EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO
Bryssel, 17.07.2002
KOM(2002) 407 lopullinen
KOMISSION KERTOMUS
vesien suojelemisesta maat aloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta
pilaantumiselta annetun neuvoston direktiivin 91/ 676/ETY täytäntöönpanosta
Yhteenveto vuotta 2000 koskevista  jäsenvaltioiden kertomuksista
2KOMISSION KERTOMUS
vesien suojelemisesta maat aloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttamalta
pilaantumiselta annetun neuvoston direktiivin 91/ 676/ETY täytäntöönpanosta
Yhteenveto vuotta 2000 koskevist a jäsenvaltioiden kertomuksista
Tämän raportin sisältämät tiedot eivät vaikuta muihin arvioihin, joita komissio
mahdollisesti tekee jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönnistä johtuvien menettelyjen
yhteydessä
JOHDANTO
A. YLEINEN TILANNE .................................................................................................. 3B. DIREKTIIVIN TÄYT ÄNTÖÖNPANON TILANNE ................................................. 7
B.1. Katsaus kertomusten kattavuuteen............................................................................... 9B.2. Vedenlaatu................................................................................................................. .1 1
B.2.1 Vedenlaadun se urantaverkot ...................................................................................... 11
B.2.2 Tulokset veden laadun kartoituksesta ........................................................................ 12B.2.3 Ennuste vedenlaa dun kehitykselle: ............................................................................ 15
B.3 Pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeiden  nimeäminen ja tarkistaminen ...................... 15
B.4 Toimintaohjelmien Arviointi ..................................................................................... 18B.5. Alustava arvio toimintaohjelmie n taloudellisista tuloksista ...................................... 25
C. EUROOPAN KOMISSION TOIMET....................................................................... 32D. PÄÄTELMÄT............................................................................................................ 36
3JOHDANTO
Neuvoston direktiivi 91/676/ETY vesien suojel emisesta maataloudest a peräisin olevien
nitraattien aiheuttamalta pilaantumiselta (jäljempänä 'nitraattidirektiivi') annettiin 12.joulukuuta 1991. Sen sisardirektiivi, dire ktiivi 91/271/ETY (yhdyskuntajätevesien
käsittelystä) annettiin 21. toukokuuta 1991.
Nitraattidirektiivin 10 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle
kertomus joka neljäs vuosi se n jälkeen, kun direktiivi on anne ttu tiedoksi. Kertomuksessa on
oltava tietoja hyvän maatalous käytännön ohjeista, nitraattien aiheuttamalle pilaantumiselle
alttiiden vyöhykkeiden nimeämis estä ja vedenlaadun seurannan tuloksis ta sekä tiivistelmä
pilaantumiselle alttiita  alueita koskevien toimintaohje lmien merkityksellisistä näkökohdista.
Tämä komission kertomus, josta säädetään direktiivin 11 artiklassa, on yhteenveto niistä
tiedoista, joita jäse nvaltiot ovat toimittaneet vuosina 2000–2001 (toisella kertomuskaudella).
Kertomusta täydentävät yhteenvetokartat ja analyysit EU:n kartoissa olevistamaatalouslähteistä pe räisin olevasta typpikuormitukses ta ja nitraattie n aiheuttamalle
pilaantumiselle alttiista alueista sekä ensimmäis ten toimintaohjelmien (1996–1999)
pääsisältöä ja puutteita kos keva verta ileva taulukko.
Kertomuksen tarkoituksena on tehdä yhteenve to direktiivin täytäntöönpanon nykytilanteesta
sekä hahmotella tu levaisuuden toimia. Kert omuksessa havainnollis tetaan muutamien
tapaustutkimusten avu lla tiettyjen maatalouskäytäntöjen myönteisiä vaikutuksia vedenlaatuun.
Mainittakoon kuitenkin, että maatilojen ja maaperän tasolla toteutetuista parannuksista kuluu
runsaasti aikaa ennen kuin vesistöjen  laadussa havaitaan muutoksia.
A. YLEINEN TILANNE
Yleisö on yhä suuremmassa määrin huolestunut  juomavesivarantojen tasaisesti kasvavista
nitraattipitoisuuksista; tämä syy sekä rehevöitymisen aiheuttama vesi ekosysteemien
järkkyminen
1, josta tunnetuimpia esime rkkejä ovat Pohjanmeren kaakkoisosa, Bretagnen
Abers'in alue tai Adrianmeri ja Venetsian laguun it, joilla leväkukinnot ovat yleistyneet yhä
enemmän 1970-luvu lta lähtien , ovat käynnistäneet toimia  vedenlaadun parantamiseksi.
KARTTA I Satelliittikuva EU:n merten klorofylli a -pitoisuuksista. Kesän 2000 keskiarvo.
Punaisilla ja keltaisilla alue illa on kehittynyt voimakkaasti ka sviplanktonia, joka on yksi
rehevöitymisen näkyvimmistä oireista ja jolla voi olla haitallisia vaikutuksia (myrkylliset
dinoflagellaatit, happikato, muutoksia merenpohj an kasvistossa ja eläimistössä jne.).
Huom.: Kosteiden aineiden ja suspendoituneiden kiintoaineiden vuorovaikutukset jokien suistoalueiden lähistöllä
on otettava huomioon.
Maanviljelyssä suuntaus on ollut kohti tehov iljelyä ja suurempaa tuottavuutta noin
viidenkymmenen vuoden aja n, ja samalla lannoitte iden ja erityisesti epäorgaanisen typen
käyttö on lisääntynyt merkittäväs ti, kuten kuvassa 1 osoitetaan .
                                                
1Liiallinen levien ja muiden kasvien kasvu, jolla saattaa olla kielteisiä vaikutuksia vesiympäristön
biologiseen monimuotoisuuteen tai ihmisten vedenkäyttötapoihin. Direktiivissä (2 artiklan i kohta)annettu tarkka määritelmä: "veden rikastumista typpiyhdisteillä, mikä aiheuttaa levien ja korkeampienkasvilajien kiihtynyttä kasvua, jonka tuloksena on ei-toivottuja veden eliötasapainon ja kyseisen vedenlaadun häiriöitä".
4024681012
1930 1935 1940 1945 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995N:n kulutus (Mt/vuosi)
KUVA 1 Mineraalityppilannoitteiden käyttö EU :n 15 jäsenvaltiossa vuosina 1930-1999.
Lähde: EFMA (miljoonaa tonnia typpeä vuotta kohti).
Epäorgaanisen typen käyttö saavu tti huipun, 11 miljoonaa tonnia vuodessa, 1980-luvun
puolessa välissä. Se n jälkeen käyttö on laskenut noin 9–10 miljoonaan tonniin.
Tuotantoeläinten määrä kasvoi lähes koko tämän ka uden aikana, mikä lisäsi
typpikuormituksen kokonaismäärää lannan kautta . Viljantuotanto on myös lisääntynyt.
Maatalouspolitiikan muutokset, jonka seurauks ena vahvistettiin maitotuotantokiintiöt vuonna
1984 ja emolehmä- ja uuhipalkkiokiintiöt vuonna  1992, ovat sittemmin vaikuttaneet nautojen
ja lampaiden määrien pysymiseen ennallaan tai niiden vähenemiseen. Se n sijaan sekä sika-
että siipikarjasektori ovat edelleen kasvaneet. Lisäksi eläinten määrät yksittäisillä tiloillakasvavat. Yli 40 % EU:n maitokarjasta kasvatet aan yli 50 lehmän tiloilla, kun taas suurin osa
jalostusemakoista kasvatet aan yli 100 eläimen tiloilla.
Karjanhoidon (lähinnä lehmien, sikojen, siipikarjan ja lamp aiden hoidon) typpikuormitus on 8
miljoonaa tonnia viljelysmaille lev itetyn lannan m uodossa (kartta III), joten maatal ouden
kokonaistyppikuormitus yltää lähes 18 miljoonaan t onniin EU:n maaperällä (kartta IV).
Samana 50 vuoden ajanjaksona  pysyvän laidunmaan ja "suojakaistojen" (ojien ja
pensasaitojen, kosteikkojen) vä heneminen edisti eroosiota se kä ravinteiden valumista ja
nopeampaa kulkeutumista vesiekosysteemiin ja pohjavesiin. Tämäkin on osa maanviljelyn
muuttuvaa kuvaa.
Esimerkiksi Ranskassa on kuluneen vuosisadan  aikana kadonnut 67 % kosteikoista. Sama
ilmiö on kohdannut 1950-luvulta lähtien 84 prosenttia Yhdistyneen kuningaskunnan
turvemaasta sekä 57 prosenttia Saksan ja 60 prosenttia Espa njan kosteikoista maatalouden
salaojituksen, puiden istutuksen  tai kaupunkisuunnittelun tarpeide n takia. Kosteikot pystyvät
luonnollisen denitrifikaation ja kasvien yhteyttämisen  kautta poistamaan vedestä jopa kaksi
kiloa typpeä hehtaaria kohti päivässä (läh es 0,8 tonnia typpeä hehtaaria kohti vuodessa)
(Fleischer et al, 1997, Hoffmann, 1998). Niiden hä viäminen on siis haita llista veden laadulle.
Maatalouspolitiikassa on otettu huomioon joitaki n näistä suuntauksis ta pääasiassa vuonna
1992 toteutettujen maatalouden ympäristöt oimenpiteiden kau tta, joita on sittemmin
laajennettu Agenda 2000 -ohjelm aan kuuluvassa CAP-REFORMissa.
5Karjarakennusten lisääntyminen se kä lannan varastoin ti ja levitys ovat lis änneet ammoniakin
haihtumista ja ilmakehän laskeumia lähiseutujen maaperään ja vesiin.Tehokarjankasvatusalueilla on mitattu jopa 50-60 kiloa typpeä hehtaaria kohti vuodessa
(EMEP, 1999; RIVM, 2000).Kartassa II esitetään keskimääräinen sisämaan typpilaskeuma.
Esimerkkinä meristä Pohjanme rellä on arvioitu suoraksi laskeumaksi jopa 0,3 miljoonaa
tonnia typpeä vuodessa (20 % rannikkovaltioiden vesiin kohdistuvista päästöistä) (EMEP,
1999).
Seuraavassa piirroksessa esitetään tiivistetysti kaikki typpipäästöjen pääsyväylät
vesiympäristöön, "maa/ilma/maa-ja-ves i" -kierto mukaan luettuna:
happamoitumi
kasvihuone -
kaasuilmiö
ammoniakin/nitraatin liukeneminen
laskeuma
ojitusammoniakki  &
typpioksiduulihappamoituminen
ammoniakki
ammoniakin/nitraatin liukeneminenvaluma
ravinteiden  ylikuorma
NPKMaa/ilma/vesi
Maatalouden typpikiertojen väylät
pohjavesien saas-
tuminenrehevöityminen
KUVA 2 Maatalouden typen ilma-maa- vesi -kulkeutuminen ja mahdolliset vaikutukset.
6MAHDOLLISET VAIKUTUKSET:
- Osa tästä typestä (50-80 %) kierrättyy veteen ja maaperään, jossa se aiheuttaa
pohjavesien rikastumista ja pintavesien rehevö itymistä yhteisvaikutuk sessa fosforin kanssa
sekä pahentaa happosateiden aiheuttamaa ha ittaa maanpinnan kasvisto lle ja maaperälle.
Toinen osa, jopa 20-50 %, "denitrifioituu" inertik si typpikaasuksi (ja typpioksiduuliksi, joka
vaikuttaa kasvihuonekaasuilmiöön) maaperän ja sedimentin bakteerien avulla tai
luonnollisen kemiallisen pelkistyksen kautta  joissakin maaperä- ja pohjavesityypeissä.
- Kivennäislannoitteet tuovat ammonia kkia ja nitraatteja suoraan pohjavesiin
huuhtoutumisen kautta ja pintavesiin valumien ja salaojituksen kautta. Tämän ilmiön laajuus
riippuu maaperän olosuhteista levittämisen aikana.
- Orgaaninen (lannasta peräisin oleva) typpi kä yttää samoja väyliä, minkä lisäksi siitä
pääsee ilmakehään ammoniakkia (haihtumin en) ja typpioksiduulia (epätäydellinen
denitrifikaatio). Näiden osuus on 10-30 % eläinten ulosteiden alkuperäisestä typestä, ja ne
laskeutuvat uudelleen maaperään ja vesistöihin sateen mukana (märkälaskeuma) tai suoraan
(kuiva ilmakehän laskeuma).
KARTTA II Keskimääräinen typen ilmakehän laskeuma - (kg N / ha / vuosi).
KARTTA III Karjan lannasta peräisin oleva ty ppikuormitus (eläinlajia kohti).
Euroopan viljelymaan kokonaistyppi kuormitus esitetään tiivistetys ti kartassa IV, jossa myös
tarkennetaan maaperään kohdistuvien eri tyyppisten typpipäästöjen alkuperät:
KARTTA IV Maataloudesta, ilmakehän laskeumasta ja biologisesta yhteyttämisestä
peräisin oleva kokonaistyppikuormitus.
Maatalouteen liittyvien päästöjen rajoittamiseksi suositellaan nitraattidirektiivin liitteissä II
(hyvän käytännön ohjeet) ja III (to imintaohjelmat) ensisijaisesti seuraavanlaisia toimia:
– vuoroviljely, maan pitäminen ka svipeitteisenä talve lla ja välikasvien viljely pääsadon
jälkeen huuhtoutumisen rajoittamis eksi sateisina vuodenaikoina
– viljelykasvien tarpeiden, typen lisäämisen ja maaperässä olevien ravinteiden
tasapainottaminen la nnoitteiden ja lannan käytössä, lannan ja maaperän säännöllinen
analysointi, pakolliset lannoitu ssuunnitelmat ja yleise t rajoitukset vilje lykasveittain sekä
mineraalityppilannoitteille  että orgaanis ille typpilannoitteille
– asianmukaiset typenlevitysaikataulut ja riittävät varastointitilat lannalle, jota käytetään
vain, kun sato kaipaa ravinteita , sekä hyvät levityskäytännöt
– lannoittamattomat kasvipeitteiset suojakaistat ja pensasaidat virtaavien vesien ja ojien
varsilla
– jyrkästi kaltevien maiden viljelyn ja kastelun hyvä hallinta ja rajoittaminen.
7Typen ylimäärä (lisäyksen ja päästöjen välinen ero viljalajeittain tai lihan- tai
maidontuotannossa) voi olla ympä ristöön kohdistuvien päästöjen hy vä indikaattori maatilojen
tasolla tai paikallis- tai aluetasolla. EU:n alueiden välillä on suuria eroja, kuten kartassa IV a(Eurostat, Focus N:o 8, 2000, vuotta 1997 koske vat jäsenvaltioiden tila stot) osoitetaan.
Ylimäärä vaihtelee välillä 0–300 kg N / ha, ja suurin arvo saad aan alueilla, joilla on erityisen
paljon karjankasvatusta. Suuria typen ylimääriä – ja siihen liittyen riski typen päästöistävesistöihin – havaitaan kuitenkin myös alueilla, joissa harjoitetaan voimaperäistä hedelmän-tai vihannestenviljelyä tai viljan- ja maissi nviljelyä, jos lannoitus on epätasapainossa ja
käytännöt suosivat typen päästöjä (esimerk iksi maat, jotka ovat talvella paljaina).
KARTTA IV a. MAANVILJELYSTÄ AIHEUTUVA TYPEN YLIMÄÄRÄ EU:N
ALUEILLA
B. DIREKTIIVIN TÄYTÄNTÖÖNPANON TILANNE
Nitraattidirektiivin t äytäntöönpanoprosessi  koostuu viidestä vaih eesta sen jälkeen, kun
direktiivi on saatettu osaksi kunkin jäsenva ltion lainsäädäntöä (viimeisimpinä direktiivin
saattoivat täysin osaksi lainsäädäntöään Ita lia, Kreikka ja Belgia; ne tekivät sen vuosina 1998–
1999, kun määräaika oli vuonna 1993):
8pilaantuneiden tai pilaantu misvaarassa (N eli typpi) ol evien vesien osoittaminen
ihmisten terveyden suojelu
luonnonvarojen ja vesie kosysteemien suojelu
rehevöitymisen torjunta(vuoden kestävä seuranta)
nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiiden  vyöhykkeiden nimeäminen
– maanviljelymaat,
– jotka myötävaikuttavat merkittävästi typestä aiheutuvaan pilaantumiseen valuma-
alueen tasolla
hyvän maatalouskäytännön ohjeet
(kaikkien jäsenvaltioiden alueella – vapaaehtoinen)
nitraattien aiheuttamalle pilaan tumiselle alttiid en vyöhykkeiden
toimintaohjelmat
– hyvän maatalouskäytännön ohj eet tulevat pakollisiksi
– muut toimenpiteet (ravinneta sapaino, lannan varastointi,
levitys < 170 kg orgaanista typpeä / hehtaari /vuosi)
Kansallinen seuranta (200–2000 seurantapiste ttä / jäsenvaltio) ja
raportointi
Joka neljäs vuosi seuraaville: /g183 NO 3 -konsentraatiot
/g183 Rehevöityminen (levät)
/g58 toimintaohjelmien vaikutusten  arviointi
/g58 typen aiheuttamalle pilaantumiselle alttiiden alueiden ja
toimintaohjelmien  tarkistaminen1
2
3
4
5
9Kuva 3 Aikataulu täytäntöönpanolle:
1997 1993 2001 2005
Vuosi: 1992 2004 1996 2000Veden
valvonta12.2001 NVZ-tarkistus
2. toimintaohjelma12.1997 NVZ-tarkistus
1. toimintaohjelma
12 12 98 02
210 kg N 170 kg N10 art.
Jäsenvaltioidenkertomukset
Toimintaoh-
jelman
suunnitteluSiirtäminen osaksi
kansallista lainsää-däntöä
12.1993 NVZ:ien
määrittely
Hyvän käytännön
opasDirektiivi
annettu
25.12.1991
12.2005 NVZ-tarkistus
3. toimintaohjelma
Kalenterissa esitetään direk tiivin vaiheittainen (nelivuotin en) täytäntöönpanoprosessi, jossa
ensimmäinen toimintaohjelma ajoitt uu vuosiin 1996–1999, ja toinen, tehostettu
toimintaohjelma vuosiin 2000–2003, jos ensimmäinen  ei riitä parant amaan huomattavasti
veden laatua.
B.1. Katsaus kertomusten kattavuuteen
Jäsenvaltioiden vuotta 2000 koskevista kertomuksis ta laaditusta yhteenve tokertomuksesta (2.
seurantakausi ja 1. toimintaohjelman päättyminen) ilmenee seuraavat tulokset:
Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta ka ikki jäsenvaltiot ovat toimittaneet Euroopan
komissiolle virallisen kertomuksen kesän 2000 (lainmukainen määräaika) ja kevään 2001
välisenä aikana. Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut lähettäny t kertomustaan vuoden kuluessa
määräajan umpeutumisesta.
Seuraavassa taulukossa esitetään yhteenveto sitä, miten hyvin tietojen toimittamisessa on
noudatettu direktiivin V liitteen vaatimuksia sekä nitraatteja kä sittelevässä komiteassa
(direktiivin 676/91 9 artikla) l aadittuja raportointiohjeita.
10Taulukko I Lopullinen arviointi niiden tietojen laadusta (määräysten mukaisuudesta),
joita jäsenvaltiot toimittivat toisella raportointijaksolla veden laadun seurannasta,nitraattien aiheuttamalle p ilaantumiselle alttiiden vyöhy kkeiden (NVZ) nimeämisestä,
veden laadun ennusteista, maataloudesta aiheutuvasta kuormituksesta jatoimintaohjelmista.
Jäsenvaltio Kertomus
toimitettuVeden laadun seurantaa
koskevat tiedotRaportoin-
ti NVZ:iennimeä-misestäVeden
laadunennusteMaa-
taloutta
koskevat
tiedotToiminta-
ohjelmat 
4
Makea
pohja- ja
pintavesiRannikko-
ja merivesi
Belgia /g74/g74  2/g75/g75 /g75/ /g74/g75 //g74 /g74
Tanska /g75 / /g74 /g74/g74 /g74  1/g74/g74 /g74
Saksa /g74 /g75 / /g74 /g75/g74  1/g74/g74 /g74
Kreikka /g74/g76  3/g76 /g74/g76/g75 /g74
Espanja /g74/g74/g76 /g74 /g76 /g75 / /g76 /g74
Ranska /g74/g74  2/g75 /g74/g74/g74 /g75 / /g74
Irlanti /g74/g74/g74Meneillään /g76/g74-
Italia /g75 / /g74 /g76 2,3/g76 /g75/g76/g76 /g74
Luxemburg /g74/g74-- /g74 1/g76/g75 / /g74 /g74
Alankomaat /g74/g74/g74 /g74  1/g76/g74 /g74
Itävalta /g74/g74-- /g74 1/g74/g76 /g74
Portugali /g74 /g75 / /g76 3/g76/g74 /g74 /g75 / /g76 /g74
Suomi /g74/g74/g74 /g74  1/g76/g75 / /g76 /g74
Ruotsi /g74 /g74 /g74 /g74/g76/g76 /g75 / /g74
Yhdistynyt
kuningas-kunta/g76/g76  3/g76Meneillään /g76/g75 / /g74/g76  / /g75
1. Jäsenvaltio soveltaa toimintaohjelmaa koko alueellaan (direktiivin 3 artiklan 5 kohta) [ /g74: hyvä
2. Syvien kaivojen valvonta. [ /g75: kohtalainen
3. Ainoastaan nitraatin aiheuttamalle pilaantumiselle alttiita vyöhykkeitä koskevat tiedot toimitettiin. [ /g76: riittämätön
4. Toimintaohjelmien laatuarviointi esitetään taulukossa IV.
Useimpien jäsenvaltioiden toimittamat k ertomukset ovat yleisesti ottaen kattavat,
vaikka veden laatua koskevissa tuloksissa (esim. rannikkovesien rehevöityminen) tai
11ennusteissa sekä tietyissä maataloutta koskevissa tiedoissa, kuten tiedoissa typen
käytöstä pilaantumiselle alttiilla alueilla, oli joitakin puutteita.
B.2. Vedenlaatu
B.2.1 Vedenlaadun seurantaverkot
Näytteenottoasemien verkkojen  on katettava sekä kaikki tärkeimmät pohjavesiesiintymät
(vaikka niitä ei käytettäisi juomaveden ottoon) , joet, järvet ja pato altaat sekä rannikko- ja
merivedet, kuten direktiivin 6 artiklassa edellytetään. Seurattavia muuttujia ovat typpi(ammoniakki, kokonaistyppi, n itraatit) ja rehevöityminen  (klorofylli, leväkukinnat,
makrofyyttien kehitys, lajimuutokset jne.) Jäsenvaltiot ovat yleensä perustaneet satojen taituhansien näytteenotto asemien (n. 1 / 100–200 km
2 vaikuttaa kohtuulliselta) verkkoja, jotka
antavat hyvän yleiskuvan ve den laadusta (1996–1998) ja s uuntauksista verrattuna vuosiin
1992–1994, jolloin ensimmäinen kartoitus toteutettiin.
Verkkoa on yleensä täydennettävä " toiminnallisella " verkolla, joka mahdollistaa
toimintaohjelmien arvioinnin  (ks. direktiivin 5 artiklan 6 koht a) siten, että seurataan typen
määrää maaperässä tai juurist on tasolla kokeilun piiriin kuuluv illa pelloilla, tilo illa tai pienillä
valuma-alueilla se kä pilaantumiselle alttiiden  alueiden sisäpuolella.
Seuraavassa muut amia huomioita:
– Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut to imittanut virallista ke rtomusta kesäkuuhun
2001 mennessä (vuosi lainmukaisen määr äajan umpeuduttua). Vain joitakin
pilaantumiselle alttiita alueita koskevia tietoja oli saatavilla.
– Saksassa verkosto on epätasapainoinen ja epätäydellinen, sillä se keskittyy
pilaantuneisiin pohjavesialueisiin, ja pi ntaveden näytteenottoasemia on vain 10.
– Kreikassa ja Portugalissa pohjavesiver kko rajoittuu nimettyihin pilaantumiselle
alttiisiin vyöhykkeisiin, minkä vuoksi nim eämisen säännöllinen arviointi on
vaikeaa.
– Verkot ovat maantieteellisesti epätasapainoiset myös Italiassa, jossa ne eivät
kata maan eteläosaa , sekä Luxemburgissa.
– Pohjavesien osalta makeanve denaltaat olivat usein yliedustettuja (mm. Ranska,
Kreikka, Irlanti, Belgia). Näytteeno tto syvältä, jolloin  tapahtuu luonnollista
kemiallista denitrifikaa tiota (mm. Alankomaat, Belgia/Flanderi), tai
läpäisemättömän maakerroks en alaisista vesistä (mm.  Lounais-Ranska, Belgia)
vääristi toisinaan tuloksia.
– 12 valtiota toimitti tiedot maantieteellisten viitetietojen kanssa ja EY:n
maantieteellisen tietojärjestelmän (G IS) kanssa yhdenmukaisessa muodossa
käyttäen raportointiohjeissa  esitettyjä yhtenäisiä koode ja ja luokituksia. Täten
pystytään laatimaan koko EU:n kattavia karttoja veden l aadusta. Lukuisat
puutteet tiedoissa, jotka koskivat rehe vöitymistä (lukuun ottamatta Tanskaa,
Kreikkaa, Suomea, Irlantia, Luxemburgia,  Portugalia ja Ruotsia) ja typen
enimmäismäärää pintavesissä sekä kai kkia rannikko- (lukuun o ttamatta Irlantia,
12Tanskaa, Alankomaita, Suomea ja Ruot sia) ja merivesiä estivät kuitenkin
laatimasta mielekkäitä EU:n kattavia karttoja näistä asioista.
Vedenlaadusta tehdyt yht eenvetokartat koskevat
/g183 pohjavesien keskimääräistä nitraa ttipitoisuutta (1996–1998)  – kartta V
/g183 pintavesien keskimääräistä nitraa ttipitoisuutta (1996–1998) – kartta VI
/g183 kyseisten kahden para metrin kehityssuuntauksia en simmäisen (1992–1994) ja toisen
(1996–1998) seurantajakson välillä – kartat VII (pohjavedet) ja V III (pintavedet).
Huom:– Ranska ja Italia lä hettivät yhdistetyt tulokset ilman tarkkoja sijaintitie toja, ja tästä
syystä jouduttiin käyttämään erilaista  esitystapaa (sektorikaaviot Ranskan
departementtien tasolla). Tämä haittaa kunnollisten ve rtailujen tekoa näiden
jäsenvaltioiden osalta.
– Seitsemän jäsenvaltiota (Italia, Irlanti, Espanja, Belgia, Luxemburg, Yhdistynyt
kuningaskunta ja Portugali (muista kuin p ilaantumiselle alttiis ta vyöhykkeistä)) ei
toimittanut tietoja pohjavesien kehityssuuntauksista . Pintavesistä nämä tiedot jätti
toimittamatta niin ikään 7 jäsenvaltiota (Italia, Espanja, Kreikka, Suomi, Ruotsi,Yhdistynyt kuningaskunta ja Portugali) . Tämän vuoksi nämä kehityssuuntauksia
kuvaavat yhdistetyt kartat koskevat vain kahdeksaa jäsenvaltiota.
– Kutakin jäsenvaltiota koske vat yksityiskohtaiset kartat on koottu noin 100 kartan
(taustana joet, valuma-alueet ja maankäyttö; seuranta-asemien sijainti ja tyyppi,nitraattien osuus veden rehevöitymisessä, pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeidenlaajentuminen) digitaaliseen  kartastoon CD-ROM-levylle (mittakaava 1 / 1 000 000),
jossa esitetään sekä maataloutta koskevia tietoja, typen ylimäärä mukaan luettuna,että yhdistetty arviointi pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeiden nimeämisestä jatoimintaohjelmien sisällöstä.
B.2.2 Tulokset veden laadun kartoituksesta
Pohjavedet
/g183 Yhteenvetokartta V osoittaa, että yleises ti katsoen noin 20 prosen tissa EU:n seuranta-
asemista nitraattipitoisuus ylitti arvon 50 mg NO 3/l vuosina 1996–1998, ja 40 prosentissa
se ylitti 25 mg NO 3/l. On syytä tuoda esiin, että seuranta-asemien pitäisi jakautua
tasaisemmin pilaantuneiden ja pilaantumattomien alueiden välillä, jotta nämä arvot olisivattäysin tarkkoja.
/g183 Vertailu vuosiin 1992–1994 (kartta VI) osoittaa seuraavat vallitsevat kehityssuuntaukset:
– nitraattipitoisuudet ovat vähentyneet Suomessa sekä Etelä- ja Itä-Ranskassa,
– tilanne on pysynyt ennallaan Tanskassa ja Itävallan länsiosassa,
– tulokset ovat ristiriitaisia Alankomaissa  (sekä laskua että nousua), Kreikassa
(pilaantumiselle alttiit alueet) ja Saksassa,
13– nitraattipitoisuudet ovat kasvaneet Pohjoi s- ja Länsi-Rans kassa, Itävallan
luoteisosassa ja Etelä-Ruotsissa.
Pintavedet
/g183 Yleisesti ottaen yli 60 prosentissa seuranta-asemia (kartta VII) keskimääräiset
nitraattipitoisuudet ovat huomattavasti alle 10 mg/l, ja tämä arvo kohoaa 90 prosenttiin
vuoristoalueilla (Alpit, pohjoi set metsät, Ranskan Massif Central, Korsika jne.)
Luxemburgissa, Belgiassa (Vall onia), Irlannissa (lounaisosa) ja  tietyillä Espanjan (koillisosa)
ja Itävallan (koillisosa) alue illa arvot ovat yleensä 10–25 mg NO 3/l, mikä tarkoittaa, että
typpeä pääsee jo merkittäviä määriä järviin ja meriin, millä voi olla merkittäviärehevöitymisvaikutuksia. Tila nne on sama Saksassa (j ossa on kuitenkin vain 10
näytteenottopaikkaa) ja Italia ssa (vain :ä paikkaa seurataan, kaikki ovat maan pohjoisosassa).
Erittäin korkeita arvoja – yli 25 ja jopa 40 mg/l – tavataan  usein Tanskan, Alankomaiden,
Belgian (Flanderin), Länsi-Ranskan, Espanjan ja Kreikan viljelytasangoilla.
/g183 Vertailu vuosien 1992–1994 kartoituksiin  osoittaa seuraavaa (kartta V III):
– Nitraattipitoisuudet ovat hiem an vähentyneet Itä-Tans kassa, Lounais-Ranskassa
ja Belgiassa (Vallonia). Ilmasto-oloj en osuutta vähentymiseen on kuitenkin
vaikea arvioida, ja jätevesien entistä paremman käsittelyn vaikutuksia (esim.suuriin jokiin) on arvioitu vain harvoin.
– Tilanne on pysynyt ennallaan  Itävallan ja Tanskan lä nsiosassa sekä  Saksassa.
– Tulokset ovat ristiriitaisia Alankomaissa , Irlannissa sekä Länsi- ja Koillis-
Ranskassa.
– Nitraattipitoisuudet ovat lisääntyneet Ra nskan keskisessä  länsiosassa ja
Itävallan luoteisosassa.
14Taulukko II Pohjavesien, pintavesien ja rannikko-/merivesien nitraattipitoisuuksien
yleiset kehityssuuntaukset jäsenvaltioittain ensimmäisen (1992-1994) ja toisen (1996-1998) valvontajakson välillä
Jäsenvaltio Suuntaukset
Pohjavedet Pintavedet Rannikko-/merivedet
Belgia e.t. /g245 e.t.
Tanska /g245 /g245 – /g247 /g247
Saksa /g246/g247 /g245 /g247
Kreikka /g246/g247 e.t. e.t.
Espanja e.t. e.t. e.t.
Ranska /g246 /g246–/g246/g247 e.t.
Irlanti e.t. /g246/g247 e.t.
Italia e.t. e.t. e.t.
Luxemburg e.t. /g246 e.s.
Alankomaat /g246/g247 /g246/g247 /g247
Itävalta /g245 /g245 e.s.
Portugali /g245 e.t. e.t.
Suomi /g245 – /g247 e.t. /g245
Ruotsi /g246 e.t. e.t.
Yhdistynyt kuningas-
kuntae.t. e.t. e.t.
Yhteensä /g245 – /g246/g245  – /g247/g245  – /g247
/g245= ei muutosta /g246 = lisääntynyt /g247 = vähentynyt /g246 /g247= ristiriitainen
e.s. = ei sovelleta, e.t. = ei tietoa vuoden 2000 kertomuksessa.
Vedenlaatua kosk evat päätelmät
Viipeet nitraattien siirtymis essä maaperästä pohjavesiin  (2–3 vuotta mataliin vesiin
hiekkamaassa, 10–40 vuotta syviin vesiin kalkkikivessä), riittä mätön pilaantumiselle alttiiden
vyöhykkeiden nimeäminen melkein kaikissa jäsenvaltioissa alueilla, joilla on korkeatyppikuormitus, samoin kuin ensimmäisen to imintaohjelman yhteyde ssä toteutettujen
toimenpiteiden yleinen riittämättömyys ovat johtaneet korkeisiin ja muuttumattominapysyviin nitraattipitoisuuksiin pohjavesissä, ja ongelma koskee noin 40 prosenttia EU:n
alueesta. Yleisesti katsoen myönteisiä (rohkais evia) merkkejä on saat u matalista pohjavesistä
Tanskassa, Portugalissa (Algarve), Saksassa (Baden-Württemberg) ja Ranskassa (koillisosa).Pintavesien nitraattipitoisuuksien vähentymistä on todettu usei ssa maissa (ks. jäljempänä
15yhdistetty taulukko), mutta  lisätietoja tarv ittaisiin, jotta voitaisiin ar vioida ilmasto-olojen ja
parantuneen yhdyskuntajätevesien käsitte lyn vaikutukset tähän kehityssuuntaan.
B.2.3 Ennuste vedenlaadun kehitykselle:
Vain Tanska, Saksa, Ranska, Itävalt a, Portugali ja Belgia (Vallonia)  ovat esittäneet
ennusteen vedenlaadun kehityks elle. Ranska ja It ävalta esittivät joitakin huomioita, mutta
mitään tieteellistä tai matemaattista perustetta ei tarjottu. Ruotsi raportoi sellaisen erityisenvalvontaohjelman alustavista tuloksista, jonka tarkoituks ena on arvioida lannoitetypen
valumista ojiin ja vesistöihin.
– Belgia (Vallonia) tutki ravinteiden kulkeutumista pohjavesikerrostumaan ja
-kerrostumassa Crétacé de Hesbayen pilaantumiselle a lttiilla vyöhykkeellä.
Matemaattisen mallintamisen perusteella kestää yli 15 vuotta ennen kuin Hesbayen
pohjavesikerrostuman nitraattitaso vakaantuu.
– Tanska esitti ennusteen typpikuormituksen  vähenemisen ja sen yleisen tiedon
perusteella, että 30–40 pros enttia lannoitetypestä kulke utuu pintavesiin. Veteen
kulkeutuvien typpipäästöjen odotetaan  vähenevän vuoden 2003 tienoilla 90 000–100
000 tonnilla vuoden 1987 tasosta.
– Saksan ennuste perustuu hyvin yleisluontei siin lukuihin kulkeutumisajoista erilaisiin
vesistöalueisiin riippuen sa demäärästä, maaperän rakent eesta jne. Saksa käyttää
WEKA-mallia näiden aikojen ennustamis een. Mallia ei es itetty jäsenvaltion
kertomuksessa.
– Portugali sovelsi juuristovyöhykk een vedenlaadun ma llia jäljitelläkseen
typpiannoksen vähentämis en ja kastelumäärän vaikutuksia nitraattien
huuhtoutumiseen maaperästä vesistöihi n. Tuloksena oleva optimointi auttaisi
vähentämään typpikuormitusta 50 pr osentilla eri v iljelykasveilla.
Jäsenvaltioiden kertomuksista void aan päätellä selvästi, että n iiden on vaikea laatia ennusteita
toimintaohjelmiensa vaikut uksista veden laatuun.
Jotta ennusteita koskeva  vaatimus (direktiivin liite V) pyst yttäisiin paremmin täyttämään ja
voitaisiin tarjota välineitä taloudellisten tai e nnaltaehkäisevien to imien vaikutusten
ennustamiseksi, on kehitettä vä luotettavia ja kä ytännöllisiä malle ja, joissa tärkeimmät vaiheet
ja tekijät vastaavat toisiaan.
Edellä mainittujen kansallisten toimien lisäksi komissio edistää kestävää vesivarojen hoitoa ja
kestävää maataloutta koskevissa tutkimuksen avai ntoimissa kyseisiä ai heita koskevia laajoja
hankkeita, kuten Binoculars-, Str eams-, Eloise- tai Euroharp-h ankkeita (10 ma llin vertaileva
testaus typen hajapäästöjen ar vioimiseksi 18:lla Euroopan koke iluvaluma-alueella). Nykyisiä
malleja koskevien tie tojen vaihtoa ja yhdenmukaista mista on nopeutettava, mikä on myös
vesipolitiikan puitedirektiivin (direktiivi 20/2000/EY) tarkoitus.
B.3 Pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeid en nimeäminen ja tarkistaminen
Kartassa IX esitetään nitraattien aiheuttamalle pilaantumiselle alttiit vyöhykkeet, jotka
jäsenvaltiot ovat vi rallisesti nimenneet (sinisellä) tai joita ne ovat suunnitelleet
(vaaleanpunaisella) kevääseen 2001 mennessä, verrattuna  karttaan, jossa komissio on itse
16arvioinut (1999–2000) mahdolliset täydentävät alueet (ruskea lla) tarkasteltuaan saatavilla
olevia tietoja vesistä, joissa  on liian suuret nitraattipitoisuude t tai joita uhkaa rehevöityminen.
Huomattakoon, että komission arvio ei ole lopullinen, koska tältä  ajalta olevia vedenlaatua
koskevia tietoja ei ole saatavilla joistakin ma ista (esim. Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti,
Italia, Portugali).
Kuusi jäsenvaltiota (Itä valta, Tanska, Suomi, Saksa, Lu xemburg ja Alankomaat) soveltaa
direktiivin 3 artiklan 5 kohtaa oikein, sillä  niiden toimintaohje lmat kattavat valtion koko
alueen.
17Taulukossa III esitetään yleis kuva jäsenvaltioiden nimeämie n pilaantumiselle alttiiden
vyöhykkeiden pinta-alasta (x 1000 km2), suunnitellusta pinta-alas ta ja mahdollisesta pinta-
alasta, jonka komissio on määritellyt tark asteltuaan saatavilla olevia, vuoden 2000 loppuun
ulottuvia tietoja typpikuormituksesta ja veden laadusta, verra ttuna jäsenvaltioiden
kokonaispinta-alaan.
Jäsenvaltio Koko-
nais-
pinta-alaNVZ-alue NVZ:ien mahdollinen lisäpinta-ala
% Jäsenvaltioiden
suunnitelma% Komission
arvioimat
mahdolliset
pinta-alat**%
Belgia 31 2,7 9 2,9 9 15,9 51
Tanska 43 43 100*
Saksa 356 356 100*
Kreikka 132 13,9 11 9,0 7
Espanja 504 32 6 70,6 14
Ranska 539 240,9 48 37,1 7
Irlanti 69 0 0 6,5 9
Italia 301 5,8 2 88,7 29
Luxemburg 3 3 100*
Alankomaat 37 37 100*
Itävalta 84 84 100*
Portugali 91 0,9 1 12,2 13
Suomi 334 334 100*
Ruotsi 448 41 9 43,7 10
Yhdistynyt
kuningaskunta244 7,8 3 19,2 8
15 EU-maata
yhteensä3,216 1,202 38 2.9 0,1 303 9
* maat, joissa toiminta-ohje lma kattaa koko niiden alueen (direktiivin 3 artiklan 5
kohta)
** väliaikainen luku, koska useista maista  (esim. Yhdistyneestä kuningaskunnasta,
Irlannista, Italiasta ja Portugalista) ei ole saatavilla vedenlaaltua koskevia tietojaajalta, jota EY:n arvio koskee (1999–2000).
Nitraatin aiheuttamalle pil aantumiselle alttiiden vyöhykke iden kokonaispinta-ala (ja
maat, jotka soveltavat toimintaohjelmaa ko ko alueellaan) kattaa nykyään 38 % 15 EU-
maan pinta-alasta (1,2 miljoonaa km
2, kun kokonaispinta-ala on 3,2 miljoonaa km2).
18Komission arvion mukaan tämä pinta- ala voisi kuitenkin kasvaa vähintäänkin 46
prosenttiin (1,5 miljoonaan km2) 15 EU-maan kokonaispint a-alasta, kuten seuraavassa
kartassa esitetään.
Nitraatin aiheuttama lle pilaantumiselle alttiiden vyöhykkeiden kokonaispinta-ala Belgiassa ,
sellaisena kuin jäsenvaltio on se n ehdottanut (18 %), on huomatta vasti pienempi kuin pinta-
ala, jonka komissio katsoo veden laatua koske van seurantatiedon perust eella olevan kyseessä
(60 %), etenkin Flanderin alueella. Vallonia on parhaillaan virallistamassa merkittävää
laajentamista (2001). Ranska  on jo nimennyt 45 % pinta-alastaan nitraatin aiheuttamalle
pilaantumiselle alttiiksi vyöhykkeeksi, mutta l uvun pitäisi komission arvion mukaan olla lähes
50 %. Komissio on todennut huomatta van suuria mahdo llisia alueita Espanjassa, Italiassa,
Portugalissa ja Ruotsissa , vaikka nämä jäsenva ltiot eivät ehdottaneet mitään laajentamista.
Kreikan  hiljattain (2001) nimeämät pilaantumis elle alttiit alueet vastaavat noin 70:tä
prosenttia komission arviosta. Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta ja Belgia (Flanderi)
ilmoittivat hiljattain (2001), että ne l aajentavat lähiaikoin a (2002) merkittävästi
nimettyjä alueita.
KARTTA IX: Yleiskatsaus pilaantumis elle alttiiksi ni mettyjen vyöhykkeiden pinta-alasta
Euroopassa (sininen), suunnitellusta pinta-al asta (vaaleanpunainen) ja EY:n arvioimasta
mahdollisesta pinta-alasta (ruskea).
B.4 Toimintaohjelm ien Arviointi
Euroopassa on nyt julkis tettu lähes 200 erilaista  toimintaohjelmaa. Tässä
yhteenvetokertomuksessa on ma hdotonta arvioida niistä j okaista yksityiskohtaisesti.
Vertailussa eri ilmasto-olojen välillä on käytetty kutakin jäsenvaltiota edustavaa valikoimaa.
19Taulukossa IV esitetään, miten nyky isissä toimintaohjelmissa (vuosina
1999-2000) on noudatettu direktiivin liitteissä II ja III mainittuja 12
tärkeintä asiaa koskevia säännöksiä.
Toimenpide Belgia
FlanderiBelgia
ValloniaTanska Saksa Kreikka Espanja Ranska
Kausi, jona lannoitteiden
levitys maahan on kielletty/g75 / /g74/g75  / /g76/g75  / /g74/g75  / /g76/g75/g76 /g75 / /g76
Lannoitteiden käyttö jyrkillä
rinteillä rajoitettua/g75 / /g74/g75  / /g76/g75  / /g76/g75  / /g76/g76/g76 /g75 / /g74
Lannoitteiden käyttö
tulvineilla, routaisilla tailumipeitteisillä maillarajoitettua/g74/g75 / /g76/g75  / /g76/g74/g75 / /g74/g76/g75 / /g74
Lannoitteiden käyttö
virtaavien vesien lähistöllärajoitettua (suojakaistat)/g75 / /g74/g74/g75 / /g76/g75  / /g76/g76/g75 / /g76/g75  / /g74
Lietelannan
varastointirakenteet(turvallisuus)/g76/g74/g76/g76/g76/g76/g76
Lantasäiliöiden tilavuus /g75 / /g76/g75  / /g74/g74/g75 / /g76/g74/g75 / /g74/g75  / /g76
Järkevä lannoitus (esim.
lannoituksen jaksottaminen,rajoittaminen)/g74/g75 / /g74/g74/g74/g75 /g75 / /g74/g74
Vuoroviljely, monivuotinen
viljely/g76/g74/g76 /g75 / /g76/g76/g76/g76
Kasvipeitteen ylläpito
sateisina kausina, talvella/g75/g76/g74/g76/g76/g76 /g75 / /g74
Lannoitussuunnitelmat,
levityskirjanpito/g75/g76/g74 /g75 / /g74/g76/g74 /g75 / /g74
Muut toimenpiteet /g74/g74 /g75 / /g74/g75  / /g74/g75  / /g74/g74/g74
Määräaika
levitysrajoituksille:
210/170 kg N/ha vuodessa/g74/g74/g74 /g75 / /g76/g74/g74/g74
20Toimenpide I L NL A PT FI S UK
Kausi, jona lannoitteiden
levitys maahan on kielletty/g76/g75/g75 /g75 / /g76/g75  / /g76/g74/g75 / /g74/g75
Lannoitteiden käyttö
jyrkillä rinteillä rajoitettua/g75/g75 / /g76/g76/g76/g74 /g75/g76/g76
Lannoitteiden käyttö
tulvineilla, routaisilla tailumipeitteisillä maillarajoitettua/g74/g75 /g75 /g75 / /g76/g75  / /g74/g74/g75 / /g74/g75  / /g74
Lannoitteiden käyttö
virtaavien vesien lähistöllärajoitettua (suojakaistat)/g75/g75 / /g76/g75  / /g76/g75  / /g76/g75  / /g74/g75  / /g74/g76/g75
Lietelannan
varastointirakenteet/g76/g76 /g76/g76/g76 /g74/g76/g76
Lantasäiliöiden tilavuus /g75 / /g74/g75  / /g74/g75  / /g76/g76/g74/g74 /g75 / /g74/g75  / /g76
Järkevä lannoitus (esim.
lannoituksenjaksottaminen,rajoittaminen)/g76/g75/g75/g74/g75/g74/g75 /g75 / /g74
Vuoroviljely,
monivuotinen viljely/g76/g76 /g76/g76/g76 /g76/g76/g74
Kasvipeitteen ylläpitosateisina kausina, talvella /g76/g75 / /g76/g75  / /g76/g76/g74/g75/g75 /g74
Lannoitussuunnitelmat,
levityskirjanpito/g76/g75 / /g74/g74/g74/g74 /g74/g76/g76
Muut toimenpiteet /g75/g75 / /g74/g74/g75/g74 /g74/g74/g75
Määräaika
levitysrajoituksille:
/g183 
210 kg N/ha vuodessa
/g183 
170 kg N/ha vuodessa/g75/g74 /g76/g74/g74 /g74/g76 /g75 / /g74
/g74=hyvä /g75= kohtalainen /g76=riittämätön
Yleiskatsaus osoittaa, että useimmat maat  eivät noudata säännöks iä kausista, joina
lannoitteiden levittäminen on ra joitettua. Useissa tapauksi ssa toimenpiteissä noudatetaan
hyvin orgaanista typpeä (lantaa) mutta ei kivennäislannoitteita koskevia sääntöjä.
21Toinen yleinen huomio on sellaisten tarkkaan määriteltyjen toimenpiteiden puuttuminen, jotka
koskevat lannoitteiden levittämistä virtaavan veden ja ojien läheisyydessä (esim. suojakaistatovat toisinaan vain 2 tai 3 metriä leveitä tai kemiallisen typen levittäminen sallitaan, vaikkatutkimukset (CIPEL, 2001; Gilliam et al, 1996) os oittavat, että typen merkittävään sitomiseen
tarvitaan vähintään 5 metriä leveät lannoittamattomat kasvipeitteiset suojakaistat, jopa silloin,kun lannoitteiden käyttö on asia nmukaista. Myös rajoituksia  lannoitteiden levittämisestä
jyrkille rinteille on määrätty liian vähän, vaikka niiden avulla voitaisiin estää eroosiosta,valumasta ja salaojituksesta johtuvat typpipäästöt.
Joissakin maissa orgaanisen lannan varastointikapasiteettia ei ole määrätty tai se ei riitä
kattamaan kausia, joina lannoitteiden levittäminen on kiellettyä tai ilmasto-olojen takiamahdotonta:  varastointiaika voi olla  2–7 kuukautta sama nkaltaisilla viere kkäisillä alueilla.
Joissakin tutkimuksissa (ERM, 2001) esitetään, että olisi määrättävä
vähimmäisvarastointia joista, jotka vaihtelisivat 4 kuukaudesta (Välimeren alue) 9–11
kuukauteen (Pohjois-Euroopassa).
Lisäksi talvella ei pide tä riittävästi kasv ipeitettä (mikä on olennaisen  tärkeää, vaikkakin se on
määritelty vapaaehtoiseksi dire ktiivin liitteessä II). Talviaikai nen viljely tai kasvillisuus voisi
sitoa 50–80 kg talven tai alkukevään ai kana huuhtoutuvaa typpeä hehtaaria kohti.
Pilaantumiselle alttiilla alueilla sijaitsevat viljelymaat voisivat hyötyä tästäsuojatoimenpiteestä.
Jotkin jäsenvaltiot eivät myöskään ole vielä vahvistaneet toimintaohjelmissaan määräaikoja
orgaanisen typen käytön ra joittamiselle (säännöksen m ukaan ennen 20.12.1998 alle 210 kg
N/ha ja 20.12.2002 alle 170 kg N/ha).
Joidenkin jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että
maanviljelijät alkavat ymmärtää paremmin, että veden pilaantumisen ehkäisytoimenpiteetovat tärkeitä.  Nyt valmisteltavina olevat  uudet toimintaohje lmat vaikuttavat sisältävän entistä
voimakkaampia ehkäisytoimenpiteitä ja tiheämpiä tarkastuksia tiloilla ja pelloilla (typenylimäärä, maaperäanalyysit jne.). Nämä toimenp iteet voidaan todentaa vasta tulevina vuosina,
sillä nämä ohjelmat on vasta laadittu ja otettu käyttöön.
Esimerkkejä myönteisistä toimista
Tiivis vuorovaikutus tutkimusl aitosten, hallituksen ja vilje lijöiden välillä on hyvä tapa
varmistaa sellaisten toimenpiteiden menest yksekäs täytäntöönpa no, joilla vähennetään
merkittävästi typen käyttöä maataloudessa sekä nitraattie n huuhtoutumisen, ammoniakin
haihtumisen tai maaperän eroosion kautta leviäviä typpipäästöjä, kuten seuraavat myönteisetesimerkit osoittavat.
Seuraavassa esitetään jäsenva ltioiden toimittamien tietojen pohja lta viisi aloitetta, jotka
arvioitiin vuonna 2000:
a) Tanska: Typenhallintaohjelmab) Ranska: Ferti-Mieux -aloitec) Vallonia: Prop'eau-Sabled) Saksa: Baden-Wür ttemberg ("Schalvo")
22e) Kreikka: Thessalia.
a) Tanska : Kansallinen typenhallintaohjelma
Tässä ohjelmassa, joka  käynnistettiin 15 vuotta sitten (1987), annettiin v iljelijöille (lähes
tuhannelta kokeilupalsta lta) täsmällisiä neuvoj a tarkoituksenmukaisesta ja kohtuullisesta
lannoituksesta, tehtiin pakolliseksi maan talviaikainen kasvipeitteisyys ja sovitettiin yhteenkarjan määrä, lannan varastoin titila ja lannoitetta va pinta-ala. Samalla siinä otettiin käyttöön
tiukka valtion valvontajärjeste lmä, johon kuului vuotuisen typpi budjetin ja typen ylimäärän
määrittäminen kullekin tila lle sekä käytäntöjen säännöllinen  tarkastaminen kentällä (useita
tuhansia tarkastuksia vuodessa).
Ohjelman avulla maatalouden typpi päästöt Tanskan vesiin väheni vät 28 % ja maatilojen typen
ylijäämät vähenivät 50 %. Typpikuormituksen  on todettu vähentyneen 20 % Tanskan
viljelyalueiden valuma-alueilla (viipeellä esiintyvät vaikutukset, jotka johtuvat typenpidättymisestä maaperään ja pohjavesiin), ja rannikkovesien rehevöityminen alkaa vähentyä.
b) Ranska: Ferti-MieuxRanskan Ferti-Mieux (parempi lannoitus) -a loite käynnistettiin vuonna 1991 ohjelmana, jonka
kautta maanviljelijö ille tarjottiin järkevää lannoittamista koskevia ne uvoja. Ohjelma perustui
nitraattidirektiiviin. Lainsäädännö llisiä toimenpiteitä tä ydentävän Ferti-Mieux'n tavoitteena on
kannustaa viljelijöitä huolehtimaan (vesi)ympäri stöstä, ja se peru stuukin vapaaehtoisiin
toimenpiteisiin. Ohjelma  kattaa nyt 1,3 miljoonaa hehtaaria  (22 000 maanviljelijää) eri
puolilla maata.
Ohjelmaan kuuluu erityisesti:
/g183 sitoutuminen nykyisten viljelykäytäntöjen muuttamiseen
/g183 yhteistyö vedenlaadun yllä pitämiseksi vesialueella
/g183 tieteellinen tuki (neuvontapalvelut mukaan luettuina)
/g183 uusien käytäntöjen jatkuva seuranta ja arviointi
/g183 aktiivinen yhteydenpito vilje lijöiden ja neuvojien välillä.
Tämänhetkiset tulokset (kesäkuu 2000) eri va luma-alueiden seuranta ohjelmasta osoittavat,
että:
/g183 kivennäislannoitteiden nett okäyttö on vähentynyt huom attavasti ma issinviljelyssä
/g183 typen käyttöä jaksotetaan enemmän viljakasvien viljelyssä
/g183 karjanlantaa käytetään entistä paremmin
/g183 talviaikaan peittämätöntä maata on entistä vähemmän
/g183 lannoitus- ja kastelukäytän töjä on parannettu yhdessä.
23Taulukossa V esitetään yhteenveto esimerkeiksi otettujen kolmen "Ferti-mieux" -
kokeilun tärkeistä tuloksista.
Paikkakunta
Source de Gorze Haut Saintois Seine-et-Marne
/g183 Hankkeen piiriin kuuluva
viljelypinta-ala (x 1000 ha)
  
 4,0
  
 0,8  
120
 Maanviljelijöiden lukumäärä  56  30  1 200
 Välikasvien viljely  Kyllä  Kyllä  Ei
 Lannoittaminen jaksotettu  Kyllä  Ei  Kyllä
 Maaperän analysointi  Ei  Ei  Kyllä
/g183 Toteutetut vähentymiset Typen kokonaiskäyttö
- 23 %Ylijäämä peltojen tasolla
-86 %
(113 kilosta 16 kiloon /
ha vuodessa)Levitys peltojen
tasolla
-77%
(130 kilosta 30 kiloon
/ ha vuodessa)
Vaikutus vedenlaatuun(nitraattipitoisuus)Vähentynyt 60:stä 45:een mg/l
vuosina 1992–1999Tutkimus yhä kesken
(2000)Tutkimus yhä kesken
(2000)
Äärimmäisen matalia arvoja todettiin typen ylijäämissä (Haut Saintois) ja typen levityksessä
(Seine-et-Marne). Tämä saattaa liittyä siihen, että maaperässä on paljon typpeä edellisiltävuosilta, minkä takia sitä on tarv innut levittää vain poikkeukse llisen vähän. Näiden matalien
levitysten/ylijäämien "kestävyyden" (taloudelliset tekijät, sato) arvioimiseksi tarvitaan pitkän
aikavälin seurantaa. Bretagnessa sijaitsevalla Haut Blavet'n valuma-alueella orgaanistenlannoitteiden ja kivennäisla nnoitteiden aiheuttama typpi kuormitus väheni toimintaohjelmia
tukevien paikallisten toimien ansiosta 232 kilosta 162 kiloon typpeä hehtaaria kohti vuodessa
vuosina 1997–1999.
c) Belgia, Vallonia, Prop'eau-Sable"Prop'eau-Sable" on akronyymi Vallonian (Belgi a) hiekkamaiden vesi en suojelua koskevalle
kokeiluhankkeelle. Hanke  käynnistettiin vuonna 1997, jolloin  viljelijöiltä kysyttiin heidän
typpilannoituskäytännöistään. Kyse lyssä ilmeni, että noin 50 pr osenttia viljelijöistä käytti
maaperäanalyysejä laatiessaan lannoituss uunnitelmia. Seuraavina vuosina koulutusta ja
neuvontaa tehostettiin typpilannoitteid en käytön parantamiseksi, jotta ehkäistä isiin typen
kulkeutumista vesiin.
Erityistoimenpiteitä tote utettiin 10 kokeilutilalla:
– ylläpidettiin kohtuullisia lannoitustas oja, mm. maaperäanalyysien avulla
– välikasveja lisättiin
24– ylläpidettiin laidunmaata
– lantaa vietiin tiloilta, joilla on ylijäämää
– orgaanisen lannan käyttöä edistettiin
– maa kynnettiin kesän lopulla
– otettiin käyttöön sovitetu t vuoroviljelyjärjestelmät.
Väliarviointikertomuksesta ilmenee, että nitraattitypen pitoisuus (syksyllä) maaprofiilissa
(0-150 cm) väheni vuosina 1997–1998 keskimäär in 41 prosenttia, 68 kilosta 40 kiloon
mineraalityppeä hehtaaria kohti. Koska arvon ka tsottiin olevan yhä huolestuttavan korkea,
ryhdyttiin seuraavina vuosina lisätoimenpiteisiin. Tavoitteena on nyt saavuttaa 95-prosenttinen maan talviaikainen kasvipeitteisyys ja vähentää lisää typen ylijäämiä karjatiloilla(130 kg N/ha vuodessa vuosina 1998–1999).
d) Saksa, Baden-Württemberg ("Schalvo")Tämän Saksan osavaltion pinta-ala on 36 000 km
2, ja sen asukastiheys on 293 asukasta
neliökilometriä kohti. Maatalousalue on 1,5 miljoonaa hehtaaria (noin 45 % kokonaispinta-
alasta), josta peltomaata on noin miljoona heht aaria (maissipellot mukaan luettuina) ja
laidunmaata noin 0,6 miljoonaa heht aaria. Eläintiheys laski 1,04 nautayksiköstä (NY) (vuonna
1990) 0,92 NY:öön (1999) hehtaaria kohti.
Noin 80 % Baden-Württembergin juomavedes tä on peräisin pohjavedestä. Hallitus pyrkii
lisäämään vesistönsuojelualueita lähivuosina 21 pr osentista 27 prosenttiin maan pinta-alasta.
Ensimmäiset aloitteet ajoittuvat vuosiin 1976 (i nvestointiohjelma liett een varastointiin) ja
1988 (asetus vesialueiden suojelemiseksi). Lisä ksi lannan levityksen parantamista koskevat
määräykset pantiin täytäntöön vuoteen 1995 menne ssä. Viimeaikaisten al oitteiden tavoitteena
on ollut lisätä tiloilla annettavaa neuvontaa se kä nostaa syksyllä tehtävät maaperän
typpijäämien analyysit 100 000:een analyysiin vuodessa sen tarkistamis eksi, kuinka hyvin
viljelijät ovat onnistuneet tasa painottamaan lannoittamisen. Muita pakollisia  toimenpiteitä
ovat:
– pysyvän laidunmaan pinta-alan kasvattaminen
– typen käytön kieltäminen  kasvukauden ulkopuolella
– viljelykasveille suosite llun typpiannoksen vähentäminen 20 prosentilla
– syksyisten kyntötoimien vähentäminen.
Toimien tueksi viljelijöitä on opastamassa 75 neuvonantajaa, ja syksyisin otetaan 55 000–
80 000 maaperänäytettä eri syvyyksiltä (0–30, 30–60 ja 60–90 cm) lannoituskäytäntöjen
valvomiseksi. Nitraattitypen (typpijäämä syksyllä) sallittu määrä maaperässä on 45 kg N/ ha(sallittu poikkeama ylöspäin on 25 kg N/ha seuraamuksien soveltamiseksi). Maanviljelijällemäärätään sakko, jos todetaan kor keampia arvoja; pienemmistä jäämätypen ar voista annetaan
palkkioita.
25Koko ohjelma rahoitetaan ve den kulutuksen verotusjärje stelmällä (Wasserpfennig).
Viranomaisten toimittamat tiedot osoittavat, että vesialueen maaperän nitraattityppipitoisuusväheni 40–60 prosenttia vuosina 1988–1999 riippuen viljelykasvista (esim. 60–30 kg N/ha
vehnän ja 120–40 kg N/ha mai ssin osalta), ja pohjavesie n nitraattipitoisuus on useimmilla
alueilla laskemassa tai vakaa.
e) Kreikka, ThessaliaThessalian pinta-ala on noin 14 000 km
2, mikä vastaa 11 prosenttia Kreikan pinta-alasta.
Tästä alueesta viljelty maa kattaa 36 pros enttia. Keinokastelu on lisääntynyt Thessaliassa
merkittävästi kolmen kuluneen vuosikymmenen aikana yhde ssä koneellistamisen, uusien
tuottavien lajien ja lannoitteiden voimakkaan käytön kanssa.
Maatalouden tehostaminen on kuitenkin johta nut yhdessä vesivaro jen järkiperäisen
hallintajärjestelmän puuttumisen  kanssa pohjavesien huomatta vaan liikakäyttöön ja siten
pohjavesien vähenemiseen, joka  saavutti hiljattain hälyttä vän tason. Sama naikaisesti
typpilannoitteet ovat heikentäneet pohjavesien laat ua ja aiheuttaneet Pinios-joen suistomaan
rehevöitymistä. Alueella on hyväksytty toimintasuunnitelma , johon kuuluu typpilannoitteiden
levittämisen vähentäminen.
Edellä mainittu vähe ntäminen voidaan toteuttaa to imenpidesarjalla, johon kuuluu muun
muassa:
– tehokkaampi typen käyttö
– uusien kastelutekniikoiden käyttöönotto
– sopivien viljelykasvilajien viljely.
Thessaliassa kans allisen toimintasuunnitelman yhteyde ssä toteutetun ty pen aiheuttamaa
pilaantumista koskeneen kokeiluhankkeen tuloks et osoittavat, että viljelijät ovat alkaneet
muuttaa asennettaan viljelylanno itteisiin kohti järkiperäistä ja tieteellisempää lähestymistapaa.
He ovat tähän mennessä todenneet, että typpimäärän vähentäminen ei välttämättä tarkoitavastaavansuuruista sadonmenetys tä etenkään puuvillan osalta. Typenotto on vähäistä kasvun
alkuvaiheissa, ja nitraattipäästöjä voidaan vähentää huomattavasti vähentämällä kylvöä
edeltävää typpilannoitusta. M aanviljelijät ovat nyt va kuuttuneita, että ty ppilannoituksen teho
on lisääntynyt ja sitä voidaan tukea jaksottamalla suositeltu määrä.
Hankkeeseen osallistui vuosina 1996–2000 yli 3 200 viljelijää. Arvioitiin, että
typpilannoitteen levitys väheni noin 10 k ilotonnilla Thessalian kokeilualueella. Esim.
puuvillan osalta se väheni 30 % (140:stä 100:aan kg N/ha) ja to maattien osalta 25 % (270:stä
200:aan kg N/ha).
B.5. Alustava arvio toimintaohje lmien taloudellisista tuloksista
Usein väitetään, että toimin taohjelmien täytänt öönpano vaikuttaa tode nnäköisesti moniin
taloudellisiin indikaattoreihin  tilojen ja alueiden taso lla. Paremmilla kä ytännöillä on
todennäköisesti erilaiset suor at kustannukset; ne voivat joht aa muutoksiin tai rajoituksiin
yleisessä tilanhoidossa tai m uutoksiin sadoissa tai tilojen bruttotuotannossa. Jos nämä
muutokset toteutetaan samanaikaisesti suurella määrällä tiloja, niillä voi olla alueiden tasollaepäsuoria vaikutuksia maatalouteen liittyviin ta louden aloihin (esim. tiettyjen koneiden tai
tuotantopanosten tarjoajille).
26Toimintaohjelmien toime npiteiden noudattamiseen liittyvien  käytäntöjen taloudellisia
vaikutuksia koskevaa kirjallista aineistoa ei valitettavasti juurikaan ole saatavilla. Useissakertomuksissa tai analyyseissa esitetty tie to ei myöskään yleensä riitä kunnolliseen
taloudelliseen analyysiin, ja tiedot vaihte levat kertomusten vä lillä sen verran, että
kaikenlainen vertailu on liian epävarmaa. Tässä jaksossa esitetään näin ollen vain sarjayksinkertaisia esimerkkejä, jotka kuvastav at toimintaohjelmien täytäntöönpanoon liittyviä
taloudellisia näkökohtia.
Toimenpiteiden suorien kustannusten arviointi
EU:n teettämien kustannu sselvitysten tarkastelusta ilmenee,  että toimenpiteiden kustannukset
voivat vaihdella laajalti jäsenvaltioiden ja toimenpidetyyppien kesken. Tarkastelu osoittaakuitenkin, että vaihte luväliä 50–150 euroa hehtaaria kohti vuodessa voidaan pitää alustavana
karkeana arviona.
Kirjallisessa aineistossa mainittuihin kustannuksiin kuuluva t muun muassa seuraavat:
/g183 Viljelyn ja maankäytön hallinnointi
Edellä mainituista ranskalaisista hankke ista esitetään täsm ällistä kustannustietoa.
Talvikaudella viljeltä vien välikasvien pinta-alan kasvattaminen on tehokas keino
vähentää nitraattipäästöjä, sillä kasvit kiinnittävät maaperän ylijäämätyppeä. Näidenkäytäntöjen kokonaiskustannuksiksi (maan kyntö, siementäminen, siemenet) on
arvioitu 125 euroa hehtaaria kohti vuodessa.
Myös suojakaistojen käyttäminen on maankäytön hallinnointitoimenpide, joka
vähentää valuman kautta tapahtuvia typpipäästöjä ja estää lannoitteiden suorankulkeutumisen vesistöihin. V iisi metriä leveän suojak aistan lisäkustannukset ovat
hieman korkeammat kuin talviviljely n (200 euroa hehtaaria kohti vuodessa).
/g183 Lannan varastointi
Lannan ulkovarastotilojen lisäämisen kusta nnukset voivat olla huomattavan korkeat.
Täsmälliset investointi- sekä käyttö- ja ylläpit okustannukset vaihtelevat eri
lantatyyppien, erilaisten varastointitapojen ja varastointitilan mukaan.Lisävarastotilan tarve riippuu luonnollisesti maatilan tyypistä  ja viljellystä alueesta.
Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan m aa-, metsä- ja ka latalousministeriö
(MAFF, 1998) raportoi, että pilaantumis elle alttiiden alueid en nautakarjatiloilla
ylimääräistä lannan varastointitil aa oli keskimäärin vain 200 m
3, kun taas
tehosikaloilla varastotilaa oli 2 000 m3.
Kustannukset vaihtelevat yksi nkertaisten varastotilojen (e sim. altaiden) 5 eurosta
kuutiometriä kohti kehittyneempien varastotilojen (esim. kannelliset betonisäiliöt,joihin ei pääse sadevesi ja jotka eivä t päästä hajua, ks. MAFF, 1998) 50 euroon
kuutiometriä kohti. On kuitenkin selvää, e ttä lannan varastoin tikustannukset laskevat
nopeasti, kun varastointim äärää ja -tilaa lisätään.
/g183 Kivennäistyppilannoitteiden  vaihtaminen orgaan isiin typpilannoitteisiin
Tapauksissa, joissa toimenpiteiden tavoitteena on korvata kivennäislannoitteiden
sisältämä typpi vastaavalla määrällä orgaanisten lannoitteiden sisältämää typpeä,
27kirjallisessa aineistossa mainitut kustannuserot johtuva t lähinnä eroista lannan
kuljetuskustannuksissa. Esimerkiksi Y hdistyneessä kuningaskunnassa teetetyssä
selvityksessä (MAFF, 1998)  osoitettiin, että lannan kuljetusten vuosikustannukset
vaihtelevat maito tilojen 25 eurosta sika-/siipikar jatilojen 200 euroon hehtaaria kohti
vuodessa. Maitotilojen alhaiset kustannukset johtuivat pääas iallisesti siitä , että näillä
tiloilla on enemmän maata käytössään.
/g183 Maaperäanalyysien teettäminen typen levittämisen optimoimiseksi suhteessa
viljelykasvin tarpeisiin
Maaperäanalyysit ovat lupaava tapa vähentää typpipäästöjä. Yhä useammassa
jäsenvaltiossa ollaan kiinnostumassa  maaperäanalyysei hin perustuvasta
lannoittamisesta.
Taulukossa VI esitetään maaperäanalyysien kustannukset2 kolmessa
jäsenvaltiossa, Ranskassa, Alankomaissa ja Saksassa. Maaperästä otetaannäytteitä kolmelta syvyydeltä (0–30, 30–60, 60–90 cm) Ranskassa ja Saksassa jayhdeltä syvyydeltä Alankomaissa (0–10 cm).
ValtioAnalysoi-
tujenmaidenpinta-ala(ha)Maa-
perä-analyy-sienmäärävuodes-saMaaperä-
analyysientaajuusKustannuk-
set hehtaariakohtivuodessa(euroissa)Kannattavuus-
kynnys (kg/havuodessa)
2
Ranska 70 18 Kerran
viidessä
vuodessa10–22120–45
Alankomaat 3 1 Kerran
kolmessa
vuodessa8–15 10–20
Saksa 5-7 15 Joka vuosi 20 40
1: Kun oletetaan, että vähentynyttä  typpilannoitekiloa kohti säästetään 0,5
euroa.
2: Ensin lannoiteneuvontakustannukset muk aan luettuina ja sen jälkeen niitä
lukuun ottamatta.
Taulukossa esitetään tietoa myös tal oudellisesta kannattavuus kynnyksestä eli
säästetyn typpilannoitteen määrästä, jolla  lannoitekustannusten lasku kattaa täysin
maaperäanalyysien kustannukset (olettae n, ettei sadon määrä laske). Taulukko
osoittaa, että 10–45 kilon typpilanno itteen säästö vuodessa kattaa täysin
                                                
2Ranskaa koskevat tiedot on saatu aiemmin mainitusta alueellista kehitysohjelmasta. Alankomaita
koskevat tiedot on toimittanut Alankomaiden ravinteiden hallinnoinnin tutkimuslaitos. Saksaa koskevattiedot ovat peräisin Baden-Württembergin osavaltion kertomuksesta.
28maaperäanalyyseistä aiheutuvat kustannukset. Kokemuks et viittaavat siihen, että
tämän suuruusluokan typpilannoitteen vähennys on usein toteutettavissa.
Vaikutus sadon määrään
Useilla Euroopan unionin alue illa levitetään yhä huomatta vasti (kaksinkertaisesti)
enemmän typpeä kuin viljelykasvit vaatisivat. Tällaisessa tilanteessa levitetyn typenkokonaismäärän vähentäminen tuskin j ohtaa sadon pienenemiseen. Kirjallisessa
aineistossa ja kertomuksi ssa ei todellakaan mainita  merkittäviä sadonmenetyksiä,
jotka olisivat johtuneet typen levittämisen vähentämisestä. Useissa kertomuksissaesitetään jopa, ettei lannoitteen vähentäminen ole pienentänyt lainkaan satoa, silläkäytäntöjen parantamisella (esim. lannoitteen levittämiskertojen määränkasvattamisella) on ollut myönteisiä vaikutuksia. Edellä mainitut seikat korostavat
sitä, että on kehite ttävä tiukkoja ja johdonm ukaisia suosituksia tasapainoitetulle
lannoittamiselle , jossa otetaan huomioon kyseis en alueen erityisolosuhteet
(maaperän olosuhteet, tyyppi ja ka ltevuus, ilmasto-olot), maankäyttö ja
maanviljelykäytänteet (kuten vuor oviljelyjärjestelmä t ja kastelu).
Tällaisen lannoituksen perustana pitää olla tasapaino viljalajin ennakoitavissa olevan
typen tarpeen ja seuraavien typen lähteiden välillä:
– itse maaperä (ts. maaperässä sillä hetk ellä oleva typpimäärä, kun vilja alkaa
käyttää sitä, ja se typpi, joka on peräisin maaperän orgaanisen typen varastojen
nettomineralisaatiosta)
– sekä orgaaniset että ke mialliset lannoitteet ja ilma kehän typen laskeuma ja
biologinen yhteyttäminen.
Lisäksi vaikuttaa tärkeältä , että kehitetään koulutus - ja neuvontapalveluja, jotta
viljelijät alkaisivat noudattaa laajalti nä itä suosituksia samoin kuin hyvän
lannoitekäytä nnön ohjeita.
Euroopan unionissa kirjataan erittäin vaihte levia lannoitteiden le vitysmääriä, ja ne
näyttävät liittyvän vira llisten suosituksien hä mmästyttävän suureen vaihteluun, jota ei
aina voida selittää viljelykasvien, satomäärien tai ilmasto-, maaperä- ja vesiolojeneroilla. Taulukossa VII esite tään suositellut typpilannoite määrät sadon biomassakiloa
kohti Euroopan unionin pohjoisi ssa jäsenvaltioissa . Taulukon osoittamat erot, jotka
toisinaan ovat suuria (esim. yhdestä kahteen sokerijuurikkaan osa lta), tuovat selkeästi
esiin, että kaikissa jäsenvaltioissa on annettava jämerämpiä, sekä maanviljelyn ettäympäristön kannalta peru steltuja suosituksia.
29Taulukko VII Suositellut typpilannoitemäärät tärkeimmille viljalajeille
sadon biomassaa kohti (kilogrammaa tonnia tuotetta kohti – koonnut EFMA,2001, jäsenvaltioiden virallisista ohjeista)
Valtio Viljelykasvi
Talvi-
vehnäRuis Sokeri-
juurikasPeruna
Ruotsi
TanskaSaksaAlankomaatYhdistynyt
kuningaskunta22
2223
25
2816
1820
18
-1,7
2,13,6
2,2
1,73,1
4,14,5
5,2
3,8
Kustannustehokkuusanalyysi
On tärkeää varmistaa, että to imenpiteisiin ja alue ille myönnetään julk isia varoja sen
mukaan, miten ne kykenevät ratkaisemaan nitraattipäästö- ja rehevöitymisongelmia.Tämän takia on tärkeää verrata eri to imenpiteiden tai ohjelmien kustannuksia
vaikutuksiin tai tehokkuuteen, joka niillä on juomavesi-  tai rehevöitymisongelmien
vähentämisessä.
Selvitykset, joissa on arvioitu erilaisten toimenpiteiden ja ohjelmien
kustannustehokkuutta, ovat äärimmäisen harvinaisia, va ikka niistä on selkeästi
hyötyä politiikkojen laadinnassa ja niukkojen  taloudellisten resur ssien jakamisessa.
Esimerkki tällaisesta analyysista (Bel ja muut, 1999) on esite tty Ranskan Bièvre-
Liers -alueen osalta. Kuten taulukossa VIII esitetään, analyysissa on verta iltu kahden
ohjelman vaikutuksia typpipäästöihin ja pohjavesien typpipitoisuuksiin sekä
kustannuksia. Taulukosta ilme nee, että FARM-ohj elman kustannustehokkuus on
parempi kuin FARM+CIPEN-ohjelman, ja  typen vähentämisen yksikkökustannukset
ovat ensimmäisellä 1,07 eu roa ja jälkimmäisellä 1,38 euroa typpikiloa kohti
3.
Yhdistettyjä FARM+CIPEN -toimenpiteitä tarvitaan kuitenkin, jotta pohjavesien
nitraattipitoisuudet saadaan laskemaan ohjearvona olevaan 25 milligrammaan litraa
kohti. Yhdistetyn ohjelman kokonaiskusta nnukset pysyvät lisäksi kohtuullisina.
                                                
3Tässä tapaustutkimuksessa typpipäästöt vähenivät välikasvien viljelyn ansiosta vain noin 20 kg N/ha.
Useissa tapauksissa ne vähenevät kuitenkin huomattavasti enemmän (50–80 kg N/ha), mikä parantaakustannustehokkuussuhdetta.
30Taulukko VIII Kahden ennalta ehkäisevän ohjelman vaikutusten ja
kustannusten vertailu (Bel ja muut, 1999)
Muuttuja, indikaattori FARM1FARM + CIPEN2
Typpipäästöjen vähentyminen (kg/ha)
Pohjavesien odotettu typpipitoisuus (mg/l)Ohjelmien kokonaiskustannukset (euroa/ha)21
44
2238
27
53
Kustannustehokkuus euroina vähentynyttä
typpipäästöyksikköä kohti1,07 1,38
1: FARM-ohjelma – Odotettu sato vastaa viimeisten viid en vuoden keskitasoa; typen
levittäminen (karjanlanta mukaan luettuna) on optimoitu tämän keskimääräisensadon mukaan (vähimmäisskenaario liikalannoittamisen rajoittamiseksi).
2: FARM+CIPEN-ohjelma – FARM-ohjelman lisäksi viljellään järjestelmällisesti
välikasveja ennen kevätviljaa ja hallinnoidaan pa remmin korjuutähteitä (johtaa
nitraattipäästöjen vähenemiseen viljelykausien välillä).
Tällainen paikallise lla tasolla toteute ttu kustannustehokkuusanalyysi (jossa verrataan
eri käytäntöjä tai ohjelmia) voidaan toteuttaa myös yleisemmällä tasolla arvioimallaesimerkiksi eri alueiden suhteellisia ma hdollisuuksia vähentää tiettyyn jokeen tai
pohjavesiesiintymiin kulkeutuvia nitr aattipäästöjä sekä  sen kustannuksia
4. Tällainen
analyysi on tehtävä, jotta investoinnit voidaan priorisoida.
Kokonaishyötyjen tutkimus
Useimmissa toimintaohj elmia koskevissa ta loudellisissa argume nteissa keskitytään
näiden toimenpiteiden kustannuksiin (jotka  on usein arvioitu puutteellisesti). Vain
harvoissa selvityksissä ja raporteissa tutkitaan  nitraattien huuhtoutumisen
vähentämisen ympäristöhyötyjä ja näid en hyötyjen taloudellista merkitystä.
Esimerkkejä näistä hyödyistä löytyy vesipolitiikkaa koskevasta kirjallisesta
aineistosta, jossa on vertailtu erilaisia strategioita, joilla varmistetaan riittäväjuomaveden tarjonta kotitalouksille. Aina kun vesi käytetään juomavedeksi, hyödyt
ovat suuret.
Havaintoesimerkkinä on komissiolle tehty tutkimus (Heinz and al, INFU/WRC,
Cooperative agreements in agriculture, 2002), jossa tutkittiin liiallisten nitraattien
poistamiseksi juomavedeksi käytettävä stä pohjavedestä to teutettujen ennalta
ehkäisevien ja korjaavie n toimenpiteiden kustannus tehokkuutta. Eräässä Saksaa
                                                
4Sama analyysi voidaan tehdä eri maille. Ks. esimerkiksi Markku Ollikaisen artikkeli ( 2001). 2001.
Towards efficient pollution control in the Baltic Sea - An ecological-economic modelling approach, ona cost-effectiveness analysis for reducing nitrate em issions to the Baltic Sea (Kohti tehokasta saasteiden
valvontaa Itämerellä - Ekologis-taloudellisen mallintamisen lähestymistapa kustannustehokkuus-analyysiin Itämereen kulkeutuvien nitraattipäästöjen vähentämiseksi).
31koskevassa tapauksessa arvioitiin, että viljelykäytäntöjen muuttaminen5 pohjaveden
nitraattitason laskemisek si hyväksyttävälle ta solle maksaa 0,06 euroa/m3, kun taas
toisena vaihtoehtona olevan biologisen  denitrifikaatiokäs ittelyn kustannukset ovat
viisi kertaa korkeammat eli 0,28 euroa/m3. Samassa selvity ksessä olevassa
Alankomaita koskevassa tapauksessa ha vaittiin vielä suurempi ero:
ennaltaehkäisevien toimenp iteiden kustannukset pellon tasolla olivat 40 euroa
hehtaarilta, kun taas veden denitrifikaatiokustannukset  arvioitiin 400 euroksi
hehtaarilta.
Näin ollen maanviljelijöide n, veden toimittajien ja  veden kuluttajien (jotka loppujen
lopuksi maksavat vesilaskun) edun mukaista on kehittää pa rempia viljelykäytäntöjä.
Veden toimittajien ja maanviljelijöiden välillä useilla Saksan ja Itävallan alueillatehdyt lukuisat vapaaehtoiset sopimukset oso ittavat, että tällaiset kaikkia hyödyttävät
tilanteet ovat melko yleisiä
6. Niistä on siten suurta  hyötyä yhteiskunnallisesta
näkökulmasta katsoen, vaikka käytäntöjen parantaminen saattaa olla huomattavan
kallista.
Päätelmät ja jatkotoimet
Suorat kustannukset ja sadon pieneneminen  mainitaan usein tärkeimpinä esteinä
siirtymiselle entistä parempiin typenhallintakäytäntöihin. Saatavilla olevatkustannuksia koskevat tiedot osoittavat kuitenkin, että sadon pieneminen on usein
hyvin vähäistä ja kustannuks et kohtuullisia. Lisäksi joid enkin viljelyjärjestelmien
analyysissä esitetään, e ttä työvoiman puute on suurin  ongelma, joka selittää
viljelijöiden vastahakoisuuden käytäntöje n muuttamiseen (esim. typen levittämisen
jaksottamisessa tai suojakai stojen ylläpidossa). Tällais issa tapauksissa tilanhoitoa on
tutkittava laajemmasta näkökulmasta et sittäessä ratkaisuja käytäntöjen
omaksumiseen.
Tarvitaan selkeästi merkittäviä ponnisteluja,  jotta voitaisiin varmistaa, että:
/g183 välilliset kustannukset , jotka aiheutuvat  rehevöitymisen vaikutuksesta
ympäristöperintöön ja vesiin liittyv ään taloudelliseen toimintaan, kuten
kalastukseen, matkailuun tai virkistyskäyttöön, arvioidaan tutkimalla
tapauskohtaisesti e dustavia vesialueita
/g183 ehdotetaan tutkimuksia ja selvityksiä, joissa tarkastell aan toimintaohjelmien
yhteiskunnallis-taloudellisia ulo ttuvuuksia ja joiden avulla  voidaan tarjota jämeriä
yhteiskunnallis-taloudellisia arviointeja, joita tarvitaan mahdollisten politiikkoja
koskevien päätösten ja  suunnitelmien tekemiseen
/g183 analyyseissa yhdistetään taloudelliset  ja tekniset nä kökohdat. Esimerkiksi
kustannustehokkuusanalyysiin tarvitaan as iantuntemusta se kä toimenpiteiden
vaikutusten arvioimiseksi (nitraattien käytön ja huuhtoutu misen vähentäminen tai
                                                
5Typpitaseen arviointi, siirtyminen kivennäislanno itteista orgaaniseen lantaan, välikasvien viljely,
luomuviljelyn kehittäminen, investoiminen lannan varastointiin, maan talviaikaisen kasvipeitteisyydentoteuttaminen jne.
6Joskus, kun kyseessä ovat suuret taloudelliset intressit, kuten alueilla, joilla vettä pullotetaankivennäisvedeksi, maanviljelijöille maksettava korvaus voi olla erittäin korkea ja kasvattaa merkittävästitilan tuloja.
32tietyn vesistön rehevöitymisasteen alentaminen) että näiden toimenpiteiden
kustannusten arvioimiseksi.
/g183 taloudellisissa analyyseissa otetaan huomi oon sekä tilojen näköku lma että yleinen
tai yhteiskunnallinen näköku lma. Joitakin kustannuksia tai hyötyjä saattaa
todellakin ilmetä tiloje n ulkopuolella, ja ne on otettava huomioon, kun
toimintaohjelmia tuetaan ja arvioi daan. Sitä mukaa kun vesipolitiikan
puitedirektiiviä pannaan  asteittain täytäntöön, kustannustehokkuusanalyyseja
tehdään järjestelmällisemmin sellaisten ohjelmien arvioimiseksi, jotka sisältävättoimenpiteitä esimerkiksi maataloudest a peräisin olevien hajapäästöjen
vähentämiseksi.
/g183 Analyysien ja tutkimusten rinnalla jäsenvaltioiden tulisi kerätä järjestelmällisesti
yhteiskunnallis-taloudellista tie toa toimintaohjelmistaan. Tietojen pitäisi olla
yhtenäisiä (esim. kerätty sellaisten maatilakyselyjen avulla, joita Ranskassa onkäytetty), jotta voidaan varmistaa, että ne ovat vertailukelpoisia ja että niistävoidaan tehdä kaikkia jäsenvaltioita hyödyttäviä johtopäätöksiä.
C. EUROOPAN KOMISSION TOIMET
Näitä toimia on kehitetty neljällä alalla:
– Tieto EU:n vesien kuormituksista ja ekol ogisesta tilasta sää nnöllisen seurannan
ja raportoinnin kautta  sekä koordinointi muid en direktiivien (kuten
yhdyskuntajätevesidirektiivin ja vesipolitiikan puitedirektiivin) sekä
Eurostatin/OECD:n yhteisten ky selylomakkeiden ja Euroopan
ympäristökeskuksen Eurowa ternet-ohjelman kanssa.
– Teknisten tietojen vaihto jäsenvaltioiden kesken hy vistä viljelykäytännöistä,
niiden tehokkuudesta ravinnepäästöjen vähe ntämisessä sekä välineistä, joilla
mitataan, mallinnetaan ja ennustetaan käytäntöjen vaikutuksia veden laadun
kehittymiseen.
– Niiden jäsenvaltioiden oikeudellinen painostus, jotka eivät ole panneet
asianmukaisesti täytäntöön direktiivin täytäntöönpanoprosessi n eri vaiheita.
– Taloudellisten välineiden kehittäminen (ympäristömääräysten noudattamisen
edellyttäminen taloudellisen tuen my öntämiseksi, ylijäämien verottaminen,
kannustimet ennalta ehkäiseville käytännöille) hyvän ravinteidenhallinnan
tukemiseksi maatiloilla. Tähän kuul uu maaseudun kehittämissuunnitelmien
rahoittamisen tekeminen riippuvaisek si direktiivin täytäntöönpanossa
saavutetusta edistyksestä.
33Teknisistä tiedoista esimerkki nä seuraavat selvitykset:
– "Nitraattien huuhtoutumisen vähent äminen pitkällä aikavälillä
kasvipeitteen avulla"7
– "eläinten lannan typpipitoisuus"8
– "laidunmaan lannoittaminen"8
– "hyvät käytännöt hedelmien ja vihannesten viljelyssä"8.
Komission alihankkijat ovat saaneet hiljattain valmiiksi nämä selvitykset. Myös
makean veden ja merivede n rehevöitymisen arviointiperusteista on julkaistu
selontekoja.
Lisäksi komissio (tutkimuksen pääosasto) tukee ja rahoittaa ka nsainvälisiä hankkeita,
jotka koskevat se uraavia aiheita:
– ravinteiden lisääminen ja kulkeutuminen ilmassa (Anice-hanke),
maaperässä ja vesissä (Streames-,  Danubs-, Euroharp-, Eloise- ja
Subgate-hankkeet)
– ravinteiden vaikutukset vesiekosysteemeihin (Välimeren alueella
Chabade-hanke, rannikkoalueiden planktonin osalta Comweb-
hanke)
– näytteenotto- ja mallintamismenetelmät (Baseline- ja
Fractflow/Famest -hankkeet pohjav esien osalta sekä BMW- ja
Harmonit/Harmoniqua -hankkee t; kahdessa viime ksi mainitussa
selvityksessä sovelletaan sosi oekonomista lähestymistapaa ja
tehdään kustannuste hokkuuslaskelmat).
Seuraavat kaksi esimerkkiä havainnollistavat näiden tutkimusten välittömät
sovellusmahdollisuudet:
/g183 Hiljattain päätökseen saadussa RANR-ha nkkeessa, joka koskee typen pidättymistä
maahan ja sen virtaamista mereen, osoitettiin spesifisen mallin (Soil N/WEKU)sopivuus typen siirron ennustamiseksi  pohjavesistä pintavesiin Pohjois-
Euroopassa. Siitä saadaan myös hyödyllistä tietoa laskettaessa aikaa, joka kuluu
typen siirtyessä vesiin, ja ennustettaessa viipee llä ilmeneviä vaikutuksia.
/g183 FAEWE-hankkeessa (osat 1 ja 2) ja NICOLAS-hankkeessa osoitettiin, että jos
halutaan vähentää typen joutumista jok iin, tehokkain ratkaisu  ei välttämättä ole
säännöllisten puskurivyöhykkeiden luominen jokien varsille. Usein ontehokkaampaa ylläpitää ja käyttää entisiä pe ltojen ja jokien väli ssä olevia ojia ja
kosteikkoja, jotka pystyvät poistamaan  jopa 80 % typen hajakuormituksesta.
                                                
7Koordinoitu toiminta AIR3-CT94-2108.
8ERM, 2000-2001.
34Komission Yhteinen tutkimuskeskus (Ispra ) osallistuu useisiin näistä hankkeista
(esim. Euroharp, jossa on keskustietokanta 17 koevaluma -alueesta ja 9 testatusta
mallintamismenetelmästä). Ympäristön ja kestävän kehityksen tutkimuslaitoksessa(IES) kehitetään myös typen hajapäästö jen aiheuttaman kuormit uksen arviointia ja
merien rehevöitymisen seuran taa kaukokartoituksen avulla.
Taulukossa IX esitetään yhteenveto jä senvaltioita vastaan tä ytäntöönpanoprosessin
eri vaiheissa käynnistetty jen oikeudellisten me nettelyjen tilantees ta (heinäkuu 2001):
Jäsenvaltio B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK
Vedenlaadun
seuranta+++ + + ++ ++++ +++ +
Nitraatinaiheuttamallepilaantumi-selle alttiidenvyöhyk-keidennimeäminen+
/g109+
/g108+
/g108+
/g109+ +
/g109++
/g108+
/g108+
/g108++/g108 + +
/g109
Hyvän
maatalous-käytännönohjeet+++ +++ + + ++ +++ + +
Toiminta-ohjelmat ++ ++ + + +++ +++ + +
Kertomus ++ + + ++ + +++ +++ + +
+ = + = Tehtävä on toteutettu, mutta komissio ei ole välttämättä hyväksynyt sitä
/g108 = = NVZ:t nimetty
valtion koko alueella/g109 = = Merkittävää alueiden nimeämistä
odotettiin vuoden 2001 loppuun mennessä, muttase ei toteutunut.
Varjostus: Jäsenvelvoitteiden laiminlyöntiä koskeva menettely on käynnissä (joitakinalkuvaiheessa olevia menette lyjä ei oikeudellisista sy istä voida mainita tässä
taulukossa).
Taulukosta ilmenee, että  lähes kaikkia jäsenva ltioita vastaan on käynnistetty ainakin yksi
rikkomismenettely.
Komissio on vuodesta 1994 lähtien käynnistän yt 56 oikeusasiaa, jotka ovat liittyneet
nitraattidirektiiviin yksin tai yhdessä muiden direktiivien kanssa. Puolessa tapauksistakäsittely lopetettiin, kun asianom aiset maat paransivat nopeas ti täytäntöönpanoa, seitsemässä
35tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin on anta nut tuomion: kyseessä  ovat oikeustapaukset
Espanjaa (1.10.1998 ja 13.4.2000), Itali aa (25.2.1999 ja 8.11.2001), Yhdistynyttä
kuningaskuntaa (7.12.2000), Ranskaa (8.3.2001) ja  Luxemburgia (8.3.2001) vastaan. Yhä
avoimena olevasta 23 oikeus tapauksesta seitsemää käsitellään parhaillaan yhteisöjen
tuomioistuimessa.
Kuvassa 3 esitetään komission vuosin a 1994–2001 käynnistämien oikeustoimien
jakautuminen.
14
012
468
7
5
051015
1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001
"Tavanomaisen hyvän maatalouskäytännön" (s ellaisena kuin se on määriteltynä maaseudun
kehittämisestä anne tun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/19999 soveltamista koskevista
yksityiskohtaisista säännöistä a nnetun asetuksen (EY) N:o 1750/199910 28 artiklassa) ja
nitraattidirektiivin välisen yhte yden takia jäsenvaltioita pyyd ettiin sisällyttämään maaseudun
kehittämisen ohjelma-asiak irjoihinsa tilanteestaan riippuen seur aavat asiat, joiden tarkoitus on
varmistaa yhteisön politiikan johdonmukaisuus:
– Ne sitoutuivat saavuttamaan merkittävää edistystä pilaantumiselle alttiiden
vyöhykkeiden nimeämisen saamise ssa päätökseen mahdollisimman nopeasti.
– Ne sitoutuivat saavuttamaan riittävästi edistystä nitraattidirektiivin mukaisten
hyvän maatalouskäytännön ohjeiden ja/tai toimintaohj elman sitovien
toimenpiteiden määrittelyssä ja täytäntöönpanossa ja/ta i asetuksessa (EY) N:o
1750/1999 määritellyn yleisen hyvän maatal ouskäytännön mukau ttamisessa ja/tai
täydentämisessä.
                                                
9EYVL L 160, 26.6.1999, s. 80.
10EYVL L 214, 13.8.1999, s. 31. Tämä asetus on kumottu hiljattain ja korvattu komission asetuksella
(EY) N:o 445/2002 (EYVL L 74, 15.3.2002, s. 1).
36Määräajat sitoumuksille vaihtelivat, mutta pää ttyivät joka tapaukse ssa viimeistään vuoden
2001 lopussa.
D. PÄÄTELMÄT
Vaikka jäsenvaltioiden perust amat vedenlaadun seurantaver kot ovat puutteelliset eivätkä
kovin johdonmukaiset, ne osoittavat kuite nkin, että yli 20 prosentissa EU:n
pohjavesiesiintymistä saattaa esiintyä liikaa nitr aatteja, ja määrä lisään tyy jatkuvasti alueilla,
joilla kasvatetaan eniten karj aa ja käytetään lannoitteita.
Vähintään 30–40 prosentissa joista  ja järvistä on rehevöitymis en merkkejä tai ne tuovat
rannikkovesiin ja meriin s uuria määriä nitraatteja.  Jäsenvaltiosta, valuma-alueesta ja
vuosivaihtelusta riippuen 50–80 % EU: n vesistöihin joutuvast a kokonaistyppimäärästä on
peräisin maataloudesta (Belgia n, Tanskan, Saksan, Ra nskan ja Irlannin kertomukset Euroopan
komissiolle ja ETAn kertomus N:o 4 Eu roopan ekosysteemien ravinteista, 1999).
Kun jäsenvaltioilla meni ainakin viisi vuotta direk tiivin täytäntöönpanosta aiheutuvien
sitoumusten täyttämiseen ja maataloudesta vesiin joutuvien typpipäästöjen todelliseen
vähentämiseen, voidaan viime vuosina havaita tode llista edistymistä jäsenvaltioiden
suhtautumisessa.  Kaikki jäsenvaltiot ovat nyt saattaneet direktiivin osaksi kansallista
lainsäädäntöään, perustaneet ka ttavan seurantaverkon, ottaneet käyttöön hyvien käytäntöjen
ohjeet ja nimenneet ainakin osittain pilaantumis elle alttiit alueensa (I rlantia lukuun ottamatta).
Toimintaohjelmien vaikutukset, jotka julk aistiin usein vasta vuosina 1997–1999, näkyvät
todellakin vasta muutaman vuoden kuluttua (m aaperän ja pohjavesien "säiliöilmiö"), mutta
menestystarinoita on jo nähty alueilla, joilla hyvää käytäntöä koskeva neuvonta on
yhdistetty peltojen tehokkaaseen valvontaan ja lukuisiin maaperäanalyyseihin  (esim.
Tanskassa, joissakin Saksan osavaltioissa, Itä-Ranskassa ja Algarvessa).
Yhteisen maatalouspolitiikan asteittainen suunt autuminen siten, että siinä otetaan huomioon
ympäristökysymykset (yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia suoran tuen järjestelmiäkoskevista yhteisistä säännöistä annet un neuvoston asetuksen N:o 1259/1999 3 artiklassa
säädetyt ympäristönsuojeluvaa timukset; maatalouden ympäristöt oimenpiteiden laajentaminen;
maaseudun kehityssuunnitelmiin sisältyvien hyvä n maanviljelykäytännön ohjeiden määrittely)
edistävät nitraattidirektiivin tarkoitusperiä. Yhteinen maatalou spolitiikka, jossa
painotetaan enemmän laatua kuin määrää ja jo ssa rohkaistaan laajaperäistä viljelyä tai
karjankasvatusta, luonnollisia suojakaistoja sekä tarkoituksenmukaista tasapainoistalannoitusta, voi edelleen edistää nitraa ttidirektiivin tavoitte iden saavuttamista.
Joidenkin jäsenvaltioiden puutt eellista nitraattidirektiivin s oveltamista ei kuitenkaan voida
korjata ainoastaan YMP-toimenp iteillä. Nitraattipäästö jen valvonta liittyy yhä ensisijaisesti
nitraattidirektiivin saattamiseen osaksi kans allista lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanoon.
Myös ennalta ehkäisevien toimenpiteiden kustannustehokkuusselvityksien tekemiseen
tulisi rohkaista, jotta toimintaohjelmia ja käytäntöjen muuttamista voitaisiin suunnatatehokkaimpien keinojen valintaan.
Ympäristöä vähemmä n kuormittavan maatalouden taloude llisen tukemisen ja tiedon
levittämisen lisäksi on välttämätöntä, että nitraattidirektiivi pannaan täysimääräisesti
täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa, peltoje n tasolla tehtävää seurantaa ja valvontaa  (mukaan
lukien lannoitussuunnitelmien ja -kirjanpidon, lannan vara stoinnin ja käsittelyn,
maaperäanalyysien, luonnollisten s uojakaistojen tarkastaminen) tehostetaan  ja käyttöön
37otetaan varoittavia seuraamuksia  tuottajille, jotka eivät noudata taloudelliseen tukeen
sidottuja ympäristömääräyksiä .
Nitraattidirektiivi on nyt 10 vuo tta vanha. Jäsenvaltio t ovat viimeisten kahden vuoden aikana
osoittaneet todellista halukkuu tta tehostaa sen täytäntöönpanoa . Ne ovat ymmärtäneet, että
kustannukset, joita aiheutuu liiallis ten nitraattien poista misesta juomavedes tä tai pa toaltaille
tai rannikkovesille rehe vöitymisestä aiheutuneista vahi ngoista, kasvavat koko ajan, eivätkä
yhdyskuntajätevesien käsittelyyn tehdyt valt avat investoinnit auta ravinnepäästöihin,
ellei samanaikaisesti pyritä tehokkaasti vähentämään maatalousr avinteista aiheutuvia
päästöjä . Tästä syystä nitraattidirektiivi säilyttää aj ankohtaisuutensa ilman, e ttä sitä tarvitsisi
tarkistaa lyhyellä aikavä lillä, kuten Euroopan parlam entti on päätöslauselmassaan
(A5-0386/2000) todennut ja kuten uudessa vesipolitiikan puitedirek tiivissä, jossa ei ole lisätty
mitään muutoksia täytäntöönpanoprosessiin tai määräaikoihin, on vahvistettu. Näiden
direktiivien yhteisen täytän töönpanon yhteisvaikutusta on ku itenkin kehitettä vä muun muassa
seuraavilla aloilla:
– Vesinäytteiden keräyspaikko ja, verkkoja, muuttujia ja vedenlaadun seurannan
taajuutta  koskevien sääntöjen yhdenmukaistaminen, jotta niitä voidaan soveltaa
mahdollisimman vähällä työllä peltojen tasolla EU:n direktiivien, OECD:n ja Eurostatinkyselylomakkeiden, meriä ja jokia koskevien yleissopimusten sekä paikallisten ja/taialueellisten tarpeiden edellyttämällä tavalla. Tämä kysymys on erittäin tärkeärehevöitymisvaikutusten seurantaa varten; niitä varten on sovittava yhdenmukaistetuistakriteereistä ja seurantamenetelmistä. Yhteisiä välineitä ja yhteensopivia laitteita ollaankehittämässä nopeasti, jotta jäsenvaltiot ja komissio voiva t vaihtaa maantieteelliset
viitetiedot sisältä viä tietoja sähköi sessä muodossa.
– Vesiin kulkeutuvien ravinteista aiheutuvien paikallis- ja hajapäästöjen arviointi
(analyyttinen erottelu, esim. isotooppime netelmät, mallit kuormituksen, siirtymisen ja
pidättymisen laskemiseen) sekä niiden alkuperän jakautuminen  (maatalous,
yhdyskuntavedet, teollisuus, ilmakehän laskeu ma), jotta voidaan verrata erilaisten
toimenpiteiden tehokkuutta ja as ettaa niin nitraatteja koske vissa toimintaohjelmissa kuin
vesipolitiikan puitedirektiivin hoitosuunnitelmissa mahdollisia pilaantumista aiheuttavia
parametrejä koskevia prioriteetteja valuma-alueiden tasolla.
– Mallit, joilla korreloidaan ympäristövaikutukset  (esim. leväkuki nnat) ja niitä
aiheuttavat tekijät (ra vinteet, luonnonolot jne.) ja joiden  avulla voidaan ennustaa näiden
tekijöiden vähenemistä tai lisääntymistä koskevien hahmotelmien vaikutuksia.
– Kustannustehokkuuden huomioon ottava lähestymistapa  ennalta ehkäiseviin
toimenpiteisiin. Typpi ja fosfori  ovat varmasti useiden EU:n valuma-alueiden tärkeimpiä
saastuttajia, sillä ne muun mua ssa pahentavat järvien ja pa toaltaiden sin ileväongelmia ja
lisäävät makrofyyttien ja dinoflagellaattien määrää, mikä haittaa mm. matkailua javesiviljelyä rannikkovesissä . Ennalta ehkäiseviin, maataloudesta aiheutuvaan
kuormitukseen ja maatalouskäytäntöihin tai ko titalous- ja teollisuusjä tteisiin vaikuttaviin
toimenpiteisiin tehtävien i nvestointien tehokkuus on arvio itava ja siitä on tehtävä
vertailuja. Tällä ala lla tarvitaan myös kiireesti kokeiluha nkkeita ja tutkimusta, mikä näkyy
esimerkiksi siitä, että vuotta 2000 koske vissa nitraattidirek tiivin edellyttämissä
kertomuksissa annettiin vähä n vastauksia ennus teita ja kustannus tehokkuutta koskeviin
kysymyksiin.