KOMISSION TIEDONANTO Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöönotto

Sisällysluettelo

Sisällysluettelo

Johdanto

1. Sairausvakuutuskortit: tilannekatsaus

1.1. Suuria eroja eri maiden tilanteessa

1.2. Raja-alueilla tehdyt kokeilut

1.3. Yhteisön politiikat

1.3.1. eEurope 2005 -toimintasuunnitelma

1.3.2. Netc@rds-hanke

1.3.3. Kuudes tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelma

2. Yhteiset ominaisuudet

2.1. Malli

2.2. Kortin sisältämät tiedot

2.3. Voimassaoloaika

2.4. Kortin käyttö

2.4.1. Vakuutettu

2.4.2. Hoitopalvelujen tarjoaja

2.4.3. Sosiaaliturvalaitokset

3. Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin joustava ja vaiheittainen käyttöönotto

3.1. Visuaalinen toteutustapa: vaihtoehdot

3.1.1. Eurooppalaisen kortin ja kansallisen kortin (tai kansallisten korttien) yhdistäminen

3.1.2. Eurooppalaista liikkuvuutta edistävä kortti

3.2. Mahdolliset käyttöönottomenetelmät

3.2.1. Yleinen jakelu

3.2.2. Kortin myöntäminen vakuutetun pyynnöstä

3.3. Aikataulu

3.3.1. Vaihe 1: valmistelu

3.3.2. Vaihe 2: jakelu

3.3.3. Vaihe 3: siirtyminen sähköisen välineen käyttöön

Päätelmät

Euroopan unioni

EFTA ja eräät ehdokasmaat

Johdanto

Hyväksyessään toimintasuunnitelman maantieteellisen liikkuvuuden esteiden poistamisesta viimeistään vuonna 2005 Barcelonan Eurooppa-neuvosto päätti luoda eurooppalaisen sairausvakuutuskortin. Kortti "korvaa paperilomakkeet, joita nykyään tarvitaan toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvaa hoitoa varten". Tällainen kortti myös "yksinkertaistaa menettelyjä mutta ei muuta nykyisiä oikeuksia ja velvollisuuksia".

Eurooppa-neuvosto pyysi komissiota tekemään eurooppalaista sairausvakuutuskorttia koskevan ehdotuksen ennen seuraavaa Eurooppa-neuvoston kokousta, joka pidetään Brysselissä 20. maaliskuuta 2003.

Uudesta eurooppalaisesta sairausvakuutuskortista on hyötyä ensinnäkin unionin kansalaisille, joiden ei enää jatkossa tarvitse hankkia erilaisia lomakkeita, koska nämä tullaan korvaamaan yhdellä henkilökohtaisella kortilla. Kortti parantaa kansalaisten liikkuvuutta väliaikaisen oleskelun yhteydessä: ensinnäkin matkoilla, sillä eurooppalaisen sairausvakuutuskortin on tarkoitus korvata ensimmäiseksi E111-lomake; toiseksi, kun tilapäisen oleskelun syynä on työkomennus toisessa jäsenvaltiossa (E128), kansainvälinen maantieliikenne (E110), opiskelu (E128) tai työnhaku (E119).

Tällä tavoin kansalaiset voivat hyötyä huomattavasti enemmän erilaisten lainsäädännöllisten sairausvakuutusjärjestelmien koordinoinnista, jota on toteutettu asetuksen 1408/71 [1] nojalla yli 30 vuotta. Kaikki henkilöt, jotka oleskelevat tilapäisesti toisessa valtiossa, saavat heti tarvitsemaansa hoitoa samoin ehdoin kuin kyseisen valtiot omat kansalaiset. Potilaat, jotka maksavat oleskelumaassa esimerkiksi lääkärin vastaanotolla aiheutuneet kulut ennakkoon, voivat saada korvauksen omasta vakuutusjärjestelmästään nopeammin. Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöönotto helpottaa hoidon saantia oleskelumaassa ja takaa oleskelumaan hoitojärjestelmää rahoittaville organisaatioille, että potilas on vakuutettu asianmukaisesti kotimaassaan ja että ne saavat kyseisen valtion vastaavilta organisaatioilta asianmukaisen korvauksen. Tällöin on otettava huomioon, että eri valtioiden sosiaaliturva- ja terveydenhuoltojärjestelmissä kortteja käytetään eri tavoin. Eri valtioiden toimivaltaa sosiaaliturvan ja hoitojärjestelmien organisoinnin alueella on kunnioitettava. Vaikka joissakin valtioissa kortteja onkin jaettu lähes kaikille kansalaisille ja vaikka niitä voidaan usein käyttää myös muihin tarkoituksiin kuin terveydenhoitokulujen korvaamiseen, näin ei kuitenkaan ole vielä läheskään kaikissa maissa. Lukuun ottamatta muutamia vielä kokeiluvaiheessa olevia hankkeita, kortteja ei voida käyttää lainkaan ulkomailla (ne eivät ole 'yhteentoimivia'), sillä ne on tarkoitettu käytettäväksi vain kotimaassa.

[1] Neuvoston asetus (EY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä, EYVL L 149, 5.7.1971 (konsolidoitu versio EYVL L 28, 30.1.1997, s. 1).

Lakisääteisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annettuun asetukseen 1408/71 perustuvan eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöönotossa on otettava huomioon siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnassa (CA.SS.TM.) tehdyt päätökset. Hallintotoimikunta koostuu jäsenvaltioiden edustajista, ja sen tehtävänä on erityisesti edistää ja kehittää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä, jotta toimielinten välistä tietojenvaihtoa voidaan uudenaikaistaa ja etuuksien myöntämis- ja korvaamismenettelyjä nopeuttaa. Kun liittymissopimus on allekirjoitettu ensi huhtikuun 16. päivänä EU:n kymmenen ehdokasmaan kanssa, joiden on määrä liittyä jäseniksi 1. toukokuuta 2004, on tarkoitus, että ne osallistuvat tarkkailijoina siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan työskentelyyn näissä asioissa.

Käsillä olevan tiedonannon tavoitteena on helpottaa hallintokomitean työskentelyä tulevaisuudessa. Tiedonanto perustuu Barcelonan Eurooppa-neuvoston jälkeen toteutettuun hallintokomitean laajaan kuulemiseen. Jäsenvaltiot - mutta myös ETAn jäsenvaltiot ja Sveitsi sekä Slovenia ja Tsekki - ovat tehneet todella hyödyllistä yhteistyötä ja tarjonneet yksityiskohtaisia tietoja omista tilanteistaan, nykyisistä korteistaan ja meneillään olevista hankkeista. Näiden tietojen perusteella on laadittu ajan tasalla oleva ja tarkka tilannekatsaus, ja tiedoista laadittu yhteenveto esitetään tämän tiedonannon liitteessä.

Tämän työn tuloksena komissio voi esittää aikataulun ja erilaisia vaihtoehtoja Barcelonan päätöksen täytäntöönpanemiseksi. Eurooppalaisesta sairausvakuutuskortista pitäisi ensinnäkin näkyä selvästi tiedot, joita tarvitaan sellaisen henkilön terveydenhoitoetuuksien myöntämiseen ja korvaamiseen, joka on saanut hoitoa muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hänet on vakuutettu. Tämä ei kuitenkaan estä kyseisten tietojen hankkimista myös sähköisessä muodossa, mikä puolestaan edistäisi rajatylittävää yhteentoimivuutta. Kortin käyttöönotto olisi toteutettava kolmessa vaiheessa:

- oikeudellinen ja tekninen valmisteluvaihe

- käynnistysvaihe, joka alkaisi vuonna 2004 ja koostuisi kahdesta välitavoitteesta: E111-lomakkeen ja sen jälkeen muiden tilapäisen oleskelun yhteydessä käytettävien lomakkeiden korvaaminen

- kolmas vaihe, jolloin lomakkeet ja tietyt menettelyt muunnetaan määräajassa sähköiseen muotoon. Eräillä raja-alueilla tällaista välinettä käytetään jo säännöllistä hoitoa (E112) varten, mutta erilaisten kansallisten tilanteiden ja vaihtelevan teknisen tason vuoksi ei voida vielä täysin siirtyä tähän vaiheeseen, joka on kuitenkin eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöönoton perimmäinen tavoite. Tilapäisen oleskelun osalta eräät hankkeet, kuten eTEN-toimintaohjelmaan kuuluva Euroopan unionin tukema Netc@rds-hanke, koskevat teknisiä, hallinnollisia, oikeudellisia ja taloudellisia näkökohtia, jotka on otettava huomioon muunnettaessa lomakkeita laajamittaisesti sähköiseen muotoon. Sevillan Eurooppa-neuvostossa hyväksytyssä eEurope 2005 -toimintasuunnitelmassa korostetaan sellaisen eurooppalaisen kortin käyttöönottamista, jonka avulla edistetään potilaan tunnistamista koskevaa yhteistä lähestymistapaa ja kehitetään kortille uusia käyttötapoja, esimerkiksi terveystietojen tallentaminen onnettomuustilanteita varten.

1. Sairausvakuutuskortit: tilannekatsaus

Koska terveydenhoito- ja sosiaaliturvajärjestelmien organisointi kuuluu kansallisen toimivallan piiriin, on näiden järjestelmien välillä Euroopassa suuria eroja. Eurooppalaista sairausvakuutuskorttia koskevassa hankkeessa nämä erot otetaan huomioon, eikä nykyisiä järjestelmiä pyritä muuttamaan: kortin käyttöönotto on tarkoitus toteuttaa joustavasti ja vaiheittain. Lisäksi asetetun tavoitteen - liikkuvuuden parantaminen tilapäisen oleskelun aikana - ja käytettävien keinojen on ehdottomasti oltava kohtuullisessa suhteessa toisiinsa.

1.1. Suuria eroja eri maiden tilanteessa

Vaikka kaikissa valtioissa on vakuutettujen tunnistusjärjestelmä, monissa ei vielä nykyisin käytetä korttia, joka on eräänlainen yhteysväline terveydenhoito- ja sosiaaliturvajärjestelmien sekä vakuutettujen välillä (UK, S, IRL, EL, FIN ja suurin osa ehdokasmaista). Eräissä valtioissa on vireillä asiaa koskevia suunnitelmia (FIN, EL, S, sekä CZ). Eräissä taas valtakunnallista korttia ei ole, koska korttien jakelu on annettu alueiden (E) tai sairausvakuutuslaitosten (NL) tehtäväksi.

Niissä jäsenvaltioissa, joissa joko sairausvakuutus- tai terveyskortti [2] on käytössä (tai jotka ottavat tällaisen kortin piakkoin käyttöön joko valmiina tai kokeilumielessä), korttien käyttötarkoitukset vaihtelevat selvästi. Esimerkkeinä mainittakoon:

[2] Ks. liitteessä 1 oleva kansallisia tilanteita koskeva yhteenveto, joka on laadittu jäsenvaltioiden sekä Sveitsin, Slovenian ja Tsekin toimittamien tietojen perusteella.

- Korttia käytetään ainoastaan vakuutetun tunnistamiseen (L).

- Kortin avulla voidaan tarkistaa saavutetut oikeudet ja helpottaa maksu- tai korvausmenettelyjä (F, B, D, DK, NL).

- Kortti sisältää tunnistetietoja, joiden avulla voidaan käyttää sähköisiä palveluja (A, I, E, SI).

- Kortin käyttötarkoitukset ulottuvat sosiaaliturvaa laajemmalle alueelle: ne voivat sisältää terveystietoja onnettomuustilanteita varten (FIN, IT), niiden avulla voidaan tarkastaa henkilön työoikeudellinen asema laittoman työn torjumiseksi (B) tai käyttää julkisia palveluja, esimerkiksi julkisissa kirjastoissa (DK) tai työnvälitystoimistoissa (E); Irlannissa kansallisen kortin avulla voidaan tarjota tiettyjä sosiaalietuuksia ja ilmoittautua työnvälitystoimistoon.

- Tietyissä valtioissa kortille aiotaan tallentaa terveystietoja (esimerkiksi sairauksista, annetuista hoidoista, aiemmasta lääkintähoidosta tai kirurgisista toimenpiteistä) samalla kun otetaan huomioon turvallisten terveysalan tietoverkkojen kehittäminen (F, NL, SI).

Erilaisille korteille tallennettavien tietojen luonne ja laajuus riippuvat kortin käyttötarkoituksesta. Eräät kortit sisältävät vain sellaisia tietoja, jotka ovat välttämättömiä vakuutetun tunnistamiseksi ja joiden avulla voidaan käyttää tarvittaessa erilaisia verkossa olevia lähteitä ja palveluja. Toiset kortit sisältävät myös saavutettuihin oikeuksiin liittyviä tietoja (esimerkiksi kortin haltijan vakuutusjärjestelmää ja mahdollista täydentävää järjestelmää sekä erilaisten hoitojen korvausrajaa koskevia tietoja). Euroopan tasolla ei ole vielä annettu ohjeita, millaisia tietoja kortin pitäisi sisältää.

Omaksuttavat tekniikat määräytyvät luonnollisesti sen mukaan, mitä käyttötarkoituksia kortilla on. Eräissä korteissa käytetään mikroprosessoria (F, D, A, E, NL) ja toisissa muistisirua (B, SI, D) tai magneettijuovaa (DK, FIN, IRL, L). Kortit eivät siis ole vielä yhteensopivia, vaikka tähän tähtääviä hankkeita onkin käynnistetty (esimerkiksi Kreikassa, jossa varaudutaan vuoden 2004 olympiakisoihin ja monien eurooppalaisten vierailijoiden vastaanottamiseen kisapaikoilla). Erilaiset kortit edellyttävät myös erilaisia lukijoita sen mukaan, millaista tietotekniikkaa kortissa itsessään on käytetty, ja tämä rajoittaa entisestään korttien yhteentoimivuutta.

Kun terveydenhuoltojärjestelmissä tapahtuu muutoksia esimerkiksi teknisen kehityksen tuloksena, olemassa olevia välineitä on jatkuvasti mukautettava tähän kehitykseen: näin ollen Internet ja sen tiedonsiirtoyhteyskäytäntö, verkkojen suojaus- ja salausjärjestelmät (julkisen avaimen järjestelmä) tarjoavat uusia mahdollisuuksia kehittää kaikille terveydenhuoltojärjestelmän toimijoille tarkoitettuja sähköisiä palveluja. [3] Tilanne kehittyy jatkuvasti kaikkialla Euroopassa, joten korteissa käytettävien tekniikoiden ja niiden käyttötarkoitusten yhdenmukaistaminen on hankalaa. Sen sijaan on pyrittävä kehittämään korttien yhteentoimivuutta. Tämä lähestymistapa on sekä realistinen että tarkoituksenmukainen, kun tavoitteena on asetuksen 1408/71 mukaisesti yhteensovittaa jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmiä.

[3] Ks. kertomus Smart Cards as Enabling Technology for Future-Proof Healthcare: A Requirements Survey, joka on julkaistu marraskuussa 2002 eEurope Smart Card -aloitteeseen liittyvässä ns. älykorttijulistuksessa (Smart Card Charter).

1.2. Raja-alueilla tehdyt kokeilut

Raja-alueilla tavoitteena on paitsi helpottaa hoidon saantia (ja hoitokulujen maksamista) tilapäisen oleskelun yhteydessä myös pyrkiä niveltämään paremmin yhteen erilaisten hoitojen tarjontaa. Tämän vuoksi monilla kokeiluilla pyritään yksinkertaistamaan ja helpottamaan säännölliseen hoitoon pääsemistä.

Maasin ja Reinin Euregio-alue: Kahden sairausvakuutuslaitoksen aloitteesta - toinen laitoksista on saksalainen ja toinen alankomaalainen - Alankomaissa vakuutetuilla henkilöillä on ollut vuodesta 2000 erityinen sairausvakuutuskortti, joka vastaa teknisesti saksalaisten käyttämää sairausvakuutuskorttia ja jonka avulla alankomaalaiset voivat saada hoitoa Saksan raja-alueilla. Vastaavasti Saksan raja-alueilla vakuutetut henkilöt voivat sairausvakuutuskorttinsa ansiosta käyttää terveydenhoitopalveluja Alankomaiden raja-alueilla.

Baden-Württembergin ja Vorarlbergin alue: Sairausvakuutuslaitosten välisen sopimuksen ansiosta itävaltalaiset terveydenhoitopalveluja tarjoavat laitokset hyväksyvät saksalaisen sairausvakuutuskortin E111-lomakkeen sijasta.

Transcards-hanke: Ranskalaisen Thiérachen ja belgialaisen Hainaut'n alueiden yhdistämiseksi Ranskan ja Belgian sosiaaliturvajärjestelmien välillä on tehty sopimus, jonka nojalla raja-alueella asuvat (150 000 henkilöä) voivat saada kansallisen sairausvakuutuskortin avulla hoitoa kotinsa lähellä mutta toisessa valtiossa sijaitsevassa sairaalassa. Hoitoon pääsemiseen ei tarvita erillistä lupaa, vaan asianomaisen tarvitsee vain esittää henkilötodistus ja sairausvakuutuskortti (Belgian SIS-kortti tai Ranskan Vitale-kortti), ja sairaala täyttää E112-lomakkeen automaattisesti kortin tietojen perusteella.

Netlink-hanke: Vuoden 2001 lokakuusta niissä Baden-Württembergin sairaaloissa, joissa Saksan ja Ranskan sosiaaliturvajärjestelmien välillä tehdyn sopimuksen perusteella otetaan vastaan hemodialyysihoitoa tarvitsevia alsacelaisia potilaita, pystytään lukemaan Vitale-kortti ja täyttämään kortin tietojen perusteella E112-lomake.

1.3. Yhteisön politiikat

1.3.1. eEurope 2005 -toimintasuunnitelma

Kesäkuussa 2002 hyväksyttiin Sevillassa eEurope 2005 -toimintasuunnitelma, jossa painotetaan, että Barcelonan Eurooppa-neuvostossa perustetulla uutta eurooppalaista sairausvakuutuskorttia koskevalla hankkeella on tärkeä merkitys sähköisten terveyskorttien kehittämisen eurooppalaisessa yhteistyössä. Toimintasuunnitelman sähköistä terveydenhuoltoa (eHealth) koskevassa luvussa määritellään yhteinen lähestymistapa, jonka avulla voidaan luoda yhteinen henkilökohtaisten potilasnumeroiden järjestelmä ja yhtenäinen potilastietojen rakenne nimenomaan eTen-ohjelman puitteissa toteutettavalla standardoinnilla.

Nämä hankkeet perustuvat jo eEurope 2000 -toimintasuunnitelman yhteydessä toteutettuun älykorttialoitteeseen (Smart Card Initiative). Aloitteen tarkoituksena oli edistää älykorttien levittämistä kaikkialla Euroopassa ja täyttää kansalaisten ja yritysten tarpeet. eEurope-älykorttijulistuksessa (Smart Card Charter) suositellaan, että terveyskorttien kehittämispolitiikoissa keskitytään korttien asemaan turvallisen tietoverkkoinfrastruktuurin osana, sillä näiden korttien avulla voidaan esimerkiksi käyttää verkosta saatavia hallinnollisia tietoja ja terveystietoja potilaasta. Kortille tallennettavien hallinnollisten tietojen ja terveystietojen määrää pitäisi kuitenkin rajoittaa.

Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin luominen on välttämätön vaihe sellaisten uusien palvelujen tai toimintojen kehittämisessä, joissa hyödynnetään tietotekniikkaa, kuten terveystietojen tallentamista älykortille tai vakuutetun tunnistukseen perustuvaa suojattua pääsyä terveystietoihin.

1.3.2. Netc@rds-hanke

Euroopan laajuisia verkkoja koskevaan politiikkaan [4] sisältyvä eTEN-ohjelma on yhteisön toimintaohjelma, jonka tavoitteena on levittää Euroopan laajuisesti televiestintäverkkojen välityksellä tarjottavia palveluja sekä kehittää julkisia palveluja ja edistää tällä tavoin sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta.

[4] Neuvoston asetus (EY) N:o 2236/95, muutettu neuvoston asetuksella (EY) N:o 1655/97.

eTen-ohjelmalla tuetaan neljän jäsenvaltion (Kreikka, Saksa, Itävalta ja Ranska) vuonna 2002 käynnistämän Netc@rds-hankkeen ensimmäistä vaihetta, joka kestää vuoden. Hankkeen tavoitteena on korvata paperimuotoiset E111- ja E128-lomakkeet siten, että kerätään sähköiseen muotoon nykyisille kansallisille korteille tallennetut tai verkosta saatavat tiedot. Hanke toteutetaan nykyisen oikeudellisen ja teknisen kehyksen puitteissa, ja siinä otetaan erityisesti huomioon osallistujavaltioiden korttien erilaiset käyttömahdollisuudet sekä meneillään olevat kansalliset hankkeet.

Hankkeen ensimmäisessä vaiheessa on tarkoitus laatia 'investointisuunnitelma', johon sisällytetään kaikki toisessa vaiheessa tarvittavat tekniset, hallinnolliset, oikeudelliset ja taloudelliset menettelyt. Toisessa vaiheessa aloitetaan tietoja sisältävien sähköisten korttien jakelu. Kolmannessa vaiheessa korttien jakelua laajennetaan.

Hankkeen eri vaiheiden on tarkoitus tukea Barcelonan päätöksen täytäntöönpanoon liittyviä teknisiä ja oikeudellisia valmistelutöitä.

1.3.3. Kuudes tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelma

Kuudennen tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelman tavoitteena on parantaa potilaiden liikkuvuuteen Euroopan unionissa liittyvien tiettyjen näkökohtien ymmärtämistä. Tutkimuksissa pyritään selvittämään muun muassa seuraavia kysymyksiä: tapa, jolla tilapäinen oleskelu toisessa jäsenvaltiossa otetaan huomioon terveydenhuoltojärjestelmissä korvauksiin liittyvät näkökohdat mukaan luettuina; raja-alueilla tarjottavien terveydenhoitopalvelujen jakamiseen liittyvät suunnitelmat sekä rajatylittäviin potilasvirtoihin liittyvät näkymät laajentuneessa Euroopan unionissa.

2. Yhteiset ominaisuudet

Eurooppalaisella sairausvakuutuskortilla täytyy olla yhteisiä ominaisuuksia, jotta se voidaan tunnistaa ja jotta sitä voidaan käyttää kaikissa jäsenvaltioissa. Nämä ominaisuudet liittyvät olennaisesti kortin sisältämien tietojen luonteeseen, tietojen esittämistapaan, jolla täytyy varmistaa kortin luettavuus käyttäjän äidinkielestä riippumatta, sekä yhteiseen eurooppalaiseen malliin.

2.1. Malli

Kortille tarvitaan yhteinen malli - jossa on eurooppalainen tunnus, mahdollisesti eurooppalaista liikkuvuutta symboloiva logo - jotta kaikki terveydenhuoltojärjestelmän toimijat pystyvät tunnistamaan kortin välittömästi kortin haltijan tilapäisestä oleskelupaikasta riippumatta.

Eurooppalaisessa mallissa on otettava huomioon kolme näkökohtaa:

- Kukin jäsenvaltio voi valita vapaasti, haluaako se lisätä kansalliseen korttiin eurooppalaisen puolen vai ottaako se käyttöön erillisen eurooppalaisen kortin. Jälkimmäinen vaihtoehto toisi lisää vapautta ja joustavuutta eurooppalaisen mallin suunnitteluun.

- Jos valitaan yhdistetty kansallinen ja eurooppalainen malli, tämä on mukautettava erilaisiin käytössä oleviin tekniikoihin (magneettijuova- tai sirukortti).

- Kun jäsenvaltio valitsee erillisen eurooppalaisen mallin, on heti suunnittelun alkuvaiheessa otettava huomioon, että tavoitteena on siirtyä käyttämään mikrosiruun perustuvaa sähköistä välinettä.

2.2. Kortin sisältämät tiedot

Jotta kortin luettavuus voidaan taata, kortilla saa olla vain sellaisia tietoja, joita tarvitaan ehdottomasti hoidon antamiseksi ja hoitokulujen korvaamiseksi oleskelupaikan laitokselle. Nämä keskeiset tiedot sisältyvät jo E111-paperilomakkeeseen, joka kuitenkin sisältää myös tarpeetonta ja ylimääräistä tietoa. Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että eurooppalainen kortti sisältäisi vain siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan laatimassa luettelossa mainitut tiedot:

- kortin haltijan etu- ja sukunimi

- kortin haltijan henkilötunnus

- kortin voimassaoloaika

- sen jäsenvaltion ISO-koodi, jossa haltija on vakuutettu

- toimivaltaisen laitoksen tunnistenumero tai vaihtoehtoisesti laitoksen nimi

- kortin looginen numero, jonka avulla voidaan tarkastaa kortin sisältämien tietojen ja vakuutuslaitoksen samaan numeroon liitettyjen tietojen yhdenmukaisuus ja vähentää petoksen mahdollisuutta.

Niissä valtioissa, joissa on erityyppisiä saavutettuja etuja (esimerkiksi pelkkä sairaalahoito tai kaikenlainen terveydenhoito), tämä voidaan mainita kortissa.

Koska eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöönoton ensimmäisessä vaiheessa korvataan vain E111-lomake, kuten asetuksessa sen 1408/71 nykyisessä muodossa säädetään, olisi tehtävä ero vanhan E111- ja E111+-lomakkeen välillä, jotta yhtä vakuutettujen ryhmää ei jätettäisi vaille oikeuksia. Tällä hetkellä vanhuus- ja työkyvyttömyyseläkkeellä olevilla henkilöillä on oikeus saada tarvittavaa hoitoa eikä vain 'välittömästi tarvittavaa' hoitoa siinä valtiossa, jossa hän oleskelee tilapäisesti.

Jotta tietoja voidaan lukea käyttäjän kielestä riippumatta, on niiden esittämistapa standardoitava yhdenmukaistamalla tietokentät.

2.3. Voimassaoloaika

Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin voimassaoloajan määrittämisessä on otettava huomioon kaksi asiaa. Ensinnäkin jäsenvaltiot voivat päättää käyttää omaa sairausvakuutuskorttiaan ja lisätä korttiin eurooppalaisen puolen, jolloin kansallisella kortilla on jo tietty voimassaoloaika. Toiseksi voimassaoloajan määrittämisellä pitäisi olla kaksi tavoitetta: edistää liikkuvuutta ja keventää menettelyjä sekä ehkäistä samalla eurooppalaisen kortin laitonta tai vilpillistä käyttöä.

Koska kaikki erilaiset tilapäistä oleskelua koskevat lomakkeet aiotaan korvata, on kortin voimassaoloaika määritettävä realistisesti ja tehokkaasti samalla kun otetaan huomioon kortin haltijan oikeudet sekä sosiaaliturvalaitosten ja lääkäreiden edut.

Siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnassa käytyjen keskustelujen perusteella komissio on sitä mieltä, että ainoa keino mukautua tilanteiden moninaisuuteen on antaa jäsenvaltioiden itse valita käyttöön ottamiensa eurooppalaisten korttien voimassaoloaika. Joustavuuden lisäksi on kuitenkin ehdottomasti sovellettava myös periaatetta, jonka mukaan kortit käyttöön ottava jäsenvaltio on vastuussa tästä prosessista, jotta kortin oikeusturva ja luotettavuus voidaan taata.

Tällä on kaksi tärkeää seurannaisvaikutusta:

- Kaikissa tapauksissa kortin käyttöön ottaneen valtion laitoksen on korvattava oleskeluvaltion toimivaltaiselle laitokselle voimassa olevan kortin perusteella annetusta hoidosta aiheutuneet kustannukset.

- Kortin käyttöön ottavan valtion on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimiin petosten ja väärinkäytön torjumiseksi, ja sen on määrättävä näihin syyllistyneitä koskevista oikeudenkäyntimenettelyistä ja heille langetettavista seuraamuksista.

Jälkimmäisen kohdan osalta nykyisten monesti käsin täytettävien paperilomakkeiden käyttöön liittyy suurempi petoksen vaara kuin standardoidun kortin käyttöön, ja tulevaisuudessa käyttöön otettaviin sähköisiin kortteihin liittyvä petoksen uhka on hyvin pieni.

2.4. Kortin käyttö

Sairausvakuutuskorttia käyttää kolme pääasiallista toimijaa: vakuutettu, hoitopalvelujen tarjoajat (muun muassa lääkärit, sairaalat, terveydenhoitohenkilökunta) sekä vakuuttajavaltion ja oleskelupaikan sosiaaliturvalaitokset, joista jälkimmäinen hakee korvausta hoidosta aiheutuneisiin kustannuksiin vakuuttajavaltion sosiaaliturvalaitokselta.

2.4.1. Vakuutettu

Kortin käyttöönotosta on tarkoitus olla eniten hyötyä vakuutetulle. Hänen ei tarvitse enää pyytää uutta lomaketta toimivaltaiselta laitokselta ennen jokaista tilapäistä oleskelua toisessa jäsenvaltiossa, ja hänellä on paremmat mahdollisuudet nauttia kaikista eduista, joita lakisääteisten sairausvakuutusjärjestelmien eurooppalainen yhteensovittaminen nykyisin tarjoaa.

Jokaisen vakuutetun pitäisi saada perhekohtaisen kortin sijasta henkilökohtainen kortti, sillä ulkomailla saattaa oleskella tilapäisesti vain yksi perheenjäsen (esimerkiksi työmatkat, leirikoulut).

Aluksi vakuutettu käyttää korttia samalla tavoin kuin nykyistä E111-lomaketta, ja hän esittää kortin oleskelupaikan hoitopalvelujen tarjoajalle tai sosiaaliturvalaitokselle.

Jotta eurooppalaisen kortin käyttöönotolla voitaisiin todellakin yksinkertaistaa menettelyjä, tarvitaan kahta lisätoimenpidettä. Nämä edellyttävät asetuksen 1408/71 ja sen täytäntöönpanomenettelyistä annetun asetuksen 574/72 muuttamista:

- Yhdenmukaistetaan kaikkien ryhmien oikeudet. Nykyisessä muodossa asetuksessa 1408/71 säädetään monenlaisista tilanteista, joissa vakuutetuilla on oikeus saada hoitoa hänen oleskellessaan tilapäisesti toisessa jäsenvaltiossa. Näiden oikeuksien laajuus vaihtelee sen mukaan, mihin ryhmään vakuutettu kuuluu, ja vakuutettu voi hakea oleskeluvaltiossa joko 'välittömästi tarvittavaa' tai 'tarvittavaa' hoitoa.

Tarkalleen ottaen kaikilla jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti vakuutetuilla henkilöillä - kolmansien maiden kansalaisia lukuun ottamatta - ja heidän perheenjäsenillään on oikeus saada kaikenlaista 'välittömästi tarvittavaa' hoitoa. Sitä vastoin oikeus saada 'tarvittavaa' hoitoa on vanhuus- tai työkyvyttömyyseläkettä saavilla henkilöillä (E111-lomake, jossa erityismaininta), opiskelijoilla (jäsenvaltiossa, jossa he suorittavat opintojaan, E128-lomake), toiseen jäsenvaltioon työhön lähetetyillä työntekijöillä tai merenkulkijoilla ja muilla henkilöillä (E128), kuljetusliikenteen työntekijöillä (E110), työttömillä, jotka etsivät työtä toisessa jäsenvaltiossa (E119) sekä palkatuilla työntekijöillä tai itsenäisillä ammatinharjoittajilla, joille sattuu työtapaturma tai jotka saavat ammattitaudin (E123).

Nämä erot eivät sinänsä estä eurooppalaisen kortin käyttöönottoa, mutta ne hankaloittavat sitä ja saattavat lisätä käyttöönotosta aiheutuvia kustannuksia. Itse asiassa näiden erojen vuoksi kortissa pitäisi mainita erikseen, mihin ryhmään vakuutettu kuuluu, ja tämä puolestaan hidastaisi sosiaaliturvalaitosten välistä oikeuksien tarkastamista. Asetuksen 1408/71 uudenaikaistamista ja yksinkertaistamista koskevassa ehdotuksessaan komissio esittää, että kaikkien toisessa jäsenvaltiossa oleskelevien vakuutettujen oikeudet yhdenmukaistettaisiin, jotta he voisivat saada 'terveyden kannalta välttämätöntä' hoitoa tilapäisen oleskelun luonteesta riippumatta. Työ- ja sosiaaliministerien neuvostossa 3. joulukuuta 2002 päästiin sopimukseen asetuksessa 1408/71 olevasta sairautta koskevasta luvusta, ja tämä tasoitti tietä ehdotukselle oikeuksien yhdenmukaistamisesta.

- Poistetaan osa vaatimuksista, jotka vakuutetun on täytettävä lomakkeen esittämisen lisäksi saadakseen hoitoa muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hänet on vakuutettu.

Eräissä tapauksissa ja joissakin jäsenvaltioissa lomakkeita koskevissa ohjeissa annetaan myös erityismääräyksiä, joita toisessa jäsenvaltiossa tilapäisesti oleskelevan hoitoa tarvitsevan vakuutetun täytyy noudattaa lomakkeen esittämisen lisäksi. Ennen kuin vakuutettu voi hakea hoitoa, hänen on esimerkiksi käännyttävä oleskelupaikan sosiaaliturvalaitoksen puoleen. Kun kyse on lyhyestä oleskelusta toisessa valtiossa, tällainen velvoite voi tuntua epärealistiselta tai jopa todelliselta esteeltä hoitoon pääsemiselle tai henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle. Monet valtiot ovat jo päättäneet olla rankaisematta kyseisen menettelyn laiminlyömisestä. Potilaat eivät sitä paitsi usein edes tiedä menettelystä, vaan uskovat vilpittömästi, että lomake sinänsä takaa heidän pääsevän tarvittaessa hoitoon siinä jäsenvaltiossa, jossa he oleskelevat tilapäisesti.

Komissio tekee lähiaikoina ehdotuksen asetuksen 574/72 muuttamiseksi tältä osin.

2.4.2. Hoitopalvelujen tarjoaja

Hoitopalvelujen tarjoajan ei tarvitse enää ottaa vastaan puutteellisesti täytettyjä, vaikeasti luettavia ja ymmärrettäviä lomakkeita, kuten vielä nykyisin. Kortin tietokenttien - joissa tiedot ovat selvästi näkyvissä - standardoimisen tuloksena hoitopalvelujen tarjoaja saa välittömästi käyttöönsä luettavampia ja selkeämpiä tietoja.

Hoitopalvelujen tarjoajan täytyy palauttaa kortti sen haltijalle. Palvelujen tarjoaja joko ottaa kortista kopion tai siirtää vakuutetun ja toimivaltaisen vakuutuslaitoksen tunnistetiedot käytössään olevalle kansalliselle lomakkeelle. Koska tietojen esittämistapa on standardoitu, tämä on helpompaa kuin aikaisemmin. Kortin esittämisestä ei saa aiheutua palvelujen tarjoajalle mitään ylimääräisiä kustannuksia tai hallinnollisia muodollisuuksia.

Kun siirrytään käyttämään sähköistä välinettä ja vähennetään samalla käsittelyvaiheita, palvelujen tarjoajan työ helpottuu entisestään.

2.4.3. Sosiaaliturvalaitokset

Ensi vaiheessa kortin on tarkoitus sisältää standardoidussa ja näkyvässä muodossa tiedot, joiden perusteella oleskelupaikan laitos voi hakea vakuutuslaitokselta korvausta. Kortin käyttö vähentänee hylättyjen korvaushakemusten määrää. Tiedot ovat nimittäin luettavampia ja tarkempia kuin nykyisissä lomakkeissa, jotka on usein täytetty käsin. Tämänkin vuoksi sähköiseen välineeseen siirtymisen pitäisi keventää menettelyjä ja vähentää selvästi virheiden, hakemusten hylkäämisen, petosten ja väärinkäytön mahdollisuutta.

Myös oikeuksien yhdenmukaistaminen yksinkertaistaa laitosten välistä korvausten käsittelyä, sillä nykyisissä paperilomakkeissa toteutettava vakuutettujen ryhmittely poistetaan.

3. Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin joustava ja vaiheittainen käyttöönotto

Barcelonan Eurooppa-neuvostossa haluttiin antaa selkeä signaali Euroopan kansalaisten liikkuvuuden edistämisen puolesta. Tämän vuoksi komissio ehdottaa suunnitelmaa, joka perustuu kolmeen osatekijään: kortin vapaavalintainen toteutustapa, joustavat käyttöönottomenettelyt, kolmivaiheinen aikataulu.

Suunnitelmassa otetaan huomioon jäsenvaltioiden toimivalta terveydenhoito- ja sosiaaliturvajärjestelmien organisoinnin ja toiminnan alalla sekä erityisesti sairausvakuutuskortteihin liittyvissä asioissa. Näin ollen jäsenvaltioiden on varattava valitsemaansa toteutustapaa varten riittävä rahoitus.

3.1. Visuaalinen toteutustapa: vaihtoehdot

Eurooppalainen kortti voidaan toteuttaa kahdella tavalla: kortti joko yhdistetään olemassa olevaan kansalliseen korttiin tai otetaan käyttöön täysin uusi kortti. Ensi vaiheessa eurooppalaisen kortin pitäisi kuitenkin sisältää näkyvissä olevia tietoja, ja tämä varmasti hankaloittaa sen yhdistämistä kansalliseen korttiin.

3.1.1. Eurooppalaisen kortin ja kansallisen kortin (tai kansallisten korttien) yhdistäminen

Tässä vaihtoehdossa on noudatettava edellä esitettyjä teknisiä eritelmiä ja mallia sekä sovellettava kansallisissa korteissa käytettäviä tekniikoita (magneettijuova, mikrosirut, korkopainatus tai sen puuttuminen), vaikka eräiden korttien molemmat puolet ovatkin jo käytössä.

Näiden vaatimusten lisäksi asiaan liittyy monia erityiskysymyksiä:

- Kun kyse on sähköisestä kansallisesta kortista, on tärkeää, että sille tallennetaan eurooppalaisen kortin tiedot, ja samalla korttiin tehdään helposti erottuva eurooppalainen puoli, jossa ovat samat tiedot. Tällä tavoin korttia voidaan lukea oleskeluvaltiossa tai oleskelualueella kortinlukijalla, minkä lisäksi kortin tietoja voidaan lukea myös visuaalisesti. Siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan pitäisi määritellä, missä muodossa tiedot tallennetaan sähköiselle kortille.

- Monien kansallisten korttien voimassaoloaika on suhteellisen pitkä. Kun kansalliset kortit korvataan kortilla, johon on yhdistetty eurooppalainen puoli, olemassa olevien korttien mukauttamiselle on asetettava määräaika, vaikka kaikkien korttien korvaamisesta aiheutuisi lisäkustannuksia. Mukauttamista voidaan helpottaa eri tavoin: korttiin liimataan tarra siihen asti, kunnes kortti uusitaan, tai eurooppalaisia kortteja annetaan vakuutetuille pyynnöstä. Joka tapauksessa kysymys liittyy läheisesti eurooppalaisen kortin voimassaoloajan pituuteen: on vaikea kuvitella tilannetta, jossa kansallisen ja eurooppalaisen puolen voimassaoloajat poikkeaisivat toisistaan. [5]

[5] Kansallisten korttien voimassaoloajat ylittävät nykyiseen E111-lomakkeesen merkityn voimassaoloajan. Esimerkiksi belgialaisen vuonna 2003 käyttöön otetun uuden SIS-kortin voimassaoloaika on kymmenen vuotta, ja se on tallennettu ainoastaan mikrosirulle (joten sitä ei voi nähdä paljain silmin); ranskalainen Sesam-Vitale-kortti ja tanskalainen kortti ovat perusoikeuksien osalta jatkuvasti voimassa.

- Lopuksi vakuutetuille täytyy tiedottaa riittävästi siitä, miten kortin eri puolia käytetään, sillä niiden käyttötarkoitukset ovat erilaiset. Kansallinen kortti on vakuutetun oikeuksien perusta, ja sen vakuutetulle antamat oikeudet ovat hyvin erilaiset kuin eurooppalaisen kortin. Jälkimmäinen mahdollistaa ainoastaan asetuksen 1408/71 ehtojen mukaisen hoidon saannin silloin kun vakuutettu oleskelee tilapäisesti toisessa jäsenvaltiossa.

3.1.2. Eurooppalaista liikkuvuutta edistävä kortti

Tällä ratkaisulla on monia etuja. Erityinen eurooppalainen sairausvakuutuskortti vaikuttaisi selkeimmältä ja hyödyllisimmältä tavalta vastata Eurooppa-neuvoston toimeksiantoon. Lisäksi kortti voitaisiin antaa vain niiden henkilöiden käyttöön, jotka matkustavat yhteisön alueella. Teknisesti ajatellen erillisen eurooppalaisen kortin käyttöönotto vähentäisi huomattavasti eräitä hankaluuksia kuten sitä, että "eurooppalais-kansallisen" kortin kahden eri puolen voimassaoloajat poikkeaisivat väliaikaisesti toisistaan. Näin voitaisiin välttää myös hankalat siirtymäajan toimet, kuten tarrojen liimaaminen kortteihin. Erillisen eurooppalaisen kortin käyttöönotto ei sulje pois sitä mahdollisuutta, että tiedot tallennettaisiin kortin mikrosirulle niissä jäsenvaltioissa ja niillä alueilla, joilla tällaista korttia käytetään ennestään. Näin voitaisiin helpottaa kortin käyttöä niissä oleskelumaissa ja niillä oleskelualueilla, missä on käytössä kortin kanssa yhteensopivia laitteita.

3.2. Mahdolliset käyttöönottomenetelmät

Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin käyttöönotossa voidaan soveltaa kahdenlaista menetelmää: kortti voidaan joko antaa kaikille vakuutetuille, tai se voidaan antaa tarpeen mukaan niille, jotka sitä pyytävät. On syytä muistaa, että kortti on tarkoitettu sellaisille henkilöille, jotka oleskelevat tilapäisesti toisessa valtiossa (lomilla, maantiekuljetusten tai opiskelun yhteydessä, työkomennuksella): enimmäkseen korttia ei siis käytetä päivittäin.

3.2.1. Yleinen jakelu

Tässä ratkaisussa kortit pitäisi jakaa kaikille vakuutetuille ennen kortin voimaantulopäivää, joka olisi myös se päivä, jolloin kyseisessä jäsenvaltiossa luovutaan paperilomakkeista. Kortteja voitaisiin jakaa suuria määriä ennen kortin voimaantulopäivää ja paperilomakkeiden yleistä käytöstä poistamista. Tämän alkuvaiheen laajamittaisen levityksen etuna on, että vakuutetut voivat saada mahdollisimman selkeän kuvan niistä eduista, joita eurooppalainen kortti heille tarjoaa. Tästä aiheutuisi kuitenkin korkeita kustannuksia, ellei sitten jäsenvaltio esimerkiksi päätä ottaa samanaikaisesti käyttöön myös uutta kansallista korttia. Monien jäsenvaltioiden kokemusten perusteella huolellisen valmistelun jälkeen korttien yleiseen jakeluun kuluu usein reilu vuosi.

Eurooppalainen kortti voitaisiin yhdistää kansalliseen korttiin myös silloin, kun kansallinen kortti täytyy uusia esimerkiksi voimassaoloajan päättymisen, katoamisen tai varkauden takia tai sen vanhennuttua jostain syystä. Tietyn ajan kuluttua kaikilla kansalaisilla olisi uusi kortti. Vaikka tällä menetelmällä voidaan vähentää kustannuksia, on huomattava, että uusimismenettely kestäisi melko kauan, sillä eräissä jäsenvaltioissa korteista uusitaan vuosittain alle 5 prosenttia.

3.2.2. Kortin myöntäminen vakuutetun pyynnöstä

Paremmin kohdennetun ratkaisun avulla eurooppalaisen kortin käyttöön ottaminen ja paperilomakkeiden yleinen käytöstä poistaminen voitaisiin toteuttaa varmemmin tässä tiedonannossa ehdotettuun määräaikaan mennessä eli viimeistään 1. kesäkuuta 2004. Eurooppalaisen kortin voimaantulopäivästä ja paperilomakkeiden yleisestä käytöstä poistamisesta alkaen vakuutettu voisi saada kortin kääntymällä oman vakuutuslaitoksensa puoleen.

Jos jäsenvaltiossa on päätetty yhdistää toisiinsa eurooppalainen ja kansallinen kortti, täytyy joko laatia uudenmallinen kortti tai liimata korttiin tarra.

3.3. Aikataulu

Päättäessään luoda luoda eurooppalaisen kortin, joka korvaisi erilaiset paperilomakkeet, Barcelonan Eurooppa-neuvosto samalla pyysi komissiota laatimaan asiasta ehdotuksen vuonna 2003. Kolmivaiheinen aikataulu - valmistelu / jakelu / siirtyminen sähköisen välineen käyttöön - tuntuu edellä kuvatut seikat huomioon otatettuina tarkoituksenmukaisimmalta.

3.3.1. Vaihe 1: valmistelu

Kun Barcelonan Eurooppa-neuvosto oli päättänyt luoda eurooppalaisen kortin, kuultiin perusteellisesti lakisääteisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta vastaavia tärkeimpiä toimijoita, ja tämän prosessin tuloksena määritettiin ne toimet, joiden avulla kortti voidaan ottaa käyttöön tehokkaasti.

1. Barcelonan Eurooppa-neuvoston asettamat määräajat huomioon ottaen komissio ehdottaa, että siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunta keskittyy työssään vain E111-lomakkeen korvaamiseen eurooppalaisella kortilla. Päätökset olisi tehtävä ennen kesää 2003. Eurooppalaisen kortin luomiseen liittyvien hallinnollisten ja teknisten menettelyjen määrittämisessä olisi otettava huomioon kortin jakelu visuaalisesti luettavana korttina, ja alusta lähtien sitä haluaville jäsenvaltioille olisi tarjottava mahdollisuus ottaa käyttöön myös sähköinen kortti.

Siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan olisi laadittava erityinen luettelo niistä kortin sisältämistä tiedoista, joiden pitäisi olla selvästi näkyvissä ja jotka täytyy tallentaa kortille myös sähköisesti joko heti alkuvaiheessa tai tietyn ajan kuluessa. Hallintotoimikunnan täytyy myös määritellä eurooppalaisen kortin malli, jossa on yhteiset tunnusmerkit.

Komissio ehdottaa, että E111-lomakkeet korvataan viimeistään 1. kesäkuuta 2004, kun otetaan huomioon kortin käyttöönoton edellyttämät tekniset ja hallinnolliset määräajat. Komissio ehdottaa kuitenkin, että niille jäsenvaltioille, joiden sairausvakuutus- ja terveydenhuoltojärjestelmissä ei tällä hetkellä käytetä korttia, voitaisiin myöntää siirtymäaika, jonka aikana valtioissa käytetään edelleenkin paperisia E111-lomakkeita. Nämä lomakkeet siis hyväksytään toisissa jäsenvaltioissa siihen asti, kunnes kyseisten jäsenvaltioiden siirtymäajat päättyvät.

Joillakin jäsenvaltioilla voi olla hankaluuksia ottaa uusi kortti käyttöön 1. kesäkuuta 2004, vaikka ne päättäisivätkin antaa kortin tilapäistä oleskelua varten vain sitä pyytäville vakuutetuille. Nämä hankaluudet ja suhteettoman suuret kustannukset voidaan välttää siirtymäkauden avulla. Tässä tapauksessa joustavuus johtaa kuitenkin väistämättä siihen, että oleskeluvaltioissa käytetään samanaikaisesti sekä eurooppalaisia kortteja että E111-lomakkeita riippumatta siitä, onko oleskeluvaltiolle myönnetty siirtymäaika vai ei. Tämän vuoksi ne jäsenvaltiot, jotka ovat päättäneet ottaa eurooppalaisen kortin käyttöön 1. kesäkuuta 2004, joutuvat soveltamaan järjestelmää, joka muuntuu sen mukaan, mistä valtiosta tulija on peräisin. Tämä heikentäisi selvästi eurooppalaisen kortin käyttöönotosta odotettavia yksinkertaistavia vaikutuksia. Niinpä siirtymäajat on syytä pitää suhteellisen lyhyinä, eikä niiden kesto saa missään tapauksessa ylittää 18:aa kuukautta.

2. Komissio ehdottaa asetuksen 1408/71 muuttamista siten, että kaikkien vakuutettujen ryhmien (vanhuuseläkkeen saajien, opiskelijoiden, palkansaajien, itsenäisten ammatinharjoittajien) oikeutta saada 'terveyden kannalta välttämätöntä hoitoa' yhdenmukaistetaan 3. joulukuuta 2002 pidetyssä neuvoston kokouksessa tehdyn sopimuksen mukaisesti.

3. Komissio ehdottaa myös asetuksen 574/72 muuttamista siten, että siitä poistetaan vakuutettua koskevat muodollisuudet, joita hänen täytyy noudattaa oleskeluvaltiossa lomakkeen esittämisen lisäksi. Jäsenvaltiossa tilapäisesti oleskelevan vakuutetun täytyy voida saada hoitoa normaalin hintatason mukaisesti, jotta hän ei joudu hankalaan tilanteeseen toisessa jäsenvaltiossa annetusta hoidosta aiheutuneiden kustannusten korvaamisen yhteydessä.

4. Siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan olisi pyrittävä tekemään vuonna 2004 päätökset, joiden avulla voidaan korvata kaikki muut tilapäiseen oleskeluun liittyvät lomakkeet. E111-paperilomakkeen poistaminen helpottanee tämän vaiheen toteuttamista.

5. Samalla Netc@rds-hankkeen ensimmäisen vaiheen tulosten perusteella pitäisi tutkia teknisiä eritelmiä, joita tarvitaan siirryttäessä lomakkeista sähköisen välineen käyttöön. On määriteltävä myös tietojen sähköiset tallennus- ja lukumenetelmät, jotta oleskelupaikassa hoitoon pääsyyn ja korvauksiin liittyviä menettelyjä voidaan tarvittaessa käsitellä sähköisesti.

3.3.2. Vaihe 2: jakelu

Eurooppalaisen kortin jakelu voidaan toteuttaa kahdessa peräkkäisessä vaiheessa:

1. 1. kesäkuuta 2004 alkavassa ensimmäisessä vaiheessa otetaan käyttöön E111-lomakkeen korvaava kortti. Toisissa jäsenvaltioissa myönnettyjä paperilomakkeita ei enää hyväksytä, ellei niille ole annettu siirtymäaikaa.

Viimeksi mainitussa tapauksessa E111-paperilomakkeet täytyy hyväksyä toisissa jäsenvaltioissa siihen asti kunnes siirtymäaika päättyy.

2. Toisen vaiheen aikana ja sen lopussa, eli viimeistään 31. joulukuuta 2005, kaikki siirtymäajat päättyvät ja kaikki tilapäistä oleskelua koskevat lomakkeet korvataan.

Samalla päättyy korttien ja lomakkeiden rinnakkaiskäyttö. Periaatteessa vain eurooppalainen sairausvakuutuskortti antaa vakuutetulle oikeuden saada hoitoa toisessa jäsenvaltiossa, jossa hän oleskelee tilapäisesti.

3.3.3. Vaihe 3: siirtyminen sähköisen välineen käyttöön

Lomakkeiden korvaaminen eurooppalaisella kortilla, menettelyjen yksinkertaistaminen, oikeuksien yhdenmukaistaminen ja erilaisten sähköisten korttien yhteentoimivuuteen liittyvät pilottihankkeet muodostavat kiinteän kokonaisuuden, jonka todellinen merkitys ja laajuus tulevat esiin sitten, kun sähköisen välineen käyttö ja samanaikaisesti lomakkeiden ja menettelyjen automaattinen hallinta lisääntyy. Kolmannessa vaiheessa siirrytään käyttämään sähköistä välinettä, ja tämän vaiheen käynnistyminen riippuu toista vaihetta koskevasta arviosta, joka voidaan tehdä vuonna 2008 (kaksi vuotta toisen vaiheen ja siirtymäaikojen päättymisen jälkeen), sekä Netc@rds-hankkeen ensimmäisen vaiheen tuloksista.

Viimeisessä vaiheessa voidaan pohtia myös mahdollisuutta lisätä eurooppalaiseen korttiin vakuutetun terveyttä koskevia toimintoja, kuten mahdollisuus saada ensiavun kannalta hyödyllisiä terveystietoja tai vakuutetun saamia hoitoja koskevia tietotoja.

Päätelmät

Eurooppalaisen sairausvakuutuskortin luominen on kunnianhimoinen hanke, jolla tuetaan todellista kansalaisten Eurooppaa. Hankkeen on perustuttava useissa jäsenvaltioissa saatuun monipuoliseen ja arvokkaaseen kokemukseen. Näin ollen komissio uskoo, että vuodesta 2004 alkaen eurooppalainen sairausvakuutuskortti tulee olemaan kansalaisille vaivaton, käytännöllinen ja joustava väline. Tiedonannossa esitettävä kortin käyttöönottoa koskeva suunnitelma sekä erityisesti sen toteutuksen ja aikataulun kolmivaiheisuus - valmistelu / jakelu / siirtyminen sähköisen välineen käyttöön - osoittavat analyyttistä ja kunnianhimoista otetta.

LIITE

Euroopan unioni

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

>TAULUKON PAIKKA>

EFTA ja eräät ehdokasmaat

>TAULUKON PAIKKA>