Ehdotus: neuvoston päätös Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä /* KOM/2004/0501 lopull. - CNS 2004/0170 */





Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä (komission esittämä) PERUSTELUT 1. Johdanto Euroopan unioni on yhteisö, jonka jäsenillä on yhteiset tavoitteet. Sen talousarviovaroista osa käytetään toimintaan, jonka tarkoituksena on selkeästi yhteenkuuluvuuden tukeminen. Osalla puolestaan rahoitetaan sovittuja EU-ohjelmia ennalta määrättyjen tavoitteiden saavuttamiseksi. EU:ssa tulee näin aina olemaan nettosaajia ja nettomaksajia, vaikka sen toiminnasta saatava hyöty koituu koko unionin hyväksi. Budjettiasema (eli nettoasema), joka saadaan vähentämällä EU:n talousarvioon suoritettavista maksuista talousarviosta saatavat varat, ei tietenkään edusta kaikkia EU-jäsenyydestä saatavia hyötyjä. Esimerkiksi tutkimuksen ja rajavalvonnan alalla menot synnyttävät välittömille vastaanottajille aiheutuvien etujen lisäksi kansalliset rajat ylittäviä oheisvaikutuksia [1]. Ei ole välttämättä mahdollista esittää näiden oheisvaikutusten määrällistä vaikutusta, mutta niiden huomioon ottaminen muuttaa arviota tilinpidon epätasapainosta. [1] Oheisvaikutuksiin kuuluvat vastaanottavassa jäsenvaltiossa syntyvien tulojen käyttäminen toisessa jäsenvaltiossa tuotettujen tavaroiden tai palvelujen hankintaan, eri jäsenvaltioiden valuutassa olevan rahoitusomaisuuden hankkiminen jne. Budjettiasemaan liittyy myös monia merkittäviä käsitteellisiä ja tilinpitoon liittyviä ongelmia. Sitä laskettaessa on tehtävä lukuisia valintoja tulo- ja menoeriin otettavien kohtien sekä viitekausien välillä (esim. kassa- vai suoriteperusteinen kirjanpito, ylijäämä edellisiltä vuosilta). Tuloksena saatava budjettiasema vaihtelee huomattavasti tehtyjen valintojen mukaan. Budjettiasemaan liittyvän epätasapainon suuruudesta on kuitenkin joissakin tapauksissa käyty vilkasta keskustelua. Vuosia kestäneen pattitilanteen ja vaikeiden neuvottelujen jälkeen saatiin vuonna 1984 Fontainebleaussa aikaan sopimus nykyisen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjausmekanismin käyttöönotosta. Mekanismi saatettiin voimaan 7. toukokuuta 1985 tehdyllä omia varoja koskevalla päätöksellä, joka perustuu seuraavaan yleisperiaatteeseen [2]: [2] Ks. Fontainebleaun Eurooppa-neuvosto, puheenjohtajan päätelmät, Euroopan yhteisöjen tiedote, 6-1984. "...jos jonkin jäsenvaltion budjettitaakka on liiallinen sen suhteelliseen vaurauteen nähden, se voidaan korjata sopivana ajankohtana." Näin ollen jo vuoden 1984 Eurooppa-neuvostossa vahvistettiin, että kyseessä on yleisperiaate ("jonkin jäsenvaltion") ja että tehtävä korjaus perustuu jäsenvaltion budjettiaseman epätasapainon suuruuteen ("liiallinen") ja sen jäsenvaltion vaurauteen, jota arvioidaan suhteessa koko Euroopan unioniin ("suhteellinen vauraus"). Perusteilla, jotka johtivat korjauksen myöntämiseen yksinomaan Yhdistyneelle kuningaskunnalle, ei nykyään ole samanlaista merkitystä kuin Fontainebleaun Eurooppa-neuvoston aikoihin, sillä moni muukin jäsenvaltio voi perustellusti todeta, että sen nykyinen tilanne vastaa Yhdistyneen kuningaskunnan tilannetta (ks. kohta 2). Lisäksi laajentumisen kustannukset olisi jaettava oikeudenmukaisesti. Fontainebleaun päätelmissä vahvistetun periaatteen valossa voidaan näin ollen katsoa, että edellytykset yleisen korjausmekanismin käyttöönotolle ovat olemassa. Tässä tarkastellaan tällaisen mekanismin määrittämiseen tarvittavia parametreja ja esitetään ehdotus, joka noudattaa seuraavia kahta tavoitetta: * liian suuren negatiivisen nettoaseman syntymisen ehkäisy sekä erojen vähentäminen samaa vauraustasoa olevien nettomaksajien välillä * mekanismien rahoituskustannusten pitäminen kohtuullisella tasolla. 2. Yhdistyneen kuningaskunnan nykyinen tilanne verrattuna muihin nettomaksajiin Seuraavissa kahdessa jaksossa tarkastellaan kaikkien EU:n nettomaksajien suhteellista vaurautta ja nettobudjettiaseman suuruutta [3]. [3] Tässä tiedonannossa esitetyt arviot ja ehdotukset perustuvat yksityiskohtaisiin tietoihin ja analyyseihin, jotka sisältyvät omista varoista laaditun komission kertomuksen tekniseen liitteeseen. 2.1. Suhteellinen vauraus Jäljempänä olevassa taulukossa on esitetty henkeä kohti lasketun bruttokansantulon (BKTL) kehitys ostovoimayksikköinä ilmaistuna (PPS) [4] vuonna 2003 kaikissa jäsenvaltioissa, jotka olivat nettomaksajia vuonna 2002 [5]. [4] Ostovoimayksikkö on keinotekoinen valuutta, jolla mitataan sellaisia jäsenvaltioiden hintatasoissa esiintyviä eroja, joita ei oteta huomioon valuuttakursseissa. Sen ansiosta eri maiden talousindikaattoreiden välillä voidaan tehdä tarkoituksenmukaisia volyymivertailuja. Sitä koskevat tiedot laskee Eurostat. [5] Tässä esitetyt nettoasemat, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi tehtävän korjauksen perustana olevaa nettoasema, sisältävät hallintokulut. Tämän vuoksi Belgia ja Luxemburg eivät ole nettomaksajien joukossa. >TAULUKON PAIKKA> Taulukosta käy ilmi, että EU:n nettomaksajien BKTL henkeä kohti vuonna 2003 ostovoimayksikköinä ilmaistuna vaihtelee 97:n ja 111 prosentin välillä EU-15:n keskiarvosta. Yhdistyneen kuningaskunnan suhteellinen vauraus on prosenttilukuna ilmaistuna 111,2 prosenttia eli asteikon yläpäässä. Tilanne on siis muuttunut huomattavasti vuodesta 1984, jolloin Yhdistynyt kuningaskunta oli vähiten vauras nettomaksaja. Koska Yhdistyneen kuningaskunnan nettoasemassa on tapahtunut muiden nettomaksajien asemaan verrattuna ratkaiseva muutos, on perusteltua arvioida uudelleen nykyistä korjausmekanismia. Tässä yhteydessä on otettava huomioon Fontainebleaussa vahvistettu periaate, jonka mukaan kunkin jäsenvaltion nettoasema olisi suhteutettava sen suhteelliseen vaurauteen. 2.2. Nettobudjettiasema ennen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevaa korjausta Yhdistyneen kuningaskunnan nettobudjettiasema vuonna 1985 (ensimmäisenä vuonna, jona korjaus laskettiin) oli -0,48 % suhteessa BKTL:oon ennen korjausta. (Vaikka muista jäsenvaltioista ei ole saatavilla tarkkaa tietoa, oli Saksa tuolloin ainoa muu merkittävä EU:n nettomaksaja.) Kuten seuraavasta taulukosta käy ilmi, on Yhdistyneen kuningaskunnan nettoasema pysynyt keskimäärin vastaavalla tasolla viime vuosina. Vuosina 1996-2002 nettobudjettiasema - ennen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevaa korjausta ja hallintokulut mukaan luettuna - EU-15:n nettomaksajamaissa oli keskimäärin seuraava: Taulukko 2. Nettobudjettiasema ennen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevaa korjausta joissain EU-15:n maissa (vuosikeskiarvo 1996-2002) // % BKTL:sta Yhdistynyt kuningaskunta // -0,47 % Saksa // -0,44 % Alankomaat // -0,43 % Ruotsi // -0,38 % Itävalta // -0,24 % Italia // -0,06 % Ranska // -0,04 % Jos nykyinen järjestelmä säilyy muuttumattomana, keskimääräinen nettobudjettiasema heikkenee vuosina 2008-2013 [6] kaikkien nettomaksajien osalta laajentumisen rahoittamisen vuoksi. Komission laskelmien mukaan ja lähdettäessä siitä oletuksesta, että menotasot ovat samat kuin komission 10. helmikuuta 2003 antamassa tiedonannossa esitetyt rahoitusnäkymien enimmäismäärät [7], nettomaksajien arvioidut nettoasemat ovat seuraavat: [6] Yksityiskohtaiset tiedot arvioiden laskennassa käytetyistä oletusarvoista esitetään omia varoja koskevan kertomuksen teknisessä liitteessä. [7] KOM(2004) 101 lopullinen. Taulukko 3. Arvioidut nettobudjettiasemat ennen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevaa korjausta joissakin EU-15:n maissa (vuosikeskiarvo 2008-2013 [8]) [8] Koska korjaukset maksetaan vuoden viiveellä, taulukoiden keskiarvot lasketaan kuuden vuoden ajalta, sillä vuoden 2007 korjaus maksetaan 2008 ja vuoden 2013 korjaus 2014. // % BKTL:sta Yhdistynyt kuningaskunta // -0,62 % Alankomaat // -0,55 % Saksa // -0,52 % Ruotsi // -0,47 % Itävalta // -0,37 % Italia // -0,29 % Ranska // -0,27 % Tanska // -0,20 % Suomi // -0,14 % Jos lähdetään siitä olettamuksesta, että Brysselin Eurooppa-neuvostossa lokakuussa 2002 sovitut EU-25:n maatalousmenot ja komission tavoite 1:n ja koheesiorahaston puitteissa ehdottamat ns. koheesiomenot pysyvät muuttumattomina, maksumäärärahojen yleinen supistaminen komission ehdottamasta 1,14 prosentista esimerkiksi 1,00 prosenttiin suhteessa BKTL:oon vaikuttaisi nettoasemia koskeviin arvioihin hyvin vähän. Tämä johtuu siitä, ettei uusien jäsenvaltioiden menoihin varsinaisesti puututtaisi, vaan supistus toteutettaisiin tekemällä suuria leikkauksia EU-15:n muihin, maatalousmenoihin kuulumattomiin menoihin ja/tai ulkoisten toimien menoihin, jotka eivät ole kohdennettuja menoja. Näin nettomaksajien omien varojen maksujen väheneminen korvattaisiin suurelta osin vastaavan suuruisella samojen jäsenvaltioiden kohdennettuihin menoihin kohdistuvalla vähennyksellä. Jos käytössä ei olisi ollut korjausmekanismia, olisi Yhdistynyt kuningaskunta ollut keskimäärin suurin nettomaksaja seitsemän viime vuoden ajan. Se myös luultavimmin pysyisi EU:n suurimpana nettomaksajana vuoteen 2013. Alankomaiden, Saksan ja jossain määrin myös Ruotsin nettoasemat ovat kuitenkin olleet samaa suuruusluokkaa, ja niiden odotetaan pysyvänkin sellaisina. Kuten edellisessä jaksossa on esitetty, kaikki kyseiset kolme jäsenvaltiota ovat tällä hetkellä suhteessa vähemmän vauraita kuin Yhdistynyt kuningaskunta. Se, onko nettobudjettiasema epätasapainossa verrattuna kyseisen jäsenvaltion suhteelliseen vaurauteen, riippuu suurelta osin poliittisesta näkemyksestä, joka vallitsee taloudellisen yhteisvastuullisuuden hyväksyttävästä asteesta EU:ssa. Jos Yhdistyneen kuningaskunnan nettoasema katsotaan epätasapainoiseksi, näyttäisi Fontainebleaun periaatteen soveltaminen viittaavan pikemminkin korjausmekanismin laajentamiseen koskemaan muita vähemmän vauraita jäsenvaltioita, joilla on vastaavansuuruinen negatiivinen nettoasema. Joka tapauksessa korjauksen soveltaminen yksinomaan yhteen jäsenvaltioon ei enää näytä olevan perusteltua, erityisesti kun otetaan huomioon se, miten nettobudjettiasemien odotetaan kehittyvän laajentuneessa EU:ssa edellytysten pysyessä samoina (ks. seuraava kohta). 3. Arvioidut nettoasemat omia varoja koskevan päätöksen pysyessä muuttumattomana Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskeva korjaus kasvaa vuosina 2007-2013 arvioiden mukaan yli 50 prosenttia verrattuna seitsemän viimeksi kuluneen vuoden keskiarvoon ja kasvaa vuosina 1997-2003 4,6 miljardista eurosta noin 7,1 miljardiin euroon. Kaikkien 15 vanhan jäsenvaltion nettoasemat heikkenevät vastaisuudessa laajentumisen aiheuttamien lisäkustannusten vuoksi. Vaikka 10 uuden jäsenvaltion liittymisestä päätettiin yksimielisesti Berliinin Eurooppa-neuvostossa maaliskuussa 1999, Yhdistynyt kuningaskunta vaati samalla, että laajentumismenot otetaan huomioon sille myönnettävää korjausta laskettaessa. [9] Vaatimus hyväksyttiin, ja Yhdistyneen kuningaskunnan osuus laajentumismenojen rahoituksesta supistui näin merkittävästi. Tämä on myös tärkein syy Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjauksen odotettavissa olevaan kasvuun. [9] Kaikkien liittymässä olevien maiden laajentumista edeltävät menot, jotka liittyvät viimeisenä laajentumista edeltävänä vuonna suoritettuihin maksuihin, vähennetään kohdennetuista menoista lopullisesti. Tämän vuoksi niiden jäsenvaltioiden kustannukset, jotka maksavat täyden osuuden Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjauksen rahoituksesta, eli myös kaikkien uusien jäsenvaltioiden kustannukset, kasvavat suhteessa korjauksen kasvuun. Jos nykyinen omia varoja koskeva päätös pysyy voimassa, on nettomaksajien keskimääräinen nettoasema vuosina 2007-2013 Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjauksen jälkeen arviolta seuraava: Taulukko 4. Arvioitu nettobudjettiasema Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjauksen jälkeen (vuosikeskiarvo 2008-2013) // % BKTL:sta Alankomaat // -0,56 % Saksa // -0,54 % Ruotsi // -0,50 % Itävalta // -0,38 % Italia // -0,41 % Kypros [10] // -0,37 % [10] Kaikki tässä asiakirjassa Kyproksen osalta esitetyt arviot koskevat Kyproksen tasavallan valvomia alueita. Ranska // -0,37 % Tanska // -0,31 % Suomi // -0,25 % Yhdistynyt kuningaskunta // -0,25 % Näiden arvioiden mukaan Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulee (yhdessä Suomen kanssa) EU:n pienin nettomaksaja, mikä on selkeästi ristiriidassa edellä mainitun Fontainebleaussa vahvistetun periaatteen kanssa. Niinpä nykyistä järjestelyä, jossa korjaus myönnetään vain Yhdistyneelle kuningaskunnalle, on arvioitava uudelleen. Jos nykyinen järjestely korvattaisiin vastaavanlaisella mutta yleiskattavalla korjausmekanismilla, pystyttäisiin entistä paremmin saavuttamaan alkuperäinen tavoite eli estämään se, että jäsenvaltion budjettiasemaan syntyy sen suhteelliseen vaurauteen nähden liian suuri epätasapaino. Kun otetaan käyttöön eräänlainen turvajärjestely sellaisia selkeitä nettomaksajia varten, joiden nettorahoitusosuus ylittää tietyn raja-arvon, voidaan myös auttaa varmistamaan entistä tarkoituksenmukaisemmin rahoitus, joka tarvitaan laajentuneen unionin toiminnan haasteisiin vastaamiseksi. 4. Yleisen korjausmekanismin pääpiirteet 4.1. Mekanismin pääpiirteet Ehdotettu yleinen korjausmekanismi on osa komission esittämää vuoden 2006 jälkeistä yleistä rahoituskehyspakettia. Paketin menopuolella tehtävät päätökset vaikuttanevat siis jäsenvaltioiden lopulliseen nettoasemaan ennen korjausta ja sen jälkeen. Yleisen korjausmekanismin mukainen korjaus lasketaan sen perusteella, mikä on kunkin jäsenvaltion nettobudjettiasema suhteessa EU:n talousarvioon. Mekanismia olisi sovellettava sovitun raja-arvon ylittyessä. Tämä raja-arvo esitetään prosenttiosuutena kunkin jäsenvaltion BKTL:sta, ja se vastaa jäsenvaltioiden välisen rajoittamattoman taloudellisen yhteisvastuun hyväksyttyä vähimmäistasoa ja eräänlaista kohtuullista nettomaksuosuutta. Raja-arvon ylittävät nettoasemat oikeuttavat korjaukseen (osittaiseen palautukseen). Korjauksen määrä perustuu raja-arvon ylittävään nettoaseman osaan, joka kerrotaan palautuskertoimella (eli prosenttiosuudella, joka ilmoittaa raja-arvon ylittävästä osasta korvattavan osuuden). Jos korjausten kokonaismäärä ylittää ennalta sovitun enimmäismäärän, palautuskerrointa pienennetään vastaavasti. Liitteessä 1 on esitetty, miten ehdotettua korjausmekanismia sovelletaan ja miten se toimii. 4.2. Raja-arvo Simulaatioissa on tarkasteltu erisuuruisia raja-arvoja (käyttäen palautuskertoimena 66 prosenttia), joiden suuruus on vaihdellut nollasta 0,50 prosenttiin BKTL:sta. Korjausten kokonaismäärä erisuuruisia raja-arvoja soveltaen on arviolta seuraava: Taulukko 5. Arvioidut bruttomääräiset korjaukset (vuosikeskiarvo 2008-2013) Raja-arvo (% BKTL:sta, EU-27) // Korjausten kokonaismäärä (miljardia euroa) 0,00 % // 25,8 0,10 % // 19,8 0,20 % // 13,8 0,25 % // 11,1 0,30 % // 8,8 0,40 % // 5,2 0,50 % // 1,9 Raja-arvo, joka olisi noin -0,25 prosenttia, olisi vaikutukseltaan neutraali. Tällöin yleisen korjausmekanismin tulevat rahoituskustannukset olisivat arviolta yhtä suuret kuin nykyisen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjausmekanismin rahoituskustannukset. Raja-arvo, joka on alle 0,25 prosenttia, tarkoittaisi sitä, että jäsenvaltiot, jotka maksavat Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan maksupalautuksen kokonaisuudessaan (ne maksavat tällä hetkellä yli 90 prosenttia kokonaiskustannuksista) maksaisivat tulevaisuudessa enemmän kuin Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjausmekanismin arvioidut kustannukset. Jos raja-arvo on suurempi kuin 0,25 prosenttia, aiheutuisi mekanismista vähemmän kustannuksia kuin Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan tulevan korjauksen arvioidusta rahoituksesta kyseisille jäsenvaltioille kaikki EU:n nettosaajat mukaan luettuna. Edellä olevasta taulukosta voidaan päätellä, että 0,25 prosentin raja-arvon perusteella myönnettävien korjausten kokonaissumma olisi huomattavasti suurempi kuin Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi vastaisuudessa myönnettävien korjausten arvioitu kokonaismäärä, jos omia varoja koskeva nykyinen päätös säilytetään ennallaan. Jos raja-arvoksi otetaan -0,25 prosenttia, korjausten (brutto)määräksi saadaan hieman yli 11 miljardia euroa. Tämä summa on huomattavasti suurempi kuin Yhdistyneelle kuningaskunnalle samalla ajanjaksolla myönnettävien korjausten arviolta 7 miljardin (netto)keskiarvo. Ero on yhteydessä siihen oletukseen, että korjausten rahoitukseen osallistuvat kaikki jäsenvaltiot BKTL-osuutensa mukaisesti (ks. jäljempänä oleva kohta 4.3). Yleisellä korjausmekanismilla voidaan näin rahoittaa 11 miljardin euron korjaukset ennen kuin sen kustannukset nousevat suuremmiksi kuin nykyisen omia varoja koskevan päätöksen soveltamisen jatkamisen kustannukset niissä jäsenvaltioissa, joita yleinen korjausmekanismi ei koske. Raja-arvon soveltamiseen perustuvan yleisen mekanismin käyttöönoton vaikutukset eivät ole lineaarisia. Jäsenvaltioiden nettoasemaan vaikuttavat nykyiseen tilanteeseen verrattuna seuraavat tekijät: a) jäsenvaltion budjettiaseman epätasapainon suuruus ennen korjausta; b) raja-arvon suuruus sekä c) nykyisen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjauksen rahoitussäännöt. Kaikki EU:n suurimmat nettomaksajat (Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Alankomaat, Ruotsi) pääsisivät osallisiksi korjausmekanismista, jonka raja-arvot ovat enintään 0,50 prosenttia BKTL:sta. Raja-arvon suuruus ratkaisisi, sovelletaanko korjausta myös pienempiin nettomaksajiin. Verrattaessa kunkin yksittäisen nettomaksajan suhteellista asemaa arvioon sen tulevasta, nykyisen omia varoja koskevan päätöksen mukaisesta asemasta, tulokseen vaikuttavat seuraavat kaksi tekijää yhdessä: * negatiivisen nettoaseman suuruus ennen korjausta, jolloin suuremmat nettomaksajat, kuten Saksa, Alankomaat ja Ruotsi, hyötyisivät enemmän matalammista raja-arvoista (pienempiin nettomaksajiin verrattuna); * Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan korjauksen nykyinen rahoitusjärjestelmä, jonka puitteissa erityisjärjestelyistä hyötyvät jäsenvaltiot (Saksa, Alankomaat, Ruotsi ja Itävalta) saisivat vähemmän etua suuremmista raja-arvoista (pienempiin nettomaksajiin verrattuna). Tulevalla "tasapuolisemmalla" mekanismilla olisi erityisesti varmistettava, ettei sen rahoituskustannuksista aiheutuisi "koheesiojäsenvaltioille" suurempaa rahoitustaakkaa kuin Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevasta nykyisestä korjausmekanismista. 4.3. Rahoitussäännöt Teknisesti korjaus voitaisiin rahoittaa kolmella eri tavalla: * Korjauksen saavat jäsenvaltiot eivät osallistu rahoitukseen. Tämän vaihtoehdon mukaisesti koko rahoitustaakka keskittyisi maihin, joiden osuus 27 jäsenvaltion EU:n yhteenlasketusta BKTL:sta alittaa 50 prosenttia ja joista monen vauraustaso on suhteellisen alhainen. Sen vuoksi niiden nettobudjettiasema joko heikentyisi tavalla, jota ei voida hyväksyä, tai korjausten määrää olisi rajoitettava voimakkaasti. Lisäksi seurauksena voisi olla vääristymiä, kun nettoasemaltaan jonkin verran raja-arvon alapuolelle jäävän jäsenvaltion olisi osallistuttava korjausten rahoittamiseen, kun taas jonkin verran raja-arvon yläpuolella olevan jäsenvaltion ei tarvitsisi osallistua rahoitukseen. * Jäsenvaltiot osallistuvat kaikkien paitsi oman korjauksensa rahoittamiseen. Tämä vaihtoehto lisäisi huomattavasti ehdotuksen monimutkaisuutta, koska se merkitsisi erillistä rahoituskierrosta kunkin korjauksen osalta. * Kaikki jäsenvaltiot osallistuvat kaikkien korjausten rahoittamiseen. Niiden osuus korjausten kokonaismäärän rahoituksesta määräytyisi niiden BKTL-osuuden mukaan. Toteutettavuuden, seurattavuuden ja yksinkertaisuuden vuoksi kaikkien jäsenvaltioiden olisi osallistuttava kaikkien korjausten rahoittamiseen (kolmas vaihtoehto). Vaikka nämä rahoitussäännöt vastaavatkin tilannetta, jossa korjausten määrä lisätään talousarvion menopuolelle (johon liittyen korjaukset myös rahoitettaisiin yksinomaan lisäämällä BKTL-perusteisia varoja), ehdotetaan, että yleinen korjausmekanismi säilytetään talousarvion tulopuolella kuten nykyinen Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskeva korjauskin. Korjausten lisääminen menoihin kasvattaisi keinotekoisesti talousarviomenojen määrää ja vähentäisi vastaavasti menojen yleisten enimmäismäärien puitteissa käytettävissä olevia marginaaleja. 4.4. Korjausten määrien vertailu Jos raja-arvoksi otetaan -0,35 prosenttia suhteessa BKTL:oon, korjausten keskimääräinen bruttosumma on jaksolla 2007-2012 arviolta noin 7 miljardia euroa (joka rahoitetaan vuosina 2008-2013). Uuden ja nykyisen järjestelyn mukaisten korjausten vertailu on hankalaa, koska uusi mekanismi kattaa kaikki jäsenvaltiot ja korjaukset rahoitetaan siinä uusien sääntöjen mukaisesti. Koska kaikki jäsenvaltiot, myös ne, jotka hyötyvät mekanismista, osallistuvat kaikkien korjausten rahoittamiseen, kaikkien korjausten nettomäärä on uudessa mekanismissa aina vastaavaa bruttomäärää pienempi. Nykyisessä järjestelyssä nettomäärä on sen sijaan aina sama kuin bruttomäärä (Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnettävä korjaus vastaa muiden jäsenvaltioiden suorittamia maksuosuuksia). Selkeiden nettomaksajien nettoasemat ylittävät uudessa mekanismissa korjauksen jälkeenkin raja-arvon. Tämä johtuu niille myönnettävän osittaisen palautuksen ja niiden katettaviksi tulevien mekanismin kustannusten yhteisvaikutuksesta. Sen sijaan jäsenvaltiot, jotka maksavat täyden osuuden korjausten kustannuksista eivätkä siis itse saa hyväkseen korjausta, rahoittavat nykyistä pienemmän osuuden korjauksista, vaikka niiden yhteenlaskettu bruttomäärä on suurempi kuin aikaisemmin. Näin ollen tilanteessa, jossa raja-arvo on 0,35 prosenttia suhteessa BKTL:oon ja korjausten ennalta sovittu enimmäismäärä on 7,5 miljardia euroa, näiden jäsenvaltioiden katettaviksi tulevat kokonaiskustannukset ovat (noin miljardi euroa) pienemmät kuin vuosina 2001-2004 suoritetut keskimääräiset maksut ja huomattavasti pienemmät kuin kustannukset, jotka aiheutuisivat, jos nykyisen järjestelyn soveltamista jatkettaisiin seuraavien rahoitusnäkymien kaudella (ks. taulukko 6). 5. Komission ehdotus Mikä tahansa korjausmekanismi monimutkaistaa entisestään talousarvion rahoitusta. Sen vuoksi perusehdotuksen olisi oltava riittävän selkeä. Tältä osin Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi tehtävän korjauksen laskennassa nykyisin käytettäviä parametreja olisi muutettava ainoastaan tarvittaessa ja yksinkertaistettava niiltä osin kuin mahdollista. Tämän vuoksi komissio ehdottaa, että yleisessä korjausmekanismissa käytetään seuraavia parametreja: - huomioon otettavien tuloluokkien (alv + BKTL) säilyttäminen ennallaan. Muut nykyiset monimutkaistavat tekijät [11] olisi poistettava; [11] Kuten Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmästä saaman edun ja perinteisistä omista varoista saatavan poikkeuksellisen hyödyn laskenta. - kohdennettuihin menoihin kuuluvien meno-otsakkeiden säilyttäminen ennallaan; - rahoituksen yksinkertaistaminen käyttämällä sen perustana ainoastaan BKTL-osuuksia; tällöin kaikki jäsenvaltiot osallistuisivat korjausten kokonaismäärän rahoitukseen suhteessa suhteelliseen vaurauteen; - raja-arvon asettaminen -0,35 prosenttiin BKTL:sta; - palautuskertoimen käyttäminen korjauskertoimena, joka on enintään 66 prosenttia; kerrointa pienennetään automaattisesti, kun palautettavien varojen sovittu enimmäismäärä ylittyy vuoden aikana; - palautuksiin käytettävissä olevan enimmäismäärän rajaaminen 7,5 miljardiin euroon. Absoluuttisina lukuina tarkasteltuna Yhdistynyt kuningaskunta hyötyisi selvästi eniten yleisestä korjausmekanismista. Sen saama nettohyvitys olisi keskimäärin yli 2 miljardia euroa vuodessa eli noin kaksinkertainen Saksan saamaan nettohyvitykseen verrattuna. Seuraavassa taulukossa esitetään arvioidut nettobudjettiasemat tarkasteltavana olevalla kaudella ehdotetun yleisen korjausmekanismin mukaisesti ja verrataan niitä kahteen vaihtoehtoiseen skenaarioon. >TAULUKON PAIKKA> Ehdotetun mekanismin puitteissa suurimpien nettomaksajien nettoasemat olisivat keskimäärin toisiaan vastaavalla tasolla siten, että Yhdistyneen kuningaskunnan, Saksan, Alankomaiden ja Ruotsin nettoasemat olisivat -0,51 prosentin ja -0,45 prosentin välillä, kun ne Yhdistyneen kuningaskunnan korjausmekanismia sovellettaessa vaihtelisivat -0,56 prosentin ja -0,25 prosentin välillä (ja -0,62 prosentin ja -0,47 prosentin välillä ilman korjausta). Useiden jäsenvaltioiden (Ranska, Italia, Kypros ja Itävalta) nettoasemat olisivat keskimäärin -0,40 prosentin ja -0,30 prosentin välillä. Itävallan nettoasema olisi jonkin verran muita kolmea maata heikompi. Tanska ja Suomi olisivat kaksi pienempää nettomaksajaa, joiden nettoasemat olisivat keskimäärin -0,19 prosenttia (Suomi) ja -0,25 prosenttia (Tanska). Suurimpien nettomaksajien nettoasemat ylittäisivät uudessa mekanismissa raja-arvon, vaikka se asetettaisiin -0,35 prosenttiin. Tämä johtuu niille myönnettävän osittaisen palautuksen ja niiden katettaviksi tulevien mekanismin kustannusten yhteisvaikutuksesta. Tuloksena olevat nettomaksajien nettoasemat olisivat tällöin kuitenkin lähempänä Fontainebleaussa asetettua tavoitetta kuin nykyisessä järjestelmässä. Kaikilla muilla jäsenvaltioilla yleisen korjauksen rahoituskustannukset olisivat pienemmät kuin nykyisessä järjestelmässä. 6. Siirtymäkauden toimenpiteet Budjettiaseman epätasapainon yleinen korjausmekanismi olisi otettava käyttöön siten, että samalla vahvistetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sovellettavat siirtymäkauden toimenpiteet, joilla lievennetään kyseiselle jäsenvaltiolle muutoksesta aiheutuvia rahoitusvaikutuksia. Jotta korjausten kokonaiskustannukset eivät kasvaisi liian suuriksi, yleinen korjausmekanismi olisi otettava muiden korjaukseen oikeutettujen jäsenvaltioiden osalta käyttöön vaiheittain. Tässä esitetty vaihtoehto on melko yksinkertainen. Se perustuu toisaalta lisämaksuihin, jotka suoritetaan Yhdistyneelle kuningaskunnalle, ja toisaalta yleisen korjausmekanismin asteittaiseen käyttöönottoon muiden jäsenvaltioiden osalta (mekanismi otetaan kuitenkin välittömästi käyttöön Yhdistyneen kuningaskunnan osalta). 6.1. Yhdistyneelle kuningaskunnalle suoritettavat lisämaksut Tarkoituksena on, että Yhdistyneelle kuningaskunnalle maksetaan yleisen mekanismin mukaisen korjauksen lisäksi neljän vuoden jaksolla seuraavat lisämaksut: * vuonna 2008: 2,0 miljardia euroa * vuonna 2009: 1,5 miljardia euroa * vuonna 2010: 1,0 miljardia euroa * vuonna 2011: 0,5 miljardia euroa. Näillä lisämaksuilla lievennettäisiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle yleisen korjausmekanismin käyttöönotosta aiheutuvia rahoitusvaikutuksia neljässä vaiheessa. Yhdistyneelle kuningaskunnalle on vuosina 1997-2003 myönnetty keskimäärin 4,6 miljardin euron vuosittainen nettokorjaus. Uudessa mekanismissa Yhdistynyt kuningaskunta saisi kyseisellä ajanjaksolla keskimäärin 2,1 miljardin euron vuosikorjauksen, jonka määrä kasvaa 3,1 miljardiin euroon ehdotettujen siirtymäkauden toimenpiteiden soveltamisen seurauksena. Koska edellä mainitut kertamaksut liittyvät nykyisen mekanismin asteittaiseen käytöstäpoistamiseen, niiden kustannukset on tarkoitus kattaa nykyisten rahoitussääntöjen mukaisesti. Näin ollen Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu maksujen rahoittamiseen, ja Saksan, Alankomaiden, Itävallan ja Ruotsin osuus on 25 prosenttia osuudesta, jolla ne muutoin osallistuisivat kustannusten rahoittamiseen. Lisäksi ehdotetaan, että Yhdistyneelle kuningaskunnalle suoritettavat lisämaksut ja niiden kattamiseksi tarvittava rahoitus eivät vaikuta ehdotetun yleisen korjausmekanismin mukaisesti laskettaviin korjauksiin. Tämä tarkoittaa etenkin, että * yleisen korjausmekanismin mukaiset korjaukset perustuvat jäsenvaltioiden nettoasemiin eikä lisämaksuilla ole niihin vaikutusta, * Yhdistyneelle kuningaskunnalle suoritettavia lisämaksuja ei oteta huomioon palautuksiin käytettävissä olevassa enimmäismäärässä (palautuskatto). 6.2. Yleisen korjausmekanismin asteittainen käyttöönotto muiden jäsenvaltioiden osalta Lisämaksuista, joita on ehdotettu suoritettavaksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle, aiheutuu lisäkustannuksia, joiden vaikutukset olisi kompensoitava, jotta mekanismista siirtymäkaudella aiheutuvia kokonaiskustannuksia saataisiin supistettua. Yleinen korjausmekanismi olisi tämän vuoksi otettava muiden jäsenvaltioiden osalta käyttöön soveltamalla siirtymäaikaa. (Jotta kuitenkin voitaisiin noudattaa edellisessä kohdassa esitettyjä periaatteita, yleinen korjausmekanismi olisi Yhdistyneen kuningaskunnan osalta otettava välittömästi käyttöön kokonaisuudessaan.) Tämän vuoksi ehdotetaan, että raja-arvon ylittävään nettoaseman osaan sovellettavaa palautuskerrointa kasvatetaan kaikilla jäsenvaltioilla asteittain seuraavasti (paitsi Yhdistyneellä kuningaskunnalla, jolle myönnetään 66 prosentin palautus heti ensimmäisestä vuodesta alkaen): * vuonna 2008: 33 prosenttia * vuonna 2009: 50 prosenttia * vuonna 2010: 50 prosenttia * vuonna 2011: 66 prosenttia. 6.3. Simulaation tulokset Tämän siirtymäjärjestelyn soveltamiseen perustuvan ehdotuksen mukainen korjausten kokonaissumma (joka sisältää sekä Yhdistyneelle kuningaskunnalle suoritettavat lisämaksut että yleisen korjausmekanismin mukaiset korjaukset) on 7 205 miljoonaa euroa, kun ehdotetun yleisen korjausmekanismin mukainen vastaava summa on jaksolla 2008-2013 keskimäärin 6 771 miljoonaa euroa. Siirtymäjärjestely kasvattaa siis vuosikustannuksia noin 430 miljoonalla eurolla. Seuraavassa taulukossa on esitetty nettoasemat tilanteessa, jossa sovelletaan edellä kuvattua siirtymätoimenpiteiden yhdistelmää. Tätä tilannetta voidaan taulukon tietojen perusteella verrata tilanteeseen ilman korjausta, nykyiseen omia varoja koskevaan päätökseen perustuvaan tilanteeseen sekä tilanteeseen, jossa yleistä korjausmekanismia sovelletaan ilman siirtymäkautta. Nettomaksajien arvioidut nettobudjettiasemat (keskimäärin jaksolla 2008-2013) >TAULUKON PAIKKA> 7. Päätelmä Suorittamansa omien varojen järjestelmän uudelleentarkastelun perusteella komissio katsoo, ettei korjausmekanismia ole enää perusteltua soveltaa vain yhteen jäsenvaltioon, ja ehdottaa yleisen korjausmekanismin käyttöönottoa budjettiaseman liian suuren negatiivisen epätasapainon korjaamiseksi. LIITE 1 Ehdotettu yleinen korjausmekanismi pääkohdittain Ehdotetussa uudessa mekanismissa korjaukset lasketaan seuraavasti: 1. Lasketaan yhteen jäsenvaltiokohtaiset kohdennettujen menojen kokonaismäärät. Kohdennetut menot kattavat myös uudessa mekanismissa kaikki EU:n sisäiset menoryhmät [12]. [12] Nämä menot sisältävät käytännössä kaikki nykyisten meno-otsakkeiden 1 (maatalous) ja 2 (rakennetoimet) menot sekä valtaosan meno-otsakkeiden 3 (sisäiset politiikat) ja 5 (hallinto) menoista, lukuun ottamatta joitakin vähäisiä menoeriä, joita ei ole tarkoituksenmukaista kohdentaa yksittäisille jäsenvaltioille. Otsake 4 (ulkoiset politiikat), 6 (varaukset) ja 7 (liittymistä edeltävät menot) ovat selkeästi ulkoisia menoja, joten niitä ei tässä oteta huomioon. 2. Lasketaan kullekin jäsenvaltiolle kohdennettujen menojen prosenttiosuus kaikkien kohdennettujen menojen kokonaismäärästä. 3. Lasketaan kunkin jäsenvaltion suorittamien omiin varoihin kuuluvien maksujen osuus kyseisten maksujen kokonaismäärästä. Koska perinteisiä omia varoja ei tulolähteenä oteta huomioon, kunkin jäsenvaltion EU:n talousarvioon suorittamien maksujen osuus on sen suorittamien alv- ja BKTL-maksujen osuus kyseisten maksujen kokonaismäärästä [13]. [13] Yleistä korjausmekanismia koskevan ehdotuksen olisi oltava mahdollisimman yksinkertainen ja läpinäkyvä. Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnettävän hyvityksen laskentaan liittyviä nykyisiä erityisjärjestelyjä, joiden tarkoituksena on säilyttää sen vuoden 1984 rahoitusasema, ei tämän vuoksi pitäisi ottaa uuteen mekanismiin (näitä ovat mm. osuus rajaamattomasta alv-perusteesta, Yhdistyneen kuningaskunnan saaman edun ja sille perinteisistä omista varoista koituvan ylimääräisen edun laskeminen). 4. Vähennetään jäsenvaltioittain kohdan 2 tulos kohdan 3 tuloksesta, jolloin saadaan prosenttiosuus, joka ilmoittaa positiivisen tai negatiivisen budjettiaseman. 5. Kerrotaan kunkin jäsenvaltion osalta kohdan 4 prosenttiosuus kohdennettujen menojen kokonaismäärällä, jolloin saadaan kunkin jäsenvaltion nettorahoitusosuus tai sen saama nettohyöty euroina. 6. Kerrotaan kohtuullista nettorahoitusosuutta (RNC) vastaava raja-arvo kunkin jäsenvaltion BKTL:lla (euroina) ja vähennetään saatu tulo kohdan 5 tuloksesta. 7. Jos kohdan 6 tulos on suurempi kuin nolla, se kerrotaan palautuskertoimella kyseiselle jäsenvaltiolle myönnettävän korjauksen laskemiseksi. Jos kaikkien korjausten summa ylittää palautuksiin käytettävissä olevan ennalta sovitun enimmäismäärän, palautuskerrointa pienennetään niin paljon kuin on tarpeen kyseisen enimmäismäärän noudattamiseksi (ks. jäljempänä). Korjausmekanismin kokonaiskustannukset eli korjausten kokonaissumma ei voi olla suurempi kuin palautuksiin käytettävissä oleva enimmäismäärä (MARV). Tämä on määritettävä ennakkoon rahoitusnäkymien soveltamiskaudeksi vuosittaisena kokonaismääränä [14]. [14] Palautuksiin käytettävissä olevan enimmäismäärän (MARV) määrittäminen on harkinnanvarainen päätös, jolle ei ole asetettu ennakkorajoituksia. Päätöksen on kuitenkin oltava poliittiselta kannalta realistinen, joten korjausten rahoituskustannukset eivät saisi ylittää kustannuksia, joita niille jäsenvaltioille arvioidaan tulevaisuudessa aiheutuvan, jotka maksavat täyden osuuden Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi myönnettävän korjauksen rahoituskustannuksista (kaikki jäsenvaltiot lukuun ottamatta Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Saksaa, Alankomaita, Ruotsia ja Itävaltaa). Jos nettobudjettiasema on suurempi kuin kohtuullinen nettorahoitusosuus, voidaan myöntää osittainen palautus käyttämällä korjauskertoimena palautuskerrointa, jota sovelletaan raja-arvon (kohtuullisen nettorahoitusosuuden) ylittävään nettoaseman osaan. Palautuskerroin on riippuva muuttuja, jonka arvo voi olla enintään 66 prosenttia (vastaa nykyistä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sovellettavaa palautuskerrointa). Kulloinkin sovellettava palautuskerroin määräytyy palautuksiin käytettävissä olevan määrän mukaan. Näin ollen palautuskerrointa pienennetään aina, kun 66 prosentin enimmäiskertoimen soveltaminen johtaa palautuksiin käytettävissä olevan enimmäismäärän ylittymiseen. Osittainen palautus suoritetaan jälkikäteen samaan tapaan kuin nykyinen Yhdistyneelle kuningaskunnalle myönnettävä korjaus. Korjaus lasketaan yleisessä korjausmekanismissa näin ollen seuraavalla laskukaavalla: >VIITTAUS KAAVIOON> = >VIITTAUS KAAVIOON> jos >VIITTAUS KAAVIOON> > 0 jossa RR = 0,66 jos >VIITTAUS KAAVIOON> >VIITTAUS KAAVIOON> MARV ja RR = >VIITTAUS KAAVIOON> * 0,66 jos >VIITTAUS KAAVIOON> > MARV jossa: TP = kaikkien jäsenvaltioiden vuotta t koskevien alv- ja BKTL-maksujen kokonaismäärä TPx = kaikkien jäsenvaltion x vuotta t koskevien alv- ja BKTL-maksujen kokonaismäärä E = jäsenvaltioille vuodeksi t kohdennettujen menojen kokonaismäärä Ex = jäsenvaltiolle x vuodeksi t kohdennettujen menojen kokonaismäärä >VIITTAUS KAAVIOON> = korjaus, joka jäsenvaltiolle x myönnetään vuoden t osalta (ja johon sovelletaan palautuskerrointa RR) RNC = kohtuullinen nettorahoitusosuus (= raja-arvo), joka ilmaistaan prosenttiosuutena BKTL:sta Yx = jäsenvaltion x BKTL vuonna t RR = palautuskerroin MARV = palautuksia varten käytettävissä oleva enimmäismäärä >VIITTAUS KAAVIOON> = korjausten kokonaismäärä, jos palautuskerroin on 0,66. 2004/0170 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 269 artiklan, ottaa huomioon Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 173 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen [15], [15] EUVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [16], [16] Lausunto annettu ... (EUVL C [...], [...], s. [...]). ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen lausunnon [17], [17] EUVL C [...], [...], s. [...]. ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [18], [18] EUVL C [...], [...], s. [...]. sekä katsoo seuraavaa: (1) Berliinissä 24 ja 25 päivänä maaliskuuta 1999 kokoontunut Eurooppa-neuvosto sopi muun muassa, että yhteisöjen omien varojen järjestelmän olisi oltava oikeudenmukainen, avoin, kustannustehokas ja yksinkertainen ja perustuttava sellaisiin kriteereihin, joista käy parhaiten ilmi kunkin jäsenvaltion kyky osallistua rahoitukseen. (2) Yhteisöjen omien varojen järjestelmän avulla on varmistettava, että yhteisöjen politiikkojen asianmukaiselle kehittämiselle on riittävästi varoja ottaen huomioon talousarvion tiukan kurinalaisuuden tärkeys. (3) Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 29 päivänä syyskuuta 2000 tehdyn neuvoston päätöksen 2000/597/EY, Euratom [19] mukaan tietyn vuoden BKTL:lla tarkoitetaan kyseisen vuoden markkinahintaista bruttokansantuloa, sellaisena kuin komissio on sen laskenut soveltaen Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmää (jäljempänä 'EKT-95') asetuksen (EY) N:o 2223/96 mukaisesti. [19] EYVL L 253, 7.10.2000, s. 42. (4) On asianmukaista, että jos EKT-95:een tehdään muutoksia, jotka aiheuttavat merkittäviä muutoksia komission asetuksen (EY) N:o 2223/96 mukaisesti laskemaan bruttokansantuloon, neuvosto päättää, sovelletaanko näitä muutoksia myös omien varojen määrittämiseen. (5) Komissio laski joulukuussa 2001 neuvoston päätöksen 2000/597/EY, Euratom 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa esitetyllä laskentakaavalla omien varojen enimmäismäärää ja maksumääräyksiin käytettävien määrärahojen enimmäismäärää koskevat uudet prosenttiosuudet, jotka ilmaistaan kahden desimaalin tarkkuudella. (6) Neuvostolle ja Euroopan parlamentille 12 päivänä joulukuuta 2001 annetun komission tiedonannon "Omien varojen ja maksusitoumusmäärärahojen enimmäismäärien mukauttaminen päätöksen 2000/597/EY, Euratom voimaantulon johdosta" [20] mukaan omien varojen enimmäismäärä on 1,24 prosenttia yhteisöjen markkinahintaisesta BKTL:sta ja maksusitoumuksiin käytettävien määrärahojen enimmäismäärä 1,31 prosenttia yhteisöjen BKTL:sta. [20] KOM(2001) 801 lopullinen. (7) On asianmukaista soveltaa vastaavaa menetelmää myös tulevaisuudessa, jos EKT-95:een tehdään muutoksia, jotka saattavat vaikuttaa BKTL:n määrään, jos neuvosto päättää, että muutoksia sovelletaan omien varojen määrittämiseen. (8) Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa tehtyjen sopimusten täytäntöönpano EU:n lainsäädännössä on johtanut siihen, että maatalous- ja tullimaksut eivät enää olennaisesti eroa toisistaan. Tästä jaottelusta on sen vuoksi aiheellista luopua EU:n talousarvion yhteydessä. (9) On asianmukaista rajata jäsenvaltioiden alv-määräytymisperuste edelleen 50 prosenttiin BKTL:sta. (10) Läpinäkyvyyden ja yksinkertaisuuden vuoksi ehdotetaan, että yhdenmukainen alv-kanta määritellään kiinteänä prosenttiosuutena. Jotta tämä tekninen muutos ei vaikuttaisi jäsenvaltioiden alv-maksuihin, kiinteän verokannan olisi perustuttava nykyiseen yhdenmukaiseen verokantaan. Yhdenmukaiseksi alv-kannaksi olisi tämän vuoksi vahvistettava 0,30 prosenttia. (11) Kesäkuun 25 ja 26 päivänä 1984 kokoontunut Eurooppa-neuvosto toteaa päätelmissään, että "jos jonkin jäsenvaltion budjettitaakka on liiallinen sen suhteelliseen vaurauteen nähden, se voidaan korjata sopivana ajankohtana". Koska useilla, vauraustasoltaan tasaveroisilla jäsenvaltioilla on vastaava budjettitaakka, on asianmukaista korvata neuvoston päätöksen 2000/597/EY, Euratom 4 artiklan nojalla Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi käyttöön otettu budjettiaseman epätasapainon korjausmekanismi yleisellä korjausmekanismilla. (12) Budjettiaseman epätasapainon yleinen korjausmekanismi olisi otettava käyttöön siten, että samalla vahvistetaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sovellettavat siirtymäkauden toimenpiteet, joilla lievennetään kyseiselle jäsenvaltiolle muutoksesta aiheutuvia rahoitusvaikutuksia. Jotta korjausten kokonaiskustannukset eivät kasvaisi liian suuriksi, yleinen korjausmekanismi olisi otettava muiden korjaukseen oikeutettujen jäsenvaltioiden osalta käyttöön asteittain. (13) Komissio jatkaa sen selvittämistä, miten omien varojen järjestelmää olisi mahdollista muuttaa siten, että 1 päivänä tammikuuta 2014 voitaisiin ottaa käyttöön todellinen veropohjainen omien varojen lähde, ja se esittää neuvostolle tätä koskevan ehdotuksen. (14) Olisi annettava säännökset, joilla varmistetaan siirtyminen päätöksen 2000/597/EY, Euratom mukaisesta järjestelmästä tällä päätöksellä käyttöön otettavaan järjestelmään, ON ANTANUT NÄMÄ SÄÄNNÖKSET, JOIDEN HYVÄKSYMISTÄ SE SUOSITTAA JÄSENVALTIOILLE: 1 artikla Omat varat asetetaan yhteisöjen käyttöön Euroopan unionin talousarvion rahoittamiseksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, jäljempänä 'EY:n perustamissopimus', 269 artiklan ja Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen, jäljempänä 'Euratomin perustamissopimus', 173 artiklan mukaisesti siten, että noudatetaan seuraavissa artikloissa vahvistettuja sääntöjä. Euroopan unionin talousarvio rahoitetaan kokonaisuudessaan yhteisöjen omilla varoilla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muita tuloja. 2 artikla 1. Euroopan unionin talousarvioon otettavia omia varoja ovat tulot, jotka kertyvät: a) maksuista, palkkioista, lisä- tai tasausmaksuista, lisäsummista tai -osista, yhteisestä tullitariffista ja muista tulleista kertyvistä maksuista, jotka yhteisöjen toimielimet ovat vahvistaneet tai vahvistavat muiden kuin jäsenvaltioiden kanssa käytävälle kaupalle, sekä entisen Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tullimaksuista ja muista maksuista, joista määrätään sokerialan yhteisessä markkinajärjestelyssä; b) yhdenmukaisen, kaikkien jäsenvaltioiden osalta voimassa olevan verokannan soveltamisesta alv-määräytymisperusteeseen, joka on määritetty jäsenvaltioille yhdenmukaisesti yhteisön sääntöjä noudattaen. Tässä yhteydessä huomioon otettava määräytymisperuste rajataan kaikkien jäsenvaltioiden osalta 50 prosenttiin 7 kohdan mukaisesti määritellystä BKTL:sta; c) soveltamalla kaikkien jäsenvaltioiden yhteenlaskettuun BKTL:oon kerrointa, joka vahvistetaan talousarviomenettelyn yhteydessä kaikkien muiden tulojen perusteella. 2. Euroopan unionin talousarvioon otettavia omia varoja ovat lisäksi tulot, jotka kertyvät EY:n perustamissopimuksen tai Euratomin perustamissopimuksen mukaisesti jonkin yhteisen politiikan osana käyttöön otettavista muista maksuista, edellyttäen, että EY:n perustamissopimuksen 269 artiklan tai Euratomin perustamissopimuksen 173 artiklan mukainen menettely on saatettu päätökseen. 3. Jäsenvaltiot pidättävät itselleen keruukustannuksina 25 prosenttia 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista määristä. 4. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu yhdenmukainen verokanta on 0,30 prosenttia. 5. Kunkin jäsenvaltion BKTL:oon sovelletaan 1 kohdan c alakohdassa vahvistettua kerrointa. 6. Jos talousarviota ei ole hyväksytty varainhoitovuoden alussa, sovelletaan uuden verokannan ja kertoimen voimaantuloon asti aiemmin hyväksyttyä yhdenmukaista alv-kantaa ja jäsenvaltioiden BKTL:oon sovellettavaa kerrointa. 7. Tätä päätöstä sovellettaessa BKTL:lla tarkoitetaan kyseisen vuoden markkinahintaista bruttokansantuloa, sellaisena kuin komissio on sen laskenut sovellettaessa EKT-95:tä asetuksen (EY) N:o 2223/96 mukaisesti. Jos EKT-95:een tehdään muutoksia, jotka aiheuttavat muutoksia komission ilmoittamaan bruttokansantuloon, neuvosto päättää yksimielisesti komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan, sovelletaanko kyseisiä muutoksia tähän päätökseen. 3 artikla 1. Yhteisöjen käyttöön maksumääräyksiin käytettävien määrärahojen kattamiseksi asetettavien omien varojen kokonaismäärä saa olla enintään 1,24 prosenttia jäsenvaltioiden yhteenlasketusta BKTL:sta. 2. Euroopan unionin yleiseen talousarvioon otettujen maksusitoumuksiin käytettävien määrärahojen on kehityttävä hallitusti siten, että niiden kokonaismäärä on enintään 1,31 prosenttia jäsenvaltioiden yhteenlasketusta BKTL:sta. Maksusitoumuksiin käytettävien määrärahojen ja maksumääräyksiin käytettävien määrärahojen välillä on säilytettävä kiinteä yhteys, jotta niiden yhdenmukaisuus varmistetaan ja jotta 1 kohdan mukaisia enimmäismääriä voidaan noudattaa seuraavina vuosina. 3. Jos EKT-95:een tehdään muutoksia, jotka aiheuttavat muutoksia tämän päätöksen mukaisesti sovellettavan BKTL:n tasoon, komissio laskee 1 ja 2 kohdassa määritellyt maksumääräyksiin ja maksusitoumuksiin käytettävien määrärahojen enimmäismäärät uudelleen seuraavan laskentakaavan perusteella: 1,24%(1,31%)* // BKTL t - 2 + BKTL t - 1 + BKTL t EKT nykyinen // BKTL t - 2 + BKTL t - 1 + BKTL t EKTmuutettu jossa t on viimeisin kokonainen vuosi, jonka osalta Eurostat-tiedot ovat saatavilla. 4 artikla 1. Jos jäsenvaltion budjettiaseman negatiivinen epätasapaino ylittää tietyn raja-arvon, joka vastaa määrättyä prosenttiosuutta sen BKTL:sta, kyseiselle jäsenvaltiolle myönnetään korjaus. Kunakin vuonna myönnettävien korjausten kokonaismäärä ei saa ylittää palautuksiin käytettävissä olevaa enimmäismäärää, joka ilmaistaan euroina. Neuvosto vahvistaa EY:n perustamissopimuksen 279 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn mukaisesti korjausten laskentaa koskevat täytäntöönpanotoimenpiteet ja niiden rahoituksen, erityisesti raja-arvon ja palautuksiin käytettävissä olevan enimmäismäärän. Korjaukset määritetään: a) laskemalla kunkin jäsenvaltion budjettiaseman epätasapaino siten, että määritetään kunakin varainhoitovuonna kahden seuraavan luvun erotus: - kyseisen jäsenvaltion prosenttiosuus alv- ja BKTL-perusteisten omien varojen maksujen kokonaismäärästä, ja - kyseisen jäsenvaltion prosenttiosuus jäsenvaltioille kohdennettujen menojen kokonaismäärästä; b) kertomalla täten saatu erotus jäsenvaltioille kohdennettujen menojen kokonaismäärällä; c) vähentämällä b alakohdan tuloksesta kyseisen jäsenvaltion BKTL:n ja raja-arvon tulo; d) jos c alakohdassa saatu tulos on positiivinen, se kerrotaan palautuskertoimella, joksi vahvistetaan enintään 0,66 ja jota pienennetään tarvittaessa niin paljon kuin on tarpeen palautuksia varten käytettävissä olevan enimmäismäärään noudattamiseksi. 2. Sovelletaan seuraavia siirtymäkauden toimenpiteitä: a) Tämän päätöksen 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettävien korjausten lisäksi suoritetaan Yhdistyneelle kuningaskunnalle seuraavat maksut: vuonna 2008: 2,0 miljardia euroa vuonna 2009: 1,5 miljardia euroa vuonna 2010: 1,0 miljardia euroa vuonna 2011: 0,5 miljardia euroa. Nämä määrät rahoitetaan neuvoston päätöksen 2000/597/EY, Euratom 5 artiklassa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti. Näitä määriä ja niiden rahoitusta ei oteta huomioon tämän päätöksen 4 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuja korjauksia laskettaessa. b) Tämän päätöksen 4 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu palautuskertoimen enimmäisarvo otetaan asteittain käyttöön kaikkien jäsenvaltioiden osalta Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta seuraavan aikataulun mukaisesti: vuonna 2008: 33 prosenttia vuonna 2009: 50 prosenttia vuonna 2010: 50 prosenttia vuonna 2011: 66 prosenttia. 5 artikla 1. Kaikki jäsenvaltiot vastaavat korjauksen rahoittamisesta seuraavalla tavalla: rahoituskustannusten jakautuminen lasketaan sen mukaan, mikä on kunkin jäsenvaltion osuus koko EU:n BKTL:sta. 2. Korjaus myönnetään kullekin asianomaiselle jäsenvaltiolle pienentämällä sille 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisesta aiheutuvia maksuja. Rahoituskustannukset, joista kaikki jäsenvaltiot vastaavat, lisätään niille 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisesta aiheutuviin maksuihin. 3. Komissio tekee 4 artiklan ja tämän artiklan soveltamiseksi tarvittavat laskelmat. 4. Jos talousarviota ei ole varainhoitovuoden alussa hyväksytty, sovelletaan viimeksi lopullisesti hyväksyttyyn talousarvioon otettuja jäsenvaltioiden hyväksi tehtyjä korjauksia sekä rahoituskustannuksia, joista kaikki jäsenvaltiot vastaavat. 6 artikla Edellä 2 artiklassa tarkoitettuja tuloja käytetään erittelemättä kaikkien talousarvioon otettujen menojen rahoittamiseen. 7 artikla Varainhoitovuoden kaikkien toteutuneiden menojen jälkeen mahdollisesti jäljelle jäävä yhteisöjen tulojen ylijäämä siirretään seuraavalle varainhoitovuodelle. 8 artikla 1. Jäsenvaltioiden on perittävä 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut yhteisöjen omat varat kansallisten lakiensa, asetustensa ja hallinnollisten määräystensä mukaisesti, jotka on tarvittaessa mukautettava yhteisön sääntelemien edellytysten mukaisesti. Komissio tarkastelee säännöllisesti jäsenvaltioiden sille tiedoksi toimittamia kansallisia säännöksiä ja määräyksiä, toimittaa jäsenvaltioille mukautukset, joita se pitää tarpeellisina kansallisten säännösten ja määräysten yhdenmukaisuuden varmistamiseksi yhteisön sääntöjen kanssa, ja antaa budjettivallan käyttäjälle tätä koskevan kertomuksen. Jäsenvaltioiden on annettava 2 artiklan 1 kohdan a-c alakohdassa määrätyt varat komission käyttöön. 2. Neuvosto antaa yksimielisesti komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavat säännökset ja määräykset sekä säännökset ja määräykset, jotka tarvitaan 2 ja 5 artiklassa tarkoitettujen tulojen keräämisen valvomiseksi, niiden asettamiseksi komission käyttöön ja niiden maksamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta EY:n perustamissopimuksen 248 artiklassa ja Euratomin perustamissopimuksen 160 c artiklassa määrättyä tilien sekä niiden laillisuuden ja asianmukaisuuden tarkastamista, joka koskee ensisijaisesti sellaisten kansallisten järjestelmien ja menettelyjen luotettavuutta ja tehokkuutta, joiden perusteella määritetään BKTL:sta ja alv:sta kertyvien omien varojen peruste, sekä rajoittamatta EY:n perustamissopimuksen 279 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja Euratomin perustamissopimuksen 183 artiklan c alakohdan nojalla järjestettyjä tarkastuksia. 9 artikla Komissio toimittaa neuvostolle ehdotuksen omien varojen järjestelmän muuttamisesta siten, että 1 päivänä tammikuuta 2014 otetaan käyttöön todellinen veropohjainen omien varojen lähde. 10 artikla 1. Neuvoston pääsihteeri antaa tämän päätöksen tiedoksi jäsenvaltioille, ja se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Jäsenvaltioiden on toimitettava neuvoston pääsihteerille viipymättä tieto tämän päätöksen täytäntöönpanoa varten tarvittavien, valtiosääntöjensä asettamien vaatimusten mukaisten menettelyjen saattamisesta päätökseen. Tämä päätös tulee voimaan viimeisen toisessa alakohdassa tarkoitetun tiedonannon vastaanottamista seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2007. 2. a) Jollei b alakohdasta muuta johdu, kumotaan päätös 2000/597/EY, Euratom 1 päivästä tammikuuta 2007. Viittauksia jäsenvaltioiden rahoitusosuuksien korvaamisesta yhteisöjen omilla varoilla 21 päivänä huhtikuuta 1970 tehtyyn neuvoston päätökseen [21], yhteisön omien varojen järjestelmästä 7 päivänä toukokuuta 1985 tehtyyn neuvoston päätökseen 85/257/ETY, Euratom [22], sekä päätöksiin 88/376/ETY, Euratom, 94/728/EY, Euratom ja 2000/597/EY, Euratom pidetään viittauksina tähän päätökseen. [21] EYVL L 94, 28.4.1970, s. 19. [22] EYVL L 128, 14.5.1985, s. 15. Päätös on kumottu päätöksellä 88/376/ETY, Euratom. b) Päätösten 88/376/ETY, Euratom, 94/728/EY, Euratom ja 2000/597/EY, Euratom 2, 4 ja 5 artiklaa sovelletaan niiden tulojen laskemiseen ja mukauttamiseen, jotka saadaan, kun kaikkia jäsenvaltioita koskevaa yhdenmukaista verokantaa sovelletaan yhdenmukaisesti määritettyyn alv-määräytymisperusteeseen, joka on rajattu 50-55 prosenttiin kunkin jäsenvaltion BKTL:sta varainhoitovuodesta riippuen, sekä laskettaessa budjettiaseman epätasapainon korjausta Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksi varainhoitovuosien 1988-2006 osalta. c) Jäsenvaltiot pidättävät edelleen kymmenen prosenttia keräämiskustannuksina niistä 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista omista varoista, jotka jäsenvaltioiden olisi sovellettavien yhteisön sääntöjen mukaisesti pitänyt antaa käyttöön ennen 28 päivää helmikuuta 2001. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja