Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (EY) yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta"



Virallinen lehti nro C 101 , 12/04/1999 s. 0006 - 0012



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (EY) yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta" () (1999/C 101/02) Neuvosto päätti 3. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut "yhteismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 9. joulukuuta 1998. Esittelijä oli Helmut Giesecke. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. 28. tammikuuta 1999 pitämässään 360. täysistunnossa (tammikuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 73 ääntä puolesta ja viisi vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Vuosikymmeniä kestäneiden ponnistelujen jälkeen Euroopan talousyhteisö (ETY) pääsi vuonna 1992 yhteisymmärrykseen yhteisestä tullikoodeksista, joka on Euroopan tullitoiminnan perussäädös. Tullikoodeksia pidetään eri käsitysten ja ajatusmallien välisenä tasapainoisena kompromissina, ja se otetaan nykyään kernaasti esikuvaksi maissa, joissa tavoitellaan ajanmukaista kehyslainsäädäntöä tullialalla. 1.2. Osittain hyvinkin erilaisten käsitysten yhdenmukaistamisen ohella tullikoodeksi on ennen kaikkea lisännyt avoimuutta ja yksinkertaistanut käytäntöjä. Näin ollen useat muut yhteisön politiikan alat, ennen kaikkea kauppapolitiikka ja välillinen verotus, perustuvat siihen. Myös maatalouspolitiikassa noudatetaan tullikoodeksissa mainittuja menettelyjä. 1.3. Jo tullikoodeksista annetussa ensimmäisessä asetuksessa () komissio velvoitettiin esittämään ennen vuoden 1997 loppua kertomus etenkin sisämarkkinoiden vaatimista mukautuksista. 1.4. Tämän välikatsauksen ja GATTin Uruguayn kierroksen johdosta tehtyjen ensimmäisten muutosten jälkeen, mutta myös väärinkäytösten lisääntymisen vuoksi komissio tekee nyt ehdotuksia tullikoodeksin ajanmukaistamiseksi. Ehdotukset nojautuvat etenkin kunnianhimoiseen "Tulli 2000" -toimintaohjelmaan (), ja niiden tavoitteena on yksinkertaistaminen. 1.5. Ehdotusten tärkeimpiä piirteitä ovat yksinkertaistamisen ohella asetuksen nykyistä suurempi joustavuus, tullien perimismenettelyn parantaminen ja tullia koskevien säännösten mukauttaminen sisämarkkinoiden tarpeisiin. 1.6. Tullikoodeksin erittäin laajat soveltamissäännökset () laadittiin hyvin nopeasti sisämarkkinoiden loppuunsaattamisen viimeisessä vaiheessa. Soveltamissäännöksiä on muokattava laadullisesti ja niitä on täydennettävä tapahtuneen kehityksen mukaisesti. Tällä laajalla kentällä on toimittava jatkuvasti esimerkiksi passituksen () ja taloudellisesti merkittävän tullausmenettelyn aloilla. 1.7. Neuvosto on hyväksynyt laajan säädösmateriaalin jakamisen kahteen eri tasoon (perusasetus ja soveltamissäännökset) ja antanut komissiolle tässä yhteydessä laajan toimivallan. Jäsenvaltioiden osallistuminen on kuitenkin taattu komiteamenettelyn avulla. 2. Komission asetusehdotuksen sisältö 2.1. Ajanmukaistetun tullikoodeksin ytimenä ja tavoitteena on myös "Tulli 2000" -toimintaohjelmassa tavoiteltu kaikkien tullisäännösten yhtenäinen soveltaminen yhteisön tullialueen kaikissa osissa sekä yhteisön ja talouden toimijoiden taloudellisten etujen suojaaminen. 2.1.1. Viimeksi mainittuun tavoitteeseen pyritään etenkin uudistamalla passitusta koskevaa Euroopan toimintasuunnitelmaa, jonka avulla taistellaan järjestäytynyttä petostoimintaa vastaan, samoin kuin uudistamalla tullietuusjärjestelmää, jonka hallinnossa säännönvastaisuudet ovat joillakin aloilla lisääntyneet huolestuttavasti. 2.2. Säännösten yksinkertaistamisen ohella pyritään niiden entistä suurempaan joustavuuteen. Tässä yhteydessä ehdotetaan eri etujen välisen oikean tasapainon löytämistä liian ankarina pidettyjä tullivelkasäännöksiä ajatellen. 2.3. On määrä hyväksyä uudentyyppiset vapaa-alueet, joita koskevat erityiset valvontasäännöt. Näin pyritään vastaamaan talouden toimijoiden toiveisiin. 2.4. Taloudellisesti merkittäviä tullimenettelyjä, kuten myös yhteisön passitusmenettelyä, yksinkertaistetaan, mikä edellyttää koodeksin säännösten lieventämistä. 2.5. Tullimuodollisuuksia koskevilla tullikoodeksin lisämuutoksilla helpotetaan tullausmenettelyjen tietokoneistamista. 2.6. Tullimaksujen perintämenettelyjä tehostaakseen komissio ehdottaa myös erityisesti vanhenemisajan pidentämistä tapauksissa, joissa epäillään väärinkäytöstä. 2.7. Ehdotuksissa käsitellään myös tiettyjen jäsenvaltioiden käytäntöä täyttää tullimuodollisuudet välittäjien kautta. Komissio ehdottaa, että 1. tammikuuta 2002 lähtien tulliasioitsijoille varataan ainoastaan välillinen tulliedustustapa. 3. Yleistä 3.1. Asetusehdotukseen kirjatuilla muutoksilla mukautetaan yhteisön yhtenäistä tullilainsäädäntöä yhtäältä nykyiseen kehitykseen ja korostetaan toisaalta kyseisen lainsäädännön soveltuvuutta vuosituhannen vaihtuessa. Komitea on tähän tyytyväinen. 3.2. Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että tullilainsäädäntöä koskevien kodifioitujen säännösten taloudellista soveltuvuutta on tutkittava säännöllisesti. Ajanmukainen tullilainsäädäntö vaikuttaa kestävästi kaikkien tulliliiton taloudellisten toimijoiden mahdollisuuksiin osallistua tavaroiden kansainväliseen kauppaan. Tämän vuoksi kyseistä lainsäädäntöä on jatkuvasti verrattava talouden toimijoiden tarpeisiin. Koska tullilainsäädäntö ei ole jäykkä oikeuden ala, sitä on seurattava selkeästi määritellyin määräajoin. 3.3. Komitea on tietoinen siitä, että tullitarkastusten liberalisointisuuntaukset, joiden on määrä hyödyttää rehellisiä talouden toimijoita ja ottaa huomioon kaupan lisääntyminen, on suojattava älykkäillä ja riskit varteen ottavilla valvontajärjestelmillä. Tässä yhteydessä petosten torjunnan koordinointiyksikön (UCLAF) tai suunnitellun riippumattoman viraston toiminnalla sekä "Tulli 2000" -toimintaohjelmalla olisi oltava erityinen rooli. 4. Erityistä Talous- ja sosiaalikomitean huomautusten jaottelu noudattelee asetusehdotuksen jaottelua. 4.1. Edustussuhteen mukauttaminen (5 artiklan 2 alakohdan toinen alakohta) 4.1.1. Komitea kannattaa ehdotettua muutosta, sillä palvelujen tarjoamisen vapaus yhtenä talousliiton neljästä perusvapaudesta on taattava kaikilla aloilla rajoituksetta. 4.1.2. Kun tullikoodeksia laadittiin vuonna 1992, oli otettava huomioon yhteensä kahdentoista jäsenvaltion tullilait. Jäsenvaltioiden erilaiset säännökset oli koordinoitava ja muotoiltava yhdeksi kaikkien jäsenvaltioiden kannalta hyväksyttäväksi versioksi. Tästä syystä tulliasioitsijan asema suoran edustuksen yhteydessä otettiin tiettyjen jäsenvaltioiden tullilainsäädännöstä, johon se oli jo vuosien ajan ankkuroitunut. 4.1.3. Koska tullioikeudellinen riski on yksinomaan toimeksiantajalla suoran edustuksen ollessa kyseessä, on tämän voitava täysin vapaasti valita edustajansa. Virallisesti tunnustettu asema ei saa tässä yhteydessä olla ratkaiseva peruste. 4.1.4. Siirtymäajan säännökset, joita ehdotetaan sovellettaviksi 1. tammikuuta 2002 asti, vaikuttavat erittäin järkeviltä. Näin asianosaisilla on kyseisten kolmen vuoden aikana riittävästi aikaa valmistautua uuteen tilanteeseen. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin jo tässä käsiteltävän muutoksen voimaan astumisesta eli 1. tammikuuta 1999 lähtien hyväksyttävä mahdollisuus kenen tahansa suorittamaan suoraan edustukseen riippumatta siitä, onko tämä valtuutettu tulliasioitsija. 4.1.5. Palvelujen tarjoamisen vapautta ajatellen komitea suhtautuu hyvin kriittisesti myös tulliasioitsijan erityisasemaan välillisen edustuksen suorittajana vaikkakin tämä mainitaan vain vaihtoehtona. Tulli-ilmoituksen tekijän kotipaikan sijainti yhteisössä ja siten tarkistettavissa oleva kirjanpito on taattu tullikoodeksin 64 artiklassa, sillä kyseiset välittäjät harjoittavat toimintaansa säännöllisesti. Tullivelallisuuden myös suhteutettuna jäsenvaltioiden veroihin, kuten tuonnin arvonlisäveroihin tai kulutusveroihin on oltava riippuvaista välittäjän luotettavuudesta. Kulloisenkin jäsenvaltion tulliviranomaisten suorittaman riskianalyysin pitäisi tässä yhteydessä olla riittävä. 4.2. Tullausarvon vaihtokurssi (35 artiklan ensimmäinen kohta) 4.2.1. Euron käyttöönottamista 1. tammikuuta 1999 sekä tähän liittyvään talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen toteuttamista silmällä pitäen ei vaihtokursseissa liene jäsenvaltioissa enää mainittavia poikkeamia. Koska kuitenkin vain yksitoista jäsenvaltiota siirtyy käyttämään euroa, komitean lähtökohtana on, että euroalueen ulkopuolelle jäävän neljän jäsenvaltion kansalliset valuutat sidotaan tiukasti euron kurssiin. Euro ja yhdentoista euroalueeseen kuuluvan jäsenvaltion kansalliset valuutat ovat yhtä aikaa käytössä joulukuun 31. päivään 2001 asti kestävänä siirtymäkautena, jolloin Euroopan keskuspankki määrittelee euron vaihtokurssit kansallisiin valuuttoihin nähden. Sitovat vaihtokurssit määriteltiin 31. joulukuuta 1998 yhdessä neuvoston kanssa, ja ne julkaistiin EY:n asetuksen muodossa virallisessa lehdessä 31. joulukuuta 1998. Kyseinen asetus astui voimaan 1. tammikuuta 1999. 4.2.2. Komitean arvion mukaan tullausarvoilmoitusten valuuttalaskelmissa on odotettavissa vaikeuksia siirtymäaikana, eli 31. joulukuuta 2001 asti, sillä tietyt jäsenvaltiot haluavat hallitustensa mukaan siirtyä käyttämään euroa tullauksessa vasta siirtymäajan viimeisenä päivänä. 4.3. Määräajat yleisilmoituksen yhteydessä (49 artiklan 1 kohta) 4.3.1. Yleisilmoituksen piiriin kuuluvien tavaroiden ja ilmoituksen tekijän välinen tiivis ja konkreettinen suhde on periaatteessa käytännön sanelemaa. Koska tavarat luovutetaan jatkokäsittelyssä yleensä ilmoituksen tekijälle myös väliaikaiseen säilytykseen, on järkevää ja käytännöllistä velvoittaa kyseinen henkilö tekemään yleisilmoitus. Komitea muistuttaa kuitenkin siitä, että kun yleisilmoitus tehdään passitusmenettelyn päätteeksi, passituksen päävastuun kantajan ja yleisilmoituksen tekijän on edelleen oltava eri henkilö. 4.3.2. Mikäli kyseessä on eri henkilö muissa kuin edellä mainituissa tapauksissa, voidaan 5 artiklassa kuvattua edustussuhdetta soveltamalla myös päästä sopivaan ratkaisuun. 4.4. Tulli-ilmoitusasiakirjat (62 artiklan 3 kohta) 4.4.1. Koska tietyissä jäsenvaltioissa on jo mahdollista tehdä tulli-ilmoitus sähköisessä muodossa ja useimmissa muissa jäsenvaltioissa on mahdollista ottaa käyttöön sähköisesti tehtävä tulli-ilmoitus, komitea on erityisen tyytyväinen siihen, ettei ilmoitukseen liittyviä asiakirjoja kuten laskua tai tullietuustodistusta, vrt. tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten 218 221 artikla ole enää tarpeen esittää sähköisen tulli-ilmoituksen välttämättömänä edellytyksenä. Komitea pitää kuitenkin kaikkien asianosaisten etujen kannalta järkevänä, että perustellusti epäilyttävissä tapauksissa tai väärennystä epäiltäessä () ilmoitukseen liittyvät asiakirjat on toimitettava edelleen huolimatta sähköiseen ilmoitusmenettelyyn liittyvästä vapautuksesta. Herkkien tuontitavaroiden, kuten elintarvikkeiden, elävien eläinten tai kasvien osalta tarpeellisten tuontiasiakirjojen (terveystodistus, lääkärintodistus tai tuontilisenssi) esittämisvelvoitteesta voidaan luultavasti luopua vain kahdenvälisten sopimusten perusteella yksittäistapauksissa. 4.4.2. Tulliviranomaiset vastaavat yrityksen tekemään sähköiseen ilmoitukseen myös sähköisessä standardisoidussa muodossa (UN/EDIFACT). Tämän etenkin tulliviranomaisista riippuvan kommunikaation nopeus häiriintyisi, jos noudatettaisiin 62 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä. Tulli-ilmoitukseen liittyvien asiakirjojen esittämisvelvollisuus olisi ristiriidassa sähköisen tiedonvaihdon etujen kanssa. 4.4.3. Soveltamista koskeviin säännöksiin vielä sisällytettävissä, tällaista sopimusta koskevissa edellytyksissä olisi mainittava, että yritykset voivat säilyttää asiakirjoja paperiversion ohella myös sähköisesti tallennetussa muodossa esimerkiksi CD-ROMilla, levykkeellä tai mikrofilmillä. 4.4.4. Ilmoitukseen liittyvien asiakirjojen säilytysajan on vastattava komitean mielestä toisaalla tullikoodeksissa mainittuja tulliasiakirjojen säilytysaikoja, vrt. mm. 14 17 artikla. 4.5. Vastaavat tavarat sisäisessä jalostusmenettelyssä (115 artiklan 4 kohta) 4.5.1. Vastaavien tavaroiden siirtäminen vapaasta liikenteestä sisäiseen jalostusmenettelyyn, tavaroiden jalostaminen sekä jalostettujen tavaroiden vienti, ennen kuin vastaavia tavaroita tuodaan, on sallittua vain tullivapaassa menettelyssä. Nykyisin kyseisen vaihtoehdon rajoitukset mainitaan 569 artiklan 2 kohdassa sekä tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten liitteessä 78 () tiettyjen maataloustuotteiden osalta. Komitea on tyytyväinen komission ajatukseen joustavoittaa erityisjärjestelyä muuttamalla liitettä 78. Komitea katsoo, että ehdotetulla muutoksella soveltamis- säännöksiin sisällytetään myös myönteisiä näkökohtia rajoitusten ohella. 4.6. Luvan myöntämisen edellytykset (117 artiklan c kohta) () 4.6.1. Luvan myöntäminen sisäiselle jalostusmenettelylle riippuu tarpeesta suojella yhteisön valmistajien tärkeitä etuja (taloudellisten edellytysten tutkiminen). Tässä yhteydessä on arvioitava jalostusteollisuuden vientietuja suhteessa sellaisen alihankintateollisuuden suojeluun, joka valmistaa tuontitavaroihin verrattavia, mutta periaatteessa tullien kannolla suojattuja esituotteita. Arviointi vaatii koko yhteisön alueen kattavaa perustavanlaatuista kansantaloudellista tietämystä. Tämän vuoksi eri osapuolten etujen punnitseminen on paikallisille tullitoimipisteille usein liian vaikea tehtävä. 4.6.2. Sellaisen luettelon laatiminen teollis-kaupallisella alalla, jossa mainitaan tapaukset, joissa taloudelliset edellytykset eivät täyty (poissulkeva luettelo) sekä sellaisen luettelon laatiminen maatalousalalla, jossa mainitaan tapaukset, joissa taloudelliset edellytykset täyttyvät (mukaanlukeva luettelo) on varmastikin suuri apu hallinnolle ja talouselämälle. Artiklaan 117 ehdotettu muutos antaa mahdollisuuden laatia kyseiset luettelot. 4.6.3. Komitea kannattaa ehdotettua muutosta myös kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavan oikeuskäytännön yhtenäisyyden vuoksi. Komitean mielestä esteettömien tapausten ehdotettu luettelointi ei haittaa asianomaista teollisuudenalaa. 4.7. Jälleenviennin määräaika sisäisen jalostusmenettelyn yhteydessä (118 artiklan 4 kohta) 4.7.1. Erityisten määräaikojen asettaminen jälleenviennille vaikuttaa komitean mielestä järkevältä, jos kyseiset määräajat asetetaan tavaroita jalostavien yritysten taloudellisten tarpeiden mukaan. Tällä tavoin voidaan päästä yhtenäiseen oikeuskäytäntöön yksittäisissä jäsenvaltioissa. 4.7.2. Komitean mielestä on kuitenkin välttämätöntä, että komiteamenettelyllä asetetusta jälleenviennin määräajasta voidaan perustelluissa yksittäistapauksissa poiketa, jotta yksittäisissä erityistapauksissa voidaan toimia taloudellisten etujen mukaisesti (joustava määräaika perustelluissa poikkeustapauksissa). 4.8. Tullinpalautusjärjestelmä sisäisessä jalostusmenettelyssä (124 artikla) 4.8.1. Ehdotetut muutokset vaikuttavat komitean mielestä asianmukaisilta etenkin kun otetaan huomioon, ettei tiettyjä maataloustuotteita voida tällä hetkellä siirtää tullinpalautusjärjestelmän piiriin. Tullinpalautukseen oikeutetut tavarat tulevat luultavasti muodostamaan edelleenkin poikkeuksen. 4.8.2. Kaikkien asianosaisten kannalta avointa lainsäädäntöä ajatellen komiteamenettelyllä olisi selvästi määriteltävä tapaukset, joissa voidaan soveltaa vain tullittomuusmenettelyä. 4.9. Tullien palautus tai peruuttaminen tullinpalautusjärjestelmässä (128 artiklan 1 kohta) 4.9.1. Muutosehdotuksen mukaan tuontimaksuja, jotka on maksettu asetettaessa tavaroita sisäiseen jalostusmenettelyyn, ei voi vaatia palautettaviksi, jos jalostetut tuotteet asetetaan vain passitusmenettelyyn. Taloudellisesti merkittävien tullimenettelyjen rakennemuutoksen yhteydessä on jalostusmenettelyn päätteeksi luovuttava erityisestä asettamisesta passitusmenettelyyn. Jalostettujen tavaroiden vienti on mahdollista jalostusluvan puitteissa. Tämä muutos yksinkertaistaa huomattavasti kokonaismenettelyä yritysten kannalta, ja komitea kannattaa sitä. 4.9.2. Komitean mielestä olisi lisäksi oltava mahdollista, että tullimenettelyn piiriin kuuluvat tavarat asetetaan kyseisen menettelyn päätyttyä mahdolliseen uuteen jatkomenettelyyn. Vain näin yritykset voivat reagoida asianmukaisesti kaikkiin toimeksiantajan vaatimuksiin. Tässä yhteydessä ei tarvitse pelätä maksujen menetyksiä. 4.10. Tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen menettely (131 artikla) 4.10.1. Komitea kannattaa artiklan uudelleen muotoilua. 4.11. Tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen luvan saantiedellytykset (133 artiklan e kohta) 4.11.1. Taloudellisten edellytysten määrittely on järkevää yhtäältä avointen säännösten ja toisaalta yhtenäisen oikeuskäytännön kannalta. Koska tullivalvonnassa tapahtuvaa valmistusta edistämällä mm. turvataan työpaikkoja yhteisössä, olisi taloudelliset edellytykset suunnattava käytännön tarpeiden mukaan. 4.11.2. Komitea on sitä mieltä, että yhtenäinen määritelmä helpottaa tullivalvonnassa tapahtuvaa valmistusta harjoittavien maahantuontiyritysten sekä samankaltaisten tavaroiden valmistajien suojeluun liittyvien etujen punnitsemista jäsenvaltioissa. 4.12. Osittain tuontitulliton väliaikaisen maahantuonnin menettely (142 artikla) 4.12.1. Ehdotetulla muutoksella väliaikaisen maahantuonnin molemmat menettelyt saadaan vastaamaan toisiaan. Komitea kannattaa muutosta. 4.12.2. Komitean mukaan väliaikaisesti maahantuodun tavaran omistussuhteet eivät ole oleellisia menettelyyn asettamisen kannalta. Ratkaisevaa olisi oltava vain tavaran tullioikeudellinen asema. Muutos ei tunnu vaikuttavan taloudellisiin etuihin. 4.13. Määräytymisperusteiden ratkaiseva ajankohta väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä (144 artikla) 4.13.1. Nykyisen 144 artiklan 1 kohdan poistamisen myötä sovelletaan ensi sijassa 214 artiklan säännöksiä tullivelan määräytymisperusteista väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä täydellistä tuontitullittomuutta noudatettaessa. Komitea pitää muutosehdotusta käytännöllisenä ja kannattaa sitä. 4.13.2. Koska kyseessä olevan tavaran osalta tullia on määrä maksaa vain kerran, uudelleen muotoillussa 144 artiklassa säädetään vain osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyn yhteydessä siitä, että maksettava tulli väliaikaisen maahantuonnin aikana kolme prosenttia kutakin alkanutta kalenterikuukautta kohti lasketaan kuuluvaksi kokonaisuudessaan maksettavaan tulliin. Muutos on selventävä ja komitea kannattaa sitä. 4.14. Maksuton korjaus (152 artikla) 4.14.1. Komitea on sitä mieltä, että 152 artiklan muutoksessa on yksiselitteisesti kyse neuvoston toimivallan siirrosta komissiolle. Komitea torjuu muutosehdotuksen. 4.14.2. 152 artiklassa säädetään alunperin yhteisön ulkopuolelta tuotujen sellaisten tavaroiden tuontitullittomuudesta maksuttoman korjauksen yhteydessä, jotka on asetettu vapaaseen liikkeeseen. Ei ole hyväksyttävää, että mahdollisuus vapaaehtoisuuteen perustuvaan yhteisön ulkopuolella suoritettavaan korjaukseen ja tähän liittyvään korjatun tavaran tuontitullittomaan jälleentuontiin sisällytetään vaihtoehtona tullikoodeksin soveltamista koskeviin säännöksiin (" komiteamenettelyä noudattaen voidaan määrittää "). 4.14.3. Tämän periaatteen lieventäminen johtaisi siihen, että näissä tapauksissa sovellettaisiin 151 artiklassa kuvattua erotukseen perustuvaa tullia. Komitean mielestä tässä yhteydessä on korostettava nykyistä enemmän säännöksen välttämättömyyttä taloudelliselta kannalta. 4.15. 153 artiklan poistaminen (korjaus maksua vastaan) 4.15.1. Kohdassa 4.14 mainituista syistä komitea ei hyväksy artiklan poistamista. 4.15.2. Myös tässä artiklassa säädetään erotukseen perustuvan tullin siten kuin se on kuvattu 151 artiklassa soveltamisen poikkeuksesta arvonlisää koskevan tullin eduksi korjauskuluja vastaavasti. Tullikoodeksin soveltamista koskeviin säännöksiin sisältyvä mahdollinen vaihtoehtoinen järjestely ei saa asettaa kyseenalaiseksi tätä monille yrityksille tärkeää järjestelyä. 4.16. Vapaa-alueiden perustaminen (167 artikla) 4.16.1. Komissio on tuonut esille tutkimuksessaan Euroopan yhteisön vapaa-alueiden toimivuudesta, että jäsenvaltioissa on erityyppisiä vapaa-alueita. "Vanhat vapaa-alueet" on aidattu ja niihin päästään vain tietyistä kohdista, joilla sijaitsee tullitoimipaikka, kun taas "uudentyyppisiä" vapaa-alueita ei ole aidattu. Näitä alueita valvotaan tullivarastoihin liittyviin säännöksiin nojautuen yhteisön ulkopuolelta peräisin olevia tavaroita koskevien tulli-ilmoitusten perusteella. Koska uudentyyppisiä vapaa-alueita on paljon enemmän kuin aidattuja vapaa-alueita ja jäsenvaltioiden lailla määrittelemiä alueita, niiden hyväksyminen on tulliviranomaisten tehtävä. Komitea kannattaa vapaa-alueiden perustamista koskevien erityisten lainsäädännöllisten menettelyjen poistamista, sillä näin helpotetaan huomattavasti kaikkien asianosaisten toimintaa. 4.16.2. Koska "uudentyyppisten" aitaamattomien vapaa-alueiden valvonta on mahdollista yhteisön ulkopuolelta peräisin olevien tavaroiden tulli-ilmoitusten perusteella, paikalliset toimivaltaiset tulliviranomaiset voivat reagoida joustavasti talouselämän asiaa koskeviin toiveisiin. Koska kyseisten vapaa-alueiden perustaminen on tietyillä aloilla tärkeää, komitea kannattaa ehdotettua muutosta. 4.17. Vapaa-alueiden valvonta (168 artikla) 4.17.1. Koska tulevaisuudessa voidaan ylläpitää tai perustaa kohdassa 4.16 kuvattuja vapaa-aluetyyppejä, on aidattujen vapaa-alueiden oltava sisään- ja uloskäyntikohdilla sijaitsevien tullitoimipaikkojen valvonnassa. Tämä valvonta koskee myös vapaa-alueilla sijaitsevia yhteisöstä peräisin olevia tavaroita. Komitea pitää tätä valvontaa tarpeellisena. 4.18. 168 a artiklan lisääminen, erityisten vapaa-alueiden perustaminen 4.18.1. Tulliviranomaiset valvovat kohdassa 4.16 kuvattuja "uudentyyppisiä" vapaa-alueita yhteisön ulkopuolelta peräisin olevien tavaroiden alueelle tuontia tai sieltä vientiä koskevien ilmoitusten perusteella. Valvonnasta vastaavat vapaa-alueen sijaintipaikkakunnan toimivaltaiset tulliviranomaiset. Komitean mielestä tässä välttämättömän valvonnan toteutusmuodossa otetaan huomioon talouden toimijoiden tarpeet. 4.18.2. 170 artiklaa (tavaroiden esittäminen niitä vapaa-alueelle siirrettäessä), 176 artiklaa (tavarakirjanpito) ja 180 artiklaa (todistuksen antaminen tavaroiden tullioikeudellisesta asemasta) voidaan soveltaa vain aidatuilla vapaa-alueilla. 168 a artiklan toisessa virkkeessä kuvattu edellä mainittujen artikloiden soveltamatta jättäminen aitaamattomiin vapaa-alueisiin on ymmärrettävä seuraukseksi edellä mainituista ajatuksista. 4.19. Tulleista vapauttaminen epäsäännönmukaisuuksista huolimatta (212 a artikla) 4.19.1. Ehdotetulla muutoksella korostetaan neuvoston 1. tammikuuta 1997 lähtien edustamaa kantaa, jonka mukaan normaalin tullin soveltaminen ei ole soveltuva rangaistus tullisäädösten rikkomisesta. Kyseisellä säännöksellä suojataan ennen kaikkea hyvässä uskossa toimivia kansalaisia (). 4.20. Tullivelan syntypaikka (215 artiklan 5 ja 6 kohta) 4.20.1. Täydentämällä 215 artiklaa lisätään yhtäältä tullikoodeksin avoimuutta ja määritellään toisaalta selkeästi tullivelan syntymiseen liittyvää toimivaltaa. Komitea kannattaa täydennystä siltä osin kun se koskee tullivelan syntymistä. 4.20.2. Artiklan uudessa 5 kohdassa korostetaan hallinnon yksinkertaistamiseen ja hallintomenettelyjen tehostamiseen tähtääviä toimia. Tarpeetonta toimivallan siirtoa jäsenvaltioiden viranomaisten välillä vältetään 5000 ecuun asetetulla tullivelkarajalla. 4.20.2.1. Kyseinen järjestely ei kuitenkaan saa johtaa jäsenvaltioiden viranomaisten välillä siihen, että tullimaksuista 10 %:a muodostavien hallintokustannusten perimisestä tulee kiistanalainen tai ylipäätään toiminnan peruste. 4.20.2.2. Pelkkien tullimaksujen ohella on kuitenkin tarkasteltava myös jäsenvaltioiden veroja, etenkin tuonnin arvonlisäveroa. Tullisäännökset sisältyvät veronmaksuvelvollisuuden osalta jäsenvaltioiden liikevaihtoverolakeihin säädösten yhtäpitävyyden vuoksi. Ei olisi puolustettavissa, että ehdotettu muutos aiheuttaisi ylimääräistä työtä liikevaihtoveron maksamisen yhteydessä esimerkiksi siten, että toisesta jäsenvaltiosta olisi anottava rekisterinumeroa. Komitean mielestä ehdotettu muutos vaatii kuudennen liikevaihtoverodirektiivin (77/388/ETY) ja kulutusveroja koskevien direktiivien muuttamista. 4.20.3. Artiklaan 215 lisätyssä uudessa 6 kohdassa kuvattu tullivelan syntypaikkaa koskeva järjestely, kun yksinkertaistettu ilmoitus annetaan yhdessä jäsenvaltiossa (A) ja täydentävä ilmoitus toisessa jäsenvaltiossa (B), vaikuttaa komitean mielestä hyvin järkevältä. Yleensä tullivelka syntyy, kun yksinkertaistettu ilmoitus otetaan vastaan jäsenvaltiossa A (tullikoodeksin 201 artiklan 1 kohta). Kyseessä olevien kahden jäsenvaltion viranomaisten on sovittava tapauskohtaisesti tullivelan laskemisen jatkojärjestelystä kyseisessä yksinkertaistetussa menettelyssä. Etenkin koska täydentävä ilmoitus mitä todennäköisimmin annetaan säännöllisesti jäsenvaltiossa, jossa ilmoituksen tekijän yrityksen kotipaikka sijaitsee, on kyseisen jäsenvaltion viranomaisilla aina käytettävissään soveltuva kirjanpito menettelyn tarkistamiseksi ja siihen liittyvien laskelmien tekemiseksi. 4.20.3.1. Kohdassa 4.20.2.2 jo mainitut jäsenvaltioiden verot on otettava huomioon myös tässä yhteydessä. Liikevaihtoveroa koskevat säännökset on annettava samanaikaisesti tullisäännösten kanssa. Asianomaisten viranomaisten olisi työn määrän perusteella neuvoteltava verotulojen hallintokustannuksiin käytettävän osuuden jakamisesta. 4.21. Jälkikäteen tapahtuva tileihin kirjaaminen (220 artiklan 1 kohta) 4.21.1. Lopullisesti vahvistamattomien summien kirjaaminen tileihin on ristiriidassa yhteisössä tähän asti 220 artiklan perusteella noudatetun käytännön kanssa. Ehdotettu muutos on komitean mielestä täysin soveltuva petosten vastaisen toiminnan väline. Tullin kanssa rehellisesti asioivien luottamuksen suojelulle on kuitenkin annettava suuri merkitys. Myös neuvosto vahvistaa tämän näkemyksen päätelmissään aiheesta "Komission tiedonanto tullietuusjärjestelmien hallinnosta" (). 4.21.2. Petoksen ja välttämättömän luottamuksen suojelun erottamiseksi olisi tullikoodeksin 220 artiklaan lisättävä uusi kohta, jossa määritellään, ettei tullien määrää kirjata tileihin jälkikäteen myöskään silloin, kun lain mukaan maksettavaa summaa ei ole kirjattu vientimaan tai jäsenvaltion puutteellisten asiakirjojen vuoksi. Tätä poikkeusta ei sovelleta silloin, kun tullivelallinen on ollut tietoinen tästä puutteesta. 4.21.3. Komitean mielestä tämän täydentävän säännöksen soveltaminen olisi rajoitettava vain todettuihin petostapauksiin. Kyseisen artiklan 1 kohtaan lisätyssä kolmannessa alakohdassa ei lopullisesti määritellä soveltamisalan tällaista rajoittamista. Tämän vuoksi komitea kehottaa komissiota rajoittamaan sovellusalan nykyistä selkeämmin. Komitean mielestä on ilmaistava yksiselitteisesti, että lisättyä alakohtaa sovelletaan vain petostapauksissa, eikä tapauksissa, joissa on toimittu hyvässä uskossa. 4.22. Tiedonanto tileihin kirjaamisesta (221 artiklan 3 5 kohdat) 221 artiklassa säädetään tileihin kirjatun tullien määrän tiedoksiannosta velalliselle. Tiedonannon muotoa ei voi lopullisesti määrittää tullikoodeksissa, koska verotusta koskevat puitelait ovat erilaisia jäsenvaltioissa. 4.22.1. Komitea kannattaa tullien tileihin kirjaamista koskevan määräajan ehdotettua lyhentämistä nykyisestä kolmesta vuodesta kahteen vuoteen. Tällöin päätökset astuvat toimijoiden kannalta voimaan nykyistä nopeammin. 4.22.2. Komitea pitää vanhenemisajan pidennystä muutosta haettaessa soveltuvana välineenä, jonka avulla talouden toimijoille avautuu mahdollisuus tehtyjen päätösten korjaamiseen, ja toisaalta tulliviranomaiset voivat muutoksenhausta tehdyn päätöksen jälkeen pohtia alun perin tekemäänsä päätöstä soveltuvalla tavalla ottaen huomioon uudet seikat. 4.22.3. Komitean mielestä tällainen järjestely noudattaa verotuksen oikeudenmukaisuuden ja yhtenäisen oikeuskäytännön periaatteita. Komitea epäilee kuitenkin vahvasti, että talouden toimijat eivät helposti huomaa, että tiedoksiannossa olevat vanhenemisajat ovat erimittaisia. Eripituisia vanhenemisaikoja sisältävien tiedonantojen jakaminen erillisiksi ryhmiksi vaikuttaa osaltaan selvyyteen ja avoimuuteen, ja on siten kannatettavaa. 4.22.4. Kyseisen artiklan 3 kohtaan sisältyy tällä hetkellä periaate vanhenemisajan pidentämisestä, kun tullisäädösten vastainen toiminta on todettu. Tätä tullikoodeksiin sisältyvää mahdollisuutta täydentävät yhteisöä koskevan yhtenäisen järjestelyn puuttuessa jäsenvaltioiden verolait, joissa säädetään pidemmistä vanhenemisajoista veronmaksun laiminlyönnin tai veropetoksen yhteydessä. 4.23. Tullien maksamisen määräaika (222 artiklan 2 kohta) 222 artiklan 2 kohdassa säädetään tullien maksamisen poikkeavista määräajoista mainituissa erityistapauksissa. 4.23.1. Kyseisen artiklan 2 kohtaan edelleenkin sisältyvässä ensimmäisessä vaihtoehdossa säädetään maksuvelvollisuuden lykkäämisestä neljässä tapauksessa, jotka määritellään tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten 876 artiklassa. Näin pyritään välttämään sellaisten tullimaksujen maksaminen, jotka kaiken todennäköisyyden mukaan palautettaisiin. 4.23.2. Ehdotettu uusi kolmas vaihtoehto koskee maksujen maksamisen määräaikaa, kun tavara siirretään pois tullivalvonnasta. Etenkin passitusmenettelyä koskevan uudistuksen yhteydessä tullivelallisten olisi passitusmenettelyä rikottaessa vastattava osallisuutensa mukaisesti kyseisistä rikkomuksista aiheutuneista kuluista. Komitea otaksuu, että komissio tulee määrittelemään tullikoodeksin soveltamista koskevissa säännöksissä asiaa koskevan tärkeysjärjestyksen. 4.23.3. Ehdotettu uusi neljäs vaihtoehto on seurausta kohdassa 4.21 kuvatusta muutoksesta. 5. Tietopankki 5.1. Avoimuuden lisäämiseksi tullialalla komissio on parhaillaan perustamassa EY:n virallisten julkaisujen toimiston yhteyteen maksullista tietopankkia, jossa kaikkien käyttäjien ulottuvilla on vuosittain ajantasaistettu versio tullikoodeksista sekä sen soveltamista koskevista säännöksistä. Komitea kannattaa tullisäädösten ajantasaistetun ja useilla kielillä luettavissa olevan version tarjoamista käyttäjien ulottuville Internetissä. Se pahoittelee kuitenkin tämän palvelun maksullisuutta Internetissä, sillä mahdollisuus tutustua maksuttomasti täydennettyihin tullisäädöksiin on tärkeä sisämarkkinoiden loppuunsaattamisen väline. Bryssel 27. tammikuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI () EYVL C 108, 7.4.1998, s. 39 41; EYVL C 228, 21.7.1998, s. 8. () EYVL L 302, 19.10.1992; EYVL C 60/91, s. 5. () EYVL C 301, 13.11.1995, s. 5. () EYVL L 253, 11.10.1993; EYVL L 17, 21.1.1997. () EYVL C 355, 21.11.1997, s. 72. () Komitea muistuttaa tässä kohden esimerkiksi useista kaavakkeella A väärennetyistä, bangladeshiläisiä tekstiilejä koskevista alkuperätodistuksista, jotka ovat johtaneet huomattavaan tuontitullien jälkiperintään yhteisössä. () EYVL L 253, 11.10.1993. () Sisäisen jalostusmenettelyn taloudellisten edellytysten tutkiminen oli Bordeaux'ssa Ranskassa 27. 30. syyskuuta 1998 pidetyn, komission järjestämän Matthäus-seminaarin aiheena. Seminaariin osallistuneiden talouselämän edustajien suuri enemmistö oli sitä mieltä, että teollis-kaupallisella alalla taloudellisten edellytysten voidaan aina katsoa olevan olemassa. Maatalousalaa koskevia erityismenettelyjä on sitävastoin tutkittava periaatteessa taloudellisten edellytysten osalta. Maatalouden erityispiirteitä, joita on nähtävissä mm. tiettyjen maataloustuotteiden vientikorvausten yhteydessä, ei talouselämän toimijoiden mielestä kuitenkaan tulisi ulottaa teollisuuteen. () EYVL C 174, 17.6.1996, s. 14, kohta 2.4. () Neuvoston asiakirja 8428/98, 11. toukokuuta 1998.