EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 22.7.2014 COM(2014) 464 final VIHREÄ KIRJA majoituspalvelujen turvallisuudesta



VIHREÄ KIRJA majoituspalvelujen turvallisuudesta

Sisällys 1. Johdanto 2. Soveltamisala 3. Tavoitteet 4. Kysymykset 4.1. Nykyiset välineet 4.1.1. Kansallinen taso 4.1.2. Euroopan taso 4.1.3. Seuranta ja täytäntöönpano 4.2. Kansallisten lähestymistapojen johdonmukaisuus 4.3. Nykyisen sääntelytilanteen vaikutus sisämarkkinoihin 4.4. Monialaiset kysymykset 4.4.1. Pienet ja keskisuuret yritykset 4.4.2. Esteettömyys ja heikommassa asemassa olevat kuluttajat 4.4.3. Vammoja ja tapaturmia koskevat tiedot 4.4.4. Standardit

4.4.5. Ammattitaito ja koulutus 4.5. Asianmukaisin taso ja asianmukaisimmat välineet turvallisuuskysymyksiin puuttumiseksi 4.5.1. Taso 4.5.2. Vaihtoehtoiset välineet 4.6. Loppukysymys 5. Loppuhuomautukset

1.Johdanto Eurooppa on maailman ykkösmatkailukohde. Vuonna 2013 Eurooppaan saapui yli 560 miljoonaa matkailijaa muualta maailmasta, mikä ylitti vuoden 2012 erittäin hyvän tuloksen. Kasvu oli erityisen voimakasta Etelä- ja Keski-Euroopassa. Eurooppa on myös eurooppalaisten suosituin matkailukohde. Vuonna 2013 lähes 40 prosenttia eurooppalaisista vietti lomansa EU:ssa, mikä on 5 prosenttia enemmän kuin vuonna 2012. Tuoreimman Eurobarometrikyselyn mukaan matkailijat tuntevat olonsa Euroopassa turvallisiksi ja ovat erittäin tyytyväisiä. Vastaajat ilmoittivat olevansa erittäin tyytyväisiä useimpiin vuoden 2013 lomansa osatekijöihin, etenkin majoituksensa turvallisuuteen (95 %) ja laatuun (95 %). Säilyttääkseen Euroopan johtoaseman matkailun huippualueena ja vahvistaakseen sitä, komissio antoi vuonna 2010 tiedonannon, jossa esitettiin kattava strategia alan kilpailukyvyn edistämiseksi. Matkailumajoituksen turvallisuus on yksi tiedonannon toimista. Turvallisuuden asianmukainen ja toimiva taso voi vahvistaa kuluttajien luottamusta ja edistää kasvua, niin että luodaan suotuisa toimintaympäristö yrityksille ja yhteistyölle jäsenvaltioissa ja mahdollistetaan matkailualan kilpailukyvyn parantuminen. Majoitusliikkeissä vietettyjen öiden määrä kohosi EU:n 28 jäsenvaltiossa vuonna 2013 huippuunsa eli 2,6 miljardiin yöpymiseen. Lisäksi ulkomaalaisten yöpymiset majoitusliikkeissä lisääntyivät 4,8 prosenttia EU28:ssa vuosien 2012 ja 2013 välillä, ja heidän osuutensa vuonna 2013 oli 45 prosenttia kaikista majoitusliikkeissä yöpymisistä. Majoitusliikkeessä vietettyjen öiden määrä EU28:ssa (indeksi 2000=100) Yöpymiset yhteensä Ulkomaiden asukkaiden yöpymiset Oman maan asukkaiden yöpymiset Joissakin maissa matkailumajoitusta käyttävät lähes yksinomaisesti ulkomaalaiset, kuten Maltalla (96 %), Kyproksella (93 %) tai Kroatiassa (92 %), kun taas Romaniassa (18 %), Puolassa ja Saksassa (molemmissa 20 %) tilanne on täysin vastakkainen. Matkailijoiden turvallisuuteen liittyviä ongelmia on seurattu säännöllisesti vuosittain vuodesta 2008 Eurobarometrikyselyillä, joissa on myös kiinnitetty erityishuomiota hotellien turvallisuuteen ja paloturvallisuuteen. Vuotuisissa kyselyissä on jatkuvasti vahvistunut, että turvallisuus ei ole ongelma eurooppalaisille matkailijoille (vastaukset 0–1 %). Toisinaan voi kuitenkin sattua tapaturmia, jotka vaikuttavat suoraan kyseisiin toimijoihin mutta epäsuorasti myös matkakohteen maineeseen, mikä vaikuttaa kielteisesti muihinkin toimijoihin. Majoituspalvelujen turvallisuus kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, mutta voimakkaan valtioiden rajat ylittävän ulottuvuuden vuoksi näiden palvelujen laatu- ja turvallisuustasoa on syytä pohtia niin, että otetaan huomioon kaikki jäsenvaltiot.

Ryhtyessään tarkastelemaan majoituspalvelujen turvallisuutta Euroopan tasolla viime vuosina komissio on ottanut huomioon nämä seikat sekä kuluttajapalveluiden turvallisuudesta vuonna 2003 annetun komission kertomuksen , jossa suositeltiin parantamaan tietopohjaa riskeistä ja tapaturmatiedoista sekä seuraamaan järjestelmällisesti jäsenvaltioiden toimenpiteitä. Se on käynyt vuoropuhelua asiaan liittyvien sidosryhmien kanssa ja toteuttanut toimia, joilla pyritään vahvistamaan nykyistä tietopohjaa. Kattavampi käsitys asiasta on saatu eri tutkimuksista ja seminaareista, joissa on käsitelty tietojen keruuta palveluihin liittyvistä tapaturmista ja vammoista (ks. liitteen 1 kohta 2.1). Komissio on tukenut ja edistänyt keskustelua, jota on käyty hotelli- ja ravintola-alan itsesääntelyaloitteista sekä parhaista jatkotoimista (ks. liitteen 1 kohta 2.2). Hiljattain on pyritty kartoittamaan turvallisuusriskejä ja keräämään asiaankuuluvaa tietoa majoituspalvelualalta, ja tässä yhteydessä on poikkeuksetta tullut esiin tehtävän monimutkaisuus eri tekijöiden, kuten hotellien erilaisuuden tai maineeseen liittyvien seikkojen, yhdistelmän vuoksi. Jotkin matkailumajoituksen paloturvallisuutta koskevat oikeudelliset vaatimukset pohjautuvat rakennustuotedirektiiviin ja työturvallisuutta koskevaan EU-lainsäädäntöön, mutta majoituspalvelujen turvallisuutta koskevaa erityistä horisontaalilainsäädäntöä ei ole EU:n tasolla eikä siihen sovelleta mitään vakiomuotoista lähestymistapaa kansallisella tasolla. Tämä tuli esiin hiljattaisessa jäsenvaltioiden kuulemisessa, joka koski voimassa olevia sääntely- ja muita puitteita mm. matkailumajoituksen turvallisuuden alalla. Matkailumajoituksen – ja yleisemmin hotelli- ja ravintolasektorin – turvallisuus on tärkeä osa myös työterveyttä ja -turvallisuutta. Lisäksi on vakiintunutta alakohtaista lainsäädäntöä, joka koskee rakennusympäristöä, hissejä ja muita rakennusalalla käytettäviä tuotteita. Erilaiset lähestymistavat turvallisuussäännöstöihin eivät sinänsä ole ongelma, kunhan näitä palveluita käyttävät eurooppalaiset kuluttajat ovat riittävästi suojattuja kaikkialla Euroopassa matkakohteesta riippumatta. Kuluttajat odottavat voivansa ostaa majoituspalveluita ja luottaa niiden turvallisuuteen riippumatta majoituksen tai matkakohteen valinnasta EU:ssa. Kun otetaan huomioon tämä ja se perusolettamus, että eurooppalaisilla kuluttajille on oikeus riittäväntasoiseen turvallisuuteen, joka pannaan täytäntöön ja jota valvotaan tehokkaasti kaikkialla EU:ssa, seuraavat kysymykset ovat merkityksellisiä: 1) Miten kuluttajien turvallisuutta matkailumajoituksen alalla säännellään ja seurataan jäsenvaltioissa? 2) Sovelletaanko valtioiden rajojen yli toimiviin majoituspalvelujen tarjoajiin vaatimuksia, joilla turvataan asianmukaisesti kuluttajien suoja, ja voivatko ne välttää tällaisten vaatimusten noudattamisen rajatylittävässä toiminnassa sääntelyn merkittävien aukkojen vuoksi? 3) Onko kansallisten järjestelmien ja kaikkialla EU:ssa käytettyjen valvonta- ja täytäntöönpanomenetelmien erilaisuudella merkittävä vaikutus majoituspalvelujen tarjoamiseen valtioiden rajat ylittävästi? 4) Otetaanko tietyt monialaiset kysymykset tehokkaasti huomioon, kuten sääntely-ympäristön vaikutus pk-yrityksiin ja heikommassa asemassa oleviin kuluttajiin, tai tapa, jolla esteettömyyteen liittyvät seikat tai standardien käyttö tällaisissa palveluissa, on tällä hetkellä integroitu sääntelypuitteisiin? 5) Ovatko tämänhetkiset tasot, joilla matkailumajoituksen turvallisuutta säännellään, asianmukaisimmat ja ovatko asianmukaisimmat välineet käytössä? Turvallisuuden sääntelyyn sovellettavien erilaisten lähestymistapojen vuoksi on vaikeampi vertailla turvallisuuden suojaa, joka majoituspalveluja eri puolilla EU:ta käyttäville eurooppalaisille tarjotaan. Euroopan unionissa voimassa olevia sääntelypuitteita koskevasta ensimmäisestä kysymyksestä voidaan todeta, että eri jäsenvaltioiden lainsäädännössä vaikuttaa olevan merkittäviä eroavaisuuksia komission yksikköjen käytettävissä olevien tuoreimpien tietojen mukaan. Vuonna 2013 tehdyssä kyselyssä kävi ilmi, että vastanneista 24 jäsenvaltiosta 16:ssa on majoituspalveluihin liittyvää erityistä alakohtaista lainsäädäntöä. Myös alakohtaisen lainsäädännön laajuudessa ja sisällössä vaikuttaa olevan merkittäviä eroja: esimerkiksi suurimmassa osassa näistä 16 jäsenvaltiosta lainsäädäntöön sisältyy velvoite, joka koskee majoitustilojen kuntoa tai palveluntarjoajan pätevyyttä, mutta vain 8:ssa vaaditaan, että toimivaltaiset viranomaiset valvovat ja toteuttavat toimia, ja vain 5:ssä velvoitetaan kartoittamaan ja arvioimaan riskit. Jäsenvaltioissa voimassa olevien sääntelypuitteiden lisäksi huomioon on otettava se, missä määrin ja miten nämä puitteet pannaan täytäntöön ja niitä valvotaan. Tässä asiakirjassa pyritään selvittämään myös tätä. Toisen kysymyksen osalta tässä asiakirjassa pyritään tarkastelemaan, aiheuttavatko jäsenvaltioiden eri vaatimukset puutteita turvallisuuden tasossa, etenkin jos palveluntarjoajat toimivat valtioiden rajojen yli eivätkä ehkä kuulu kunnollisesti minkään jäsenvaltion lainsäädännön piiriin. Palvelujen tarjoamista koskevalla kolmannella kysymyksellä pyritään selvittämään, vaikuttaako kansallisten järjestelmien monimuotoisuus alan tasapuoliseen toimintaympäristöön. Kyseessä on kuitenkin ala, joka on keskeisen tärkeä EU:n taloudelle ja sen imagolle houkuttelevana matkakohteena, etenkin tiettyjen, valtioiden rajojen yli toimivien palvelusektoreiden osalta. Tässä yhteydessä on otettava huomioon myös alan sisällä kehitetyt välineet ja käytännöt.

Neljännen kysymyksen osalta on selvää, että tarpeiden ja ratkaisujen oikea tasapaino vaikuttaa kaikkiin osapuoliin ja sitä on pohdittava huolellisesti. Kuluttajat, jotka ovat heikommassa asemassa tai joilla on esteettömyyteen liittyviä tarpeita, sekä pienet majoitusliikkeet ja suuret hotellit saattavat tarkastella tätä eri näkökohdista, minkä vuoksi huomioon on otettava eri seikkoja. Tässä yhteydessä olisi myös syytä käydä keskustelua standardoinnin hyödyistä majoituspalveluissa koko EU:ssa. Viidenteen kysymykseen liittyen olisi kartoitettava taso, jolla alan turvallisuuteen voitaisiin parhaiten puuttua niin, että siitä olisi etua sekä kuluttajille että elinkeinonharjoittajille. Edellä esiin otettujen seikkojen mittaamiseen ei ole juurikaan käytettävissä kvantitatiivisia keinoja, mikä johtuu mm. majoituspalvelujen tarjoamiseen liittyviä tapaturmia ja vammoja koskevan tiedonkeruun hajanaisuudesta EU:ssa (ks. liitteen 1 kohta 2.1). Näin ollen tässä asiakirjassa pyritään keräämään mahdollisimman paljon näyttöä ja tietoa asiasta. 2.Soveltamisala EU:n tilastollisen toimialaluokituksen (NACE-luokituksen) mukaan lyhytaikaisia majoituspalveluita tarjoavat majoitusliikkeet on luokiteltu seuraavasti: (1) Hotellit ja vastaavat majoitusliikkeet Hotellit (ja vastaavat, esim. aamiaismajoituspalvelut – ”bed and breakfast”) Lomakeskushotellit Huoneistohotellit Motellit Tähän luokkaan ei kuulu talojen ja kalustettujen tai kalustamattomien huoneistojen tarjoaminen pysyvämpään käyttöön, yleensä kuukausittain tai vuosittain. (2) Lomakylät, retkeilymajat yms. majoitus Lasten lomaleirit ja muut loma-asunnot Huoneistot ja huvilat Mökit ja majat ilman taloudenhoitopalveluja Retkeilymajat ja vuoristomajatalot Tähän luokkaan ei kuulu talojen ja kalustettujen tai kalustamattomien huoneistojen tarjoaminen pysyvämpään käyttöön, yleensä kuukausittain tai vuosittain. (3) Leirintäalueet, asuntovaunu- ja matkailuvaunualueet Majoitus leirintäalueilla, asuntovaunu- ja matkailuvaunualueilla sekä kalastus- ja metsästysleirialueilla lyhytaikaista oleskelua varten Tilat ja palvelut matkailuvaunuille

Suojaavat katokset tai pelkät leiriytymistilat telttoja ja/tai makuupusseja varten Tässä kuulemisessa keskitytään majoituspalveluihin edellä esitettyyn luokitukseen sisältyvien määritelmien mukaisesti. Kuluttajat käyttävät näitä palveluita tilapäisesti ja usein ulkomailla, joissa he eivät ehkä tunne niin hyvin ympäristöä, kulttuuria, perinteitä, kieltä ja oikeusjärjestelmää. Majoituspalvelujen turvallisuudesta käytävässä keskustelussa on tähän asti käsitelty pääasiassa paloturvallisuuteen liittyviä seikkoja. Vaikka hotellipalojen prosenttiosuus kaikista tulipaloihin liittyvistä kuolemantapauksista onkin vain erittäin vähäinen, tapaturmilla saattaa olla suuri vaikutus. Eri sidosryhmät kuitenkin katsovat, että majoituspalvelujen turvallisuudessa ei ole kyse pelkästään paloturvallisuudesta. Muita turvallisuusnäkökohtia ovat tilojen kunto (esim. vapaa-ajantilat, parvekkeet, makuuhuoneet, kylpyhuoneet, käytävät, lasiovet) tai häkävuotoon liittyvät riskit (esim. majoituspaikan lämmitysjärjestelmän virheellinen käyttö tai viat), joista toisinaan aiheutuu useampia vammoja, sairauksia tai kuolemantapauksia. Tapausesimerkki Häkämyrkytys majoitustiloissa Vuonna 2006 kaksi brittilasta kuoli häkämyrkytykseen ollessaan lomalla Korfulla Kreikassa. Piippua, jonka piti tuoda sisään happea ja viedä ulos häkä, ei ollut asennettu, vaan se oli lattialla polttokattilaa tukevan kiven vieressä. Termostaattia, jonka tarkoituksena oli sammuttaa polttokattila, jos se alkaa tuottaa myrkkykaasuja, ei ollut kytketty päälle. Häkää oli vuotanut kattilahuoneesta huvilaan reikien kautta, jotka oli porattu olohuoneen seinän läpi ilmastointijärjestelmää varten ja joita ei ollut täytetty. Huvilan sisälle syntyi kuolemaan johtanut häkätaso yhdessä minuutissa. 3.Tavoitteet Tämän asiakirjan tarkoituksena on käynnistää julkinen kuuleminen majoituspalvelujen turvallisuudesta. Tavoitteena on saada kannanottoja kaikilta majoituspalveluihin liittyviltä osapuolilta, jotta voidaan arvioida, puututaanko edellä esitettyihin seikkoihin riittävästi ja tehokkaasti, onko uusista riskeistä näyttöä ja ovatko nykyiset välineet riittäviä. Tässä asiakirjassa pyritään lisäksi selvittämään tasoa, jolla toimet olisivat tehokkaimpia ja edistäisivät eniten toimivaa turvallisuustasoa kuluttajille. Siinä pyritään myös selvittämään, voidaanko näitä seikkoja esittää kvantitatiivisesti. On myös pidettävä mielessä, että komissio pyrkii edistämään matkailualan kilpailukykyä luomalla suotuisan toimintaympäristön elinkeinonharjoittajille ja jäsenvaltioiden yhteistyölle, ja että Euroopan matkailualan kestävyys riippuu matkailijoiden kokemusten laadusta ja turvallisuudesta, ja tämän vuoksi tässä asiakirjassa pyritään kartoittamaan vaihtoehtoja, joilla voidaan lisätä sekä elinkeinonharjoittajien että kuluttajien luottamusta. 4.Kysymykset Jäljempänä esitettävillä kysymyksillä pyritään arvioimaan viittä aiemmin tässä asiakirjassa yksilöityä seikkaa: sitä, ovatko nykyiset välineet ja niiden täytäntöönpano riittäviä (1) mittaamalla turvallisuusriskien luonnetta ja laajuutta ja niiden yhteyksiä puutteisiin (2) nykyisissä lainsäädäntöpuitteissa, ja sitä, missä määrin niillä on vaikutusta näiden palvelujen tarjoamiseen valtioiden rajojen yli (3) ja pk-yrityksiin ja heikommassa asemassa oleviin kuluttajiin (4), jotta voidaan erottaa selvästi, mitä tavoitteita kannatta käsitellä milläkin tasolla (5). Liitteessä 1 kuvataan yksityiskohtaisesti nykytietämystä edeltävissä kappaleissa esitetyistä näkökohdista, ja sitä on tarkoitus käyttää viitemateriaalina käsiteltäessä jäljempänä olevia kysymyksiä. 4.1.Nykyiset välineet Majoituspalveluja käyttävien kuluttajien turvallisuutta on tarkasteltava ennen kaikkea arvioimalla voimassa olevaa sääntely-ympäristöä ja sen täytäntöönpanoa EU:ssa 4.1.1.Kansallinen taso K 1 – Voitteko antaa viitetiedot majoituspalvelujen turvallisuutta koskevista tietyn maan tai tiettyjen maiden kansallisen tason säännöksistä? K 2 – Pidättekö kansallisella tasolla voimassa olevia sääntöjä riittävinä, jotta niillä voidaan puuttua riskeihin riittävän hyvin ja varmistaa näin tehokkaasti kuluttajien suojelu? Olkaa hyvä ja esittäkää syyt ja mahdollinen näyttö kantanne tueksi. 4.1.2.Euroopan taso

Neuvoston suositus 86/666/ETY hotellien paloturvallisuudesta on ainoa majoituspalvelujen turvallisuutta koskeva Euroopan tason väline. Komissio on hiljattain toteuttanut aloitteita arvioidakseen, olisiko suositusta tarkistettava ja päivitettävä niin, että varmistettaisiin turvallisuuden mahdollisimman korkea taso hotelleissa kaikkialla EU:ssa. K 3 – Voidaanko voimassa olevalla suosituksella 86/666/ETY täyttää riittävästi majoituspalvelujen turvallisuusvaatimukset? K 4 – Jos teillä on vastakkaista näyttöä, millä aloilla tarvittaisiin parannusta? 4.1.3.Seuranta ja täytäntöönpano On syytä selvittää, onko jäsenvaltioiden majoituspalveluiden turvallisuuden liittyvässä lainsäädännössä markkinavalvontaa koskevia vaatimuksia. Tällaiset vaatimukset liittyvät velvoitteisiin, jotka koskevat seuraavia: viranomaiset, jotka vastaavat palvelujen turvallisuuden seurannasta ja joilla on toimivalta toteuttaa aiheellisia toimenpiteitä, menettelyt, joilla vaihdetaan tietoa politiikan ja sääntelyn kehittymisestä, hallinnollinen yhteistyö viranomaisten välillä, palvelujen riskejä koskevien tietojen järjestelmällinen keruu ja arviointi, täytäntöönpanoindikaattoreiden kehittäminen noudattamisen seurantaa varten. K 5 – Miten nykyisten sääntöjen täytäntöönpanon valvonta on hoidettu (kuka, milloin, miten usein jne.)? K 6 – Miten arvioitte nykyisen markkinavalvontamekanismien tehokkuuden? K 7 – Mitkä mielestänne ovat keskeisiä ongelmia nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanon valvonnassa? Miten nykyisen välineen täytäntöönpanoa voitaisiin parantaa? K 8 – Millä aloilla mielestänne saataisiin eniten etua jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä majoituspalvelujen turvallisuuden alalla? Mitkä olisivat suurimmat haasteet? 4.2.Kansallisten lähestymistapojen johdonmukaisuus Pyrittäessä kartoittamaan majoituspalvelujen turvallisuussääntöihin liittyviä mahdollisia puutteita, jotka saattavat vaikuttaa kuluttajiin kaikkialla EU:ssa, on otettava huomioon nykyisten välineiden tehokkuus niiden laajuuden ja sisällön osalta. Palvelun tosiasiallisen turvallisuustason määrittää seuraavien keskeisten tekijöiden yhteisvaikutus: palvelun tarjoamiseen käytettyjen tilojen, rakenteiden ja laitteiden turvallisuus; turvallisuusjohtaminen (myös riskinarviointi, jossa tarkastellaan riskin laajuutta ja toteutetaan vastaavat turvallisuustoimenpiteet); palvelun tarjoajan pätevyys;

henkilöstön koulutus; palvelun tarjoajan käyttäjille/kuluttajille turvallisuusnäkökohdista antamien tietojen saatavuus ja laatu; evakuointisuunnitelmien, hätätilanteissa noudatettavien menettelyiden ja tapaturmissa vahinkoja vähentävien laitteiden saatavuus; viranomaisille ilmoittaminen riskeistä ja tapaturmista. Majoituspalveluissa on kiinnitettävä erityishuomiota seuraaviin: majoitustilojen yhdenmukainen määritelmä (tyyppi, ikä, koko, korkeus); esteettömyyteen liittyvät näkökohdat; heikommassa asemassa olevia kuluttajia koskevat erityisvaatimukset; tulipaloon liittyvät riskit; häkään (hiilimonoksidiin) liittyvät riskit. K 9 – Miten majoitusliike on määritelty maanne asiaa koskevassa lainsäädännössä? K 10 – Ovatko nykyisessä lainsäädännössä esiintyvät majoitusliikkeen tyyppiä, kokoa, korkeutta ja ikää koskevat määritelmät soveltuvia? K 11 – Sisältyvätkö edellä luetellut vaatimukset voimassa olevaan lainsäädäntöön? K 12 – Olisivatko häkää (hiilimonoksidia) koskevat turvallisuusvaatimukset hyödyllisiä? Esittäkää hyödyt sekä kuluttajien että elinkeinonharjoittajien kannalta. K 13 – Onko riskinhallinta sisällytetty asiaa koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön? K 14 – Vaikuttavatko nykyisten sääntelypuitteiden erot todennäköisesti matkailijoiden turvallisuuteen? Liittyykö tämä vaikutus enimmäkseen näiden puitteiden täytäntöönpanoon? Voitteko antaa konkreettisia esimerkkejä? 4.3.Nykyisen sääntelytilanteen vaikutus sisämarkkinoihin Tässä asiakirjassa on tarkoitus arvioida nykyisten välineiden tehokkuutta eurooppalaisten kuluttajien suojelussa. Näiden puitteiden vaikutus myös sisämarkkinoihin olisi määritettävä, jotta voidaan arvioida erilaisista säännöistä johtuva mahdollinen markkinoiden vääristyminen.

K 15 – Onko EU:n jäsenvaltioiden sääntely-ympäristössä eroja, jotka vaikuttavat matkailualan elinkeinonharjoittajiin, etenkin valtioiden rajat ylittävässä toiminnassa? Liittyykö tämä vaikutus enimmäkseen näiden puitteiden täytäntöönpanoon? Voitteko antaa konkreettisia esimerkkejä? 4.4.Monialaiset kysymykset 4.4.1.Pienet ja keskisuuret yritykset Matkailualan pienillä ja mikroyrityksillä on keskeinen asema Euroopan matkailussa: matkailualan yrityksistä (mukaan luettuna majoitusliikkeet) Euroopassa 90 prosenttia on pieniä ja mikroyrityksiä. Pienet ensin -periaatteen mukaan pienet ja mikroyritykset olisi vapautettava täysin tai osittain hallinnollisesta rasitteesta mahdollisuuksien mukaan. Turvallisuusvaatimusten noudattaminen saattaa olla kalliimpaa ja viedä enemmän aikaa pienissä kuin suurissa yrityksissä, mutta paremman sääntelyn ja kuluttajien turvallisuuden välillä olisi löydettävä tasapaino. K 16 – Ilmoittakaa määrällisesti nykyinen hallinnollinen rasite, joka matkailualan elinkeinonharjoittajille aiheutuu turvallisuussäännösten noudattamisesta. K 17 – Ilmoittakaa, mitkä näkökohdat kansallisen turvallisuuslainsäädännön noudattamisessa aiheuttavat matkailualan elinkeinonharjoittajille eniten hallinnollista rasitetta/kustannuksia. K 18 – Mitkä ovat pienempien majoituspalvelujen tarjoajien suurimmat ongelmat nykyisten turvallisuussääntöjen noudattamisessa? 4.4.2.Esteettömyys ja heikommassa asemassa olevat kuluttajat Ikääntyvä väestö aiheuttaa haasteita mutta tarjoaa myös mahdollisuuksia majoituspalvelualalle sekä kasvun että turvallisuuden näkökulmasta. Ennusteiden mukaan yli 65-vuotiaiden osuus väestöstä on 20 prosenttia vuonna 2020. Tämä väestöryhmä koostuu yksilöistä, joilla on sekä ostovoimaa että vapaa-aikaa, ja edustaa merkittävää markkinapotentiaalia. Jotta potentiaalia voidaan hyödyntää, on kuitenkin toteutettava merkittäviä toimenpiteitä, jotka liittyvät turvallisuuteen ja esteettömyyteen. Lisäksi on arvioitava erityisiä turvallisuustoimenpiteitä tiettyjen heikommassa asemassa olevien kuluttajien osalta mahdollisten esteettömyystarpeiden kannalta. Joidenkin tutkimusten mukaan esteettömän matkailun potentiaalisten markkinoiden laajuus on arviolta 127 miljoonaa henkeä. Luvussa otetaan huomioon matkailijat, joilla on esteettömyyteen liittyviä erityistarpeita (pitkäaikainen/pysyvä fyysinen rajoite, tilapäinen rajoite, vanhukset, saattajat tai hoitajat taikka lapsiperheet). Kuluttajille tarjottavien majoituspalvelujen paloturvallisuustoimenpiteissä samoin kuin evakuointi- tai hätätilannesuunnitelmissa on otettava huomioon vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden erityistarpeet. Erityishuomiota on kiinnitettävä myös alle 15-vuotiaita koskeviin turvallisuustoimenpiteisiin, joskin eri perustein, koska myös he kuuluvat heikommassa asemassa olevien kuluttajien ryhmään. K 19 – Miten voidaan parhaiten varmistaa yhteensopivuus turvallisuustoimenpiteiden ja -sääntöjen sekä sellaisten esteettömyysvaatimusten välillä, jotka ovat merkityksellisiä vammaisten ja ikääntyneiden osalta? K 20 – Mitkä mielestänne ovat esteettömyyskysymysten lisäksi seikkoja, jotka olisi otettava huomioon majoituspalvelujen turvallisuudessa ikääntyneiden osalta? K 21 – Mitkä mielestänne ovat esteettömyyskysymysten lisäksi seikkoja, jotka olisi otettava huomioon majoituspalvelujen turvallisuudessa vammaisten osalta? K 22 – Mitkä mielestänne ovat esteettömyyskysymysten lisäksi seikkoja, jotka olisi otettava huomioon majoituspalvelujen turvallisuudessa alle 15-vuotiaiden osalta? 4.4.3.Vammoja ja tapaturmia koskevat tiedot Majoituspalvelujen turvallisuuteen liittyviä tietoja koko unionin tasolla ei ole saatavilla. Tämä koskee kaikkia Euroopan maita, ja silloinkin kun tietoja on saatavilla, lähteitä ei ole yhdenmukaistettu eikä yhdistetty seurantaa varten jäsenvaltioiden välillä, minkä vuoksi on erittäin vaikea laatia järjestelmällistä katsausta majoituspalvelujen tarjontaan liittyvistä vammoista ja tapaturmista. Niissäkin maissa, joissa tietoja on saatavilla eri lähteistä, kuten palokunnista, vakuutusyhtiöistä ja sairaaloiden ensiapuosastoilta, tietojen kirjaaminen ei mahdollista kattavien ja vertailukelpoisten tietojen saantia. Majoituspalveluihin liittyvien tapaturmien ja vammojen tiedonkeruuta koskevissa tutkimuksissa mainitaan aina vaikeus saada EU:n tasoisia tietoja (ks. liitteen 1 kohta 2.1).

K 23 – Onko käytössänne vammoja ja tapaturmia koskevaa tietoa tai kvantitatiivista näyttöä, joka viittaa majoituspalvelujen turvallisuusongelmiin? Jos vastasitte myöntävästi, olkaa hyvä ja toimittakaa nämä tiedot tai näyttö. K 24 – Mitkä mielestänne ovat suurimmat haasteet, jotka liittyvät tällaisten tietojen keruuseen ja miten ne voitaisiin parhaiten ratkaista? K 25 – Missä määrin mielestänne vastahakoisuus julkistaa tapaturmia ja vammoja koskevia tietoja maineeseen liittyvistä syistä vaikuttaa turvallisuuteen? K 26 – Mikä mielestänne olisi asianmukaisin ja tehokkain tapa kerätä vähimmäistason yhdenmukaistettuja tietoja tapaturmista ja vammoista? 4.4.4.Standardit Turvallisuuskysymykset otetaan huomioon myös palvelujen standardoinnin alalla Euroopan standardointijärjestöissä. Palvelujen standardoinnin alalla toteutettavien toimien laajentaminen on yksi komission prioriteeteista, ja se on arvioimassa, olisiko turvallisuusnäkökohdat sisällytettävä komission pyytämiin tuleviin standardointitoimiin. K 27 – Miten eurooppalaiset turvallisuusstandardit auttaisivat kuluttajien turvallisuuden parantamista majoituspalveluissa? Mitkä olisivat suurimmat haitat? Olkaa hyvä ja vastatkaa sekä kansallisesta että eurooppalaisesta näkökulmasta. K 28 – Jos teillä on esimerkkejä majoituspalvelujen turvallisuutta koskevista kansallisista standardeista, onko olemassa näyttöä, jonka mukaan ne olisivat auttaneet parantamaan kuluttajien turvallisuuden tasoa? 4.4.5.Ammattitaito ja koulutus Turvallisuutta koskeva tietämys, valmiuksien parantaminen ja koulutus ovat keskeisen tärkeitä. Työntekijöiden ja johtoportaan koulutus on olennaista, jotta voidaan yksilöidä riskit jo ennen niiden syntymistä ja panna voimassa olevat säännökset asianmukaisesti täytäntöön. Matkailualan koulutus kuitenkin vaihtelee merkittävästi jäsenvaltioiden välillä. Tämä saattaa johtaa eroihin turvallisuusasioihin kohdistuvan koulutuksen malleissa ja tarjoamisessa ja oikeantyyppisten taitojen esiintymisessä alalla. K 29 – Tarjotaanko majoituspalvelujen paloturvallisuutta/turvallisuutta koskevaa koulutusta säännöllisesti kansallisten opetussuunnitelmien tai ammatillisen koulutuksen puitteissa? Jos tarjotaan, mitkä aiheet katetaan? K 30 – Onko olemassa majoituspalvelujen turvallisuuteen keskittyviä erityisiä ammattinimikkeitä? Jos on, mitkä aiheet katetaan? 4.5.Asianmukaisin taso ja asianmukaisimmat välineet turvallisuuskysymyksiin puuttumiseksi 4.5.1.Taso Tällä hetkellä jäsenvaltiot ovat vastuussa majoituspalvelujen turvallisuutta koskevien sääntöjen määrittelystä, soveltamisesta ja muuttamisesta. K 31 – Onko teillä näyttöä sen puolesta/sitä vastaan, että majoituspalvelujen turvallisuutta käsitellään paikallisella/kansallisella/Euroopan tasolla? K 32 – Mitä hyötyä olisi turvallisuuskysymysten käsittelystä paikallisella/kansallisella/Euroopan tasolla sekä kuluttajan että palveluntarjoajan kannalta? Mitkä olisivat suurimmat haitat? K 33 – Mitä hyötyä olisi eurooppalaisesta lainsäädännöstä majoituspalvelujen turvallisuuden paremman tason kannalta? K 34 – Voitaisiinko samat hyödyt saavuttaa parantamalla voimassa olevan kansallisen lainsäädännön täytäntöönpanon valvontaa ja/tai markkinavalvontaa?