ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Rakennusten osuus on 40 prosenttia kokonaisenergiankulutuksesta ja 36 prosenttia energiaan liittyvistä kasvihuonekaasupäästöistä EU:ssa. Rakennusalalla on ratkaisevan tärkeää irtautua hiilestä, jotta voidaan saavuttaa EU:n vuosien 2030 ja 2050 ilmasto- ja energiatavoitteet, jotka on vahvistettu eurooppalaisessa ilmastolaissa ja Euroopan vihreän kehityksen ohjelman toteuttamista koskevissa ehdotuksissa. Ilmastotavoitesuunnitelmassa todetaan, että rakennusten kasvihuonekaasupäästöjen on vähennyttävä noin 60 prosentilla, jotta saavutetaan yleinen 55 prosentin päästövähennystavoite vuoteen 2030 mennessä. Tämä edellyttää vähintäänkin peruskorjausasteen kaksinkertaistamista.

Rakennusten energiatehokkuusdirektiivin tarkistamisella on kaksi päätavoitetta: 1) edistää rakennusten kasvihuonekaasupäästöjen ja energian loppukulutuksen vähentämistä vuoteen 2030 mennessä ja 2) varmistaa, että rakennukset edistävät riittävästi ilmastoneutraaliuden saavuttamista vuoteen 2050 mennessä. Erityistavoitteina on lisätä rakennusten perusparannusten määrää ja perusteellisuutta (toimintalohko A), parantaa informaatiota rakennusten energiatehokkuudesta ja kestävyydestä käyttämällä digitaalisia välineitä (kaikilla toimintalohkoilla), varmistaa, että uudet rakennukset ovat vuoden 2050 ilmastoneutraaliustavoitteen mukaisia (toimintalohko B), sekä integroida rakennukset hiilettömiin ja digitalisoituihin energiajärjestelmiin (toimintalohko C).
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma EU:n tasolla?

Pääasiallinen ongelma on se, että LULUCF-sektorin kyky poistaa hiilidioksidia ilmakehästä on vähentynyt. Viidesosa sektorin nettopoistumista menetettiin vuosina 2013-2018. Tärkeimmät syyt tähän ovat puunkorjuun lisääntyminen, orgaanisesta maaperästä peräisin olevien päästöjen jatkuminen ja kannustimien puute. Komission ennusteiden mukaan tämän suuntauksen kääntäminen on mahdollista ensi vuosikymmenellä, mutta nykyinen sääntelykehys ei tarjoa siihen riittävästi kannustimia. Muita ongelmia ovat yhdennetyn toimintakehyksen puuttuminen synergian lisäämiseksi maasektorilla (maatalous ja LULUCF), LULUCF-sektorin tilinpitosääntöjen monimutkaisuus sekä seuranta- ja raportointijärjestelmien laatupuutteet.
Kaikkien ongelmien perusskenaariossa ei tehdä mitään. Pitkän aikavälin ja ympäristöystävällisten sijoitusten osalta parhaaksi arvioitu vaihtoehto on helpottaa pitkän aikavälin sijoituksia omaan pääomaan lieventämällä tällaisten sijoitusten etuuskohtelun kelpoisuusehtoja ja tiukentaa ilmasto- ja kestävyysriskejä koskevia riskinhallintavaatimuksia. Muita harkittuja vaihtoehtoja olivat pääomavaatimusten yleinen alentaminen kaikkien oman pääoman ehtoisten sijoitusten osalta ja/tai vihreiden sijoitusten pääomavaatimusten alentaminen. Riskiherkkyyden ja volatiliteetin osalta ensimmäinen vaihtoehto oli korjata kaikki tekniset puutteet. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto on kuitenkin toteuttaa tällaiset korjaukset varmistaen samalla, että kaikkien muutosten kumulatiivinen vaikutus pääomavaatimuksiin pysyy maltillisena. Oikeasuhteisuuden osalta yksi lähestymistapa on noudattaa EIOPAn lausuntoa. Tämä merkitsee sitä, että Solvenssi II:n soveltamisalan ulkopuolelle jättämistä koskevia kynnysarvoja korotetaan huomattavasti ja määritetään ”alhaisen riskiprofiilin” vakuutuksenantajat, joihin sovellettaisiin automaattisia suhteuttamistoimenpiteitä. Parhaaksi arvioitu lähestymistapa on toteuttaa pienemi poissulkemiskynnysten korotus mutta mennä EIOPAa pidemmälle Solvenssi II ‑järjestelmän oikeasuhteisuuden parantamisessa, myös julkistamisen osalta. Valvonnan laadun ja vakuutuksenottajien suojan osalta valittu vaihtoehto on, että rajatylittävän valvonnan laatua parannetaan kumulatiivisesti ja otetaan käyttöön yhdenmukaistamista koskevat vähimmäissäännöt, joilla pyritään varmistamaan vakuutuksenottajien riittävä suoja vakuutuksenantajien kaatuessa (tai lähes kaatuessa). Rahoitusvakauden osalta EIOPA ja Euroopan järjestelmäriskikomitea ehdottavat samanlaisen kattavan makrovakauskehyksen käyttöönottoa kuin pankkialalla, mutta parhaaksi arvioitu vaihtoehto on tehdä kohdennettuja muutoksia sen varmistamiseksi, että valvojilla on riittävät välineet rahoitusvakauteen kohdistuvien riskien ehkäisemiseen kansainvälisten normien mukaisesti. Parhaaksi arvioitujen vaihtoehtojen yhdistelmä on kustannustehokkain, ja se on johdonmukainen Solvenssi II -direktiivin päätavoitteiden (vakuutuksenottajien suoja, rahoitusvakaus) ja nykyisten poliittisten painopisteiden (pääomamarkkinaunioni, Euroopan vihreän kehityksen ohjelma) kanssa.
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma EU:n tasolla?

Toiseksi luottamuspalvelujen tarjoamiseen sovellettavat ehdot ovat eriarvoisia ja asetuksen soveltamisala on riittämätön.

Mitä toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan?
Mikä on ongelma ja miksi se on ongelma EU:n tasolla?

Metrologia on mittaamisen tieteellistä tutkimusta. Se on taloudellisen ja sosiaalisen toiminnan keskeinen mahdollistaja ja julkinen hyödyke. Tällä hetkellä metrologian tutkimusohjelmilla ei ole riittävästi vaikutusta EU:n tasolla, mikä johtuu toiminnan hajanaisuudesta ja jäsenvaltioiden toimien päällekkäisyydestä. Eurooppa kohtaa metrologian alalla kasvavaa maailmanlaajuista kilpailua, sillä uudet teknologiat ja uusien tuotteiden kehittäminen vaativat yhä enemmän metrologiaratkaisuja. Samalla yhteiskunnalliset haasteet, joihin vastaaminen edellyttää luotettavia standardeja ja säännöksiä, lisääntyvät, minkä vuoksi on syytä puuttua pikaisesti metrologian ja eurooppalaisen innovaatiojärjestelmän puutteelliseen integroitumiseen.
Niiden ylläpitäjien joukossa, joihin eri toimenpidevaihtoehtojen vaikutukset kohdistuvat, on todennäköisesti vain vähän pk-yrityksiä. Liikenteen, energian ja vesihuollon kaltaisilla toimialoilla kriittisiksi todennäköisesti määritettävät toimijat ovat tyypillisesti keskisuuria tai suuria yrityksiä, joilla on tuhansia työntekijöitä. Muiden toimialojen kriittiset toimijat voivat toki olla pienempiäkin. Esimerkiksi terveydenhuoltoalalla toimivat pk-yritykset voisivat hyvinkin tarjota erittäin teknisiä tai erikoistuneita palveluita. Toisaalta on todennäköistä, että tällaisessa asemassa olevien pk-yritysten intresseissä on huolehtia korkeatasoisesta häiriönsietokyvystä oma-aloitteisesti ja/tai niihin kohdistuu kansallisen ja/tai EU:n tason vaatimuksia, mikä pienentää parhaaksi arvioidun toimenpidevaihtoehdon aiheuttamia kustannuksia.
Kyllä, parhaaksi arvioidun vaihtoehdon odotetaan vaikuttavan myönteisesti kilpailukykyyn ja innovointiin EU:ssa. Kylmälaitemerkintää koskevan asetuksen tarkistamisen odotetaan tukevan innovointia ja vauhdittavan markkinoiden muutosta, kuten aiemminkin. Se vastaa käynnissä olevia markkinasuuntauksia kohti suurempaa energiatehokkuutta, jolloin hyvällä energiatehokkuusmerkinnällä on vahva kaupallinen merkitys. Innovatiivisten energiatehokkaiden teknologioiden kehittäminen kilpailukykyiseen hintaan parantaa eurooppalaisten valmistajien kilpailukykyä. Tämä on tärkeää, koska aasialaiset valmistajat lisäävät nopeasti maailmanmarkkinaosuuttaan. Näille valmistajille tärkeimpiä myyntivaltteja on tuotteen hinta eikä niinkään laatu.
Terroristisen sisällön levittäminen verkossa on edelleen merkittävä yhteiskunnallinen ja poliittinen huolenaihe, johon olisi puututtava välittömästi. Muiden kuin sääntelyyn perustuvien toimenpiteiden laajasta käyttöönotosta huolimatta verkkopohjaisia säilytyspalveluja käytetään edelleen terroristisen sisällön levittämiseen.

Mitä toimenpiteellä on tarkoitus saada aikaan?

Tällä aloitteella on tarkoitus parantaa kansalaisten luottamusta verkkopalveluihin digitaalisilla sisämarkkinoilla rajoittamalla verkossa olevan terroristisen sisällön saatavuutta ja varmistaen samalla EU:n kansalaisten turvallisuuden korkea taso. Aloitteen tavoitteena on erityisesti tehostaa toimenpiteitä terroristisen sisällön havaitsemiseksi ja poistamiseksi ja lisätä säilytyspalvelun tarjoajien toiminnan avoimuutta ja vastuuvelvollisuutta. Tavoitteena on myös parantaa toimivaltaisten viranomaisten valmiuksia puuttua terroristiseen verkkosisältöön, pyrkiä välttämään laillisen sisällön erheellinen poistaminen ja turvata asiaankuuluvien perusoikeuksien toteutuminen.
Väärinkäytösten paljastajien tehokkaan suojelun puute heikentää unionin oikeuden täytäntöönpanoa. Vaikka EU:n ja jäsenvaltioiden valvontamekanismeja ja täytäntöönpanoelimiä vahvistetaan erilaisilla unionin toimilla (mm. perustamalla EU:n virastoja ja tukemalla jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiä), unionin oikeuden rikkomisen paljastamiseen, tutkintaan ja syytteeseenpanoon liittyy edelleen haasteita. Tietyillä aloilla on vaikea paljastaa unionin oikeuden rikkomisia, jotka voivat vahingoittaa yleistä etua, koska tarvittavan näytön hankkiminen on hankalaa. Tällaisissa tapauksissa sisäpiiriin kuuluvilta väärinkäytösten paljastajilta saadut todisteet voivat olla ratkaisevan tärkeitä. Siksi unionin oikeuden täytäntöönpanon tehokkuutta voidaan parantaa varmistamalla, että väärinkäytöksistä tietävät henkilöt uskaltavat myös ilmoittaa tiedoistaan. EU:n lainsäätäjä on viime vuosina todennut, että unionin oikeuden täytäntöönpano edellyttää myös väärinkäytösten paljastajien suojelemista. Tätä varten joihinkin alakohtaisiin unionin säädöksiin on sisällytetty suojelua ja ilmoituskanavia koskevia säännöksiä. Väärinkäytösten paljastajien suojelu on kuitenkin toistaiseksi hyvin rajallista ja alakohtaista. Se ei kata kaikkia keskeisiä aloja, joilla ei uskalleta puutteellisen suojelun vuoksi ilmoittaa unionin oikeuteen kohdistuvista väärinkäytöksistä, jotka voivat aiheuttaa yleiseen etuun kohdistuvaa vakavaa haittaa. Myös useimmissa jäsenvaltioissa saatavilla oleva suojelu on hajanaista ja sen taso vaihtelee. Koska EU:n ja jäsenvaltioiden tasolla ei ole saatavilla riittävää ja yhdenmukaista suojelua, kaikista väärinkäytöksistä ei uskalleta ilmoittaa. Näin menetetään tilaisuus ehkäistä ja paljastaa unionin oikeuteen kohdistuvia rikkomisia, mikä heikentää unionin oikeuden täytäntöönpanoa.
Tämä aloite on osa laajempaa toimenpidekokonaisuutta, jolla pyritään ratkaisemaan järjestämättömien lainojen muodostama ongelma EU:ssa. Tällä aloitteella pyritään seuraaviin yleisiin tavoitteisiin: ensimmäisenä yleistavoitteena on vähentää niitä riskejä, joita järjestämättömien vastuiden suurista määristä aiheutuu rahoitusvakaudelle; tähän pyritään ehkäisemällä riittämättömin varauksin katettujen järjestämättömien vastuiden tulevia kertymiä tai tällaisten vastuiden liiallista kasvua EU:n pankkijärjestelmässä; toisena tavoitteena on varmistaa, että EU:n pankeilla on riittävästi varoja järjestämättömistä vastuista aiheutuvien tappioiden kattamiseen, jotta ne voivat suojata kannattavuuttaan ja omaa pääomaansa ja hillitä rahoituskustannuksiaan stressikausina. Tämä on erityisen tärkeää EU:ssa, jossa rahoituksenvälittäjinä toimivat edelleen useimmiten pankit. Yhdessä pääomamarkkinaunionia koskevan aloitteen ansiosta saavutettujen entistä syvempien ja vahvempien pääomamarkkinoiden kanssa tällä aloitteella on tarkoitus varmistaa, että EU:n kotitalouksille ja yrityksille on tarjolla vakaata ja luonteeltaan vähemmän myötäsyklistä rahoitusta. Näin tuetaan samalla investointeja, kasvua ja työllisyyttä.

Toimien tasolla näihin tavoitteisiin pyritään vähentämällä sellaisia pankeille tarjolla olevia mahdollisuuksia ja kannustimia, jotka saavat ne turvautumaan ”odota ja katso” -strategiaan tai tappioiden peittelyyn ja lykkäämiseen (ns. ”extend and pretend”). Pankit käyttävät näitä strategioita lykätäkseen järjestämättömiä lainoja koskevien varausten kirjaamista. Käytännössä tavoitteet on tarkoitus saavuttaa ottamalla käyttöön lakisääteinen vakavaraisuutta turvaava varautumisjärjestely, joka muodostuu seuraavista osatekijöistä: i) vaatimus, jonka mukaan pankkien on katettava tiettyyn yhteiseen vähimmäistasoon asti uusiin lainoihin liittyvät aiheutuneet ja odotetut tappiot, kun kyseisistä lainoista tulee järjestämättömiä lainoja (tappioiden kattamista koskeva vähimmäisvaatimus), ja ii) jos tappioiden kattamista koskeva vähimmäisvaatimus ei täyty, ydinpääoman (CET1) eristä tehtävä vähennys, joka vastaa tosiasiallisen kattavuuden ja vähimmäiskattavuuden välistä erotusta. Tappioiden kattamista koskevaa vähimmäisvaatimusta on tarkoitus soveltaa täysimääräisenä vasta tietyn ajanjakson päätyttyä. Tämän ajanjakson pituus vaihtelee sen mukaan, onko kyseessä oleva laina vakuudellinen vai vakuudeton.
Altistuminen karsinogeeneille ja mutageeneille työpaikalla voi aiheuttaa syöpää, joka on suurin työhön liittyvä terveysongelma EU28-maissa. Se voi aiheuttaa myös muita merkittäviä terveysongelmia. Edistääksen työntekijöiden suojelua tällaisilta riskeiltä EU on antanut karsinogeeneja ja mutageeneja koskevan direktiivin 2004/37/EY. Siinä säädetään alaa koskevista vaatimuksista, muun muassa työperäisen altistumisen raja-arvoista, joilla poistetaan altistuminen tai vähennetään sitä. Direktiiviä on päivitettävä säännöllisesti, jotta voidaan ottaa huomioon saatavilla olevat tiedot, myös tieteelliset ja tekniset tiedot. Direktiivin päivittämiseksi on esitetty kaksi lainsäädäntöehdotusta (COM(2016) 248 ja COM(2017)11), joissa käsitellään yhteensä 20:tä karsinogeenia. Lainsäädäntövallan käyttäjät ovat jo hyväksyneet ensimmäisen näistä muutoksista (direktiivi (EU) 2017/2398). Tässä kolmannen ehdotuksen liitteenä olevassa vaikutustenarvioinnissa käsitellään vielä viittä kemiallista ainetta, joille noin 1 000 000 työntekijää altistuu työpaikoillaan.
Joukkorahoitus on teknologian mahdollistama uudenlainen rahoituspalvelu, jolla on potentiaalia auttaa yrityshankkeita saamaan rahoitusta ja sijoittajia monipuolistamaan sijoituksiaan. Joukkorahoitus on yhä yleisemmin vakiinnuttamassa asemaansa olennaisena osana startup-yritysten ja nuorten yritysten rahoitusportaita. Se on usein tärkein rahoitusväline alkuvaiheen yrityksissä, jolloin riskipääomarahastot tai pääomasijoitusrahastot ovat vain osittain kiinnostuneita niistä. Joukkorahoitus tarjoaa vaihtoehdon vakuudettomille pankkilainoille, kuten sekkiluotoille tai luottokorttilainoille, jotka ovat tällä hetkellä pk-yritysten ulkoisen rahoituksen tärkeimpiä lähteitä. Joukkorahoituksella täydennetään pankki- ja yritysrahoitusta ja monipuolistetaan näin rahoituslähteitä. Se tarjoaa uusia mahdollisuuksia etenkin nuorille ja innovatiivisille yrityksille, joilla ei ole mittavia vakuuksia, kiinteä omaisuutta tai rahoitushistoriaa. Tästä merkittävästä roolista huolimatta EU:n joukkorahoitusmarkkinat yritysrahoitusta varten ovat varsin alikehittyneet verrattuna muihin suuriin talouksiin ja – mikä tärkeintä – ne eivät kykene toimimaan kunnollisesti valtioiden rajojen yli. Hiljattaisista tutkimuksista ja kohdennetuista kuulemisista saatu näyttö osoittaa, että hajanaisten ja keskenään ristiriitaisten sääntelyjärjestelmien vuoksi joukkorahoitusalustat eivät kykene laajentamaan toimintaansa ja tarjoamaan vapaasti palveluja koko Euroopan laajuisesti. Sijoittajat pidättäytyvät rajatylittävästä toiminnasta, koska ne eivät luota alustoihin ja palvelujen tarjontaan sovellettaviin hajanaisiin lainsäädäntöpuitteisiin.
Työntekijöiden ja palvelujen vapaalla liikkuvuudella on keskeinen merkitys EU:lle. Vapaa liikkuvuus edellyttää kuitenkin selkeitä, oikeudenmukaisia ja tehokkaasti täytäntöönpantuja työvoiman liikkuvuutta ja sosiaaliturvan koordinointia koskevia sääntöjä. EU:ssa on kehitetty kattavasti lainsäädäntöä, jolla säännellään työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon palvelujen tarjoamiseen liittyen sekä sosiaaliturvan koordinointia. Junckerin komissio on esittänyt useita ehdotuksia näiden sääntelypuitteiden parantamiseksi, esimerkiksi työntekijöiden lähettämistä työhön toiseen jäsenvaltioon koskevan direktiivin ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevien asetusten tarkistukset ja erityissäännökset työntekijöiden lähettämisestä kansainvälisen maantieliikenteen alalla. EU-sääntöjen noudattamiseen ja niiden tehokkaaseen täytäntöönpanoon liittyy kuitenkin edelleen ongelmia, jotka voivat vaarantaa luottamuksen ja oikeudenmukaisuuden sisämarkkinoilla. Esiin nousee erityisesti kaksi ongelmaa: puutteellinen tuki ja neuvonta yksityishenkilöille ja työnantajille rajatylittävissä tilanteissa; puutteellinen yhteistyö kansallisten viranomaisten välillä sääntöjen täytäntöönpanossa. Tämän ehdotuksen tavoitteena on puuttua seuraaviin erityishaasteisiin: -puutteellinen tuki ja neuvonta yksityishenkilöille ja yrityksille rajatylittävissä tilanteissa, myös julkisesti saatavilla olevat puutteelliset ja vähäiset tiedot ihmisten oikeuksista ja velvollisuuksista; -riittämätön tiedonsaanti ja tietojen jakaminen työvoiman liikkuvuuteen ja sosiaaliturvan koordinointiin liittyvistä eri aloista vastaavien kansallisten viranomaisten välillä; -kansallisten viranomaisten riittämätön kapasiteetti organisoida yhteistyötä muiden viranomaisten kanssa valtioiden rajojen yli; -heikot tai puuttuvat mekanismit yhteisiä rajatylittäviä täytäntöönpanotoimia varten; -jäsenvaltioiden välisen rajatylittävän sovittelumekanismin puute kaikilla työvoiman liikkuvuuteen ja sosiaaliturvan koordinointiin liittyvillä aloilla; -alan riittämättömät yhteistyörakenteet EU:n tasolla. EU:n työvoiman liikkuvuus on osoittanut kasvusuuntausta koko kriisin ajan. Vuonna 2017 muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka kansalaisia he ovat, asui tai työskenteli 17 miljoonaa ihmistä. Luku on lähes kaksinkertainen verrattuna vuosikymmenen takaiseen. Toiseen jäsenvaltioon lähetettyjen työntekijöiden määrä kasvoi 68 prosenttia vuodesta 2010 vuoteen 2016, jolloin se oli 2,3 miljoonaa. Päivittäin työssä toisessa jäsenvaltiossa käy 1,4 miljoonaa EU:n kansalaista. Tässä tilanteessa yhä eurooppalaisempien työmarkkinoiden hallintaan tarvitaan kansallisten viranomaisten välistä tehokasta yhteistyötä ja yhtenäisiä hallinnollisia toimia.
Komissio ilmoitti vuonna 2015 annetun Euroopan turvallisuusagendan ja vuonna 2016 annetun terrorismin rahoituksen torjunnan vahvistamista koskevan toimintasuunnitelman yhteydessä aikovansa laatia vuoden 2017 toisen neljänneksen loppuun mennessä säädösehdotuksen kulttuuriesineiden laittoman kaupan torjumiseksi. Ehdotuksessa puututaan kolmansista maista tulevien, historiallisesta ja arkeologisesta ympäristöstään laittomasti poistettujen kulttuuriesineiden tuontiin EU:hun, mikä edistää järjestäytynyttä rikollisuutta, terrorismin rahoitusta, rahanpesua ja verovilppiä ja aiheuttaa kulttuuri-identiteetin ja -perinnön menetystä alkuperämaille. Se on jatkotoimi EU:n lainsäädännölle, jolla kielletään Irakista ja Syyriasta peräisin olevien kulttuuriesineiden kauppa (asetukset (EY) N:o 1210/2003 ja (EU) N:o 36/2012).
Tiemaksujen sähköisen keräämisen kansalliset markkinat ovat paikallisten monopolien hallussa, ja EU:n laajuisten tiemaksupalvelujen tarjoajat (EETS-palveluntarjoajat) kohtaavat esteitä laajentaessaan toimintaansa uusille markkinoille. Tästä on seurauksena se, että tienkäyttäjät tarvitsevat monia erilaisia ajoneuvolaitteita, sopimuksia ja laskutusjärjestelyjä tiemaksujen maksamiseen EU:n eri osissa. Siitä puolestaan aiheutuu kustannuksia ja ylimääräisiä rasitteita. Toisen ongelman muodostaa mahdollisuus välttää rangaistus, kun on kyse maksun laiminlyönnistä ja ajoneuvo on rekisteröity toisessa jäsenvaltiossa. Nykyisin ei ole olemassa toimivia EU-tason ratkaisuja tietojen vaihtamiseksi tiemaksuvelvollisuuden rikkojista. Sen lisäksi, että tämä aiheuttaa tiemaksutulojen menetyksiä ja sääntöjä noudattavien kuljettajien turhautumista, se myös haittaa siirtymistä teknologian kehityksen turvin perinteisistä tietulliasemista liikenteen kannalta sujuvampiin maksujärjestelyihin.
Voimassa olevan asetuksen arvioinnissa kävi ilmi, että sitä olisi syytä tarkastella uudelleen, jotta otettaisiin huomioon kansainvälisten normien sekä rahanpesun ja terrorismin rahoituksen estämistä koskevan EU:n kehyksen kehittyminen ja terrorismin rahoitusta koskevassa vuoden 2016 toimintasuunnitelmassa luetellut komission prioriteetit. EU:hun saapuvat ja sieltä poistuvat henkilöt antavat vuosittain 100 000 käteisilmoitusta vähintään 10 000 euron suuruisista määristä. Tämä tarkoittaa, että kyseessä on yhteensä 60–70 miljardin euron suuruinen määrä vuodessa. Seuraavat neljä suurta ongelmaa on havaittu: 1.käteisvarojen salakuljetus postitse tai rahtilähetyksissä; 2.puutteet viranomaisten välisessä tietojenvaihdossa; 3.muiden erittäin likvidien arvon säilyttäjien, kuten kullan, käyttö ilmoittamisvelvollisuuden välttämiseksi; 4.toimivaltaiset viranomaiset eivät voi toimia silloin, kun määrä on alle 10 000 euroa, vaikka rikollisesta toiminnasta on saatu viitteitä. Lisäksi vaikutustenarviointia koskevassa kertomuksessa käsitellään ja analysoidaan kolmea vähemmän merkittävää ongelmaa. Jos unioni ei toteuttaisi toimia, tämä johtaisi kansainvälisten velvoitteiden täyttämättä jäämiseen. Rahanpesuun ja terrorismin rahoitukseen liittyvä käteisvarojen kierrättämisen yleistyminen on ongelma, joka vaikuttaa kaikkein pahiten kansalaisiin, viranomaisiin ja yrityksiin,
Vaikutustenarviointi ehdotuksista, joilla muutetaan asetusta (EU) N:o 575/2013 luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista, direktiiviä 2013/36/EU oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiiviä 2014/59/EU luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä ja 15 päivänä heinäkuuta 2014 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EU) N:o 806/2014 yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa

Rahoitusvakauden turvaamiseksi ja komission kasvu- ja työllisyysstrategian tavoitteiden saavuttamiseksi on tarpeen korjata kiireellisesti nykyisen sääntelykehyksen puutteet, panna joukko kriisin jälkeisiä kansainvälisiä toimenpiteitä täytäntöön ja saattaa pankkiunioniin liittyvät aloitteet päätökseen. Rahoitusvakauteen kohdistuu nykyään merkittäviä riskejä, ja talouden rahoittamiseen on saatavilla huolestuttavan vähän kestävää pankkirahoitusta. Lisäksi on tehtävä enemmän työtä sen varmistamiseksi, ettei vaikeuksiin joutuneita laitoksia, jotka ovat liian suuria kaatumaan, jouduta tulevaisuudessa pelastamaan veronmaksajien varoin. Olennaista on myös pyrkiä keventämään sääntelystä ja sen noudattamisesta aiheutuvaa kohtuutonta rasitusta, kun se on mahdollista. Näiden ongelmien voidaan katsoa johtuvan osittain seuraavista tekijöistä: riski siitä, että pitkäaikaisen toiminnan rahoittaminen on liian riippuvaista lyhytaikaisesta tukkurahoituksesta laitosten ylivelkaantumisen riski pk-yrityksiin liittyviä vastuita koskevat pääomavaatimukset, jotka eivät ole optimaalisia riski siitä, että järjestelmän kannalta merkittävät laitokset kaatuvat hallitsemattomasti mahdolliset konkurssit, jotka johtuvat riittämättömien pääomavaatimusten asettamisesta laitoksille tiettyjen kriisinratkaisusäännösten riittämätön yhdenmukaistaminen (esimerkiksi säännökset, jotka koskevat ensisijaisuusjärjestystä makukyvyttömyyden yhteydessä, ja moratoriosäännökset).