Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS unionin suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi /* KOM/2011/0650 lopullinen - 2011/0294 (COD) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1. Tausta ja tavoitteet Euroopan laajuisia liikenneverkkoja (TEN-T) koskevalla politiikalla on vahvistettu 1980-luvun puolivälistä alkaen kehykset infrastruktuurin kehittämiselle. Tavoitteena on, että sisämarkkinat toimisivat moitteettomasti, taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus varmistuisivat ja alueellinen saavutettavuus paranisi koko EU:ssa. Tämä johti siihen, että vuonna 1992 Maastrichtin sopimukseen sisällytettiin erityinen Euroopan laajuisia verkkoja koskeva oikeusperusta. Vuonna 1994 pidetyssä Essenin Eurooppa-neuvostossa puolestaan hyväksyttiin 14:ää päähanketta koskeva luettelo. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät vuonna 1996 ensimmäiset suuntaviivat, joissa määriteltiin TEN-T-politiikka ja infrastruktuurisuunnittelu[1]. Suuntaviivoja tarkistettiin kattavasti vuonna 2004 EU:n laajenemisen ja liikennevirtoihin odotettujen muutosten huomioimiseksi[2]. Lisäksi 14:ää päähanketta koskevaa luetteloa laajennettiin. Useita rahoitusvälineitä ja muita välineitä on otettu käyttöön hankkeiden toteuttamisen helpottamiseksi. Tällaisia välineitä ovat mm. TEN-rahoitusasetus[3], koheesiorahasto, Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) ja Euroopan investointipankista saatavat lainat sekä komission koordinointialoitteet. Vuonna 2010 annettiin selkeyden vuoksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus 661/2010/EU, jolla TEN-T-suuntaviivat laadittiin uudelleen[4]. Euroopan unionissa on sinänsä hyvin kehittynyt liikenneinfrastruktuuri. Se on kuitenkin edelleen hajanainen sekä maantieteellisesti että eri liikennemuotojen kannalta. Näillä uusilla suuntaviivoilla korvataan päätös 661/2010/EU. Niiden päätavoitteena on perustaa aukoton ja yhdennetty Euroopan laajuinen liikenneverkko, joka kattaa kaikki jäsenvaltiot ja alueet. Tällainen liikenneverkko muodostaa perustan kaikkien liikennemuotojen tasapainoiselle kehykselle, jotta kunkin liikennemuodon edut olisi helpompi hyödyntää ja verkosta Euroopan tasolla saatava lisäarvo voitaisiin maksimoida. Näissä suuntaviivoissa määritellään TEN-T-politiikalle vuosiin 2030 ja 2050 ulottuva pitkän aikavälin strategia, jossa otetaan huomioon kyseisen politiikan haasteet, jotka on yksilöity myös valkoisessa kirjassa ”Yhtenäistä Euroopan liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma – Kohti kilpailukykyistä ja resurssitehokasta liikennejärjestelmää”, jäljempänä ’valkoinen kirja’[5]. 1.2. Käsiteltävät kysymykset EU:n tasolla on ratkaistava viisi merkittävintä ongelmaa. Ensiksi puuttuvat yhteydet erityisesti rajanylityskohdissa muodostavat suuren esteen henkilöiden ja tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle jäsenvaltioiden sisällä ja välillä sekä jäsenvaltioiden ja niiden naapurimaiden välillä. Toiseksi infrastruktuurin laadussa ja saatavuudessa on jäsenvaltioiden sisällä ja välillä huomattavia ja sitkeitä eroja (pullonkauloja). Erityisesti itä-länsi-suuntaisia yhteyksiä olisi parannettava rakentamalla uutta liikenneinfrastruktuuria ja/tai pitämällä kunnossa, kunnostamalla tai parantamalla olemassa olevaa infrastruktuuria. Kolmanneksi eri liikennemuotojen välinen infrastruktuuri on hajanainen. Useat Euroopan tavaraliikenneterminaalit, matkustaja-asemat, sisävesisatamat, merisatamat, lentoasemat ja kaupunkisolmukohdat eivät sovellu multimodaalisiin yhteyksiin. Koska näistä solmukohdista puuttuu multimodaalisen liikenteen vaatimaa kapasiteettia, multimodaaliliikenteen tarjoamia mahdollisuuksia ja sen valmiuksia poistaa pullonkaulat infrastruktuurista ja luoda puuttuvat yhteydet ei voida hyödyntää riittävällä tavalla. Neljänneksi liikenneinfrastruktuureihin tehtävien investointien olisi osaltaan edistettävä tavoitetta, jonka mukaan liikenteen kasvihuonekaasupäästöjä on vähennettävä 60 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Viidenneksi jäsenvaltioissa on edelleen erilaisia toimintasääntöjä ja vaatimuksia erityisesti yhteentoimivuuteen liittyen, mikä lisää liikenneinfrastruktuurin esteitä ja pullonkauloja. 1.3. Toiminta-alat Tämän ehdotuksen tarkoituksena on perustaa ja kehittää aukoton TEN-T, joka koostuu rautatie-, sisävesi-, maantie-, meri- ja lentoliikenneinfrastruktuurista, ja varmistaa siten sisämarkkinoiden sujuva toiminta sekä taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Ensimmäinen toiminta-ala näiden tavoitteiden saavuttamiseksi koskee projektisuunnittelua. Sidosryhmien kuulemisen perusteella komissio päätteli, että TEN-T-verkkoa voidaan parhaiten kehittää kaksitasoisella lähestymistavalla, johon kuuluvat kattava verkko ja ydinverkko. Kattava verkko on TEN-T-verkon perustaso. Kattavan verkon on oltava valmis viimeistään 31. joulukuuta 2050. Ydinverkko on päällekkäinen kattavan verkon kanssa, ja siihen kuuluvat kattavan verkon strategisesti tärkeimmät osat. Se muodostaa multimodaalisen liikkuvuuden verkon rungon. Siinä keskitytään niihin TEN-T-verkon osiin, joista saadaan suurin lisäarvo Euroopan tasolla, eli puuttuviin yhteyksiin rajanylityskohdissa, merkittävimpiin pullonkauloihin ja multimodaalisiin solmukohtiin. Ydinverkon on oltava valmis viimeistään 31. joulukuuta 2030. Toinen toiminta-ala koskee täytäntöönpanovälineitä. Komissio on rautateiden tavaraliikennekäytävien mallin huomioon ottaen kehittänyt ydinverkkokäytävän käsitteen[6]. Nämä käytävät muodostavat puitteet ydinverkon koordinoidulle täytäntöönpanolle. Laajuudeltaan ydinverkkokäytävät kattavat periaatteessa kolme liikennemuotoa, ja niiden on kuljettava vähintään kolmen jäsenvaltion kautta. Niissä olisi mahdollisuuksien mukaan oltava yhteys merisatamaan. Toimintojen osalta ydinverkkokäytävät muodostavat alustan kapasiteetin hallinnoinnille, investoinneille, multimodaalisten uudelleenlastauspaikkojen rakentamiselle ja koordinoinnille sekä yhteentoimivien liikenteenhallintajärjestelmien käyttöönotolle. 1.4. Johdonmukaisuus suhteessa unionin muuhun politiikkaan ja muihin tavoitteisiin Ehdotus on komission valkoisessa kirjassa esittämän politiikan mukainen. Se mainitaan nimenomaisesti strategisen eurooppalaisen infrastruktuurin ydinverkkoa koskevassa aloitteessa 34[7]. Näissä suuntaviivoissa noudatetaan erityisesti valkoisessa kirjassa vahvistettua strategiaa, jonka mukaan suurimmat esteet ja pullonkaulat on poistettava liikenneinfrastruktuurin pääalueilta. Tavoitteena on perustaa yhtenäinen Euroopan liikennealue, jolla on paremmat liikennepalvelut ja täysin yhdennetty liikenneverkko. Tämä yhdistää eri liikennemuodot ja aiheuttaa perinpohjaisen muutoksen tavoissa, joilla henkilö- ja tavaraliikenne järjestetään. Tämä muutos on tarpeen, jotta liikenteen kasvihuonekaasupäästöjä voidaan alentaa tavoitteen mukaisesti 60 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Liikennettä ei voida muuttaa merkittävällä tavalla ilman asianmukaisen verkon tukea ja älykästä lähestymistapaa verkon käytössä. Infrastruktuurin suunnittelun ja kehittämisen katsotaan olevan merkittävässä asemassa kestävän liikennejärjestelmän kehittämisessä. Ehdotuksella edistetään myös komission tiedonannossa ”Euroopan digitaalistrategia”[8] esitettyjen poliittisten tavoitteiden saavuttamista, sillä ehdotuksessa tuetaan älykkäiden liikennejärjestelmien täytäntöönpanoa. Se on myös yksi komission huhtikuussa 2011 ehdottaman sisämarkkinoiden toimenpidepaketin[9] toimenpiteistä, sillä verkot ovat sisämarkkinoiden kulmakivi ja niillä on keskeinen asema tavaroiden ja palveluiden sujuvan ja tehokkaan liikkumisen edistämisessä. Kestävän liikenteen edistäminen on lisäksi katsottu yhdeksi tavaksi saavuttaa yksi komission 3 päivänä maaliskuuta 2010 hyväksymässä ”Eurooppa 2020 – Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategia” -asiakirjassa[10] vahvistetuista kolmesta prioriteetista. Kyseinen prioriteetti koskee kestävää kasvua, ja tämä tavoite voidaan saavuttaa purkamalla pahimmat pullonkaulat erityisesti rajanylityspaikoissa ja intermodaalisissa solmukohdissa (kaupungit, satamat, logistiset alustat). Ehdotuksella edistetään lisäksi EU:n alueellista yhteenkuuluvuutta (joka on yksi EU:n tavoitteista) sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. 2. ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN KUULEMINEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTI 2.1. Intressitahojen kuuleminen Komissio suoritti laajan ja intensiivisen sidosryhmien kuulemisen helmikuun 2009 ja kesäkuun 2010 välisenä aikana. Komissio käynnisti kuulemisprosessin antamalla vihreän kirjan. Sillä käynnistettiin keskustelu TEN-T-politiikan keskeisistä haasteista ja tavoitteista sekä tavoista, joilla niitä voitaisiin käsitellä[11]. Sidosryhmien esittämien näkemysten perusteella komissio perusti kuusi asiantuntijaryhmää, jotka analysoivat marraskuun 2009 ja huhtikuun 2010 välisenä aikana tulevan TEN-T-verkon kehityksen useita pääkohtia[12]. Asiantuntijaryhmien suositukset otettiin huomioon 4. toukokuuta 2010 julkista kuulemista varten esitetyssä komission työasiakirjassa[13]. Julkisessa kuulemisessa saatiin yhteensä yli 530 kannanottoa. Suuri osa vastaajista tuki sitä, että TEN-T-suunnittelussa noudatetaan uutta kaksitasoista lähestymistapaa, jossa kattava verkko muodostaa peruskerroksen ja ydinverkko TEN-T-verkon strategisesti tärkeimmät osat. Lokakuussa 2009 pidettiin ministerikokous Napolissa ja kesäkuussa 2010 sidosryhmien kokous Zaragozassa. Komissio esitti helmikuussa 2011 neuvostolle ja Euroopan parlamentille komission yksiköiden valmisteluasiakirjan[14], jossa metodiikkaa, suunnittelua ja täytäntöönpanosuunnitelmia kehitettiin edelleen. 2.2. Asiantuntijatiedon käyttö Sidosryhmien kuulemisen lisäksi komissio on ollut säännöllisesti yhteydessä jäsenvaltioihin päätöksellä N:o 1692/96/EY perustetun suuntaviivojen valvontaa ja tietojenvaihtoa käsittelevän komitean kautta. Tämä komitea on kokoontunut kuukausittain vuodesta 2010, ja jäsenvaltioille on tiedotettu sen kautta tarkistusprosessin etenemisestä ja sisällöstä. Lisäksi komission yksiköt järjestivät useita kahden- ja monenvälisiä tapaamisia jäsenvaltioiden kanssa keskustellakseen yksityiskohtaisesti kattavan verkon kehittämisestä ja esitelläkseen ydinverkon keskeisiä piirteitä. Yksittäisiin sidosryhmiin on pidetty yhteyttä erillisissä kokouksissa ja konferensseissa sekä EU:n koordinaattorien kautta näiden ensisijaisia hankkeita koskevissa kokouksissa. 2.3. Vaikutusten arviointi Vaikutusten arvioinnissa yksilöidään neljä erityistavoitetta hajanaiseen verkkoon liittyvän ongelman ratkaisemiseksi. EU-suunnittelun koordinoinnin parantamiseksi ensimmäisenä erityistavoitteena on – määritellä johdonmukainen ja läpinäkyvä lähestymistapa, jotta EU:n tasolla TEN-T-verkosta saatava lisäarvo voidaan maksimoida. Tämä tapahtuu käsittelemällä puuttuviin yhteyksiin liittyvää verkon hajanaisuutta koskevia ongelmia, multimodaalisuutta ja asianomaisia yhteyksiä naapurimaihin ja kolmansiin maihin. Lisäksi tavoitteena on varmistaa asianmukainen maantieteellinen kattavuus. Optimaalisen verkkorakenteen täytäntöönpanon varmistaminen edellyttää vankan hallinnointirakenteen suunnittelua. Tätä koskevat kolme erityistavoitetta ovat seuraavat: – edistetään hallintajärjestelmiä koskevien eurooppalaisten vaatimusten täytäntöönpanoa ja nopeutetaan yhteistä etua koskevien TEN-T-hankkeiden yhdenmukaisten toimintasuunnitelmien kehittämistä. Tämän tavoitteen tarkoituksena ei ole vahvistaa uusia erityisvaatimuksia tai -sääntöjä vaan varmistaa jo kehitettyjen eurooppalaisten vaatimusten tosiasiallinen hyväksyminen ja täytäntöönpano; – parannetaan investointien, ajoituksen, reittivalinnan sekä yhteistä etua koskevien hankkeiden ympäristöarviointien ja kustannushyötyanalyysien koordinointiin tähtäävää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä; – varmistetaan, että optimaalinen verkkorakenne on keskeinen tekijä kohdennettaessa EU:n rahoitusta, jotta painopiste voidaan asettaa rajanylityskohtiin, puuttuviin yhteyksiin ja pullonkauloihin. Tuloksena saatiin seuraavat kaksi vaihtoehtoa: – vaihtoehdossa 1 suunnittelu pysyy tiettyjä saadun kokemuksen perusteella tehtyjä muutoksia lukuun ottamatta suurelta osin nykyisen politiikan kaltaisena, mutta täytäntöönpanon koordinointia vahvistetaan; – vaihtoehdossa 2 vahvistetaan täytäntöönpanon koordinoinnin lisäksi suunnittelun koordinointia yksilöimällä optimaalinen rakenne TEN-T-verkon strategiselle ”ytimelle”. Kumpikin vaihtoehto synnyttäisi nykyiseen tilanteeseen verrattuna huomattavia parannuksia sekä täytäntöönpanon tehokkuuden että taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristövaikutusten kannalta. Vaihtoehdolla 2 olisi kokonaisuudessa myönteisempi vaikutus, koska sillä vahvistetaan sekä suunnittelun että täytäntöönpanon koordinointia. 2.4. Ydinverkon suunnittelussa noudatettava metodiikka Tässä ehdotuksessa esitetty ydinverkon malli on yhteisesti sovitun metodiikan tulos. Se on suunniteltu kaksivaiheisella metodiikalla[15]. Ensimmäisessä vaiheessa yksilöitiin tärkeimmät solmukohdat. – Tärkeimmät kaupunkisolmukohdat, joihin kuuluvat kaikkien jäsenvaltioiden pääkaupungit, kaikki ESPON-ohjelman puitteissa määritellyt ”megakaupungit” ja kaikki muut suuret kaupunkialueet ja asutusryhmät, mukaan lukien ne osat niiden koko asiaankuuluvasta multimodaali-infrastruktuurista, jotka kuuluvat kattavaan verkkoon. Kaupunkisolmukohtia on yksilöity yhteensä 82. Ne luetellaan suuntaviivojen liitteessä. Kaupunkisolmukohtiin suoraan kuuluvat satamat ja lentoasemat ovat osa ydinverkkoa. – Muut kuin tärkeimpien kaupunkisolmukohtien yhteydessä sijaitsevat satamat, joissa tietyt määrää koskevat rajat ylittyvät ja jotka täyttävät tietyt maantieteelliset vaatimukset. Suuntaviivojen liitteessä luetellaan yhteensä 82 satamaa. – Tärkeimmät rajanylityspaikat, joita on kunkin jäsenvaltion ja sen naapurimaan välillä yksi kutakin liikennemuotoa kohden. Suuntaviivojen liitteessä luetellaan yhteensä 46 rajanylityspaikkaa. Toisessa vaiheessa nämä tärkeimmät solmukohdat yhdistettiin multimodaaliyhteyksillä (maantiet, rautatiet, sisävesiväylät) saatavuuden tai toteutettavuuden perusteella ottaen huomioon tehokkuus ja vaikuttavuus ja käyttäen mieluiten jo olemassa olevaa infrastruktuuria. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN SISÄLTÖ 3.1. Ehdotetun toimen lyhyt kuvaus Asetusehdotuksella kumotaan ja korvataan unionin suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi 7 päivänä heinäkuuta 2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 661/2010/EU. Ehdotuksen keskeiset kohdat ovat seuraavat: – TEN-T-verkkoa kehitetään asteittain noudattamalla kaksitasoista lähestymistapaa, johon kuuluvat kattava verkko ja ydinverkko. – Kattavan verkon on oltava valmis viimeistään 31. joulukuuta 2050, mutta ydinverkon jo viimeistään 31. joulukuuta 2030. – Suuntaviivoissa vahvistetaan kehys yhteistä etua koskevien hankkeiden yksilöimiselle. Näillä hankkeilla edistetään TEN-T-verkon kehittämistä ja perustamista, sillä niillä luodaan, pidetään kunnossa, kunnostetaan ja parannetaan infrastruktuuria sen resurssitehokasta käyttöä edistävin toimenpitein ja mahdollistamalla kestävät ja tehokkaat tavaraliikennepalvelut. – Euroopan unioni voi edistää yhteistä etua koskevia hankkeita tehdäkseen yhteistyötä kolmansien maiden ja naapurimaiden[16] kanssa. – Kattava verkko määräytyy seuraavin elementein: – kartat, – infrastruktuurin osat, – infrastruktuurivaatimukset, – yhteistä etua koskevien hankkeiden edistämistä koskevat painopisteet. – Eri liikennemuotoja liitetään yhteen tavaraliikenneterminaaleissa, matkustaja-asemilla, sisävesisatamissa, merisatamissa ja lentoasemilla multimodaalisen liikenteen mahdollistamiseksi. – Kaupunkisolmukohdat ovat kattavan verkon keskeisiä osia, sillä ne muodostavat eri liikenneinfrastruktuurien väliset liityntäkohdat. – Suuntaviivoissa vahvistetaan ydinverkkoa koskevia erityisvaatimuksia kattavaa verkkoa koskevien vaatimusten lisäksi. Yksi tällainen vaatimus on vaihtoehtoisten polttoaineiden saatavuus. Komissio seuraa ja arvioi ydinverkon täytäntöönpanon etenemistä. – Ydinverkkokäytävät ovat keino toteuttaa ydinverkko. Niiden on määrä pohjautua liikennemuotojen yhdentämiseen ja yhteentoimivuuteen ja johtaa koordinoituun kehitykseen ja hallintaan. – Eurooppalaiset koordinaattorit helpottavat käytävien koordinoitua täytäntöönpanoa yhteistyössä asianomaisten jäsenvaltioiden perustamien yhteistyöfoorumien kanssa. – Jokainen yhteistyöfoorumi laatii hallintarakenteeksi monivuotisen kehityssuunnitelman, johon sisältyy investointi- ja täytäntöönpanosuunnitelmat. Näiden tietojen perusteella komissio antaa täytäntöönpanosäädöksiä (päätöksiä) kustakin käytävästä. – Ehdotuksen mukaan liitteet olisi tarkistettava säännöllisesti delegoiduilla säädöksillä, jotta kattavan verkon kartat pysyisivät ajan tasalla. Myös ydinverkkoa olisi tarkasteltava uudelleen vuoteen 2023 mennessä. 3.2. Oikeusperusta Tämän ehdotuksen oikeusperustana on SEUT-sopimuksen 172 artikla. 3.3. Toissijaisuusperiaate Liikennevirtojen tukemiseen yksillä eurooppalaisilla markkinoilla tähtäävä Euroopan laajuisen liikenneverkon koordinoitu kehittäminen sekä Euroopan sisäinen taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus edellyttävät Euroopan unionin tasolla toteutettavia toimia, sillä yksittäiset jäsenvaltiot eivät pysty niitä toteuttamaan. Tämä pätee erityisesti rajanylityskohtiin. 3.4. Suhteellisuusperiaate Ehdotuksessa noudatetaan suhteellisuusperiaatetta, ja se kuuluu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 170 artiklassa määriteltyyn Euroopan laajuisten liikenneverkkojen toiminta-alaan. Tässä ehdotuksessa vahvistetut toimet koskevat pelkästään liikenneinfrastruktuuriverkkojen eurooppalaista ulottuvuutta. 3.5. Sääntelytavan valinta Nykyisiä TEN-T-suuntaviivoja koskeva ehdotus hyväksyttiin Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksenä. Kyseinen päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille, minkä vuoksi suuntaviivat sitovat kokonaisuudessaan kaikkia jäsenvaltioita. Vaikka jäsenvaltiot ovat perinteisesti olleet liikenneinfrastruktuurin kehityksen ja hallinnan päätoimijoita, tilanne näyttää kuitenkin vähitellen muuttuvan. Alue- ja paikallisviranomaisista, infrastruktuurin haltijoista, liikenteenharjoittajista sekä muista julkisista ja yksityisistä laitoksista on myös tullut merkittäviä toimijoita infrastruktuurin kehittämisessä. Koska TEN-T-verkon suunnitteluun, kehitykseen ja toimintaan osallistuu jäsenvaltioiden lisäksi muitakin toimijoita, on tärkeää varmistaa, että suuntaviivat sitovat kaikkia. Sen vuoksi komissio valitsi tämän ehdotuksen lainsäädäntövälineeksi asetuksen. Lisäksi olisi huomattava, että ehdotuksen on tarkoitus kattaa vuoteen 2050 ulottuva ajanjakso. Sen vuoksi on vaikeaa ennakoida, millaisia toimijoita voi myöhemmin osallistua TEN-T-täytäntöönpanohankkeisiin. 3.6. Euroopan talousalue Ehdotettu toimenpide koskee ETA-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvaa asiaa, minkä vuoksi se on ulotettava koskemaan Euroopan talousaluetta. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotus ei aiheuta lisäkustannuksia EU:n talousarvioon. 5. VERKKOJEN EUROOPPA -VÄLINE Monivuotista rahoituskehystä 2014–2020 koskevassa tiedonannossa[17] komissio ilmoitti, että EU:n tasolla perustetaan uusi Verkkojen Eurooppa -väline, josta rahoitetaan EU:n ensisijaista liikenne-, energia- ja digitaalisen laajakaistan infrastruktuuria. Siitä tuetaan infrastruktuureja, joilla on eurooppalainen ja sisämarkkinoihin liittyvä ulottuvuus, ja kohdennetaan EU:n tuki ensisijaisiin verkkoihin, jotka on pantava täytäntöön vuoteen 2020 mennessä ja joissa Euroopan tason toiminnasta on eniten hyötyä. Välineessä on vuosiksi 2014–2020 yksi 50 miljardin euron suuruinen rahasto, josta 31,7 miljardia kohdennetaan liikenteelle. Tästä määrästä on puolestaan erotettu 10 miljardia euroa asiaankuuluviin liikenneinfrastruktuurihankkeisiin sellaisten jäsenvaltioiden sisällä, joille voidaan myöntää tukea koheesiorahastosta. Tiedonannossa ehdotetaan myös, että EU:ta koskevia infrastruktuurihankkeita, jotka kulkevat naapurimaiden ja EU:n hakijamaiden kautta, olisi tulevaisuudessa koordinoitava ja vahvistettava uudella Verkkojen Eurooppa -välineellä[18]. Näissä suuntaviivoissa vahvistetaan yhdessä Verkkojen Eurooppa -välineen kanssa liikenneinfrastruktuurin rahoituksen painopisteet Euroopassa. 6. YKSINKERTAISTAMINEN Ehdotuksella yksinkertaistetaan voimassa olevia sääntöjä. Hankkeiden valmistelua voidaan virtaviivaistaa uuden käytäviin perustuvan lähestymistavan ja yhteistyöfoorumien perustamisen ansiosta. 2011/0294 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS unionin suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 172 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon[19], ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon[20], noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi 23 päivänä heinäkuuta 1996 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1692/96[21] laadittiin selkeyden vuoksi uudelleen unionin suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi 7 päivänä heinäkuuta 2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 661/2010[22]. (2) Euroopan laajuisten liikenneverkkojen suunnittelu, kehittäminen ja toiminta auttavat osaltaan saavuttamaan tärkeitä unionin tavoitteita, joihin kuuluvat muun muassa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittaminen, ja niiden erityistavoitteina ovat myös henkilöiden ja tavaroiden saumaton ja kestävä liikkuvuus sekä kaikkien unionin alueiden saavutettavuuden varmistaminen. (3) Nämä erityistavoitteet olisi saavutettava varmistamalla resurssitehokkaalla tavalla, että kansalliset liikenneverkot ovat yhteenliitettäviä ja yhteentoimivia. (4) Liikenteen lisääntyminen on johtanut suurempiin ruuhkiin kansainvälisillä liikennekäytävillä. Jotta tavaroiden ja henkilöiden kansainvälinen liikkuvuus varmistettaisiin, Euroopan laajuisen liikenneverkon kapasiteetti ja tämän kapasiteetin käyttö olisi optimoitava, ja sitä olisi tarvittaessa laajennettava poistamalla infrastruktuurin pullonkaulat ja rakentamalla puuttuvat infrastruktuuriyhteydet jäsenvaltioiden sisälle ja niiden välille. (5) Kuten valkoisessa kirjassa ”Yhtenäistä Euroopan liikennealuetta koskeva etenemissuunnitelma – Kohti kilpailukykyistä ja resurssitehokasta liikennejärjestelmää”[23] todetaan, liikenteen tehokkuutta ja vaikuttavuutta voidaan parantaa huomattavasti varmistamalla, että liikennemuodot integroidaan paremmin koko verkossa infrastruktuurin, tietovirtojen ja menettelyjen osalta. (6) Valkoisessa kirjassa kehotetaan käyttämään liikenteeseen liittyvää tieto- ja viestintätekniikkaa paremman ja yhdennetyn liikenteen ohjauksen varmistamiseksi ja hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistamiseksi tavaraliikennelogistiikan, lastin seurannan ja jäljityksen parantamisen sekä aikataulujen ja liikennevirtojen optimoinnin avulla. Koska tällaisilla toimenpiteillä edistetään liikenneinfrastruktuurin tehokasta hoitoa ja käyttöä, niiden olisi kuuluttava tämän asetuksen soveltamisalaan. (7) Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevassa politiikassa on otettava huomioon liikennepolitiikan kehitys ja infrastruktuurin omistajuus. Aiemmin liikenneinfrastruktuurin rakentamisesta ja ylläpidosta vastasivat pääasiassa jäsenvaltiot. Nyt kuitenkin myös infrastruktuurin haltijoiden, toimiluvan haltijoiden sekä satama- ja lentoasemaviranomaisten kaltaisista muista toimijoista, joiden joukossa on myös yksityisiä, on tullut merkittäviä Euroopan laajuisen multimodaalisen liikenneverkon toteuttajia. (8) Euroopan laajuinen liikenneverkko koostuu suuressa määrin jo olemassa olevasta infrastruktuurista. Tätä olemassa olevaa infrastruktuuria hoitavat eri julkiset ja yksityiset laitokset. Jotta Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan uuden politiikan tavoitteet voitaisiin kokonaisuudessaan saavuttaa, olisi asetuksella säädettävä infrastruktuuria koskevat yhdenmukaiset vaatimukset, jotka kaikkien Euroopan laajuisen liikenneverkon infrastruktuurista vastaavien toimijoiden on täytettävä. (9) Euroopan laajuista liikenneverkkoa olisi mieluiten kehitettävä kaksitasoisella lähestymistavalla, johon kuuluvat kattava verkko ja ydinverkko; nämä kaksi tasoa ovat infrastruktuurisuunnittelun korkein taso unionissa. (10) Kattavan verkon olisi muodostuttava Euroopan laajuisesta liikenneverkosta, jossa yhdennetyn meripolitiikan[24] tapaan kaikkien unionin alueiden, mukaan lukien syrjäiset alueet ja syrjäisimmät alueet, saavutettavuus on varmistettu ja joka vahvistaa alueiden välistä yhteenkuuluvuutta. Suuntaviivoissa olisi vahvistettava kattavan verkon infrastruktuuria koskevat vaatimukset, jotta vuoteen 2050 mennessä saataisiin aikaan korkealaatuinen verkko koko unionin alueelle. (11) Ydinverkko olisi yksilöitävä, ja se olisi toteutettava ensisijaisena tavoitteena kattavan verkon muodostamassa kehyksessä vuoteen 2030 mennessä. Sen olisi muodostettava runko multimodaalisen liikenneverkon kehittämiselle ja edistettävä koko kattavan verkon kehittämistä. Unionin toimet olisi voitava kohdentaa niihin Euroopan laajuisen liikenneverkon osiin, joista saadaan suurin lisäarvo Euroopan tasolla, eli erityisesti rajanylityskohtiin, puuttuviin yhteyksiin, multimodaalisiin yhteyskohtiin ja vakavimpiin pullonkauloihin. (12) Jotta ydinverkko ja kattava verkko voitaisiin rakentaa koordinoidulla tavalla ja nopeasti ja jotta verkosta saataisiin näin mahdollisimman suuri hyöty, asianomaisten jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että yhteistä etua koskevat hankkeet on saatu päätökseen vuoteen 2030 mennessä ydinverkon osalta tai vuoteen 2050 mennessä kattavan verkon osalta. (13) On tarpeen yksilöidä Euroopan laajuisen liikenneverkon toteuttamista edistävät yhteistä etua koskevat hankkeet, jotka vastaavat suuntaviivoissa vahvistettuja painopisteitä. (14) Yhteistä etua koskevista hankkeista olisi saatava selkeää lisäarvoa Euroopan tasolla. Rajatylittävistä hankkeista saadaan yleensä suurta lisäarvoa Euroopan tasolla, mutta niillä on vähäisemmät suorat taloudelliset vaikutukset kuin puhtaasti kansallisilla hankkeilla. Sen vuoksi niitä ei todennäköisesti toteuteta ilman unionin tukea. (15) Koska Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittäminen ja täytäntöönpano eivät kuulu pelkästään jäsenvaltioille, kaikkiin yhteistä etua koskevien hankkeiden promoottoreihin, kuten paikallisviranomaisiin, alueviranomaisiin, infrastruktuurin haltijoihin ja muihin yksityisiin tai julkisiin laitoksiin, olisi sovellettava tässä asetuksessa sekä muussa asiaankuuluvissa unionin ja jäsenvaltioiden säännöissä ja menettelyissä säädettyjä oikeuksia ja velvoitteita silloin, kun tällaisia hankkeita toteutetaan. (16) Naapurimaiden ja kolmansien maiden kanssa on tarpeen tehdä yhteistyötä asiaankuuluvien infrastruktuuriverkkojen välisten yhteyksien ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi. Sen vuoksi unionin olisi soveltuvin osin edistettävä näiden maiden kanssa toteutettavia yhteistä etua koskevia hankkeita. (17) Jotta liikennemuodot voitaisiin yhdentää koko verkossa, Euroopan laajuinen liikenneverkko on suunniteltava asianmukaisella tavalla. Tämä edellyttää myös, että infrastruktuuria, älykkäitä liikennejärjestelmiä, varusteita ja palveluja koskevat erityisvaatimukset pannaan täytäntöön koko verkossa. Sen vuoksi on tarpeen varmistaa, että tällaisia vaatimuksia sovelletaan asianmukaisella ja yhteisellä tavalla koko Euroopassa kaikkiin liikennemuotoihin ja niiden välisiin yhteyksiin Euroopan laajuisessa liikenneverkossa ja sen ulkopuolella, jotta verkostovaikutuksen edut voitaisiin saada ja jotta tehokkaat pitkän matkan Euroopan laajuiset kuljetustoiminnot olisivat mahdollisia. (18) Jotta olemassa olevat ja suunnitteilla olevat kattavan verkon ja ydinverkon liikenneinfrastruktuurit voitaisiin määrittää, olisi laadittava karttoja, joita mukautetaan ajan mittaan liikennevirtojen kehittymisen huomioon ottamiseksi. Karttojen teknisenä perustana toimii komission TENtec-järjestelmä, joka sisältää yksityiskohtaisempia tietoja Euroopan laajuisesta liikenneinfrastruktuurista. (19) Suuntaviivoissa olisi vahvistettava painopisteet, joilla tavoitteet saavutetaan sovitussa määräajassa. (20) Älykkäitä liikennejärjestelmiä tarvitaan perustaksi liikenne- ja kuljetustoimintojen optimoinnille ja niihin liittyvien palvelujen parantamiselle. (21) Suuntaviivoissa olisi käsiteltävä kattavan verkon kehittämistä kaupunkisolmukohdissa, sillä tällaiset solmukohdat ovat Euroopan laajuisessa liikenneverkossa liikkuvien henkilöiden ja tavaroiden lähtö- tai määräpaikkoja (”viimeinen kilometri”) sekä paikkoja, joissa kuljetusvälinettä vaihdetaan saman liikennemuodon sisällä tai eri liikennemuotojen välillä. (22) Euroopan laajuisen liikenneverkon olisi sen laajuuden vuoksi muodostettava perusta uusien teknologioiden ja innovaatioiden laajamittaiselle käytölle, mikä voi esimerkiksi parantaa Euroopan liikennealan kokonaistehokkuutta ja pienentää sen hiilijalanjälkeä. Tämä vastaa Eurooppa 2020 -strategiaa ja liikenteen valkoisessa kirjassa vahvistettua tavoitetta, jonka mukaan kasvihuonekaasupäästöjä on alennettava 60 prosenttia vuoteen 2050 mennessä (vuoteen 1990 verrattuna), ja samalla edistää unionin polttoaineen toimitusvarmuuden parantamista koskevan tavoitteen saavuttamista. (23) Euroopan laajuisella liikenneverkolla on varmistettava tehokas multimodaalisuus, jotta paras liikennemuoto voidaan valita ja pitkiä kuljetusosuuksia varten voidaan koota yhteen suuria kuljetusmääriä. Tämä tekee multimodaalisuudesta taloudellisesti houkuttelevamman vaihtoehdon tavarantoimittajille. (24) Jotta kaikille liikennemuodoille rakennettaisiin korkeatasoinen ja tehokas liikenneinfrastruktuuri, suuntaviivoissa olisi oltava määräyksiä henkilö- ja tavaraliikenteen turvallisuudesta ja varmuudesta, ilmastonmuutoksen, luonnonkatastrofien ja ihmisten aiheuttamien onnettomuuksien vaikutuksesta infrastruktuuriin sekä infrastruktuurin käytettävyydestä kaikille liikenteen käyttäjille. (25) Ydinverkon olisi oltava osa sen kanssa päällekkäistä kattavaa verkkoa. Siihen olisi kuuluttava Euroopan laajuisen liikenneverkon strategisesti tärkeimmät solmukohdat ja yhteydet liikennetarpeiden mukaisesti. Sen olisi oltava multimodaalinen, eli siihen sisältyvät kaikki liikennemuodot ja niiden yhteydet sekä asiaankuuluvat liikenteenhallinta- ja tietohallintajärjestelmät. (26) Jotta ydinverkko toteutettaisiin määräajassa, eri hankkeiden rajatylittävässä koordinoinnissa ja käytävän kehityksen synkronoinnissa voitaisiin käyttää välineenä käytäviin perustuvaa lähestymistapaa, jolloin verkosta saataisiin mahdollisimman suuri hyöty. (27) Ydinverkkokäytävillä olisi vastattava myös laajempiin liikennepoliittisiin tavoitteisiin ja helpotettava liikennemuotojen yhdentämistä ja multimodaalikuljetuksia. Näin voitaisiin ottaa käyttöön varta vasten kehitettyjä käytäviä, joilla energiankäyttö ja päästöt on optimoitu ja joiden ympäristövaikutukset on näin ollen minimoitu ja jotka ovat samalla houkuttelevia vaihtoehtoja luotettavuutensa, vähäisten ruuhkiensa ja alhaisten toiminta- ja hallintokustannustensa ansiosta. Alustava luettelo käytävistä olisi sisällytettävä asetukseen (EU) N:o XXX/2012 [Verkkojen Eurooppa -väline], mutta sitä olisi voitava mukauttaa liikennevirtojen muutosten huomioon ottamiseksi. (28) Oikean hallinnointirakenteen suunnittelu ja rahoituslähteiden yksilöiminen monimutkaisille rajatylittäville hankkeille olisi helpompaa, jos tällaisille ydinverkkokäytäville perustettaisiin yhteistyöfoorumit. Eurooppalaisten koordinaattorien olisi helpotettava ydinverkkokäytävien koordinoitua täytäntöönpanoa. (29) Ydinverkkokäytäviä kehitettäessä olisi kiinnitettävä asianmukaisella tavalla huomiota kilpailukykyisen tavaraliikenteen eurooppalaisesta rautatieverkosta 22 päivänä syyskuuta 2010 annetun asetuksen (EU) N:o 913/2010[25] mukaisesti perustettuihin rautateiden tavaraliikennekäytäviin sekä päätöksen 2006/679/EY muuttamisesta Euroopan laajuisen tavanomaisen rautatiejärjestelmän ohjaus-, hallinta- ja merkinanto-osajärjestelmään liittyvän yhteentoimivuuden teknisen eritelmän käyttöönoton osalta 22 päivänä heinäkuuta 2009 tehdyssä komission päätöksessä 2009/561/EY[26] säädettyyn ERTMS-järjestelmän eurooppalaiseen käyttöönottosuunnitelmaan. (30) Jotta suuntaviivat ja unionin tasolla käytettävissä olevien asiaankuuluvien rahoitusvälineiden ohjelmasuunnittelu olisivat mahdollisimman johdonmukaista, Euroopan laajuisen liikenneverkon rahoituksen olisi perustuttava tähän asetukseen ja se olisi saatava Verkkojen Eurooppa -välineestä[27]. Sillä olisi vastaavasti pyrittävä suuntaamaan ja yhdistämään rahoitusta, jota saadaan asiaankuuluvista sisäisistä ja ulkoisista välineistä, kuten rakenne- ja koheesiorahastoista, naapuruuspolitiikan investointivälineestä, liittymistä valmistelevasta tukivälineestä[28], Euroopan investointipankista, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankista ja muista rahoituslaitoksista. Euroopan laajuista liikenneverkkoa kehitettäessä olisi jäsenvaltioiden otettava erityisesti huomioon asetuksen (EU) N:o XXX/2012 [asetus Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä ja Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta][29] liitteessä IV säädetyt liikenteeseen sovellettavat alakohtaiset ennakkoehdot. (31) Jotta liitteet ja erityisesti kartat voitaisiin päivittää ottaen huomioon mahdolliset muutokset, jotka johtuvat etukäteen määriteltyjä määrällisiä kynnyksiä vasten analysoitujen tiettyjen liikenneinfrastruktuurin osien tosiasiallisesta käytöstä, komissiolle olisi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti siirrettävä valta antaa delegoituja säädöksiä liitteisiin tehtävien muutosten osalta. On erityisen tärkeää, että komissio järjestää valmisteluvaiheessa asianmukaiset kuulemiset, mukaan lukien asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asiaankuuluvat asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (32) Jotta varmistettaisiin tämän asetuksen yhdenmukaiset täytäntöönpanoedellytykset, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011[30] mukaisesti. (33) Koska jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa toteutettavan toimen tavoitteita, kuten erityisesti Euroopan laajuisen liikenneverkon perustamista ja kehittämistä koordinoidulla tavalla, vaan ne voidaan kyseisten tavoitteiden koordinointitarpeen vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla, unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN: I LUKU YLEISET PERIAATTEET 1 artikla Kohde 1. Tässä asetuksessa vahvistetaan Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämistä koskevat unionin suuntaviivat, jäljempänä ’suuntaviivat’ sellaisen Euroopan laajuisen liikenneverkon infrastruktuurin määrittämiseksi, jossa yksilöidään yhteistä etua koskevat hankkeet ja keskinäistä etua koskevat hankkeet. 2. Suuntaviivoissa eritellään, mitä vaatimuksia Euroopan laajuisen liikenneverkon infrastruktuurin hoidosta vastaavien laitosten on noudatettava. 3. Suuntaviivoissa vahvistetaan Euroopan laajuisen verkon kehittämistä koskevat painopisteet. 4. Suuntaviivoissa vahvistetaan toimenpiteitä Euroopan laajuisen verkon täytäntöönpanemiseksi. 2 artikla Soveltamisala 1. Suuntaviivoja sovelletaan Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon, joka koostuu – 2 kohdassa tarkoitetusta olemassa olevasta ja suunnitteilla olevasta infrastruktuurista, ja – toimenpiteistä, joilla edistetään tällaisen infrastruktuurin tehokasta hoitoa ja käyttöä. 2. Euroopan laajuisen liikenneverkon liikenneinfrastruktuuriin sisältyvät (a) II luvun 1 jaksossa määritelty rautatieliikenneinfrastruktuuri; (b) II luvun 2 jaksossa määritelty sisävesiliikenneinfrastruktuuri; (c) II luvun 3 jaksossa määritelty maantieliikenneinfrastruktuuri; (d) II luvun 4 jaksossa määritelty meriliikenneinfrastruktuuri; (e) II luvun 5 jaksossa määritelty lentoliikenneinfrastruktuuri; (f) II luvun 6 jaksossa määritelty multimodaalinen liikenneinfrastruktuuri; (g) a–f alakohdassa tarkoitettuun liikenneinfrastruktuuriin liittyvät varusteet ja älykkäät liikennejärjestelmät. 3 artikla Määritelmät Tässä asetuksessa (a) ’yhteistä etua koskevalla hankkeella’ tarkoitetaan kaikkia suunnitteilla olevan tai olemassa olevan liikenneinfrastruktuurin osia tai kaikkia olemassa olevan liikenneinfrastruktuurin muutoksia, jotka ovat II luvun säännösten mukaisia, sekä kaikkia tällaisen infrastruktuurin tehokasta hoitoa ja käyttöä koskevia toimenpiteitä; (b) ’keskinäistä etua koskevalla hankkeella’ tarkoitetaan hanketta, johon osallistuu sekä unioni että yksi tai useampi kolmas maa ja jonka tarkoituksena on liittää kyseisten maiden liikenneinfrastruktuuriverkot Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon suurten liikennevirtojen helpottamiseksi; (c) ’kolmannella maalla’ tarkoitetaan kaikkia naapurimaita ja kaikkia muita maita, joiden kanssa unioni voi tehdä yhteistyötä tässä asetuksessa säädettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi; (d) ’naapurimaalla’ tarkoitetaan Euroopan naapuruuspolitiikkaan, mukaan lukien strateginen kumppanuus[31], tai laajentumispolitiikkaan, Euroopan talousalueeseen tai Euroopan vapaakauppaliittoon kuuluvaa maata; (e) ’Euroopan tasolla saatavalla lisäarvolla’ tarkoitetaan hankkeeseen liittyvää arvoa, jota unionin toiminnan ansiosta saadaan sen arvon lisäksi, joka saavutettaisiin pelkästään jäsenvaltion toimilla; (f) ’infrastruktuurin haltijalla’ tarkoitetaan elintä tai yritystä, joka vastaa erityisesti liikenneinfrastruktuurin rakentamisesta ja ylläpidosta. Tähän voi kuulua myös infrastruktuurin valvonta- ja turvajärjestelmien hallinnointi; (g) ’älykkäillä liikennejärjestelmillä’ (ITS) tarkoitetaan tietoja, viestintää, navigointia ja paikannus-/lokalisointiteknologiaa käyttäviä järjestelmiä, joilla hallitaan liikkuvuutta ja liikennettä Euroopan laajuisessa liikenneverkossa ja joista kansalaiset ja liikenteenharjoittajat saavat lisäarvopalveluita esimerkiksi verkon turvallisen, varman, ympäristöystävällisen ja resurssitehokkaan käytön muodossa. Niihin voivat kuulua myös ajoneuvoissa oleva laitteet, jos ne muodostavat erottamattoman järjestelmän vastaavien infrastruktuurin osien kanssa. Niihin sisältyvät myös h–l alakohdassa tarkoitetut järjestelmät, teknologiat ja palvelut; (h) ’ilmaliikenteen hallintajärjestelmällä’ tarkoitetaan järjestelmää, joka eritellään eurooppalaisen ilmaliikenteen hallintaverkon yhteentoimivuudesta (yhteentoimivuusasetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 552/2004 [32] ja eurooppalaisen ilmaliikenteen hallinnan yleissuunnitelmassa, sellaisena kuin se määritellään yhteisyrityksen perustamisesta uuden sukupolven eurooppalaisen ilmaliikenteen hallintajärjestelmän (SESAR) kehittämiseksi 27 päivänä helmikuuta 2007 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 219/2007[33]; (i) ’alusliikenteen ohjaus- ja tietojärjestelmällä’ (VTMIS) tarkoitetaan järjestelmiä, joilla seurataan ja hallitaan liikennettä ja merikuljetuksia alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta sekä neuvoston asetuksen 93/75/ETY kumoamisesta 27 päivänä kesäkuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/59/EY[34] säädettyjä alusten automaattista tunnistusjärjestelmää (AIS), alusten kaukotunnistus- ja seurantajärjestelmää (LRIT), rannikkotutkajärjestelmiä ja radioviestintää käyttäen; (j) ’jokiliikenteen tietopalveluilla’ (RIS) tarkoitetaan yhdenmukaistetuista jokitiedotuspalveluista (RIS) Euroopan yhteisön sisävesillä 7 päivänä syyskuuta 2005 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/44/EY[35] määriteltyä sisävesien tieto- ja viestintäteknologiaa; (k) ’sähköisillä meriliikennepalveluilla’ tarkoitetaan palveluita, joissa käytetään edistynyttä ja yhteentoimivaa meriliikennealan tietotekniikkaa lastin käsittelyn helpottamiseksi merellä ja satama-alueilla; (l) ’Euroopan rautatieliikenteen hallintajärjestelmällä’ (ERTMS) tarkoitetaan järjestelmää, joka määritellään Euroopan laajuisen tavanomaisen rautatiejärjestelmän ohjaus-, hallinta- ja merkinanto-osajärjestelmää koskevasta yhteentoimivuuden teknisestä eritelmästä 28 päivänä maaliskuuta 2006 tehdyssä komission päätöksessä 2006/679/EY[36] ja Euroopan laajuisen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmän ohjaus-, hallinta- ja merkinanto-osajärjestelmää koskevasta yhteentoimivuuden teknisestä eritelmästä 7 päivänä marraskuuta 2006 tehdyssä komission päätöksessä 2006/860/EY[37]; (m) ’liikennemuodolla’ tarkoitetaan rautatie-, sisävesi-, maantie-, meri- ja lentoliikennettä; (n) ’multimodaalisella liikenteellä’ tarkoitetaan tavaroiden tai henkilöiden tai niiden molempien kuljettamista kahta tai useampaa liikennemuotoa käyttäen; (o) ’kaupunkisolmukohdalla’ tarkoitetaan kaupunkialuetta, jolla Euroopan laajuisen liikenneverkon liikenneinfrastruktuuri on liitetty kyseisen infrastruktuurin muihin osiin sekä alue- ja paikallisliikenteen infrastruktuuriin; (p) ’logistisella alustalla’ tarkoitetaan aluetta, joka on liitetty suoraan Euroopan laajuisen liikenneverkon liikenneinfrastruktuuriin, mukaan lukien vähintään yksi tavaraliikenneterminaali, ja joka mahdollistaa logististen toimintojen suorittamisen; (q) ’tavaraliikenneterminaalilla’ tarkoitetaan rakennetta, joka on varustettu siten, että siellä voidaan suorittaa vähintään kahden liikennemuodon välinen uudelleenlastaus ja varastoida rahtia väliaikaisesti, kuten satamia, sisävesisatamia, lentoasemia ja rautatie-/maantieterminaaleja; (r) ’NUTS-alueella’ tarkoitetaan aluetta, joka määritetään tilastollisessa alueluokituksessa. 4 artikla Euroopan laajuisen liikenneverkon tavoitteet 1. Euroopan laajuisen liikenneverkon on mahdollistettava sellaisten liikennepalvelujen ja kuljetustoimintojen suorittaminen, jotka (a) täyttävät sen käyttäjien liikkuvuus- ja kuljetustarpeet unionissa ja suhteissa kolmansiin maihin edistäen siten talouden kasvua ja kilpailukyvyn paranemista; (b) ovat taloudellisesti tehokkaita, edistävät vähähiilistä ja puhdasta liikennettä sekä polttoaineiden toimitusvarmuutta ja ympäristönsuojelua koskevien tavoitteiden saavuttamista ja ovat turvallisia, vaarattomia ja korkeatasoisia sekä henkilö- että tavaraliikenteen kannalta; (c) edistävät kaikkein edistyneimpiä teknologia- ja toimintaratkaisuja; (d) varmistavat kaikkien unionin alueiden asianmukaisen saavutettavuuden, mikä edistää sosiaalista, taloudellista ja alueellista yhteenkuuluvuutta ja tukee osallistavaa kasvua. 2. Euroopan laajuisen liikenneverkon infrastruktuuria kehitettäessä on pyrittävä saavuttamaan seuraavat tavoitteet: (a) yhteenliittäminen ja yhteentoimivuus kansallisten liikenneverkkojen kanssa; (b) pullonkaulojen poistaminen ja puuttuvien yhteyksien rakentaminen liikenneinfrastruktuureissa ja niiden välisissä liityntäkohdissa sekä jäsenvaltioiden alueilla ja niiden välisissä rajanylityspaikoissa; (c) kaikkien liikennemuotojen johdonmukainen kehittäminen siten, että pitkällä aikavälillä varmistetaan kestävä ja taloudellisesti tehokas liikenne; (d) kaikkien liikennemuotojen optimaalinen yhdentäminen ja yhteenliittäminen; (e) infrastruktuurin tehokas käyttö; (f) sellaisten kuljetusvälineiden yleisen käytön edistäminen, joiden hiilivaikutus on kaikkein vähäisin; (g) Euroopan laajuisen liikenneverkon ja naapurimaiden liikenneinfrastruktuuriverkkojen väliset liikenneinfrastruktuuriyhteydet ja niiden yhteentoimivuuden edistäminen; (h) erityisesti yhteentoimivuutta, turvallisuutta ja varmuutta koskevien infrastruktuurivaatimusten asettaminen liikennepalvelujen laadun, tehokkuuden ja kestävyyden viitearvoiksi; (i) kaukoliikenteen sekä alue- ja paikallisliikenteen liikenneinfrastruktuurin väliset saumattomat yhteydet sekä henkilö- että tavaraliikenteessä; (j) liikenneinfrastruktuuri, jossa huomioidaan unionin eri osien erityistilanteet ja jossa Euroopan alueet, mukaan lukien syrjäisimmät alueet ja muut syrjäseutualueet, katetaan tasapainoisella tavalla; (k) käytettävyys vanhusten, liikuntarajoitteisten henkilöiden ja vammaisten matkustajien kannalta. 5 artikla Resurssitehokas verkko Jäsenvaltioiden sekä soveltuvin osin alue- ja paikallisviranomaisten, infrastruktuurin haltijoiden, liikenteenharjoittajien ja muiden julkisten ja yksityisten laitosten on suunniteltava, kehitettävä ja käytettävä Euroopan laajuista liikenneverkkoa resurssitehokkaalla tavalla seuraavin toimin: (a) optimoidaan infrastruktuurin yhdentämistä ja yhteenliittämistä; (b) käytetään laajalti uutta teknologiaa ja älykkäitä liikennejärjestelmiä; (c) parannetaan ja pidetään kunnossa olemassa olevaa liikenneinfrastruktuuria; (d) otetaan huomioon mahdolliset yhteisvaikutukset muiden verkkojen ja erityisesti Euroopan laajuisten energia- tai televiestintäverkkojen kanssa; (e) arvioidaan strategista ympäristövaikutusta ja ilmastonmuutoksen torjunnan vaikutuksia sekä laaditaan asianmukaiset suunnitelmat ja ohjelmat; (f) suunnitellaan ja laajennetaan infrastruktuurikapasiteettia tarpeen mukaan; (g) otetaan asianmukaisella tavalla huomioon ilmastonmuutoksesta sekä luonnonmullistuksista ja ihmisen aiheuttamista suuronnettomuuksista johtuva liikenneinfrastruktuurin haavoittuvuus. 6 artikla Euroopan laajuisen liikenneverkon kaksitasoinen rakenne 1. Euroopan laajuista liikenneverkkoa kehitetään asteittain erityisesti ottamalla käyttöön kaksitasoinen rakenne, joka koostuu kattavasta verkosta ja ydinverkosta. 2. Kattavaan verkkoon sisältyvät Euroopan laajuisen liikenneverkon kaikki olemassa olevat ja suunnitteilla olevat liikenneinfrastruktuurit sekä tällaisen infrastruktuurin tehokasta käyttöä edistävät toimenpiteet. Sitä kehitetään II luvun mukaisesti. 3. Ydinverkkoon sisältyvät ne kattavan verkon osat, jotka ovat Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämistavoitteen saavuttamisen kannalta strategisesti tärkeimpiä. Se yksilöidään ja sitä kehitetään III luvun mukaisesti. 7 artikla Yhteistä etua koskevat hankkeet 1. Euroopan laajuista liikenneverkkoa kehitetään yhteistä etua koskevilla hankkeilla, joilla rakennetaan uutta liikenneinfrastruktuuria ja pidetään kunnossa, kunnostetaan ja parannetaan olemassa olevaa liikenneinfrastruktuuria sekä toteutetaan toimenpiteitä sen resurssitehokkaan käytön edistämiseksi. 2. Yhteistä etua koskevalta hankkeelta edellytetään, että (a) se myötävaikuttaa 4 artiklassa säädettyjen tavoitteiden saavuttamiseen; (b) siinä noudatetaan II luvun ja, jos kyseessä on ydinverkko, myös III luvun säännöksiä; (c) siitä on tehty yhteiskuntataloudellinen kustannushyötyanalyysi, jonka mukaan hankkeen nettonykyarvo on positiivinen; (d) siitä Euroopan tasolla saatava lisäarvo voidaan todeta selkeästi. 3. Yhteistä etua koskeva hanke voi sisältää koko hankesyklin, mukaan lukien toteutettavuustutkimus, lupamenettelyt, täytäntöönpano ja arviointi. 4. Jäsenvaltioiden ja muiden hankepromoottoreiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että hankkeita toteutettaessa noudatetaan unionin ja jäsenvaltioiden asiaankuuluvia sääntöjä ja menettelyjä, erityisesi ympäristöä, ilmastonsuojelua, turvallisuutta, varmuutta, kilpailua, valtiontukea, julkisia hankintoja ja kansanterveyttä koskevaa lainsäädäntöä. 5. Yhteistä etua koskeville hankkeille voidaan myöntää unionin rahoitustukea Euroopan laajuista liikenneverkkoa varten käytettävissä olevista välineistä, erityisesti asetuksella (EU) N:o XXX/2012 perustetusta Verkkojen Eurooppa -välineestä. 8 artikla Yhteistyö kolmansien maiden kanssa 1. Unioni voi tukea yhteistä etua koskevia hankkeita yhdistääkseen Euroopan laajuisen liikenneverkon sellaisten kolmansien maiden infrastruktuuriverkkoihin, jotka kuuluvat Euroopan naapuruuspolitiikkaan, laajentumispolitiikkaan, Euroopan talousalueeseen tai Euroopan vapaakauppaliittoon; tällaisia ovat hankkeet, joilla pyritään (a) liittymään ydinverkkoon rajanylityskohdissa; (b) varmistamaan ydinverkojen ja kolmansien maiden liikenneverkkojen välinen yhteys; (c) saattamaan päätökseen sellainen kolmansien maiden liikenneinfrastruktuuri, joka liittää yhteen unionin ydinverkon osia; (d) panemaan täytäntöön liikenteenhallintajärjestelmät näissä maissa. Tällaisilla yhteistä etua koskevilla hankkeilla on parannettava yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa sijaitsevien verkkojen kapasiteettia tai käytettävyyttä. 2. Unioni voi tehdä yhteistyötä kolmansien maiden kanssa keskinäistä etua koskevien hankkeiden edistämiseksi. Tällaisia ovat hankkeet, joilla pyritään (a) edistämään Euroopan laajuisen liikenneverkon ja naapurimaiden verkkojen yhteentoimivuutta; (b) edistämään Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevan politiikan laajentamista kolmansiin maihin; (c) helpottamaan lentoliikennettä kolmansien maiden kanssa erityisesti laajentamalla yhtenäistä eurooppalaista ilmatilaa ja ilmaliikenteen hallintaa koskevaa yhteistyötä; (d) helpottamaan meriliikennettä ja edistämään merten moottoriteitä kolmansien maiden kanssa. 3. Edellä 2 kohdan a alakohdan mukaisissa keskinäistä etua koskevissa hankkeissa on noudatettava II luvun asiaankuuluvia säännöksiä. 4. Liitteessä III on ohjeellisia karttoja tiettyihin naapurimaihin ulottuvasta Euroopan laajuisesta liikenneverkosta. 5. Unioni voi keskinäistä etua koskevien hankkeiden edistämiseksi käyttää voimassa olevia koordinointi- ja rahoitusvälineitä kuten naapuruuspolitiikan investointivälinettä (NIF) tai liittymistä valmistelevaa tukivälinettä (IPA), tai perustaa ja käyttää uusia koordinointi- ja rahoitusvälineitä. 6. Unioni voi tehdä yhteistyötä kansainvälisten ja alueellisten järjestöjen ja elinten kanssa saavuttaakseen tämän artiklan mukaiset tavoitteet. II LUKU KATTAVA VERKKO 9 artikla Yleiset säännökset 1. Kattava verkko muodostaa perustan yhteistä etua koskevien hankkeiden yksilöimiselle. 2. Kattava verkko (a) eritellään tämän asetuksen liitteessä I olevissa kartoissa; (b) eritellään kuvaamalla infrastruktuurin osat; (c) on tässä luvussa vahvistettujen liikenneinfrastruktuureja koskevien vaatimusten mukainen; (d) luo kehyksen 10–35 artiklassa tarkoitetuille infrastruktuurin kehittämisen painopisteille. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kattava verkko on saatettu päätökseen ja että se on kokonaisuudessaan tämän luvun asiaankuuluvien määräysten mukainen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2050. 10 artikla Painopisteet Kun unioni, jäsenvaltiot, infrastruktuurin haltijat ja muut hankepromoottorit kehittävät kattavaa verkkoa, niiden on kiinnitettävä erityistä huomiota tarvittaviin toimenpiteisiin, joilla (a) toteutetaan ja otetaan käyttöön älykkäitä liikennejärjestelmiä, mukaan lukien toimenpiteet, jotka mahdollistavat liikenteen hallinnan, eri liikennemuodot yhdistävät aikataulu- ja matkustajatiedotuspalvelut ja seuranta- ja jäljitysjärjestelmät, kapasiteetin suunnittelun, sähköisen online-varauksen ja yhtenäistetyt lipunmyyntipalvelut; (b) rakennetaan puuttuvat yhteydet ja poistetaan pullonkaulat erityisesti rajat ylittävillä osuuksilla; (c) poistetaan hallinnolliset ja tekniset esteet erityisesti verkkojen yhteentoimivuudelta ja kilpailulta; (d) varmistetaan liikennemuotojen optimaalinen yhdentäminen; (e) varmistetaan kaikkien unionin alueiden asianmukainen saavutettavuus; (f) parannetaan tai ylläpidetään infrastruktuurin laatua erityisesti siltä osin kuin se koskee tehokkuutta, turvallisuutta, varmuutta, kestävyyttä ilmastonmuutoksen ja soveltuvin osin onnettomuuksien osalta, ympäristönsuojelun tasoa, sosiaalisia olosuhteita, käytettävyyttä kaikkien käyttäjien kannalta, palvelujen laatua ja liikennevirtojen jatkuvuutta; (g) edistetään huipputeknologian kehittämistä; (h) varmistetaan polttoaineen toimitusvarmuus sallimalla vaihtoehtoisten ja erityisesti vähähiilisten tai hiilettömien energianlähteiden ja käyttövoimajärjestelmien käyttö; (i) mahdollistetaan kaupunkialueiden ohikulkuliikenne rautateiden tavaraliikenteessä. 1 jakso Rautatieliikenneinfrastruktuuri 11 artikla Kartat Kattavaan verkkoon kuuluvat radat on merkitty liitteessä I oleviin karttoihin. 12 artikla Infrastruktuurin osat 1. Rautatieliikenneinfrastruktuuriin kuuluvat erityisesti (a) suurnopeusradat ja tavanomaiset radat, mukaan lukien i) sivuraiteet, ii) tunnelit; iii) sillat; (b) tavaraliikenneterminaalit ja logistiset alustat tavaroiden uudelleenlastaamiseksi junaliikenteessä tai junaliikenteen ja muiden liikennemuotojen välillä; (c) liitteeseen I merkittyjen ratojen varrella olevat asemat, joilla matkustajat voivat vaihtaa kuljetusvälinettä junaliikenteessä tai junaliikenteen ja muiden liikennemuotojen välillä; (d) infrastruktuuriin liittyvät varusteet; (e) älykkäät liikennejärjestelmät. 2. Ratojen on oltava jokin seuraavista: (a) Suurnopeusradat, joita ovat i) vähintään 250 kilometrin tuntinopeuksia varten erityisesti rakennetut suurnopeusradat; ii) noin 200 kilometrin tuntinopeuksia varten erityisesti parannetut tavanomaiset radat; (b) tavanomaista liikennettä varten tarkoitetut radat. 3. Ratoihin liittyviin teknisiin varusteisiin on kuuluttava sähköistämisjärjestelmät, matkustajien junaan nousuun ja siitä poistumiseen tarvittavat varusteet, rahdin lastaamiseen ja purkamiseen tarvittavat varusteet, logistiset alustat ja tavaraliikenneterminaalit. Niihin on kuuluttava kaikki ajoneuvojen turvallisen, vaarattoman ja tehokkaan toiminnan varmistamiseksi tarvittavat laitteet. 13 artikla Liikenneinfrastruktuuria koskevat vaatimukset 1. Tavaraliikenneterminaalien operaattoreiden on varmistettava, että tavaraliikenneterminaalit ovat avoinna kaikille toimijoille. Logististen alustojen operaattoreiden on avattava ainakin yksi terminaali kaikkien toimijoiden käyttöön. Tavaraliikenneterminaalien ja logististen alustojen operaattoreiden on tarjottava tällainen pääsy syrjimättömällä tavalla ja veloitettava maksut avoimin perustein 2. Matkustaja-asemien operaattoreiden on varmistettava, että matkustaja-asemilla on tarjolla rautatieliikennettä koskevia tietoja, lipunkirjoituspalveluja ja kaupallisia toimintoja koko kattavassa verkossa ja soveltuvin osin tietoja yhteyksistä paikallis- ja alueliikenteeseen Euroopan laajuisen rautatiejärjestelmän osajärjestelmää ”henkilöliikenteen telemaattiset sovellukset” koskevasta yhteentoimivuuden teknisestä eritelmästä 5 päivänä toukokuuta 2011 annetun komission asetuksen (EU) N:o 454/2011[38] mukaisesti. 3. Jäsenvaltioiden ja infrastruktuurin haltijoiden on vastuualoillaan varmistettava, että (a) radat on varustettu ERTMS:llä: (b) rautatieinfrastruktuuri on rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta yhteisössä 17 päivänä kesäkuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/57/EY[39] ja sen täytäntöönpanotoimenpiteiden mukainen, jotta kattavan verkon yhteentoimivuus voidaan saavuttaa; (c) rautatieinfrastruktuuri on direktiivin 2008/57/EY 6 artiklan nojalla hyväksytyn uusia ja parannettuja ratoja koskevan yhteentoimivuuden teknisen eritelmän (YTE) vaatimusten mukainen, lukuun ottamatta asianmukaisesti perusteltuja tapauksia, jotka ovat sallittuja asiaankuuluvassa YTE:ssä tai direktiivin 2008/57/EY 9 artiklassa säädetyn menettelyn nojalla. Rautatieinfrastruktuurin on joka tapauksessa oltava seuraavien vaatimusten mukainen: (1) uusien ratojen nimellinen raideleveys: 1 435 mm[40]; (2) ne on sähköistetty; (3) tavanomaisten tavaraliikennejunien käyttämät radat[41]: akselikuormitus 22,5 t ja junan pituus 750 m; (4) sellaisten uusien ratojen enimmäiskaltevuus, joilla on tarkoitus käyttää tavanomaisia tavaraliikennejunia: 12,5 mm/m[42]. 14 artikla Kehys infrastruktuurin kehittämisen painopisteille Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit edistävät yhteistä etua koskevia hankkeita, niiden on 10 artiklassa vahvistettujen painopisteiden lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota (a) ERTMS:n käyttöönottoon; (b) rautatieliikenteen aiheuttaman meluvaikutuksen lieventämiseen; (c) 13 artiklassa kuvatuissa teknisissä eritelmissä vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia tiukempien vaatimusten saavuttamiseen. 2 jakso Sisävesiliikenneinfrastruktuuri 15 artikla Kartat Kattavaan verkkoon kuuluvat sisävesiväylät ja sisävesisatamat on merkitty liitteessä I oleviin karttoihin. 16 artikla Infrastruktuurin osat 1. Sisävesiliikenneinfrastruktuuriin kuuluvat erityisesti (a) joet, (b) kanaalit, (c) järvet, (d) edellisiin liittyvä infrastruktuuri, kuten sulut, elevaattorit, sillat, tekoaltaat, (e) sisävesisatamat, mukaan lukien satama-alueella suoritettaviin kuljetustoimintoihin tarvittava infrastruktuuri, (f) infrastruktuuriin liittyvät varusteet; (g) ITS. 2. Rahdin vuotuisen uudelleenlastausmäärän on oltava sisävesisatamissa yli 500 000 tonnia. Rahdin vuotuinen uudelleenlastausmäärä perustuu viimeisimpään saatavilla olevaan kolmen vuoden keskiarvoon, jonka Eurostat on julkaissut. 3. Satamavarusteisiin on kuuluttava erityisesti käyttövoima- ja toimintajärjestelmät, joilla vähennetään ympäristön pilaantumista, energiankulutusta ja hiili-intensiteettiä. Niihin kuuluvat myös jätteen vastaanottolaitteistot. 17 artikla Liikenneinfrastruktuuria koskevat vaatimukset 1. Jäsenvaltioiden, satamaoperaattoreiden ja infrastruktuurin haltijoiden on vastuualoillaan varmistettava, että sisävesisatamat on yhdistetty kattavan verkon maantie- tai rautatieinfrastruktuuriin. 2. Satamaoperaattorien on varmistettava, että kaikissa sisävesisatamissa on vähintään yksi tavaraliikenneterminaali, joka on avoin kaikille toimijoille syrjimättömällä tavalla ja jossa veloitettavat maksut määräytyvät avoimin perustein. 3. Jäsenvaltioiden ja infrastruktuurin haltijoiden on vastuualoillaan varmistettava, että (a) jokien, kanaalien ja järvien osalta noudatetaan uutta sisävesiväylien luokitusta koskevassa kansainvälisesti merkittävistä tärkeimmistä sisävesiväylistä tehdyssä eurooppalaisessa sopimuksessa[43] määrättyjen luokan IV sisävesiväylien vähimmäisvaatimuksia ja varmistettava, että siltojen alikulkukorkeus on kaikkina aikoina riittävä; (b) joet, kanaalit ja järvet on varustettu RIS:llä. 18 artikla Kehys infrastruktuurin kehittämisen painopisteille Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit edistävät yhteistä etua koskevia hankkeita, niiden on 10 artiklassa vahvistettujen painopisteiden lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota (a) olemassa olevien sisävesiväylien osalta luokan IV sisävesiväyliä koskevien vaatimusten täyttämiseksi tarvittaviin täytäntöönpanotoimenpiteisiin; (b) soveltuvin osin luokan IV sisävesiväyliä tiukempien vaatimusten saavuttamiseen markkinakysynnän tyydyttämiseksi; (c) ITS:n, mukaan lukien RIS, täytäntöönpanoon; (d) sisävesisatamainfrastruktuurin liittämiseen rautatieliikenneinfrastruktuuriin. 3 jakso Maantieliikenneinfrastruktuuri 19 artikla Kartat Kattavaan verkkoon kuuluvat maantiet on merkitty liitteessä I oleviin karttoihin. 20 artikla Infrastruktuurin osat 1. Maantieliikenneinfrastruktuuriin kuuluvat erityisesti (a) korkeatasoiset maantiet, mukaan lukien (i) sillat; ii) tunnelit; iii) liittymät; iv) risteykset; v) eritasoliittymät; (b) pysäköintialueet; (c) infrastruktuuriin liittyvät varusteet; (d) ITS; (e) tavaraliikenneterminaalit ja logistiset alustat; (f) linja-autoasemat. 2. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla korkeatasoisilla maanteillä on tärkeä tehtävä pitkän matkan tavara- ja henkilöliikenteessä, ja ne yhdentävät tärkeimmät kaupunki- ja talouskeskukset, yhdistävät maantieliikenteen yhteen muiden liikennemuotojen kanssa sekä liittävät sisämaa-alueet ja syrjäiset NUTS 2 -alueet unionin ydinalueisiin. 3. Korkeatasoiset maantiet on erityisesti suunniteltava ja rakennettava moottoriajoneuvoliikennettä varten, ja niiden on oltava joko moottoriteitä tai moottoriliikenneteitä. (a) Moottoritie on tie, joka on erityisesti suunniteltu ja rakennettu moottoriliikennettä varten ja jolle sen varrella olevilta kiinteistöiltä ei ole välittömiä liittymiä ja (i) jolla on, yksittäisiä alueita lukuun ottamatta tai muutoin kuin tilapäisesti, molempiin ajosuuntiin kulkevat ajoradat, jotka erotetaan toisistaan joko maa-alueella, jota ei ole tarkoitettu liikenteelle, tai poikkeustapauksissa jollain muulla tavalla, ii) joka ei risteä samassa tasossa minkään tien, rautatien, raitiotien tai jalankulkutien kanssa, ja iii) jonka on erityisesti osoitettu olevan moottoritie. (b) Moottoriliikennetie on tie, joka on varattu moottoriliikenteelle ja jolle päästään vain eritasoliittymistä tai valvotuista liittymistä ja (i) jolla pysähtyminen ja pysäköinti on kielletty käytössä olevilla ajoradoilla, ja ii) joka ei risteä samassa tasossa minkään rautatien, raitiotien tai jalankulkutien kanssa. 4. Maanteihin liittyviin varusteisiin on kuuluttava erityisesti varusteet, joita käytetään liikenteenohjauksessa, tiedotuksessa, reittiopastuksessa, käyttäjämaksujen kantamisessa, turvallisuustoimissa, kielteisten ympäristövaikutusten lieventämisessä, vaihtoehtoista käyttövoimaa hyödyntävien ajoneuvojen tankkaamisessa ja lataamisessa sekä kaupallisten ajoneuvojen turvallisilla pysäköintialueilla. 21 artikla Liikenneinfrastruktuuria koskevat vaatimukset Jäsenvaltioiden ja infrastruktuurin haltijoiden on vastuualoillaan varmistettava, että (a) maantiet ovat 20 artiklan 3 kohdan säännösten mukaiset; (b) maantieliikenneinfrastruktuurin turvallisuus varmistetaan ja sitä seurataan ja tarvittaessa parannetaan tieinfrastruktuurin turvallisuuden hallinnasta 19 päivänä marraskuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2008/96/EY[44] säädettyä menettelyä noudattaen; (c) yli 500 metriä pitkät maantietunnelit ovat Euroopan laajuisen tieverkon tunnelien turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/54/EY[45] mukaisia; (d) tiemaksujen keruujärjestelmien yhteentoimivuus varmistetaan sähköisten tiemaksujärjestelmien yhteentoimivuudesta yhteisössä 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/52/EY[46] ja eurooppalaisen sähköisen tietullipalvelun ja sen teknisten osien määrittelystä 6 päivänä lokakuuta 2009 tehdyn komission päätöksen 2009/750/EY[47] mukaisesti; (e) otetaan käyttöön maantieliikenneinfrastruktuurin älykkäät liikennejärjestelmät, jotka ovat tieliikenteen älykkäiden liikennejärjestelmien käyttöönoton sekä tieliikenteen ja muiden liikennemuotojen rajapintojen puitteista 7 päivänä heinäkuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/40/EU[48] mukaisia. 22 artikla Kehys infrastruktuurin kehittämisen painopisteille Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit edistävät yhteistä etua koskevia hankkeita, niiden on 10 artiklassa vahvistettujen painopisteiden lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota (a) ITS:n käyttöön, erityisesti multimodaaliseen tiedonhallintaan ja liikenteenohjaukseen sekä yhtenäisten viestintä- ja maksujärjestelmien mahdollistamiseen; (b) uusien teknologioiden ja innovaatioiden käyttöönottoon vähähiilisen liikenteen edistämiseksi; (c) turvallisten pysäköintialueiden tarjoamiseen; (d) maantieturvallisuuden edistämiseen. 4 jakso Meriliikenneinfrastruktuuri 23 artikla Kartat Kattavaan verkkoon kuuluvat merisatamat on merkitty liitteessä I oleviin karttoihin. 24 artikla Infrastruktuurin osat 1. Meriliikenneinfrastruktuuriin kuuluvat erityisesti (a) merialue; (b) merikanavat; (c) merisatamat, mukaan lukien satama-alueella suoritettaviin kuljetustoimintoihin tarvittava infrastruktuuri; (d) navigoinnin apuvälineet; (e) satamien lähestymisväylät; (f) merten moottoritiet; (g) infrastruktuuriin liittyvät varusteet; (h) ITS. 2. Merisatamien on oltava kattavan verkon maainfrastruktuurin saapumis- ja poistumiskohtia. Niiden on täytettävä ainakin yksi seuraavista vaatimuksista: (a) vuotuinen kokonaismatkustajamäärä on yli 0,1 prosenttia unionin kaikkien merisatamien vuotuisesta kokonaismatkustajamäärästä. Tämän kokonaismäärän viitemäärä on viimeisin saatavilla oleva kolmen vuoden keskiarvo, jonka Eurostat on julkaissut; (b) vuotuinen kokonaislastimäärä – kun kyseessä on joko irtolastin tai muun lastin käsittely – on yli 0,1 prosenttia unionin kaikissa merisatamissa vuosittain käsitellystä kokonaislastimäärästä. Tämän kokonaismäärän viitemäärä on viimeisin saatavilla oleva kolmen vuoden keskiarvo, jonka Eurostat on julkaissut; (c) merisatama sijaitsee saarella ja se on ainoa yhteyskohta jollekin kattavan verkon NUTS 3 -alueelle; (d) merisatama sijaitsee syrjäisimmällä alueella tai muulla syrjäseutualueella yli 200 km:n päässä lähimmästä toisesta kattavan verkon satamasta. 3. Meriliikenneinfrastruktuuriin liittyviin varusteisiin on kuuluttava erityisesti varusteet, joita käytetään jään murtamisessa, vesistötieteellisissä tutkimuksissa sekä satamien ja satamien lähestymisväylien ruoppaamisessa ja kunnossapidossa. 25 artikla Merten moottoritiet 1. Merten moottoritiet muodostavat Euroopan laajuisen liikenneverkon merellisen ulottuvuuden. Niihin on kuuluttava lyhyet meriliikennereitit, satamat, asianomainen meri-infrastruktuuri ja siihen liittyvät varusteet sekä laitteet, jotka mahdollistavat lähimerenkulun tai joki-meripalvelut vähintään kahdessa eri jäsenvaltiossa sijaitsevien vähintään kahden sataman välillä, mukaan lukien sisämaayhteydet. Merten moottoriteihin on kuuluttava (a) kattavan verkon merisatamien väliset meriyhteydet; (b) satamalaitteet, tieto- ja viestintäteknologia, kuten sähköiset logistiikan hallinnointijärjestelmät, sekä turvallisuus-, varmuus-, hallinto- ja tullimenettelyt vähintään yhdessä jäsenvaltiossa; (c) infrastruktuuri suoraa maa- ja meriyhteyttä varten. 2. Vähintään kahden jäsenvaltion on ehdotettava Euroopan laajuisen liikenneverkkoon kuuluviin merten moottoriteihin liittyviä yhteistä etua koskevia hankkeita. Hankkeiden on (a) oltava 49 artiklassa määritellyn ydinverkkokäytävän merellinen osa tai kahden ydinverkkokäytävän välinen merellinen osa; (b) muodostettava ydinverkon meriyhteys ja sen sisämaayhteydet vähintään kahden ydinverkkoon kuuluvan sataman välillä; (c) muodostettava ydinverkkoon kuuluvan sataman ja kattavaan verkkoon kuuluvien satamien välinen meriyhteys ja sen sisämaayhteydet painottaen erityisesti ydinverkkoon ja kattavaan verkkoon kuuluvien satamien sisämaayhteyksiä. 3. Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon kuuluviin merten moottoriteihin liittyviin yhteistä etua koskeviin hankkeisiin voi sisältyä myös laajempaa hyötyä tuottavia toimintoja, jotka eivät liity tiettyihin satamiin, kuten toiminnot, joilla parannetaan ympäristötehokkuutta, mahdollistetaan jään murtaminen, varmistetaan ympärivuotiset merenkulkumahdollisuudet, ruoppaustoiminnot, vaihtoehtoiset tankkausmahdollisuudet, prosessien, menettelyjen ja inhimillisen tekijän optimointi sekä tieto- ja viestintätekniset alustat ja tietojärjestelmät, mukaan lukien liikenteenohjaus- ja sähköiset raportointijärjestelmät. 26 artikla Liikenneinfrastruktuuria koskevat vaatimukset 1. Jäsenvaltioiden, satamaoperaattorien ja infrastruktuurin haltijoiden on vastuualoillaan varmistettava, että (a) merisatamat liitetään kattavan verkon ratoihin, maanteihin ja mahdollisuuksien mukaan sisävesiväyliin, lukuun ottamatta Maltaa ja Kyprosta niin kauan kuin niiden alueella ei ole rautatiejärjestelmää; (b) kaikissa merisatamissa on vähintään yksi terminaali, joka on avoin kaikille toimijoille syrjimättömällä tavalla ja jossa veloitettavat maksut määräytyvät avoimin perustein; (c) merikanavat, satamaväylät ja estuaarit liittävät kaksi merta toisiinsa tai muodostavat yhteyden mereltä merisatamiin ja vastaavat vähintään luokan VI sisävesiväylää. 2. Satamaoperaattorien on varmistettava, että satamissa on tarvittavat varusteet satamissa olevien alusten ympäristötehokkuuden varmistamiseksi ja erityisesti aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteista satamissa 27 päivänä marraskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/59/EY[49] mukaiset aluksella syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottolaitteet. 3. Jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön VTMIS direktiivin 2002/59/EY mukaisesti. 27 artikla Kehys infrastruktuurin kehittämisen painopisteille Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit edistävät yhteistä etua koskevia hankkeita, niiden on 10 artiklassa vahvistettujen painopisteiden lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota (a) merten moottoriteiden, mukaan lukien lähimerenkulku, edistämiseen; (b) merisatamien liittämiseen sisävesiväyliin; (c) VTMIS:n ja sähköisten meriliikennepalvelujen täytäntöönpanoon. 5 jakso Lentoliikenneinfrastruktuuri 28 artikla Kartat Kattavaan verkkoon kuuluvat lentoasemat on merkitty liitteessä I oleviin karttoihin. 29 artikla Infrastruktuurin osat 1. Lentoliikenneinfrastruktuuriin kuuluvat erityisesti (a) ilmatila, lentoreitit ja lentoväylät; (b) lentoasemat, (c) infrastruktuuriin liittyvät varusteet; (d) ITS. 2. Lentoasemien on täytettävä toinen seuraavista vaatimuksista: (a) Matkustajaliikenteen lentoasemat: i) vuotuinen kokonaismatkustajamäärä on vähintään 0,1 prosenttia unionin kaikkien lentoasemien vuotuisesta kokonaismatkustajamäärästä. Vuotuinen kokonaismatkustajamäärä perustuu viimeisimpään saatavilla olevaan kolmen vuoden keskiarvoon, jonka Eurostat on julkaissut; ii) kyseistä 0,1 prosentin määrällistä raja-arvoa ei sovelleta, jos lentoasema sijaitsee yli 100 km:n etäisyydellä lähimmästä kattavan verkon lentoasemasta tai yli 200 km:n etäisyydellä, jos sen sijaintialueella on suurnopeusrata. (b) Rahtiliikenteen lentoasemien vuotuinen kokonaislastimäärä on vähintään 0,2 prosenttia unionin kaikkien lentoasemien vuotuisesta kokonaislastimäärästä. Vuotuinen kokonaislastimäärä perustuu viimeisimpään saatavilla olevaan kolmen vuoden keskiarvoon, jonka Eurostat on julkaissut. 30 artikla Liikenneinfrastruktuuria koskevat vaatimukset 1. Jäsenvaltioiden ja lentoasemaoperaattorien on vastuualoillaan varmistettava, että kaikille lentoasemilla on vähintään yksi terminaali, joka on avoin kaikille toimijoille syrjimättömällä tavalla ja jossa veloitettavat maksut määräytyvät avoimin perustein. 2. Jäsenvaltioiden, lentoasemaoperaattorien ja lentoliikenteen harjoittajien on varmistettava, että kattavan verkon lentoliikenneinfrastruktuuriin sovelletaan siviili-ilmailun turvaamista siihen kohdistuvilta laittomilta teoilta koskevia yhteisiä perusvaatimuksia, jotka unioni on hyväksynyt yhteisistä siviili-ilmailun turvaamista koskevista säännöistä ja asetuksen (EY) N:o 2320/2002 kumoamisesta 11 päivänä maaliskuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 300/2008[50] mukaisesti. 3. Jäsenvaltioiden, lentoasemaoperaattorien ja lentoliikenteen harjoittajien on vastuualoillaan varmistettava, että lentoliikenteen hallinnan infrastruktuuri mahdollistaa yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan täytäntöönpanon yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan toteuttamisen puitteista (puiteasetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 549/2004[51], lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisesta yhtenäisessä eurooppalaisessa ilmatilassa (palveluntarjonta-asetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 550/2004[52], yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan organisoinnista ja käytöstä (ilmatila-asetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 551/2004[53] ja eurooppalaisen ilmaliikenteen hallintaverkon yhteentoimivuudesta (yhteentoimivuusasetus) 10 päivänä maaliskuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 552/2004[54] mukaisesti, jotta Euroopan ilmailujärjestelmän, täytäntöönpanosääntöjen ja unionin eritelmien suorituskyky ja kestävyys paranisivat. 31 artikla Kehys infrastruktuurin kehittämisen painopisteille Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit edistävät yhteistä etua koskevia hankkeita, niiden on 10 artiklassa vahvistettujen painopisteiden lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota (a) olemassa olevan infrastruktuurin optimointiin; (b) lentoasemien kapasiteetin lisäämiseen; (c) yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan ja lentoliikenteen hallintajärjestelmien, erityisesti SESAR-teknologiaa käyttöön ottavien järjestelmien, täytäntöönpanon tukemiseen. 6 jakso Multimodaalinen liikenneinfrastruktuuri 32 artikla Kartat Kattavaan verkkoon kuuluvat tavaraliikenneterminaalit ja logistiset alustat on merkitty liitteessä I oleviin karttoihin. 33 artikla Infrastruktuurin osat Tavaraliikenneterminaalien tai logististen alustojen on täytettävä ainakin toinen seuraavista vaatimuksista: (a) uudelleenlastatun rahdin kokonaismäärä ylittää niissä 24 artiklassa merisatamille säädetyn määrällisen raja-arvon; (b) kun NUTS 2 -alueella ei ole a alakohdan mukaista tavaraliikenneterminaalia tai logistista alustaa, valitaan asianomaisen jäsenvaltion nimeämä tavaraliikenneterminaali tai logistinen alusta, joka on yhdistetty kyseiseen NUTS 2-alueeseen ainakin maanteillä ja rautateillä. 34 artikla Liikenneinfrastruktuuria koskevat vaatimukset 1. Jäsenvaltioiden, tavaraliikenneterminaali-, satama- ja lentoasemaoperaattorien sekä infrastruktuurin haltijoiden on vastuualoillaan varmistettava, että (a) liikennemuodot on liitetty joko tavaraliikenneterminaaleihin, matkustaja-asemiin, sisävesisatamiin, lentoasemiin tai merisatamiin, jotta multimodaalinen tavara- ja henkilöliikenne olisi mahdollista; (b) tavaraliikenneterminaalit, logistiset alustat, sisävesi- ja merisatamat sekä lentoasemat, joilla käsitellään rahtia, on varustettu tietovirtojen tarjoamiseen tässä infrastruktuurissa ja eri liikennemuotojen välillä logistiikkaketjun aikana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin ja kansallisen lainsäädännön soveltamista. Tällaisten järjestelmien on erityisesti mahdollistettava käytettävissä olevaa infrastruktuurikapasiteettia, liikennevirtoja, paikanmääritystä, seurantaa ja jäljitystä koskevat reaaliaikaiset tiedot ja varmistettava turvallisuus ja varmuus koko multimodaalisen matkan ajan; (c) kattavan verkon henkilöliikenteen keskeytymättömyyttä on helpotettava asianmukaisilla varusteilla ja älykkäiden liikennejärjestelmien käyttömahdollisuudella rautatieasemilla, linja-autoasemilla, lentoasemilla ja soveltuvin osin meri- ja sisävesisatamissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin ja kansallisen lainsäädännön soveltamista. 2. Tavaraliikenneterminaalioperaattorien on varmistettava, että tavaraliikenneterminaalit on varustettu nostureilla, kuljettimilla ja muilla laitteilla, joilla rahtia siirretään eri liikennemuotojen välillä ja joita käytetään rahdin sijoittamisessa ja varastoinnissa. 35 artikla Kehys infrastruktuurin kehittämisen painopisteille Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit edistävät yhteistä etua koskevia hankkeita, niiden on 10 artiklassa vahvistettujen painopisteiden lisäksi kiinnitettävä erityistä huomiota (a) kattavan verkon infrastruktuurin tosiasiallisen yhteenliittämisen ja yhdentämisen mahdollistamiseen tarpeen mukaan muun muassa liityntäinfrastruktuurilla sekä tavaraliikenneterminaaleilla ja logistisilla alustoilla; (b) multimodaaliliikenteen tärkeimpien teknisten ja hallinnollisten esteiden poistamiseen; (c) sujuvien tietovirtojen kehittämiseen eri liikennemuotojen välillä sekä multimodaalisten ja yhtä liikennemuotoa koskevien palvelujen mahdollistamiseen koko Euroopan laajuisessa liikennejärjestelmässä, mukaan lukien asiaankuuluvat viestintä-, maksu-, lipunkirjoitus- ja kaupalliset palvelut. 7 jakso Yhteiset säännökset 36 artikla Kaupunkisolmukohdat Kun jäsenvaltiot ja muut hankepromoottorit kehittävät kattavaa verkkoa kaupunkisolmukohdissa, niiden on pyrittävä varmistamaan, että (a) kattavan verkon rautatieliikenne- ja lentoliikenneinfrastruktuuri sekä soveltuvin osin sisävesi-, maantie- ja meriliikenneinfrastruktuuri liitetään yhteen henkilöliikenteessä; (b) kattavan verkon rautatieliikenneinfrastruktuuri sekä soveltuvin osin sisävesi-, lento-, meri-, ja maantieliikenneinfrastruktuuri liitetään yhteen tavaraliikenteessä; (c) kattavan verkon kaupunkisolmukohdissa on riittävät yhteydet kattavan verkon eri rautatieasemien tai lentoasemien välillä; (d) kattavan verkon infrastruktuurin sekä alue- ja paikallisliikenteen infrastruktuurin, mukaan lukien logistiset koonti- ja jakelukeskukset, välillä on saumattomat yhteydet; (e) maantieliikenne ohittaa kaupunkialueet, jotta kaukoliikennevirtoja voidaan helpottaa kattavassa verkossa; (f) rautateiden tavaraliikenne ohittaa kaupunkialueet; (g) tehokkaita, hiljaisia ja vähähiiliisiä tavaratoimituksia edistetään kaupungeissa. 37 artikla ITS 1. ITS:n on mahdollistettava liikenteen ohjaus ja tietojenvaihto eri liikennemuodoissa ja niiden välillä multimodaalisia kuljetustoimintoja ja liikenteeseen liittyviä lisäarvopalveluja varten, ja niiden on parannettava turvallisuutta, varmuutta ja ympäristötehokkuutta. 2. ITS:n on helpotettava kattavan verkon infrastruktuurin sekä alue- ja paikallisliikenteen infrastruktuurin välistä saumatonta yhteyttä. 3. Esimerkkejä ITS:stä eri liikennemuodoissa ovat – rautatieliikenne: ERTMS; – sisävesiliikenne: jokiliikenteen tietopalvelut (RIS) ja sähköiset meripalvelut (eMaritime); – maantieliikenne: direktiivin 2010/40/EY mukainen ITS; – meriliikenne: VTMIS ja sähköiset meripalvelut (eMaritime); – lentoliikenne: lentoliikenteen hallintajärjestelmät, erityisesti ne, jotka ovat seurausta SESAR-hankkeesta. 38 artikla Tavaraliikennepalvelut Unionin, jäsenvaltioiden ja muiden hankepromoottorien on kiinnitettävä erityistä huomiota yhteistä etua koskeviin hankkeisiin, joista saadaan kattavan verkon infrastruktuuria käyttäviä tavaraliikennepalveluita ja jotka vähentävät hiilidioksidipäästöjä. Tällaisilla hankkeilla on erityisesti pyrittävä (a) parantamaan liikenneinfrastruktuurin kestävää käyttöä, mukaan lukien sen tehokas hallinnointi; (b) edistämään innovatiivisten liikennepalvelujen tai hyviksi todettujen olemassa olevien liikennepalvelujen yhdistelmien käyttöä, muun muassa ITS:ää käyttämällä ja asiaankuuluvia hallintorakenteita perustamalla; (c) helpottamaan multimodaalisia liikennepalvelutoimintoja ja parantamaan liikennepalvelun tarjoajien välistä yhteistyötä; (d) kannustamaan resurssi- ja hiilitehokkuutta erityisesti siltä osin kuin kyseessä ovat ajovoima, ajaminen/höyrytys, järjestelmä- ja toimintasuunnittelu, resurssien jakaminen ja yhteistyö; (e) analysoimaan ja seuraamaan markkinoita, ajoneuvokannan ominaisuuksia ja suorituskykyä, hallinnollisia vaatimuksia ja henkilöresursseja sekä antamaan niistä tietoja. 39 artikla Uudet teknologiat ja innovointi Kattavan verkon on pysyttävä huipputeknologian kehityksessä ja käyttöönotossa mukana. Teknologialla on erityisesti pyrittävä (a) mahdollistamaan hiilen määrän vähentäminen liikenteen alalla siirtymällä käyttämään innovatiivisia liikenneteknologioita; (b) mahdollistamaan kaikkien liikennemuotojen saattaminen hiilivapaaksi edistämällä energiatehokkuutta, ottamalla käyttöön vaihtoehtoisia käyttövoimajärjestelmiä ja tarjoamalla vastaavaa infrastruktuuria. Tällaiseen infrastruktuurin voivat kuulua jakeluverkot ja muut energiahuoltoon tarvittavat laitteet, siinä voidaan ottaa huomioon infrastruktuurin ja ajoneuvon välinen rajapinta ja siinä voi olla älykkäitä liikennejärjestelmiä; (c) parantamaan henkilöiden ja tavaroiden liikkuvuuden turvallisuutta ja kestävyyttä; (d) parantamaan verkon toimintaa, käytettävyyttä, yhteentoimivuutta, multimodaalisuutta ja tehokkuutta, mukaan lukien multimodaalinen lipunkirjoitus; (e) edistämään toimenpiteitä, joilla vähennetään ulkoisia kustannuksia, kuten kaikenlaisia saasteita, mukaan lukien melu, sekä ruuhkia ja terveyshaittoja; (f) ottamaan käyttöön turvallisuusteknologiaa ja verkoissa sovellettavia yhteensopivia tunnistusstandardeja; (g) parantamaan kestävyyttä ilmastonmuutosta vastaan; (h) edistämään edelleen älykkäiden liikennejärjestelmien kehittämistä ja käyttöä eri liikennemuodoissa ja niiden välillä. 40 artikla Turvallinen ja varma infrastruktuuri Jäsenvaltioiden ja muiden hankepromoottorien on huolehdittava asianmukaisesti siitä, että liikenneinfrastruktuurin turvallisuus ja varmuus ovat korkeatasoisia henkilöiden ja rahdin liikkuvuuden kannalta. 41 artikla Ilmastonmuutosta ja katastrofeja kestävä infrastruktuuri Infrastruktuurin suunnitteluvaiheessa jäsenvaltioiden ja muiden hankepromoottorien on tarkasteltava asiaankuuluvassa unionin lainsäädännössä mahdollisesti säädettävien vaatimusten mukaisesti asianmukaisella tavalla riskiarviointia ja mukautustoimenpiteitä, joilla parannetaan kestävyyttä ilmastonmuutosta vastaan erityisesti sateen, tulvien, myrskyjen, korkeiden lämpötilojen, lämpöaaltojen, kuivuuden, merenpinnan nousun ja rannikoiden hyökyaaltojen suhteen. Soveltuvin osin olisi asiaankuuluvassa unionin lainsäädännössä mahdollisesti säädettävien vaatimusten mukaisesti kiinnitettävä huomiota myös siihen, miten kestävä infrastruktuuri on luonnonkatastrofeja ja ihmisen aiheuttamia suuronnettomuuksia vastaan. 42 artikla Ympäristönsuojelu Jäsenvaltioiden ja muiden hankepromoottorien on tehtävä suunnitelmista ja hankkeista ympäristöarvioinnit erityisesti noudattaen tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annettua neuvoston direktiiviä 85/337/ETY[55], luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/43/ETY[56], yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2000/60/EY[57], tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 2001 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/42/EY[58] ja luonnonvaraisten lintujen suojelusta 30 päivänä marraskuuta 2009 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2009/147/EY[59], jotta estetään ympäristölle aiheutuvat kielteiset vaikutukset tai, kun tämä ei ole mahdollista, lievennetään ympäristölle aiheutuvia kielteisiä vaikutuksia, kuten maiseman rikkoutumista, maaperän sulkemista, ilman ja veden saastumista sekä melusaastetta, ja jotta suojellaan biologista monimuotoisuutta tehokkaalla tavalla. 43 artikla Käytettävyys kaikkien käyttäjien kannalta Liikenneinfrastruktuurin on mahdollistettava saumaton liikkuvuus ja käytettävyys kaikille käyttäjille, erityisesti vanhuksille, liikuntarajoitteisille henkilöille ja vammaisille matkustajille. III LUKU YDINVERKKO 44 artikla Ydinverkon yksilöiminen 1. Ydinverkkoon sisältyvät ne kattavan verkon osat, jotka ovat strategisesti tärkeimpiä Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevan politiikan tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Ydinverkon on erityisesti vaikutettava siihen, miten lisääntyneestä liikkuvuudesta ja vähähiilisen liikennejärjestelmän kehittämisestä suoriudutaan. 2. Ydinverkon on oltava liitetty yhteen solmukohdissa ja tarjottava yhteydet naapurimaiden liikenneinfrastruktuuriverkkoihin. 3. Ydinverkon muodostavat liikenneinfrastruktuurit on merkitty tämän asetuksen liitteessä I oleviin kattavaa verkkoa koskeviin karttoihin. 45 artikla Vaatimukset 1. Ydinverkon on heijastettava kehittyvää liikennekysyntää ja multimodaaliliikenteen tarvetta. Huipputeknologiat sekä infrastruktuurin käytön hallintaa koskevat sääntely- ja hallinnointitoimenpiteet on otettava huomioon, jotta varmistetaan liikenneinfrastruktuurin resurssitehokas käyttö ja tarjotaan riittävästi kapasiteettia. 2. Ydinverkon infrastruktuurin on poikkeuksetta täytettävä kaikki II luvussa säädetyt vaatimukset. Ydinverkon infrastruktuurin on lisäksi täytettävä seuraavat vaatimukset: (a) rautatieliikenneinfrastruktuuri: – radat sähköistetään kokonaan; – radat, joilla harjoitetaan tavanomaista tavaraliikennettä: akselikuormitus vähintään 22,5 t, matkanopeus vähintään 100 km/h ja junan pituus vähintään 750 m; (b) sisävesi- ja meriliikenneinfrastruktuuri: – vaihtoehtoisia puhtaita polttoaineita on oltava saatavilla; (c) maantieliikenneinfrastruktuuri: – rakennetaan moottoriteille noin 50 kilometrin välein levähdysalueita, jotta muun muassa kaupallisilla tienkäyttäjillä on riittävästi turvallisia ja varmoja pysäköintialueita; – vaihtoehtoisia puhtaita polttoaineita on oltava saatavilla; (d) lentoliikenneinfrastruktuuri: – on oltava valmiudet asettaa saataville vaihtoehtoisia puhtaita polttoaineita. 46 artikla Ydinverkon kehittäminen 1. Ydinverkkoon kuuluvaa liikenneinfrastruktuuria on kehitettävä II luvussa säädettyjen vastaavien säännösten mukaisesti. 2. Ydinverkon päätökseen saattamiseen vaikuttavat yhteistä etua koskevat hankkeet on toteutettava ensisijaisesti. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ydinverkko on saatettu päätökseen ja että se on tämän luvun säännösten mukainen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2030, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 47 artiklan 2 ja 3 kohdan soveltamista. 47 artikla Ydinverkon solmukohdat 1. Ydinverkon solmukohdat vahvistetaan liitteessä II ja niihin kuuluvat muun muassa seuraavat: – kaupunkisolmukohdat, mukaan lukien niiden satamat ja lentoasemat; – merisatamat; – rajanylityspaikat naapurimaihin. 2. Liitteessä II olevassa 2 osassa mainittavista merisatamista on oltava yhteydet Euroopan laajuisen liikenneverkon rautatie- ja maantieliikenneinfrastruktuuriin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2030 asianmukaisesti perusteltuja tapauksia lukuun ottamatta. 3. Liitteessä II olevassa 1 b osassa mainittavilta tärkeimmiltä lentoasemilta on oltava yhteydet Euroopan laajuisen liikenneverkon rautatie- ja maantieliikenneinfrastruktuuriin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2050. Tällaiset lentoasemat on potentiaalinen liikennekysyntä huomioon ottaen integroitava suurnopeusrataverkkoon aina kun se on mahdollista. IV LUKU YDINVERKKOKÄYTÄVIEN AVULLA TAPAHTUVA YDINVERKON TOTEUTTAMINEN 48 artikla Ydinverkkokäytävien yleinen tarkoitus 1. Ydinverkkokäytävät ovat väline, joilla helpotetaan ydinverkon koordinoitua toteuttamista. Ydinverkkokäytävien perustana on oltava liikennemuotojen integrointi, yhteentoimivuus sekä koordinoitu infrastruktuurin kehittäminen ja hoito, jotta tuloksena saavutetaan resurssitehokas multimodaalinen liikenne. 2. Ydinverkkokäytävien infrastruktuurin käyttöön ja investointeihin on sovellettava koordinoitua lähestymistapaa, jotta kapasiteettia voidaan hallinnoida mahdollisimman tehokkaasti. Ydinverkkokäytävien multimodaalista infrastruktuuria on rakennettava ja sitä on koordinoitava tarvittaessa tavalla, jolla optimoidaan kunkin liikennemuodon käyttö ja liikennemuotojen välinen yhteistyö. Ydinverkkokäytävien on tuettava yhteentoimivien liikenteenhallintajärjestelmien laajamittaista käyttöönottoa. 49 artikla Ydinverkkokäytävien määritelmä 1. Ydinverkkokäytävät muodostuvat ydinverkon osista. Niihin on kuuluttava vähintään kolme liikennemuotoa ja niiden on sijaittava vähintään kolmen jäsenvaltion alueella. Ne kattavat ydinverkon tärkeimmät rajatylittävät kaukoliikennevirrat. 2. Ydinverkkokäytävään voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa kuulua vain kaksi liikennemuotoa. 3. Ydinverkkokäytäviin on sisällyttävä merisatamia ja niiden sisääntuloväyliä, lukuun ottamatta asianmukaisesti perusteltuja tapauksia. 50 artikla Ydinverkkokäytävien luettelo 1. Kunkin jäsenvaltion on osallistuttava vähintään yhteen ydinverkkokäytävään. 2. Ydinverkkokäytävien luettelo vahvistetaan … annetun asetuksen (EU) N:o XXX/2012 (Verkkojen Eurooppa -väline) liitteessä I. 51 artikla Ydinverkkokäytävien koordinointi 1. Ydinverkkokäytävien koordinoidun toteuttamisen helpottamiseksi komissio nimittää asianomaisia jäsenvaltioita kuultuaan ja Euroopan parlamentin kanssa neuvoteltuaan ”eurooppalaisiksi koordinaattoreiksi” kutsuttavat henkilöt. 2. Eurooppalaisen koordinaattorin valinnan on perustuttava erityisesti hänen kokemukseensa yhteisön toimielimistä ja hänen tietämykseensä suurten hankkeiden rahoitukseen sekä yhteiskuntataloudellisen ja ympäristövaikutusten arviointiin liittyvistä kysymyksistä. 3. Eurooppalaisen koordinaattorin nimittämisestä tehtävässä komission päätöksessä säädetään, miten 5 kohdassa tarkoitetut tehtävät on hoidettava. 4. Eurooppalainen koordinaattori toimii komission nimissä ja lukuun. Eurooppalaisen koordinaattorin toimeksianto koskee yhtä ydinverkkokäytävää. Eurooppalainen koordinaattori laatii yhdessä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa toimintaa koskevan työsuunnitelman. 5. Eurooppalainen koordinaattori (a) johtaa ydinverkkokäytävän koordinoitua toteuttamista, jotta yksittäistä ydinverkkokäytävää koskevassa täytäntöönpanopäätöksessä vahvistettua määräaikaa voidaan noudattaa; (b) raportoi mahdollisista havaituista vaikeuksista jäsenvaltioille, komissiolle ja soveltuvin osin kaikille muille laitoksille, jotka osallistuvat suoraan ydinverkkokäytävän kehittämiseen, ja osallistuu asianmukaisten ratkaisujen etsimiseen; (c) laatii vuosittain raportin Euroopan parlamentille, komissiolle ja asianomaisille jäsenvaltioille ydinverkkokäytävän toteuttamisen etenemisestä; (d) kuulee yhteistyössä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa erityisesti alue- ja paikallisviranomaisia, infrastruktuurin haltijoita, liikenteenharjoittajia, liikenteen käyttäjiä ja soveltuvin osin muita julkisia ja yksityisiä laitoksia saadakseen tarkemman käsityksen liikennepalvelujen kysynnästä, mahdollisuudesta saada investointirahoitusta ja siitä, mitä toimia on toteutettava ja mitä ehtoja täytettävä tällaisen rahoituksen saamisen helpottamiseksi. 6. Asianomaisten jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä eurooppalaisen koordinaattorin kanssa ja toimitettava koordinaattorille 5 kohdassa tarkoitettujen tehtävien hoitamiseksi tarvittavat tiedot. 7. Komissio voi pyytää eurooppalaiselta koordinaattorilta lausuntoa tutkiessaan hakemuksia, joilla haetaan unionin rahoitusta koordinaattorin vastuulle kuuluvalle ydinverkkokäytävälle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin ja kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen menettelyjen noudattamista. 52 artikla Ydinverkkokäytävien hallinnointi 1. Asianomaisten jäsenvaltioiden on perustettava kullekin ydinverkkokäytävälle yhteistyöfoorumi, joka vastaa ydinverkkokäytävän yleisten tavoitteiden määrittelystä ja 53 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden valmistelusta ja valvonnasta. 2. Yhteistyöfoorumi koostuu asianomaisten jäsenvaltioiden edustajista ja soveltuvin osin muiden julkisten ja yksityisten laitosten edustajista. Rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta 26 päivänä helmikuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2001/14/EY[60] määriteltyjen asiaankuuluvien infrastruktuurin haltijoiden on joka tapauksessa osallistuttava yhteistyöfoorumiin. 3. Yhteistyöfoorumin puheenjohtajana toimii eurooppalainen koordinaattori. 4. Yhteistyöfoorumin on oltava pysyvä oikeussubjekti, kuten eurooppalainen taloudellinen etuyhtymä. 5. Yhteistyöfoorumin perustaminen ei rajoita periaatetta, jonka mukaan unionin rahoitustuen saajalla on lopullinen vastuu hankkeen toteutuksesta. 53 artikla Käytävien kehityssuunnitelma 1. Asianomaisten jäsenvaltioiden on laadittava yhdessä yhteistyöfoorumin kanssa kustakin ydinverkkokäytävästä kehityssuunnitelma ja ilmoitettava siitä komissiolle kuuden kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta. Tähän suunnitelmaan on sisällyttävä erityisesti (a) kuvaus ydinverkkokäytävän ominaisuuksista, mukaan lukien pullonkaulat; (b) ydinverkkokäytävän tavoitteet liittyen erityisesti palvelun laatuna ilmaistavaan suorituskykyyn, sen kapasiteettiin ja siihen, täyttääkö se II luvussa säädetyt vaatimukset; (c) ydinverkkokäytävän kehittämiseksi tarvittava toimenpideohjelma; (d) multimodaaliliikenteen markkinatutkimus; (e) toteutussuunnitelma, johon sisältyvät muun muassa – multimodaalisten tavaraliikennekäytävien yhteentoimivia liikenteenhallintajärjestelmiä koskeva käyttöönottosuunnitelma, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asiaankuuluvan unionin lainsäädännön soveltamista; – suunnitelma fyysisten, teknisten, operatiivisten ja hallinnollisten esteiden poistamiseksi eri liikennemuodoista ja niiden väliltä sekä tehokkaiden multimodaaliliikenteen ja -palvelujen parantamiseksi; – toimenpiteet, joilla parannetaan yhteistä etua koskevien hankkeiden alustavaan ja yksityiskohtaiseen suunnitteluun, niihin sisältyviin hankintoihin sekä niiden toteuttamiseen ja valvontaan vaadittavaa hallinnollista ja teknistä kapasiteettia; – riskiarviointi, mukaan lukien ilmastonmuutoksen mahdolliset vaikutukset infrastruktuuriin, ja soveltuvin osin toimenpide-ehdotukset, joilla parannetaan kestävyyttä ilmastonmuutosta vastaan; – kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi toteutettavat toimenpiteet; (f) säännöllisesti päivitettävä investointisuunnitelma, johon sisältyvät muun muassa – luettelo 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun liikenneinfrastruktuurin laajentamista, uudistamista tai uudelleen käyttöön ottamista koskevista hankkeista kunkin ydinverkkokäytävään kuuluvan liikennemuodon osalta; – asiaankuuluva rahoitussuunnitelma, jossa mainitaan suunnitellut kansainväliset, kansalliset, alueelliset, paikalliset ja unionin tason rahoituslähteet, mukaan lukien, jos mahdollista, suunnitellut ristiinrahoitusjärjestelmät ja yksityinen pääoma sekä jo annettujen sitoumusten määrä ja soveltuvin osin viittaus unionin rahoitukseen, jota suunnitellaan saatavan unionin rahoitusohjelmista. 2. Komissio antaa lausuntonsa asianomaisten jäsenvaltioiden laatiman käytävän kehityssuunnitelman perusteella. 3. Ydinverkkokäytävien toteutuksen tukemiseksi komissio voi antaa ydinverkkokäytäviä koskevia täytäntöönpanopäätöksiä. Näissä päätöksissä voi olla (a) investointisuunnitelma, asiaankuuluvat kustannukset ja täytäntöönpanon aikataulu, jotka arvioidaan tarvittavan ydinverkkokäytävien toteuttamiseksi tämän asetuksen tavoitteiden mukaisesti; (b) määritelmä kaikista toimenpiteistä, joilla pyritään vähentämään ulkoisia kustannuksia, erityisesti kasvihuonekaasupäästöjä ja melua, sekä edistämään uuden teknologian käyttöönottoa liikenteessä ja kapasiteetin hallinnassa. (c) muita toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen käytävän kehityssuunnitelman toteuttamiseksi ja ydinverkkokäytävän infrastruktuurin tehokasta käyttöä varten. Tällaiset täytäntöönpanosäädökset annetaan 55 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen. V LUKU YHTEISET SÄÄNNÖKSET 54 artikla Päivitys ja raportointi 1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle säännöllisesti Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevan interaktiivisen maantieteellisen ja teknisen tietojärjestelmän (TENtec) kautta yhteistä etua koskevien hankkeiden toteutuksen etenemisestä ja tätä varten tehdyistä investoinneista. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiivistelmät kansallisista suunnitelmista ja ohjelmista, jotka ne laativat Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi erityisesti ydinverkkoon liittyen. Kun kansalliset suunnitelmat ja ohjelmat on hyväksytty, jäsenvaltioiden on lähetettävä ne komissiolle tiedoksi. 2. Komissio julkaisee tämän asetuksen voimaantulosta alkaen kahden vuoden välein 54 artiklassa tarkoitettua komiteaa kuultuaan suuntaviivojen täytäntöönpanoa koskevan tilannekatsauksen, joka toimitetaan Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle. 3. Komissiolle annetaan 56 artiklan mukaisesti valta antaa liitteiden I, II ja III mukauttamista koskevia delegoituja säädöksiä 16, 24, 29 ja 33 artiklassa säädetyistä määrällisistä raja-arvoista mahdollisesti johtuvien muutosten huomioon ottamiseksi. Liitteitä mukauttaessaan komissio (a) sisällyttää logistiset alustat, tavaraliikenneterminaalit, sisävesisatamat, merisatamat ja lentoasemat kattavaan verkkoon, jos osoitetaan, että niiden liikennemääriä koskeva viimeisin kaksivuotinen keskiarvo ylittää asiaankuuluvan raja-arvon; (b) poistaa logistisia alustoja, tavaraliikenneterminaaleja, sisävesisatamia, merisatamia ja lentoasemia kattavasta verkosta, jos osoitetaan, että niiden liikennemääriä koskeva viimeisin kaksivuotinen keskiarvo alittaa asiaankuuluvan raja-arvon; (c) mukauttaa maantie-, rautatie- ja sisävesi-infrastruktuuria koskevat kartat ottaakseen huomioon verkon toteuttamisessa saavutetun edistyksen. Näitä karttoja mukauttaessaan komissio ei hyväksy reitin linjauksen muuttamista enempää kuin mitä sallitaan asiaankuuluvassa hankkeen lupamenettelyssä. Edellä a ja b alakohdan mukaisten mukautusten on perustuttava viimeisimpiin saatavilla oleviin tilastoihin, jotka Eurostat on julkaissut. 4. Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon hiljattain sisällytettyyn infrastruktuuriin liittyvät yhteistä etua koskevat hankkeet ovat 7 artiklan 5 kohdan mukaisesti tukikelpoisia 3 kohdan nojalla annettujen delegoitujen säädösten voimaantulopäivästä alkaen. Euroopan laajuisesta liikenneverkosta hiljattain poistettuun infrastruktuuriin liittyvät yhteistä etua koskevat hankkeet eivät ole enää tukikelpoisia 3 kohdan nojalla annettujen delegoitujen säädösten voimaantulopäivästä alkaen. Tukikelpoisuuden päättyminen ei vaikuta komission ennen kyseistä päivää tekemiin rahoitus- tai määrärahapäätöksiin. 55 artikla Komitea 1. Komissiota avustaa komitea. Kyseinen komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea. 2. Kun tähän kohtaan viitataan, asetuksen (EU) N:o 182/2011 4 artiklaa sovelletaan. 56 artikla Siirretyn säädösvallan käyttäminen 1. Komissiolle siirretään valta antaa delegoituja säädöksiä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin. 2. Edellä 54 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä siirretään komissiolle rajoittamattomaksi ajaksi [tämän asetuksen voimaantulopäivästä] alkaen. 3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 54 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan kyseisessä päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai päätöksessä mainittuna myöhempänä päivänä. Se ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten voimassaoloon. 4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, se antaa sen tiedoksi samanaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle. 5. Edellä 54 artiklan 3 kohdan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei vastusta sitä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen tämän määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, etteivät ne vastusta sitä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella. 57 artikla Uudelleentarkastelu Komissio suorittaa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2023 ydinverkon toteuttamisesta uudelleentarkastelun, jossa arvioidaan tämän asetuksen säännösten noudattamista ja täytäntöönpanon etenemistä. 58 artikla Yksi yhteysviranomainen Jäsenvaltiot voivat nimetä yhden yhteysviranomaisen helpottamaan ja koordinoimaan yhteistä etua koskevien hankkeiden, erityisesti rajatylittävien hankkeiden, lupaprosessia asiaankuuluvan unionin lainsäädännön mukaisesti. 59 artikla Ydinverkon päätökseen saattamisen viivästyminen 1. Jos ydinverkon rakennustöiden aloittaminen tai päätökseen saattaminen viivästyy huomattavasti, komissio pyytää asianomaisia jäsenvaltioita esittämään syyt viivästymiselle kolmen kuukauden kuluessa. Annetun vastauksen perusteella komissio kuulee kaikkia asianomaisia jäsenvaltioita ratkaistakseen viivästykseen joh