A4-0211/98

Euroopan parlamentin suositus neuvostolle Euroopan yhteistyöstä huumausaineita käsittelevän Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen erityisistunnon (UNGASS) yhteydessä

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan unionin yhteisen toimintaohjelman vahvistamisesta huumeidenvastaista kansainvälistä yhteistyötä koskevaa Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen erityisistuntoa varten (KOM(97)0670 - C4-0113/98),

- ottaa huomioon Maria Agliettan ja 60 muun jäsenen laatiman ehdotuksen suositukseksi neuvostolle jäsenvaltioiden huumelainsäädännön yhdenmukaistamisesta (B4-1238/96),

- ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklan,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 46 artiklan 3 kohdan,

- ottaa huomioon 15. kesäkuuta 1995 antamansa päätöslauselman komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan unionin toimintasuunnitelmasta huumeiden torjumiseksi (1995 - 1999) ((EYVL C 166, 3.7.1995, s. 116.)),

- ottaa huomioon neuvoston Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella hyväksymän yhteisen toiminnan 17 päivältä joulukuuta 1996 Euroopan unionin jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen ja käytäntöjen lähentämisestä huumeiden väärinkäytön torjumiseksi sekä laittoman huumausainekaupan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi ((EYVL L 342, 31.12.1996, s. 6.)),

- ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälisen huumeiden valvontaohjelman yhteydessä (UNDCP) annetun maailman huumetilannetta koskevan raportin,

- ottaa huomioon Europolin huumeyksikön kertomuksen vuodelta 1996,

- ottaa huomioon Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen vuotuisen kertomuksen 1997 Euroopan unionin huumeongelman nykytilasta,

- ottaa huomioon kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietinnön (A4-0359/97),

- ottaa huomioon kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan toisen mietinnön (A4-0211/98);

1. Esittää neuvostolle seuraavat suositukset:

(Suositus 1)

Tunnustaa komission tavoin, että huumepolitiikan tulee perustua siihen perusajatukseen, että huumausaineiden väärinkäyttö ei ole pelkästään henkilökohtaisten valintojen seurausta, vaan johtuu myös sosiaalisista oloista, jotka aiheuttavat tiettyjen yhteiskuntaryhmien syrjäytymistä; korostaa sen vuoksi, että on välttämätöntä kytkeä köyhyyden, työttömyyden ja sosiaalisen eriarvoisuuden torjunta sekä huumausaineiden väärinkäytön että laittomien huumausaineiden tuotannon ongelmaan;

(Suositus 2)

Pitää asiallisina komission viimeaikaisia julkilausumia, joissa se katsoo, että huumausaineiden torjunnassa ei ole kysymys pelkästään varojen myöntämisestä ja että huumausaineiden vastaista toimintaa ei voida toteuttaa ainoastaan poliisi- ja oikeuslaitoksen tasolla;

(Suositus 3)

Pyytää jäsenvaltioita ja neuvostoa esittämään ennen vuotta 2003 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen New Yorkissa pidetyssä erityisistunnossa annetun poliittisen julistuksen ja lujitetusta kansainvälisestä yhteistyöstä annetun sitoumuksen puitteissa uusia toimintasuunnitelmia ja uusia ohjelmia, joilla pyritään vähentämään huumausaineiden kysyntää ja estämään rahanpesua, kokouksessa ilmaistun toivomuksen mukaisesti;

(Suositus 4)

Kehottaa neuvostoa - samoin kuin komissio tiedonannossaan YK:n yleiskokouksen huumausaineita käsittelevästä erityisistunnosta - antamaan selvän etusijan uusien synteettisten huumeiden aiheuttamalle ongelmalle ja puuttumaan huumekaupan yhteydessä esiintyvään järjestäytyneen rikollisuuden uhkaan;

(Suositus 5)

Pyytää jäsenvaltioita vastaamaan haasteeseen, jonka poliittisille toimijoille asettaa synteettisten huumeiden - joiden tuotanto ei edellytä erityisrakenteita ja joihin nykyisen huumausainepolitiikan periaatteet soveltuvat vielä huonommin kuin perinteisiin huumeisiin - yhä kukoistavamman laittoman kaupan hälyttävä, valvomaton ja nykyisellään hallitsematon leviäminen;

(Suositus 6)

Katsoo, että huumeongelmaan liittyvien lähestymistapojen erilaisuus haittaa nykyään huumelainsäädäntöjen ja huumeiden torjumiseen liittyvien käytäntöjen yhdenmukaistamista, ja kehottaa tästä syystä neuvostoa suuntaamaan eurooppalaista huumausainepolitiikkaa, sekä kotimaista että kansainvälistä, ensisijaisesti Euroopan unionin toimielinten, jäsenvaltioiden, alueiden ja kaupunkien välisen yhteistyön todelliseen lujittamiseen ja parantamiseen;

(Suositus 7)

Kehottaa jäsenvaltioita keskittymään entistä enemmän huumausaineiden väärinkäytön sosiaalisiin näkökohtiin ja ongelmiin sekä asettamaan komission tavoin etusijalle kysynnän vähentämiseksi tarkoitetut toimintalinjat ja terveydelle aiheutuvien vaarojen vähentämisen;

(Suositus 8)

Pyytää neuvostoa ja UNDCP:tä tunnustamaan, että huumausaineiden, erityisesti heroiinin, hintojen lasku ja tarjonnan lisääntyminen edellyttävät herkeämätöntä toimintaa näillä huumausaineilla käytävän kaupan lopettamiseksi, ja painottaa tarvetta huolehtia riittävästä opetuksesta, hoidosta ja kuntoutuksesta;

(Suositus 9)

Kehottaa jäsenvaltioita tehostamaan kokemusten ja tiedon vaihtoa ennen kaikkea sosiaalisissa kysymyksissä ja terveyden alalla kansainvälisellä, kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla ja kiinnittämään tällöin erityistä huomiota sosiaaliseen osallistumiseen, sosiaaliseen kumppanuuteen ja haavoittuville ryhmille, kuten nuoriin, huumeiden väärinkäyttäjiin ja entisiin väärinkäyttäjiin, kohdistettuihin toimiin;

(Suositus 10)

Kehottaa jäsenvaltioita edistämään vertailukelpoisten tilastokriteerien käyttöönottoa huumausainekysymyksissä sekä lisäämään tieteellistä yhteistyötä huumeiden väärinkäytön biologisista, lääketieteellisistä ja sosiaalis-taloudellisista seurauksista sekä sen vaikutuksista ihmisten terveyteen ja odotettuun elinikään;

(Suositus 11)

Kehottaa jäsenvaltioita tunnustamaan epäsuhdan, joka vallitsee ongelmia aiheuttavaa huumausaineiden käyttöä koskevan lainsäädännön sisällön ja lakien soveltamisen ja toimeenpanon välillä; pyytää tämän vuoksi selvittämään, onko tämä epäsuhta huumausaineita koskevien ratifioitujen yleissopimusten mukainen;

(Suositus 12)

Pyytää jäsenvaltioita yhdenmukaisesti komission huumausaineita käsittelevää YK:n yleiskokousta koskevan tiedonannon kanssa tunnustamaan, että on tärkeää pitää tasapainossa idealistinen näkökanta huumeettomasta yhteiskunnasta ja käytännönläheisten aloitteiden myönteiset vaikutukset;

(Suositus 13)

Katsoo, että kansalliset hankkeet sekä kaupunki- ja aluehankkeet terveysvahinkojen vähentämiseksi, huumeiden kysynnän vähentämiseksi, huumeista riippuvaisten henkilöiden hoitamiseksi ja kuntouttamiseksi sekä rikosten ehkäisemiseksi ja eri huumausaineiden terveydelle haitallisten vaikutusten tutkimiseksi olisi pohjustettava huolellisesti, jotta tiedetään, voivatko ne tuoda uusia menetelmiä huumeisiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi;

(Suositus 14)

Katsoo kehitysmaiden osalta, että on tärkeää löytää uusia menetelmiä huumeisiin liittyvien ongelmien vähentämiseksi, mukaan lukien paikallisten yhteisöjen osallistuminen huumeiden käytön ja huumekasvituotannon vähentämiseksi tehtävien aloitteiden suunnitteluun;

(Suositus 15)

Katsoo, että huumeidentorjunnan uusien menetelmien kehittely on annettava vankan tieteellisen koulutuksen saaneiden henkilöiden tehtäväksi, ja ne on arvioitava tieteellisesti;

(Suositus 16)

Pyytää neuvostoa huumausaineiden väärinkäytön torjumista koskevan yhteisön toimintaohjelman mukaisesti ja kansalliset toimintalinjat ja määräykset huomioon ottaen sallimaan paikallisten ja alueellisten viranomaisten kehittää oman hallintonsa tasolla vahinkojen ja kysynnän vähentämiseen tähtääviä aloitteita;

(Suositus 17)

Kehottaa jäsenvaltioita tekemään kaikkensa sen varmistamiseksi, että oikeutta saada asianmukaista lääketieteellistä hoitoa, huolenpitoa, hoitoonohjausta ja kuntoutusta sovelletaan erotuksetta myös huumeista riippuvaisiin; tämänkaltaiset toimenpiteet, jotka olisi toteutettava yhteistyönä terveydenhoidon ja sosiaalihuollon ammattilaisten välillä, on alistettava lääketieteellisen koulutuksen saaneiden henkilöiden valvonnan alaisiksi ja niiden tarkoituksena on oltava huumeista riippuvaisen henkilön parantaminen huumeriippuvuudesta;

(Suositus 18)

Kehottaa neuvostoa asettamaan käyttöön lisää määrärahoja huumeiden kysynnän ehkäisemiseen, erityisesti nuorille, perheille ja ryhmille, joita huumeriippuvuuden ongelma eniten koskettaa, suunnattuun tiedotukseen ja asennekasvatukseen; vahinkojen vähentämistoimista sekä huumeista riippuvaisten terveydenhuolto- ja hoitomahdollisuuksien parantamisesta ja hoitoyhteisöjen kehittämisestä tulisi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen mukaisesti päättää kussakin jäsenvaltiossa;

(Suositus 19)

Kehottaa jäsenvaltioita osoittamaan lisää varoja huumeista riippuvaisille tarkoitetuille vieroitus-, kuntoutus- ja muille hoitolaitoksille, joissa heitä autetaan eroon huumeriippuvuudesta;

(Suositus 20)

Kehottaa neuvostoa teettämään jäsenvaltioissa riippumattoman, tieteellisen, puolueettoman ja huolellisen arvioinnin YK:n huumausaineita koskevista yleissopimuksista kyseisten yleissopimusten ajan tasalle saattamiseksi ja täydentämiseksi, jotta voitaisiin ottaa huomioon uusien synteettisten huumeiden nopeasti kehittyvä ja muuttuva luonne;

(Suositus 21)

Kehottaa Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskusta esittämään indikaattoreita, joiden perusteella tällainen arviointi voidaan suorittaa, ja pyytää jäsenvaltioilta yhteistyötä tämänkaltaisen yhtenäisen tietokannan laatimisessa;

(Suositus 22)

Pyytää jäsenvaltioita tukemaan komission suunnitelmaa ehdottaa toimenpiteitä, joilla parannetaan paitsi jäsenvaltioiden kesken vertailukelpoisia tilastoja ja arviointeja myös tiedonvaihtoa eri jäsenvaltioissa nykyisin sovellettavista tehokkaimmista käytännöistä;

(Suositus 23)

Panee merkille Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen erittäin merkittävät toimet kysynnän vähentämisessä ja valvonnassa ja korostaa sen tähden paikkansapitävien ja vertailukelpoisten tilastojen tarpeellisuutta sekä tarvetta arvioida jäsenvaltioiden huumeidentorjuntaohjelmia; katsoo, että Euroopan parlamentille ja neuvostolle olisi annettava tieto tuloksista; kehottaa Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskusta lisäämään tutkimusta tarjonnan valvonnan ja vähentämisen aloilla;

(Suositus 24)

Kehottaa neuvostoa vahvistamaan ja lujittamaan sitoumustaan vuosina 1961, 1971 ja 1988 tehtyihin YK:n yleissopimuksiin ja pyytää, että neuvosto antaisi Yhdistyneiden kansakuntien jäsenille poliittisen sysäyksen huumausaineiden ja järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen toiminnan sekä synteettisten huumeiden aiheuttamien uusien uhkien asettamiseksi keskeiselle sijalle asiaa koskevassa kansainvälisessä keskustelussa ja niiden ottamiseksi olennaiseksi osaksi avainalojen politiikkaa;

(Suositus 25)

Kehottaa Euroopan unionia koordinoimaan paremmin huumausaineiden torjuntaan liittyvät toimensa asianomaisten YK:n organisaatioiden kanssa;

(Suositus 26)

Kehottaa neuvostoa harkitsemaan mahdollisuutta ottaa Keski-Euroopan maat ja Kypros mukaan REITOX-verkostoon (huumausaineita ja niiden väärinkäyttöä koskeva eurooppalainen tietoverkko);

(Suositus 27)

Pyytää Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskusta ehdottamaan jäsenvaltioille yhteisten menetelmien ja indikaattoreiden käyttöönottamista sekä huumausaineiden kysynnän että niiden tarjonnan osalta;

(Suositus 28)

Toteaa huumekauppaan liittyen, että on tärkeää tehdä rahanpesusta rangaistava rikos, sillä kuten komissio on todennut, mitä enemmän sanktioita on käytettävissä, sitä helpompi on jäljittää rikollisista lähteistä peräisin oleva raha ja luoda tarvittava kansainvälinen yhteistyö;

2. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän suosituksen neuvostolle ja tiedoksi komissiolle ja jäsenvaltioiden hallituksille.