[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 17.10.2006

KOM(2006) 592 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE

Euro–Välimeri-investointi- ja kumppanuusvälineen (FEMIP)ja sen tulevaisuuden vaihtoehtojen arviointi{SEC(2006)1294}

JOHDANTO

Joulukuussa 2003 pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmien[1] mukaisesti Euroopan komissio suoritti tiiviissä yhteistyössä Euroopan investointipankin kanssa Euro–Välimeri-investointi- ja kumppanuusvälineen (FEMIP) uudelleentarkastelun. Tässä tiedonannossa esitetään yhteenvedonomaisesti kyseisen tarkastelun tulokset ja esitetään vaihtoehtoja tulevaisuutta varten. Tähän tiedonantoon liitetyssä komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa annetaan yksityiskohtaisia ja teknisiä lisätietoja.

FEMIP perustettiin lokakuussa 2002 Barcelonassa maaliskuussa 2002 pidetyn Eurooppa-neuvoston kokouksen päätelmien seurauksena: päätelmissä todettiin, että yksityistä sektoria olisi kehitettävä Välimeren alueella[2] taloudellisen kasvun nopeuttamiseksi ja helpottamiseksi. FEMIP:ssä yhdistellään EIP:n lainoja ja EU:n talousarviovaroja teknisen avun, riskipääoman ja korkotukien tarjoamiseksi ympäristöhankkeisiin. Lisäksi luotiin rakenteet EU:n ja Välimeren kumppanuusmaiden kanssa käytävää vuoropuhelua varten.

Marraskuussa 2003 neuvosto tarkasteli komission arvioinnin pohjalta FEMIP-välineestä rahoitettuja toimia ja päätti vahvistaa välinettä edelleen seuraavasti: luotiin FEMIP-erityisvaltuutus suuremman riskiprofiilin lainoille, perustettiin avunantajien rahasto, vahvistettiin vuoropuhelurakenteita ja laajennettiin edelleen FEMIP-välineen läsnäoloa alueella. Neuvosto sopi myös alueelle myönnettävien yhteisön lainatakuiden määrän lisäämisestä. Tämä lisäys sai toteutettiin EIP:n ulkoisten lainanantovaltuuksien väliarvioinnin yhteydessä joulukuussa 2004.

Eurooppa-neuvosto pyysi myös Ecofin-neuvostoa kuulemaan Välimeren kumppanuusmaita ja suorittamaan sen jälkeen uuden tarkastelun vuonna 2006. Kuulemisprosessiin liittyi suoraa mielipiteidenvaihtoa ministerien, komission ja EIP:n välillä FEMIP-ministerikokouksessa kesäkuussa 2006, kahdenvälisiä keskusteluja EIP:n ja Välimeren maiden viranomaisten kanssa vuoden 2006 ensimmäisellä puoliskolla ja FEMIP-välineen asianosaisten kuulemisia sekä kohdennettujen että Internet-pohjaisten kyselylomakkeiden avulla.

Kuulemisprosessin tuloksia käytettiin yhdessä valittujen EIP:n arviointien ja taloudellisten tietojen kanssa sen arvioimiseen, kuinka hyvin FEMIP-väline on onnistunut talouskasvun edistämistä ja yksityisen sektorin kehittämistä koskevien perustavoitteidensa saavuttamisessa.

1. FEMIP-OHJELMAN ARVIOINTI VÄLIMEREN ALUEEN TALOUDELLISTEN TARPEIDEN VALOSSA

1.1. Investointitukien ja talouskasvun edistäminen alueella

Välimeren alueen talouskasvu on viime aikoina ollut merkittävää (4,8 prosenttia vuonna 2005), mutta se on silti jäänyt jälkeen vertailukelpoisten keskitulotason maiden keskimääräisestä kasvuvauhdista. Talouskasvu on osoittautunut riittämättömäksi vähentämään työttömyyttä, joka on virallisesti ilmoitettujen lukujen mukaan 9–23 prosenttia. Lisäksi niiden ihmisten osuus, jotka elävät alle kolmen Yhdysvaltain dollarin tuloilla päivää kohti, vaihtelee 20 prosentista (Tunisiassa ja Jordaniassa) 35 prosenttiin (Algeriassa) ja 70 prosenttiin (Egyptissä).

Investointien taso ja kohdistuminen ovat riittämättömät erityisesti muissa kuin öljyä tuottavissa maissa, ja ulkomaiset suorat investoinnit pysyvät suhteellisen alhaisina muihin alueisiin verrattuna: vain kolme prosenttia yksityisten pääomien nettovirroista suuntautuu Välimeren alueelle. Tätä selittävät heikko liiketoimintaympäristö ja vallalla oleva käsitys poliittisten ja taloudellisten riskien suuruudesta. Seurauksena on myös korkea reaalikorkotaso, joka on merkki puutteista rahoitusmarkkinoilla, sääntely-ympäristössä ja integroitumisessa maailmanlaajuisiin pääomamarkkinoihin.

Vaikka liiketoimintaympäristöön on tehty huomattavia parannuksia, alue on silti edelleen maailmanlaajuisen keskiarvon alapuolella tärkeiden liiketoimintaa helpottavien tekijöiden, kuten rahoituksen saatavuuden, omaisuuden rekisteröimisen, investointisuojan sekä yritystoiminnan käynnistämiseen ja lisenssien käsittelyyn liittyvän hallinnon, osalta. Liiketoimintaympäristön parantamiseksi tarvitaan lisäuudistuksia, jotta yritysten perustaminen ja kehittäminen, työpaikkojen luominen ja talouskasvu helpottuvat.

Rahoituksen saaminen on erityisen ongelmallista yksityisille, erityisesti pienille yrityksille (pk-yritykset). Vaikka Välimeren alueen pankkien pääomat ja maksuvalmius ovat keskimäärin riittävät, ne ovat varsin haluttomia ottamaan riskejä. Tämä johtuu osittain siitä, että maksamatta jäävien lainojen prosenttiosuus on jo suuri. Tämän vuoksi pankit perivät suhteellisen korkeita korkoja, myöntävät vain lyhytaikaisia lainoja ja vaativat lainansaajilta suuria vakuuksia. Kehittymättömät jakelukanavat ja pankkien organisatoriset heikkoudet vaikeuttavat rahoituksen saamista edelleen. Pankit ovat usein valtion omistuksessa, ja joissakin maissa suuri osa lainoista myönnetään julkiselle sektorille ja epäkaupallisin perustein. Seurauksena on, että yksityisen sektorin saatavilla oleva pankkiluototus on vähäistä ja kattaa vain 4–20 prosenttia sen investointitarpeista.

Pienille yrityksille luoton saaminen on vielä vaikeampaa kuin yksityiselle sektorille yleensä, vaikka monissa Välimeren maissa niiden osuus on yli 95 prosenttia kaikista liikeyrityksistä ja 50–70 prosenttia työpaikoista. Pääasiallisena syynä pk-yritysten suuryrityksiä merkittävämmille rahoitusvaikeuksille on, että niillä on usein riittämättömästi pääomaa, niillä ei ole tarjota tarvittavia vakuuksia tai ne eivät anna itsestään riittävästi tietoja. Lisäksi pienten lainojen myöntäminen on pankeille suhteellisesti kalliimpaa kuin suurten lainojen.

Pienimpien yritysten osalta ongelmaa voitaisiin osin ratkaista mikrorahoituslaitosten ja vähemmän varoja vaativien vakioitujen rahoitusvälineiden avulla. Vaikka mikrorahoituksen saatavuus paranee nopeasti, se kattaa vasta alle 0,5 prosenttia väestöstä, jolloin paljon mahdollisuuksia jää käyttämättä.

1.2. FEMIP on merkittävästi lisännyt investointeja alueella

FEMIP on erityisen tärkeä väline, koska siitä rahoitetaan korkeatasoisia ja tuottavia infrastruktuuri-investointeja ja yksityisen sektorin investointeja houkuttelevin ehdoin.

FEMIP-välineellä on ollut ratkaiseva merkitys rahoituksen kanavoimisessa Välimeren alueelle. EIP on suurin alueen luotonantaja, ja sen toiminta Välimeren alueella on kasvanut huomattavasti FEMIP-välineen perustamisesta lähtien: myönnettyjen lainojen kokonaissumma kasvoi 1,6 miljardista eurosta vuonna 2002 2,2 miljardiin euroon vuonna 2005 (sisältää Turkin[3]). Noin kolmannes FEMIP-hankkeista rahoitettiin yhdessä toisten laitosten kanssa.

Lokakuun 2002 ja vuoden 2005 lopun välisenä aikana allekirjoitettiin 77 rahoitustoimea, joiden yhteissumma oli 7,2 miljardia euroa ja joiden myötä kaikkien toimien yhteissumma ylitti 25 miljardia euroa. Toisen Euro–Välimeri-lainavaltuutuksen koko summa saataneen käytettyä vuoden 2006 loppuun mennessä. Suurin osa lainoista myönnetään Turkkiin, Egyptiin, Tunisiaan ja Marokkoon.

FEMIP on osaltaan edesauttanut talouskasvua tukemalla infrastruktuuri-investointeja (60 prosenttia kaikista lainoista) ja yksityisyrityksiä. Edelleen pk-yrityksille lainaamista varten paikallisille välittäjille myönnettyjen ns. globaalilainojen määrä on kasvanut merkittävästi viime vuosina. Niiden osuus kaikista vuosina 2002–2005 myönnetyistä lainoista oli yli 20 prosenttia. FEMIP-välineestä yksityiselle sektorille myönnettyjen rahoitustoimien kokonaismäärä on absoluuttisesti mitattuna lähes kolminkertaistunut 0,3 miljardista eurosta vuodessa ajalla 2000–2002 keskimäärin 0,9 miljardiin euroon vuodessa ajalla 2003–2005.

Näiden lainanantotoimien lisäksi EIP:n rahoitustoimiin on sisältynyt myös EU:n talousarviovaroista myönnettyä riskipääomaa ja teknistä apua[4]. Riskipääomaa on sijoitettu lähinnä yksityisiin pääomarahastoihin, mikrorahoituslaitoksiin ja pk-yritysten lainatakuujärjestelmään. EIP:n liikkeelle lasketun lainakannan (eli nostettujen mutta vielä takaisin maksamattomien tai poistamattomien lainojen) kokonaismäärä on 350 miljoonaa euroa (josta 200 miljoonaa euroa riskipääomaa). EIP on näin ollen suurin kansainvälinen riskipääoman tarjoaja alueella. Välineen käyttö on keskittynyt pääasiassa muutamaan maahan (Marokkoon, Tunisiaan ja Egyptiin), mikä kuvastaa markkinoiden kehittymistä (lainsäädäntö, pätevän henkilöstön saatavuus jne.) ja talouden kokoa.

Tekninen apu on osoittautunut hyödylliseksi hankkeiden yksilöimisessä, valmistelussa, toteutuksessa ja arvioinnissa. Kaikki kohdemaat ovat suhtautuneet myönteisesti teknisen avun konseptiin ja lähestymistapaan, ja sillä tuetaankin tehokkaasti osaamisen siirtämistä edunsaajamaihin. Toistaiseksi alle 30 prosenttia teknisestä avusta on annettu yksityiselle sektorille, vaikka sillä voitaisiinkin tukea paikallisten rahoituksen välittäjien ja pk-yritysten kehitystä.

Vuoden 2004 lopulla perustettiin FEMIP-rahasto rahoittamaan teknistä apua sellaisiin ala- ja aihekohtaisiin tutkimuksiin ja riskipääomatoimiin, joita ei voitu rahoittaa olemassa olevista EIP:n hallinnoimista EU:n talousarviovaroista. Rahasto aloitti toimintansa vuoden 2005 alusta, ja siitä on elokuuhun 2006 mennessä rahoitettu 12 teknisen avun hanketta ja yksi riskipääomahanke.

1.3. FEMIP-välineen käyttämätön potentiaali yksityisen sektorin ja erityisesti pk-yritysten kehittämisessä

Vaikka FEMIP on onnistunut tarjoamaan huomattavia lainamääriä suuriin pitkän aikavälin investointeihin ja pyrkinyt auttamaan myös pienempiä yrityksiä, on ollut vaikeaa muuttaa julkisen ja yksityisen sektorin välistä tasapainoa kestävämpään suuntaan ja nostaa yksityisten yritysten osuutta yli 50 prosenttiin FEMIP-välineestä myönnetyistä tuista.

Rahoituslaitoksille myönnetyt, edelleen pk-yrityksille lainattaviksi tarkoitetut lainat päätyvät useimmin isommille, vientisuuntautuneille pk-yrityksille, koska paikallisten välittäjäpankkien on kannettava pk-yrityksiin liittyvät riskit kokonaisuudessaan ja EIP:n lainat myönnetään ulkomaisena valuuttana. Tällaisista lainoista ei näin ollen ole ollut vastaavaa hyötyä pienemmille yrityksille yksityisellä sektorilla. EIP on nähnyt huomattavasti vaivaa tarjotakseen lainoja paikallisessa valuutassa, mutta näitä pyrkimyksiä on usein haitannut Välimeren maiden viranomaisten riittämätön yhteistyö : viranomaiset eivät ole sallineet ulkomaan valuutan määräisten joukkolainojen laskemista markkinoille.

EIP:n toimia Välimeren alueella koskevasta kahdesta arviointikertomuksesta ja asianosaisten kuulemisista on käynyt ilmi, että suurimpina esteinä ovat liiketoimintaympäristö ja erityisesti rahoitusalan uudistukset, Välimeren maiden viranomaisten riittämätön yhteistyö EIP:n toimien helpottamiseksi yksityisellä sektorilla kyseisissä maissa sekä myös rajalliset mahdollisuudet mukauttaa FEMIP-välinettä vastaamaan yksityisen sektorin hankkeiden tarpeisiin ja riskiprofiiliin alueella. EIP:n lainoihin liittyvien tiukkojen takaus- ja vakuusvaatimusten ja ulkomaanvaluuttariskin vuoksi EIP:n lainoilla on ollut vaikeaa tyydyttää yksityisen sektorin pienempien yritysten tarpeita. Arviointikertomuksista käy niin ikään ilmi, että mahdollisuuksia tuottaa lisäarvoa on myös hukattu, kun ei ole määritelty riittävän tarkoin EIP:n asemaa maassa ja eri aloilla eikä ole annettu riittävästi painoarvoa institutionaalisille kysymyksille ja yhteistyölle paikallisten viranomaisten, komission ja muiden avunantajien kanssa.

FEMIP-erityisvaltuutuksen käyttöönotto alensi takausvaatimuksia jossain määrin joissakin tapauksissa. Vuoden 2005 lopussa FEMIP-erityisvaltuutusta oli käytetty vain kahdesti (osin siksi, että joissakin Välimeren maissa on alettu kyseenalaistaa EIP:n puitesopimusten soveltamista yksityisen sektorin toimiin), mutta valmisteilla olevien hankkeiden luettelo ennustaa jatkokehityksen olevan lupaava.

FEMIP-välineen eri rahoitusmuodoissa havaittujen puutteiden korjaaminen edellyttää, että FEMIP-välinettä hienosäädetään ja monipuolistetaan.

2. TULEVAT TOIMET

2.1 Euroopan naapuruuspolitiikan (ENP) tulevaisuus

Euroopan naapuruuspolitiikan käynnistäminen vuonna 2004 loi uuden poliittisen ympäristön, joka on otettava huomioon FEMIP-välineen tulevaisuutta arvioitaessa. Vuodesta 2007 alkaen EY:n yhteistyötä naapurimaiden kanssa ohjataan Euroopan naapuruus- ja kumppanuusvälineellä, joka on poliittisiin toimintatapoihin suuntautunut väline. Tässä uudessa välineessä otetaan erityisesti huomioon tarve varmistaa, että EU:n ja EIP:n toimet ovat linjassa keskenään.

Komissio on tehnyt EIP:n ulkoisia lainanantovaltuuksia vuosina 2007–2013 koskevan ehdotuksen, jonka mukaan ENP-maille myönnettäviin lainoihin tarkoitettujen varojen määrä olisi huomattavasti aiempaa suurempi. Ehdotuksessa esitetään myös, että EIP:n ulkoisten toimien ja Euroopan unionin ulkosuhdepolitiikan ja -tavoitteiden välistä johdonmukaisuutta parannettaisiin.

EU:ssa on käytävä tulevan vuoden kuluessa kattavaa keskustelua Euroopan naapuruuspolitiikan kehittämisestä jatkossa. Tämä voisi johtaa entistä kunnianhimoisempaan ja kokonaisvaltaisempaan lähestymistapaan naapuruuspolitiikan yhteydessä myös laajemmin.

2.2 Vaihtoehdot

FEMIP-välineen tulevaisuutta ajatellen esitetään seuraavat kolme vaihtoehtoa, jotka perustuvat kolmeen eri tasoon sen suhteen, mitä halutaan saavuttaa[5]:

1. Perustasoa vastaava vaihtoehto sisältää nykyiset välineet sellaisinaan, suuremmat lainanantomäärät ja tiukemmat siteet Euroopan naapuruuspolitiikkaan.

2. Toinen vaihtoehto koostuu FEMIP-välineen rahoitusmuotojen hienosäädöstä ja monipuolistamisesta siten, että samalla vahvistetaan kumppanuutta ja läsnäoloa kussakin maassa, jotta FEMIP-välinettä voitaisiin tehostaa ja tuottaa lisäarvoa yksityisen sektorin kehittämiseen.

3. Kolmas vaihtoehto olisi tehdä FEMIP-välineestä EIP:n varsinainen tytärpankki, joka keskittyisi Euro–Välimeri-yhteistyöhön.

2.3 Vaihtoehto 1: Vahvistetun FEMIP-välineen säilyttäminen ja sen yhteyksien parantaminen Euroopan naapuruuspolitiikkaan

Tässä perusvaihtoehdossa alueen investointitarpeisiin vastaavan lainanannon kokonaismäärää kasvatetaan EIP:n ulkoisia lainanantovaltuuksia koskevan tekeillä olevan neuvoston päätöksen mukaisesti[6]. Komission ehdotuksessa esitetään, että alueellista lainanannon enimmäismäärää voitaisiin kasvattaa reaalisesti kaksi prosenttia vuodessa ja näin edesauttaa investointitarpeiden tyydyttämistä.

EIP:n ulkoista lainanantoa koskevassa ehdotuksessa esitetään myös EIP:n prioriteettien ja EU:n naapuruuspolitiikan tavoitteiden välisten yhteyksien vahvistamista, jotta voitaisiin vahvistaa EU:n ja sen naapurimaiden välistä taloudellista yhdentymistä vapauttamalla kauppaa edelleen, edistämällä yhteisiä liikenne- ja energiaverkkoja ja lähentämällä sääntelyä markkinoiden avaamiseksi ja kaupan ja investointien esteiden purkamiseksi.

EIP olisi integroitava paremmin osaksi EU:n maakohtaisia strategioita ja otettava huomioon Euroopan naapuruuspolitiikassa (erityisesti toimintasuunnitelmien soveltuvissa osissa), ja EIP:n ja EU:n toimien koordinointia olisi tehostettava. Näin vahvistettaisiin EIP:n lainanannon johdonmukaisuutta ja vaikutuksia laajemminkin eri aloilla ja talousuudistusten näkökulmasta. Tällaiseen toimintatapaan päästäisiin ottamalla EIP entistä tiiviimmin mukaan komission ohjelmien laadintaprosesseihin (esim. maa- ja aluekohtaiset strategia-asiakirjat, ohjeelliset ohjelmat ja toimintaohjelmat) ja tekemällä läheistä yhteistyötä jo aikaisessa vaiheessa FEMIP-hankkeita yksilöitäessä ja niitä toteutettaessa. FEMIP-välineestä voitaisiin rahoittaa joukko hankkeita tietyllä alalla ja siten yhdistää laina alakohtaisiin uudistuksiin tai strategiaan yhteistyössä komission ja tarvittaessa muiden monen- tai kahdenvälisten laitosten kanssa. Erityisesti pyritään kasvattamaan EIP:n osallistumista Euroopan laajuisten liikenneverkkojen laajentamiseen Välimeren alueelle.

Riskipääoma ja tekninen apu rahoitetaan nyt ja tulevaisuudessa EU:n talousarviovaroista. Seuraavien rahoitusnäkymien voimassaoloaikana komissio aikoo ehdottaa Euroopan naapuruuspolitiikan rahoitusvälineen (ENPI) kautta Välimeren alueelle 32 miljoonan euron suuruista vuotuista valtuutusta, joka myönnettäisiin avustuksena FEMIP-välineeseen. Tämän toteutuminen riippuu kuitenkin ENPIn voimaantulosta ja asiaankuuluvista komitologiamenettelyistä. Lisäksi komissio esittää, että tarkastellaan uudelleen Välimeren alueelle myönnettävää taloudellista apua koskevaa EIP:n ja komission välistä sopimusta ja erityisesti sitä, kuinka käytetään takaisin maksettavat riskipääomat ja MEDA-ohjelmasta myönnetyt, takaisin maksettavat erityislainat, joiden määräksi arvioidaan 35 miljoonaa euroa vuosittain. Nämä määrät voitaisiin lisätä FEMIP-välineen varoihin. Vanhojen pöytäkirjojen ja valtuutusten perusteella ja tulevista rahoitustoimista takaisin palautuvat määrät käytettäisiin uusiin riskipääomatoimiin. Tämä mahdollistaisi sen, että FEMIP-välineestä voitaisiin rahoittaa riskipääomatoimia vuosittain noin 50 miljoonalla eurolla (tämä vastaa vuosien 2005–2006 keskiarvoa) ja myöntää vuosittain noin 20 miljoonaa euroa tekniseen apuun[7]. Lisäksi rahastossa vuoden 2006 lopussa jäljellä olevat varat voitaisiin siirtää uudelle ohjelmakaudelle, ja niillä rahoitettaisiin lisää teknistä apua ja tarjottaisiin riskipääomaa. Korkotukea on edelleen mahdollista myöntää valituille hankkeille kansallisten viranomaisten pyynnöstä, ja se rahoitetaan ENPIn maakohtaisista varoista.

Hoitaakseen nykyistä suuremman lainakannan ja EIP:n toimien integroimisesta Euroopan naapuruuspolitiikkaan ja EU:n ala- ja maakohtaisiin strategioihin johtuen EIP arvioi, että sen olisi vahvistettava henkilöstöään 110 operatiiviseen henkilöön vuoteen 2013 mennessä noin 70 operatiivisesta henkilöstä vuoden 2005 lopulla. Henkilöstön määrä olisi edelleen pieni verrattuna muihin kansainvälisiin rahoituslaitoksiin. Tämän vaihtoehdon mukaan hallinnolliset kustannukset ovat edelleen nykyisiä tuloja suuremmat, vaikka ajan myötä FEMIP-välineen kustannuskattavuus paraneekin asteittain[8].

Tämän perusskenaarion kustannukset ovat vaihtoehdoista alhaisimmat. Sillä ei kuitenkaan puututa nykyisiin puutteisiin yksityisen sektorin kehittämisessä.

2.4 Vaihtoehto 2: FEMIP-välineen mukauttaminen Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa tukemaan pk-yrityksiä ja lisäämään kumppanuutta

Tämän vaihtoehdon tavoitteena on parantaa FEMIP-välinettä siten, että sen avulla voidaan nykyistä paremmin vastata yksityisen sektorin tarpeisiin ja korjata siinä olevat puutteet. Vaihtoehdossa 1 esitettyjen piirteiden lisäksi vaihtoehdossa 2 ehdotetaan FEMIP-välineen rahoitusmuotojen hienosäätöä ja monipuolistamista ja EIP:n läsnäolon vahvistamista paikallisella tasolla. Tämä auttaisi paremmin vastaamaan yksityisen sektorin (erityisesti pk-yritysten) tarpeisiin. Ehdotetaan myös, että perustetaan neuvoa-antava komitea vahvistamaan kumppanuutta Välimeren maiden kanssa ja lisäämään niiden osallistumista.

Yksityisen sektorin tarpeiden ottaminen paremmin huomioon monin eri rahoitusvälinein ja palveluin pk-yrityksiä painottaen

Nykyistä paremmin pk-yritysten tarpeisiin vastaavaan , aktiivisempaan politiikkaan voisi sisältyä riskinjaon parantaminen FEMIP-välineen, paikallisten rahoituksen välittäjien ja paikallisten yritysten välillä sekä kaikkien asianosaisten riskinhallintakyvyn parantamiseen tähtääviä toimia.

EIP:n riskinoton lisääminen voisi onnistua käyttämällä FEMIP-erityisvaltuutusta nykyistä aktiivisemmin lieventämään joissakin tapauksissa tiukkoja takausvaatimuksia sekä yksityisille yrityksille myönnettävien suorien lainojen että takuuvaatimusten osalta ja laajentamaan rahoituksen välittäjille edelleen lainattaviksi myönnettävien ns. globaalilainojen kirjoa. Tarvitaan yhteistyötä Välimeren maiden puolelta, jotta yksityisen sektorin hankkeita koskevat EIP:n kahdenväliset puitesopimukset voidaan panna kokonaisuudessaan täytäntöön.

Paikallisten rahoituksen välittäjien riskinottohaluttomuutta voitaisiin myös lieventää lisäämällä kilpailua ns. globaalilainoista ja kirjaamalla globaalilainasopimuksiin nimenomaisesti, että niissä on keskityttävä pieniin pk-yrityksiin. Näiden lainanantotoimien parannusten lisäksi olisi kehitettävä edelleen teknistä apua, jotta rahoituslaitoksia voitaisiin auttaa kehittämään parempia luottoriskien arviointijärjestelmiä, virtaviivaistamaan menettelyjä ja ottamaan käyttöön uusia pk-yrityksille suunnattuja tuotteita. FEMIP-välineestä voitaisiin tässä yhteydessä tukea myös pk-yritysten lainatakuujärjestelmien kehittämistä (ja siten alentaa paikallisten pankkien pk-riskiä). Tätä edistäisi osaltaan myös se, että Euroopan naapuruuspolitiikan mukaisissa maakohtaisissa toimintasuunnitelmissa esitetyt pankkisektorin rakenneuudistuksiin tähtäävät toimenpiteet toteutetaan.

Paitsi riskipääomavarojen käytön avulla, pk-yritysten kantamia riskejä voidaan keventää myös lisäämällä omien varojen käyttöä: tarjotaan paikallisen valuutan määräisiä lainoja ja saatetaan ne myös sellaisten yritysten ja hankkeiden saataville, jotka synnyttävät vain vähän tai eivät synnytä lainkaan vientituloja. Tämä edellyttää, että edunsaajamaiden sääntelyviranomaiset toteuttavat kaikki tarvittavat vaiheet mahdollistaakseen, että EIP voi tarjota paikallisen valuutan määräisiä joukkovelkakirjalainoja kunkin maan markkinoilla tai kehittää muita suojausinstrumentteja.

Teknistä apua voitaisiin tarjota myös pk-yritysten investointihankkeiden laadun parantamiseen ja niiden riskien vähentämiseen. FEMIP välineestä voitaisiin tukea liiketoiminnan kehittämispalveluja pienille pk-yrityksille: niitä voitaisiin auttaa laatimaan liiketoimintasuunnitelmia, parantamaan raportointitaitojaan ja lisäämään yleistä avoimuutta, mikä tekisi niistä ’pankkikelpoisempia’. Ulkomaankaupan rahoitusvälineitä voitaisiin myös kehittää nykyisestä (tarjoamalla ns. globaalilainoja tai takuita paikallisille rahoituslaitoksille tätä tarkoitusta varten), jotta Välimeren alueen yrityksiä autettaisiin saamaan enemmän irti vuonna 2010 avattavasta Euro–Välimeri-vapaakauppa-alueesta.

Lisäksi pk-yrityksille suunnattujen riskipääomavarojen lisääminen katsotaan erityisen tärkeäksi: sen etuna on varojen myöntäminen paikallisessa valuutassa ilman laajoja vakuusvaatimuksia. Mikrorahoitustoimien ja yksityisten pääomarahastojen kehittäminen edelleen yhä useammassa maassa auttaisi tämän tavoitteen saavuttamisessa. Jos FEMIP-välineestä aiotaan rahoittaa yhä enemmän ja suurempia rahoitustoimia (kuten osakkuuksia yksityistettävissä yrityksissä tai yhdistettyjä pääomainvestointeja ja lainoja laajoihin yksityisen sektorin hankkeisiin), riskipääomatoimien rahoitustarpeet saattavat hyvinkin ylittää vaihtoehdossa 1 mainitun vuotuisen 50 miljoonan euron rajan (EIP:n erään arvion mukaan määrä olisi vähintään 80 miljoonaa euroa vuodessa ajalla 2007–2013). Joko EU:n jäsenvaltiot ja Välimeren maat tai EIP itse (varantojensa tai vaihtoehtoisten rahoitusjärjestelyjen kautta) voisivat täyttää tämän rahoitusvajeen.

Kumppanuuden lisääminen ja paikallinen vuorovaikutus

Vuoropuhelun rakenteita voitaisiin myös parantaa, mikä lisäisi Välimeren kumppanuusmaiden osallistumista ja sitoutumista FEMIP-välineeseen ja yhdistäisi FEMIP-toimenpiteet paremmin ENP-prosessiin. Kesäkuussa 2006 pidetyssä FEMIP-ministerikokouksessa useat maat ilmaisivat, että joka toinen vuosi järjestettävät asiantuntijatapaamiset voitaisiin korvata neuvoa-antavalla komitealla , joka kokoontuisi 2–4 kertaa vuodessa. Komitea koostuisi Välimeren maiden, EU:n jäsenvaltioiden ja Euroopan komission edustajista ja mahdollisesti ulkopuolisista asiantuntijoista. Sen lisäksi, että komiteassa keskusteltaisiin alakohtaisista aiheista ja yleisistä liiketoimintaympäristöön liittyvistä kysymyksistä kuten nykyisissä asiantuntijatapaamisissa, komitea voisi käsitellä myös FEMIP-välineen strategiaa, prioriteetteja ja tuloksia (esim. FEMIP-välineen liiketoimintasuunnitelmaa, vuosikertomusta ja eri rahoitusmuotojen käyttöä) sekä esteitä, joita EIP on kohdannut toimiessaan Välimeren maissa. Tällä tavoin FEMIP-väline vastaisi myös sen käyttäjien esittämiin tarpeisiin. Neuvoa-antava komitea valmistelisi myös vuotuisen FEMIP-ministerikokouksen.

EIP:n läsnäoloa kohdemaissa voitaisiin myös vahvistaa. EBRD:n esimerkki osoittaa, kuinka tärkeää paikallinen läsnäolo on yksityisen sektorin kattamisen onnistumiseksi. Toistaiseksi EIP:lla on kolme paikallistoimistoa, jotka työllistävät yhteensä seitsemän EIP:n henkilöstön jäsentä[9]. Pienen kokonsa vuoksi toimistot toimivat lähinnä edustustoina. Nykyisiä EIP:n paikallistoimistoja Välimeren alueen edunsaajamaissa voitaisiin hieman laajentaa FEMIP-välineen näkyvyyden ja läheisyyden parantamiseksi. Näin helpotettaisiin yhteyksiä viranomaisten ja lainaajien välillä, mutta myös parannettaisiin EIP:n integroitumista laajempiin strategioihin ja avunantajien väliseen yhteistyöhön, helpotettaisiin uusien hankkeiden yksilöimistä, parannettaisiin käynnissä olevien toimien seurantaa ja siirrettäisiin EIP:n osaamista ja kokemusta kohdemaihin.

Olisi myös harkittava toimistojen kokonaismäärän kasvattamista, jos se on toimintojen ja liiketoiminnallisten syiden nojalla perusteltavissa. Näin EIP:n näkyvyys alueella paranisi, ja kohdemaa saisi myös poliittisen signaalin EIP:n pitkän aikavälin sitoutumisesta maahan. Uusia toimistoja perustettaessa on haettava synergioita komission ja/tai kahdenvälisten kehityslaitosten kanssa.

Vaihtoehdossa 2 EIP arvioi, että suoraan Välimeren maissa toteutettavien toimien parissa työskentelevän henkilöstön määrää on lisättävä noin 130 henkilöön vuoteen 2013 mennessä, jotta voidaan vahvistaa suhteessa enemmän henkilöstöä vaativia riskipääomatoimia ja paikallistoimistojen asemaa sekä perustaa neuvoa-antava komitea. Tästä johtuen vaihtoehdon 2 kustannukset ovat vaihtoehdon 1 kustannuksia suuremmat. EIP:n mukaan hallinnolliset kustannukset olisivat korkeammat kuin nykyiset tulot, vaikka FEMIP-välineen kustannuskattavuus paranisikin vuosina 2007–2013.

Vaihtoehdossa 2 otettaisiin paremmin huomioon yksityisen sektorin tarpeet, EIP tulisi lähemmäksi asiakkaitaan ja muita asianosaisia ja Välimeren maat olisivat tiiviimmin mukana FEMIP-välineen strategian ja tulosten käsittelyssä. Vaihtoehdossa 2 lisättäisiin myös FEMIP-välineen tukea pk-yritysten luomiseen ja kehittämiseen.

2.5 Vaihtoehto 3: Varsinaisen Euro-Välimeri-pankin perustaminen

Harkinnassa on ollut myös hyvin kunnianhimoinen vaihtoehto, jossa perustettaisiin varsinainen erillinen laitos (Euro–Välimeri-pankki).

Euro–Välimeri-pankki toimisi Välimeren kumppanuusmaissa (tällä hetkellä yhdeksän maata)[10]. Osakkeenomistajiin voisi sisältyä myös muita Välimeren maita, erityisesti nykyisiä ja mahdollisia ehdokasmaita, EU:n jäsenvaltioiden, EIP:n (enemmistöosakas) ja Euroopan yhteisön lisäksi.

Tytärpankki käyttäisi joustavan rahoituksen tarjoamiseksi vähintään samaa välinevalikoimaa kuin vaihtoehdossa 2, mukaan luettuina lainananto, pääomasijoitukset, takuut jne., mutta siten, että painopiste olisi suuremman riskin tuotteissa. FEMIP-välineen ja useimpien monenvälisten pankkien tavoin tytärpankki pyrkisi myös houkuttelemaan ja katalysoimaan varoja ulkopuolisilta avunantajilta (eli EU:lta, jäsenvaltioilta ja muilta asianosaisilta) avustuksin rahoitettaviin toimiin, kuten tekniseen apuun ja tukitoimiin.

On oletettavissa, että Välimeren maiden tiiviimpi osallistuminen tytärpankin hallintoon ja sen nykyistä laajempi läsnäolo kohdemaissa helpottaisivat rahoitustoimien volyymin kasvattamista, jolloin voitaisiin tukea useampia yksityisen sektorin toimia. Nykyisestä vastaanottokyvystä tehtyihin arvioihin perustuvien EIP:n ennusteiden mukaan lainanantotoimien määrää voitaisiin kasvattaa suuremmaksi kuin FEMIP-välineelle on kaavailtu: sen on mahdollista kasvaa jopa 1,8 miljardiin euroon vuoteen 2009 mennessä ja siitä edelleen 2,6 miljardiin euroon vuoteen 2013 mennessä.

Euro–Välimeri-tytärpankilta odotettava välinevalikoima vaatisi kuitenkin nykyistä enemmän resursseja siinäkin tapauksessa, että tytärpankki käyttäisi suuressa määrin EIP:n tukipalveluja maksua vastaan. EIP:n arvioiden mukaan Euro–Välimeri-pankki tarvitsisi 195–390 henkilöstön jäsentä vuonna 2009, ja tarve kasvaisi 270–540 henkilöön vuonna 2013. Henkilöstötarve riippuu siitä, missä määrin tytärpankki voisi käyttää EIP:n tukipalveluja. Tämä edellyttäisi, että korkoon sisältyviä hallintokustannuksia korotetaan merkittävästi joidenkin tai kaikkien tuotteiden osalta tai että maksetun osakepääoman määrää on nostettava riittävien varojen keräämiseksi.

Euro–Välimeri-pankki voitaisiin toteuttaa monessa muodossa, joista kullakin olisi erilaiset toiminta- ja rahoitusvaatimukset. EIP:n arvioiden[11] mukaan laitos tarvitsisi noin 22 miljardin euron suuruisen pääoman kattamaan ajanjakson vuoteen 2013 saakka (olettaen, että EIP:n nykyiset Välimeren alueen toiminnot siirrettäisiin uuteen laitokseen sen perustamishetkellä); summa olisi kerättävä osakkeenomistajilta.

Tämän vaihtoehdon pääasiallinen etu olisi siinä, että tullessaan yhä tiiviimmin mukaan päätöksentekoon ja pankin osakkaiksi Välimeren maat osallistuisivat ja sitoutuisivat ohjelmaan nykyistä enemmän. Vaihtoehtoon 2 verrattuna se edistäisi riskinottohalua ja välineiden joustavuutta.

Tämä vaihtoehto synnyttäisi kuitenkin osakkeenomistajille lisäkustannuksia. Ellei tytärpankki saisi EU:n talousarviotakuita, sen EIP:in verrattuna rajallinen kohdemaapohja edellyttäisi vähintään yhtä vahvaa pääomapohjaa kuin muilla monenvälisillä pankeilla on (vakavaraisuussuhde 100 prosenttia verrattuna EIP:n 250 prosenttiin). Maksetun pääoman osuuden olisi myös oltava tavanomaista suurempi (eli 20 prosenttia), jotta saataisiin kerättyä riittävästi tulovaroja, joilla katettaisiin lisääntyneestä henkilöstötarpeesta aiheutuvat korkeammat kustannukset[12].

Tällaisen laitoksen perustamiseen tarvittava aika olisi myös otettava huomioon. Tytärpankin luomiseksi olisi muutettava EIP:n yhtiöjärjestystä (30 artiklaa), ja koska se on osa EY:n perustamissopimusta, tarvittaisiin ad hoc -pohjainen hallitustenvälinen konferenssi, ja jäsenvaltioiden olisi allekirjoitettava ja ratifioitava asiaa koskevat päätökset. Uuden laitoksen yhtiöjärjestyksen, pääomarakenteen ja työskentelytapojen määrittämiseksi käytävistä kansainvälisistä neuvotteluistakin saattaisi tulla pitkälliset.

3. PÄÄTELMÄ

Analyysistä voidaan vetää se johtopäätös, että FEMIP-väline on onnistunut kanavoimaan varoja investointeihin Välimeren alueelle mutta sen kykyä vaikuttaa talousuudistuksiin ja yksityisen sektorin tarpeisiin voidaan parantaa seuraavin keinoin: 1. parannetaan sen strategiasuuntautuneisuutta yhdistämällä EIP:n toimet talousuudistusta edistäviin EU:n politiikkoihin; 2. laajennetaan ja hienosäädetään FEMIP-välineen rahoitusmuotoja siten, että ne vastaavat paremmin yksityisen sektorin tarpeisiin, ja 3. vahvistetaan FEMIP-välineen paikallista läsnäoloa, jotta Välimeren maiden tarpeet voidaan yksilöidä ja niihin voidaan vastata nykyistä paremmin.

Kustannustehokkain ja nopein ratkaisu on, että mukautetaan FEMIP-välinettä edelleen nykyisessä institutionaalisessa kehyksessä (pidetään se edelleen EIP:n yhteydessä vaihtoehdon 2 mukaisesti) tekemällä mittavia parannuksia sen rahoitusmuotoihin, paikalliseen vuorovaikutukseen ja strategiasuuntautuneisuuteen. Tällainen mukautus tehdään Euroopan naapuruus- ja kumppanuusvälineen hyväksymisen ja Euroopan naapuruuspolitiikan tulevan kehittämisen yhteydessä.

[1] Brysselissä 12. ja 13. joulukuuta 2003 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmät: ”Eurooppa-neuvosto panee tässä yhteydessä tyytyväisenä merkille Ecofin-neuvoston päätöksen kehittää edelleen Euro–Välimeri-investointi- ja kumppanuusvälinettä (FEMIP) vahvistamalla sitä Euroopan investointipankin puitteissa. Barcelonan Eurooppa-neuvoston toimeksiannon mukaisesti päätös tehtiin FEMIPin tehokkuuden arvioinnin perusteella ja Välimeren kumppanuusmaita kuullen. Eurooppa-neuvosto pyytää Ecofin-neuvostoa arvioimaan EIP:n enemmistöomistuksessa olevan tytäryhtiön perustamista EU:n Välimeren kumppanuusmaita varten joulukuussa 2006 välineen tehokkuuden arvioinnin perusteella ja ottaen huomioon Barcelonan prosessin kumppanien kanssa käytävien neuvottelujen tulokset.

[2] Alueella tarkoitetaan Barcelonan prosessiin osallistuvia maita: Marokkoa, Algeriaa, Tunisiaa, Eyptiä, Gazan ja Länsirannan aluetta, Israelia, Libanonia, Syyriaa, Jordaniaa ja Turkkia.

[3] Koska Turkki hyväksyttiin virallisesti EU:n jäsenyyttä hakevaksi maaksi, Turkille (jonka osuus oli keskimäärin yli kolmanneksen FEMIP-välineen toimista) myönnettävät lainat on EIP:ssa siirretty toisen valtuutuksen alle vuodesta 2005. Näin ollen Turkissa toteutettavia toimia ei jatkossa enää lasketa FEMIP-välineen toimiksi, vaikka Turkki osallistuukin FEMIP-välineen institutionaalisiin toimiin (kuten kokouksiin).

[4] EIP:n nykyinen yhtiöjärjestys rajoittaa tällaisten toimien rahoittamista sen omista varoista.

[5] Nämä kolme vaihtoehtoa esitetään yksityiskohtaisemmin komission valmisteluasiakirjassa.

[6] Komission ehdotuksessa EIP:n ulkoisiksi lainanantovaltuuksiksi vuosina 2007–2013 lainanantoon Välimeren alueella osoitettavia varoja lisätään 6,5 miljardista eurosta vuosina 2000–2007 10 miljardiin euroon vuosina 2007–2013 (EU:n talousarviotakuu). Lisäksi ehdotetaan kahden miljardin euron suuruista valtuutusta, jolle ei anneta EU:n talousarviotakuita.

[7] Takaisinmaksuja on varsin vaikea ennustaa, joten 50 miljoonaa euroa ja 20 miljoonaa euroa ovat ohjeellisia lukuja. Näin ollen teknisen avun hankkeiden ja riskipääomahankkeiden suhteellisiin rahoitusosuuksiin olisi sisällyttävä kunkin vuoden osalta joustovaraa.

[8] Vertailukohtana mainittakoon, että viime vuosina FEMIP-ohjelman kustannuskattavuus nykyisistä tuloista oli noin 80 prosenttia. Lisätietoja komission valmisteluasiakirjassa.

[9] Lukuun eivät sisälly paikalliset työntekijät, joita toistaiseksi käytetään vain toteuttaviin hallinnollisiin tehtäviin (esim. vastaanotto-, turvallisuus-, siivous- ja kunnossapitohenkilöstö jne.).

[10] Turkki on hyväksytty EU:n jäsenyyttä hakevaksi maaksi, joten Turkissa toteutettavat uudet hankkeet pysyisivät edelleen EIP:ssa. Turkki kutsuttaisiin kuitenkin uuden pankin osakkeenomistajaksi.

[11] Tähän tiedonantoon liitetyssä komission valmisteluasiakirjassa on esitetty tällaisen Euro–Välimeri-pankin perustamista koskeva skenaario, joka perustuu useisiin eri oletuksiin.

[12] Jokainen EIP:n lainaama lisämiljardi (euroa) edellyttää 0,4 miljardin euron pääoman, josta viisi prosenttia on EIP:n osakkeenomistajien maksettua pääomaa. Jos Euro–Välimeri-tytärpankilla olisi oma pääomapohja, sen myöntämät lainat olisi kokonaisuudessaan katettava pääomasta (jokainen lainattu lisämiljardi vaatisi miljardin pääomaa) ja hallinnolliset kustannukset katettaisiin kokonaisuudessaan tavanomaista korkeamman maksetun pääoman osuuden (20 prosenttia käytettyjen oletusten mukaisesti) avulla.