Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Yritysympäristön parantaminen {SEC(2002) 1212} {SEC(2002 1213} {SEC(2002 1214)} /* KOM/2002/0610 lopull. */





KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - Yritysympäristön parantaminen {SEC(2002) 1212} {SEC(2002 1213} {SEC(2002 1214)} Sisällysluettelo 1. Johdanto 2. Edistyminen yrityspolitiikan alalla 2.1. Yrittäjyys 2.2. Yritystoiminnan puitteet 2.3. Rahoituksen saatavuus 2.4. Henkilöstön saatavuus 2.5. Innovaatiotoiminta, osaaminen sekä tieto- ja viestintätekniikan leviäminen 2.6. Kestävä kehitys 3. Yrityspolitiikan määrälliset tavoitteet 3.1. Perustelu 3.2. Jäsenvaltioiden yrityspolitiikan tavoitteet 4. Loppuhuomautukset Liite I: Jäsenvaltioiden yhteydenpitoryhmässä ilmoittamat määrälliset tavoitteet Liite II: Luettelo indikaattoreista 1. Johdanto Tässä tiedonannossa tarkastellaan, miten jäsenvaltiot ovat edistyneet pyrkimyksissään luoda yritysten perustamiselle ja kasvulle otollinen ympäristö. Tämä tärkeä yrityspoliittinen näkökohta, jota komissio on toistuvasti korostanut viime vuosina [1], vaikuttaa suoraan Euroopan valmiuteen saavuttaa Lissabonissa maaliskuussa 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston hyväksymä kunnianhimoinen päämäärä. Myös jäsenvaltiot ovat pohtineet, miten niiden toimintalinjat vaikuttavat elinkeinoelämän dynaamisuuteen. [1] Ks. esimerkiksi Lissabonin strategia - muutoksen toteuttaminen, komission tiedonanto Barcelonassa kokoontuvalle kevään Eurooppa-neuvostolle, KOM(2002) 14 lopullinen, 15.1.2002. Myös vuoden 2002 talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa korostetaan tarvetta rohkaista yrittäjyyteen; ks. "21 päivänä kesäkuuta 2002 annettu neuvoston suositus jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi", Euroopan unionin neuvosto, 10093/02, Sevilla, 21.6.2002. Yritysympäristö, joka kannustaa tuottamaan, perustamaan yrityksiä, innovoimaan ja ottamaan riskejä, edistää tulojen kasvua ja työpaikkojen syntymistä. Toisaalta raskas sääntely, tehottomat markkinat ja hallinnolliset esteet sekä kielteinen suhtautuminen riskinottoon ja yrittäjyyteen haittaavat elinkeinoelämän dynaamisuutta ja heikentävät Euroopan päämäärien saavuttamista. Komissio ja jäsenvaltiot ovat ottaneet oppia jäsenvaltioiden kokemuksista käyttämällä avointa koordinointimenetelmää politiikan vertailussa ja seurannassa. Ne ovat tunnistaneet onnistuneita toimintatapoja ja levittäneet tietoa niistä edistämällä varsinkin niiden institutionaalisten rakenteiden tehokkuutta, joiden toiminnasta markkinat ovat riippuvaisia. Komission yrityspolitiikan tulostaulussa ja innovaatioiden tulostaulussa viitataan EU-maiden saavutusten eroihin, kun taas Best-hankkeissa [2] korostetaan onnistuneita toimintatapoja ja seurataan edistymistä yrityksille tärkeillä aloilla. Tässä tiedonannossa hyödynnetään kummastakin lähteestä saatua aineistoa. [2] Hankkeet rahoitetaan monivuotisesta ohjelmasta yritysten ja yrittäjyyden, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset), hyväksi 2001-2005, neuvoston päätös 2000/819/EY, tehty 20 päivänä joulukuuta 2000. Komissio käynnisti Best-menettelyn joulukuussa 2000 Lissabonissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston luoman avoimen koordinointimenetelmän mukaisesti. Yrityspolitiikan tulostaulusta alkaen jäsenvaltiot ja komissio ovat työskennelleet yhdessä yrityspolitiikan saavutusten parantamiseen tähtäävien määrällisten tavoitteiden kehittämiseksi. Tavoitteiden avulla pyritään suuntaamaan jäsenvaltioiden toimintalinjoja siten, että yritysympäristön kannalta tärkeillä erityisaloilla saavutettaisiin näkyvää edistystä. Taloudellinen ympäristö on huonontunut sitten Eurooppa-neuvoston Lissabonin kokouksen, ja näkymät varhaisesta ja voimakkaasta kasvusta, johon Lissabonin strategia perustuu, ovat heikentyneet [3]. Tämä entisestään korostaa yritysympäristön parantamisen tärkeyttä. Taloudellisessa tilanteessa, jossa sijoitusten tuotot vähenevät, joka ei kannusta uusiin hankkeisiin ja jossa epäonnistumisen riski kasvaa, epävakaisesta sääntelystä, huonoista yrityspalveluista, ammattitaitoisten työntekijöiden puutteesta ja kalliista rahoituksesta johtuva lisärasitus saattaa haitata yrittäjyyttä ja yrityshankkeita, joista Euroopan kunnianhimoiset pyrkimykset ovat riippuvaisia. [3] Ajanjaksoksi 2000-2010 Lissabonin strategia ennakoi kolmen prosentin keskimääräistä taloudellista kasvua. Vuonna 2000 taloudellinen kasvu oli 3,3 prosenttia, vuonna 2001 1,7 prosenttia ja komission ennusteiden mukaan (ks. Economic Forecasts, kevät 2002, European Economy, nro 2/2002, Euroopan komissio) BKT:n reaalikasvuksi oletetaan 1,5 prosenttia vuonna 2002 ja 2,9 prosenttia vuonna 2003; näkymät ovat luonnollisesti huonontuneet merkittävästi viime kuukausina. 2. Edistyminen yrityspolitiikan alalla Tämä osa perustuu pääasiassa vuoden 2002 yrityspolitiikan tulostaulun [4] aineistoon ja, valikoiden, päätettyjen tai meneillään olevien Best-hankkeiden [5] tuloksiin. [4] Yrityspolitiikan esikuva-analyysi: vuoden 2002 tulostaulun saavutukset (Benchmarking Enterprise Policy: Results from the 2002 Scoreboard), komission yksiköiden valmisteluasiakirja, SEC(2002) 1213, 07.11.2002. [5] Seuraavat Best-hankkeet on saatu päätökseen: yritysten tukipalvelut (joulukuu 2001); esikuva-analyysin tekeminen yrityksen käynnistysvaiheen hallinnosta (tammikuu 2002); yrityshautomoiden johtaminen (tammikuu 2002); vaikutusten arviointi (helmikuu 2002); esikuva-analyysin tekeminen kansallisista poliittisista toimista, joilla tuetaan pk-yritysten sähköistä kaupankäyntiä (kesäkuu 2002); yrityksen luovutus (heinäkuu 2002); yrittäjäkasvatus- ja koulutus (syyskuu 2002); yksityiset pääomasijoittajat (syyskuu 2002); ja tieto- ja viestintätekniset taidot (syyskuu 2002); naisyrittäjyyden edistäminen saadaan päätökseen maaliskuussa 2003. Vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen taloudellisen vaikutuksen arviointia koskeva hanke saadaan päätökseen vuoden 2003 puolivälissä; "Highlights of the Results of the Best Procedure Projects 2001-2002" komission yksiköiden valmisteluasiakirja, SEC(2002) 1212, 07.11.2002. 2.1. Yrittäjyys Elinkeinoelämän dynaamisuus on tuottavuuden, työllisyyden ja talouskasvun lähde, minkä vuosi merkit yrittäjätoiminnan heikkoudesta ovat aihe huoleen [6]. Eurooppalaisissa yrittäjäasenteissa on kaksi pääpiirrettä. Eurooppalaiset ovat ensinnäkin taipuvaisempia työskentelemään toisen palveluksessa kuin toimimaan itsenäisiä yrittäjinä, mikä antaa olettaa, että eurooppalaiset ovat amerikkalaisia haluttomampia riskinottoon. Toiseksi henkilöt, jotka ovat ottaneet kantaakseen yrittäjyydestä aiheutuvat riskit, eivät ole niin kiinnostuneita liiketoimintansa kasvattamisesta kuin amerikkalaiset yrittäjät. [6] Komissio valmistelee parhaillaan vihreää kirjaa Euroopan yrittäjyydestä, osittain vastineena havaintoon sen heikkoudesta. Vaikka uusien yritysten määrä kasvoi 1990-luvun toisella puoliskolla [7], yrittäjyys oli vajavaista. Haluttomuus uusien yritysten perustamiseen saattaa osittain johtua markkinoille pääsyn esteistä sekä Euroopan työ- ja tuotemarkkinoiden suhteellisen tiukasta sääntelystä. Se heijastaa kuitenkin myös rakenteellisia ongelmia, kuten naisyrittäjyyden pysymistä huomattavasti Yhdysvaltoja alhaisemmalla tasolla. [8] [7] Yritysten lukumäärä kasvoi nettomääräisesti kaikissa jäsenvaltioissa 1990-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Nettokasvuvauhti vaihteli Belgian 0,2 prosentista Irlannin 6 prosenttiin. Yritystoiminnan kasvua ja heikkenemistä koskevia kansallisia tietoja ei ole kuitenkaan vielä yhdenmukaistettu, ja niiden tulkinnassa olisi noudatettava varovaisuutta. Ks. edellä alaviitteessä 4 mainittu yrityspolitiikan esikuva-analyysi: vuoden 2002 tulostaulun saavutukset (Benchmarking Enterprise Policy: Results from the 2002 Scoreboard) luku IV. [8] Naisyrittäjyys mitattuna naisten osuudella itsenäisistä elinkeinonharjoittajista on pysähtynyt noin 28 prosenttiin EU:ssa verrattuna Yhdysvaltojen 35 prosenttiin. Osuus on korkeampi EU:n palvelualoilla (34 prosenttia) mutta merkittävästi alempi teollisuudessa (11 prosenttia). Vaikka jäsenvaltiot ovat toteuttaneet lukuisia toimenpiteitä naisyrittäjyyden edistämiseksi (tuki käynnistyville yrityksille, tiedottaminen, rahoitus, neuvonta/konsultointi, koulutus ja opastaminen), jäsenvaltioilla on vielä syytä käyttää hyviksi havaittuja toimintatapoja tämän alan saavutustensa parantamiseksi. Euroopan naisyrittäjyys ei ole lisääntynyt vuoden 1995 jälkeen. Myös pk-yritysten jatkamisen varmistamisesta yrittäjien saavutettua eläkeiän on tullut tärkeä politiikan huolenaihe. Noin 600 000 pk-yritystä vaihtaa omistajaa joka vuosi, mihin on suurimpana syynä yrittäjän siirtyminen eläkkeelle, ja tämä vaikuttaa noin 2,5 miljoonaan työpaikkaan. Joustavaan omistuksen siirtämiseen tähtäävien nykyisten suositusten [9] täytäntöönpanossa on edistytty. Nykyisin useimpien jäsenvaltioiden perintö- ja lahjaverotus takaa yrityksen pääoman säilymisen koskemattomana omistusta siirrettäessä. [10] Yritysten luovutuksessa kolmansille on myös edistytty huomattavasti. [11] Harvemmin mutta kuitenkin merkittävästi on toteutettu toimenpiteitä, joilla helpotetaan yritysten siirtämistä työntekijöille, tuetaan varhaiseläkkeelle siirtyviä yrittäjiä ja myönnetään verohelpotuksia yrittäjille, jotka myyvät liiketoimintansa ja sijoittavat näin vapautuvat varat toiseen pk-yritykseen. [9] Ks. erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten luovutuksia koskeva komission suositus "Recommendation on the Transfer of Small and Medium-size Enterprises", EYVL L 385, 31.12.1994, ja komission "tiedonanto pienten ja keskisuurten yritysten luovutuksesta", EYVL C 93, 28.3.1998. [10] Edistymistä havaittiin kaikissa jäsenvaltioissa, lukuun ottamatta Luxemburgia ja Portugalia. [11] Edistymistä havaittiin kaikissa, lukuun ottamatta Kreikkaa, Ranskaa, Italiaa, Portugalia ja Suomea. 2.2. Yritystoiminnan puitteet Kaikki jäsenvaltiot ovat edistyneet viime vuosina hallinto- ja sääntelyjärjestelmän yksinkertaistamisessa, millä tähdätään riskinoton ja yritysten kasvun tukemiseen. Tämän seurauksena nykyisin suhteellisen harvat pk-yritykset nimeävät hallinnollisen sääntelyn merkittäväksi haitaksi [12]. Työpaikkojen kasvu oli kuitenkin muita vähäisempää niissä yrityksissä, jotka pitivät sääntelyä merkittävänä rasitteena, joten tilannetta ei voida pitää tyydyttävänä. Työhönottoa koskevissa hallinnollisissa rasitteissa on merkittäviä jäsenvaltioiden välisiä eroja, mistä voidaan päätellä, että parantamisen varaa on edelleen. [13] [12] Ks. "Highlights from the 2001 Survey", Pk-yritysten eurooppalainen seurantakeskus, 2002/1, Euroopan komissio, jonka mukaan vain 10-13 prosenttia pk-yrityksistä ilmoitti hallinnollisen sääntelyn merkittäväksi haitaksi. [13] Ks. pian ilmestyvä "Recruitment of Employees: Administrative Burdens on SMEs in Europe", Pk-yritysten eurooppalainen seurantakeskus, Euroopan komissio. Ensimmäisen työntekijän palkkaamiseen liittyy keskimäärin 3,3 eri hallintomenettelyä ja kunkin seuraavan työntekijän palkkaamiseen 2,1. Alankomaissa, Belgiassa, Ranskassa ja Espanjassa menettelyjen lukumäärä on huomattavan korkea; näitä seuraavat Kreikka, Irlanti ja Itävalta. Yhtiöiden rekisteröinti on ala, jolla hallinnon yksinkertaistaminen on viime aikoina edistynyt huomattavasti. Uuden yhtiön perustamiseen kuluvaa aikaa ja perustamisen kustannuksia on olennaisesti vähennetty useimmissa jäsenvaltioissa. Vaikka esikuva-analyysit [14] ovat olleet tuloksellisia, eri jäsenvaltioiden välillä on edelleen merkittäviä eroja, mistä voidaan päätellä, että parhaita toimintatapoja voidaan hyödyntää entistä enemmän. [14] Edellä alaviitteessä 5 mainittu Best-hanke: esikuva-analyysin tekeminen yrityksen käynnistysvaiheen hallinnosta. Osakeyhtiön perustaminen voi maksaa yli 2 000 euroa Itävallassa, mutta tuskin mitään Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Perustamisaika on Italiassa 35 päivää, mutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa vain kuusi päivää. Toiminimen rekisteröintiin kuluvan ajan ja kustannusten suhteen jäsenvaltioiden väliset erot ovat pienempiä, mutta silti merkittäviä. Jäsenvaltiot ovat viime vuosina soveltaneet enenevässä määrin vaikutusten arviointia koskevia menettelyjä laadukkaan sääntely-ympäristön varmistamisessa. Tähän välineeseen kuuluu osana kuulemismenettely, jolla autetaan päätöksentekijöitä tunnistamaan aikaisessa vaiheessa lainsäädäntöehdotuksen todennäköiset vaikutukset, mukaan luettuina uusista ja työläistä hallintomenettelyistä yrityksille mahdollisesti aiheutuvat suhteettomat mukauttamiskustannukset. [15] [15] Ks. edellä alaviitteessä 5 mainittu Best-hanke: yrityksiin kohdistuvien vaikutusten arviointi jäsenvaltioissa. Toinen hallinnon yksinkertaistamisen alue on tuki pk-yritysten sopeuttamiseksi uuteen talouteen. Käytäntö osoittaa, että pk-yritykset eivät käytä laajasti tieto- ja viestintätekniikan ja sähköisen kaupan mahdollisuuksia. Käytön kasvua edistetään kuitenkin sähköisen kaupan puitteisiin liittyvillä toimilla, lisäämällä tietoisuutta ja tieto- ja viestintäteknistä osaamista sekä rakentamalla ja tukemalla pk-yritysten verkkofoorumeja. [16] [16] Ks. edellä alaviitteessä 5 mainittu Best-hanke: esikuva-analyysin tekeminen kansallisista ja alueellisista poliittisista toimista, joilla tuetaan pk-yritysten sähköistä kaupankäyntiä. Jäsenvaltiot ovat onnistuneet hyvin yli kahdenkymmenen uuden lähestymistavan mukaisen direktiivin täytäntöönpanossa, jotka liittyvät lukuisten eri alojen tekniseen yhdenmukaistamiseen, laatimalla selkeän sääntelykehyksen yrityksille ja luomalla sekä varmistamalla niille Euroopan yhtenäismarkkinat. [17] Tukemalla tulevia sääntelyaloitteita, jotka perustuvat uuden lähestymistavan periaatteisiin, hyödyt voidaan ulottaa koskemaan useampia yrityksiä. Jäsenvaltiot ovat myös yhdessä komission kanssa vaikuttaneet siirtymiseen kansallisista standardeista eurooppalaisiin. Tällä hetkellä on voimassa laaja joukko eurooppalaisia standardeja, joiden avulla yritykset voivat hyödyntää koko Euroopan markkinoita, harjoittaa vaivatonta viestintää ja mukauttaa tuotteensa. Koska eurooppalaisilla standardeilla edistetään yritysten kilpailukykyä, jäsenvaltioiden olisi jatkossakin tuettava kansallisia standardointielimiään Euroopan laajuisten standardien laatimistyössä. [17] Uutta lähestymistapaa ryhdyttiin noudattamaan vuonna 1985; ks. "Council Resolution of 7 May 1985 on a new approach to technical harmonisation and standards", EYVL C 136, 4.6.1985, s. 1. Sähköisessä hallinnossa on myös saavutettu merkittävää edistymistä. Tällä vähennetään julkisen sektorin kanssa asioimisen kustannuksia, mutta myös lisätään painetta luoda yksinkertaisempia ja käyttäjäystävällisempiä menettelyitä. [18] Viime kuukausina jäsenvaltiot ovatkin edistyneet yrityksille tarkoitettujen julkispalvelujen laadun parantamisessa. Työ ei kuitenkaan lopu tähän. [18] Ks. edellä alaviitteessä 5 mainittu esikuva-analyysin tekeminen kansallisista ja alueellisista poliittisista toimista, joilla tuetaan pk-yritysten sähköistä kaupankäyntiä. Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin kahdeksaa verkkoperusteista yrityksille suunnattua toimenpidettä, ja siinä tultiin johtopäätökseen, että parhaat tulokset oli saavutettu yksinkertaisissa julkispalvelumenettelyissä, jotka koskivat arvonlisäveroa, yritysverotusta ja tulli-ilmoituksia, kun taas rakennus- ja ympäristölupamenettelyissä tilanne oli heikoin. Markkinoiden toimivuutta ja avoimuutta kuvaavat tilastot osoittavat EU:n sisäiset kauppayhteydet vahvoiksi. Valtiontuki vääristää markkinoiden toimivuutta, mutta useimmat jäsenvaltiot ovat ryhtyneet toimenpiteisiin täyttääkseen Tukholmassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston sitoumuksen alentaa valtiontuen määrää suhteessa BKT:hen ja suunnata suurempi osa tuesta horisontaalisten tavoitteiden saavuttamiseen. [19] [19] Valtiontukiasioita tarkastellaan perusteellisemmin Euroopan komission "sisämarkkinoiden tulostaulussa"; ks. esimerkiksi viimeisin laitos nro 10, toukokuu 2002. 2.3. Rahoituksen saatavuus Rahoituksen saatavuus on ratkaisevaa yritysten perustamiselle ja kasvulle yleisesti. Erityinen ongelma se on yrityksille, joilla on innovointivalmiutta muttei vakuuksia. Se on tunnistettu kolmanneksi merkittävimmäksi menestystä haittaavaksi tekijäksi EU:n yrityksissä, varsinkin pienyrityksissä, vaikkakin keskisuurissa yrityksissä oli myös ongelmia. [20] [20] Ks. edellä alaviitteessä 12 mainittu "Highlights from the 2001 Survey", Pk-yritysten eurooppalainen seurantakeskus; yli 20 prosenttia Yhdistyneen kuningaskunnan ja noin 20 prosenttia Irlannin ja Italian vastaajista ilmoitti kokeneensa tämän alan vaikeuksia. Riskipääoman saatavuus mainitaan usein ratkaisevana tekijänä Yhdysvaltojen uudessa taloudellisessa elpymisessä 1990-luvulla. EU:n heikot riskipääomaperinteet on yhdistetty heikkoon innovointiin ja nähty esteinä Euroopan tuottavuuden kasvulle. [21] Juuri riskipääoman kohdalla Euroopan ja Yhdysvaltojen erot näkyvät kaikkein selvimmin. Yhdysvalloissa sijoitustoiminta riskipääomiin alkoi kehittyä 1950-luvulla, Euroopassa (lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa) 1990-luvulla, joten etumatka on pitkä. Vaikka eurooppalaisen riskipääoman määrä on kasvanut viime vuosina, se alittaa useimmissa jäsenvaltioissa merkittävästi Yhdysvalloissa hankitun määrän. [22] Viimeaikainen epäsuotuisa talous- ja rahoituskehitys ja ilmoitus Neuer Marktin sulkemisesta vuoden lopulla ovat kuitenkin merkittävästi heikentäneet riskipääomamarkkinoita ja herättäneet kysymyksiä laajojen ja kypsien eurooppalaisten riskipääomamarkkinoiden tulevasta kehityksestä. [21] Näitä kysymyksiä käsiteltiin tarkemmin Euroopan kilpailukykyraportin (European Competitiveness Report) vuosien 2001 ja 2002 laitoksissa, komission yksiköiden valmisteluasiakirjat, SEC(2001) 1705, 29.10.2001 ja SEC(2002) 528, 21.5.2002. [22] Esimerkiksi vuonna 2000, joka oli riskipääomarahoituksen huippuvuosi, se edusti 0,9 prosenttia Yhdysvaltojen BKT:sta, verrattuna 0,4 prosenttiin Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 0,2 prosenttiin BKT:sta Ruotsissa; mainituissa kolmessa jäsenvaltiossa on EU:n laajimmat riskipääomamarkkinat. Tässä tilanteessa jäsenvaltiot ovat pyrkineet edistämään riskipääomamarkkinoiden kehitystä rakenteellisin uudistuksin ja tukemaan varhaisvaiheen riskipääomarahoitusta alueellisilla siemenrahastoilla, veronkevennyksillä, yrityshautomoilla tai muilla vastaavilla välineillä. Myöhemmän vaiheen kehitys näyttää hallitsevan markkinoita, tosin korvaavilla ja buy-out-järjestelyillä on myös tärkeä merkitys. Riskipääomamarkkinoiden koko ja riskipääoman osuus institutionaalisten sijoittajien salkuista ovat voimakkaasti ja positiivisesti toisistaan riippuvaisia. Muutos institutionaalisessa käyttäytymisessä saattaisi ratkaisevasti vahvistaa riskipääomamarkkinoita. Yksityisten pääomasijoittajien verkostot ovat läheisesti sidoksissa riskipääomarahoitukseen. Ne ovat Yhdysvalloissa näkyvämpiä kuin Euroopassa, mutta EU:n verkostojen määrä on noussut 63:sta vuonna 1999 158:an vuonna 2002. [23] [23] Ks. edellä alaviitteessä 5 mainitun hankkeen: yksityiset pääomasijoittajat loppuraportti, Euroopan komissio, yritystoiminnan pääosasto, syyskuu 2002. Osakepääoman rahoittaminen on myös erittäin tärkeää innovatiivisten yritysten tukemisessa. On havaittavissa, että niissä jäsenvaltioissa, joissa valmius innovointitoimintaan on korkea (mistä ovat osoituksena suuremmat yritysten tutkimus- ja kehitysmenot), osakepääomamarkkinoiden markkina-arvo on myös korkea. [24] Jäsenvaltioille, joissa innovointitulokset ovat keskitasoa, on luonteenomaista alhaisemmat yritysten tutkimus- ja kehitysmenot ja vastaavasti alhaisempi osakemarkkinoiden markkina-arvo [25]. Kolmannelle ryhmälle on luonteenomaista alhaiset yritysten tutkimus- ja kehitysmenot ja keskitasoa oleva osakemarkkinoiden markkina-arvo. [26] [24] Ruotsi ja Suomi, vähemmässä määrin Yhdistynyt kuningaskunta ja Alankomaat, sekä Yhdysvallat. [25] Saksa, Tanska, Belgia ja Ranska. [26] Kreikka, Italia, Portugali ja Espanja. Instituutioiden sijoitukset ovat tärkeä tekijä osakepääomamarkkinoilla. Eurooppalaiset instituutiot ovat yleisesti sijoittaneet osakemarkkinoille pienemmän osan varoistaan kuin amerikkalaiset yhteisöt, jotka sijoittavat noin 50 prosenttia varoistaan osakepääomaan. [27] Osakepääoman osuus institutionaalisten sijoittajien salkuista on ollut vuodesta 2001 lähtien vähenemään päin, mikä johtuu mahdollisesti talouden laskusuunnasta. [27] Kuten tavallista, jotkin jäsenvaltiot ovat poikkeuksia. Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnnassa 57-67 prosenttia instituutioiden varoista on sijoitettu osakepääomaan. Euroopan arvopaperipörssien uusien noteerauksien kasvu on kuitenkin merkki viime vuosien rohkaisevasta kehityksestä. Hyvät taloudelliset näkymät varmaankin edesauttoivat kehitystä, mutta siihen vaikutti myönteisesti myös etenevä rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen ja yhdentyminen. Edistyminen tällä tärkeällä alalla merkitsee jatkossakin suoria etuja EU:n teollisuudelle ja innovaatiotoiminnalle. Pienten kasvuhakuisten yritysten työntekijöille myönnetyt osakeoptiot olivat 1990-luvun ilmiö Yhdysvalloissa. Antamalla työntekijöille osuus tulevista voitoista optiot auttavat yrityksiä pitämään ammattitaitoiset työntekijänsä. Optioita sisältyy myös riskipääomasalkkuihin. Huolimatta äskettäisistä skandaaleista tietyissä yhdysvaltalaisissa yhtiöissä, jotka ovat käyttäneet osakeoptioita, osakeoptiot ovat edelleen järkevä ja innovatiivinen tapa jakaa yritysten tulevia voittoja, mutta ne on luonnollisesti suunniteltava oikein. Osakeoptioiden sääntelypuitteet on kuitenkin määritelty huonosti useimmissa jäsenvaltioissa. Tästä seuraava oikeudellinen epävarmuus estää niiden käyttöä. Lisäksi niiden saantia verotetaan usein ansiotulona ja myyntiä pääomatulona. Efektiivinen veroaste on EU:ssa keskimäärin 30 prosenttia, Yhdysvalloissa 20 prosenttia. [28] Siksi on tuskin yllättävää, että EU:n yritykset ovat käyttäneet osakeoptioita suhteellisen vähän. [29] [28] Veroasteet vaihtelevat Tanskan yli 60 prosentista Yhdistyneen kuningaskunnan niukalti yli 10 prosenttiin; Alankomaissa, Irlannissa, Kreikassa, Ranskassa ja Belgiassa sovelletaan erityistä veroastetta; ks. "Taxation of Stock Options in the EU and the US", Price Waterhouse Coopersin Euroopan komissiolle laatima tutkimus, 2002; arviot ovat alustavia. [29] Ks. edellä alaviitteessä 12 mainittu "Highlights from the 2001 Survey"; ainoastaan kaksi prosenttia Euroopan pk-yrityksistä käyttää osakeoptioita, ja lisäksi neljä prosenttia aikoo ottaa ne käyttöön. Komissio on äskettäin muotoillut ajatuksia työntekijöiden taloudellisen osallistumisen edistämiseksi "Työntekijöiden taloudellisen osallistumisen edistämistä" koskevassa tiedonannossa, KOM(2002) 364 lopullinen, 5.7.2002. 2.4. Henkilöstön saatavuus Viime vuosina ammattitaitoisen työvoiman puutteesta sekä kysynnän ja tarjonnan epätasapainosta on tullut erityinen poliittinen huolenaihe. [30] EU:n korkea (joskin vuodesta 1997 lähtien alentunut) työttömyys on yhdistynyt erityisesti huippuosaajia koskevaan työvoimapulaan. [31] 1990-luvun lopun ripeän kasvun kaudella keski- ja korkean tason ammattilaisten kysyntä oli suurinta EU:ssa. [32] Työvoimapula muodostaa merkittävän esteen taloudelliselle kasvulle. Ongelmana ei ole ainoastaan riittämätön työvoiman liikkuvuus tai ammattien väliset riittämättömät (koko työuraa koskevat) tuloerot, vaan se, että jäsenvaltioiden koulutusjärjestelmän ammattitaitotarjonta ja työvoiman kysyntä eivät kohtaa toisiaan. [33] Kehityksen kärjessä olevat yritykset ovat viime vuosina näkyvästi valittaneet tutkijapulasta, kun taas Yhdysvalloissa ongelma on ollut vähäisempi. Koulutusjärjestelmien mahdollinen uudistamistarve on tiedostettava paremmin, varsinkin teknisten ja organisaatioihin liittyvien innovaatioiden aikakaudella. Komissio pyrkiikin vaikuttamaan eri tavoin tässä asiassa. [30] Vuoden 2001 Euroopan kilpailukykyraportissa pohdittiin tätä kysymystä ja vuoden 2002 raportissa asiaa käsiteltiin tarkemmin, erityisesti opetusjärjestelmän tarjonnan ja ammattitaidon mukaan eritellyn työvoiman kysynnän yhteydessä; ks. edellä alaviitteessä 21 mainitut vuosien 2001 ja 2002 Euroopan kilpailukykyraportit. [31] Vuoden 2002 Euroopan kilpailukykyraportissa todettiin, että Euroopan työväestön keskimäärin saaman koulutuksen pituus vuosina oli vuonna 1999 89 prosenttia Yhdysvaltojen tasostaja Japanissa koulutuksen pituus oli keskimäärin 97 prosenttia Yhdysvaltojen tasosta; ks. edellä alaviitteessä 21 mainittu vuoden 2002 Euroopan kilpailukykyraportti, luku II. [32] Ks. Euroopan työllisyyttä käsittelevä raportti Employment in Europe 2001, Euroopan komissio, 2001. [33] EKP havaitsi, että koulutusjärjestelmän ja työelämän kohtaamattomuus on pahentunut selvästi vuosina 1992-2000; ks. "Labour Market Mismatches in the Euro Area Countries", EKP, maaliskuu 2002. Tieto- ja viestintätekniikan alalla on ollut eniten ongelmia. Vuonna 2002 kaikissa jäsenvaltioissa 7-13 prosenttia tieto- ja viestintätekniikan ammattilaisten kysynnästä jäi tyydyttämättä. Vuotta 2005 koskevissa arvioissa ennakoidaan, että tieto- ja viestintätekniikan ammattilaisten kysyntä ja tarjonta kasvavat yleisesti samassa suhteessa, mutta vajaus kasvaa. [34] Tämä osoittaa, että kiireelliset toimenpiteet ovat erittäin tarpeellisia, jotta mainittujen työmarkkinavaikeuksien taustalla olevat tekijät saadaan korjatuksi. Eräillä luonnontieteiden aloilla esiintyy myös vajausta. [34] Kaikkien jäsenvaltioiden yhteenlaskettu vajaus arvioidaan 1,7 miljoonaksi työntekijäksi, mikä vastaa jäsenvaltiosta riippuen 8-14 prosenttia kysynnästä. Jotta EU olisi (kaikkein) osaavin talous vuoteen 2010 mennessä, jäsenvaltioiden on tehostettava ponnistuksiaan työvoiman osaamisen kehittämisessä ja varsinkin asetettava täsmällisemmät tavoitteet koulutusjärjestelmilleen. [35] Vaikka elinikäiseen oppimiseen ja koulutukseen osallistuvan väestön osuus (kaikista 25-64-vuotiaista) on kasvanut, se on yhä erittäin alhainen. Joillakin jäsenvaltioilla on keskiarvoa huomattavasti paremmat tulokset, kun taas useimpien tulokset ovat melko huonoja [36]. Tämä osoittaa kiireellisten toimien tarpeellisuuden kyseisillä aloilla. [35] Vain 12 prosenttia EU:n koulutuslaitoksista valmistuneista oli vuonna 1999 suorittanut korkea-asteen, mukaan luettuna tohtorin, (A-tyypina jatkotutkinnot) tutkinnon, kun taas Yhdysvalloissa vastaava osuus oli 27 prosenttia. Jäsenvaltioista Alankomaat saavutti parhaan tuloksen (20 prosenttia), kun taas useissa muissa osuus oli hieman yli viisi prosenttia. Matematiikan ja tietotekniikan tutkintojen osuus oli erityisen alhainen (4,4 prosenttia), mutta Yhdysvaltoja (3,2 prosenttia) korkeampi. [36] Elinikäiseen oppimiseen ja koulutukseen osallistuvan väestön osuus on noussut 5,7 prosentista 8,4 prosenttiin vuosina 1996-2001; vuonna 2001 osuus oli Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa noin 22 prosenttia, Suomessa 19,3 prosenttia, Tanskassa 17,8 prosenttia ja Alankomaissa 16,3 prosenttia; osuus oli pienin Kreikassa: 1,4 prosenttia. Sosiaalisen osallisuuden edistämiseksi on myös välttämätöntä lisätä keskitasoisen ja vähäisen ammattitaidon omaavien työntekijöiden osallistumista koulutukseen ja elinikäiseen oppimiseen; vuonna 2001 15,7 prosenttia korkean tason, 9,8 prosenttia keskitason ja vain 2,5 prosenttia alhaisen ammattitaidon omaavista työntekijöistä oli mukana tässä toiminnassa. Vaikka jotkut jäsenvaltiot saavuttavat erinomaisia tuloksia luku- ja kirjoitustaidossa sekä matemaattisissa ja tieteellisissä taidoissa, tämä ei ehkä riitä: useat muut valtiot (esimerkiksi Japani, Kanada ja Korea) suoriutuvat vielä paremmin. 2.5. Innovaatiotoiminta, osaaminen sekä tieto- ja viestintätekniikan leviäminen Euroopan innovaatiotoiminnan vähäisyys rinnastuu tiedon heikkoon leviämiseen sekä tiedon kumuloitumisen riittämättömään hyödyntämiseen. [37] Innovointitoiminta korreloi mitä suurimmassa määrin tutkimus- ja kehitysmenojen kanssa. Tämän havaittuaan komissio ehdotti vuoden 2002 kevään raportissaan, että tutkimus- ja kehitysmenojen osuus BKT:sta olisi nostettava 3 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä, ja Barcelonassa kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi suosituksen; komissio antoi vuoden 2002 syyskuussa asiasta tiedonannon. [38] Jäsenvaltiot ovat poikkeuksetta myöntäneet, että niille on hyödyksi vahvistaa tuloksiaan tutkimus- ja kehitys- sekä innovaatiotoiminnassa, ja ne ovat kaikki sitoutuneet edistämään EU:n tavoitetta saavuttaa kolmen prosentin osuus BKT:sta. [39] [37] Näitä asioita käsiteltiin laajasti edellä alaviitteessä 21 mainituissa Euroopan kilpailukykyraportin vuoden 2001 ja 2002 laitoksissa, ja varsinkin innovaatiotoiminnan heikkoudesta esitettiin näyttöä vuoden 2001 innovaatioiden tulostaulussa, komission yksiköiden valmisteluasiakirja, SEC(2001) 1414, 14.9.2001. [38] Ks. edellä alaviitteeessä 1 mainittu Lissabonin strategia - muutoksen toteuttaminen; ks. myös Lisää tutkimusta Euroopan hyväksi, tavoitteena 3 prosenttia BKT:sta, komission tiedonanto, KOM(2002) 499, 11.9.2002. Vuonna 2000 tutkimuksen ja kehityksen osuus BKT:sta oli Euroopassa 1,9 prosenttia, Yhdysvalloissa 2,7 prosenttia ja Japanissa 3 prosenttia. [39] Kunkin jäsenvaltion asettamat tutkimus- ja kehitysmenoja koskevat yksilölliset tavoitteet, joita käsitellään tuonnempana, noudattavat selkeästi yleistä tavoitetta, jonka mukaan EU:n on vuoteen 2010 mennessä päästävä tutkimus- ja kehitysmenoissa kolmen prosentin osuuteen BKT:sta, josta yksityisen sektorin osuus on kaksi kolmasosaa. Innovaatiokyvystä on tullut ratkaiseva kilpailukykyyn vaikuttava tekijä kehittyneissä maissa. Hiljattaisten arvioiden mukaan kymmenen viidestätoista jäsenvaltiosta kuuluu kahdenkymmenen innovaatiovalmiuksiltaan parhaan maan joukkoon. [40] Vaikka nämä arviot ovat rohkaisevia, ne eivät ole vielä riittävän hyviä, ja edellytykset kestävälle innovaatiotoiminnalle on vielä vakiinnutettava EU:ssa. [40] Arviointi perustuu indeksiin, jossa yhdistyvät seuraavat neljä alaindeksiä: tutkimus- ja tekninen henkilöstö, innovaatiopolitiikka, klustereiden innovaatioympäristö ja -kytkökset, ks. M. Porterin ja S. Sternin (2002) laatima: "National Innovative Capacity", luku 2.2 julkaisussa The Global Competitiveness Report 2001-2002, World Economic Forum, Oxford University Press. Indeksin tiedot koskevat vuotta 2001. Korkeimman indeksiarvon saavutti Yhdysvallat (30,3), mutta Suomi (29,1), Saksa (27,2), Yhdistynyt kuningaskunta (27,0), Alankomaat (26,9), Ruotsi (26,9) ja Ranska (26,8) kuuluvat ensimmäisten kymmenen joukkoon. Neljä muuta jäsenvaltiota (Belgia, Irlanti, Itävalta ja Tanska) kuuluvat seuraavien kymmenen ryhmään. Tutkimus- ja kehitystoiminnan kokonaismenot ovat Yhdysvalloissa huomattavasti korkeammat kuin EU:ssa. Euroopan kuva ei ole kuitenkaan yhtenäinen, sillä luvut vaihtelevat Ruotsin 3,8 prosentin BKT-osuudesta Kreikan ja Portugalin hieman yli 0,5 prosenttiin. [41] On selvää, että kaikkien jäsenvaltioiden on parannettava tutkimus- ja kehitysmenojen puitteita. Useat jäsenvaltiot ovatkin tunnustaneet tutkimus- ja kehitysmenojen merkityksen ja hyväksyneet sille määrälliset tavoitteet. [42] [41] Kreikan osuus on 0,51 prosenttia BKT:sta ja Portugalin 0,7 prosenttia BKT:sta. Täydelliset tutkimus- ja kehitystiedot saa julkaisusta: Towards a European Research Area, Key Figures 2001, Special edition, Indicators for Benchmarking of National Research Policies, Euroopan komissio, kuvio 2.1.1. [42] Ks. jäljempänä kohdan 3 pohdinta. Tieto- ja viestintätekniikan käytön laajuus heijastaa taloudessa meneillään olevaa nykyaikaistamista. Vuoden 2001 Euroopan kilpailukykyraportissa painotettiin voimakkaasti tieto- ja viestintätekniikan merkitystä tuottavuuden kasvulle. Johtopäätöksenä todettiin, että vähäiset investoinnit tieto- ja viestintätekniikkaan sekä kyseisen tekniikan hidas leviäminen taloudessa osaltaan selittävät Euroopan viime vuosien tuottavuuskasvun hidastumista [43]. Dot.com-kuplan puhjettua vuoden 2001 lopulla tieto- ja viestintätekniikan menojen osuus BKT:sta on laskenut sekä Yhdysvalloissa että EU:ssa, tosin EU:ssa hidastuminen on ollut vähemmän silmäänpistävää. [43] Ks. edellä alaviite 21:ssä mainittu Euroopan kilpailukykyraportti, erityisesti luku III. Verkkoyhteyksien määrä on kasvanut huomattavasti viime vuosina, ja vuonna 2001 lähes 90 prosentilla eurooppalaisista yrityksistä oli käytössään verkkoyhteys. Vaikka suurella osalla oli omat verkkosivut, harvat pystyivät hyväksymään tilauksia tai käymään kauppaa verkossa. Kotitalouksien verkkoyhteydet ovat myös lisääntyneet vuosina 2000 ja 2001 useimmissa jäsenvaltioissa. Viranomaistoimet, joilla tähdätään kansallisen talouden nykyaikaistamiseen ja kansalaisten auttamiseen hyödyntämään verkkotoiminnan mahdollisuuksia, ovat eittämättä edesauttaneet kasvua. Laajakaistayhteyksien levinneisyydessä on tapahtunut nopeaa kehitystä; kaksinkertainen määrä EU:n kotitalouksia (14 prosenttia) ilmoitti vuonna 2001 käyttävänsä mainittuja yhteyksiä verrattuna tilanteeseen vuotta aiemmin, ja käyttöä on edelleen kannustettava. [44] [44] Jo viidessä jäsenvaltiossa (Tanska, Saksa, Luxemburg, Alankomaat ja Itävalta) yli 20 prosentilla kotitalouksista on laajakaistainen Internet-yhteys. Verkko-ostojen ja -myyntien osuus on edelleen äärimmäisen pieni, [45] mikä heijastaa muun ohella tuotteiden ominaisuuksia, mutta myös sähköistä kauppaa sääntelevää lainsäädäntöä. Tottumuksilla ja tavoilla saattaa myös olla oma merkityksensä. [45] Vuonna 2001 koko EU:n verkkomyynnit vastasivat alle kahta prosenttia kaikista myynneistä ja ostot hieman yli kolmea prosenttia. Tanskalaiset, saksalaiset, irlantilaiset, itävaltalaiset ja suomalaiset yritykset suorittivat 4-6 prosenttia ostoistaan Internetin välityksellä. Vuoden 2001 yrityspolitiikan tulostaulun mukaan kotitalouksiin sovellettavien telepalveluhintojen taso vaikutti kielteisesti Internet-yhteyksien määrään kotitalouksissa, kun taas yritysten Internet-yhteyksien määrä ei riippunut yhtä voimakkaasti käyttökustannuksista [46]. Yhteyskustannukset ovat jatkaneet laskuaan jäsenvaltioissa, mikä on sopusoinnussa havaitun Internet-yhteyksien määrän kasvun kanssa. Eroja kuitenkin on. Ostovoimastandardeina laskettuna Internet-yhteyden hinta vaihteli Suomen 20,7 eurosta (ostovoimastandardeina) 30 tunnin käytöltä kuukaudessa Belgian 45,8 euroon (ovs), ja lukuun ottamatta Suomea, Saksaa ja Yhdistynyttä Kuningaskuntaa kustannukset ylittivät 30 euroa (ovs). Yhdysvalloissa vastaavat kustannukset olivat 20,4 euroa (ovs). [46] Ks. yrityspolitiikan esikuva-analyysi: vuoden 2001 tulostaulun saavutukset (Benchmarking Enterprise Policy: Results from the 2001 Scoreboard), Komission yksiköiden valmisteluasiakirja, SEC(2001) 1900, 21.11.2001, indikaattorit VII.5.b ja VII.5.c. 2.6. Kestävä kehitys Uusi kestävään kehitykseen liittyvä osa sisällytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2002 yritysten tulostauluun. Toistaiseksi saatavilla on ainoastaan EU:n teollisuuden kestävää kehitystä koskevia indikaattoreita. Tämä on selvästikin vain yksi osa kestävää kehitystä koskevaa työtä eikä kerro edistymisestä tai vielä tarvittavasta työstä muilla kestävän kehityksen aloilla. Teollisuuden alalla avainkäsite on ympäristötehokkuus eli taloudellisen tuotoksen suhde ympäristöpaineisiin, joita mitataan joko saastepäästöinä tai resurssien käyttönä. [47] Vuosina 1990-2000 jäsenvaltioiden teollisuus saavutti huomattavia ympäristöparannuksia neljällä indikaattorilla mitattuna. [47] Tarkempia tietoja on edellä alaviitteessä 21 mainitun Euroopan kilpailukykyraportin 2002 luvussa V. On huomattava, että eri maiden ympäristötehokkuutta osoittavien suhdelukujen tulkinnassa on noudatettava varovaisuutta siitäkin syystä, että erot eri maiden välillä mitatuissa suhdeluvuissa saattavat osittain heijastaa eroja tuotannon rakenteessa eivätkä niinkään ympäristösaavutuksia. Ympäristötehokkuuden muutosmallin tutkiminen pitkällä aikavälillä on kuitenkin tapa osoittaa yleisesti ympäristösaavutusten suhteellisten muutosten suuntaa. EU:n teollisuuden ympäristötehokkuus on parantunut noin 13 prosenttia vuosina 1990-2000, mikä suunnilleen vastaa teollisuustuotannon kasvuvauhtia. Tänä aikana energiankulutuksen suhteen mitattu ympäristötehokkuus parantui huomattavasti (yli 25 prosenttia) Irlannissa, Luxemburgissa, Ruotsissa, Saksassa, Suomessa ja Ranskassa, mutta huonontui Kreikassa, Portugalissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Teollisuuden ympäristötehokkuus kasvihuonekaasujen päästöjen osalta parantui melkein 30 prosenttia, mistä seurasi teollisuuden kasvihuonepäästöjen supistuminen 10 prosentilla huolimatta teollisuustuotannon kasvusta. Paranemista ilmeni useimmissa jäsenvaltioissa, varsinkin Luxemburgissa, Irlannissa, Suomessa ja Saksassa; lievää huononemista ilmeni sen sijaan Kreikassa, Portugalissa, Espanjassa ja Tanskassa. Happamoittavien kaasujen teollisuuspäästöt, jotka ovat syynä happosateisiin, vähentyivät noin 48 prosenttia näiden kymmenen vuoden aikana huolimatta siitä, että samana aikana teollisuustuotanto kasvoi 11 prosenttia. Kaikki jäsenvaltiot ovat kunnostautuneet tällä alalla. Saksa, Suomi, Irlanti ja Luxemburg suoriutuivat erityisen hyvin, kun taas Portugalissa tilanne parani vähiten. Euroopan valmistusala paransi ympäristötehokkuuttaan myös otsonin prekursoreiden [48] osalta yli 40 prosentilla, ja näiden kaasujen kokonaispäästöt ovat pudonneet 27 prosenttia huolimatta valmistusalan tuotoksen noususta 1990-luvulla. Useimmissa jäsenvaltioissa ympäristötehokkuus on parantunut. Parhaiten ovat suoriutuneet Luxemburg, Irlanti ja Alankomaat, joissa parannus on ollut yli 100 prosenttia. Tanskassa, Kreikassa ja Portugalissa tilanne huononi hieman. [48] Alailmakehän otsoni on sekundääristä epäpuhtautta, joka muodostuu haihtuvien orgaanisten yhdisteiden ja hiilimonoksidin hapettuessa typenoksidien ja auringonvalon vaikutuksesta. Otsonin prekursorikaasut sisältävät metaania sisältämättömiä haihtuvia yhdisteitä, typenoksideja, hiilimonoksideja ja metaania. 3. Yrityspolitiikan määrälliset tavoitteet 3.1. Perustelu Lissabonin Eurooppa-neuvostossa luotu avoin koordinointimenetelmä rohkaisee komissiota ja jäsenvaltioita työskentelemään yhdessä, oppimaan parhaista toimintatavoista ja kehittämään parempaa politiikkaa kaikki olennaiset olosuhteet huomioiden. Monissa tapauksissa tämä tarkoittaa EU-tasoisten suoritustavoitteiden hyväksymistä, jolloin yksittäisten jäsenvaltioiden ei ole välttämätöntä asettaa samoja tavoitteita kansallisille toimille. Euroopan laajuiset tavoitteet ovat yleensä olleet joko yhteisön tavoitteita tai yhtenäisiä kansallisia tavoitteita. Yrityspolitiikan tavoitteiden asettaminen antaa mahdollisuuden räätälöityihin tavoitteisiin, jotka sovitetaan kunkin jäsenvaltion erityistilanteeseen. Yrityspolitiikan tehokkuus riippuu jäsenvaltioiden kyvystä soveltaa kokemuksia, joita politiikan aloitteista on saatu toisissa jäsenvaltioissa tai muualla, mutta myös siitä, miten päättäväisesti ne toteuttavat toimenpiteet. Esikuva-analyysit auttavat tunnistamaan aloja, joilla voidaan saada aikaan parannusta. Yrityspolitiikan määrälliset tavoitteet tarjoavat välineen, jonka avulla seuranta toteutetaan kunkin jäsenvaltion sitoutumisen avulla, mutta samalla toissijaisuusperiaatetta noudattaen. Tavoitteita on jo käytetty muilla EU-politiikan aloilla, joista tunnetuin on talous- ja rahaliittoon siirtyminen. Tosin jäsenvaltiot käyttävät tavoitteita myös muualla, kuten inflaation, menojen ja tulojen säätelyssä, mikä osoittaa, että niiden edut voivat olla merkittäviä. Sekä teollisuusneuvosto että Eurooppa-neuvosto ovat kehottaneet komissiota ja jäsenvaltioita etenemään yrityspolitiikan määrällisten tavoitteiden täytäntöönpanossa. [49] Vastaten tähän kehotukseen komissio raportoi virallisesti nyt ensimmäistä kertaa saavutetusta edistymisestä. [49] Ks. neuvoston päätelmät, energia/teollisuus, kilpailukykyä ja yrityspolitiikkaa koskevat päätelmät, 14837/01 (Press: 452-6), 4 ja 5 joulukuuta 2001; Tukholmassa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmät, 24 maaliskuuta 2001, nro 100/1/01; neuvoston kokous, teollisuus/energia, 2433 RO (Press: 164) nro 9311/02, 6 ja 7 kesäkuuta 2002; ja neuvoston päätelmät SN 2340/3/02 REV 3, 21 toukokuuta 2002; ks. myös "Informal Industry Ministerial in Manchester to discuss EU Enterprise Policy Targets Plan", IP/01/229, 19 helmikuuta 2001 sekä komission jäsenten Frits Bolkesteinin, Philippe Busquinin ja Erkki Liikasen yhteinen ilmoitus tästä asiasta ja siihen liittyvistä asioista. 3.2. Jäsenvaltioiden yrityspolitiikan tavoitteet Komission ja jäsenvaltioiden yhteistyön seurauksena on kehitetty yhteinen viitekehys määrällisille tavoitteille. Tämän puitteissa jäsenvaltiot ollessaan siihen valmiita voivat ilmoittaa tavoitteet, jotka perustuvat yrityspolitiikan tulostaulussa seuratulla seitsemällä alalla sovittuihin indikaattoreihin [50]: [50] Liitteenä on luettelo indikaattoreista, joiden katsotaan soveltuvan yrityspolitiikan tavoitteiden asettamiseen ja jotka myös yhteydenpitoryhmässä on hyväksytty tulevan työn pohjaksi. Oleellista tietoa yhteydenpitoryhmästä ja siihen liittyvistä asioista esitetään asiakirjassa "Yrityspolitiikan määrälliset tavoitteet, kohti Lissabonin päämääriä", komission yksiköiden valmisteluasiakirja, SEC(2002) 1214, 07.11.2002. - yrittäjyys - sääntely- ja hallintoympäristö - rahoitusmahdollisuudet - henkilöresurssien saanti - innovaatiotoiminta ja tiedon jakaminen - tieto- ja viestintätekniikan hyödyntäminen - avoimet ja toimivat markkinat. Osa jäsenvaltioista on ilmoittanut komissiolle ja jäsenvaltioille yhteydenpitoryhmässä käydyissä keskusteluissa mainituille aloille suunnitellut päämääränsä ja tavoitteensa. Tavoitteiden määritteleminen ja valinta jäsenvaltioissa on luonnollisesti vapaaehtoista. Tällä hetkellä kultakin seuranta-alalta on ainakin yksi jäsenvaltion ilmoittama tavoite. Monet jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet useita tavoitteita. [51] [51] Alankomaat (12), Irlanti (11), Ruotsi (8), Ranska (7) ja Portugali (7) ovat ilmoittaneet eniten tavoitteita. Jäsenvaltiot ovat yleisesti kokeneet helpommaksi ilmoittaa tavoitteita innovaatiotoiminnan ja tiedon jakamisen alalta kuin muilta aloilta. Tähän saattaa olla useita syitä: tietoisuus siitä, että muilla aloilla on vähemmän parannettavaa; institutionaaliset vaikeudet tai perinteet; käsitykset ydinkysymyksistä. On kuitenkin tärkeää, että hanke on käynnistynyt hyvin. Yhteiset puitteet on laadittu, ja ensimmäinen merkittävä tavoitteiden joukko on ilmoitettu. 4. Loppuhuomautukset Viimeaikaisesta yritystoiminnan edistämistyöstä voidaan tehdä seuraavat johtopäätökset: - On saavutettu merkittäviä parannuksia useilla aloilla, jotka muodostavat yritystoiminnan käynnistämis- ja kasvualustan. Edistyminen jatkuu, ja viime vuosiin verrattuna EU:n yritysten kasvua koskevat näkymät paranevat merkittävästi. - Jäsenvaltiot ryhtyvät toimenpiteisiin talouksiensa nykyaikaistamiseksi ja rakenneuudistusten toteuttamiseksi, mikä osaltaan johdattaa EU:ta lähemmäksi Lissabonin strategisia tavoitteita. Vaikka yksittäiset toimenpiteet saattavat keskittyä pieniin erityiskysymyksiin, niiden yhteisvaikutuksena syntyvät edellytykset elinvoimaisemmalle yrityskulttuurille. Yhdessä hyödyke-, työ- ja pääomamarkkinoiden uudistamisen kanssa ne luovat yritysten kasvulle suotuisat olosuhteet. - Kehitys ei saa selvästikään pysähtyä tähän. EU ei ole ainoa edistyjä. Tuottavuuskasvun elpyminen ulkomailla ja EU:n myöhäinen liikkeellelähtö eivät anna aihetta itsetyytyväisyyteen. Parempaan pyrkiminen ei riitä. Lissabonin päämääränä on olla paras. Siihen on vielä matkaa. - Oikein valitut määrälliset tavoitteet voivat olla keino vahvistaa pyrkimystä suotuisampaan yritysympäristöön EU:ssa, eikä ainoastaan kanavoimalla muutosponnistuksia, vaan myös viestimällä jo saavutetuista tuloksista. Tämä taas lisää yrityselämän luottamusta, mikä on osaltaan tärkeä menestystekijä. Liitteenä on jäsenvaltioiden ilmoittamat tavoitteet, jotka on laadittu avoimen koordinointimenetelmän mukaisesti. Ne ovat merkittävä aiejulistus. Nyt on ryhdyttävä toimiin, joilla tavoitteiden toteutuminen varmistetaan. Komissio ehdottaakin, että jäsenvaltiot ja komissio jatkavat avoimen koordinointimenetelmän mukaista työtään (1) kehittääkseen ilmoitettujen tavoitteiden joukkoa ja tarvittaessa mukauttaakseen tavoitteita (2) ryhtyäkseen asianmukaisiin toimenpiteisiin politiikan kehittämiseksi, jotta varmistettaisiin, että tavoitteet saavutetaan, ottaen oppia parhaista käytännöistä (3) seuratakseen ja raportoidakseen saavutetusta edistymisestä. Komissio pyytää neuvostoa hyväksymään tämän lähestymistavan. Määrällisten tavoitteiden avulla jäsenvaltioiden ja EU:n yrityspolitiikka saisi täsmällisen ja konkreettisen ulottuvuuden. Jäsenvaltioiden ehdottamien tavoitteiden täyttäminen tuo EU:n lähemmäksi niitä Lissabonin strategian mukaisia laajempia päämääriä, jotka vaikuttavat talouteemme ja yhteiskuntaamme. Liite I: Jäsenvaltioiden yhteydenpitoryhmässä ilmoittamat määrälliset tavoitteet >TAULUKON PAIKKA> Liite II: Luettelo indikaattoreista Taulukossa esitetään luettelo indikaattoreista, joita pidetään sopivina yrityspolitiikan alan tavoitteiden asettamiseen ja jotka on myös yhteydenpitoryhmässä hyväksytty tulevan työn pohjaksi, sekä samaa asiaa koskevat vastaavat kohdat vuoden 2002 yrityspolitiikan tulostaulussa. >TAULUKON PAIKKA>