EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 11.02.1998 
KOM(1998)371opull. 
KOMISSION YKSIKÖIDEN KERTOMUS 
NEUVOSTON DIREKTIIVIN 93/99/ETY 5 ARTIKLAN NOJALLA 
JÄSENVALTIOIHIN TEKEMISTA ALUSTAVISTA KÄYNNEISTÄ 
VIRALLISTA ELINTARVIKKEIDEN TARKASTUSTA KOSKEVIEN 
KANSALLISTEN JÄRJESTELMIEN ARVIOIMISEKSI 
(komission esittämä) 

1. JOHDANTO 3 
2. YLEISTILANNE 4 
2. / Tarkastusrukenteci 4 
2.2 Henkilöstön koulutus 5 
2.3 Talousarvio - henkilöstöresurssit 6 
2.4 Tärkeysjärjestys 6 
2.5 Laitosten rekisteröinti ja luvan antaminen 7 
2.6 Tarkastusten tiheys g 
2.7 Tarkastusviranomaisten valtuudet g 
2.8 Tarkastuksista puuttuvat aiheet g 
2.9 Maahantuotujen elintarvikkeiden tarkastukset 9 
2.10 Tarkastusviranomaisille ja kuluttajille tiedottaminen \ o 
2.11 Elintarvikealan työntekijöiden kouluttaminen | o 
2.12 Tarkastusyksiköiden arviointi (0 
2.13 Testauslaboratoriot 10 
3. SUOSITUKSET 11 
3.1 Tietojen täydentäminen ja päivittäminen \\ 
3.2 Joidenkin aiheiden syvempi tarkastelu \\ 
3.3 Tarkastustoimien arviointipaikan päällä seuraten tarkastajien mukana 11 
KOMISSION YKSIKÖIDEN KERTOMUS NEUVOSTON DIREKTIIVIN 
93/99/ETY 5 ARTIKLAN NOJALLA JÄSENVALTIOIHIN TEKEMISTÄ 
ALUSTAVISTA KÄYNNEISTÄ 
VIRALLISTA ELINTARVIKKEIDEN TARKASTUSTA KOSKEVIEN 
KANSALLISTEN JÄRJESTELMIEN ARVIOIMISEKSI 
I. JOHDANTO 
Virallisia elintarvikkeiden tarkastusta koskevista lisätoimenpiteistä annetun 
neuvoston direktiivin 93/99/ETY 5 artiklassa säädetään, että komissio tarkastaa ja 
arvioi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten soveltamien virallisen 
elintarvikkeiden tarkastuksen järjestelmien vastaavuutta ja tehokkuutta. 
Tätä tarkoitusta varten komissio on perustanut tarkastuselimen, joka alun perin 
kuului teollisuusasioiden pääosastoon, sittemmin kuluttajapolitiikkaa ja kuluttajien 
terveyden suojelua käsittelevään pääosastoon. Tämän yksikön työntekijöille on 
annettu valtuutus näihin tarkastuksiin. 
Tarkastuskäyntien tavoitteena oli saada tarkka kuva toimivaltaisten viranomaisten 
toiminnasta ja toimivallasta. 
Virallista elintarvikkeiden tarkastusta koskevat direktiivit (89/397/ETY ja 
93/99/ETY) olivat tiedonhaun keskeisin perusta. 
Elintarvikkeiden tarkastusyksiköt olivat toimittaneet yksityiskohtaisia tietoja 
seuraavilta aloilta: 
(1) oikeudellinen toimivalta elintarvikkeiden tarkastuksiin liittyvissä 
kysymyksissä, varsinkin kyky toteuttaa asianmukaisia toimenpiteitä silloin, 
kun terveys on vaarassa 
(2) viralliseen tarkastukseen liittyvä politiikka, valistus ja tärkeysjärjestyksen 
määrittäminen 
(3) elintarvikkeiden tarkastusjärjestelmälle osoitetut resurssit (talousarvio, 
henkilöstö, laitteet) 
(4) keskusviranomaisten ja tarkastukset toteuttavien viranomaisten väliset 
suhteet 
(5) toimenpiteet sen varmistamiseksi, että keskusjohtoista lainsäädäntöä ja 
toimintalinjoja toteutetaan asianmukaisesti käytännön tasolla. 
Tarkastuskäynnit tehtiin helmikuun 1995 ja kesäkuun 1997 välisenä aikana. Ne 
kestivät viikon kussakin jäsenvaltiossa. Tarkastuskäynneistä huolehti kaksi 
komission toimenhaltijaa, joiden mukana oli useimmissa tapauksissa muun kuin 
tarkastettavan maan kansallinen asiantuntija, joka oli valittu jäsenvaltioiden 
toimittamasta luettelosta. 
Jäsenvaltioilta oli saatu ennakkotietoja edellä mainituilta aloilta pysyville 
edustustoille osoitetun kyselylomakkeen avulla. 
Kaikissa tarkastuskäynneissä noudatettiin seuraavaa kaavaa: 
(1) alustava kokous toimivaltaisten keskusviranomaisten kanssa, käynti 
keskuslaboratorioissa 
(2) kokous alueellisten ja paikallisten viranomaisten kanssa (maan hallinnollisen 
rakenteen mukaan), käynti tarkastusyksiköissä ja laboratorioissa 
(3) lopullinen arviointikokous toimivaltaisten viranomaisten kanssa sekä 
raportin esittely 
(4) raportin virallinen toimittaminen tarkastetun maan pysyvään edustustoon. 
Kokousten ja käyntien aikana kerättiin tietoja komission toimenhaltijoiden käytössä 
olevan kyselylomakkeen avulla. 
Tarkastuskäyntien tekeminen oli helppoa, sillä kaikki viranomaiset olivat halukkaita 
yhteistyöhön. 
Näitä käyntejä on pidettävä direktiivin 93/99/ETY 5 artiklassa tarkoitettujen 
tarkastusten esivaiheena. Niiden on johdettava täydentäviin tarkastuskäynteihin, 
jotka koskevat tässä raportissa mainittuja aiheita. 
2. YLEISTILANNE 
Yhteisössä tuotetut elintarvikkeet tarkastetaan virallisesti, jotta taataan 
kansanterveyden ja kuluttajien terveyden suojelu sekä rehellinen kilpailu. 
Elintarvikkeiden tarkastaminen jäsenvaltioissa ei ole riippuvainen niiden alkuperästä 
yhteisön sisällä. Tarkastuksia tehdään kaikissa tuotanto-, varastointi- ja 
jakeluvaiheissa. 
2.1 Tarkastusrakenteet 
Maan poliittis-hallinnollisen rakenteen mukaan sovelletaan jompaakumpaa 
seuraavista j ärj estelmistä: 
(1) Toimivalta lainsäädännön antamiseen ja tarkastusten tekemiseen on 
yhdellä tai useammalla ministeriöllä, jolla on tarkastusyksikköjä 
alueiden tai departementtien tasolla. 
(2) Lainsäädäntötoimivalta on yhdellä tai useammalla ministeriöllä tai 
kansallisella toimielimellä, ja toimivalta tarkastusten tekemiseen on 
alueellisilla tai kunnallisilla viranomaisilla, jolloin 
keskusviranomaisilla on vain koordinoijan tehtävä. Toisinaan 
tiettyjen, esimerkiksi tuontiin liittyvien tarkastusten suorittamisessa 
toimivalta on keskusviranomaisilla. 
Joissakin jäsenvaltioissa ollaan parhaillaan uudistamassa näitä yksiköitä 
(toimivallan siirto tai uudelleenjako). 
On huomattava, että useissa maissa tietyn suuruisten kuntien viranomaisilla 
on alueellaan tarkastusoikeus, josta vastaavat heidän omat yksikkönsä. 
Näiden yksiköiden toimintaa ei useimmissa tapauksissa voitu arvioida. 
Toimivallanjako useiden ministeriöiden kesken voi johtaa toisinaan vastuun 
jakamiseen puutteellisesti (joitakin aloja ei tarkasteta lainkaan tai toimivalta 
ja tarkastukset ovat päällekkäisiä). Siksi näiden ministeriöiden työskentelyä 
olisi koordinoitava paremmin. Joissakin tapauksissa ministeriöt tekevät 
yhteistyötä. 
Kun tarkastusta koskeva toimivalta myönnetään alueellisille tai paikallisille 
viranomaisille, keskus- tai alueellisten viranomaisten koordinoinnin tarve 
kasvaa. 
2.2 Henkilöstön koulutus 
Saatujen tietojen perusteella vaikuttaa sillä, että useimmissa maissa 
kenttähenkilöstö valitaan tarkastustehtävien luonteen mukaan kahdelta 
tasolla: 
(1) Yliopistokoulutus: kemistit, elintarvikekemistit, "environmental 
health officers", insinöörit, lääkärit, farmaseutit ja eläinlääkärit ovat 
ylitarkastajia, joiden tehtävänä on yleensä laitosten valvonta 
teollisuudenalan tasolla. 
(2) Keskiasteen koulutus, jota on täydennetty eri maissa eri pituisella 
instituuteissa, korkeakouluissa tai hallintoyksiköissä annettavalla 
ammatillisella koulutuksella sekä harjoittelujaksoilla: tällainen 
koulutus on tarkastajilla, jotka yleensä vastaavat vähittäiskaupan 
tason (ai ravintoloiden tarkastuksista sekä näytteidenotosta. Näissä 
tehtävissä käytetään poliiseja ainakin kolmessa maassa, joissa on 
elintarvikeasioista vastaava poliisikunta. 
Varsin monessa maassa työhönottotaso on ollut joitakin vuosia sama, eli 
keskiasteen koulutus, jota täydentää "environmental health officerin" 
tutkinto, johon vaaditaan 3-4 vuoden opiskelu ympäristötieteisiin 
erikoistuneessa korkeakoulussa. 
Tämä koulutusmalli selittää sen, miksi useimmissa tapauksissa henkilöstö ei 
ole keskittynyt yksistään elintarvikkeiden tarkastukseen vaan huolehtii myös 
muista ympäristöalan tehtävistä. 
Kaikissa maissa ei näytä olevan tarkkoja vaatimuksia henkilöstön 
pohjakoulutuksesta. 
Tarvitaan lisätietoja varsinkin ammatillisen koulutuksen sisällöstä 
(oppiaineet, käytännön opetus). 
Vaikka kaikissa jäsenvaltioissa saa täydennyskoulutusta, sen taso vaihtelee. 
Täydennyskoulutusta antavat loisinaan ministeriöt ja toisinaan alueelliset 
viranomaiset. Keskeinen aihe vaikuttaa olevan I1ACCP (riskianalyysi ja 
riskinhallinnan kriittiset kohdat) yrityksissä, sillä toiset maat ovat jäljessä 
toisiin verrattuina. Useissa maissa tarkastajat ilmoittivat, että he eivät olleet 
vielä saaneet riittävästi valmennusta aiheesta. 
On suotavaa tehdä syvällisempi tutkimus täydennyskoulutuksessa 
käsitellyistä aiheista, jotta tietoja voidaan jakaa jäsenvaltioiden kesken. 
Virkamiesvaihloja jäsenvaltioiden hallintojen välillä sisämarkkinoiden alalla 
(Karolus-ohjclma) tunnuttiin arvostavan, sillä niiden kautta voi vaihtaa 
tietoja ja kokemuksia valvontajärjestelmistä. 
2.3 Talousarvio - henkilöstöresurssit 
Käytettyjen järjestelmien mukaan rahoituksesta vastaavat joko kansalliset, 
alueelliset tai paikalliset rahastot tai niiden yhdistelmä. 
Tarkastukset ovat erikoistapauksia lukuun ottamatta ilmaisia, mutta tietyt 
maat soveltavat maksua terveyslupiin (agréments sanitaires), 
näytteidenottoihin, analyyseihin, tarkastuksiin tai näiden toimien 
yhdistelmään. 
Jäsenvaltioiden tarkastukseen käyttämien talousarvioiden vertailu on 
vaikeaa, sillä laskennassa ei aina oteta huomioon samoja osatekijöitä ja 
tarkastajien toiminta ei rajoitu vain elintarvikkeisiin. 
Useimmissa tapauksissa viranomaiset myönsivät, että henkilöstön määrää 
olisi lisättävä. Tarvittaisiin lisätietoja henkilöstön määrästä kaikissa maissa. 
2.4 Tärkeysjärjestys 
Useimmissa maissa keskusviranomaiset tai alueellisten viranomaisten 
toimikunnat määrittelevät tärkeysjärjestyksen ottaen huomioon 
täytäntöönpanoviranomaisten tekemien tarkastusten tulokset, eurooppalaiset 
koordinoidut ohjelmat sekä tiedekomiteoiden lausunnot. 
Täytäntöönpanoviranomaisten osuus tärkeysjärjestyksen määrittelyssä 
vaihtelee jäsenvaltioittain. Usein täytäntöönpanoviranomaiset toimittavat 
tarkastusten tulokset myöhässä, mikä voi haitata tärkeysjärjestyksen 
määrittelyä ja hidastaa jäsenvaltioiden tarkastustilastojen toimittamista 
komissiolle. 
Yhteisön lainsäädännöllä (elintarvikehygieniasta annettu direktiivi 
93/43/ETY) säännelty riskinarviointi on yksi tärkeysjärjestyksen 
määrittämisessä käytetty peruste, jota sovelletaan vaihtelevasti 
jäsenvaltioittain. Tärkeysjärjestys voidaan esittää vuosittaisten tarkastus- ja 
näyltcenottosuunnitelmicn, kohdennettujen toimien, kuukausittaisten 
kampanjoiden ja eurooppalaisten koordinoitujen ohjelmien muodossa. 
Keskustason tärkeysjärjestyksen lisäksi, joka esitetään määräysten tai 
suositusten muodossa maan hallintojärjestelmän mukaan, kaikissa maissa 
määritetään myös alueellisiin tai paikallisiin erityispiirteisiin perustuvia 
tärkeysjärjestyksiä. 
On havaittu, että ruokahuoltolaitokset (esim. lastentarhoissa, kouluissa ja 
vanhainkodeissa) ovat maiden ensisijaisen valvonnan kohteita. 
Joissakin maissa on kehitelty ja toteutettu laitosten tarkastusten 
suunnittelemiseksi riskien arviointijärjestelmä, joka pohjautuu useisiin 
perusteisiin, joilla määritetään riskin taso ja toteutettavien tarkastusten 
tiheys. Tämä järjestelmä edellyttää kehittynyttä tietotekniikkaa ja kaikkien 
laitosten ennakkorekisteröintiä. Vaikuttaa siltä, että sitä ollaan kehittämässä 
tulevaisuudessa kaikissa jäsenvaltioissa ja että se korvaa perinteiset, 
subjektiivisemmat järjestelmät, jotka perustuvat tarkastajien omiin 
kokemuksiin laitoksista, heidän henkilökohtaisiin epäilyihinsä ja alueiden 
sosioekonomisen rakenteen, mukaan lukien erityisen vaarallisten yritysten 
tuntemukseen. 
2.5 Laitosten rekisteröinti ja luvan antaminen 
Jäsenvaltiot ovat keskenään epäyhtenäisiä. 
Suurimmassa osassa maista teollisuuslaitoksilta tai tiettyyn luokkaan 
kuuluvilta laitoksilta vaaditaan terveyshyväksyntä (agrément sanitaire), jota 
varten on jätettävä hakuasiakirjat tarkastusviranomaisille, jotka tekevät 
tarkastuskäynnin. Tarkastusviranomaisten antama terveyslupa (autorisation 
sanitaire) tarvitaan myyntipisteissä (kiinteissä tai liikkuvissa), ravintoloissa 
ja tuontiyrityksissä. Tällaisia vaatimuksia ei kuitenkaan ole vielä kaikissa 
maissa. Vaatimusten puuttuessa ei voida taata kaikkien laitosten riittävää 
luettelointia ja valvontaa. 
Maan hallintorakenteen mukaan 
(1) keskusviranomaiset (yksi ministeriöistä) tai alueelliset viranomaiset 
myöntävät lerveyshyväksynnän, mikä lisää yhdenmukaisuutta 
(2) paikalliset viranomaiset (myös kunnalliset viranomaiset) myöntävät 
terveysluvan sekä joissakin maissa terveyshyväksynnän, mikä voi 
heikentää yhdenmukaisuutta. 
Edistystä on saavutettu tietyissä maissa tai paikallisissa yhteisöissä, joissa 
atk:n käyttö mahdollistaa kaikkien laitosten, niitä koskevien tietojen ja 
tarkastusraporttien rekisteröinnin sekä luetteloiden toimittamisen muille 
tarkastusviranomaisille. Sen sijaan muut käynnin kohteena olevat yksiköt 
tunnustivat, että ne eivät kykene ylläpitämään rekisteriä kaikista 
tarkastettavista laitoksista (varsinkaan ravitsemispuolella). 
On tarpeen tehdä tarkempi tutkimus aiheesta. 
2.6 Tarkastusten tiheys 
Edellä kohdassa 2.4 tarkoitettu riskinarviointi on yksi tekijä, joka otetaan 
huomioon suunniteltaessa tarkastusten tiheyttä, 'liima tekijä on erityisen 
tärkeä maissa, jotka käyttävät edellä kuvattua atk-järjesteImää tarkastusten 
suunnittelussa. 
Useimmissa maissa keskusviranomaiset suosittelevat tai määrittävät 
tiheyden, joka voi olla kerran kuukaudessa helposti pilaantuvien 
elintarvikkeiden tapauksessa tai kerran kahdessa vuodessa säilykkeiden 
varastoinnin yhteydessä. 
Tarkastuskäynnit ja -tilastot ovat kuitenkin osoittaneet, että riittämättömien 
henkilöstöresurssien vuoksi tavoitteita ci voida monissa maissa noudattaa, 
mikä johtaa "larkastuspainccn" huomattaviin eroihin jäsenvaltioiden välillä. 
2.7 Tarkastusviranomaisten valtuudet 
Tarkastuskäynnit ovat osoittaneet, että tarkastusviranomaisilla on kaikissa 
maissa riittävät valtuudet lainsäädännön soveltamiseen ja aiheellisten 
toimenpiteiden toteuttamiseen, kun terveys on vaarassa. Joissakin maissa 
näiden lisäksi on mahdollista hyödyntää poliisin valtuuksia. 
Terveydelle vaarallisen elintarvikkeen takavarikointivaltuudet eivät aina 
kuulu tarkastuksesta vastaavalle viranomaiselle, vaan toisinaan 
terveysviranomaiselle, jonka on esitettävä kantansa. Sama koskee 
takavarikoidun elintarvikkeen tuhoamista, josta joissakin maissa voi päättää 
ainoastaan oikeusviranomainen, sekä terveydelle vaarallisen laitoksen 
sulkemista, jota koskevalle päätökselle on joissakin maissa saatava vahvistus 
terveysviranomaiselta tai kunnallisviranomaiselta. 
Kaikissa maissa rikkomukset johtavat niiden vakavuuden mukaan joko 
muistutuksiin, sakkoihin, hallinnollisiin tai rikosoikeudellisiin 
seuraamuksiin. On kuitenkin huomattava, että vaikka useat maat soveltavat 
yleensä rankaisevaa lähestymistapaa virheiden korjaamiseksi, toiset suosivat 
yrityksiä valistavaa lähestymistapaa, paitsi jos kyse on vakavasta rikoksesta. 
Tämä heijastuu rikoksia koskevissa tilastoissa. Yleinen kehitys näyttäisi 
kuitenkin olevan valistavan lähestymistavan suuntaan. 
2.8 Tarkastuksista puuttuvat aiheet 
(1) HACCP (riskianalyysi ja riskinhallinnan kriittiset kohdat) 
yrityksissä 
Samoin kuin tarkastajien kouluttaminen IIACCP:hen, yritysten liittäminen 
järjestelmään on viivästynyt enemmän tai vähemmän kaikissa jäsenvaltioissa 
(eräät harvat jäsenvaltiot suunnittelevat sen yleistä käyttöönottoa vuonna 
1997). Tämä on käynyt ilmi tarkastusviranomaisilta saaduista ilmoituksista 
sekä joillakin tehdyillä tarkastuskäynneillä. 
Pienet yritykset, ravitsemisliikkeet ja varsinkin vähittäiskauppa (lähes 
missään jäsenvaltiossa ei ole toteutettu mitään toimenpiteitä) ovat paljon 
enemmän jäljessä kuin suuret teollisuusyritykset. Jotkut jäsenvaltiot 
harkitsevat vaativansa vähittäiskauppaa soveltamaan hyväksi havaittujen 
käytänteiden oppaita HACCP:n asemesta. Näiden oppaiden laatiminen on 
edistynyt jäsenvaltioissa vaihtelevasti. 
Jäsenvaltioissa, joissa tarkastusnäkökulma on valistava, viranomaiset 
toimivat yhteistyössä HACCP-järjestclmien kehittämisessä pienissä 
yrityksissä. Tämä apu voi kuitenkin olla ristiriidassa tarkastajien tehtävän 
kanssa. 
Viive IIA(VP:n soveltamisessa tarkoittaa itse asiassa sitä, että 
elintarvikehygieniasta annetun direktiivin 93/43/ETY vaatimuksia ei ole 
noudatettu. 
(2) Muut aiheet 
Useissa jäsenvaltioissa kemiallisia vaaroja, varsinkin lisäaineita, saastuttavia 
aineita ja elintarvikkeiden kanssa kosketuksissa olevia materiaaleja koskevat 
tarkastukset toteutetaan riittämättömällä tavalla. 
2.9 Maahantuotujen elintarvikkeiden tarkastukset 
Jäsenvaltiot soveltavat erilaisia järjestelmiä: 
(1) Tarkastuksia tehdään yhteisön alueelle saapumisen paikoissa 
vaihtelevassa yhteistyössä tulliviranomaisten kanssa: asiakirjat 
voidaan tarkastaa järjestelmällisesti, tai tarkastukset rajoittuvat 
tiettyihin elintarvikkeisiin valtiosta riippuvasti. Analyysejä voidaan 
tehdä kaikkien elintarvikkeiden tai ainoastaan joidenkin 
elintarvikkeiden eristä satunnaisotannalla tai silloin kun epäillään 
jotain. 
(2) Elintarvikkeet tarkastetaan vasta markkinoilla samoin perustein kuin 
Euroopassa tuotetut elintarvikkeet. 
(3) Sovelletaan periaatetta, jonka mukaan tuoja on ensi sijassa vastuussa. 
Valvonta koskee sisäisen tarkastuksen järjestelmiä (varsinkin 
HACCP:ta), joita tuoja käyttää varmistuakseen siitä, että tuodut 
elintarvikkeet ovat yhteisön ja kyseisen maan lainsäädännön 
mukaisia. 
Tämän vuoksi tuotujen elintarvikkeiden tarkastuspainccl ovat erilaisia eri 
jäsenvaltioissa. Joissakin tapauksissa tuotuihin elintarvikkeisiin sovelletaan 
joustavampaa järjestelmää kuin yhteisön sisäisiin elintarvikkeisiin. 
Myös tästä aiheesta on tehtävä tarkempi kenttätutkimus. 
2.10 Tarkastusviranomaisille ja kuluttajille tiedottaminen 
Tarkastusviranomaisten tietämyksen taso lainsäädännöstä, sen muutoksista, 
oikeuskäytännöstä, tarkastus- ja näytleenottomenettelyistä (jaoteltuina 
toisinaan laitoksen tyypin ja elintarvikkeiden mukaan) vaihtelee 
jäsenvaltioittain. Sama koskee kuluttajille annettuja tietoja elintarvikkeiden 
turvallisuudesta. 
Olisi suotavaa tehdä perinpohjaisempi tutkimus tällä alalla, jotta voitaisiin 
levittää tietoa jäsenvaltioiden kesken. 
2.11 Elintarvikealan työntekijöiden kouluttaminen 
Joissakin maissa näiltä työntekijöiltä vaaditaan ammatillinen koulutus. 
Toisissa maissa tarkastusviranomaiset osallistuvat työntekijöiden hygieniaa 
koskevan koulutuksen antamiseen joko kurssien, konferenssien tai esitteiden 
kautta. Tästä aiheesta tarvitaan enemmän tietoja. 
2.12 Tarkastusyksiköiden arviointi 
Joissakin maissa keskusviranomaiset arvioivat tarkastuksista huolehtivien 
yksiköiden suorituksia vain näiltä yksiköiltä saatujen tarkastustilastojen 
pohjalta. Syy tähän voi löytyä maan perustuslaista. Toisilla mailla on jo 
käytössä tai suunnitteilla sisäinen tilintarkastusjärjestelmä. Tätä järjestelmää 
kehitellään yhdessä hallinnollisten yksiköiden laatutakuun kanssa. 
Tämän alan kehitystä on seurattava. 
2.13 Testauslaboratoriot 
Viralliseen tarkastukseen käytetyt laboratoriot ovat yleensä julkisia, mutta 
toisinaan myös yksityisiä. 
Direktiivissä 93/99/ETY säädetty laboratorioiden arviointimenettely on eri 
jäsenvaltioissa eri vaiheessa, minkä vuoksi määräpäivän 1. marraskuuta 1998 
noudattaminen on joissakin tapauksissa epävarmaa. Arvioinlielimet ovat 
yleensä yksityisiä elimiä, ja usein laboratorion arviointi edistyy toiminta-
aloiltain. Joissakin maissa hyväksyntä perustuu erillisiin kokeisiin tai 
koesarjoihin. 
Useissa maissa laboratoriot tekevät virallisten analyysien lisäksi myös 
yksityisiä analyysejä, mikä voi johtaa eturistiriitoihin. 
Laboratorioiden osuus tarkastusten tärkeysjärjestyksen määrittämisessä 
vaihtelee maittain. 
10 
3. SUOSITUKSET 
Alustavien käyntien perusteella voidaan todeta, että direktiivin 93/99/ETY 5 artiklan 
mukaisesti näitä käyntejä on jatkettava täydentävien tietojen saamiseksi ja tiettyjen 
aiheiden syventämiseksi useilla aloilta sekä tarkastusjärjestelmien arvioimiseksi 
perinpohjaisemmin paikan päällä: 
3.1 Tietojen täydentäminen ja päivittäminen 
( 1 ) tiettyjen ministeriöiden, yksiköiden ja koordinointikomiteoiden toimivalta ja 
toiminta 
(2) eräiden maiden kunnallisten viranomaisten toiminta 
(3) laboratorioiden arvioinnin edistyminen. 
Aina kun jonkin maan tarkastusyksiköiden hallinnollinen rakenne muuttuu 
merkittävästi, on tehtävä uusi arviointimatka. 
3.2 Joidenkin aiheiden syvempi tarkastelu 
( 1 ) tarkastusviranomaisten pohja- ja täydennyskoulutus 
(2) tarkastajille annettavat tiedot ja ohjeet; kuluttajille tiedottaminen 
(3) tarkastusyksikköjen kansallinen tai alueellinen arviointi 
(4) tarkastettavien laitosten hyväksyntä ja rekisteröinti 
(5) elintarvikealan henkilöstön koulutus. 
3.3 Tarkastustoimien arviointi paikan päällä seuraten tarkastajien mukan n 
( 1 ) maahantuotujen elintarvikkeiden tarkastukset 
(2) tarkastukset, jotka liittyvät HACCP:hen yrityksissä 
(3) lisäaineita, saastuttavia aineita ja elintarvikkeiden kanssa kosketuksissa 
olevia materiaaleja koskevat tarkastukset 
(4) ensisijaisilla aloilla kuten ruokahuollossa tehtävät tarkastukset 
(5) tapa tarkastaa yrityksiä ja ottaa näytteitä elintarvikkeista. 
On suunnitteilla järjestää tammikuusta 1998 alkaen yhden viikon pituinen 
tarkastusmatka kuhunkin jäsenvaltioon. Näin voidaan samalla kertaa kerätä 
lisätietoja ja syventyä tiettyihin aiheisiin ja arvioida tarkastustoimia paikan päällä. 
11 
Lisäksi pitäisi voida järjestää milloin tahansa kiireellisiä tarkastuskäyntejä varsinkin 
seuraavissa tapauksissa: 
( 1 ) Seurataan tarkastajia heidän käydessään yrityksissä, joita koskee kiireellinen 
hälytys, ja mahdollisesti muissa saman alan yrityksissä 
(2) Tarkastusmatka perustuu kolmatta maata koskevan suojatoimenpiteen 
toteuttamiseen elintarvikehygieniasta annetun direktiivin 93/43/ETY 
K) artiklan mukaisesti. 
12 
SSN 1024-4492 
KOM(98) 37 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 03 10 17 15 
Luettelonumero : CB-CO-98-061-FI-C 
ISBN 92-78-30827-7 
lùui)op;in yhleisöjen viraliislcn julkaisujen loiinislo 
I.-2USS Luxemburg SSN 1024-4492 
KOM(98) 37 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 03 10 17 15 
Luettelonumero : CB-CO-98-061-FI-C 
ISBN 92-78-30827-7 
Uiroopan yhlcisöjen virallisien julkaisujen loiinislo 
.-2W5 Luxemburg