kaapeliverkkoyhteyksiä mutta sen lisäksi usein myös pitkälle kehittyneet verkon käyttöoikeuksien sääntelyjärjestelmät muun muassa eriytettyjä tilaajayhteyksiä tai bittivirtatuotteita varten.

Huomattavaa menestystä on saavutettu myös esimerkiksi Ranskassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Itävallassa ja Virossa, joissa kilpailevat infrastruktuurit yhdessä tehokkaan sääntelyn kanssa ovat lisänneet kilpailua ja johtaneet suhteellisen korkeaan laajakaistayhteyksien levinneisyyteen.

Tukkutason yhteydet vakiintuneiden operaattoreiden verkkoihin

Eri operaattoreiden toimintatavat vakiintuneiden operaattoreiden verkoissa on muuttunut merkittävästi vuoden aikana. Uudet tulokkaat ovat vähitellen siirtymässä vähittäismyynti- ja bittivirtapohjaisesta verkkojen käytöstä eriytettyihin tilaajayhteyksiin laajakaistapalvelujen tarjonnassaan. Uusien palvelujen kasvava kysyntä ja palvelujen niputtamisen suuntaus on tehnyt eriytetyistä tilaajapalveluista houkuttelevamman vaihtoehdon uusille tulokkaille.

Ehkä huomattavinta on se, että rinnakkaiskäyttöyhteyksien määrä on kolminkertaistunut vuoden aikana. Tämä on lisännyt laajakaistayhteyksien suosiota Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa ja Tanskassa, joissa rinnakkaiskäyttöyhteyksien määrä on lisääntynyt huimasti kansallisten sääntelyviranomaisten laskettua eriytetyn tarjonnan hintoja. Monet operaattorit suosivat rinnakkaiskäyttöä, koska silloin tarjonnan eriyttäminen on helpompaa ja operaattorit voivat tarjota IP-puheensiirtoa vaihtoehtona kytkentäiselle puheensiirrolle.

Matkaviestintäpalvelut

EU:n keskimääräinen matkaviestintäpalvelujen levinneisyysaste kasvoi 92,8 prosenttiin lokakuussa 2005. Kasvu oli suurinta EU10-maissa, joista kolmessa eli Tšekissä, Virossa ja Liettuassa ylitettiin ensimmäistä kertaa nimellinen 100 prosentin raja. EU:ssa toimii nykyisin 79 2G-verkko-operaattoria ja 214 palveluntarjoajaa, joita vuonna 2004 oli 166. Levinneisyys on yleensä laajin maissa, joissa on enemmän palveluntarjoajia.

[pic]

Syyskuuhun 2005 mennessä EU:ssa oli noin 15 miljoonaa 3G-palvelujen tilaajaa, joista suurin osa Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaupallisia palveluja kuten Internet-yhteyksiä, sisältöpalveluja (esimerkiksi uutis- ja urheilupalveluja), videopuheluita ja imuroitavia tiedostoja tarjoaa tällä hetkellä 58 operaattoria.

Johtavien matkaviestintäoperaattoreiden markkinaosuus on jatkuvasti pienentynyt lähes kaikissa jäsenvaltioissa sitä mukaa kun kilpailevat verkko-operaattorit ja palveluntarjoajat lisäävät kilpailupainetta.

Matkaviestintäoperaattoreiden liikevaihdosta suurin osa tulee edelleen äänipuheluista ja liittymämaksuista, mutta datapalveluissa, tekstiviestit mukaan lukien, kasvu on huomattavaa. Myös kannettavien tietokoneiden verkkokortit ovat kasvava tulonlähde, vaikka niistä toistaiseksi saadaan vain 2 prosenttia liikevaihdosta.

Kotimaanpuhelujen hinnat ovat laskeneet merkittävästi useimmissa jäsenvaltioissa ja etenkin vähän tai kohtalaisesti soittavien kuluttajien osalta Belgiassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Puolassa, Portugalissa, Suomessa ja Ruotsissa.

Kansainvälisten verkkovierailujen hinnat ovat edelleen korkeita useimmissa jäsenvaltioissa; tukkutasolla hinnat ovat usein korkeat ja vähittäismyynnin voittomarginaalit suuria. Komission avaama verkkosivusto näyttää tietä alan avoimuuden parantamiseen kuluttajien näkökannalta, ja kansalliset sääntelijät tekevät omia aloitteitaan Euroopan sääntelyviranomaisten ryhmän alaisuudessa. Komissio aikoo kehittää aloitetta edelleen ja se tehostaa ja päivittää kyseisiä verkkosivuja huhtikuussa lisätäkseen avoimuutta ja sen myötä kilpailupainetta. Komissio myös jatkaa tiivistä yhteistyötä kansallisten sääntelijöiden kanssa avoimuutta parantavien kansallisten toimenpiteiden osalta.

Vuoden 2005 loppuun mennessä vain yksi eli Suomen kansallinen sääntelyviranomainen oli saanut valmiiksi sääntelyjärjestelmän edellyttämän merkityksellisten markkinoiden analyysin, eikä ollut havainnut hallitsevaa asemaa markkinoilla.

Tämän velvollisuuden hoitamisessa toimialalla tarvitaan edistystä. Komissio seuraa kehitystä tarkasti ja suunnittelee mahdollisimman tehokkaita ja oikea-aikaisia yleiseurooppalaisia toimenpiteitä.

Laskutus on usein kuluttajia huolestuttava asia, etenkin jos ei ole selvää, lasketaanko hinnat minuuttien vai sekuntien mukaan ja peritäänkö puhelusta aloitushinta.

Hinnat soitettaessa kiinteistä puhelinverkoista matkapuhelimiin ovat myös pysyneet korkeina, kahdeksasta kymmeneen kertaan kalliimpina kuin soitettaessa toisille kiinteän verkon asiakkaille. Kiinteiden puheluiden hintarakenteet eivät kuitenkaan välttämättä seuraa matkaviestinnän kohdeverkkomaksujen alenevaa suuntausta. Sääntelyviranomaiset ovat puuttuneet asiaan saadakseen kohdeverkkomaksut alenemaan lisää vuonna 2005. Maksut pienenivät noin 40 prosenttia[12] vuodesta 2001, jolloin sääntelijät alkoivat toden teolla puuttua asiaan, vuoteen 2005. Useimmat kansalliset sääntelyviranomaiset ovat asettaneet siirtymäajan, jonka kuluessa kohdeverkkomaksut on laskettava kustannusperustaiselle tasolle.

Matkapuhelinnumeroiden siirrettävyys on oiva keino lisätä kilpailua, ja numeron siirrot ovat kaksinkertaistuneet vuoden aikana. Kaikkiaan 25,1 miljoonaa numeroa on säilytetty asiakkaiden vaihtaessa operaattoria EU:n alueella.

Kiinteän verkon puheensiirtopalvelut

Huolimatta siitä, että perinteisistä kiinteän verkon puheluista saatava liikevaihto pienenee noin 1,6 prosentin vuosivauhtia, markkina-alue houkuttelee edelleen uusia tulokkaita. Se on yhä kiinteän verkon operaattoreiden suurin tulonlähde, jonka arvo vuonna 2005 oli 85,8 miljardia euroa.

Markkinoille on tullut runsaasti uusia toimijoita vuosien 2001 ja 2003 välillä tapahtuneen lievän notkahduksen jälkeen, mikä on kaventanut lisää vakiintuneiden operaattoreiden markkinaosuutta. Vakiintuneilla toimijoilla on kuitenkin yhä ylivoimainen asema, etenkin paikallisliittymien ja -puheluiden osalta.

Tällä hetkellä uusilla markkinatulokkailla on mahdollisuus muodostaa suora yhteys vain 8,3 prosenttiin tilaajista käyttämällä kaapeliyhteyttä, eriytettyjä tilaajapalveluja tai muita teknologioita kuten langatonta yhteyttä. Näin ollen kilpailu perustuu suurelta osin operaattorin valintaan ja ennakkovalintaan, joista on määrätty siirtymäsäännöksissä tai markkina-analyysin perusteella. Useat kansalliset sääntelyviranomaiset ovat myös asettaneet tukkutason yhteyksien vuokraamista koskevia velvoitteita, jotta uusilla tulokkailla olisi mahdollisuus tarjota asiakkailleen yhden laskun palvelua.

Vaihtoehtoisia operaattoreita käyttävien tilaajien määrän kasvu on alkanut hidastua. Tämä johtuu mahdollisesti vakiintuneiden operaattoreiden kampanjoista asiakkaiden houkuttelemiseksi takaisin, mutta myös siitä, että pelkästään puhelujen tarjoaminen ennalta valitun operaattorin kautta ei ehkä ole riittävän houkutteleva vaihtoehto markkinoilla, joilla tarjotaan entistä enemmän palvelupaketteja, joissa yhdistyvät muun muassa äänipuhelut, Internet-yhteys ja audiovisuaalinen sisältö.

Markkinadynamiikka ylläpitää paineita, joiden vuoksi kansallisten sääntelyviranomaisten on harkittava tarkkaan säänneltyjen yhteyksien hinnoittelua koskevia päätöksiään sen varmistamiseksi, että ne tulokkaat, jotka investoivat asiakkaan lähelle pääsyyn, esimerkiksi tilaajayhteyksien eriytettyihin palveluihin, saavat sopivan korvauksen maksamassaan hinnassa.

IP-puhelupalveluja (esimerkiksi VoIP) on saatavilla nykyisin useimmissa jäsenvaltioissa. Vaikka niillä ei toistaiseksi ole ollut kovin suurta vaikutusta perinteisistä kiinteistä puheensiirtopalveluista saatavaan tuottoon, mahdollisten uusien VoIP-palvelujen tarjoajien markkinoilletulo saa nykyiset toimijat tarjoamaan vastavetona omia VoIP-tuotteitaan tai kokonaisuuksia, joihin sisältyy puheensiirto.

Komissio on kevyen sääntelyn kannalla ja on tyytyväinen siihen, että monet kansalliset sääntelyviranomaiset ovat omaksuneet komission lähestymistapaa vastaavan tulevaisuuteen suuntaavan asenteen VoIP-palvelujen sääntelyssä. Komissio ja monet kansalliset sääntelyviranomaiset ovat päässeet yhteisymmärrykseen siitä, että VoIP on osa puhelumarkkinoita, ja komissio on ilmaissut puoltavansa kevyttä alan sääntelyä. VoIP-palveluja koskeva sääntely onkin ollut jäsenvaltioissa toistaiseksi hyvin hallittua. Käytännössä markkinoille tulemisen esteet eivät näytä olevan korkeat.

3. SÄÄNTELY

Joissakin jäsenvaltioissa sääntelyjärjestelmän täytäntöönpanemiseksi tarvittava lainsäädäntö- ja sääntelyprosessi on saatettu lähestulkoon valmiiksi, ja muissa jäsenvaltioissa siinä on edistytty merkittävästi.

Kreikassa ensisijaiset täytäntöönpanotoimet hyväksyttiin vasta tammikuussa 2006, ja muutamissa jäsenvaltioissa osa johdettua lainsäädäntöä on edelleen hyväksyttävänä. Lisäksi joissakin jäsenvaltioissa ei vielä ole aloitettu markkina-analyyseistä ilmoittamista, mikä kuuluu olennaisena osana järjestelmään. Huolestuttavaa on myös se, kuinka pitkä aika joissakin tapauksissa kuluu markkina-analyysin aloittamisesta sen loppuun saattamiseen.

Kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuus

Kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuus kaupallisista eduista voidaan yleensä taata, joskin omistuksen ja sääntelytehtävien eriyttämiseen liittyy vielä epävarmuutta Kyproksella, Slovakiassa ja Sloveniassa. Myös Belgiassa kysymys on tullut uudestaan ajankohtaiseksi. On tärkeää, että kansallisilla sääntelyviranomaisilla ei ole päivittäistä sääntelytyötään haittaavia rasitteita, vaan ne voivat käyttää toimivaltaansa tasapuolisesti ja avoimesti. Kansallisten sääntelyviranomaisten puolueettomuutta koskevat epäilyt ovat varmistamatta vain muutamissa jäsenvaltioissa ja komissio tutkii tapauksia huolellisesti.

Kansallisten sääntelyviranomaisten toimivalta

Komissio seuraa edelleen valppaasti, rajoitetaanko kansallisten sääntelyviranomaisten toimivaltaa Irlannissa, Maltalla ja Alankomaissa ohjeilla, joita antaa ministeriö, jota ei ole ilmoitettu kansalliseksi sääntelyviranomaiseksi. On myös epäilyjä siitä, että kansallisten sääntelyviranomaisten oikeuksia valvoa päätöstensä täytäntöönpanoa rajoitetaan asettamalla rajoja määrättävien sakkojen suuruudelle. Saksassa on rajattu sääntelijän valtaa asettaa kaikkia vähittäis- ja tukkumyyntimarkkinoita koskevia rajoituksia, ja Suomessa vastaava rajoitus koskee etenkin matkaviestintäverkkojen kohdeverkkomaksuja.

Kansallisten sääntelyviranomaisten yhdentyminen

Useimmissa jäsenvaltioissa on luotu yhdistettyjä sääntelyviranomaisia, joiden toimivalta kattaa koko sähköisen viestinnän toimialan (vaikka ei välttämättä sisällöntuotantoa). Jos näin ei ole toimittu, on vaarana epävarmuus sääntelystä yhdistyneessä toimintaympäristössä, joka käsittää sekä perinteiset televiestintäpalvelut että radio- ja televisiolähetysten siirtopalvelut. Tämä koskee erityisesti Belgiaa.

Muutoksenhaku

Erittäin tärkeä seikka on se, miten jäsenvaltioissa on pantu täytäntöön velvoite luoda toimiva muutoksenhakujärjestelmä, sillä paitsi operaattorit myös monien jäsenvaltioiden viranomaiset ovat ilmaisseet huolensa asian suhteen. Komissio käsittelee parhaillaan asiaan liittyviä eri näkökohtia, kuten muutoksenhakua koskevan ratkaisun saamisen hitautta ja sitä, että monissa jäsenvaltioissa on kansallisena käytäntönä lykätä sääntelyviranomaisen päätöksen voimaantuloa automaattisesti muutoksenhakumenettelyn keston ajaksi. Komission aloittaman rikkomismenettelyn seurauksena automaattista lykkäyskäytäntöä ollaan poistamassa Puolassa.

Taloudellinen sääntely

Jos markkina-analyysin tai siirtymäsäännösten perusteella on asetettu sääntelyvelvoitteita, toiminta avataan kilpailulle vasta sitten, kun velvoitteet on pantu täysimääräisesti täytäntöön. Kansalliset sääntelyviranomaiset ovat yleisesti ottaen varmistaneet tehokkaasti tarvittavan lainsäädännön antamisen, ja esimerkiksi eriytettyjen yhteyksien viitetarjoukset ovat nyt saatavilla kaikkialla EU:ssa.

Huomattavimmat kysymykset, joita komissio parhaillaan tutkii, ovat

- tilaajayhteyksien eriytetty tarjonta, mikä ei näytä toimivan käytännössä Virossa, Kyproksella, Liettuassa, Latviassa, Maltalla, Puolassa, Sloveniassa eikä Slovakiassa;

- tehokas yhteenliittäminen, mikä on yhä ongelmallista Virossa, Liettuassa, Latviassa, Maltalla, Puolassa, Sloveniassa ja Slovakiassa;

- kustannuslaskentajärjestelmät yhteenliittämismaksujen kustannuslähtöisyyden takaamiseksi Luxemburgissa, Maltalla, Puolassa ja Slovakiassa.

Komissio katsoo, että useissa muissakin jäsenvaltioissa käytettävät kustannuslaskentajärjestelmät ovat vielä kehittymättömiä tai ne eivät ole riittävän avoimia.

Kansallisten sääntelyviranomaisten osallistuminen

Markkinatoimijoille ja kuluttajille on tärkeää, että kansalliset sääntelyviranomaiset järjestävät järjestelmällisesti julkisia kuulemisia sääntelyä koskevista päätöksistä. Monissa jäsenvaltioissa markkinatoimijat eivät saa riittävästi palautetta julkisesta kuulemisprosessista tai se ei ole riittävän avoin tehtyjen huomautusten osalta.

Kansallisen sääntelyviranomaisen osallistuminen on ratkaisevan tärkeää varmistettaessa, että ne markkinatoimijat, jotka rakentavat infrastruktuuriaan ja siirtyvät yhdestä säännellystä tuotteesta toiseen ja samalla lisäävät kontrolliaan kuluttajille tarjoamansa tuotteen laadun osalta, voivat siirtää kyseessä olevat kuluttajat uuden infrastruktuurin piiriin ilman turhia hankaluuksia. Tämä edellyttää sekä hinnoittelun että käytännön menetelmien tarkastelua. Espanjassa ja Italiassa asiasta on annettu erityissäännöksiä, ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kansallinen sääntelyviranomainen on nimittänyt ”televiestintäalan välittäjän”, jonka tärkein tehtävä on tarkkailla siirtymistä tilaajayhteyksien eriytettyyn tarjontaan.

Verkkojen asennusoikeudet

Asennusoikeuksia myönnettäessä on yhä tärkeämpää erotella toisistaan sääntelytoimet ja omistaminen, sillä eräissä jäsenvaltioissa paikallisviranomaiset osallistuvat usein laajakaistainfrastruktuurien markkinoille tuontiin.

Asennusoikeuksien myöntäminen avoimuutta ja syrjimättömyyttä koskevien EU:n säännösten mukaisesti on yhä epävarmaa monissa jäsenvaltioissa. Komissio tutkii parhaillaan, onko joitakin markkinatoimijoita syrjitty Kyproksella ja Kreikassa, ja samalla tarkastellaan asiaankuuluvien viranomaisten päätöksenteon avoimuutta kyseisissä maissa.

4. KULUTTAJIEN ETU

Yleispalvelu

Jäsenvaltioissa on varmistettava, että yleispalvelujen tarjoajan nimeämistä koskeva menettely on tehokas, puolueeton, avoin ja syrjimätön ja että yhdeltäkään operaattorilta ei lähtökohtaisesti suljeta mahdollisuutta tulla nimetyksi.

Komissio epäilee, että Ranskassa, Unkarissa ja Suomessa operaattoreita saatetaan lähtökohtaisesti sulkea nimeämisen ulkopuolelle, ja se tutkii vastaavanlaisia tapauksia Belgiassa, Kyproksella, Liettuassa ja Itävallassa ja seuraa Puolassa ja Alankomailla noudatettavaa menettelyä. Komissiota huolestuttaa se, että Portugalissa vakiintunut operaattori on nimetty vuoteen 2025 saakka ilman tarjousmenettelyä.

Komissio panee merkille, että kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa yleispalvelujen tarjoaja on nimetty, valinta on kohdistunut vakiintuneeseen kiinteiden yhteyksien operaattoriin.

Sosiaaliset erityistarpeet

Osallisuutta edistävän tietoyhteiskunnan tavoite, johon i2010 -aloitteella pyritään, näkyy sääntelyjärjestelmässä kansallisille sääntelyviranomaisille asetetuissa tavoitteissa ja palveluissa, joita sosiaalisia erityistarpeita omaavat henkilöt voivat odottaa saavansa osana yleispalvelua.

Vaikka kyseiset tavoitteet on yleisesti ottaen siirretty hyvin kansallisiksi tavoitteiksi, toimet niiden edistämiseksi ovat usein pikemminkin suositus kuin velvoite. Kun on kyse vammaisten käyttäjien palvelujen hinnoittelusta, useimmat jäsenvaltiot näyttävät antavan asianmukaiset säännökset. Sen sijaan palvelujen saamiseen käytännössä pitäisi kiinnittää enemmän huomiota.

Jäsenvaltioissa toimitaan aktiivisesti pienituloisten käyttäjien hyväksi. Esimerkiksi Itävallan valtio tukee erityishintajärjestelyjä, ja Unkarissa on perustettu rahasto auttamaan pienituloisia tilaajia.

Kuluttajia koskeva sääntely

Kokemus on osoittanut, että kiinteiden verkkojen ja matkapuhelinverkkojen numeroiden siirrettävyys sekä operaattorin valinta ja ennaltavalinta ovat lisänneet kilpailupainetta.

Numeroiden siirron mahdollistava järjestelmä toimii nykyisin täysin useimmissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Tšekkiä, Latviaa, Liettuaa, Maltaa, Puolaa, Slovakiaa ja Sloveniaa. Operaattorin valinta ja ennaltavalinta on nykyisin mahdollista kaikkialla EU:ssa Slovakiaa lukuun ottamatta, joskin joissakin jäsenvaltioissa valintaan liittyvät yhteenliittämiskustannukset saattavat olla esteenä palvelun kehittymiselle.

Luettelopalvelut

Käyttäjät haluavat suoran pääsyn luetteloon ja tiedustelupalveluun, joista löytyvät kaikki ne tilaajat, jotka eivät ole halunneet pitää numeroaan salaisena. Yhä useammat tilaajat luopuvat kiinteästä puhelinyhteydestään ja käyttävät pelkästään matkaviestintäpalvelua, ja he todennäköisesti haluavat mahdollisuuden saada matkapuhelinnumeronsa luetteloon.

Komissio on huolissaan siitä, että Tšekissä, Kreikassa, Ranskassa, Kyproksella, Latviassa, Maltalla, Puolassa, Portugalissa, Slovakiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole kattavaa luettelo- ja/tai tiedustelupalvelua.

Toinen kyseenalainen piirre on se, että kilpailevat numerotiedustelupalvelujen tarjoajat joutuvat maksamaan operaattoreille korkeita hintoja kattavien tietojen saannista. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut[13], että kyseiset tiedot olisi tarjottava kustannuslähtöisin hinnoin. Komissio tutkii tietoonsa tulevat tapaukset.

Eurooppalainen hätänumero 112

Unionin sisällä matkaileville kansalaisille on ensiarvoisen tärkeää se, että hätäpalvelujen puhelinnumero on sama kaikkialla.

Numeroon voi nyt soittaa maksutta kaikkialla Euroopassa sekä kiinteästä verkosta että matkapuhelimista. Monissa jäsenvaltioissa myös uudistetaan hätäpalvelujärjestelmiä, jotta hätänumeroon soittajille voidaan tarjota parempaa palvelua.

Esimerkiksi Suomessa on keskitetyt hätäkeskukset, jotka vastaavat puheluun enintään 90 sekunnin kuluessa. Tšekissä hätäpalveluoperaattori voi siirtää puhelut muihin keskuksiin sen mukaan, mitä kieliä eri keskusten operaattorit puhuvat.

Espanjan eri alueilla hätäpalvelukeskuksilla on käytössään soittajan paikantamisjärjestelmä, mikä on parantanut merkittävästi hätäpalvelujen laatua. Komissio tutkii parhaillaan, noudattavatko eräät jäsenvaltiot yleispalveludirektiivissä asetettuja velvollisuuksiaan tältä osin. Komissio seuraa myös sitä, tiedotetaanko kansalaisille riittävästi 112-hätänumerosta ja erityisesti siitä, että kansalaiset voivat käyttää numeroa myös muissa jäsenvaltioissa matkustaessaan.

5. PÄÄTELMÄT

Sääntelyjärjestelmän toteuttamiseksi jäsenvaltioiden on täytynyt tehdä huomattavia muutoksia kansallisiin lainsäädäntöihin ja käytäntöihin. Vaikka tästä tiedonannosta käy ilmi, että täytäntöönpanossa on joitakin puutteita, suurin osa tarvittavista toimista on toteutettu. On näyttöä siitä, että kilpailun lisääntyminen tuo kuluttajille lisää etua ja että tulevaisuudennäkymät innovoinnin ja sijoittamisen osalta ovat valoisat sekä jäsenvaltioiden sisällä että niiden välillä. Sääntelyjärjestelmässä nimenomaisesti taataan kuluttajille, että peruspalvelut ovat saatavilla kohtuulliseen hintaan ja että sosiaalisista erityistarpeista huolehditaan.

Nykyisen sääntelyjärjestelmän uudelleentarkastelu on jo käynnissä, ja vaikka se säännösten mukaan on aloitettava vuonna 2006, järjestelmän täytäntöönpanossa jo saavutettu edistys luo kuluttajille, markkinatoimijoille ja kaikille tärkeimmille sidosryhmille hyvän perustan arvioida muutostarvetta, erityisesti tekniikan, markkinoiden ja yhteiskunnan tulevan kehityksen pohjalta.

[1] KOM(2005) 229.

[2] KOM(2005) 411, KOM(2006) 28.

[3] Aika kiristää tahtia – Uusi kasvua ja työllisyyttä edistävä kumppanuus, KOM(2006) 30,25. tammikuuta 2006.

[4] EITO, 2005.

[5] IDATE.

[6] EITO, 2005.

[7] Arvio perustuu ETNO:n, ECTA:n, ECCA:n, OECD:n ja Infonetics Researchin toimittamiin tietoihin.

[8] Thomson Financialin, Dealogicin ja UNCTAD:in toimittamien tietojen mukaan.

[9] Suora ulkomainen investointi on laajempi mittari kuin pelkästään osakesijoitukset tai yrityssulautumat ja -ostot, ja siihen sisältyy esimerkiksi reaaliomaisuuteen sijoitettu pääoma.

[10] On huomattava, että pienempien vakiintuneiden operaattoreiden osuuksissa on usein vielä suurempia eroja EU:n tasolla. Lisäksi suurinta matkaviestintäoperaattoria (maailman toiseksi suurinta yritystä ulkomaisella varallisuudella mitattuna) ei vääristymän välttämiseksi ole otettu huomioon.

[11] EITO, 2005.

[12] Huomattavan markkinavoiman operaattorit.

[13] Asia C-109/03, KPN Telecom BV vastaan OPTA (Kok. 2004).