KOMISSION SUOSITUS,

annettu 15 päivänä syyskuuta 1999,

kiinteän radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmästä

(SEK(1999) 1302 lopull.)

(1999/669/EY, Euratom)

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen ja erityisesti sen 155 artiklan sekä Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 124 artiklan,

sekä katsoo, että

1) Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 174 artiklassa edellytetään sellaisten toimenpiteiden edistämistä kansainvälisellä tasolla, joilla säilytetään, suojellaan ja parannetaan ympäristön laatua,

2) ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY(1) 7 artiklassa edellytetään, että "jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yleisölle annetaan yleistä tietoa ympäristön tilasta esimerkiksi määräajoin ilmestyvien kuvaavien kertomusten muodossa",

3) radioaktiivisia jätteitä koskevan yhteisön toimintasuunnitelman uudistamisesta 15 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston päätöslauselman 92/C 158/02(2) liitteessä 1 olevassa artiklassa, joka käsittelee tilanteen jatkuvaa seurantaa, edellytetään, että komissio toimittaa neuvostolle säännöllisesti jäsenvaltioiden jätehuollon tilannetta ja tulevaisuudennäkymiä koskevan selvityksen, jossa otetaan erityisesti huomioon turvallisuuteen, ympäristönsuojeluun, ydinvoimaohjelmiin sekä radioisotooppien käsittelyä sisältäviin toimiin liittyvät vaatimukset; komissio tiedottaa selvityksestä myös Euroopan parlamentille,

4) radioaktiivisia jätteitä koskevassa yhteisön toimintasuunnitelmassa(3) edellytetään koordinoivaa toimintaa jätteiden loppusijoituksen turvallisuutta koskevien kansallisten käytäntöjen ja sääntöjen lähentämiseksi niin, että eri jäteluokat otetaan erityisesti huomioon,

5) alueiden komitean aiheesta "Ydinturvallisuus ja paikallis- ja aluedemokratia" antaman päätöslauselman 98/C 251/06(4) 11 artiklassa sanotaan, että "komitea katsoo, että monet seikoista, jotka liittyvät radioaktiivisen jätteen käsittelyä koskevien ehdotusten pohdintaan, ovat monimutkaisia, eikä niitä yleisesti ymmärretä kovin laajasti. Tämän vuoksi komitean mielestä onkin ratkaisevaa, että tärkeimmät asiaan liittyvät tiedot ovat kokonaisuudessaan kansalaisten saatavilla ja että paikallis- ja alueviranomaiset sekä kansalaiset kutsutaan myös mukaan päätöksentekoon. Lisäksi on pyrittävä saamaan kansalaiset luottamaan loppusijoituslaitosten turvallisuusperusteisiin ja jätehuolto-ohjelmiin",

ON ANTANUT TÄMÄN SUOSITUKSEN:

Suosituksen perustana olevat selitykset annetaan liitteessä.

Jäsenvaltioiden ja niiden ydinteollisuuden olisi otettava käyttöön yhteinen radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmä, joka helpottaisi kansallista ja kansainvälistä yhteydenpitoa ja alaa koskevan tiedon hallintaa.

Tätä luokittelua olisi käytettävä annettaessa yleisölle, kansallisille ja kansainvälisille elimille ja kansalaisjärjestöille tietoa kiinteistä radioaktiivisista jätteistä. Luokittelujärjestelmä ei korvaisi teknisiä vaatimuksia, joita tarvitaan turvallisuuden varmistamiseksi erityistilanteissa, esimerkiksi lupien myöntämisessä laitoksille tai muille toiminnoille.

Jäsenvaltiot voisivat käyttää tätä luokittelujärjestelmää. Tammikuun 1 päivään 2002 ulottuvan jakson aikana sitä voitaisiin käyttää rinnan nykyisten kansallisten järjestelmien kanssa.

Yhteenveto ehdotetusta luokituksesta:1. Siirtymävaiheen radioaktiivinen jäte

Siirtymävaiheen jätettä on radioaktiivinen (pääasiassa lääketieteellisestä (tai lääkinnällisestä) käytöstä tuleva) jäte, joka hajoaa välivarastoinnin aikana ja joka voidaan sen jälkeen mahdollisesti käsitellä valvontajärjestelmän ulkopuolella, jos vapauttamisrajat sen sallivat.

2. Matala- ja keskiaktiivinen jäte (LILW)

Matala- ja keskiaktiivisessa jätteessä radionuklidien määrä on sellainen, että lämmöntuotto loppusijoituksen aikana on riittävän vähäistä. Hyväksyttävä lämpöteho määräytyy sijoituspaikan turvallisuusarvioinnin mukaan.

2.1 Lyhytikäinen jäte (LILW-SL)

Tähän luokkaan kuuluu lyhytikäinen radioaktiivinen jäte, jonka nuklidien puoliintumisaika on lyhyempi tai sama kuin Cs-137:n ja Sr-90:n (noin 30 vuotta) ja joka sisältää rajoitetusti pitkäikäisiä alfasäteilyä lähettäviä radionuklideja (pitkäikäisten alfasäteilyä lähettävien radionuklidien enimmäismäärä saa olla 4000 Bq/g yksittäisessä jätepakkauksessa ja 400 Bq/g koko jätemäärässä).

2.2 Pitkäikäinen jäte (LILW-LL)

Pitkäikäinen jäte on jätettä, jonka radionuklidien ja alfasäteilijöiden pitoisuus ylittää lyhytikäisen jätteen raja-arvot.

3. Korkea-aktiivinen jäte

Korkea-aktiivisessa jätteessä radionuklidipitoisuus on sellainen, että lämmöntuotto varastoinnin ja loppusijoituksen aikana on otettava huomioon. (Lämmöntuoton taso on sijoituspaikkakohtainen, ja tällaista jätettä syntyy pääasiassa käytetyn ydinpolttoaineen käsittelystä ja pakkaamisesta.)

Tämä suositus on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä 15 päivänä syyskuuta 1999.

Komission puolesta

Ritt BJERREGAARD

Komission jäsen

(1) EYVL L 158, 23.6.1990, s. 56.

(2) EYVL C 158, 25.6.1992, s. 3.

(3) EYVL C 158, 25.6.1992, s. 3.

(4) EYVL C 251, 10.8.1998, s. 34.

LIITE

1. Johdanto

Radioaktiivisiin jätteisiin kuuluu monenlaisia materiaaleja, joiden fyysiset ja kemialliset ominaisuudet ja radioaktiivisuus eroavat toisistaan. Tämän monimuotoisuuden takia myös mahdolliset vaarat ovat hyvin erilaisia.

Euroopan unionin alueella käytössä olevat radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmät ovat myös lähtökohdiltaan ja soveltamiseltaan hyvin erilaisia. Joitakin käytetään pelkästään tiedonvälitystarkoituksiin, ja jotkin ovat käsittelytavan sanelemia.

Jäsenvaltioiden radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmät perustuvat aktiivisuuspitoisuuteen, kokonaisaktiivisuuteen, jätteen lähteeseen tai loppusijoitustapaan.

Yksi pääero vallitsee ydinsähköä tuottavien ja sitä tuottamattomien maiden välillä. Lisäksi luokkien rajoja ei aina ole helppo määritellä ja ne voivat vaihdella paljon maasta toiseen.

Radioaktiivisen jätteen luokituksen erot voivat vaikeuttaa jäsenvaltioiden välistä toimintaa yhtenäismarkkinoilla ja tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta. Yhteiset termit, joilla määritellään radioaktiivisen jätteen eri luokat, voisivat olla erittäin hyödyllisiä esimerkiksi loppusijoituspaikkojen optimoinnissa ja jätteiden palauttamisessa käsittelyn, tai pakkaamisen jälkeen.

Euroopan unionin luokittelujärjestelmä olisi hyödyllinen myös vertailevan tiedon antamiseksi kiinteästä radioaktiivisesta jätteestä yleisölle, kansallisille ja kansainvälisille elimille sekä kansalaisjärjestöille.

Tässä selitysosassa kuvataan yhdenmukaistamisen syitä ja tarpeita, käsitellään vaatimuksia ja tehdään ehdotus luokittelujärjestelmäksi.

2. Taustaa

Radioaktiivisia jätteitä koskevassa yhteisön toimintasuunnitelmassa(1) edellytetään radioaktiivisten jätteiden turvallista huoltoa varten koordinoivaa toimintaa, jonka avulla pitäisi voida

1. kehittää yhteinen lähestymistapa radioaktiivisten jätteiden huoltostrategioihin ja -käytänteisiin (käytäntöihin) ja pyrkiä yhdenmukaistamiseen yhteisön tasolla mahdollisuuksien mukaan

2. lähentää loppusijoituksen turvallisuuteen liittyviä kansallisia käytänteitä (käytäntöjä) ja sääntöjä ja kiinnittää erityishuomiota eri jäteluokkiin

3. laatia suosituksia radioaktiivisen jätteen varastoinnin turvallisuuden arvioinnista ja määritellä asiaan liittyvät kriteerit

4. saavuttaa yhteisössä yhdenmukainen ja tyydyttävä väestön ja ympäristön suojelun taso, joka vastaa korkeinta käytännöllistä turvallisuustasoa.

Radionuklideja sisältäviä jäännösmateriaaleja syntyy yleisesti ottaen teollisuudessa, tutkimuksessa ja lääketieteellisessä toiminnassa. Mahdollisen lajittelun, ydinteollisuudessa tapahtuvan uudelleenkäytön ja käsittelyn jälkeen jäljelle jäävät materiaalit voidaan periaatteessa jakaa kahteen luokkaan. Näiden luokkien pääero voidaan määritellä seuraavasti:

>TAULUKON PAIKKA>

Kansalliset viranomaiset voivat vapauttaa luokkaan 1 kuuluvat materiaalit, jos ne täyttävät direktiivin 96/29/Euratom(2) liitteessä I määriteltyjen peruskriteerien mukaisesti määritellyt vapauttamisrajaehdot. Kansallisten viranomaisten on otettava huomioon yhteisön antamat tekniset ohjeet. On kuitenkin huomattava, että toistaiseksi ei ole olemassa yhteistä perustaa luokan 1 yhdenmukaistamiseksi.

Vain luokkaan 2 kuuluvia aineita pidetään "radioaktiivisina jätteinä", ja tämä asiakirja koskee vain niitä. Näiden jätteiden huollossa voidaan erottaa seuraavat kaksi perusvaihtoehtoa:

1. varastointi rajoitetuksi ajaksi, jonka jälkeen jätteet voidaan luokitella luokkaan 1 ja loppusijoittaa

2. loppusijoitus tarkkaan määriteltyjen sääntöjen mukaisesti (sijoitus maanpinnalle, lähelle pintaa tai syvälle).

Tärkeimmät tekijät, jotka on otettava huomioon radioaktiivisen jätteen luokittelussa ja huollossa, ovat radionuklidien tyyppi, kokonaisaktiivisuus, aktiivisuuspitoisuus, puoliintumisaika, annosnopeus, lämmöntuotanto ja muut fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet.

Kansainväliset elimet, kansalliset viranomaiset ja jätehuoltolaitokset ovat laatineet radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmiä omalla toimi- tai vastuualueenaan (jätteen käsittely, kuljetus, loppusijoitus, tiedonvälitys kansainvälisen tiedeyhteisön sisällä ja yleisölle jne.). Näissä luokituksissa jätteet, joilla on samanlaisia vaaraominaisuuksia, on ryhmitelty samoihin ryhmiin jätehuollon helpottamiseksi ja siten turvallisuuden parantamiseksi.

Jäsenvaltioiden laatimat luokitukset vastaavat suurimmalta osin kansallisia tarpeita (ks. luku 4, Nykytilanne). Nämä järjestelmät on kuitenkin luotu toisistaan riippumatta ja eri tarkoituksiin ja voivat siten olla hyvin erilaisia - jotkin perustuvat aktiivisuuskonsentraatioon, toiset puolestaan jätteen lähteisiin tai käsittelytapaan.

Kaikki maat käyttävät kansainvälistä IAEA:n radioaktiivisen jätteen pakkausluokitusta. Tämä on sopiva perusta yhteisen luokittelujärjestelmän laatimiselle Euroopan unionin jäsenvaltioille. Viiteluokittelujärjestelmä voi toimia hyödyllisenä ohjeena maiden kehittäessä omia jätehuoltostrategioitaan, ja samalla se helpottaisi yleistä ja kaupallista tiedonvälitystä. Vaikka tällainen viiteluokittelu voi olla hyödyllinen yleisiä kysymyksiä ja perusasioita pohdittaessa, se ei voi turvallisuuden osalta korvata erityisiä turvallisuusarviointeja, joita tehdään tiettyjä jätehuoltotarkoituksia varten, esimerkiksi käsittelytapojen valitsemiseksi.

3. Euroopan unionin jäteluokituksen tarkoitus

Luokittelujärjestelmän päätarkoituksena on parantaa tiedonvälitystä ja helpottaa tiedon hallintaa. Se on työkalu, jonka avulla radioaktiivisen jätteen säilytystä yhteisön alueella voidaan kuvata poliitikoille ja yleisölle vakiomuotoisella ja selkeällä tavalla.

Vaikeampi kysymys on luokittelujärjestelmän ja jätteen käytännön käsittelytapojen sekä loppusijoituksen välinen suhde. Siksi komission yksiköt olivat yksimielisiä siitä, että luokittelujärjestelmän olisi oltava ohjeellinen mieluummin kuin velvoittava.

Tärkein näkökohta on se, että tällainen ohjeellinen järjestelmä ei mitenkään heikennä kansallisten sääntelyviranomaisten asemaa radioaktiivisen jätteen käsittelyn ja loppusijoituksen valvonnassa. Näiden viranomaisten käyttämät, oman maan jätehuoltoon ja sääntelyyn liittyvät yksityiskohtaiset turvallisuusarvioinnit edellyttävät paljon yksityiskohtaisempia tietoja yksittäisistä jätevirroista kuin ne, joita luokittelujärjestelmä voi antaa. Jäsenvaltioissa käytössä olevia jätteen luokittelujärjestelmiä ei juuri mainita kansallisessa lainsäädännössä tai säännöissä.

Eri jäsenvaltioiden suunnitelmat radioaktiivisen jätteen loppusijoitusta varten poikkeavat toisistaan, mikä osaltaan mutkistaa jäteluokituksen soveltamista loppusijoituksessa. Joillakin valtioilla on päätetyt suunnitelmat sijoittamisesta sekä syvällä maaperässä että maan pinnalla oleviin laitoksiin jätteen tyypin mukaan. Jotkin maat valinnevat toisen näistä tavoista, ja muutamat eivät ole vielä päättäneet.

Jotkin jäsenvaltiot katsovat, että sopiva luokittelujärjestelmä voisi toimia perusohjeena radioaktiivisen jätteen huollon ja varsinkin loppusijoituksen järjestämiselle entistä paremmin yleisellä tasolla. Esimerkiksi niissä maissa, joissa loppusijoitus on mahdollista sekä maan pinnalle että syvälle maan alle, luokittelu voisi antaa viitteitä siitä, mitkä jätevirrat ohjattaisiin mihinkin sijoituspaikkaan.

Koska kansalliset jäteluokittelujärjestelmät eroavat toisistaan, voitaisiin Euroopan yhteisön jäteluokittelua käyttää aluksi rinnan nykyisten kansallisten järjestelmien kanssa 1. tammikuuta 2002 saakka. Luokituksen olisi myös oltava sellainen, että siinä voidaan ottaa huomioon kaikki nykyiset ja ennakoitavissa olevat tulevat jätevirrat, jotta niistä voidaan laatia kattavat raportit. Luokittelu helpottaa sääntelyä ja parantaa tiedonvälitystä yleisölle esimerkiksi ympäristöä koskevan tiedon vapaan saatavuuden osalta (direktiivi 90/313/ETY).

4. Nykytilanne

Jäsenvaltioissa ja jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan valtioissa käytössä olevia luokittelujärjestelmiä kuvataan Euroopan komission raportissa(3). Raportissa selvitetään laajasti (yksityiskohtaisesti) eri maiden luokitusjärjestelmät.

Seuraavassa annetaan lyhyt kuvaus luokittelujärjestelmistä.

4.1 EU:n jäsenvaltiot

Belgia

Belgiassa pakatut ja pakkaamattomat jätteet luokitellaan erikseen. Pakkaamaton jäte luokitellaan fysikaalisen olotilan, säteilijöiden luonteen, aktiivisuuskonsentraation ja sovellettavan käsittelytavan mukaan. Nämä ominaisuudet esitetään kolminumeroisella koodilla. Pakattu jäte luokitellaan käsittelytavan mukaan kolmeen ryhmään A, B ja C. Luokittelu perustuu jätteen soveltuvuuteen pinta- tai syväsijoitukseen ja sen lämmöntuotantoon. Parhaillaan harkitaan uuden luokan, radiumkontaminoituneen jätteen, käyttöönottoa. Muita muutoksia luokittelujärjestelmään ei ole odotettavissa.

Tanska

Tanskassa ei ole vielä harkittu radioaktiivisen jätteen loppusijoitusta, ja luokittelujärjestelmässä otetaan huomioon vain varastointi. Järjestelmä perustuu pääasiassa jätteen alkuperään ja jossakin määrin mittaukseen ja lajitteluun. Jätteen saapuessa varastointilaitokseen se luokitellaan ulkoisen säteilyn mukaan. Käsittelyn jälkeen jäteyksiköt varastoidaan matala-aktiivisen tai keskiaktiivisen jätteen varastointilaitokseen annosnopeuden ja fissiilisten aineiden pitoisuuden mukaan. Käytetyt umpilähteet varastoidaan Risø-laboratoriossa. Luokittelujärjestelmän muuttamista ei suunnitella.

Suomi

Radioaktiivinen jäte luokitellaan ensin kahteen pääryhmään, radioisotooppijätteeseen ja ydinjätteeseen. Radioisotooppijätettä tulee sairaaloista, tutkimuslaitoksista ja teollisuudesta ja ydinjätettä ydinvoimaloista. ja yhdestä tutkimusreaktorista. Radioisotooppijäte jaetaan edelleen aktiivisuuspitoisuuden mukaan vapautettuun jätteeseen tai laboratoriojätteeseen. Ydinjäte jaetaan alkuperän ja aiotun käsittelytavan mukaan kolmeen luokkaan, korkea-aktiiviseen käytettyyn polttoaineeseen, ydinvoimaloiden käytöstä peräisin oleviin matala- ja keskiaktiivisiin jätteisiin sekä ydinvoimaloiden purkamisesta peräisin oleviin matala- ja keskiaktiivisiin jätteisiin. Matala- ja keskiaktiivinen jäte luokitellaan sitten edelleen vapautettuun, matala-aktiiviseen ja keskiaktiiviseen jätteeseen aktiivisuuspitoisuuden mukaan. Luokittelujärjestelmään ei ole odotettavissa muutoksia.

Ranska

Ydinteollisuudessa jätteet jaetaan tavanomaiseen jätteeseen ja ydinjätteeseen paikan ja toiminnan mukaisen alkuperän perusteella (laitosten vyöhykejako). Ydinjätteen luokittelussa käytetään matriisia, jossa yhdistetään jätteen myrkyllisyys ja käsittelytapa. Jätteen myrkyllisyys määritellään kahdella parametrillä, jotka ovat tärkeimpien radionuklidien elinikä (alle tai yli 30 vuotta) ja aktiivisuuskonsentraatio (hyvin pieni, pieni, keskisuuri ja suuri). Näillä perusteilla luokittelujärjestelmä jakaa jätteet kahdeksaan luokkaan, joista kullekin on yksi tai useampi jätehuoltotapa. Joitakin näistä tavoista tutkitaan vielä.

Saksa

Saksan radioaktiivisten jätteiden luokittelujärjestelmä perustuu loppusijoituspaikkaan. Toiminnan harjoittaja tekee luokituksen paikkakohtaisten turvallisuusarviointien perusteella ottaen huomioon oikeudellisesti sitovat lait, määräykset ja säännökset. Säilytyspaikalle asetetaan sitten määrälliset vaatimukset, joihin sisältyy jätteiden ryhmittely, jätesäiliöiden luokat ja radionuklidispesifiset aktiivisuusrajat. Luokittelujärjestelmän perusteisiin ei ole odotettavissa muutoksia.

Kreikka

Kreikassa ole virallista radioaktiivisten jätteiden luokittelujärjestelmää, sillä jätteitä syntyy vain tutkimuslaitoksissa, sairaaloissa ja teollisuudessa. Sellaisen toiminnan harjoittamiseksi, jossa syntyy radioaktiivista jätettä, tarvitaan kuitenkin sääntelyviranomaisten lupa.

Säteilysuojeluasetusta ollaan parhaillaan muuttamassa, ja muutokset voivat vaikuttaa luokittelujärjestelmään.

Irlanti

Koska Irlannissa ei ole ydinvoimaloita eikä ydinpolttoaineen käsittelylaitoksia, radioaktiiviset jätteet luokitellaan yksinkertaisesti puoliintumisajan mukaan ja sitten sen mukaan, onko kyseessä umpi- vai avolähde. Nykyiseen järjestelmään ei ole odotettavissa muutoksia.

Italia

Pakatun jätteen luokittelu perustuu Italiassa käsittelytapaan. Radioaktiiviset jätteet jaetaan kolmeen luokkaan radioisotooppiominaisuuksien ja aktiivisuuskonsentraation mukaan. Luokkaan I kuuluvat jätteet, jotka hajoavat muutamassa kuukaudessa vapautusrajojen alapuolelle. Loput jätteet luokitellaan puoliintumisajan ja aktiivisuuden mukaan luokkiin II ja III. Luokka II jaetaan edelleen kahteen alaluokkaan sen mukaan, mitkä ovat jätteen pakkausvaatimukset ennen käsittelyä.

Ainoat odotettavissa olevat muutokset koskevat teknistä ohjetta nro 26, jota muutetaan niin, että se koskee myös korkea-aktiivisia, lasitettuja ja keskiaktiivisia (lämpöä tuottamattomia) jätteitä.

Alankomaat

Radioaktiivisen jätteen käsittelytavasta ei ole vielä tehty päätöksiä, joten luokittelujärjestelmä koskee vain radioaktiivisen jätteen käsittelyä ja pakkaamista ennakoimatta mitään loppusijoitusvaihtoehtoa. Jäteluokkia on kolme, ja kussakin on joukko alaluokkia. Luokkaan 1 kuuluvat kaikki matala- ja keskiaktiiviset jätteet, joiden annosnopeus on tietyn rajan alapuolella. Luokka on jaettu alaluokkiin alkuperän, radionuklidipitoisuuden ja puoliintumisajan mukaan. Luokat 2 ja 3 perustuvat lämmöntuotantoon, ja ne on jaettu edelleen alaluokkiin jätteen alkuperän ja tyypin mukaan. Järjestelmään ei ole odotettavissa muutoksia.

Portugali

Radioaktiivisten jätteiden luokittelu perustuu käsittelytapaan. Luokkia on kolme: lyhytikäinen matala-aktiivinen jäte (tutkimuksesta, lääketieteellisestä toiminnasta ja teollisuudesta; myös eri tavoin pakatut beta- tai gammasäteilijöitä sisältävät käytetyt umpilähteet, joiden puoliintumisaika on alle 30 vuotta), alfajäte (pääasiassa radiumia ja amerikiumia sisältävät käytetyt umpilähteet) sekä uraanin kaivannaistoiminnasta ja käsittelystä syntyvät jätteet. Järjestelmään ei ole odotettavissa muutoksia.

Espanja

Espanjassa jätteet jaetaan kahteen luokkaan käytetyn tai suunnitellun loppusijoitusvaihtoehdon mukaan. Luokat ovat matala- ja keskiaktiivinen jäte, joka soveltuu sijoitettavaksi lähelle maanpintaa, sekä kaikki muut jätteet. Lisäksi yksittäisille loppusijoituspaikoille asetetaan erityisvaatimuksia, jotka liittyvät jätepakkausten ominaisuuksiin, pakkaamiseen, tiettyihin radionuklideihin sekä paikkaan kokonaisuutena.

Järjestelmään ei ole odotettavissa muutoksia, mutta saattaa olla tarpeen selkeyttää käytetyn polttoaineen (nykyisin korkea-aktiivista jätettä) huollon kuvauksen sanamuotoa käytetyn polttoaineen turvallista huoltoa koskevien Wienin yleissopimusten seurauksena.

Ruotsi

Radioaktiiviset jätteet jaetaan ydinjätteisiin ja muihin jätteisiin, jotka ovat peräisin esimerkiksi sairaaloista ja tutkimuslaitoksista. Joitakin matala-aktiivisia ydinjätteitä sijoitetaan mataliin pintasijoitustiloihin kriteereinä aktiivisuuskonsentraatio ja kokonaisaktiivisuus. Ydinjätteet, joita ei vapauteta tai sijoiteta mataliin pintasijoitustiloihin, luokitellaan kolmen käsittelytavan mukaan. Nämä ovat käytöstä syntyneen jätteen kalliosijoitus (käytössä), purkujätteen kalliosijoitus (suunnitteilla) sekä käytetyn polttoaineen ja muun pitkäikäisen jätteen sijoitustilat (suunnitteilla). Muu kuin ydinjäte, jota ei voida vapauttaa, pakataan ja loppusijoitetaan ydinjätteen mukana tai varastoidaan odottamaan suunnitteilla olevien laitosten rakentamista. Luokittelujärjestelmään ei ole odotettavissa muutoksia.

Yhdistynyt kuningaskunta

Yhdistyneessä kuningaskunnassa radioaktiiviset jätteet jaetaan neljään luokkaan, jotka perustuvat jätteen lämmöntuotantoon ja aktiivisuuspitoisuuteen. Nämä neljä luokkaa ovat: hyvin matala-aktiivinen jäte, matala-aktiivinen jäte, keskiaktiivinen jäte sekä korkea-aktiivinen jäte.

Vuonna 1995 tehdyssä politiikan tarkistuksessa kävi ilmi, että jätteiden luokittelujärjestelmää voi olla tarpeen muuttaa EU:n sääntöjen mukaisiksi. Järjestelmän muutosten ajoitus voitaisiin sovittaa yhteen Euratomin uusien turvanormien käyttöönoton kanssa.

4.2 Keski- ja Itä-Euroopan maat

Bulgaria

Bulgariassa on kolme radioaktiivisen jätteen luokkaa, jotka määritellään sen mukaan, mikä on gammasäteilyn ekvivalenttiannosnopeus 0,1 metrin etäisyydellä pinnasta tai alfa- tai betasäteilyn ominaisaktiivisuusarvo. Laitosjätteet ja käytetyt umpilähteet luokitellaan tämän luokituksen mukaan.

Tsekki

Tsekissä ei ole säännöksissä määriteltyä luokittelujärjestelmää. Säännöksillä velvoitetaan kuitenkin jätteiden tuottajat laatimaan omat luokittelujärjestelmänsä käsittely- ja pakkaustavan ja käytetyn tekniikan mukaisesti noudattaen valtion ydinturvallisuusviraston kriteerejä. Kansallisessa tiedonvälityksessä käytetään luokkia matala- ja keskiaktiivinen jäte, korkea-aktiivinen jäte ja käytetty polttoaine. Näitä luokkia ei kuitenkaan ole määritelty.

Viro

Viro on muuttamassa radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmää, ja uuden säännöksen on tarkoitus tulla voimaan vuoden 1998 loppuun mennessä. Siihen saakka Virossa käytetään vanhaa Neuvostoliiton aikaista luokittelua (SPORO-85). Siinä asetetaan radioaktiiviselle jätteelle vapauttamisrajat, jotka perustuvat ominaisaktiivisuuteen ja pintakontaminaatioon. Jätteet jaetaan sitten kolmeen ryhmään, kappaleisiin, biologiseen jätteeseen ja käytettyihin säteilylähteisiin. Nämä ryhmät jaetaan edelleen kolmeen ryhmään annosnopeuden mukaan.

Unkari

Unkarissa jätteiden luokittelujärjestelmä perustuu jätteen lähteeseen ja aktiivisuuskonsentraatioon. Radioaktiiviset jätteet jaetaan kolmeen luokkaan, matala-aktiivisiin, keskiaktiivisiin ja korkea-aktiivisiin, sen mukaan, mikä on aktiivisuuskonsentraatio ja annosnopeus pinnalla.

Latvia

Latvian viranomaiset ovat laatimassa uusia säännöksiä radioaktiivisen jätteen huollosta. Uusi järjestelmä perustuu jätteen sijoitustapaan, ja jätteet luokitellaan puoliintumisajan ja aktiivisuuspitoisuuden mukaan. Nykyiset jätteet voidaan jakaa kolmeen luokkaan, jotka ovat vanhoihin holveihin sijoitetut jätteet, uusiin holveihin sijoitetut jätteet ja välivarastossa olevat käytetyt umpilähteet.

Puola

Puolassa on raja-arvot sille, onko jäte katsottava radioaktiiviseksi vai ei. Kun tämä on määritelty, radioaktiivinen jäte luokitellaan radionuklidipitoisuuden mukaan (beta/gamma tai alfajätteet), ja kolmas ryhmä on umpilähteet. Beta/gammajäte jaetaan edelleen matala-, keski- ja korkea-aktiiviseen jätteeseen aktiivisuuskonsentraation mukaan. Varastointiin ja loppusijoitukseen tarkoitetuille yksittäisille pakkauksille on olemassa lisäkriteerejä.

Romania

Romaniassa radioaktiiviset jätteet luokitellaan kolmeen ryhmään, matala-, keski- ja korkea-aktiiviseen jätteeseen, sen mukaan, mikä on ominaisaktiivisuus tai annosnopeus pinnalla. Kiinteä matala-aktiivinen jäte luokitellaan edelleen poltettavaksi soveltuvaan jätteeseen, poltettavaksi soveltumattomaan jätteeseen ja erikoisjätteeseen. Poltettavaksi soveltuva jäte jaetaan biologisesti hajoavaan ja biologisesti hajoamattomaan jätteeseen sekä poltettavaksi soveltumattomaan jätteeseen sen mukaan, voidaanko se puristaa. Uraanin kaivannaistoiminnasta ja käsittelystä syntyvä jäte luokitellaan erikseen fysikaalisten ominaisuuksien ja aktiivisuuskonsentraation mukaan. Radioaktiivisen jätteen huollon nykyistä järjestelmää aiotaan uudistaa lähitulevaisuudessa, ja tuleva luokittelujärjestelmä perustunee IAEA:n järjestelmään ja Euroopan komission suosituksiin.

Slovakia

Slovakiassa ei vielä ole virallista luokittelujärjestelmää. Yleensä käytetään kvalitatiivista järjestelmää, jossa jätteet jaetaan matala-, keski- ja korkea-aktiivisiin, mutta luokkien tarkkoja rajoja ei ole määritelty. Nykyinen järjestelmä perustuu pääasiassa radioaktiivisen jätteen lähteeseen, mutta järjestelmää ollaan uudistamassa, ja uusi järjestelmä perustunee jätteen käsittelytapaan.

Slovenia

Sloveniassa radioaktiiviset jätteet jaetaan kolmeen luokkaan, matala-, keski- ja korkea-aktiivisiin jätteisiin. Jako perustuu jätteen lähteeseen ja ominaisaktiivisuudelle on asetettu raja-arvot. Matala- ja keskiaktiiviset jätteet jaetaan alfasäteilijöitä ja beta- tai gammasäteilijöitä sisältäviin jätteisiin. IAEA:n järjestelmään perustuvaa luokittelujärjestelmää ollaan laatimassa, ja siihen sisällytetään myös poikkeusmahdollisuus.

5. Euroopan komission ehdotus luokittelujärjestelmäksi

Radioaktiivisen jätteen huoltojärjestelmät pitäisi laatia sen mukaan, mitkä ovat jätteen ominaisuudet ja mitä vahinkoa jäte voi aiheuttaa ihmisille tai ympäristölle. Kriteerit radioaktiivisen jätteen hyväksymiselle sijoituslaitoksiin saadaan turvallisuusarvioinneista, joissa on otettava huomioon kuhunkin tapaukseen liittyvät erityisolosuhteet (sääntely, loppusijoitusmenetelmä, arviointi jne.). Näiden olosuhteiden merkitys on erityisen tärkeä silloin, kun on kysymys lähellä maanpintaa sijaitsevista laitoksista. Kriteerejä ovat loppusijoitusmenetelmä, teknisten ja luonnollisten esteiden tyyppi ja merkitys, institutionaalisen valvonnan kesto ja tyyppi ja arvioinnissa käytettävät oletetut tapahtumankulut (skenaariot).

Yleiseen käyttöön tarkoitettu loppusijoitukseen perustuva radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmä voi olla vain ohjeellinen, ellei turvallisuusarvioinnin keskeisiä kohtia voida määritellä ennakolta erittäin realistisesti ja luotettavasti.

Tällainen järjestelmä kuvaa eri jäteluokkia ohjeellisesti. Useimpia radioaktiivisen jätteen yleisiä ominaisuuksia käytetään luokittelukriteereinä. Kuitenkin myös numeroarvot, jotka kuvaavat (karkeita) vaihteluvälejä tai "suuruusluokkia", voivat olla hyödyllisiä.

Euroopan komission luokittelujärjestelmä perustuu IAEA:n luokitukseen(4) muutamin muutoksin, joiden tarkoituksena on ottaa huomioon Euroopan kansallisten asiantuntijoiden mielipiteet ja kokemukset. IAEA ehdottaa esimerkiksi LILW- jätteen lämmöntuotannolle raja-arvoa (2 kW/m3), mutta se jätettiin pois komission järjestelmästä. Asiantuntijat eivät löytäneet mitään perustetta tällaiselle arvolle ja olivat yleisesti sitä mieltä, että tämä arvo liittyy vain sijoituspaikkakohtaisiin turvallisuusanalyyseihin. Tämä luokittelujärjestelmä koskee vain aineita, jotka sisältävät radionuklideja tai ovat kontaminoituneet ja joille ei ole muuta käyttöä (neuvoston direktiivi 92/3/Euratom(5)).

Luokittelujärjestelmä on tarkoitettu koskemaan vain kiinteää jätettä, mutta ehdotettuun siirtymävaiheen jätteen luokkaan voisi kuulua myös joitakin nestemäisiä jätteitä (pääasiassa sairaaloiden ja lääketieteellisen käytön tuottamaa jätettä).

Luokittelujärjestelmää voitaisiin aluksi käyttää rinnan kansallisten järjestelmien kanssa 1. tammikuuta 2002 saakka. Kansallisia teknisiä luokittelukriteerejä ei pitäisi poistaa käytöstä, sillä ne perustuvat erityisiin turvallisuusnäkökohtiin, kuten laitosten tai muiden toimintojen toimilupiin. On muistettava, että yksinkertaisessa luokittelujärjestelmässä ei voida ottaa huomioon kaikkia soveltamiseen liittyviä kysymyksiä. Näitä olisi käsiteltävä erillisessä yksityiskohtaisessa ohjeistossa. Selkeä ja laajasti käytetty ohjeellinenkin jätteiden luokittelujärjestelmä voi kuitenkin antaa paljon tietoa, joka helpottaa radioaktiiviseen jätteeseen liittyvän tiedon hallintaa ja tehostaa tiedonvälitystoimia Euroopan tasolla.

Seuraavissa kappaleissa kuvataan ehdotettu luokittelujärjestelmä, joka perustuu jätteen sisältämään radioaktiivisuuden määrään ja elinikään sekä jätteen lämmöntuotantoon.

5.1 Siirtymävaiheen radioaktiivinen jäte

Siirtymävaiheen jätettä on (pääasiassa lääketieteellisestä käytöstä tuleva) radioaktiivinen jäte, joka hajoaa välivarastoinnin aikana ja joka voidaan sen jälkeen mahdollisesti käsitellä valvontajärjestelmän ulkopuolella, jos vapauttamisrajat sen sallivat. Välivarastoinnin enimmäispituudeksi ehdotetaan viittä vuotta, jonka jälkeen jäte olisi voitava luokitella matala- tai keskiaktiiviseksi jätteeksi. Vapauttamisrajat ovat toimivaltaisten kansallisten viranomaisten vahvistamat aktiivisuuspitoisuuksina ja/tai kokonaisaktiivisuutena ilmaistut arvot, joiden tasolle tai alapuolelle jäävät ilmoitusvelvollisuuden alaisista tai luvanvaraisista toiminnoista aiheutuvat radioaktiiviset aineet tai radioaktiivisia aineita sisältävät materiaalit voidaan vapauttaa direktiivin 96/29/Euratom vaatimusten noudattamisesta. Rajojen määrittelyssä noudatetaan peruskriteerejä, jotka on mainittu Euratomin perusturvanormien liitteessä I (direktiivi 96/29/Euratom), ja otetaan huomioon muut Euroopan yhteisön antamat tekniset ohjeet.

5.2 Matala- ja keskiaktiivinen jäte (LILW)

Matala- ja keskiaktiivisessa jätteessä radionuklidien määrä on sellainen, että lämmöntuotto loppusijoituksen aikana on riittävän vähäistä. Hyväksyttävä lämpöteho määräytyy sijoituspaikan turvallisuusarvioinnin mukaan.

5.2.1 Lyhytikäinen jäte (LILW-SL)

Tähän luokkaan kuuluu lyhytikäinen radioaktiivinen jäte, jonka nuklidien puoliintumisaika on lyhyempi tai sama kuin Cs-137:n ja Sr-90:n (noin 30 vuotta) ja joka sisältää rajoitetusti pitkäikäisiä alfasäteilyä lähettäviä radionuklideja (pitkäikäisten alfasäteilyä lähettävien radionuklidien enimmäismäärä saa olla 4000 Bq/g yksittäisessä jätepakkauksessa ja 400 Bq/g koko jätemäärässä).

5.2.2 Pitkäikäinen jäte (LILW-LL)

Pitkäikäinen jäte on jätettä, jonka radionuklidien ja alfasäteilijöiden pitoisuus ylittää lyhytikäisen jätteen raja-arvot.

5.3 Korkea-aktiivinen jäte

Korkea-aktiivisessa jätteessä radionuklidipitoisuus on sellainen, että lämmöntuotto varastoinnin ja loppusijoituksen aikana on otettava huomioon. (Lämmöntuoton taso on sijoituspaikkakohtainen, ja tällaista jätettä syntyy pääasiassa käytetyn ydinpolttoaineen käsittelystä ja pakkaamisesta.)

6. Päätelmät

Komissio suosittelee jäsenvaltioille ja niiden teollisuudelle, että ne ottaisivat käyttöön ehdotetun luokittelujärjestelmän kansallisen ja kansainvälisen tiedonvälityksen parantamiseksi.

Tätä luokittelujärjestelmää olisi käytettävä, kun annetaan yleisölle, kansallisille ja kansainvälisille elimille ja kansalaisjärjestöille tietoja kiinteistä radioaktiivisista jätteistä.

Komissio suosittelee jäsenvaltioille, että ne käyttäisivät tätä luokittelujärjestelmää. Sitä voidaan käyttää rinnan kansallisten järjestelmien kanssa 1. tammikuuta 2002 saakka.

Edellä esitetyn vuoksi komissio osoittaa jäsenvaltioille suosituksen kiinteän radioaktiivisen jätteen luokittelujärjestelmästä.

(1) Council Resolution of 15 June 1992 on the renewal of the Community plan of action in the field of radioactive waste (OJ C 158, 25.6.1992, s. 2).

(2) Neuvoston direktiivi 96/29/Euratom, annettu 13 päivänä toukokuuta 1996, perusnormien vahvistamisesta työntekijöiden ja väestön terveyden suojelemiseksi ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta (EYVL L 159, 29.6.1996, s. 1).

(3) Radioactive Waste Categories. Current Position (98) in the EU Member States and in the Baltic and Central European Countries. 1998 EUR-OP Luxembourg EUR 18324.

(4) IAEA Safety Series 111-G-1.1 Classification of radioactive waste, A safety guide. Vienna 1994.

(5) EYVL L 35, 12.2.1992, s. 24.