Komission kertomus neuvostolle, Euroopan parlamentille, Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21. toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 27. helmikuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/15/EY, täytäntöönpanosta /* KOM/2004/0248 lopull. */





KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE - Yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21. toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 27. helmikuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/15/EY, täytäntöönpanosta 1. JOHDANTO Euroopan komissio julkaisi tammikuussa 1999 ensimmäisen kertomuksen [1] yhdyskuntajätevesien käsittelystä 21 päivänä toukokuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/271/ETY [2], sellaisena kuin se on muutettuna 27 päivänä helmikuuta 1998 annetulla komission direktiivillä 98/15/EY [3], täytäntöönpanosta. Direktiivi on yksi yhteisön vesilainsäädännön peruspilareista, ja sen tavoitteena on suojella ympäristöä yhdyskuntajätevesien haitallisilta vaikutuksilta. [1] KOM (1998) 775 lopullinen, 15.1.1999. [2] EYVL L 135, 30.5.1991, s. 40. [3] EYVL L 67, 7.3.1998, s. 29. Komission ensimmäisessä kertomuksessa annettiin tietoja yhdyskuntajätevesien aiheuttamasta pilaantumisesta ja luotiin alustava tilannekatsaus direktiivin täytäntöönpanoon jäsenvaltioissa. Ensimmäisessä kertomuksessa tuotiin esiin etenkin jäsenvaltioiden merkittävimmät toimenpiteet, direktiivin täytäntöönpanosta todennäköisesti aiheutuvat huomattavat kustannukset sekä huolestuttavat viiveet, joita odotettiin ilmenevän useissa suurissa kaupungeissa kuten Brysselissä ja Milanossa. Komission toisessa kertomuksessa [4] annettiin tietoja haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelemisestä ja määräaikaan 31. joulukuuta 1998 mennessä toteutetuista jäsenvaltioiden toimenpiteistä. Tähän ajankohtaan mennessä jäsenvaltioiden oli varmistettava muun muassa, että kaikissa taajamissa, joiden asukasvastineluku oli yli 10 000 ja joista jätevettä johdettiin haavoittumiselle alttiille alueille, oli jätevedenpuhdistamot. Toinen kertomus perustui jäsenvaltioiden toimittamiin tietoihin ja komission teettämään tutkimukseen [5], joka koskee haavoittumiselle alttiita alueita. Jäsenvaltioista ainoastaan 13 toimitti kertomusta varten kaikki komission pyytämät jätevedenkäsittelyä haavoittumiselle alttiilla alueilla koskevat tiedot. [4] KOM(2001) 685 lopullinen, 21.11.2001. [5] "Verification of Vulnerable Zones under the Nitrates Directive and Sensitive Areas under the Urban Waste Water Treatment Directive", Environmental Resource Management (ympäristön resurssihallinto), maaliskuu 1999 - kesäkuu 2000. Tunnetaan myös nimellä ERM-raportit. Toinen yhdyskuntajätevesien käsittelyä koskevan direktiivin täytäntöönpanoa koskeva tärkeä virstanpylväs oli 31. joulukuuta 2000. Tähän ajankohtaan mennessä jäsenvaltioiden oli varmistettava, että kaikissa taajamissa, joiden asukasvastineluku oli yli 15 000 ja joista jätevettä johdettiin niin kutsutuille tavanomaisille alueille, oli jätevedenpuhdistamot [6]. Jäsenvaltioiden oli kyseiseen ajankohtaan mennessä myös varmistettava, että direktiivissä lueteltuihin elintarviketeollisuudenaloihin kuuluvista laitoksista peräisin olevien biologisesti hajoavien teollisuusjätevesien johtamisessa suoraan purkuvesistöihin oli noudatettava tiettyjä ehtoja. [6] "Tavanomainen alue" on alue, jota ei ole luokiteltu haavoittumiselle alttiiksi alueeksi (neuvoston direktiivin 91/271/ETY 5 artikla ja liite II A) eikä kuormitusta kestäväksi alueeksi (neuvoston direktiivin 91/271/ETY 6 artikla ja liite II B). Yhdyskuntajätevedet on ennen niiden tällaiselle alueelle johtamista käsiteltävä biologisesti tai muulla vastaavalla tavalla (4 artikla) taikka asianmukaisella tavalla (7 artikla). Tässä kertomuksessa esitellään jäsenvaltioiden määräaikaan 31. joulukuuta 2000 mennessä toteuttamat toimenpiteet. Kertomuksessa esitellään myös vuoteen 2002 mennessä tehdyt parannukset taajamissa, joista jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille ja joita määräaika 31. joulukuuta 1998 koskee. Jätevedenkäsittelyn infrastruktuuria koskevan tilanteen päivittämisen lisäksi kertomuksessa annetaan myös tietoja käsittelyn tehokkuudesta määräajan päättymistä seuraavana vuotena jätevedenpuhdistamoissa, joista päästöt johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille. Kertomus sisältää myös jätevedenkäsittelyä suurimmissa kaupungeissa koskevan katsauksen sekä yleiskatsauksen direktiivin täytäntöönpanon edistymisestä jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden ei virallisesti edellytetä antavan raportteja siitä, miten ne noudattavat direktiivissä asetettuja määräaikoja. Komissio on kuitenkin omasta aloitteestaan päättänyt pyytää jäsenvaltioita toimittamaan tiedot voidakseen todeta, onko direktiivi pantu täytäntöön. Näin ollen muodolliset tietopyynnöt lähetettiin jäsenvaltioille joulukuussa 2000 ja maaliskuussa 2001. Muistutukset lähetettiin tammikuussa 2002 ja jäsenvaltioita kehotettiin myös toimittamaan päivitetyt tiedot jäteveden käsittelystä taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille, ja suurissa kaupungeissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille ja muille kuin haavoittumiselle alttiille alueille. Kertomusluonnos lähetettiin vuoden 2003 aikana jäsenvaltioille huomautuksia varten. Palaute sekä muutos- ja parannusehdotukset, jotka saatiin ennen kesäkuun 2003 loppua, on otettu huomioon. Kertomukseen sisällytettiin vielä yhdyskuntajätevesiä käsittelevän komitean kokouksessa 1. ja 2. syyskuuta 2003 tehdyt lopulliset huomautukset. Tämä kertomus perustuu jäsenvaltioiden antamiin vastauksiin, tilannekatsauksiin, jotka jäsenvaltioiden on julkaistava direktiivin 16 artiklan mukaisesti, ja komission tekemään tutkimukseen, joka koskee haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittämistä. Komissio havaitsi merkittäviä viiveitä kerätessään tämän kertomuksen laatimiseksi tarvitsemiaan tietoja. Vielä vuosi tietojen toimittamista komissiolle koskevan määräajan päättymisen jälkeen useimmat jäsenvaltiot eivät olleet antaneet kaikkia pyydettyjä tietoja. Monet jäsenvaltiot toimittivat täydelliset tiedot vasta sen jälkeen, kun komissio oli ilmoittanut rikkomismenettelyjen aloittamisesta. Komission käynnistämistä oikeustoimista huolimatta Ranska ja Espanja eivät toimittaneet täydellisiä tietoja. Pyydettyjen tietojen toimittamisessa ilmenneiden pitkien viiveiden lisäksi toimitettujen tietojen laatu oli useissa tapauksissa niin heikko, että tämä viivytti entisestään komission yrityksiä käsitellä ja analysoida tietoja. Komissio jatkaa täytäntöönpanon seuraamista kaikissa jäsenvaltioissa. 2. DIREKTIIVISSÄ ASETETUT TÄRKEIMMÄT VELVOITTEET JA MÄÄRÄAJAT Direktiivissä asetettu tärkein velvoite on, että jäteveden keräys ja käsittely on järjestettävä seuraaviin määräaikoihin mennessä: * 31. joulukuuta 1998: määräaika, johon mennessä kaikissa taajamissa, joiden asukasvastineluku [7] (avl) on yli 10 000 ja jotka johtavat päästöjä haavoittumiselle alttiille alueille, on oltava tehokkaat keräys- ja käsittelyjärjestelmät (biologinen käsittely [8] + jälkikäsittely [9] tai 5 artiklan mukainen niin kutsuttu tehokkaampi käsittely). Tämän määräajan noudattamista koskevan komission tarkistuksen tulokset on esitetty komission toisessa kertomuksessa. Tilanteen paraneminen vuoteen 2002 mennessä on esitetty tässä kertomuksessa. [7] Asukasvastineluku (avl) on biologisesti hajoavien epäpuhtauksien mittayksikkö, joka vastaa yhden henkilön vuorokaudessa tuottamaa keskimääräistä kuormitusta. Direktiivissä määritetään, että tämän kuormituksen viiden vuorokauden biokemiallinen hapenkulutus (BOD5) on 60 grammaa happea vuorokaudessa. Asukasvastinelukuna ilmaistu taajaman koko vastaa orgaanista kuormitusta, jonka taajama aiheuttaa keskimäärin päivässä sen viikon aikana, jolloin tuotanto on suurimmillaan. Se lasketaan kyseisen päivän orgaanisen kuormituksen kokonaismäärästä, joka sisältää pysyvän asutuksen ja loma-asutuksen sekä palvelujen aiheuttaman kuormituksen ja teollisuusjätevesien aiheuttaman kuormituksen, joka on kerättävä keräysjärjestelmällä. [8] Biologinen käsittely: käsittely menetelmällä, johon sisältyy yleensä biologisen käsittelyn lisäksi jälkiselkeytys, tai vastaavalla menetelmällä. [9] Jälkikäsittely: biologisen käsittelyn lisäksi typelle (nitrifikaatio ja denitrifikaatio) ja/tai fosforille ja/tai jollekin muulle sellaiselle epäpuhtaudelle tehtävä käsittely, joka vaikuttaa veden laatuun tai erityiseen käyttöön, esim. mikrobiologiseen pilaantumiseen, väriin jne. Direktiivin 5 artiklan 3 ja 4 kohdassa ja liitteessä I olevassa taulukossa 2 (sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/15/EY) vahvistetaan haavoittumiselle alttiille alueille johdettavan jäteveden käsittelyvaatimukset, jotka ilmaistaan kokonaisfosforikuormituksen ja kokonaistypen poistamisen vähimmäisprosenttilukuina, ja määritellään kummankin muuttujan pitoisuusnormit. * 31. joulukuuta 2000: määräaika, johon mennessä kaikissa taajamissa, joiden avl on yli 15 000 ja jotka eivät johda päästöjä haavoittumiselle alttiiksi määritellyille alueille, on oltava biologinen käsittely [10] ja keräysjärjestelmä. Tämä määräaika koskee myös direktiivissä lueteltujen elintarviketeollisuuden alojen biologisesti hajoavia teollisuusjätevesiä, jotka johdetaan suoraan purkuvesistöihin. Määräaikaan mennessä kyseisten alojen jätevesien oli ennen purkuvesistöön johtamista täytettävä säädöksissä vahvistetut ja/tai erityislupien mukaiset ehdot. Tämän määräajan noudattamista koskevan komission tarkistuksen tulokset on esitetty tässä kertomuksessa. [10] Käsittely voi olla lievempien vaatimusten mukainen komission ja neuvoston sallimissa poikkeustapauksissa, kun on kyse päästöistä rannikkovesiin tai suistoihin, jotka jäsenvaltio on määritellyt kuormitusta kestäviksi alueiksi. * 31. joulukuuta 2005: määräaika, johon mennessä kaikissa taajamissa, joiden avl on 2 000-10 000 ja jotka johtavat päästöjä haavoittumiselle alttiille alueille, ja kaikissa taajamissa, joiden avl on 2 000-15 000 ja jotka eivät johda päästöjä kyseisille alueille, on oltava keräys- ja käsittelyjärjestelmät. Pienimmissä taajamissa, joissa on jo keräysjärjestelmä, on oltava samaan määräaikaan mennessä asianmukainen käsittelyjärjestelmä. Muut direktiivissä asetetut tärkeimmät velvoitteet ja määräajat ovat: * 30. kesäkuuta 1993: direktiivin velvoitteet oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tähän päivämäärään mennessä jäsenvaltioiden oli saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan. Komission ensimmäisessä kertomuksessa huomautettiin, että monissa jäsenvaltioissa direktiivin velvoitteiden saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä oli asetetusta määräajasta jäljessä. Nyt kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin velvoitteet osaksi kansallista lainsäädäntöään, viimeisenä Italia vuonna 1999. * 31. joulukuuta 1993: teollisuusjätevesien, jotka johdetaan yhdyskuntien jäteveden keräysjärjestelmiin ja puhdistamoihin, ja tiettyjen biologisesti hajoavien teollisuusjätevesien, jotka johdetaan purkuvesistöön, oli täytettävä ennen vesistöön johtamista säädöksissä vahvistetut ja/tai erityislupien mukaiset ehdot. Jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön kaikki toimenpiteet näiden velvoitteiden täyttämiseksi. * 31. joulukuuta 1993: jäsenvaltioiden oli laadittava ohjelma direktiivin täytäntöön panemiseksi. Kaikki jäsenvaltiot ovat antaneet komissiolle tiedon tästä ohjelmasta eripituisten viiveiden jälkeen. Useat jäsenvaltiot ovat toimittaneet komissiolle myös ajan tasalle saatettua tietoa ohjelmista. Belgian ja Italian ohjelmat eivät komission mielestä ole direktiivin säännösten mukaisia tai ohjelmilta edellytetyn mallin mukaisia. * 31. joulukuuta 1993: jäsenvaltioiden oli määriteltävä haavoittumiselle alttiit alueet. Tätä tärkeää kohtaa, jonka perusteella edellytetyt yhdyskuntajätevesien käsittelymenetelmä ja määräaika määräytyvät, tarkastellaan lähemmin jäljempänä. * 30. kesäkuuta 1995 ja sen jälkeen joka toinen vuosi: täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa vastaavien viranomaisten tai toimielinten on julkaistava tilannekatsaus yhdyskuntajätevesien ja lietteen päästämisestä alueillaan. Jäsenvaltioiden on toimitettava nämä kertomukset komissiolle heti niiden julkaisemisen jälkeen. Vuonna 1999 työryhmä, jossa oli jäsenvaltioiden ja komission edustajia, laati tilannekatsausmallin helpottamaan katsauksia laativien viranomaisten työtä sekä yhtenäistämään katsausten sisältöä. Komissio ei ole toistaiseksi saanut yhtään tilannekatsausta Ranskalta. Useimmat jäsenvaltiot eivät ole myöskään tarkastuttaneet eivätkä julkaisseet katsausta ja toimittaneet sitä komissiolle joka toinen vuosi, kuten direktiivissä edellytetään. * 31. joulukuuta 1998: lietteen päästämistä yhdyskuntien jätevesipuhdistamoista edellytettiin säädeltävän yleisin ohjein, ilmoitusmenettelyin tai luvin. Komission tekemät tarkistukset osoittavat, että kaikki jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön tällaisia lietteen loppusijoitusta koskevia toimia. Lisäksi lietteen päästäminen pintavesiin laivoista, putkissa johtamalla tai muilla keinoin oli lopetettava samaan päivämäärään mennessä. Näin on menetelty säännöllisesti ainoastaan Espanjassa, Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytäntö kiellettiin vuoden 1998 jälkeen säännöksissä, joilla direktiivi saatettiin osaksi kansallista lainsäädäntöä. Irlanti on ilmoittanut komissiolle, että lietteen päästäminen laivoista mereen oli sallittua kansallisen lainsäädännön mukaan 31. joulukuuta 1998 asti, minkä jälkeen siitä tuli rikos. Irlanti ilmoitti kuitenkin myös, että lietteen päästäminen mereen päättyi tosiasiallisesti vasta syyskuussa 1999. Espanja ei ole ilmoittanut komissiolle mistään toimenpiteistä, joilla kiellettäisiin lietteen päästäminen pintavesiin. * Lisäksi on muistettava direktiivin säännös, jonka mukaan yhdyskuntajätevesien johtamista puhdistamolta on säädeltävä määräyksin ja erityisluvin ja että näitä päästöjä on seurattava direktiivin asiaa koskevien säännösten mukaisesti. Komissio on yhdessä asiantuntijoista koostuvan työryhmän kanssa laatinut sähköisen kyselylomakkeen, jota käytetään päästöjen seurantaa koskevien tietojen keräämiseen. Komissio lähetti lomakkeen kaikille jäsenvaltioille syyskuussa 2000 ja pyysi niitä keräämään tietoja vuonna 1999 tehdystä sellaisia taajamia koskevasta seurannasta, joiden oli noudatettava määräaikaa 31. joulukuuta 1998. Tiivistelmä kyselyn tuloksista on esitetty jäljempänä tässä kertomuksessa. 3. HAAVOITTUMISELLE ALTTIIDEN ALUEIDEN MÄÄRITTELY Direktiivin 5 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden oli määriteltävä haavoittumiselle alttiit alueet 31. joulukuuta 1993 mennessä direktiivin liitteessä II vahvistettuja arviointiperusteita noudattaen. Perusteissa mainitaan kolme haavoittumiselle alttiiden alueiden ryhmää: * sisävesistöt, suistot ja sellaiset rannikkovedet, jotka ovat rehevöityneitä [11] tai jotka saattavat rehevöityä, jollei suojelutoimiin ryhdytä; [11] Rehevöitymiselle alttiit: rehevöitymisellä tarkoitetaan sellaista ravinteiden, erityisesti typpi- ja fosforiyhdisteiden veteen rikastumista, joka aiheuttaa levien ja korkeampien kasvilajien kasvua ja aiheuttaa veden eliötasapainon häiriintymistä ja veden laatuvaihteluja. * juomaveden valmistukseen käytettävät sisävesien pintavedet, joiden nitraattipitoisuus on tai voi olla yli 50 mg/l; * alueet, joilla muiden neuvoston direktiivien noudattamiseksi tarvitaan yhdyskuntajätevesidirektiivissä säädettyä tehokkaampaa käsittelyä. Tällaisia muita direktiivejä ovat esimerkiksi kalavesien, uimavesien ja simpukanviljelyvesien laadusta sekä luonnonvaraisten lintujen ja luontotyyppien suojelusta annetut direktiivit. Vesistö määritellään haavoittumiselle alttiiksi, jos yksikin näistä perusteista täyttyy. Vesistön määritteleminen haavoittumiselle alttiiksi alueeksi on välttämätöntä direktiivin soveltamiseksi käytännössä. Kaikissa yli 10 000 avl:n taajamissa keräysjärjestelmien ja puhdistamojen oli oltava käytettävissä viimeistään 31. joulukuuta 1998 alueilla, jotka on määritelty haavoittumiselle alttiiksi tai valuma-alueilla, jotka osaltaan lisäävät haavoittumiselle alttiin alueen pilaantumista (esimerkiksi haavoittumiselle alttiiseen suistoon tai sellaiseksi määriteltyihin rannikkovesiin laskeva joki). Jäteveden puhdistusjärjestelmän on myös oltava biologista käsittelyä tehokkaampi. Näitä vaatimuksia ei kuitenkaan tarvitse soveltaa haavoittumiselle alttiilla alueilla, jos voidaan osoittaa, että typen ja fosforin kokonaiskuormituksesta poistetaan kummastakin vähintään 75 prosenttia. Direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti jäsenvaltion ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita, jos se soveltaa biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä (jälkikäsittelyä) koko alueellaan. Viisi jäsenvaltiota on päättänyt soveltaa tällaista tehokkaampaa käsittelyä: Tanska, Luxemburg, Alankomaat, Suomi ja Itävalta (vuodesta 2002). Belgia (vuodesta 2001) ja Ruotsi eivät sovella 5 artiklan 8 kohtaa, mutta ne ovat määritelleet haavoittumiselle alttiiksi koko alueensa. Kahdeksan muuta jäsenvaltiota - Saksa, Espanja, Ranska, Kreikka, Irlanti, Italia, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta [12] - ovat määritelleet alueensa tietyt vesistöt haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Nämä alueet määriteltiin alustavasti, aikataulusta enemmän tai vähemmän myöhässä, vuosina 1994-1999. [12] Liitteenä olevissa kartoissa on jäsenvaltioiden haavoittumiselle alttiiksi määrittelemät vesistöt merkitty tummanvihreällä ja valuma-alueet tai valuma-alueiden osat, joissa jäsenvaltiot ovat päättäneet soveltaa haavoittumiselle alttiita alueita koskevia direktiivin säännöksiä, vaaleanvihreällä. Alueet, joilla jäsenvaltiot soveltavat 5 artiklan 8 kohdan mukaista tehokkaampaa käsittelyä, on myös merkitty vaaleanvihreällä. Jotkin jäsenvaltiot, kuten Espanja, Ranska ja Italia, eivät katsoneet, että taajamissa, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla, olisi välttämätöntä käyttää tehokkaampaa käsittelyä (jälkikäsittelyä) [13]. Tässä asiassa komissio katsoo, että nitraatit ja fosfaatit eli yhdyskuntajätevesien sisältämät epäpuhtaudet, jotka osaltaan aiheuttavat rehevöitymistä ja edellyttävät siksi alueen määrittelemistä haavoittumiselle alttiiksi, ovat hyvin pysyviä. Näin ollen, jos kyseisiä epäpuhtauksia ei poisteta puhdistamoissa, ne pääsevät jokeen ja kulkeutuvat virran mukana haavoittumiselle alttiille alueelle, jossa ne lisäävät meneillään olevaa ravinteiden rikastumista vedessä. Siksi komissio katsoo, että tehokkaamman käsittelyn laiminlyönti yli 10 000 avl:n taajamissa, jotka sijaitsevat haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla, merkitsee direktiivin noudattamatta jättämistä. Näin on tapahtunut erityisesti seuraavissa maissa: Espanjassa, missä tehokkaammasta käsittelystä ei ole huolehdittu haavoittumiselle alttiiksi määritellyillä jokien alajuoksujen valuma-alueilla, kuten Ebron ja Guadalquivirin alueilla; Italiassa, erityisesti Po-joen valuma-alueella, missä joen suisto ja läheiset rannikkovedet ovat hyvin rehevöityneitä. Komissio on myös huolestunut tavasta, jolla Yhdistynyt kuningaskunta tulkitsee ja soveltaa direktiivin säännöksiä haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueilla. [13] Valuma-alueiden osat, joita kyseiset jäsenvaltiot eivät ole ottaneet huomioon, ovat kartassa vaaleanpunaisia. Samoin on merkitty myös niiden alueiden valuma-alueet, jotka olisi komission lausunnon perusteella pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi (ks. alaviite 16). Edellä mainittujen jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet olla toteuttamatta tehokkaampaa käsittelyä koko alueellaan, on varmistettava, että niiden haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen alueiden luettelo tarkistetaan vähintään neljän vuoden välein. Näin ollen luettelo olisi pitänyt tarkistaa 31. joulukuuta 1997, uudelleen 31. joulukuuta 2001 mennessä jne. Vuosina 1998-2000 komissio palkkasi konsultin tarkistamaan edellä mainittujen kymmenen jäsenvaltion määrittelemät haavoittumiselle alttiit alueet [14]. Tutkimuksessa paljastui alueiden määrittelyä koskevia puutteita [15]. Siinä määriteltiin myös lisää alueita, jotka olivat mahdollisesti haavoittumiselle alttiita rehevöitymisen ja juomaveden valmistamiseen käytettävän pintaveden suuren nitraattipitoisuuden perusteella. Tutkimuksessa korostettiin, että monissa jäsenvaltioissa ei ollut otettu riittävästi huomioon vesien rehevöitymisastetta. Tällaisia alueita ovat Pohjanmeri (Pohjois-Ranskan rannikkovesistä Ruotsiin), Itämeri ja Adrianmeri, joissa kaikissa on huomattavia rehevöitymisongelmia. Komissio tarkastelee parhaillaan tutkimusta tiettyjen jäsenvaltioiden osalta. [14] ERM-raportit maaliskuusta 1999 kesäkuuhun 2000 (ks. myös alaviite 5). [15] Vesistöt, jotka komission mielestä olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi, on merkitty karttaan tummalla vaaleanpunaisella (= mahdollisesti haavoittumiselle alttiit alueet). Vastaavat valuma-alueet, joilla biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (jälkikäsittely) olisi pitänyt toteuttaa, on merkitty vaaleanpunaisella (ks. myös alaviite 14). Kyseisten jäsenvaltioiden omien sisäisten arvioiden ja komission tekemän haavoittumiselle alttiita alueita koskevan tutkimuksen tulosten perusteella sekä joissakin tapauksissa komission aloittamien oikeustoimien vuoksi monet jäsenvaltiot ovat viime vuosina merkittävästi kasvattaneet haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen alueidensa määrää ja pinta-alaa. Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat jo tarkistaneet haavoittumiselle alttiiden alueiden luettelonsa, Ranska vuonna 1999 ja Yhdistynyt kuningaskunta vuonna 1998. Belgia määritteli Vallonian haavoittumiselle alttiiksi alueeksi vuonna 2001. Sittemmin haavoittumiselle alttiiksi on määritelty koko Belgian alue. Vuodesta 2001 koko Saksa, Tonavan valuma-aluetta lukuun ottamatta, on ollut haavoittumiselle alttiiksi määriteltyä aluetta. Kreikka määritteli vuonna 2002 haavoittumiselle alttiiksi alueiksi Saronikoksen lahden ja Thessalonikin lahden. Nämä vesistöt vastaanottavat Ateenan ja Thessalonikin kaupunkien jätevedet, jotka merkitsevät yhteensä lähes puolta Kreikan tuottamasta jätevesikuormasta. Kreikka on ilmoittanut myös muiden alueiden määrittelemisestä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Espanja on virallisesti ilmoittanut komissiolle joidenkin alueiden määrittelystä epävirallisiksi haavoittumiselle alttiiksi alueiksi, mutta ei ole määritellyt muita haavoittumiselle alttiita alueita. Irlanti paransi ja laajensi vuonna 2001 merkittävästi haavoittumiselle alttiita alueitaan järvien, jokien ja suistojen osalta. Italia lähetti elokuussa 2003 karttoja uusimmista haavoittumiselle alttiiksi määrittelemistään alueista, joihin näytti kuuluvan joitakin uusia sisävesistöjä, mutta ei Adrianmeren ratkaisevan tärkeitä alueita eikä yhtään haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-aluetta. Portugali ilmoitti määrittelemistään uusista haavoittumiselle alttiista alueista, joihin kuuluvat useimmat komission toivomat alueet. Itävalta päätti ottaa käyttöön koko alueellaan direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisen biologista käsittelyä tehokkaamman käsittelyn vuonna 2002. Yhdistynyt kuningaskunta määritteli vuosina 2000, 2001 ja 2002 haavoittumiselle alttiiksi paljon uusia alueita eri puolilla maata. Komissio on kuitenkin edelleen sitä mieltä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa on muita merkittäviä vesistöjä, jotka ovat vielä määrittelemättä. Komissio arvostaa suuresti jäsenvaltioiden toimenpiteitä haavoittumiselle alttiiksi määriteltyjen alueiden lisäämiseksi. Vaikka edistyminen muutaman viime vuoden aikana onkin ollut merkittävää, komissio katsoo, että Espanja, Kreikka, Ranska, Irlanti, Italia, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät ole vielä toteuttaneet kaikkia tarvittavia toimenpiteitä vähentääkseen yhdyskuntajätevesien päästöjä, jotka aiheuttavat osaltaan rehevöitymistä Atlantin, Englannin kanaalin, Pohjanmeren, Irlanninmeren ja Välimeren rannikoilla. Komissio katsoo myös, että Ranskan, Italian, Suomen, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan olisi tehostettava toimenpiteitään vähentääkseen nitraattien ja fosfaattien määrää jätevesissä, jotka johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille. Komissio on myös tietoinen puutteista, joita joillakin jäsenvaltioilla on kolmannen perusteen mukaisten haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelyssä. Jälkikäsittelyä tarvitaan etenkin useiden uimavesien ja simpukanviljelyvesien suojelemiseksi, jotta voidaan vähentää mikrobiologisten epäpuhtauksien määrää näihin vesiin vaikuttavien yhdyskuntajätevesien päästöissä. Kuitenkin vain Espanja, Ranska, Portugali, Italia ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat haavoittumiselle alttiita alueita määritellessään ottaneet huomioon tämän perusteen. 4. Tilanne 1. tammikuuta 2002 taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Komission toisessa kertomuksessa esitettiin tilanne vuoden 1998 määräaikaan saakka taajamissa, joiden jäsenvaltiot katsoivat sijaitsevan haavoittumiselle alttiilla alueilla tai joiden jätevedet katsottiin johdettavan sellaisiin vaikuttaville valuma-alueille (ks. edellinen jakso, jossa käsitellään haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelemiseen liittyviä kysymyksiä). Komissio antoi tammikuussa 2002 jäsenvaltioille mahdollisuuden toimittaa päivitetyt tiedot haavoittumiselle alttiiden alueiden vaikutuspiiriin kuuluvista taajamista osoittaakseen, oliko kehitystä tapahtunut. Tietyt jäsenvaltiot toimittivat päivitettyjen tilannetietojen sijaan uudempaa tietoa vastauksena vuoden 1999 seurantatietoja koskevaan pyyntöön. Joissakin tapauksissa, joissa tietoja ei oltu toimitettu lainkaan tai joissa tiedot olivat puutteellisia, komissio on käyttänyt alkuperäisiä vuoden 1998 tietoja. Jäljempänä esitetty arvio perustuu jäsenvaltioiden kuvauksiin haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittelyn tilanteesta (ks. edellinen jakso, jossa käsitellään tarkemmin komission ja jäsenvaltioiden näkemyseroja näissä kysymyksissä). Purkuvesistön rehevöitymisen vähentämiseksi tai estämiseksi tarvittavan jälkikäsittelyn tyypin osalta komissio uskoo sekä typpi- että fosforipäästöjen aiheuttavan rehevöitymistä niin sisävesistöissä, merivesissä kuin suistoissakin. Tieteellisten tutkimusten mukaan rannikkovesissä rehevöitymistä aiheuttaa pääasiassa typpi ja sisävesistöissä fosfori. Tutkimukset osoittavat kuitenkin, että sekä sisävesistöissä että merivesissä typpi ja fosfori voivat molemmat olla rajoittavia tekijöitä, joko yhdessä tai vuorotellen, levälajin ja vuodenajan mukaan. Siksi on usein tarpeen vähentää molempien ravinteiden määrää. Arvioidessaan, onko käsittely direktiivin säännösten mukaista, komissio katsoo, että elleivät tiettyjä vesistöjä koskevat tutkimustulokset muuta osoita, jätevesistä olisi poistettava ainakin fosforia sisävesistöjen rehevöitymisen torjumiseksi ja ainakin typpeä rannikkovesien sekä suistojen rehevöitymisen torjumiseksi. Monien puhdistamojen orgaaninen enimmäiskapasiteetti vaikutti riittämättömältä taajamissa syntyvän jäteveden koko nimelliskuorman puhdistamiseen. Tapauksissa, joissa orgaaninen enimmäispuhdistuskapasiteetti jäi jopa alle 80 prosenttiin taajamien koko nimelliskuormasta, komissio katsoi, että kyseiset taajamat eivät täyttäneet direktiivin vaatimuksia. Sen mielestä joko puhdistamot olivat tällöin ylikuormitettuina tai viemärijärjestelmä ei onnistunut keräämään kaikkea jätevettä. Vuoden 2002 alkuun mennessä Belgia, Tanska, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Suomi, Ruotsi ja Saksa vaativat periaatteessa hyvin suuren osuuden koko jätevesikuormasta käsittelyä tehokkaammin kuin biologisesti. Kreikka, Espanja, Italia, Portugali ja Yhdistynyt kuningaskunta ottivat haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelemiseksi käyttöön ankarammat jäteveden käsittelyä koskevat vaatimukset, jotka koskivat alle 10 prosenttia niiden jätevesikuormituksesta. Ranskassa vastaavat vaatimukset koskivat noin 24 prosenttia ja Irlannissa noin 86 prosenttia jätevesistä [16]. [16] Luvut perustuvat jäsenvaltioiden antamiin direktiivin 5 artiklan soveltamista koskeviin tietoihin ja niiden haavoittumiselle alttiisiin alueisiin vaikuttavista taajamista peräisin olevaan jätevesikuormaan (avl) suhteessa arvioituun koko jätevesikuormaan, joka jäsenvaltioiden mielestä kuuluu direktiivin soveltamisalaan (ks. toisessa komission kertomuksessa oleva yleistaulukko ottaen huomioon Alankomaita koskevat oikaistut tiedot). Tiedoissa ei oteta huomioon jäteveden käsittelyä koskevien säännösten noudattamisen nykytilaa. Puhdistamoja koskevien toimenpiteiden lisäksi useat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet toimenpiteitä fosforin vähentämiseksi detergenteissä. Tällaisilla toimenpiteillä on epäilemättä ollut merkittävä vaikutus kuormituksen pienenemiseen. Komissio arvostaa kaikkia toimenpiteitä, jotka jäsenvaltiot toteuttavat päästölähteillä ympäristön pilaantumisen ehkäisemiseksi. Taulukossa 4-1 on niiden taajamien lukumäärä ja orgaaninen kuormitus, joissa jäsenvaltiot ovat päättäneet haavoittumiselle alttiiden alueiden suojelemiseksi ottaa käyttöön ankarammat jäteveden käsittelyä koskevat vaatimukset. Päätökset koskevat yhteensä 5 495 taajamaa kaikkiaan noin 20 000:sta direktiivin soveltamisalaan kuuluvasta taajamasta. Tähän lukuun sisältyvät kaikki taajamat, joiden avl on yli 10 000 ja jotka laskevat jätevesiä jäsenvaltioiden haavoittumiselle alttiiksi määrittelemille alueille, sekä kaikki myös alle 10 000 avl:n taajamat, joiden jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet soveltavan 5 artiklan 4 kohtaa. Niissä 12 jäsenvaltiossa, jotka soveltavat jälkikäsittelyä kaikkiin direktiivin soveltamisalaan kuuluviin yli 10 000 avl:n taajamiin (5 artiklan 2 kohta), velvoite käyttää säädettyä tehokkaampaa käsittelyä koski 1 242 taajamaa. Niistä 559, jotka edustivat 42 prosenttia koko päästökuormasta, käytti vaaditun tasoista jälkikäsittelyä ja täytti direktiivin vaatimukset tammikuuhun 2002 mennessä. Tanskan ja Itävallan toiminta on käytännöllisesti katsoen täysin direktiivin mukaista, kun taas - komission mielestä - Belgiassa, Kreikassa, Portugalissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alle 50 prosenttia haavoittumiselle alttiisiin alueisiin vaikuttavasta jätevesikuormasta käsiteltiin asianmukaisesti. Saksa, Luxemburg ja Alankomaat eivät arvioi, onko jäteveden käsittely jokaisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvan taajaman osalta säännösten mukaista, vaan soveltavat 5 artiklan 4 kohdan vaihtoehtoa ottamalla huomioon typen ja fosforin kokonaiskuormituksen prosenttimääräisen vähenemisen alueellaan. Saksa ja Alankomaat ylittivät vuoden 2002 alussa direktiivissä fosforimäärän osalta vaaditun 75 prosentin vähentämisvaatimuksen (Saksa 90 prosenttia, Alankomaat 79 prosenttia), mutta eivät ole vielä täysin saavuttaneet typen 75 prosentin vähentämisvaatimusta (Saksa 74 prosenttia ja Alankomaat 66 prosenttia). Luxemburg ei ole vielä saavuttanut typen eikä fosforin poistossa riittävää tehokkuutta direktiivin vaatimusten täyttämiseksi, vaan haluaa noudattaa laitoskohtaista arviointia, kunnes se täyttää kokonaan 5 artiklan 4 kohdan vaatimukset. Useimmat jäsenvaltiot arvioivat saavuttavansa direktiivissä edellytetyn tason vuoteen 2005 tai viimeistään vuoteen 2008 mennessä. Monet jäsenvaltiot paransivat käsittelynsä tasoa taajamissa, jotka kuuluvat haavoittumiselle alttiiden alueiden vaikutuspiiriin. Suora vertailu komission toisen kertomuksen kanssa ei olisi kuitenkaan antanut tasapuolista kuvaa tilanteesta, koska monien jäsenvaltioiden käyttämät arviointimenettelyt olivat huomattavasti muuttuneet. Muuttuneet olivat esimerkiksi määritelmien tulkinnat, laskentatavat, haavoittumiselle alttiita alueita oli määritelty lisää, mutta kaikista niistä ei annettu tietoja, jne. Kaikki tämä muutti säännösten soveltamisalaan kuuluvien taajamien tilannetta. Jälkikäsittelyn piiriin kuuluvien taajamien orgaaninen kokonaiskuormitus lisääntyi kuitenkin vuoden 1998 198 miljoonasta avl:stä vuoden 2002 210 miljoonaan avl:ään. Taulukko 4-1: Jäteveden käsittely haavoittumiselle alttiiden alueiden vaikutuspiiriin kuuluvissa taajamissa ja orgaaninen kuormitus - Tilanne 1. tammikuuta 2002 >TAULUKON PAIKKA> 1 Direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti jäsenvaltion ei tarvitse määrittää haavoittumiselle alttiita alueita direktiivin soveltamista varten, jos se toteuttaa kyseisen artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitetun käsittelyn koko alueellaan. Direktiivin 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti jäsenvaltion ei tarvitse soveltaa 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa asetettuja yli 10 000 avl:n taajamia koskevia laitoskohtaisia vaatimuksia, mutta sen on osoitettava, että alueen kaikille yhdyskuntien jätevedenpuhdistamoille tulevasta fosforin ja typen kokonaiskuormituksesta poistetaan kummastakin vähintään 75 prosenttia. 2 Prosenttiosuus säännösten soveltamisalaan kuuluvasta jäsenvaltion orgaanisesta kokonaiskuormituksesta. 3 Saksa ei ole sisällyttänyt lukuihin koko alueensa jätevesikuormaa, vaan yksinomaan yli 2 000 avl:n taajamien aiheuttaman kuormituksen. Saksassa alle 2 000 avl:n taajamista peräisin oleva kuormitus vastaa noin 2 prosenttia koko tuotetusta jätevesimäärästä. 4 Luxemburg soveltaa 5 artiklan 4 kohtaa, mutta haluaa noudattaa 5 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaista arviointia, kunnes se täyttää kokonaan 5 artiklan 4 kohdan vaatimukset. 5 Koska Itävalta soveltaa vuoden 2002 lopusta alkaen 5 artiklan 8 kohtaa. Tähän arviointiin kuuluvat vain taajamat, jotka laskevat jätevetensä muiden jäsenvaltioiden määrittelemien 4.1. Käsittelyn tehokkuus taajamissa, jotka kuuluvat haavoittumiselle alttiiden alueiden vaikutuspiiriin (seurantatiedot) Jäteveden käsittelylaitosten olemassaolo ei vielä takaa, että jätevesien käsittely on riittävää, koska käsittelyn taso riippuu laitosten käytön tehokkuudesta. Tämän vuoksi komissio on pyytänyt tietoja kaikkien direktiivin soveltamisalaan kuuluvien laitosten vuoden 1999 seurantatuloksista. Tietoja pyydettiin 18. joulukuuta 1999 sähköisellä kyselylomakkeella ja kirjeellä. Ranska ei toimittanut mitään seurantatietoja. Espanja lähetti tiettyjä seurantatietoja toukokuussa 2003, mutta liian myöhään otettavaksi huomioon jäljempänä olevassa arvioinnissa. Itävalta lähetti tietonsa vuodelta 2000. Alustavan yleiskuvan antamiseksi käsittelyn tehokkuudesta sen suhteen, kuinka hyvin puhdistustulos täyttää BOD5- ja COD-arvoja sekä typen ja/tai fosforin poistoa koskevat vaatimukset, laitoksia koskevat tiedot yhdistettiin taajamakohtaisiksi. Mikäli komission ja jäsenvaltioiden näkemykset käsittelyvaatimuksista poikkeavat toisistaan, jäljempänä oleva arvio on tehty komission tulkinnan mukaisesti. Lukuun ottamatta Saksaa ja Alankomaita, jotka soveltavat direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa, sekä Ranskaa ja Espanjaa, jotka toimittivat tiedot liian myöhään, vain noin 44 prosenttia tarkastelun kohteena olleiden taajamien jätevesikuormasta käsiteltiin - komission mielestä - noudattaen riittävän tehokkaasti direktiivissä säädettyjä vaatimuksia ennen jätevesien johtamista ympäristöön. Tanska täytti vaatimukset 99-prosenttisesti ja Itävalta 79-prosenttisesti. Muiden maiden koko jätevesikuormasta käsiteltiin riittävän tehokkaasti 4-64 prosenttia. Taulukko 4-2: Käsittelyn tehokkuus taajamissa, jotka kuuluvat haavoittumiselle alttiiden alueiden vaikutuspiiriin (Seurantavuosi 1999) >TAULUKON PAIKKA> 1 Prosenttiosuus säännösten soveltamisalaan kuuluvasta jäsenvaltion orgaanisesta kokonaiskuormituksesta. 2 Saksa, Luxemburg ja Alankomaat soveltavat direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa, mutta Luxemburg haluaa noudattaa 5 artiklan 2 kohdan mukaista arviointia, kunnes se täyttää vaatimukset kokonaan. 3 Ranska ja Espanja eivät toimittaneet mitään puhdistamojen käsittelyn tehokkuutta koskevia tietoja. 5. Tilanne 31. joulukuuta 2000 taajamissa, joiden jätevedet johdetaan niin kutsutuille tavanomaisille alueille Direktiivin mukainen toinen merkittävä määräaika 31. joulukuuta 2000 koski taajamia, joiden avl on yli 15 000 ja jotka laskevat jätevetensä alueille, joita ei määritellä direktiivin mukaisiksi haavoittumiselle alttiiksi eikä kuormitusta kestäviksi alueiksi, vaan niin kutsutuiksi "tavanomaisiksi alueiksi". Jäsenvaltiot toimittivat tiedot käsittelyn tasosta kyseisillä alueilla vastauksena komission 14. huhtikuuta 2001 päivättyyn pyyntöön. Tilanteen arviointi "tavanomaisilla alueilla" käsittää myös taajamat, joiden jätevedet lasketaan jäsenvaltioiden "tavanomaisina alueina" pitämille alueille, vaikka ne olisi komission mielestä määriteltävä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi (katso tarkempia tietoja edellisistä jaksoista). Ne yhdeksän jäsenvaltiota, joita edellä mainittu "tavanomaisia alueita" koskeva määräaika koskee, antoivat tiedot 2 698 taajamasta, joiden jätevesikuorma vastaa avl:ää 261 662 171. Niistä 1 832 taajamaa, jotka edustivat 69 prosenttia kyseisestä kuormituksesta, käsitteli jätevetensä biologisesti 31. joulukuuta 2000 mennessä ja täytti näin ollen direktiivin vaatimukset. Saksa ja Itävalta täyttivät direktiivin vaatimukset kokonaan ja Yhdistynyt kuningaskunta käsitteli biologisesti 89 prosenttia jätevesikuormastaan. Esimerkiksi Kreikka, Irlanti ja Portugali noudattivat direktiiviä heikosti ja käsittelivät biologisesti alle 50 prosenttia kyseisestä jätevesikuormasta. Taulukko 5-1: Jäteveden käsittely tavanomaisten alueiden vaikutuspiiriin kuuluvissa taajamissa (> 15 000 avl) ja orgaaninen kuormitus - Tilanne 31. joulukuuta 2000 >TAULUKON PAIKKA> 1 Prosenttiosuus säännösten soveltamisalaan kuuluvasta jäsenvaltion orgaanisesta kokonaiskuormituksesta. 2 Jäsenvaltioilla ei ollut "tavanomaisia alueita", koska ne olivat joko määritelleet koko alueensa haavoittumiselle alttiiksi tai sovelsivat 5 artiklan 8 kohtaa. 3 Ensimmäinen versio, ei huomioitu lopullisessa laskelmassa. 4 Toinen versio Kreikan tekemän oikaisun jälkeen, huomioitu lopullisessa laskelmassa. 6. Taajamat, joita vuosien 1998 ja 2000 määräajat koskevat 6.1. Jäteveden käsittely Jäsenvaltiot ilmoittivat kaikkiaan 8 181 taajamaa koskevat tiedot. Direktiivin jo päättyneet määräajat (4 ja 5 artikla) koskevat näitä taajamia, jotka vastaavat kaikkiaan 469 269 723 avl:n jätevesikuormitusta. Saksa ja Alankomaat soveltavat 5 artiklan 4 kohtaa ja arvioivat direktiivin noudattamista typen ja fosforin kokonaiskuormituksen vähenemisasteen perusteella. Muiden 13 jäsenvaltion osalta 2 254 molempien määräaikojen soveltamisalaan kuuluvista kaikkiaan 3 802 taajamasta noudatti erityssäännöksiä. Ne vastasivat 64 prosenttia kyseisestä jätevesikuormituksesta. Taulukoissa 6-1 ja 6-2 on katsaus taajamiin, joiden jätevedenkäsittelyn jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet kuuluvan edellä mainittujen määräaikojen soveltamisalaan. 6.2. Jäteveden kerääminen Jätevedenkäsittelyn lisäksi edellä mainitut määräajat koskevat myös jäteveden keräämisestä annettuja säännöksiä (3 artikla). Komissio pyysi kyseisiä tietoja edellä mainituilla kirjeillä ja kyselylomakkeilla. Haavoittumiselle alttiiden alueiden osalta jäsenvaltiot antoivat tiedot 3 246 taajamasta, joista 2 855:ssä oli vaatimusten mukainen keräysjärjestelmä joko jo ennen vuotta 1998 tai vuoden 2002 alkuun mennessä. Näiden jätevesikuorma edusti kaikkien säännösten soveltamisalaan kuuluvien taajamien kuormasta 91 prosenttia. Tanskassa, Saksassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Itävallassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa haavoittumiselle alttiiden alueiden vaikutuspiiriin kuuluvien taajamien viemärijärjestelmät vastasivat täysin direktiivin vaatimuksia 31. joulukuuta 1998 tai 1. tammikuuta 2002 mennessä. Belgiassa, Espanjassa ja Italiassa kuitenkin yli 50 prosentissa taajamista jäteveden keruu oli järjestetty puutteellisesti. Tavanomaisten alueiden osalta jäsenvaltiot antoivat tiedot 2 698 taajamasta, jotka edustivat avl:ää 261 662 171. Direktiivin mukaisen määräajan päättyessä 31. joulukuuta 2000 vaatimukset täyttyivät 1 910 taajamassa, jotka kattoivat 77 prosenttia säännösten soveltamisalaan kuuluvasta jätevesikuormituksesta. Kyseisenä ajankohtana tavanomaisten alueiden vaikutuspiiriin kuuluvista maista Saksa, Irlanti, Itävalta ja Yhdistynyt kuningaskunta noudattivat täysin jäteveden keräämistä koskevia säännöksiä, mutta Italiassa direktiivin vaatimukset täyttyivät alle 50 prosentissa taajamista. Jäsenvaltiot ilmoittivat 31. joulukuuta 1998 ja 2000 päättyneiden määräaikojen soveltamisalaan kuuluvia kaikkiaan 5 932 taajamaa koskevat tiedot. Niiden jätevesikuorma vastasi 462 miljoonaa avl:ää. Näistä taajamista 4 753, jotka edustavat 83 prosenttia säännösten piiriin kuuluvasta jätevesikuormasta, ilmoitettiin säännösten mukaisiksi viimeistään 1. tammikuuta 2002 tai 31. joulukuuta 2000. Taulukoissa 6-3 on katsaus taajamiin, joiden jätevesien keräämisen jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet kuuluvan edellä mainittujen määräaikojen soveltamisalaan. Taulukko 6-1: Taajamat, joihin haavoittumiselle alttiit alueet ja "tavanomaiset alueet" vaikuttavat, sekä niiden orgaaninen kuormitus >TAULUKON PAIKKA> 1 Prosenttiosuus säännösten soveltamisalaan kuuluvasta jäsenvaltion orgaanisesta kokonaiskuormituksesta. 2 Jäsenvaltioilla ei ollut "tavanomaisia alueita", koska ne olivat joko määritelleet koko alueensa haavoittumiselle alttiiksi tai sovelsivat 5 artiklan 8 kohtaa. 3 Ensimmäinen versio, ei huomioitu lopullisessa laskelmassa. 4 Toinen versio Kreikan tekemän oikaisun jälkeen, huomioitu lopullisessa laskelmassa. 5 Kaksitoista Irlannin taajamaa ilmoitettiin tavanomaisiksi alueiksi vuonna 2000. Vuonna 2001 ne määriteltiin jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille laskeviksi taajamiksi, joten ne katsottiin haavoittumiselle alttiiksi alueiksi myös vuonna 2002. Kokonaiskuormitusta laskettaessa taajamat otettiin huomioon vain kerran. Taulukko 6-2: Katsaus jäteveden käsittelyyn haavoittumiselle alttiiden alueiden ja tavanomaisten alueiden vaikutuspiiriin kuuluvissa taajamissa - Tilanne tammikuussa 2002 haavoittumiselle alttiiden alueiden osalta ja 31. joulukuuta 2000 (määräaika) tavanomaisten alueiden osalta >TAULUKON PAIKKA> 1 Jäsenvaltiot olivat joko määritelleet koko alueensa haavoittumiselle alttiiksi tai sovelsivat 5 artiklan 8 kohtaa, joten "tavanomaiset alueet" eivät vaikuttaneet niihin. 2 Saksa, Luxemburg ja Alankomaat soveltavat direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa. Luxemburg soveltaa 5 artiklan 4 kohtaa, mutta haluaa noudattaa 5 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaista arviointia, kunnes se täyttää kokonaan 5 artiklan 4 kohdan vaatimukset. 3 Koska Itävalta soveltaa vuoden 2002 lopusta alkaen 5 artiklan 8 kohtaa. Tähän arviointiin kuuluvat vain taajamat, jotka laskevat jätevetensä muiden jäsenvaltioiden määrittelemien haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueille. 4 Ensimmäinen versio, ei huomioitu lopullisessa laskelmassa. Haavoittumiselle alttiita alueita koskevat tiedot: ks. komission toinen kertomus. 5 Toinen versio Kreikan tekemän oikaisun jälkeen, huomioitu lopullisessa laskelmassa. 6 Kaksitoista Irlannin taajamaa ilmoitettiin tavanomaisiksi alueiksi vuonna 2000. Vuonna 2001 ne määriteltiin jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille laskeviksi taajamiksi, joten ne katsottiin haavoittumiselle alttiiksi alueiksi myös vuonna 2002. Kokonaiskuormitusta laskettaessa taajamat otettiin huomioon vain kerran. Taulukko 6-3: Keräysjärjestelmät taajamissa, joihin sovelletaan määräaikoja 31. joulukuuta 1998 ja 31. joulukuuta 2000 (3 artikla) >TAULUKON PAIKKA> 1 Jäsenvaltiot olivat joko määritelleet koko alueensa haavoittumiselle alttiiksi tai sovelsivat 5 artiklan 8 kohtaa, joten "tavanomaiset alueet" eivät vaikuttaneet niihin. 2 Saksa, Luxemburg ja Alankomaat soveltavat direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa. Luxemburg soveltaa 5 artiklan 4 kohtaa, mutta haluaa noudattaa 5 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaista arviointia, kunnes se täyttää kokonaan 5 artiklan 4 kohdan vaatimukset. 3 Itävalta on soveltanut vuoden 2002 lopusta alkaen 5 artiklan 8 kohtaa. Tähän arviointiin kuuluvat vain taajamat, jotka laskevat jätevetensä muiden jäsenvaltioiden määrittelemien haavoittumiselle alttiiden alueiden valuma-alueille. 4 Ensimmäinen versio, ei huomioitu lopullisessa laskelmassa. 5 Toinen versio Kreikan tekemän oikaisun jälkeen, huomioitu lopullisessa laskelmassa. 6 Kaksitoista Irlannin taajamaa ilmoitettiin tavanomaisiksi alueiksi vuonna 2000. Vuonna 2001 ne määriteltiin jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille laskeviksi taajamiksi, joten ne katsottiin haavoittumiselle alttiiksi alueiksi vuonna 2002. 7. KUORMITUSTA KESTÄVÄT ALUEET Haavoittumiselle alttiiden alueiden määritteleminen on pakollista, mutta kuormitusta kestävien alueiden määritteleminen on jäsenvaltioille annettu mahdollisuus tietynlaisten rannikko- ja suisto-alueiden osalta, jotka voivat täyttää tarvittavat pinnanmuodostukseen liittyvät sekä hydrologiset ja hydrauliset edellytykset. Edellytysten täyttyessä näille alueille voidaan johtaa biologista käsittelyä vähemmän tehokkaasti (mekaanisella käsittelyllä) käsiteltyjä yhdyskuntajätevesiä ilman, että ympäristölle aiheutetaan haittaa. Espanja ja Portugali ovat määritelleet tällaisia kuormitusta kestäviä alueita. Komissio haluaa kuitenkin korostaa, että haavoittumiselle alttiiden tai mahdollisesti haavoittumiselle alttiiden alueiden rannikkovedet ja suistot sekä niihin rajoittuvat vesistöt eivät täytä kuormitusta kestävien alueiden määrittelyn edellytyksiä, jos päästöt voivat aiheuttaa haittaa alueilla. Etenkään uima- ja simpukanviljelyvesiä, jotka ovat jätevesipäästöille hyvin herkkiä ja haavoittumiselle alttiita, tai niiden välittömässä läheisyydessä olevia vesistöjä, joihin päästöt voivat vaikuttaa, ei saa määritellä kuormitusta kestäviksi alueiksi. Komissio kyseenalaistaakin sen vuoksi eräät kuormitusta kestäviksi alueiksi määritellyt alueet Portugalin länsirannikolla, Madeiralla, Azoreilla ja Kanariansaarilla sekä Andalusian rannikolla ja muilla alueilla. Andalusian osalta komissio katsoo lisäksi, että Välimeren alue ei varsinkin hyvin pienen vuorovesivaihtelun vuoksi täytä kuormitusta kestävien alueiden määrittelyn hydrologisia eikä hydraulisia perusteita. On tärkeää muistaa, että jokaiselle tapaukselle, jossa aiotaan käyttää biologista käsittelyä tehottomampaa käsittelyä ennen jätevesien johtamista kuormitusta kestävälle alueelle, on haettava poikkeuslupaa direktiivin säännöksistä. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tiedot monipuolisista tutkimuksista, joilla osoitetaan, ettei jätevesistä aiheudu ympäristöhaittoja (6 artiklan 2 kohta), ja kun on kyse poikkeuksellisista oloista ja yli 150 000 avl:n taajamista, ettei tehokkaammasta jäteveden käsittelystä ole ympäristölle hyötyä (8 artiklan 5 kohta). Komission on tarkasteltava näitä tutkimuksia ja toteutettava tarpeelliset toimenpiteet esitettyään asian direktiivin 18 artiklassa tarkoitetulle komitealle ja tarvittaessa neuvostolle. Vuonna 1999 Portugali haki poikkeuslupaa Lissabonin lähellä sijaitsevalle Costa do Estorilin taajamalle (avl 720 000). Komissio myönsi poikkeusluvan lokakuussa 2001 [17] ja aikoo arvioida asian uudelleen vuonna 2006. [17] EYVL L 269, 10.10.2001, s. 14. Myös Yhdistynyt kuningaskunta on määritellyt kuormitusta kestäviä alueita, mutta peruutti myöhemmin 6 artiklan 2 kohdan mukaista poikkeuslupaa koskevat hakemuksensa vuonna 2002. Espanja ei ole hakenut poikkeuslupia. Yleisesti komissio katsoo, että Costa do Estorilia lukuun ottamatta kaikissa EU:n yli 15 000 avl:n taajamissa on oltava vähintään biologinen käsittely 31. joulukuuta 2000 lähtien. Tämä koskee myös taajamia, jotka laskevat jätevetensä kuormitusta kestäviksi määritellyille alueille. 8. Jäteveden käsittely EU:n kaupungeissa 1. tammikuuta 2002 Komissio arvioi direktiivin säännösten noudattamisen tilannetta 31. joulukuuta 1998 ja laati toiseen kertomukseensa lisäksi pikakatsauksen yhdyskuntajätevesien käsittelyn tasosta Euroopan kaikissa yli 150 000 avl:n kaupungeissa tiedottaakseen asiasta ja varmistaakseen avoimuuden. Tammikuussa 2002 komissio tarjosi jäsenvaltioille mahdollisuuden päivittää antamansa suurimpia kaupunkeja koskevat tiedot ja osoittaa, mitä parannuksia vuosina 1998-2001 oli saatu aikaan. Tilanteen paraneminen ilmenee oheisista kartoista. Jotkin jäsenvaltiot jättivät vastaamatta komission pyyntöön. Näissä tapauksissa komissio käytti päivitettyjä tietoja, jotka oli saatu aiempien edellä mainittujen tiedonsaantipyyntöjen yhteydessä. Joissakin tapauksissa, joissa jäsenvaltiot eivät enää olleet raportoineet suurkaupungeista vuoden 1998 jälkeen, komissio oletti tilanteen pysyneen ennallaan. Jokaisesta merkittävästä kaupunkikeskuksesta ilmoitetaan käsittelyn yleistaso, vaikka keskus koostuisi useista direktiivin määritelmän mukaisista taajamista. Itävalta raportoi suurten kaupunkiensa yhteydessä myös joistakin taajamista, jotka eivät vastaa suuria kaupunkikeskuksia, mutta edustavat yhdyskunta- ja teollisuuspäästöjen yhdistelmänä yhtenäistä kuormituslähdettä, jonka avl on yli 150 000. Myös Italia ja Portugali näyttivät ilmoittavan suurten kaupunkiensa joukossa joitakin taajamia. Käsitteellä kaupunki tarkoitetaan näin ollen tässä kertomuksessa kaupunkikeskuksia ja joitakin direktiivin määritelmän mukaisia taajamia. Kaupungit arvioitiin niissä käytössä olevan käsittelytason ja purkuvesistön haavoittuvuuden perusteella. Haavoittumiselle alttiille alueelle vetensä johtavat kaupungit olisi näin ollen pitänyt varustaa biologista käsittelyä tehokkaammalla menetelmällä (typen ja/tai fosforin poisto ja/tai jokin muu käsittely kuten mikrobiologinen käsittely) 31. joulukuuta 1998 mennessä. Tavanomaisille alueille jätevedet johtavissa kaupungeissa olisi pitänyt olla 31. joulukuuta 2000 mennessä vähintään biologinen käsittely. Monet "tavanomaisina alueina" arvioidut kaupungit laskevat kuitenkin jätevesipäästönsä mahdollisesti haavoittumiselle alttiille alueille tai niiden valuma-alueille. Tästä syystä niiden tulisi - komission mielestä - käyttää biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä. Tämä koskee myös Pariisin, Lontoon, Madridin, Barcelonan, Milanon jne. kaltaisia kaupunkeja. Tammikuun 1. päivänä 2002 tilanne 556 kaupungissa, joiden asukasvastineluku on yli 150 000, oli seuraava: Tavanomaisilla alueilla: 309 kaupunkia johti jätevesipäästönsä "tavanomaisille alueille". Niistä * 232 käytti vähintään biologista käsittelyä, * 67 ei ole vielä ottanut käyttöön biologista käsittelyä. * Näistä 21 kaupungissa ei ollut lainkaan jäteveden käsittelyä, kuten: - Italiassa: Milano, Foce Sarno, Imperia Foce Imperia, Medio Sarno, Misterbianco, - Irlannissa: Cork, - Portugalissa: Cova da Beira, Vila Nova da Gaia, - Espanjassa: La Coruña, Barcelona, Cadiz, Donostia - San Sebastian, Ferrol, Gijon, Suances, Tui, - Yhdistyneessä kuningaskunnassa: Brighton, Hastings, Kilmarnock/Irvine, Levenmouth, Torbay. * 10 kaupungin osalta komissio ei saanut riittäviä tietoja. Haavoittumiselle alttiilla alueilla: * 247 kaupunkia johti jätevesipäästönsä haavoittumiselle alttiille alueille. Niistä * 155:ssä oli käytössä täydellinen biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely, * 91:ssä ei ollut vielä koko kaupungin alueella käytössä vaadittua biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä. * Näistä kaupungeista neljässä ei ollut jäteveden käsittelyä lainkaan: - Belgiassa: Pepinster, - Portugalissa: Barreiro, - Espanjassa: Alginet, - Irlannissa: Waterford. * Yhden kaupungin osalta toimitetut tiedot olivat riittämättömät. Verrattuna vuoteen 1998 (ks. komission toinen kertomus) jätevesien käsittely EU:n suurissa kaupungeissa oli vuoteen 2002 mennessä parantunut merkittävästi. Niiden kaupunkien lukumäärä, joissa on käytössä täydellinen biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely, oli lisääntynyt 78:sta 205:een [18]. Niiden kaupunkien lukumäärä, joissa jätevesiä ei käsitelty lainkaan, väheni 37:stä 26:een, ja niiden kaupunkien määrä, joita koskevat tiedot olivat riittämättömiä, laski 134:stä 11:een. [18] Tilanteen näin merkittävä paraneminen johtuu siitä, että vuodelta 1998 monista Saksan kaupungeista tietoja ei ollut käytettävissä. Komission käsityksen mukaan vuoden 2002 alussa kaikkiaan 387:ssä EU:n 556 suuresta kaupunkikeskuksesta oli riittävä jäteveden käsittelyjärjestelmä. (77 kaupunkia sijaitsi mahdollisesti haavoittumiselle alttiilla alueilla ja siksi ne olisi varustettava biologista käsittelyä tehokkaammalla käsittelyjärjestelmällä.) 9. Suoraan purkuvesistöihin johdettavat teollisuuden jätevedet (13 artikla) Direktiivin 13 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden oli varmistettava, että 31. joulukuuta 2000 mennessä elintarvike- ja rehuteollisuuden alaan kuuluvista (liitteessä III luetelluista) laitoksista tuleva biologisesti hajoava teollisuusjätevesi, jota ei johdeta yhdyskuntien jätevedenpuhdistamoihin, täyttää ennen vesistöön johtamista toimivaltaisen viranomaisen tai asianomaisen toimielimen asettamat ehdot. Säännös koskee vain päästöjä, jotka ovat peräisin vähintään 4 000 avl:n laitoksista. Tässä taulukossa esitetään, kuinka suuri osa kyseisten teollisuudenalojen laitoksista täytti direktiivin vaatimukset 31. joulukuuta 2000 mennessä. Taulukko 9-1: Direktiivin 13 artiklan soveltamisalaan kuuluvien ja sen vaatimukset täyttävien teollisuuden jätevesien prosentuaalinen osuus >TAULUKON PAIKKA> Vuoden 2000 lopussa 13 artiklan soveltamisalaan kuului 2 576 laitosta, joiden kokonaiskuormitus oli 59 miljoonaa avl [19]. Noin 91 prosenttia kuormituksesta täytti direktiivin vaatimukset. [19] Lukuihin ei sisälly Ranska, koska Ranska ei toimittanut mitään tietoja säännöksen soveltamisalaan kuuluvien teollisuudenalojen kuormituksesta. Käytettävissä olevien tietojen mukaan Tanskan, Kreikan, Ranskan, Italian, Alankomaiden, Itävallan, Suomen ja Ruotsin kaikki 13 artiklan soveltamisalaan kuuluvat teollisuudenalat noudattivat vahvistettuja säännöksiä 31. joulukuuta 2000 mennessä. Luxemburgissa ei ollut teollisuudenaloja, jotka kuuluvat 13 artiklan soveltamisalaan. Belgiassa, Saksassa, Espanjassa, Irlannissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa tietyt teollisuudenalat eivät vielä 31. joulukuuta 2000 noudattaneet direktiivin 13 artiklaa. Loppujenkin alojen ilmoitettiin noudattavan direktiiviä Saksassa vuoteen 2001, Irlannissa vuoteen 2002 ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa viimeistään vuoteen 2003 mennessä. Espanja ja Portugali odottavat, että niiden kaikki teollisuudenalat noudattavat täysin direktiiviä viimeistään vuonna 2005. 10. Puhdistamoista peräisin olevan lietteen loppusijoitus Viemärilietteen syntymistä ja sijoittamista koskevat jäljempänä kerätyt tiedot perustuvat osittain jäsenvaltioiden direktiivin 16 artiklan mukaisesti toimittamiin tilannekatsauksiin ja osittain 17 artiklan mukaisiin täytäntöönpano-ohjelmiin. * Yhdyskuntajätevedenpuhdistamoissa syntyvän lietteen kokonaismäärä on lisääntynyt vuoden 1992 5,5 miljoonasta tonnista kuiva-ainetta (ks. komission ensimmäinen kertomus, lukuun ei sisälly Italia eikä Ruotsi) vuoden 2000 7,0 miljoonaan tonniin. * Vuodesta 1992 maataloudessa ja maisemoinnissa (kaatopaikkojen peittäminen mukaan lukien) käytetyn viemärilietteen määrä oli noin 50 prosenttia tuotetun lietteen kokonaismäärästä (45 prosenttia ajanjaksolla 1999-2001). * Kaatopaikoille sijoitetun lietteen määrä on hieman vähentynyt. * Poltetun lietteen määrä lähes kaksinkertaistui vuosina 1992-2000. * Jäsenvaltioiden olisi pitänyt vuoden 1998 loppuun mennessä asteittain lopettaa viemärilietteen sijoittaminen pintavesiin. Espanja ja Irlanti ovat viime vuosina kuitenkin edelleen päästäneet merkittäviä lietemääriä mereen. Vuodelta 2003 peräisin olevien tietojen mukaan Irlanti lopetti tämän käytännön vuonna 1999. Espanjan osalta tilanne on epävarma, mutta lietteen päästäminen mereen näyttää jatkuvan. Koska jäsenvaltioiden toimittamat tiedot olivat puutteellisia ja lietteestä 20 prosentin kohtalo jäi selvittämättä, tiedot eivät mahdollista uudelleenkäyttöä, loppusijoitusta tai polttoa koskevien kehityssuuntauksien analysointia. Kuvio 10-1: Lietteen sijoittaminen vuosina 1992-2000 EU:n jäsenvaltioissa (tietoihin ei sisälly Ruotsi ja Italia vuosina 1992-1998 eikä Italia vuodesta 2000) >VIITTAUS KAAVIOON> Taulukko 10-1: Lietteen sijoittaminen ja uudelleenkäyttö EU:n jäsenvaltioissa vuosina 1999-2001* >TAULUKON PAIKKA> * Jäsenvaltiot eivät toimittaneet tietoja samalta vuodelta, vaan yhdeltä tai useammalta ajanjakson 1999-2001 vuodelta. Italia ei toimittanut mitään tietoja. ** Tietolähteinä käytettiin direktiivin 17 artiklan mukaisia täytäntöönpano-ohjelmia. 11. Tilanne jäsenvaltioittain 11.1. Belgia Belgiassa direktiivin täytäntöönpanosta vastaavat kolme aluetta: Flanderi, Vallonia ja Brysselin alue. Kukin alue toimittaa tiedot erikseen, mutta jäljempänä esitetty kertomus kuvaa Belgiaa kokonaisuutena. 11.1.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Flanderi määritteli vuosina 1992 ja 1995 rannikkovetensä ja kaikki muut vesistönsä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Brysselin alue määritteli vuonna 1994 Senne-joen haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Vallonia määritteli vuonna 1995 tietyt osuudet joistaan haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Myöhemmin helmikuussa 2001 Vallonia määritteli koko alueensa haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Näin ollen koko Belgia on ollut vuodesta 2001 haavoittumiselle alttiiksi määriteltyä aluetta 11.1.2. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille 11.1.2.1. Käsittelyn taso Belgiassa oli tammikuussa 2002 186 taajamaa, joiden nimelliskuormitus oli yli 10 000 avl. Niistä 112 sijaitsi Flanderissa [20], kaksi Brysselin alueella ja 72 Valloniassa. [20] Flanderin vuonna 1998 raportoiduista taajamista viiden (Heusden, Poperinge, Olsene, Knokke ja Ledegem) ilmoitettiin pienentyneen alle 10 000 avl:n suuruisiksi vähentyneen teollisen toiminnan, taajamien osien toisiin taajamiin liittämisten ja asukkaita koskevien käytettävissä olevien tietojen paranemisen vuoksi. Tästä syystä niitä ei enää otettu huomioon. Lisäksi yhdeksän Flanderin taajaman nimi on muuttunut, mikä on otettava huomioon aikaisempia ja nykyisiä tietoja vertailtaessa. Yli 10 000:n avl:n kaikkiaan 186 taajamasta 114:ssä oli biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely, mutta näistä vain 93:ssa poistettiin sekä fosfori että typpi. Jätevesiä ei myöskään joko käsitelty lainkaan tai käsittely oli erittäin riittämätöntä 51 taajamassa, joihin kuuluivat mm. Bryssel (avl 1,1 miljoonaa), Mouscron, Namur, Liège ja Grimbergen. Ainakin 25:ssä niistä taajamista, joissa oli biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely, puhdistamojen orgaaninen enimmäispuhdistuskapasiteetti vaikutti riittämättömältä kyseisissä taajamissa syntyvän jäteveden puhdistamiseen [21]. Näiden taajamien puhdistamokapasiteettia tulisi komission käsityksen mukaan parantaa. [21] Antwerpen-Zuid, Beerse, Beersel, Brasschaat, Duffel, Edegem, Gent, Hamme, Hove, Kalmthout, Koersel, Lanaken, Lede, Leuven, Mechelen - Noord, Mol, Morkhoven, Overpelt, Pulderbos, Schilde, Sint-Truiden, Tessenderlo, Turnhout, Zelzate ja Zwalm. Viimeisimpien, Flanderin alueen 1. syyskuuta 2003 antamien tietojen mukaan komission kertomuksessa on otettu huomioon puhdistamojen raportoitu orgaaninen nimelliskapasiteetti, mutta ei niiden hydraulista nimelliskapasiteettia, jonka mukaisesti seurantatiedot vastaisivat direktiivin vaatimuksia. Flanderin viranomaiset vahvistivat myös, että edellä mainittujen 24 taajaman puhdistamoja ollaan nykyaikaistamassa. Kaikkiaan 72 taajamaa, joiden avl on suurempi kuin 10 000, täytti direktiivissä asetetut vaatimukset. Vaatimukset eivät täyttyneet 114 taajaman osalta, jotka edustavat 71,3 prosenttia koko säännösten soveltamisalaan kuuluvasta kuormituksesta, joko siksi, että niissä ei ollut puhdistamoja tai siksi, että käytettävissä oleva puhdistuskapasiteetti oli riittämätön. Taulukko 11-1: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> * mukaan lukien epätäydellinen biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely ja riittämätön käsittelykapasiteetti laitoksissa ottaen huomioon kummankin puutteen mahdolliset päällekkäisyydet, esim. Antwerpen-Zuid, Brasschaat, Leuven ja Mechelen-Nord. 11.1.2.2. Käsittelyn tehokkuus (seurantatulokset) haavoittumiselle alttiilla alueilla Käsittelyn tehokkuutta Belgiassa arvioitiin 153 taajamassa, joiden avl on yli 10 000 ja jotka laskevat jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille (113 flanderilaista taajamaa, Brysselin alueen kaksi taajamaa ja 38 vallonialaista taajamaa, jotka oli määritelty ennen vuotta 1999). Arviointi ei sisällä Vallonian haavoittumiselle alttiiden alueiden 38 taajamaa, jotka on määritelty komission vuonna 2001 tekemien tiedonsaantipyyntöjen jälkeen). Vaikka edellä mainituista kaikkiaan 153 taajamasta 96:ssä oli biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely, näistä vain 44 täytti käsittelyn tehokkuutta koskevat vaatimukset. 109 taajamaa, jotka edustavat 78 prosenttia kyseisten taajamien nimelliskuormasta, laski jätevetensä ympäristöön käsittelemättöminä tai puutteellisesti käsiteltyinä. Taulukko 11-2: Jäteveden käsittelyn tehokkuus taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.1.3. Keräysjärjestelmät Belgian kaikissa taajamissa, joiden avl on yli 10 000, pitäisi jo olla direktiivin mukaiset jäteveden keräysjärjestelmät. Vuoden 2002 alussa 138:n belgialaisen taajaman viemäröintijärjestelmät eivät kuitenkaan vielä täyttäneet direktiivin 3 artiklan vaatimuksia. Näihin kuului suuria taajamia kuten Bryssel ja Liège. Taulukko 11-3: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.1.4. Käsittely kaupungeissa, joiden avl on yli 150 000 Koska koko Belgia on määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueeksi, kaikissa kaupungeissa tulisi olla biologinen käsittely ja jälkikäsittely. * Vuoden 2002 alussa Belgiassa oli vain kaksi kaupunkia, joissa käytettiin tehokkaampaa käsittelyä (biologinen käsittely ja typen sekä fosforin poisto): Oostende ja Mons. * Gentissä osa kaupungin jätevesistä kuului jäteveden jälkikäsittelyn piiriin. * Viidessä kaupungissa oli biologinen käsittely: Aiseau-Presles, Antwerpen, Brugge sekä Deurne ja Wavre (avl 165 000). * Neljässä kaupungissa asukkaiden suuren osan jätevedet eivät kuuluneet minkäänlaisen jätevedenkäsittelyn piiriin: Bryssel (avl 1,1 miljoonaa), Charleroi (avl 380 000), Liège (avl 737 500) ja Pepinster [22](avl 170 000). [22] Viimeisimpien, Vallonian alueen 1. syyskuuta 2003 antamien tietojen mukaan Pepinster on ottanut käyttöön tehokkaamman käsittelyn elokuussa 2002. Vuodesta 2002 käytössä on ollut laitokset noin kolmanneksen Brysselin jätevesistä käsittelemiseksi biologisesti Brysselin eteläisessä puhdistamossa. Toinen puhdistamo biologista puhdistusta ja typen sekä fosforin poistoa varten on tarkoitus saada käyttöön vuonna 2006 Brysselin pohjoisosassa. Jäteveden käsittelyn epätyydyttävää tilannetta Brysselissä koskeva rikkomismenettely on aloitettu tuomioistuimessa. Asia koskee kuitenkin Brysselin lisäksi myös muiden Belgian alueiden puutteita. 11.1.5. Teollisuuden jätevedet (13 artikla) Belgian ilmoituksen mukaan 13 artiklan soveltamisalaan kuuluu 99 teollisuuslaitosta, joiden orgaaninen kokonaiskuorma on 3 463 700 avl. Näistä 24 laitosta sijaitsee Vallonian alueella ja täytti vaatimukset 31. joulukuuta 2000 mennessä. Muut laitokset sijaitsevat Flanderin alueella. Flanderin viranomaiset ilmoittivat, että lupien osalta kaikki kyseiset laitokset täyttivät vaatimukset ajoissa. Samalla kuitenkin jotkut näistä laitoksista, jotka edustivat teollisen jäteveden kuormituksesta 13 prosenttia, eivät täyttäneet seurantavaatimuksia, vaan saivat sakkoja. Taulukko 11-4: Teollisuuden jätevedet direktiivin 13 artiklan mukaisesti >TAULUKON PAIKKA> 11.1.6. Viemäriliete Tuotetun viemärilietteen määrää ja sen sijoittamista koskevat tiedot olivat käytettävissä Flanderin ja Vallonian osalta. Täydelliset tiedot molemmilta alueilta saatiin vuodesta 1999 alkaen. Flanderissa tuotetun viemärilietteen määrä oli 73 490 t kuiva-ainetta. Siitä 7 prosenttia käytettiin uudelleen maataloudessa, 33 prosenttia sijoitettiin kaatopaikoille, 34 prosenttia poltettiin ja 26 prosenttia käytettiin uudelleen tai loppusijoitettiin muilla tavoin. Valloniassa tuotettiin viemärilietettä 17 968 t kuiva-aineena. Siitä 53 prosenttia käytettiin uudelleen maataloudessa, 45 prosenttia sijoitettiin kaatopaikoille ja 2 prosenttia poltettiin. Valloniassa lietteen uudelleenkäyttö maataloudessa on lisääntymässä, sijoittaminen kaatopaikoille vähenee ja polttaminen on lopetettu. Taulukot 11-5: Jätevedenpuhdistamoissa tuotetun lietteen uudelleenkäyttö ja loppusijoitus >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> 11.2. Tanska 11.2.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Tanska päätti vuonna 1999 toteuttaa direktiivin 5 artiklan 8 kohdan mukaisen biologista käsittelyä tehokkaamman käsittelyn koko alueellaan. Näin ollen sen ei tarvitse määritellä haavoittumiselle alttiita alueita direktiivin noudattamiseksi. Tanska käyttää tätä mahdollisuutta fosforin ja typen osalta. 11.2.2. Yli 10 000 avl:n taajamat 11.2.2.1. Käsittelyn taso Tanskan viranomaiset olivat vuonna 1998 raportoineet 125 taajamasta, joista jo 123 täytti direktiivin vaatimukset. Päivitettyjen tietojen mukaan Tanskalla oli 127 taajamaa, joiden avl ylitti 10 000 [23]. Kaikissa taajamissa käytettiin raportointiajankohtana biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä (fosforin ja typen poisto). Monissa taajamissa puhdistamojen orgaaninen enimmäispuhdistuskapasiteetti vaikutti kuitenkin kyseisissä taajamissa syntyvän jäteveden puhdistamiseen riittämättömältä. Ainakin viidessä taajamassa (Attrup, Sindal, Tårnby, Thisted ja Tysinge) laitosten orgaaninen enimmäispuhdistuskapasiteetti oli alle 80 prosenttia taajamien koko nimelliskuormasta. Koska kaikki kyseiset laitokset täyttivät vaaditut päästöstandardit vuonna 1999, Tanska katsoi, että laitosten kapasiteetin lisääminen ei ole tarpeen. Komissio uskoo, että vallitsevissa olosuhteissa joko laitokset olivat ylikuormitettuja tai viemärijärjestelmä ei kerännyt kaikkea jätevettä. Kumpikin puute edellyttäisi loppujen lopuksi kyseisten laitosten kapasiteetin lisäämistä. Tanska ilmoittikin syyskuussa 2003, että kyseisten taajamien osalta ilmoitetut nimelliskuormat olivat virheellisiä ja että kaikki laitokset näin ollen täyttivät direktiivin vaatimukset. [23] Tanskan toimittamien tietojen mukaan taajamien koko nimelliskuormitus voi vaihdella vuodesta toiseen ja direktiivissä edellytetään, että sen säännöksiä noudatetaan haavoittumiselle alttiilla alueilla sijaitsevissa taajamissa, joiden avl on yli 10 000. Siksi komissiolle raportoitiin vain ne taajamat, joiden nimelliskuorma oli yli 10 000 avl:ää, ja siksi taajamien määrä on muuttunut. Taulukko 11-6: Jäteveden käsittelyn taso yli 10 000 avl:n taajamissa >TAULUKON PAIKKA> 11.2.2.2. Käsittelyn tehokkuus (seurantatulokset) Vuonna 1999 126:ssa niistä 127 taajamasta, joiden avl oli yli 10 000, oli jätevedenpuhdistamot, joiden tehokkuus täytti direktiivissä asetetut vaatimukset. Vain Kalundborgin puhdistamo ei täyttänyt vaatimuksia, koska se ei täyttänyt COD-arvoja koskevia normeja lääketeollisuudesta peräisin olevan teollisuusjätevesikuormituksen vuoksi. Tanskan viranomaiset ilmoittivat, että tämä ongelma oli ratkaistu vuonna 2002 ottamalla teollisuuden jätevesiä varten käyttöön pitkälle kehitetty otsonipuhdistuslaitos. Taulukko 11-7: Jäteveden käsittelyn tehokkuus yli 10 000 avl:n taajamissa >TAULUKON PAIKKA> 11.2.3. Keräysjärjestelmät Tanskan toimittamien tietojen mukaan kaikissa taajamissa, joiden nimelliskuormitus oli yli 10 000 avl, oli vuonna 2002 direktiivin vaatimuksia vastaavat jäteveden keräysjärjestelmät. Taulukko 11-8: Jäteveden keräysjärjestelmät yli 10 000 avl:n taajamissa >TAULUKON PAIKKA> 11.2.4. Käsittely kaupungeissa, joiden avl on yli 150 000 Tanskassa on viisi kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000: Ålborg, Århus, Fredericia, Kööpenhamina and Odense. Näissä viidessä kaupungissa on ollut tehokkaampi käsittely jo vuonna 1998, eli biologisen käsittelyn jälkeen on poistettu typpi ja fosfori. 11.2.5. Teollisuuden jätevedet (13 artikla) Tanskassa vain kalanjalostusteollisuus laskee jätevetensä direktiivin 13 artiklassa tarkoitetulla tavalla suoraan purkuvesistöihin. Kyseiset kolme laitosta, joiden orgaaninen kokonaiskuormitus on 38 358 avl, täyttivät kokonaan direktiivin vaatimukset jo ennen 31. joulukuuta 2000. Taulukko 11-9: Teollisuuden jätevedet direktiivin 13 artiklan mukaisesti >TAULUKON PAIKKA> 11.2.6. Viemäriliete Tanskassa vuonna 1999 tuotetun viemärilietteen määrä oli 155 621 t kuiva-ainetta. Siitä 54 prosenttia käytettiin uudelleen maataloudessa, 23 prosenttia sijoitettiin kaatopaikoille, 6 prosenttia poltettiin ja 16 prosenttia käytettiin uudelleen tai loppusijoitettiin muilla tavoin. Taulukko 11-10: Jätevedenpuhdistamoissa tuotetun lietteen uudelleenkäyttö ja >TAULUKON PAIKKA> 11.3. Saksa 11.3.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Vuoden 2000 loppuun mennessä Saksa oli määritellyt koko Pohjanmeren ja Itämeren valuma-alueen haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. Baijeri ja Baden-Württenberg määrittelivät lisäksi haavoittumiselle alttiiksi alueiksi Bodenseen, joitakin Baijerin järviä ja Tonavan yläjuoksun sekä niiden valuma-alueet. Näin ollen Saksasta vain Tonavan alajuoksua ei ole määritelty haavoittumiselle alttiiksi alueeksi. 11.3.2. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Saksa päätti vuonna 2001 soveltaa direktiivin 5 artiklan 4 kohtaa. Näin ollen kaikkien jätevedenpuhdistamojen, joiden avl on yli 10 000, ei tarvitse käyttää biologista käsittelyä tehokkaampaa käsittelyä. Saksan viranomaisten on kuitenkin osoitettava, että kaikille jätevetensä haavoittumiselle alttiille alueille tai niiden valuma-alueille johtaville yhdyskuntajätevesien puhdistamoille tulevasta fosforin ja typen kokonaiskuormituksesta poistetaan kummastakin vähintään 75 prosenttia. 11.3.2.1. Käsittelyn taso Jätevesien puhdistuksesta Saksa toimitti tammikuun alussa 2002 tiedot, jotka koskivat 1 748:aa jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille johtavaa yli 10 000 avl:n taajamaa [24]. Näiden puhdistamojen nimellinen kokonaiskuormitus oli 118 825 715 avl [25]. [24] Saksa määritteli taajamaksi yhdyskuntajätevesien puhdistamon keräysalueen. Siksi yleensä yhtä taajamaa kohti on yksi puhdistamo. Vain Sachsenin osavaltiossa useita asutuskeskuksia, joita kohti voi olla yksi yhteinen puhdistamo, pidetään yksittäisinä taajamina eikä yhtenä yhdistettynä taajamana. Viimeksi mainittu tapaus ei vastaa komission tulkintaa taajaman käsitteestä. [25] Saksa määritteli taajaman nimelliskuorman asianomaisen puhdistamon orgaanisen enimmäiskapasiteetin mukaisesti. Seurantatiedoissa ja 5 artiklan 4 kohdan mukaisissa varmistustiedoissa Saksa kuitenkin oletti, että kaikki puhdistamot olivat hyvin suunniteltuja, ja laski nimelliskuormaksi noin 80 prosenttia laitoksen enimmäiskuormasta. Tästä syystä tiedot eivät näytä osoittavan taajamien todellista kokoa ja laitosten kapasiteetin käyttöä. Ne eivät myöskään ole suoraan verrannollisia muissa yhteyksissä ilmoitettuun taajaman kokoon (esim. vuoden 1999 tiedot). Näistä taajamista 1 603:ssa oli biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely (typen ja fosforin poisto). Kyseiset taajamat edustavat 90 prosenttia edellä mainitusta kuormituksesta. 11.3.2.2. Käsittelyn tehokkuus (seurantatulokset) haavoittumiselle alttiilla alueilla Osoittaakseen täyttävänsä direktiivin 5 artiklan 4 kohdan vaatimukset Saksa toimitti vuodelta 2002 seurantatiedot 3 859 jätevedenpuhdistamosta. Tiedot koskivat puhdistamoja, joiden avl oli yli 2 000. Näiden laitosten nimellinen kokonaiskuormitus oli 124 876 488 avl23. Alle 2 000 avl:n taajamia, joita ei 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti tarvitse sisällyttää kuormituksen vähentämisosuutta koskevaan laskelmaan, ei otettu huomioon, koska niitä koskevia tietoja ei ollut käytettävissä. Saksassa alle 2000 avl:n taajamista peräisin oleva kuormitus vastaa kuitenkin noin 2 prosenttia koko kertyneestä kuormituksesta. Toimittamiensa tietojen mukaan Saksa vähensi fosforikuormitusta 90 prosenttia ja typpikuormitusta 74 prosenttia. Saksa toimitti vuodelta 1999 lisää seurantatietoja 1 785:stä jätevesiä haavoittumiselle alttiille alueille johtavasta taajamasta, joiden avl on yli 10 000. Näiden taajamien koko nimelliskuormitus oli 95 043 770 avl ja orgaaninen enimmäispuhdistuskapasiteetti yhteensä 120 548 115 avl (ks. alaviite 26). Näiden taajamien nimelliskuormituksesta 82,2 prosenttia täytti direktiivin vaatimukset. Nimellisestä kokonaiskuormituksesta 17,8 prosenttia ei vielä täyttänyt vaatimuksia. Komission arvion mukaan ainakin 24 laitoksen enimmäiskapasiteettia pidettiin riittämättömänä niihin kytkettyjen taajamien koko jätevesikuorman käsittelemiseksi, ja siksi kapasiteettia olisi lisättävä [26]. [26] Saksan syyskuussa 2003 toimittamien uusien tietojen mukaan eräs tutkimus on osoittanut, että enimmäiskapasiteetti oli liian pieni vain kolmessa laitoksessa, jotka ovat Haren, Obere Niers ja Heiligenhaus-Nord. Näistä vain Haren on säännösten mukainen; Obere Niers suljettiin elokuussa 2002 ja Heiligenhaus suljetaan vuonna 2004. 11.3.3. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - tilanne 31. joulukuuta 2000 Saksassa oli 31. joulukuuta 2000 tavanomaisilla alueilla 126 taajamaa, joiden avl on yli 15 000. Kaikissa taajamissa oli vähintään biologinen käsittely, joten ne täyttivät direktiivin vaatimukset. Taulukko 11-11: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.3.4. Keräysjärjestelmät 11.3.4.1. Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Saksan toimittamien tietojen mukaan kaikissa niissä 1 785 taajamassa, joiden puhdistamon nimelliskuormitus oli yli 10 000 avl, oli ennen 31. joulukuuta 1998 direktiivin vaatimuksia vastaavat jäteveden keräysjärjestelmät. Taulukko 11-12: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.3.4.2. Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille Kaikissa Saksan taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille ja joiden nimelliskuormitus on yli 15 000 avl, oli 31. joulukuuta 2000 mennessä vaatimusten mukaiset jäteveden keräysjärjestelmät, joten ne täyttivät direktiivin 3 artiklassa säädetyt ehdot. Taulukko 11-8: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.3.5. Käsittely kaupungeissa, joiden avl on yli 150 000 Saksa toimitti päivitetyt tiedot 143 kaupungista, joiden avl on yli 150 000. Tammikuun 31. päivänä 2002 jäteveden käsittelyn tilanne kyseisissä kaupungeissa oli seuraava: * Haavoittumiselle alttiilla alueilla oli 129 kaupunkia, joista 119 käytti täydellistä jälkikäsittelyä (biologinen käsittely ja sen jälkeen typen sekä fosforin poisto). Kassel, Hanau, Hagen, Lünen, Mönchengladbach ja Wuppertal käyttivät biologista käsittelyä ja fosforin poistoa. Muut neljä kaupunkia (Flensburg, Homburg, Lübeck ja Pinneberg) käyttivät biologista käsittelyä. * Tavanomaisilla alueilla oli 14 kaupunkia, Amberg, Augsburg, Eichenau, Erdinger Moos, Ingolstadt, Kempten, Landshut, Memmingen, Mergelstetten, München, Regensburg, Rosenheim, Straubing ja Ulm. Kaikki nämä kaupungit käyttivät vähintään biologista käsittelyä. 11.3.6. Teollisuuden jätevedet (13 artikla) Saksassa toimi 92 teollisuuslaitosta, joiden orgaaninen kokonaiskuormitus oli 3 525 156 avl. Vuoden 2000 loppuun mennessä 97 prosenttia orgaanisesta kuormituksesta käsiteltiin tyydyttävällä tavalla ja direktiivin 13 artiklan mukaisesti. Toimialat, jotka eivät vastanneet direktiivin vaatimuksia, ilmoitettiin saatavan direktiivin mukaisiksi 31. joulukuuta 2001 mennessä. Taulukko 11-14: Teollisuuden jätevedet direktiivin 13 artiklan mukaisesti >TAULUKON PAIKKA> 11.3.7. Viemäriliete Saksassa vuonna 2000 tuotetun viemärilietteen määrä oli 2 300 000 t kuiva-ainetta. Siitä 40 prosenttia käytettiin uudelleen maataloudessa, 10 prosenttia sijoitettiin kaatopaikoille, 20 prosenttia poltettiin ja 30 prosenttia käytettiin uudelleen tai loppusijoitettiin muilla tavoin. Taulukko 11-15: Jätevedenpuhdistamoissa tuotetun viemärilietteen uudelleenkäyttö ja loppusijoitus >TAULUKON PAIKKA> 11.4. Kreikka 11.4.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Kreikka määritteli haavoittumiselle alttiit alueensa elokuun lopulla 1999. Haavoittumiselle alttiiksi alueiksi on rehevöitymisen vuoksi määritelty kaikkiaan 34 järveä, jokea, suistoa ja rannikkovesialuetta. Haavoittumiselle alttiiksi alueiksi on määritelty myös joitakin Aliakmonas-joen (Grevenitis), Axios-joen ja Vozvozis-joen sivujokia. Komission vuonna 2000 tekemän tarkistustutkimuksen mukaan 16 muuta vesistöä olisi pitänyt määritellä haavoittumiselle alttiiksi rehevöitymisen vuoksi ja juomaveden valmistukseen käytettävän vesistön suojelemiseksi. Näihin vesistöihin kuuluivat Saronikoksen lahden alava osa ja Thessalonikin lahti. Huhtikuussa 2002 Kreikan viranomaiset määrittelivät ministerin asetuksella Thessalonikin lahden ja Saronikoksen lahden alavan osan haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Kreikan viranomaiset ilmoittivat lisäksi tarkistavansa haavoittumiselle alttiiden alueiden luetteloaan, mutta eivät ole vielä virallisesti määritelleet muita vesistöjä. Vaikka komissio on käynyt jatkokeskusteluja Kreikan viranomaisten kanssa ja Kreikka toimitti helmikuussa 2002 lisätietoja, komissio on edelleen sitä mieltä, että jäljellä olevat 14 vesistöä olisi määriteltävä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. 11.4.2. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Kreikka päivitti haavoittumiselle alttiille alueille jätevedet johtavia taajamiaan koskevat tiedot tammikuussa 2002 ja toimitti tiedot 16 taajamasta. Kreikka oli aikaisemmin raportoinut jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille johtavista 33 taajamasta, mutta muutti sen jälkeen taajamia koskevaa lähestymistapaansa. Lopulta vain 17 taajamaa laski jätevetensä haavoittumiselle alttiille alueille ja edellytti sen vuoksi jätevesien tehokkaampaa käsittelyä. Niistä 16 muusta taajamasta [27], jotka oli arvioitu vielä komission toisessa kertomuksessa, Kreikka ilmoitti, että taajamien avl:n ei enää katsottu olevan yli 10 000. Yksi kyseisistä taajamista (Preveza) laskee jätevetensä Kreikan jokin aika sitten antaman tiedon mukaan kuormitusta kestävälle alueelle. [27] Aliartos, Amphiloxia, Axioupoli Polikastro, Doxato, Eleutheroupoli Kavalos, Emanouil Papas, Kalastra, Koufalia, Lagkadas, Nigrita, Orkomenos, Philippoi, Soufli, Aitoliko, Meliti ja Paggaio Kovalos. Tämä lähestymistavan muutos nosti huomattavasti direktiivin noudattamisastetta. Komissio suhtautuu kuitenkin huolestuneesti jäsenvaltioihin, jotka muuttavat lähestymistapaansa täytäntöönpanoprosessin aikana ja on ilmaissut tämän huolensa jo toisessa kertomuksessaan. Kreikan viranomaiset ovat toimittaneet vuosina 2001 ja 2002 asiaa koskevia tietoja, jotka komissio on arvioinut. Komissio on erityisen huolissaan taajamien koon ilmeisestä supistumisesta, mikä on johtanut niiden määrittelyyn alle 10 000 avl:n taajamiksi eli taajamiksi, jotka alittavat tehokkaampaa käsittelyä edellyttävän raja-arvon. 11.4.2.1. Käsittelyn taso Kreikan järjestettyä uudelleen taajamiensa luettelon vain 17:n jätevedet haavoittumiselle alttiille alueille laskevan taajaman tilanne arvioitiin 1. tammikuuta 2002. Näistä 17 taajamasta 10:ssä oli jätevesien tehokkaammassa käsittelyssä tarvittavat laitokset. Kaikkiaan yhdeksän haavoittumiselle alttiille alueille jätevesiä laskevaa taajamaa ei täyttänyt direktiivin vaatimuksia vielä vuoden 2002 alussa: * Arta: käytti biologista käsittelyä, jota seurasi typen poisto, mutta fosforin poistoa ei tehty [28]. [28] Kreikan viranomaisten huomautus: Toimivaltainen viranomainen on hakenut rahoitusta laitoksen kapasiteetin lisäämiseksi ja käsittelyn tehostamiseksi, jotta fosforin poisto voitaisiin toteuttaa. * Didimoteicho: puhdistamoa ei ollut tammikuussa 2002. Kreikan antamien uusimpien tietojen mukaan kapasiteetiltaan 15 000 avl:n laitos on aloittanut toimintansa vuoden 2002 alkupuolella. Uusimpien syyskuussa 2003 saatujen tietojen mukaan laitoksessa toimii typen ja fosforin poisto. * Drama: jätevedenpuhdistamoa ei ollut tammikuussa 2002. Kreikan antamien uusimpien tietojen mukaan 60 000 avl:n laitos on aloittanut toimintansa kesäkuussa 2002. * Elefsina Aspropyrgos: jätevedenpuhdistamoa [29] ei ollut käytössä. [29] Kreikan viranomaisten huomautus: Thriassion jätevedenpuhdistamosta pyydettiin tarjoukset elokuussa 2001 ja teknisiä tarjouksia arvioidaan vielä. * Grevena: jätevedenpuhdistamoa [30] ei ollut käytössä. [30] Kreikan viranomaisten huomautus: Tarjouskilpailu Grevenan jätevedenpuhdistamosta on meneillään, koska se on hiljattain saanut rahoitusta koheesiorahastosta ja kansallisista varoista. Aikataulun mukaan laitos on toimintavalmis 18 kuukauden kuluttua urakoitsijan nimeämisestä. * Kilkis: jätevedenpuhdistamoa [31] ei ollut käytössä. [31] Kreikan viranomaisten huomautus: Kilkisin jätevedenpuhdistamo on hiljattain saanut rahoitusta ja teknisiä asiakirjoja laaditaan. Eritelmien mukaan laitokseen tulee typenpoisto ja biologinen sekä kemiallinen fosforinpoisto. * Mesologgi: tammikuussa 2002 käytössä oli vain biologinen puhdistus. Uusimpien tietojen mukaan typen ja fosforin poistolaitos saatiin käyttöön vuoden 2002 loppuun mennessä. * Serres: käytti biologista käsittelyä ja typen poistoa, mutta fosforin poistoa ei tehty. * Theva: jätevedenpuhdistamoa ei ollut 1. tammikuuta 2002 [32]. [32] Kreikan viranomaisten huomautus: Thevan jätevedenpuhdistamo aloittaa toimintansa kesäkuussa 2002. Uusien ympäristönsuojelumääräyksien mukaisesti jätevesiä ei saa lainkaan päästää Viotikos Kifissokseen. Laitoksessa käsitelty liete käytetään uudelleen maataloudessa. Nämä yhdeksän taajamaa edustivat 60,4 prosenttia kyseisten jätevesiä haavoittumiselle alttiille alueille johtavien taajamien koko nimelliskuormasta. Taulukko 11-16: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.4.2.2. Käsittelyn tehokkuus (seurantatulokset) haavoittumiselle alttiilla alueilla Vuodelta 1999 Kreikan viranomaiset raportoivat käsittelyn tehokkuudesta jätevesiä haavoittumiselle alttiille alueille johtavissa 17 taajamassa, joista kunkin nimelliskuorma oli yli 10 000 avl. Vain kuusi näistä taajamista käytti biologista käsittelyä tehokkaampaa jätevedenkäsittelyä [33]. Vaadittu puhdistustehokkuus saavutettiin vain Komotinin ja Lefkadan taajamissa. Haavoittumiselle alttiille alueille johdetusta jätevesikuormasta 89,9 prosenttia jäi ilman vaadittua jätevedenkäsittelyä. [33] Arta, Komotini, Livadia, Ptolemaida, Levkada ja Agrinio. Taulukko 11-17: Jäteveden käsittelyn tehokkuus taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.4.3. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - tilanne 31. joulukuuta 2000 Joulukuun 31. päivänä 2000 91 kreikkalaista taajamaa, joiden avl on yli 15 000 avl, johti jätevetensä tavanomaisille alueille. Toukokuussa Kreikka lähetti komission kertomusluonnokseen esittämänsä huomautuksen yhteydessä korjauksen, joka perustui "väestötietojen huolelliseen tarkistukseen". Korjaukseen sisältyivät seuraavat muutokset: * Taajamista 18:ssa avl:n katsottiin olevan alle 15 000. Näistä taajamista monien avl:t oli aikaisemmin ilmoitettu huomattavasti suuremmiksi kuin 15 000. Joidenkin kyseisistä taajamista avl oli jopa yli 30 000, aina 50 000:een saakka. Näiden 18 taajaman, joita ei Kreikan pyynnön mukaan enää tulisi katsoa kuuluviksi vuoden 2000 määräajan soveltamisalaan, jätevesien kokonaiskuorma oli noin 495 500 avl. Yhdessäkään näistä 18 taajamasta ei ollut käytössä säännösten mukaista jäteveden keräysjärjestelmää, ja vain neljässä oli 31. joulukuuta 2000 käytössä biologinen käsittely. * Kreikan viranomaisten vuoden 2003 tarkistukseen kuului viisi taajamaa [34], joiden avl:n katsotaan nyt olevan yli 15 000. [34] Messarias Thiras (avl 20 000, käytössä oleva keräysjärjestelmä ja biologinen käsittely), Argostoli (avl 18 000, käytössä oleva keräysjärjestelmä ja biologinen käsittely), Chrysoupoli (avl 16 000, ei keräysjärjestelmää, ei säännösten mukaista käsittelyä), Malia (avl 15 000, ei keräysjärjestelmää, ei säännösten mukaista käsittelyä) ja Porou-Galata (avl 15 000, ei keräysjärjestelmää, ei säännösten mukaista käsittelyä). * Lisäksi 36 taajamasta toimitettiin uudet nimelliskuormia koskevat luvut. Useimmissa tapauksissa taajaman korjatut nimelliskuormat olivat pienemmät kuin aikaisemmin. * Agrinion taajaman katsottiin johtavan jätevedet haavoittumiselle alttiille alueelle. Kreikka ei kuitenkaan toimittanut käsittelyn tehokkuutta koskevia tietoja. * Megaran käsittelylaitoksesta ilmoitettiin, että se ei 31. joulukuuta 2000 täyttänyt direktiivin vaatimuksia. Kreikan viranomaiset eivät huomautuksissaan antaneet perusteellista selitystä siihen, miksi sen jätevesiä tavanomaisille alueille johtavien taajamien määrä ja koot olivat niin merkittävästi muuttuneet vuoden 2003 tarkistuksessa. Tavanomaisille alueille johdettava jätevesikuorma, johon sovelletaan määräaikaa 31. joulukuuta 2000, on nyt tarkistuksen jälkeen 763 300 avl:ää pienempi kuin Kreikan viranomaisten vuosi määräajan jälkeen ilmoittama kuorma. Jäljempänä esitetty arviointi perustuu Kreikan alun perin toimittamiin tietoihin tilanteesta tavanomaisilla alueilla vuonna 2001 ja Kreikan vuonna 2003 tekemään tarkistukseen [35]. [35] Arviointi a): Tämä arviointi sisältää taajamat, joista Kreikka on raportoinut määräajan 31. joulukuuta 2000 yhteydessä vuoden 2001 aikana, lukuun ottamatta Agrinion taajamaa (katsotaan taajamaksi, joka johtaa jätevetensä haavoittumiselle alttiille alueelle - ks. kohta 11.4.2). Nimelliskuormien muutosta vuonna 2003 ei ole otettu huomioon tässä arvioinnissa. Siinä otetaan huomioon, että Megaran yhdyskuntajätevedenpuhdistamo ei täyttänyt direktiivin vaatimuksia 31.12.2000. Tulokset ilmenevät taulukosta 11-18. Kreikan vuonna 2001 toimittamien tietojen mukaan 90 taajamaa, joiden nimelliskuorma oli yli 15 000 avl, ja viisi myöhemmin raportoitua taajamaa, sijaitsivat tavanomaisilla alueilla määräajan päättyessä 31. joulukuuta 2000. Taajamista 35:ssä ei ollut kyseisenä ajankohtana biologista käsittelyä, joten ne eivät täyttäneet direktiivin vaatimuksia. Ne edustivat 52,6 prosenttia kyseisestä jätevesikuormituksesta. Kreikan vuoden 2003 tarkistuksen mukaan vain 77 taajamaa johti jätevetensä tavanomaisille alueille. Niistä 25 ei täyttänyt direktiivin vaatimuksia, mikä vastaa 51 prosenttia kyseisestä kuormasta. Taulukko 11-18: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - arviointi a35 >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 11-19: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - arviointi b, joka perustuu Kreikan tekemään tarkistukseen vuonna 200335 >TAULUKON PAIKKA> 11.4.4. Keräysjärjestelmät 11.4.4.1. Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Tammikuun 1. päivänä 2002 kolmen haavoittumiselle alttiilla alueilla sijaitsevan taajaman viemäröintijärjestelmät eivät täyttäneet direktiivin 3 artiklan vaatimuksia. Yksi taajamista, jossa ei ollut direktiivin vaatimusten mukaista jäteveden keräysjärjestelmää, oli Elefsina Aspropyrgos (nimelliskuorma 120 000 avl). Taulukko 11-20: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.4.4.2. Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille Kreikan komission pyynnöstä vuonna 2001 toimittamien tietojen perusteella 90:stä tavanomaisille alueille jätevedet johtavasta taajamasta 50:n keräysjärjestelmien todettiin olevan sellaisia, jotka eivät 31. joulukuuta 2000 täyttäneet direktiivin 3 artiklan vaatimuksia. Taajamista, joissa ei ollut vaatimusten mukaisia keräysjärjestelmiä, kaksi olivat Iraklion (avl 164 000) ja osia Thessalonikista (turistialue, avl 130 000). Edellä mainitun vuonna 2003 tehdyn tarkistuksen mukaan Kreikan viranomaiset katsovat, että 77 taajamasta 49:ssä oli 31. joulukuuta 2000 säännösten mukaiset keräysjärjestelmät. Kreikan viranomaisten tekemä tarkistus muutti jäteveden keräystä koskevia tietoja tiettyjen taajamien kuten Aigio, Kallithea Chalidiki, Kalymnos, Korinthos-Loutraki, Nea Kalikrateia, Siteia-Crete ja Tolo osalta, joiden ei oltu aikaisemmin katsottu täyttävän vaatimuksia. Kreikan viranomainen ilmoitti myös, että sakokaivojen käyttö jäteveden keräämiseen Rhodoksella on direktiivin mukaista. Taulukko 11-21: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - arviointi a35 >TAULUKON PAIKKA> Taulukko 11-22: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - arviointi b, joka perustuu Kreikan tekemään tarkistukseen vuonna 200335 >TAULUKON PAIKKA> 11.4.5. Käsittely kaupungeissa, joiden avl on yli 150 000 Kreikassa on viisi kaupunkia, joiden asukasvastineluku on yli 150 000: Ateena, Thessaloniki, Iraklion, Metamorphosis ja Patras. Komission toisessa kertomuksessa myös Elefsina Aspropyrgos sisältyi "suurten kaupunkien" luetteloon, mutta vuonna 2002 Kreikan viranomaiset ilmoittivat, että taajaman avl oli vain 120 000. Koska Elefsina Aspropyrgos johtaa jätevetensä haavoittumiselle alttiille alueelle, se olisi pitänyt varustaa tehokkaammalla käsittelyjärjestelmällä (biologinen käsittely ja sen jälkeen typen ja fosforin poisto) jo 31. joulukuuta 1998 mennessä. Sitä koskeva rikkomismenettely on aloitettu tuomioistuimessa. Ateenassa ja Thessalonikissa oli 31. joulukuuta 1998 käytössä mekaaninen käsittely tai vain osittainen biologinen käsittely. Patrasissa ja Elefsina Aspropyrgosissa ei ollut minkäänlaista käsittelyä. Tämä tilanne on parantunut vuoteen 2002 mennessä. Tammikuun 1. päivänä 2002 tilanne suurissa kaupungeissa oli seuraava: * Ateena (avl 3 500 000) johtaa jätevetensä haavoittumiselle alttiille alueelle, joka määriteltiin huhtikuussa 2002. Tehokkaampi käsittelyjärjestelmä on rakenteilla ja Kreikan viranomaisten antamien tietojen mukaan se valmistuu vuoden 2003 lopussa. Jäteveden käsittelyn tilannetta Ateena/Psittaliassa koskeva rikkomismenettely on aloitettu (haastehakemusta tuomioistuimelle ei ole vielä tehty). * Iraklion sijaitsee tavanomaisella alueella. Siellä käytetään täydellistä biologista käsittelyä ja typenpoistoa. * Thessaloniki laskee jätevetensä haavoittumiselle alttiille alueelle, joka määriteltiin huhtikuussa 2002. Kaupungissa käytetään biologista käsittelyä ja typenpoistoa. * Metamorphosis ja Patras sijaitsevat tavanomaisella alueella. Niissä käytetään täydellistä biologista käsittelyä ja typenpoistoa. 11.4.6. Teollisuuden jätevedet (13 artikla) Direktiivin 13 artiklan soveltamiseksi Kreikka raportoi 52 teollisuuslaitoksesta, joiden kokonaiskuormitus on 3 482 492 avl. Kaikki laitokset täyttivät direktiivin vaatimukset 31. joulukuuta 2000. Taulukko 11-23: Teollisuuden jätevedet direktiivin 13 artiklan mukaisesti >TAULUKON PAIKKA> 11.4.7. Viemäriliete Kreikan viranomaiset eivät ole toimittaneet tarvittavia tietoja yhdyskuntajätevesien käsittelyssä syntyneen viemärilietteen kokonaismäärästä. Direktiivin 16 artiklan mukaisessa tilannekatsauksessa Kreikka vain ilmoitti, että 1,5 prosenttia viemärilietteestä käytetään uudelleen maataloudessa ja 98,5 prosenttia sijoitetaan kaatopaikoille. 11.5. Espanja 11.5.1. Haavoittumiselle alttiiden alueiden määrittely Espanja määritteli haavoittumiselle alttiit alueensa vuosina 1999 ja 2000. Monet niistä olivat kuitenkin vain alueellisten viranomaisten määrittelyjä, joita kansalliset viranomaiset eivät olleet ilmoittaneet virallisesti komissiolle. Vuosina 2001 ja 2002 monet haavoittumiselle alttiit alueet ilmoitettiin virallisesti. Joitakin haavoittumiselle alttiita alueita ei ole kuitenkaan vielä virallisesti määritelty. Yhteisöjen tuomioistuin antoi toukokuussa 2003 Espanjalle tätä asiaa koskevan langettavan tuomion. Niiden alueellisten määrittelyjen lisäksi, joita kansalliset viranomaiset eivät ole vielä ilmoittaneet virallisesti, Espanjassa on myös useita muita alueita, jotka pitäisi komission käsityksen mukaan määritellä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi. Espanjassa on kaikkiaan 44 muuta vesistöä, joiden määrittelemistä haavoittumiselle alttiiksi alueiksi komissio pitää mahdollisena. Monet näistä vesistöistä, kuten joet Ebro ja Tejo, saavat vetensä suurilta valuma-alueilta. 11.5.2. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Monia niistä taajamista, jotka oli ilmoitettu komissiolle sen valmistellessa toista kertomustaan, Espanjan viranomaiset eivät enää ilmoittaneet toimittaessaan komissiolle tiedot tätä kertomusta varten. Joidenkin taajamien avl on ilmeisesti pienentynyt alle 10 000:een, joten niitä ei ole enää otettu huomioon [36]. Jotkin taajamista olivat sulautuneet ja jotkin taas eivät Espanjan viranomaisten mukaan enää laskeneet jätevesiä haavoittumiselle alttiille alueille. Yksi viimeksi mainituista on Santa Pola (avl 125 000), joka ei käytä edes biologista käsittelyä. [36] Muro (avl < 10 000), Sant Bartelomeu del Grau (vain teollisuuden jätevesiä), Campo Criptana (sulautunut taajamaan Alcázar de San Juan), Colindres ja Laredo (molemmat sulautuneet Asón-joen alajuoksulla sijaitsevaan taajamaan Santona). Espanjan viranomaisten vasta antamiin vuotta 2003 koskeviin tietoihin sisältyy 33 taajamaa, jotka laskevat jätevetensä vielä virallisesti määrittelemättömille haavoittumiselle alttiille alueille. 11.5.2.1. Käsittelyn taso Espanjan viranomaiset toimittivat lisätietoja 113:sta jätevesiä haavoittumiselle alttiille alueille johtavasta taajamasta, joiden avl on yli 10 000. Näistä 57:ssä, jotka tuottavat yhteensä 77 prosenttia koko jätevesikuormasta, ilmoitettiin olevan käytössä biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely. Tämän kertomuksen viimeistelyn aikana komissiolla oli kuitenkin vielä useita avoimia kysymyksiä, jotka koskevat Espanjan viranomaisten esittämiä tietoja. Tästä syystä komissio käytti arviossaan lukuja, jotka Espanja oli toimittanut vastauksena edelliseen tiedonsaantipyyntöön. Kyseiset luvut osoittavat, että vain 34 taajamaa noudatti direktiivin säännöksiä ja että vain 25 prosenttia jätevesikuomasta käsiteltiin riittävän tehokkaasti. Ainakin yhdeksässä taajamassa jätevedenkäsittelyä ei ollut lainkaan. Ne olivat Alfarras-Almenar, Alginet, Almonte, Celra, Deltebre, Marines, Naut-Aran, Santoña (avl 132 135) ja Sueca [37]. [37] Espanjan viranomaiset toimittivat touko-kesäkuussa 2003 seurantatietojen yhteydessä päivitetyt tiedot, jotka otetaan huomioon myöhemmissä arvioinneissa. Taulukko 11-24: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> *ei tiedossa: tiedot puuttuvat. 11.5.2.2. Käsittelyn tehokkuus (seurantatulokset) haavoittumiselle alttiilla alueilla Espanja ei toimittanut mitään käsittelyn tehokkuutta (seurantatiedot vuodelta 1999) yhdyskuntajätevesien puhdistuslaitoksissa koskevia tietoja, joita komissio pyysi direktiivin 15 artiklan nojalla joulukuussa 2000. Joitakin taajamia koskevia puutteellisia seurantatietoja toimitettiin touko-kesäkuussa 2003, mutta liian myöhään otettavaksi huomioon tässä kertomuksessa. 11.5.3. Jäteveden käsittely taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille - tilanne 31. joulukuuta 2000 Joulukuun 31. päivänä 2000 458 taajaman, joiden nimelliskuorma on yli 15 000 avl, ilmoitettiin johtavan jätevetensä "tavanomaisille alueille". Näistä taajamista 245:ssä käytettiin vähintään biologista käsittelyä. Tehokkaampaa käsittelyä ei käytetty 213 taajamassa, joten ne eivät täyttäneet direktiivin 4 artiklan vaatimuksia. Jätevesikuormasta 38,2 prosentin osuutta edustava yli 20 miljoonan avl:n jätevesimäärä johdettiin "tavanomaisille alueille" ilman asianmukaista käsittelyä. Taajamiin, jotka eivät käyttäneet asianmukaista käsittelyä, kuului useita kaupunkeja, joiden avl oli yli 150 000 (ks. lähemmin kohdasta 11.5.5). Taulukko 11-25: Jäteveden käsittelyn taso taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.5.4. Keräysjärjestelmät 11.5.4.1. Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille Niistä 113:sta haavoittumiselle alttiille alueille vetensä johtavasta taajamasta, joita koskevat tiedot annettiin, vain 62:ssa oli direktiivin 91/271/ETY 3 artiklan mukainen viemäröintijärjestelmä. Taulukko 11-26: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan haavoittumiselle alttiille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.5.4.2. Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille Joulukuun 31. päivänä 2000 kaikkiaan 458:sta jätevetensä tavanomaisille alueille laskevasta taajamasta direktiivin 3 artiklan vaatimukset täytti 430 taajamaa (91,9 prosenttia kaikkien kyseisten taajamien nimelliskuormasta). Direktiivin vaatimuksia täyttämättömiin taajamiin kuului joitakin suuria kaupunkeja, kuten El Prat de Llobregat (avl 1,7 miljoonaa), La Coruña (avl 580 000), Tui (avl 274 000), Algeciras (avl 174 000) ja Ferrol (avl 161 000). Taulukko 11-27: Jäteveden keräysjärjestelmät taajamissa, joiden jätevedet johdetaan tavanomaisille alueille >TAULUKON PAIKKA> 11.5.5. Käsittely kaupungeissa, joiden avl on yli 150 000 Espanjan viranomaiset ilmoittivat 75 kaupunkia, joiden jätevesien nimelliskuorma on yli 150 000 avl. Haavoittumiselle alttiilla alueilla sijaitsee kuusi kaupunkia (Alginet, Benidorm, Calvia, Castellón de la Plana, Colmenar Viejo ja Palma de Mallorca), joten niissä pitäisi olla käytössä biologista käsittelyä tehokkaampi menetelmä. Kuitenkin vain Calvia (Santa Ponça) käytti tehokkaampaa käsittelyä (typen ja fosforin poisto). Muut neljä kaupunkia eivät täyttäneet tätä vaatimusta, joten ne eivät noudattaneet direktiivin säännöksiä [38]. Alginet (avl 180 000) ei käyttänyt minkäänlaista käsittelyä. [38] Alginet (avl 180 000): ei käsittelyä (tehokkaampi käsittely vuonna 2005); Benidorm (avl 347 041): mekaaninen käsittely (tehokkaampi käsittely vuonna 2004); Castellón de la Plana (avl 156 000): mekaaninen käsittely (tehokkaampi käsittely vuonna 2004); Colmenar Viejo (avl 151 996): vain biologinen käsittely; Palma de Mallorca II (avl 481 450): osittainen biologinen käsittely (tuoreiden tietojen mukaan Palma de Mallorcan jätevedet käsitellään kahdessa puhdistamossa, joista toinen - Palma I (avl 28 027) - laskee päästönsä tavanomaiselle alueelle). Muut 69 kaupunkia laskivat jätevetensä tavanomaisille alueille ja niissä olisi pitänyt olla vähintään biologinen käsittely. Joulukuun 2001 lopussa jäteveden käsittelyn tilanne kyseisissä kaupungeissa oli seuraava: * yhdeksässä oli biologista käsittelyä tehokkaampi käsittely: Almeria, León, Oviedo, Roquetas de Mar, Sestao (= Bilbao) (avl 1,25 miljoonaa), Talavera de la Reina, Vitoria-Gasteiz, Xirivella ja Zaragoza (avl 1,2 miljoonaa); * 36:ssa oli biologinen käsittely [39], ja näihin kuuluivat Cordoba (avl 505 000), Madrid (avl 6,0 miljoonaa), Malaga (avl 978 400), Murcia (avl 833 000), Sevilla (avl 1,28 miljoonaa) ja Valladolid (avl 715 300); [39] Albacete, Badajoz, Benalmadena, Burgos, Cordoba, Elche/Elx, Elda, Estepona, Gandia, Huelva, Jaen, Jerez de la Frontera, La Llagosta, Las Palmas de Gran Canaria, Logroño, Madrid, Malaga, Marbella, Mataro, Montcada i Reixac, Murcia, Ontinyent, Palencia, Palomares del Rio, Pamplona, Sabadell, Salou, San Fernando de Henares, Sant Feliu de Llobregat, Santa Cruz de Tenerife, Sevilla, Tarragona, Terrassa, Torrevieja, Valladolid, Viladecans. * 16 kaupungissa oli vain mekaaninen käsittely tai epätäydellinen biologinen käsittely: Mostoles (avl 882 000), Alcobendas, Algeciras, Alicante (avl 744 709), Cartagena, Fuengirola, Alcala de Henares, Guadalajara, Vigo, Muro del Alcoy, Pineda del Mar, Salamanca, San Roman,