Komission toinen kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi yhteisössä tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisistä säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/97 soveltamisesta /* KOM/2004/0030 lopull. - CNS 2004/0003 */





KOMISSION TOINEN KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi yhteisössä tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisistä säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/97 soveltamisesta (kommission esittämä) PERUSTELUT Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1221/97 6 artiklassa säädetään, että komissio esittää neuvostolle ja Euroopan parlamentille joka kolmas vuosi kertomuksen mehiläishoidon tukijärjestelmän soveltamisesta. Tämä asiakirja on komission esittämä toinen kertomus. Komissio ehdottaa tämän kertomuksen päätelmissä uuden asetuksen antamista, jotta mehiläishoitoalan tavoitteet voitaisiin mukauttaa vastaamaan nykytilannetta. Ehdotuksen tavoitteena on parantaa mehiläishoidon tuotteiden tuotantoon ja kaupanpitoon liittyviä edellytyksiä Euroopan unionissa. Tavoite voidaan saavuttaa kolmivuotisilla kansallisilla ohjelmilla, joihin sisältyy teknisen avun toimenpiteitä, varroapunkin torjunta, siirtohoidon järkeistäminen, mehiläiskannan lisääminen sekä mehiläishoitoa ja siitä saatavia tuotteita koskeva soveltava tutkimus. Varroapunkin torjuntatoimenpide ei ole hävittämistoimenpide vaan sen tavoitteena on vähentää kyseisen loistaudin taloudellisia vaikutuksia tuotannon kannattavuuteen. Yhteisön osarahoituksen myöntämiseksi kansallisiin ohjelmiin jäsenvaltioiden on laadittava tutkimus alan rakenteesta, tuotteiden tuotannosta ja kaupan pitämisestä sekä toimista, joita jäsenvaltiot aikovat toteuttaa, ja toimitettava tutkimus komissiolle. Lisäksi jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle mainittuja ohjelmia koskevat tilastotiedot. KOMISSION TOINEN KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi yhteisössä tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisistä säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/97 soveltamisesta Tämän kertomuksen liitteet esitetään erillisessä asiakirjassa, joka on saatavilla ranskan- ja englanninkielisenä paperiversiona maatalouden pääosasto sekä sähköisenä versiona maatalouden pääosaston WWW-sivustolta http://europa.eu.int/comm/agriculture/ markets/honey/index_fr.htm. 1. Johdanto Komissio laati helmikuussa 2001 ensimmäisen kertomuksen [1] neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/97 soveltamisesta arvioidakseen asetuksen ensimmäistä kolmea soveltamisvuotta. [1] KOM(2001) 70 lopullinen. Aluksi on ehkä syytä muistuttaa, että neuvosto antoi kesäkuussa 1997 asetuksen (EY) N:o 1221/97 [2] hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi Euroopan unionissa. Jäsenvaltiot ovat asetuksen mukaisesti laatineet vapaaehtoisesti vuosittain omia kansallisia ohjelmiaan (jäljempänä 'hunajaohjelmat') seuraavien viiden ensisijaisen toimen ympärille: tekninen apu, varroapunkin torjunta, siirtohoidon järkeistäminen, hunajan ominaisuuksia määrittävien laboratorioiden tukitoimenpiteet ja hunajan laadun parantamista koskeva soveltava tutkimus. [2] EYVL L 173, 1.7.1997, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EY) N:o 2070/98 (EYVL L 265 30.9.1998, s. 1). Komissio antoi marraskuussa 1997 asetuksella (EY) N:o 2300/97 [3] soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt, joissa vahvistetaan muiden muassa hunajaohjelmien osatekijät, ohjelmien toimittamispäivä, yhteisön osarahoituksen jakamisperusteet sekä alan rakenteesta laadittavia tutkimuksia koskevat seikat. [3] EYVL L 319, 21.11.1997, s. 4 Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1438/2000 (EUVL L 161, 1.7.2000, s. 65). Jäsenvaltiot ovat laatineet alan rakenteesta tutkimuksia, jotka koskevat erityisesti tuotantorakennetta sekä kaupan pitämistä ja hinnanmuodostusta. Asetuksen (EY) N:o 1221/97 6 artiklassa säädetään Euroopan parlamentille ja neuvostolle joka kolmas vuosi esitettävästä, kyseisen asetuksen soveltamista käsittelevästä kertomuksesta. Tämän kertomuksen tarkoitus on täyttää kyseinen velvollisuus. 2. Maailmanlaajuinen tilanne Ensimmäisellä sijalla maailman hunajantuotannossa on Aasia, jota seuraavat Eurooppa sekä Pohjois- ja Väli-Amerikka (ks. taulukko 1). Maailman hunajakaupassa tärkein viejä on Kiina, kun taas Euroopan unioni on tärkein tuontikohde. 2.1. Tuotanto Hunajan maailmantuotanto oli FAO:n julkaisemien tilastojen mukaan 1 268 000 tonnia vuonna 2002 (ks. taulukko 1). Kaudella 1998-2002 maailman hunajantuotanto kasvoi 6,8 prosenttia. Euroopan unioni oli 112 000 tonnin tuotannollaan vuonna 2002 maailman kolmanneksi suurin hunajantuottaja, Kiinan 258 000 tonnin suuruisen tuotannon ja uusien itsenäisten valtioiden 136 000 tonnin suuruisen tuotannon jälkeen (ks. taulukko 2). Muita tärkeitä tuottajia maailmanmarkkinoilla ovat Yhdysvallat (100 000 tonnia) ja Argentiina (85 000 tonnia). 2.2. Kauppa FAO:n ja Comextin tilastotietojen mukaan hunajan maailmankaupan osuus on noin yksi kolmasosa hunajan kokonaistuotannosta. 2.2.1. Vienti Hunajan maailmanlaajuinen vienti ylsi 360 000 tonniin vuonna 2001 (ks. taulukko 3). Kiina vei 41 prosenttia hunajantuotannostaan vuonna 2001, ja sen osuus maailman kokonaiskaupasta oli 30 prosenttia. Kiinan hunajanviennin tärkeimmät kohdemarkkinat olivat tärkeysjärjestyksessä Japani, Yhdysvallat ja Saksa. Kiinan hunajalle asetetut terveysrajoitukset, jotka johtuivat Kiinasta tulevista eläinperäisistä tuotteista löytyneistä kielletyistä aineista, ja toisaalta viime markkinointivuosien pienemmät sadot vaikuttivat kuitenkin osaltaan maailmanlaajuisten vientimäärien muutoksiin. 2.2.2. Tuonti Maailmanlaajuinen hunajantuonti oli määrältään lähes 360 000 tonnia vuonna 2001 (ks. taulukko 4). Tärkeimmät tuontimarkkinat ovat Euroopan unionissa, jonne suuntautui 44 prosenttia maailman hunajantuonnista vuonna 2001. Saksan 92 000 tonnia ja Yhdistyneen kuningaskunnan 23 000 tonnia muodostavat lähes 75 prosenttia Euroopan unioniin vuonna 2001 tuodun hunajan kokonaismäärästä (ks. taulukko 6). Maailman hunajantuonti on kasvanut säännöllisesti 1970-luvun lopusta alkaen (ks. kaavio 2). Kasvu johtuu luonnontuotteiden ja erityisruokavaliotuotteiden kulutuksen kasvusta ja tiettyjen toimijoiden innosta ottaa käyttöön erikoisia hunajalaatuja tai hinnaltaan edullisia hunajatuotteita, jotka ovat yleensä eri laatujen sekoituksia, sekä hunajan käytön lisääntymisestä tiettyjen maiden teollisuudessa. 3. Tilanne Euroopan unionissa 3.1. Hankintatase Euroopan unionin hunajatase on alijäämäinen, ja se joutuukin tuomaan yleensä noin puolet kuluttamastaan hunajasta. Euroopan unionin omavaraisuusaste markkinointivuonna 2001/2002 oli 45,9 prosenttia (ks. taulukko 5). Euroopan unionin kolme tärkeintä hunajantuottajaa markkinointivuonna 2001/2002 olivat Espanja (33 000 tonnia), Saksa (26 000 tonnia) ja Ranska (25 000 tonnia). Hunajantuotanto pysyi Euroopan unionissa vakaana kaudella 1999-2002. Vaikka hunajantuonti ei muuttunut määrällisesti vuosina 1998-2002, Argentiinasta tuli vuonna 2002 Euroopan unionin tärkein toimittaja 36 prosentin osuudella yhteisön kokonaistuonnista, kun taas Kiina siirtyi 9 prosentin osuudellaan neljännelle sijalle Meksikon (12 %) ja Unkarin (10 %) taakse (ks. taulukko 6). Yhteisön vienti oli vuonna 2002 määrältään noin 8 000 tonnia, ja sen osuus tuotannosta oli vain 6 prosenttia (ks. taulukko 7). 3.2. Mehiläishoitajien lukumäärä Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen mukaan mehiläishoitajien määrä yhteisössä oli 460 000 vuonna 1999. Tuosta määrästä 14 350 ilmoitti olevansa ammattimaisia mehiläishoitajia. Ammattimaisina mehiläishoitajina pidetään tässä yhteydessä mehiläishoitajia, jotka hyödyntävät vähintään 150:tä pesää. Vuonna 2003 mehiläishoitajien kokonaismäärä on samoista lähteistä saatujen tietojen mukaan 470 000, joista 15 270 on ammattimaisia mehiläishoitajia, eli mehiläishoitajien kokonaismäärä on yhteisössä kasvanut 2 prosenttia ja ammattilaisten määrä 6,4 prosenttia (ks. taulukko 8). Kaudella 1992-1999 mehiläishoitajien kokonaismäärä kasvoi sitä vastoin 5,7 prosenttia, mikä tarkoitti 25 010:tä uutta mehiläishoitajaa. Kaudella 1999-2003 mehiläispesien määrä kasvoi 2,5 prosenttia ja ylsi 8 877 209 pesään. Ammattimaiset mehiläishoitajat hyödyntävät yli 3 880 000 pesää, joka vastaa 43,7:ää prosenttia yhteisön mehiläispesien kokonaismäärästä. Jäsenvaltioista eniten mehiläispesiä on Espanjassa, lähes 2 400 000, ja seuraavaksi eniten Kreikassa (1 380 000 pesää) ja Ranskassa (lähes 1 300 000) pesää. Jos ammattimaisuuden indeksinä pidetään ammattimaisten mehiläishoitajien hyödyntämien pesien määrän ja mehiläispesien kokonaismäärän välistä suhdetta, voidaan todeta, että Espanjassa ammattimaisuustaso on korkein, 74 prosenttia. Seuraavina ovat Kreikka ja Portugali, joissa molemmissa ammattimaisuustaso on yli 50 prosenttia. Näissä kolmessa jäsenvaltiossa (Espanjassa, Kreikassa ja Portugalissa) on 74 prosenttia Euroopan unionin ammattimaisten mehiläishoitajien hyödyntämien pesien kokonaismäärästä. Absoluuttisena arvona laskettuna ammattimaiset mehiläishoitajat ovat keskittyneet kolmeen jäsenvaltioon: ammattimaisten mehiläishoitajien osuus mehiläishoitajien kokonaismäärästä on Espanjassa 29 prosenttia, Kreikassa 26 prosenttia ja Ranskassa 19 prosenttia. Yhteenvetona voidaan todeta alan tosiasiallinen kasvu, vaikka eräät asiantuntijat ovatkin sitä mieltä, että havaittu kasvu johtuu alan tilastojen paranemisesta. Ammattilaisten hyödyntämien mehiläispesien lukumäärä Euroopan unionissa on kasvanut kaudella 1999-2003 keskimäärin 5,7 prosenttia ja yhteisön ammattimaisuustaso on pysynyt vakaana (42-44 prosenttia), mikä osoittaa ammattimaisten mehiläistarhojen hienoista lisääntymistä. 4. Hunajaohjelmien soveltaminen Hunajaohjelmien soveltamista koskevassa ensimmäisessä kertomuksessa komissio totesi muiden päätelmiensä lisäksi, että ohjelmilla on ollut todellista laadullista vaikutusta mehiläishoidon alalle, että oli toivottavaa tehostaa tiettyjen jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten yhteistyötä mehiläishoitoalan edustuksellisten järjestöjen ja osuuskuntien kanssa ja että vaikutti tarpeelliselta yksinkertaistaa hunajaohjelmien hallintoa. Näitä päätelmiään noudattaen komissio muutti [4] asetusta (EY) N:o 2300/97 antaakseen jäsenvaltioille mahdollisuuden jatkaa edellisen vuoden hunajaohjelmiensa soveltamista tekemällä asiasta pelkkä ilmoitus. [4] Asetus (EY) N:o 704/2001 (EYVL L 98, 7.4.2001, s. 14). 4.1. Menoarvio Asetuksen (EY) N:o 2300/97 2 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ohjelmat ennen kunkin vuoden 15 päivää huhtikuuta. Toimitettuihin ohjelmiin on liitettävä arvioidut kustannukset ja rahoitussuunnitelma. Käytettävissä olevat varat jaetaan jäsenvaltioiden ilmoittamien menoarvioiden perusteella asetuksen (EY) N:o 2300/97 liitteessä I esitetyn yhteisön mehiläiskannan mukaan. Päätökset hunajaohjelmien hyväksymisestä tulevat voimaan kunkin vuoden 1 päivänä syyskuuta. Kaudella 2001-2003 neljän jäsenvaltion, joilla on suurin mehiläiskanta, eli Espanjan, Ranskan, Kreikan ja Italian, ohjelmiin myönnetään yli 70 prosenttia vuosittain käytettävissä olevista yhteisön varoista. Vuoden 2003 ohjelmien osalta Espanjan menoarvion osuus on 26,5 prosenttia yhteisön varoista. Seuraavana on Ranska, jonka osuus on 16,2 prosenttia, ja sen jälkeen Kreikka ja Italia 14 prosentin osuudella (ks. taulukko 11). Euroopassa varroapunkin torjunnan osuus on suurin eli 41 prosenttia suunnitelluista menoista, mikä pätee useimpiin jäsenvaltioihin. Seuraavina ovat tekninen apu (26 %), siirtohoito (20 %) ja hunajan määritykset (6 %) sekä soveltavan tutkimuksen hankkeet (7 %). Näihin viiteen toimeen varattujen menojen kehitys ei Euroopan unionin tasolla näyttäisi keskimäärin muuttuvan merkittävästi kaudella 2001-2003 (ks. kaavio 3). On kuitenkin todettava teknistä apua ja siirtohoitoa koskevien arvioiden huomattavampi kasvu, varroapunkin torjuntaa koskevien arvioiden vähäisempi kasvu sekä määrityksiä ja soveltavaa tutkimusta koskevien arvioiden pienentyminen. Mehiläishoitajille annettavaa teknistä apua koskevan menoarvion osuus yhteisön vastaavista kokonaismenoista vuonna 2003 on Kreikassa 34 prosenttia ja Italiassa 17 prosenttia. Varroapunkin torjuntaan haetusta kokonaismäärästä Espanjan osuus on 28 prosenttia, Portugalin 14 prosenttia ja Ranskan 11 prosenttia. Siirtohoidon järkeistämisen osalta Espanjan osuus yhteisön kokonaismenoista on 50 prosenttia, Italian osuus 24 prosenttia ja Ranskan osuus 18 prosenttia. Laboratoriomäärityksille myönnettävää tukea koskeva menoarvio on Ranskassa 34 prosenttia ja Espanjassa 25 prosenttia yhteisön kokonaismenoista. Hunajan laadun parantamista koskeviin tutkimushankkeisiin tarkoitettu menoarvio Ranskassa on 47 prosenttia vastaavista yhteisön kokonaismenoista. Seuraavina ovat Italia ja Saksa, joiden osuus on 14 prosenttia. 4.2. Menojen toteuttaminen Hunajaohjelmien toteuttaminen on saatava päätökseen asetuksen (EY) N:o 2300/97 2 artiklan mukaisesti ennen kunkin vuoden 31 päivää elokuuta, ja niihin liittyvät maksut on suoritettava viimeistään 15 päivänä lokakuuta. Tätä kertomusta laadittaessa ohjelmavuoden 2003 lopulliset tiedot eivät vielä ole saatavilla. Jäsenvaltioiden ohjelmien kokonaismenoarviosta pantiin vuonna 2002 täytäntöön 83 prosenttia (ks. taulukko 12). Kaksi jäsenvaltiota - Tanska ja Suomi - pani täytäntöön koko menoarvionsa. Niistä jäsenvaltioista, joilla on suurin osuus budjetista, Espanja pani täytäntöön 90,2 prosenttia menoarviosta ja Italia 90 prosenttia. Kreikka ja Ranska jättivät sitä vastoin panematta täytäntöön merkittävän osan budjetistaan: Kreikan menoarvio toteutui 77,8-prosenttisesti ja Ranskan 68-prosenttisesti. Vaikka hunajaohjelmien täytäntöönpanoaste on tietyissä jäsenvaltioissa parantunut selvästi, 15-17 prosenttia hunajaohjelmiin myönnetyistä määrärahoista jää kuitenkin edelleen käyttämättä. 4.3. Arviointi 4.3.1. Toimen tavoitteet Vaikka yleistavoitteena on hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittäminen, erityistavoitteet vaihtelevat ensisijaisten toimien mukaan. Teknisen tuen tarkoituksena on tehostaa tuotantoa ja kaupan pitämistä parempaa tekniikkaa soveltamalla. Mehiläishoitajille sekä ryhmittymien ja osuuskuntien vastuuhenkilöille tarkoitetut koulutuskurssit ja muu toiminta koskevat erityisesti mehiläisten kasvatusta, tautien torjuntaa, keruu- ja pakkausoloja, varastointia sekä hunajan kuljetusta ja markkinointia. Kurssit ovat hyvin suosittuja, ja useimmissa jäsenvaltioissa katsotaan, että mehiläishoitajien yhteenliittymien varoja olisi lisättävä, jotta kurssikysyntään voitaisiin vastata. Varroapunkin ja sen seurannaistautien torjunnan tarkoituksena on vähentää mehiläispesien käsittelystä aiheutuvia menoja. Tämä loistauti alentaa nykyään voimakkaasti mehiläistuotannosta saatavaa tuottoa Euroopan unionissa, ja mehiläiskuntia menetetään, jollei pesiä käsitellä. Varroapunkin aiheuttama mehiläiskuntien heikkeneminen altistaa seurannaistaudeille [5]. Varroapunkkia ei voida kokonaan hävittää, ja ainoa keino välttää kyseisen taudin seurauksia on mehiläispesien käsitteleminen sallituilla tuotteilla (joista ei synny jäämiä hunajaan). Rahoitustukea tarvitaan, jotta taudin torjunnassa vältettäisiin kiellettyjen kemiallisten tuotteiden käyttö tai tukeutuminen tehottomiin menetelmiin. [5] Seurannaistaudeilla tarkoitetaan tiettyjä infektiotauteja, joiden puhkeaminen liittyy suoraan varroapunkkiin (esim. akuutti paralyysivirus APV). Siirtohoidon järkeistämisen tukemisen tarkoituksena on mehiläispesien liikkumisen hallinnointi yhteisön alueella ja käytettävissä olevien sellaisten sijoittautumispaikkojen suunnittelu, joihin on kukinta-aikaan keskittynyt runsaasti mehiläishoitajia. Siirtohoitosuunnitelmilla, laitteistoihin tehdyillä investoinneilla ja hunajakorttien laatimisella edistetään osaltaan siirtohoidon hallinnointia. Hunajan määrittämistä koskevien tukitoimenpiteiden tarkoituksena on parantaa hunajan kaupan pitämistä. Kasvilajikkeisiin perustuvia hunajan fyysis-kemiallisia ominaisuuksia koskevien määritysten rahoittamisen tarkoituksena on auttaa mehiläishoitajia saamaan tarkkoja tietoja kerätyn hunajan laadusta, mikä lisää heidän tuotteensa arvostusta markkinoilla. Asetuksen mukainen mahdollisuus sisällyttää hunajan laadun parantamista koskevan soveltavan tutkimuksen erityiset hankkeet hunajaohjelmiin ja levittää niiden tuloksia voi lisätä tuottajien tuloja erityisalueilla. 4.3.2. Menojen tarkastelu toimittain. Tulokset Toimikohtaisista menoarvioista (ks. kaavio 3) käy ilmi, että varroapunkin torjunnalla on keskimääräisesti suurin osuus (41 %) jäsenvaltioiden suunnitelluista kokonaismenoista. Seuraavina ovat tekninen apu (26 %), siirtohoito (20 %) ja hunajan määritykset (6 %) sekä soveltavan tutkimuksen hankkeet (7 %) (ks. taulukko 11). Vuoden 2002 toimikohtaisten menojen toteuttamisen tarkastelu (ks. taulukko 13) osoittaa, että varroapunkin torjuntaan kului 46 prosenttia jäsenvaltioiden ohjelmien menoista. Seuraavina olivat teknisen avun menot, joiden osuus oli 23 prosenttia, ja siirtohoidon järkeistäminen, jonka osuus oli 19 prosenttia kaikista menoista. Soveltavan tutkimuksen hankkeiden osuus oli 7 prosenttia ja hunajan määritysten osuus 5 prosenttia kaikista menoista. Menojen toteuttamista kaudella 1998-2002 koskeva vertaileva tutkimus osoittaa, että menotasolla on taipumus vakautua hunajaohjelmien täytäntöönpanon epävakaamman alkuvaiheen jälkeen. Kuten edellä todetaan, suurin osa määrärahoista käytetään varroapunkin torjuntaan, ja seuraavina tulevat tekninen apu ja siirtohoidon järkeistäminen. Vaikka jäsenvaltioiden toimittamat tiedot ovat puutteelliset, niiden avulla pystytään arvioimaan toteutettujen toimien kokonaiskehitystä. Tekninen apu sisältyy komissiolle esitetystä 15 hunajaohjelmasta 11:een. Tämän toimen osalta suunnitellut pääasialliset toimenpiteet ovat mehiläishoitajien ja neuvojien koulutus, tiedonlevitys ja tutkimusten julkaisu sekä mehiläishoitotekniikoita koskevat käytännön demonstraatiot (ks. taulukko 14-A). Niistä neljästä jäsenvaltiosta (EL, I, F ja E), jotka aikovat käyttää eniten varoja tähän toimeen, ainoastaan Italia ja Espanja ovat toimittaneet vertailukelpoisia tietoja kausilta 1998-2000 ja 2001-2003. Näistä tiedoista käy ilmi, että kurssien ja tiedotusesitteiden lukumäärä on Espanjassa vähentynyt ja Italiassa lisääntynyt. Varroapunkin torjunnan osalta jäsenvaltioiden toteuttamat moninaiset toimenpidetyypit voidaan jakaa kolmeen lähestymistapaan: kemiallisen käsittelyn soveltamisen tukeminen, vaihtoehtoisten torjuntamenetelmien kokeilu ja tutkimus sekä seuranta, jota mehiläisteknikot toteuttivat paikalla (ks. taulukko 14-B). Käsiteltyjen mehiläispesien lukumäärä on Espanjassa ja Saksassa lähes kolminkertaistunut, jos verrataan toisiinsa kausia 1998-2000 ja 2001-2003. Itävallassa ja Portugalissa tämä lukumäärä on kyseisellä ajanjaksolla sitä vastoin vähentynyt, Itävallassa 16 prosenttia ja Portugalissa 7 prosenttia. Siirtohoidon järkeistämisestä on saatu myönteisiä tuloksia tietyissä jäsenvaltioissa, jotka ovat investoineet tällaisessa tuotannossa tarvittaviin erityislaitteisiin tai mehiläiskannan uusimiseen (ks. taulukko 14-C). Tähän toimeen liittyy kaksi keskenään ristiriitaista erityispiirrettä: se on toimi, johon haetaan kaikissa jäsenvaltioissa vähiten tukea mutta menoarvioissa sen osuus on silti kasvanut kaikkein eniten. Hunajan määritysten ja hunajan laadun parantamista koskevien tutkimushankkeiden osuudet kokonaismenoista ovat alhaisimmat. Kyseiset toimet auttavat kuitenkin saavuttamaan mehiläishoitajien tavoitetta, joka on hunajan arvostuksen lisääminen kaupan pitämisen yhteydessä. Hunajan määrityksiin ja määritysmenetelmien tutkimukseen myönnettävä tuki sekä mahdollisten jäämien havaitseminen ovat tämän alan tärkeimpiä saavutuksia (ks. taulukot 14-D ja E). 4.3.3. Jäsenvaltioiden ehdotukset Kaikki jäsenvaltiot ovat esittäneet hunajaohjelmia tämän asetuksen soveltamisen alusta lähtien. Jäsenvaltioiden tärkeimmät ehdotukset ovat seuraavat: - Alan tilastojen parantaminen (E, F, I). On kuitenkin huomautettava, että kyseisessä järjestelmässä säädetään jo nyt alaa koskevan tutkimuksen laatimisesta ennakkoedellytyksenä osarahoituksen saamiseksi; soveltamisasetuksessa vahvistetaan asiaa koskevat täsmälliset vaatimukset. Voisi kuitenkin olla aiheellista päivittää joitakin näistä vaatimuksista muutaman soveltamisvuoden jälkeen. - Muiden mehiläistautien torjunta (EL, E, I, NL). On selvennettävä, että kyseisen järjestelmän tavoitteena ei ole luoda terveyspolitiikkaa mehiläishoidon alalle. Tämä vastuu kuuluu terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosastolle (PO SANCO). - Hunajaohjelmien monivuotinen hallinto (EL, IRL, I) ohjelmien soveltamisen yksinkertaistamiseksi. Koska kyseinen järjestelmä kuuluu kuitenkin markkinapolitiikan alaan, jonka varainhoito on vuosittaista, olisi tarpeen säilyttää menoarvio ja menojen toteuttaminen vuosittaisena. - Tuki mehiläisten kasvatukseen (EL, F, NL). Koska mehiläiskuolleisuus on useiden vuosien ajan ollut kasvussa, joissakin ohjelmissa on tarjottu tukea mehiläiskannan uudistamiseen. Toisaalta yhteisön mehiläishoitajilla ei ole täysiä valmiuksia kasvattaa riittävää määrää lisääntymiskykyisiä yksilöitä alan tarpeiden tyydyttämiseksi. Tässä mielessä tällaiseen tuotannon erikoistumiseen myönnettävä tuki näyttäisi täyttävän kyseisen tyhjiön. - Kaikkien mehiläistuotteiden sisällyttäminen järjestelmään ja soveltavan tutkimuksen soveltamisalan laajentaminen (E, I). Hunajaohjelmien useiden soveltamisvuosien jälkeen vaikuttaa aiheelliselta sisällyttää kyseiseen järjestelmään myös muut mehiläistuotteet, jotta voitaisiin vastata laaja-alaisemmin mehiläishoitoalan vaikeuksiin. - Jotkut jäsenvaltiot ehdottavat uusia toimenpiteitä, kuten menekinedistämiskampanjoita (EL, E), mehiläistarhoihin tehtäviä investointeja (I) tai mehiläishoidon kannustamiseksi myönnettävää suoraa tukea (I). 5. Alan vaikeudet ja vaatimukset Alan toimijoiden esittämät huomautukset voidaan tiivistää seuraavasti: Yleisesti ottaen yhteisön mehiläishoitajat arvioivat, että asetuksen (EY) N:o 1221/97 tavoitteet eivät riitä varmistamaan mehiläistarhojen kannattavuutta eivätkä välttämään ammattimaisen mehiläishoidon katoamista Euroopan yhteisöstä. Euroopan yhteisön mehiläishoidon uhkana ovat yhä vaikeammin hoidettavat mehiläistaudit (resistanssi vähäiselle määrälle hyväksyttyjä tuotteita), jotka lisäävät näin ollen tuotantokustannuksia. Lisäksi eräisiin kasvinsuojelutuotteisiin liittyvät myrkytystapaukset aiheuttavat useissa jäsenvaltioissa mehiläiskannan merkittävää harvenemista (uudistaminen on hyvin vaikeaa ja kallista) sekä tuottavuuden alenemista. Tuontihunajien hintojen ja laadukkaiden yhteisön hunajien tuotantohintojen välinen ero on erittäin suuri ja saattaa kasvaa edelleen markkinoiden avautuessa (Kiinan liittyminen WTO:hon, etuuskohtelusopimukset). Mehiläishoito ei näissä olosuhteissa enää houkuta, vaikka yhteisön tuotanto kattaa alle 50 prosenttia yhteisön kysynnästä. Edes osa-aikaiset mehiläishoitajat eivät ole enää motivoituneita harjoittamaan tätä toimintaa. Alan toimijat esittävät seuraavia ehdotuksia: Muutetaan asetus (EY) N:o 1221/97 seuraavasti: - pidennetään tukikelpoisten toimien toteuttamisaikaa, - varmistetaan mehiläiskantojen uudistaminen ja kehittäminen, - otetaan käyttöön pölytyspalkkio, - parannetaan mehiläishoitajien määrää, hintoja ja tuotantokustannuksia koskevia tilastoja, - säädetään tämän asetuksen pakollisesta soveltamisesta, jolloin rahoitus olisi 100-prosenttinen, ja julkaistaan opas jäsenvaltioiden välisten erojen kaventamiseksi, - tarkistetaan kasvinsuojelutuotteiden hyväksyntämenettelyä ottaen suuremmassa määrin huomioon varovaisuusperiaate ja kasvinsuojelutuotteiden vaikutus mehiläiskantoihin, - otetaan käyttöön tulopalkkio, jolla korvataan tuonnista johtuvia tulonmenetyksiä. Tämän lisäksi olisi tarpeen edistää laadukkaan yhteisön hunajan menekkiä sisäisen menekinedistämispolitiikan avulla ja käyttämällä SAN-, SMM- ja APT-nimityksiä. Joidenkin jäsenvaltioiden mehiläishoitajat pahoittelevat myös sitä, että suurin osa ponnisteluista on keskitetty toimenpiteisiin, joista ei ole välitöntä hyötyä mehiläishoitajille. Mehiläishoitajat vaativat alan yhteenliittymien tosiasiallista osallistumista ohjelman laadintaan.6. Tulevaisuudennäkymät ja ehdotukset 6.1. Tulevaisuudennäkymät Hunaja-alan tuotanto on viime vuosina ollut vakaata ja tuonti on hienoisessa nousussa. Tuontihinnat ovat nousseet kaudella 1998-2002 keskimäärin 38 prosenttia (ks. taulukko 10). Kaupanpidon eri vaiheissa todetut painotetut keskihinnat (ks. taulukko 9) eivät useimmissa jäsenvaltioissa noudata tuontihintoja. Euroopan yhteisön mehiläishoito on riippuvainen ulkopuolisista toimittajista, sillä sisäinen kulutus on kaksi kertaa yhteisön tuotantoa suurempi. Euroopan unionissa on maailman suurimmat tuontimarkkinat, ja unioniin tuodaan 44 prosenttia maailman tuontihunajasta. Alalla näyttäisi olevan suuntausta mehiläistarhojen keskittymiseen, sillä ammattimaisten mehiläishoitajien hyödyntämien pesien määrä kasvaa Euroopan yhteisössä nopeammin kuin mehiläispesien kokonaismäärä. Mehiläispesien lukumäärä on joka tapauksessa lisääntynyt. Varroapunkin torjunta on edelleen alan ensisijainen tehtävä. Vaikuttaa tarpeelliselta välttää näiden toimien sekoittuminen terveyslainsäädännön toimenpiteisiin. Tämän alan asiantuntijaryhmän päätelmissä [6] todetaan seuraavaa: [6] Mehiläishoitoalan asiantuntijaryhmän kokous 24.10.2003. - kemialliset käsittelyt ovat tehokkaita, kunhan määrättyä vuorottelua noudatetaan, - uusia tehoaineita koskevat yhdenmukaistetut ja yksinkertaiset hyväksyntämenettelyt vaikuttavat tarpeellisilta, - vaihtoehtoiset käsittelyt riippuvat ilmasto-oloista ja tuotantojärjestelmästä, ja - olisi tarpeen lisätä varroapunkille resistenttien mehiläisten valintaa koskevaa tutkimusta. 6.2. Ehdotukset Hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi Euroopan unionissa annetusta asetuksesta (EY) N:o 1221/97 näyttää olevan hyötyä mehiläisalalle. Alalle on ominaista tuotantoedellytysten monimuotoisuus sekä tuotantotason ja kaupan pitämisen toimijoiden hajaantuneisuus ja erilaisuus. Asetuksessa säädetyt ensisijaiset toimet ovat budjetissa määrätyistä rajoituksista huolimatta merkinneet tosiasiallista laadullista arvoa mehiläishoitoalalle. Toimet, joille on haettu eniten tukea, ovat tärkeysjärjestyksessä varroapunkin torjunta, tekninen apu ja siirtohoidon järkeistäminen. Lisäksi vaikuttaa aiheelliselta laatia kolmivuotisia kansallisia ohjelmia ja tunnustaa näin ollen, että ohjelmat ovat käytännössä hyvin samankaltaisia vuodesta toiseen. Ensisijaisten toimien osalta vaikuttaa tarpeelliselta määritellä jotkut niistä uudelleen, jotta vältettäisiin niiden täytäntöönpanossa tapahtuvat virheelliset tulkinnat ja jotta ne saataisiin vastaamaan Euroopan yhteisön mehiläishoidon nykytilannetta. Näin ollen vaikuttaa tarpeelliselta ottaa käyttöön uusi toimi, jolla edistetään eräillä alueilla harvenneiden mehiläiskantojen lisäämistä. Hunajan määrityksiä koskeva toimi voitaisiin poistaa. Tämän vuoksi komissio katsoo aiheelliseksi muuttaa neuvoston asetus (EY) N:o 1221/97 liitteenä olevan ehdotuksen mukaisesti.