Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tietyille ammattinsa harjoittamisesta tilapäisesti estyneille maidon tai maitotuotteiden tuottajille esitettävästä korvaustarjouksesta"



Virallinen lehti nro C 410 , 30/12/1998 s. 0019 - 0020



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) tietyille ammattinsa harjoittamisesta tilapäisesti estyneille maidon tai maitotuotteiden tuottajille esitettävästä korvaustarjouksesta" () (98/C 410/07) Neuvosto päätti 29. syyskuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 43 ja 198 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Talous- ja sosiaalikomitea päätti nimittää Staffan Nilssonin lausunnon yleisesittelijäksi. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 13. 15. lokakuuta 1998 pitämässään 358. täysistunnossa (lokakuun 15. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 99 ääntä puolesta, yksi vastaan kenenkään pidättymättä äänestämästä. 1. Taustaa 1.1. Kun maito- ja maitotuotealalla otettiin vuonna 1984 käyttöön lisämaksujärjestelmä ja siis maidon yhtenäinen kiintiöjärjestelmä yksittäistasolla, jäivät tietyt tuottajat, jotka eivät olleet toimittaneet tai myyneet maitoa tiettynä aikana ennen järjestelmän käyttöönottoa, sen ulkopuolelle. Komission perusteluna ulkopuolelle jättämiselle oli, että kyseiset tuottajat olivat osallistuneet neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1078/77 käyttöönotettuun erityisjärjestelmään ja olivat komission mukaan tehneet sen vuoksi asetuksen mukaisen erillisen sitoumuksen, eivätkä näin ollen olleet oikeutettuja kiintiöön. 1.2. Osa näistä tuottajista vei asian oikeuteen. Yhteisön tuomioistuin antoi sen jälkeen eräitä tuomioita, joilla tietyt yhteisön lainsäädännön säännökset julistettiin mitättömiksi. Neuvoston asetusta (ETY) N:o 857/84 muutettiin sittemmin asetuksilla (ETY) N:o 764/89 ja (ETY) N:o 1639/91. Näiden muutosten myötä viitemääriä voitiin myöntää tietyin erityisehdoin. 1.3. Muutama asianosainen tuottaja jätti myös korvausvaatimuksen tappioista, joita he olivat kärsineet. Tuomioistuin totesi vuonna 1992 antamassaan tuomiossa, että neuvoston ja komission oli korvattava nämä tappiot. Neuvosto hyväksyi asetuksen (ETY) N:o 2178/93, jonka perusteella maksettiin korvauksia lähes 80 %:lle asianomaisista tuottajista (mikä vastaa 7000:ta korvausvaatimusta). 1.4. Uudet säännöt, joiden ulkopuolelle jäivät tietyt tuottajat, aiheuttivat kuitenkin edelleen eräitä ongelmia. Vuonna 1997 annetussa tuomiossa neuvosto ja komissio velvoitettiin korvaamaan asianomaisten tuottajien kärsimät vahingot. Tuottajia, joilla on periaatteessa oikeus korvaukseen, on noin 1 900.1.5. Komission ehdotuksella pyritään vahvistamaan järjestelyt näiden korvausten suorittamiseksi. 2. Komission ehdotuksen sisältö 2.1. Komissio tekee eräitä ehdotuksia säännöiksi, joiden avulla ratkaistaan, missä tapauksissa ja miten korvauksia myönnetään. Komissio ilmoittaa käsiteltävänä olevan asetusehdotuksen myötäilevän hyvin läheisesti aiempaa asetusta (ETY) N:o 2178/93, jonka perusteella sovittiin pääosa korvausvaatimuksista kyseisissä tapauksissa. 2.2. Komissio esittää myös, että sille myönnetään valtuudet päättää korvaustarjousten tekemisestä tapauksissa, joissa oikeudenkäynti on jo aloitettu ja jotka on selvitettävä. 3. Komission ehdotusta koskevat huomautukset 3.1. Lisämaksuja ja viitemääriä koskevan järjestelmän (kiintiöjärjestelmän) käyttöönotto oli oikeudellisesta näkökulmasta katsottuna hyvin arkaluontoinen toimenpide, sillä se vaikutti jokaisen tuottajan yksittäisiin elinkeinomahdollisuuksiin. 3.2. Komission ehdotus oli ilmeisesti muotoiltu siten, että oli mahdotonta ottaa huomioon kaikkia yksittäisen tuottajan oikeuksiin vaikuttavia näkökohtia. 3.3. Samalla on todettava, että maitokiintiöjärjestelmää koskevien määräysten käyttöönotto oli hyvin monimutkaista, ja yksilön oikeutta, mutta samalla myös yksittäisten tuottajien oikeutta ja heidän välistään oikeudenmukaisuutta koskevien ongelmattomien sääntöjen laadinta oli huomattavan vaikeaa. 3.4. Asioiden oikaisun viipyminen markkinavuodesta 1992/1993 tähän vuoteen asti ei ole hyväksyttävää huolimatta siitä, että suurin osa tapauksista on hoidettu ja asianomaiset ovat saaneet korvauksen tappioistaan. 3.5. Siksi on nyt erityisen tärkeää, että komissio ja neuvosto todellakin selvittävät nämä ongelmat lopullisesti. Ehdotus komissiolle myönnettävistä valtuuksista on sen tähden olennainen, jotta jäljellä olevat tapaukset voidaan ratkaista. 3.6. Ehdotuksen 11 artiklassa säädetään korvaukseen lisättävästä korosta, jota maksetaan viimeksi mainituille asianosaisille 9. päivästä joulukuuta 1997, eli siitä päivästä, jolloin ensimmäisen asteen tuomioistuin antoi tuomionsa velvoittaen yhteisön korvaamaan tappiot. Koronmaksukautta olisi tässä tapauksessa kohtuullista jatkaa ennemminkin vuoteen 1993, koska komissio ja neuvosto laativat silloin säännöt, joissa kyseiset tuottajat jätettiin oikaisun ja korvausten ulkopuolelle. Artiklan sisältämä ehdotus koron maksamatta jättämisestä tapauksissa, joissa tuottaja ei ole toimittanut riittäviä tietoja, jättää lisäksi aivan liikaa tulkinnan varaa asianomaiselle viranomaiselle. 3.7. Komitea kannattaa muilta osin komission ehdotusta, mutta kehottaa komissiota selvittämään kiireesti jäljellä olevat tapaukset, jotta asiaan saadaan lopullinen ratkaisu. Bryssel 15. lokakuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI () EYVL C 273, 2.9.1998, s. 3.