Neuvoston direktiivissä 2006/117/EURATOM säädetään valtioiden rajat ylittävien radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen siirtojen valvontaa ja tarkkailua koskevasta yhteisön järjestelmästä, jonka tavoitteena on varmistaa väestön asianmukainen suojelu. Direktiivillä varmistetaan, että jäsenvaltioille, joita asia koskee, tiedotetaan niiden alueelle tai niiden alueen kautta tapahtuvista radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen siirroista, sekä säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta suostua siirtoihin tai perustella suostumuksen epääminen. Direktiivi täydentää neuvoston direktiiviä 2011/70/EURATOM, jonka painopisteenä on radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen pitkän aikavälin huoltoa koskevat toimintapolitiikat ja vastuualueet.

Ydinvoiman ja tutkimusreaktorien toiminnoissa syntyy myös käytettyä ydinpolttoainetta. Käytetyllä ydinpolttoaineella tarkoitetaan polttoainetta, joka on säteilytetty reaktorin sydämessä ja poistettu sieltä pysyvästi. Käytettyä ydinpolttoainetta voidaan joko pitää käyttökelpoisena materiaalina, jota voidaan jälleenkäsitellä, tai se voidaan loppusijoittaa ilman suunniteltua jatkokäyttöä ja käsitellä radioaktiivisena jätteenä.

Kun käytettyä ydinpolttoainetta ja radioaktiivista jätettä syntyy, aineet varastoidaan ennen mahdollista (jälleen)käsittelyä ja loppusijoitusta. Niistä toimipaikoista, joissa näitä materiaaleja on syntynyt tai huollettu, käytetty ydinpolttoaine ja radioaktiivinen jäte kuljetetaan pääasiassa maanteitse, rautateitse tai meritse ja rajoitetuissa tapauksissa ilmateitse.

Radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen tuonti, vienti ja kauttakulku jäsenvaltioiden kautta ovat yleisiä käytäntöjä EU:ssa. Näitä materiaaleja liikutellaan eli siirretään suurimmassa osassa jäsenvaltioita niiden ydinohjelmien laajuudesta riippumatta.

Tällä hetkellä ydinvoimaloita on 16 jäsenvaltion alueella. Käytössä olevia ydinvoimareaktoreita on 14 jäsenvaltiossa. Lisäksi 20 jäsenvaltiolla on ollut tai on edelleen toiminnassa olevia tutkimusreaktoreita EU:n alueella. Jotkin jäsenvaltiot siirtävät käytettyä ydinpolttoainetta jälleenkäsiteltäväksi EU:n alueella tai kolmansiin maihin. Suurin osa jäsenvaltioista, joissa on tutkimusreaktoreita, aikoo palauttaa käytetyn ydinpolttoaineen sen toimittaneeseen maahan (Yhdysvaltoihin tai Venäjän federaatioon) ennen vuotta 2020. Monien koulutus- ja tutkimusreaktoreiden osalta käytetyn ydinpolttoaineen pitkäaikaista huoltostrategiaa (esimerkiksi loppusijoitusta) ei kuitenkaan vielä ole päätetty. EU:n alueella ja sen ulkopuolella tehtyjen radioaktiivisen jätteen siirtojen tarkoituksena on myös usein lähettää radioaktiivinen jäte jatkokäsittelyyn jätteen määrän minimoimiseksi (esimerkiksi sulattamalla tai polttamalla) ennen sen varastointia ja/tai loppusijoittamista.

Neuvoston direktiivin 2006/117/EURATOM 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden on 25 päivästä joulukuuta 2011 alkaen ja sen jälkeen joka kolmas vuosi annettava komissiolle kertomus direktiivin täytäntöönpanosta. Toisen kertomuksen toimittamisen määräaika oli näin ollen 25. joulukuuta 2014.

Kaikki jäsenvaltiot Kroatiaa lukuun ottamatta toimittivat toisen kansallisen kertomuksensa alueillaan tehdyistä radioaktiivisen jätteen tai käytetyn ydinpolttoaineen siirroista kaudella 2012–2014. Kroatia puolestaan toimitti ensimmäisen kertomuksensa. Tämän toisen raportointikierroksen aikana ilmeni merkittäviä viivästyksiä, sillä vain kolme jäsenvaltiota toimitti ilmoituksensa määräaikaan mennessä (muut jäsenvaltiot toimittivat ilmoituksensa eripituisten viivästysten jälkeen).

Komissio on laatinut kansallisten kertomusten perusteella ja neuvoa-antavan komitean kanssa käydyn keskustelun ja komitean hyväksynnän jälkeen tämän kertomuksen Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle direktiivin 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Kertomus on laadittu kaikkien jäsenvaltioiden tekemien ilmoitusten perusteella, ja se on jatkoa raportointikautta 2008–2011 tarkastelleelle komission ensimmäiselle kertomukselle, joka julkaistiin vuonna 2013.

Raportoinnin tarkoituksena on antaa yleiskuva käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen siirroista yhteisössä: käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen tuonnin, viennin ja kauttakulun viimeaikaisista kehityssuuntauksista ja haasteista, raportoiduista siirtojen kieltämisistä ja toteutumattomista siirroista sekä ehdotetuista toimista.

Tarkempia tietoja direktiivin täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa annetaan komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa SWD(2018)4. Tämän kertomuksen päätelmissä nostetaan esiin haasteita, joihin on tarpeen kiinnittää lisähuomiota.

1.1.Asiaa koskeva lainsäädäntö

Radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen turvallinen ja vastuullinen hallinta, mukaan lukien näiden aineiden turvallinen siirtäminen jäsenvaltioiden alueella ja niiden ulkopuolella, on lainsäädäntöön perustuva velvoite. Tämä velvoite perustuu sekä kansainväliseen että EU:n lainsäädäntöön.

Tärkein alan viiteasiakirja kansainvälisellä tasolla on käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen huollon turvallisuutta koskeva yleissopimus (jäljempänä ’yleissopimus’). Muiden säännösten ohella yleissopimuksessa asetetaan sopimuspuolille käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen rajat ylittävien siirtojen (tuonti, vienti, kauttakulku) turvallisuutta koskevia velvoitteita. Yleissopimuksen 27 artikla velvoittaa kaikkia rajat ylittäviin siirtoihin osallistuvia sopimuspuolia toteuttamaan asiaankuuluvat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että nämä siirrot tapahtuvat yleissopimuksen säännösten ja asiaankuuluvien sitovien kansainvälisten välineiden mukaisesti. Direktiivin 2006/117/EURATOM täytäntöönpanoa koskevan komission ensimmäisen kertomuksen jälkeen Malta liittyi yleissopimukseen, mikä tarkoittaa sitä, että sopimuksen osapuolina ovat nyt kaikki EU:n 28 jäsenvaltiota. Tämä osoittaa, että jäsenvaltiot ovat sitoutuneet varmistamaan käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen turvallisuuden korkean tason niiden syntymisestä loppukäsittelyyn saakka.

EU:n tasolla on sen jälkeen, kun direktiivin 2006/117/EURATOM täytäntöönpanoa koskeva komission ensimmäinen kertomus annettiin, tarkistettu turvallisuuden perusnormeista annettu neuvoston direktiivi 96/29/EURATOM vuonna 2013. Tässä yhteydessä säilytettiin direktiivin yleinen tavoite edistää työntekijöiden ja väestön terveyden suojelua ionisoivasta säteilystä aiheutuvilta vaaroilta, myös käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen kuljetusten aikana. Tarkistetulla direktiivillä 96/29/EURATOM (nyt uusi direktiivi 2013/59/EURATOM) kumotaan ja konsolidoidaan yhdeksi säädökseksi viiden direktiivin säännökset, mukaan lukien direktiivi 2003/122/EURATOM korkea-aktiivisten umpilähteiden osalta. Uudessa direktiivissä, joka jäsenvaltioiden on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään 6. helmikuuta 2018 mennessä, määritellään myös valvonnasta vapauttamiseen sovellettavat yhdenmukaiset arviointiperusteet ja viranomaisvalvonnasta vapautettujen aineiden yleiset tasot. Luonnossa esiintyvien radioaktiivisten aineiden osalta direktiivin 2013/59/EURATOM soveltamisalaa on laajennettu kattamaan sellainen ihmisen toiminta, johon liittyy luonnossa esiintyviä säteilylähteitä, mukaan luettuna luonnon radionuklideja sisältävien materiaalien prosessointi. Direktiivi edellyttää, että suojelu luonnon säteilylähteiltä olisi otettava täysimittaisesti huomioon yleisissä vaatimuksissa sen sijaan, että sitä käsiteltäisiin erikseen erillisessä direktiivin osastossa. Erityisesti teollisuudenaloja, jotka prosessoivat luonnossa esiintyviä radionuklideja sisältäviä, viranomaisvalvontaa edellyttäviä aineita, olisi hallinnoitava samassa sääntelykehyksessä kuin muita toimintoja. Direktiivin 23 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot tunnistavat sellaiset toimintojen luokitteluryhmät ja toimintotyypit, joihin liittyy luonnon radioaktiivista materiaalia, joka aiheuttaa sellaisen työntekijöiden tai väestön altistumisen, jota ei voida jättää huomiotta säteilysuojelun kannalta. Direktiivin 2013/59/EURATOM liitteessä VI esitetään luettelo toimialoista, joilla käsitellään luonnon radioaktiivista materiaalia ja jotka on otettava huomioon 23 artiklassa tarkoitetun tunnistuksen yhteydessä, uraanin louhinnan ja käsittelyn tuotannonalan lisäksi. Jos jäsenvaltio ilmoittaa luonnon radioaktiivista materiaalia sisältävän jätteen radioaktiivisena jätteenä, sen siirrosta on raportoitava direktiivin 2006/117/EURATOM 20 artiklan mukaisesti.

Ydin- ja säteilyturvallisuutta koskevassa EU:n lainsäädäntökehyksessä direktiivi 2006/117/EURATOM kattaa erityisesti siviililaitoksissa ja -toiminnassa syntyvän radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen rajat ylittävien siirtojen lakisääteiset luvat ja menettelynäkökohdat. Direktiiviä sovelletaan, kun

·käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen alkuperämaa tai määrämaa taikka mikä tahansa kauttakulkumaa on EU:n jäsenvaltio;

·käytetyn ydinpolttoaineen tai radioaktiivisen jätteen siirron (eli lähetyksen) koko ja pitoisuustaso ylittävät direktiivin 96/29/EURATOM (korvattu äskettäin neuvoston direktiivillä 2013/59/EURATOM) 3 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa vahvistetut rajat.

1.2.Siirtojen valvontaa ja tarkkailua koskevat yleiset periaatteet

Direktiivin 2011/70/EURATOM mukaisesti kukin jäsenvaltio vastaa täysin omaan lainkäyttövaltaansa kuuluvan radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen huollosta, johon voi kuulua käytetyn ydinpolttoaineen ja radioaktiivisen jätteen vienti tai tuonti jäsenvaltion alueelle (esimerkiksi uudelleenkäsittelyä varten).

Direktiivin 2006/117/EURATOM 17 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että jäsenvaltiot käyttävät radioaktiivisen jätteen ja käytetyn ydinpolttoaineen siirtojen valvonnassa ja tarkkailussa vakioasiakirjaa. Kun näitä aineita on tarkoitus kuljettaa kolmansiin maihin, jäsenvaltioiden on lisäksi sovellettava siirtoja koskevia arviointiperusteita direktiivin 16 artiklan 2 kohdan ja komission suosituksen mukaisesti.

Jos siirtoa ei voida suorittaa loppuun tai jos siirtoa koskevia ehtoja ei noudateta direktiivin mukaisesti, alkuperäjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että haltija ottaa kyseisen radioaktiivisen jätteen tai käytetyn polttoaineen takaisin, jollei jokin toinen turvallinen järjestely ole mahdollinen. Näiden toimivaltaisten viranomaisten on myös varmistettava, että siirrosta vastaava henkilö toteuttaa tarvittaessa korjaavia turvatoimenpiteitä. Tällaisissa tapauksissa, joissa siirtoa ei voida tai ei saa suorittaa loppuun, kustannuksista vastaa haltija (direktiivin 12 artikla).