Komission kertomus - Komission kolmas kertomus perinteisten omien varojen tarkastusjärjestelmän toiminnasta (vuodet 1997–1999) - (Neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/00, annettu 22 päivänä toukokuuta 2000, 18 artiklan 5 kohta) /* KOM/2001/0032 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS Komission kolmas kertomus perinteisten omien varojen tarkastusjärjestelmän toiminnasta (vuodet 1997-1999) (Neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/00, annettu 22 päivänä toukokuuta 2000, 18 artiklan 5 kohta) SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 2. Oikeudellinen kehys ja tarkastusten tavoitteet 2.1. Oikeudellinen kehys 2.2. Tarkastusten tavoitteet 3. Tarkastusjärjestelmän toiminta yhteisön tasolla 3.1. Lainsäädännön tarkastaminen 3.2. Asiakirjojen tarkastaminen 3.3. Jäsenvaltioissa paikalla toimitetut tarkastukset 4. Komission toimittamat tarkastukset vuosina 1997-1999 4.1. Paikalla toimitettavia tarkastuksia koskevat menettelyt 4.2. Tarkastusten kulku 4.3. Tarkastustoiminnan tärkeimmät tulokset 4.3.1. Tullimenettelyiden hallintoa koskevia huomautuksia 4.3.2. Kirjanpitomenettelyiden hallintoa koskevia huomautuksia 4.3.3. Muut menettelyt 4.4. Komission tarkastustoimien lainsäädännölliset ja taloudelliset seuraukset 4.4.1. Lainsäädännölliset seuraukset 4.4.2. Taloudelliset seuraukset 4.4.3. Organisatoriset vaikutukset 4.5. Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu 4.6. Asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan soveltaminen 5. Valvontajärjestelmän toiminnan arviointi 5.1. Yleinen arviointi 5.2. Suhteet tilintarkastustuomioistuimeen ovat yhä tärkeämmät 5.3. Yhteistä tarkastusta koskeva aloite TIIVISTELMÄ Tässä kertomuksessa, joka on laadittu budjettivallan käyttäjälle asetuksen N:o 1150/00 18 artiklan 5 kohdan nojalla, selostetaan perinteisten omien varojen tarkastusjärjestelmän toimintaa vuosina 1997-1999. Näitä kolmea vuotta koskevassa kertomuksessa annetaan kokonaiskuva komission suorittamista monivuotisista tullimenettelyjen ja kirjanpitomenettelyjen tarkastuksista ja esitetään pääpiirteissään, miten komissio aikoo parantaa tarkastusten tuloksia. Kertomuksessa selostetaan niitä yleisiä tavoitteita, joihin komissio on pyrkinyt perinteisten omien varojen tarkastuksilla. Näitä ovat muun muassa yhtäläisten kilpailuolosuhteiden takaaminen Euroopan unionin yrityksille, perinnän parantaminen ja tietojen antaminen budjettivallan käyttäjälle. Lisäksi kertomuksessa esitetään, mihin säädöksiin tarkastukset perustuvat, ja kerrotaan tarkastusjärjestelmän toiminnasta yhteisön tasolla vuodesta 1997 vuoteen 1999. Tarkastelujaksolla komissiolla oli 15 jäsenvaltiossa 70 tarkastustehtävää (yhteistä ja oma-aloitteista). Tarkastuksissa havaittiin 246 poikkeavuutta, joista 185 liittyi kirjanpitoon ja 61 tullimenettelyyn. Havaituilla poikkeavuuksilla on ollut taloudellisia seurauksia; tähän mennessä jäsenvaltiot ovat maksaneet varsinaisia maksuja 3 035 347 euroa ja viivästyskorkoja 6 971 898 euroa. Kirjanpitonäkökohtien lisäksi tarkastuksissa esiin tulleet poikkeavuudet muodostavat tärkeän tietolähteen, jonka avulla saadaan käsitys ongelmista, joita jäsenvaltiot kohtaavat tulli- ja kirjanpitosäännösten soveltamisessa. Tarkastukset voivat osoittaa kansallisten määräysten olevan ristiriidassa yhteisön lainsäädännön tarkoituksen kanssa ja tuovat esiin mahdolliset vaikutukset omiin varoihin. Poikkeavuuksia analysoimalla voidaan uudistaa nykyisiä säännöksiä ja kehittää yhteisön lainsäädäntöä nykyistä ymmärrettävämmäksi. Kertomuksessa päädytään pitämään välttämättöminä sellaisia tarkastuksia, joiden avulla on mahdollista arvioida perinteisten omien varojen tarkastusjärjestelmän toimintaa kokonaisuudessaan, tulli-, rahoitus- ja lainsäädäntönäkökohdat huomioon ottaen. Lopuksi kertomuksessa käsitellään tarkastus- ja perintäjärjestelmän kehittämistä. Siinä esitellään komission suunnitteleman keskipitkän aikavälin strategian suuret linjat, jotka koskevat menetelmiä ja komission ja jäsenvaltioiden uudistettua yhteistyötä. Komissio pyrkii parantamaan kaikkien sellaisten välineiden käyttöä, joilla tarkastuksia voidaan tehostaa tai parantaa toiminnan seurantaa. Näiden tarkastusmenetelmiä koskevien näkökohtien lisäksi komissio aikoo lisätä jäsenvaltioiden vastuuta. Komissio tutkii edelleen, mitä käytännön vaikutuksia seuraisi, että kukin jäsenvaltio velvoitettaisiin ottamaan taloudellinen vastuu tietyistä omien viranomaistensa tekemistä virheistä. Pyrkimyksenä on jakaa rahoitustaakka oikeudenmukaisemmin jäsenvaltioiden välillä SEM 2000 -ohjelmassa määriteltyjä moitteettoman ja tehokkaan hallinnon periaatteita noudattaen. Komissio miettii myös uuden yhteisiä tarkastuksia koskevan käytännön aloittamista. Käytäntö perustuisi yhteistä tarkastusta koskevaan aloitteeseen, joka merkitsee toisenlaista yhteistyötä yhteisön elinten ja jäsenvaltioiden välillä ja jonka tarkoituksena on muuttaa tarkastuskäytäntöjä Euroopan unionin seuraavan laajentumisen vaatimalla tavalla. KOMISSION KERTOMUS Komission kolmas kertomus perinteisten omien varojen tarkastusjärjestelmän toiminnasta (vuodet 1997-1999) (Neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/00, annettu 22 päivänä toukokuuta 2000, 18 artiklan 5 kohta) Johdanto Yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen N:o 94/728/EY/Euratom [1] soveltamisesta 22 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/00 [2] (jäljempänä 'asetus N:o 1150/00') [3], 18 artiklan 5 kohdan nojalla yhteisön omien varojen tarkastusjärjestelmän toiminnasta on laadittava kolmen vuoden välein kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle. [1] EYVL L 293, 12.11.1994, s. 9. [2] EYVL L 130, 31.5.2000, s. 1-9. [3] Jäsenvaltioiden tarkastusten tulokset annetaan tiedoksi komissiolle asetuksen N:o 1150/00 17 artiklan 3 kohdan nojalla. Vuodet 1989-1992 kattava ensimmäinen kertomus toimitettiin budjettivallan käyttäjälle 4. tammikuuta 1994 [4] ja toinen, vuodet 1993-1996 kattava kertomus 8. joulukuuta 1997 [5]. [4] KOM(93) 691 lopullinen, 4.1.1994. [5] KOM(97) 673 lopullinen, 1.12.1997. Tässä kolmannessa kertomuksessa kuvataan ja analysoidaan perinteisten omien varojen tarkastusjärjestelmän toimintaa vuoden 1997 alusta vuoden 1999 loppuun ja tarkastellaan tapausten seurantaa vuoden 1999 loppuun saakka. Kertomuksessa palataan aluksi komission omien varojen tarkastustoiminnan yleistavoitteisiin, esitellään tarkastuksiin liittyvien yksityiskohtaisten sääntöjen oikeudellinen kehys ja kuvataan tarkastusjärjestelmän käytännön toimintaa yhteisön tasolla. Kertomuksessa esitellään lisäksi komission tarkastustoimintaa vuosina 1997-1999. Tämän jälkeen arvioidaan toimitettujen tarkastusten tuloksia ja tehdään komission tarkastustoiminnan perusteella päätelmiä ja arvioita. [6] Lopuksi kertomuksessa keskitytään tarkastusten taloudellisiin ja lainsäädännöllisiin vaikutuksiin ja pohditaan tarkastusten vaikutusta eri säännösten kehittymiseen. [6] Kertomuksessa esitellään erityisesti yhteisön toimielinten (komission ja tilintarkastustuomioistuimen) tarkastustoimintaa. Kertomus ei sitä vastoin kata jäsenvaltioiden toimittamia tarkastuksia, joiden tuloksia käsitellään yksityiskohtaisesti erillisissä kertomuksissa. Käsiteltäessä perinteisten omien varojen keräämiseen sovellettaviin yksityiskohtaisiin sääntöihin tehtäviä parannuksia kertomuksessa otetaan esille myös jäsenvaltioiden taloudellisen vastuun käsite ja pohditaan yhteisiä tarkastuksia koskevan aloitteen kehittämismahdollisuuksia. Komissio katsoo, että havaittujen vakavien laiminlyöntien osalta on syytä mainita kyseiset tapaukset ja tilanteen korjaamiseksi jo toteutetut toimenpiteet, esimerkiksi mahdollisen rikkomisesta johtuvan menettelyn aloittaminen. Oikeudellinen kehys ja tarkastusten tavoitteet Oikeudellinen kehys Omien varojen keräämistä koskevien tarkastusten perustana on kolme säädöstä. Yhteisöjen omia varoja koskevan järjestelmän oikeusperustana on 31. lokakuuta 1994 tehty neuvoston päätös N:o 94/728/EY, Euratom [7]. Päätöksessä määritellään muun muassa yhteisön talousarvioon otettavat omat varat. [7] EYVL L 293, 12.11.1994, s. 9. Päätöksen N:o 94/728 soveltaminen perustuu asetukseen N:o 1150/00, jossa vahvistetaan omien varojen keräämistä koskeva periaate (2 artikla), säännöt näiden varojen ottamisesta A- tai B-kirjanpitoon (6 artiklan 3 kohta) sekä menettely, jota noudatetaan varojen asettamisessa komission käyttöön (10 artikla). Asetuksessa säädetään lisäksi jäsenvaltioiden velvollisuudesta ilmoittaa komissiolle havaitsemansa petokset tai väärinkäytökset havaittuihin tapauksiin liittyvän perinnän seurannan tiukentamiseksi (6 artiklan 4 kohta), todettujen maksujen asettamisesta käyttöön myönnetyistä vapautuksista (17 artiklan 2 kohta) sekä tarkastuksista (18 artiklan 2 ja 3 kohta). Neuvostossa on tutkittu asetuksen N:o 1150/00 2 ja 17 artiklan muuttamista omien varojen keräämistä koskevan järjestelmän lujittamiseksi ja asetuksen ymmärrettävyyden parantamiseksi. Toukokuun 10. päivänä 1999 annettua neuvoston asetusta (EY, Euratom) N:o 1026/99 [8] sovelletaan jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa asetuksen N:o 1150/00 18 artiklan nojalla toimitettavissa tarkastuksissa. [9] Asetuksessa N:o 1026/99 määritellään niiden komission edustajien oikeudet ja velvollisuudet, jotka komissio on valtuuttanut toimittamaan omien varojen tarkastuksia. [8] EYVL L 126, 20.5.1999, s.1-3. [9] Sovellettaessa asetuksen N:o 1150/00 18 artiklan 2 kohtaa. Tarkastusten tavoitteet Perinteisten omien varojen keräämistä koskevat tarkastukset voidaan toimittaa asiakirjojen tarkastuksina, lainsäädännön tarkastuksina tai paikalla toimitettavina tarkastuksina. Tarkastuksilla on kolme selkeästi rajattua tavoitetta. - Yhteisön ulkopuolelta tavaroita tuovien talouden toimijoiden välillä on pyrittävä säilyttämään yhtäläiset kilpailuolosuhteet. Mahdolliset kilpailun vääristymät voidaan välttää vain antamalla tarkastukset puolueettoman ylikansallisen hallintoelimen tehtäväksi ja ilmoittamalla tarkastusten tuloksista Euroopan parlamentille ja neuvoston välityksellä EU:n kaikille jäsenvaltioille. Komission on varmistettava, että kaikki jäsenvaltiot soveltavat yhteisön säännöksiä moitteettomasti. Analysoimalla jäsenvaltioiden säännösten soveltamisessa kohtaamia vaikeuksia ja havaittuja laiminlyöntejä yhteisön lainsäädäntöä voidaan kehittää ymmärrettävämpään ja avoimempaan suuntaan. - Perintää on parannettava siten, että jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu jakautuu oikeudenmukaisesti ja kohdistetaan osapuolelle, joka on saanut toimenpiteestä taloudellista hyötyä. Koska perinteisten omien varojen vaje korvataan "automaattisesti" korottamalla bruttokansantuloon perustuvaa maksuosuutta, kyseiset tappiot päätyvät käytännössä jäsenvaltioiden veronmaksajien maksettaviksi. Koska omien varojen tilityksiin tehdään nykyään jäsenvaltioiden keruujärjestelmiä koskevien komission järjestelmällisten tarkastusten perusteella oikaisuja, kansallisten viranomaisten on pyrittävä jatkossa hoitamaan vastuualueensa omien varojen keräämisessä nykyistä tunnollisemmin. - Budjettivallan käyttäjälle on annettava tietoja tarkastustoiminnasta. Jäsenvaltioiden omien varojen perintäjärjestelmien tarkastaminen on välttämätöntä, jotta komissio voi pysyä ajan tasalla jäsenvaltioiden tilanteesta ja arvioida, kuinka tehokkaasti ja nopeasti jäsenvaltiot toteuttavat Euroopan unionin omien varojen perimisen. Saatuaan asiasta yleiskäsityksen komissio voi antaa budjettivallan käyttäjälle tietoja talousarvion tulojen toteuttamisesta. Tarkastusjärjestelmän toiminta yhteisön tasolla Komissio valvoo perinteisten omien varojen keräämistä jäsenvaltioissa erilaisin tarkastustoimin. Tulojen hyväksymisestä vastaavan budjettipääosaston toimittamien tarkastusten lisäksi perinteisten omien varojen järjestelmän toimintaan kohdistetaan tarkastuksia osana yhteisön saatavien yleistä hallinnointia. Komission on lisäksi vastattava tilintarkastustuomioistuimen perustamissopimuksen 248 artiklan nojalla toteuttamien tarkastusten yhteydessä ja vuosikertomuksessaan, erityiskertomuksissa ja sektorikirjeissä esittämiin huomautuksiin sekä Euroopan parlamentin talousarvion toteuttamista koskevan vastuuvapausmenettelyn yhteydessä esittämiin vaatimuksiin ja toteutettava tarvittavat jatkotoimet. Omien varojen kerääminen on annettu jäsenvaltioiden tehtäväksi. Käytännössä tämä tehtävä kattaa vastuun keruujärjestelmän täytäntöönpanosta, jonka kulujen kattamiseksi jäsenvaltiot voivat pidättää 10 prosenttia todettujen omien varojen kokonaismäärästä. Komissio valvoo yhteisön lainsäädännön moitteetonta soveltamista jäsenvaltioissa ja antaa siitä selvityksiä budjettivallan käyttäjälle. Tämä jäsenvaltioiden ja komission tehtävien täydentävyys perustuu voimassa olevaan lainsäädäntöön. Jäsenvaltioiden edellytetään toimittavan tarkastuksia myös itse [10] ja antavan niistä selvityksiä komissiolle. Kansallisella tasolla toimitetut tarkastukset eivät kuitenkaan vapauta komissiota tekemästä toimivaltaansa kuuluvia tarkastuksia. Komissio pyrkii varmistamaan omalla tarkastustoiminnallaan, että jäsenvaltiot täyttävät asianmukaisesti ja yhdenmukaisesti velvollisuutensa yhteisön tasolla. Tarkastusten tavoitteena onkin valvoa, että jäsenvaltioiden komissiolle maksamat omat varat vastaavat säädettyjä määriä. Yhteisön tulojen vaiheita määräytymisperusteesta aina komission kirjanpitoon viemiseen saakka seurataan toteamista, kirjanpitoon ottamista ja käyttöön asettamista koskevin menettelyin. [10] Asetuksen N:o 1150/00 18 artiklan 1 kohta. Tämän tavoitteen saavuttaakseen komissio [11] toimittaa kolmenlaisia tarkastuksia: lainsäädännön ja asiakirjojen tarkastuksia sekä jäsenvaltioissa paikalla toimitettavia tarkastuksia. Komission soveltama perinteisten omien varojen yhteisön tason tarkastusjärjestelmä voidaan esittää yksinkertaistettuna seuraavasti: [11] Komission ja erityisesti budjettipääosaston toimittamat tarkastukset muodostavat vain osan yhteisön toimielinten toteuttamista tarkastuksista. Tilintarkastustuomioistuimellakin on toimivaltaa tällä alalla (perustamissopimuksen 248 artiklan nojalla) ja myös Euroopan parlamentilla on oikeus toimittaa tarkastuksia (perustamissopimuksen 276 artiklan nojalla). >TAULUKON PAIKKA> Lainsäädännön tarkastaminen Nämä tarkastukset kohdistuvat jäsenvaltioiden kirjanpito- ja tullialalla soveltamiin lakeihin ja hallinnollisiin määräyksiin. Lainsäädännön tarkastaminen toimitetaan etenkin tarkastustehtävien valmistelemisen ja seurannan yhteydessä. Myös toimenpiteet, jotka toteutetaan tutkittaessa jäsenvaltioiden asetuksen N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan nojalla käsiteltäväksi tuomia tapauksia (vapautus varojen asettamisesta käyttöön), voivat sisältää lainsäädäntöä koskevia tarkastuksia. Jos kansalliset säännökset eivät ole kaikilta osin yhdenmukaiset yhteisön säännösten kanssa, komissio tekee tarvittavat muutosehdotukset. Ehdotusten perusteella päästään yleensä toivottuun tulokseen ilman rikkomisesta johtuvan menettelyn aloittamista. Asiakirjojen tarkastaminen Komission toimittamat asiakirjojen tarkastukset koostuvat yhtäältä kirjanpitoon liittyvien katsausten ja kertomusten ja toisaalta jäsenvaltioiden tarkastusten tuloksia koskevien vuosikertomusten analysoinnista. Jäsenvaltioiden on asetuksen N:o 1150/00 6 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla pidettävä omista varoista "A"-kirjanpitoa. Todetut ja perityt maksut [12] otetaan asetuksen N:o 1150/00 2 artiklan mukaisesti A-kirjanpitoon, ja jäsenvaltiot laativat maksuista kuukausikatsauksen, jonka ne toimittavat [13] komissiolle. Komissio tekee katsauksiin tavallisesti oikaisuja, joiden perusteella jäsenvaltioilta voidaan periä viivästyskorkoja. [12] Saatavat, jotka on otettu huomioon aiemmin ja ilmoitettu maksuvelvolliselle. [13] A-kirjanpitoon liittyvä kuukausikatsaus on toimitettava komissiolle viimeistään maksujen toteamiskuukautta seuraavan toisen kuukauden 19. päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä. Todetut maksut, joita ei ole otettu A-kirjanpitoon, koska niitä ei vielä ole peritty eikä niistä ole toimitettu minkäänlaista vakuutta, otetaan asetuksen N:o 1150/00 6 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla erilliseen kirjanpitoon, jota kutsutaan "B"-kirjanpidoksi. B-kirjanpitoon voidaan ottaa myös sellaisia todettuja maksuja, joista on toimitettu vakuus mutta jotka on kiistetty. Kaikista tähän kirjanpitoon otetuista summista laaditaan tämän jälkeen erillinen katsaus, joka jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle neljännesvuosittain [14]. [14] B-kirjanpitoon liittyvä neljännesvuosikatsaus on toimitettava komissiolle viimeistään maksujen toteamiskuukautta seuraavan toisen kuukauden 19. päivän jälkeisenä ensimmäisenä työpäivänä. Komissio varmistuu siitä, että kukin neljännesvuosikatsaus on johdonmukainen edellisen kanssa ja että siinä otetaan huomioon tarkastelujaksolla todettujen maksujen määrä, oikaisut sekä maksujen peruutukset ja saatavien periminen. Jos komissio havaitsee eroja, se ottaa yhteyttä kyseiseen jäsenvaltioon selvittääkseen erojen syyt. Asetuksen N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan nojalla jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle varoista, joita ei ole voitu asettaa käyttöön, eli saatavista, joiden perintää ei ole voitu toteuttaa kyseisestä jäsenvaltiosta riippumattomista syistä. Komission on otettava kantaa ilmoitukseen kuuden kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta. Tässä 17 artiklan 2 kohdassa säädetään ainoasta poikkeuksesta sääntöön, jonka mukaan kaikki (kyseisen asetuksen 2 artiklan mukaisesti) todetut maksut on asetettava komission käyttöön. Kyseisen artiklan nojalla komission on tutkittava, onko jäsenvaltio noudattanut varojen toteamisessa ja perinnässä due diligence -periaatetta eli toteuttanut riittävät toimenpiteet. Yhteisön säännöksiin liittyvien tutkimusten lisäksi komissio tarkastelee erityisesti tapaa, jolla jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön (pakkotoimin toteutettua) perintää koskevat hallinnolliset määräykset ja lait. Jos jäsenvaltio on noudattanut yhteisön säännöksiä, komissio ilmoittaa hyväksyvänsä jäsenvaltion vapauttamisen varojen asettamisesta komission käyttöön. Jos jäsenvaltio ei komission mielestä ole toteuttanut riittäviä toimenpiteitä yhteisön taloudellisten etujen turvaamiseksi, ryhdytään selvittämään kyseisen jäsenvaltion taloudellista vastuuta omista varoista tehdyn päätöksen (94/728/EY, Euratom) 8 artiklan ja asetuksen N:o 1150/00 2 artiklan ja 17 artiklan 1 kohdan nojalla. Jäsenvaltiota kehotetaan asettamaan säädetyssä määräajassa komission käyttöön perimättä jääneiden saatavien määrää vastaavat varat. Jos varoja ei suoriteta komissiolle määräajassa, jäsenvaltiolta voidaan periä viivästyskorkoa. Jäsenvaltiot toimittavat komissiolle vuosittain ennen huhtikuun 1. päivää asetuksen N:o 1150/00 7 artiklan mukaisen yhteenvetotilin kaikista edellisen vuoden aikana todetuista maksuista. Tämä vuosittain laadittavan tilin yhteydessä esitetään myös perinteisten omien varojen keräämistä koskeva kertomus. Komissio arvioi ilmoituksiin sisältyvät tiedot muiden käytössään olevien kirjanpitotietojen yhteydessä. Jäsenvaltioiden on asetuksen N:o 1150/00 17 artiklan 3 kohdan nojalla esitettävä komissiolle vuosittain kertomus omien tarkastustensa tuloksista. Tähän kertomukseen sisältyy yleisiä tietoja ja periaatteellisia kysymyksiä, jotka liittyvät tärkeimpiin asetuksen N:o 1150/00 soveltamisessa ilmenneisiin ongelmiin ja erityisesti riita-asioita koskeviin ongelmiin. Komissio laatii kunakin varainhoitovuonna yhteenvetokertomuksen, jossa esitellään yhtäältä tietoja jäsenvaltioiden varsinaisesta tarkastustoiminnasta ja toisaalta arvio petosten ja väärinkäytösten torjuntaa koskevan toiminnan tuloksista. [15] [15] Komissio on tämän mukaisesti laatinut seuraavat kertomukset: Komissio valvoo myös jäsenvaltioiden perinteisten omien varojen alalla harjoittamaa perintätoimintaa niiden tietojen pohjalta, jotka jäsenvaltiot toimittavat komissiolle Ownres-ohjelmiston välityksellä. Nämä tiedot koskevat erityisesti asetuksen N:o 1150/00 6 artiklan 5 kohdan perusteella ilmoitettuja petoksia ja väärinkäytöksiä. Myös Euroopan petostentorjuntavirasto OLAF analysoi Ownres-ohjelmiston kautta välitetyt tiedot. Koska komissiolle on toimitettu erittäin paljon ilmoituksia yli 10 000 euron määriä koskevista petoksista ja väärinkäytöksistä (jäljempänä "petosilmoitukset" ja "keskinäistä avunantoa koskevat ilmoitukset"), se on ottanut käyttöön kaksi tietojen käyttöön liittyvää menetelmää. Ensimmäisessä menetelmässä on kyse petosilmoitusten tilastollisesta hyödyntämisestä ja toisessa keskinäistä avunantoa koskevissa ilmoituksissa kuvattujen erityisen monimutkaisten tapausten perusteellisesta tutkimisesta. "Otokseksi A" kutsutun ensimmäisen menettelyn tavoitteena on luoda yleiskatsaus perintätilanteeseen. Ensimmäinen tämäntyyppinen kertomus annettiin budjettivallan käyttäjälle vuonna 1995 (kertomus A94, 6.9.1995). Toinen kertomus on tarkoitus julkaista vuoden 2000 kuluessa. "Otos B" -nimisen toisen menettelyn tavoitteena on seurata joihinkin havainnollisiin tapauksiin liittyviä perintätoimia tilien lopulliseen tarkastamiseen ja hyväksymiseen saakka. Tällaisia kertomuksia on tähän mennessä annettu kaksi, B94 ja B98, ja kolmatta (B2000) laaditaan parhaillaan. Ensimmäinen kertomus, B94, koskee kuutta tapausta, joihin liittyvien maksujen yhteismäärä oli noin 124 miljoonaa euroa, ja toinen, B98, yhdeksää tapausta, joiden yhteismäärä oli noin 136 miljoonaa euroa. [16] [16] Komission kertomukset petoksista ja sääntöjenvastaisuuksista johtuvan perinteisten omien varojen perinnän tilasta ("Otos A94", KOM(95) 398 lopullinen, 6.9.1995, "Otos B94", KOM(97) 259, 9.6.1997 ja "otos B98", KOM(1999) 160 lopullinen, 21.4.1999). Vertailtaessa kertomuksia B94 ja B98 havaitaan, että jäsenvaltioiden perintätilanne on parantunut huomattavasti. Kertomuksessa B 94 ilmoitettu todellinen perintäaste oli 2 prosenttia mutta kertomuksessa B98 jo 12 prosenttia. Vanhentuneiden perittävien osuus on lisäksi pienentynyt olennaisesti, 12 prosentista 4 prosenttiin. Ne jäsenvaltiot, jotka viivyttelyn vuoksi eivät ole kyenneet perimään takaisin kyseisiä omia varoja, on asetettu taloudelliseen vastuuseen yhteisön talousarvioon syntyneistä vajeista. Jäsenvaltioissa paikalla toimitetut tarkastukset Lainsäädäntöä ja asiakirjoja koskevat tarkastukset ovat olennainen osa valvontatoimintaa. Tehokas valvontajärjestelmä edellyttää kuitenkin myös tarkastusten toimittamista paikalla. Komissio voi näiden tarkastusten avulla varmistaa perinteisiä omia varoja koskevan yhteisön säännöstön täytäntöönpanon tai, jäsenvaltiosta riippuen, lujittaa kyseisten säännösten täytäntöönpanoa ja varmistaa muiden tarkastusten perusteella tehtyjen päätelmien paikkansapitävyyden. Paikalla toimitettavissa tarkastuksissa pyritään varmistamaan, että jäsenvaltiot panevat yhteisön säännösten mukaiset määräykset moitteettomasti täytäntöön liiketoimien säännönmukaisuuden takaamiseksi. Tarjotakseen tarkastuksille entistä paremmat puitteet komissio on kehittänyt uusia tarkastusmenetelmiä laatimalla yksityiskohtaisia kyselylomakkeita, jotka lähetetään jäsenvaltioille ennen kutakin tarkastustehtävää, ja tarkastusoppaita, jotka on tarkoitettu yksinomaan komission valtuutettujen edustajien käyttöön. Tätä osa-aluetta käsitellään kohdassa 4.4.3. Jäsenvaltioiden on lisäksi annettava komission valtuutetuille edustajille tarkastusten yhteydessä täysi vapaus tutkia tositteita. Paikalla voidaan toteuttaa kahdenlaisia tarkastuksia, joiden yhteydessä toiminta sovitetaan tiiviisti yhteen kansallisten viranomaisten toiminnan kanssa. Yhteiset tarkastukset toimitetaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ja oma-aloitteiset tarkastukset komission aloitteesta. Molemmat tarkastukset toimitetaan asetusten N:o 1150/00 ja 1026/99 säännösten mukaisesti. Niissä jäsenvaltioissa, joilla on suurin vaikutus omien varojen määrään, toimitetaan joka vuosi kummankin tyyppisiä tarkastuksia. Komission toimittamat tarkastukset vuosina 1997-1999 Paikalla toimitettavia tarkastuksia koskevat menettelyt Komissio toimittaa tarkastuksensa budjettipääosaston laatiman vuosiohjelman perusteella. Jäsenvaltioille ilmoitetaan yhteisten tarkastusten kohteista. Komission muut yksiköt voivat osallistua ohjelman täytäntöönpanoon ohjelmaan valituista aiheista riippuen. Paikalla toimitettavien tarkastusten osuus perinteisten omien varojen keräämisen valvonnasta vastaavan yksikön toiminnasta oli yli 35 prosenttia. Tarkastukset sovitetaan tiiviisti yhteen kansallisten viranomaisten toiminnan kanssa, ja tarkastusmenetelmien valinnassa kiinnitetään päähuomio avoimuuden ja tiedonkulun takaamiseen. Kustakin tarkastuksesta laaditaan kertomus, jossa kuvataan erityisesti tarkastuksen kulkua ja mahdollisesti havaittuja poikkeavuuksia. Jäsenvaltioiden on esitettävä kertomuksista huomautuksensa kolmen kuukauden kuluessa. Komissio vastaa kiistanalaisten osa-alueiden seurannasta kunnes tapauksen käsittely on saatettu lopullisesti päätökseen. Tarkastusten kulku Komissiolla oli vuosina 1997-1999 yhteensä 70 tarkastustehtävää, joista 45 oli yhteistä tarkastusta ja 25 oma-aloitteista tarkastusta. Liitteissä 1 ja 2 olevissa taulukoissa kuvataan yksityiskohtaisesti kunakin vuonna toimitettujen tarkastusten luonnetta ja käsiteltyjä aiheita (tulli- ja kirjanpitomenettelyt) sekä luetellaan tarkastusten kohteina olleet jäsenvaltiot. Tarkastustoiminnan tärkeimmät tulokset Euroopan unionissa käsitellään vuosittain yli 100 miljoonaa tulli-ilmoitusta. Vuosina 1997-1999 toimitettujen tarkastusten tulokset ovat myönteisiä, vaikka tarkastuksissa on havaittu joitakin vakavuudeltaan vaihtelevia poikkeavuuksia. Arvioitaessa, miten kansalliset hallintoviranomaiset soveltavat yhteisön säännöksiä sekä tulli- että rahoitusalalla, havaittiin 246 poikkeavuutta, joista 185 liittyi kirjanpitoon. Tarkastuksissa havaittujen oletettujen poikkeamien jakauma esitetään seuraavassa taulukossa: >VIITTAUS KAAVIOON> Tullimenettelyiden hallintoa koskevia huomautuksia - Komissio on aloittanut tullietuusjärjestelmiä koskevat tarkastukset. Ennen tämän tullietuusjärjestelmien hallintoa koskevan komission tiedonannon [17] mukaisen tarkastustoiminnan aloittamista jäsenvaltioille lähetettiin aihetta käsittelevä yksityiskohtainen kyselylomake. Tarkastustoiminnan tulosten perusteella on voitu laatia aihekohtainen kertomus (joka toimitetaan pyynnöstä [18]). [17] KOM (97) 402, 23.7.1997). [18] Asiakirja on saatavana budjettipääosastolla (p. (02) 296 24 65). Tarkastukset vahvistivat sen, että joihinkin tullietuusjärjestelmän soveltamiseen liittyviin ongelmiin ei ole vielä löydetty ratkaisua. Komissio ilmoitti edellä mainittujen tullietuusjärjestelmien hallintoa koskevassa tiedonannossa tullietuusjärjestelmän hallintoedellytysten uudistamista koskevan ohjelman käynnistämisestä. Järjestelmän painopistealueena on edelleen kauppapolitiikka. Havaituissa poikkeavuuksissa on kyse pääosin vaikeuksista, joita jäsenvaltiot kohtaavat soveltaessaan säännöksiä alkuperää koskeviin jälkitarkastuksiin, ja näiden vaikeuksien vaikutuksista omien varojen perintään. Komissio pyysi jäsenvaltioita parantamaan kansallisten tai komissiolta saatujen tietojen levitystä paikallisyksiköissä, järjestämään käsiteltävinä olevien tapausten yksityiskohtaisen seurannan ja suorittamaan tapauksiin liittyvät maksut ja mahdolliset viivästyskorot komissiolle viipymättä. - Yhteisön ulkoisen passitusmenettelyn ja TIR-järjestelmän tarkastuksia toimitettiin kaikissa jäsenvaltioissa. Havaitut poikkeamat - etenkin passitusmenettelyiden päättämisen viivästyminen ja passitusasiakirjojen tarkastamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen puutteellisuus - aiheuttavat erityisesti perinnän viivästymistä. Jäsenvaltioita, joille on osoitettu erillisiä huomautuksia, on kehotettu valvomaan tiukasti yhteisön tullikoodeksin [19] soveltamissäännösten noudattamista ja toteuttamaan yleisvakuuden osalta kaikki tarvittavat toimenpiteet omien varojen keräämiseksi perittävien tullimaksujen kattamiseksi mahdollisimman laajasti vakuuksin. [19] Neuvoston asetus (ETY, Euratom) N:o 2913/92, annettu 12 päivänä lokakuuta 1992, EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1-50, ja komission asetus (ETY, Euratom) N:o 2454/93, annettu 2 päivänä heinäkuuta 1993, EYVL L 253, 11.10.1993, s. 1-533. Komissio aloitti lisäksi kaksi rikkomista koskevaa menettelyä Saksaa ja Alankomaita vastaan. Komissio katsoo, etteivät Saksan viranomaiset olleet toteuttaneet kaikkia tarvittavia toimenpiteitä aloittaakseen 509 TIR-tullitarkastusvihkoon sisältyvien 10,22 miljoonan euron omia varoja (joista vakuudet on maksettu) koskevan perintämenettelyn. Alankomaat puolestaan kieltäytyi maksamasta 2,42 miljoonan euron viivästyskorkoja, jotka oli määrätty sille keskeneräisten ulkoisten passitusmenettelyiden asiakirjoihin liittyvien omien varojen toteamisen viivästymisen takia. On mahdollista, että myös joitakin muita jäsenvaltioita vastaan aloitetaan rikkomista koskeva menettely. - Komission edustajat ovat havainneet epäkohtia myös erityisesti tietokoneavusteisessa puutteellisten ilmoitusten seurannassa. Jotkin jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön tietokoneavusteisia tulliselvitysjärjestelmiä, joiden ansiosta yritysten ei tarvitse esittää liiketoimintaansa liittyviä tositteita tulliviranomaisille. Komissio muistutti jäsenvaltioita kansallisille viranomaisille kuuluvista velvollisuuksista, joihin kuuluvat muun muassa sen valvominen, kuinka yritykset noudattavat kansainvälistä kauppaa koskevia yhteisön säännöksiä, vakuuksien vaatiminen ja perinteisten omien varojen asettaminen komission käyttöön säädetyissä määräajoissa. - Tullivelan palauttamista/peruuttamista ja jälkikantoa koskevia tarkastuksia toimitettiin vuoden 1999 aikana kaikissa jäsenvaltioissa. Suurin osa poikkeavuuksista koski aiheettomia palautuksia, palautuksen oikeusperustan puuttumista ja palautuksen perustana olevien tositteiden säilyttämisvelvollisuuden laiminlyöntejä. Kirjanpitomenettelyiden hallintoa koskevia huomautuksia - Kaikki jäsenvaltiot toimittivat tarkastelujakson aikana saatavien perimismenettelyiden järjestelmällisiä tarkastuksia. Tarkastuksissa havaittiin useita tapauksia, joissa omat varat oli jätetty toteamatta tai niiden toteaminen oli viivästynyt taikka periminen ja käyttöön asettaminen oli lyöty laimin. Tällaisia toimintahäiriöitä, jotka johtuvat useimmiten tapausten puutteellisesta seurannasta, on havaittu monissa jäsenvaltioissa. Näiden laiminlyöntien perusteella vaadittiin oikaisuja ja viivästyskorkojen maksamista. Jäsenvaltioita kehotettiin tarkistamaan menettelyitään, erityisesti jälkiperintämenettelyitään, jos menettelyt voivat aiheuttaa olennaisia viivästyksiä toteamispäivän ja käyttöön asettamispäivän välillä. - Komissio toimittaa järjestelmällisiä ja yksittäisiä erillisen kirjanpidon pitämistä koskevia tarkastuksia - tarkastelujakson aikana toimitettiin 34 tällaista tarkastusta. Myös tilintarkastustuomioistuin seuraa tiiviisti tätä toiminta-alaa. Useimmat jäsenvaltiot pitävät B-kirjanpitoa paikallistasolla; sen päivittäishallinto perustuu siten tuhansiin kuitteihin. Kansallisella tasolla tapahtuva keskittäminen johtaa siten väistämättä yksittäisiin kirjanpitovirheisiin, jotka tilintarkastustuomioistuin on jo havainnut ja jotka vaikuttavat perinteisten omien varojen käyttöön asettamiseen. B-kirjanpidon tarkastaminen antaa komissiolle tilaisuuden tarkistaa kirjanpitomerkintöjen oikeellisuuden, muun muassa niiden rahamäärien kirjaamisen, joilla on vakuus, ja poistetut kirjanpitomerkinnät, erityisesti sen varmistamiseksi, ettei peruutuksilla yritetä peittää varojen käyttöön asettamisen laiminlyöntejä. - Riisialaa koskevan kumulatiivisen perintäjärjestelmän hallinto johti vuonna 1999 viiteen tarkastukseen, jotka toimitettiin Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Belgiassa. Riisialan kumulatiivinen perintäjärjestelmä otettiin kokeiluluonteisesti käyttöön vuoden 1997 puolivälissä, ja sitä oli tarkoitus soveltaa vuoden 1998 kesäkuun loppuun (voimassaoloa pidennettiin vuoden 1998 loppuun) GATT-sopimukseen sisältyvän sitoumuksen mukaisesti. Järjestelmä koskee pelkästään kuorittua riisiä, ja sen tavoitteena on mukauttaa maksut Euroopan unioniin tuotujen erien todellisiin hintoihin. Tämä lähestymistapa poikkeaa perinteisestä järjestelmästä, joka perustuu kiinteiden maksujen laskemiseen viitehinnan (maailmanmarkkinoiden keskihinnan) perusteella. Järjestelmää soveltaville maahantuojille maksetaan ilmoitetun hinnan ja viitehinnan välisen erotuksen mukaisia korvauksia kuuden kuukauden aikana kertyneen määrän mukaan. Kansallisten viranomaisten toimittamien, kumulatiivisen perintäjärjestelmän soveltamista koskevien keskitettyjen tarkastusten ansiosta tarkastuksia on voitu muuttaa käytännönläheisemmiksi. Sen lisäksi, että komission tilannekatsauksen perusteella tehdään tarvittaessa rahoituskorjauksia, tarkastuksista saadaan hyötyä tulevaisuudessa maailman kauppajärjestössä käytävissä neuvotteluissa. Tarkastuksia voidaan lisäksi käyttää välittömästi sen testaamiseen, kykenevätkö kansalliset viranomaiset soveltamaan monimutkaista järjestelmää ja ottamaan käyttöön luotettavia ja nopean toiminnan mahdollistavia menettelyitä. Tarkastukset mittaavat myös komission kykyä toteuttaa mahdollisten toimintahäiriöiden korjaamisen edellyttämät tarkastukset. Tarkastuskertomuksen mukaan neljän jäsenvaltion havaittiin tehneen pääasiassa muotoseikkoihin liittyviä virheitä järjestelmän soveltamisessa. Virheet koskivat useampaa kuin yhtä yleisten tullimenettelyiden osa-aluetta. Tapauksen käsittely on vielä kesken Euroopan petostentorjuntaviraston OLAFin aloitettua siihen liittyvät lisätutkimukset viidennen jäsenvaltion osalta. Muut menettelyt - Lisäksi havaittiin tapauksia, joissa on rikottu asetuksen N:o 1150/00 6 artiklan 5 kohtaa siten, että petoksia koskevat ilmoitukset on jätetty toimittamatta komissiolle. Nämä poikkeavuudet johtivat yksittäisiin huomautuksiin muun muassa säännösten tulkinnasta. Komission valtuutetut edustajat ovat lisäksi havainneet, että näiden tapausten rahoitusseuranta on joissakin jäsenvaltioissa erittäin vähäistä. Komissio tarkastaa vuoden 2000 aikana petoksia ja väärinkäytöksiä koskevan Ownres-tietokannan hallinnoinnin ja tämän ohjelmiston kautta toimitettujen tiedonantojen luotettavuuden. - Jäsenvaltiot hallinnoivat sokerimaksun vahvistamista ja maksamista koskevia menettelyitä kaiken kaikkiaan tyydyttävästi. Sokerialan tarkastuksissa on havaittu joitakin poikkeavuuksia, joiden taloudellinen merkitys on kuitenkin vähäinen. Komission tarkastustoimien lainsäädännölliset ja taloudelliset seuraukset Lainsäädännölliset seuraukset Kun valtuutetut edustajat havaitsevat jäsenvaltioissa toimittamissaan tarkastuksissa kansallisissa laeissa ja hallinnollisissa määräyksissä ristiriitaisuuksia tai heikkouksia, he kehottavat järjestelmällisesti kyseisiä jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet lakien ja määräysten saattamiseksi yhteisön vaatimusten mukaisiksi. Nämä oikaisut, joita tehdään sekä tulli- että rahoitusalalla, ovat yksi komission tarkastustoiminnan olennaisimmista seurauksista. Komission edustajien havaitsemat poikkeavuudet muodostavat lisäksi tärkeän tietolähteen, jonka avulla saadaan käsitys ongelmista, joita jäsenvaltiot kohtaavat tullialan säännösten soveltamisessa, ja ongelmien vaikutuksesta omiin varoihin. Poikkeavuuksia analysoimalla voidaan uudistaa nykyisiä säännöksiä ja kehittää yhteisön lainsäädäntöä nykyistä ymmärrettävämmäksi. - Tullietuusjärjestelmien alalla ei ole toistaiseksi löydetty ratkaisua ongelmaan, joka koskee jäsenvaltioiden erilaisia tulkintoja alkuperätodistusten soveltuvuuteen liittyvästä "perustellun epäilyn" käsitteestä. Lisäksi se, että asiasta ei ole annettu kaikkia etuusjärjestelmiä yleisesti koskevia yhteisön säännöksiä, estää jäsenvaltioita soveltamasta yhdenmukaisesti määräystä, jonka mukaan tariffietuus poistetaan edunsaajavaltioiden ylittäessä niille annetun vastausajan tai vastausten ollessa riittämättömiä. Perustellun epäilyn käsite on tärkeä yhteisön taloudellisten etujen suojelun kannalta. Jäsenvaltioille ennen suunniteltuja tarkastuksia toimitetun kyselylomakkeen tuloksia esiteltiin ja analysoitiin aihekohtaisessa kertomuksessa, joka on toimitettu komission toimivaltaisille yksiköille ja joka esiteltiin jäsenvaltioille omia varoja käsittelevän neuvoa-antavan komitean kokouksessa 10. joulukuuta 1999. Komissio valmistelee parhaillaan perustellun epäilyn käsitteestä luonnosta tiedonannoksi neuvostolle ja Euroopan parlamentille. Tiedonannon mukaan tuojien ennakkovaroitusjärjestelmää on sovellettava nykyistä järjestelmällisemmin, kun tuotteen alkuperää on perusteltu syy epäillä. Tämä toimenpide sisältyy komission tiedonannossa tullietuusjärjestelmien hallinnosta (KOM(97) 402, 23.7.1997) esittämään luetteloon keinoista, joilla pyritään uudistamaan ja selkiyttämään hallintoedellytyksiä, ja sen avulla pyritään välttämään aiheeton vetoaminen vilpittömään mieleen. Lisäksi on tehty vilpittömän mielen käsitteen uudistamista koskevia ehdotuksia, joita tutkitaan parhaillaan. - Passituksen alalla komissio on laatinut Euroopan passitusta koskevan toimintasuunnitelman [20] Euroopan parlamentin passitusta käsittelevän tutkintavaliokunnan lopullisen kertomuksen ja suositusten perusteella. [20] Asiak. PE 220.895/lopull., 20.2.1997, ja KOM(1997) 188 lopullinen, 30.4.1997. Tietokoneistamisen osalta uuden järjestelmän oikeusperustasta säädetään kahdessa säädöksessä, jotka tulivat voimaan 31. maaliskuuta 1999. Näistä ensimmäinen on 12. helmikuuta 1999 annettu komission asetus (EY) N:o 502/99 [21], jolla muutetaan joitakin yhteisön tullikoodeksin soveltamista koskevia säännöksiä, ja toinen yhteistä passitusta käsittelevän EY-EFTA-sekakomitean päätös N:o 1/1999, jolla muutetaan 20. toukokuuta 1987 tehdyn yleissopimuksen liitteitä I, II ja III. Tietokoneistamisen käytännön toteutusta jatketaan edelleen. Huhtikuun 13. päivänä 1999 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 955/99 [22] säädetään ulkoista passitusmenettelyä koskevista muutoksista yhteisön tullikoodeksiin. Muutettuja soveltamissäännöksiä ei ole vielä hyväksytty. Myös yhteiseen passitusjärjestelmään tehtäville muutoksille on vielä saatava hyväksyntä. [21] EYVL L 65, 12.3.1999, s. 1-49. [22] EYVL L 119, 7.5.1996, s. 1-5. Uudistuksen tarkoituksena on saavuttaa tasapaino niiden passitusjärjestelmien tavoitteiden välillä, jotka koskevat yhtäältä kaupan helpottamista ja toisaalta määrällisesti ja laadullisesti asianmukaisten ja yhdenmukaisten tarkastusten toteuttamista kaikissa yhteisön ja yhteistä passitusmenettelyä noudattavissa 22 maassa. Tasapaino perustuu passitukseen liittyviin riskeihin mukautettuihin hallinnollisiin muodollisuuksiin ja tarkastusmenetelmiin, mikä mahdollistaa tulliviranomaisten hallintotoiminnan tehostamisen, yksinkertaisempien menetelmien soveltamisen luotettaviksi havaittuihin toimijoihin ja erityistoimenpiteiden toteuttamisen petoksille alttiiksi määriteltyjen tavaroiden alalla. Uudistuksella pyritään lisäksi helpottamaan omien varojen perinnästä vastaavan tulliviranomaisen määrittämistä ja parantamaan siten tullivelan kirjaamista tileihin petostapauksissa kuitenkin siten, että passituksesta vastaavalla on edelleen mahdollisuus esittää todisteet toiminnan päättymisestä tai, jos näin ei ole, tullivelan syntypaikasta. Käytännön tasolla on käynnistetty toimintasuunnitelmassa määriteltyjä yhteensovitettuja toimia. Näitä ovat esimerkiksi passitusjärjestelmien koordinaattoriverkoston perustaminen yhteisön ja yhteistä passitusjärjestelmää noudattavissa 22 maassa viranomaisten yhteistyön lujittamiseksi, passitustoimien hallintoa ja valvontaa koskevien kansallisten hallintosuunnitelmien ja -raporttien laatiminen siten, että voidaan taata säännösten moitteeton soveltaminen ja tehokas valvonta, jotka ovat ainoat tehokkaat petosten torjuntakeinot, ja käytännön oppaan laatiminen. Taloudelliset seuraukset Komissiolle suoritettiin viitekaudella (1997-1999) lisämaksuja (pääomamaksuja), jotka maksettiin komission omia tai yhteisiä tarkastuksia koskevissa kertomuksissa esitettyjen huomautusten perusteella, yhteensä 3 035 347 euroa, josta 55 233,05 euroa (= 1,81 %) maksettiin tilintarkastustuomioistuimen tarkastusten perusteella. Jäsenvaltioilta vaadittiin lisäksi asetuksen N:o 1150/00 11 artiklan nojalla viivästyskorkoja komission tarkastuksissa todettujen omien varojen käyttöön asettamisen viivästymisten takia. Jäsenvaltiot maksoivat kaudella 1997-1999 viivästyskorkoja yhteensä 6 971 898 euroa, josta 4 202 739,07 euroa (= 60,28 %) perustui tilintarkastustuomioistuimen tarkastuksiin. Jäsenvaltioiden havaitsemat puutteet erillisen kirjanpidon pitämisessä ja kirjanpitomenettelyiden täytäntöönpanossa ovat saaneet komission jatkamaan järjestelmällisiä tarkastuksia näillä aloilla, erityisesti petosten kohteena olleiden maksumäärien tai väärinkäytösten kirjanpitoon ottamisen alalla. Siitä lähtien kun Ownres-ohjelmisto otettiin käyttöön kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 1997, komissio on vastaanottanut yli 10 000 raporttia jäsenvaltioiden havaitsemista arvoltaan yli 10 000 euron petoksista ja väärinkäytöksistä (ks. liite 4). Ownres-ohjelmiston ansiosta jäsenvaltiot voivat lisäksi ilmoittaa komissiolle toteuttamansa perintätoimet ja perityt maksumäärät. Näitä tietoja päivitetään jatkuvasti budjettipääosaston toisella tietokonesovelluksella, jonka avulla kerätyistä tiedoista voidaan laatia perusteellinen analyysi. Perinteisen rahoitusanalyysin lisäksi näiden tietojen perusteella voidaan laatia erittäin yksityiskohtainen riskianalyysi, jonka tulokset esitellään jäsenvaltioille omia varoja käsittelevän neuvoa-antavan komitean vuosittain heinä- ja joulukuussa pidettävissä kokouksissa. Tietojen perusteella järjestetään säännöllisesti perusteellisia kyselyjä, joiden tarkoituksena on mukauttaa tarkastusohjelma tarkastusten kohteena olevien jäsenvaltioiden tarpeisiin. Komissio pyrkii varmistamaan, että jäsenvaltioiden toimittamat tiedot ovat luotettavia ja kattavia. Se onkin sisällyttänyt Ownres-ohjelmiston tarkastusohjelmaansa vuodeksi 2000 kaikkien jäsenvaltioiden osalta. Perinnän seuranta tapahtuu tiiviissä yhteistyössä komission muiden yksiköiden kanssa, sillä jäsenvaltiot soveltavat perintätoiminnassa monien eri pääosastojen vastuualueita koskevia säännöksiä, ja myös OLAF osallistuu seurantaan. B-kirjanpitoa koskevan kertomuksen tapaukset valitaan yhteistyössä OLAFin kanssa. Perehtymällä syvällisemmin jäsenvaltioiden perintätilanteeseen komissiolla on paremmat edellytykset toteuttaa yhteisön taloudellisten etujen suojaamistoimenpiteitä jäsenvaltioissa havaittujen epäkohtien korjaamiseksi. Organisatoriset vaikutukset Komissio pyrkii keskipitkällä aikavälillä kehittämään uusia strategioita, joiden tavoitteena on parantaa tarkastusten puitteita ja säilyttää nykyinen tehokkuustaso tällä hetkellä käytössä olevilla rajallisilla resursseilla. Erityisesti henkilöresurssit ovat riittämättömät. Uusien menetelmien lähtökohtana ovat: - Tarkastusten kohteena olevaa määrättyä aihetta koskeva yksityiskohtainen kyselylomake, joka toimitetaan jäsenvaltioille, jos suinkin mahdollista, ennen tarkastuksia. Tavoitteena on varmistaa, että jäsenvaltiot soveltavat yhteisön säännöksiä asianmukaisesti kyseisellä alalla. Kyselylomakkeeseen annetut vastaukset tarjoavat komission edustajille tilaisuuden saada yleiskuvan jäsenvaltioiden nykyisin noudattamista käytännöistä, tehdä tarkastustoimintaan mahdollisia muutoksia, kohdistaa tarkastukset petoksille herkimpiin osa-alueisiin ja muotoilla tarkastuksia parhaillaan toimittaville jäsenvaltioille mahdollisesti osoitettavat huomautukset täsmällisemmin. Kansallisten viranomaisten vastauksista laadittavan analyysin perusteella voidaan lisäksi antaa aihekohtaisia kertomuksia, jotka ovat mielenkiintoisia erityisesti jäsenvaltioiden ja komission muiden yksiköiden kannalta (esimerkiksi tullietuusjärjestelmiä koskeva kertomus). - Komission valtuutetuille edustajille suunnattu tarkastusopas, jossa esitellään lyhyesti pääsuuntaviivat noudatettaviksi ennen kutakin tarkastusta ja tarkastusten aikana. Opas tarjoaa täsmällisen ja yksityiskohtaisen työvälineen, ja siinä luetteloidut tarkastustoimenpiteet koskevat tärkeimpiä osa-alueita, joihin sekä tulli- että kirjapitoalan tarkastuksissa on keskityttävä. Oppaan sisältö voidaan luonnollisesti mukauttaa kunkin tarkastustehtävän olosuhteisiin (kesto, henkilöresurssit jne.) ja tarkastuksen kohteena olevien kansallisten viranomaisten ominaispiirteiden mukaan (organisaatio, infrastruktuuri jne.). Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu Uusien tarkastusmenetelmien lisäksi komissio tarkastelee poliittisempaa ja varsin ajankohtaista kysymystä jäsenvaltioiden taloudellisesta vastuusta. Komission tavoitteena on lisätä jäsenvaltioiden vastuullisuutta, jotta päästäisiin eroon yhteisön omien varojen huonoa hoitoa suosivasta tilanteesta, josta kärsivät ennen kaikkea varoja huolellisimmin hoitavat jäsenvaltiot. Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu perustuu neuvoston päätöksen 94/728/EY, Euratom 8 artiklaan. Sen mukaan omien varojen kerääminen on delegoitu jäsenvaltioille: ne keräävät omat varat yhteisön vaatimuksiin mukautettujen omien kansallisten säännöstensä mukaisesti. Koska jäsenvaltiot pidättävät vastineeksi itselleen 10 prosenttia - jopa 25 prosenttia - omista varoista, komissio katsoo voivansa vaatia, että ne keräävät varat mahdollisimman huolellisesti. Perinteiset omat varat, alv-varat ja "neljännet varat" (BKTL) annetaan EU:n käyttöön, jotta se saisi varoja yhteisön tasolla tehtyjen maksusitoumusten kattamisesta aiheutuviin menoihin. Näin ollen jäsenvaltion viranomaisten virheet omien varojen keruujärjestelmän hoitamisessa, jotka vähentävät käytettävissä olevaa perinteisten omien varojen määrää, ovat luonnollisesti jäsenvaltion taloudellisella vastuulla lähinnä siksi, ettei se ole noudattanut omia varoja koskevan päätöksen 8 artiklaa ja toisaalta siksi, ettei se pysty takaamaan asetuksen N:o 1150/00 moitteetonta soveltamista. >VIITTAUS KAAVIOON> Oheinen taulukko havainnollistaa nykytilanteen: neljänsiin varoihin nojautuvan kompensaatiomekanismin käyttö; mekanismilla korvataan jäsenvaltioiden viranomaisten tekemien virheiden vuoksi puuttuva osuus käytettävissä olevia omia varoja. Järjestelmän tavoitteeksi olisi asetettava, että kukin jäsenvaltio vastaa omien virheidensä seurauksista. Koska taloudellisen rasituksen on pysyttävä kaikille jäsenvaltioille samana ja perinteisistä omista varoista keräämättä jääneet varat korvataan bruttokansantuloon perustuvilla maksuosuuksilla, tilanne on tällä hetkellä hyvin erilainen. Kaavio osoittaa myös sen, että suhteessa virhemäärien keskiarvoon, joka on 100, tehokkaasti toimivat kansalliset viranomaiset (jotka tekevät keskimääräistä vähemmän virheitä) korvaavat muiden maiden leväperäisempien viranomaisten laiminlyöntejä, jotka näkyvät keskimääräistä korkeampina virhemäärinä. Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu todentamatta jääneistä tulleista, jotka aiheuttavat tullivelan vanhenemisen tullikoodeksin 221 artiklan 3 kohdan tarkoittamassa merkityksessä, sekä vastuu velan poistoksikirjaamista koskevista pyynnöistä ovat aina olleet olemassa ja niistä tuli vakiokäytäntö vuonna 1989. Jäsenvaltiot eivät ole asettaneet niihin liittyviä oikeusperustoja kyseenalaiseksi. Toisin on kuitenkin sen vastuun osalta, joka jäsenvaltioilla on silloin kun velan maksamisesta vastuussa olleen ei kohtuudella voida olettaa havainneen viranomaisten tekemää virhettä (tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohta). Tullikoodeksi vapauttaa velallisen vastuusta, mutta siinä ei käsitellä jäsenvaltion vastuuta Euroopan yhteisöä kohtaan maan viranomaisten tekemistä virheistä, sillä asia kuuluu yhteisön taloussäädösten ja etenkin omista varoista tehdyn päätöksen sekä asetuksen N:o 1150/00 soveltamisalaan. Todentamisen käsite määritellään asetuksen N:o 1150/00 2 artiklassa. Komissio on alkanut asetuksen antamisen jälkeen miettiä, miten viranomaisten virheiden taloudelliset seuraukset voitaisiin jakaa paremmin. Se tekikin vuonna 1992 neuvostolle ehdotuksen asetuksen N:o 1552/89 muuttamisesta. Ehdotuksessa esitetään, että jäsenvaltiot kirjaisivat viranomaistensa virheiden vuoksi menetetyt määrät tilapäisesti kirjanpitoon ("omavastuu"). Jäsenvaltiot ovat kuitenkin vastustaneet ehdotusta ja halunneet säilyttää neljänsiin varoihin nojautuvan kompensaatiomekanismin. Tilintarkastustuomioistuimen ankaran kritiikin vuoksi (vuosikertomukset 1994 ja 1995) Madridissa joulukuussa 1995 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi SEM 2000 -hankkeen III vaihetta koskevia toiminnallisia päätelmiä, joista yhdessä korostettiin tarvetta tehostaa omien varojen hoitoa. Jotta viranomaisten tekemiä virheitä käsiteltäisiin avoimesti ilman systemaattista turvautumista tarkastustoimenpiteisiin, komissio teki heinäkuussa 1997 uudestaan neuvostolle ehdotuksen, jonka tarkoituksena on velvoittaa jäsenvaltiot todentamaan ja asettamaan käytettäväksi ne yli 2 000 euron suuruiset tullit, jotka ovat velallisen osalta jääneet kirjaamatta viranomaisten virheen vuoksi. Jos ehdotus hyväksytään, komissio voisi kohdentaa tarkastuksensa paremmin ja keskittyä viranomaisten tekemien yksittäisten virheiden jäljittämisen sijaan järjestelmien analyysiin. Parhaillaan käsiteltävän muutosehdotuksen tarkoituksena on velvoittaa jäsenvaltiot jälleen ottamaan itse vastuu tietyistä viranomaisten tekemistä virheistä. Koska ehdotusta ei ole (vielä) hyväksytty, komissio jatkaa omin keinoin virheiden jäljittämistä ja toteuttaa tarvittavia jatkotoimia. Jäsenvaltioille koituu selvää etua taloudellisen vastuun periaatteen noudattamisesta: - Rahoitustaakka jakautuu oikeudenmukaisesti moitteettoman ja tehokkaan varainhoidon periaatteita noudattaen (SEM 2000), kun tietyn jäsenvaltion virheen vuoksi menetetyt perinteiset omat varat korvaa kyseinen jäsenvaltio itse sen sijaan, että ne korvattaisiin kaikkien jäsenvaltioiden budjeteista korottamalla neljänsien varojen osuutta. Näin jäsenvaltiot saavat hyvitystä siitä, että ne pyrkivät varmistamaan omien varojen keruujärjestelmän mahdollisimman moitteettoman toiminnan. - Virheiden seuraukset tulevat näkyviksi, ja tilanne voidaan korjata. Kustannusten avoimuus parantaa varojen hallinnointia. - Saadaan käyttöön hyvä tuloksellisuuden indikaattori, jonka avulla omien varojen keräämistoimintojen tehokkuutta voidaan vertailla sekä jäsenvaltioiden kesken että jäsenvaltion sisällä, jopa paikallistasolla. Taloudellisen vastuun periaatteen noudattamisesta aiheutuu sitä vastoin haittaa niille jäsenvaltioille, jotka eivät täytä (kaikkia) velvollisuuksiaan, sillä se merkitsee niille lisäkustannuksia sen sijaan, että niiden virheet korvattaisiin neljänsistä varoista. Komissio käsittelee erikseen lähes kaikki tapaukset, joissa velka on vanhentunut kansallisten viranomaisten laiminlyöntien vuoksi ja joissa se on evännyt poistoksikirjaamispyynnöt jäsenvaltioiden leväperäisyyden vuoksi. Yleensä jäsenvaltiot hyväksyvät lopulta komission näkökannan ilman, että sen tarvitsisi aloittaa rikkomisesta johtuvaa menettelyä. Eräät jäsenvaltiot vastustavat sitä vastoin päättäväisesti taloudellisia seuraamuksia, jotka johtuvat sellaisista virheistä, joita velalliset eivät olisi kyenneet paljastamaan. Komissio onkin kehittänyt strategian tarkoituksenaan löytää esimerkkitapaus, johon rikkomisesta johtuvaa menettelyä sovelletaan. Kun siis ennakkotapauksen osalta aloitetaan rikkomisesta johtuva menettely, komissio ilmoittaa samankaltaisissa asioissa asianomaisille jäsenvaltioille, että asian osalta toteutettavat jatkotoimet riippuvat yhteisöjen tuomioistuimen lopullisesta tuomiosta. Jäsenvaltioita kehotetaan maksamaan asianomainen summa (joka tietenkin maksetaan takaisin, jos yhteisöjen tuomioistuin ei katso komission olevan oikeassa), jotta ne välttyisivät maksamasta viivästyskorkoja. Asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan soveltaminen Jäsenvaltioiden ilmoitukset tapauksista, joissa omat varat on kirjattu menetetyiksi, ovat vähentyneet: ne ilmoittivat vain 26 tapausta vuosina 1997-1999 (vrt. liite 3), kun tapauksia oli edellisellä vertailujaksolla 32. Vuosien 1997-1999 osalta ilmoitettuihin 26 tapaukseen liittyvien tullimaksujen kokonaisarvo on 5 064 864 euroa; komissio pyytää ratkaisematta olevista tapauksista lisätietoja ja tutkii tapaukset selvittääkseen, ovatko kyseiset jäsenvaltiot toteuttaneet riittävät toimenpiteet menetettyjen varojen perinnän varmistamiseksi. Ilmoitukset koskevat ainoastaan joitakin jäsenvaltioita: Belgiaa (3 ilmoitusta), Tanskaa (1), Espanjaa (1), Ranskaa (3), Irlantia (1), Alankomaita (8) ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa (9). Komission onkin selvitettävä, miten hyvin jäsenvaltiot noudattavat asetuksen N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan säännöksiä. Ilmoitukset omien varojen menetyksistä jäsenvaltioittain: >VIITTAUS KAAVIOON> Ongelmia siis esiintyy sekä jäsenvaltioiden toteuttamissa keräämistoimenpiteissä että asetuksen N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan yhdenmukaisessa soveltamisessa. >VIITTAUS KAAVIOON> // >VIITTAUS KAAVIOON> Kaavioiden selitykset: >TAULUKON PAIKKA> Nykyisissä järjestelyissä varojen kirjaamiseksi menetetyiksi on toivomisen varaa niin komissiolle toimitettujen kirjanpitotietojen kuin jäsenvaltioissa noudatettujen velkojen vanhentumisaikojen osalta. Joissakin jäsenvaltioissa velkojen vanhentumista koskevat määräykset edellyttävät, että yhteisön varoja koskevia perintätoimia jatketaan vaikkei niiden onnistumisesta ole minkäänlaista varmuutta. Siksi 17 artiklan 2 kohdan muutosehdotuksessa [23] tehdäänkin selvä ero viranomaisten perustelemalla päätöksellä perintäkelvottomiksi vahvistettujen varojen sekä viiden vuoden jälkeen perintäkelvottomiksi vahvistettujen varojen välillä. [23] KOM(97) 343, 3.7.1997. Muutoksen tarkoituksena on lisätä asetukseen viiden vuoden määräaika, jota sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioihin. Jäsenvaltioiden on määräajan puitteissa poistettava perimättä jääneet varat B-kirjanpidosta ja tutkittava olosuhteet, joiden vuoksi niitä ei voitu periä. Komissio on myös ehdottanut, että kynnysarvoa, jonka ylittävät tapaukset menetetyiksi ilmoitetuista varoista jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, korotetaan 10 000 eurosta 50 000 euroon. Valvontajärjestelmän toiminnan arviointi Yleinen arviointi - Kun komission on toteutettava perinteisten omien varojen valvontajärjestelmän mukaisia käytännön toimia, sillä on valittavanaan koko joukko erilaisia toimenpiteitä, joihin kuuluvat muiden muassa yksittäisten poikkeamien korjaaminen, kehotus oikaista sääntöjenvastaiset kansalliset menettelyt, yhteisön säännösten tulkinnan selkeyttäminen ja yhteisön lainsäädännön parantaminen silloin, kun on kyse jatkuvista häiriöistä. Komission tarkastustoimet säilyttävät merkityksensä jatkossakin: tulojen ja menojen hyväksyjän omien varojen tarkastuksen yhteydessä asetuksen N:o 1150/00 mukaisesti toimittamat erityistarkastukset (18 artikla) sekä tarkastusten järjestämistä koskevien jäsenvaltioiden tietojen analysointi (asetuksen 4 artiklan 1 kohta) ja tarkastustulokset (17 artiklan 3 kohta) antavat tarkan kuvan omien varojen valvontajärjestelmästä ja sen toiminnasta jäsenvaltioissa. - Näkyvimpiä seurauksia paikalla toimitetuista tarkastuksista ovat säännösten virheellisestä soveltamisesta johtuvat oikaisut sekä viivästyskorkojen periminen tulonmenetysten korvaamiseksi. Lisäksi nämä tarkastukset ovat yhä paras keino varmistaa tullisäännösten soveltamisen moitteettomuus tai saada selville tullilainsäädännön soveltamiseen mahdollisesti liittyvät ongelmat. Komission virkamiesten havaintoja voidaan myös käyttää hyväksi lainsäädännön yksinkertaistamis- ja uudistusehdotuksissa. - Analysoimalla jäsenvaltioiden keruujärjestelmien toimintahäiriöitä, jotka vähentävät merkittävästi perittyjen varojen määrää, havaitaan selvästi, että kansalliset menettelyt ovat epätarkoituksenmukaisia ja niissä on suuria eroja. Tämän lisäksi oikeudelliset menettelyt ovat hitaita. Jos komissio saa tietoonsa, että jäsenvaltio on havainnut merkittävän petoksen tai väärinkäytöksen, josta se ei ole ilmoittanut komissiolle asetuksen N:o 1150/00 mukaisesti, komissio muistuttaa kyseistä jäsenvaltiota tämän velvollisuudesta suojella yhteisön taloudellisia etuja. Komissio hankkii myös jäsenvaltiolta tiedot maksujen toteamisen ja saatavien mahdollisen perimisen edistymisestä tai syistä, joiden vuoksi niitä ei ole voitu toteuttaa. Suhteet tilintarkastustuomioistuimeen ovat yhä tärkeämmät Komissio on säännöllisesti yhteydessä tilintarkastustuomioistuimeen. Komissio ja tilintarkastustuomioistuin ilmoittavat toisilleen suunnittelemistaan valvontatoimista: näin saadaan vältettyä samaa jäsenvaltiota koskevien valvontatoimien päällekkäisyys. Lisäksi komissio lähettää tilintarkastustuomioistuimelle jäljennöksen kaikista jäsenvaltioihin lähetetyistä tarkastusraporteista sekä jäsenvaltioiden vastaukset raportin havaintoihin. Tilintarkastustuomioistuin voi käyttää tarkastuskäyntiensä valmistelussa hyväksi budjettipääosaston tietoja ja kokemusta. Komissio puolestaan saa tilintarkastustuomioistuimesta jäljennökset "sektorikirjeistä", jotka jäsenvaltioille lähetetään tarkastusten jälkeen sekä näihin laadituista vastauksista. Asiasta vastaavaan komission yksikköön perustettu "erityisryhmä" tutkii edellä mainitut asiakirjat ja seuraa kyseisistä jäsenvaltioista vastaavien tarkastajien laatimien mietintöjen perusteella eri asioiden kehitystä ja pyytää tarvittaessa jäsenvaltioilta lisätietoja tai selvityksiä ja kommentteja. Erityisryhmä seuraa myös tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksia ja erityiskertomuksia sekä tarkastuslausumia laatimalla vastausluonnoksia ja järjestämällä tilintarkastustuomioistuimen kanssa epävirallisia kokouksia. Tuloksista keskustellaan kuulemismenettelyn osana järjestettävissä kokouksissa. Tilintarkastustuomioistuin tarkastaa myös komission toimintoja: sen virkamiehet toimittavat tarkastuksia niissä komission yksiköissä, jotka ovat vastuussa budjetin tulopuolen toteuttamisesta. Tilintarkastustuomioistuimen tarkastajat saavat komissiosta käyttöönsä kaikki tarvitsemansa tiedot. Vuonna 1999 julkaistiin tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomus vakuuksista, ja komissio esitti sen pohjalta viime joulukuussa pidetyssä omien varojen neuvoa-antavan komitean kokouksessa kolme tiedonantoa vakuuksista omien varojen kannossa (tullikoodeksin 244 artikla), maksulykkäyksistä (tullikoodeksin 74 ja 192 artikla) sekä yleisvakuudesta ja yhteisön ulkoisesta passituksesta (tullikoodeksin soveltamissäännösten 361 artikla). Komissio muistutti jäsenvaltioita voimassaolevista säännöksistä ja taloudellisista seuraamuksista, joita säännösten noudattamatta jättäminen saattaa aiheuttaa. Jäsenvaltioille on lähetetty kysely tullikoodeksin 244 artiklan soveltamisesta, jotta voitaisiin varmistua siitä, että niiden omat säännökset ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia. Vakuuksien kirjanpidollisen vaikutuksen vuoksi B-kirjanpidon hoito jäsenvaltioissa on nostettu keskeiseksi teemaksi budjettipääosaston tarkastusohjelmassa vuodelle 2000. Yhteistä tarkastusta koskeva aloite Komissio on SEM 2000 -hankkeen yhteydessä kannustanut jäsenvaltioiden tarkastusvirastoja jakamaan kokemuksiaan ja vaihtamaan tietoja parhaista käytännöistään. Yhteistyö aloitettiin noin viisi vuotta sitten, ja sen avulla saatujen tulosten ansiosta komissio on ryhtynyt miettimään uuden yhteisiä tarkastuksia koskevan käytännön käyttöön ottamista; käytäntö perustuu yhteistä tarkastusta koskevaan aloitteeseen ja sen tarkoituksena on auttaa muuttamaan tarkastuskäytäntöjä Euroopan unionin laajenemista silmällä pitäen. Vuosina 1993 ja 1994 Alankomaiden, Tanskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan tullihallitusten sisäisten tarkastusten osastojen johtajat kokoontuivat useaan otteeseen vertailemaan kokemuksiaan. He päätyivät toteamaan, että jäsenvaltioiden tarkastusvirastojen ja komission välinen tiivis yhteistyö voisi osoittautua erityisen hyödylliseksi perinteisten omien varojen valvontaa koskevissa asioissa. Kolmen edellä mainitun jäsenvaltion tarkastajat, joihin sittemmin liittyivät myös Portugalin tarkkailijat, laativat ja testasivat ensimmäisen tarkastusmoduulin; sitä käytetään viitekehyksenä jäsenvaltioiden toimittamien perinteisten omien varojen tarkastusten arvioinnissa ja uusien operatiivisten moduulien kehittämisessä. Komissio kannatti tarkastustoimintaa käsittelevän ryhmän perustamista perinteisten omien varojen neuvoa-antavaan komiteaan vuonna 1996. Se tarjosi näin suotuisat olosuhteet yhteistä tarkastusta koskevan aloitteen kehittämiselle ja laajentamiselle. Tanskassa pidettiin kesäkuussa 1998 seminaari, jossa komissio toimi puheenjohtajana ja johon kokoontuivat kahdentoista jäsenvaltion tarkastusvirastojen edustajat. Seminaari merkitsi käännekohtaa yhteistä tarkastusta koskevalle aloitteelle. Siinä luotiin perusta pitkän ajan tarkastusstrategialle ja sen ansiosta tarkastusmoduulien kehittämistyön alkuvaiheisiin aktiivisesti osallistuneet jäsenvaltiot pystyivät esittelemään kaikille muille jäsenvaltioille menetelmät, joita ne aikoivat käyttää toteuttaessaan ja tarkastaessaan omien varojen keräämistä koskevia valvontajärjestelmiään. Seminaarissa käsiteltiin myös kokemuksia nykyisistä käytännöistä ja laadittiin tarkka aikataulu toteutettaville toimille. Tähän mennessä saavutetut tulokset ovat rohkaisevia. Tarkastuksia käsittelevään työryhmään kuuluu tällä hetkellä 11 aktiivijäsentä [24]. Vapaaseen liikkeeseen luovutusta, passitusta, sisäistä jalostusta, tullivarastoja ja tullietuusmenettelyä varten on perustettu omat tarkastusmoduulinsa, ja erilliskirjanpitoa koskeva moduuli on juuri valmistumassa. Nykyiset moduulit ja uusien moduulien kehittämisessä tarvittavat tiedot on koottu tarkastuskäsikirjaan. Komissio on lisäksi maksanut osan moduulien valmistuskustannuksista. [24] Itävalta, Belgia, Tanska, Espanja, Suomi, Ranska, Irlanti, Alankomaat, Portugali, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi. Komissio miettii parhaillaan, voiko se käyttää yhteistä tarkastusta koskevaa aloitetta hyväksi kehittäessään omaa tarkastusstrategiaansa jäsenvaltioiden sisäisen tarkastustoiminnan kohdentamiseksi. Komissio tutkii etenkin, voitaisiinko tarkastusmoduuleihin perustuva perinteisten omien varojen yhteinen valvonta delegoida tarkastuselimille, joita perustettaisiin jäsenvaltioihin kirjeenvaihdon perusteella. Komissio arvioisi myös tarkastusten tulokset ja laadun. Arvioinnin päätteeksi komissio joko hyväksyisi valvonnan tai pyytäisi siitä lisätietoja. Ajatusta kokeillaan ensimmäisen kerran vielä ennen vuoden 2000 loppua Alankomaissa. Tarkastusta koskevan aloitteen tulokset arvioidaan, jotta voitaisiin päättää, tarjoaako uusi metodologia komissiolle riittävät takeet siitä, että jäsenvaltioiden sisäisen valvonnan järjestelmät ovat tehokkaita. Jos tulokset osoittautuvat myönteisiksi, komissio voi vahvistaa tulevia tarkastuksia koskevat linjaukset yhdessä jäsenvaltioiden kanssa. * * Liite 1 Jäsenvaltioissa vuosina 1997-1999 toimitettujen tarkastusten lukumäärä ja luonne >TAULUKON PAIKKA> Liite 2 Tarkastusten aiheet vuoden ja jäsenvaltion mukaan >TAULUKON PAIKKA> Liite 3 Asetuksen (ETY) N:o 1150/00 17 artiklan 2 kohdan soveltaminen Ilmoitukset 1997-1999 >TAULUKON PAIKKA> Liite 4 OWNRES-JÄRJESTELMÄN tilanne >TAULUKON PAIKKA>