FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 11.10.204 
KOM(2004) 651 lopullinen 
. 
KOMISSION TIEDONANTO EUR OOPAN PARLAMENTILLE JA 
NEUVOSTOLLE 
Euroopan sopimusoikeus ja yhteis ön säännöstön tarkistaminen: 
jatkotoimet 
. 
 
FI 2   FI 1. J OHDANTO  
Tässä tiedonannossa vahvistetaan komission jatkotoimet vuoden 2003 
toimintasuunnitelmaan1. Jatkotoimet perustuvat EU:n to imielinten, jäsenvaltioiden ja 
sidosryhmien kannanottoihin. Tiedonannossa hahmotellaan, kuinka yhteisiä puitteita 
aiotaan kehittää yhteis ön nykyisen ja tulevan s äännöstön johdonmukaisuuden 
parantamiseksi, ja vahvistetaan aihekohtaise t suunnitelmat kuluttaj ansuojaan liittyviä 
säännöstön osia varten vuosiksi 2002–2006 l aaditun kuluttajapoliittisen strategian 
mukaisesti. Lisäksi siinä kuvataan toimia , joita on suunniteltu EU:n laajuisten 
vakiosopimusehtojen edistämiseksi, ja k aavaillaan valinnaisen normin soveltuvuutta 
koskevan pohdinnan jatkamista. 
Euroopan parlamentti (EP)2 ja neuvosto3 antoivat toimintasuunnitelmaa tukevat 
päätöslauselmat, joissa ne korostivat, että kaikki asianom aiset osapuolet on otettava 
mukaan erityisesti yhteisten puitteiden laat imiseen. Euroopan parlamentti totesi, että 
yhteiset puitteet olisi laadittava vuoden 2006 loppuun mennessä ja otettava 
viipymättä käyttöön. Myös neuvosto piti hyödyllisenä sopimuspuolten kehittämiä, yhteisön ja jäsenvaltioiden säännöksiä nouda ttavia yleisiä sopimusehtoja. Lopuksi 
kyseiset toimielimet kehottivat komissiota jatkamaan valinnaista normia käsittelevää pohdintaa. 
Tähän mennessä kuulemisen yhteydessä on saatu 122 kannanottoa. Komissio julkaisi 
laatijoiden suostumuksella kannanotot ja tiivistelmän niistä
4. Sidosryhmien 
osallistumisen varmistamiseksi järjestetti in kesäkuussa 2003 kaksi sopimusoikeutta 
käsittelevää seminaaria5. Tammikuussa 2004 järjestettiin se minaari, jossa käsiteltiin 
vakiosopimusehtoja6. Huhtikuussa 2004 pidettiin li säksi komission ja Euroopan 
parlamentin yhteinen konferenssi7. 
2. J ATKOTOIMET  
2.1 Nykyisen ja tulevan säännöstön parantaminen (toimintasuunnitelman 
I toimenpide) 
 Toimintasuunnitelmaa koskevia kannanotto ja esittäneet tahot katsoivat, että 
yhteisön säännöstön laatua ja johdonmukaisuutta on parannettava sopimusoikeuden alalla, ja korostivat, että yhteiset puitteet voisivat edistää 
tämän tavoitteen saavuttamista. Tämän merkittävän tuen perusteella komissio aikoo jatkaa yhteisten puitteiden laatimista. 
                                                
 
1  Kaikki Euroopan sopimusoikeutta koskevat asiakirjat ovat saatavilla komission www-sivustossa 
osoitteessa: 
http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/s afe_shop/fair_bus_pract/cont_law/index_en.htm   
2 Ks. alaviite 1. 
3 Ks. alaviite 1. 
4 Ks. alaviite 1. 
5 Ks. alaviite 1. 
6 http://europa.eu.int/comm/internal_market/contractlaw/2004workshop_en.htm  
7 Ks. alaviite 1. 
 
FI 3   FI 2.1.1 Yhteisten puitteiden päätarkoitus 
 Toimintasuunnitelmassa yksilöitiin säännöstöön liittyviä erilaisia 
ongelmaryhmiä. Niistä tärkeimmät olivat seuraavat: 
● Direktiiveissä käytetyt abstraktit oikeudelliset termit, joita ei ole 
määritelty tai jotka on määritelty liian laveasti 
● Alat, joilla direktiivien soveltaminen ei ratkaise ongelmia 
käytännössä 
● Direktiivien täytäntöönpanemiseksi annetuissa jäsenvaltioiden 
laeissa olevat erot, jotka joht uvat vähimmäisyhdenmukaistamisen 
soveltamisesta kuluttajansuojadirektiiveissä 
● Epäjohdonmukaisuudet sopimusoikeutta koskevassa EY:n 
lainsäädännössä. 
 Aivan ensinnä on tehtävä poliittinen päätös siitä, onko voimassa olevia 
direktiivejä muutettava kyseisten ongelmien ratkaisemiseksi. Jos direktiivejä on syytä muuttaa, ko missio käyttää yhteisiä puitteita 
soveltuvin osin välineenä laatiess aan ehdotuksia voimassa olevan 
säännöstön sekä tulevien säädös ten laadun ja johdonmukaisuuden 
parantamiseksi sopimusoikeuden alal la. Samalla säännöstöä pyritään 
yksinkertaistamaan
8. Yhteisissä puitteissa esitetään sopimusoikeuden 
alaa koskevat selkeästi määritellyt lain säädäntötermit, perusperiaatteet ja 
johdonmukaiset mallisäännöt yhteisön säännöstöön ja jäsenvaltioiden lainsäädännössä parhaiksi osoittautuneisiin ratkaisuihin perustuen. 
                                                
 
8 Tämä aloite sisältyy komission tiedonantoon ”Yhteisön säännöstön päivittäminen ja 
yksinkertaistaminen” (KOM(2003) 71), ja sen tavoitteena on lainsäädännön yksinkertaistaminen. 
 
FI 4   FI  Esimerkki: Kuluttajansuojaa kosk evan säännöstön tarkistaminen  
 Komission keskeisenä tavoitteena on edelleen lisätä kuluttajien ja 
yritysmaailman luottamusta si sämarkkinoihin korkeatasoisen 
kuluttajansuojan sekä sisämarkkinoiden esteiden poistamisen ja sääntelyn 
yksinkertaistamisen avulla9. Kahdeksaa kuluttajadirektiiviä10 
tarkastellaan sen kartoittamiseksi, täyttävätkö ne kyseiset tavoitteet, 
kiinnittäen erityisesti huomiota niissä oleviin ”minimiyhdenmukaistamista” koskeviin lausekkeisiin. 
 Tarkastelun yhteydessä arvioidaan, missä määrin nykyise t direktiivit ovat 
kokonaisuutena ja yksittäisinä sää döksinä käytännössä täyttäneet 
kuluttajansuojaa ja sisämarkkinoita  koskevat komission tavoitteet. Tämä 
edellyttää, että on tarkasteltava se kä itse direktiivejä että niiden 
soveltamistapoja samoin kuin markkinoita, joissa direktiivejä sovelletaan (toisin sanoen jäsenvaltioiden lakeja, joilla direktiivit on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä,  oikeuskäytäntöä, itses ääntelyä, soveltamisen 
valvontaa, direktiivien noudattami sastetta käytännössä sekä 
liikekäytäntöjen, tekniikan ja kuluttajien odotusten kehityssuuntauksia). 
 Tarkastelun yhteydessä paneudutaan erityisesti seuraaviin kysymyksiin: 
● Onko direktiiveissä vaadittava ku luttajansuojataso riittävän korkea 
kuluttajien luottamuksen varmistamiseksi? 
● Onko yhdenmukaistamisen taso riittävä sisämarkkinoiden esteiden 
ja kilpailun vääristymien poistamiseksi? 
● Onko sääntelytaso sellainen, että se kuormittaa yrityksiä 
mahdollisimman vähän ja edistää kilpailua? 
● Sovelletaanko direktiivejä tehokkaasti? 
● Kun kahdeksaa direktiiviä tark astellaan kokonaisuutena, onko 
niiden välillä huomattavia puutteita, epäjohdonmukaisuuksia tai päällekkäisyyttä? 
● Minkä direktiivin uudistamista olisi pidettävä ensisijaisen tärkeänä?
 Esiin tulee myös joita kin erityiskysymyksiä: 
● Onko direktiivien soveltamisala asianmukainen? Ovatko ennen 
sopimuksen tekemistä annettavia  tietoja koskevat vaatimukset 
asianmukaisia? 
● Olisiko kotimyynnistä, kiin teistöjen osa-aikaisesta 
käyttöoikeudesta (timeshare) ja etämyynnistä annetuissa direktiiveissä säädetyt peruuttamisajat tai niihin liittyvät menettelyt 
                                                 
9 EYVL C 137, 8.6.2002, s. 2. 
10 Direktiivit 85/577/ETY, 90/314/ET Y, 93/13/ETY, 94/47/EY, 97/7/EY, 98/6/EY; 98/27/EY, 99/44/EY. 
 
FI 5   FI yhdenmukaistettava kokonaan? 
● Onko kuluttajasopimuksia koske vaa lainsäädäntöä edelleen 
yhdenmukaistettava? 
● Onko jotkin direktiivit mahdollista yhdistää niiden välisten 
epäjohdonmukaisuuksien vähentämiseksi? 
 Kuluttajia koskevan säännöstön tark astelemiseksi suunn itellaan useita 
toimenpiteitä: 
● Kehitetään julkinen säännöstöti etokanta, johon sisällytetään myös 
kansallinen lainsäädäntö ja oi keuskäytäntö. Hankkeen yhteydessä 
tehdään myös vertaileva analyysi  direktiivien soveltamisesta 
käytännössä. 
● Perustetaan jäsenvaltioiden asiantuntijoista koostuva pysyvä 
työryhmä, jossa vaihdetaan tietoja ja keskustellaan säännöstön täytäntöönpanosta. 
● Laaditaan raportteja hintojen ilmoittamisesta, etämyynnistä, 
kulutustavaroiden kaupasta ja  kieltokanteista annettujen 
direktiivien täytäntöönpanosta. Raportteja varten kuullaan sidosryhmiä, ja niiden pohjalta järj estetään tarvittaessa seminaareja.
 Sen jälkeen kun hanke ja raportit on saatu valmiiksi, komissio harkitsee, 
onko tarvetta tehdä ehdotuksia nykyisten direktiivien muuttamiseksi. Tämän määritysvaiheen odotet aan päättyvän vuoden 2006 loppuun 
mennessä. Mahdollisissa ehdotuksissa otetaan soveltuvin osin huomioon 
yhteisiä puitteita koskevan luonnoksen va lmistelutyö, ja niihin liitetään 
asianmukaiset lainsäädännön vaikutusten arvioinnit. 
 
 Olisi myös toivottavaa, että neuvos to ja Euroopan parlamentti voisivat 
käyttää yhteisiä puitteita esittäessään tarkistuksia  komission ehdotuksiin. 
Tällainen yhteisten puitteiden hy ödyntäminen olisi johdonmukaista 
yhteisen tavoitteen – kork ealaatuisen EU-lainsäädännön11 – 
saavuttamisen sekä sen kannalta, että EU:n toimielimet ovat sitoutuneet edistämään EU-lainsäädännön yks inkertaisuutta, selkeyttä ja 
johdonmukaisuutta
12. 
2.1.2 Yhteisten puitteiden muut  mahdolliset tarkoitukset 
 Kansalliset lainsäätäjät voisivat käyttää yhteisiä puitteita saattaessaan 
sopimusoikeuden alan EU-direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöään. 
Ne voisivat hyödyntää yhteisiä puitteita myös antaessaan lainsäädäntöä 
sopimusoikeuden aloilla, joita ei  säännellä yhteisön tasolla. 
                                                 
11 Lainsäädännön yksinkertaistamista ja parantam ista koskeva toimintasuunnitelma (KOM(2002) 278). 
12 Toimielinten välinen sopimus paremmasta lain säädännöstä (EUVL C 321, 31.12.2003, s. 1) 
 
FI 6   FI  Euroopan parlamentti on ehdottanut, että yhteisiä puitteita voitaisiin 
mahdollisesti käyttää myös välimiesmenettelyn yhteydessä. Välimiehet voisivat käyttää yhteisiä puitteita  löytääkseen puolueettomia ja 
tasapainoisia ratkaisuja sopimuspuolten välisiin ristiriitoihin. 
 Yhteisillä puitteilla voi myös o lla merkitystä kehitettäessä muita 
toimintasuunnitelmassa kartoitettuja toimenpiteitä. Esimerkiksi Euroopan parlamentti totesi, että yhteisi stä puitteista voitaisiin kehittää 
vakiosopimusehdot, jotka olisivat oike usalan toimijoiden käytettävissä. 
Myös komissio on sitä mieltä, että yhteisten puitteiden mahdollisimman laaja hyödyntäminen toimintasuunnitelman II toimenpiteen toteuttamisessa olisi suotavaa. Yhteiset puitteet voisivat lisäksi olla perustana, kun valinnaista nor mia mahdollisesti kehitetään. 
 Komissio harkitsee myös ehdotusta, jonka mukaan se voisi sisällyttää 
yhteiset puitteet toimeksisaajien kanssa tekemiinsä sopimuksiin. Yhteisiä puitteita voitaisiin käyttää sovell ettavan kansallisen lainsäädännön 
lisäksi. Komissio myös rohkaisee muita toimielimiä ja elimiä käyttämään yhteisiä puitteita, kun ne tekevät s opimuksia kolmansien osapuolten 
kanssa. 
 EY:n säännöstöön ja sopimusoik eutta koskevissa jäsenvaltioiden 
lainsäädännöissä yhteisiksi havaittuihin parhaisiin ratkaisuihin perustuvat yhteiset puitteet voisivat olla apuna Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle sen tulkitessa sopimusoikeutta koskevaa säännöstöä. 
2.1.3 Yhteisten puitteiden oikeudellinen luonne 
 Useat toimintasuunnitelmaa kommentoineet tahot ottivat esiin 
kysymyksen yhteisten puitteiden oike udellisesta luonteesta. Esitetyt 
ehdotukset vaihtelevat neuvoston ja  Euroopan parlamentin antamasta 
sitovasta säädöksestä komission an tamaan ei-sitovaan asiakirjaan. 
 Tässä vaiheessa komissio on sitä mieltä , että yhteisistä puitteista ei tehdä 
sitovaa oikeudellista välinettä. Ko missio aikoo kuitenkin kuulla laajasti 
kaikkia asianomaisia osapuolia yhte isiä puitteita laatiessaan. Kysymys 
voi nousta esiin uudelleen tässä yhteydessä. 
2.2 EU:n laajuisten vakiosopimu sehtojen käytön edistäminen 
(toimintasuunnitelman II toimenpide) 
2.2.1 Toimintasuunnitelmaan sisä ltyvät komission ehdotukset 
 Toimintasuunnitelman II toimenpiteen  tavoitteena oli edistää sitä, että 
yksityiset tahot kehittäisivät vaki osopimusehtoja pikemminkin EU:n 
laajuista käyttöä kuin va in yksittäistä oikeusjärj estystä varten. Nykyisin 
osapuolet ajattelevat usein, että  eri maissa on käytettävä eri 
vakiosopimusehtoja joko sopimusoikeutta tai muita aloja koskevissa jäsenvaltioiden laeissa olevien eril aisten pakollisten vaatimusten vuoksi 
(esim. voi vaikuttaa siltä, että va hingonkorvausoikeuden erot edellyttävät 
vastuuvelvollisuuskysymysten osalta erilaisia sopimusehtoja). EU:n 
 
FI 7   FI laajuisten vakiosopimusehtojen mene styksekkäästä käytöstä on kuitenkin 
lukuisia esimerkkejä sellaisten kysy mysten osalta, jotka on otettava 
huomioon myös muissa sopimuksissa. 
 On siis todennäköistä, että sopivia EU:n laajuisia ratkaisuja on tarjolla 
myös muissa tapauksissa, joissa täll ä hetkellä käytetään yhdessä maassa 
sovellettavia vakiosopimusehtoja. Vai kuttaa kuitenkin siltä, ettei EU:n 
laajuisten ratkaisujen saatavuudesta olla riittävän tietoisia, ja tämän 
vuoksi toimintasuunnitelmassa ehdotettiin  laaja-alaista aloitetta, jonka 
avulla halutaan tiedottaa käytet tävissä olevista mahdollisuuksista. 
2.2.2 Sidosryhmien ja muiden tahojen reaktiot 
 Osa vastaajista piti ehdotettua toimintamallia hyvänä, kun taas toiset 
suhtautuivat epäilevästi komission osallistumiseen tällä alalla ajatellen, että komissio aikoo itse laatia va kiosopimusehdot. Näin komissio ei 
missään nimessä aio tehdä: vakiosopimusehtojen sisällön määrittelevät markkinoiden toimijat, ja myös niiden  käytöstä päättävät taloudelliset 
toimijat. Komissio aikoo ainoastaan toimia prosessin edistäjänä ja ”rehellisenä välittäjänä”, eli se pyrkii tuomaan asianomaiset osapuolet 
yhteen vaikuttamatta  asian sisältöön. 
 Kysymyksiä tarkasteltiin lähemm in 19. tammikuuta 2004 järjestetyssä 
seminaarissa
13, jossa keskityttiin vakiosopimusehtojen käyttöön yritysten 
keskinäisissä liiketoimissa sekä yrityssektorin ja julkishallinnon välisissä sopimuksissa. Seminaarin tuloksena te htiin kaksi pääasiallista päätelmää: 
 Yleisesti oltiin yhtä mieltä siitä, et tä EU:n laajuisia vakiosopimusehtoja 
voitaisiin käyttää onnistuneesti useissa  tapauksissa huolimatta siitä, että 
eräillä aloilla on vielä joitakin oikeude llisia ja hallinnollisia esteitä. 
Komissio laatii sidosryhmien avulla  luettelon pahimmista esteistä. 
 Toiseksi katsottiin, että olisi hyödyllistä lisätä tietoutta nykyisistä 
mahdollisuuksista erityisesti tarjoamalla jäsenneltyä tietoa EU:n laajuisia 
vakiosopimusehtoja koskevista onnist uneista esimerkeistä komission 
ylläpitämässä www-sivustossa. 
2.2.3 Toimet: www-sivusto edistämään EU:n laajuisten vakiosopimusehtojen 
kehittämistä ja käyttöä 
 Komissio on päätellyt kaikkien näid en kannanottojen perusteella, että 
olisi hyödyllistä tiedottaa käytettävissä olevista mahdollisuuksista. Komissio keskittyy vakiosopimuseht oihin, jotka koskevat yritysten 
välisiä sekä yrityssektorin ja ju lkishallinnon välisiä liiketoimia. 
 Kyseisten toimien arvioinnin perusteella voidaan ehdottaa 
lisätoimenpiteitä, ja tämän työn laaj entamista voidaan myös harkita. 
                                                
 
13 Ks. alaviite 6. 
 
FI 8   FI 2.2.3.1 Foorumi nykyisiä ja suunniteltuja EU:n laajuisia 
vakiosopimusehtoja koskevien  tietojen vaihtoa varten 
 Komissio ylläpitää www-sivustoa, jossa markkinoiden toimijat 
voivat vaihtaa tietoja EU:n laajui sista vakiosopimusehdoista, joita 
ne parhaillaan käyttävät tai aikovat kehittää. Tiedot julkaistaan ne 
toimittaneiden osapuolten yksinomaisella vastuulla. Tietojen julkaiseminen ei tarkoita kyseisten vakiosopimusehtojen oikeudellisen tai kaupallisen ke lpoisuuden tunnustamista. Komissio 
aikoo ennen sivuston toteutusta kuulla asianomaisia sidosryhmiä 
selvittääkseen, mitä tietoa käyttäjät tarkkaan ottaen tarvitsevat ja millaista tietoa ne ovat valmiita toimittamaan sivustoon.  
 Tietojen avulla osapuolet voineva t välttää virheet ja oppia muiden 
myönteisistä kokemuksista. Komi ssio ei tämän vuoksi aio itse 
määritellä ”parhaiden toimintatapojen” kokoelmaa. 
2.2.3.2 Kilpailusääntöjen ja EU:n l aajuisten vakiosopimusehtojen 
välistä suhdetta koskevat suuntaviivat 
 Komissio ei aio tässä vaiheessa  julkaista vakiosopimusehtojen 
kehittämistä ja käyttöä koskevia erillisiä suuntaviivoja. Se on jo 
todennut suhtautuvansa yleensä myönteisesti sopimuksiin, jotka 
edistävät toisten jäsenvaltioiden markkinoille pääsyä yhteismarkkinoilla tai rohkaisevat ke hittämään uusia markkinoita ja 
parantamaan tarjontaolosuhteita
14. Vaikka siis EU:n laajuisten 
vakiosopimusehtojen kehittäm istä tai käyttöä koskeviin 
sopimuksiin suhtaudutaan ylee nsä myönteisesti, joissakin 
tapauksissa vakiosopimusehtojen käyttöä koskevat sopimukset tai 
yhdenmukaistetut menettelytavat voivat olla ristiriidassa 
kilpailusääntöjen kanssa. 
 Tässä yhteydessä komissio viittaa asiakirjaansa ”Suuntaviivat EY:n 
perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta horisontaalista 
yhteistyötä koskeviin sopimuksiin”15 ja erityisesti sen 6 jaksoon, 
jossa vahvistetaan standardointis opimuksia koskevat suuntaviivat. 
Vaikka suuntaviivoja ei erityise sti sovelleta vakiosopimusehtoihin, 
osapuolet voivat käyttää niitä ohjeena välttääkseen ongelmia 
vakiosopimusehtojen käytöstä sopiessaan. 
2.2.3.3 EU:n laajuisten vakiosopimuse htojen käytön oikeudellisten 
esteiden kartoittaminen 
 Komissio tutkii yhdessä asianomaisten osapuolten kanssa, 
esiintyykö jäsenvaltioissa  oikeudellisia esteit ä EU:n laajuisten 
vakiosopimusehtojen käytölle. Jos esteitä esiintyy, se pyrkii 
selvittämään, millaisia nämä esteet ovat, sekä tarvittaessa ja tapauksen mukaan poistamaan ne . Tämä voitaisiin toteuttaa 
                                                
 
14 Komission tiedonanto 2001/C 3/02 (EYVL C 3, 6.1.2001, s. 2), kohta 169. 
15 Ks. edellinen alaviite. 
 
FI 9   FI kyseisen jäsenvaltion vapaaehtoisin toimin tai komission 
käynnistämien rikkomisesta johtuvien menettelyjen kautta silloin, kun esteet ovat ristiriidassa EU -lainsäädännön kanssa, taikka 
muiden EU-toimien – esimerkiksi lainsäädäntötoimenpiteiden – kautta, jos esteet eivät ole rist iriidassa EU-lainsäädännön kanssa. 
 Ensivaiheessa komissio järjestä ä aiheesta selvityksen . Ennen 
selvityksen käynnistämistä se pyytää kuitenkin sidosryhmiltä lausunnot selvityksen sisällöstä ja rakenteesta varmis taakseen, että 
selvitys kohdistuu markkinoiden toimijoiden kannalta relevantteihin näkökohtiin. 
2.3 Muu kuin alakohtainen toimi – valinnainen normi Euroopan 
sopimusoikeudessa (toiminta suunnitelman III toimenpide) 
 Toimintasuunnitelmassa pääteltiin m uun muassa, ettei tässä vaiheessa ole 
merkkejä siitä, että toistaiseksi s ovellettu alakohtainen lähestymistapa 
aiheuttaisi ongelmia tai että se olisi hylättävä . Suunnitelmassa kuitenkin 
katsottiin, että olisi asianmukaista  tarkastella, tarvitaanko muita kuin 
alakohtaisia toimenpiteitä – esimer kiksi valinnaista normia – ongelmien 
ratkaisemiseksi Euroopan sopimusoikeuden alalla. 
 Komissio aikoo jatkaa tätä prosessi a vakiosopimusehtojen kehittämistyön 
rinnalla ottaen huomioon sidosryhmiltä tähän mennessä saadut kannanotot, joissa selvitetään, millaisia ominaisuuksia sidosryhmät mahdolliselta normilta haluavat, jos se osoittautuu tarpeelliseksi. Vakiosopimusehtojen kehittämisprosessi ja etenkin sidos ryhmien kuuleminen voivat hyvinkin tuoda 
esiin tältä osin merkityksellistä tietoa. 
 Komissio aikoo luoda mahdollisuuksia vaihtaa tietoja tällaisen normin 
soveltuvuudesta. Vaikka on ennenaikaist a arvailla pohdintojen tuloksia, on 
syytä täsmentää, ettei komissio aio e hdottaa ”Euroopan siviilioikeutta”, joka 
yhdenmukaistaisi sopimusoikeutta koskevat  jäsenvaltioiden lainsäädännöt, ja 
ettei näiden pohdintojen tarkoituksen a ole asettaa kyseenalaiseksi nykyisiä 
toimintalinjoja, joilla edis tetään vapaata liikkuvuutta joustavien ja tehokkaiden 
ratkaisujen pohjalta. 
 Toimintasuunnitelmaan saatujen kannano ttojen ja komission oman tarkastelun 
perusteella on määritelty joitakin m uuttujia, jotka on otettava huomioon 
pohdittaessa normin tarvetta. Niitä ovat er ot yritysten ja kuluttajien välisten, 
yritysten välisten sekä yritysten ja julk ishallinnon välisten liiketoimien välillä, 
se, missä määrin muut ratkaisut EU:n  laajuiset vakiosopimusehdot mukaan 
luettuina jo nyt tarjoavat tyydyttäviä ratkaisuja, sekä tarve ottaa huomioon 
jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset ja halli nnolliset kulttuurit. Nämä 
muuttujat on otettava huomioon kä ytäessä keskusteluja normin 
soveltuvuudesta. Joitakin muuttujis ta on esitelty liitteessä II. 
 Jos lisäksi tunnistetaan ongelmia, jotk a edellyttävät EU-tason ratkaisuja, 
komissio toteuttaa laajennetun vai kutustenarvioinnin määrittääkseen 
ratkaisujen tyypin ja sisällön. 
 
FI 10   FI 3. Y HTEISTEN PUITTEIDEN VALMISTELU JA LAATIMINEN  
3.1 Valmistelu: tutkimukset sekä EU:n to imielinten, jäsenvaltioiden ja muiden 
sidosryhmien osallistuminen 
3.1.1 Yleiskatsaus  Varmistaakseen yhteisten puitt eiden korkealaatuisuuden komissio 
rahoittaa tutkimuksen ja teknol ogian kehittämisen kuudennesta 
puiteohjelmasta
16 kolmivuotisen tutkimuksen. Tutkimusehdotukset on 
arvioitu, ja työn odotet aan alkavan piakkoin. 
 Tutkimuksen tekijöiden on vuoteen 2007 mennessä annettava 
loppuraportti, joka sisältää kaikki tekijät, jotka komissio tarvitsee 
laatiessaan yhteisiä puitt eita. Raporttiin on näin ollen sisällyttävä luonnos 
yhteisiksi puitteiksi, joiden tutk imuksen tekijät uskovat soveltuvan 
toimintasuunnitelmassa vahvistettuihin tarkoituksiin. 
3.1.2 Sidosryhmien osallistuminen 
 Sidosryhmien osallistuminen prosessiin on olennaisen tärkeää, kuten 
kaikki toimintaohjelmaa koskevia kannanottoja esittäneet korostivat. 
 Huhtikuussa 2004 järjestetyssä Euroopan parlamentin ja komission 
yhteiskonferenssissa osallistumisen onni stumista ehdotettiin mitattavaksi 
seuraavilla neljällä kriteerillä, jo tka saivat konferenssin kannatuksen: 
• Oikeudellisten perinteiden erot : huomioon on otettava EU:ssa 
esiintyvät erilaiset oikeudelliset perinteet. 
• Tasapaino taloudellisten intressi en välillä: huomioon on otettava eri 
toimialoilla toimivien hyvin erilai sten yritysten (pk-yrityksistä 
monikansallisiin yrityksiin) samoin  kuin kuluttajien ja oikeusalan 
toimijoiden intressit. 
• Sitoutuminen: sidosryhmien on sijoitettava asiaan todellisia 
resursseja antaakseen jat kuvan ja merkittävän panoksen. 
• Tekninen asiantuntemus: tarko ituksena on antaa yksityiskohtaista 
palautetta ja haasteita teoreet tisen tutkimuksen tekijöille. 
 Edellä mainitut kriteerit otetaan  huomioon suunniteltaessa jäljempänä 
hahmoteltuja toimia. Ensimmäisen osion toimet ovat osa komission ja 
tutkimuksen tekijöiden välistä sopimusta: 
 Ensimmäinen osio: tekninen panos 
                                                 
16 Päätös N:o 1513/2002/EY (EYVL L 232, 29.8.2002, s. 1). 
 
FI 11   FI • Komissio perustaa sidosryhmiä edustavien asiantuntijoiden 
verkoston, joka ottaa säännöllisest i ja yksityiskohtaisesti kantaa 
tutkimuksen tekijöiden valmistelevaan työhön. 
• Kaikista tutkimusaiheista järjes tetään säännöllisesti seminaareja, 
joissa sidosryhmät voivat tuoda esiin käytännön kysymyksiä, jotka 
on otettava huomioon, ja antaa pa lautetta. Kustakin aiheesta 
järjestetään seminaareja, jotta sidosryhmät ja komissio voivat seurata työn etenemistä. Seminaar ien aiheet ja osallistujamäärä 
rajataan tarkasti, jotta ty öskentely olisi tehokasta. 
• Prosessia tukee sille omistettu www-sivusto, joka on tutkimuksen 
tekijöiden, sidosryhmien as iantuntijoiden, komission, 
jäsenvaltioiden asiantuntijoiden ja Euroopan parlamentin käytettävissä. Sivustossa olevia  tekstiluonnoksia päivitetään 
tutkimuksen edetessä ja sidosryhmien kommenttien perusteella. 
• Kun on tehty päätökset tutkittavien  näkökohtien jaottelusta, voi olla 
aiheellista laatia suuntaviivat teknisen osion toiminnalle sen 
varmistamiseksi, että tutkimuksen tekijät ja sidosryhmät ymmärtävät prosessin selkeästi ja samalla tavalla. Suuntaviivoihin 
voi sisältyä rakenne, jolla sido sryhmien panos koordinoidaan 
yleisesti. Tällainen vo i olla esimerkiksi oh jausryhmä, johon kuuluu 
sekä teoreettisen tutkimusryhmän jäseniä että sidosryhmiä edustavia asiantuntijoita. 
 Toinen osio: poliittisten seikkojen huomioon ottaminen ja 
uudelleentarkastelu 
 Komissio 
• antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle säännöllisesti 
päivitettyjä tietoja prosessin edistymisestä, kuten nämä ovat pyytäneet 
• järjestää säännöllisesti korkean tason tapahtumia, joihin Euroopan 
parlamentti ja jäsenvaltiot osallistuvat 
• perustaa jäsenvaltioiden asia ntuntijoista koost uvan työryhmän 
varmistaakseen, että jäsenvaltiot saavat tietoa prosessin 
etenemisestä ja voivat antaa palautetta. 
 Lisäksi nämä kaksi osiota voidaan ajoittain tuoda yhteen 
keskustelufoorumissa, jotta kes kustelussa voidaan ottaa huomioon 
laajemmat yhteydet. 
3.1.3 Yhteisten puitteiden mahdollinen rakenne ja sisältö 
 Yhteisiä puitteita valmistelevan tutkimuksen on tarkoitus kartoittaa 
parhaita ratkaisuja siten, että  otetaan huomioon jäsenvaltioiden 
sopimusoikeudet (sekä oikeuskäytäntö että vakiintuneet käytännöt), EY:n 
 
FI 12   FI säännöstö ja asiaankuuluvat kansai nväliset oikeudelliset asiakirjat, 
etenkin vuonna 1980 tehty Yhdistyne iden Kansakuntien yleissopimus 
kansainvälistä tavaran kauppaa koskevista sopimuksista. Myös muu 
merkityksellinen käytettävissä olev a aineisto otetaan huomioon samalla 
kun varmistetaan, että yhteise t puitteet soveltuvat EU:n 
erityisvaatimuksiin. 
 Yhteisille puitteille on kaavailtu rakennetta (esimerkki mahdollisesta 
rakenteesta on liitteessä I),  jossa ensiksi vahvistettaisiin sopimusoikeuden 
yhteiset perusperiaatteet ja annettai siin ohjeita siitä, milloin näihin 
perusperiaatteisiin voitaisiin joutua tekemään poikkeuksia. Toisessa osiossa perusperiaatteiden tueksi esitettäisiin keskeisten käsitteiden määritelmät. Kolmannessa osiossa kyseisiä periaatteita ja määritelmiä täydennettäisiin vakiosäännöillä, jo tka muodostaisivat yhteisten 
puitteiden pääosan. Voisi olla mahdollista, että tässä yhteydessä erotettaisiin toisistaan yritysten vä lisiin tai yksityishenkilöiden välisiin 
sopimuksiin sovellettavat vakiosäännöt  sekä yritysten ja kuluttajien 
välisiin sopimuksiin sovellettavat vakiosäännöt. 
 Osa vastaajista toi esiin aloja, jotk a niiden mielestä voitaisiin sisällyttää 
yhteisiin puitteisiin. Monet näistä koskevat yleisiä käsitteitä, jotka eivät nimenomaan liity tietyntyyppisiin s opimuksiin tai sopimuspuoliin. Kun 
määritetään yhteisten puitteiden soveltamisalaan kuuluvia aloja, pääkriteerinä olisi pidettävä sitä, m iten ne lisäävät yhteisön säännöstön 
johdonmukaisuutta. 
 Vastauksissa mainittiin kuitenkin nimenomaisesti kaksi sopimustyyppiä: 
kuluttaja- ja vakuutussopimukset. Ko missio edellyttää, että yhteisten 
puitteiden valmistelussa kiinnitetään erityistä huomiota näihin kahteen 
alaan. Lisäksi mainittiin seuraavia muita aloja, jotka voisivat kuulua 
yhteisten puitteiden soveltamisalaan: kauppa- ja palvelusopimukset sekä 
omistuksenpidätystä ja tavaran om istusoikeuden siirtämistä koskevat 
lausekkeet. 
 Komissio otti huomioon myös selvityks en, joka käynnistettiin Euroopan 
parlamentin ja neuvoston kehotusten seurauksena sen tutkimiseksi, aiheuttavatko toisaalta sopimusoik euden ja vahingonkorvausoikeuden ja 
toisaalta sopimusoikeuden ja varallisuusoikeuden välisen vuorovaikutuksen erot ongelmia
17. Komissio päätteli selvityksen 
perusteella, että sopimusoikeude n ja vahingonkorvausoikeuden välisen 
vuorovaikutuksen erot eri jäsenvaltioissa eivät aiheuta merkittäviä ongelmia. Huomattavampia ongelmia sen sijaan vaikuttaa aiheutuvan sopimusoikeuden ja varallisuuso ikeuden vuorovaikutuksen eroista 
jäsenvaltioissa. Yhteisten puitteiden valmistelussa on pyrittävä löytämään ratkaisuja näihin ongelmiin, jotta nykyi stä ja tulevaa s äännöstöä voidaan 
tarvittaessa kehittää. 
                                                
 
17 Ks. alaviite 1. 
 
FI 13   FI 3.2 Komission toiminta yhteis ten puitteiden laatimiseksi 
3.2.1 Toimintasuunnitelman ta voitteiden soveltuvuus 
 Tutkimuksen tekijöiden loppuraportti  ei sido komissi ota, ja komissio 
muuttaa tarvittaessa raporttia toimintasuunnitelman tavoitteiden 
saavuttamiseksi. 
3.2.2 Käyttökelpoisuuden testaaminen 
 Arvioidessaan tutkimuksen tekijöiden  loppuraporttia komissio varmistaa, 
että yhteisten puitteiden käyttökel poisuus testataan niiden kaavailtua 
käyttöä vastaavien konkreettis ten esimerkkien pohjalta. 
 Ensiksi tarkistetaan, että yhte isten puitteiden luonnos soveltuu 
säännöstön parantamiseen ja lain säädännön valmisteluun. Tämä voisi 
käytännössä tarkoittaa sitä, että yht eisten puitteiden luonnosta käytetään 
voimassa olevan direktiivin muutosehdotuksen laadinnassa. 
 Testaus voitaisiin suorittaa esim erkiksi siinä yhteydessä, kun komissio 
tarkastelee uudelleen kuluttajansuoj aa koskevaa säännöstöä, ja niiden 
toimien yhteydessä, jotka liittyvät ka upallisissa toimissa tapahtuvien 
maksuviivästysten torjumisesta  annetun direktiivin 2000/35/EY18 
uudelleentarkasteluun. 
 Testauksesta saatavat kokemukset  sisällytetään komission yhteisten 
puitteiden tekstiin ennen lopullista hyväksyntää. 
 Lisäksi muut toimielimet voisiva t koekäyttää yhteisten puitteiden 
luonnosta. Tässä vaiheessa myös jäsenvaltioita voitaisiin pyytää 
tarkastelemaan jonkin olemassa ol evan lainsäädännön osan saattamista 
osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pohtimaan, miten yhteisten puitteiden luonnos olisi myötävaikuttanut siihen. Lisäksi olisi testattava yhteisten 
puitteiden luonnoksen sove ltuvuutta toimenpiteiden II ja III yhteydessä 
käytännön esimerkkien avulla. Pyritään  myös löytämään tapoja, joilla 
voidaan tarkistaa yhteisten puitteiden luonnoksen soveltuvuus 
kansainvälisen välimiesmenettelyn välineenä tai komission omissa sopimussuhteissa. 
3.2.3 Komission yhteisiä puitteita koskeva kuuleminen 
 Edellä kuvatun laatimisprosessin tuloksena saadaan komission yhteiset 
puitteet, jotka käyvät läpi lopul lisen kuulemismenettelyn. Euroopan 
parlamenttia, neuvostoa ja jäsenval tioita pyydetään tarkastelemaan 
tutkijoiden loppuraporttia ja komi ssion arviointia. Tässä yhteydessä 
voitaisiin myös käyttää toimielinten vä listä työryhmää, joka keskustelisi 
yhteisten puitteiden käytöstä koko lainsäädäntöprosessissa. 
Jäsenvaltioiden kuulemista voita isiin jatkaa saman kansallisten 
                                                
 
18 EYVL L 200, 8.8.2000, s. 35. 
 
FI 14   FI asiantuntijoiden työryhmän väl ityksellä, joka seuraa myös 
valmistelutyötä. 
. Seuraavassa vaiheessa järjestetään avoin kuuleminen antamalla 
valkoinen kirja, johon sidosryhmät voi vat ottaa kantaa. Tätä tarkoitusta 
varten komission yhteiset puitteet kää nnetään kaikille virallisille EU-
kielille. Sidosryhmillä on kuusi k uukautta aikaa toimittaa komission 
luonnosta koskevia kommenttejaan. Kuulemisen yhteydessä voidaan 
pohtia yksityiskohtaisesti yhteisten puitte iden sisältöä ja paneutua eri 
kielitoisintojen välisiin eroihin sen varmistamiseksi, että lopullinen 
versio on täysin yhdenmukainen ja selkeästi ymmärrettä vissä kaikilla 
kielillä. 
3.2.4 Yhteisten puitteiden hyväksyminen 
 Komissio hyväksyy yhteiset puitt eet todennäköisesti vuonna 2009. 
Yhteiset puitteet julkaistaan laajamittaisesti – Euroopan unionin virallinen lehti mukaan luettuna – ja niitä tarkastellaan uudelleen 
tarvittaessa. Tällöin yksilöidään myös menetelmät yhteisten puitteiden päivittämiseksi. 
 
FI 15   FI ANNEX I  
Possible structure of the CFR 
The main goal of the CFR is to serve as a tool box for the Commission when preparing 
proposals, both for reviewing the existing acquis  and for new instruments. To that aim, the 
CFR could be divided into three parts: fundamental  principles of contract law; definitions of 
the main relevant abstract legal terms and model rules of contract law. 
CHAPTER I – Principles 
The first part of the CFR could provide some common fundamental principles of European 
contract law and exceptions for some of these pr inciples, applicable in limited circumstances, 
in particular where a contract is  concluded with a weaker party. 
Example: Principle of contractual freedom; exception: application of mandatory rules; 
Principle of  the binding force of contract ; exception: e.g. right of withdrawal; principle of 
good faith 
CHAPTER II – Definitions 
The second part of the CFR could provide some definitions of abstract legal terms of 
European contract law in partic ular where relevant for the EC acquis . 
Examples: definition of contract, damages. Concerning the definition of a contract, the 
definition could for example also explain when a contract should be considered as concluded.  
CHAPTER III – Model rules 
SECTION I – Contract  
1. Conclusion of a contract: i. e. notion of offer, acceptance,  counteroffer, revocation of 
an offer, time of conclusion of a contract. 
2. Form of a contract: i.e. written contract, oral contra ct, electronic contract and 
electronic signature. 
3. Authority of agents: direct  and indirect representation. 
4. Validity: i.e. initial impossibility, incorrect information, fraud, threats. 
5. Interpretation: i.e. general rules of interpretation, reference to all relevant 
circumstances. 
6. Contents and effects: i.e. statements gi ving rise to contractual obligation, implied 
terms, quality of performance, obligation to  deliver the goods / provide the services, 
conformity of the performance with the contract. 
 
FI 16   FI SECTION II  – Pre-contractual obligations 
1. Nature of pre-contractual ob ligations (mandatory or not) 
2. Pre-contractual information obligations:  
a. General/Form: i.e. written information, by any clear and comprehensible way. b. Information to be given before the conc lusion of the contract: i.e. information 
regarding the main charact eristics of goods or servic es, price and additional 
costs, regarding the rights of the consumer, specific information for e-contracts. 
c. Information to be given at the conc lusion of the contract: i.e. information 
regarding the right to  ask for arbitration. 
d. Information to be given after the conclu sion of the contract: i.e. obligation to 
notify any modification of the information. 
SECTION III – Performance / Non-Performance:  
1. General rules: i.e. place and time of performance, performance by a third party, time 
of delivery, place of delivery, costs of performance. 
2. Non-performance and remedies in general: 
a. Non-performance : notion of breach of contract b. Remedies in general: i.e. remedies av ailable, cumulation of remedies, clause 
excluding or restricting remedies. 
3. Particular remedies for non-performance: i. e. right to performance, to terminate the 
contract (right of rescissi on), right of cancellation, right for a price reduction, repair, 
replacement, right to damages and interest.  
SECTION IV – Plurality of parties  
1. Plurality of debtors 2. Plurality of creditors 
SECTION V – Assignment of claims   
1. General principles: i.e. contractual claims  generally assignable, partial assignment, 
form of assignment. 
 
FI 17   FI 2. Effects of assignment as be tween Assignor and A ssignee: i.e. rights  transferred to 
assignee, when assignment takes effects. 
3. Effects of assignment as between Assignee and Debtor: i.e. effect on debtor’s 
obligation, protection of debtor. 
SECTION VI – Substitution of new debtor - Transfer of contract  
1. Substitution of new debtor: i.e. effects of substitution on defences and securities 2. Transfer of contract 
SECTION VII – Prescription  
1. Periods of prescription and their commencement 2. Extension of period 3. Renewal of periods 4. Effects of prescription 
SECTION VIII – Specific rules for contract of sales  
SECTION IX – Specific rules for insurance contracts  
 
FI 18   FI ANNEX II  
Parameters concerning the optional instru ment – For further discussion on the 
opportuneness of this instrument 
This annex presents some parameters concer ning an optional instru ment which should be 
taken into account during the furthe r discussion on its opportuneness.  
1. Concerning the general contex t of an optional instrument: 
The existing legal framework, in particular existing European legislation relating to 
contract law and the ongoing work regard ing the future Re gulation on the law 
applicable to contractual obligations should be taken into account within this 
reflection process. The results of meas ure I regarding the improvement of the acquis  
as well as those of measure II will have to be considered.  
Moreover, an extended impact assessment will have to be carried out regarding this 
measure. Such an exercise implies that , among others, the following questions are 
considered before any decision on the adoption of an optional instrument:  
● What problem(s) are being addressed? 
● What is the overall policy objective,  in terms of the desired impacts? 
● What would happen under a ‘no change’ scenario? 
● What other options are available to m eet the objectives? (eg different types of 
action, more or less ambitious options) 
● How are subsidiarity and pr oportionality taken into account? 
● What are types and the scale of positiv e and negative impacts associated with 
each option – whether economic, social, environmental – and are there tensions/trade offs between them? 
● How can the positive impacts be maximi sed and negative impacts minimised? 
Are any associated measures needed to achieve this? 
● Who is affected? Are any specific groups particularly affected? 
● Are there impacts outside the EU? 
● How will the instrument be implemented and the impact in practice monitored 
and evaluated? 
● What were the views of stakeholders? 
2. Concerning the binding nature of an optional instrument 
In the Action Plan, the Commission pres ented different possible approaches 
concerning the binding nature of an optional instrument. This instrument could either 
be a set of rules on contract law which w ould apply unless its application is excluded 
 
FI 19   FI by the contract of  the parties (“ opt out ”) or a purely optional model which would 
have to be chosen by the parties through a choice of law clause (“ opt in ”). The latter 
would give parties the greatest de gree of contractual freedom.  
Respondents’ positions on this issue were clear, with most favouring an “ opt in ” 
model. The governments which expressed an  opinion on this po int, supported the 
“opt in ” model which they consider being of great importance in  preserving the 
principle of contractual freedom. Businesse s also supported such a voluntary scheme 
and again stressed the importance of the ge neral principle of contractual freedom. 
Further, almost all legal practitioners called for an “ opt in ” solution. Finally, a 
majority of academics seemed also to prefer this solution. 
The Commission shares stakeholders’ view of the importance of the principle of 
contractual freedom and had al ready underlined in the Actio n Plan that the principle 
of “contractual freedom should be one of the guiding principles of such a contract 
law instrument” and that consequently  “ it should be possible for the specific rules of 
such a new instrument, once it has been chosen by the contracting parties as the 
applicable law to their contract, to be adapted by the parties according to their 
needs ”. A limit to contractual freedom would only be acceptable in relation to some 
mandatory provisions contained in the opti onal instrument, particularly provisions 
aiming to protect consumers (see point 4  below). 
In that context, and as suggested by c ontributors, the Commission considers that 
future consultations and de bates should follow this dir ection and should take into 
account the coherence of such  an optional instrument with the Rome Convention of 
1980 on the law applicable to the contractua l obligations and the subsequent Green 
Paper of January 2003 on the conversion of  the Rome Convention into a Community 
instrument and its modernisation. This latt er point was underlined by all respondents. 
Contributors to the Action Plan mentioned di fferent approaches which could be used 
as a basis for further reflection on the que stion of the articulation of an optional 
instrument and the successor of the Ro me Convention (“Rome I”). The first 
suggestion, as put forward by some contri butors, would be to adopt the optional 
instrument as international uniform law. Th e main example of an instrument adopted 
as international uniform law is the Vienna Convention on the International Sale of 
Goods (CISG). Within that  approach, the optional in strument would contain a 
provision relating to its scope19 and Rome I would not then apply to matters 
regulated by the optional instrument. Moreover,  for all the aspects of contract law not 
provided by the optional instrument, th e parties would use the national law 
applicable according to the provisions of Rome I. The second approach presented by 
respondents to ensure such coherence w ould be through Article  20 of the Rome 
Convention20. In this case, the optional instru ment would again contain a clause 
relating to its scope  and Rome I would not then apply to matters regulated by the 
optional instrument. An adaptation of Artic le 20 could be envisaged. Finally, the 
                                                 
19 The scope clause could provide that the optional instru ment is applicable to contracts where at least one 
of the parties is established in a Member State. 
20 Article 20 of the Rome Convention: “This Conventio n shall not affect the application of provisions 
which, in relation to particular matters, lay down ch oice of law rules relating to contractual obligations 
and which are or will be contained in acts of th e institutions of the European Communities or in 
national laws harmonized in implementation of such acts”. 
 
FI 20   FI third possibility suggested by stakeholders w ould be to adopt the optional instrument 
as a Community instrument, which would not  benefit from any priority over Rome I 
and that the parties could c hoose as applicable law to th eir contract on the base of 
Article 321 of the Rome Convention. In this cas e, the optional instrument would not 
contain any scope clause but  only provisions of substa ntive law. As suggested by 
stakeholders, Article 3, pa ragraph 1 could be interpre ted in a way to leave the 
possibility for the parties to choose the opti onal instrument as applicable law to their 
contract. The possibility of  such interpretation could be clarified in Rome I. 
It is clear from the approaches suggeste d by respondents that the works undertaken 
on the conversion of the Rome Convention into a Community instrument and its 
modernisation and those on European Contract Law need to be coherent. Even if it is 
too premature to take any decision on th e opportuneness and adoption of the optional 
instrument, it is important to ensure that  the future Community instrument “Rome I” 
takes into account the possibility of a cohe rent articulation of its provisions with a 
possible future optional instrument. 
3. Concerning the legal form of an optional instrument 
In the Action Plan, the Commi ssion suggested that an optio nal instrument could take 
the legal form of a regulation or a recommendation which would exist in parallel with, rather than instead of, national contract laws. 
As we have seen above, a great majority of respondents expressed its preference for 
an “opt in ” instrument. If this approach is follo wed, there is signifi cant support for a 
regulation. However, among the academics’ c ontributions, some are in favour of a 
non-binding instrument, for example a recommendation.  
For an “opt-out” instrument a regulation would be more appropriate as, unlike a 
recommendation, it is directly applicable. For an “opt-in” instrument, the choice of 
its legal form will depend on the approach chosen for the articulation of this 
instrument with the successor of the Rome  Convention (see point 1 above). In this 
context, in the light of the three approach es suggested by stakeholders, the form of a 
Regulation may seem more appropriate. 
4. Concerning the content of an optional instrument 
In its Action Plan, the Commission made clear  that in reflecting on the content of a 
non-sector-specific instrument, the future  CFR should be take n into account. The 
content of this CFR would be likely to se rve as a basis for the discussions on the 
optional instrument. On that point, most of the stakeholders agreed with the 
Commission view even if the question of whether the new instrument should cover 
the whole scope of the CFR or only parts of it was left open. 
The question of whether this optional inst rument should contain only some general 
contract law components or also component s for specific contracts which are of a 
                                                
 
21 Article 3.1 of the Rome Convention: “A contract shall be governed by the law chosen by the parties. 
The choice must be expressed or demonstrated with r easonable certainty by the terms of the contract or 
the circumstances of the case. By their choice the par ties can select the law applicable to the whole or a 
part only of the contract. 
 
FI 21   FI great economic importance in the internal mark et, i.e. contract of sale or services, 
was also left open in the Action Plan. Many stakeholders agreed on the fact that an 
optional instrument should contain some pr ovisions of general contract law as well 
as provisions relating to sp ecific contracts which have significant importance for 
cross-border transactions . Concerning provisions of general contract law, 
stakeholders suggested that the optional instrument could contain, for instance, 
provisions relating to the conc lusion, validity and interpretation of contracts as well 
as performance, non-performance and reme dies. Concerning specific contracts, 
several suggestions were made: the optiona l instrument should contain rules relating 
to contract of sale, exchange, donation, leas e, cross-border financ ial transactions and 
contracts of insurance. Some stakeholders also expressed the view that the optional 
instrument should cover areas of law linked to  contract law, i.e. security law, unjust 
enrichment as well as rules on cr edit securities on movable goods.  
Thus, according to these contributions, an optional instrument could have different 
components, i.e. parts relating to genera l contract law and/or certain specific 
contracts. However, the exact content of an optional instrument and which sectors 
should receive special atten tion will need to be further discussed. An optional 
instrument should only contain those areas of contract law, whether general or 
specific to certain contracts, which clear ly contribute to addressing identified 
problems, such as barriers to the smooth functioning of the internal market.  
5. Concerning the scope of  an optional instrument 
Concerning the scope of an optional instru ment, two main issues can be identified 
which would need to be addre ssed through furthe r reflection. 
Firstly, in the Action Plan, the Commissi on raised the question of whether an 
optional instrument should cover solely bu siness-to-business tran sactions or also 
business-to-consumer contracts. In the latt er case, the new instrument would contain 
mandatory provisions concer ning consumer protection.  The Commission underlined 
the importance of the principle of contractua l freedom that allows parties, once they 
have decided to apply the optional instru ment to their contract, to adapt this 
instrument according to their needs. Howeve r, it also noted that this freedom could 
be restricted by the mandatory characte r of some limited provisions of the new 
instrument, e.g. those relati ng to consumer protection.  
In answering this question, it is important to remember th e main goal of the optional 
instrument, namely the smoother functioning of  the internal market. It is clear that 
including business-to-business transactions  would facilitate th at goal. However, 
business-to-consumer transactions are also of great economic importance for the internal market and, to that  extent, their inclus ion would be justif ied. In this case, 
consumers would need to be afforded a suffi ciently high level of protection to ensure 
benefits for the demand-side of the market  (consumers) as well as the supply-side 
(businesses). In that context, most stakeh olders considered that a new instrument 
should apply to business-to-consumer transac tions as well and so include mandatory 
rules to ensure a high leve l of consumer protection.  
Here it should be noted that national ma ndatory rules, applicable on the basis of 
Articles 5 and 7 of the Rome Convention,  can increase transaction costs and 
constitute obstacles to cross-border contract s. In that context, the introduction in the 
 
FI 22   FI optional instrument of mandatory provisions in the meaning of in Articles 5 and 7 of 
the Rome Convention could represent a grea t advantage: the parties, by choosing the 
optional instrument as appli cable law to their contract, would know from the moment 
of the conclusion of the c ontract which mandatory rules are applicable to their 
contractual relationship. That would pr ovide legal certainty in cross border 
transactions and the relevant  providers of services an d goods could market their 
services or products throughout the whole Eu ropean Union using one single contract. 
The optional instrument would then become  a very useful tool for the parties. 
However, in such a situation, it would need to be  certain that, where the parties have 
chosen the optional instrument as applic able law, other national mandatory rules 
would no longer be applicable. That woul d depend on the solution chosen for the 
articulation of the optional instrument  with Rome I (see point 1 above). 
Secondly, the introduction of the business-to-business tran sactions within the scope 
of the optional instrument raises another i ssue. It concerns the articulation of the 
optional instrument and the Vienna Conven tion on the International Sale of Goods 
(CISG). In its Action Plan, the Commission asked for some comments on the scope of the optional instrument in relation to the CISG. Many stakeholders presented their 
view on this issue. All of them agreed on the necessity to ensure coherence between 
an optional instrument and the CISG. However, there was less consensus on how to ensure such coherence: while some consid ered that the optiona l instrument should 
only provide for complementary rules to th e CISG, others proposed that the CISG 
should become part of the optional instrument.  
The question of the relationship between the optional instrument and the CISG 
would depend, on the one hand, on the scope of the optional instrument
22, and, on the 
other hand, on the binding nature of this new instrument, i.e. “ opt in ” or “ opt out ”. 
As noted in point 1, the major ity of respondents favoured an “ opt in ” instrument. In a 
scenario where the optional instrument was an “ opt in ” instrument applicable to 
business-to-business international sa les of goods, by choosing the optional 
instrument as applicable law to their cont ract, the parties would have tacitly excluded 
the application of the CISG on th e base of Article 6 of the CISG23. However, in the 
alternative scenario of an “ opt out ” instrument applicable to business-to-business 
international sales of goods, the problem of  determining the appropriate application 
of the two instruments could be more difficu lt to solve. That would be an argument 
in favour of an “ opt in ” instrument, an approach pref erred so far by stakeholders. 
6. Concerning the legal base of an optional instrument 
In its Action Plan, the Commission launched the reflection on the legal base of a new 
instrument and welcomed comments fr om stakeholders. However, very few 
contributors expressed their view on that issue. While one Member State proposed 
Article 308 of the TEC for an “ opt in ” instrument and Article 95 TEC for an “ opt 
out” scheme, a group of academic lawyers preferred Article 65 TEC.  
                                                 
22 If the optional instrument is not applicable to international sales of goods, there is no problem of 
competition between this optional instrument and the CISG. 
23 Article 6 of the CISG: “The parties may exclude the application of this Convention or, subject to 
article 12, derogate from or vary the effect of any of its provisions.” 
 
FI 23   FI The question of the legal base is closely linked with the questions of the legal form 
of the optional instru ment (see point 2 above), of its content (see point 3 above) and 
its scope (see point 4 above). More reflect ions on the important issue of the legal 
base will be necessary within a larger debate on the parameters of an optional 
instrument.