On kiireellisesti pyrittävä varmistamaan, että näiden järjestelmien organisointia koskevat säännöt eivät estä työntekijöiden liikkuvuutta vähentämällä liikkuvuutta harjoittavan työntekijän mahdollisuuksia hankkia riittävät eläkeoikeudet työuran loppuun mennessä ja heikentämällä työmarkkinoiden joustavuutta ja tehokkuutta. Vaikka monet syyt vaikuttavatkin siihen, vaihtaako henkilö työpaikkaa, on selvää, että jos tällainen henkilö voi menettää merkittävän osan lisäeläkeoikeuksistaan, kyseessä on varteenotettava tekijä, joka jarruttaa halukkuutta työpaikan vaihtoon.

Työntekijöiden liikkuvuus sekä jäsenvaltioiden sisällä että niiden välillä on välttämätöntä Euroopan työmarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle, ja se on olennainen osa Lissabonin strategian kunnianhimoisia tavoitteita, joilla pyritään vahvistamaan työllisyyttä ja talouskasvua. Jäsenvaltioiden välisen liikkuvuuden lisäksi olisi siis parannettava myös valtion sisäistä liikkuvuutta työpaikasta toiseen. Jotkin lisäeläkejärjestelmiä koskevat säännöt, erityisesti oikeuksien hankkimista koskevat, haittaavat sisäistä liikkuvuutta. Tämä estää esimerkiksi toisesta jäsenvaltiosta tulevien yritysten kehittämistä ammattitaitoisen työvoiman rekrytointivaikeuksien vuoksi (työvoima pysyy vanhassa yrityksessään lisäeläkejärjestelmiä koskevien sääntöjen vuoksi). Tällä direktiivillä pyritään lähentämään asiaa koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä Euroopan työmarkkinoiden kilpailuedellytysten parantamiseksi.

Ehdotuksen oikeusperustat ovat perustamissopimuksen 42 ja 94 artikla. Perustamissopimuksen 42 artikla oli jo direktiivin 1998/49/EY oikeusperustana. Perustamissopimuksen 94 artikla on asianmukainen, koska lisäeläkeoikeuksien siirrettävyyttä on mahdotonta todella parantaa ellei paranneta yleisesti ammatillista liikkuvuutta, myös jäsenvaltioiden sisällä. Lisäksi yleinen ammatillisen liikkuvuuden parantaminen on välttämätöntä sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle, joka perustuu työvoiman joustavuuteen ja jota eivät estä lisäeläkejärjestelmien tietyt säännöt, kuten ne, jotka joissakin tapauksissa velvoittavat työntekijän pysymään saman työnantajan palveluksessa huomattavan pitkään ennen eläkeoikeuksien saamista.

Tämänhetkisen tilanteen ja eläkejärjestelmien tulevan Euroopan tasoisen kehityksen vuoksi on välttämätöntä antaa yhteisön säädös: unionilla on ollut vuodesta 2003 lähtien käytössään oikeudelliset puitteet, jotka suosivat lisäeläkejärjestelmien rajatylittävää hallintoa, ja lisäeläkejärjestelmät tulevat kehittymään merkittävästi, kuten sosiaalisen suojelun komitean yhdessä komission kanssa toteuttamassa hiljattaisessa tutkimuksessa lisäeläkejärjestelmien tulevaisuudesta todettiin. On siis aika luoda yhteiset puitteet.

Säädöstyypin valinta ja sen täytäntöönpanoa koskevat säännöt ovat suhteellisuusperiaatteen mukaiset: valittu säädös on direktiivi eikä asetus, jotta otettaisiin huomioon lisäeläkejärjestelmien erilainen organisointi jäsenvaltiossa; samalla kuitenkin luodaan yleiset puitteet, joissa vahvistetaan jäsenvaltioille tavoitteet säätämättä yksityiskohtaisesti toimenpiteistä, joilla ne on saavutettava.

Ehdotetut säännökset on mitoitettu välttämättömien vähimmäisvaatimusten mukaisesti ottaen huomioon – vaikutustenarvioinnin perusteella – mahdolliset vaikutukset nykyisiin kansallisiin järjestelmiin; lisäksi direktiivin joidenkin säännösten täytäntöönpanolle on annettu huomattavan pitkä määräaika.