KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA - Raportti jäsenvaltioiden vastauksista nuorten osallistumista ja heille tiedottamista koskevaan kyselyyn

SISÄLLYSLUETTELO

JOHDANTO

1. Osallistuminen

1.1 Faktatiedot

1.1.1 Kommentit ja perustiedot

1.1.2 Oikeusperustat

1.1.3 Tietojen laatuanalyysi

1.2 Nuorten kansalaistoiminta omassa yhteisössään

1.2.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

1.2.2 Toimet ja strategiat kansallisella tasolla

1.2.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

1.2.4 Hyvät toimintatavat

1.3 Nuorten osallistuminen edustuksellisen demokratian toimielinjärjestelmiin

1.3.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

1.3.2 Toimet ja strategiat kansallisella tasolla

1.3.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

1.3.4 Hyvät toimintatavat

1.4 Osallistumista edistävä koulutus

1.4.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

1.4.2 Toimet ja strategiat kansallisella tasolla

1.4.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

1.4.4 Hyvät toimintatavat

2. Tiedotus

2.1 Tosiasiat

2.1.1 Tiedotusta koskevat perusnäkökohdat

2.1.2 Oikeusperusta

2.1.3 Tietojen laatuanalyysi

2.2 Tiedonsaantimahdollisuudet

2.2.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

2.2.2 Haasteet ja toimet jäsenvaltioiden tasolla

2.2.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

2.2.4 Hyvät toimintatavat

2.3 Tiedotuksen laatu

2.3.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

2.3.2 Haasteet ja toimet kansallisella tasolla

2.3.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

2.3.4 Hyvät toimintatavat

2.4 Nuorten osallistuminen tiedon muokkaamiseen ja levittämiseen

2.4.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

2.4.2 Haasteet ja toimet kansallisella tasolla

2.4.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

2.4.4 Hyvät toimintatavat

3. Nuorten kuuleminen kyselyä varten

4. Yhteistyö Euroopan tasolla

johdanto

Marraskuussa hyväksytyssä komision valkoisessa kirjassa "EU:n nuorisopolitiikan uudet tuulet" nuorten osallistuminen julkiseen toimintaan ja heille tiedottaminen katsotaan nuorisopolitiikkaan liittyvien toimien ensisijaisiksi tavoitteiksi. Nuoret ovat voimakkaasti vaatineet saada osallistua. Osallistumista ja tiedottamista ei voi erottaa toisistaan, ja osallistuminen edellyttää muun muassa tiedottamista. Molemmilla on lisättävä laajasti nuorten kansalaisaktiivisuutta ja pyrittävä saamaan kansalaiset ja etenkin nuoret kiinnostumaan Euroopan yhdentymisestä ja Euroopan unionin toimielimistä. [1]

[1] Laekenin julistus, 14.-15.12.2001.

Kun jäsenvaltiot päättivät soveltaa avointa koordinointimenetelmää kyseisiin ensisijaisiin tavoitteisiin, ne ilmaisivat haluavansa vahvistaa yhteistyötään politiikan täytäntöönpanossa ja seurannassa näille kahdella alalla. Tämä on toteutettava joustavasti ja asianmukaisesti siten, että kunnioitetaan samalla jäsenvaltioiden toimivaltaa ja toisssijaisuusperiaatetta. [2] Siksi komissio laati - saamansa toimeksiannon mukaisesti ja jäsenvaltioita kuultuaan - kumpaakin ensisijaista tavoitetta koskevan kyselyn. Kysely toimitettiin jäsenvaltioille sekä niille ehdokasmaille, jotka on tarkoitus ottaa mukaan nuorisoalan eurooppalaiseen yhteistyöhön.

[2] Neuvoston päätöslauselma, 27.6.2002.

Kyselyt laadittiin samaa lähestymistapaa noudattaen, ja niiden yleisrakenne on sama. Ensin pyydettiin perustietoja, sitten pyydettiin esittelemään nykypolitiikan suuntia ja antamaan siitä esimerkkejä, ja lopuksi sai esittää Euroopan unioniin kohdistuvia toiveita.

Lisäksi oli täsmennettävä, mitä menettelyjä jäsenvaltiossa käytettiin nuoria kuultaessa.

Maat ovat käsitelleet kysymyksiä eri tavoin sen mukaan, millainen tilanne niiden nuorisopolitiikassa on, miten nuoret osallistuvat, millaisia vastauksia ja tietoja on saatu, mitä kysymyksiä on käsitelty laajemmin, millaisia ehdotuksia on tehty ja mitä hyviä toimintatapoja mainittu. Vastaukset muodostivat kuitenkin monipuolisen ja kiintoisan lähtökohdan tämän tiivistelmäraportin laatimiseksi.

Raportin tarkoituksena on esittää vastauksista tiivistetty analyysi, jonka perusteella voidaan laatia osallistumisen ja tiedottamisen yhteisiä tavoitteita koskeva ehdotus neuvoston hyväksyttäväksi. Kunkin teeman osalta on ensin esitetty faktatietoja ja sen jälkeen vastaukset jaettuna kolmeen aiheryhmään.

Osallistumisen aiheryhmät ovat nuorten kansalaisaktiivisuus omassa yhteisössään, nuorten osallistuminen edustuksellisen demokratian institutionaalisiin järjestelmiin ja osallistumista edistävä kasvatus.

Tiedottamisen aiheryhmät ovat tiedonsaantimahdollisuudet, nuorille tiedottamisen laatu sekä nuorten osallistuminen tiedon laadintaan ja levitykseen.

Ehdokasmaiden vastaukset on sisällytetty 15 jäsenvaltiota koskevaan analyysiin.

1. Osallistuminen

1.1 Faktatiedot

1.1.1 Kommentit ja perustiedot

Jäsenvaltioissa on 50 miljoonaa nuorta, 60 miljoonaa, jos lasketaan mukaan vuonna 2004 Euroopan unioniin liittyvät kymmenen maata, ja 75 miljoonaa kaikki ehdokasmaat mukaan luettuina. 15-25-vuotiaiden ikäryhmä edustaa kyselyyn vastanneissa maissa 11-19 prosenttia koko maan väestöstä.

Valtakunnallisissa ja Euroopan parlamentin vaaleissa äänioikeus on kaikissa näissä maissa 18 vuotta täyttäneillä ja kunnallisvaaleissa joissakin maissa 16-vuotiailla. Nuorilla on maasta riippuen 10,5-17,5 prosenttia koko maan äänimäärästä.

Aina nuorten äänestysosuus ei ole tiedossa, ja silloinkin kun se tiedetään, se on laskettu eri menetelmin (mielipidemittaukset, kysely- ja kertatutkimukset jne.).

Niissä maissa, joissa äänestäminen ei ole pakollista, on kuitenkin havaittavissa kaikkien äänestäjien äänestysinnokkuuden laskua. Tällöin nuorten osallistumisaste on alle keskiarvon (noin 10 prosenttiyksikköä), ja nuorten ja muiden osallistumisasteen ero kasvaa.

Valituista nuorten (alle 30-vuotiaiden) prosenttiosuus on maasta riippuen 0-7 prosenttia valtakunnallisesti, 0-5 prosenttia alueellisesti ja 0-10 prosenttia paikallisesti. Nuorista 0,5-20 prosenttia kuuluu johonkin poliittiseen puolueeseen.

Nuorista 0,7-16 prosenttia kuuluu johonkin ammattijärjestöön, mutta ei ole saatavissa tietoja, joista saisi kokonaiskuvan nuorten osallistumisaktiivisuudesta, etenkin, kun osallistuminen on usein kertaluonteista ja rajoittuu tietyille aloille.

Osallistumisrakenteita on tarjolla paljon ja hyvin erilaisia. Yleisimpiä ovat nuorten neuvostot, nuorten parlamentit ja nuorisojärjestöt. Näiden yksinomaan nuorille tarkoitettujen rakenteiden rinnalle on syntynyt - usein kunnallisella tasolla - neuvostoja ja komiteoita, joissa nuoret voivat olla neuvoa-antavina tai päättävinä jäseninä. Yleisiä ovat myös oppilas- ja opiskelijaneuvostot, joissa käsitellään lähinnä oppilaitosten sisäisiä kysymyksiä. Monissa maissa pyritään selvittämään paremmin nuorten mielipiteitä ja tarpeita ja käytetään kuulemiskeinoina muun muassa kyselytutkimuksia, keskustelufoorumeja sekä paneeli- ja muita keskusteluja.

1.1.2 Oikeusperustat

Oikeusperustat voidaan luokitella sen mukaan, viitataanko niissä kansainväliseen vain kansalliseen oikeuteen vaiko alueellisiin säännöksiin tai määräyksiin.

Osallistumisen oikeudellinen perusta vaihtelee näiden tasojen välillä.

Jos lähdetään kansainväliseltä tasolta, tietyt maat perustavat kansalliset lakinsa YK:n lapsen oikeuksien sopimukseen. Joissakin maissa osallistumisesta määrätään perustuslaissa.

Kansallisessa lainsäädännössä on hyvin harvoin erityisesti nuoria koskevia lakeja. Sitä vastoin monissa maissa on nuoria ja osallistumista koskevia säännöksiä laeissa, jotka koskevat koulutusta, perhettä, työtä tai kansalaisuutta, äänioikeutta taikka vaalikelpoisuutta. Joissakin maissa on lisäksi säännöksiä, jotka liittyvät kysymyksiin nuorten edustuksesta sekä nuorten neuvostoista ja järjestöistä, muun muassa oikeudellisista rahoitusvelvollisuuksista. Vaikka kansalliset erityislait ovat harvinaisia, liittovaltiomuotoisissa maissa on yleensä nuorisoa koskevia alueellisia ja kunnallisia lakeja. Joissakin maissa on varsinaisten lakien sijasta poliittisia julistuksia, jotka parlamentti on mahdollisesti hyväksynyt.

1.1.3 Tietojen laatuanalyysi

Kaikissa maissa on paljon tietoja, mutta niiden luonne sekä keräysmenetelmät ja -taajuus vaihtelevat merkittävästi, jolloin vertailu on ongelmallista.

Nuorten osallistuminen edustuksellisen demokratian toimielinjärjestelmiin on järjestetty erilaisin tavoin. Tiedot ovat useimmiten arvioita, joiden laatimisessa on käytetty monenlaisia keinoja, muun muassa seuraavia: nuoria koskevien raporttien indikaattorit, kyselytutkimusten tai kertaluonteisten mielipidetiedustelujen tulokset sekä tutkimukset, jotka ovat useimmiten yliopistojen tai järjestöjen laatimia, joskus yhteistyössä viranomaisten kanssa.

Nuorten kansalaistoiminnasta omassa yhteisössään laadituissa nykyisissä tilastoissa on useimmiten tiedot vain yhdestä tietystä osallistumismuodosta kuten kuulumisesta johonkin kansalais- tai ammattijärjestöön. Osallistumista seurattaessa voidaan käyttää myös muita, esimerkiksi ajankäyttöön liittyviä tietoja, mutta niissä on se huono puoli, että ne kuvaavat vain epäsuorasti todellista osallistumisastetta. Nämä tiedot saadaan joskus kansallisista raporteista mutta useimmiten osittaisista ja kertaluonteisista kyselytutkimuksista, mielipidetiedusteluista ja tutkimuksista.

Näyttäisi olevan vielä paljon haasteita, jotta tiedettäisiin enemmän osallistumismuodoista ja voitaisiin arvioida paremmin osallistumisen sosiaalisia ja yksilökohtaisia etuja.

Useat maat korostavat yksityiskohtaisten vaikutuksia koskevien tutkimusten puuttuvan, mutta kaikki katsovat, että nuorten osallistuminen edistää osaltaan julkista politiikkaa. Kuultujen maiden mielestä on tärkeää tietää tarkemmin nuorten toiveet ja tarpeet, jotta politiikan sisältöä voidaan muokata. Kun nuoret otetaan mukaan pohtimaan, määrittelemään ja vieläpä toteuttamaan politiikkaa - myös ennalta ehkäisevää politiikkaa - päätöksentekotavat ja päätöksentekoprosessien laatu paranevat. Näin myös yhteiskunnan asenne nuoria kohtaan muuttuu.

Jotkin maat ovat huolissaan siitä, että jos saatavilla ei ole tietoja myönteisistä vaikutuksista, niitä ei havaita, eivätkä kaikki, esimerkiksi nuoret, usko niihin.

Paremmin olisi myös arvioitava sitä, miten osallistuminen lisää ja kehittää taitoja. Taidot ovat hyödyllisiä nuorelle työssä ja sosiaalisessa elämässä, mutta niillä on myönteisiä vaikutuksia myös koko yhteiskunnalle, sillä ne lisäävät "kansalaistaitoa". [3]

[3] Belgian käyttämä ilmaus.

Kaikki maat ovat yhtä mieltä siitä, että osallistuminen vaikuttaa myönteisesti nuorten sopeutumiseen yhteiskuntaan, mutta monien mielestä on vielä paljon tehtävää taitojen tunnustamiseksi ja sen edistämiseksi, että mahdollisimman monille tarjottaisiin mahdollisuus hankkia näitä taitoja.

Osallistumista voi opetella, ja onkin lisättävä osallistumiskasvatusta. Tämä on kolmas keskeinen ala, jolla kuulemiseen osallistuneet maat haluavat kehittää seurantaa ja jolta ne haluavat enemmän tietoja voidakseen arvioida saavutettua edistystä.

Osallistumista voidaan kehittää vain osallistumiskasvatuksen avulla, mutta kasvatus on uskottavaa ainoastaan silloin, kun sen ohella toteutetaan konkreettisia aloitteita, joilla edistetään nuorten osallistumista kansalaistoimintaan omassa yhteisössään ja nuorten osallistumista edustuksellisen demokratian toimielinjärjestelmiin.

Tiedon laatua on parannettava kaikilla näillä toiminta-aloilla.

1.2 Nuorten kansalaistoiminta omassa yhteisössään

Avainasiat:

* Osallistuminen tapahtuu paikallistasolla.

* Osallistumisoikeus tunnustetaan, mutta keinoja olisi vahvistettava.

* Osallistuminen keskusteluun ei riitä, vaan nuoret olisi otettava mukaan myös päätöksentekoon.

* Nuorten kanssa kentällä työskentelevillä yhteyshenkilöillä on ratkaiseva asema.

* Kaikki maat haluavat aktivoida osallistumaan mahdollisimman suuren määrän nuoria.

* Yksi suurimmista vaikeuksista on koordinoida alan erilaisia toimijoita ja toimia.

* Joillakin ehdotetuista tavoitteista pyritään parantamaan osallistumisen ehtoja, ja jotkin liittyvät osallistumista edistäviin hankkeisiin ja toimiin.

1.2.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

Nuorten osallistuminen heitä koskevaan päätöksentekoon alkaa heidän jokapäiväisestä elinympäristöstään.

Nuorten päätöksentekoon osallistumisen laatua voidaan parantaa ensisijaisesti ottamalla entistä paremmin huomioon heidän erityistarpeensa ja henkilökohtainen kehityksensä.

Yksi tapa toteuttaa tätä mallia on kehittää yhteisvastuu- ja yhteistyörakenteita. Kun otetaan nuoret mukaan näihin rakenteisiin, voidaan hyödyntää heidän energisyyttään, intoaan ja aloitteellisuuttaan ja siten ottaa käyttöön, monipuolistaa ja vauhdittaa uusia toimintamalleja.

On varmistettava, että nuorilla on todellisia vaikutusmahdollisuuksia. Keskeinen kysymys on edustuksellisuus ja erityisesti syrjäytyneiden nuorten edustuksellisuus. On suhtauduttava nuoriin vakavasti ja toteutettava poliittisia toimia pitkällä aikavälillä.

Oikeusperustan puuttuminen tai heikkous sekä laatustandardien puuttuminen estävät nuoria osallistumasta. Osallistuvan demokratian prosessit ovat lisäksi suhteellisen monimutkaisia, jolloin alan toimijoiden toimintaa on vaikea koordinoida ja työ vaatii paljon aikaa ja resursseja.

Koulu on erinomainen osallistumispaikka. Nuoret voivat osallistua erilaisiin rakenteisiin esimerkiksi oman luokkansa edustajina. Useimmissa kyselyyn vastanneissa maissa on oikeusperusta tällaiselle osallistumiselle oppilas- tai opiskelijaneuvostoissa, jotka ovat yleensä järjestyneet kansallisiksi liitoiksi.

Nuorten etuja ajavat myös muut, koulutusjärjestelmän ulkopuoliset rakenteet kuten nuorten paikalliset neuvostot tai nuorisojärjestöt.

Kaikissa maissa on tahoja nuorten kanssa käytäviä neuvotteluja varten. Näiden neuvoa-antavien elimien muoto ja neuvottelutapa vaihtelevat maittain, mutta kaikissa maissa on joukko erityisesti nuorille tarkoitettuja rakenteita kuten nuorten neuvostoja tai parlamentteja sekä sekarakenteita, joissa on mukana mm. nuoria, poliittisia päättäjiä, nuorisoalalla toimivia. Neuvottelut nuorten kanssa voivat olla enemmän tai vähemmän pysyviä ja jäsennettyjä.

Vallalla näyttäisi olevan suuntaus nähdä osallistuminen omana tavoitteenaan, johon pyritään valtakunnallisilla ja aina paikallistasolle ulottuvilla aloitteilla silloinkin, kun lainmukaisia velvoitteita ei ole.

Osallistumisen kehittäminen on yksi tapa toteuttaa hyvän hallintotavan mukaisia ja kansalaisyhteiskuntaan yhteyksiä luovia periaatteita.

Joissakin maissa on nimenomaan nuorisoasioista vastaavia kunnallisia viranomaisia.

1.2.2 Toimet ja strategiat kansallisella tasolla

Tilanneanalyysi perustuu siihen, miten toteutettuun politiikkaan kuuluvilla eri toimilla on kehitetty nuorten kansalaistoimintaa omassa yhteisössään.

Riippumatta siitä, kuinka pakottavista velvoitteista osallistumista koskevassa voimassa olevassa lainsäädännössä säädetään, maat tukevat paikallistason nuorisotyötä kuten kansalaisjärjestöjen aloitteita, hankkeita tai foorumeja sekä nuorisokeskuksia ja paikallisyhdistyksiä. Kaikki maat haluavat vahvistaa järjestäytyneitä rakenteita, joissa kansalaistoimintaa harjoitetaan.

Kentällä työtä tekevien kuten sosiaalityöntekijöiden merkitystä korostetaan. He muodostavat tärkeän kanavan, jonka kautta nuoret saavat tietoa viranomaisten käynnistämistä toimista ja ohjelmista ja apua hankkeiden ja aloitteiden toteutukseen sekä voivat tiedottaa tuloksista ja hyödyntää niitä. Tärkeiksi mainitaan myös yhteistyökumppanuudet nuorisoneuvostojen ja -parlamenttien sekä paikallisviranomaisten ja koulujen kanssa.

Yrityksissä osallistumismekanismit liittyvät useimmiten henkilöstökomitean tai erityiskomissioiden valintaan taikka ammattiyhdistystoimintaan, eikä niitä kehitetä osana nuorisopolitiikkaa. Yleensä yrityksissä nuorille ei tiedoteta osallistumismahdollisuuksista.

Osallistumisen tukemiseen tähtääviä toimintamuotoja ovat muun muassa tiedotus-, opastus- ja neuvontatoimet ja koulutukseen liittyvät toimet kuten projektijohtokoulutus sekä kokemustenvaihto. Tiettyjä välineitä kehitetään valtakunnallisesti, mutta niitä voidaan käyttää paikallistasolla, ja niillä pyritään edistämään nuorten kansalaisaktiivisuutta heidän jokapäiväisessä elämässään.

Keinoista mainitaan yleisimmin Internet, erilaiset tapaamiset, keskustelut, kuulemiset ja vapaamuotoiset koulutusohjelmat. Esimerkkinä mainitaan valkoista kirjaa edeltänyt kuuleminen. Tuki voi myös olla taloudellista.

Paikallisen osallistumisen edistämisstrategian kehittämistä rajoittaa muun muassa se, että on vaikea koordinoida nuoria koskevien eri alojen lukuisten paikallisten toimijoiden toimintaa ja kehittää päätöksentekoa johdonmukaiseksi, kun toimijat eivät välttämättä ole luoneet yhteistyökumppanuuksia.

Toisena nykypolitiikan heikkoutena on sellaisten - myös oikeudellisten - mekanismien heikkous, joilla osallistumisedellytysten parantamisen lisäksi varmistettaisiin, että nuoret otetaan mukaan päätöksentekoon.

Kysymys laadusta ja laatustandardien laatimisesta tulee useasti esiin.

Kaikki maat ovat samaa mieltä siitä, että osallistumismahdollisuudet on tarjottava mahdollisimman monille. Kun vaikeudet ja erityistarpeet on tunnistettu, tarvitaan asiaankuuluvia ratkaisuja (erityisprojekteja, nuorisokeskuksia ja katutyöskentelyä). Yksi esille tuoduista ideoista on käyttää entistä enemmän yhteyshenkilöitä, jotka edustaisivat itse kyseisiä ryhmiä. Jotta toimet onnistuisivat, niiden on oltava yhdistäviä siten, että ne kokoavat sekä syrjäytyneitä että muita nuoria. Ne voivat olla esimerkiksi urheilu- tai kulttuuritapahtumia. Joidenkin syrjäytyneiden kohdalla osallistumistavoite liittyy väkivallan torjumisen tavoitteeseen.

Yleisesti nähdään, että naisten kuten nuorten yleensä on muita vaikeampi osallistua varsinkin päätöksentekoon, mutta näkemykset tarvittavista toimenpiteistä vaihtelevat. Joissakin maissa suositellaan erityisesti nuorille naisille varattuja tiloja, ja joissakin maissa ehdotetaan nuorille miehille kohdennettuja erityistoimia.

Useimmat naisten ja miesten tasa-arvoa edistävät toimet toteutetaan julkisissa tai yksityisissä tasa-arvoasioihin perehtyneissä rakenteissa ennemminkin kuin nuorisoalan rakenteissa.

1.2.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

Kaikki kuulemiseen osallistuneet maat haluavat edistää nuorten osallistumista oman yhteisönsä elämään.

Jäsenmaiden odotuksiin vastaaminen EU:n tasolla riippuu siitä, miten aktiivisesti maat vaihtavat kokemuksia, ehdottavat ratkaisuja samantapaisiin ongelmiin ja seuraavat yhdessä saavutettua edistystä.

Eurooppa edustaa nuorille arvomaailmaa, jossa he elävät, opiskelevat, tekevät työtä ja matkustavat. Se on oikea kehys eurooppalaisia nuoria koskevien kysymysten ratkaisemiseen.

Suositelluilla toimenpiteillä pyritään erilaisiin tavoitteisiin. Joillakin kohennetaan osallistumisen edellytyksiä, ja toisilla kehitetään suoraan osallistumistoimia ja -hankkeita. Tavoitteisiin pääsemiseksi jäsenvaltiot suosittelevat hyvin erilaisia välineitä.

Tarvitaan tiedotusta, opastusta ja neuvontaa sekä lisäksi viestintää, jossa nuorilla on aktiivinen rooli ja he voivat sanoa mielipiteensä ja keskustella asioista.

Nuorten koulutuksessa ja tukemisessa jäsenvaltiot kannattavat räätälöityjä, yksilökohtaisia malleja, jotka olisi tunnustettava ja joita olisi hyödynnettävä paremmin. Nuorten on saatava erityiskoulutusta muun muassa hankkeiden vetämisestä, sillä yksi perustavoitteista on, että nuoret itse kykenevät toteuttamaan omia osallistumishankkeitaan.

Hankkeet kehitetään nuorten lähiympäristössä. Vapaaehtoistyötä edistäviä nuorisoalan kansalaisjärjestöjä olisi tuettava enemmän sekä täydennettävä verkottumista ja hyviä toimintatapoja edistävillä toimilla.

Myös nykyisellä ja tulevalla Nuoriso-ohjelmalla on edistettävä näitä hankkeita, joissa laatu on jäsenvaltioiden mielestä määrää tärkeämpää.

Jäsenvaltiot toivovat vahvistettuja strategioita, joilla tuetaan molempia edellä mainittuja keinoja eli tukimekanismeja ja osallistumishankkeita. Tämä edellyttää, että osallistumisesta tiedetään enemmän (seurantakeskukset, kriteerien määrittely jne.).

Jotkin maat ehdottavat, että nuorten osallistumista edistäviä toimia ja toimenpiteitä sisällytettäisiin nuorisotyön kehityssuunnitelmiin. Kaikki maat pitävät tärkeänä, että strategioissa otetaan huomioon syrjäytyneiden ja muita heikommassa asemassa olevien nuorten vaikeudet.

1.2.4 Hyvät toimintatavat

Jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa on käytössä erilaisia hyviä toimintatapoja nuorten osallistumiseksi oman yhteisönsä toimintaan. Toimintatavat voidaan jakaa seuraaviin viiteen pääryhmään: kampanjat ja tapahtumat, nuorisojärjestöjen toiminta, nuorisoneuvostot, tiedotus ja viestintä sekä suora osallistuminen päätöksentekoon.

Jotkin jäsenvaltiot koettavat saada nuoret osallistumaan kansalaisyhteiskunnan toimintaan jakamalla heille tietoa mahdollisuuksista osallistua rennoissa ja hauskanpitoon liittyvissä yhteyksissä. Tätä varten ne järjestävät kekseliäitä ja ennakoivia kampanjoita ja tapahtumia.

Monien maiden mielestä nuorisotyö eri muodoissaan voi olla paras toimintatapa kannustettaessa nuoria osallistumaan erityisesti paikallistasolla. Esimerkkejä on paljon hankkeista, joissa koetetaan aktivoida muita heikommista lähtökohdista olevia, syrjäytymisvaarassa olevia nuoria.

Joissakin jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa on kehitetty tai ollaan kehittämässä kansallisia nuorisosuunnitelmia. Lähes kaikki jäsenvaltiot myöntävät, että nuorisojärjestöt ovat merkittävässä asemassa, kun kannustetaan nuoria osallistumaan kansalaisyhteiskuntaan kaikilla tasoilla. Nuorisoneuvostot ja nuorten foorumit mainitaan varsin usein. Nuorisoneuvostot kannustavat monin tavoin nuoria osallistumaan: ne saattavat tiedottaa nuorille osallistumismahdollisuuksista mutta tarjoavat myös tilaisuuden opetella osallistumista siten, että nuori ottaa vastuutehtäviä itse nuorisoneuvostossa.

Tiedottaminen ja viestintä ovat tärkeitä keinoja kannustaa nuoria osallistumaan kansalaisyhteiskuntaan. Ne ovat poikkialaisia toimia, jotka voidaan lukea myös muiden alojen hyviksi toimintatavoiksi. Tiedottaminen ja viestintä ovat usein ensimmäinen keino kertoa ihmisille heidän osallistumismahdollisuuksistaan ja -oikeuksistaan, ne mainitaan erillisenä ryhmänä. Internet on kehittyvä tiedotus- ja viestintäväline. Tämä käy ilmi monien maiden vastauksista. Kiinnostava ja haastava tapa opetella osallistumista on ottaa suoraan osaa päätöksentekoon esimerkiksi suunniteltaessa oman yhteisön hankkeita. Jotkin jäsenvaltiot tarjoavat tämän mahdollisuuden ja ehdottavat sitä parhaaksi toimintatavaksi.

Alan hyvistä toimintatavoista voitiin erottaa seuraavat:

* "Kansalliset karavaanit: nuoret aktiivisina kansalaisina", Ranska: Perustettiin "kansalaiskaravaaneja", jotta edistettäisiin nuorten osallistumista vaaleihin ja tiedottamista heidän kansalaisoikeuksistaan ja -velvollisuuksistaan. Kolme karavaania kierteli Ranskassa joulukuussa 2001 tapaamassa mahdollisimman monia nuoria ja jakamassa laajalti kansalaistietoutta. Karavaanit kävivät useimmissa suurissa kaupungeissa. Ne kiersivät Ranskaa tapaamassa nuoria ja keskustelemassa, kertomassa ja vakuuttamassa, ja niillä oli mukanaan erilaista materiaalia kuten esitteitä, vihkosia ja julisteita, ja kampanjan vetäjinä oli koko ajan nuoria. Tällä tavoin nuoret tapasivat muita nuoria muun muassa lukioiden liepeillä, ostoskeskuksissa, nuorten työntekijöiden asuntoloissa, yliopistoissa, yliopistokampuksilla ja elokuvateattereissa eli nuorten omassa ympäristössä.

* Irlannin hallitus on päättänyt panna täytäntöön kansallisen nuorisotyön kehittämissuunnitelman edistääkseen nuorten osallistumista rakenteisiin ja mekanismeihin nuorisoalaa koskevalla hallituksen ohjelmalla. Hallituksen sitoutuminen nuorten osallistumisen edistämiseen selkeän ja mitattavissa olevan poliittisen tavoitteen kautta on tärkeä viesti nuorisoalalla toimiville ja vauhdittaa monien alojen (esim. nuorisojärjestöjen ja koulujen) pyrkimyksiä kannusta nuoria kansalaisyhteiskunnan toimintaan.

* Nuorten neuvostoista voidaan antaa paljon esimerkkejä. Belgiassa flaaminkielinen nuortenneuvosto on avoin sekä yksittäisille nuorille että nuorisotyötä tekeville järjestöille. Nuortenneuvostoon voi liittyä jokainen, joka on kiinnostunut sen käsittelemistä asioista ja haluaa allekirjoittaa sen demokraattisen peruskirjan. Neuvoston sääntömääräisessä kongressissa valitaan sen yleiskokouksen jäsenet ja määritellään sen tärkeimmät poliittiset linjat. Yleiskokoukseen kuuluu yksittäisiä nuoria, nuoria valtakunnallisesti tunnustetuista nuorisojärjestöistä, yksi nuori koululaisten kattojärjestöstä Scholierenkoepel ja yksi nuori flaaminkielisten opiskelijoiden järjestöstä. Yleiskokousta avustavat seuraavat kolme valiokuntaa: nuorisotyöpolitiikkaa käsittelevä valiokunta, nuorisopolitiikkaa käsittelevä valiokunta ja kansainvälisten asioiden valiokunta.

* Suomessa on kehitetty Internetin kautta tapahtuvaan tiedotukseen ja viestintään liittyvä hanke. Se on ministeriöiden, kuntien ja kansalaisjärjestöjen yhteishanke, jossa pyritään parantamaan nuorten ja suuren yleisön mahdollisuuksia osallistua politiikantekoon. Hanke on osa kampanjaa "Valmistelu julkisemmaksi, salassapito selkeämmiksi", jossa velvoitetaan viranomaiset tarjoamaan tietoja yleisesti kiinnostavista asioista ennen kuin päätöksiä tehdään. Internetissä on virtuaalifoorumi, jolla kansalaiset, päättäjät ja viranomaiset voivat keskustella ajankohtaisista kysymyksistä, joista valmistellaan päätöksiä. Hankkeessa tehdään yhteistyötä myös koulujen kanssa. Ajatuksena on tiedottaa oppilaille viranomaisten työstä ja käynnissä olevista päätöksentekoprosesseista sekä pyytää heitä raportoimaan menettelyistä ja kysymysten sisällöstä.

* Yhteisvastuullisuus: "SOS Jeunes" on nuorten avoin tukipalvelu Brysselissä Belgiassa. Hanke on tarkoitettu kaikista yhteiskuntataustoista oleville 17-25-vuotiaille nuorille, jotka ovat keskeyttäneet koulutuksensa. Siinä nuorille tarjotaan "kansalaistoimintavuotta", joka on todellisuudessa eräänlainen siviilipalvelu. Poikia ja tyttöjä kootaan yhden lukuvuoden ajaksi ohjattuihin kahdeksan nuoren ryhmiin. Nuoret käyttävät 70 prosenttia ajastaan jonkin palvelun kehittämiseen paikallisyhteisössä. Loput 30 prosenttia käytetään koulutukseen, sosiaalisen elämän opastukseen ja henkilökohtaisten erityishankkeiden (esim. ajokortti tai jonkin kielen tai taideaineen opiskelu) tukemiseen. Lisäksi voidaan tukea yhtä tai useampaa ryhmää kansainvälisessä hankkeessa. Nuoret saavat korvausta työstään ja rahoitustukea omiin hankkeisiinsa.

1.3 Nuorten osallistuminen edustuksellisen demokratian toimielinjärjestelmiin

Avainasiat:

* Nuorten osallistuminen poliittiseen edustukseen perustuviin toimielinjärjestelmiin on toimivan demokratian edellytys.

* Yksi tapa edistää osallistumista on ottaa aiempaa paremmin huomioon nuorten tarpeet ja edut sekä heidän ajatuksensa ja myönteiset vaikutusmahdollisuutensa.

* On välttämätöntä rakentaa jatkuvaa ja jäsennettyä nuorten ja poliittisten päättäjien välistä vuoropuhelua.

* Olisi tarjottava nuorille entistä paremmat mahdollisuudet osallistua vaaleilla valittuihin edustuselimiin.

* Vuoropuhelua ja laajempia mahdollisuuksia suositellaan kaikilla edustuksen tasoilla, myös EU:n tasolla.

* Kansalaisten syrjäytymistä olisi tutkittava ja seurattava paremmin.

1.3.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

Kaikkien yhteiskunnan toimijoiden on voitava osallistua edustukselliseen demokratiaan. Tämä edellyttää sitä, että nuorten osallistumista tuetaan, jotta heidän tarpeensa, etunsa ja ajatuksensa otettaisiin entistä paremmin huomioon. Tällä tavoin voidaan useimpien jäsenvaltioiden mielestä parantaa yhteiskunnan toimintaa ja julkisen politiikan kehitystä. Tässä mielessä nuorten osallistuminen on osa hallintotapojen parantamista.

Jotkin jäsenvaltiot kuitenkin korostavat, että nuorilla on vain rajalliset vaikutusmahdollisuudet politiikassa ja että he ovat joskus kiinnostuneempia yleisluonteisista ja laajoista kysymyksistä enemmänkin kuin paikallispolitiikasta, jossa heillä olisi paremmat vaikutusmahdollisuudet.

Jotta kurottaisiin umpeen nuorten ja poliittisten päättäjien välistä etäisyyttä, on luotava heidän välilleen pysyvää ja jäsennettyä vuoropuhelua.

Vuoropuhelun voivat käynnistää eri tasojen poliittiset vastuutahot, vaikkapa jo järjestäytyneiden nuorison (esimerkiksi nuorten neuvostojen ja parlamenttien) edustajien kanssa. Vuoropuhelua voivat edistää myös viranomaiset nuorten komiteoissa, ryhmissä tai valiokunnissa kaikilla toimivallan tasoilla.

Poliittisilla organisaatioilla on oma roolinsa vuoropuhelun järjestämisessä ja nuorisoa koskevien asioiden huomioon ottamisessa.

Vuoropuhelun lisäksi on pohdittava nuorten mahdollisuuksia saada vastuutehtäviä ja osallistua poliittiseen päätöksentekoon, etenkin siksi, että nuorten osallistuminen vähenee kaiken aikaa.

Tämä kysymys on erityisen tärkeä syrjäytyneiden tai muita heikommassa asemassa olevien nuorten osalta.

Perinteisten organisaatioiden uudistaminen vaikeutuu, eikä silti ole luotu uusia osallistumisrakenteita. Tämä saattaa johtaa demokraattisen edustuksen kriisiin, mikä puolestaan voi saada aikaan piittaamattomuutta yhteiskunnallisista asioista ja vahvistaa yksilökeskeisyyttä.

Tällöin on tarpeen hahmottaa paremmin osallistumisen esteet.

1.3.2 Toimet ja strategiat kansallisella tasolla

Kaikki valittelevat sitä, että nuoret osallistuvat entistä vähemmän edustuksellisen demokratian järjestelmiin, mutta ilmiötä on vain harvoin tutkittu säännöllisen tietojen seurannan avulla, ja vielä harvemmin sen korjaamiseksi on laadittu valtakunnallisia strategioita. Useimmissa maissa on tehty vain satunnaisia arvioita tai noudatettu osittaisia malleja, joissa on kyselty nuorten näkemyksiä erilaisista asioista.

Nuorten ja poliittisten päättäjien välille kehitetään kuitenkin erityyppistä vuoropuhelua, joka on joskus virallista ja joskus vapaamuotoisempaa (esim. paneelikeskusteluja).

Nuoria kuullaan yhä useammin kaikilla tasoilla, ja tällöin käytetään muun muassa haastatteluja, kyselylomakkeita ja työpajoja. Monissa tapauksissa kuulemiset osoitetaan tietyille kohderyhmille.

Nuoria kannustetaan osallistumaan keskusteluihin, ohjausryhmiin, komiteoihin, paneelikeskusteluihin, konferensseihin, kokouksiin ja seminaareihin.

Useimmat maat käyttävät yhä enemmän uudenlaisia apuvälineitä ja toimintamalleja kuten aloitelaatikoita, korttelikomiteoita, graffiteja, roolipelejä, videoita, valokuvaa ja avoimien ovien päiviä.

Joissain tapauksissa on käytetty jo voimassa olevia kanavia kuten koulutusjärjestelmää tai sosiaalityöntekijöitä tiettyjen nuorisoryhmien kanssa käytäviä keskusteluja varten.

Suuret valtakunnalliset toimet ovat yleensä lyhytaikaisia ja liittyvät johonkin erityistapahtumaan (esimerkiksi vaalien edellä kampanjat, joissa nuoria kannustetaan äänestämään).

1.3.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

Nuorten osallistuminen toimielinjärjestelmiin on demokratian peruskysymyksiä. Jäsenvaltiot odottavat toimenpiteitään varten EU:lta keskustelupuitteita, näkemyksenvaihtoa ja mahdollisuuksien mukaan kaikkien hyväksymien, yhteiseurooppalaisten periaatteiden ja tavoitteiden määrittelyä.

Yleensä jäsenvaltiot katsovat, että nykyisiä edustusrakenteita olisi vahvistettava ja että nämä rakenteet olisi mahdollisuuksien mukaan liitettävä päätöksentekoon. Tämä koskee nuorisoalan organisaatioita, jotka edustavat merkittävällä tavalla kansalaisyhteiskuntaa.

Kysyttäessä nuorten osallistumisesta toimielinjärjestelmään Euroopan tasolla tietyt jäsenvaltiot myöntävät Euroopan nuorisofoorumin merkityksen mutta katsovat, että edustuksellisten perusorganisaatioiden ja järjestäytymättömien nuorten olisi voitava osallistua helpommin Euroopan laajuisten asioiden käsittelyyn.

Joidenkin mielestä EU:n nuorisopolitiikan uusia tuulia koskevassa valkoisessa kirjassa esitetty kuulemismalli voisi olla keino yhdistää nuorisojärjestöjä ja järjestäytymättömiä nuoria. Välttämättömäksi katsotaan myös verkottaminen, jonka avulla voidaan käydä keskusteluja eri järjestöjen kesken, jotta luodaan osallistumisintoa.

Useat jäsenvaltiot katsovat, että Euroopan nuorisofoorumin ja talous- ja sosiaalikomitean työt olisi nivottava paremmin yhteen, jotta kehitettäisiin nuorison edustusta kansalaisyhteiskunnan osana.

Tietyt jäsenvaltiot korostavat, että jos halutaan edistää nuorten osallistumista edustukselliseen demokratiaan, on tärkeää edistää toimia nuorten ja julkisten tahojen lähentämiseksi esimerkiksi järjestämällä säännöllisesti ja koordinoidusti kuulemisia näiden tahojen kanssa.

1.3.4 Hyvät toimintatavat

Monissa kirjatuista toimintatavoista kannustetaan nuoria osallistumaan vaaleihin, koska nuoria äänestäjiä on yleensä vähän. Yleisiä ovat tiedotus- ja media-kampanjat, Internet-sivustot, julkiset keskustelut nuorten kanssa. Monissa jäsenvaltioissa pyritään myös lisäämään edustuksellisen demokratian houkuttelevuutta tarjoamalla virallisten edustusrakenteiden rinnalle nuorisolle tarkoitettuja edustusrakenteita, esimerkiksi eri tasojen nuorisoparlamentteja ja nuorisopormestareita. Luovat mallit kuten simulaatiopeli, jossa esitellään parlamenttien toimintatapaa, houkuttelevat nuoria parhaiten.

Tietyissä jäsenvaltioissa alue- ja paikallisviranomaisilla oli joitakin myönteisiä kokemuksia äänioikeusiän laskemisesta 16 vuoteen, jotta he kiinnostuisivat yhteiskuntapolitiikasta.

Nuorten äänestämisalttiuden lisäämiseksi toteutetaan aloitteita ja tiedotetaan asioista nuorten omassa ympäristössä kuten koulussa sen sijaan, että heidän pitäisi hankkiutua tiettyyn paikkaan. Joissakin maissa järjestetään suuria festivaaleja, jotka houkuttelevat nuoria monikulttuurisuudellaan ja monenlaisella toiminnallaan.

Seuraavassa annetaan esimerkkejä hyvistä toimintatavoista:

* Parlamenttipeli: Kyseessä on Portugalin nuoriso- ja urheiluasioista vastaavan valtiosihteeristön simulaatiopeli, jossa näytetään, miten parlamentti toimii. Valtiosihteeristö on laatinut kouluille oppikirjan, jossa on säännöt kansallisen nuorten parlamentin perustamista varten. Simulaatiopelin avulla nuoret voivat tutustua vaali- ja päätöksentekomenettelyihin. Portugalin parlamentti (Assembleia da República) on toteuttanut toisen asteen oppilaitoksille tarkoitetun hankkeen "Koulu ja parlamentti". Siinä oppilaat järjestävät koulussa vaalit, minkä jälkeen nuoret kansanedustajat kutsutaan simuloituun keskusteluun parlamenttiin.

* Vote4Future, Itävalta: Marraskuussa 2002 pidetyissä kansallisissa vaaleissa sai äänestää noin miljoonaa alle 30-vuotiasta itävaltalaisnuorta. Noin 250 000 nuorella oli äänestysoikeus ensi kertaa. Tässä yhteydessä kansallinen nuorten neuvosto käynnisti kampanjan "vote4future" tarkoituksenaan innostaa nuoria osallistumaan vaaleihin. Kampanjan kotisivulla selvitettiin, miksi on tarpeen äänestää, ja annettiin yksityiskohtaisia tietoja vaaleista. Kotisivun kautta nuoret saattoivat hakea tietoa puolueohjelmista ja käydä virtuaalikeskusteluja puolueiden kanssa ja nettikeskusteluja ehdokkaiden kanssa. Kampanja ei ole riippuvainen mistään poliittisesta puolueesta, ja se saa tukea kansallisen neuvoston puheenjohtajalta sekä monilta tiedotusvälineiltä ja Itävallan merkkihenkilöiltä.

* Nuorten vaalikeskustelut Alankomaissa: Jeugdraadin nuorten vaalikeskustelu on hyvä tapa kannustaa nuoria äänestämään. Siinä he keskustelevat itse puoluejohtajien kanssa ja tavoittavat muita nuoria. Tiedotusvälineet uutisoivat niitä laajalti. Nuorten parlamenttikeskustelut (jongeren-lagerhuisdebat) on toinen onnistunut keskustelumuoto, joka lähetetään valtakunnallisessa televisiossa joka viikko. Ohjelmassa nuoret keskustelevat ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä keskenään ja merkittävien vieraiden kuten poliitikkojen kanssa.

* Nuorisoparlamentti on koulutusohjelma, jonka Kreikan parlamentti järjestää vuosittain yhteistyössä Kreikan opetusministeriön ja Kyproksen opetus- ja kulttuuriministeriön kanssa. Ohjelma on tarkoitettu 16-20-vuotiaille koululaisille, ja sen päätavoitteena on kehittää nuorissa arvostusta yhteiskuntaelämään osallistumista kohtaan sekä välittää heille perustietoa demokraattisista arvoista, säännöistä ja toimintatavoista. Ohjelmassa valitaan nuoriksi kansanedustajiksi 350 nuorta Kreikasta, Kyproksesta ja ulkomailla asuvista kreikkalaisista. Nuorten kansanedustajien käsittelemät asiat julkaistaan ja jaetaan Kreikan kansanedustajille ja ministereille, paikallisviranomaisille, kouluille, kirkon hallintoon, lehdistölle ja muille kiinnostuneille osapuolille. Nuorisoparlamentin täysistunto lähetetään suorana lähetyksenä televisiossa. Toimivaltaisille parlamentin valiokunnille, Kreikan ja Kyproksen hallituksille sekä eri poliittisille, yhteiskunnallisille ja paikallisille tahoille toimitetaan lopullinen yhteenveto.

* Middlesbroughin nuorten pormestari, Yhdistynyt kuningaskunta: Kun Middlesbroughin aikuisväestö valitsi pormestarin toukokuussa 2002, nuorille annettiin myös mahdollisuus äänestää nuorten pormestaria. Middlesbrough on ensimmäinen kaupunki, jossa on valittu nuorten pormestari. Kaupunginvaltuusto tuki nuorten pormestarin valintaa 30 000 punnan määrärahalla. Nuorten pormestari seuraa pormestarin ja työtä varmistaa nuorten edustuksen kaupungin päätöksenteossa. Nuorten pormestari on työstään vastuussa Middlesbroughin nuorisoparlamentille, johon kuuluu noin 30 edustajaa kouluista ja järjestöistä ja joka on osallistunut kaupungin elämään vaikuttaneisiin muutoksiin. Koska kaupungin pormestarilla on muita velvollisuuksia ja nuorten pormestarilla on etusijalle asetettavia koulu- ja yhteisövelvoitteita, nuorten pormestaria avustamaan on nimetty tukea antava virkamies.

1.4 Osallistumista edistävä koulutus

Avainasiat:

* Osallistuminen kuuluu oppimisprosessiin, joka liittyy yksilölliseen uraan.

* Tarvittavat taidot hankitaan sekä virallisen että epävirallisen ja arkioppimisen avulla; viimemainitulla pohjustetaan sosiaalisia valmiuksia, jotka ovat välttämättömiä nuorten aktiiviselle osallistumiselle.

* Virallisen ja epävirallisen koulutusjärjestelmän välisiä toisiaan täydentäviä yhteyksiä on vahvistettava.

* Kummankin koulutusväylän olisi tunnettava ja hyödynnettävä paremmin nuorten osallistumiskokemuksia ja -hankkeita.

* Oppimisprosessin aikana on kiinnitettävä erityistä huomiota vaikeuksissa oleviin nuoriin.

1.4.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

Koulu on tärkeä ympäristö oppia aktiivista kansalaisuutta, jonka tulisikin kuulua opetusohjelmaan. Kouluissa on kuitenkin myös voitava harjoitella kansalaistaitoja. Oppilaat voivat osallistua koulun elämää koskeviin päätöksiin, mikä antaa heille tilaisuuden vastuunkantoon ja vahvistaa heidän itseluottamustaan. He voivat antaa käyttöön kykyjään ja olla vaikuttamassa uutta luoviin ratkaisuihin.

Monissa maissa katsotaan, että osallistumiseen ja kansalaiskasvatukseen olisi panostettava enemmän. Tällöin olisi vastaavasti koulutettava myös opettajia ja kehitettävä ohjelmia ja toimintaa tukevia tilapäiskeinoja. Koulujen tulisi olla avoimia lähiympäristölle ja laajemmaltikin; tämä on olennainen edellytys, jotta koulu voisi toteuttaa tehtävänsä aktiiviseen kansalaisuuteen kannustaen. On lujitettava yhteyksiä koulujen (virallisen koulutusjärjestelmän) ja epävirallista koulutusta antavien laitosten välillä. Näin otetaan tasapuolisesti huomioon myös virallisen koulutusjärjestelmän ulkopuolella olevat nuoret.

Kouluttamalla aktiiviseen osallistumiseen välitetään taitoja, joista on hyötyä nuorille ja kauaskantoisemmin koko yhteiskunnalle. Useimmin mainitaan ideointikyky ja taito puolustaa näkemyksiään, puuttua puheeseen, kuunnella ja neuvotella, tehdä aloitteita ja toteuttaa hankkeita rajoitukset huomioon ottaen.

1.4.2 Toimet ja strategiat kansallisella tasolla

Vaikka kansalaistaidot tunnustetaan keskeiseksi osaksi opetusohjelmia, niille ei aina suoda paljon tilaa. Kursseja järjestetään kansalaiskasvatuksen, yhteiskuntaopin ja politiikan alalla, mutta niiden määrä ja jakauma ikäryhmittäin on erilaista eri maissa.

Hyödyllisenä pidetty oppilaiden aktiivinen osallistuminen oppilaitoksen elämään ei ole välttämättä tehokasta, sillä suuri osa nuorista ei osallistu; usein on vaikeaa saada suuria joukkoja osallistumaan.

Muutamissa maissa kehitetään toimintatapoja pedagogisen tuen antamiseksi hankkeita suunnitteleville ja toteuttaville nuorille. Yhä useammin sovelletaan tekemällä oppimista tai pelejä ja simulointia osallistumiskoulutuksessa.

Tämäntyyppisiä toimia toteutetaan usein rinnakkain; erilaisilla oppilaitoksilla ja niitä tukevilla tahoilla ei aina ole käytössään dialogin edellyttämiä rakenteita ja tiloja. Ongelmana on myös opittujen taitojen tunnustaminen.

Suunnitteilla ei juurikaan ole osallistumista koskevaa koulutusta tai tietoisuutta lisääviä toimia poliittisia päättäjiä ja julkista hallintoa varten.

1.4.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

Jäsenvaltiot ovat ehdottaneet erilaisia toimia nuorten osallistumistaitojen parantamiseksi. Useimmissa ehdotuksissa halutaan innostaa nuoria osallistumaan yhteiskunnalliseen, taloudelliseen ja poliittiseen elämään sekä tehostaa osallistumista ja kansalaistaitoja korostavaa kulttuuria. Tavoitteiden saavuttamiseksi ehdotetaan päätöksentekoprosessien havainnollistamista esimerkiksi rooliharjoitusten avulla (vaalien järjestäminen, nuorisoparlamentit jne.) tai osallistumalla päätöksentekoon (kuulemismenettely tai yhteistoiminta).

Nämä toimenpiteet kuuluvat lähinnä epävirallisen koulutusjärjestelmän piiriin, ja siksi eräät jäsenvaltiot ovat toivoneet niiden tunnustamista osana virallista koulutusjärjestelmää osoituksena nuorten aktiivisuuden arvostamisesta. Jäsenvaltiot odottavat Euroopalta hyvien toimintatapojen vaihdon ohella myös edellytyksien luomista epävirallisen kansalaiskasvatuksen paremmalle tuntemiselle, arvostamiselle ja tunnustamiselle.

Säännöllisesti tuodaan myös esiin epäedullisessa asemassa olevien nuorten osallistuminen. Useat jäsenvaltiot korostavat, että nuorten osallistuminen on kuin väylä, joka alkaa koulussa, jatkuu yhdistyksissä ja johtaa mahdollisesti poliittiseen toimintaan. Väylää käyttää pieni osa etuoikeutettuja nuoria (koulutustaso jne.), mutta se avautuu vain harvoille epäedullisemmassa asemassa oleville.

1.4.4 Hyvät toimintatavat

Tämän alan hyvät toimintatavat koskevat virallista ja epävirallista oppimista, nuorison harjoittelua sekä vaikuttajia ja hallintohenkilöstöä.

Virallisessa koulutusjärjestelmässä kansalaiskasvatus tai yhteiskunnalliset ja poliittiset aineet on syytä integroida nuorten osallistumista edistävään opetukseen; joissakin jäsenvaltioissa tämä kuuluukin koulujen viralliseen opetusohjelmaan.

Kaikissa jäsenvaltioissa koulut ovat tärkeimpiä osallistumisen oppimisympäristöjä; joskus aihe jää kuitenkin opetusohjelman teoreettiseksi osaksi sen sijaan, että käytettäisiin hyväksi erinomaista tilaisuutta harjoitella osallistumista koulun arkipäivässä. Useimmissa maissa koulu- ja korkeakouluneuvostojen vaalit antavat opiskelijoille tilaisuuden oppia osallistumaan käytännössä.

Epävirallisen koulutusjärjestelmän piirissä on monenlaisia mahdollisuuksia oppia ja harjoitella osallistumista. Muutamissa jäsenvaltioissa on panostettu kokeiluhankkeisiin, joiden tarkoituksena on opettaa osallistumistapoja ja löytää parempiin strategioihin johtavia innovoivia ja uusia ratkaisuja.

Joillakin nuorisotyöaloitteilla, joita voidaan luonnehtia oppimismahdollisuuksiksi virallisen ja epävirallisen järjestelmän välimaastossa, pyritään integroimaan muita heikommista lähtökohdista olevia nuoria ja kehittämään osallistumisstrategioita sosiaalisesti syrjäytyneille.

Hyviä toimintatapoja toteutetaan nuorisoasteen koulutuksen ohella joskus myös koulutettaessa aikuisia, opettajia, nuorisotyöntekijöitä sekä ohjaus- ja neuvontahenkilöstöä.

Seuraavat esimerkit valottavat esitettyjen hyvien toimintatapojen kirjoa:

* Tanska on käynnistänyt kokeiluhankkeena nuorten "varjovaalit". Vuonna 1998 tanskalainen televisioasema järjesti yhteistyössä opetusministeriön ja poliittisten nuorisojärjestöjen kanssa parlamenttivaalit lapsille ja nuorille "oikeiden" yleisten vaalien yhteydessä. Hankkeen tarkoituksena oli antaa lapsille ja nuorille tilaisuus ilmaista mielipiteensä ja saada tietoa demokraattisista vaaleista. Noin 40 prosenttia kouluista osallistui vaaleihin ja yli 120 000 lasta ja nuorta äänesti. Hyvän menestyksen vuoksi hanke uusittiin yleisten vaalien yhteydessä marraskuussa 2001.

* Ruotsi on saanut arvokkaita kokemuksia kouluvaaleista. Vuoden 2002 kouluvaalien järjestäjinä olivat kansallinen nuorisolautakunta (Ungdomsstyrelsen) kouluhallitus, keskusvaalilautakunta ja Ruotsin oppilasneuvostojen yhdistys. Äänestysmenettely oli sama kuin valtakunnallisissa vaaleissa (poliittisten puolueiden äänestäminen) monissa kouluissa järjestettyine vaalipaneeleineen. Peräti 250 000 nuorta osallistui vaaleihin ja äänestysprosentti oli yli 90 prosenttia osallistuvissa kouluissa. Äänestysaktiviteetti kasvoi merkittävästi vuoden 1998 kouluvaaleihin verrattuna. Kansallinen nuorisolautakunta kokosi äänestysluvut eri kouluista ja esitti ne paikallisesti, alueellisesti ja valtakunnallisesti.

* Saksalla on (Rheinland-Pfalzin osavaltiossa) koulutusohjelma, jonka puitteissa ohjaajat voivat erikoistua lasten ja nuorten aktivointiin. Vuosina 1999-2002 on koulutettu 53 ohjaajaa asiantuntijoiksi motivoimaan, seuraamaan ja tukemaan nuoria osallistumisprosesseissa, järjestämään vuoropuhelua aikuisten maailman kanssa ja antamaan nuorille mahdollisuus osallistua suunnitteluun ja päätöksentekoon. Ohjaajien ammatillinen tausta liittyy nuorisoalaan, ja he toimivat lastentarhoissa, nuorisokeskuksissa, nuorisohallinnossa jne. Koulutukseen sisältyy osallistumisen oikeudellisia ja rahoituksellisia näkökohtia, hankkeiden rahoitusta ja suunnittelua, erilaisia esitys- ja viestintämenetelmiä, suhdetoimintataitoja ja kasvatuksellisia lähestymistapoja. Koulutus käsittää harjoittelujakson osallistujien työympäristössä, jossa he toteuttavat oman alansa osallistumishankkeen.

* Luxemburgin nuorisolautakunta (Service National de la Jeunesse) tukee kokeiluhankkein epävirallista koulutusta tavoitteena nuorten taitojen ja kykyjen sekä aktiivisen osallistumisen ja sosiaalisuuden edistäminen. Nuorten yhdistykset ja järjestöt, nuorisotalot, nuorisoryhmät ja kaikki 12-26-vuotiaat voivat saada tukea joko yhteisesti tai henkilökohtaisesti. Hankkeet valitaan keskeisten tekijöiden perusteella, joita ovat hankkeen tavoite, kohderyhmät, välitettävät taidot ja kokemukset sekä arviointisuunnitelma. Hankkeilta odotetaan innovoivia ratkaisuja, joissa kokeillaan uusia menetelmiä tai uusia toimintamalleja nuorisoasiain ministeriön antamien ohjeiden mukaan: nuorten osallistuminen yhteiskuntaan, kaikkien nuorten yhtäläiset mahdollisuudet sekä demokratian, yhteisvastuun ja suvaitsevuuden kaltaisten perusarvojen vaaliminen.

* Espanjan nuorisosasiain neuvosto toteuttaa osallistumista edistävää ohjelmaa "La educación para la participación". Ohjelman tavoitteena on kehittää keinoja ja strategioita, joiden avulla voidaan tehdä nuorten kanssa arvoihin ja osallistumiseen liittyvää yhteistyötä. Taustana on ajatus osallistumisesta aktiivisen kansalaisuuden ehdottomana edellytyksenä. Suunnitteilla on kaksi toimea: laaditaan osallistumista edistävää kasvatusta koskeva didaktinen opas ja järjestetään sarja seminaareja henkilöille, jotka välittävät nuorille oppaan sisältöä kerrannaisvaikutusten varmistamiseksi.

2. Tiedotus

2.1 Tosiasiat

2.1.1 Tiedotusta koskevat perusnäkökohdat

Vain muutamilla jäsenvaltioilla on selvästi määritelty nuorisolle suunnattua tiedotusta koskeva strategia, jota toteutetaan koko maan kattavassa verkostossa ja jolla varmistetaan valtakunnallisen, alueellisen ja paikallisen tason yhteistyö. Useimmilla jäsenvaltioilla ja ehdokasmailla ei ole todellista, asianmukaisesti rahoitettua, järjestelmällistä, johdonmukaista ja integroitua nuorisotiedotusta koskevaa politiikkaa tai kattavaa strategiaa.

Useimmat maat ovat kehittäneet välineitä ja keinoja (esimerkiksi nuorisotiedotusta koskeva dialogi, koulutus- ja ohjausjärjestelmät, nuorisojärjestöt, erikoistuneet kansalaisjärjestöt), jotka vauhdittavat aidon ja koordinoidun nuorisotiedotuspolitiikan kehittämistä eri tasoilla. Yhteisenä suuntauksena näyttää olevan tiedotuksen tuottamis- ja levittämisvastuun hajauttaminen alueellisesti ja paikallisesti.

Jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden enemmistö korostaa tarvetta kehittää erityinen politiikka nuorille tiedottamista varten. Vain pieni määrä maita pitää tätä tarpeettomana. Monet maat liittävät nuorisotiedotuspolitiikkansa nuorten yksilölliseen neuvontaan. Lähes kaikki maat ovat yhtä mieltä siitä, että nuorisolle suunnattu tiedotus on samalla osa yleistä tiedotuspolitiikkaa. Molemmat täydentävät toisiaan, yleinen tiedotuspolitiikka ei sulje pois erityisen nuorisotiedotuspolitiikan kehittämistä eikä päinvastoin.

Useimmat maat ovat määrittäneet nuorille tiedottamisen kohderyhmät, enimmäkseen iän perusteella ja tavallisesti 12-30-vuotiaisiin. Muutamissa harvoissa maissa kohderyhmät on ulotettu alle 12-vuotiaisiin lapsiin.

Toinen toissijainen kohderyhmä ovat nuorten parissa työskentelevät, esimerkiksi vanhemmat, opettajat, kasvattajat, ohjaajat, sosiaalityöntekijät, nuorisotyöntekijät jne., joilla on selvästi erilaiset odotukset tiedotuksen suhteen.

2.1.2 Oikeusperusta

Useimmissa jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa nuorisotiedotukselle ei ole erityistä oikeusperustaa. Enimmäkseen nuorisotiedotusta käsitellään erilaisissa säädöksissä (laeissa, asetuksissa ja muissa säädöksissä) ja hallinnollisissa määräyksissä, joita on annettu nuorisoalaa koskevasta viranomaisrakenteesta ja toiminnasta. Nuorisolle suunnattu tiedotus sisältyy usein säädöksiin, jotka koskevat koulutusta, sosiaaliasioita, tiedotusvälineitä ja suhteita kansalaisjärjestöihin.

Lisäksi monet maat mainitsevat YK:n lasten oikeuksien sopimuksen toimintojensa yleisesti sitovana kehyksenä. Merkittävä viiteasiakirja on myös eurooppalainen nuorisotiedotuksen peruskirja (The European Youth Information Charter), joka hyväksyttiin ERYICA:n (European Youth Information and Counselling Agency) yleiskokouksessa vuonna 1993. Lähes kaikki maat noudattavat ERYICA:n peruskirjan periaatteita.

2.1.3 Tietojen laatuanalyysi

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat toimittaneet kyselyn yhteydessä runsaasti tietoja, jotka antavat hyvän yleiskuvan maiden tilanteesta tällä alalla. Tietojen perusteella voidaan todeta yhteisiä suuntauksia erityisesti nuorisolle tiedottamista koskevista haasteista ja tavoitteista, tiedotuksen organisoinnista ja tärkeimmistä työkaluista.

Tilannetta luonnehtii kuitenkin myös suuri hajonta. Tämä johtuu pääasiassa perustietojen eroista (esimerkiksi rahoitusresurssit, oikeusperusta), nuorisotiedotuksen toimijoiden osuus, tiedonlevityskanavat ja odotukset Euroopan tasolla. Erityiskysymyksistä (rahoituksesta, indikaattoreista, alue- ja paikallistoiminnasta jne.) puuttuvat monasti tarkat tiedot, tai ne eivät ole verrattavissa erilaisten kansallisten tilanteiden vuoksi. Niinpä tietoja on usein tulkittava vain kansallista taustaa vasten.

2.2 Tiedonsaantimahdollisuudet

Avainasiat:

* Tiedotus on keino, joka auttaa nuoria valmistautumaan tulevaisuuteen ja vahvistaa osaltaan heidän aktiivista kansalaisuuttaan.

* Monien maiden keskeinen haaste on sosio-ekonomisten ja kulttuuriin liittyvien vaikeuksien voittaminen ja syrjäisestä asuinpaikasta johtuvien esteiden poistaminen, jotta kaikilla nuorilla olisi yhtäläiset mahdollisuudet saada tiedotus- ja neuvontapalveluja ilman syrjintää.

* On parannettava yhteistyötä ja koordinointia nykyisten valtakunnallisten ja Euroopan tasoisten tiedotus- ja neuvontapalvelujen välillä synergian hyödyntämiseksi ja päällekkäisyyksien välttämiseksi pyrittäessä tarjoamaan hdenmukaisia ja helposti saatavia palveluja, jotka vastaavat nuorten tarpeita ja ympäristöä.

* Internetin käyttöä nuorten pääasiallisena tiedotuskanavana on vahvistettava erityisesti linkittämällä nykyiset paikalliset, alueelliset ja valtakunnalliset nuorisotiedotussivustot uuteen Euroopan nuorisoportaaliin.

2.2.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat pääosin yksimielisiä siitä, että tarvitaan erityinen tiedotusstrategia, jotta pystytään vastaamaan nuorten tarpeisiin saada neuvontaa ja heidän toiveisiinsa suunnitella ja muovata tulevaisuuttaan. Nuoret tarvitsevat tietoja oivaltaakseen tarjolla olevat mahdollisuudet ja tehdäkseen perusteltuja valintoja.

Edellytyksenä on, että tiedot ovat kaikkien nuorten saatavilla heidän asuinpaikastaan, kyvyistään ja sosioekonomisesta asemastaan riippumatta. Kaikissa jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa ei kuitenkaan ole nuorisotiedotusta, joka olisi kaikkien nuorten käytettävissä tasapuolisesti.

Tietojen saatavuuteen liittyy kysymys tiedotuksen rahoituksesta. Kaikki maat noudattavat periaatetta, jonka mukaan nuorisolle suunnattujen tiedotus- ja neuvontapalvelujen tulisi olla maksuttomia.

Eräät jäsenvaltiot ovat ryhtyneet hajauttamaan nuorille suunnattua tiedottamista ja tuomaan sen mahdollisimman lähelle asiakaskuntaa. On perustettu nuorisotiedotuspisteiden verkostoja, joista nuoret saavat tietoja myös alue- ja paikallistasolla ja syrjäisillä alueilla etenkin maaseudulla. Tavoitteena on tarjota nuorille vaivattomat tiedonsaanti- ja neuvontapalvelut, jotka eivät riipu esimerkiksi nuorten koulutuksesta tai sosiaalisesta taustasta ja maantieteellisistä seikoista.

Ehdokasmaille näyttää olevan tyypillistä, että nuorilla on usein tietojen saatavuuteen liittyviä ongelmia (tietokoneet, Internet, sanomalehdet, puhelin jne.), mikä johtuu alhaisesta elintasosta eräillä alueilla.

Tiedonsaanti edellyttää myös, että nuorille annetaan keinot ja taidot, joilla tietoihin pääsee käsiksi ja joilla niitä voi käyttää ja hyödyntää. Monet jäsenvaltiot korostavatkin sitä, että nuoret on varustettava tietoyhteiskunnassa vaadituin tietoteknisin taidoin. Heidän on ymmärrettävä uusien tiedotusvälineiden erilaiset ulottuvuudet ja osattava käyttää niitä (Internet, sähköposti jne.). Nuorten valmiuksien kehittäminen on ratkaisevan tärkeää, sillä taito käyttää uutta tieto- ja viestintätekniikkaa vahvistaa osaltaan yhteiskunnallista ja taloudellista integraatiota. Muutamat maat painottavat, että tähän osaamiseen kuuluu pelkän teknisen taidon ohella mediakoulutus, sosiaalinen ymmärrys, eettiset kysymykset, arvot ja yksilökäyttäytyminen (tämä liittyy erityisesti väkivaltapeleihin, rasistisiin sivustoihin, nettikäyttäytymiseen jne.).

Jäsenvaltioiden enemmistö katsoo tiedotuksen ja neuvonnan auttavan nuoria kehittämään erityisesti kulutusta koskevaa kriittistä arviointikykyä ja vahvistaa näin heidän itsenäisyyttään ja vastuuta omasta itsestään. Päätavoite on tällöin edistää tiedotuksen avulla kaikkien nuorten aktivoitumista, saada heidät osallistumaan yhteiskunnan toimintaan mahdollisimman kiinteästi ja näin myötävaikuttaa heidän kehittymiseensä vastuullisiksi kansalaisiksi.

Jotkin maat korostavat, että erityisesti nuoria koskevan tiedon saanti on välttämätöntä, jotta nuoret voivat paremmin ymmärtää poliittista aihepiiriä, poliittisten puolueiden ja elinten toimintaa, vaalien osuutta, poliittista päätöksentekoa jne. Yleisiä tiedotuspalveluja pidetään joskus byrokraattisina ja etäisinä, koska tietoja ei aina saa nuoria puhuttelevassa muodossa tai nuorten ymmärtämällä kielellä.

Lisäksi monet maat ovat sitä mieltä, että EU-tiedon saanti ei vastaa tarkoitustaan. Nuoret eivät ymmärrä Euroopan tason päätöksentekoa eivätkä Euroopan yhdentymisen avaamia mahdollisuuksia. Siksi nuorille on tiedotettava paremmin heille tarjolla olevista uusista eurooppalaisista mahdollisuuksista. Tämän vuoksi Eurooppa-tiedon on oltava helposti saatavassa muodossa ja se on esitettävä sujuvalla kielellä, jota yleisö ymmärtää.

2.2.2 Haasteet ja toimet jäsenvaltioiden tasolla

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat haluavat yksimielisesti tarjota asiallista tietoa kaikille nuorille. Tiedonsaantivaikeuksia on kuitenkin usein vähemmän koulutetuilla nuorilla, taloudellisissa vaikeuksissa olevien perheiden nuorilla, erilaisista kulttuureista lähtöisin olevilla tai syrjäseutujen nuorilla. Monissa maissa tiedonsaannin parantamisen keskeisenä haasteena on eliminoida sosioekonomiset rajoitukset ja poistaa syrjäisestä asuinpaikasta johtuvat esteet.

Toinen haaste liittyy tietoyhteiskunnan kehitykseen. Tiedon saatavuus riippuu nuorten valmiuksista ja kyvyistä käyttää uutta tieto- ja viestintätekniikkaa. Tämä on ehdoton edellytys tätä kautta tarjottavan tiedon saamiselle. Siksi lähes kaikki maat vaativat, että nuoret on koulutettava käyttämään tieto- ja viestintäteknisiä välineitä ja että nuorten olisi voitava käyttää Internetiä asuin-, opiskelu- ja tapaamisympäristöissään (kotona, koulussa, nuorisojärjestöissä, kerhoissa jne.). Perinteiset tiedottamiseen tarkoitetut tuotteet (esitteet, julisteet, lehtiset) ja kanavat (tiedotuspisteet, kirjastot) ovat kuitenkin edelleen tärkeitä.

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat korostavat tässä yhteydessä ylimääräistä haastetta eli tarvetta kehittää nuorten taitoja ja valmiuksia suodattaa tietoa ja suhtautua siihen kriittisesti. Tieto- ja viestintäteknisiä taitoja on täydennettävä sisältökeskeisellä osaamisella, joka koskee tiedon löytämistä, asiallisen tiedon valikoimista (hyvin usein tietotulvasta) ja johtopäätösten tekemistä tietojen perusteella.

Vastatakseen näihin haasteisiin jotkin jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat kehittäneet erilaisia toimia:

- helpotetaan mahdollisimman monien etenkin heikommassa asemassa olevien nuorten tiedonsaantia tarjoamalla nimettömästi ja ilmaiseksi tiedotuspalveluja, jotka ovat helposti käytettäviä ja tasapuolisia (huomioon otetaan etenkin nuoret naiset ja erilaisista sosiaali- ja kulttuuritaustoista lähtöisin olevat)

- kehitetään erityisille kohderyhmille räätälöityjä toimenpiteitä, jotka parantavat tiedonsaantia ja lisäävät nuorten tietoisuutta tieto- ja viestintätekniikan mahdollisuuksista

- tarjotaan Internetin avulla erityisesti heikommassa asemassa oleville nuorille vaivaton tiedonsaanti hankkimalla nuorisotiedotuspalvelujen käyttöön laitteet, ohjelmat ja Internet-yhteydet ja organisoimalla epävirallisia koulutustoimia

- kehitetään nuorten valmiuksia etsiä, löytää, ymmärtää ja analysoida tietoa, jotta heistä tulee itsenäisiä, kriittisiä ja aktiivisia tiedon käyttäjiä

- huolehditaan siitä, että kaikilla nuorilla on tiedonsaantimahdollisuus lähiympäristössään; tätä varten kehitetään erityisiä nuorisotiedotusverkostoja ja levityskanavia, jotka on mukautettu paikallisiin ja alueellisiin oloihin ja kohderyhmien yksilöllisiin tarpeisiin

- vahvistetaan yhteistyötä, koordinointia ja yhtenäisyyttä nuorisotiedotusalalla toimivien julkisten ja yksityisten tahojen välillä eri tasoilla (esimerkiksi nuorten asioista vastaavat viranomaiset, kunnat, järjestöt, lastentarhat, esikoulut, koulut, kirjastot, urheiluseurat, jne.) hyödyntäen synergiaa ja välttäen turhaa tietoa

- vahvistetaan koordinointia ja yhteistyötä yleisen tiedotuspolitiikan ja nuorille suunnatun tiedotuspolitiikan välillä.

2.2.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

Tähän mennessä jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden nuorisotiedotuspalvelut eivät ole juurikaan olleet yhteydessä toisiinsa, ja tämän vuoksi monet niistä haluaisivat parantaa nuorisotiedotuspalveluidensa yhteistyötä ja koordinointia. Yhtenä pääajatuksena on kehittää yhteinen nuorisotiedotuspalveluiden rakenne, jonka ansiosta nuoret pääsevät helposti käsiksi tietoon missä tahansa jäsenvaltiossa tai ehdokasmaassa. Jotta voitaisiin tarjota samanlaisia palveluita, on kehitettävä yhteisiä standardeja nuorisotiedotukseen.

Monet jäsenvaltiot ja ehdokasmaat haluaisivat Euroopan tasolla antaa enemmän tukea nykyisille verkostoille kuten Euroopan nuorison tiedotus- ja neuvontajärjestölle (ERYICA), EURODESK-verkolle ja Euroopan nuorisokorttijärjestölle. Näiden verkkojen on tehostettava yhteistyötään ja pyrittävä mahdollisimman suureen synergiaan. Lisäksi monet maat korostavat tarvetta tehostaa yhteistyötä nuorisotiedotuksen eurooppalaisten verkkojen ja kansallisten verkkojen välillä.

Lähes kaikki jäsenvaltiot ja ehdokasmaat tukevat ajatusta Euroopan nuorisoportaalin perustamisesta. Ne katsovat, että välineellä helpotettaisiin nuorisotiedotukseen ja -neuvontaan liittyvää toimintaa sekä Euroopan tasolla että jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallistasolla. Portaali helpottaa nuorten osallistumista tietoyhteiskunnan palveluihin. Portaalin kautta nuoret oppivat, miten EU toimii ja mitä mahdollisuuksia se heille tarjoaa (kielitaito, rahoitus, matkustelu, työpaikat jne.). Tämän lisäksi portaali muodostaa yhteisen tiedotus- ja neuvontafoorumin (etenkin liikkuvuutta, vapaa-aikaa, koulutusta ja työpaikkoja koskevissa aiheissa) kansallisille eri nuorisotiedotuspalveluille, ja se yhdistettäisiin Euroopan, kansallisen, alueellisen ja paikallisen tason tiedotusverkkoihin. Euroopan nuorisportaali voisi toimia vauhdittajana kansallisten ja eurooppalaisten nuorisoportaalien verkon kehittämiselle ja vahvistaa yhteistyötä nuorisotiedotuspalveluiden tarjoamisessa. Monet jäsenvaltiot korostavat, että aloitteen koordinoinnista ja rahoituksesta olisi huolehdittava, jotta se onnistuisi.

Monet jäsenvaltiot totesivat, että nuorten tiedot Euroopan unionista ovat puutteelliset. Vajetta on etenkin Euroopan parlamenttia ja - ensimmäistä kertaa äänestäville suunnatuista - parlamentin valintamenettelyä koskevista tiedoista. Onkin välttämätöntä parantaa EU:ta koskevaa tiedotusta, ja tuoda sitä lähemmäs nuoria.

Tarjottujen tietojen pitäisi olla helposti ymmärrettäviä, ajantasaisia ja maksuttomia, ja ne pitäisi saada rajoituksitta. Joissakin maissa katsotaan, että tiedot pitäisi mahdollisimman suurelta osin tarjota nuorten äidinkielellä. Jotkin ehdokasmaista ehdottivat, että EU:n olisi annettava tietoa laajentumisen vaikutuksista nuorten elämään.

Lähes kaikki maat katsoivat, että nykyisestä Nuoriso-ohjelmasta ja tulevista koulutus- ja nuorisoalan ohjelmista olisi edelleen tuettava hankkeita, joiden tarkoituksena on tarjota tietoa nuorille. Monien maiden mielestä Nuoriso-ohjelmalla pitäisi edistää Euroopan ja kansallisen tason nuorisotiedotuspalveluiden verkottumista. Jotkin maat korostivat, että on tuettava - Nuoriso-ohjelman avustuksella - erityisiä tiedotustoimia, joilla pyritään saavuttamaan ne nuoret, joilla on vaikeuksia saada tietoja maantieteellisistä, taloudellisista, kulttuurillisista ja sosiaalisista syistä.

2.2.4 Hyvät toimintatavat

Monet jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden ehdottamista hyvistä toimintatavoista liittyvät tiedon ja neuvojen saantiin.

Kuvatuissa toimintatavoissa käsiteltiin enimmäkseen nuorten tiedon ja neuvojen saantia, kun taas opettajien, nuorisotiedottajien ja muiden nuorten parissa työskentelevien tiedonsaanti ei ollut niin keskeisessä asemassa.

Esitetyt esimerkit rajoittuvat vain harvoin pelkkiin tiedonsaantikysymyksiin. Useimpiin yhdistyy useita tavoitteita, kuten tiedon ja neuvojen saanti ja nuorisotiedotuksen laadun parantaminen, henkilöstön koulutus, nuorten osallistuminen tiedotustyöhön, mediakoulutus, eri tahojen verkottuminen ja yhteistyö, uuden teknologian hyödyntäminen ja työttömyyden vähentäminen.

Yleisenä suuntauksena on lisätä uuden teknologian kuten tietokoneiden, Internetin, multimediaesitysten, tekstiviestien ja verkkokuulemisten käyttöä tietojen ja neuvojen levittämisessä. Perinteisillä tiedonlevittämistavoilla kuten julisteilla, esitteillä, seminaareilla ja henkilökohtaisella neuvonnalla on kuitenkin edelleen tärkeä asema.

Tulevaisuuden nuorisotiedotusmalli vaikuttaisi olevan yhdistelmä perinteisiä ja moderneja tiedotus- ja viestintävälineitä.

Seuraavassa annetaan esimerkkejä hyvistä toimintatavoista::

* Saksassa on luotu nk. "Jugendserver", johon ovat osallistuneet eri yksityiset ja julkiset yhteistyökumppanit liittovaltion (Bund) ja osavaltioiden (Länder) tasolla. Kyseessä on Internet-pohjainen tiedotus-, viestintä- ja yhteistyöfoorumi, joka kattaa laajan joukon aiheita ja palveluita. Sitä voidaan pitää hyvänä toimintatapana, koska se on linkitetty samanlaisiin alue- ja paikallistason palveluihin ja ne on koordinoitu keskenään. Sillä edistetään helppokäyttöisen nuorisotiedotusrakenteen luomista ja vahvistetaan nuorisotiedotuksen tarjoajien välistä yhteistyötä. "Jugendserver" on helppo yhdistää tulevaan Euroopan nuorisportaaliin.

* Belgian flaaminkielinen yhteisö on perustanut nuorisotiedotuspisteiden (JIP - Jongeren Informatie Punten) verkon, johon kuuluu noin 95 nuorisotiedotuskeskusta Flanderin ja Brysselin alueella. Nuoret voivat esittää kaikenlaisia kysymyksiä JIP:lle, joka opastaa heitä tiedonhaussa. JIP-hanke on hyvä esimerkki täydentävästä yhteistyöstä palveluiden ja kumppaneiden välillä (nuorisotyö ja lapsi- ja nuorisojärjestöt). JIP-merkki on myös laatumerkki, jota valvotaan ja seurataan koulutuksen, neuvonnan ja tietoresurssien kautta (nuorisotiedotusoppaat (tietokanta), hakemistokansiot (tarkistetut hakemistot), kansioiden jakaminen ja mainosmateriaali).

* Ranskan nuorisotiedotuskeskukset ovat jo vuosien ajan mukautuneet paikallisiin olosuhteisiin ja rajoituksiin ja tuottaneet paikallistiedotusta. Maaseutualueita varten on perustettu tiedotusbusseja, jotka siirtyvät kylästä toiseen ja tuovat tietoa nuorille, jotka eivät pääse käyttämään kaupungeissa sijaitsevia perinteisiä tiedotusrakenteita. Nuorisotiedotusrakenteita on perustettu myös joihinkin ongelmallisiin kaupunginosiin, jotta saavutettaisiin vaikeuksissa olevat nuoret heidän elinympäristössään.

* Espanjassa Palma de Mallorcassa on kehitetty pilottihankkeena tiedotusyksiköitä syrjäytymisvaarassa oleville nuorille. Hanketta voidaan pitää hyvänä toimintatapana, koska siinä halutaan toimittaa tietoja syrjäytyneille nuorille, jotka eivät pääse käyttämään tiedotuspalveluita omin avuin. Tätä varten on perustettu tiedotusyksikköjä järjestöihin, jotka työskentelevät esimerkiksi yhteiskunnasta syrjäytyneiden nuorten, maahanmuuttajien ja vammaisten parissa. Nuoret itse vastaavat yksikköjen toiminnasta opastajien avulla.

* Kreikan yliopistoihin on perustettu urapalvelutoimistoja, jotka ovat hyvä esimerkki opiskelijoille ja vastavalmistuneille suunnatusta laadukkaasta tiedotuspalvelusta. Toimistojen päätavoitteena on luoda yhteys korkeakoulujen ja yhteiskunnan välille. Thessalonikin Aristoteles-yliopiston urapalvelutoimisto auttaa opiskelijoita ja valmistuneita tulevalle uralle ja löytämään työpaikan, joka vastaa opinnoissa hankittuja tietoja. Sen vastuulla on antaa opiskelijoille tietoja, jotka liittyvät näiden uraan ja jotka kiinnostavat nuoria yleisesti (esim. koulutus-, kulttuuri- ja sosiaaliala). Urapalvelutoimisto toimii erityisten eettisten sääntöjen mukaisesti, jotta taataan toiminnan täysi avoimuus ja opiskelijajärjestöjen osallistuminen. Yliopiston viranomaisten on hyväksyttävä nämä säännöt, ja niiden soveltamista valvoo eettinen komitea, jonka senaatti nimittää vuosittain.

* Portugalin "Cibercentros"-keskukset ovat verkottuneita tiedotuspaikkoja, jotka kattavat keskisuuret yliopistokaupungit. Ne ovat avoinna opiskelijoille ja yleisesti kansalaisille, ja niissä on esimerkiksi av-studioita, tietotekniikka- ja multimediahuoneita sekä digitaalikirjasto. Nuoret voivat työskennellä näissä keskuksissa apurahajärjestelmän turvin, ja näin keskuksen käyttäjien ja henkilökunnan välillä on paremmat yhteydet. Lisäksi nuoret apurahansaajat voivat itsenäisesti tuottaa muille nuorille tiedotusta ja tiedotusvälineitä, joita keskus sitten levittää.

2.3 Tiedotuksen laatu

Avainasiat:

* Laadukkaalla tiedotuksella tarkoitetaan kohdennettua tiedotusta, joka on mukautettu nuorten ympäristöön, kieleen ja käyttäytymiseen, jossa hyödynnetään eri formaatteja ja joka ei edellytä aiempia tietoja asiasta.

* Monissa maissa on haasteena parantaa nuorille tarjottavia tiedotus- ja neuvontapalveluita. Tämä koskee etenkin toimivien tiedonlevityskanavien perustamista, nuorisotiedotuksessa työskentelevän henkilöstön koulutusta, modernien tieto- ja viestintätekniikan välineiden tehokasta hyödyntämistä, eurooppalaisen ulottuvuuden sisällyttämistä nuorisotiedotukseen ja nuorten kiinnostuksen lisäämistä osallistuvaa demokratiaa koskevaan tietoon.

* Nuorille tarjottavien tiedotus- ja neuvontapalveluiden tarjoamiseen liittyvien standardien käyttöönotto mahdollistaisi laatukriteerien ja laadunvalvontamekanismien vahvistamisen ja edistäisi nuorisotiedotusta koskevien laatustandardien ja -merkkien kehittämisen.

* Nuorille tarjottavien tiedotus- ja neuvontapalveluiden alalla toimivan henkilöstön koulutusta on parannettava etenkin modernin tieto- ja viestintätekniikan käytön, kielitaidon ja nuorisotiedotuksen eurooppalaisen ulottuvuuden vahvistamisen osalta.

2.3.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

Nuoret hukkuvat usein yleiseen tietotulvaan. Heille erityisesti tarjotut tiedot eivät ole houkuttelevia tai eivät vastaa heidän tarpeisiinsa taikka tietoa on yksinkertaisesti tarjolla liikaa. Tämän vuoksi lähes kaikki jäsenvaltiot ja ehdokasmaat korostavat, että erityisesti nuorille suunnatun tiedotuksen on oltava laadukasta. Sillä tarkoitetaan kohdennettua tiedotusta, jonka suunnittelu ja esitystapa on nuorille sopiva (lämmin, sympaattinen). Tiedotus on mukautettava nuorten yleisiin ominaisuuksiin, kieleen ja käytökseen, ja siinä on pyrittävä nuorten haluamaan epävirallisuuteen. Laadukas tiedotus on luotettavaa ja helppotajuista eikä se edellytä aiempia tietoja asiasta. Tämä on otettava huomioon varsinkin heikommassa asemassa olevien nuorten kohdalla.

Nuoret eivät muodosta yhtenäistä kokonaisuutta vaan erittäinkin monimuotoisen ryhmän. Tiedon tarjoamisessa on näin ollen otettava huomioon nuorten erot, joihin vaikuttavat esimerkiksi ikä, sukupuoli, etninen tausta, nuorisokulttuuri, uskonto, asuinpaikka, kieli ja seksuaalinen identiteetti. Laadukkaan tiedon tarjoaminen tarkoittaa tässä yhteydessä erilaisten tiedotusformaattien käyttöä perinteisistä formaateista (esim. esitteet, julisteet) nykyaikaiseen tieto- ja viestintäteknologiaan.

"Keskimääräisistä nuorista" koostuvalle oletetulle ryhmälle räätälöity tiedotus saattaa epäonnistua vakavasti tavoitteessaan, koska tällaista ryhmää ei oikeastaan ole olemassa. Etenkin heikommassa asemassa olevilla nuorilla on erityisiä tiedotustarpeita. Räätälöity tiedotus ja asiantuntijaneuvonta heikommassa asemassa oleville nuorille on tärkeämpää kuin muille, paremmassa asemassa oleville nuorille. Laadukkaissa tiedotuspalveluissa on otettava huomioon kohderyhmän erilaiset tarpeet ja tiedon taso. Tämä merkitsee sitä, että on kartoitettava tehokkain viestintäväline viestin saamiseksi perille ja että on hyödynnettävä sopivinta tiedotuskanavaa kohderyhmän saavuttamiseksi parhaalla mahdollisella tavalla.

Monet jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat samaa mieltä siitä, että nuorisotiedotusta ei ole suunnattu pelkästään nuorille vaan myös nuorten kanssa työskenteleville (esim. opettajille, kirjastonhoitajille ja nuorisotyöntekijöille). Nämä muodostavat tärkeän kohderyhmän ja toimivat arvokkaina yhteystahoina, auttavat nuoria tiedon etsinnässä ja antavat neuvoja. Nuorten kanssa työskentelevillä on erityistarpeita, etenkin aloilla, jotka liittyvät nuorisotiedotuksen lähteisiin, pedagogisiin välineisiin ja kommunikointiin nuorten kanssa

2.3.2 Haasteet ja toimet kansallisella tasolla

Suurimpana haasteena kaikissa maissa ei ole niinkään nuorisolle suunnatun tiedon sisältö vaan se, miten tietoa tarjotaan ja levitetään. Laadukkaan nuorisotiedotuspalvelun tarjoaminen riippuu siitä, miten ammattitaitoisesti se tehdään. Se edellyttää nuorisoviranomaisten, kuntien, koulujen, kansalaisjärjestöjen, tiedotusvälineiden ja perheiden tarjoaminen koulutus-, tiedotus- ja neuvontapalveluiden koordinointia eri tasoilla. Joissakin maissa haasteena on se, että koulut ovat lähestulkoon ainoa kanava, joka on yhteydessä nuoriin ja antaa heille tietoa. Tässä on olemassa vaara, että tiedottamisesta aiheutuu ylikuormitusta kouluille ja opettajille.

Toinen tärkeä haaste on tarve kouluttaa erityisesti nuorisotiedottamisen alalla työskenteleviä. Heille on annettava koulutusta siitä, miten houkutella nuoria tiedon pariin, miten auttaa heitä tulkitsemaan, hyödyntämään ja soveltamaan tietoa ja miten antaa nuorille opastusta ja neuvoja. Suuntauksena on yhdistää tiedotuspalvelut henkilökohtaiseen neuvontaan hyödyntämällä uutta tieto- ja viestintätekniikkaa. Tämän lisäksi on mukautettava nuorisotiedotusta pysyvästi nykyaikaisen tieto- ja tiedekeskeisen yhteiskunnan sekä nuorten uusien käytös-, elin- ja viestintätapojen (kännykät, internet) vaatimusten mukaiseksi. Tähän mennessä vain harvat maat ovat pystyneet tarjoamaan tällaisia laatupalveluita nuorille.

Lähes kaikissa jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa tunnustetaan, että nuorten on saatava eurooppalaisuuden näkökulmasta laadukasta tietoa keskeisiltä aloilta kuten koulutuksesta ja työllisyydestä, jotta he pysyisivät näillä aloilla nopeasti tapahtuvien muutosten perässä. Houkuttelevia tiedotus- ja neuvontapalveluita tarvitaan arkaluonteisilla aloilla, jotka koskevat terveyttä, seksuaalisuutta, alkoholia, huumausaineita ja liikenneturvallisuutta. Kaikissa maissa pidetään demokratian ja suvaitsevaisuuden oppimista hyvin tärkeänä. Nuorisotiedotuksen keskeisenä haasteena on vahvistaa nuorten kiinnostusta politiikkaa koskevaan tiedotukseen ja lähentää nuoria poliittiseen osallistumiseen, myös vaaliosallistumiseen.

Tarvitaan oppimisprosessia, jossa otetaan huomioon nuorten ja varsinkin heikommassa asemassa olevien nuorten erityinen sosiokulttuurinen tilanne. Laadukkaan tiedotuksen tarjoaminen merkitsee tässä yhteydessä sitä, että tarjotuilla tuotteilla ja palveluilla luodaan linkki poliittisen tiedon ja nuorten konkreettisen elinympäristön ja ajatusmaailman välille.

Useimmat jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat samaa mieltä siitä, että mitä tarkempi kohderyhmän kuvaus on, sitä paremmat mahdollisuudet tietoa on levittää ja mukauttaa kyseisen kohderyhmän tarpeiden mukaan. Kohderyhmän kuvaus tehdään useimmiten iän ja erityisryhmien määrittelyn perusteella (esim. huumeriippuvaiset, maahanmuuttajat, maaseudulla asuvat nuoret, nuoret naiset). Monissa maissa tiedotus kohdennetaan heikommassa asemassa oleville nuorille. Monien jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden haasteena on tehdä tarkempia tutkimuksia nuorten ja etenkin heikommassa asemassa olevien nuorten haluista ja tarpeista sekä siitä, minkälaisia mielipiteitä ja tarpeita erityisillä ryhmillä on tiedotuksen osalta ja miten ne suhtautuvat siihen.

Näiden haasteiden ratkaisemiseksi jotkin jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat kehittäneet erilaisia toimia:

- tarjotaan tietoa monista aiheista kuten koulutuksesta, työllisyydestä, terveydestä, seksuaalisuudesta, huumeista, sosiaaliasioista, asumisesta, ympäristöasioista, lakisääteisistä oikeuksista, demokratiasta, rasismin torjunnasta, urheilusta, vapaa-ajasta, matkustamisesta ja Euroopasta

- mukautetaan tiedotuksen sisältöä nuorten erityisen yhteiskunta- ja paikallisympäristön mukaan

- annetaan käytännöllistä, täsmällistä, ajantasaista, neutraalia ja tukea antavaa tietoa, joka ei ole alentuvaa ja jossa käytetään nuorten ymmärtämää kieltä ja heihin vetoavia välineitä (esim. tekstiviestit, Internet, televisio, radio ja mainonta)

- annetaan laadukasta tietoa tuottaville ja levittäville tahoille taloudellista tukea

- vahvistetaan yhteistyötä perinteisten nuorisotiedotuksen tarjoajien ja uuden viestintäympäristön (elokuva, tv, radio, mainokset) välillä

- parannetaan nuorille suunnattujen ajantasaisten tiedotus- ja neuvontapalveluiden tarjontaa koulutuksen ja työllisyyden kaltaisilla perusaloilla etenkin siirryttäessä koulusta työelämään

- tarjotaan nuorille laadukasta tietoa ja neuvontaa, jolla pyritään ehkäisemään riskejä arkaluonteisilla aloilla kuten perhesuunnittelu, seksuaalisuus, terveys, alkoholi, huumeet ja liikenneturvallisuus

- tarjotaan tiedotusta ja neuvontaa, joka on valtioiden rajat ylittävää

- lisätään nuorisotiedotuksesta ja -neuvonnasta vastaavan henkilöstön ja muiden tahojen ammattipätevyyttä, jotta ne pystyisivät tarjoamaan korkealaatuisia palveluita

- vahvistetaan journalistien ja nuorisolle tarkoitetun tiedon tarjoajien vastuuta koskevat säännöt, jotta tiedottamisessa noudatettaisiin eettisiä standardeja

- kehitetään nuorisotiedotuksen ja -neuvonnan alalle yhtenäiset standardit, arviointimenettelyt ja riippumattomat laadunvalvontamekanismit.

2.3.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

Lähes kaikki jäsenvaltiot ehdottivat säännöllistä kokemusten, innovaatioiden, standardien ja hyvien toimintatapojen vaihtoa nuorisotiedotuksen ja -neuvonnan alalla toimivien tahojen välille. Tällä pitäisi edistää laadukkaan kansallisen nuorisopolitiikan kehittämistä. Kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihto olisi tehtävä jäsennetysti, järjestelmällisesti ja käytännönläheisesti. Asiasta vastaavien poliittisten päättäjien ja nuorisotiedotuksen ja -neuvonnan alalla toimivien tahojen olisi otettava oppia toistensa kokemuksista. Vaihdossa olisi keskityttävä joihinkin ehdottomiin prioriteetteihin yhteisesti sovitun ohjelman mukaisesti. Ehdokasmaat voisivat osallistua kokemustenvaihtoon, ja kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoa arvioitaisiin jatkuvasti, jolloin tarvittaessa voitaisiin tehdä muutoksia.

Tärkeimmät aiheet, joista jäsenvaltiot haluaisivat keskustella Euroopan tasolla, ovat uuden teknologian hyödyntäminen, nuorisotiedotuksessa toimivan henkilöstön kouluttaminen, Eurooppa-ulottuvuuden vahvistaminen nuorisotiedotuksessa, nuorille suunnattujen yhteisten tiedotuskampanjoiden käynnistäminen sekä standardien, laadunvalvontamekanismien ja arviointivälineiden (myös indikaattoreiden) käyttöönotto nuorisotiedotuksessa ja -neuvonnassa.

Jotkin jäsenvaltiot menevät pidemmällekin ja ehdottavat, että kehitettäisiin nuorisotiedotusta ja -neuvontaa koskevat käytännesäännöt, joita kaikkien nuorisorakenteiden olisi sovellettava EU:ssa. Säännöissä määriteltäisiin yhteiset laatukriteerit ja laadunvarmistusjärjestelmät ja luotaisiin mahdollisuus Euroopan laajuiselle standardoidulle sertifioinnille. Säännöistä voisi myös tulla motivointiväline, josta olisi etua muille nuorisotiedotuksen parissa työskenteleville kuten paikallis- ja alueviranomaisille, kouluille, tiedotusvälineille ja yrityksille.

Suppeampia aiheita, joista monet valtiot ovat kiinnostuneita, ovat tiedotuksen ja neuvonnan yhdistäminen niin, että opetettaisiin nuoria tulemaan itsenäisiksi ja vastuullisiksi tiedon käyttäjiksi.

Toinen ajatus oli hankkia Euroopan tasolta ajantasaista tietoa eri kielillä tietyistä Eurooppa-aiheista, koska samoja aiheita tuotetaan myös kansallisella tasolla.

Lähes kaikki jäsenvaltiot odottavat, että Euroopan tason yhteistyöllä parannetaan nuorisotiedotuksesta vastaavien tahojen koulutusta kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla tiedotuksen eurooppalaisen ulottuvuuden osalta. Joillakin mailla on täsmällisempiä odotuksia, jotka koskevat nuorisotiedottajien ammatillisen profiilin kehittämistä, nuorisotiedottajien kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoon tarkoitetun verkkosivun perustamista sekä nuorisotiedottajien Euroopan laajuisten opiskelu- ja koulutusmahdollisuuksien kehittämistä, etenkin kieltenoppimisen, uuden teknologian hyödyntämisen, hyvien toimintatapojen vaihdon sekä tutkimuksen alalla.

2.3.4 Hyvät toimintatavat

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat esittivät lukuisia hyviä toimintatapoja, jotka liittyvät nuorisotiedotuksen laatuun. Useimmat koskevat nuorisotiedotuksen parissa tai nuorten kanssa jatkuvasti yhteydessä olevien (kuten opettajien, vanhempien, nuorisojohtajien) koulutusta.

Jotkin hyvät toimintatavat liittyivät siihen, miten nuoret voivat oppia suhtautumaan tietoon ja käsittelemään uutta tieto- ja viestintätekniikkaa.

Yksi tärkeä aihe on laadukkaiden perinteisten nuorisotiedotuspalveluiden (esim. kampanjat, esitteet, oppaat, tietopaketit, tiedotusbussit, seminaarit) tarjoaminen ja levittäminen. Palveluihin liittyy usein nykyaikaisempia tiedon esittämis- ja levittämistapoja (Internet, cd-romit, tietokannat, TV, videopätkät).

Monet hyvät toimintatavat liittyvät myös eri (nuoriso)tiedotuksen tarjoajien välisen verkottumisen parantamiseen, eri tasoilla asiasta vastaavien tahojen koordinointiin, standardien ja suuntaviivojen luomiseen sekä yhteisten tiedotuspalveluiden kehittämiseen.

Vain harvoissa hyvissä toimintatavoissa käsitellään tiedotuksen ja neuvonnan välistä yhteyttä ja sen parantamista hyödyntämällä tehokkaasti modernia tieto- ja viestintätekniikkaa.

Seuraavassa annetaan esimerkkejä hyvistä toimintatavoista:

* Irlannissa on kehitetty nuorisotiedotuskeskuksille standardit ja niihin liittyvä laadunvalvontajärjestelmä. Tämä on hyvä esimerkki siitä, miten nuorisotiedotuksessa tehtävän työn ammatillista tasoa voidaan nostaa laatustandardien avulla.

* Luxemburgissa asiasta vastaavat tahot ovat laatineet nuoriso-oppaan, jonka tarkoituksena on antaa nuorille kiintopisteitä ja helpottaa heidän etenemistään tiedon poluilla. Opas on ilmainen, ja se on suunnattu sekä nuorille että nuorisoasioista vastaaville, ja siinä annetaan vastauksia useiden alojen kysymyksiin: yhteisön nuoriso-ohjelmat, työleirit, ulkomailla työskentely, kesätyöt, opinnot, terveys jne.

* Itävallan nuorisotiedotuspalveluiden työryhmä (ARGE österreichische Jugendinfos) päätti vuonna 2001 kehittää oman koulutuskurssin nuorisotiedotuksesta. Kurssi on hyvä esimerkki siitä, miten voidaan parantaa nuorisotiedotuksen parissa työskentelevien koulutusta. Kurssiin kuuluu 6 koulutusmoduulia, joista kukin kestää 3 päivää, ja ne on suoritettava vuoden sisällä. Koko kurssin suorittaneet osallistujat saavat todistuksen. Kurssilla on parannettu nuorisotiedotuksessa toimivan henkilöstön ammattitaitoa mutta myös edistetty alalla toimivien henkiöiden ja organisaatioiden verkottumista.

* Belgian ranskankielisessä yhteisössä järjestetään henkilökohtaisia tiedotus- ja neuvontatilaisuuksia, joissa nuorille annetaan tietoja ja opetetaan panemaan tiedot oikeaan perspektiiviin osana henkilökohtaista kehittymistä koskevaa hanketta. Tämän lisäksi järjestetään ryhmätilaisuuksia, joissa myös annetaan tietoa ja opetetaan miten sitä voi käyttää.

* Italian työ- ja sosiaaliministeriön toteuttamaa Circumlavorando-hanketta voidaan pitää hyvänä esimerkkinä siitä, miten uutta mediaa voidaan hyödyntää, jotta saavutettaisiin mahdollisimman monia nuoria heitä koskevissa asioissa. Hankkeen tavoitteena on levittää epävirallisella tavalla cd-romien kautta tietoa siitä, miten pääsee työmarkkinoille.

* Ruotsin hallitus antoi vuonna 1991 Ruotsin kansainvälisen nuorisovaihdon keskukselle (CIU:lle) tehtäväksi koota, suunnitella ja kehittää sähköinen tietokanta, johon sisältyy tietoa opiskelusta, työskentelystä, matkustamisesta ja ulkomailla asumisesta. Hanke on hyvä esimerkki siitä, miten voidaan yhdistää laadukas tiedottaminen ja uuden teknologian käyttö. Tietokanta saatiin valmiiksi vuonna 1994 ja julkaistiin cd-romilla nimellä "Orbis". Samaa tietokantaa voi nykyään (toki parannettuna ja päivitettynä) käyttää internetin kautta, ja se on yksi keskeisistä käytössä olevista välineistä. Nuoret osallistuvat tietokannan kehittämiseen ja laadun varmistamiseen.

2.4 Nuorten osallistuminen tiedon muokkaamiseen ja levittämiseen

Avainasiat :

* Nuorten tiedotus- ja neuvontapalvelut on tarjottava nuoria varten ja nuorten on osallistuttava niiden tarjoamiseen.

* Monissa maissa on haasteena saada nuoret mukaan sopivalla tavalla muokkaamaan ja levittämään nuorille tarkoitettua tietoa varsinkin silloin, kun hyödynnetään uutta tieto- ja viestintätekniikkaa.

* Euroopan ja jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallistason nuorisojärjestöt olisi otettava mukaan nuorisotiedotusstrategioiden kehittämiseen ja täytäntöönpanoon.

* Nuorten itsensä olisi osallistuttava ymmärrettävän ja käyttäjäystävällisen nuorisotiedotuksen tuotteiden muokkaamiseen ja levittämiseen, ja heidät olisi otettava mukaan antamaan neuvoja muille nuorille, etenkin niille, jotka ovat heikommassa asemassa tai joiden on sosiaalisista ja kulttuurisista syistä vaikea saada tiedotus- ja neuvontapalveluita.

2.4.1 Jäsenvaltioiden näkemys tilanteesta

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat yleisesti sitä mieltä, että nuorisotiedotus on suunnattava nuorille ja nuorten on osallistuttava siihen, jotta se olisi tehokasta. Tämä merkitsee sitä, että nuoret on saatava mukaan nuorisotiedotuspolitiikan valmisteluun, kehittämiseen ja täytäntöönpanoon. Tämä ei koske pelkästään nuorisopolitiikan määrittelyä vaan myös esimerkiksi seuraavia kysymyksiä: minkälaista tietoa tarvitaan, minkälaista "nuorisokieltä" olisi käytettävä ja minkälainen rakenne olisi sopivin. Muita aiheita ovat nuorten osallistuminen tiedon levittämiseen vertaisryhmille ja muiden nuorten neuvontaan erityisistä aiheista.

Yleinen tilanne on, että nuoret ovat vain tiettyyn pisteeseen asti mukana kansallisen nuorisotiedotuspolitiikan muotoilussa ja täytäntöönpanossa. Joissakin maissa nuorten osallistuminen on taattu niin, että nuorisopolitiikasta vastaavat viranomaiset kuulevat nuorisojärjestöjä, nuorisoparlamentteja ja nuorista koostuvia erityisiä työryhmiä. Suuri osa alueellisista ja paikallisista nuorisojärjestöistä ja -aloitteista sekä nuoret, jotka eivät virallisesti kuulu järjestöihin, jäävät ulkopuolelle eivätkä voi vaikuttaa nuorisotiedotuspolitiikan muotoiluun ja täytäntöönpanoon.

Useimmin mainittu tapa nuorten ottamiseksi mukaan tiedotuksen sisällön laadintaan on palautteen antaminen. Jäsenvaltioissa ja ehdokasmaissa on käytössä kahdenlaista palautteenantoa, joita käytetään tarpeen mukaan: palautetta saadaan joko suorasti kuulemisen, keskustelujen, henkilökohtaisten keskustelujen ja kyselyjen kautta tai epäsuorasti nuorisokeskusten, nuorisojärjestöjen, kirjastonhoitajien ja nuorisotyöntekijöiden kautta. Modernit viestintävälineet kuten Internet, puhelinkyselyt ja videot ovat yhä tärkeämmässä asemassa. Joissakin maissa on otettu käyttöön nuorisoavustajia, jotka toimivat nuorten ja viranomaisten yhdistäjinä etenkin koulutuksen ja sovittelun aloilla. Joissakin maissa taas on perustettu vanhemmista, opiskelijoista ja koululaisista koostuvia sekaryhmiä, jotka työstävät erityisiä ehdotuksia tai strategioita. Muutamassa maassa nuorilla on mahdollisuus tuottaa omia nuorisojulkaisuita, cd-romeja, web-sivuja tai radiolähetyksiä tai he muodostavat osan paikallisen nuorisotiedotuskeskuksen henkilöstöstä.

Nämä ovat kuitenkin poikkeuksia, jotka vahvistavat yleisen säännön: nuoria ei ole integroitu osaksi julkisen nuorisotiedotuksen ja -neuvonnan laadintaa ja täytäntöönpanoa. Useimmissa maissa nuoria ei oteta järjestelmällisesti mukaan mutta he osallistuvat tapauskohtaisesti. Missään maassa ei ole lainsäädäntöä, jossa velvoitettaisiin ottamaan nuoret mukaan nuorisotiedotuksen valmisteluun, laatimiseen ja levittämiseen.

2.4.2 Haasteet ja toimet kansallisella tasolla

Lähes kaikki jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat samaa mieltä siitä, että nuorten pitäisi toimia tiedotuksen suunnittelun ja levittämisen lähteenä. Kaikilla mailla on kuitenkin sama haaste: miten toteuttaa tämä käytännössä. Kuten edellä on mainittu, nuoret eivät muodosta yhtenäistä kokonaisuutta. Nuorilla - mutta myös nuorisotiedotuksen parissa ammatikseen toimivilla - on erilaiset tarpeet, halut ja kyvyt osallistua. On vältettävä tiettyjen nuorisoryhmien tai tiedon tarjoajien asettamista etusijalle tai leimaamista. Kaikki maat vastustavat nuorten pelkästään symbolista osallistumista tiedotukseen samoin kuin sellaista osallistumista, joka rajoittuu nuorten eliittiryhmään ja jossa ei oteta mukaan niitä, joilla taloudellisista, sosiaalisista, kulttuurillisista tai maantieteellisistä syistä on heikommat osallistumismahdollisuudet.

Nuorten osallistumisen nuorisotiedotukseen pitäisi edistää tarjottujen tuotteiden ja palveluiden laatua. Nuorisotiedotuksella ja -neuvonnalla on myös pedagoginen tarkoitus, ja joillakin erityisaloilla tarvitaan tähän koulutettua henkilöstöä (esim. aids, perhesuunnittelu, huumeriippuvuus ja psykologinen neuvonta). Nuorisotiedotuksesta olisi tultava laadukas palvelu, ja sen pitäisi edelleen olla ideologisesti, poliittisesti tai kaupallisesti riippumatonta.

Joissakin ehdokasmaissa on haasteena, että nuoret eivät useinkaan edes yritä hankkia tarvittavia tietoja. Tämä koskee erityisesti ennaltaehkäisevää tietoa monista aiheista, joita ovat esimerkiksi psykologinen apu, huumeet, väkivalta, rikollisuus, aids ja perhesuunnittelu. Muita laiminlyötyjä aloja ovat aktiivinen kansalaisuus, osallistuminen paikallisyhteisöjen toimintaan, lainsäädäntö, nuorten oikeudet, kansainvälinen vaihto, harjoittelupaikat, julkinen politiikka, EU ja Nato. Joissakin ehdokasmaissa on tämän vuoksi kehitetty strategia, jolla vahvistetaan nuorten aktiivista osallistumista tiedonhankintaprosessiin sekä tiedon tuottamiseen ja levittämiseen.

Jotkin jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat kehittäneet erilaisia toimia vastatakseen näihin haasteisiin:

- lisätään taustasta riippumatta nuorten tietoisuutta, jotta he osallistuisivat nuorisotiedotuksen laatimiseen ja levittämiseen eri tasoilla

- kehotetaan nuoria aktivoitumaan nuorisotiedotuksen alalla etenkin tarjoamalla uusia ja parempia mahdollisuuksia osallistua ja parantamalla tietoa siitä, miten tiedotukseen ja mediaan olisi suhtauduttava

- laajennetaan vuorovaikutteisten ja osallistuvien tiedotus- ja levityspalveluiden käyttöä etenkin Internetin ja muiden uusien välineiden avulla

- yhdistetään modernien tieto- ja viestintävälineiden käyttö uusien mekanismien kehittämiseen, jotta nuoret osallistuisivat politiikkaan ja poliittiseen päätöksentekoon

- tarjotaan uusia ja parempia ohjelmia nuorisotiedotuksen kouluttajien kouluttamiseksi

- muutetaan ja nykyaikaistetaan nuorisotiedotuskeskusten rakennetta etenkin ottamalla nuoret mukaan toimintaan

- tehdään perusteellisempi analyysi tekijöistä, jotka estävät nuorten yleisempää osallistumista nuorisotiedotukseen ja -neuvontaan.

2.4.3 Euroopan tasoa koskevat odotukset

Euroopan tasoon liittyvät odotukset kysymyksissä, jotka koskevat nuorten osallistumisen lisäämistä nuorisotiedotuksen laatimiseen ja levittämiseen, ovat vähäiset. Jäsenvaltiot tunnustavat, että suurin osa tähän liittyvästä työstä on tehtävä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla.

Jäsenvaltiot ja ehdokasmaat ovat kuitenkin samaa mieltä siitä, että kokemusten ja hyvien toimintatapojen vaihto alalla toimivien tahojen välillä olisi hyödyllistä ja voisi edistää uusien ajatusten ja toimintatapojen kehittämistä pyrittäessä saamaan nuoret osallistumaan enemmän ja tiiviimmin nuorisotiedotukseen. Tämä koskee etenkin kysymystä siitä, miten voitaisiin parantaa nuorten, nuorisojärjestöjen ja ammattimaisten tiedotuspalveluiden tarjoajien välistä yhteistyötä. Jotkin maat katsovat, että Nuoriso-ohjelmasta olisi annettava rahoitustukea ajatusten ja hyvien toimintatapojen vaihtoon. Jotkin ehdokasmaat ehdottivat, että avoimen koordinointimenetelmän puitteissa määriteltävillä yhteisillä tavoitteilla olisi vahvistettava nuorten ja nuorisojärjestöjen osallistumista tiedotusmateriaalin aktiiviseen kehittämiseen ja etenkin sellaisen, joka on tarkoitettu lisäämään nuorten osallistumista yhteiskunnan toimintaan.

Jotkin jäsenvaltioista haluaisivat saada tukea nuorisotiedotuksen ja -neuvonnan alalla toimivien henkilöiden koulutukseen, jotta saataisiin motivoitua nuoria osallistumaan. Tämä sisältyy suureksi osaksi jo edellä mainittuihin toimenpiteisiin, jotka koskevat tiedottamisen kehittämistä korkealaatuiseksi palveluksi.

Joillakin jäsenvaltiolla taas on lainsäädäntökeskeisempi lähestymistapa, ja ne ehdottavat, että Euroopan tasolla taattaisiin nuorten osallistuminen nuorisotiedottamiseen ja tuettaisiin nuorten pääsyä mukaan muokkaamaan ja tuottamaan nuorisolle suunnattua tiedotusta. Näin ollen nuorten osallistumisesta nuorisotiedotukseen ja -neuvontaan tulisi oikeus, joka voitaisiin lisätä ERYICA:n nuorisotiedotussuositukseen.

Monet jäsenvaltiot kannattavat yhteistyön vahvistamista Euroopan nuorisofoorumin kanssa. Nuorisofoorumin olisi osallistuttava tiedotuksen laatimis- ja levittämisstrategioihin Euroopan tasolla, ja sen olisi edelleen oltava mukana Euroopan nuorisoportaalin kehittämisessä ja päivittämisessä.

Muutamat maat odottivat saavansa tukea nuorille suunnattuihin kansallisen, alueellisen ja paikallisen tason tiedotus- ja koulutustoimiin, joilla pyritään antamaan nuorille mahdollisuus tuottaa tietoa Euroopasta ja levittää sitä ympäristössään.

Jotkin maat totesivat yleisesti, että nuorten ja nuorisojärjestöjen olisi oltava aktiivisemmin mukana tulevia Eurooppa-aiheita koskevan tiedon levittämisessä ja eurooppalaisen identiteetin vahvistamisessa.

2.4.4 Hyvät toimintatavat

Nuorten osallistumisesta nuorisotiedotuksen muokkaamiseen ja levittämiseen voitiin kartoittaa vain harvoja hyviä toimintatapoja. Ne liittyivät enimmäkseen nuorten aktiivisempaan rooliin palautteen antamiseksi jo olemassa olevista tiedotus- ja neuvontapalveluista ja tiedon levittämiseen muille nuorille.

Monet hyvistä toimintatavoista sijoittuvat paikallistasolle, kuten nuorisotiedotuskeskukset, ja jotkin niistä ovat hyvin innovatiivisia. Yhtään hyvää toimintatapaa ei löydetty sen osalta, miten nuoret saataisiin osallistumaan nuorisotiedotuspolitiikan laatimiseen.

Seuraavassa annetaan esimerkkejä hyvistä toimintatavoista:

* Espanjassa Zaragozan nuorisotiedotuskeskus valitsee joka vuosi 52 nuorta (15-26-vuotiasta), joista tehdään tiedotusavustajia. He hoitavat yhtä 52:sta minitiedotuskeskuksesta, jotka sijaitsevat yliopistokeskuksissa, toisen asteen oppilaitoksissa ja nuorisokerhoissa. Tämän ansiosta nuoret voivat osallistua suoraan nuorisotiedotuksen laatimis- ja levittämisprosessiin.

* Suomessa Oulun nuorisotiedotuskeskus "Nappi" on kehittänyt internetpalvelun "NettiNapin", joka on Internetissä toimiva interaktiivinen tiedotuspalvelu ja tarjoaa monenlaista tietoa ja palveluita nuorille. Siihen sisältyy esim. ilmoitustaulu, jonka kautta nuoret voivat vaihtaa tietoja ja osto- ja myynti-ilmoituksia, foorumi, jolla nuoret voivat tuottaa omaa materiaaliaan, sekä tiedotus- ja neuvontapalveluita eri kielillä, joten esimerkiksi nuorilla maahanmuuttajilla on omat palvelusivut Internetissä. Nuoret muokkaavat NettiNappia edelleen tarpeidensa mukaan. Sen testaukseen osallistuu kaksi ryhmää (14-24-vuotiaita nuoria), jotka varmistavat, että palvelusta on käytännön hyötyä nuorille. Ryhmät toimittavat mielipiteensä NettiNapin organisoijille, jotka ottavat ne huomioon ja tekevät tarvittavat muutokset.

* Alankomaissa Rijnwaardenin nuorisotiedotuskeskuksessa (JIP) nuoret osallistuvat tiedottamiseen innovatiivisella tavalla. He tutustuvat johonkin nuorisotiedotukseen liittyvään aiheeseen modernilla tavalla tuottamalla omaa haastatteluohjelmaa, jossa käsitellään eri aloja. Nuoret vastaavat itse aiheen esittelystä, mutta saavat apua sitä tarvitessaan.

* Englannissa käynnistettiin vuonna 2002 "U What?"-hanke, joka on Children's Rights Alliance -järjestön aloite. Se on hyvä esimerkki siitä, miten auttaa nuoria osallistumaan poliittiseen päätöksentekoon esimerkiksi "kääntämällä" hallituksen kuulemis- ja poliittisia asiakirjoja yksinkertaisemmalle kielelle, jotta nuorten on helpompi ymmärtää niitä. Hankkeen johdossa on 12-18-vuotiaiden nuorten muodostama paneeli, joka osallistuu aktiivisesti kaikkiin hanketta koskeviin päätöksiin, myös henkilöstön (hankevastaavien) palkkaamiseen. Hanke on yhteydessä useisiin kansalaisjärjestöihin, joilta saadaan neuvoja ja lisätietoja, ja sen lisäksi pyydetään neuvoja ministeriöiltä ja varmistetaan, että "käännettyjen" asiakirjojen asiasisältö on oikein. Hankkeessa myös neuvotaan nuorille, miten voi osallistua poliittiseen toimintaan ja kampanjointiin. Nyt ollaan kehittämässä sähköpostitse toimitettavaa uutiskirjettä, jonka nuorisopaneeli laatii muita nuoria varten, ja perusteilla on myös verkkosivu.

3. Nuorten kuuleminen kyselyä varten

Jäsenvaltiot ovat kuulleet nuoria eri tavoin valmistellessaan vastauksiaan nuorten osallistumista ja heille tiedottamista koskevaan kyselyyn.

Joissakin maissa kuuleminen on tehty virallisesti osoittamalla kyselylomakkeet nuoria edustaville eri organisaatioille (kansallinen nuorisoneuvosto, alueellinen nuorisoneuvosto, nuorisoparlamentti jne.).

Joissakin taas nuorisoasioista vastaavat viranomaiset perustivat erityisiä kansallisen tason kuulemiselimiä, joihin kokoontui esimerkiksi nuorisojärjestöjen edustajia ja nuoria, jotka eivät ole minkään järjestön jäseniä.

Joissakin tapauksissa kuulemista varten järjestettiin erityistapahtumia (konferensseja, seminaareja, keskustelufoorumeja jne.), joihin kokoontui eri nuorisojärjestöjen edustajia sekä nuoria, jotka eivät ole minkään järjestön jäseniä.

Usein myös perustettiin erityisiä Internet-sivuja, jotta mahdollisimman monet nuoret saisivat tietoa valkoisesta kirjasta ja sen seurannasta. Niiden kautta myös kehotettiin nuoria ja etenkin niitä, jotka eivät ole minkään järjestön jäseniä, esittämään näkemyksiään osallistumista ja tiedottamista koskevasta kyselystä.

Kuulemista ei järjestetty pelkästään nuorten keskuudessa vaan useissa tapauksissa siihen osallistui ministeriöitä, joiden toiminta liittyy nuorisoalaan, nuorisoasioista vastaavia alue- ja paikallishallinnon rakenteita, tutkijoita, asiantuntijoita ja muita nuorisoalalla toimivia (nuorisokeskukset, kunnat, nuorisopalvelut, Nuoriso-ohjelman kansalliset toimistot jne.).

4. Yhteistyö Euroopan tasolla

Avoimessa koordinointimenetelmässä säädetään yhteisten tavoitteiden määrittelystä ja näiden tavoitteiden seurannasta. Tämän vuoksi komission kyselyssä pyydettiin jäsenvaltioita ja ehdokasmaita esittämään odotuksensa ja sanomaan mielipiteensä yhteisistä tavoitteista, joihin voitaisiin pyrkiä.

Kyselyyn saadut vastaukset osoittivat jäsenvaltioiden ja joidenkin ehdokasmaiden yhteiset odotukset. Vastaukset analysoitiin kunkin maan tilanteen perusteella, ja tämän perusteella tehtiin ehdotuksia yhteiseksi tavoitteiksi. Tavoitteissa näkyy jäsenvaltioiden ja ehdokasmaiden halu syventää Euroopan tasolla tehtävää yhteistyötä konkreettisesti.

Yleisesti ottaen kyselyyn vastanneiden maiden ehdottamat yhteiset tavoitteet - vaikka ne onkin esitetty toisinaan eri tavalla - keskittyvät joihinkin tiettyihin pääaiheisiin, joita on käytetty tämän asiakirjan pohjana.

Osallistumisen osalta ehdotetut pääaiheet ovat seuraavat: parannetaan nuorten osallistumista kansalaisena yhteisönsä elämään, edustuksellisen demokratian mekanismeihin sekä koulutusmaailmaan.

Tiedotuksen osalta esitettiin seuraavia seikkoja: nuorten tiedonsaanti, tiedon laadun parantaminen sekä nuorten osallistuminen tiedon tuottamiseen ja levittämiseen.

Ehdotukset ovat yhtenäiset sisällöltään mutteivät niinkään muodoltaan. Suurin ero on ehdotusten yksityiskohtaisuuden tasossa. Jotkin jäsenvaltiot ehdottavat joitakin yleisiä tai toisinaan hyvinkin tarkkoja tavoitteita, kun taas toiset esittävät järjestelmää, jossa on yleisiä tavoitteita ja niillä tarkkoja alatavoitteita ja toisinaan jopa konkreettisia poliittisia toimia. Toisinaan tavoitteiden yhteydessä on esitetty myös ehdotus aikatauluksi niiden täytäntöönpanon seuraamiseksi.

Yhteisiä tavoitteita koskevassa ehdotuksessaan, joka on tulosta kyselystä ja vastausten analysoinnista, komissio on käyttänyt perustana kaikkia saatuja kannanottoja ja pyrkinyt tasapainoon kyselyyn vastanneiden maiden odotusten välillä.