EUROOPAN KOMISSIO Strasbourg 22.11.2022 COM(2022) 781 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE Kertomus varoitusmekanismista – vuosi 2023





















































makrotalouden epätasapainon ennalta ehkäisemisestä ja korjaamisesta annetun



asetuksen (EU) N:o 1176/2011 3 ja 4 artiklan mukainen kertomus



































{SWD(2022) 381 final}



Varoitusmekanismia koskeva kertomus 2023 Sisältö Tiivistelmä 1. Makrotaloudellinen toimintaympäristö 2. Epätasapainot, riskit ja sopeutus: TÄRKEIMMÄT KEHITYSSUUNNAT 2.1. Ulkoinen sektori 2.2. Kilpailukyky 2.3. Rahoitusalan ulkopuoliset yritykset 2.4. Asuntomarkkinat ja kotitalouksien velka 2.5. Julkinen sektori 2.6. Rahoitussektori 3. Maakohtainen osio Liite 1: Huomautus maakohtaisen osion taulukoihin Liite 2: Tulostaulun indikaattoreita koskevat ennusteet ja pikaestimaatit Liite 3: Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulu





Tällä varoitusmekanismia koskevalla kertomuksella käynnistetään kahdestoista vuotuinen makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely (MIP). Menettelyn tavoitteena on havaita, ehkäistä ja korjata epätasapainoja, jotka vaikuttavat tai voivat vaikuttaa kielteisesti jäsenvaltion talouden, talous- ja rahaliiton tai koko unionin moitteettomaan toimintaan, sekä selvittää tarkoituksenmukaisia vastatoimia. Makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely toteutetaan osana talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa. Näin pyritään varmistamaan johdonmukaisuus niiden analyysien ja suositusten kanssa, jotka ovat tulosta muiden talousvalvonnan välineiden käytöstä (asetuksen (EU) N:o 1176/2011 1 ja 2 artikla). Tässä kertomuksessa nimetään jäsenvaltiot, joista olisi tehtävä perusteellinen tarkastelu sen arvioimiseksi, onko niissä politiikkatoimia edellyttäviä epätasapainoja (asetuksen (EU) N:o 1176/2011 5 artikla). Komissio laatii asianomaisia jäsenvaltioita koskevat perusteelliset tarkastelut ottaen huomioon Euroopan parlamentin kanssa sekä neuvostossa ja euroryhmässä varoitusmekanismista käytävät keskustelut. Perusteelliset tarkastelut julkaistaan keväällä 2023, ja ne muodostavat perustan makrotalouden epätasapainojen olemassaoloa ja vakavuutta koskevalle komission arvioinnille ja politiikan puutteiden määrittämiselle. Kertomukseen sisältyy myös analyysi jäsenvaltioiden makrotalouden epätasapainojen vaikutuksista koko euroalueeseen. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetty analyysi perustuu talouspoliittisiin päätelmiin, jotka on laadittu tulostauluun valikoitujen indikaattorien pohjalta. Sen avulla saadaan alustavaa näyttöä mahdollisista riskeistä ja haavoittuvuuksista. Asetuksen (EU) N:o 1176/2011 mukaisesti komission roolina on, että se tekee tulostaulun arvoista talouspoliittisia päätelmiä, joiden avulla voidaan paremmin ymmärtää yleistä taloudellista tilannetta ja ottaa huomioon maakohtaiset näkökohdat. () Varoitusmekanismia koskevan kertomuksen laadinnassa on hyödynnetty myös analyyttisiä välineitä ja arviointikehyksiä sekä julkaistuja lisätietoja, erityisesti kuluvasta vuodesta tähän mennessä saatuja tietoja. () Varoitusmekanismia koskevan kertomuksen ensimmäinen epätasapainoja koskeva tarkastelu perustuu aiempien vuosien tapaan ennakoivaan lähestymistapaan, jotta syntymässä olevat epätasapainot voidaan havaita jo varhaisessa vaiheessa. Tämä voi johtaa perusteellisten tarkastelujen käynnistämiseen, kun epäsuotuisat suuntaukset osoittavat, että epätasapainon muodostumisen riski on suuri. Tätä varten tässä kertomuksessa käytetään ennusteita, pikaestimaatteja ja kehitysarvioita, jotta makrotalouden vakauteen kohdistuvien riskien mahdollista kehittymistä voidaan mitata tarkemmin. Vuotta 2022 ja sitä seuraavia vuosia koskevien tulostaulun muuttujien arvojen arvioinnissa on käytetty komission ennustedataa, ja pikaestimaatit perustuvat vuodesta tähän mennessä saatuihin tietoihin (ks. tarkemmat tiedot liitteestä 2). Ennusteiden taustalla on huomattavaa epävarmuutta, mikä on tarpeen pitää mielessä, jotta voidaan noudattaa analyysin ja käytetyn datan läpinäkyvyyttä koskevia periaatteita ja varovaisuutta niistä tehtyjen johtopäätösten suhteen. Nykyinen lähestymistapa varoitusmekanismia koskevaan kertomukseen on johdonmukainen makrotalouden epätasapainojen valvonnan tulevaisuutta koskevan ehdotuksen kanssa, jonka komissio esitti talouden ohjausjärjestelmän uudelleentarkastelun yhteydessä. () Sillä pyritään erityisesti vahvistamaan makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn ennaltaehkäisevää roolia ympäristössä, jolle ovat ominaisia uudet riskit. Epätasapainoja arvioitaisiin enemmän riskien kehittymisen ja politiikkatoimien perusteella. Uudistetussa makrotalouden epätasapainoa koskevassa menettelyssä keskityttäisiin jäsenvaltioihin vaikuttaviin makrotaloudellisiin kysymyksiin ja tarkasteltaisiin samalla lähemmin epätasapainoihin liittyviä näkökohtia EU:n ja euroalueen tasolla. Tiivistelmä Tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa tarkastellaan epätasapainojen kehitystä aikana, jolloin EU:n talous on siirtymässä covid-19-pandemiasta elpymisestä kasvun voimakkaaseen hidastumiseen inflaatiopaineiden seurauksena. Vuoden 2022 alkuun mennessä lähes kaikki EU:n taloudet olivat kuroneet kiinni pandemian puhkeamisen vuoksi vuonna 2020 koetun BKT:n supistumisen ja kasvoivat voimakkaasti huolimatta joistakin jäljellä olevista tarjontapuolen pullonkauloista ja kasvavasta työvoimapulasta. Sen jälkeen kun Venäjä aloitti hyökkäyssodan Ukrainaa vastaan helmikuussa 2022, energiakustannusten jyrkkä nousu on heikentänyt voimakkaasti EU:n talouden näkymiä. Nykynäkymiä leimaavat sekä korkea inflaatio että kuluttajien ja tuottajien luottamuksen heikkeneminen. Energiakriisin mahdolliseen syvyyteen ja kestoon liittyy suurta epävarmuutta. Talouden toimeliaisuus heikkenee, ja kasvun ennustetaan kääntyvän negatiiviseksi vuoden 2022 viimeisellä neljänneksellä. Rahoitusolot ovat selvästi tiukentuneet varsinkin euroalueen ulkopuolella, kun rahaviranomaiset toteuttavat toimenpiteitä inflaatiopaineiden lieventämiseksi. EU:n ulkopuolella maailmanlaajuisia olosuhteita leimaa Kiinan talouden hidastuminen ja kehittyvien markkinoiden huojunta. Ennen taloustilanteen heikkenemistä eräät pitkäaikaiset epätasapainot, jotka olivat pandemian aikana kasvaneet, korjaantuivat jälleen, kun taas asuntojen hintojen nousu kiihtyi. Suuren yksityisen ja julkisen velan vähentäminen, joka oli ollut käynnissä kuluneen vuosikymmenen aikana useissa maissa, alkoi monessa tapauksessa elpymisen myötä uudelleen, mutta aiempaa korkeammalta lähtötasolta. Ulkoisen tasapainon palauttaminen jatkui hitaasti. Prosessi oli keskeytynyt pandemian aikana, kun vaihtotase heikkeni useissa suurissa nettoluotonottajamaissa, joissa matkailusektori on merkittävä ja vaihtotaseen ylijäämä edelleen suuri. Julkinen velka, joka oli kasvanut merkittävästi covid-19-kriisin myötä voimakkaan taantuman ja talouden tukemisen tarpeen vuoksi, alkoi vähentyä vuodesta 2021 alkaen. Asuntojen hintojen nousu kiihtyi pandemian aikana, ja voimakas kasvu jatkui elpymisen aikana. Joissakin maissa palkkojen voimakas nousu on lisännyt huolta kustannuskilpailukyvystä, joka oli joissakin tapauksissa parantunut pandemiaa edeltävänä aikana. Tulostaulun talouspoliittiset päätelmät, joissa otetaan huomioon vuoden 2021 tulokset, perustuvat komission syksyn 2022 talousennusteen keskiskenaarioon ja talouden kehitykseen vuoden aikana. Keskiskenaarion lisäksi on otettava huomioon kasvaneet riskit ja haavoittuvuudet, jotka liittyvät taloudellisen kehityksen lisääntyneeseen epävarmuuteen, jota käsitellään jäljempänä. Talouspoliittisten päätelmien perusteella esitetään seuraavat temaattiset päätelmät: ·Vuonna 2021 useimpien jäsenvaltioiden vaihtotase palautui lähelle covid-19-kriisiä edeltänyttä tilannetta vuonna 2019, vaikka kriisin vaikutukset tuntuivat edelleen joissakin maissa, joissa matkailusektori on merkittävä. Useimpien nettoluotonottajamaiden vaihtotase jäi alle tason, joka mahdollistaa sen nopean korjaamisen, kun taas jotkin suuret vaihtotaseen ylijäämät kasvoivat. Suuret ulkoiset varantoasemat enimmäkseen kaventuivat BKT:n voimakkaan kasvun ansiosta, mutta ne ovat edelleen huomattavia. Vaihtotaseissa sekä ali- että ylijäämät ovat supistuneet voimakkaasti koko vuoden 2022 ajan, mikä johtuu energian hintojen huomattavasta noususta. Joissakin tapauksissa niihin liittyy muun kuin energiakaupan taseen supistuminen, mikä johtuu myös valuuttakurssivaikutuksista. Energiakriisin vaikutusten lieventämiseen tähtäävillä finanssipoliittisilla toimenpiteillä muutetaan julkisen ja yksityisen sektorin nettoluotonanto- ja nettoluotonottoasemien suhteellista vaikutusta ja edistetään vaihtotaseen alijäämien kasvua ja ylijäämän supistumista. ·Yksikkötyökustannusten kehitystä on ollut vaikea tulkita viime vuosina tuottavuuden mittaamisessa ilmenneiden vakavien häiriöiden vuoksi, mutta yleisesti ottaen ne ovat kasvaneet. Palkat ovat nousseet voimakkaasti joissakin maissa vuonna 2021, mikä viittaa siihen, että on olemassa riski kustannuskilpailukyvyn heikkenemisestä euroalueella, erityisesti maissa, joissa oli jatkuvia paineita jo ennen pandemiavuosia. Joissakin maissa työmarkkinat ovat erityisen kireät, mikä saattaa osittain johtua pandemian aiheuttamista vaikutuksista. Vuonna 2022 palkkojen nousu on kiihtynyt eikä vastaa tuottavuutta, mikä on lisännyt kilpailukykyyn kohdistuvia paineita. Korkean inflaation vuoksi kotitalouksien käytettävissä olevat reaalitulot ovat kuitenkin supistumassa. Yhteisen rahan heikkenemisen vuoksi inflaatioon perustuvat reaaliset efektiiviset valuuttakurssit eivät ole tähän mennessä yleisesti ottaen vahvistuneet euroalueella, mutta maiden välillä on huomattavia vaihteluja. Tämä johtuu muun muassa siitä, että energian hintahäiriö vaikuttaa hintadynamiikkaan eri maissa eri tavoin, koska energialähteiden yhdistelmä, energiamarkkinoiden rakenne ja valtion tuki ovat eri maissa erilaisia. Myös efektiiviset valuuttakurssit vaihtelevat huomattavasti pohjainflaation mukaan, ja maat, joissa hintapaineet ovat suurempia, ovat kuluneen vuoden aikana vahvistuneet suhteessa euroalueeseen. Euroalueen ulkopuolisissa maissa on käynnissä sekä huomattavaa heikkenemistä että vahvistumista, mikä johtuu osittain nimellisten valuuttakurssien erilaisesta kehityksestä, joka joissakin mutta ei kaikissa tapauksissa johtuu rahapolitiikan virityksestä. ·Vuonna 2021 euroalueen vaihtotaseen ylijäämä kasvoi pandemiaa edeltäneelle tasolle. Kuluvan vuoden tähänastiset tiedot osoittavat jyrkkää laskua vuonna 2022, mikä johtuu pääasiassa tuonnin kasvusta. Merkittävin tekijä on energian tuonti sen huomattavien hintavaikutusten vuoksi. Tämän seurauksena euroalueen vaihtotaseen ennustetaan supistuvan huomattavasti vuonna 2022 ja pysyvän pitkälti ennallaan vuonna 2023 huolimatta reaalisen kysynnän piristymisestä. Yksikkötyökustannusten muutokset pandemian aikana ovat johtaneet euroalueen ulkoisen rahoitusaseman symmetrisen sopeutuksen tilapäiseen pysähtymiseen vuosina 2020 ja 2021. Yksikkötyökustannusten kasvu on kokonaisuutena ollut pitkälti samanlaista maissa, joissa ulkomainen nettovarallisuusasema on vahvasti positiivinen tai vahvasti negatiivinen. Symmetrisen sopeutuksen odotetaan käynnistyvän uudestaan vuonna 2022 ja jatkuvan ennustejaksolla, kun yksikkötyökustannusten odotetaan kasvavan voimakkaimmin eräissä ylijäämämaissa. ·Yritysten velkaantumisaste pieneni vuonna 2021, kun talouskasvu alkoi uudelleen. Yrityksille on ominaista likviditeetin lisääntyminen, mikä osittain lieventää niiden velkakantoihin liittyviä välittömiä riskejä. Velkakanta on kuitenkin edelleen huomattava monissa jäsenvaltioissa ja ylittää joissakin tapauksissa pandemiaa edeltäneen tason. Yritysten velan supistuminen suhteessa BKT:hen jatkuu vuonna 2022, sillä talouskasvu on edelleen positiivista rahoitusvirtojen jatkuessa, mutta vaikea makrotaloudellinen tilanne todennäköisesti heikentää sitä. Joissakin maissa järjestämättömien lainojen ja yrityskonkurssien määrä alkoi lisääntyä vuonna 2022. ·Asuntojen hintojen nousu kiihtyi useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2021 vuosia jatkuneen kasvun jälkeen. Hintojen nousu jatkui edelleen vuoden 2022 alkupuoliskolla, mutta sen ennustetaan hidastuvan. Kotitalouksien velkasuhde laski jälleen vuonna 2021, mutta se on edelleen korkea ja ylittää joissakin maissa pandemiaa edeltäneen tason. Vaikka sen ennustetaan edelleen laskevan suhteessa BKT:hen vuonna 2022, kotitalouksien korkorasitus todennäköisesti kasvaa. Euroalueen ulkopuolella asuntolainojen korot ovat nousseet merkittävästi vuoden 2022 aikana, kun taas euroalueella korkojen nousu on vähäisempää, mutta sen odotetaan jatkuvan. ·Julkinen velka suhteessa BKT:hen pieneni lähes kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 2021, mutta lähes kaikissa tapauksissa se on edelleen huomattavasti suurempi kuin vuonna 2019. Alijäämät pysyivät suurina, mutta vahva talouskasvu pienensi velkasuhdetta. Kokonaisuutena julkisen talouden velkasuhteet pienenivät vuonna 2022, kun talouskasvu jatkui ja alijäämät edelleen supistuivat, huolimatta kotitalouksille ja yrityksille korkeiden energian hintojen vuoksi suunnatuista huomattavista tukipaketeista. Vuoden 2023 näkymät vaihtelevat maittain, joskin julkisen talouden velkasuhteet pienenevät edelleen maissa, joissa velka on suurin. Uudet politiikkatoimenpiteet energiakriisin vaikutusten lieventämiseksi voivat nostaa velkatasoa. Velanhoitokustannukset ovat alkaneet nousta vuodesta 2021 lähtien, kun rahoitusolot ovat kiristyneet vuosien erittäin suotuisan tilanteen jälkeen. Tämä kehitys on ollut voimakkainta euroalueen ulkopuolisissa maissa, joissa valtion joukkolainojen tuottoerot ovat kasvaneet voimakkaammin. ·Pankkisektori on hyvin pääomitettu, ja se on osoittautunut pandemian aikana häiriönsietokykyiseksi. Vanhojen järjestämättömien lainojen vähentäminen jatkui vuonna 2021 ja tähänastisten tietojen mukaan myös vuonna 2022, mutta negatiivisten kierteiden mahdollisuutta ei voida sulkea pois. Pankkien kannattavuus on parantunut, mutta se on edelleen rakenteellisesti heikko, ja sen odotetaan heikkenevän korkomarginaalien kasvusta huolimatta, sillä heikkenevät talousnäkymät vaikuttavat omaisuuseriin ja luottoriskeihin. Vuonna 2021 luotonanto jatkui vielä senkin jälkeen, kun julkiset takaukset olivat päättyneet ja toteutettiin luotonantoa kiristäviä makrovakautta tukevia toimenpiteitä Järjestämättömien lainojen määrän odotetaan kasvavan jonkin verran, kun pandemian vuoksi toteutettujen tukitoimenpiteiden lopettamisen vaikutukset alkavat näkyä viiveellä, ja tämänhetkisten heikkenevien talousnäkymien seurauksena. Kun otetaan huomioon taloudellinen ympäristö, on olemassa erityisiä riskejä, jotka voivat lisätä epätasapainoja entisestään. Edellä kuvattua heikommat skenaariot voivat johtaa joko akuutimpiin tai pitempiaikaisiin kehityskulkuihin, jotka voivat heikentää makrotalouden vakautta ja talouksien toimintaa yleisemmin: ·Pitkittyvä energiakriisi ja korkeina pysyvät energiakustannukset voivat johtaa suurempaan ja pitempään taantumaan, joka kasvattaa velkakantoja sekä suoraan että välillisesti ja aiheuttaa kerrannaisvaikutuksia kuluttajiin, työntekijöihin, yrityksiin ja pankkialaan kohdistuvien vaikutusten kautta. Korkeina pysyvät energiakustannukset voivat johtaa joissakin maissa pysyviin suurempiin vaihtotaseen alijäämiin, mikä aiheuttaa paineita niiden ulkoiselle kestävyydelle. ·Voimakkaampi rakennemuutos, jossa pyritään irtautumaan suuresta energiariippuvuudesta erityisesti Venäjältä peräisin olevasta fossiilisesta energiasta, on myönteinen näkymä, johon liittyy kuitenkin riskejä ja sopeutuskustannuksia. Arvoketjujen siirtyminen pois eurooppalaisista yrityksistä, joihin rakennemuutoksen vaikutukset kohdistuvat enemmän ja joiden tuotantopanosten hinnat ovat maailmanlaajuisesti korkeammat, voisi heikentää niiden kannattavuutta ja johtaa asianomaisille aloille ja alueille ryhmittyneiden yritysten konkurssien lisääntymiseen sekä vientiosuuksien ja potentiaalisen kasvun supistumiseen maissa, joihin vaikutukset kohdistuvat eniten.

·Riskien uudelleenhinnoittelu maailmanlaajuisesti voisi aiheuttaa heijastusvaikutuksia rahoitusmarkkinoiden kautta, mikä johtaisi epävakauteen ja kasvattaisi valtioiden ja yksityisten lainanottajien lainakustannuksia, mahdollisesti epäsystemaattisesti. Taloustilanteen heikkeneminen on lisännyt haavoittuvuuksia ja riskejä, jotka liittyvät jo olemassa olleisiin epätasapainoihin. Vaikka talouden toimeliaisuus on hidastumassa voimakkaasti, nimellisen BKT:n kasvun ennustetaan edistävän velkasuhteen supistumista sekä vuonna 2022 että vuonna 2023 pääasiassa inflaation vaikutuksen vuoksi. Talouden toimeliaisuuden heikkeneminen ja rahoitusolojen kiristyminen lisäävät kuitenkin suureen velkaan liittyviä riskejä. Järjestämättömien lainojen ja konkurssien lisääntyminen on riski sekä yrityksille että kotitalouksille. Yritysten tuotantokustannukset kasvavat, ja niiden mahdollisuudet siirtää niitä edelleen voivat olla rajalliset, kun muita heikommassa asemassa olevat yritykset ovat keskittyneet alakohtaisesti ja maantieteellisesti. Kotitalouksien käytettävissä olevat reaalitulot pienenevät useimmissa maissa. Palkkojen nousu on inflaatiota hitaampaa mutta tuottavuuden kasvua nopeampaa. Asuntojen hintojen nousu on korjaantumassa monissa jäsenvaltioissa asuntolainojen korkojen noustessa ja käytettävissä oleviin tuloihin kohdistuvien paineiden kasvaessa. Asuntojen hintojen voimakkaan nousun jatkuminen joissakin maissa aiheuttaisi riskin hallitsemattomasta romahduksesta erityisesti silloin kun siihen liittyy vaihtuvakorkoisia asuntolainoja. Yritysten ja kotitalouksien paineet voivat ruokkia toisiaan ja levitä koko talouteen, mikä aiheuttaisi seurauksia myös finanssialalla. Muita heikommassa asemassa olevia kotitalouksia ja yrityksiä tukevat lisätoimenpiteet siirtäisivät osan energiakriisin kustannuksista julkiselle sektorille ja kasvattaisivat julkista velkaa, mikä voi olla erityinen haaste maille, joissa on jo ennestään paljon velkaa ja suuri alijäämä. Tämä edellyttää kohdennettuja ja yhteisiä eurooppalaisia ratkaisuja. Käytännössä komissio arvioi RePowerEU-ohjelman tarpeita uudelleen. Lisäksi korkeammat korot ja hitaampi tai negatiivinen BKT:n kasvu vaikeuttavat julkisen velan purkamista erityisesti niissä maissa, joissa velkaa on paljon. Tällä voi olla kerrannaisvaikutuksia muihin aloihin, millä taas on kielteinen vaikutus kasvuun. Pandemian jälkeisen voimakkaan kasvun laantuessa voi syntyä uusia epätasapainoja, joihin liittyy riski siitä, että yhteinen tarjontahäiriö aiheuttaa hintaeroja. Perushyödykkeiden hintojen nousu ja kaasuntoimituksiin liittyvät riskit ovat EU:ssa yhteinen häiriö, jonka vaikutus kuitenkin vaihtelee huomattavasti. Vaikka inflaation odotetaan vähitellen hidastuvan, eri maiden suhteelliset hinnat ja kustannukset saattavat muuttua sen edetessä vasta vähitellen. Tämä voi johtaa kustannuskilpailukyvyn menetyksiin, joiden paikkaaminen voi olla kallista. Tämä koskee erityisesti euroalueen maita, joissa on syntynyt ulkoinen alijäämä, joskin inflaation nopeutuminen maissa, joissa on suuri vaihtotaseen ylijäämä, voisi helpottaa euroalueen tasapainottamista. Joissakin euroalueen ulkopuolisissa maissa valuutan arvon aleneminen saattaa edistää kustannuskilpailukyvyn säilymistä kompensoimalla joitakin voimakkaasti kasvavia työvoimakustannuksia, mutta se voi vauhdittaa inflaatiota entisestään. Tämä taas voi johtaa rahoitusolojen tiukentumiseen, kun taas valuutan arvon aleneminen lisää myös ulkoisen lainanoton ja velanhoidon kustannuksia. Euroalueella on havaittavissa merkkejä tasapainottamisesta lyhyellä aikavälillä, mutta sen yleinen suorituskyky tulevaisuudessa edellyttää politiikkatoimien jatkuvaa tiivistä koordinointia. Jonkinasteista euroalueen tasapainottamista tukee yksikkötyökustannusten voimakkaampi kehitys joissakin nettoluotonantajamaissa. Epäsuotuisasta ulkoisesta häiriöstä johtuva vaihtotaseiden viimeaikainen kehitys tukee niin ikään pitkälti tasapainottamista, sillä nettoluotonantajamaat supistavat suuria ylijäämiään enemmän. Huolta aiheuttavat erot niiden politiikkatoimien suuruusluokassa, joilla pyritään lieventämään korkeiden energiahintojen vaikutusta ja jotka siirtävät energiakriisin aiheuttamaa taakkaa yritysten, kotitalouksien ja julkisen sektorin välillä, sekä kohdentamattomien hintatoimenpiteiden yleisyys. Näiden toimenpiteiden tyyppi ja koostumus sekä niiden vaikutus energian kysyntään ja hintoihin sekä niiden vaikutukset yrityksiin ja kotitalouksiin voivat aiheuttaa heijastusvaikutuksia muualle euroalueeseen ja vaarantaa tasapuoliset toimintaedellytykset. Siksi tällaisten toimenpiteiden olisi oltava kohdennettuja ja väliaikaisia. Koordinoimattomat politiikkatoimet voivat lisätä eroja, estää rahapolitiikan välittymisen ja vahvistaa energiakriisin vaihtelevia vaikutuksia. Tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetty analyysi osoittaa, että on tarpeen seurata tiiviisti yhteisiin suuntauksiin liittyvää kehitystä ja riskejä, jotka vaikuttavat sekä niihin jäsenvaltioihin, joilla on jo ollut epätasapainoja, että niihin jäsenvaltioihin, joilla on uusia haavoittuvuuksia. Venäjän Ukrainassa käymän sodan seuraukset sekä maailmanlaajuiset tarjontapuolen rajoitteet ja inflaatiopaineet ovat yhteisiä häiriöitä, jotka voivat aiheuttaa riskejä makrotalouden vakaudelle ja koko EU:n talouden ja erityisesti euroalueen toiminnalle. Näitä yhteisiä riskejä on tarkasteltava yhteisessä kehyksessä, jotta voidaan luoda puitteet eriytetyille maakohtaisille analyyseille. Osana tulevien maakohtaisten perusteellisten tarkastelujen analyyttistä perustaa komission yksiköt laativat perusteelliset temaattiset arvioinnit kolmesta kysymyksestä, joilla on tässä vaiheessa keskeinen merkitys. Arvioinneissa käsitellään kysymyksiä, jotka ovat yhteisiä useille jäsenvaltioille. Niissä yksilöidään maakohtaisen analyysin kannalta merkitykselliset yhteiset tekijät ja keskitytään yksityiskohtaisemmin niihin maihin, joihin ne ovat tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa esitetyn arvion perusteella vaikuttaneet eniten. Arvioinnit esitellään myös talouspoliittiselle komitealle vuoden 2023 alussa, ja asianomaisia jäsenvaltioita pyydetään antamaan panoksensa keskustelun pohjaksi. Tämä otetaan huomioon talouspolitiikan EU-ohjausjakson kevätpaketin maakohtaisissa perusteellisissa tarkasteluissa. Temaattiset arvioinnit laaditaan seuraavista aiheista: ·Asuntomarkkinoiden kehitystä koskevassa perusteellisessa temaattisessa arvioinnissa tarkastellaan asuntojen hintakehitykseen, asuntolainamarkkinoihin ja kotitalouksien velkaan liittyviä riskejä ja tekijöitä. Tässä arvioinnissa tarkastelun kohteena ovat erityisesti Alankomaat, Latvia, Liettua, Luxemburg, Portugali, Ruotsi, Saksa, Slovakia, Tšekki, Unkari ja Viro. ·Kilpailukyvyn kehitystä koskevassa perusteellisessa temaattisessa arvioinnissa käsitellään sitä, miten laajasti energiakustannukset siirtyvät inflaatioon ja vaikuttavat siihen, sekä palkkakehitystä. Tässä arvioinnissa tarkastelun kohteena ovat erityisesti Latvia, Liettua, Romania, Slovakia, Tšekki, Unkari ja Viro. ·Ulkoista kestävyyttä ja ulkoista tasapainoa koskevassa perusteellisessa temaattisessa arvioinnissa tarkastellaan kauppataseiden supistumista horisontaalisen lähestymistavan puitteissa. Tässä arvioinnissa tarkastelun kohteena ovat erityisesti Alankomaat, Kreikka, Kypros, Latvia, Liettua, Portugali, Romania, Saksa, Slovakia ja Unkari. Perusteellisissa tarkasteluissa käsitellään varoitusmekanismia koskevan kertomuksen arviointien pohjalta myös muita huolenaiheita ja maakohtaisia kysymyksiä. Tähän sisältyy mm. nykyisen kehityksen vaikutus vuoden 2022 perusteellisissa tarkasteluissa havaittuihin epätasapainoihin (Alankomaat, Espanja, Italia, Kreikka, Kypros, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi ja Saksa). Tässä varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa todetaan, että perusteellinen tarkastelu on aiheellista tehdä niistä jäsenvaltioista, joissa on todettu olevan epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja. Niiden jäsenvaltioiden osalta, joissa on aiemmin todettu olevan epätasapainoja tai liiallisia epätasapainoja, vuoden 2023 perusteellisissa tarkasteluissa arvioidaan, ovatko kyseiset epätasapainot pahenemassa, korjautumassa tai korjattu, jotta voidaan päivittää nykyisiä arvioita ja arvioida mahdollisia jäljellä olevia toimenpidetarpeita. Tähän ryhmään kuuluvat Alankomaat, Espanja, Italia, Kreikka, Kypros, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi ja Saksa. Lisäksi perusteellinen tarkastelu laaditaan niistä jäsenvaltioista, joilla on erityinen riski uusien epätasapainojen muodostumisesta. Näissä perusteellisissa tarkasteluissa otetaan huomioon edellä mainitut perusteelliset temaattiset arvioinnit, jotka muodostavat analyysin perustan. Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa todetaan, että perusteellinen tarkastelu on aiheellista laatia myös Latviasta, Liettuasta, Luxemburgista, Slovakiasta, Tšekistä, Unkarista ja Virosta. Niistä ei ole tehty perusteellista tarkastelua edellisellä jaksolla, mutta niihin saattaa nyt kohdistua erityisiä makrotalouden epätasapainon riskejä. Kuvio 1: Niiden jäsenvaltioiden määrä, joilla tulostaulun indikaattorin arvo ylittää kynnysarvon Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat (ks. liite 2). 1. Makrotaloudellinen toimintaympäristö Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen seurauksena EU:n talous on käännekohdassa, jossa siirrytään covid-19-pandemian jälkeisestä elpymisestä kasvun hidastumiseen inflaatiopaineiden vuoksi. Vuoden 2022 alkuun mennessä lähes kaikki EU:n taloudet olivat kuroneet kiinni pandemian vuonna 2020 aiheuttaman BKT:n supistumisen ja kasvoivat voimakkaasti. Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 EU:n talouden näkymät kuitenkin muuttuivat merkittävästi. Komission syksyn 2022 ennusteen mukaan reaalikasvu, joka oli EU:ssa 5,4 prosenttia vuonna 2021, hidastuu 3,3 prosenttiin vuonna 2022 ja 0,3 prosenttiin vuonna 2023. Tuotannon vahva kasvu vuoden 2022 alkupuoliskolla peittää sittemmin alkaneen heikkenemisen (kuvio1.1). () Syyskuuhun 2022 mennessä inflaatio oli EU:ssa ennätyksellisen korkea, 10,9 prosenttia vuositasolla, kun ennen pandemiaa inflaatiovauhti oli alle 2 prosenttia. Pelkästään euroalueella inflaatio oli lokakuussa ennätyksellisen korkea, 10,7 prosenttia. Viimeaikaisen häiriön odotetaan vaikuttavan enemmän niihin EU-maihin, jotka käyttävät enemmän kaasua energianlähteenä (kuvio 1.2 b). Sekä kuluttajien että tuottajien luottamus on heikentynyt suuren epävarmuuden vuoksi. Rahoitusoloista on tullut selvästi haastavampia, kun rahaviranomaiset ovat alkaneet tiukentaa politiikkaa puuttuakseen korkeisiin inflaatiopaineisiin, joiden odotetaan pysyvän suhteellisen korkeina vuonna 2023.

Kuvio 1.1: BKT:n hidastuminen Lähde: Eurostat ja AMECO. Maiden järjestys vuotta 2023 koskevan reaalisen BKT:n kasvuennusteen mukaan. Energian hintojen jyrkkä nousu on ollut tärkein inflaatiota vauhdittava tekijä, mutta myös monet muut tekijät ovat lisänneet yleisiä hintapaineita. Pandemian ensimmäisen aallon jälkeinen nopea maailmanlaajuinen elpyminen lisäsi energian ja muiden hyödykkeiden kysyntää ja nosti hintoja. Tämä oli ensimmäinen vaihe energiainflaation kiihtymisessä. () EU:ssa tähän yhdistyi kysyntäpaine, joka johtui kulutuksen lisääntymisestä ja kotitalouksille pandemian akuutissa vaiheessa kertyneiden suurten säästöjen purkautumisesta. Tämä johti kotimaisen kysynnän nopeaan kasvuun, kun rajoituksia lievennettiin. () Myös finanssipoliittinen elvytys tuki edelleen kysyntää EU:ssa pandemian akuutin alkuvaiheen jälkeen. Kysyntäpaineeseen liittyi vaikuttavia tarjonnan pullonkauloja, jotka aiheuttivat nousupaineita teollisuustuotteiden hintoihin. Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 Eurooppaan suuntautuvien Venäjän kaasutoimitusten keskeytyminen aiheutti energian hintojen jyrkän nousun, mikä teki energian hinnoista YKHI-inflaation tärkeimpiä aiheuttajia (kuvio 1.2 a). Kotitalouksien tulojen kehitys pandemian aikana tasoitti tietä vahvalle elpymiselle, kun rajoitukset poistettiin ja työmarkkinatilanne alkoi kiristyä joissakin maissa ja joillakin aloilla. Vuosina 2020 ja 2021 kotitalouksien tuloja suojeltiin erinäisillä politiikkatoimilla, kuten työllisyystukitoimenpiteillä. Tämän seurauksena kotitalouksien käytettävissä olevat reaalitulot kasvoivat vuosina 2019–2021 useimmissa EU-maissa, vaikkakin ne vaihtelivat merkittävästi. Samaan aikaan kotitalouksille kertyi monissa maissa pandemian aikana nettosäästöjä, mikä johtui osittain vähentyneistä kulutusmahdollisuuksista. Käytettävissä olevien tulojen nopeampi kasvu vuonna 2021 on antanut kotitalouksille mahdollisuuden kestää laaja-alaisempia hintojen nousuja ilman kysynnän heikkenemistä, minkä ansiosta jotkin finanssialan ulkopuoliset yritykset ovat puolestaan pystyneet säilyttämään voittonsa tai jopa kasvattamaan niitä tänä aikana. () Tämä vaikutus todennäköisesti heikkenee, sillä käytettävissä olevien reaalibruttotulojen ennustetaan supistuvan useimmissa EU-maissa vuonna 2022 (ks. kohta 2.4). Vaikka työttömyysluvut saatiin politiikkatoimenpiteiden ansiosta tasaantumaan, työmarkkinoiden ylikapasiteetti lisääntyi vuonna 2020. Sittemmin ylikapasiteetti on supistunut kysynnän elpyessä ja avointen työpaikkojen lisääntyessä voimakkaasti vuonna 2021. () Työmarkkinoita on saattanut osaltaan kiristää myös ikääntymisestä ja muuttoliikkeen trendimuutoksista johtuva työikäisen väestön väheneminen pitkällä aikavälillä eri EU-maissa. Työmarkkinoiden ylikapasiteettia oli vuoden 2022 toisella neljänneksellä vain vähän useissa EU-maissa, joissa pohjainflaatio oli korkea (kuvio 1.2 d). Energian hinnat aiheuttavat niiden hillitsemiseen tähtäävistä laajoista politiikkatoimista huolimatta huomattavaa taloudellista painetta ja epävarmuutta. Energian hintojen nousu on kaupan vaihtosuhdehäiriö, joka aiheuttaa kustannuksia EU:n taloudelle. Hallitukset ovat kaikkialla EU:ssa pyrkineet rajoittamaan energian hintojen noususta yrityksille ja kotitalouksille aiheutuvaa taakkaa jakamalla rasitusta uudelleen, mutta niiden vaikutusta koko talouteen ne eivät voi poistaa. Toimenpiteet vaihtelevat huomattavasti maittain hintojen jäädyttämisestä ja veronalennuksista tulotukijärjestelmiin, ja uusia tukitoimia harkitaan. Näillä toimenpiteillä ei voida täysin kompensoida energian hintojen nousun kokonaisvaikutusta kotitalouksiin ja yrityksiin, joiden kustannukset nousevat huomattavasti, joskin tässä on suuria eroja niiden energiankulutuksen ja sen mukaan, millaisia vähittäishintoja ne joutuvat maksamaan. Itse sähkön hintainflaatio on vaihdellut eri puolilla EU:ta. Tämä johtuu paitsi hallitusten politiikkatoimista myös maiden energialähteiden yhdistelmästä ja sopimusjärjestelyistä sekä siihen liittyvästä sähkön tukkuhintojen siirtymisestä vähittäishintoihin. Kyseessä on kustannusten ja suhteellisten hintojen merkittävä muutos, joka voi johtaa merkittäviin ja pysyviin rakenteellisiin muutoksiin eri alojen ja maiden välillä inflaation kestosta ja voimakkuudesta riippuen. Suuret inflaatiopaineet ovat laajentuneet energia-alan ulkopuolelle, mikä voi johtaa inflaatioerojen vakiintumiseen. Pohjainflaatio on nopeutunut merkittävästi kaikissa EU- ja euroalueen maissa vuonna 2022. Osittain inflaation kiihtyminen johtuu energian hintojen nousun välillisistä vaikutuksista. Maiden välillä on suuria eroja vuoden 2022 pohjainflaatiossa, joka on EU-maissa 2,8–11,5 prosenttia ja euroalueella 2,8–9,8 prosenttia. Energian hintahäiriön johdosta toteutettavien politiikkatoimien heterogeenisuus näkyy useissa inflaatiomittareissa, kuten kaupan deflaattorissa ja BKT-deflaattorissa. Vaikka energiainflaation välittyminen on tärkeä tekijä, merkitystä on todennäköisesti myös muilla tekijöillä, kuten tarjonnan pullonkauloilla ja jäljellä olevalla patoutuneella kysynnällä. Palkkakustannusten nousun kerrannaisvaikutukset eivät ole vielä näkyvissä, mutta niitä on saattanut alkaa kehittyä joissakin EU-maissa. Asuntojen hinnat ovat nousseet erittäin korkealle tasolle, mikä johtuu pitkäaikaisista tarjontarajoituksista, ja niiden nousun jatkuminen rahoituskustannusten noususta huolimatta voi ajan mittaan vauhdittaa inflaatiota entisestään. Toimitusketjun pullonkaulat ovat ehkä helpottumassa, mutta ne rajoittavat edelleen tarjontaa useilla aloilla. Toimitusketjun häiriöistä aiheutuu jatkuvia paineita vielä vuonna 2022, vaikkakin nämä paineet saattavat keventyä joillakin aloilla. () Tammi-/helmikuun 2022 tiedot ostopäälliköiden indekseistä, jotka koskevat tavarantoimittajien toimitusaikoja (SDT) ja dynaamisia tekijöitä koskevaa analyysia, mukaan lukien muut indikaattorit (tilauskannat, tilausten ja varastojen välinen suhde, välituotehinnat ja toimituskustannukset), viittaavat siihen, että vaikka toimitusketjun paineet ovat edelleen historiallisen suuria, ne ovat EU:ssa jo laskemassa huippulukemistaan. Lokakuun 2022 ostopäälliköiden indeksi viittaa edelleen toimitusaikojen lyhenemiseen ja kysynnän vähenemiseen, mikä vähentää tarjonnan pullonkauloja. () Mahdolliset Ukrainan sotaan liittyvät häiriöt voivat kuitenkin johtaa takaiskuun. Energian hintojen nousu yhdistettynä laajempiin geopoliittisiin jännitteisiin aiheuttaa merkittäviä häiriöitä keskeisillä aloilla, kuten energiaintensiivisillä teollisuudenaloilla, ja rajoittaa niiden mahdollisuuksia saada kriittisiä raaka-aineita. Toimitusketjuun osallistumisesta riippuen tämä kehitys voi myös johtaa pohjainflaation kehityksen eriytymiseen eri puolilla EU:ta. Vaikka yksikkötyökustannukset ovat nousseet useissa maissa, nimellispalkat eivät yleisesti ottaen pysy inflaation tasalla, mikä heikentää ostovoimaa. Työntekijää kohden laskettujen työvoimakustannusten odotetaan kasvavan vuonna 2022 euroalueella 4,2 prosenttia() ja työn tuottavuuden 1,2 prosenttia, eli yksikkötyökustannusten kasvu on 3 prosenttia. Yksikkötyökustannusten kehitys on kuitenkin vaihdellut maittain (kuvio 1.2 e). Nimellispalkkojen ei odoteta pysyvän inflaation tasalla. Vaikka tämä osaltaan suojaa yrityksiä tuotantokustannusten nousulta ja turvaa työpaikkoja, se heikentää kotitalouksien ostovoimaa. Ostovoiman heikkeneminen vaikuttaa kysyntään ja lisää heikossa asemassa olevien kotitalouksien tasestressin riskiä. Rahapolitiikka on alkanut normalisoitua, mikä on nostanut rahoituskustannuksia ja nopeuttanut omaisuuserien hintojen korjausliikkeitä. Heinäkuussa EKP vähensi edelleen omaisuuserien ostoja ja jatkoi näin politiikan normalisointiuraansa nostamalla kolmea keskeistä ohjauskorkoa 50 peruspisteellä, mikä merkitsi normalisoinnin jatkamista, ja hyväksyi TPI-välineen rahapolitiikan välittymisen turvaamiseksi. Ohjauskorkoja nostettiin uudestaan syys- ja lokakuussa. Pankkien kasvaneet rahoituskustannukset ovat osittain siirtyneet pankkien antolainauskorkojen nousuun erityisesti kotitalouksien osalta, kun taas joissakin tapauksissa omaisuuserien hinnat ovat laskeneet. Euroalueella luottokriteerit tiukentuivat kaikissa lainaluokissa vuoden 2022 toisella neljänneksellä ja edelleen kolmannella neljänneksellä lainanottajien epävarmaan makrotaloudelliseen tilanteeseen liittyvien huolenaiheiden vuoksi. Euroalueen valtioiden joukkovelkakirjojen tuotot ovat vaihdelleet, ja ne kasvoivat huomattavasti vuonna 2022, mutta euroalueen maiden välisten merkittävien nimelliskorkoerojen riskin odotetaan pienenevän TPI:n käyttöönoton myötä. Rahapoliittiset olosuhteet ovat tiukentuneet myös euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa, kun euroalueen ulkopuoliset EU:n keskuspankit ovat kiristäneet rahapolitiikkansa viritystä inflaation ollessa korkea, mikä on johtanut julkisen ja yksityisen sektorin rahoituskustannusten nousuun. Euron nimellinen efektiivinen valuuttakurssi on heikentynyt, ja euroalueen ulkopuolisten EU:n valuuttojen muutokset ovat vaihdelleet. Euron kurssi on vaihdellut huomattavasti suhteessa dollariin vuonna 2022, mutta paineet ovat kohdistuneet euron heikkenemiseen, kun Yhdysvaltain keskuspankki on kiristänyt rahapolitiikkaa nopeammin kuin EKP. Euro on myös alttiina Ukrainan sotaan liittyville geopoliittisille ja taloudellisille riskeille, jotka koskevat erityisesti EU:ta, kun taas dollari hyötyy sijoittajien siirtäessä varojaan turvallisempina pidettyihin kohteisiin, kuten yleensä käy epävarmoina aikoina. Kun otetaan huomioon, että euroalueen jäsenvaltiot altistuvat EU:n ulkopuolisille kauppa- ja rahoitusvirroille eri tavoin, euron liikkeet ovat itsessään epäsymmetrisiä häiriöitä, jotka saattavat johtaa nimellisten efektiivisten valuuttakurssien (NEER) erilaisiin muutoksiin; tämä tosiseikka on dokumentoitu alan kirjallisuudessa. () Euroalueen ulkopuolisista EU:n valuutoista Tšekin koruna on vahvistunut merkittävästi, kun rahapolitiikkaa tiukennettiin huomattavasti yhdessä valuuttakurssi-interventioiden kanssa (kuvio 1.2 c). Puolan złoty ja erityisesti Unkarin forintti ovat edelleen heikentyneet kotimaisen rahapolitiikan kiristymisestä huolimatta. Maaliskuussa 2022 kummankin maan valuutat heikkenivät voimakkaasti, kun epävarmuus lisääntyi Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen ja maailmanlaajuisten rahoitusolojen kiristymisen seurauksena. Kroatia on pyrkinyt edelleen vakauttamaan valuuttaansa suhteessa euroon, kun taas Tanska on säilyttänyt pitkäaikaisen kurssikiinnityksensä euroon ja Bulgarialla on euroon sidottu valuuttakatejärjestelmä. Kroatian kuna on ollut kytkettynä ERM II -järjestelmään yli kaksi vuotta ilman ongelmia, ja Kroatian on määrä liittyä euroalueeseen tammikuussa 2023. () Ruotsin kruunu heikkeni viime vuonna rahapolitiikan kiristämisestä huolimatta. Kuvio 1.2: Makrotaloudellinen toimintaympäristö Lähde: Eurostat ja AMECO. Laatikko 1.1: Työllisyys ja sosiaalinen kehitys Ennen kuin Venäjä aloitti hyökkäyssodan Ukrainaa vastaan, EU:n työmarkkinat elpyivät voimakkaasti. Covid-19-taantumaa seuranneeseen talouden voimakkaaseen elpymiseen liittyi vahva työpaikkojen luominen ja työttömyyden väheneminen (kuvio 1.3 a). EU:n (15–74-vuotiaiden) työttömyysaste oli 6,4 prosenttia joulukuussa 2021. Se laski edelleen vuonna 2022 ja oli elo- ja syyskuussa 6 prosenttia, mikä on alhaisin lukema yli kahteen vuosikymmeneen. Yleiset työmarkkinaolosuhteet kohenivat edelleen vuoteen 2022 asti, kun taloudet avautuivat täysimääräisesti, epidemiologinen tilanne parani, kysyntä kääntyi kasvuun ja matkailukausi oli liikkuvuuden helpottumisen ansiosta hyvä. Valmistusteollisuudessa työllisyys kuitenkin pysyi ennallaan. Koska kysyntä kasvoi nopeasti, työvoimapula nousi uusiin huippulukemiin, ja vaikka työvoimapulaa esiintyi monilla aloilla, palvelualoilla se kasvoi enemmän kuin valmistusteollisuudessa. Työllisyyden kasvu oli lähes 1 ½ prosenttia, ja EU:n (20–64-vuotiaiden) työllisyysaste oli 74,1 prosenttia vuoden 2021 viimeisellä neljänneksellä, mutta valmistusteollisuudessa se oli edelleen 2 prosenttiyksikköä alle pandemiaa edeltäneen tason. Sitä vastoin työpaikkojen luominen oli melko vahvaa vähemmän kontaktivaltaisissa palveluissa (kuten terveydenhuolto, julkishallinto ja tieto- ja viestintätekniikka) ja rakennusalalla (kuvio 1.3 b). Työmarkkinoiden odotetaan hidastuvan talousnäkymien heikentyessä. Vuonna 2022 työmarkkinat ovat pysyneet häiriönsietokykyisinä, koska talouden uudelleenavaamista sulkutoimien jälkeen seurannut elpyminen vaikuttaa edelleen positiivisesti. Energian hintojen nousu on kuitenkin tulevaisuudessa merkittävä riski myös työmarkkinoilla. Energiakustannusten nousu tuntuu erityisen voimakkaasti energiasta riippuvaisemmilla aloilla, mutta se aiheuttaa kerrannaisvaikutuksia lähes kaikilla aloilla. Kaasun hintahäiriön työllisyysvaikutukset voivat vaihdella maittain niiden kilpailukyvyn mukaan. Ekonometristen arvioiden mukaan maakaasun hintojen 10 prosentin nousu saattaa vähentää tuotantoa 0,6 prosenttia kahden vuoden jälkeen, kun taas työllisyys laskisi 0,3 prosenttia ja reaalipalkat 0,2 prosenttia. () Työllisyysvaikutusta saattaa lieventää työntekijää kohti tehtyjen työtuntien määrän väheneminen. Vaikutus työttömyyden kasvuun voi olla palvelualalla suurempi kuin valmistusteollisuudessa, koska työvoiman hamstraaminen on yleisempää valmistusteollisuudessa, kun taas työllisyys reagoi paremmin suhdannekiertoon palvelualoilla, missä määräaikaisten työntekijöiden osuus on suhteellisesti suurempi. () ·Vuoden 2021 vuotuiseen lukuun verrattuna työttömyysaste laski vuoden 2022 toisella neljänneksellä kaikissa maissa, erityisesti Kreikassa (–2,5 prosenttiyksikköä), Espanjassa (–2,3 prosenttiyksikköä), Irlannissa –1,9 prosenttia), Itävallassa (–1,8 prosenttiyksikköä) ja Liettuassa (–1,6 prosenttiyksikköä). Työttömyysasteiden ero Espanjan korkeimman (12,5 %) ja Tšekin pienimmän (2,4 %) luvun välillä kaventui 10,1 prosenttiyksikköön, mikä on pienin ero sitten lokakuun 2008. ·Vuonna 2021 työllisyysasteet (20–64-vuotiaat) elpyivät nopeasti lähes kaikissa jäsenvaltioissa ja ylittivät pandemiaa edeltäneen tason. Vuosina 2020 ja 2021 kasvu oli suurinta Kreikassa (4,3 prosenttiyksikköä), Irlannissa (2,8 prosenttiyksikköä), Puolassa (2,7 prosenttiyksikköä), Espanjassa (2 prosenttiyksikköä) ja Luxemburgissa (2 prosenttiyksikköä). Työllisyysaste laski vain Latviassa (–1,6 prosenttiyksikköä). Vuoden 2022 alkupuoliskolla työllisyysaste nousi edelleen kaikissa maissa, erityisesti Irlannissa (keskimäärin +3,6 prosenttiyksikköä vuoden 2022 alkupuoliskolla verrattuna vuoden 2021 vuotuiseen lukuun) ja Kreikassa (keskimäärin +3,8 prosenttiyksikköä vuoden 2022 alkupuoliskolla verrattuna vuoden 2021 vuotuiseen lukuun). ·Vuoden 2022 toisella neljänneksellä valmistusteollisuuden työllisyys pysyi pitkälti pandemiaa edeltäneen tason alapuolella muutamissa jäsenvaltioissa, kuten Bulgariassa, Romaniassa, Espanjassa, Puolassa, Slovakiassa ja Saksassa. Kuvio 1.3: Työllisyys, työttömyys ja työvoimapula Lähde: Euroopan komission yksiköt. 2. Epätasapainot, riskit ja sopeutus: TÄRKEIMMÄT KEHITYSSUUNNAT

2.1. Ulkoinen sektori Useimpien jäsenvaltioiden vaihtotaseissa tapahtui vuonna 2021 pieniä tai kohtalaisia muutoksia, jotka useissa tapauksissa käänsivät vuodentakaisen muutoksen toiseen suuntaan vain osittain. Erityisesti matkustustaseen palautuminen edisti vaihtotaseen osittaista paranemista joissakin suurissa nettoluotonottajamaissa. Paranemisesta huolimatta vaihtotase oli joissakin näistä EU-maista vuonna 2021 edelleen hyvin alijäämäinen ja niiden ulkomainen nettovarallisuusasema (NIIP) edelleen voimakkaasti negatiivinen. Toisaalta jotkin suuret vaihtotaseen ylijäämät kasvoivat ja olivat lähellä vuoden 2019 tasoa supistuttuaan hieman vuonna 2020. Kaiken kaikkiaan joidenkin maiden suuret vaihtotaseen ylijäämät ylittivät edelleen merkittävästi tason, joka voidaan selittää perustekijöillä. () Joissakin muissa maissa ylijäämä supistui hieman, muutamissa tapauksissa huomattavasti alle vuoden 2019 tason (kuvio 2.1.1 a). Vuonna 2022 vaihtotaseet supistuvat voimakkaasti pääasiassa korkeiden energian hintojen vuoksi (kuvio 2.1.1 a). Kaksi tärkeintä vaihtotaseeseen vaikuttavaa tekijää vuonna 2021 ja tähän mennessä vuonna 2022 ovat olleet alhaisempi energiakaupan tase () ja päinvastaiseen suuntaan vaikuttava kansainvälisen matkustamisen elpyminen. Matkailun elpyminen hyödyttää pääasiassa nettoluotonottajamaita, mutta vaikutus on edelleen osittainen; useimmissa matkailuviennistä vahvasti riippuvaisissa maissa matkustustase on edelleen alle pandemiaa edeltäneen tason, joskin vuoden 2022 kolmannelta neljännekseltä puuttuvat vielä tärkeimmän matkailukauden tiedot. Lisäksi lähes kaikkiin maihin vaikuttavien korkeiden energian hintojen vaikutus ylittää usein matkustustaseen paranemisen vaikutukset (kuviot 2.1.3 d ja e). Useissa maissa myös muut kuin energian kauppataseet ovat heikentyneet huomattavasti vuonna 2022. Joissakin tapauksissa tämä johtuu vakaasta kotimaisesta kysynnästä. Kokonaisvaikutuksena on vaihtotaseiden voimakas heikkeneminen vuonna 2022, ja useat maat, joissa edellisinä vuosina oli vaihtotaseen ylijäämä, ovat nyt kääntymässä alijäämäisiksi. Vuotta 2023 koskevan ennusteen mukaan vaihtotase vahvistuu hieman monissa mutta ei kaikissa EU-maissa. Kasvu on kuitenkin usein selvästi vähäisempää kuin vuonna 2022 kirjattu heikkeneminen. Nimellisen BKT:n vahva kasvu vuonna 2021 auttoi kaventamaan sekä negatiivista että positiivista ulkomaista nettovarallisuusasemaa. Vuonna 2021 talouskasvun tuntuvasta elpymisestä johtunut vahva nimittäjävaikutus vähensi, mutta ei aina täysin kumonnut ulkomaisen nettovarallisuusaseman hajontaa vuonna 2020 (kuvio2.1.1 b ja kuvio 2.1.3 a). Tämä kehitys on jatkunut vuonna 2022, ja suurten nettoluotonottajamaiden ulkomainen nettovarallisuusasema suhteessa BKT:hen on parantunut edelleen huomattavasti, vaikka se on useimmissa niistä edelleen alle ulkomaisen nettovarallisuusaseman varovaisuustason. () Useimpien nettoluotonottajamaiden viimeaikaiset vaihtotaseen toteutumat ovat alle tason, joka mahdollistaisi niiden negatiivisten kantojen nopean korjaamisen. Tämä käy ilmi vaihtotaseesta, jota tietyn ulkomaisen nettovarallisuusaseman tavoitetason saavuttaminen edellyttää. Espanja ja Portugali tosin jäävät tästä tasosta vain vähän (kuviot 2.1.1 a ja b). Sitä vastoin useiden nettoluotonantajamaiden ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat pysyneet huomattavasti korkeampina kuin talouden perustekijät edellyttäisivät. Sektorikohtainen tarkastelu osoittaa, että kotitalouksien nettoluotonantoasema heikkenee vuonna 2022 ostovoiman heikkenemisen seurauksena. Vuonna 2021 nettoluotonanto-/luotonottoasemalle oli useimmissa jäsenvaltioissa ominaista valtioiden nettoluotonotto ja yksityisen sektorin, sekä kotitalouksien että yritysten, positiivinen nettoluotonanto (kuvio 2.1.3 b). Pandemiakriisin lieventämiseksi vuonna 2020 käyttöön otettua poikkeuksellista finanssipoliittista tukea vähennettiin hieman, mikä pitkälti kompensoi yksityisen sektorin nettoluotonantoaseman vähäisen heikkenemisen. Vuonna 2022 finanssipoliittisen tuen odotetaan jatkuvan, vaikka julkisen talouden nettoaseman kohenemisen odotetaan jatkuvan useimmissa jäsenvaltioissa (kuvio 2.1.3 c). Toisaalta kotitalouksien nettoluotonannon odotetaan useimmiten vähenevän, mikä useimmissa tapauksissa heikentää nettoluotonotto-/luotonantoasemia. Kuvio 2.1.1 Vaihtotase ja ulkomainen nettovarallisuusasema Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Rahapolitiikan maailmanlaajuinen kiristyminen inflaation kiihtyessä ja suuret geopoliittiset riskit voivat vaikuttaa joidenkin euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden ulkoisiin rahoitusoloihin. Kuten 1 jaksossa todetaan, sekä pandemia että viime aikoina Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyksen seurauksena lisääntynyt epävarmuus ovat johtaneet muutoksiin joissakin euroalueen ulkopuolisissa vaihtokursseissa, ja Puolan złoty ja Unkarin forintti ovat heikentyneet. Jos syntyy ulkoisia (jälleen)rahoitusriskejä, ne maat, joilla on huomattavia valuuttavarantoja, sekä maat, joiden valuuttavirrat ovat vahvasti ylijäämäisiä, olisivat niille vähemmän alttiita. Tässä suhteessa on merkitystä ulkoisilla rahoitustarpeilla, myös julkisen sektorin ulkoisilla rahoitustarpeilla (ks. julkista sektoria koskeva 2.6 jakso). Euroalueen vaihtotaseen ylijäämä supistuu jyrkästi vuonna 2022. Energiakustannukset vaikuttavat keskeisellä tavalla euroalueen vaihtotaseen voimakkaaseen supistumiseen kuluvan vuoden aikana (kuvio 2.1.2 a). Maailmanlaajuiset toimitusongelmat ovat vuodesta 2021 lähtien johtaneet myös muiden kuin perushyödykkeiden tuontihintojen huomattavaan nousuun. Tämä näkyy siinä, että euroalueen kauppatase suhteessa Kiinaan on supistunut yli yhden prosenttiyksikön suhteessa BKT:hen vuoteen 2019 verrattuna. Tavaratuonnin suuri volyymi ja Kiinan tuontihinnat selittävät osittain erityisesti Saksan kauppataseen ylijäämän voimakasta supistumista. Lisäksi Euroopan viennin maailmanlaajuinen kysyntä on hidastumassa, sillä Kiinan talouden hidastuminen ja Yhdysvaltain rahapolitiikan kiristyminen vaikuttavat kysyntään paitsi näissä kahdessa kauppakumppanimaassa myös useimmilla kehittyvillä markkinoilla. Kuten 1 jaksossa todetaan, euro on heikentynyt voimakkaasti erityisesti suhteessa Yhdysvaltain dollariin. Tämä heikentää euroalueen kauppatasetta, sillä erityisesti energiatuotteiden dollarimääräisen tuonnin osuus on huomattavasti suurempi kuin dollarimääräisen viennin. Dollarimääräisistä ulkomaisista saamisista saadut tulot, välityskauppa ja maailmanlaajuisesta raaka-ainekaupasta saadut tulot ovat kuitenkin jossain määrin pehmentäneet vaihtosuhteen häiriön kokonaisvaikutusta ulkoiseen taseeseen. Euroalueen kauppataseen heikkenemiseen vuonna 2022 on vaikuttanut vaihtosuhteen häiriö, kun taas reaalinen kysyntä on pysynyt vahvana. Vuonna 2022 käynnissä ollut vaihtosuhteen häiriö, joka johtuu energian tuontihintojen huomattavasta noususta ja euron heikkenemisestä, on johtanut euroalueen nimellisen kauppataseen heikkenemiseen ja sen myötä myös vaihtotaseen supistumiseen (kuvio 2.1.2 b). Reaalisesti eli kiintein hinnoin mitattuna kauppataseen ennustetaan vahvistuvan jonkin verran vuonna 2022, sillä reaalisen kokonaiskysynnän odotetaan kasvavan hieman vähemmän kuin BKT. Reaalisen kysynnän kasvun ennustetaan ylittävän tuotannon kasvun vuonna 2022 suurissa nettolainanantajamaissa, ja se on vähentänyt näiden maiden vaikutusta euroalueen vaihtotaseen ylijäämään (kuvio 2.1.2 b). Tämän kehityksen ennustetaan jatkuvan vuonna 2023. Useat nettolainanottajamaat paransivat reaalista kauppatasettaan, koska kysyntä ei vastannut BKT:n elpymistä. Reaalisen kauppataseen vakautta vuonna 2022 edistävät pienemmät maat yhdessä, ja ne myös ehkäisevät euroalueen suurimman rahoittajan Saksan reaalisen rahoitusaseman heikkenemistä. Vuoden 2023 ennusteen mukaan euroalueen kauppatase ja sen koostumus ovat yleisesti ottaen vakaita, mutta tähän liittyy paljon epävarmuutta. Toimitusketjun pullonkaulat todennäköisesti helpottuvat ja tuontihinnat alenevat jonkin verran vuonna 2023, mutta niiden odotetaan edelleen heikentävän euroalueen kauppatasetta. Maailmanlaajuisen kysynnän hidastuminen heikentää vientinäkymiä, mutta voi alentaa raaka-aineiden hintoja jonkin verran. Tämän seurauksena vaihtosuhteen vaikutuksen ennustetaan jossain määrin vähenevän, mikä parantaisi hieman koko euroalueen kauppatasetta. Euroalueen ulkoisen rahoitusaseman dynamiikassa sen sijaan kotimaisen kysynnän kasvu on edelleen keskeinen tekijä vuonna 2023. Ennusteen mukaan sen koostumuksessa jatkuu edelleen sopeuttaminen pois suurten nettolainanantajamaiden osuuden vaikutuksesta. Kuvio 2.1.2: Euroalueen vaihtotase ja kauppatase Lähde: Euroopan komission yksiköt. Maakohtaisesti on syytä korostaa seuraavia seikkoja: ·Vuonna 2021 vaihtotase jäi kolmen vuoden keskiarvojen perusteella alle tulostaulun alemman kynnysarvon, joka on –4 prosenttia suhteessa BKT:hen, neljässä jäsenvaltiossa, jotka ovat Irlanti, Kypros, Kreikka ja Romania. Samaan aikaan keskiarvot ylittivät 6 prosentin ylärajan suhteessa BKT:hen kolmessa jäsenvaltiossa: Alankomaat, Saksa ja Tanska. Ulkomainen nettovarallisuusasema oli alle tulostaulun kynnysarvon, joka on –35 prosenttia suhteessa BKT:hen, seuraavissa kymmenessä jäsenvaltiossa: Espanja, Irlanti, Kreikka, Kroatia, Kypros, Portugali, Puola, Romania, Slovakia ja Unkari. ·Joidenkin suurten nettoluotonottajamaiden, kuten Kyproksen ja erityisesti Kreikan, vaihtotase oli edelleen huomattavan alijäämäinen, vaikka Kyproksen tilanne onkin kohentunut hieman. Espanjan pieni ylijäämä kasvoi hieman, kun taas Portugalin maltillinen alijäämä pysyi suurin piirtein ennallaan vuonna 2021. Näissä maissa (Espanjaa lukuun ottamatta) vaihtotase jää talouden perustekijöiden edellyttämän tason alapuolelle, joskin marginaalit vaihtelevat. Vuoden 2022 kahdella ensimmäisellä neljänneksellä jatkunut kansainvälisen matkailun vakaa elpyminen yhdistettynä alan hintojen nousuun tuki voimakkaasti niiden matkustustaseen ylijäämiä erityisesti Portugalissa ja hieman vähemmässä määrin myös Kyproksessa, Kreikassa ja Espanjassa, kun tärkein matkailukausi oli vasta tulossa vuoden kolmannella neljänneksellä. Kun tarkastellaan koko tätä vuotta, näiden maiden vaihtotaseen odotetaan kuitenkin heikkenevän (Espanjaa lukuun ottamatta), mikä johtuu pääasiassa heikommista energiataseista. Niiden selvästi negatiiviset ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat parantuneet pääasiassa vahvan nimellisen talouskasvun ansiosta, mutta Kreikan tapauksessa negatiiviset arvostusvaikutukset heikensivät tilanteen paranemista jonkin verran. ·Vaihtotaseen alijäämät ovat erittäin suuria, Unkarissa ja Romaniassa suuremmat kuin vuosiin. Romanian erittäin alijäämäinen vaihtotase heikkeni entisestään ja heikkenee edelleen vuonna 2022, eikä odotettavissa ole merkittävää parannusta ensi vuonnakaan. Myös Unkarissa on havaittavissa huomattavaa heikkenemistä, ja vuonna 2023 odotetaan vain lievää paranemista. Erityisen jyrkästi on heikentynyt Unkarin energiatase. Unkarin forintin arvon aleneminen lisää huolta sen ulkoisen sektorin kehityksestä. Ulkomaiset nettovarallisuusasemat ovat kummassakin maassa selvästi negatiivisia, mutta ulkomaisten suorien sijoitusten osuus tästä on huomattava. Tämä tekee niiden ulkomaisesta nettovarallisuusasemasta suotuisamman, lukuun ottamatta maksukyvyttömyysriskittömiä instrumentteja (NENDI). ·Latviassa, Maltassa ja Slovakiassa vaihtotase oli vuonna 2021 huomattavan alijäämäinen. Monissa tapauksissa ennustetaan merkittävää heikkenemistä vuosina 2022 ja 2023. Bulgariassa, Puolassa ja Tšekissä vuoden 2021 lievän vaihtotaseen alijäämän ennustetaan kasvavan. Złotyn arvon aleneminen lisää huolta ulkoisen sektorin kehityksestä Puolassa. Belgian ja Liettuan vaihtotaseen ennustetaan kääntyvän huomattavan alijäämäisiksi vuonna 2022. Liettuassa ja Slovakiassa kauppatase on heikentynyt erityisen voimakkaasti energiataseen heikkenemisen vuoksi. Slovakian alijäämän odotetaan kasvavan edelleen ja ylittävän pandemiaa edeltäneen tason. Puolassa ja Slovakiassa, joissa ulkomainen nettovarallisuusasema on huomattavan negatiivinen, sekä muissa Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioissa ulkomaisten suorien sijoitusten osuus niiden ulkomaisista vastuista on huomattava. Näin ollen niiden NENDI-asemat ovat suotuisampia.

·Alankomaiden, Ruotsin, Saksan ja Tanskan suuret ylijäämät ylittävät edelleen norminmukaiset vaihtotaseet. Vaikka vaihtotaseen ylijäämät kasvoivat näissä maissa (Ruotsia lukuun ottamatta) vuonna 2021, niiden odotetaan supistuvan huomattavasti vuonna 2022. Erityisesti Alankomaissa, Ruotsissa ja Saksassa vaihtotaseen ylijäämä on supistunut merkittävästi, energiataseen heikkenemistä enemmän. Tanskan ylijäämä on kasvanut vuoden alkupuoliskolla, mutta kokonaisuutena sen ennustetaan supistuvan vuonna 2022. Alankomaiden, Belgian, Saksan ja Tanskan ulkomaiset nettovarallisuusasemat ylittävät selvästi talouden perustekijöiden edellyttämät tasot. Kuvio 2.1.3: Ulkoinen sektori: valikoidut kuviot Lähde: Euroopan komission yksiköt. 2.2. Kilpailukyky Yksikkötyökustannukset kasvoivat vuosina 2020–2021 nopeammin kuin ennen pandemiaa, ja niiden kasvuvauhti kiihtyy vuonna 2022. Yksikkötyökustannukset kasvoivat voimakkaasti useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2020, mikä johtui mitatun tuottavuuden mekaanisesta supistumisesta, kun työpaikkojen säilyttämistä koskevat järjestelmät lievensivät työllisyyden vähenemistä tuotannon selvästä supistumisesta huolimatta. Vuonna 2021 tämä suuntaus kääntyi osittain päinvastaiseksi, kun tuottavuuden elpyminen johti joko yksikkötyökustannusten alenemiseen tai niiden kasvun näkyvään hidastumiseen lähes koko EU:ssa (kuvio 2.2.1 a). Yksikkötyökustannusten ennustetaan kasvavan tänä ja ensi vuonna, joissakin tapauksissa huomattavasti (kuvio 2.2.1 b). Yksikkötyökustannusten kasvun odotetaan johtuvan työntekijää kohden laskettujen nimellisten työvoimakustannusten voimakkaasta kasvusta, jonka odotetaan ylittävän huomattavasti työn tuottavuuden reaalikasvun lähes kaikissa EU-maissa (kuviot 2.2.3 a ja b), samalla kun työttömyysluvut ovat monissa tapauksissa matalat ja alenevat edelleen. Joissakin tapauksissa nämä vaikutukset voivat olla jatkoa suuntauksille, jotka ennen covid-19-kriisiä aiheuttivat huolta mahdollisista ylikuumenemispaineista. Talouskasvun hidastuessa tuottavuuden kasvu hidastuu ja alentaa yksikkötyökustannuksia vähemmän kuin viime aikoina. Reaalisen valuuttakurssin kehitys ei ole vielä ollut kokonaisuutena merkittävää, vaikkakin eroja on ollut erityisesti euroalueen ulkopuolella. YKHI-indeksiin perustuvien reaalisten efektiivisten valuuttakurssien (REER) muutokset pysyivät maltillisina vuonna 2021, vaikkakin pientä heikkenemistä havaittiin useammissa maissa kuin vuonna 2020. Myös YKHI-indeksiin ja BKT-deflaattoriin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset olivat vähäisiä vuoteen 2021 asti jatkuneella kolmen vuoden ajanjaksolla (kuvio 2.2.3 c). Vuonna 2022 nimellinen efektiivinen valuuttakurssi (NEER) on tähän mennessä heikentynyt lähes kaikissa euroalueen jäsenvaltioissa euron heikkenemisen vuoksi, kun taas YKHIin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset ovat pysyneet maltillisina lukuun ottamatta niitä harvoja tapauksia, joissa inflaatio oli joko paljon nopeampaa kuin muualla tai joissa kansallinen efektiivinen valuuttakurssi heikkeni jyrkemmin (kuvio 2.2.3 e). Joissakin euroalueen ulkopuolisissa maissa reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset ovat olleet vuoden mittaan suurempia. BKT-deflaattoriin perustuva reaalinen efektiivinen valuuttakurssi ei osoita vahvoja merkkejä hintakilpailukyvyn heikkenemisestä useimmissa jäsenvaltioissa, joskin maiden välillä on huomattavia eroja (kuvio 2.2.3 d). Jatkossa haasteita voi tulla esiin euroalueen sisäisissä reaalisissa efektiivisissä valuuttakursseissa, koska inflaatiovauhti ja alttius euron nimellisen valuuttakurssin muutoksille vaihtelevat euroalueen maissa. Euroalueen ulkopuolisissa maissa vaihtelua odotetaan olevan enemmän, mikä johtuu osittain nimellisten valuuttakurssien erilaisesta kehityksestä. Korkeat ja toisistaan poikkeavat inflaatiovauhdit ovat vakiintuessaan riski kilpailukyvylle, ja niihin liittyy erityisiä riskejä euroalueella. Kuten jaksossa 1 todetaan, inflaatiovauhti on paitsi nopea myös hyvin vaihteleva, myös euroalueella. Kokonaisuutena katsoen tämä vaihtelu johtuu eri talouksien vaihtelevasta energiaintensiteetistä, ja siihen vaikuttavat valtion toimenpiteiden laajuus ja koostumus. Vaikka inflaatio johtuu suurelta osin energiakustannusten noususta ja sen odotetaan hidastuvan, inflaatiovauhdin vaihtelu vaarantaa kilpailukyvyn kahdesta syystä. Ensinnäkin energian hinnat eivät ehkä palaa aiemmalle tasolleen vaan vakiintuvat korkeammalle tasolle. Tämä aiheuttaisi suuria kustannuksia tietyille aloille, kuten energiaintensiivisille teollisuudenaloille. Jos nämä kustannukset vakiintuvat tälle tasolle, maissa, joissa inflaatio on nopeampaa energiakustannusten suoran vaikutuksen vuoksi, hintataso olisi pysyvästi korkeampi. Tällä kustannusten suhteellisella kasvulla voi olla kielteinen vaikutus niiden kilpailukykyyn ja se voi johtaa tuotannon siirtämisen riskiin, mikä viime kädessä johtaa vientiosuuksien ja potentiaalisen kasvun supistumiseen riskialtteimmissa maissa. Ajan mittaan tämä saattaa edellyttää niiden liiketoimintamallin muuttamista, ja siihen voi liittyä kalliita rakenteellisia muutoksia. Toiseksi inflaatioerot voivat johtaa myös muiden kuin energian hintojen nousuun. Maiden väliset erot eivät liity pelkästään kokonaisinflaatiovauhtiin, vaan ne näkyvät yhä selvemmin myös pohjainflaatiossa. Laatikossa 2.2.1 tarkastellaan riskiä, että ne vakiintuvat ja johtavat myös muun muassa palkkojen nousuun. Tällaiset kasvavat erot voivat johtaa reaaliarvon vahvistumiseen, mikä heikentää kilpailukykyä. Tästä johtuvat kilpailukyvyn suhteelliset muutokset voivat johtaa tasapainottamiseen euroalueella, jos kilpailukyky maissa, joilla on siinä ennestään heikkouksia, paranee suhteessa muihin maihin. Tällä hetkellä suurimmat inflaatioerot eivät kuitenkaan vaikuta suuriin nettolainanantajiin tai nettolainanottajiin. Lisäksi vaihtelevat inflaatio-odotukset saattavat joissakin tapauksissa lisätä haavoittuvuutta euroalueella, jos joissakin maissa odotettavissa olevat reaalikorot ovat liian alhaiset, mikä johtaa liialliseen velkaantumiseen. Euroalueen ulkopuolella valuutan arvon aleneminen aiheuttaa muita riskejä, jotka liittyvät esimerkiksi ulkoiseen lainanottoon ja velanhoitokustannuksiin. Tämänhetkinen tilanne, jossa inflaatioerot kasvavat, on erilainen kuin ennen maailmanlaajuista finanssikriisiä, mutta siihen saattaa silti liittyä makrotalouden epätasapainojen riski. Finanssikriisin edellä joidenkin euroalueen maiden korkea inflaatio johti suhdanteeseen, jossa alhaiset reaalikorot ruokkivat liiallista kysyntää ja johtivat velkaantumiseen kasvuun, mikä kiihdytti reaalisen valuuttakurssin vahvistumista. Tällä kertaa kyseessä on kuitenkin energiasokki, jossa kustannusten nousu siirtyy hintoihin, eikä elvyttävä energiasokki. Tällä kertaa korkea inflaatio maissa, joihin inflaatio vaikuttaa eniten, saattaa pitää reaalikorot alhaisina ja lyhyellä aikavälillä jossain määrin lieventää kysyntään kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia, jotka johtuvat suuremmasta energialaskusta. Hintojen tai palkkojen korotusten vakiintuminen voi kuitenkin vaikeuttaa pyrkimyksiä hidastaa inflaatiota ja johtaa kilpailukyvyn heikkenemiseen, mikä voi hidastaa talouskasvua tulevaisuudessa. Kuvio 2.2.1: Yksikkötyökustannukset Lähde: AMECO-tietokanta; vuosien 2022 ja 2023 tiedot ovat peräisin Euroopan komission syksyn 2022 talousennusteesta. Tiedot koskevat palkansaajien ja työllisten lukumäärää. Vientimarkkinaosuuksien kehitys vuonna 2021 kuvastaa covid-19-kriisin vaikutusten osittaista kääntymistä, mutta lähitulevaisuudessa vientimarkkinaosuudet todennäköisesti supistuvat energiakustannusten noustessa ja kaupan hidastuessa. Pandemian seurauksena vientimarkkinaosuudet supistuivat talouksissa, joissa kansainvälisellä matkailulla on suuri merkitys ja joista monilla on negatiivisempi ulkoinen asema. Useiden nettoluotonantajamaiden vientimarkkinaosuus sen sijaan kasvoi suhteessa kriisiä edeltäneeseen tasoon. Vientiosuuksien ennustetaan vuonna 2023 supistuvan useimmissa EU-maissa, joihin vaikuttaa kielteisesti erityisen korkea energiakustannusten nousu Euroopassa, minkä lisäksi merkitystä on myös joillakin toimitusketjun häiriöillä. Vaikutuksen ennustetaan olevan voimakkaampi joissakin nettoluotonantajamaissa, joissa on merkittävää valmistusteollisuutta. Kilpailukyvyn muutokset ovat jälleen yleisesti ottaen edistäneet euroalueen ulkoisen rahoitusaseman symmetrisempää tasapainottamista. (Kuvio 2.2.3 f). Yksikkötyökustannusten kehitys on nettoluotonottajamaissa jonkin verran maltillisempaa kuin nettoluotonantajamaissa. Inflaation ja erityisesti pohjainflaation kehitys on kuitenkin ollut joko jokseenkin samanlaista tai nettoluotonantajamaissa joskus maltillisempaa, mikä saattaa hidastaa tasapainottamista tulevaisuudessa, paitsi jos palkkojen kehitys jatkuu erilaisena työmarkkinoiden ylikapasiteetin erojen vuoksi. Vaikka nettoluotonantajamaat yleensä hyötyvät euron heikkenemisestä enemmän, koska niiden osuus euroalueen ulkopuolisesta kaupasta on suurempi, tässä tapauksessa vientimarkkinaosuuksien kehitys viittaa ulkoisen tasapainon paranemiseen, kun nettoluotonottajamaat saavat takaisin osan menetetyistä vientimarkkinoista, kun taas nettoluotonantajien osuuksien odotetaan jatkossa supistuvan. Maakohtaisesti kilpailukyvyn kehityksessä on syytä korostaa seuraavia seikkoja: ·Yksikkötyökustannusten yhteenlaskettu kasvu kolmen vuoden ajalta vuoteen 2021 asti ylitti tulostaulun kynnysarvon 15 jäsenvaltiossa: Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Itävalta, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malta, Portugali, Romania, Slovakia, Slovenia, Tšekki, Unkari ja Viro. YKHI-indeksiin perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset kolmen vuoden ajalta olivat maltillisempia eikä yksikään jäsenvaltio ylittänyt tulostaulun kynnysarvoja. Vientimarkkinaosuuksien viiden vuoden muutokset alittivat tulostaulun kynnysarvon Espanjassa, Italiassa ja Ranskassa vuonna 2021. Ranskassa lasku johtui pääasiassa tavaraviennin supistumisesta, Espanjassa ja Italiassa taas palvelujen vientiosuuden supistumisesta. Kaikissa kolmessa maassa edellä mainittu laskusuuntaus oli voimakkainta vuoden 2020 pandemian aikana. ·Kustannuspaineet ovat aiheuttaneet merkittävää huolta joissakin maissa useiden vuosien ajan, ja ne ovat lisääntymässä tai eivät vähene riittävästi, esimerkiksi Bulgariassa, Latviassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä, Unkarissa ja Virossa. Kustannuspaineet olivat tyypillisesti merkittäviä jo ennen covid-19-kriisiä ja jatkuivat useimmissa tapauksissa vuonna 2021 ja vuoden 2022 alkupuoliskolla suhteellisen tiukoilla työmarkkinoilla. Yksikkötyökustannusten kasvun ennustetaan pysyvän nopeana tai kiihtyvän jälleen voimakkaasti ensi vuonna useimmissa näistä maista. Monilla niistä on muitakin kilpailukykyyn liittyviä riskejä, jotka johtuvat inflaation kiihtymisestä, sillä inflaatio on näissä maissa paljon nopeampaa kuin muualla EU:ssa ja muissa euroalueen maissa. Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin ennustetaan heikkenevän vuonna 2023 useimmissa näistä maista, mutta Slovakiassa sen odotetaan vahvistuvan hieman. ·Maltassa ja Sloveniassa on ilmennyt samanlaisia vaikutuksia kuin edellä mainituissa maissa covid-19-pandemiaa edeltäneellä kaudella, mutta mahdolliset kilpailukyvyn heikkenemiseen liittyvät huolet olivat maltillisempia vuonna 2021 ja niiden odotetaan pysyvän vähäisinä myös tänä vuonna. Belgiassa ja Puolassa yksikkötyökustannusten ennustetaan kasvavan voimakkaasti tänä ja ensi vuonna. Italiassa sitä vastoin yksikkötyökustannusten kasvu on ollut ja sen myös ennustetaan jatkuvan vaimeampana, mikä viittaa siihen, että suhteellinen kilpailukyky on parantunut hieman. ·Kustannuskilpailukykyyn liittyvät huolet ovat vähentyneet joissakin suurissa nettoluotonottajamaissa, kuten Espanjassa, Kreikassa, Kyproksessa ja Portugalissa. Erityisesti yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet hieman vähemmän kuin kauppakumppanimaissa ja muualla euroalueella.

Laatikko 2.2.1: Inflaation ja kilpailukyvyn heikkenemisen mahdollinen vakiintuminen Korkea ja vaihteleva inflaatio, jota on havaittu eri puolilla EU:ta vuoden 2021 lopusta lähtien, voi etenkin jatkuessaan vaikuttaa kilpailukykyyn kielteisesti. Jos kokonaispalkkojen nousu kompensoi työntekijöiden ostovoiman heikkenemisen kokonaan tai osittain, palkkojen nousu näkyy korkeampina yksikkötyökustannuksina, ellei tuottavuuden kasvu kompensoi sitä. Tällainen yksikkötyökustannusten kasvu voi johtaa kerrannaisvaikutuksiin ja inflaation kiihtymisen riskiin tulevaisuudessa. () Euroalueen jäsenvaltioiden kilpailukyvyssä voi ilmetä eroja, jos inflaatiosokki on hyvin erilainen eri maissa tai jos sen seurauksena ilmenee hyvin erilaisia kerrannaisvaikutuksia. Jos palkankorotusvaatimuksissa kuitenkin otetaan huomioon, että inflaatio todennäköisesti hidastuu, palkka-hintakierteen riski on edelleen vähäinen. Euroaluetta koskevassa vuoden 2023 kertomuksessa komissio käsittelee inflaatio-odotusten merkitystä palkankorotusten kannalta. () Energian hintojen jyrkkä nousu selittää suuren osan hintatason noususta useimmissa jäsenvaltioissa. Jos inflaatio on kuitenkin levinnyt laajalti energia-alan ulkopuolelle muihin tavaroihin ja palveluihin, elintasoa ei voida säilyttää, ellei tulojen kasvu jatku, vaikka energian hinnat laskisivat. Yleisten hintaindeksien energia- ja elintarvikekomponentit voivat olla varsin vaihtelevia, eivätkä rahapoliittiset päätökset vaikuta niihin kovin paljon, sillä kansainväliset markkinat vaikuttavat niihin tyypillisesti voimakkaasti ainakin lyhyttä aikaväliä pidemmällä aikavälillä, eli ilman sääntely- tai finanssipoliittisia toimia. Tämän vuoksi keskuspankit käyttävät pohjainflaation mittareita voidakseen ottaa paremmin huomioon inflaation taustalla olevan kehityksen. () Yksikkötyökustannukset kasvoivat vuonna 2022 toiseen vuosineljännekseen saakka useissa EU-maissa, kuten Latviassa, Liettuassa, Luxemburgissa ja Virossa sekä kahdessa euroalueen ulkopuolisessa jäsenvaltiossa, Bulgariassa ja Puolassa (kuvio 2.2.2 a). Taustalla oli työntekijää kohden laskettujen työvoimakustannusten erittäin voimakas kasvu, joka ylitti 10 prosentin rajan tai oli hyvin lähellä sitä. Tästä huolimatta työntekijää kohden lasketut työvoimakustannukset kasvoivat hintoja enemmän vain neljässä jäsenvaltiossa, ja ero oli erityisen suuri Bulgariassa. Tuottavuuden muutokset eivät riittäneet hillitsemään yksikkötyökustannusten kasvua, ja joissakin tapauksissa ne vahvistivat sitä. Bulgariassa ja Luxemburgissa yksikkötyökustannukset kasvoivat hintoja enemmän, kun taas Latviassa, Liettuassa, Puolassa ja Virossa niiden kasvu ylitti pohjainflaation. Vaikka viimeksi mainittu pätee myös Belgiaan, Italiaan, Ranskaan ja Romaniaan, niiden yksikkötyökustannusten kasvu on ollut jonkin verran maltillisempaa. Tällainen yksikkötyökustannusten kasvu hintojen nousua nopeammin aiheuttaa riskin hintojen nousun jatkumisesta, jotta yritykset säilyttäisivät hinta-kustannusmarginaalinsa. Pohjainflaation ja yksikkötyökustannusten erilaisella kehityksellä voi olla huomattavia ja pysyvämpiä vaikutuksia joidenkin maiden kilpailukykyyn. Tämä koskee erityisesti euroalueen maita. Pohjainflaatioon perustuvan reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutos (kuvio 2.2.2 b) viittaa siihen, että Liettuan, Slovakian ja Viron kilpailukyky heikkenee huomattavasti, mikä johtuu muuta euroaluetta paljon nopeammasta pohjainflaatiosta. Liettuan ja Slovakian osalta tätä kompensoivat reaalisen efektiivisen valuuttakurssin muutokset suhteessa euroalueen ulkopuolisiin maihin. Sen sijaan Saksan ja vähäisemmässä määrin Italian, Ranskan ja Suomen kilpailukyky hyötyy muuta euroaluetta hitaammasta pohjainflaatiosta. Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin yleinen heikkeneminen suhteessa euroalueen ulkopuolisiin maihin edistää niin ikään näiden maiden kilpailukyvyn paranemista. Joissakin euroalueen ulkopuolisissa maissa nimellisten valuuttakurssien kehitys on vaikuttanut voimakkaasti reaaliseen efektiiviseen valuuttakurssiin. Erityisen huomiota herättävä on tilanne Unkarissa, jossa huomattava valuutan nimellisen arvon aleneminen johti kilpailukyvyn paranemiseen suhteellisen korkeasta pohjainflaatiosta huolimatta. Samantapaisia vaikutuksia on havaittavissa Puolassa ja Ruotsissa. Tšekissä sitä vastoin (efektiivinen) nimellinen valuuttakurssi vahvistui, mikä on suhteellisen nopean pohjainflaation myötä johtanut reaalisen valuuttakurssin voimakkaaseen vahvistumiseen. On huomattava, että vaikka valuutan devalvaatiot voivat lieventää kustannuspaineita, niihin voi liittyä muita riskejä, kuten ulkomaanvaluutan määräisen sekä kotimaisen että ulkoisen velan hoitokustannusten kasvu. Tämä voi rajoittaa nimellisten devalvaatioiden käyttöä välineenä, jolla lievennetään kasvaneiden kustannusten vaikutusta kilpailukykyyn. Kuvio 2.2.2: Yksikkötyökustannukset, (pohja)inflaatio ja kilpailukyky Lähde: Eurostat ja komission yksiköiden laskelmat. Kuvio 2.2.3: Kilpailukyky: valikoidut kuviot Lähde: Euroopan komission yksiköt. 2.3. Rahoitusalan ulkopuoliset yritykset Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen pysyi merkittävänä monissa maissa vuonna 2021, vaikka velkasuhteet supistuivat edelleen. Monissa jäsenvaltioissa on viime vuosikymmenen aikana purettu merkittävästi velkaantumista, minkä seurauksena rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen oli vuonna 2021 alle pandemiaa edeltäneen huipputason useimmissa EU-maissa. Vuonna 2021 velkasuhteet ylittivät kuitenkin sekä talouden perustekijöihin perustuvat vertailuarvot että varovaisuuskynnysarvot lähes puolessa EU-maista, ja monissa maissa ne ylittivät myös covid-19-pandemian puhkeamista edeltäneet vuoden 2019 tasot (kuviot 2.3.1 a ja b). () Vuonna 2021 yritysten velka suhteessa BKT:hen supistui useimmissa jäsenvaltioissa, mikä johtui suurelta osin BKT:n kasvun huomattavasta elpymisestä (kuvio 2.3.3 a). Rahoitusalan ulkopuolisille yrityksille myönnetyt nettoluotot olivat positiivisia kaikkialla EU:ssa, ja ne alkoivat investointien lisääntyessä kasvaa useimmissa EU-maissa vuonna 2021, usein myös tilanteissa, joissa finanssialan ulkopuolisten yritysten velka oli suuri (kuvio 2.3.3 c). Vuonna 2021 uudelleen käynnistetty velkaantumisen purkamisprosessi jatkui vuonna 2022, mutta sitä haittaa jatkossa todennäköisesti vaikea makrotalouden tilanne. Yritysten velka suhteessa BKT:hen supistui edelleen lähes kaikissa jäsenvaltioissa vuoden 2022 alkupuoliskolla huolimatta luotonannon kasvusta, joka saattaa heijastaa myös likviditeettitarpeiden lisääntymistä. Reaalisen BKT:n kasvu ja inflaation jyrkkä kiihtyminen enemmän kuin kumosivat uusien nettoluottojen vaikutuksen BKT:hen suhteutettuun yritysten velkaan (kuvio 2.3.3 b). Passiivisen velkaantumisen vähenemisen odotetaan yleisesti ottaen jatkuvan pikemminkin inflaation kiihtymisen kuin reaalisen BKT:n kasvun seurauksena, mutta on olemassa huomattava riski siitä, että velkasuhteiden supistuminen hidastuu tai suuntaus kääntyy päinvastaiseksi. Inflaation kiihtyminen voi supistaa voittomarginaaleja, jos kasvavia kustannuksia ei voida siirtää asiakkaille, ja vähentää yleisesti kysyntää. Yritysten voitto-osuuden kehitys muuttui maltillisemmaksi vuoden 2022 alkupuoliskolla, mutta osuus on edelleen suurempi kuin ennen covid-19-pandemiaa. Lähes kaikissa euroalueen maissa yrityksille myönnetyistä uusista lainoista suuri osuus on lyhyen maturiteetin lainoja. Tämä viittaa siihen, että lainaehtojen tiukentaminen ja korkojen nousu voivat vaikuttaa yrityksiin melko nopeasti. () Useissa euroalueen ulkopuolisissa jäsenvaltioissa yrityksille tarjotut antolainauskorot nousivat huomattavasti. Tämä yhdessä ulkomaan valuutan määräisten yrityslainojen suuren osuuden kanssa lisää haavoittuvuustekijöitä. Yritysten järjestämättömiin lainoihin ja konkursseihin liittyvä kasvava huoli lisää yritys- ja rahoitussektorin haavoittuvuustekijöitä covid-19-kriisin aiheuttamien häiriöiden jälkeen. Covid-19-kriisi on vaikuttanut voimakkaasti joihinkin toimialoihin, kuten majoituspalveluihin ja liikenteeseen. () Järjestämättömien lainojen osuudet ovat supistuneet ja yritysten konkurssit vähentyneet useimmissa jäsenvaltioissa vuodesta 2020 lähtien, myös sen jälkeen, kun velan takaisinmaksun lykkäykset on vähitellen lopetettu. Covid-19-pandemian jälkeen haavoittuvassa asemassa olevien yritysten osuus on kuitenkin erityisen suuri joissakin sellaisissa maissa, joissa järjestämättömien lainojen osuus on suuri (kuvio 2.3.3 f). Vaikka yritysten järjestämättömien lainojen osuus pieneni edelleen useimmissa jäsenvaltioissa vuoden 2022 alkupuoliskolla, joissakin jäsenvaltioissa se alkoi kasvaa (kuvio 2.3.3 e). Myös yritysten konkurssit alkoivat lisääntyä joissakin jäsenvaltioissa vuoden 2022 alkupuoliskolla. Lisäksi vaikka luottojen määrä kasvaa edelleen voimakkaasti, luotonantokriteerejä on tiukennettu huomattavasti ja ne ovat nyt tiukimmillaan sitten vuoden 2013 (kuviot 2.3.3 c ja d). Vaikka likviditeettipuskurit ja nettosäästöt ovat lisääntyneet viime vuosina, vaikea makrotalouden tilanne yhdistettynä rakenteellisiin muutoksiin ja toimitusketjun häiriöihin voi johtaa taseiden heikkenemiseen, supistaa voittomarginaaleja ja vaikuttaa velanhoitoon sekä yritysten säästöihin ja investointeihin (ks. laatikko 2.3.1). Energiakriisi vaikuttaa erityisen voimakkaasti joihinkin teollisuudenaloihin hintojen nousun ja toimitushäiriöiden vuoksi, ja sillä voi olla pysyviä vaikutuksia, jotka johtavat rakenteellisiin muutoksiin. Energiaintensiiviset teollisuudenalat ovat erityisen alttiita energiakriisin vaikutuksille, ja niiden taseisiin voi kohdistua paineita. Energiakriisi kiihdyttää rakenteellisia muutoksia. Vaikka energian hintojen ja toimitusten odotetaan normalisoituvan, seurauksena voi olla pysyvä rakennemuutos, jolla voi olla laaja-alaisia vaikutuksia tuotantokapasiteettiin ja potentiaaliseen kasvuun niissä maissa, joissa energiakriisin vaikutukset tuntuvat voimaakkaampina. Nämä vaikutukset riippuvat kyseisten maiden energiaintensiteetistä ja tuotannon erikoistumisesta. Energiakriisin akuutti vaihe voi johtaa yritysten toiminnan lopettamiseen ja/tai kysynnän siirtymään siten, että se kohdistuu tuotantoon muista paikoista, joissa kriisin vaikutukset tuntuvat vähäisempinä, mikä johtaa toimintojen pysyvään siirtämiseen muualle. Hinnat ja palkat voivat normalisoitua korkeammalle tasolle, mikä voi lisätä energiasiirtymään liittyviä kustannuksia ja kokonaistasolla johtaa kilpailukyvyn heikkenemiseen – erityisesti joillakin energiaintensiivisillä teollisuudenaloilla – siten, että vaikutukset vaihtelevat maittain. Kuvio 2.3.1: Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka Lähde: Eurostatin sektorikohtaiset tasetilit – lainat (F4) ja velkapaperit (F3), Ameco-tietokanta ja komission yksiköiden arviot. Politiikkatoimilla on tärkeä merkitys pyrittäessä suojaamaan kansantalouksia yrityksiin kohdistuvilta paineilta, mutta koordinoinnin puute voi aiheuttaa ongelmia euroalueen ja sisämarkkinoiden näkökulmasta. Kansallisilla politiikkatoimilla jaetaan energiakriisistä aiheutuva taakka oikeudenmukaisemmin yritys-, kotitalous- ja julkisen sektorin kesken. Nämä toimet ovat erityisen tärkeitä suojattaessa energiakriisin vaikutuksille alttiita teollisuudenaloja ja pyrittäessä välttämään toiminnan vähentämistä ja lopettamista, toimintojen siirtämistä muualle sekä lainojen maksulaiminlyöntejä. Ilman tällaisia toimenpiteitä yrityksiin kohdistuvat paineet voisivat levitä koko kansantalouteen. Rahoitusolot ja käytettävissä oleva julkisen talouden liikkumavara saattavat viime kädessä vaikuttaa kansallisten toimien mahdolliseen laajuuteen ja soveltamisalaan, ja maiden erilaiset lähestymistavat voivat kasvattaa eroja yritysten likviditeetti- tai vakavaraisuusriskeissä etenkin siinä tapauksessa, että kriisi syvenee tai pitkittyy, vaikka tällaisesta kehityksestä ei toistaiseksi ole näyttöä. Tämä puolestaan vaikuttaisi hintoihin, sillä erot yritysten investoinneissa ja hinnoittelukäytännöissä voivat johtaa eroihin kysynnän kasvussa ja rahapolitiikan välittymisessä, kun otetaan huomioon euroalueella vallitsevat ja syntymässä olevat erot inflaatiossa ja kilpailukyvyssä. Paremmalla yhdentämisellä voidaan auttaa ratkaisemaan näiden haasteiden yhdistelmä sekä vähentämään yritysten haavoittuvuustekijöitä ja eroja kasvussa ja tuottavuudessa. Kansallisista toimista asianmukaiset maksukyvyttömyysjärjestelmät ovat tärkeitä, jotta voidaan minimoida yritysten mahdollisten maksukyvyttömyystapausten pitkän aikavälin taloudelliset vaikutukset. Maakohtaista kehitystä tarkasteltaessa voidaan ottaa esiin seuraavat kehityssuuntaukset: ·Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka on erittäin suuri (yli 100 prosenttia suhteessa BKT:hen) ja ylittää perustekijöihin perustuvat ja varovaisuuskynnysarvot Ruotsissa ja Tanskassa, joissa on lisäksi muita merkkejä haavoittuvuustekijöistä. Ruotsissa yritysten velka suhteessa BKT:hen ylittää edelleen covid-19-kriisiä edeltäneen huipputason ja kasvaa edelleen. Tanskassa yritysten talletukset vähenivät jo entuudestaan alhaiselta tasolta.

·Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen on erittäin suuri myös Alankomaissa, Belgiassa, Irlannissa, Kyproksessa ja Luxemburgissa, joissa velkasuhteet ovat yli 100 prosenttia ja ylittävät perustekijöihin perustuvat ja varovaisuuskynnysarvot. Tämä johtuu kuitenkin myös ulkomaisten suorien investointilainojen merkittävästä osuudesta ja rajat ylittävästä yritysten sisäisestä lainanotosta, jotka voivat osittain rajoittaa haavoittuvuustekijöitä. ·Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten suuret, perustekijöihin perustuvat ja varovaisuuskynnysarvot ylittävät velkasuhteet Kreikassa, Maltassa, Portugalissa ja Ranskassa ovat supistumassa. Maltassa ja Ranskassa korkeaa velkatasoa lieventävät osittain suuret likviditeettipuskurit. Itävallassa yritysten velka suhteessa BKT:hen ylittää varovaisuuskynnysarvon, ja luotonannon kasvu on ollut vahvaa. Covid-19-kriisillä oli suhteettoman suuri vaikutus tiettyihin toimialoihin, minkä vuoksi monet yrityssektorit olivat kriisin jälkeen haavoittuvassa asemassa esimerkiksi Kreikassa ja Italiassa. ·Yritysten velka suhteessa BKT:hen ylittää Espanjassa perustekijöihin perustuvat ja varovaisuuskynnysarvot. Bulgariassa yritysten velka suhteessa BKT:hen on maltillisella tasolla, joskin se ylittää perustekijöihin perustuvan kynnysarvon ja on suurempi kuin alueen muissa vastaavissa maissa.



Laatikko 2.3.1: Yritysten säästöjen ja investointien kehitys Yritysten säästöjen ja investointien kehitys voi antaa hyödyllistä tietoa yritysten vakaudesta ja yritysvelkakantoihin liittyvistä haavoittuvuustekijöistä. Investointien rahoittamiseen tarkoitetun yritysvelan kasvu on taloudelliselta kannalta erilaista kuin odottamattomien kustannusten kattamiseen tarkoitetun yritysvelan kasvu, sillä lisälainanotto investointien rahoittamiseksi yleensä lisää tuottavuutta ja tuotantokapasiteettia ja sitä kautta myös yritysten vakautta. Suureen velkaan liittyviä yritysten haavoittuvuustekijöitä voidaan myös osittain lieventää kasvattamalla säästöjä tai talletuksia. Tässä laatikossa tarkastellaan tarkemmin sitä, mikä merkitys yritysten säästöjen ja investointien kehityksellä on yritysten haavoittuvuustekijöiden lieventämisessä covid-19-pandemiasta elpymisen ja viimeaikaisen talouskasvun hidastumisen yhteydessä. Yritysten säästöt ovat lisääntyneet monissa jäsenvaltioissa covid-19-pandemian puhkeamisen jälkeen (kuvio 2.3.2 a). Monet yritykset keräsivät covid-19-pandemian puhjettua varovaisuussäästöjä parantaakseen likviditeettiasemaansa, osittain tukitoimenpiteiden avulla. Yritysten bruttosäästöt alkoivat supistua vuoden 2021 viimeisellä neljänneksellä, ja ne supistuivat edelleen jyrkästi vuoden 2022 alkupuoliskolla edellisvuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna. Tästä huolimatta ne ovat useimmissa maissa edelleen covid-19-pandemiaa edeltäneen tason yläpuolella. BKT:hen suhteutettuna yritysten säästöjen ennustetaan kuitenkin kasvavan useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2022 (kuvio 2.3.2 a). Talletukset alkoivat vähentyä vuoden 2022 alkupuoliskolla useimmissa jäsenvaltioissa, sillä monet yritykset tarvitsevat huomattavan paljon likviditeettiä vastatakseen tuotantopanoskustannusten jyrkkään nousuun. Talletusten määrä pysyi kuitenkin vuoden 2019 tason yläpuolella. Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten voitto-osuuden kehitys EU:ssa muuttui maltillisemmaksi vuoden 2022 alkupuoliskolla, mutta osuus on edelleen suurempi kuin ennen covid-19-pandemiaa. Yritysten investoinnit vähenivät jyrkästi covid-19-kriisin myötä, mutta elpyivät useimmissa maissa vuonna 2021. Elpyminen oli vahvaa, ja yritysten pääoman bruttomuodostus suhteessa BKT:hen ylitti vuonna 2021 vuoden 2019 tason 16:ssa niistä 24 jäsenvaltiosta, joista tietoja on saatavilla. Vuoden 2019 taso ei ylittynyt Alankomaissa, Espanjassa, Irlannissa, Itävallassa, Kyproksessa, Luxemburgissa, Saksassa eikä Slovakiassa. Prosentteina suhteessa BKT:hen mitatut investoinnit ja nettoluottovirrat kasvoivat vuonna 2021 monissa jäsenvaltioissa (kuvio 2.3.2 b). Tämä viittaa siihen, että joissakin maissa investointeja rahoitettiin lisälainanotolla. EKP:n pankkien luotonantokyselyn mukaan kiinteiden investointien rahoitustarpeesta on tullut huomattavasti vähemmän tärkeä tekijä lainojen kysynnässä vuoden 2022 aikana. Reaalisesti tarkasteltuna investoinnit koko EU:n tasolla kasvoivat edelleen hieman vuoden 2022 alkupuoliskolla, mutta huomattavasti hitaammin kuin aiemmin, eivätkä ne palanneet vielä vuoden 2019 tasolle. Kuvio 2.3.2: Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten investoinnit, luotot ja säästöt Lähde: Eurostat ja Ameco Kuvio 2. 3.3: Rahoitusalan ulkopuoliset yritykset: valikoidut kuviot Lähde: AMECO, Eurostat, EKP. 2.4. Asuntomarkkinat ja kotitalouksien velka Asuntojen hintojen nousu kiihtyi edelleen vuonna 2021, ja niiden yliarvostuksen arvioidaan olevan yli 10 prosenttia puolessa EU-maista. Asuntojen hintojen nousu kiihtyi covid-19-pandemian puhjettua, ja hintojen yliarvostuksen arvioitiin olevan useissa jäsenvaltioissa yli 10 prosenttia ja monissa yli 20 prosenttia vuoden 2021 lopussa (kuvio 2.4.1 a). () Asuntojen hintojen nousun kiihtyminen näkyy selkeämmin, kun sitä tarkastellaan nimellisesti, mutta jopa deflatoitujen hintojen nousu kiihtyi useimmissa maissa inflaation ollessa korkealla. Asuntomarkkinoilla on edelleen tarjontapuolen rajoitteita, jotka yhdessä korkeiden rakennuskustannusten kanssa nostavat osaltaan asuntojen hintoja kysynnän ollessa vahvaa. Vuoden 2022 alkupuoliskolla asuntojen hinnat nousivat ennätysmäistä vauhtia. Sen sijaan lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä hintojen nousun odotetaan maltillistuvan. Asuntolainojen alhaisten korkojen ja tulojen kasvun on katsottu selittäneen sekä luottojen kasvua että asuntojen hintojen nousua viime vuosikymmenen aikana, mutta pandemian puhkeamisen jälkeen kasvu on ollut niin voimakasta, ettei sitä voida enää selittää näillä tekijöillä. Korkojen nousun odotetaan hillitsevän asuntojen hintoja jonkin verran, ja viimeaikaiset vuodelta 2022 saadut tiedot osoittavat, että tämä kehitys on käynnissä monissa EU-maissa, mutta ei kaikissa. Asuntolainojen korot ovat edelleen huomattavasti inflaatiota alhaisemmat, mikä johtaa ennätyksellisen negatiivisiin reaalikorkoihin ja kannustaa kiinteistöhankintoihin, mutta uusien asuntolainojen kustannusten odotettu nousu hillitsee todennäköisesti asuntojen kysyntää ja asuntojen hintoja jatkossa. Myös korkeamman inflaation aiheuttama ostovoiman heikkeneminen sekä talouden vahvuuteen ja kotitalouksien tuloihin liittyvä epävarmuus todennäköisesti hillitsevät asuntojen kysyntää ja sitä kautta myös asuntojen hintojen nousua. Joissakin maissa asuntolainojen korot ovat jo nousseet merkittävästi, kun taas reaalitulot ovat laskussa tai ennallaan useimmissa EU-maissa (kuvio 2.4.1 b). Kuvio 2.4.1: Asuntojen hintojen kehitys ja perustekijät Lähde: Eurostat, Ameco, EKP, Euroopan komission syksyn 2022 talousennuste ja komission yksiköiden arviot arvioiduista asuntojen hintojen arvostuseroista vuonna 2021. Vuonna 2020 tapahtuneen kasvun jälkeen kotitalouksien velka suhteessa BKT:hen supistui vuonna 2021 useimmissa EU-maissa, vaikka nettoluottovirrat kasvoivat. Vuonna 2021 kotitalouksien velka suhteessa BKT:hen väheni vuoteen 2020 verrattuna BKT:n kasvun seurauksena mutta pysyi useissa maissa vuoden 2019 tason yläpuolella, eikä tilanteen odoteta muuttuvan olennaisesti vuonna 2022 (kuviot 2.4.3 a ja b). Kotitalouksien nettoluottovirrat olivat kuitenkin positiivisia lähes kaikissa EU-maissa, ja ne ovat kasvussa myös maissa, joissa kotitalouksien velka on jo suuri. Lähes puolessa EU-maista kotitalouksien velka näyttää olevan suuri verrattuna maakohtaisiin talouden perustekijöihin perustuviin vertailuarvoihin ja varovaisuusnäkökohtiin perustuviin kynnysarvoihin. () Pankkien luotonannon kehitys on vuonna 2022 ollut epätasaista eri puolilla EU:ta, ja luotonannon kasvu on hidastunut erityisesti euroalueen ulkopuolella. Euroalueen ulkopuolella asuntolainojen korot nousivat merkittävästi yhdessä rahamarkkinakorkojen kanssa. Tämä koskee erityisesti maita, joiden nimellinen valuuttakurssi on heikentynyt. Euroalueella kehitys on epätasaisempaa, mutta luottojen kustannukset ovat viime aikoina nousseet (kuvio 2.4.1 b). Pankkien nettoluottovirrat hidastuivat vain hyvin harvoissa euroalueen maissa, kun taas euroalueen ulkopuolisissa maissa hidastuminen on näkyvämpää (kuvio 2.4.2 b). Jatkossa on olemassa riskejä, jotka liittyvät kotitalouksien kykyyn lyhentää asuntolainojaan. Useimmissa jäsenvaltioissa sellaisten lainojen osuus, joissa kiinteä korkojakso on enintään viisi vuotta, on suuri. Tämä osuus on yli 80 prosenttia kahdeksassa EU-maassa ja 40–80 prosenttia yhdeksässä muussa EU-maassa, mikä tekee näiden maiden kotitalouksista alttiimpia korkojen nousulle. Kotitalouksien tuloihin kohdistuu paineita, sillä kasvavat energialaskut vähentävät muihin menoihin käytettävissä olevia tuloja. Nämä kaksi tekijää aiheuttavat riskin pankkien taseisiin kohdistuvasta paineesta huolimatta erittäin alhaisista ja jopa negatiivisista reaalikoroista. Syvempi tai pidempi talouden laskusuhdanne, jolla on kielteinen vaikutus työllisyyteen, voi lisätä lainojen takaisinmaksuvaikeuksia ja lainanhoitojoustoja. Asuntojen hintojen huomattavasta laskusta taloudelle aiheutuvia riskejä lieventävät jonkin verran sektorin painoarvon pieneneminen taloudessa ja makrovakaustoimenpiteet, mutta kyseisiä riskejä ei voida sulkea pois. Vuonna 2021 rakennustoimintaa oli suhteessa enemmän maissa, joissa asuntojen hintojen yliarvostus on suurinta mutta edelleen alle huipputasojen. Tämä saattaa vähentää hintojen mahdollisen laskun vaikutusta, koska vaikutus lisäarvoon ja työllisyyteen olisi vähäisempi kuin ennen maailmanlaajuista finanssikriisiä, joskin varallisuusvaikutukset voivat vähentää kotitalouksien kulutuksen kasvua. Asuntojen hintojen lasku on myös todennäköisesti vaimeampaa, koska asuntotarjontaa rajoittaneet rakenteelliset tekijät säilyvät ennallaan. Lisäksi käyttöön otetut makrovakaustoimenpiteet ovat vähentäneet yleiseen rahoitusvakauteen kohdistuvia asuntomarkkinoihin liittyviä riskejä (ks. laatikko 2.4.1). Näistä lieventävistä tekijöistä huolimatta jäljelle jää riskejä, jotka voivat heijastua muille sektoreille ja luoda negatiivisia kierteitä paljastaen systeemisiä heikkouksia.

Asuntomarkkinoiden erilainen kehitys eri maissa yhdessä yhteisen rahapolitiikan kanssa voisi johtaa erilaisiin kehityssuuntauksiin euroalueella. Vaikka asuntojen hintojen suurten korjausliikkeiden riski näyttää olevan vähäinen, suureen asuntovelkaantumiseen liittyy haasteita erityisesti silloin, kun korkojen tarkistusjaksot ovat lyhyitä ja asuntolainojen maturiteetit pitkiä ja asuntojen arvostus on perustekijöiden mukaisen tason yläpuolella. Tilanne vaihtelee suuresti euroalueen jäsenvaltioiden välillä, mikä saattaa aiheuttaa haasteita yhteisen rahapolitiikan näkökulmasta. Rahatalouden ja rahoitusolojen tämänhetkinen kiristyminen euroalueella ei ehkä riitä hillitsemään asuntojen hintoja maissa, joissa asuntojen tarjonta on hyvin rajallista. Sen sijaan maissa, joissa tarjonta on joustavampaa, rahoitusolojen kiristyminen voi alentaa asuntojen hintoja, mikä vaikuttaa kielteisesti rakennusalaan. Tämä voi lisätä riskiä maakohtaisista politiikkatoimista, erityisesti sellaisista, jotka koskevat asuntoverotusta, kotitalouksien velkaa ja velan takaisinmaksua, sekä makrovakaustoimenpiteistä ja tarjontapuolen toimenpiteistä. Kuvio 2.4.2: Kotitalouksien velka ja pankkilainat kotitalouksille Lähde: Eurostat, Ameco, EKP, Euroopan komission syksyn 2022 talousennuste ja komission yksiköiden arviot Maakohtaista kehitystä tarkasteltaessa voidaan ottaa esiin seuraavat asuntomarkkinoiden ja kotitalouksien velan kehityssuuntaukset: ·Deflatoitu asuntojen hintojen nousu ylitti vuonna 2021 tulostaulun 6 prosentin kynnysarvon seuraavissa 14 jäsenvaltiossa: Alankomaat, Itävalta, Kreikka, Latvia, Liettua, Luxemburg, Portugali, Ruotsi, Saksa, Slovenia, Tanska, Tšekki, Unkari ja Viro. Asuntojen hinnat nousivat edelleen vuoden 2022 toisella neljänneksellä. Ne kasvoivat nimellisesti tarkasteluna yli 20 prosenttia edellisvuodesta Tšekissä, Virossa, Liettuassa ja Unkarissa, ja seuraavissa 12 jäsenvaltiossa nousu oli 10–20 prosenttia: Alankomaat, Bulgaria, Irlanti, Itävalta, Kroatia, Latvia, Luxemburg, Portugali, Puola, Saksa, Slovakia ja Slovenia. ·Jäsenvaltiot, joissa asuntojen hintojen yliarvostuksen arvioidaan olevan yli 20 prosenttia, ovat Alankomaat, Belgia, Itävalta, Luxemburg, Portugali, Ruotsi, Saksa, Tanska ja Tšekki. Ranskassa ja Ruotsissa kotitalouksien velka ylittää varovaisuuskynnysarvon, kotitalouksille myönnettyjen luottojen määrä on suuri ja kotitalouksien velan arvioidaan olevan vuoden 2022 lopussa suurempi kuin vuonna 2019. Ranskassa suurin osa asuntolainoista on kiinteäkorkoisia, mutta Ruotsissa yli kahdessa kolmasosassa asuntolainoista on vaihtuva korko, jonka tarkistusjakso on enintään vuoden pituinen, minkä vuoksi kotitalouksiin kohdistuu suurempi riski siitä, että asuntolainojen lyhennykset kasvavat korkeampien korkojen vuoksi EU-maista asuntojen hintojen yliarvostus on suurinta Luxemburgissa, jossa kotitalouksien velka on erittäin suuri suhteessa kotitalouksien tuloihin ja luottojen määrä kasvaa nopeasti. Itävallassa, Saksassa ja Tšekissä kotitalouksien velka on alle varovaisuuskynnysarvon tai vastaa sitä, mutta luottovirrat kotitalouksille ovat suuria. Itävalta ja Saksa ovat äskettäin saaneet EJRK:lta suosituksia asuinkiinteistömarkkinoistaan. Belgiassa kotitalouksien velka ylittää varovaisuuskynnysarvon, ja Portugalissa se ylittää sekä varovaisuuskynnysarvon että perustekijöihin perustuvan kynnysarvon. Lisäksi Portugalissa kahdessa kolmasosassa asuntolainoista kiinteän korkojakson pituus on enintään yksi vuotta, ja lopuissa asuntolainoista kiinteät korkojaksot ovat enimmäkseen yhdestä viiteen vuotta. ·Myös Espanjassa, Kreikassa, Latviassa, Maltassa, Ranskassa, Slovakiassa, Unkarissa ja Virossa asuntojen hinnat olivat yliarvostettuja vuonna 2021, ja hinnat nousivat nopeasti vuoden 2022 alkupuoliskolla. Latviaa ja Viroa lukuun ottamatta myös kotitalouksien velka ylittää näissä maissa varovaisuuskynnysarvon tai kasvaa lähestyen kynnysarvoja. Slovakiassa kotitalouksien velka on kasvanut ajan mittaan. Se ylittää perustekijöihin perustuvan kynnysarvon, ja sen ennustetaan ylittävän tänä vuonna varovaisuuskynnysarvon. ·Bulgariassa, Irlannissa, Kroatiassa, Liettuassa, Puolassa ja Sloveniassa myös asuntojen nimelliset hinnat nousevat nopeasti, ja kasvu on vuoden 2022 alkupuoliskolla ollut yli 10 prosenttia edellisvuoteen verrattuna. ·Kyproksessa ja Suomessa asuntojen hinnat eivät näytä olevan yliarvostettuja, mutta kotitalouksien velkaan liittyy ongelmia. Kyproksessa kotitalouksien velka on vähenemässä. Se alittaa perustekijöihin perustuvan kynnysarvon, mutta sen arvioidaan olevan huomattavasti varovaisuuskynnysarvon yläpuolella. Suomessa kotitalouksien velka ylittää perustekijöihin perustuvan kynnysarvon ja varovaisuuskynnysarvon. Molemmissa maissa yli 90 prosenttia asuntolainoista on vaihtuvakorkoisia tai kiinteä korkojakso on enintään yksi vuotta.



Laatikko 2.4.1: EJRK:n arvio asuinkiinteistöihin liittyvistä haavoittuvuustekijöistä Euroopan järjestelmäriskikomitea (EJRK) on järjestelmällisesti arvioinut asuinkiinteistöihin liittyviä keskipitkän aikavälin haavoittuvuustekijöitä Euroopan talousalueen (ETA) maissa vuodesta 2016 lähtien (). EJRK on aktiivisesti arvioinut asuinkiinteistöihin liittyviä haavoittuvuustekijöitä kaikkialla ETA-alueella. Se antoi ensimmäiset varoituksensa vuonna 2016, minkä jälkeen se antoi maakohtaisia suosituksia vuonna 2019 sekä lisävaroituksia asuinkiinteistösektorin keskipitkän aikavälin haavoittuvuustekijöistä. EJRK voi antaa varoituksia, jos se pitää tarpeellisena sellaisten haavoittuvuustekijöiden ja suuntausten esiin nostamista, jotka voivat häiritä rahoitusvakautta. Suosituksissaan se sekä nostaa esiin rahoitusvakauteen liittyviä riskejä että esittää tarvittavia korjaavia toimia. Viimeisin arviointi julkaistiin helmikuussa 2022. EJRK:n helmikuussa 2022 tekemässä arvioinnissa todetaan, että asuntojen hintojen nopeasta noususta ja kotitalouksien kasvavasta velkaantuneisuudesta johtuvat asuinkiinteistöihin liittyvät riskit ovat edelleen kasvaneet useissa maissa. EJRK:n arvioinnissaan esiin tuomat keskeiset haavoittuvuustekijät ovat luonteeltaan keskipitkän aikavälin tekijöitä, ja ne liittyvät maasta riippuen asuntojen hintojen nopeaan nousuun ja asuinkiinteistöjen mahdolliseen yliarvostukseen (koska asuntojen hintojen nousun ja kotitalouksien käytettävissä olevien tulojen välinen ero kasvaa), kotitalouksien velkaantuneisuuden tasoon ja kehitykseen, asuntoluottojen kasvuun ja merkkeihin luotonantokriteerien löyhentämisestä. Haavoittuvuustekijät vaihtelevat maittain, ja tarkempia tietoja ongelmallisemmista tapauksista löytyy yksittäisistä varoituksista ja suosituksista. Makrovakauspolitiikkaan liittyvien toimien ohella joitakin taustalla olevia haavoittuvuustekijöitä voitaisiin joissakin maissa lieventää tehokkaammin asunto- ja veropolitiikan uudistusten avulla. Taulukko 2.4.1: Lähde: EJRK Arviointinsa jälkeen EJRK antoi EU-maille neljä maakohtaista varoitusta ja kaksi suositusta, jotka koskivat asuinkiinteistöihin liittyviä keskipitkän aikavälin haavoittuvuustekijöitä. Varoitukset annettiin seuraaville neljälle EU-maalle, joissa on havaittu uusia haavoittuvuustekijöitä: Bulgaria, Kroatia, Slovakia ja Unkari. Suosituksia annettiin Itävallalle ja Saksalle, jotka olivat saaneet EJRK:lta varoitukset jo vuosina 2016 ja 2019 ja jotka eivät olleet puuttuneet haavoittuvuustekijöihin riittävällä tavalla. Asuinkiinteistöihin liittyvät haavoittuvuustekijät ovat edelleen huomattavia maissa, joille EJRK antoi suosituksia vuonna 2019. Alankomaissa, Luxemburgissa, Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa on edelleen haavoittuvuustekijöitä huolimatta viimeaikaisista toimenpiteistä niiden korjaamiseksi. Useimmissa tapauksissa asuntojen hinnat ovat nousseet edelleen tai jopa aiempaa nopeammin, mikä on johtanut siihen, että asuntojen hintojen yliarvostus on säilynyt ennallaan tai kasvanut. Myös kotitalouksien velkaantuneisuuteen liittyvät riskit ovat säilyneet ennallaan tai kasvaneet useissa maissa. Muiden kuin edellä mainittujen ETA-maiden osalta EJRK ei ole havainnut asuinkiinteistösektorilla olennaisia haavoittuvuustekijöitä tai tällaisia tekijöitä on havaittu, mutta nykyisen politiikan virityksen on arvioitu olevan riittävä niiden korjaamiseksi. Kuvio 2.4.3: Kotitalouksien velka ja asuntojen hinnat: valikoidut kuviot Lähde: Ameco, Eurostat, EKP, komission yksiköt 2.5. Julkinen sektori Julkisen sektorin velkasuhteet supistuivat useimmissa jäsenvaltioissa vuonna 2021, mutta ne ovat edelleen selvästi suurempia kuin ennen pandemiaa. Vuonna 2021 julkinen velka suhteessa BKT:hen supistui lähes kaikissa EU-maissa, ja EU:n tasolla tarkasteltuna julkinen velka väheni noin kaksi prosenttiyksikköä. Velan supistuminen johtuu nimellisen BKT:n elpymisestä vuoden 2020 jälkeen suotuisten rahoitusolojen jatkuessa. Sitä vastoin julkisen talouden alijäämät, jotka olivat pienempiä kuin vuonna 2020, olivat silti edelleen suuria – keskimäärin 5,1 prosenttia suhteessa BKT:hen euroalueella ja 4,6 prosenttia suhteessa BKT:hen EU:ssa – sillä finanssipolitiikka pysyi elvyttävänä. Erityisesti julkisen talouden alijäämissä näkyi edelleen covid-19-pandemiasta kärsineiden kotitalouksien ja yritysten tukemiseksi toteutettujen mittavien väliaikaisten covid-19-hätätoimenpiteiden vaikutus, joka oli noin 3¼ prosenttia suhteessa BKT:hen koko EU:n tasolla. Julkisen velan suhteessa BKT:hen odotetaan supistuvan edelleen useimmissa EU-maissa vuonna 2022. Julkisen velan ennustetaan useimpien jäsenvaltioiden osalta supistuvan vuonna 2022 kokonaistasolla 3½ prosenttiyksikköä mutta säilyvän edelleen vuoden 2019 tason yläpuolella ja joissakin tapauksissa ylittävän kyseisen tason lähes 15 prosenttiyksiköllä. Tilanteen paraneminen johtuu jatkuvasta nimellisestä talouskasvusta, joka ylittää velan implisiittiset kustannukset, sekä siitä, että alijäämät ovat edelleen supistuneet huolimatta covid-19-pandemian yhteydessä kahden vuoden aikana annettua merkittävää finanssipoliittista tukea seuranneista, energian korkeisiin hintoihin liittyvistä huomattavista tukipaketeista kotitalouksille ja yrityksille. Velkasuhde on supistunut enemmän velkaantuneimmissa maissa, sillä talouskasvulla on voimakkaampi vaikutus velkaantumisen purkamiseen silloin, kun velka suhteessa BKT:hen on suurempi. Joissakin maissa, joissa julkisen talouden velkasuhde on alhainen tai maltillinen, sen odotetaan kasvavan edelleen.

Vuoden 2023 näkymät viittaavat siihen, että julkisen talouden velkasuhteet supistuvat vähemmän tai vakautuvat useimmissa EU-maissa. Talouden toimeliaisuuden vähenemisen ennustetaan aiheuttavan vuonna 2023 sen, että velkasuhde supistuu vähemmän, ja julkisen talouden alijäämien odotetaan kokonaisuutena tarkasteltuna kasvavan, joskin maiden välillä on jonkin verran eroja. Julkisen talouden velkasuhteiden ennustetaan saavuttavan covid-19-pandemiaa edeltäneet tasot vuoteen 202