FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 3.9.2004 
KOM(2004) 581 lopullinen 
  
KOMISSION TIEDONANTO 
NEUVOSTOLLE JA EUROOP AN PARLAMENTILLE 
Talouspolitiikan ohjausjärjestelmän vahvist aminen ja vakaus- ja kasvusopimuksen 
täytäntöönpanon selkeyttäminen 
 
FI 2   FI 1. T ALOUSPOLITIIKAN OHJAUKSEN PARANTA MINEN JA JULKISEN TALOUDEN 
TERVEHDYTTÄMINEN  
Eurooppa-neuvosto antoi 18. kesäkuuta 2004 julkilausuman vakaus- ja kasvusopimuksesta. 
Julkilausumassa todetaan, että kasvupotentiaalin  lisääminen ja julk isen talouden terveen 
rahoitusaseman varmistaminen ovat unionin ja jä senvaltioiden talous- ja finanssipolitiikan 
kaksi peruspilaria. Tämän komission tiedona nnon virikkeenä on ollut Eurooppa-neuvoston 
toteamus, jonka mukaan jäsenvaltiot odottavat ko missiolta ehdotuksia si itä, miten vakaus- ja 
kasvusopimusta voitaisiin vahv istaa ja sen täytäntöönpanoa  selkeyttää. Tiedonannossa 
kehitellään 24. kesäkuuta 2004 annetussa tiedon annossa ”Julkinen talous EMUssa – 2004” 
esitettyjä ajatuksia ja luonnoste llaan EU:n finanssipoliittisen säännöstön tulevaa sisältöä ja 
soveltamista koskevia ehdotuksia.  
On jatkettava tehokkaaksi osoittautunutta julk isen talouden kurinalaisuuden valvontaa ja 
huolehdittava siitä, että kuria noudatetaan tiukasti. Perustami ssopimuksen määräykset muun 
muassa julkisen talouden alijäämää ja julkista velkaa koskevista viitearvoista (3 ja 60 prosenttia suhteessa BKT:hen) muodostavat ed elleen finanssipoliitti sen säännöstön vahvan 
perustan. Liiallisia alijäämiä on pyrittävä vält tämään. Jos liiallinen alijäämä kuitenkin syntyy, 
tilanne on korjattava nop easti, jotta voidaan turvata hintoj en vakaus ja ju lkisen talouden 
kestävyys. Finanssipoliittista säännöstöä o lisi sovellettava tasa puolisesti kaikkiin 
jäsenvaltioihin. EU:ssa on kuitenkin nyt 25 jäsenva ltiota, ja niiden talousjärjestelmät ovat 
varsin erilaisia. EU:n kansan talouksien erojen huomioon otta miseksi tarvittaisiin EMUsta 
viiden viime vuoden aikana saatujen kokemust en perusteella nykyistä kattavampi säännöstö, 
jossa pannaan enemmän painoa sääntöjen talous poliittisille perustelu ille. Tavoitteena onkin 
parantaa nykyisen säännöstön talous teoreettista perustaa ja näin  lisätä sen uskottavuutta ja 
tehostaa sen soveltamista. Tarkoitus ei ole sen enempää kiristää ku in lieventääkään nykyisiä 
sääntöjä vaan lisätä niiden tehoa. 
Tässä tiedonannossa tarkastellaan aluksi sitä , miten finanssipoliitti sen säännöstön – ja 
erityisesti vakaus- ja kasvusopimu ksen – avulla voitaisiin korjat a havaitut puutteet niin, että 
suosituksissa painotettaisiin nykyistä voimakkaam min talouskehitystä ja julkisen talouden 
kestävyyden varmistamista .  
Sen jälkeen pohditaan, miten EU:n talouspoli tiikan ohjausjärjestelmän välineet voitaisiin 
yhdistää tiiviimmin niin, että tehostettaisiin finanssipolitiikan vaikut usta talouskasvuun ja 
edistettäisiin Lissabonin st rategian toteuttamista . Lopuksi tiedonannossa ehdotetaan 
mahdollisia parannuksia säännöstön täytäntöönpanoon .  
Uuden toimintamallin kehittämisessä kom issio ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen 
tuomioistuimen 13. heinäkuuta 2004 antaman tuomion1, jossa selkeytetään komission ja 
neuvoston välistä tehtävänjakoa EU:n fina nssipoliittisen säännös tön soveltamisessa. 
Tuomiossa myös vahvistetaan sääntöihin perustuva n järjestelmän olevan paras tae siitä, että 
sitoumuksia noudatetaan ja että kaikkia jäsenvaltioita kohdellaan tasavertaisesti. 
                                                 
1 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio asiassa C-27/04, Euroopan yhteisöjen komissio v. 
Euroopan unionin neuvosto. 
 
FI 3   FI 2. V AKAUS - JA KASVUSOPIMUKSEN PAINOTUSTEN TARKISTAMINEN  
Vakaus- ja kasvusopimuksen soveltamisesta vi iden viime vuoden aikana saadut kokemukset 
ovat osoittaneet selvästi, että sen merkitys fi nanssipolitiikan koordinoi nnissa on keskeinen. 
Vakaus- ja kasvusopimus on edistänyt talousol ojen vakautta. Tämä käy ilmi muun muassa 
äskettäisen taantuman aikaisesta julkisen tal ouden kehityksestä, sillä se oli suotuisampaa kuin 
aiempina laskukausina, joiden aikana jäse nvaltioiden julkisen talouden rahoitusasema 
heikkeni monesti paljon vakavammin. Viim e vuosina vakaus- ja kasvusopimuksen 
soveltamiseen liittyvät jännitteet ovat kuitenkin  jatkuvasti kasvaneet, mikä on kalvanut 
sopimuksen uskottavuutta ja sopimuspuolten sitout umista siihen ja aiheuttanut epävarmuutta 
toimielimissä. Sitä paitsi järjestelmän soveltami sesta saadut kokemukset ovat osoittaneet, että 
siinä on edelleen parantamisen varaa. 
Komissio tarkasteli kesäkuussa 2004 antamassaan  tiedonannossa useita keinoja vakaus- ja 
kasvusopimuksen vahvistamiseksi : i) korostetaan velkaan liitty viä näkökohtia ja julkisen 
talouden kestävyyttä julkisen talouden rahoi tusaseman valvonnassa; ii ) otetaan laajemmin 
huomioon jäsenvaltiokohtaiset olosuh teet määriteltäessä keskipitkän  aikavälin tavoitteita pitää 
julkisen talouden rahoitusasema lähellä tasapai noa tai ylijäämäisenä; iii) otetaan huomioon 
taloudelliset olot ja kehitysnä kymät liiallisia alijäämiä koskeva ssa menettelyssä; iv) korjataan 
julkisen talouden kehityksessä ilme nevät ongelmat mahdollisimman varhain.  
Järjestelmän lujittamiseksi ja selkeyttämiseksi olisi välttämätöntä tasapainottaa toisaalta 
pyrkimys lisätä harkinnanvaraisuutta finanssi politiikan valvonnassa ja koordinoinnissa ja 
toisaalta tarve pitää vakaus- ja kasvusopimuks en säännöstö yksinkertaisena ja läpinäkyvänä. 
Sopimusta on sovellettava tasapuolisesti ja johd onmukaisesti kaikkiin jäsenvaltioihin, ja sen 
on oltava myös EU:n kansalaisten ymmärre ttävissä. Tässä yhteydessä nimellisankkureista 
kaksi – alijäämän viitearvo (3 % suhteessa BKT:hen) ja julkisen velan viitearvo (60 % suhteessa BKT:hen) – on osoittautunut hyödyllisiksi, ja ne ovatkin edelleen monenvälisen 
valvonnan keskeiset välineet.  
Vahvistetussa vakaus- ja kasvusopimuksessa  voitaisiin määritellä finanssipolitiikan 
valvonnan periaatteet ja yleise t arviointiperusteet politiikan  koordinointia varten. Lisäksi 
talouspolitiikan analyysi a varten voitaisiin kehittää erityisvälineitä, joiden avulla voitaisiin 
arvioida finanssipolitiikan valvonnan toteutta mista. Nämä voitaisiin esittää tarkistettuun 
vakaus- ja kasvusopimukseen liitettävissä  toimintasäännöissä, jotka tukisivat 
johdonmukaisuutta sopimuksen soveltamise ssa. Sopimukseen teht ävien keskeisten 
tarkistusten sisältöä vo idaan kuvailla seuraavasti: 
i) Korostetaan julkisen velan merkit ystä ja julkisen talouden kestävyyttä 
finanssipolitiikan valvonnassa. Julkisen talouden kestävyyden korostaminen 
edellyttää sekä ajankohtaisten velkakehitysnäkymien että keskipitkän ja pitkän aikavälin kehitykseen vaikuttavien sei kkojen entistä tiiviimpää seurantaa. On 
kuitenkin syytä korostaa, että vaikka velk akehitystä painotettaisiin entistä enemmän, 
myös alijäämän kehitystä on edelleen seurattava tiiviisti.  
 Julkisen velan merkityksen ja julkisen  talouden kestävyyden korostaminen antaa 
aiheen kolmelle vakaus- ja kasvusopimuks en tarkistamista koskevalle ehdotukselle: 
olisi laadittava kullekin jäsenvaltiolle omat  keskipitkän aikavälin  finanssipoliittiset 
tavoitteet (ks. jäljempänä kohta ii), olis imääriteltävä, kuinka perustamissopimuksen 
velkakriteeriäkäytännössä sovelletaan ja olisi määriteltävä li iallisia alijäämiä 
koskevan menettelyn edellyttämä sopeutu ssuunnitelma siten, että otetaan huomioon 
 
FI 4   FI muun muassa julkisen ta louden kestävyyteen kohdistuv ien uhkien vakavuus (ks. 
jäljempänä kohta iii). 
 Velkakriteerin osalta vakaus- ja kasvusopi muksessa voitaisiin selkeyttää perusteita, 
joiden mukaisesti arvioidaan, kuinka hyvi n perustamissopimuksen määräys velan 
pienentämisestä ”riittävän nopeasti” on toteutunut. Kun määritellään velan 
pienentämisen vähimmäisvauhtia, on va rmistettava, että velkasuhde pysyy 
kohtuuden rajoissa, jotta voitaisiin varautua  tilanteeseen, jossa väestön ikääntymisen 
vaikutuksetovat suurimmillaan, ja ta rkasteltava nykyistä velkatasoa ja 
kasvupotentiaalia jäsenvaltiokohtaisesti. Tarkastelua olisi ehkä täydennettävä 
arvioimalla ikääntymiseen ja vastuusitoumuksiin liittyviä lisätekijöitä. 
 Olisi tärkeää määritellä ”velan pienentämi sen riittävä nopeus”, joka mahdollistaisi 
järkevän velkasuhteen saavuttamisen kohtuul lisen ajan kuluessa. Vuosiarvioinnissa 
velan kehitys voidaan suhteuttaa tähän viit enopeuteen. Tällöin on kuitenkin otettava 
huomioon jäsenvaltiokohtainen talouskasvu. Käytännössä tä mä tarkoittaa, että jos 
kasvupotentiaalista jäädään jälkeen, hitaam pi velan pienentäminen on sopusoinnussa 
järjestelmän vaatimusten kanssa. Jos kasvupotentiaali ylitetään, tilanne on 
päinvastainen.  
 Liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn s oveltamisen yhteydessä tarvitaan enemmän 
tietoa julkisen talouden pitkäaikaiseen kest ävyyteen vaikuttavista tekijöistä, kuten 
eläkevastuista ja muista vastuusitoumuksista sekä varoista. Lisäämällä näiden kehitystekijöiden tuntemusta helpotetaan ni iden sisällyttämistä finanssipoliittiseen 
järjestelmään. Lisäksi finanssipolitiikan kehitystä voidaan kuva ta tarkemmin, jos 
velka- ja alijäämälukujen keskinäisen ri stiriitaisuuden syyt  tunnetaan paremmin. 
ii) Otetaan huomioon jäsenvaltiokohtaiset  olosuhteet määriteltäessä keskipitkän 
aikavälin tavoitetta pitää ju lkisen talouden rahoitusasema lähellä tasapainoa tai 
ylijäämäisenä.  Perustamissopimuksen määräyksiä täydentävillä keskipitkän 
aikavälin tavoitteilla on kaksi keskeist ä päämäärää. Ensinnäkin niillä pyritään 
luomaan riittävästi liikku mavaraa julkisen talouden alijäämälle, jotta kolmen 
prosentin viitearvon ylittäminen pystyttäisii n välttämään hitaan talouskasvun aikana 
joutumatta kuitenkaan turvautumaan myöt äsykliseen finanssipolitiikkaan. Toiseksi 
keskipitkän aikavälin tavoitteita noudatta malla voidaan pienentää julkisen velan 
suhdetta BKT:hen ja samalla valmistautua vaikutuksiin, joita väestön ikääntymisellä 
on julkiseen talouteen. Vakaus- ja kasvus opimuksessa on jätetty avoimeksi, miten 
keskipitkän aikavälin tavoite julkisen tal ouden rahoitusaseman pitämiseksi ”lähellä 
tasapainoa tai ylijäämäisenä” olisi toteutettava. Käytännössä useimmilta jäsenvaltioilta edelly tetään, että suhdannekorjattu julk isen talouden rahoitusasema on 
tasapainossa vuosittain koko suhdannekierron ajan. Kansantalouksien erilaisuuden 
vuoksi 25:n jäsenvaltion unionissa ei liene tarkoituksenmukais ta tai talous poliittisesti 
suotavaa, että kaikille jäsenvaltioille asetettaisiin yhdenmukaiset tavoitteet.  
 Keskipitkän aikavälin tavoite, jonka avu lla on tarkoitus välttää viitearvon ylittäviä 
alijäämiä, voisi perustua tarkasteluhetken  velkatasoon siten, et tä samalla otetaan 
huomioon keskipitkän ja pitkän aikavälin velkakehitys. Käytännössä keskipitkän 
aikavälin tavoite olisi sitä tiukempi (lähellä  nollaa tai ylijäämäinen), mitä korkeampi 
velkataso on. Normaaliolosuhteissa rahoitu saseman kolmen prosentin viitearvoa ei 
saisi ylittää. Hitaan tal ouskasvun aikana viitearvon ylittämisen vaara kuitenkin 
kasvaisi maissa, joissa pientä alijäämää syntyy. 
 
FI 5   FI  Arvioitaessa poikkeamaa keskipitkän aikavälin tavoitteesta tai sen saavuttamiseen 
tähtäävästä sopeutussuunnite lmasta voitaisiin ottaa huomi oon myös muita tekijöitä, 
kuten potentiaalinen talouskasvu, infl aatio, väestön ikääntymisestä johtuvat 
vastuusitoumukset, rakenneuudist usten vaikutukset ja nettoin vestointien lisätarve.  
 Lopuksi on syytä korostaa, että talouspolii ttisesti osuva tavoitt eiden määritelmä on 
väistämättä monimutkainen. Tämä on otet tava tarkkaan huomioon, kun laaditaan 
suuntaviivoja keskipitkän ai kavälin tavoitteita ja niihin liittyvien poikkeamien 
arviointia varten.  
iii) Otetaan taloudelliset olot ja kehi tysnäkymät huomioon liiallisia alijäämiä 
koskevassa menettelyssä. Tämä koskee lähinnä kahta menettelyn kohtaa:  
 – Sovelletaan ns. poikkeuksellisia olosuht eita koskevaa lausek etta pitkäaikaisiin 
hitaan kasvun kausiin.  Hitaan, mutta kuitenkin positiivisen talouskasvun ongelmia 
ei ole täysin otettu huomioon EU:n nykyise ssä finanssipoliittises sa järjestelmässä. 
Tilannetta voidaan parantaa tarkistamalla  sopeutussuunnitelmaa, kun jäsenvaltion 
alijäämä ylittää kolmen prosentin viitearvon (ks. jäljempänä), ja/tai muuttamalla 
poikkeuksellisia olosuhteita koskevan lausekkeen määrittelyä. Nykyisessä 
järjestelmässä pitkäaikainen hitaan kas vun kausi, joka johtaa kumulatiivisesti 
tuotannon merkittävään supistumiseen ja alijäämän kolmen prosentin viitearvon ylittymiseen, ei oikeuta poikkeukselli sia olosuhteita koskevan lausekkeen 
soveltamiseen siten, että jäsenvaltio vä lttäisi liiallisen alijäämän tilanteeseen 
joutumisen.  
 Perustamissopimuksessa määrätään muutamista poikkeuksista yleiseen 
periaatteeseen, jonka mukaan jäsenvaltion julkisen talouden alijäämä tai velka on 
katsottava liialliseksi, jos ne ylittävät viitearvot. Poikkeuksen saaminen edellyttää 
usean ehdon täyttymistä (viitearvon ylittämi nen on poikkeuksellista ja väliaikaista, ja 
alijäämä tai velka pysyy lähellä viitear voa). Asetuksessa (EY) N:o 1467/97 
täsmennetään näitä määräyksiä alijäämän os alta asettamalla varsin tiukat rajoitukset 
poikkeuksellisia olosuhteita kos kevan lausekkeen soveltamis elle. Aivan erityisesti on 
huomattava, että asetuksessa rajoitetaan mahdollisuutta vedota poikkeuksellisiin olosuhteisiin vain tilant eissa, joissa kasvu on ne gatiivista. Jollei BKT:n 
pieneneminen ole huomattavaa (– 2 %), jäse nvaltioiden on esitettä vä lisätodisteita. 
Sellaisia kausia ajatelle n, joina kasvu on tosin positiivista, mutta pitkään hyvin 
heikkoa, ja tämä kehitys on ollut odotta matonta, mahdollisia parannuksia olisivat 
esimerkiksi vakavan taloudellisen taan tuman määritelmän täsmentäminen ja 
ilmaisujen ”taantuman jyrkkyys” ja ”tuot annonmenetys suhteessa aikaisempaan 
kehitykseen” selventäminen. Ka hta muuta ehtoa (väliaikaisu us ja pysyminen lähellä 
viitearvoa) sovellettaisiin edelleen sellaisinaan. 
 Talouskasvun pitkäaikaiseen hidastumis een voitaisiin reagoida laajentamalla 
poikkeuksellisten olosuhteiden määritelm ää tai tarkistamalla sopeutussuunnitelmaa. 
Suurin ero näiden kahden va ihtoehdon välillä on se , että edellisessä tapauksessa ei 
aloitettaisi liiallista alij äämää koskevaa menettelyä, vaikka jäsenvaltio ylittäisi 
kolmen prosentin viitearvon. Tällöin se ei myöskään joutuisi tehostettuun 
valvontaan. Tämän vaihtoehdon haittana on se, että menetetään  oikea-aikaisesta 
valvonnasta saatava hyöty. Siksi poikkeuks ellisten olosuhteiden määritelmän 
muuttamista ja sopeutussuunnitelmaan te htäviä muutoksia o lisi tarkasteltava 
yhtaikaa. 
 
FI 6   FI  – Otetaan huomioon jäsenvaltiokohta iset näkökohdat liiallisen alijäämän 
korjaamisessa (sopeutussuunnitelmassa).  Nykyisten sääntöjen mukaan 
jäsenvaltion, jonka alijäämä ylittää kolme n prosentin rajan suhteessa BKT:hen, on 
korjattava tilanne liia llisen alijäämän tote amista seuraavan vuoden aikana, paitsi jos 
on olemassa asiaan vaikuttavia erityisiä seikkoja (asetus 1467/ 97, 3 artiklan 4 kohta). 
Asetuksessa säädetään myös määräajo ista muun muassa tehokkaiden toimien 
toteuttamiselle (neljä kuukautta menett elyn aloittamisesta) ja seuraamuksille, jos 
jäsenvaltio ei noudata neuvoston päät öksiä (kymmenen kuukautta menettelyn 
aloittamisesta). 
 Jos kaikkiin jäsenvaltioihin sovellet aan yhdenmukaisesti liiallisen alijäämän 
korjaamista koskevia määräaikoja, ei voida tehdä eroa jäsenvalti oiden välillä niiden 
suhdannekehityksen ja velkaantumisasteen erilaisuuden perusteella. Tämä saattaa 
johtaa vääriin talouspoliittisiin suosituksii n, jos esimerkiksi vaaditaan liian ankaria 
myötäsyklisiä sopeuttamistoimia tai luod aan kannustimia kertaluonteisten toimien 
toteuttamiselle määräajoissa pysymiseksi. 
 Jotta kolmen prosentin viitearvon ylittän eelle jäsenvaltiolle voitaisiin laatia 
asianmukainen sopeutussuunnitelma, vakaus - ja kasvusopimuksessa olisi otettava 
paremmin huomioon sen taloudelliset olosuht eet ja talouden perust ekijät. Liiallista 
alijäämää koskeva menettely aloitettaisiin ed elleen, jos jäsenvaltio ylittää viitearvon, 
ja sen odotettaisiin edelleen  korjaavan tilanteen nopeasti . Sopeutusaikataulu voisi 
kuitenkin vaihdella maan taloudellisen tila nteen ja velkatason mukaan. Tilannetta 
arvioitaessa olisi otettava huomioon liiallise n ylijäämän syyt ja harjoitetun politiikan 
soveltuvuus. Perustamissopimuksessa anne ttujen sääntöjen puitteissa voitaisiin 
käytännössä kokeilla erilaisia lähestymis tapoja. Yksi mahdollisuus olisi pitää 
”toteamista seuraavaa vuotta” edelleen pääsääntöisenä määräaikana alijäämän 
korjaamiselle, mutta antaa jäsenvaltioille mahdollisuus pitempiaikaisen sopeutussuunnitelman toteuttamiseen määrittelemällä vakaus- ja kasvusopimuksen poikkeuksellisia olosuhteita koskeva lauseke uudelleen. Toinen mahdollisuus olisi nostaa jäsenvaltiokohtaiset määräajat pääs äännöksi. Kaikissa tapauksissa olisi 
tärkeää asettaa takaraja liiallisen alij äämän korjaamiselle, eikä vääränlaiselle 
politiikalle tulisi myöntää poikkeusta. 
 Lisäksi olisi pohdittava valvonnalle asetettu jen määräaikojen tarkistamista niin, että 
ne sopisivat paremmin yhteen  kansallisten budjettimenettelyjen kanssa. Vakaus- ja 
lähentymisohjelmien arvioinnin olisi o ltava ratkaiseva osa finanssipolitiikan 
kehityksen ja toimenpiteiden arviointia. Samalla kun pidetään kiinni periaatteesta, 
jonka mukaan liiallisesta alijäämästä j ohtuvan menettelyn kohteena olevia maita 
valvotaan tavallista tarkemmin, lie nee syytä korostaa sopeutusohjelmien 
vuosiarviointeja. Näin voitaisiin yksinkertaistaa nykyisiä menettelyjä.  
 Velan merkityksen entistä voimakkaam pi korostaminen kannustaisi myös 
harjoittamaan suotuisan talouskehityksen va llitessa ennalta vara utumisen politiikkaa 
ja siten nopeuttamaan velan pienenemistä. Kun laaditaan sopeutusohjelmaa liiallisen 
alijäämän korjaamiseksi, velan huomioon ottaminen on edullista maalle, joka on pienentänyt velkaansa varovaisuuden edelly ttämälle tasolle, jolloin sillä on enemmän 
liikkumavaraa suhdanteiden heiketessä.  
 
FI 7   FI iv) Nopeampi toiminta julkisen talouden  epätyydyttävän kehityksen korjaamiseksi.  
Pitkään jatkunutta hitaan talouskasvun ka utta edeltäneen ajan kokemukset ovat 
osoittaneet, että on tärk eää harjoittaa johdonmukaisesti harkitsevaista politiikkaa 
koko suhdannekierron ajan ja pyrkiä yl ijäämään suhdanteen ollessa suotuisa. 
Finanssipolitiikan valvonnalla olisi varmis tettava riittävä vertaispaine, jolla 
edistetään keskipitkän aikavälin tavoitteid en saavuttamista. Niinpä vakaus- ja 
kasvusopimuksessa olisikin vahvist ettava jäsenvaltion sitoutuminen 
johdonmukaisesti harkitsevaiseen finanssi politiikkaan koko suhdannekierron ajan, 
jotta voidaan valmistautua väestön ikään tymisen vaikutuksiin, luoda riittävästi 
liikkumavaraa hitaan talouskasvun kausie n varalta ja harjoittaa sopivaa 
talouspolitiikkayhdistelmää koko jakson ajan. Sitoutumalla uudelle en ja yhteisesti 
näihin tavoitteisiin jäsenvaltiot sitoutui sivat samalla entistä määrätietoisemmin 
vakaus- ja kasvusopimukseen. 
 Ennaltaehkäisevässä finanssipolitiikan va lvonnassa tarvitaan vä lttämättä tehokkaasti 
toimivaa vertaisarviointijärjestelmää varmistamaan, että jäsenvaltiot harjoittavat 
asianmukaista politiikkaa ja saavuttavat julkisen talouden rahoitusasemaan liittyvät tavoitteet, jotta vältytään turvautumasta vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisiin 
seuraamuksiin. 
 Komission mahdollisuus antaa suoraan ns . ennakkovaroituksia (ks. jäljempänä 
kohta 4) voisi ajoissa huomauttaa tarpeesta  toteuttaa toimenpiteitä epäsuotuisan 
julkisen talouden kehityksen korjaamis eksi myös hyvän suhda nteen aikoina, kun 
alijäämä ei välttämättä ole edes lähellä kolmea prosenttia. 
 Myös talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja voitaisiin käyttää 
tehokkaamminantamalla suosituksia siitä, m illaista politiikkaa olisi harjoitettava 
suotuisan talouskehityksen oloissa. Jos harj oitettu finanssipolitii kka näyttäisi olevan 
ristiriidassa näiden suuntavi ivojen kanssa, tarvittaessa voitaisiin antaa maakohtaisia 
suosituksia niiden täytäntöönpanosta.  
 Jos jäsenvaltion harjoittama politiikka uhkaa vaarantaa perustamissopimuksessa 
määriteltyjen viitearvojen noudattamisen ta i julkisen talouden kestävyyden, olisi 
annettava ennakkovaroitus hyvissä ajoin.  
3. F
INANSSIPOLITIIKAN KOORDINOINTI  
Kun EU:n harjoittamaa finanssipolitiikan val vontaa tarkastellaan la ajasti, on otettava 
huomioon kurinpitonäkökohtien lisäksi myös muita tekijöitä EU:n tasolla. Niinpä talous- ja 
finanssipolitiikassa on asetettava asiat tä rkeysjärjestykseen siten, että edistetään 
talousuudistuksia, innovointia, kilpailukykyä sekä yksityisen s ijoitustoiminnan ja kulutuksen 
vahvistamista. Näin edistetään Lissabonin stra tegiassa taloudelle aset ettujen tavoitteiden 
saavuttamista.  
Talouspolitiikan koordinointia voi taisiin tehostaa lujittamalla  talouspolitiikan laajojen 
suuntaviivojen, vakaus- ja kasvusopimuksen  sekä kansallisten talousarviomenettelyjen 
yhteyksiä. EU:n harjoittaman valvonnan panosta  kansallisten politiikko jen hoitoon voitaisiin 
yksinkertaistaa ja tehostaa tark istamalla vakaus- ja kasvus opimuksen ennaltaehkäisevän 
osuuden (vakaus- ja lähentymisohjelmien hyvä ksyminen ja arviointi) aikataulua ja 
yhdistämällä se paremmin kansal lisiin talousarvi omenettelyihin. 
 
FI 8   FI Vakaus- ja lähentymisohjelmien painoarvoa voi taisiin lisätä. Uuden hallituksen toimikauden 
alkaessa ohjelmassa voidaan määritellä keskipitk än aikavälin finanssipol iittinen strategia. 
Alkuvuodesta tehtäviä ohjelman päivityksiä voita isiin käyttää todellis ena ennakkovalvontana. 
Tämän ansiosta hallitus voisi kansallista talousarviota laatiessaan ottaa huomioon 
talouspolitiikan laajat suuntavii vat ja ohjelmia koskevat lausunnot . Talouspolitiikan laajojen 
suuntaviivojen täytäntöönpanon arviointi seur aavan vuoden alkupuolella päättäisi vuotuisen 
menettelyn ja valmistelisi seuraavaa kierrosta. 
Talouspolitiikan aikataulun tarkistaminen tällä tavalla tarjoaisi monia etuja. Ensinnäkin 
vakaus- ja kasvuohjelmien painopisteen si irtäminen vuotuisen ta lousarvioesityksen 
kuvauksesta strategiseen suunnitte luun korostaisi keskipitkän ai kavälin näkökulmaa. Toiseksi 
lisäämällä EU:n ja kansal lisen tason vuorovaikutusta  ennen seuraavan vuoden alustavan 
talousarvioesityksen laatimista saataisiin ai kaan EU-tason jakso tal ouspolitiikans uunnitteluun . 
Tämä olisi omiaan lisäämään EU:n koor dinoinnin hyväksymistä jäsenvaltioissa ja 
helpottamaan yhteisten suuntaviivojen si sällyttämistä kansalliseen politiikantekoon. 
Kolmanneksi tämä muutos antaisi kansallisille parlamenteille mahdollisuuden osallistua tiiviimmin ja aikaisemmin monivuotiseen budjetti suunnitteluun, mikä olisi puolestaan omiaan 
parantamaan EU:n finanssipoliittisen järjestelmän  legitimiteettiä. Tämä myös vahvistaisi sekä 
laajojen suuntaviivojen että vakaus- ja kasvuohjelmien tote uttamisen arviointia, kun vuoden 
lopussa tehtävä analyysi, joka yhdistäisi to isiinsa juuri hyväksytyn talousarvion keskeiset 
piirteet ja suuntaviivoihin si sältyvät suositukset julkisen talouden laadusta ja muista 
finanssipoliittisista näkökohdista. 
4. T
ÄYTÄNTÖÖNPANON TEHOSTAMINEN  
Tarkistamalla sääntöjä ja EU-prosesseja voitaisiin vahvistaa järjestelmän talousteoreettista 
perustaa, parantaa sen uskottavuutta ja kannusta a jäsenvaltioita sitoutum aan siihen. Yhteisten 
sääntöjen noudattamista voitaisiin edistää my ös ratkaisemalla kysymykset, jotka liittyvät 
ennaltaehkäisyn, ennakkovaroitusten ja korjaavie n toimenpiteiden toimivuuteen talous- ja 
finanssipolitiikan valvonnassa sekä valvonnan ja  toimielinjärjestelmä n väliseen yhteyteen. 
EU:n säännöstön sekä siihen liittyvien ohjeiden ja suositusten noudattamista voitaisiin parantaa sekä kansallisella et tä yhteisön tasolla selkeyttämällä eri elinten tehtäviä, 
tehostamalla kansallisia budjettimenettelyjä ja pyrkimällä saamaan mukaan kaikki kansalliset 
toimijat. Täytäntöönpano olis i kuitenkin edelleen jäsenva ltioiden vastuulla EY:n 
perustamissopimuksen mukaisesti ja edellyttäi si niiden poliittista sitoutumista riittävän 
vertaispaineen luomiseen.  
Komissio edistää unionin tavoitteita ja  valvoo, että jäsenvaltiot noudattavat 
perustamissopimusta ja neuvoston suosituks ia, sekä tekee neuvostolle ehdotuksia tai 
suosituksia asianmukaisista toimenpiteistä . Järjestelmän säädöskehyksen salliman 
liikkumavaran puitteissa neuvosto tekee poliittisen harkinnan pe rusteella lopullisen päätöksen 
yhteisistä politiikan suuntaviivoista ja siitä, ku inka pitkälle meneviä suosituksia sen olisi 
annettava, jotta vakavat virheet saataisiin korjatuksi. Nämä peri aatteet vahvistettiin yhteisöjen 
tuomioistuimen 13. heinäkuuta 2004 antamassa t uomiossa. Uuteen perustuslakiin ehdotetut 
määräykset, joiden mukaan komissio voi antaa ennakkovaroituksen suoraan
 ja neuvosto 
päättää liiallisia alijäämiä koskevan menettel yn aloittamisesta komissi on ehdotuksesta eikä 
suosituksesta, kuten nykyään, vahvistaisivat talouspolitiikan ohjausjärjestelmää ja selkeyttäisivät neuvoston ja komission toisiaan täydentäviä rooleja.  
 
FI 9   FI Julkista taloutta koskevien tilastojen  ja rahoitusasemaa koskevien  arviointien on oltava 
laadukkaita, ajantasaisia ja luotettavia , jotta finanssipoliittinen s äännöstö olisi uskottava ja 
jotta sitä noudatettaisiin. Tätä voidaan edistää tehostamalla ilmoitettujen tietojen seurantaa EU:n tasolla. Komissio laatii Ecofin-neuvosto n 2. kesäkuutta 2004 antamien päätelmien 
mukaisesti tilastoviranomaisten institutionaalisia rakenteita koskevat EU:n vähimmäisvaatimukset. On huolehdittava siitä, että  kansallisten tilastoviranomaisten asema ja 
valtuudet tarjoavat niille riittävät edellytykset tuottaa luotettavia ja ajantasaisia tilastotietoja. 
Jos järjestelmä on täydellisen läpinäkyvä, raho itusmarkkinoiden on helpompi arvioida eri 
jäsenvaltioiden luottokelpoisuutta. 
EU:n finanssipoliittisen jä rjestelmän ytimenä ovat pol itiikan koordinointiin kuuluvat 
varoitukset. Perusajatuksena on käyttää vert aispainetta sanktiojärjestelmänä, jonka 
äärimmäisenä keinona ovat taloudelliset seuraamukset.  
Vertaispaineen vaikutusta
 painostettaessa jäsenvaltio ita noudattamaan oikeudellisia 
velvoitteitaan voitaisiin tehostaa  nimeämällä velvoitteiden rikkoj at julkisesti ja määräämällä 
tarvittaessa seuraamuksia. Kestämättömän ta louspolitiikan harjoittaminen aiheuttaisi 
rikkojille ’mainekustannuksia’, kun  asia tulisi kotimaan yleisön tietoon, ja kannustaisi niitä 
toteuttamaan asianmukaisia toimenpiteitä esimerkiksi vaalien läheisyyteen liittyvän alijäämän kasvun hillitsemiseksi. Nykyisessä järjestelm ässä mainekustannusten vaikutus yleiseen 
mielipiteeseen tai rahoitusmar kkinoihin on rajallinen, kuten viimeaikaiset kokemukset ovat 
osoittaneet. Varoitusten ja vertaispaineen te hostaminen neuvostossa parantaisi merkittävästi 
myös finanssipolitiikan koordinoinnin toimivuutta. 
Olisi harkittava toimenpiteitä, joiden avulla  lisätään jäsenvaltioiden finanssipolitiikan 
läpinäkyvyyttä ja vastuullisuutta
. EU:n tasolla tähän voidaan pyrkiä ensinnäkin lisäämällä 
valvonnan avoimuutta. Komissio on jo toteuttanu t tämänsuuntaisia toimenpiteitä. Se on viime 
vuodesta lähtien kerännyt sekä va kaus- ja lähentymisohjelmien arviointia että liiallisia 
alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanoa  koskevia tietoja ja myös julkistanut 
suurimman osan näistä tiedoista. Komissio voi toteuttaa lisätoimenpiteitä näiden tietojen määrän ja laadun parantamiseksi ja jäsenvaltio ihin kohdistuvan vertaispaineen lisäämiseksi. 
Komissio voi esimerkiksi esittää finanssipo liittiset arvionsa säännöllisesti Euroopan 
parlamentille keskustelun edistämiseksi. Parlamentti voi osaltaan tiedottaa kansalaisille näistä asioista. 
Unionille annettuja sitoumuksia  olisi noudatettava paremmin myös kansallisella tasolla. 
Perustamissopimuksessa tunnustetaan kansallist en julkisten talouden instituutioiden ja 
budjeyttimenettelyjen merkitys  terveen finanssipolitiikan toteuttamiselle ja edellytetään 
jäsenvaltioiden varmistavan, että kansalliset menettelyt talousarvion alalla mahdollistavat sen, että ne voivat täyttää velvollisuutensa
2. Näiden instituutioiden on oltava asianomaisen 
jäsenvaltion perustuslain ja toimielinjärjestelmän mukaisia. 
Tässä yhteydessä voi olla merk itystä sillä, että joissakin jäsenvaltioissa kansallisilla 
valvontaelimillä on vastaavanlaisia valvontateh täviä kansallisella tasolla kuin komissiolla 
EU:n tasolla. Nämä riippumattomat kansallis et laitokset ovat onnist uneesti harjoittaneet 
kansallisen talous- ja finanssi politiikan valvontaa ja julkista neet näkemyksiään politiikan 
toteuttamisesta. Muutkin jäsenvaltiot voisivat pohtia, miten tällaisen laitoksen perustaminen 
                                                 
2 EY:n perustamissopimukseen liitetty pöytäkirja (N:o 20) liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä, 
3 artikla. 
 
FI 10   FI sopisi niiden kansalliseen järjestelmään. Lisäksi kansallisten parlamenttien tiiviimpi 
osallistuminen  koordinointiprosessiin tuki si vastuunottoa jäsenvaltioid en tasolla ja tehostaisi 
siten vertaispaineen vaikutusta. 
* * * 
Lähikuukausina komissio jatkaa – yhteistyössä jä senvaltioiden kanssa – näiden ajatusten 
kehittämistä, jotta niitä voitaisiin sovelt aa käytännössä. Sen jälk een komissio laatii 
lainsäädäntöehdotuksia, joiden ta voitteena on vahvistaa talouspo litiikan ohjausjärjestelmää ja 
lisätä EU:n talouden kasvupotentiaalia.