[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 13.09.2005

KOM(2005) 426 lopullinen

Ehdotus:

NEUVOSTON PÄÄTÖS

rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoituksen estämistä koskevan Euroopan neuvoston yleissopimuksen nro 198 allekirjoittamisesta Euroopan yhteisön puolesta

(komission esittämä)

PERUSTELUT

1. TAUSTA

Rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista koskeva Euroopan neuvoston yleissopimus nro 141 hyväksyttiin Euroopan neuvoston ministerikomiteassa syyskuussa 1990 ja avattiin allekirjoittamista varten 8. marraskuuta samana vuonna. Yleissopimus tuli voimaan 1. syyskuuta 1993, ja kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat nyt liittyneet siihen. Yleissopimuksen tarkoituksena on säännellä menetetyksi tuomitsemista koskevien tuomioiden antamista ja täytäntöönpanoa koskevaa rikostutkintaa sekä tarjota tehokas mekanismi kansainvälistä yhteistyötä varten, jotta rikollisilta voidaan ottaa pois rikoksentekovälineet ja rikollisesta toiminnasta saatu hyöty.

Koska rahanpesuun liittyvien uhkatekijöiden tuntemus on kehittynyt tuntuvasti vuodesta 1990 ja ilmiöön voidaan puuttua tehokkaammin, vuonna 1998 alettiin keskustella tarpeesta muuttaa yleissopimusta.

Rikosongelmia käsittelevän Euroopan neuvoston komitean (CDPC) puheenjohtajisto päätti marraskuussa 2000 perustaa työryhmän, jolle annettiin tehtäväksi pohtia lisäpöytäkirjan laatimista vuoden 1990 yleissopimukseen.

Pohdintaryhmä esitti lopullisen toimintaraporttinsa kesäkuussa 2002 pidetyssä CDPC:n täysistunnossa. Pohdintaryhmä katsoi, että yleissopimuksen kattavalle päivittämiselle oli olemassa vahvat perusteet ja että päivitys voisi käsittää muun muassa toimenpiteitä, jotka koskisivat rikollisten varojen tunnistamista, takavarikoimista ja menetetyksi tuomitsemista sekä lainvalvontaviranomaisten kansainvälistä yhteistyötä rikosasioissa.

Kesäkuussa 2003 pidetyssä 52. täysistunnossaan CDPC antoikin asiantuntijakomitealle tehtäväksi päivittää ja täydentää vuoden 1990 yleissopimusta. Myöhemmin toimeksiantoon sisällytettiin lisäksi asianomaisten kansainvälisten standardien mukaisten, terrorismin rahoituksen estämiseen ja ehkäisemiseen tähtäävien toimenpiteiden laatiminen. Koska muutokset olivat näin laajamittaisia, päädyttiin lopulta siihen, että lisäpöytäkirjan sijasta olisi parempi laatia kokonaan uusi yleissopimus.

Asiantuntijakomitea kokoontui joulukuun 2003 ja helmikuun 2005 välisenä aikana seitsemän kertaa keskustelemaan uudesta yleissopimusluonnoksesta, joka koski rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoituksen estämistä. Yleissopimuksen tekstistä päästiin yhteisymmärrykseen joulukuussa 2004, ja Euroopan neuvoston parlamentaarinen yleiskokous antoi siitä lausuntonsa 27. tammikuuta 2005 (lausunto 254/2005). Asiantuntijakomitea kokoontui vielä kerran helmikuussa 2005 keskustelemaan yleiskokouksen esittämistä muutosehdotuksista ja laati tältä pohjalta lopullisen yleissopimusluonnoksen, jota CDPC käsitteli kokouksessaan 7. maaliskuuta 2005. Yleissopimus hyväksyttiin virallisesti Euroopan neuvoston ministerikomitean 925. kokouksessa 3. toukokuuta 2005. Näin yleissopimus voitiin vahvistaa juhlallisesti Euroopan neuvoston valtion- ja hallitusten päämiesten kolmannessa huippukokouksessa, joka pidettiin Varsovassa 16. ja 17. toukokuuta 2005. Yleissopimuksen allekirjoitti jo huippukokouksen yhteydessä 11 Euroopan neuvoston jäsenvaltiota, joista kahdeksan kuuluu myös Euroopan unioniin (Belgia, Itävalta, Kypros, Luxemburg, Malta, Portugali, Puola ja Ruotsi).

Yleissopimus avattiin allekirjoittamista varten 16. toukokuuta 2005. Se tulee voimaan seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä sen jälkeen, kun on kulunut kolme kuukautta päivästä, jona kuusi allekirjoittajavaltiota, joista vähintään neljä on Euroopan neuvoston jäseniä, on ilmoittanut suostumuksensa tulla yleissopimuksen sitomaksi.

2. NEUVOTTELUJEN TULOS

Komissio suositteli 25. kesäkuuta 2004 [SEC(2004) 822], että neuvosto valtuuttaisi komission aloittamaan Euroopan neuvoston asiantuntijakomitean yhteydessä neuvottelut yhteisön toimivaltaan kuuluvien kysymysten osalta. Samalla komissio hyväksyi ehdotuksen neuvoston yhteiseksi kannaksi samoista neuvotteluista Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osastoon kuuluvien kysymysten osalta [KOM(2004) 444].

Neuvosto valtuutti 19. marraskuuta 2004 tekemällään päätöksellä komission neuvottelemaan yhteisön toimivaltaan kuuluvista yleissopimusluonnoksen artikloista Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 300 artiklan nojalla ja vahvisti lisäksi yhteisen kannan. Valtuutukseen liitettiin neuvotteluohjeet.

Neuvotteluille oli leimallista jäsenvaltioiden ja neuvoston puheenjohtajana toimineiden Irlannin, Alankomaiden ja Luxemburgin sekä komission välinen tiivis yhteistyö, jonka puitteissa järjestettiin säännöllisiä, tuloksellisiksi osoittautuneita koordinointikokouksia. Alkuperäinen aikataulu piti, niin että yleissopimusluonnos valmistui ennen Varsovassa toukokuussa 2005 pidettyä valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokousta.

Nyt kun neuvottelut on saatu päätökseen, komissio katsoo, että neuvoston asettamat tavoitteet on saavutettu. Uudessa yleissopimuksessa otetaan huomioon muut asiaa koskevat kansainväliset määräykset ja erityisesti rahanpesunvastaisen toimintaryhmän (GAFI) antamat suositukset. Tämän ansiosta yleissopimuksen soveltamisala kattaa terrorismin rahoituksen täsmällisesti, erityisesti sen vuoksi, että siinä viitataan terrorismin rahoituksen määritelmään, joka sisältyy 9. joulukuuta 1999 tehtyyn Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimukseen.

Lisäksi on huolehdittu siitä, että yleissopimus on kokonaisuudessaan yhdenmukainen voimassa olevien Euroopan unionin säädösten kanssa. Tämä koskee erityisesti 13 artiklassa tarkoitettuja ehkäiseviä toimenpiteitä sekä rahanpesun selvittelykeskusten perustamista (1 artiklan f kohta ja 12 artikla) ja niiden toimintaa koskevia määräyksiä (14, 46 ja 47 artikla). Määräykset ovat tässä muodossa täysin yhteensopivat rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä 10 päivänä kesäkuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/308/ETY[1] kanssa, sellaisena kuin se on muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/97/EY[2] ja jäsenvaltioiden rahanpesun selvittelykeskusten välistä yhteistyötä koskevista järjestelyistä, joita noudatetaan tietojenvaihdossa, 17 päivänä lokakuuta 2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2000/642/JAI[3]. Yleissopimuksessa otetaan huomioon myös komission viimeaikaiset säädösehdotukset, muun muassa ehdotus kolmanneksi direktiiviksi rahoitusjärjestelmän käytön estämisestä rahanpesutarkoituksiin ja terrorismin rahoitukseen (KOM(2004) 448) sekä ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi rahanpesun ehkäisemisestä tulliyhteistyöllä (KOM(2002) 328).

Rikosasioissa tehtävää kansainvälistä yhteistyötä on vahvistettu muun muassa määräyksillä, joiden nojalla voidaan vaihtaa tietoja pankkitilien haltijoista ja näiden liiketoimista. Lisäksi yleissopimuksessa määrätään, että näitä määräyksiä voidaan soveltaa myös muihin rahalaitoksiin kuin pankkeihin.

Yleissopimuksen 52 artiklan 4 kohdassa on irtautumislauseke, jonka nojalla sopimuspuolina olevat Euroopan unionin jäsenvaltiot voivat soveltaa yleissopimuksen määräysten sijasta vastaavia yhteisön ja unionin sääntöjä. Tämä määräys turvaa yhteisön ja unionin kehittyvän lainsäädännön noudattamisen ja estää mahdollisten epäjohdonmukaisuuksien muodostumisen tulevaisuudessa.

On syytä panna merkille myös se, että Euroopan yhteisö voi allekirjoittaa yleissopimuksen. Yhteisö saa myös tiedon muiden sopimuspuolten allekirjoituksista, ratifioinneista, julistuksista ja varaumista sekä kaikista muista yleissopimukseen liittyvistä asiakirjoista. Se on mukana myös 48 artiklassa tarkoitetussa sopimuspuolten konferenssissa, jonka tarkoituksena on seurata yleissopimuksen täytäntöönpanoa. Toisin kuin muissa Euroopan neuvoston yleissopimuksissa määrätään, yhteisöllä ei kuitenkaan ole oikeutta osallistua yleissopimuksen mahdollista muuttamista tai uusien sopimuspuolten hyväksymistä koskevaan päätöksentekoon, vaikka sitä sitovat kaikki yleissopimuksesta johtuvat velvoitteet. Oikeus tehdä tällaisia päätöksiä (ministerikomiteassa) kuuluu sen sijaan Euroopan neuvoston jäsenvaltioille eli valtioille, jotka voivat olla yleissopimuksen kolmansia osapuolia, mikä tarkoittaa, etteivät yleissopimuksessa määrätyt velvoitteet sido niitä. Sen lisäksi, että yhteisö kartuttaa osaltaan niiden sopimuspuolten määrää, jota yleissopimuksen voimaantulo edellyttää, sen osallistuminen on tärkeää siksi, että se kannustaa muita osapuolia tekemään ja ratifioimaan yleissopimuksen, sillä kansainvälisen yhteistyön tarve rahanpesun ja terrorismin rahoituksen ehkäisemisen alalla on polttavampi kuin koskaan.

Tämän vuoksi komission esittämä ehdotus neuvoston päätökseksi sisältää vain yhden artiklan. Siinä neuvostoa kehotetaan antamaan Euroopan yhteisön puolesta valtuutus allekirjoittaa rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoituksen estämistä koskeva Euroopan neuvoston yleissopimus nro 198.

Ehdotus:

NEUVOSTON PÄÄTÖS

rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoituksen estämistä koskevan Euroopan neuvoston yleissopimuksen nro 198 allekirjoittamisesta Euroopan yhteisön puolesta

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ja 98 artiklan yhdessä sen 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa,

ottaa huomioon komission ehdotuksen[4],

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Euroopan yhteisö katsoo, että rahanpesun ja terrorismin rahoituksen ehkäiseminen ja näiden ilmiöiden torjunta on olennaisen tärkeää paitsi luottolaitosten ja yleensä rahalaitosten terveen toiminnan, koskemattomuuden ja vakauden sekä koko rahoitusjärjestelmän luotettavuuden myös vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen luomisen kannalta.

(2) Euroopan neuvoston ja Euroopan yhteisön jäsenvaltiot ovat neuvotelleet uuden välineen, joka perustuu vuonna 1990 tehtyyn, rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista koskevaan Euroopan neuvoston yleissopimukseen nro 141 ja jossa on tarkoitus ottaa huomioon sekä tämän uhkan että sen torjumisessa sovellettavien parhaiden kansainvälisten käytäntöjen kehitys.

(3) Komissio on käynyt neuvotteluja Euroopan yhteisön puolesta Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 300 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti.

(4) Neuvottelut on saatettu päätökseen ja Euroopan neuvoston pääsihteeri on 16 päivänä toukokuuta 2005 avannut rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoituksen estämistä koskevan uuden yleissopimuksen nro 198 asianomaisten valtioiden ja Euroopan yhteisön allekirjoittamista varten.

(5) Euroopan yhteisön olisi allekirjoitettava mainittu yleissopimus sillä edellytyksellä, että sopimus tehdään myöhemmin,

ON PÄÄTTÄNYT SEURAAVAA:

Ainoa artikla

Neuvoston puheenjohtaja valtuutetaan nimeämään henkilö, jolla on valtuudet allekirjoittaa Euroopan yhteisön puolesta rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoituksen estämistä koskeva yleissopimus sillä edellytyksellä, että sopimus tehdään myöhemmin.

Tehty Brysselissä päivänä kuuta .

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

LIITE 1

Komission julistus

[sen neuvoston kokouksen pöytäkirjaa varten, jossa päätetään yleissopimuksen allekirjoittamisesta]

Komissio toteaa, että eräät yleissopimuksen yleiset ja institutionaaliset lausekkeet – erityisesti 54 artiklan 1–3 kohdan ja 50 artiklan 1 kohdan määräykset, jotka koskevat muutoksista äänestämistä ja uusien sopimuspuolten hyväksymistä – eivät anna yhteisölle mahdollisuutta harjoittaa täysimääräisesti ulkoista toimivaltaansa tasavertaisesti muiden sopimuspuolten kanssa, vaikka yhteisöä sitovat kaikki yleissopimuksessa määrätyt velvoitteet.

Komissio pitää tilannetta erittäin huolestuttavana, kun otetaan huomioon komission asema perussopimusten valvojana ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö.

Yleissopimuksen yleisten ja loppulausekkeiden ei tämän vuoksi voida missään tapauksessa katsoa muodostavan ennakkotapausta muihin yleissopimuksiin nähden.

Lisäksi komissio korostaa, että yleissopimusta on sovellettava johdonmukaisesti rahanpesunvastaisen toimintaryhmän ( Financial Action Task Force, FATF ) antamien, viimeksi vuonna 2003 päivitettyjen 40 suosituksen ja asiaa koskevan yhteisön säännöstön kanssa. Tämä koskee erityisesti suositusta 36 c, jossa käsitellään oikeusapua ja rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista. Keskinäistä oikeusapua koskevaa pyyntöä ei saa evätä pelkästään siksi, että rikokseen liittyy myös verotusta koskevia näkökohtia.

[1] EYVL L 166, 28.6.1991, s. 77.

[2] EYVL L 344, 28.12.2001, s. 76.

[3] EYVL L 271, 24.1.2000, s. 4.

[4] EYVL C […] […], s.[…].