[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 19.12.2007

KOM(2007) 823 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

valaanpyyntiin liittyvistä yhteisön toimista

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

valaanpyyntiin liittyvistä yhteisön toimista

Johdanto

Valaiden liiallinen hyödyntäminen ja ympäristön tilan huonontuminen ovat heikentäneet huomattavasti useita valaskantoja. Kansainvälisen valaanpyyntikomission (IWC) puitteissa toteutettava valaskantojen kansainvälinen suojelu- ja hallintatyö on kärsinyt valaanpyyntiä kannattavien ja vastustavien valtioiden jatkuvien keskustelujen johdosta. Euroopan unioni ei ole vielä kyennyt hyödyntämään poliittista painoarvoaan IWC:ssä pääasiassa, koska koordinoituja ja sovittuja yhteisön kantoja ei ole ollut.

Tässä tiedonannossa komissio tarkastelee valaiden suojelun nykyistä tilannetta EU:ssa ja kansainvälisesti ja korostaa sitä, että EU:n on otettava rooli yhtenäisenä ja merkittävänä toimijana kansainvälisessä valaanpyyntipolitiikassa. EU:n toimien perustana olisi oltava tavoite varmistaa, että käyttöön otetaan valaiden suojelua koskeva tehokas kansainvälinen sääntelykehys, jota myös sovelletaan asianmukaisesti.

KANSAINVÄLINEN VALAANPYYNTIKOMISSIO (IWC)

Taustaa

1. Valaat, delfiinit ja pyöriäiset kuuluvat Cetacea -lahkoon. ”Suuriin valaisiin" kuuluu 13 lajia, kuten sinivalas, sillivalas, ryhävalas, grönlanninvalas, kaskelotti ja lahtivalas sekä 68 muuta pienempää valas- ja delfiinilajia. Valaita, erityisesti suuria valaita, on metsästetty keskiajalta lähtien Euroopassa, pohjoisilla merillä ja lisäksi Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä maailman muilla alueilla, myös Etelämantereella. Valaanlihaa on käytetty ravintona useilla eri alueilla. Tärkeitä valastuotteita ovat lisäksi olleet valaan luu, ja erityisesti valaanöljy ja -rasva, joita käytettiin polttoaineena ja koneöljynä. Valaanpyynti oli suurimmillaan 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin pyydettiin vuosittain kymmeniätuhansia valaita. Useat valaskannat heikentyivät merkittävästi viime vuosisadan puolivälissä tämän laajan hyödyntämisen johdosta. Valaita uhkaavat lisäksi ympäristön tilan huonontuminen ja ilmastonmuutos sekä kalastusalan sivusaaliit.

2. Kansainvälinen valaanpyyntikomissio (IWC) on toimivaltainen kansainvälinen järjestö valaskantojen suojelun ja hallinnan osalta. Se perustettiin 2. joulukuuta 1946 allekirjoitetun valaanpyyntiä sääntelevän kansainvälisen yleissopimuksen (jäljempänä ’yleissopimus’) nojalla. Koska valasteollisuus kasvoi ja kehittyi yleissopimuksen tekoaikana, yleissopimuksen tarkoituksena on määrätä valaskantojen tehokkaasta suojelusta ja mahdollistaa näin valaanpyyntiteollisuuden järjestynyt kehitys.

3. Kansainväliseen valaanpyyntikomissioon voivat liittyä ainoastaan yleissopimukseen liittyneet hallitukset. Yleissopimuksen sopimuspuolten määrä on kasvanut nopeasti viime vuosina ja on nyt 77, joista 20[1] on EU:n jäsenvaltioita. Euroopan komissio rohkaisee jatkuvasti niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä sopimuksen sopimuspuolia, liittymään sopimukseen.

4. Euroopan yhteisöllä on tarkkailijan asema. Komissio hyväksyi vuonna 1992 ehdotuksen yhteisön liittymistä yleissopimukseen koskevista neuvotteluista[2]. Tähän mennessä neuvosto ei ole kuitenkaan ottanut ehdotusta käsittelyyn.

5. IWC tarkastelee uudelleen ja tarkistaa tarvittaessa yleissopimuksen säännöstössä (schedule) vahvistettuja toimenpiteitä, joilla säännellään valaanpyyntiä koko maailmassa. Säännöstö on yleissopimuksen liite ja siten erottamaton osa yleissopimusta ja sopimuspuolia sitova. Vaikka yleissopimuksessa määrätään yleisestä sääntelykehyksestä, juuri säännöstössä on valasvarojen suojelua ja käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Säännöstössä säädetään muun muassa tiettyjen valaslajien täydellisestä suojelusta, tiettyjen alueiden nimeämisestä valaidensuojelualueiksi, pyydettävien valaiden enimmäismäärästä ja koosta, pyyntikausista, tieteellisen tutkimuksen (myös ympäristöasioiden) koordinoinnista ja tietojen keräämisestä. Muutosten tekeminen säännöstöön edellyttää sopimuspuolten kolmen neljäsosan enemmistöä. Muutokset tulevat voimaan 90 päivän kuluttua niiden sopimuspuolten osalta, jotka eivät ole vastustaneet niitä. Säännöstöä muutettiin tällä tavoin IWC:n kokouksessa 1982. Säännöstöön lisättiin uusi kohta, jossa vahvistettiin kaupallista valaanpyyntiä koskeva moratorio.

6. IWC kokoontuu kerran vuodessa. Vuonna 2006 IWC:n kokous pidettiin St. Kitts ja Nevisissä ja vuonna 2007 Anchoragessa Alaskassa.

7. IWC hyväksyi vuonna 1982 kaupallista valaanpyyntiä koskevan moratorion vuonna 1972 Tukholmassa järjestetyn YK:n ympäristökonferenssin kehotuksen mukaisesti. Moratorio tuli voimaan vuonna 1985. Tämän toimenpiteen hyväksymisen yhteydessä IWC otti huomioon epävarmuudet valaskantoja koskevissa tieteellisissä tiedoissa ja vaikeudet saada vaadittuja tietoja[3].

8. Yksi keskeisimmistä kysymyksistä, joista on keskusteltu säännöllisesti IWC:n kokouksissa, on se, ovatko valaskannat elpyneet siinä määrin, että kaupallista valaanpyyntiä koskeva moratorio voitaisiin valvotusti poistaa.

9. Moratorion voimaantulon jälkeen IWC:ssä keskusteltiin kaupallisen valaanpyynnin hallinnasta jatkossa. Tässä yhteydessä huomattiin tarve kehittää uusia hallintatavoitteita ja -menettelyjä. Tästä syystä käynnistettiinkin työ valaskantojen hoitomenetelmien uudistamiseksi (Revised Management Procedure, RMP). Valaskantoja koskeviin tieteellisiin tietoihin perustuvat pyyntimäärät vahvistettaisiin RMP:n mukaisesti. Vaikka menettely hyväksyttiin jo vuonna 1994, sitä ei ole vielä sovellettu, koska uudistettua valaskantojen hoito-ohjelmaa (Revised Management Scheme, RMS) koskeva työ on vielä käynnissä. RMS:llä varmistettaisiin, että IWC:n määräyksiä noudatetaan. Siihen sisältyisi tässä yhteydessä laaja joukko valvontatoimia. Esillä ovat olleet esimerkiksi aluksilla olevat kansainväliset tarkkailijat, tarkastukset laittoman ja ilmoittamattoman valaanpyynnin estämiseksi, säännösten noudattamisen valvontaa koskevat toimenpiteet, valvontatoimien kustannusten jakaminen, vaihtoehdot moratorion poistamiseksi tietyissä olosuhteissa (kuten pyynnin rajoittaminen ainoastaan yksinomaisille talousvyöhykkeille), eläinsuojelunäkökohdat ja tieteellisen valaanpyynnin kansainvälinen valvonta. Merkittävä osa RMS:ään liittyvästä työstä on kuitenkin ollut vaikeaa ja kiistanalaista, eikä konkreettisia tuloksia ole tähän mennessä saatu. Vuonna 2006 pidetyssä IWC:n täysistunnossa tunnustettiin ensimmäisen kerran, että RMS-neuvotteluissa oli jouduttu täydelliseen umpikujaan. IWC:n tulevaisuus riippuu pitkällä aikavälillä suurelta osin siitä, löydetäänkö RMS:n yhteydessä käsiteltyihin asioihin ratkaisu.

Moratorion poikkeukset

10. Kaupalliselle valaanpyynnille asetettua moratoriota ei sovelleta alkuperäisväestön valaanpyyntiin, jota IWC:n tämänhetkisen järjestelmän mukaisesti voidaan harjoittaa Tanskassa (ainoastaan Grönlannissa sillivalaan ja lahtivalaan osalta), Venäjän federaatiossa (ainoastaan Siperiassa harmaavalaan osalta), St. Vincent ja Grenadinessa (ryhävalaiden) ja Yhdysvalloissa (ainoastaan Alaskassa sileävalaan osalta ja satunnaisesti Washingtonissa harmaavalaan osalta). IWC:ssä on aina tunnustettu, että alkuperäisväestön valaanpyynti (aboriginal subsistence whaling, ASW) on luonteeltaan erilaista kuin kaupallinen valaanpyynti. Kansallisten hallitusten vastuulla on antaa Kansainväliselle valaanpyyntikomissiolle todisteet kansojensa kulttuurisista ja kotitarpeeseen perustuvista tarpeista. Kansainvälinen valaanpyyntikomissio asettaa alkuperäisväestön valaanpyyntiä koskevat pyyntirajat viiden vuoden ajanjaksoksi tieteellisiin neuvoihin perustuen.

11. Yleissopimuksen mukaisesti jäsenvaltiot voivat vastustaa[4] sitovia päätöksiä, kuten moratoriota. Moratorio ei sido Norjaa ja Islantia, koska ne ovat jättäneet vastalauseen tai varauman ja jatkavat valaanpyyntiä oman harkintansa mukaisesti.

12. Yleissopimus mahdollistaa myös sen, että sopimuspuolet voivat harjoittaa valaanpyyntiä ilman IWC:n erityistä hyväksyntää kansallisten viranomaisten myöntämien erityislupien turvin ”tieteellisiä tarkoituksia varten”. Näitä erityislupia koskeva oikeus on kirjattu vuoden 1946 yleissopimuksen 8 artiklaan[5]. Vaikka sopimuspuolten on yleissopimuksen mukaisesti toimitettava ehdotukset tarkistettavaksi, ne kuitenkin päättävät viime kädessä itse, myöntävätkö ne erityislupia. Tämä oikeus kumoaa kaikki muut valaanpyyntikomission määräykset, myös moratorion ja suojelualueet. On myös annettu ymmärtää, ettei kaikkia tapettuja valaita ole käytetty tietyissä maissa ainoastaan tieteellisiin tarkoituksiin. Ilmeisesti Japani (ja tietyssä määrin Islanti) toteuttavat ”tieteellisiä” ohjelmia pääasiassa Etelämantereella ja toimittavat sitten valaanlihan kansallisille markkinoille.

Moratoriolla ei käytännössä ole ollut lainkaan vaikutusta Japanin, Norjan ja Islannin valaanpyyntipolitiikkaan, koska poikkeusten soveltamisala on niin laaja.

Viimeaikaiset tapahtumat - kaupallinen valaanpyynti

13. Vaikka ”kaupallinen valaanpyynti” on kielletty, valaita pyydetään edelleen merkittävässä määrin edellä mainittujen poikkeusten turvin. Kaupallista valaanpyyntiä koskeva moratorio tuli voimaan kaudella 1985/1986, mutta sen jälkeen on tapettu yli 29 000 valasta eri poikkeusten turvin. Myös vuotuiset saaliit ovat kasvaneet. Kokonaissaaliit ovat alhaisempia niissä neljässä maassa, joihin sovelletaan alkuperäisväestön valaanpyyntiä koskevaa poikkeusta[6]. IWC:n antamien tietojen mukaan kaudella 1985–2005 tämän poikkeuksen nojalla pyydettiin yhteensä 6 788 valasta.

Norja pyysi arviolta 639 lahtivalasta kaudella 2005–2006 ja harkitsee nyt saaliin merkittävää suurentamista seuraavina vuosina. Japani on myöntänyt tieteellisiä pyyntilupia joka vuosi vuodesta 1987. Vuonna 2007 lupia myönnettiin noin 850 Etelämantereen lahtivalaan, 10 sillivalaan, 220 yleisen lahtivalaan, 50 tropiikin valaan, 100 seitivalaan ja 10 kaskelotin pyyntiä varten. Islanti käynnisti tieteellisen valaanpyynnin uudelleen vuonna 2003 ja kaupallisen valaanpyynnin vuonna 2006[7]. Sen jälkeen, kun Islanti käynnisti tieteellisen ohjelman vuonna 2003, se on pyytänyt yhteensä 161 yleistä lahtivalasta. Lisäksi Islanti ilmoitti, että se aikoo pyytää 9 sillivalasta[8] ja 30 yleistä lahtivalasta kaupallisia tarkoituksia varten.

14. IWC:n kaksoisrooli sekä valaanpyynnin hallinnoijana että valaiden suojelijana on johtanut viime vuosina siihen, että valtiot joko selkeästi kannattavat valaanpyyntiä tai vastustavat sitä. Tällainen umpikuja vaarantaa kansainvälisen yhteistyön ja hidastaa kaikkien valaslajien tehokkaan suojelun saavuttamista. Valaanpyyntiä kannattavat valtiot ovat aktiivisesti pyytäneet niitä tukevia maita liittymään yleissopimukseen, jotta saataisiin tarvittava enemmistö kaupallista valaanpyyntiä koskevan moratorion poistamiseksi. St. Kitts ja Nevisissä vuonna 2006 järjestetyssä IWC:n kokouksessa nämä maat saivat koottua pienen enemmistön, minkä turvin hyväksyttiin ”valaiden kestävää käyttöä” koskeva toteava julistus. Ilmaisulla ”valaiden kestävä käyttö” tarkoitetaan usein valaiden kulutuskäyttöä tai kaupallista valaanpyyntiä. Tämä julistus aiheutti suurta huolta ja sai Euroopan komission tuomaan asian neuvostoon keskustelua[9] varten sekä kehottamaan jäsenvaltioita liittymään IWC:hen.

15. Japani on lisäksi vuosien ajan tehnyt ehdotuksia päätöksiksi, joilla sallittaisiin tiettyjen lajien pienimuotoinen rannikkovalaanpyynti[10]. Nämä ehdotukset, joilla pyrittiin muuttamaan sitovaa säännöstöä, eivät ole saaneet taakseen tarvittavaa enemmistöä[11]. Tällainen muutos tarkoittaisi käytännössä kaupallisen valaanpyynnin osittaista käynnistämistä uudelleen[12] ja johtaisi kiintiöneuvottelujen avaamiseen.

VALAIDEN SUOJELU YHTEISÖN LAINSÄÄDÄNNÖN NOJALLA

16. EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan 1 kohdan mukaan yksi yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteista on sellaisten toimenpiteiden edistäminen kansainvälisellä tasolla, joilla puututaan alueellisiin tai maailmanlaajuisiin ympäristöongelmiin. Tähän sisältyy lajien, kuten valaiden, maailmanlaajuinen suojelu.

17. Euroopan yhteisö on siten sitoutunut suojelemaan valaslajeja ja on antanut säädöksiä niiden suojelun korkean tason varmistamiseksi ensisijaisesti ympäristölainsäädännön puitteissa.

18. Luontodirektiivin[13] liitteessä IV luetellaan kaikki valaslajit. Tämä tarkoittaa, että kaikki valaslajit on tiukasti suojeltu tahalliselta häiritsemiseltä, kiinniotoilta tai tappamiselta yhteisön vesillä. Luontodirektiivissä kielletään myös luonnosta otettujen yksilöiden pitäminen, kuljetus ja myynti tai vaihto. Direktiivi ei salli kaupallisen valaanpyynnin jatkamista minkään sellaisen kannan osalta, joka esiintyy Euroopan yhteisön vesillä kokonaisuudessaan tai osittain. Valaat ovat vaeltava laji, ja tästä syystä on selvää, että luontodirektiivin tavoitteet voidaan saavuttaa kokonaisuudessaan vain, jos käytössä on myös vastaava kansainvälinen sääntelykehys.

19. Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskevan yleissopimus (CITES) pannaan yhteisössä täytäntöön asetuksella, jolla kielletään valaiden tuominen yhteisöön pääasiassa kaupallisissa tarkoituksissa[14]. Suojelun korkeaa tasoa vahvistetaan edelleen äskettäin hyväksytyllä EU:n meristrategialla[15] sekä ehdotetulla meriympäristödirektiivillä[16], joilla on tarkoitus vahvistaa valaiden suojelua yhteisössä, koska niiden tavoitteena on meriemme ympäristönsuojelun hyvä taso.

Näin ollen valaita koskevan yhteisön ympäristöpolitiikan tärkeimpänä tavoitteena on valaiden mahdollisimman tiukka suojelu. Edellä mainittu lainsäädäntö varmistaa korkeimman mahdollisen suojelun tason, koska sillä yhdenmukaistetaan kaikki säännöt.

Lisäksi yhteisen kalastuspolitiikan (CFP) nojalla yhteisöllä on yksinomainen toimivalta meren elollisten luonnonvarojen suojelun osalta[17]. Koska valaat ovat ”eläviä eläimiä”, ne kuuluvat EY:n perustamissopimuksen liitteen I soveltamisalaan, ja niihin sovelletaan sen 33 ja 38 artiklaa[18]. Lisäksi elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa annetussa neuvoston asetuksessa[19] säädetään, että yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisala kattaa elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisen, hoidon ja hyödyntämisen. Yhteisö on tehnyt tältä pohjalta kalastussopimuksia, joissa käsitellään osittain tai pelkästään merinisäkkäitä[20]. Valaita käsitellään myös yhteisen kalastuspolitiikan puitteissa hyväksytyssä sekundäärilainsäädännössä. Näillä säädöksillä pyritään toteuttamaan kalastussopimusten yhteydessä tehdyt kansainväliset sitoumukset ja varmistamaan valaiden suojelu avomerellä[21].

20. EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan nojalla ympäristövaatimukset on sisällytetty yhteisen kalastuspolitiikan määritelmiin ja sen täytäntöönpanoon. Hyvä esimerkki tästä on kalavarojen kestävää hyödyntämistä koskevista hoitotoimenpiteistä Välimerellä annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1967/2006. Tällä asetuksella laajennetaan jo luontodirektiivissä säädetty valaiden tiukan suojelun alue yhteisön vesistä avomerelle[22].

21. Euroopan yhteisön hyväksymillä lainsäädäntötoimilla pyritään varmistamaan valaiden suojelun mahdollisimman korkea taso. Toimet eivät onnistu, ellei niitä tueta yhteisön yhdenmukaisilla kansainvälisillä toimilla, joiden tavoitteena on varmistaa myös valaiden suojelua koskeva tehokas kansainvälinen sääntelykehys.

22. Koska tällä hetkellä ei ole olemassa valaanpyyntiä koskevaa strategista lähestymistapaa tai edes yhteistä näkemystä, EU:n on käytettävä poliittista ja taloudellista painoarvoaan vähentääkseen johtavien valaanpyyntivaltioiden vaikutusta muiden valtioiden valaanpyynti- ja kalastuspolitiikkaan erityisesti Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueilla (AKT). Yhteisön kanta mahdollistaisi muun muassa valaanpyyntikysymyksen ottamisen esille monenvälisellä tasolla järjestettävissä säännöllisissä kokouksissa (esimerkiksi yleisen tullietuusjärjestelmän (GSP) tai Cotonoun sopimuksen yhteydessä) tai kahdenvälisissä tapaamisissa (esimerkiksi komission edustustojen järjestämissä tapaamisissa).

23. EU voisi myös lisätä yhteistyötään naapurimaiden Norjan ja Islannin kanssa, jotka jatkavat valaanpyyntiä lähellä yhteisön vesiä[23], vaikuttaakseen niiden valaspolitiikkaan. Jos tilanne ei muutu, se vaikuttaa todennäköisesti luontodirektiivin mukaisesti suojeltavien valaskantojen tilaan. Yhteisön toimilla voitaisiin vaikuttaa myös IWC:n keskustelujen keskipisteessä olevien Atlantin valaskantojen suojeluun. Tämä täydentäisi eteläistä pallonpuoliskoa (kuten Japanin tutkimusohjelmat Etelämantereella, ehdotettu Etelä-Atlantin suojelualuetta) koskevia pitkiä ja tärkeitä keskusteluja.

24. EU:n kanta tarvitaan, jotta näitä kysymyksiä voitaisiin käsitellä mahdollisimman tehokkaasti. EU:n kannan puuttuminen sellaisella merkittävällä ympäristöfoorumilla, kuten IWC, jolla käsitellään yhteisön toimivaltaan kuuluvia asioita, on asia, johon on puututtava.

25. Vastikään hyväksytyssä Euroopan unionin yhdennetyssä meripolitiikassa[24] tunnustetaan, että EU:n yhteyksissä kansainvälisten elinten kanssa on otettava huomioon meriasioita koskeva yhdennetty lähestymistapa. Jotta meriasioita, myös valaskysymyksiä, voitaisiin käsitellä mahdollisimman tehokkaasti, komissio edistää edelleen Euroopan etujen yhteensovittamista ja EU:n kantojen yhdenmukaisuutta tärkeimmillä kansainvälisillä foorumeilla.

26. Yhteisön ulkoisen edustuksen yhtenäisyyden periaatteen mukaisesti on tärkeää, että jäsenvaltiot valmistautuvat IWC:n seuraaviin kokouksiin sopimalla neuvostossa käytävien keskustelujen yhteydessä EU:n kannasta. Yhteisön tarkkailija-asemaan liittyvien rajoitusten vuoksi ja EY:n perustamissopimuksen 10 artiklassa esitetyn lojaalin yhteistyön periaatteen mukaisesti jäsenvaltiot esittävät IWC:ssä yhteisen kannan yhdessä yhteisön etujen mukaisesti[25]. On myös tärkeää, että ne 7 jäsenvaltiota, jotka eivät ole vielä yleissopimuksen sopimuspuolia, nopeuttavat liittymismenettelyään. Tämä vahvistaisi sitä pientä valaanpyyntiä vastustavaa enemmistöä, joka saatiin IWC:n kokouksessa vuonna 2007.

PÄÄTELMÄ

27. Valaskantojen elvyttämiseen tähtäävä kaupallista valaanpyyntiä koskeva IWC:n kielto on yhteisön politiikan tavoitteiden mukaista. Vaikka valaita suojellaan kattavasti yhteisön järjestelmässä, näin ei kuitenkaan tapahdu kansainvälisellä tasolla.

28. Kaupallista valaanpyyntiä koskevan moratorion tarkoitus vesittyy, koska kieltoa ei voida soveltaa tehokkaasti varaumien ja vastalauseiden vuoksi ja koska riittävän kansainvälisen valaskantojen hallintaa koskevan sääntelykehyksen ulkopuolella tapahtuvaa tieteellistä valaanpyyntiä ei säännellä asianmukaisesti[26].

29. Missä tahansa valaanpyynnin parempaa sääntelyä koskevassa ratkaisussa olisi periaatteessa käsiteltävä kattavasti kaikkia valaanpyyntitoimenpiteitä, joita toteutetaan yleissopimuksen eri oikeudellisten otsakkeiden mukaisesti, kuten kaupallinen valaanpyynti, tieteellinen valaanpyynti, vastalauseen (Norja) tai varauman (Islanti) nojalla tapahtuva valaanpyynti sekä alkuperäisväestön valaanpyynti. Lisäksi olisi käsiteltävä tiukkaa järjestelmää määräysten noudattamisen valvomiseksi, seurantaa ja raportointia.

30. Yhteisön tärkeimpänä pitkän aikavälin tavoitteena olisi oltava sen varmistaminen, että valaita suojellaan kattavasti tehokkaalla kansainvälisellä lainsäädännöllä. Tässä suhteessa yhteisön olisi tuettava yhteistyön vahvistamista ja IWC:n tehokkuuden lisäämistä. Sen olisi arvioitava muun muassa jäsenvaltioiden korvaamattomaan asiantuntemukseen perustuen työ, jota tähän mennessä on tehty RMP:n ja RMS:n valmistelussa sekä aikaisemmat ehdotukset, joilla on pyritty yhdentämään yleissopimuksen sopimuspuolten kantoja, jotta yhteisö voisi toimia positiivisesti IWC-keskustelujen umpikujan poistamiseksi.

31. Vain jos EU:n jäsenvaltiot toimivat yhdessä ja muodostavat yhteisön kannan, niillä on mahdollisuus varmistaa riittävän ja tiukan valaiden suojelua koskevan kansainvälisen sääntelykehyksen kehittäminen ja täytäntöönpano. Tätä varten komissio tekee asianmukaista neuvoston päätöstä koskevan ehdotuksen.

[1] Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kypros, Luxembourg, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Slovenia, Slovakian tasavalta, Suomi, Tanska, Tšekin tasavalta, Unkari ja Yhdistynyt kuningaskunta.

[2] Communication from the Commission to the Council concerning the conservation of whales within the framework of the International whaling Commission (COM (92) 316). Tiedonannon liitteenä on luonnos päätökseksi komission valtuuttamiseksi neuvottelemaan yhteisön puolesta yleissopimukseen lisättävästä pöytäkirjasta, jolla mahdollistettaisiin EY:n osallistuminen yleissopimukseen.

[3] Mainitun artiklan sisältö on seuraava: 10 kohdan e kohta: Rajoittamatta muiden 10 kohdan säännösten soveltamista, valaiden kaupallinen pyyntikiintiö kaikkien kantojen osalta vuoden 1986 rannikkokauden ja vuosien 1985/1986 avovesikauden osalta ja siitä eteenpäin on nolla. Tätä säännöstä tarkastellaan uudelleen parhaiden tieteellisten neuvojen perusteella. Komissio tekee viimeistään vuoteen 1990 mennessä kattavan arvion tämän päätöksen vaikutuksista valaskantoihin ja harkitsee tämän säännöksen muuttamista ja muiden pyyntirajoitusten vahvistamista.

[4] Vastalauseen esittämistä koskevaa menettelyä (yleissopimuksen 5 artiklan 3 kappale) on arvosteltu voimakkaasti, koska se jättää IWC:n ”hampaattomaksi”, mutta ilman kyseistä säännöstä yleissopimusta olisi tuskin koskaan allekirjoitettu. Lisäksi voidaan todeta, että ilman tällaista oikeutta hallitukset olisivat edelleen voineet erota yleissopimuksesta, eivätkä määräykset olisi enää sitoneet niitä.

[5] 8 artiklan 1–3 kohta: ”1. Minkään tämän yleissopimuksen määräyksen estämättä jokainen sopimuspuolena oleva hallitus voi antaa jollekin kansalaiselleen erikoisluvan, jolla tämä valtuutetaan tappamaan, ottamaan saaliiksi ja käsittelemään valaita tieteellistä tutkimusta varten, sopimuspuolena olevan hallituksen asettamien lukumäärää koskevien rajoitusten ja muiden sen sopivaksi katsomien ehtojen mukaisesti; tätä yleissopimusta ei sovelleta tämän artiklan nojalla tapahtuvaan valaiden tappamiseen, saaliiksi ottamiseen ja käsittelemiseen. Jokaisen sopimuspuolena olevan hallituksen on heti saatettava komission tietoon kaikki tällaiset erikoisluvat, jotka se on myöntänyt. Sopimuspuolena oleva valtio voi milloin hyvänsä peruuttaa tällaisen erikoisluvan. 2. Kaikki tällaisten erikoislupien nojalla pyydetyt valaat tulee, sikäli kuin se käytännössä on mahdollista, käsitellä, ja saatu tuotto jakaa luvan myöntäneen hallituksen ohjeiden mukaisesti. 3. Jokaisen sopimuspuolena olevan hallituksen tulee, sikäli kuin se käytännössä on mahdollista, välittää komission määräämälle elimelle enintään yhden vuoden välein käytettävissään olevia tieteellisiä tietoja valaista ja valaanpyynnistä, tämän artiklan 1 kappaleen ja 4 artiklan mukaisesti tehtyjen tutkimusten tulokset mukaan luettuina.”

[6] Vuosien 2008–2012 kiintiöiden osalta ks. IWC:n 59. kokouksen puheenjohtajan raportti Internet-osoitteessa http://www.iwcoffice.org.

[7] Islanti erosi IWC:stä vuonna 1992 ja totesi, ettei moratoriota enää tarvita. Se liittyi IWC:hen kuitenkin uudelleen vuonna 2002 ja teki moratoriota koskevan varauman. Liittymisasiakirjassaan Islanti ilmoitti, ettei se aio jatkaa kaupallista valaanpyyntiä ennen vuotta 2006.

[8] Sillivalaat on luokiteltu uhanalaiseksi lajiksi IUCN:n punaisessa luettelossa.

[9] Keskustelut käytiin ympäristöneuvostossa 20.2.2007 ja Coreperissä 28.3.2007 ja 2.5.2007.

[10] Ks. esimerkiksi vuosien 2006 ja 2007 IWC Summary records .

[11] Säännöstöön tehtävien muutosten hyväksyminen edellyttää sopimuspuolten kolmen neljäsosan enemmistöä (yleissopimuksen 3 artiklan 2 kappale).

[12] Useat sopimuspuolet, kuten Australia (Summary Report 2006) ja Yhdistynyt kuningaskunta (puheenvuoro 2007) ovat korostaneet tätä.

[13] Direktiivi 92/43/ETY, luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta (EYVL L 206, 22.7.1992, s. 7).

[14] Luonnonvaraisten eläinten ja kasvien suojelusta niiden kauppaa sääntelemällä annettu asetus (EY) N:o 338/97 (EYVL L 61, 3.3.1997, s. 1). Valastuotteiden tuontiin sovellettavasta yhteisestä järjestelmästä annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 348/81 sallitaan lueteltujen tuotteiden tuonti ainoastaan, jos niitä ei käytetään kaupallisiin tarkoituksiin.

[15] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Meriympäristön suojelua ja säilyttämistä koskeva teemakohtainen strategia KOM(2005) 504 lopullinen.

[16] Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yhteisön meriympäristöpolitiikan puitteista KOM(2005) 505 lopullinen.

[17] Katso esim. asia C-141/78, Kok. 1979, s. 2923, 6 kohta ja asia C-804/79, Kok. 1981, s. 1045, 17 kohta.

[18] Katso EY:n perustamissopimuksen 32 artiklan 3 kohta.

[19] Neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002 (EYVL L 358 31.12.2002, s. 59).

[20] Katso esim. kansainvälistä delfiinien suojeluohjelmaa koskevan sopimuksen hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta tehty neuvoston päätös 2005/938/EY (EUVL L 348, 30.12.2005, s. 26).

[21] Eräiden laajasti vaeltavien kalakantojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä annettu neuvoston asetus (EY) N:o 973/2001 (EYVL L 137, 10.5.2001, s. 1); ja eräiden laajasti vaeltavien kalakantojen pyyntiin sovellettavien valvontatoimien vahvistamisesta annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1936/2001 ( EYVL L 263, 3.10..2001, s. 1).

[22] EUVL 36, 8.2.2007, s. 6. Katso suojeltuja lajeja koskeva johdanto-osan kappale 9 ja 3 artiklan 1 kohta, sekä soveltamisalaa koskeva 1 artiklan 1 kohta, (jossa suojelualue laajennetaan käsittämään myös Välimeren avomerialueet, eli laajennetaan luontodirektiivissä vahvistetun suojelualueen soveltamisalaa).

[23] Norja ja Islanti ovat perustaneet alueellisen nisäkkäiden hallintajärjestön (North Atlantic Marine Mammal Commission). Luontodirektiivi ei sisälly Euroopan talousalueella sovellettavaan ympäristölainsäädäntöön.

[24] KOM(2007) 575.

[25] Yhdistetyt asiat 3-4/76 ja 6/76 Kramer ym, 42 ja 45 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen lausunto 19 päivänä maaliskuuta 1993; asia 2/91, 37 kohta; asia C-266/03, komissio v. Luxembourg, 57 ja 58 kohta ja asia C-433/03, komissio v. Saksa, 63 ja 64 kohta.

[26] Kuten useat sopimuspuolet ovat korostaneet, Japanin vuoden 2007 IWC-kokouksessa esittämä tarjous siitä, että se vähentäisi asteittaisesti nykyistä ”tieteellisessä tarkoituksessa” pyydettyä saalistaan, jos sen ehdottama pienimuotoisen rannikkovalaanpyynnin sallimista koskeva muutos hyväksyttäisiin, vahvistaa sen, että kaikki valaanpyyntitoimet ovat yhteydessä toisiinsa. Todellisen tieteellisen tutkimuksen osalta muut maat edellyttävät ei-tappavien menetelmien soveltamista.