P7_TA(2014)0095

Luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisu yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa ***I

Euroopan parlamentin tarkistukset 6. helmikuuta 2014 ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta (COM(2013)0520 – C7-0223/2013 – 2013/0253(COD)) (1)

(Tavallinen lainsäätämisjärjestys: ensimmäinen käsittely)

(2017/C 093/62)

Tarkistus 1

EUROOPAN PARLAMENTIN TARKISTUKSET (*1)

komission ehdotukseen

(1) Asia päätettiin palauttaa valiokuntakäsittelyyn työjärjestyksen 57 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti (A7-0478/2013).

(*1) Tarkistukset: uusi tai muutettu teksti merkitään lihavoidulla kursiivilla, poistot symbolilla ▌.

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS

yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 114 artiklan,

ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),

sekä katsovat seuraavaa:

(1) Pankkipalvelujen sisämarkkinoiden yhdentämisellä on ratkaiseva merkitys, kun taloutta pyritään elvyttämään unionissa. Nykyinen rahoitus- ja talouskriisi on kuitenkin osoittanut, että tämän alan sisämarkkinoiden toiminta on vaarassa ja rahoitusalan pirstoutuminen on yhä suurempana uhkana. Pankkienväliset markkinat eivät ole enää yhtä likvidit, ja rajatylittävä pankkitoiminta on vähenemässä, mikä johtuu häiriöiden leviämisen pelosta ja heikosta luottamuksesta muihin kansallisiin pankkijärjestelmiin ja jäsenvaltioiden kykyyn tukea pankkeja. Tämä on todellinen huolenaihe sisämarkkinoilla, joilla pankkilaitoksilla on eurooppalainen toimilupa ja useimmat niistä toimivat useammassa jäsenvaltiossa.

(2) Luottamuksen puutetta ja markkinoiden epävakautta lisää myös se, että eri jäsenvaltioiden kansalliset kriisinratkaisusäännöt ja vastaavat hallintokäytännöt poikkeavat toisistaan eikä unionin tasolla ole yhtenäistettyä päätöksentekomenettelyä rajojen yli toimivien pankkien kriisinratkaisua varten, minkä vuoksi pankin kaatumisen lopputuloksesta ei ole varmuutta eikä se ole ennustettavissa. Kansallisella tasolla ilman yhdenmukaistettua oikeudellista kehystä tehdyt kriisinratkaisupäätökset voivat johtaa kilpailun vääristymiseen ja viime kädessä sisämarkkinoiden heikkenemiseen.

(3) Jäsenvaltioiden pankkien luottoriskin, taloudellisen vakauden ja vakavaraisuuden arviointiin vaikuttaa erityisesti se, että jäsenvaltiot noudattavat eri käytäntöjä kriisinratkaisun kohteena olevien velkojien kohtelussa ja kaatumassa olevien pankkien pelastamisessa. Tämä heikentää yleisön luottamusta pankkialaan ja vaikeuttaa sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden hyödyntämistä sisämarkkinoilla, sillä rahoituskustannukset olisivat pienemmät, jos jäsenvaltioiden käytännöissä ei esiintyisi tällaisia eroja.

(4) Eri jäsenvaltioiden kansallisissa kriisinratkaisusäännöissä ja vastaavissa hallintokäytännöissä esiintyvät erot voivat johtaa siihen, että pankkien ja asiakkaiden lainakustannukset ovat suuremmat ainoastaan niiden sijoittautumispaikan vuoksi riippumatta niiden todellisesta luottokelpoisuudesta. Lisäksi pankkien asiakkaiden lainakorot ovat joissakin jäsenvaltioissa suuremmat kuin toisissa asiakkaiden omasta luottokelpoisuudesta riippumatta.

(4 a) Tiettyjen jäsenvaltioiden kyvyttömyys ottaa käyttöön hyvin toimivia elimiä pankkien kriisinratkaisun alalla on lisännyt viime vuosina pankkikriisin aiheuttamaa vahinkoa.

(4 b) Kansalliset viranomaiset voivat haluta pelastaa pankit julkisin varoin ennen kriisinratkaisuprosessiin ryhtymistä, joten eurooppalaisen kriisinratkaisumekanismin perustaminen on tärkeää tasapuolisten toimintaedellytysten ja entistä puolueettomamman toimintatavan takaamiseksi päätettäessä tietyn pankin kriisinratkaisusta.

(5) Sisämarkkinoiden pirstoutuminen jatkuu niin kauan kuin kriisinratkaisusäännöt ja -käytännöt ja taakanjakomenettelyt ovat kansallisia ja kriisinrahoitukseen tarvittavat rahoitusvarat kerätään ja käytetään kansallisella tasolla. Lisäksi kansallisilla valvontaviranomaisilla on vahvat kannustimet minimoida pankkikriisien mahdolliset vaikutukset kansallisiin talouksiinsa toteuttamalla yksipuolisia toimia pankkitoimintojen turvaamiseksi, esimerkiksi rajoittamalla konsernin sisäisiä siirtoja tai lainaustoimintaa, tai asettamalla suurempia likviditeetti- ja pääomavaatimuksia mahdollisesti kaatuvien emoyritysten tytäryrityksille, jotka ovat sijoittautuneet niiden lainkäyttöalueille. Kansalliset ja kiistanalaiset kotijäsenvaltioon ja vastaanottavaan jäsenvaltioon liittyvät kysymykset vähentävät merkittävästi rajatylittävien kriisinratkaisuprosessien tehokkuutta. Tämä rajoittaa pankkien rajatylittävää toimintaa, luo tällä tavoin esteitä perusvapauksien käytölle ja vääristää kilpailua sisämarkkinoilla.

(6) [] annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi [] (4) on ratkaiseva askel kohti kansallisten pankkialan kriisinratkaisusääntöjen yhdenmukaistamista , ja siinä säädetään yhteistyöstä, jota kriisinratkaisuviranomaisten on tehtävä käsitellessään rajojen yli toimivien pankkien kaatumista. Direktiivillä [] ei kuitenkaan saavuteta absoluuttista yhdenmukaistamista eikä keskitetä päätöksentekomenettelyä. Siinä säädetään lähinnä yhteisistä kriisinratkaisuvälineistä ja -valtuuksista, jotka ovat jokaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten käytettävissä, mutta jätetään kansallisille viranomaisille jonkin verran harkintavaltaa näiden välineiden sekä kriisinratkaisumenettelyjä tukevien kansallisten rahoitusjärjestelyjen käytössä. Huolimatta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1093/2010 (5) perustetulle Euroopan valvontaviranomaiselle (Euroopan pankkiviranomainen) (EPV) annetuista sääntely- ja sovittelutehtävistä direktiivi [] ei täysin estä sitä, että jäsenvaltiot tekevät rajojen yli toimivien konsernien kriisinratkaisusta erillisiä ja mahdollisesti epäyhdenmukaisia päätöksiä, jotka voivat vaikuttaa kriisinratkaisun kokonaiskustannuksiin. Koska direktiivissä säädetään kansallisista rahoitusjärjestelyistä, sillä ei myöskään vähennetä riittävästi pankkien riippuvuutta kansallisista talousarvioista saatavasta tuesta eikä täysin estetä jäsenvaltioita soveltamasta erilaisia lähestymistapoja rahoitusjärjestelyjen käyttöön.

(7) Rahoituspalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamisen kannalta on olennaisen tärkeää varmistaa, että unionissa tehdään toimivia kriisinratkaisupäätöksiä kaatumassa olevista pankeista ja myös unionin tasolla kerätyn rahoituksen käytöstä. Pankkien kaatuminen yhdessä jäsenvaltiossa voi vaikuttaa sisämarkkinoilla koko unionin rahoitusmarkkinoiden vakauteen. Toimivien ja yhdenmukaisten kriisinratkaisusääntöjen sekä yhtäläisten kriisinratkaisun rahoitusehtojen varmistaminen ei ole pelkästään niiden jäsenvaltioiden etujen mukaista, joissa pankit toimivat, vaan yleisesti kaikkien jäsenvaltioiden etujen mukaista, koska sillä säilytetään kilpailu ja parannetaan sisämarkkinoiden toimintaa. Pankkijärjestelmät ovat sisämarkkinoilla vahvasti kytköksissä toisiinsa, pankkikonsernit ovat kansainvälisiä ja ulkomaisten varojen osuus pankkien varoista on suuri. Yhteiseen valvontamekanismiin (YVM) osallistuvien jäsenvaltioiden pankkikriiseillä olisi ilman yhteistä kriisinratkaisumekanismia voimakkaampi kielteinen vaikutus myös valvontamekanismiin osallistumattomiin jäsenvaltioihin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin käyttöönotto lisää osallistuvien jäsenvaltioiden pankkien vakautta, estää kriisien leviämisen osallistumattomiin jäsenvaltioihin ja helpottaa siten koko sisämarkkinoiden toimintaa. Sekä osallistuviin että osallistumattomiin jäsenvaltioihin sijoittautuneita laitoksia koskevien yhteistyömekanismien olisi oltava selkeitä, ja on tärkeää varmistaa, että osallistumattomia jäsenvaltioita ei syrjitä.

(7 a) Pankkialaa koskevan luottamuksen ja alan uskottavuuden palauttamiseksi Euroopan keskuspankki (EKP) toteuttaa kaikkien suoraan valvottujen pankkien taseiden kattavan arvioinnin. Niiden osallistuvien jäsenvaltioiden pankkien osalta, jotka eivät ole EKP:n suorassa valvonnassa, toimivaltaisten viranomaisten olisi yhteistyössä EKP:n kanssa toteutettava vastaava taseiden arviointi oikeassa suhteessa pankin kokoon ja liiketoimintamalliin nähden. Tämäkin auttaisi palauttamaan uskottavuutta ja takaamaan, että kaikkia pankkeja arvioidaan.

(7 b) Kaikkiin unionissa käytettäviin pankkien elvytys- ja kriisinratkaisukehyksiin olisi sovellettava direktiiviä [BRRD] ja sen nojalla annettuja delegoituja säädöksiä, jotta varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset koko sisämarkkinoilla. Komission ja kriisinratkaisuneuvoston olisi tämän asetuksen mukaisia tehtäviä suorittaessaan toimittava kyseisen direktiivin ja kyseisten delegoitujen säädösten vaatimusten mukaisesti. Kyseistä direktiiviä olisi sovellettava elvytyksen ja kriisinratkaisun suunnitteluun, varhaiseen kriiseihin puuttumiseen, kriisinratkaisun edellytyksiin ja periaatteisiin sekä yhteisen kriisinratkaisumekanismin kriisinratkaisuvälineiden käyttöön. Tämän asetuksen pääasiallisena tavoitteena on kattaa ne näkökohdat, jotka ovat tarpeen sen varmistamiseksi, että yhteisellä kriisinratkaisumekanismilla pannaan täytäntöön kyseinen direktiivi ja että sillä on käytettävissään tarvittava rahoitus. Komissioon ja kriisinratkaisuneuvostoon olisi myös sovellettava kaikkea muuta asiaa koskevaa unionin lainsäädäntöä, mukaan luettuna EPV:n laatimia ja komission asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–15 artiklan mukaisesti hyväksymiä sitovia teknisiä sääntely- ja täytäntöönpanostandardeja. Kriisinratkaisuneuvostoon olisi sovellettava direktiiviin [BRRD] liittyviä EPV:n kyseisen asetuksen 16 artiklan mukaisesti antamia ohjeita ja suosituksia ja tarvittaessa kaikkia EPV:n asetuksen (EU) N:o 1093/2010 19 artiklan 3 kohdan mukaisen oikeudellisesti sitovan sovittelun aikana tekemiä päätöksiä.

(8) Kun yhteinen valvontamekanismi, jossa EKP valvoo osallistuvien jäsenvaltioiden pankkeja keskitetysti, otettiin käyttöön neuvoston asetuksella (EU) N:o 1024/2013 (6), syntyi epäsuhde siihen, miten unioni valvoo tällaisia pankkeja ja miten kyseisiä pankkeja kohdellaan kansallisella tasolla direktiivin [BRRD] sääntöjen mukaisissa kriisinratkaisumenettelyissä.

(8 a) Asetuksessa (EU) N:o 1024/2013 säädetään mahdollisuudesta, että euroalueeseen kuulumaton osallistuva jäsenvaltio lopettaa tiiviin yhteistyön yhteisen valvontamekanismin kanssa. Tällöin voi syntyä tilanne, jossa jäsenvaltio päättää irrottautua yhteisestä valvontamekanismista, mutta sen alueella on laitos, joka saa kriisinratkaisurahoitusta yhteisen kriisinratkaisumekanismin rahastosta. Asetusta tarkistettaessa voidaan säätää tällaisten tilanteiden ratkaisemiseen sovellettavista säännöksistä.

(9) Yhteisen valvontamekanismin ulkopuolelle jäävissä jäsenvaltioissa olevat pankit hyötyvät kansallisella tasolla yhteensovitetuista valvonnasta, kriisinratkaisusta ja varautumisjärjestelyistä, kun taas yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevat pankit ovat sekä unionin valvontajärjestelyjen että kansallisten kriisinratkaisu- ja varautumisjärjestelyjen alaisia. Tämä epäsuhde asettaa yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevat pankit epäedullisempaan kilpailuasemaan muissa jäsenvaltioissa oleviin pankkeihin verrattuna. Koska valvonta ja kriisinratkaisu toimivat kahdella eri tasolla, kriiseihin puuttuminen ja kriisinratkaisu eivät olisi yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa olevissa pankeissa yhtä nopeita, yhdenmukaisia ja tehokkaita kuin valvontamekanismin ulkopuolisissa jäsenvaltioissa olevissa pankeissa. Tämä vaikuttaisi kielteisesti ensin mainittujen pankkien rahoituskustannuksiin ja asettaisi ne epäedulliseen kilpailuasemaan, mikä vaikuttaisi haitallisesti niihin jäsenvaltioihin, joissa kyseiset pankit toimivat, ja yleensäkin sisämarkkinoiden toimintaan. Keskitetyllä kriisinratkaisumekanismilla, joka on tarkoitettu kaikille yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiville pankeille, on siis olennainen merkitys tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamisessa.

(10) Kriisinratkaisuvelvollisuuksien jakamisen kansallisen tason ja unionin tason välillä olisi vastattava valvontavelvollisuuksien jakamista näiden tasojen välillä. Niin kauan kuin valvonta on jäsenvaltiossa kansallista, kyseisen jäsenvaltion olisi edelleen oltava vastuussa pankin kaatumisen taloudellisista seurauksista. Yhteinen kriisinratkaisumekanismi olisi sen vuoksi ulotettava koskemaan ainoastaan sellaisia pankkeja ja rahoituslaitoksia, jotka ovat sijoittautuneet yhteiseen valvontamekanismiin osallistuviin jäsenvaltioihin ja jotka ovat EKP:n valvonnan alaisia yhteisen valvontamekanismin puitteissa. Pankkien, jotka ovat sijoittautuneet yhteiseen valvontamekanismiin osallistumattomiin jäsenvaltioihin, ei tulisi kuulua yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin. Näiden jäsenvaltioiden kuuluminen yhteiseen valvontamekanismiin loisi niille vääränlaisia kannustimia. Niiden valvontaviranomaiset voisivat erityisesti alkaa kohdella helläkätisemmin omalla lainkäyttöalueellaan olevia pankkeja, koska kyseisten viranomaisten ei tarvitsisi kantaa pankkien kaatumiseen liittyvää taloudellista riskiä kokonaan. Sen vuoksi yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin olisi kuuluttava ainoastaan yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvat jäsenvaltiot, jotta varmistettaisiin rinnakkaisuus valvontamekanismin kanssa. Jäsenvaltioiden liittyessä yhteiseen valvontamekanismiin ne tulisivat automaattisesti myös yhteisen kriisinratkaisumekanismin piiriin. Yhteisen kriisinratkaisumekanismin odotetaan viime kädessä ulottuvan koskemaan koko sisämarkkinoita.

(11) Yhteinen pankkialan kriisinratkaisurahasto, jäljempänä ”kriisinratkaisurahasto”, on olennainen osa, jota ilman yhteinen kriisinratkaisumekanismi ei voisi toimia kunnolla. Keskenään erilaiset kansalliset rahoitusjärjestelmät vääristäisivät yhteisten pankkialan kriisinratkaisusääntöjen soveltamista sisämarkkinoilla. Jos kriisinratkaisun rahoitus säilyisi kansallisena, valtioiden ja pankkialan välinen kytkös ei katkeaisi ja sijoittajat asettaisivat edelleen lainaehtoja pankkien sijoittautumispaikan pikemminkin kuin niiden luottokelpoisuuden perusteella. Myös rahoitusmarkkinoiden voimakas pirstoutuminen jatkuisi. Kriisinratkaisurahaston avulla olisi varmistettava hallintokäytäntöjen yhdenmukaisuus kriisinratkaisun rahoituksessa ja vältettävä se, että toisistaan poikkeavat kansalliset käytännöt luovat esteitä perusvapauksien käytölle tai vääristävät kilpailua sisämarkkinoilla. Pankkien olisi rahoitettava kriisiratkaisurahasto suoraan, ja rahaston varat olisi yhdistettävä unionin tasolla, jotta kriisinratkaisuresurssit voitaisiin jakaa puolueettomasti jäsenvaltioiden kesken. Näin voitaisiin lujittaa rahoitusvakautta ja heikentää kytköstä yksittäisten jäsenvaltioiden julkisen talouden rahoitusaseman ja kyseisissä jäsenvaltioissa toimivien pankkien ja yritysten rahoituskustannusten välillä. Tämän kytköksen heikentämiseksi edelleen olisi kiellettävä yhteisen kriisinratkaisumekanismin päätökset, jotka vaikuttavat suoraan jäsenvaltioiden finanssipoliittiseen vastuuseen.

(12) Näin ollen on tarpeen toteuttaa toimenpiteet, joilla luodaan yhteinen kriisinratkaisumekanismi kaikkia yhteiseen valvontamekanismiin osallistuvia jäsenvaltioita varten, jotta voidaan helpottaa sisämarkkinoiden moitteetonta ja vakaata toimintaa.

(13) Ainoa keino varmistaa, että yhteinen unionin kriisinratkaisuviranomainen soveltaa direktiivissä [BRRD] vahvistettuja pankkialan kriisinratkaisusääntöjä osallistuvissa jäsenvaltioissa keskitetyllä tavalla, on soveltaa kriisinratkaisumekanismin käyttöönottoa ja toimintaa koskevia sääntöjä suoraan kyseisissä jäsenvaltioissa, jotta vältetään erilaiset tulkinnat eri jäsenvaltioissa. Kriisinratkaisuvälineiden yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi kriisinratkaisuneuvoston olisi yhdessä komission kanssa hyväksyttävä kriisinratkaisukäsikirja, jossa esitetään selkeät ja yksityiskohtaiset ohjeet direktiivissä [BRRD] säädettyjen kriisinratkaisuvälineiden käytöstä. Tämän pitäisi hyödyttää koko sisämarkkinoita, koska se auttaa varmistamaan terveen kilpailun ja ehkäisemään perusvapauksien käytön esteitä paitsi osallistuvissa jäsenvaltioissa myös koko sisämarkkinoilla.

(14) Yhteisen kriisinratkaisumekanismin olisi asetuksen (EU) N:o 1024/2013 soveltamisalaa vastaavasti käsitettävä kaikki osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneet luottolaitokset. Jotta sisämarkkinoilla ei esiintyisi epäsymmetrioita kaatumassa olevien laitosten eikä velkojien kohtelussa, yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa olisi voitava myös toteuttaa suoraan minkä tahansa osallistuvassa jäsenvaltiossa olevan luottolaitoksen kriisinratkaisu. Yhteinen kriisinratkaisumekanismi olisi ulotettava koskemaan emoyrityksiä, sijoituspalveluyrityksiä ja rahoituslaitoksia, jotka kuuluvat EKP:n harjoittaman konsolidoidun valvonnan piiriin. Vaikka EKP ei valvo näitä laitoksia yksittäisesti, se on ainoa valvoja, jolla on kokonaiskäsitys riskistä, joka kohdistuu konserniin ja välillisesti myös sen yksittäisiin jäseniin. Jos yhteisöt, jotka kuuluvat EKP:n harjoittaman konsolidoidun valvonnan piirin, jätettäisiin yhteisen kriisinratkaisumekanismin ulkopuolelle, olisi mahdotonta suunnitella pankkikonsernien kriisinratkaisua ja vahvistaa konsernien kriisinratkaisustrategiaa, minkä vuoksi kaikki kriisinratkaisupäätökset olisivat huomattavasti tehottomampia.

(15) Yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa päätökset olisi tehtävä tarkoituksenmukaisimmalla tasolla. Kriisinratkaisuneuvostolle ja erityisesti johdon istunnolle olisi annettava mahdollisimman laajat valtuudet valmistella ja tehdä kaikki kriisinratkaisumenettelyä koskevat päätökset kunnioittaen samalla komission asemaa, sellaisena kuin se on vahvistettu Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa ja erityisesti sen 114 ja 107 artiklassa.

(15 a) Komission olisi suoritettava tämän asetuksen mukaiset tehtävänsä erillään sen muista tehtävistä ja tarkasti tässä asetuksessa ja direktiivissä [BRRD] asetettuja tavoitteita ja periaatteita noudattaen. Tehtävien eriyttäminen olisi taattava eriyttämällä ne organisatorisesti toisistaan.

(16) EKP:llä on yhteisessä valvontamekanismissa toimivana valvojana parhaat edellytykset arvioida, onko luottolaitos tosiasiallisesti tai todennäköisesti kaatumassa ja onko kohtuullista odottaa, että sen kaatuminen voidaan estää kohtuullisessa ajassa vaihtoehtoisilla yksityisen sektorin tai valvontaviranomaisten toimilla. Saatuaan asiasta EKP:n ilmoituksen ja sen jälkeen, kun kriisinratkaisun edellytykset on arvioitu, kriisinratkaisuneuvoston olisi johdon istunnossaan annettava komissiolle päätösluonnos laitoksen asettamisesta kriisinratkaisuun . Päätösluonnokseen olisi sisällyttävä suositus selkeästä ja yksityiskohtaisesta kriisinratkaisuvälineiden kehyksestä ja tarvittaessa kriisinratkaisurahaston käytöstä . Kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnon olisi tämän kehyksen rajoissa päätettävä kriisinratkaisujärjestelmästä ja ohjeistettava kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien käytössä, joka toteutetaan kansallisella tasolla. Kriisinratkaisuneuvoston jäsenten olisi pyrittävä konsensukseen päätöksiä tehdessään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kriisinratkaisuneuvoston päätöksentekomenettelyjen tehokkuutta.

(17) Kriisinratkaisuneuvostolle olisi annettava valtuudet tehdä päätöksiä erityisesti kriisinratkaisun suunnittelun, purkamismahdollisuuden arvioinnin, purkamismahdollisuuden esteiden poistamisen ja kriisinratkaisutoimien valmistelun yhteydessä. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi avustettava kriisinratkaisuneuvostoa kriisinratkaisun suunnittelussa ja kriisinratkaisupäätösten valmistelussa. Koska kriisinratkaisuvaltuuksien käyttöön liittyy kansallisen lainsäädännön soveltamista, kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi vastattava kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanosta.

(18) Sisämarkkinoiden moitteettomaan toiminnan kannalta on tärkeää, että samoja sääntöjä sovelletaan kaikkiin kriisinratkaisutoimiin riippumatta siitä, toteuttavatko niitä kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset direktiivin [BRRD] nojalla vai toteutetaanko niitä yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Komissio arvioi kyseiset toimenpiteet SEUT-sopimuksen 107 artiklan nojalla. Jos kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin ei sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komission olisi arvioitava toimenpiteet analogisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklaan nähden tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi sisämarkkinoilla. Jos SEUT-sopimuksen 108 artiklan mukainen ilmoitus ei ole tarpeen, koska kriisinratkaisuneuvoston ehdottamaan ja johdon istunnon suunnittelemaan kriisinratkaisurahaston käyttöön ei sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, komission olisi arvioidessaan ehdotettua kriisinratkaisurahaston käyttöä sovellettava asiaa koskevia SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisia valtiontukisääntöjä analogisesti, jotta varmistettaisiin sisämarkkinoiden eheys osallistuvien ja osallistumattomien jäsenvaltioiden välillä. Kriisinratkaisuneuvosto ei saisi päättää kriisinratkaisujärjestelmästä ennen kuin komissio on varmistanut analogisesti valtiontukisääntöihin nähden, että kriisinratkaisurahaston käytössä noudatetaan samoja sääntöjä kuin silloin, kun asiaan puututaan kansallisilla rahoitusjärjestelyillä.

(19) Jotta päätöksentekomenettely olisi kriisinratkaisussa nopeaa ja tehokasta, kriisinratkaisuneuvoston olisi oltava erityinen unionin virasto, jolla on sen erityistehtäviä vastaava rakenne ja joka poikkeaa kaikkien muiden unionin virastojen mallista. Sen kokoonpanossa olisi otettava asianmukaisesti huomioon kaikki edut, jotka ovat merkityksellisiä kriisinratkaisumenettelyissä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi toimittava johdon istunnoissa ja täysistunnoissa. Johdon istunnossa siihen olisi kuuluttava pääjohtaja, varapääjohtaja sekä komission ja EKP:n nimittämät jäsenet, ja näiden olisi toimittava riippumattomasti ja objektiivisesti unionin kokonaisedun mukaisesti . Ottaen huomioon kriisinratkaisuneuvoston tehtävät ▌pääjohtaja ja varapääjohtaja olisi nimitettävä ansioiden, taitojen, pankkitoiminta- ja rahoituskysymysten tuntemuksen sekä rahoitusalan valvonnan ja sääntelyn kannalta merkityksellisen kokemuksen perusteella . Pääjohtaja ja varapääjohtaja olisi valittava avoimessa valintamenettelyssä, josta olisi tiedotettava asianmukaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Valintamenettelyssä olisi noudatettava sukupuolten välisen tasapainon periaatetta. Komission olisi toimitettava Euroopan parlamentin toimivaltaiselle valiokunnalle pääjohtaja- ja varapääjohtajaehdokkaiden lopullinen luettelo. Komission olisi toimitettava pääjohtajan ja varapääjohtajan nimittämistä koskeva ehdotus Euroopan parlamentille hyväksyttäväksi. Euroopan parlamentin hyväksyttyä ehdotuksen neuvoston olisi hyväksyttävä täytäntöönpanopäätös pääjohtajan ja varapääjohtajan nimittämiseksi. Kun kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto keskustelee yhteen osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen pankin tai konsernin kriisiratkaisusta, sen olisi kutsuttava päätöksentekomenettelyyn mukaan myös asianomaisen jäsenvaltion nimeämä jäsen, joka edustaa sen kansallista kriisinratkaisuviranomaista. Kun kriisinratkaisuneuvoston johdon istunto keskustelee rajojen yli toimivasta konsernista, sen päätöksentekomenettelyyn olisi kutsuttava mukaan myös kotijäsenvaltion ja kaikkien vastaanottavien jäsenvaltioiden nimeämät jäsenet, jotka edustavat asianomaisia kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia. Kotijäsenvaltion viranomaisilla ja vastaanottavien jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi kuitenkin oltava tasapainoinen vaikutus päätökseen, minkä vuoksi vastaanottavien jäsenvaltioiden viranomaisilla olisi oltava yksi yhteinen ääni. Päätöksentekoprosessissa olisi otettava asianmukaisesti huomioon konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluvan tytäryrityksen, sivuliikkeen tai yhteisön suhteellinen koko ja merkitys eri jäsenvaltioiden taloudessa ja koko konsernissa.

(19 a) Koska kriisinratkaisuneuvoston päätöksentekoprosessiin osallistuvat jäsenet vaihtuisivat sen mukaan, missä jäsenvaltiossa tai jäsenvaltioissa asianomainen laitos tai konserni toimii, pysyvien osallistujien – pääjohtaja, varapääjohtaja sekä komission ja EKP:n nimittämät jäsenet – olisi varmistettava, että kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnon päätökset ovat eri kokoonpanoissa johdonmukaisia, asianmukaisia ja oikeasuhteisia.

(19 b) EPV:n olisi oltava kriisinratkaisuneuvoston kokouksissa läsnä tarkkailijana. Kriisinratkaisuneuvoston kokouksiin voidaan tarvittaessa kutsua myös muita tarkkailijoita, kuten Euroopan vakausmekanismin (EVM) edustaja. Tarkkailijoihin olisi sovellettava samoja salassapitovaatimuksia kuin kriisinratkaisuneuvoston jäseniin ja henkilöstöön ja kriisinratkaisutehtäviä hoitavaan osallistuvien jäsenvaltioiden kanssa vaihdettuun tai niiden lähettämään henkilöstöön.

(19 c) Kriisinratkaisuneuvoston olisi voitava perustaa sisäisiä kriisinratkaisuryhmiä, jotka koostuvat sen omasta henkilöstöstä sekä osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten henkilöstöstä ja joiden johtoon olisi nimettävä kriisinratkaisuneuvoston ylempien toimihenkilöiden joukosta valitut koordinaattorit, jotka voitaisiin kutsua osallistumaan tarkkailijoina kriisinratkaisuneuvoston johdon istuntoihin mutta joille ei annettaisi äänioikeutta.

(19 d) Unionin toimielinten vilpittömän yhteistyön periaate on vahvistettu perussopimuksissa ja erityisesti Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 13 artiklan 2 kohdassa.

(20) Ottaen huomioon tämän asetuksen mukaiset kriisinratkaisuneuvoston ja komission tehtävät ja kriisinratkaisutavoitteet, joihin kuuluu julkisten varojen suojelu, kriisinratkaisumekanismin toiminta olisi rahoitettava osallistuvissa jäsenvaltioissa olevien laitosten rahoitusosuuksilla. Näistä kustannuksista huolehtiminen ei missään olosuhteissa saisi jäädä jäsenvaltioiden tai unionin talousarviovastuulle.

(21) Komission ja tarvittaessa kriisinratkaisuneuvoston olisi korvattava direktiivillä [BRRD] nimetyt kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset kaikissa kysymyksissä, jotka liittyvät kriisinratkaisun päätöksentekomenettelyyn. Direktiivillä [BRRD] nimettyjen kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten olisi hoidettava edelleen sellaisia tehtäviä, jotka liittyvät kriisinratkaisuneuvoston hyväksymien kriisinratkaisujärjestelmien täytäntöönpanoon. Avoimuuden ja demokraattisen valvonnan varmistamiseksi sekä unionin toimielinten oikeuksien suojaamiseksi kriisinratkaisuneuvoston olisi oltava vastuuvelvollinen Euroopan parlamentille ja neuvostolle kaikista tämän asetuksen perusteella tehtävistä päätöksistä. Samoista avoimuuteen ja demokraattiseen valvontaan liittyvistä syistä kansallisilla parlamenteilla olisi oltava tietyt oikeudet saada tietoja kriisinratkaisuneuvoston toiminnasta ja käydä sen kanssa vuoropuhelua.

(21 a) Kaikkien asianomaisten viranomaisten olisi otettava huomioon suhteellisuusperiaate asetusta soveltaessaan. Suhteellisuusperiaate edellyttää erityisesti, että arvioidaan vaikutus, joka laitoksen kaatumisella voi olla johtuen sen liiketoiminnan luonteesta, osakeomistusrakenteesta, oikeudellisesta muodosta, riskiprofiilista, koosta ja oikeudellisesta asemasta, esimerkiksi siitä, että sille on mahdollisesti myönnetty asetuksen (EU) N:o 575/2013 10 artiklan mukainen vapautus, sidoksista muihin laitoksiin tai yleensä rahoitusjärjestelmään, sen toiminnan laajuudesta ja monitahoisuudesta ja sen kuulumisesta asetuksen (EU) N:o 575/2013 113 artiklan 7 kohdan vaatimukset täyttävään laitosten suojajärjestelmään tai mainitun asetuksen 113 artiklan 6 kohdan mukaiset vaatimukset täyttävään muuhun osuustoiminnalliseen keskinäiseen yhteisvastuujärjestelmään ja siitä, että se mahdollisesti harjoittaa direktiivin 2004/39/EY 4 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa tarkoitettuja sijoituspalveluja tai -toimintaa.

(21 b) Kriisinratkaisuneuvoston edustajaa olisi osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten parlamenttien pyynnöstä voitava kuulla asianomaisten parlamenttien asiasta vastaavissa valiokunnissa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen läsnä ollessa.

(22) Niitä tilanteita varten, joissa direktiivissä [BRRD] annetaan kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille mahdollisuus soveltaa yksinkertaistettuja velvoitteita tai poikkeuksia kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisvaatimukseen, olisi säädettävä menettelystä, jolla kriisinratkaisuneuvosto antaa luvan yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamiseen.

(23) Jotta varmistettaisiin yhdenmukainen lähestymistapa laitosten ja konsernien osalta, kriisinratkaisuneuvostolle olisi annettava valtuudet laatia kriisinratkaisusuunnitelmat laitoksia ja konserneja varten yhteistyössä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, joita kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää suorittamaan kriisinratkaisusuunnitelmien laatimiseen liittyviä tehtäviä . Kriisinratkaisuneuvoston olisi arvioitava laitosten ja konsernien purkamismahdollisuudet ja toteutettava toimenpiteet, joiden tavoitteena on poistaa mahdolliset purkamismahdollisuuden esteet. Yhdenmukaisuuden ja kyseisten laitosten purkamismahdollisuuden varmistamiseksi kriisinratkaisuneuvoston olisi vaadittava kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia toteuttamaan asianmukaiset toimenpiteet, joiden tavoitteena on poistaa purkamismahdollisuuden esteet. Kriisinratkaisusuunnitelmien sisältämien tietojen laitoskohtaisen ja luottamuksellisen luonteen vuoksi kriisinratkaisuneuvoston olisi tehtävä kriisinratkaisusuunnitelmien laatimista, arviointia ja hyväksymistä sekä asianmukaisten toimenpiteiden toteuttamista koskevat päätökset johdon istunnossa.

(24) Kriisinratkaisun suunnittelu on keskeinen osa tehokasta kriisinratkaisua. Sen vuoksi kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava valtuudet vaatia laitosten tai konsernien rakenteen tai organisaation muuttamista, jotta voitaisiin poistaa kriisinratkaisuvälineiden käyttöä haittaavat käytännön esteet ja varmistaa kyseisten yhteisöjen purkamismahdollisuus. Koska kaikki laitokset voivat olla järjestelmän kannalta merkittäviä, rahoitusvakauden säilyttämiseksi on ratkaisevan tärkeää, että viranomaisilla on mahdollisuus toteuttaa minkä tahansa laitoksen kriisinratkaisu. Perusoikeuskirjan 16 artiklassa tarkoitetun elinkeinovapauden kunnioittamiseksi kriisinratkaisuneuvoston harkintavalta olisi rajoitettava siihen mikä on tarpeen, jotta laitoksen rakenne ja toiminnot voidaan yksinkertaistaa ainoastaan sen purkamismahdollisuuden parantamiseksi. Lisäksi kaikkien tällaisiin tarkoituksiin määrättävien toimenpiteiden olisi oltava unionin lainsäädännön mukaisia. Toimenpiteet eivät saisi olla suoraan eivätkä välillisesti kansallisuuden perusteella syrjiviä, ja niiden perusteena olisi oltava erittäin tärkeä yleinen etu rahoitusvakauden säilyttämiseksi. Jotta toimi olisi toteutettu yleisen edun vuoksi, kriisinratkaisuneuvoston olisi yleisen edun nimissä toimiessaan voitava saavuttaa kriisinratkaisutavoitteet kohtaamatta kriisinratkaisuvälineiden tai saamiensa valtuuksien käyttöä haittaavia esteitä. Toimi ei myöskään saisi ylittää sitä, mikä on vähintään tarpeen tavoitteiden saavuttamiseksi.

(24 a) Kriisinratkaisusuunnitelmissa olisi otettava huomioon vaikutukset työntekijöihin, ja niihin olisi direktiivin [BRRD] mukaisesti sisällytettävä menettelyjä, joilla työntekijät tai heidän edustajansa pidetään ajan tasalla ja heitä kuullaan koko kriisinratkaisuprosessin ajan. Soveltuvin osin olisi noudatettava työehtosopimuksia tai muita työmarkkinaosapuolten vahvistamia järjestelyjä. Työntekijöille tai heidän edustajilleen olisi ilmoitettava tiedot kriisinratkaisusuunnitelmista, myös mahdollisista päivityksistä, direktiivissä [BRRD] säädetyllä tavalla.

(25) Yhteisen kriisinratkaisumekanismin olisi perustuttava direktiivin [BRRD] ja yhteisen valvontamekanismin kehyksiin. Sen vuoksi kriisinratkaisuneuvostolle olisi annettava valtuudet puuttua varhaisessa vaiheessa asiaan, kun laitoksen taloudellinen tilanne tai vakavaraisuus on heikkenemässä. Tiedoilla, jotka kriisinratkaisuneuvosto saa ▌EKP:ltä tässä vaiheessa, on suuri merkitys sen päättäessä toimista, jotka se voi toteuttaa valmistellakseen kyseisen laitoksen kriisinratkaisua.

(26) Sen varmistamiseksi, että kriisiratkaisutoimi voidaan toteuttaa nopeasti sen käydessä tarpeelliseksi, kriisinratkaisuneuvoston olisi tiiviisti seurattava yhteistyössä asianomaisen toimivaltaisen viranomaisen tai EKP:n kanssa, mikä on kyseisten laitosten tilanne ja noudattavatko ne niitä varten toteutettuja varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteitä.

(27) Kriisinratkaisuprosessi olisi pantava täytäntöön lyhyen ajan kuluessa, jotta rahoitusmarkkinoille ja taloudelle koituisi mahdollisimman vähän häiriötä. Tallettajille olisi taattava direktiivin [DGSD] mukaisesti oikeus saada vähintään suojatut talletukset käyttöönsä mahdollisimman nopeasti ja joka tapauksessa ennen kuin tallettajilla on oikeus saada suojatut talletukset tavanomaisen maksukyvyttömyysmenettelyn mukaisesti käyttöönsä. Komission olisi voitava saada koko kriisinratkaisumenettelyn aikana kaikki tiedot, joita se katsoo tarvitsevansa voidakseen tehdä tietoihin perustuvan päätöksen kriisinratkaisuprosessissa. Jos komissio päättää hyväksyä kriisinratkaisuneuvoston laatiman päätösluonnoksen ja asettaa laitoksen kriisinratkaisuun, kriisinratkaisuneuvoston olisi viipymättä hyväksyttävä kriisinratkaisujärjestelmä, jossa vahvistetaan käytettävien kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien yksityiskohdat sekä mahdollisten rahoitusjärjestelyjen käyttö.

(28) Kaatumassa olevan laitoksen selvittäminen tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä saattaisi vaarantaa rahoitusvakauden, keskeyttää olennaisten palvelujen tarjonnan ja vaikuttaa tallettajien suojaan. Tällöin kriisinratkaisuvälineiden käyttö on yleisen edun mukaista. Sen vuoksi kriisinratkaisun tavoitteena olisi oltava olennaisten rahoituspalvelujen jatkuvuuden varmistaminen, rahoitusjärjestelmän vakauden säilyttäminen, moraalikadon vähentäminen huolehtimalla siitä, että kaatumassa olevat laitokset turvautuvat mahdollisimman vähän julkiseen rahoitustukeen, sekä tallettajien suojaaminen.

(29) Maksukyvyttömän laitoksen likvidointia tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä olisi kuitenkin harkittava aina ennen kuin tehdään päätös laitoksen toiminnan jatkamisesta. Maksukyvytöntä laitosta olisi rahoitusvakauden vuoksi pidettävä toiminnassa mahdollisimman pitkälle yksityisin varoin. Tähän voidaan päästä myymällä laitos yksityisen sektorin ostajalle tai sulauttamalla se tällaiseen ostajaan tai kirjaamalla laitoksen velat alas tai muuntamalla velka omaksi pääomaksi pääomapohjan vahvistamiseksi.

(30) Käyttäessään kriisinratkaisuvaltuuksia komission ja kriisinratkaisuneuvoston olisi varmistettava, että osakkeenomistajat ja velkojat kantavat asianmukaisen osuuden tappioista, että johto vaihdetaan tai johtajia otetaan lisää , että laitoksen kriisinratkaisun kustannukset karsitaan mahdollisimman vähiin ja että maksukyvyttömän laitoksen kaikkia samanarvoisia velkojia kohdellaan yhtäläisesti tämän asetuksen ja direktiivin [BRRD] mukaisesti .

(31) Osakkeenomistajien ja velkojien oikeuksien rajoitusten olisi oltava sopusoinnussa perusoikeuskirjan 52 artiklan kanssa. Sen vuoksi kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä vain sellaisiin laitoksiin, jotka ovat kaatumassa tai todennäköisesti kaatuvat, ja ainoastaan silloin, kun tämä on välttämätöntä rahoitusvakaustavoitteen vuoksi yleisen edun nimissä. Kriisinratkaisuvälineitä olisi käytettävä erityisesti silloin, kun laitosta ei voida likvidoida tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, koska tämä vaarantaisi rahoitusjärjestelmän vakauden ja koska kriisinratkaisutoimet ovat välttämättömiä järjestelmän kannalta tärkeiden toimintojen nopean siirron ja jatkamisen varmistamiseksi, sekä silloin, kun ei ole kohtuullista odottaa vaihtoehtoisia yksityisen sektorin ratkaisuja, kuten nykyisiltä osakkeenomistajilta tai kolmannelta osapuolelta saatavaa pääoman korotusta, joka riittäisi palauttamaan laitoksen täyden elinkelpoisuuden.

(32) Puuttuminen omistusoikeuteen ei saisi olla suhteetonta. Näin ollen kyseeseen tulevat osakkeenomistajat ja velkojat eivät saisi kärsiä suurempia tappioita kuin niille olisi aiheutunut, jos laitos olisi likvidoitu ajankohtana, jona kriisinratkaisupäätös tehtiin. Siinä tapauksessa, että osa kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varoista siirtyy yksityiselle ostajalle tai omaisuudenhoitoyhtiölle, jäljelle jäävä osa kriisinratkaisun kohteena olevasta laitoksesta olisi likvidoitava tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Laitoksen osakkeenomistajien ja velkojien suojelemiseksi likvidaatiomenettelyssä niillä olisi oltava oikeus saada suorituksina saatavistaan vähintään se, minkä ne arvion mukaan olisivat saaneet, jos koko laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

(33) Jotta voitaisiin suojata osakkeenomistajien ja velkojien oikeus saada vähintään se, minkä ne saisivat tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, olisi vahvistettava selkeät velvoitteet laitoksen varojen ja velkojen arvostusta varten ja varattava riittävästi aikaa sellaisen kohtelun asianmukaiseen arviointiin, jonka osakkeenomistajat ja velkojat olisivat saaneet, jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Arvostaminen olisi voitava aloittaa jo toimenpiteiden varhaisessa vaiheessa. Ennen kriisinratkaisutoimiin ryhtymistä olisi arvioitava laitoksen varojen ja velkojen arvo sekä kohtelu, jonka osakkeenomistaja ja velkojat saisivat tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä.

(34) On tärkeää, että tappiot kirjataan laitoksen jouduttua vaikeuksiin. Kaatumassa olevien laitosten varojen ja velkojen arvostuksessa käytettävistä ohjaavista periaatteista säädetään direktiivissä [BRRD] . Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava asian kiireellisyyden vuoksi mahdollisuus tehdä kaatumassa olevan laitoksen varojen ja velkojen nopea tilapäinen arvostus, jonka olisi oltava voimassa riippumattoman arvostuksen suorittamiseen saakka.

(35) Sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuprosessi säilyy puolueettomana ja luotettavana, on tarpeen vahvistaa, missä järjestyksessä velkojien vakuudettomat saamiset kriisinratkaisuun asetetulta laitokselta olisi kirjattava alas tai muunnettava. Jotta voitaisiin rajoittaa sitä riskiä, että velkojille aiheutuu suurempia tappioita kuin jos laitos olisi likvidoitu tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, vahvistettavaa järjestystä olisi sovellettava sekä tavanomaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä että kriisiratkaisuun liittyvässä alaskirjaus- tai muuntamisprosessissa. Tämä helpottaisi myös velan hinnoittelua.

(35 a) Maksukyvyttömyyslainsäädännön yhdenmukaistamista kaikkialla unionissa, joka olisi merkittävä askel kohti todellisia sisämarkkinoita, ei vielä ole saatu aikaan. Sekä yhteiseen valvontamekanismiin osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yhteisöjen että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yhteisöjen osalta velkojien saatavien etuoikeusjärjestys maksukyvyttömyystapauksessa, tallettajien asettaminen etusijalle mukaan luettuna, on kuitenkin direktiivillä [BRRD] toteutettavan yhdenmukaistamisen vuoksi sama. Tämä yhdenmukaistaminen poistaa merkittävän sääntelyn katvealueiden hyväksikäytön lähteen. Olisi kuitenkin siirryttävä asteittain maksukyvyttömyyttä koskevaan unionin järjestelmään.

(36) Komission olisi kulloisenkin tapauksen olosuhteiden mukaisesti vahvistettava kriisinratkaisuneuvoston laatiman päätösluonnoksen pohjalta kehys niitä kriisinratkaisutoimia varten , jotka toteutetaan kyseisten yhteisöjen kriisinratkaisusuunnitelmien seurauksena , ja sillä olisi oltava mahdollisuus määrätä käyttöön kaikki tarvittavat kriisinratkaisuvälineet. Kriisinratkaisuneuvoston olisi päätettävä yksityiskohtaisesta kriisinratkaisujärjestelmästä tämän selkeän ja tarkan kehyksen rajoissa. Käytettävissä oleviin kriisinratkaisuvälineisiin olisi kuuluttava liiketoiminnan myynti, omaisuudenhoitoyhtiön käyttö, velkakirjojen arvon alaskirjaus ja varojen erottelu, sellaisena kuin niistä säädetään ▌direktiivissä [BRRD]. Kehyksen avulla olisi myös voitava arvioida, täyttyvätkö pääomainstrumenttien alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset.

(37) Direktiivin [BRRD] mukaisesti liiketoiminnan myynnin olisi annettava mahdollisuus myydä laitos tai osia sen liiketoiminnasta yhdelle tai useammalle ostajalle ilman osakkeenomistajien suostumusta.

(38) Direktiivin [BRRD] mukaisesti viranomaisten olisi varojen erottelun avulla voitava siirtää muita heikommin tuottavat tai arvoltaan alentuneet omaisuuserät erilliseen yhtiöön. Tätä välinettä tulisi käyttää ainoastaan muiden välineiden kanssa, jotta estetään kaatumassa olevan laitoksen aiheeton kilpailuetu.

(39) Tehokkaassa kriisinratkaisujärjestelyssä olisi minimoitava kaatumassa olevan laitoksen kriisinratkaisusta veronmaksajille aiheutuvat kustannukset. Lisäksi sillä olisi varmistettava, että jopa suurten ja järjestelmän kannalta merkittävien laitosten kriisinratkaisu voidaan toteuttaa vaarantamatta rahoitusvakautta. Tämä tavoite saavutetaan velkakirjojen arvon alaskirjauksella, jolla varmistetaan, että yhteisön osakkeenomistajat ja velkojat kärsivät asianmukaiset tappiot ja kantavat asianmukaisen osan näistä kustannuksista. Tätä varten kriisinratkaisukehykseen olisi sisällytettävä lakisääteiset valtuudet velkojen alaskirjaamiseen muita kriisiratkaisuvälineitä täydentävänä vaihtoehtona, kuten finanssimarkkinoiden vakauden valvontaryhmä on suositellut.

(40) Jotta tappiot voitaisiin jakaa erilaisissa olosuhteissa riittävän joustavasti velkojien kesken, on direktiivin [BRRD] mukaisesti asianmukaista, että velkakirjojen arvon alaskirjausta voidaan käyttää sekä silloin, kun tavoitteena on toteuttaa kaatumassa olevan laitoksen kriisinratkaisu pitäen laitos toiminnassa ja laitoksen elinkelpoisuuden palauttaminen on realistinen tavoite, että silloin, kun järjestelmän kannalta tärkeät palvelut siirretään omaisuudenhoitoyhtiöön ja laitoksen jäljelle jäävä osa lakkaa toimimasta ja likvidoidaan.

(41) Kun velkakirjojen arvon alaskirjausta käytetään kaatumassa olevan laitoksen pääomapohjan vahvistamiseen, jotta laitos pystyisi jatkamaan toimintaansa, velkakirjojen arvon alaskirjauksen avulla tapahtuvaan kriisinratkaisuun olisi direktiivin [BRRD] mukaisesti aina liitettävä johdon vaihto sekä laitoksen ja sen toimintojen uudelleenjärjestely, joilla puututtaisiin laitoksen ongelmien syihin. Uudelleenjärjestely olisi toteutettava panemalla täytäntöön liiketoiminnan tervehdyttämissuunnitelma.

(42) Direktiivin [BRRD] mukaisesti velkakirjojen arvon alaskirjausta ei ole aiheellista käyttää saamisiin niiltä osin kuin niiden vakuudeksi on annettu pantti tai kiinnitys tai ne ovat muulla tavoin vakuudellisia. Jotta velkakirjojen arvon alaskirjaus toimisi ja saavuttaisi tavoitteensa, sitä olisi kuitenkin voitava käyttää mahdollisimman monenlaisiin kaatumassa olevan laitoksen vakuudettomiin velkoihin. Toisaalta on asianmukaista rajata tietynlaiset vakuudettomat velat alaskirjauksen ulkopuolelle. Oikeusjärjestyksen perusteiden ja tehokkaan kriisinratkaisun vuoksi velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi soveltaa talletusten vakuusjärjestelmistä annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/19/EY (7) suojattuihin talletuksiin, kaatumassa olevan laitoksen henkilöstön saamisiin tai kaupallisiin saamisiin, jotka liittyvät laitoksen päivittäisessä toiminnassa välttämättömiin hyödykkeisiin ja palveluihin.

(43) Direktiivin [BRRD] mukaisesti velkakirjojen arvon alaskirjausta ei pitäisi käyttää tallettajiin, joiden talletukset on suojattu talletussuojajärjestelmällä. ▌Velkakirjojen arvon alaskirjausvaltuuksien käyttö varmistaisi sen, että tallettajien talletukset ovat jatkuvasti tallettajien saatavilla ▌.

(44) Jotta taakan jakaminen osakkeenomistajille ja etuoikeudettomille velkojille voitaisiin toteuttaa valtiontukisääntöjen mukaisesti, velkakirjojen arvon alaskirjausta olisi voitava käyttää yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa analogisesti tämän asetuksen ja direktiivin [BRRD] voimaantulosta alkaen.

(45) Jotta vältettäisiin se, että laitokset strukturoivat velkansa alaskirjausvälineen tuloksekkuutta heikentävällä tavalla, kriisinratkaisuneuvoston olisi voitava päättää, että laitoksilla on jatkuvasti kriisinratkaisusuunnitelmissa esitetty kokonaismäärä, joka koostuu omista varoista, etuoikeudeltaan huonommasta velasta ja etuoikeutetuista veloista, joihin voidaan soveltaa velkakirjojen arvon alaskirjausta, ja joka ilmaistaan prosentteina laitoksen kaikista veloista ja jota ei lueta omiksi varoiksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 575/2013 (8) ja 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2013/36/EU (9) tarkoitetulla tavalla.

(46) Olisi valittava paras kriisinratkaisumenetelmä tapauksen olosuhteiden mukaisesti, ja tätä varten olisi kaikkien direktiivissä [BRRD] säädettyjen kriisinratkaisuvälineiden oltava käytettävissä ja niitä olisi sovellettava kyseisen direktiivin mukaisesti .

(47) Direktiivissä [BRRD] pääomainstrumenttien alaskirjaus- ja muuntamisvaltuudet on annettu kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille, koska pääomainstrumenttien alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset voivat olla olemassa samanaikaisesti kuin kriisinratkaisun edellytykset, jolloin on arvioitava, riittääkö pelkkä pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen palauttamaan kyseisen yhteisön taloudellisen vakauden vai tarvitaanko myös kriisinratkaisutoimea. Jälkimmäistä pääsääntöisesti käytetään kriisinratkaisun yhteydessä. Kriisinratkaisuneuvoston ja komission olisi korvattava kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset myös tässä tehtävässä, minkä vuoksi sille olisi annettava valtuudet arvioida, täyttyvätkö pääomainstrumenttien alaskirjauksen ja muuntamisen edellytykset, sekä valtuudet päättää yhteisön asettamisesta kriisinratkaisuun, jos myös kriisinratkaisun vaatimukset täyttyvät.

(48) Kriisinratkaisutoimen tehokkuus ja yhdenmukaisuus olisi varmistettava kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa. Tätä varten kriisinratkaisuneuvostolle olisi ▌silloin, kun kansallinen kriisinratkaisuviranomainen ei ole pannut kriisinratkaisuneuvoston päätöstä lainkaan tai riittävästi täytäntöön, annettava valtuudet antaa suoraan määräyksiä kriisinratkaisun kohteena olevalle laitokselle .

(49) Yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehostamiseksi kriisinratkaisuneuvoston olisi kaikissa olosuhteissa tehtävä tiivistä yhteistyötä Euroopan pankkiviranomaisen kanssa. Tarvittaessa sen olisi tehtävä yhteistyötä myös Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen, Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ja Euroopan järjestelmäriskikomitean sekä muiden viranomaisten kanssa, jotka kuuluvat Euroopan finanssivalvojien järjestelmään. Lisäksi kriisinratkaisuneuvoston olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä EKP:n ja muiden viranomaisten kanssa, joilla on valtuudet valvoa luottolaitoksia yhteisen valvontamekanismin puitteissa, erityisesti, kun on kyse EKP:n harjoittaman konsolidoidun valvonnan alaisista konserneista. Voidakseen hoitaa kaatumassa olevien pankkien kriisinratkaisuprosessin tehokkaasti kriisinratkaisuneuvoston olisi tehtävä yhteistyötä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa kaikissa kriisinratkaisuprosessin vaiheissa. Viimeksi mainittujen viranomaisten kanssa tehtävää yhteistyötä tarvitaan paitsi kriisinratkaisuneuvoston tekemien kriisinratkaisupäätösten täytäntöönpanoon myös ennen kriisinratkaisupäätösten tekoa, kriisinratkaisun suunnitteluvaiheessa tai varhaisen asiaan puuttumisen vaiheessa. Komission olisi tämän asetuksen mukaisia tehtäviä hoitaessaan tehtävä tiivistä yhteistyötä EPV:n kanssa ja otettava asianmukaisesti huomioon sen antamat ohjeet ja suositukset.

(49 a) Käyttäessään kriisinratkaisuvälineitä ja kriisinratkaisuvaltuuksia kriisinratkaisuneuvoston olisi varmistettava, että asianomaisten yhteisöjen työntekijöiden edustajat pidetään ajan tasalla ja että heitä tarvittaessa kuullaan, kuten direktiivissä [BRRD] on säädetty. Työehtosopimuksia ja muita työmarkkinaosapuolten laatimia järjestelyjä olisi tässä yhteydessä noudatettava soveltuvin osin.

(50) Koska kriisinratkaisuneuvosto tekee kriisinratkaisupäätökset osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten sijasta, sen olisi toimittava niiden sijasta myös osallistumattomien jäsenvaltioiden kanssa tehtävässä yhteistyössä silloin, kun on kyse kriisinratkaisutehtävistä. Kriisinratkaisuneuvoston olisi erityisesti edustettava kaikkia osallistuvien jäsenvaltioiden viranomaisia kriisinratkaisukollegioissa, joissa on mukana myös osallistumattomien jäsenvaltioiden viranomaisia.

(50 a) Kriisinratkaisuneuvoston ja osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten olisi tehtävä yhteisymmärryspöytäkirja, jossa kuvataan yleisluontoisesti niiden keskinäinen yhteistyö niiden suorittaessa direktiivin [BRRD] mukaisia tehtäviään. Yhteisymmärryspöytäkirjassa voitaisiin muun muassa selventää kuulemista, joka liittyy komission ja kriisinratkaisuneuvoston päätöksiin, joilla on vaikutusta osallistumattomaan jäsenvaltioon sijoittautuneisiin tytäryrityksiin tai sivuliikkeisiin, joiden emoyritys on sijoittautunut osallistuvaan jäsenvaltioon. Yhteisymmärryspöytäkirjoja olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen.

(51) Koska monet laitokset eivät toimi pelkästään unionissa vaan harjoittavat myös kansainvälistä toimintaa, tehokkaassa kriisinratkaisumekanismissa olisi vahvistettava periaatteet kolmansien maiden asianomaisten viranomaisten kanssa käytävää yhteistyötä varten. Kolmansien maiden viranomaisia olisi tuettava direktiivin [BRRD] 88 artiklalla vahvistetun oikeudellisen kehyksen mukaisesti. Tätä varten kriisinratkaisuviranomaisen olisi oltava ainoa viranomainen, jolla on valtuudet toteuttaa osallistuvissa jäsenvaltioissa toimivien, kaatumassa olevien pankkien kriisinratkaisu, ja sille olisi myös annettava yksinomaiset valtuudet tehdä ei-sitovia yhteistyösopimuksia kolmansien maiden viranomaisten kanssa osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten viranomaisten puolesta.

(52) Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava asianmukaiset tutkintavaltuudet, jotta se voisi hoitaa tehtävänsä tehokkaasti. Sillä olisi oltava mahdollisuus vaatia kaikki tarvittavat tiedot suoraan tai kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten välityksellä sekä suorittaa tutkimuksia ja paikalla tehtäviä tarkastuksia, tarvittaessa yhteistyössä kansallisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa , hyödyntäen täysimääräisesti kaikkea EKP:n ja toimivaltaisten kansallisten viranomaisten käytettävissä olevaa tietoa . Kriisinratkaisuneuvoston olisi kriisinratkaisun yhteydessä voitava suorittaa paikalla tehtäviä tarkastuksia, jotta se voisi seurata tehokkaasti kansallisten viranomaisten suorittamaa täytäntöönpanoa ja jotta voitaisiin varmistaa, että komissio ja kriisinratkaisuneuvosto tekevät päätöksensä täysin tarkkojen tietojen perusteella.

(53) Sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuneuvostolla on oikeus saada kaikki merkitykselliset tiedot, asianomaisilla yhteisöillä ja niiden työntekijöillä ei saisi olla mahdollisuutta vedota salassapitosääntöihin estääkseen tietojen antamisen kriisinratkaisuneuvostolle. Tällaisten tietojen antamista kriisinratkaisuneuvostolle ei olisi myöskään koskaan pidettävä salassapitovelvollisuuden rikkomisena.

(54) Jotta voitaisiin varmistaa kriisinratkaisumekanismin puitteissa tehtävien päätösten noudattaminen, rikkomisista olisi määrättävä oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia. Kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava oikeus ohjeistaa kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia määräämään hallinnollisia seuraamuksia tai uhkasakkoja yhteisöille, jotka eivät noudata kriisinratkaisuneuvoston päätöksissä asetettuja velvoitteita. Yhdenmukaisten, tehokkaiden ja toimivien täytäntöönpanokäytäntöjen varmistamiseksi kriisinratkaisuneuvostolla olisi oltava oikeus antaa kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille osoitettuja ohjeita, jotka koskevat hallinnollisten seuraamusten ja uhkasakkojen käyttöä.

(55) Jos kansallinen kriisinratkaisuviranomainen rikkoo yhteisen kriisinratkaisumekanismin sääntöjä siten, ettei se käytä sille kansallisen lainsäädännön nojalla annettuja valtuuksia panna kriisinratkaisuneuvoston antama ohje täytäntöön, kyseinen jäsenvaltio voi sovellettavan oikeuskäytännön mukaisesti olla velvollinen korvaamaan vahingot, joita aiheutuu henkilöille, tapauksen mukaan myös kriisinratkaisun kohteena olevalle yhteisölle tai konsernille, tai kyseisen yhteisön tai konsernin minkä tahansa osan velkojille missä tahansa jäsenvaltiossa.

(56) Olisi vahvistettava asianmukaiset säännöt kriisinratkaisuneuvoston talousarviosta, talousarvion laadinnasta, talousarvion laadintaa ja toteutusta koskevien sisäisten sääntöjen antamisesta , talousarvion seurannasta ja valvonnasta kriisinratkaisuneuvoston täysistunnossa sekä sisäisestä ja ulkoisesta tilintarkastuksesta.

(56 a) Kriisinratkaisuneuvoston täysistunnossa olisi myös hyväksyttävä sen vuotuinen työohjelma sekä seurattava ja valvottava sitä ja annettava lausuntoja ja suosituksia pääjohtajan kertomusluonnoksesta, johon olisi sisällyttävä kriisinratkaisutoimia, myös käynnissä olevia kriisinratkaisutapauksia, koskeva jakso sekä hallinnollisia ja rahatalousasioita koskeva jakso.

(57) On tilanteita, joissa käytettävien kriisinratkaisuvälineiden tehokkuus voi riippua laitoksen tai omaisuudenhoitoyhtiön lyhytaikaisen rahoituksen saatavuudesta, takauksien tarjoamisesta mahdollisille ostajille tai pääoman hankkimisesta omaisuudenhoitoyhtiölle. Sen vuoksi on tärkeää perustaa rahasto, jotta julkisia varoja ei tarvitsisi käyttää tällaisiin tarkoituksiin.

(58) Olisi varmistettava, että rahastoa voidaan täysimittaisesti käyttää kaatumassa olevien laitosten kriisinratkaisuun. Sen vuoksi sitä ei saisi käyttää mihinkään muuhun tarkoitukseen kuin kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien tehokkaaseen täytäntöönpanoon. Lisäksi rahastoa olisi käytettävä ainoastaan sovellettavien kriisinratkaisutavoitteiden ja -periaatteiden mukaisesti , direktiivissä [BRRD] vahvistettuja säännöksiä täysimääräisesti noudattaen . Näin ollen kriisinratkaisuneuvoston olisi varmistettava, että kriisiratkaisun kohteena olevan laitoksen osakkeenomistajat ja velkojat vastaavat ensisijaisesti kriisinratkaisuvälineiden käytön yhteydessä syntyvistä tappioista, kustannuksista ja muista menoista. Vasta siinä tapauksessa, että osakkeenomistajien ja velkojien resurssit käytetään loppuun, rahasto vastaisi kriisinratkaisuvälineiden yhteydessä syntyvistä tappioista, kustannuksista ja muista menoista.

(59) Sääntönä olisi oltava, että rahoitusalalta kerätään maksuosuuksia ennen kriisinratkaisutoimia ja tällaisista toimista riippumatta. Jos ennakkorahoitus ei riitä kattamaan rahaston käytöstä aiheutuvia tappioita tai kustannuksia, olisi kerättävä lisävaroja kattamaan lisäkustannukset tai -tappiot. Lisäksi rahaston olisi voitava sopia lainojen ottamisesta tai muunlaisen tuen saamisesta rahoituslaitoksilta tai muilta kolmansilta osapuolilta, jos rahaston käytettävissä olevat varat eivät riitä kattamaan sen käytöstä aiheutuvia tappioita, kustannuksia ja muita menoja eivätkä ylimääräiset jälkikäteen suoritettavat rahoitusosuudet ole välittömästi käytettävissä.

(59 a) Jos osallistuvissa jäsenvaltioissa on kriisin vuoksi käytössä kansallisia pankeilta kerättäviä maksuja, veroja tai kriisinratkaisua varten kerättäviä rahoitusosuuksia, ne olisi kaksinkertaisten maksujen välttämiseksi korvattava kriisinratkaisurahastoon suoritettavilla rahoitusosuuksilla.

(60) Jotta varat saavuttaisivat kriittisen massan ja jotta voitaisiin välttää myötäsykliset vaikutukset, joita syntyisi, jos rahaston olisi tukeuduttava yksinomaan jälkikäteen suorittaviin rahoitusosuuksiin järjestelmäkriisin vallitessa, rahaston etukäteen käytettävissä olevien varojen määrässä olisi saavutettava tietty tavoitetaso.

(60 a) Rahaston tavoitetaso olisi vahvistettava tietyksi prosenttiosuudeksi kaikkien osallistuvissa jäsenvaltioissa toimiluvan saaneiden luottolaitosten suojattujen talletusten määrästä. Koska kyseisten laitosten velkojen kokonaismäärä olisi kriisinratkaisurahaston toiminnan kannalta asianmukaisempi vertailuarvo, komission olisi kuitenkin arvioitava, olisiko tulevaisuudessa otettava käyttöön velkojen kokonaismäärään liittyvä viitearvo, joka olisi saavutettava rahoituksen tavoitetason lisäksi, säilyttäen samalla tasapuoliset toimintaedellytykset direktiivin [BRRD] mukaisesti.

(61) Olisi vahvistettava sopiva määräaika rahaston rahoituksen tavoitetason saavuttamiselle. Kriisinratkaisuneuvoston olisi kuitenkin voitava mukauttaa rahoitusosuuksien keräämisaikaa, jotta voitaisiin ottaa huomioon rahastosta suoritettavat huomattavat maksut.

(61 a) Jotta katkaistaan valtioiden ja pankkien välinen kytkös ja varmistetaan yhteisen kriisinratkaisumekanismin tehokkuus ja luotettavuus, erityisesti niin kauan kuin kriisinratkaisurahaston rahoitus ei ole täysin kattava, on tärkeää, että otetaan käyttöön eurooppalainen julkinen lainajärjestely kohtuullisen ajan kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta. Kriisinratkaisurahaston olisi maksettava kaikki lainat kyseisestä lainajärjestelystä takaisin sovitussa määräajassa. Lainajärjestelyllä varmistettaisiin, että tässä asetuksessa vahvistettuihin tarkoituksiin on välittömästi saatavilla riittävästi rahoitusta.

(62) Jos osallistuvat jäsenvaltiot ovat jo ottaneet käyttöön kansallisia kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä, niiden olisi voitava säätää, että kansallisten kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjen käytettävissä olevia varoja, jotka on kerätty laitoksilta aiemmin etukäteen suoritettavina rahoitusosuuksina, käytetään korvaamaan laitoksille etukäteen suoritettavia rahoitusosuuksia, jotka niiden olisi maksettava rahastoon. Tällainen hyvitys ei saisi vaikuttaa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/18/EY (10) mukaisiin jäsenvaltioiden velvoitteisiin.

(63) Jotta voitaisiin varmistaa rahoitusosuuksien oikeudenmukainen laskeminen ja tarjota kannustimia toimia pienemmällä riskillä, rahastoon maksettavissa rahoitusosuuksissa , jotka kriisinratkaisuneuvosto määrittelee direktiivin [BRRD] ja sen nojalla annettujen delegoitujen säädösten mukaisesti toimivaltaista viranomaista kuultuaan, olisi otettava huomioon luottolaitoksiin liittyvän riskin suuruus.

▐

(65) Rahastossa olevien varojen arvon suojaamiseksi kyseiset määrät olisi sijoitettava riittävän turvallisiin, monipuolisiin ja likvideihin varoihin.

(66) Komissiolle olisi siirrettävä valta antaa SEUT-sopimuksen 290 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joissa vahvistetaan rahastoon maksettavien rahoitusosuuksien laji ja seikat, joiden osalta niitä on maksettava, sekä rahoitusosuuksien määrän lasku- ja maksutapa; rekisteröinti-, kirjanpito- ja raportointisäännöt ja muut säännöt, joiden tarkoituksena on varmistaa, että rahoitusosuudet maksetaan täysimääräisesti ja ajallaan; määritetään rahoitusosuusjärjestelmä laitoksille, jotka ovat saaneet toimiluvan sen jälkeen, kun kriisinratkaisurahasto on saavuttanut tavoitetasonsa; rahoitusosuuksien ajallisen jaksottamisen perusteet; olosuhteet, joissa rahoitusosuuksien maksamista voidaan aikaistaa; vuotuisten rahoitusosuuksien määrän vahvistamisperusteet; toimenpiteet, joilla vahvistetaan olosuhteet ja yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan laitos voidaan vapauttaa kokonaan tai osittain etukäteen suoritettavista rahoitusosuuksista, ja toimenpiteet, joilla vahvistetaan olosuhteet ja yksityiskohtaiset säännöt, joiden mukaan laitos voidaan vapauttaa kokonaan tai osittain jälkikäteen suoritettavista rahoitusosuuksista.

(67) Kriisinratkaisuneuvoston työn luottamuksellisuuden säilyttämiseksi kriisinratkaisuneuvoston jäsenten, sen henkilöstön ja kriisinratkaisutehtäviä hoitavan, osallistuvien jäsenvaltioiden kanssa vaihdetun tai niiden lähettämän henkilöstön olisi noudatettava vahvistettuja salassapitovaatimuksia myös tehtäviensä päättymisen jälkeen. Näitä vaatimuksia olisi sovellettava myös kriisinratkaisuneuvoston paikalla tehtäviä tarkastuksia suorittamaan valtuuttamiin muihin henkilöihin ja jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten paikalla tehtäviä tarkastuksia suorittamaan valtuuttamiin tai nimittämiin henkilöihin sekä tarkkailijoihin, jotka kutsutaan kriisinratkaisuneuvoston täysistunnon ja johdon istunnon kokoontumisiin. Jotta kriisinratkaisuneuvosto voisi hoitaa sille annetut tehtävät, sille olisi annettava lupa vaihtaa tietyin edellytyksin tietoja kansallisten tai unionin viranomaisten ja elinten kanssa.

(68) Sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuneuvosto on edustettuna Euroopan finanssivalvojien järjestelmässä, asetusta (EU) N:o 1093/2010 olisi muutettava siten, että siinä vahvistettu toimivaltaisten viranomaisten määritelmä käsittää myös kriisinratkaisuneuvoston. Kriisinratkaisuneuvoston sisällyttäminen toimivaltaisiin viranomaisiin asetuksen (EU) N:o 1093/2010 nojalla vastaa EPV:lle kyseisen asetuksen (EU) N:o 1093/2010 25 artiklan nojalla annettuja tehtäviä myötävaikuttaa ja osallistua aktiivisesti tervehdyttämis- ja kriisinratkaisusuunnitelmien kehittämiseen ja yhteensovittamiseen ja pyrkiä helpottamaan kaatumassa olevien laitosten ja erityisesti rajojen yli toimivien konsernien kriisinratkaisua.

(69) Kunnes kriisinratkaisuneuvosto on täysin toimintakykyinen, komission olisi vastattava sen alkuvaiheen toiminnasta, muun muassa hallintokulujen kattamiseen tarvittavien rahoitusosuuksien keräämisestä ja väliaikaisesti tehtäviään hoitavan pääjohtajan nimeämisestä antamaan luvan kaikkiin tarvittaviin maksuihin kriisinratkaisuneuvoston puolesta.

(70) Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, erityisesti omistusoikeus, oikeus henkilötietojen suojaan, elinkeinovapaus , työntekijöiden oikeus saada tietoja ja tulla kuulluksi yrityksessä sekä oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen, ja se on pantava täytäntöön mainittujen oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.

(71) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, joita ovat tehokkaan ja toimivan yhteisen eurooppalaisen kriisinratkaisukehyksen käyttöönotto luottolaitoksia varten ja kriisinratkaisusääntöjen yhdenmukaisen soveltamisen varmistaminen, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

I OSA

YLEISET SÄÄNNÖKSET

1 artikla

Kohde

Tässä asetuksessa vahvistetaan yhdenmukaiset säännöt ja yhdenmukainen menettely sellaisten 2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen kriisinratkaisua varten, jotka ovat sijoittautuneet 4 artiklassa tarkoitettuihin osallistuviin jäsenvaltioihin.

Näitä yhdenmukaisia sääntöjä ja menettelyä soveltaa 38 artiklan nojalla perustettu kriisinratkaisuneuvosto yhdessä komission ja osallistuvien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten kanssa tällä asetuksella käyttöön otetun yhteisen kriisinratkaisumekanismin puitteissa. Yhteistä kriisinratkaisumekanismia tuetaan yhteisestä kriisinratkaisurahastosta, jäljempänä ”kriisinratkaisurahasto”.

2 artikla

Soveltamisala

Tätä asetusta sovelletaan seuraaviin yhteisöihin:

a) osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneet luottolaitokset;

b) johonkin osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneet emoyritykset, mukaan luettuina rahoitusalan holdingyhtiöt ja rahoitusalan sekaholdingyhtiöt, kun ne kuuluvat sellaisen konsolidoidun valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaisesti;

c) osallistuviin jäsenvaltioihin sijoittautuneet sijoituspalveluyritykset ja rahoituslaitokset, kun ne kuuluvat sellaisen konsolidoidun valvonnan piiriin, jota EKP harjoittaa asetuksen (EU) N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan i alakohdan mukaisesti niiden emoyritykseen nähden.

3 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa sovelletaan direktiivin [BRRD] 2 artiklassa sekä direktiivin 2013/36/EU 3 artiklassa vahvistettuja määritelmiä. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan

1) ”kansallisella toimivaltaisella viranomaisella” asetuksen (EU) N:o 1024/2013 2 artiklan 2 kohdassa määriteltyä kansallista toimivaltaista viranomaista;

1 a) ”toimivaltaisella viranomaisella” asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa määriteltyä toimivaltaista viranomaista sekä Euroopan keskuspankkia sen hoitaessa valvontatehtäväänsä asetuksen (EU) N:o 1024/2013 mukaisesti;

2) ”kansallisella kriisinratkaisuviranomaisella” jäsenvaltion direktiivin [BRRD] 3 artiklan mukaisesti nimeämää viranomaista;

3) ”kriisinratkaisutoimella” kriisinratkaisuvälineen käyttämistä laitokseen tai 2 artiklassa tarkoitettuun yhteisöön tai yhden tai useamman kriisinratkaisuvaltuuden käyttämistä siihen;

3 a) ”kriisinratkaisuneuvostolla” tämän asetuksen 38 artiklan nojalla perustettua yhteistä kriisinratkaisuneuvostoa;

4) ”suojatuilla talletuksilla” talletuksia, jotka on suojattu direktiivin 94/19/EY mukaisesti kansallisessa lainsäädännössä säädetyillä talletussuojajärjestelmillä kyseisen direktiivin 94/19/EY 7 artiklassa säädettyyn talletussuojan tasoon asti;

5) ”hyväksyttävillä talletuksilla” direktiivin 94/19/EY 1 artiklassa määriteltyjä talletuksia, joita ei ole suljettu kyseisen direktiivin 2 artiklan mukaisen suojan ulkopuolelle, niiden määrästä riippumatta;

▌

11) ”kriisinratkaisun kohteena olevalla laitoksella” 2 artiklassa tarkoitettua yhteisöä, jonka osalta kriisinratkaisutoimi toteutetaan;

12) ”laitoksella” luottolaitosta tai sijoituspalveluyritystä, joka kuuluu 2 artiklan c alakohdan mukaisesti konsolidoidun valvonnan piiriin;

13) ”konsernilla” emoyritystä ja sen tytäryrityksiä, jotka ovat 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä;

▌

19) ”käytettävissä olevilla varoilla” käteisvaroja, talletuksia, omaisuuseriä ja peruuttamattomia maksusitoumuksia, jotka ovat kriisinratkaisurahaston käytettävissä 74 artiklassa lueteltuihin tarkoituksiin;

20) ”rahoituksen tavoitetasolla” käytettävissä olevien varojen määrää, joka on saavutettava 68 artiklan mukaisesti.

4 artikla

Osallistuvat jäsenvaltiot

Osallistuva jäsenvaltio on jäsenvaltio, jonka rahayksikkö on euro, tai jäsenvaltio, jonka rahayksikkö ei ole euro mutta joka on ryhtynyt tiiviiseen yhteistyöhön asetuksen (EU) N:o 1024/2013 7 artiklan mukaisesti.

5 artikla

Suhde direktiiviin [BRRD] ja sovellettavaan kansalliseen lainsäädäntöön

-1. Jollei tästä asetuksesta muuta johdu, komission ja kriisinratkaisuneuvoston tehtävien hoitoon tai valtuuksien käyttämiseen sovelletaan direktiiviä [BRRD] ja mahdollisia sen nojalla annettuja delegoituja säädöksiä.

1. Jos komissio tai kriisinratkaisuneuvosto tämän asetuksen nojalla hoitaa tehtäviä tai käyttää valtuuksia, jotka annetaan direktiivillä [BRRD] osallistuvan jäsenvaltion kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen käyttöön, kriisinratkaisuneuvostoa pidetään tätä asetusta ja direktiiviä [BRRD] sovellettaessa asianomaisena kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena tai, jos on kyse rajojen yli toimivan konsernin kriisinratkaisusta, asianomaisena konsernitason ▌kriisinratkaisuviranomaisena.

1 a. Kun kriisinratkaisuneuvosto käyttää sille tällä asetuksella annettuja valtuuksia, siihen sovelletaan EPV:n laatimia ja komission asetuksen (EU) N:o 1093/2010 10–15 artiklan mukaisesti hyväksymiä sitovia teknisiä sääntely- ja täytäntöönpanostandardeja, mahdollisia ohjeita ja suosituksia, jotka EPV on antanut asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan mukaisesti, sekä kaikkia EPV:n asetuksen (EU) N:o 1093/2010 19 artiklan mukaisesti direktiivin [BRRD] asiaa koskevien säännösten nojalla tekemiä päätöksiä.

2. Toimiessaan kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena kriisinratkaisuneuvosto toimii tarvittaessa komission luvalla.

3. Jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu, osallistuvan jäsenvaltion kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on toimittava direktiivillä [BRRD] yhdenmukaistettujen kansallisen säännösten perusteella ja mukaisesti.

6 artikla

Yleiset periaatteet

1. Kriisinratkaisuneuvoston, komission tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen toimissa, ehdotuksissa tai politiikassa ei saa syrjiä 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä, tallettajia, sijoittajia tai muita unioniin sijoittautuneita velkojia niiden kansallisuuden tai toimipaikan perusteella.

1 a. Kriisinratkaisuneuvoston, komission tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen kaikki toimet, ehdotukset tai toimintalinjat yhteisessä kriisinratkaisumekanismissa on toteutettava siten, että edistetään rahoitusjärjestelmän vakautta unionissa ja kussakin osallistuvassa jäsenvaltiossa ottaen täysin huomioon sisämarkkinoiden yhtenäisyys ja eheys.

2. Tehdessään päätöksiä tai toteuttaessaan toimia, jotka voivat vaikuttaa useampaan kuin yhteen ▌jäsenvaltioon, ja erityisesti tehdessään vähintään kahteen osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneita konserneja koskevia päätöksiä komissio ja kriisinratkaisuneuvosto ottavat asianmukaisesti huomioon kaikki seuraavat tekijät:

a) niiden ▌jäsenvaltioiden edut, joissa konserni toimii, ja erityisesti vaikutukset, joita mahdollisella päätöksellä tai toimella tai toimimatta jättämisellä on jonkin kyseisen jäsenvaltion rahoitusvakauteen, talouteen, talletussuojajärjestelmään tai sijoittajien korvausjärjestelmään;

b) tavoite tasapainottaa osallisina olevien jäsenvaltioiden edut ja välttää ▌jäsenvaltion etujen epäoikeudenmukainen rajoittaminen tai epäoikeudenmukainen suojeleminen;

c) tarve välttää haitallisten vaikutusten kohdistuminen sen konsernin muihin osiin, johon kriisinratkaisun kohteena oleva 2 artiklassa tarkoitettu yhteisö kuuluu;

c a) mahdollisuuksien mukaan konsernin intressi jatkaa rajatylittävää toimintaa;

d) tarve välttää ▌2 artiklassa tarkoitettujen yhteisöjen velkojille aiheutuvien kustannusten kohtuuton nousu, joka johtaisi siihen, että niiden kustannukset olisivat suuremmat kuin jos yhteisöjen kriisinratkaisu olisi toteutettu tavanomaisella maksukyvyttömyysmenettelyllä;

e) 16 artiklan 10 kohdassa tarkoitetut päätökset, jotka tehdään SEUT-sopimuksen 107 artiklan nojalla.

3. Komissio ja kriisinratkaisuneuvosto ottavat tasapainoisesti huomioon 2 kohdassa mainitut tekijät ja 12 artiklassa mainitut kriisinratkaisutavoitteet kunkin tapauksen luonteen ja olosuhteiden mukaisesti.

4. Kriisinratkaisuneuvoston tai komission päätöksissä tai toimissa ei saa vaatia jäsenvaltioita myöntämään poikkeuksellista julkista rahoitustukea eikä vaikuttaa suoraan jäsenvaltioiden finanssipoliittiseen vastuuseen .

4 a. Tehdessään päätöksiä tai toteuttaessaan toimia kriisinratkaisuneuvoston on varmistettava, että asianomaisten yhteisöjen työntekijöiden edustajat pidetään ajan tasalla ja että heitä kuullaan tarvittaessa.

4 b. Komission, kriisinratkaisuneuvoston tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen tämän asetuksen mukaisissa toimissa, ehdotuksissa tai toimintalinjoissa on noudatettava periaatetta, että mitään jäsenvaltiota tai jäsenvaltioiden ryhmää ei saa syrjiä.

4 c. Komissio toimii sille tällä asetuksella annettuja tehtäviä hoitaessaan riippumattomasti, erillään muista tehtävistään ja tarkasti tässä asetuksessa ja direktiivissä [BRRD] asetettuja tavoitteita ja periaatteita noudattaen. Tehtävien eriyttäminen on taattava mukauttamalla organisaatiota tarvittavalla tavalla.

II OSA

ERITYISSÄÄNNÖKSET

I OSASTO

YHTEISEN KRIISINRATKAISUMEKANISMIN TOIMINNOT JA MENETTELYSÄÄNNÖT

1 LUKU

Kriisinratkaisun suunnittelu

7 artikla

Kriisinratkaisusuunnitelmat

1. Kriisinratkaisuneuvosto laatii yhdessä kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa ja hyväksyy kriisinratkaisusuunnitelmat 2 artiklassa tarkoitettuja yhteisöjä sekä konserneja varten.

2. Sovellettaessa 1 kohtaa kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on toimitettava kriisinratkaisuneuvostolle kaikki direktiivin [BRRD] 10 artiklan ja 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti saamansa tiedot, jotka tarvitaan kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaan ja täytäntöönpanoon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän osaston 5 luvun soveltamista.

2 a. Kutakin yhteisöä ja konsernia koskeva kriisinratkaisusuunnitelma laaditaan direktiivin [BRRD] 9–12 artiklan mukaisesti.

▌

7. Kriisinratkaisuneuvosto laatii kriisinratkaisusuunnitelmat yhteistyössä valvojan tai konsolidointiryhmän valvojan sekä niiden osallistuvien jäsenvaltioiden kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, joihin kyseiset yhteisöt ovat sijoittautuneet. Kriisinratkaisuneuvosto tekee yhteistyötä niiden osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisten kanssa, joissa on konsolidoidun valvonnan piiriin kuuluvia yhteisöjä.

8. Kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia laatimaan kriisinratkaisusuunnitelmien alustavat luonnokset ja konsernitason kriisinratkaisuviranomaista laatimaan konsernin kriisinratkaisusuunnitelman alustavan luonnoksen , jotka annetaan kriisinratkaisuneuvoston tarkistettavaksi ja hyväksyttäväksi . Kriisinratkaisuneuvosto voi pyytää kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia suorittamaan kriisinratkaisusuunnitelmien laatimiseen liittyviä muita tehtäviä.

9. Kriisinratkaisusuunnitelmat tarkistetaan ja tarvittaessa päivitetään direktiivin [BRRD] 9 ja 12 artiklan mukaisesti .

9 a. Kriisinratkaisuneuvosto tekee kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaa, arviointia ja hyväksymistä sekä asianmukaisten toimenpiteiden soveltamista koskevat päätökset johdon istunnossa.

8 artikla

Purkamismahdollisuuden arviointi

1. Laatiessaan 7 artiklan mukaisia kriisinratkaisusuunnitelmia kriisinratkaisuneuvosto, joka on kuullut toimivaltaisia viranomaisia ja myös EKP:tä sekä sellaisten osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisia, joissa sijaitsee tytäryrityksiä tai merkittäviä sivuliikkeitä, jos asialla on merkittävän sivuliikkeen kannalta merkitystä , sen mukaan kuin direktiivin [BRRD] 13 ja 13 a artiklassa on määritetty , tekee direktiivin [BRRD] 13 ja 13 a artiklassa edellytetyn arvioinnin siitä, missä määrin laitokset ja konsernit ovat purkamiskelpoisia ▌.

2. ▌Yhteisö katsotaan purkamiskelpoiseksi direktiivin [BRRD] 13 artiklassa säädetyissä tilanteissa .

3. ▌Konserni katsotaan purkamiskelpoiseksi direktiivin [BRRD] 13 a artiklassa säädetyissä tilanteissa .

4. Arviointia varten kriisinratkaisuneuvosto tarkastelee ainakin direktiivin [BRRD] liitteessä olevassa C jaksossa mainittuja seikkoja.

5. Jos kriisinratkaisuneuvosto, joka on kuullut toimivaltaista viranomaista ja myös EKP:tä, katsoo yhteisön tai konsernin purkamismahdollisuudesta 1 kohdan mukaisesti tehdyn arvioinnin perusteella, että yhteisön tai konsernin purkamismahdollisuudelle saattaa olla olennaisia esteitä, kriisinratkaisuneuvosto laatii toimivaltaisia viranomaisia kuullen laitokselle tai emoyritykselle osoitetun kertomuksen, jossa analysoidaan kriisinratkaisuvälineiden ja -valtuuksien tehokkaan käytön olennaisia esteitä. Lisäksi kertomuksessa suositellaan 8 kohdan mukaisesti toimenpiteitä, joita kriisinratkaisuneuvosto pitää välttämättömiä tai tarkoituksenmukaisina näiden esteiden poistamiseksi.

6. Kertomus toimitetaan asianomaiselle yhteisölle tai emoyritykselle, toimivaltaisille viranomaisille ja niiden osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisille, joissa sijaitsee merkittäviä sivuliikkeitä tai tytäryrityksiä . Kertomuksessa esitetään arvioinnin tai toteamuksen perusteet ja ilmoitetaan, millä tavoin arviointi tai toteamus täyttää 6 artiklassa esitetyn oikeasuhteisen soveltamisen vaatimuksen.

7. Yhteisö tai emoyritys voi neljän kuukauden kuluessa kertomuksen vastaanottopäivästä esittää huomautuksensa ja ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle vaihtoehtoisia toimenpiteitä kertomuksessa yksilöityjen esteiden poistamiseksi. Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa yhteisön tai emoyrityksen ehdottamista toimenpiteistä toimivaltaisille viranomaisille ja niiden osallistumattomien jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaisille, joissa sijaitsee merkittäviä sivuliikkeitä tai tytäryrityksiä .

8. Jos yhteisön tai emoyrityksen ehdottamat toimenpiteet eivät tosiasiallisesti poista purkamismahdollisuuden esteitä, kriisinratkaisuneuvosto tekee kuultuaan ensin toimivaltaisia viranomaisia ja tarvittaessa makrovakausvalvonnasta vastaavaa viranomaista päätöksen, jossa ilmoitetaan, että ehdotetut toimenpiteet eivät tosiasiallisesti poista purkamismahdollisuuden esteitä, ja ohjeistetaan kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia vaatimaan laitosta, emoyritystä tai kyseisen konsernin tytäryritystä toteuttamaan direktiivin [BRRD] 14 artiklassa mainittuja toimenpiteitä seuraavien perusteiden mukaisesti:

a) toimenpiteen tehokkuus purkamismahdollisuuden esteiden poistamisessa;

b) tarve välttää rahoitusvakauteen kohdistuvat kielteiset vaikutukset ▌jäsenvaltioissa , joissa konserni toimii ;

c) tarve välttää sellaiset kyseiseen laitokseen tai konserniin kohdistuvat vaikutukset, jotka olisivat suurempia kuin on tarpeen purkamismahdollisuuden esteen poistamiseksi tai jotka olisivat suhteettomia.

9. Sovellettaessa 8 kohtaa kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia toteuttamaan direktiivin [BRRD] 14 artiklassa tarkoitettuja toimenpiteitä.

▌

10. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet 26 artiklan mukaisesti täytäntöön.

8 a artikla

Järjestelmän kannalta merkittävien laitosten purkamiskelpoisuus

Kriisinratkaisuneuvoston on priorisoitava niiden laitosten purkamiskelpoisuuden arviointi, jotka ovat järjestelmän kannalta merkittäviä, mukaan lukien muun muassa laitokset, jotka on direktiivin 2013/36/EU 131 artiklan mukaisesti luokiteltu maailmanlaajuisesti järjestelmän kannalta merkittäviksi laitoksiksi (G-SII) tai muiksi järjestelmän kannalta merkittäviksi laitoksiksi (O-SII), ja laadittava tarvittaessa kutakin laitosta varten suunnitelma purkamisen esteiden poistamiseksi tämän asetuksen 8 artiklan ja direktiivin [BRRD] 14 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kriisinratkaisuneuvoston valtuuksia ja riippumattomuutta.

9 artikla

Yksinkertaistetut velvoitteet ja vapautukset

1. Kriisinratkaisuneuvosto voi omasta aloitteestaan tai kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen ehdotuksesta soveltaa yksinkertaistettuja velvoitteita elvytys- ja kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaan direktiivin [BRRD] 4 artiklan mukaisesti .

2. Kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset voivat ehdottaa kriisinratkaisuneuvostolle yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamista kriisinratkaisusuunnitelmien laadintaan tiettyjen laitosten tai konsernien osalta. Ehdotus on perusteltava, ja sen tueksi on esitettävä kaikki merkityksellinen asiakirja-aineisto.

3. Saadessaan 1 kohdan mukaisen ehdotuksen tai toimiessaan omasta aloitteestaan kriisinratkaisuneuvosto suorittaa arvioinnin kyseisistä laitoksista tai konsernista. Arviointia suoritettaessa otetaan huomioon direktiivin [BRRD] 4 artiklassa säädetyt tekijät .

▌

4. Kriisinratkaisuneuvosto arvioi yksinkertaistettujen velvoitteiden soveltamisen jatkamista ja lakkaa soveltamasta niitä direktiivin [BRRD] 4 artiklassa säädetyissä tilanteissa .

Jos kansallinen kriisinratkaisuviranomainen, joka on 1 kohdan mukaisesti ehdottanut yksinkertaistetun velvoitteen soveltamista ▌, katsoo, että yksinkertaistetun velvoitteen soveltamista ▌koskeva päätös on peruutettava, sen on annettava asiaa koskeva ehdotus kriisinratkaisuneuvostolle. Tällöin kriisinratkaisuneuvosto tekee ehdotettua peruutusta koskevan päätöksen ottaen täysin huomioon kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen esittämät peruutuksen perusteet 3 kohdassa esitettyjen seikkojen valossa.

▌

7. Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa EPV:lle siitä, miten se soveltaa 1 ja 4 kohtaa.

10 artikla

Omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja koskeva vähimmäisvaatimus

1. Kriisinratkaisuneuvosto määrittää toimivaltaisia viranomaisia, myös EKP:tä, kuultuaan 2 kohdassa tarkoitetun vähimmäisvaatimuksen, joka koskee sellaisia omia varoja ja hyväksyttäviä velkoja, jotka 2 artiklassa tarkoitetuilla laitoksilla ja emoyrityksillä on oltava ja joihin sovelletaan alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia.

2. Vähimmäisvaatimus lasketaan direktiivin [BRRD] 39 artiklan mukaisesti .

3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettu määritys tehdään direktiivin [BRRD] 39 artiklassa säädettyjen kriteerien perusteella.

▌

Määrityksessä on esitettävä vähimmäisvaatimus, jota laitosten on noudatettava yksittäisen laitoksen tasolla ja jota emoyritysten on noudatettava konsolidoidulla tasolla. Kriisinratkaisuneuvosto voi päättää myöntää vapautuksen vähimmäisvaatimuksen noudattamisesta konsolidoidulla tai yksittäisen laitoksen tasolla direktiivin [BRRD] 39 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa .

4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa määrityksessä voidaan säätää, että omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimus täytetään osittain konsolidoidulla tai yksittäisen laitoksen tasolla sopimusperusteisen alaskirjauksen instrumentin avulla direktiivin [BRRD] 39 artiklan mukaisesti .

▌

6. Kriisinratkaisuneuvosto suorittaa 1 kohdassa tarkoitetun määrityksen laatiessaan 7 artiklan mukaisia kriisinratkaisusuunnitelmia ja pitäessään niitä yllä.

7. Kriisinratkaisuneuvosto osoittaa määrityksensä tuloksen kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet 26 artiklan mukaisesti täytäntöön. Kriisinratkaisuneuvosto vaatii kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia todentamaan ja varmistamaan, että laitokset ja emoyritykset täyttävät jatkuvasti 1 kohdan mukaisen vähimmäisvaatimuksen.

8. Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa EKP:lle ja EPV:lle kutakin laitosta ja emoyritystä varten 1 kohdan mukaisesti määrittämästään vähimmäisvaatimuksesta.

2 LUKU

Varhainen asiaan puuttuminen

11 artikla

Varhainen asiaan puuttuminen

1. EKP:n on joko omasta aloitteestaan tai saatuaan osallistuvan jäsenvaltion kansalliselta toimivaltaiselta viranomaiselta tiedon, ilmoitettava kriisinratkaisuneuvostolle kaikista toimenpiteistä, jotka ne vaativat laitosta tai konsernia toteuttamaan tai jotka ne toteuttavat itse neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 16 artiklan , direktiivin [BRRD] 23 artiklan 1 kohdan tai 24 artiklan tai direktiivin 2013/36/EU 104 artiklan nojalla.

Kriisinratkaisuneuvosto ilmoittaa komissiolle kaikista ensimmäisen alakohdan mukaisesti saamistaan tiedoista.

2. Kriisinratkaisuneuvosto voi 1 kohdassa tarkoitettujen tietojen vastaanottopäivästä alkaen valmistella kyseisen laitoksen tai konsernin kriisinratkaisua, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin muun lainsäädännön mukaisia EKP:n ja toimivaltaisten viranomaisten valtuuksia.

Sovellettaessa ensimmäistä alakohtaa kriisinratkaisuneuvosto valvoo tarkasti yhteistyössä EKP:n ja asianomaisen toimivaltaisen viranomaisen kanssa laitoksen tai emoyrityksen olosuhteita sekä sitä, miten laitos ja emoyritys noudattavat varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteitä, jotka on vaadittu toteuttamaan.

3. Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet

a) pyytää tämän osaston 5 luvun mukaisesti kaikkia tietoja, jotka tarvitaan laitoksen tai konsernin kriisinratkaisun valmisteluun;

b) arvostaa laitoksen tai konsernin varat ja velat 17 artiklan mukaisesti;

c) ottaa yhteyttä mahdollisiin ostajiin laitoksen tai konsernin kriisinratkaisun valmistelemiseksi tai vaatia laitosta, emoyritystä tai kansallista kriisinratkaisuviranomaista tekemään tämä, jolloin on noudatettava tällä asetuksella ja direktiivin [BRRD] 76 artiklalla vahvistettuja luottamuksellisuusvaatimuksia;

d) vaatia asianomaista kansallista kriisinratkaisuviranomaista laatimaan alustava kriisinratkaisusuunnitelma kyseistä laitosta tai konsernia varten.

4. Jos EKP tai osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset toimivaltaiset viranomaiset aikovat määrätä laitokselle tai konsernille lisätoimenpiteitä neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 16 artiklan , direktiivin [BRRD] 23 ja 24 artiklan tai direktiivin 2013/36/EU 104 artiklan nojalla ennen kuin laitos tai konserni on noudattanut kokonaan ensimmäistä kriisinratkaisuneuvostolle ilmoitettua toimenpidettä, EKP:n on joko omasta aloitteestaan tai saatuaan osallistuvan jäsenvaltion kansalliselta toimivaltaiselta viranomaiselta tiedon ilmoitettava kriisinratkaisuneuvostolle ennen kuin tällainen lisätoimenpide määrätään kyseiselle laitokselle tai konsernille.

5. EKP tai toimivaltainen viranomainen ja kriisinratkaisuneuvosto varmistavat, että 4 kohdassa tarkoitettu lisätoimenpide ja kaikki kriisinratkaisuneuvoston toimet, joiden tavoitteena on valmistella kriisinratkaisua 2 kohdan mukaisesti, ovat yhdenmukaisia.

3 LUKU

Kriisinratkaisu

12 artikla

Kriisinratkaisutavoitteet

1. Toimiessaan 16 artiklassa säädetyn kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti komissio ja kriisinratkaisuneuvosto ottavat kumpikin oman toimivaltansa puitteissa huomioon direktiivin [BRRD] 26 artiklassa säädetyt kriisinratkaisutavoitteet ja valitsevat välineet ja valtuudet, joilla niiden näkemyksen mukaan saavutetaan parhaiten kyseisen tapauksen olosuhteissa olennaiset tavoitteet.

2. ▌Pyrkiessään edellä mainittuihin tavoitteisiin komissio ja kriisinratkaisuneuvosto toimivat direktiivin [BRRD] 26 artiklan mukaisesti .

▌

13 artikla

Kriisinratkaisua koskevat yleiset periaatteet

Toimiessaan 16 artiklassa säädetyn kriisinratkaisumenettelyn mukaisesti komissio ja kriisinratkaisuneuvosto toteuttavat kaikki asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisutoimi toteutetaan direktiivin [BRRD] 29 artiklassa säädettyjä periaatteita noudattaen.

▌

14 artikla

Rahoituslaitosten ja emoyritysten kriisinratkaisu

Komissio toteuttaa kriisinratkaisuneuvoston laatiman päätösluonnoksen perusteella rahoituslaitoksiin ja niiden emoyrityksiin kohdistuvan kriisinratkaisutoimen direktiivin [BRRD] 28 artiklan mukaisesti .

▌

15 artikla

Saamisten etuoikeusjärjestys

Käytettäessä velkakirjojen arvon alaskirjausta kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 24 artiklan 3 kohdan mukaista velkojen jättämistä velkakirjojen arvon alaskirjauksen ulkopuolelle, kriisinratkaisuneuvosto ja osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät saamisiin kriisinratkaisuneuvoston päätösluonnokseen perustuvasta komission päätöksestä alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia noudattamalla direktiivin [BRRD] 43 artiklassa säädettyä järjestystä.

16 artikla

Kriisinratkaisumenettely

1. Jos EKP omasta aloitteestaan tai osallistuvan jäsenvaltion kansalliselta toimivaltaiselta viranomaiselta tiedon saatuaan arvioi, että 2 kohdan a ja b alakohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön osalta, sen on ilmoitettava tämä arvio viipymättä komissiolle ja kriisinratkaisuneuvostolle.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmoitus voidaan antaa, kun kriisinratkaisuneuvosto tai kansallinen kriisinratkaisuviranomainen on pyytänyt arviointia, jos jompikumpi niistä perustellusti katsoo, että laitos on kaatumassa tai todennäköisesti kaatuu.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu ilmoitus annetaan sen jälkeen, kun kriisinratkaisuneuvostoa tai kansallista kriisinratkaisuviranomaista on kuultu.

1 a. Kriisinratkaisuneuvosto valmistelee ja tekee kaikki kriisinratkaisumenettelyä koskevat päätöksensä johdon istunnossa 50 artiklan mukaisesti.

2. Saadessaan 1 kohdan mukaisen ilmoituksen ▌kriisinratkaisuneuvosto arvioi johdon istunnossa , täyttyvätkö seuraavat edellytykset:

a) yhteisö on kaatumassa tai sen kaatuminen on todennäköistä;

b) ottaen huomioon aika ja muut merkitykselliset olosuhteet ei ole kohtuullista odottaa, että yhteisön kaatuminen voidaan estää kohtuullisen ajan kuluessa millään siihen kohdistuvalla vaihtoehtoisilla yksityisen sektorin toimenpiteillä, mukaan luettuna laitosten suojajärjestelmän toimenpiteet, tai valvontatoimella (mukaan luettuina varhaisen asiaan puuttumisen toimenpiteet tai pääomainstrumenttien alaskirjaus tai muuntaminen 18 artiklan mukaisesti);

c) kriisinratkaisutoimi on 4 kohdan mukaisesti yleisen edun kannalta välttämätön.

3. Edellä olevan 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi yhteisön on katsottava olevan kaatumassa tai todennäköisesti kaatuvan, jos se on yhdessä tai useammassa direktiivin [BRRD] 27 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista olosuhteista.

▌

4. Edellä olevan 2 kohdan c alakohdan soveltamiseksi kriisinratkaisutoimea on pidettävä yleisen edun mukaisena direktiivin [BRRD] 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa.

5. Jos ▌kriisinratkaisuneuvosto katsoo kaikkien 2 kohdassa vahvistettujen edellytysten täyttyvän , se toimittaa komissiolle 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen huomioon ottaen päätösluonnoksen yhteisön asettamisesta kriisinratkaisuun. Päätösluonnoksessa on oltava ainakin seuraavat tiedot:

a) suositus asettaa yhteisö kriisinratkaisuun;

b) 19 artiklan 32 kohdassa tarkoitettu kriisinratkaisuvälineiden kehys;

c) kriisinratkaisurahaston 71 artiklan mukaisen, kriisinratkaisutoimea tukevan käytön kehys.

6. Saatuaan kriisinratkaisuneuvostolta päätösluonnoksen komissio päättää päätösluonnoksen hyväksymisestä tai hyväksymättä jättämisestä, kyseiseen yhteisöön sovellettavien kriisinratkaisuvälineiden kehyksestä ja tarvittaessa kriisinratkaisurahaston kriisinratkaisutoimea tukevan käytön kehyksestä. ▐

Jos komissio ei aio hyväksyä kriisinratkaisuneuvoston toimittamaa päätösluonnosta tai se aikoo hyväksyä sen muutettuna, se lähettää sen takaisin kriisinratkaisuneuvostolle ja ilmoittaa, miksi se ei aio hyväksyä sitä, tai jos on kyse muutoksista, selvittää kaavailemiensa muutosten syyt ja pyytää päätösluonnoksen tarkistamista. Komissio voi asettaa määräajan, jonka kuluessa kriisinratkaisuneuvosto voi muuttaa alkuperäistä päätösluonnostaan komission ehdottamien muutosten perusteella ja toimittaa sen takaisin komissiolle. Kriisinratkaisuneuvostolla on asianmukaisesti perusteltuja kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta vähintään viisi työpäivää aikaa tarkistaa päätösluonnosta komission pyydettyä sitä.

Komissio pyrkii kaikin tavoin noudattamaan EPV:n mahdollisesti antamia ohjeita ja suosituksia sille tämän kohdan mukaisesti annettujen tehtävien hoitamisesta ja toimii asetuksen (EU) N:o 1093/2010 16 artiklan 3 kohdassa säädetyllä tavalla, kun on kyse sen vahvistamisesta, noudattaako se tai aikooko se noudattaa kyseistä ohjetta tai suositusta.

7. Komission päätös osoitetaan kriisinratkaisuneuvostolle. Jos komissio päättää olla asettamatta yhteisöä kriisinratkaisuun, koska 2 artiklan c alakohdassa säädetty edellytys ei täyty, kyseinen yhteisö likvidoidaan kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön mukaisesti.

8. Kriisinratkaisuneuvosto päättää johdon istunnossa komission päätöksellä käyttöön otetun kehyksen rajoissa 20 artiklan mukaisesta kriisinratkaisujärjestelmästä sekä varmistaa, että asianomaiset kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset toteuttavat tarvittavat kriisinratkaisutoimet pannakseen kriisinratkaisujärjestelmän täytäntöön. Kriisinratkaisuneuvoston päätös osoitetaan asianomaisille kansallisille kriisinratkaisuviranomaisille, ja siinä ohjeistetaan kyseisiä viranomaisia, joiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen 26 artiklan mukaisesti kriisinratkaisuneuvoston päätöksen täytäntöön käyttämällä direktiivissä [BRRD] ja erityisesti sen 56–64 artiklassa säädettyjä kriisinratkaisuvaltuuksia. Jos esiintyy valtiontukea, kriisinratkaisuneuvosto voi tehdä päätöksen vasta sen jälkeen, kun komissio on tehnyt päätöksen valtiontuesta.

9. Jos kriisinratkaisuneuvosto katsoo▌, että kriisinratkaisutoimenpiteet voivat olla SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, se pyytää asianomaista osallistuvaa jäsenvaltiota tai asianomaisia osallistuvia jäsenvaltioita ilmoittamaan suunnitelluista toimenpiteistä viipymättä komissiolle SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

10. Siltä osin kuin kriisinratkaisuneuvoston johdon istunnossa ehdottama kriisinratkaisutoimi merkitsee kriisinratkaisurahaston käyttöä eikä siihen sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komissio soveltaa rinnakkaisesti ja analogisesti SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamiseksi vahvistettuja perusteita.

11. Komissiolla on valtuudet saada kriisinratkaisuneuvostolta kaikki tiedot, joita se pitää merkityksellisinä tämän asetuksen ja tarvittaessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisten tehtäviensä suorittamisessa. Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet saada tämä osaston 5 luvun mukaisesti keneltä tahansa henkilöltä tiedot, jotka se tarvitsee kriisinratkaisutoimen valmisteluun ja kriisinratkaisutoimea koskevaan päätöksentekoon, mukaan luettuina päivitykset ja täydennykset kriisinratkaisusuunnitelmissa esitettyihin tietoihin.

12. Kriisinratkaisuneuvostolla on valtuudet toimittaa komissiolle päätösluonnoksia kriisinratkaisuvälineiden kehyksen ja kriisinratkaisurahaston käytön kehyksen muuttamisesta kriisinratkaisuun asetetun yhteisön osalta.

12 a. Komissio käsittelee tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi valtiontukiin liittyvää toimivaltaansa käyttäessään direktiivin [BRRD] mukaisesti kriisinratkaisurahaston käyttöä samoin kuin se käsittelisi kansallista kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä.

17 artikla

Arvostus

1. Ennen kuin kriisinratkaisuneuvosto toteuttaa kriisinratkaisutoimen tai käyttää pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia, se varmistaa, että 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön varojen ja velkojen oikeudenmukainen ja realistinen arvostus tehdään direktiivin [BRRD] 30 artiklan mukaisesti .

▌

16. Sen arvioimiseksi, olisivatko osakkeenomistajat ja velkojat saaneet paremman kohtelun, jos kriisinratkaisun kohteena oleva laitos olisi asetettu tavanomaiseen maksukyvyttömyysmenettelyyn, kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että tehdään direktiivin [BRRD] 66 artiklan mukaisesti arvostus, joka on tehtävä erillään 1 kohdan mukaisesti tehtävästä arvostuksesta.

▌

18 artikla

Pääomainstrumenttien alaskirjaus ja muuntaminen

1. EKP:n on omasta aloitteestaan tai saatuaan osallistuvan jäsenvaltion kansalliselta toimivaltaiselta viranomaiselta tiedon , tehtävä ilmoitus kriisinratkaisuneuvostolle, jos se arvioi pääomainstrumenttien alaskirjausta ja muuntamista koskevien direktiivissä [BRRD] säädettyjen edellytysten täyttyvän 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tai osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen konsernin osalta.

▌

1 a. EKP antaa kriisinratkaisuneuvostolle 1 kohdan mukaiset tiedot, kun kriisinratkaisuneuvosto tai kansallinen kriisinratkaisuviranomainen on pyytänyt arviointia, jos jokin niistä perustellusti katsoo, että pääomainstrumenttien alaskirjausta ja muuntamista koskevat edellytykset täyttyvät 2 artiklassa tarkoitetun yhteisön tai osallistuvaan jäsenvaltioon sijoittautuneen konsernin osalta.

1 b. Jos 1 kohdassa vahvistetut edellytykset täyttyvät, kriisinratkaisuneuvosto toimittaa komissiolle 1 kohdassa tarkoitetut tiedot huomioon ottaen päätösluonnoksen pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksien käyttämisestä ja siitä, käytetäänkö niitä yksittäin tai 16 artiklan 4–7 kohdan mukaisen menettelyn jälkeen yhdessä kriisinratkaisutoimen kanssa.

▌

5. Saadessaan päätösluonnoksen kriisinratkaisuneuvostolta komissio ▌päättää hyväksyykö se päätösluonnoksen vai ei ja käytetäänkö pääomainstrumenttien alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia yksittäin tai 16 artiklan 4–7 kohdan mukaisen menettelyn jälkeen yhdessä kriisinratkaisutoimen kanssa.

6. Kun ▌1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät, mutta 16 artiklan 2 kohdan mukaiset kriisinratkaisun edellytykset eivät täyty, kriisinratkaisuneuvosto ohjeistaa komission päätöksen jälkeen kansallisia kriisinratkaisuviranomaisia käyttämään alaskirjaus- ja muuntamisvaltuuksia direktiivin [BRRD] 51 ja 52 artiklan mukaisesti.

7. Jos 1 kohdassa säädetyt pääomainstrumenttien alaskirjausta ja muuntamista koskevat edellytykset täyttyvät ja myös 16 artiklan 2 kohdan mukaiset kriisinratkaisun edellytykset täyttyvät, sovelletaan 16 artiklan 4–7 kohdassa säädettyä menettelyä.

8. Kriisinratkaisuneuvosto varmistaa, että kansalliset kriisinratkaisuviranomaiset käyttävät alaskirjaus- tai muuntamisvaltuuksia direktiivin [BRRD] mukaisesti.

▌

9. Kansallisten kriisinratkaisuviranomaisten on pantava kriisinratkaisuneuvoston ohjeet täytäntöön ja kirjattava alas tai muunnettava pääomainstrumentit 26 artiklan mukaisesti.

19 artikla

Kriisinratkaisuvälineitä koskevat yleiset periaatteet

1. Jos kriisinratkaisuneuvosto päättää käyttää kriisinratkaisuvälinettä 2 artiklassa tarkoitettuun yhteisöön ja jos kyseinen kriisinratkaisutoimi johtaisi velkojille lankeaviin tappioihin tai niiden saamisten muuntamiseen, kriisinratkaisuneuvosto käyttää 18 artiklan mukaisia valtuuksia välittömästi ennen kriisinratkaisuvälineen käyttöä tai yhtä aikaa sen kanssa.

2. Edellä 16 kohdan 5 kohdassa tarkoitetut kriisinratkaisuvälineet ovat seuraavat:

a) liiketoiminnan myynti;

b) omaisuudenhoitoyhtiön käyttö;

c) varojen erottelu;

d) velkakirjojen arvon alaskirjaus.

3. Antaessaan 16 artiklan 5 kohdan mukaista päätösluonnosta kriisinratkaisuneuvosto ottaa huomioon seuraavat tekijät:

a) kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen varat ja velat 17 artiklan mukaisen arvostuksen perusteella;

b) kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen likviditeettitilanne;

c) kriisinratkaisun kohteena olevan laitoksen franchising-arvon markkinoitavuus markkinoiden kilpailuolosuhteiden ja taloudellisten olosuhteiden perusteella;

d) käytettävissä oleva aika.

4. ▌Kriisinratkaisuvälineitä voidaan käyttää joko erikseen tai yhdessä, lukuun ottamatta kuitenkaan varojen erottelua, jota voidaan käyttää ainoastaan toisen kriisinratkaisuvälineen kanssa.

4 a. Kriisinratkaisuneuvosto hyväksyy – hoitaakseen sille tällä asetuksella annetut tehtävät ja varmistaakseen kriisinratkaisuvälineiden soveltamista koskevat tasapuoliset toimintaedellytykset – yhdessä komission kanssa kriisinratkaisukäsikirjan, jossa annetaan selkeät ja yksityiskohtaiset ohjeet kriisinratkaisuvälineiden käytöstä.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu kriisinratkaisukäsikirja annetaan komission 82 artiklan mukaisesti antaman delegoidun säädöksen muodossa.

20 artikla

Kriisinratkaisujärjestelmä

Kriisinratkaisuneuvoston 16 artiklan 8 kohdan mukaisesti hyväksymässä kriisinratkaisujärjestelmässä vahvistetaan – komission 16 artiklan 6 kohdan nojalla kriisinratkaisukehyksestä ja mahdollisesti valtiontuesta tekemien päätöksen mukaisesti tarvittaessa analogisesti – kriisinratkaisun kohteena olevaan laitokseen käytettävien kriisinratkaisuvälineiden yksityiskohdat, jotka koskevat ainakin 21 artiklan 2 kohdassa, 22 artiklan 2 kohdassa, 23 artiklan 2 kohdassa ja 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä ja joissa määritetään kriisinratkaisurahastosta käytettävät määrät sekä tarkoitukset, joihin kyseistä rahastoa käytetään.

Kriisinratkaisuprosessin aikana kriisinratkaisuneuvosto voi tarvittaessa muuttaa ja päivittää kriisinratkaisujärjestelmää tapauksen olosuhteiden mukaisesti ja komission 16 artiklan 6 kohdan muk