FI    FI FI 
 
FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 23.7.2009 
KOM(2009) 378 lopullinen 
  
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOL LE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSI AALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN 
KOMITEALLE 
YVA-direktiivin soveltamisesta ja tehokkuudesta  
(Direktiivi 85/337/ETY, sellaisen a kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY ja 
direktiivillä 2003/35/EY) 
 
FI 2   FI KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOL LE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSI AALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN 
KOMITEALLE 
YVA-direktiivin soveltamisesta ja tehokkuudesta  
(Direktiivi 85/337/ETY, sellaisen a kuin se on muutettuna direktiivillä 97/11/EY ja 
direktiivillä 2003/35/EY) 
1. P OLIITTINEN JA LAINSÄÄDÄNNÖLLINEN ASIAYHTEYS  
Tässä kertomuksessa tarkastellaan ju lkisten ja yksityisten hankkeiden 
ympäristövaikutusten arvioinnista annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY1, 
sellaisena kuin se on muutett una direktiiveillä 97/11/EY2 ja 2003/35/EY3, jäljempänä 
ympäristövaikutusten arviointi tai YVA- direktiivi, soveltamista ja tehokkuutta 
Euroopan unionissa (EU).  
YVA-direktiivistä on aiemminki n tehty vastaavia direktiiv in 11 artiklaan perustuvia 
kertomuksia.  YVA-direktiiviä muutettiin näiden  kertomusten perusteella vuonna 
1997. Direktiivin 97/11/EY myötä säädök sen soveltamisalaa laajennettiin, 
menettelyjä selkeytettiin ja siihen sisällytettiin hankkeiden rajat ylittäviä ympäristövaikutuksia koskevaan YK: n ECE:n yleissopimukseen (Espoon 
yleissopimus) tehdyt muutokset. Yhteisö allekirjoitti tiedon saatavuutta, yleisön 
osallistumista päätöksentekoon sekä oi keuden saatavuutta ympäristöasioissa 
koskevan Århusin yleissopimuksen kesä kuussa 1998, joten yhteisön lainsäädäntöä 
oli muutettava vastaamaan yleissopim uksen määräyksiä. Tästä syystä YVA-
direktiiviä muutettiin direktiivillä 2003/35/ EY, jotta säännökset vastaisivat Århusin 
yleissopimuksessa olevia yleisön os allistumista koskevia määräyksiä.  
Direktiivin tavoitteena on suoj ella ympäristöä ja elämän laatua sekä varmistaa 
julkisten ja yksityisten ha nkkeiden ympäristövaikutuksia  koskevien kansallisten 
lakien lähentäminen. Se on keskeinen vä line sisällytettäessä ympäristönäkökohtia 
muihin politiikan osa-alueisiin. Sen sove ltamisalaan kuuluu laaja kirjo hankkeita, 
joista säännösten myötä tulee ympärist ön kannalta kestäviä. Keinot tavoitteen 
saavuttamiseksi annetaan di rektiivin 2 artiklan 1 kohdass a, jossa säädetään, että 
ennen hankkeen toteuttamista koskevan luva n myöntämistä hankkeet, joilla etenkin 
laatunsa, kokonsa tai sijaintinsa vuoksi todennäköisesti on merkittäviä ympäristövaikutuksia, alistetaan lupa menettelyyn, ja hankkeiden vaikutukset 
arvioidaan.  Direktiivissä yhdenmukaiste taan YVA:n periaatteet 
vähimmäisvaatimuksin. Erityisesti on vahviste ttu vähimmäisvaatim uksia arvioitavien 
hanketyyppien, hankkeen päätoteuttajien kesk eisten velvollisuuksien, arvioinnin 
sisällön sekä toimivaltaisten viranomaist en ja yleisön osallistumisen osalta. 
Kaikki jäsenvaltiot ovat vahvistaneet kattavat sääntelyke hykset. Direktiivin 
tehokkaan ja yhdenmukaisen täytäntöönpanon  varmistaminen jäsenvaltioissa on 
                                                
 
1 EYVL L 175, 5.7. 1985, s. 40. 
2 EYVL L 73, 14.3. 1997, s. 5. 
3 EYVL L 156, 25.6.2003, s. 17. 
 
FI 3   FI kuitenkin jatkuva haaste. Tässä kertomuksessa käsitellään tätä haas tetta ja arvioidaan 
direktiivin täytäntöönpanoa 20 vuoden aika na. Kertomuksen tärkeimmät lähteet on 
lueteltu liitteessä I.  
Kertomus on ajankohtainen monista eri syistä: 
– EU:n laajennuttua vuosina 2004 ja 2007 direktiiviä ryhdyttiin soveltamaan 12 
uudessa jäsenvaltiossa;  
– ilmastonmuutoksen ja biologisen moni muotoisuuden aloilla on lisääntyviä 
ympäristöhaasteita;  
– Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt merkittäviä päätöksiä, jotka 
selventävät tiettyjä YVA-säännöksiä;  
– direktiivin ja Espoon yleissopimuksen sekä  sen strategista ympäristövaikutusten 
arviointia koskevan pöytäkirjan4 välille on luotava synergiaa;  
– YVA-direktiivi on todettu mahdollisek si kandidaatiksi lainsäädännön 
yksinkertaistamista koskevaan hankkeeseen5, jonka tavoitteena on löytää 
säännöksissä olevat päällekkäisyyden ja aukot sekä mahdollisuudet vähentää 
lainsäädännöllistä ja hallinnollista taakk aa erityisesti rajatylittävien hankkeiden 
osalta (esim. mereen laske ttavat putket ja sähkökaapelit).  
Kertomuksessa tuodaan esille YVA-direkt iivin vahvuudet, korostetaan keskeisiä 
alueita, joilla tarvitaan parannuksia, ja annetaan tarv ittaessa suosituksia. Lopuksi 
tarkastellaan direktiivin parantamiseen sovellettavia lähestymistapoja.  
2. YVA- DIREKTIIVIN VAHVUUDET  
2.1. Kattavien YVA-järjestelmien käytt öönotto kaikissa jäsenvaltioissa 
Yleisesti ottaen jäsenvalti ot ovat saattaneet YVA-direkt iivin osaksi kansallista 
lainsäädäntöä ja panneet sen täytäntöön s uurelta osin direktiivin tavoitteiden ja 
vaatimusten mukaisesti. Useissa tapa uksissa jäsenvaltiot ovat vahvistaneet 
vaatimuksia, jotka menevät direktiivin vähimmäisvaatimuksia pidemmälle. Näin on toimittu erityisesti ympäristövaikutusten arvioinnin keskeisten vaiheiden eli ennakkoselvitysvaiheen (screening) ja arvi oinnin rajausvaiheen (scoping) osalta.  
– Ennakkoselvitys on YVA-prosessin vaih e, jossa määritellään, onko YVA 
toteutettava.  Joissakin jäsenvaltioissa YVA on te htävä tietyille liitteessä II 
luetelluille hankkeille tai myös joidenkin muiden hankeluokkien kuin liitteessä I 
ja II lueteltujen hanke luokkien hankkeille.  
– Arvioinnin rajaus on YVA-pros essin vaihe, jossa määrit ellään toimivaltaiselle 
viranomaiselle toimitettavien ympäristötieto jen sisältö ja laajuus . Se on riittävän 
YVA-järjestelmän tärkeä osa erityisesti si ksi, että se parantaa YVA:n laatua. 
Useat jäsenvaltiot ovat an taneet vähimmäisvaatimuksia pidemmälle meneviä 
vaatimuksia, joiden nojalla arvioinnin rajaus on pakollinen menettely. Lisäksi useat jäsenvaltiot ovat säätäneet arvioi nnin rajauksen aikana toteutettavasta 
yleisön kuulemisesta. 
                                                
 
4 Pöytäkirja hyväksyttiin päätöksellä 2008/871/EY (EUVL L 308, 19.11.2008, s. 33). 
5 KOM(2009) 15. 
 
FI 4   FI 2.2. Yleisön osallistumisen lisäämin en päätöksentekoprosessissa  
Direktiivi 2003/35/EY olisi p itänyt saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä 25. 
kesäkuuta 2005 mennessä. Tätä asiakirjaa la adittaessa ainoastaan Irlanti ei ole 
saattanut direktiiviä täydelli sesti osaksi kansallista lainsäädäntöä. Irlantia koskevaa 
tapausta käsitellään  Euroopan yhteisöjen tuomioistu imessa (asia C-427/07). Yleinen 
käsitys on se, että direktiivillä 2003/ 35/EY vahvistettujen uusien säännösten 
soveltamisesta on edelleen vain rajallis esti kokemuksia. Käytettävissä olevien 
tietojen perusteella tehtyjä alustavia huomioita täytäntöönpa nosta on esitetty 
liitteessä 2. Parhaill aan tarkastellaan, ovatko annetut ka nsalliset säädökset direktiivin 
mukaisia, ja tästä tullaan tekem ään merkittäviä johtopäätöksiä. 
Useimmat jäsenvaltiot rapor toivat, että dire ktiivillä 2003/35/EY tehdyt muutokset 
lisäävät yleisön osallistumista päätöksentekopr osessiin. Lisäksi ne jäsenvaltiot, jotka 
liittyivät Euroopan unioniin vuosina 2004 ja 2007, raportoivat, että direktiivi on vaikuttanut suoraan demokraattisen kehityks en lujittumiseen, koska se on parantanut 
yleisön osallistumista ja päätöksenteon läpinäkyvyyttä. 
2.3. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tekemät selvennykset YVA-direktiivin 
säännöksiin 
Tuomioistuin on korostanut, että direktiivin s oveltamisala ja tarkoitus on laaja ja että 
se rajaa jäsenvaltioiden harkintavallan määrää. Useimmat tuomioistuimen päätöksistä koskevat ennakkosel vitystä ja päätöksiä siitä , onko ympäristövaikutusten 
arviointi tehtävä. Tuomioistuin on myös te hnyt tulkintoja tietyi stä hankeluokista ja 
hankkeen toteuttamisluvan käsitteestä. Se on käsitellyt muun muassa korjaamislupia.  
Liitteessä 3 on tiivistelmä tuoreiden päätösten tärkeimmistä näkökohdista.  
2.4. YVA-direktiivin yleiset hyödyt 
Kaksi tärkeää hyötyä on havaittu. Ensinnä kin YVA-menettelyllä varmistetaan, että 
ympäristönäkökohdat otetaan huomioon mahdollisimman aikaisessa vaiheessa päätöksentekojärjestelmässä. Toiseksi , yleisön osallistumisen kautta YVA-
menettelyllä varmistetaan, että ympäri stöasioita koskeva päätöksenteko on 
avoimempaa ja sitä kautta  yhteiskunnallisesti hyväksyt tävämpää. Vaikka useimpia 
YVA-menettelyn hyödyistä ei voida mitata rahassa, vallitsee laaja yhteisymmärrys 
siitä, että YVA-menettelystä saatavat hyödyt  ovat suuremmat kuin sen valmistelun 
kustannukset
6 , minkä käytettävissä olev at tutkimukset vahvistavat.   
Lisäksi komission kokemukset EU:n aluepol itiikan puitteissa yh teisrahoitettujen 
hankkeiden arvioinnista osoittavat, että ympä ristövaikutusten arvioi nti on parantanut 
erityisesti suureten hankkeiden hankesuunni ttelua ja päätökse ntekoprosessia (myös 
ympäristöviranomaisten ja yleisön osalli stumista) ja lisännyt ympäristönäkökohtien 
huomioonottamista muilla politiikan osa-alueilla. 
Direktiivin täytäntöönpano on myös innoittanut kansallisia kehittämistoimia. 
Jäsenvaltiot ovat usein kehittäneet YVA-menettelyä direktiivin 
                                                 
6 Ympäristövaikutusten arvioinnin kustannukset ovat yleensä noin 0,1 prosenttia suurten ja noin yksi 
prosentti pienten hankkeiden kustannuksista. Kyseessä ovat alustavat kustannukset, joihin eivät sisälly 
muut kustannukset (kuten myöhemmät muutokset, raportointi, viivästykset).  
 
FI 5   FI vähimmäisvaatimuksia pidemmälle antamalla  EY:n perustamissopimuksen nojalla 
tiukempia säännöksiä, joiden tavoitteena on varmistaa parempi ympäristönsuojelu ja 
läpinäkyvyys. Useat jäsenvaltiot ovat myös  kehittäneet omia hyvien käytäntöjen 
oppaitaan erityisistä hankeluokista ja kysymyksistä. Näistä kansallisista 
kokemuksista voidaan tiedottaa koko EU:n alueella. 
Näin ollen voidaan päätellä, että YVA-direkt iivin päätavoite on saavutettu, ja on jopa 
mahdollista tiukentaa direktiivin vähimmäis vaatimuksia ja parantaa säädöstä. 
3. A LUSTAVAT ALUEET , JOILLA YVA- DIREKTIIVIÄ OLISI PARANNETTAVA  
YVA-direktiivi on kehittynyt 20-vuotisen täytäntöönpanoaikansa aikana. Samaan 
aikaan EU:n lainsäädäntö on laajentunut ja uusia polit iikkoja on kehitetty. Samalla 
kun varmistetaan, että YVA-direktiivi pannaan  tehokkaasti täytäntöön EU:n alueella, 
on tarpeen yksilöidä alueet, joilla on syytä toteutta a parannuksia. Näitä ovat 
esimerkiksi aukot täytäntöönpanossa, päälle kkäisyydet muiden säädösten kanssa ja 
epäjohdonmukaisuudet muiden EU:n politiikkojen  kanssa. Lisäksi olisi tarvittaessa 
annettava suosituksia. 
3.1. Arvioinnin rajaukseen  liittyvät huolenaiheet 
YVA-direktiivissä annetaan jäsenvaltio ille laajat mahdollisuudet määritellä 
tapauskohtaisen tutkinnan ja/tai kans allisten kynnysarvojen tai perusteiden 
mukaisesti, edellytetäänkö liitteessä II luetelluilta hankkeilta ympäristövaikutusten 
arviointia. Näitä kynnysarvoja tai perust eita määritellessään jäsenvaltioiden on 
otettava huomioon liitteessä III vahvistetut asiaa koskevat valintaperusteet. Tämän 
toissijaisuusperiaatteeseen perustuva n säännöksen vuoksi jäsenvaltioiden 
kynnysarvoja tai perusteita koskevat s äännökset vaihtele vat laajalti.  
Täytäntöönpano ja oikeustapaukset osoittavat, että kynnysarvoja määritellessään 
jäsenvaltiot ylittävät usein harkintavaltansa joko ottamalla  huomioon aino astaan osan 
liitteessä III vahvistetuista valintaperustais ta tai vapauttamalla tietyt hankkeet jo 
etukäteen ympäristövaikutusten arvi oinnista. Vaikka toteutettujen 
ympäristövaikutusten määrä jäsenvaltio issa onkin kasvamassa, vaihtelua on 
runsaasti, jopa verrattaessa samankokoisia jäsenvaltioita toisiinsa. Joissakin 
jäsenvaltioissa on toteutettu alle 100 ympäri stövaikutusten arvioin tia ja jossakin jopa 
5 000. Vahvistettujen raja-ar vojen taso vaikuttaa selv ästi ympäristövaikutusten 
arviointien määriin. Lisäksi on vielä us eita tapauksia, joissa kumulatiivisia 
vaikutuksia ei ole otettu huomioon. Onge lmia on edelleen erityisesti suurien 
investointisuunnitelmien osalta tapa uksissa, joissa kä ytetään hankkeiden 
pilkkomismenetelmää7. Nämä tekijät voivat vaarantaa direktiivin legitimiteetin ja 
heikentää pyrkimyksiä vahvistaa enna kkoselvityksiin sovellettavia yhteisiä 
perusteita. Näin ollen ennakkoselvitysmekan ismia olisikin yksinkertaistettava ja 
selkeytettävä esimerkiksi laatimalla li itteessä III luetellut valintaperusteet 
                                                 
7 Hankkeiden "pilkkominen" tarkoittaa, että hankkeet jaetaan kahdeksi tai useammaksi erilliseksi 
kokonaisuudeksi niin, ettei yksittäisen osan ympäristövaikutuksia tarvitse arvioida, jolloin hanketta ei kokonaisuutena arvioida. Pilkkominen viittaa myös havaittuun käytäntöön, että hankkeen toteuttaja saa 
luvan hankkeeseen, joka alittaa raja-arvon eikä siksi vaadi ympäristövaikutusten arviointia, mutta 
myöhemmin laajentaa hanketta tai sen kapasiteettia raja-arvojen yli. 
 
FI 6   FI yksityiskohtaisesti ja vahvistamalla yhtei sön kynnysarvoja ja käynnistys- tai muita 
kriteerejä (esimerkiksi komiteamenettelyll ä). Lisäksi olisi harkittava mahdollisuutta 
myöntää lupa yksinkertaistetun ennakkoa rviointimenettelyn perusteella. 
3.2. YVA:n laatuun liittyvät näkökohdat  
YVA-direktiivissä vahvistetaan keskeise t menettelyvaatimukset, mutta siinä ei 
vahvisteta pakollisia ympäri stönormeja. Toimivaltaisten viranomaisten on otettava 
huomioon kuulemisten tulokset ja kootut ti edot sekä annettava tietyt tiedot 
lupamenettelyn päätyttyä (8 ja 9 artikla). Heillä ei  ole kuitenkaan velvollisuutta tehdä 
erityisiä päätelmiä YVA-menettelyn tul oksista. YVA-menettelyn laadunvalvonta on 
jätetty suurimmaksi osaksi kansallisten  viranomaisten harkintaan. Järkevien 
päätösten teko riippuu kuitenkin  YVA-asiakirjoissa käytettyje n tietojen laadusta ja 
YVA-prosessin laadusta. Laatu on näin ollen keskeinen tekijä direktiivin 
tehokkuuden kannalta.  
3.2.1. YVA-asiakirjoissa käyt ettyjen tietojen laatu 
Useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että  YVA-asiakirjojen sisältämien tietojen 
riittämätön laatu on ongelma. YVA-asiakirjo jen laadussa on suuria  eroja, ei vain 
jäsenvaltioiden välillä, vaan myös jäsenvaltion sisällä.  
YVA-asiakirjojen (jotka us ein esitetään kertomuksen  muodossa) asianmukaisen 
laadunvalvonnan varmistamiseksi on kä ytettävissä useita eri keinoja: 
ympäristövaikutusten arvioinnin suor ittavien konsulttien asianmukainen 
akkreditointi; kertomusten laadinta riippumattomien konsulttien tehtäväksi; 
riippumattoman ulkoisen tarkas tuksen tai asiantuntija-a vun käyttö; ohjeiden käyttö 
tiettyjen kysymysten osalta, jotka on otet tava huomioon tietyntyyppisissä hankkeissa; 
käytettyjen tietojen pitäminen ajan tasa lla; arvioinnin pakol linen rajaus sekä 
komiteamenettelyn käyttäminen liitteen IV aj antasaistamiseksi (hankkeen toteuttajan 
on toimitettava tiedot tätä varten). 
3.2.2. YVA-menettelyn laatu  
Täytäntöönpanossa saadut kokemukset os oittava, että YVA-menettelyssä tulevat 
usein esille tietyt kysymykset.  
Vaihtoehtojen  osalta voidaan todeta, että dire ktiivin mukaan YVA- asiakirjoihin on 
sisällytettävä ”pääpiirteinen esitys hankkeesta vastaavan selvittämistä 
pääasiallisista toimenpidevaih toehdoista sekä selvitys valintaan johtaneista syistä 
[…].”  Jotkut jäsenvaltiot ovat säätäneet oikeude llisesta velvoitteesta harkita erityisiä 
vaihtoehtoja, toiset taas eivät. Toimiva ltaiset viranomaiset ja  yleisö voivat myös 
vaikuttaa arvioinnin vaihtoehtojen va lintaan. YVA-menettelyjen vaihtoehtojen 
arviointi on yleensä vaikea kysymys. Saattaa olla tarpeen yksilöidä, mitä direktiivin säännösten nojalla olisi edellytettävä. Olisi ehkä säädettä vä vaihtoehtojen 
pakollisesta arvioinnista tai yksilöitävä vaihtoehtoja (esim. ”toimia ei toteuteta”), joita olisi tutkittava.  
Huolenaiheena on myös se, ettei direkt iivissä ole säännöksiä, jotka liittyvät 
kohtuulliseen määräaikaan tai mieluiten va hvistettuun määräaikaan, jonka puitteissa 
lupa on myönnettävä. Direktiivissä ei m yöskään säädetä ympäristövaikutusten 
 
FI 7   FI arvioinnin voimassaolosta  eikä hankkeiden toteuttamisen aiheuttamien merkittävien 
ympäristövaikutusten seurannasta . Nämä puutteet voitaisiin korjata sisällyttämällä 
direktiiviin niitä koskevia erityisiä säännöksiä. 
3.3. Yleisön osallistumiseen liittyvien  yhdenmukaisten käytäntöjen puute 
Yleisön osallistuminen päätöks entekoprosessiin on lisääntynyt, mutta EU:ssa ei ole 
vieläkään sitä koskevia yhdenmukaisia käyt äntöjä. Tämä tulee esille seuraavista 
asioista: 
– Yleisölle on annettava tehokkaat mahdollis uudet osallistua ympäristöä koskevaan 
päätöksentekoon varhaisessa vaiheessa. Ei ole kuitenkaan määritetty, missä 
vaiheessa kuulemismenettely olisi järj estettävä. Yleisöä kuullaan useissa 
jäsenvaltioissa jo varhaisessa vaiheessa  (joko ennakkoselvitysvaiheessa tai 
arvioinnin rajausvaiheessa ). Useimmissa tapauks issa yleisöä kuullaan 
ensimmäisen kerran kuitenkin 5 artiklan m ukaisesti kerätyistä tiedoista. Tämä on 
direktiivin vähimmäisvaatimuksen mukaista.  
– YVA-direktiivin nojalla tehokkaan julkis en kuulemisen keston pitäisi olla 
kohtuullinen, koska lyhyet määräajat ai heuttavat ongelmia tässä suhteessa. 
Määräajat vaihtelevat kuitenkin huomattavasti8.  
– Jäsenvaltiot määrittelevät, miten yleisö ä kuullaan ja miten asiasta tiedotetaan 
yleisölle. Yleisön osallistuminen ei kui tenkaan ole tehokasta, jos kansalliset 
järjestelyt ovat jäykät (esimerkiksi jos YVA-asiakirjat ovat saatavilla kuulemista 
varten ainoastaan toimivaltaisen viranomaisen toimipaikassa).  
– Jäsenvaltioissa on hyvin erilai sia perusteita sille, mite n yleisö voi osallistua 
muutoksenhakumenettelyyn. Joissakin jäse nvaltioissa menettelyjen kustannusten 
katsotaan olevan este oikeuden saannille. 
Näitä puutteita voitaisiin käsitellä säätäm ällä varhaisesta yleisön kuulemisesta 
arvioinnin rajaus- tai ennakkoselvitysvai heessa (mukaan lukien sidosryhmien 
osallistuminen) sekä vahvistamalla vähimm äismääräajat. Lisäksi voitaisiin kehittää 
parhaita käytänteitä koskevia ohjeita siitä, miten YVA-asia kirjat saatetaan sellaisen 
yleisön saataville, jota asia koskee.  
3.4. Rajat ylittäviin YVA-menett elyihin liittyvät vaikeudet  
YVA-direktiivi antaa jäsenvalt ioille laajat mahdollisuudet päättää siitä, miten muut 
jäsenvaltiot olisi otettava mukaan se llaisten hankkeiden ympäristövaikutusten 
arviointiin, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. 
Useat jäsenvaltiot toivat esille, että YVA-menettelyistä aiheutuu vaikeuksia, jotka 
johtuvat pääasiassa kansallisten YVA- menettelyjen eroista, kuten hanke-
ehdotusprosessin eri vaiheista, erilais ia määräajoista ja kieliongelmista.  
                                                 
8 Ennakkoselvitysvaiheessa määräaika on jopa 45 päivää. Arvioinnin rajausvaiheessa sekä YVA-
asiakirjoja koskevan kuulemisen yhte ydessä määräaika on 10–60 päivää. 
 
FI 8   FI Päällekkäisyyksien, epäj ohdonmukaisuuksien, rasitteiden (esimerkiksi 
hallinnollisten) ja mahdollisten ristiri itojen riski on suuri hankkeissa, jotka 
toteutetaan useamman kuin yhden jäsenval tion lainkäyttöalueella (esimerkiksi 
merialueet). Lisäksi on risk inä se, ettei useammassa maa ssa toteutettavan hankkeen 
vaikutuksia arvioi da kokonaisuudessaan. 
Naapurimaita olisi kuultava sellaisten hankke iden osalta, joilla voi olla valtioiden 
rajat ylittäviä vaikutuksia. Tällaisiin kuulem isiin liittyviä virallisia ja epävirallisia 
järjestelyjä on parannettava vaikkapa la atimalla ohjeistusta tai vahvistamalla 
direktiivin säännöksiä (esimerkiksi rajat ylittävän kuulemisen vähimmäismääräajan määritelmä, koordinoidut ta i mahdollisesti yhteiset YVA-menettelyt useita maita 
koskevissa hankkeissa; lisäksi voitaisiin tu tkia mahdollisuutta käyttää tällaisissa 
tapauksissa vain yhtä YVA-menettelyä).  
Nyt kun neuvosto on hyväksynyt Espoon ylei ssopimukseen kuuluvan strategista 
ympäristövaikutusten arviointia koskeva n pöytäkirjan, voitaisiin YVA-direktiiviä 
tarkastella uudelleen, jotta varmistettaisiin pöytäkirjan vaatimusten parempi 
täytäntöönpano.  
3.5. Koordinoinnin parantaminen YVA-direkti ivin ja muiden EU -direktiivien ja 
EU-politiikkojen välillä  
YVA-direktiivin soveltamisalaan kuuluviin  hankkeisiin sovelletaan usein myös 
muiden EU:n ympäristödirektiivien säännöksiä tai ne kuuluvat myös muiden toimintapolitiikkojen piiriin. Vaikka tällai sessa tilanteessa on arviointivaatimusten 
päällekkäisyyden vaara, ei suurempia ongelmia ole todettu YVA-direktiivin sekä muiden EU-direktiivien ja toimintapo litiikkojen välisen koordinoinnin osalta. 
Yleisesti voidaan todeta, että koordinointi on sujunut hyvin. On kuitenkin mietittävä, miten YVA-direktiivin ja muun ympäristöala n lainsäädännön ja toimintapolitiikkojen 
välistä synergiaa voitaisiin parantaa. Nä itä muita keskeisiä osa-alueita ovat 
esimerkiksi ilmanlaatu, altistuminen melu lle, jätteet ja vesihuolto, meriympäristön 
suojelu, maaperän suojelu, katastrofien  ehkäisy (myös suuronnettomuusriskien 
valvonta), ilmastonmuutos sekä biologi nen monimuotoisuus. Esimerkiksi tietyt 
erityiskysymykset on arvioi tava tarkasti paremman koordinoinnin varmistamiseksi.  
3.5.1. YVA ja strateginen ympärist övaikutusten arviointi SYA 
Direktiiviä 2001/42/EY
9 (strateginen ympäristövaikut usten arviointi) sovelletaan 
tiettyihin julkisiin suunnitelmiin ja ohjelmiin . YVA-direktiiviä sovelletaan sen 
sijaan tiettyihin julkisiin ja yksityisiin hankkeisiin . Näissä kahdessa direktiivissä 
käsitellään eri asioita ja ne ovat eril aisia. Arviointimekanismissa on havaittu 
seuraavat keskeiset erot: SYA:n tavoittee t on määritelty kestävän kehityksen 
mukaisesti, YVA:n tavoitteet taas liitty vät täysin ympäristönäkökohtiin. SYA-
menettelyssä toimivaltaisia viranomais ia on kuultava ennakkos elvitysvaiheessa, 
lisäksi edellytetään kohtuullisten va ihtoehtojen arviointia. Lisäksi SYA-
lainsäädännössä on erityinen säännös, joka  koskee muista lähteistä saatavien tietojen 
käyttöä. SYA-lainsäädännössä on myös seurantaa ja laadunvalvontaa koskevia 
vaatimuksia. 
                                                 
9 EYVL L 197, 21.7.2001, s. 30. 
 
FI 9   FI Teoriassa päällekkäisyyksiä ei pitäisi olla. Direktiivin soveltamisesta on kuitenkin 
löydetty tiettyjä osa-al ueita, joilla saattaa esiintyä päällekkäisyyksiä10. Suunnitelman, 
ohjelman tai hankkeen rajojen määrittely ei ai na ole selkeää, ja tästä syystä saattaa 
olla epätietoisuutta siitä, onko arvioi nnin kohde joko YVA- tai SYA-direktiivin 
taikka molempien soveltamista koskevie n perusteiden mukainen. Tästä syytä 
joidenkin, usein maankäyttöön liittyvien hanke luokkien määrittely ei ole selkeää, ja 
siitä saattaa aiheutua sekaa nnusta SYA-direktiivin kanssa. 
Jäsenvaltiot käyttävät erilaisia lähestymistapoja ratkaistakseen menettelyjen 
päällekkäisyydestä mahdollisesti aiheutuvia ongelmia. Useat jäsenvaltiot katsovat kuitenkin usein, ettei niillä ole riittäv ästi kokemusta tunnistaa päällekkäisiä 
kysymyksiä ja arvioida niitä asianmukais esti. Tästä syystä vain hyvin harvat 
jäsenvaltiot suosittelevat näiden kahden di rektiivin yhdistämistä. Useat jäsenvaltiot 
korostavat, että kumpikin menettely olisi sä ilytettävä ja niiden välille olisi tehtävä 
ero, koska ne täydentävät toisiaan ja ko ska niissä käsitellään eri vaiheita ja 
prosesseja. Jäsenvaltiot pyysiv ät myös laatimaan ohjeita. 
Näiden kahden menettelyn erikoisominaisuuks ien ja SYA:n soveltamisesta saatujen 
kokemusten vähäisyyden vuoksi ei tällä hetk ellä suunnitella näiden direktiivien 
yhdistämistä. Tässä vaiheessa koordinaatio ta voidaan parantaa puuttumalla näiden 
kahden direktiivin säännösten välisiin er oihin ja selventämällä sellaisten 
hankeluokkien määritelmiä, joiden osalta  voi esiintyä päällekkäisyyksiä. Tämä 
voidaan toteuttaa YVA:n uudelleentarkastelun yhteydessä. 
3.5.2. YVA ja IPPC 
Vain harvat jäsenvaltiot ovat hyödyntänee t mahdollisuutta säät ää siitä, että YVA-
direktiivin ja direktiivin 2008/1/EY
11 (pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen 
yhtenäistäminen – IPPC) soveltamisalaan  kuuluvia hankkeita voidaan arvioida 
yhdellä menettelyllä. Joissakin jäsenvalt iossa voidaan käyttää yhtä menettelyä 
hankkeen toteuttajan pyynnöstä. Jäsenval tiot ovat säätäneet kiinteästä 
koordinaatiosta (esimerkiksi niin, että YVA-asiakirjat ovat osa IPPC-hakemuksiin 
liitettävistä asiakirjoist a, IPPC-luvan edellytyksen ä on myönteinen YVA-päätös, 
velvoite käyttää samoja tietoja sekä saman menettelyn soveltaminen yleisön 
osallistumiseen).  
Erityisistä koordinaatio-ongelm ista ei ole yleensä rapo rtoitu. IPPC-direktiivin 
kynnysarvot poikkeavat kuitenkin jos kus YVA-direktiivin kynnysarvoista 
samantyyppisten toimintojen osalta. Tämä  voi aiheuttaa sekaannusta. Olisikin 
harkittava näiden direktiivien soveltamis alaan kuuluviin hankke isiin sovellettavien 
kynnysarvojen ja perusteiden yhdenmukaistami sta (esimerkiksi komiteamenettelyllä) 
sekä tietovaatimuksiin liittyvi en säännösten selkeyttämist ä (tässä olisi otettava 
huomioon käynnissä oleva IPPC-direk tiivin uudelleentarkastelu). 
                                                 
10 Esimerkkinä voidaan mainita suuret hankkeet, jotka koostuvat pienemmistä hankkeista; hankkeet, jotka 
edellyttävät muutoksia maankäyttösuunnitelmiin; suu nnitelmat ja ohjelmat, jo issa asetetaan sitovia 
perusteita myöhemmin toteutettavien hankkeiden l uville sekä SYA:n ja YVA:n hierarkkinen suhde 
(luokittelu). 
11 EUVL L 24, 29.1.2008, s. 17. 
 
FI 10   FI 3.5.3. YVA ja biologinen monimuotoisuus 
Jäsenvaltiot ovat säätäneet sekä epäviralli sista että virallisista yhteyksistä YVA-
direktiivin sekä luonto12- ja lintudirektiivien13 välillä (erityisesti luontodirektiivin 6 
artiklan 3 ja 4 kohdan14 osalta). Vaikka merkittävistä ongelmista ei olekaan 
raportoitu, komission kokemukset täytäntöönpanosta osoittavat, että luontodirektiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdan vaatimuksi a ei oteta asianmukaisesti huomioon YVA-
menettelyjen yhteydessä. Lisäksi ympäri stövaikutusten arvioi nnissa keskitytään 
Natura 2000 -aluille aiheutuviin vaikutuksiin  ja lajien suojelua koskevat säännökset 
jätetään usein huomiotta.  
YVA-direktiivissä ei viitat a biologisen monimuotoisuuden käsitteeseen vaan 
ainoastaan eläimiin ja kasveihin. Useat jäse nvaltiot vastasivat asiasta kysyttäessä, 
että YVA-direktiivin säännöksissä otetaan jo riit tävästi huomioon biologista 
monimuotoisuutta koske van toimintasuunnitelman
15 sisältö ja että maiden 
kansalliset YVA-järjestelmät estävät tehokkaasti biologisen monimuotoisuuden 
häviämisen. On kuitenkin epätodennäköist ä, että EU saavuttaisi tavoitteensa 
biologisen monimuotoisuuden häviämis en pysäyttämisestä vuoteen 2010 mennessä16. 
Tavoitteen saavuttaminen edellyttää tehokka ita toimia. YVA-dire ktiivissä voitaisiin 
mainita biologista monimuotoisuutta koskevat näkökohdat erikseen. Lisäksi 
voitaisiin säätää yhdestä arviointimenettelyst ä, jotka käytetään sekä YVA-direktiivin 
että luontodirektiivin 6 artiklan 3 ja 4 kohdan säännösten soveltamisalaan kuuluviin 
hankkeisiin.  
3.5.4. YVA ja ilmastonmuutos 
YVA-direktiivissä ei mainita ilmastonmuut osta. Useimmat jäsenvaltiot tunnustavat, 
että ilmastonmuutokseen liittyviä kysymyksiä ei yksilöidä eikä käsitellä riittävästi 
YVA-prosessissa. Ilmastonmuutoksen vaikut usten tarkastelu rajoittuu usein 
teollisuuden ja kasvaneen liikenteen ai heuttamiin hiilidioksidi- ja muihin 
kasvihuonekaasupäästöihin ilm anlaatututkimuksissa tai tutkittaessa välillisiä 
vaikutuksia. Ympäristövaikut usten arvioinnissa tarkaste llaan lähinnä vain nykyisiä 
päästöjä ja varmistetaan, että ilmanl aatunormeja noudatetaan. Ympäristövaikutusten 
arvioinnissa ei myöskään tarkaste lla riittävästi maailmanlaajuisia 
ympäristövaikutuksia, lisähankkeiden vaikutuksia taikka sopeutumista 
ilmastonmuutokseen. 
Edellä mainittuja kysymyksiä on käsiteltävä. On yksilöity useita hankeluokkia, 
joiden osalta ympäristövaikutusten arvioinnissa olisi käsiteltävä myös 
ilmastonmuutosta. Tällaisia ovat erityisesti hankkeet, joiden hiilidioksidipäästöt ovat 
mahdollisesti merkittävät, kuten energia- ja liikenneinfrastruktuurihankkeet. Lisäksi voidaan mainita hankkeet, joid en osalta energiatehokkuus on  keskeinen osa. Liitteitä 
I ja II voitaisiin mahdollisesta päivittää komiteamenettelyllä.  
                                                
 
12 Direktiivi 92/43/ETY luontotyyppien sekä luonnonvar aisen eläimistön ja kasviston suojelusta (EYVL L 
206, 22.7.1992, s. 7). 
13 Direktiivi 79/409/ETY luonnonvaraisten lintujen suojelusta (EYVL L 103, 25.4.1979). 
14 Tässä artiklassa on joukko menettelyihin ja sisä ltöön liittyviä suojalausekkeita sellaisten suunnitelmien 
tai hankkeiden osalta, joilla on todennäköisesti merkittäviä vaikutuksia Natura 2000 -alueeseen. 
15 KOM(2006) 216. 
16 KOM(2008) 864. 
 
FI 11   FI Lisäksi jäsenvaltiot pyysivät kehittämään ar viointivälineitä (esimerkiksi välineitä, 
joilla ilmastonmuutokseen liittyvät kysymyks et voidaan sisällyttää YVA-prosessiin). 
Komissio kehittää tällaiset suuntaviivat vuoteen 2011 mennessä sen varmistamiseksi, 
että ilmastovaikutukset otet aan huomioon YVA-direktiivissä17. 
4. P ÄÄTELMÄT  
Tässä raportissa vahvistetaa n, että YVA-direktiivi n tavoitteet on yleisesti saavutettu. 
Ympäristövaikutusten arvioinnin  periaatteet on sisällytetty kansallisiin järjestelmiin. 
Kaikki jäsenvaltiot ovat vahvistaneet katt avan sääntelykehyksen ja panneet YVA-
direktiivin täytäntöön suurelta osin direktiivin vaatimusten mukaisesti. Useissa tapauksissa jäsenvaltiot ovat käyttäneet pohjana direktiivin vähimmäisvaatimuksia ja 
säätäneet tiukemmista vaatimuksista. Tä stä syystä ympäristönäkökohdat otetaan 
huomioon päätöksentekoprosessissa, jo sta on tullut läpinäkyvämpi.  
YVA-prosessi kehittyy kuitenkin edelle en. Samalla kun varmistetaan, että YVA-
direktiivi pannaan tehokkaasti täytäntöön laajentuneessa EU:ssa, on myös tarpeen varmistaa, että YVA-direktiivi mukautetaa n yhteisön ja kansainvä liseen politiikkaan 
ja säännöksiin. Tässä rapor tissa nimetään alueet, jo illa tarvitaan parannuksia 
(ennakkoselvitys, yleisön osallistuminen, YVA:n laatu, YVA ja  rajatylittävät 
menettelyt, YVA:n ja muiden ympäristösäädösten ja -politiikkojen, kuten 
ilmastonmuutos ja biologinen monimuotois uus, välinen koordinaatio) ja esitetään 
mahdollisia suosituksia toimiksi.  
Nämä päätelmät ovat tärkeitä lainsääd ännön yksinkertaistamishankkeen kannalta. 
Komissio tarkastelee kaikkia yksinkertaistamismenetelmi ä (kodifiointi, kodifiointi 
yhdistettynä komiteamenettelyyn, uudelleen laatiminen, yhdistäminen, asetuksen 
käyttö). Kaikkien yksinkertaistamis aloitteiden tavoitteena on parantaa 
ympäristönsuojelua, lisätä yhdenmukaisuutta  ja yksinkertaistaa olemassa olevia 
menettelyjä. Komissio varmistaa, että sidosryhmiä kuullaan kaikista merkittävistä muutoksista valitusta lähestymistavasta r iippumatta ja että lainsäädännölliset 
vaikutukset arvioidaan. 
                                                
 
17 KOM(2009) 147. 
 
FI 12   FI LIITE 1: Raportin tärkeimmät tietolähteet  
– Jäsenvaltioiden vastaukset YVA-dire ktiivin soveltamista ja tehokkuutta 
koskevaan komission kyselyyn (kyselyt  toteutettiin vuos ina 2007 ja 2008). 
– Komission tilaama tutkimus YVA-direktiiv in soveltamisesta ja tehokkuudesta 
(2009). 
– YVA-direktiivin soveltamista ja tehokkuu tta koskevien aikaisempien raporttien 
tulokset. 
– Komission tilaamat asiaa koskevat tutkimukset: "The Relationship between the 
EIA and the SEA Directives" (2005); "Costs and benefits of  the EIA Directive" 
(2006); "Inventory of EU Member States' measures on access to justice in 
environmental matters" (2007) ; "Evaluation of EU legislation - Directive 
85/337/EEC (Environmental Impact Assessment, EIA) and associated 
amendments" (2007).   
– Komission kokemukset YVA-direktiivin täytäntöönpanosta (mukaan lukien 
valituksista, kanteista ja oike ustapauksista saadut tiedot). 
 
FI 13   FI LIITE 2: Alustavia huomioita  direktiivillä 2003/35/EY vahvi stettujen uusien säännösten 
täytäntöönpanosta   
Määritelmät ”yleisö” ja ”yleisö, jo ta asia koskee”(1 artiklan 2 kohta):  kaikki jäsenvaltiot 
näyttävät soveltavan laajaa määritelmää "yleisö" , jolloin kaikki luonnoll iset ja oikeushenkilöt 
voivat ottaa osaa päätöksent ekoprosessiin. Määritelmän ”yleisö, jota asia koskee”  osalta 
tilanne on vaihtelevampi. Suurin osa jäsenvaltioista on sisällyttänyt määritelmän kansalliseen lainsäädäntöönsä. Jotkut jäsenva ltiot eivät puolestaan tee eroa ”yleisön”  ja ”yleisön, jota asia 
koskee”  välillä. Epäselvää on, aiheuttaako tarkan määritelmän puute ongelmia. 
Tapauskohtainen mahdollisuus olla soveltamatta YVA-direktiiviä maanpuolustustarkoituksia 
palveleviin hankkeisiin (1 artiklan 4 kohta):  Suurin osa jäsenvaltioista on sisällyttänyt asiaa 
koskevia säännöksiä kansalliseen  lainsäädäntöönsä. Komission kä ytettävissä ol evien tietojen 
mukaan näyttää kuitenkin siltä, että tä tä mahdollisuutta käytetään hyvin harvoin.  
Yleisön kuulemista koskevat velvoittavammat säännökset (6 artiklan 2 ja 3 kohta):  yleisesti 
ottaen yleisön mahdollisuudet osallistua päätöksen tekoprosessiin ovat hyväksyttävällä tasolla. 
Vaikka näiden säännösten tehokkaan täytäntöönpanon arviointi edellyttää 
yksityiskohtaisempaa tarkastelua, on esille kuitenkin tullut tiettyjä myöntei siä asioita. Useat 
jäsenvaltiot ovat säätäneet yl eisön kuulemisesta arvioinnin rajaamisvaiheessa ja tietyt 
jäsenvaltiot ovat säätäneet yleisön kuulemises ta lisäksi myös ennakkoselvitysvaiheessa. 
Liitteen I ja II soveltamisalaan kuuluviin hankkeiden muuttaminen tai laajentaminen:  kaikki 
jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet, että  ne ovat vahvistaneet kansallisia toimenpiteitä direktiivillä 
2003/35/EY voimaan tulleiden muutosten täytäntöönpanemiseksi. 
Tiedot yleisön osallistumisprosessista, jotka sisältyvät lopullisen päätöksen yhteydessä 
annettaviin tietoihin (9 artik lan 1 kohta), sekä säännökset yleisön mahdollisuudesta saada 
päätöksen laillisuus uudelleentarkasteltavaksi:  näiden säännösten täytäntöönpanosta ei voida 
vielä tässä vaiheessa tehdä mitään päätelmi ä. Komissio on kuitenki n aloittanut EY:n 
perustamissopimuksen 226 artiklan mukaisen  rikkomusmenettelyn tiettyjä jäsenvaltioita 
vastaan, koska näillä jäsenvaltio illa säännösten saattaminen osak si kansallista lainsäädäntöä 
on puutteellista. 
 
FI 14   FI LIITE 3: Tärkeimpiä havaintoja Euroopan yhteisöjen tuomioistu imen äskettäisistä 
tuomioista  
Tuomioistuin on korostanut, että sekä YVA-di rektiivin soveltamisala että tarkoitus18 on laaja. 
Tuomioistuin pyrkii varmistamaan, ettei jäse nvaltioiden harkintavalta estä direktiivin 
tavoitteen toteutumista. Tavoitteena on, että  kaikista sellaisista hankkeista, joilla 
todennäköisesti on direktiivissä tarkoitettuja merkittäviä vaikutuksia ympäristöön, laaditaan 
ympäristövaikutusten arviointi. Poikkeuksena on  tilanne, jolloin kattavan ennakkoselvityksen 
perusteella katsotaan, ettei hankkeella t odennäköisesti ole tällaisia vaikutuksia.  
Ennakkoselvitys (päätös ympäristövaikutusten ar vioinnin suorittamisesta)   
Kun jäsenvaltiot vahvistavat liitteen II soveltam isalaan kuuluvia hankkeita koskevia perusteita 
tai kynnysarvoja, niiden on otettava huomioon kai kki liitteessä III lu etellut asiaankuuluvat 
valintaperusteet. Jäsenvaltio, j oka vahvistaessaan kynnysarvot ja/ta i perusteet ottaa huomioon 
ainoastaan hankkeiden koon, mutta ei kaikkia liitt eessä III lueteltuja perusteita, ylittää 
direktiivin sille suoman harkintavallan rajat19.  
Jos toimivaltainen kansallinen viranomaine n tekee päätöksen, jonka mukaan hankkeen 
ominaispiirteet eivät edellytä hankkeen ym päristövaikutusten arviointia, on päätöksessä 
mainittava tai siihen on liitettävä kaikki sellaiset tiedot, joiden perusteella voidaan tarkistaa, 
että päätös perust uu direktiivin 85/33720 vaatimusten mukaisesti tehtyyn asianmukaiseen 
ennakkoselvitykseen. 
Tiettyjä liitteessä I ja II luetel tuja hankeluokkia koskeva selvitys  
YVA-direktiiviä on tulkittava siten, että se n mukaan kaupunkialueiden teitä koskevien 
uudistus- ja parannushankkeiden (liitteessä I olevan 7 kohdan b tai c alakohdan, liitteessä II 
olevan 10 kohdan e alakohdan ta i liitteessä II olevan 13 kohdan soveltamisalaan kuuluvat 
hankkeet) ympäristövaikutukset on arvioita va, jos hankkeella on laatunsa, kokonsa tai 
sijaintinsa vuoksi sekä sen vuorovaikutuksen ta kia, joka niillä mahdollisesti on muiden 
hankkeiden kanssa, todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia21.  
Direktiivin 85/337 liitteessä II  olevan 12 kohdan alkuperäiset säännökset, kun niitä luetaan 
yhdessä liitteessä I olevan 7 kohdan alkuper äisten säännösten kanssa, koskevat myös 
muutostöitä, jotka kohdis tuvat jo olemassa olevan lentoken tän infrastruktuuriin ilman, että 
nousu- ja laskukiitorataa pide nnetään, jos niitä voidaan er ityisesti niiden luonteen, 
merkityksen ja ominaispiirteiden vuoksi pitää itse lentokentän muuttamisena. Tätä sovelletaan erityisesti muutostöihin, joiden tarkoituks ena on laajentaa lentokentän toimintoja ja 
lentoliikennettä merkittävästi
22.  
Kansallinen säännös, jonka nojal la ympäristövaikutusten arvioi nti edellytetään ainoastaan 
kaupunkialueiden ulkopuolella toteutettavilta hankkeilta  (liitteessä II olevan 10 kohdan b 
alakohta) kaventaa direktiivin soveltamisalaa23. Väite siitä, että hankkeella, joka rakennetaan 
                                                 
18 Esim. asia C-121/03. 
19 Asia C-66/06, 63 ja 63 kohta. 
20 Asia C-87/02, 49 kohta. 
21 Asia C-142/07. 
22 Asia C-2/07. 
23 Asia C-332/04. 
 
FI 15   FI täysin muunnetulle maaperälle, ei olisi merkittäviä ympäristövaikutuksia, kumottiin. Kun 
jäsenvaltiot määrittelevät sitä, onko tämäntyyppi sillä hankkeilla merkittäviä vaikutuksia, 
niiden olisi otettava huomioon hankkeen luonne, koko ja sijain ti, sekä kaikki liitteessä III 
luetellut ennakkoselvitysperusteet.  
Hankkeelle myönnettävä toteutuslupa   
Viranomaisten ja yksityisen yrityksen välinen sopimus ei ole YVA-dire ktiivissä tarkoitettu 
hanke: ”Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää sovellettavan kansallisen 
lainsäädännön perusteella, sisältääkö tällaine n sopimus [direktiivin 85/337] 1 artiklan 2 
kohdassa tarkoitetun luvan. Tässä yhteydessä on tutkittava, jakautuuko lu pamenettely useisiin 
vaiheisiin, joihin kuuluu varsinainen päätös  ja täytäntöönpanopäätöksi ä, ja onko otettava 
huomioon useiden sellaisten hank keiden yhteisvaikutus, joiden  ympäristövaikutuksia on 
arvioitava kokonaisuutena”.24 
Kun kansallisessa lainsäädännössä säädetään, että lupamenettely käsittää useita vaiheita, joista 
ensimmäinen on varsinainen päätös ja toinen  toimeenpaneva päätös, joka ei voi mennä 
varsinaisessa päätöksessä määriteltyjä parametreja pidemmälle, on hankkeen mahdolliset ympäristövaikutukset yksilöitävä ja arvioitava  varsinaista päätöstä koskevan menettelyn 
kuluessa. Ainoastaan siinä tapauksessa, että ky seiset vaikutukset voidaan yksilöidä vasta 
toimeenpanevaa päätöstä koskevassa menettely ssä, arviointi on suoritettava kyseisen 
menettelyn kuluessa
25. YVA olisi toteutettava myöhemmässä  vaiheessa, jos lupamenettely 
koostuu useammasta vaiheesta ja jos toisen vaiheen aikana käy ilmi, että hankkeella on todennäköisesti merkittävi ä ympäristövaikutuksia. 
Korjaamisluvat ja laittomien toimintojen ”laillistaminen jälkikäteen” 
Vaikka yhteisön oikeus ei voi estää sitä, että kansalliset s ovellettavat säännökset sallivat 
tietyissä tapauksissa yhteisö n oikeuden vastaisten menett elyjen tai toimenpiteiden 
korjaamisen, ”tällaisen mahdollisuuden edellytyksenä on oltava se, ettei se tarjoa 
asianomaisille tilaisuutta  kiertää yhteisön sääntöjä tai vapaut a niitä niiden soveltamisesta, ja 
että se pysyy poikkeuksellisena
26.“ 
Hallinnolliset maksut 
Hallinnollisten maksujen periminen yleisön os allistumisesta kuulemismenettelyyn ei sinällään 
ole YVA-direktiivin tar koituksen vastaista27. [Maksuja] ”ei kuitenkaan saa vahvistaa 
sellaiselle tasolle, että ne voisivat estää main itun direktiivin tavoitteiden mukaiset täydet 
vaikutukset”.  Näin olisi, jos maksu olisi suuruuten sa vuoksi omiaan estämään direktiivin 6 
artiklasta johtuvan osallist umisoikeuden käyttämistä. 
                                                 
24 Asia C-2/07. 
25 C-201/02, 52 kohta. Asia C-508/03; Asia C-290/03. 
26 C-215/06, 57–615. kohta. 
27 C-216/05, 37–38 kohta ja 42–44 kohta. Tämä tuomio liittyy direktiiviin sellaisena kuin se oli ennen 
direktiivillä 2003/35/EY vahvistettuja muutoksia.