KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - Euroopan yhteisön yhteistyö kolmansien maiden kanssa: Komission lähestymistapa yrityssektorin kehittämisen tukemiseen tulevaisuudessa

KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - Euroopan yhteisön yhteistyö kolmansien maiden [1] kanssa: Komission lähestymistapa yrityssektorin [2] kehittämisen tukemiseen tulevaisuudessa

[1] Kolmansilla mailla tarkoitetaan tässä kehitysmaita, siirtymätalous- ja/tai jälleenrakennusmaita, voimakkaasti kasvavia talouksia ja OECD-maista Meksikoa. Sillä ei tarkoiteta EU:n ehdokasmaita.

[2] Tässä asiakirjassa yrityssektori kattaa kaikenkokoiset yksityissektorin yritykset ja markkinaehtojen mukaan toimivat julkisen sektorin yritykset.

I. Yrityssektorin merkitys

Yrityssektorin ja erityisesti yksityissektorin julkisia toimiakin tärkeämpi osuus kehityksessä ja köyhyyden torjunnassa ymmärretään ja tunnustetaan nyt yleisesti. Tästä on saatu runsaasti puolueetonta näyttöä. Tärkeimmät kahden- ja monenväliset rahoittajat, mukaan luettuina Yhdistyneet Kansakunnat (ja sen erikoistuneet kehitysyhteistyövirastot) ja Bretton Woods -laitokset sekä OECD:n kehitysapukomitea ja kansalaisjärjestöt, ovat samaa mieltä yritys- ja yksityissektorin tuen merkityksestä. Tämä laaja yksimielisyys kuvastaa sitä näkemystä, että talouskasvu luo köyhyyden torjuntaan tarvittavat voimavarat ja että liiketoiminnan kehittäminen ja dynaaminen yksityissektori ovat talouskasvun kannalta välttämättömiä, sillä ne ovat tärkein työpaikkojen lähde kehitysmaissa, varsinkin kun epävirallinen sektori lasketaan mukaan.

Yksityissektorin ja laajemmin tarkasteltuna yrityssektorin kehittämisen tukemisen merkitys näkyy kansainvälisten kehitysyhteistyöelinten antamissa ohjeissa, kuten kehitysapukomitean asiakirjassa DAC Orientations for Development Cooperation in Support of Private Sector Development (DAC:n suuntaviivat kehitysyhteistyölle yksityissektorin kehittämisen tukemiseksi, 1995) ja Maailmanpankin raporteissa Supporting Private Sector Development (Yksityissektorin kehittämisen tukeminen, 1998) ja Africa can compete - A framework for support to Private Sector Development in sub-Saharan Africa (Afrikka on kilpailukykyinen - puitteet yksityissektorin kehittämisen tukemiselle Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, elokuu 1998) sekä muissa alueellisten kehityspankkien, IFC:n, Maailmanpankkiryhmään kuuluvan Monenkeskisen investointitakauslaitoksen (MIGA) ja Euroopan investointipankin laatimissa periaateasiakirjoissa. Yksityissektorin keskeinen tehtävä näkyykin nyt useimpien, ellei kaikkien, kehitys- ja siirtymätalousmaiden sekä tärkeimpien kahdenvälisten rahoittajien ja monenvälisten rahoituslaitosten poliittisissa tavoitteissa.

Yksityissektorin kasvun, työllisyyden ja kaupan yhdentymisen kannalta keskeistä tehtävää korostettiin asianmukaisesti myös YK:n kehitysrahoituskokouksen (Monterrey, maaliskuu 2002) ja kestävän kehityksen huippukokouksen (Johannesburg, syyskuu 2002) päätelmissä ja suosituksissa. Yhteisö on sitoutunut tukemaan näissä YK:n kokouksissa, joihin se osallistui aktiivisesti, annettuja tärkeimpiä suosituksia ja toteuttamaan ne.

Myös äskettäin käynnistetyssä NEPAD:ssa (Uusi kumppanuus Afrikan kehittämiseksi) keskitytään hankkimaan kotimaisia ja kansainvälisiä voimavaroja yksityissektorin kehittämisen tukemiseksi, jotta Afrikan mantereen kituvaa taloutta voidaan elvyttää. Näiden kansainvälisten sitoumusten lisäksi on tärkeää ottaa huomioon marraskuussa 2001 pidetyssä WTO:n ministerikokouksessa hyväksytty Dohan kehitysohjelma, jossa korostetaan, että kehitysmaiden on otettava kauppa huomioon kansallisessa kehitysyhteistyöpolitiikassaan.

Tämä tiedonanto perustuu edellä mainittuun yksimielisyyteen ja yhteisymmärrykseen, ja sen tavoitteena on yksinkertaistaa, järkeistää ja yhdenmukaistaa yhteisön tukea yritys- ja yksityissektorin kehittämiseksi kumppanuusmaissa sekä tehdä kattava joukko uusia ehdotuksia, jotka toteutetaan yhteisössä kolmella eri tasolla: makrotalouden tasolla, alakohtaisella tasolla ja yritystasolla.

II. Yhteisön aiemmat kokemukset

Yrityssektorin kehittämisen tukemiseksi yhteisöllä on jo käytössä lukuisia välineitä, joilla on jokaisella oma tarkoitus, omat menettelytavat ja oma oikeusperusta. Välineet on usein suunniteltu siten, että ne vastaavat kumppanuusmaiden erityisiin tarpeisiin yhteisön eri yhteistyösopimusten puitteissa. Lisäksi laajoissa suurissa alueellisissa ohjelmissa joko painotetaan yksityissektoria, tai ne sisältävät yksityissektoriin liittyviä toimia.

Erityisesti Välimeren alueella yhteisön tuki on ollut perinteistä hankerahoitusta, alakohtaista tukea kansallisen teollisuuden uudenaikaistamisohjelmiin, tukea yksityistämiseen sekä tukea kansallisten verotus- ja rahoitusjärjestelmien uudistukseen. Lisäksi on annettu teknistä apua, mukaan luettuina kaupan ja investointien edistämistoimet, institutionaalisen ja oikeudellisen ympäristön, hallinnon tehokkuuden, hyvän hallintotavan ja rahoituksen avoimuuden lujittamiseen sekä yhdennettyjen elinkeinokeskusten ja paikallisten yrittäjäjärjestöjen perustamiseen. Yksityissektoria on usein tuettu tiiviissä yhteistyössä Euroopan investointipankin (EIP) kanssa.

Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa yhteisö hallinnoi AL-INVEST-välinettä, jonka kautta pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yrityksille) annetaan tukea teknisen avun sekä kaupan ja investointien edistämisohjelmien ja kumppanuusohjelmien muodossa.

Balkanilla vuonna 2000 annettu uusi CARDS-asetus muodostaa uuden keskipitkän aikavälin ohjelmakehyksen (2000-2006), jossa vakaus- ja assosiaatiosopimusten edistäminen sekä tehokkaiden markkinatalouksien tukeminen perustuvat yksityissektorin kehittämiseen ja kaupan yhdentymiseen sekä kansainvälisellä että alueellisella tasolla. TACIS-asetuksella on samat keskipitkän aikavälin tavoitteet uusissa itsenäisissä valtioissa (UIV).

AKT-maissa PRO-INVEST-välineellä keskitytään lähinnä lisäämään toimintakykyä ja kehittämään pieniä yrityksiä köyhyyden lieventämistä koskevissa strategioissa.

Silti aiempien arviointien perusteella on lakkautettu joitakin yksityissektorin kehittämisen yhteistyövälineitä (esimerkiksi ECIP, MED-INVEST, EBAS jne.). Samalla on otettu käyttöön uusia välineitä, joita hallinnoi pääasiassa EIP (FEMIP-väline yhteisön ulkopuolisille Välimeren alueen kumppanuusmaille ja Cotonoun investointikehys AKT-maille).

III. Tämän tiedonannon tarkoitus

Yritys- ja yksityissektorin kehittämisen merkitys tunnustetaan selvästi monissa komission ja neuvoston viime vuosina hyväksymissä asiakirjoissa. Vuonna 1998 annettiin tiedonanto yksityissektorin kehittämisestä AKT-maissa, vuonna 1999 neuvosto hyväksyi päätöslauselman yhteisön strategiasta yksityissektorin kehittämiseksi kehitysmaissa, ja vuonna 2000 yksityissektorin kehittämisen merkitystä painotettiin yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevassa tiedonannossa sekä sen jälkeen annetussa neuvoston ja komission yhteisessä julistuksessa. Työllisyyden osalta komissio antoi vuonna 2001 tiedonannon Perustyönormien edistäminen ja työmarkkina- ja sosiaalipolitiikan ohjausjärjestelmän kehittäminen maailmanlaajuistumisen yhteydessä sekä vuonna 2002 tiedonannon yritysten sosiaalisesta vastuusta. Syyskuussa 2002 kauppapolitiikasta ja kehityksestä annetun komission tiedonannon jälkeen yhteisö on sitoutunut laajentamaan markkinoille pääsyä vähiten kehittyneiden maiden osalta, lisäämään kauppaan liittyvää teknistä apua (TRTA) sekä helpottamaan pohjoinen-etelä-suuntaista ja etelä-etelä-suuntaista kauppaa [3].

[3] KOM (1998) 667; neuvoston päätös 21.5.1999; KOM (2000) 212, KOM (2000) 416, KOM (2002) 347 ja KOM (2002) 513

Yrityssektorin kehittämisen tukemista koskevien nykyisten välineiden hallinnointi vaatii kuitenkin huomattavia voimavaroja, ja niiden sekä muiden välineiden ja toimien johdonmukaisuuden varmistaminen on usein työlästä. On tarpeen arvioida uudelleen yhteisön roolia ja toimintatapaa virallisen (eli avustuksiin perustuvan) tuen antamisessa yksityissektorille, joka on monissa yhteisön ulkopuolisissa kumppanuusmaissa vielä hyvin heikko, sekä yksinkertaistaa, järkeistää ja yhdenmukaistaa saatavilla olevia välineitä tiiviissä yhteistyössä muiden kahden- ja monenvälisten rahoittajien kanssa.

Lisäksi viime vuosina toteutetuissa yhteisön politiikkojen, ohjelmien ja välineiden arvioinneissa on tuotu esille, että komission on keskitettävä voimansa ja voimavaransa siihen, minkä se parhaiten osaa, eli strategioiden ja ohjelmien valmisteluun ja strategiseen arviointiin sekä yleisen politiikan johdonmukaisuuden ja rahoittajien koordinoinnin varmistamiseen. Painopisteen siirtämällä politiikan täytäntöönpano ja suora rahoitus on paras toteuttaa tiettyjen hyvämaineisten rahoituksen välittäjien kautta, mutta komissio vastaa edelleen yleisestä sääntelystä, ohjauksesta ja valvonnasta.

Tärkeimmissä edellä mainituissa periaateasiakirjoissa korostetaankin, että tarvitaan sellainen yksi ainoa johdonmukainen kehys sekä yhdenmukaistettu tuki yrityssektorille kaikissa kolmansissa maissa, joka sallii tarvittavan joustavuuden ja sovellettavuuden eri alueilla ja eri ohjelmissa.

Näin ollen tämän tiedonannon tarkoituksena on tehdä ehdotuksia yrityssektorin kehittämiseen kolmansissa maissa annettavan yhteisön tuen uudelleenjärjestelyä ja uudistamista varten.

Ehdotukset perustuvat viiteen näkökohtaan:

(1) yrityssektorin merkitys kehityksessä

(2) kokemus, jonka komissio on saanut liiketoiminnan ja erityisesti yksityissektorin kehittämisen tukemiseen tarkoitettujen erilaisten välineiden hallinnoinnista

(3) yhteisön tason toiminnasta saatava hyöty

(4) tarve yhdenmukaistaa välineitä ja menettelyjä tehokkuuden ja toteutuksen parantamiseksi, kun otetaan huomioon yhteisön ulkoisen avun ohjelmien uudistus

(5) selkeä käsitys siitä, mitä komissio parhaiten osaa ja mikä on paras jättää muiden tehtäväksi.

Näiden välineiden hallinnoinnin ehdotettu yksinkertaistaminen, järkeistäminen ja yhdenmukaistaminen, jolla parannetaan yhteisön ulkoisen toiminnan johdonmukaisuutta, lisää yhteisön avustusohjelmien tehokkuutta. Tämä on erityisen tärkeää niissä keskitulotason kehitys- tai siirtymätalousmaissa, joissa paikallisen yrittäjyyden dynaamiset kasvunäkymät ovat lupaavat ja joissa eurooppalaiset pk-yritykset voivat kehittää liiketoimintaansa tai kauppaansa kumppanuusmuotojen (yhteisyritykset), kumppanuusohjelmien, teknologian siirron tai teknisen avun kautta. Tämä on merkittävä lisäarvo, joka yhteisön toiminnasta voidaan nyt saada.

IV. Yrityssektorin kehittämisen tukemiseen ehdotettu lähestymistapa

Komissio on hyödyntänyt yrityssektorin kehittämisen tukemisesta kolmansissa maissa saatuja aiempia kokemuksia ja yksilöinyt viisi toiminta-alaa tai välinettä, joihin se perustaa yrityssektorin tukemisen:

1. Kokonaisvaltainen poliittinen vuoropuhelu ja tuki, joka koskee erityisesti makrotalous- ja kauppapolitiikkaa sekä hyvää hallintotapaa, ja välttämättömän sääntelyjärjestelmän, instituutioiden kehittämisen ja neuvonnan tarjoaminen

Tavoitteet: Tähän kuuluu toiminta makrotalouden tasolla, ja se mainittiin selkeästi toukokuussa 1999 hyväksytyssä neuvoston päätöslauselmassa tasoksi, jolla komission olisi pyrittävä toimimaan ("On jatkettava ponnistuksia yleispolitiikan ja yksityissektorin toimintaympäristön institutionaalisen ja säännöskehyksen analysoimiseksi - - ."). Yhteisön toimilla pyritään tällä alalla luomaan kilpailukykyä, markkinataloutta ja "hyvää hallintotapaa" tukevat ja edistävät poliittiset puitteet kansallisella ja alueellisella tasolla. Tähän kuuluisi uudistusten tukena oleva tekninen apu etenkin lainsäädännön, pankki- ja rahoitustoiminnan, verotuksen, julkisten menojen, tullimenettelyjen ja kaupan edistämistoimenpiteiden, instituutioiden kehittämisen ja hallinnon tehokkuuden alalla. Lisäksi asianmukaisten "hyvää hallintotapaa" ja rahoituksen avoimuutta koskevien toimenpiteiden toteuttaminen voisi helpottaa suuren epävirallisen sektorin sisällyttämistä jälleen viralliseen talouteen.

Yhdenmukaisen lähestymistavan varmistaminen: Apu, jota komissio voi tarjota kolmansille maille, vaihtelee maittain, ja se pitäisi suunnitella erityisten tarpeiden mukaan maakohtaisten strategia-asiakirjojen ja kansallisten maaohjelmien muodostamassa johdonmukaisessa ohjelmakehyksessä. Se voi toteutua Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston ja muiden rahoittajien kanssa tehdyn uudistusohjelman rahoittamisena. Tietyn makrotaloudellisen ja alakohtaisen tilanteen diagnoosissa ja arvioinnissa tunnistetaan hankkeet ja tuensaajat sekä valitaan näin ne erityisvälineet ja rahoituksen välittäjät, jotka näyttävät parhaiten soveltuvan erityisiin tai paikallisiin vaatimuksiin. Tilanteen oikeanlainen analyysi ja diagnoosi auttaa myös yhteisöä käymään poliittista vuoropuhelua vastaavien paikallisten tahojen kanssa siitä, millaista institutionaalista tukea niiden toimenpiteiden menestyksekäs toteuttaminen vaatii, joihin yhteisö voisi antaa erityistä apua. On syytä pitää mielessä, että yhteisön säännöstön ansiosta yhteisöllä on todellista asiantuntemusta, jota se voi jakaa yhteisön ulkopuolisten kumppanuusmaiden kanssa.

Tämän alan ohjelmien täytäntöönpanosta voidaan odottaa seuraavia mitattavissa olevia tuloksia:

- tiettyjen taloudellisten indikaattorien avulla mitattavissa olevan entistä paremman mikro-/makrotaloudellisen ympäristön luominen

- tiettyjen tehokkuusindikaattorien avulla mitattavissa olevat entistä paremmin toimivat instituutiot ja järjestöt sekä pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) paikallisten olojen parantaminen

- yksityissektorin kehittämisen ja siitä seuraavan kestävän talouskasvun kiihtyminen esimerkiksi tiettyjä yksityistämishankkeita tukevien aloitteiden tai julkisen sektorin ja yksityissektorin yhteisyritysten kautta. Myös tämän alan saavutukset voitaisiin mitata tiettyjen määrällisten ja laadullisten indikaattorien avulla.

Edellä mainittujen tulosten saavuttamiseksi komissio ehdottaa tällä toiminta-alalla kolmea välinettä:

* Laaditaan teknisiä ja taloudellisia analyyseja siten, että keskitytään yksityissektorin tärkeimpiin vahvuuksiin ja heikkouksiin kussakin erityistilanteessa, suositellaan toiminnan painopistealueita sekä esitetään ulkoista tukea saavien yksityissektorin toimien onnistumisen edellytykset.

* Tarjotaan poliittista neuvontaa, analyyttista/diagnostista työtä sekä institutionaalista tukea valmiuksien lisäämiseen, hyvää hallintotapaa ja rahoituksen avoimuutta koskevien toimenpiteiden toteuttamiseen sekä julkisen sääntely- ja lainsäädäntökehyksen vahvistamiseen kansallisella ja alueellisella tasolla. On toki välttämätöntä ottaa huomioon myös alueellisten kauppajärjestelyjen vaikutus teknisen avun kautta. Poliittisessa neuvonnassa olisi lisäksi keskityttävä siihen, millä tavoin ja millaisin keinoin voidaan tukea yksityissektoria edustavien järjestöjen roolia ja toimintaa sekä edistää suoria ulkomaisia sijoituksia ja kansainvälistä taloudellista yhteistyötä.

* Perustetaan taloudellista vuoropuhelua koskeva väline ja vahvistetaan sitä tärkeänä foorumina, jonka avulla voidaan esittää ja vahvistaa tosiasioita ja keskeisiä poliittisia kysymyksiä varsinkin yrittäjyyden, yksityissektorin kehittämisen ja monopolien purkamisen tai yksityistämistä koskevan politiikan osalta.

* Yksilöidään paikalliset institutionaaliset kumppanit (sekä keskushallinnon tasolla että paikallisella tasolla) tai erityiset toimintasektorit kenttätyössä, jossa voisivat olla mukana kaikki paikalliset henkilöresurssit, mukaan luettuina komission edustustot.

2. Investointien ja yritysten välisen yhteistyön edistämistoimet

Tavoitteet: Teollisuusmaista kehitysmaihin suuntautuvien investointien ja teknologian siirron edistämistä koskevan yhteisön tuen tavoitteena on parantaa sekä kansallisella että alueellisella tasolla kestäviä ja ympäristön huomioon ottavia investointeja ja yritysten välisiä yhteistyösopimuksia. Näin pyritään lisäämään asianomaisten talouksien tehokkuutta ja kilpailukykyä ja erityisesti parantamaan niiden vientinäkymiä.

Tällainen tuki perustuu siihen oletukseen, että vaikka useimmat yhteisön ulkopuoliset kumppanuusmaat ovatkin onnistuneet parantamaan yleistä investointiympäristöään ja hankkimaan kotimaisia voimavaroja, ne tarvitsevat yhä ulkoista tukea houkutellakseen suoria ulkomaisia sijoituksia. Suorat ulkomaiset sijoitukset ovat tärkeä väline myös pohjois-etelä-suuntaisessa osaamisen siirrossa ja johtamistaitojen kehittämisessä. Maiden kehitystasosn mukaan yhteisön tukeen saattaa kuulua investointeja edistävien elinten ja muiden yksityisten välittäjien (kauppa- ja teollisuuskamarit, ammatilliset järjestöt, konsultointijärjestöt) ja investointeihin liittyvien yrityspalvelujen tarjoajien aseman vahvistaminen.

Ohjelmassa pyritään tukemaan investointien ja kaupan edistämistoimia, mukaan luettuina investoinnit ja kumppanuudet, jotka paitsi edistävät laajempien yhteiskunnallisten tavoitteiden saavuttamista myös helpottavat kaupan yhdentymisprosessin hallinnointia. EU:n yritykset voisivat tarjota näissä maissa toimiville kumppaneilleen pääomaa, teknologiaa, markkinoille pääsyä sekä teknisiä taitoja tai johtamistaitoja, sillä yrittäjyysvoimavaroja ei juurikaan hyödynnetä näissä maissa.

Yhdenmukaisen lähestymistavan varmistamiseksi harkitaan viittä toimien ryhmää joustavan toimintatavan mukaan (tuki annettaneen suoraan yrityksille tai niiden järjestöille sekä muille välittäjille; myös alakohtaista tukea voitaisiin harkita):

a) Instituutioiden vahvistaminen

Ensimmäisen toimien ryhmän tarkoituksena on tukea lähinnä alueellisella ja ryhmien tasolla seuraavia:

- sellaisten investointeihin liittyvien välittäjäorganisaatioiden kehittäminen, jotka vastaavat menestyksekkäiden ja kestävien investointeja edistävien tapahtumien järjestämisestä ja toteuttamisesta

- investointeihin liittyvien liiketoiminnan kehittämispalvelujen keskitetty ja kattava tarjonta pk-yrityksille (euroneuvontayhteyskeskuksista yhteisön ulkopuolisissa kumppanuusmaissa saatujen myönteisten kokemusten jälkeen)

- sääntely- ja valvontatoimien kehittäminen alakohtaisella tasolla

- hankkeiden ja tapahtumien hallintaan liittyvien taitojen ja tietojärjestelmien kehittäminen

- paikallisten konsulttien kouluttaminen.

b) Tuki avainaloille

Tämä toimien ryhmä kohdistuu niin teollisuusmaiden kuin kehitysmaidenkin tuensaajiin ja sidosryhmiin, ja se sisältää seuraavat toiminnat:

- sellaisten alue- tai maakohtaisten tutkimusten toteuttaminen, joissa yksilöidään avainalat ja toiminnan painopistealueet investointiympäristön parantamiseksi

- kyseisten alueiden ja maiden avainalojen tai avainosa-alojen tulevaisuudennäkymiä koskevien tutkimusten valmistelu

- sellaisen hankkeita koskevan tuen yksilöiminen, jota välittäjäorganisaatioiden ja neuvonantajien on määrä tarjota ennen alakohtaisia tai osa-alakohtaisia yritysten välisiä yhteistyötapaamisia, niiden aikana ja niiden jälkeen; erityistä huomiota kiinnitetään tapaamisten aikana vireille pantujen investointien ja yhteistyösopimusten seurantatukeen

- sellaisten paikallisten yksityisten rahoituksen välittäjien vahvistaminen, joilla on tärkeä tehtävä yrittäjyyden ja yksityissektorin kehittämisessä.

c) Yritysten väliset yhteistyötapaamiset

Tässä yhdenmukaisessa lähestymistavassa tuetaan avainaloja muun muassa kannustamalla yrityksiä luomaan suoria suhteita toisiinsa investointisopimusten ja yritysten välisten yhteistyösopimusten edistämiseksi ja tekemiseksi näillä aloilla. Näin ollen lähestymistavan puitteissa järjestetään alakohtaisia ja osa-alakohtaisia investointien edistämistä koskevia tapaamisia tunnistettujen ja tuettujen hankkeiden edistämiseksi.

d) Alueellisen alan investointien edistämistä koskevat tapaamiset (esim. kaivostoiminnan, maatalousteollisuuden tai matkailun alalla)

Nämä tapaamiset kattavat kaikki EU:n jäsenvaltiot (ja mahdollisesti EU:n ulkopuolisia maita) sekä asianomaiset kehittyneet alueet (sekä tarvittaessa tietyt kolmannet maat).

e) Osa-alueellisen alan investointien edistämistä koskevat tapaamiset

Näissä tapaamisissa käsitellään erikoistuneita pienempiä talouden osa-aloja, kuten nahka-, puutarhanhoito- tai kukkaviljely-, puutuote- ja huonekalu- tai kemikaali- tai muovialaa. Ne voitaisiin järjestää instituutioiden kehittämistoimien ryhmän alaisuudessa kysyntälähtöisesti tai kulujen jakamisen pohjalta yhteisön välittäjäorganisaatioiden tai tukea saavien maiden aloitteesta.

Investointien edistämistä koskevissa tapaamisissa voidaan myös tarvittaessa soveltaa maakohtaista tai usean alueen kattavaa sekä usean alan tai monialaista lähestymistapaa.

Myös tiettyjä tilapäisiä edistämismekanismeja voitaisiin yksilöidä niillä aloilla ja niihin toimiin, jotka eivät sovellu investointien edistämistä koskeviin tapaamisiin. Näitä voivat olla rahoituspalvelut, infrastruktuuri, yksityistämishankkeet, tieto- ja viestintätekniikka sekä muut horisontaaliset johtamiskysymykset (kuten rahoituksen avoimuus alakohtaisella tasolla, valvonnan ja sääntelyn säännöt ja menettelyt, kumppanuustoimintaa ja yhteisyrityksiä koskeva lainsäädäntö, yritysten ja pankkien väliset suhteet, perustyönormien ja ympäristönormien täytäntöönpano, yhtiöiden listautuminen pörssiin sekä yritysten sosiaalista vastuuta koskevat asiat).

3. Investointirahoituksen helpottaminen ja rahoitusmarkkinoiden kehittäminen

Tavoitteet: Kehitysyhteistyöneuvoston toukokuussa 1999 hyväksymässä päätöslauselmassa mainitaan yritysten tukeminen "kiinnittäen huomiota erityisesti pienyrityksiin virallisella ja epävirallisella sektorilla, siten että tuki olisi - -kanavoitava mahdollisuuksien mukaan paikallisten välittäjien kautta". Strategialla pyritään luomaan asianmukainen kehys kehittyneiden ja tehokkaiden rahoituspalvelujen tarjoamiseksi pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yrityksille). Käytettävien välineiden on varmistettava laadukkaiden ja kohdennettujen rahoituspalvelujen saatavuus niin virallisen kuin epävirallisen sektorin yksityisyrityksissä. Tarkemmin sanottuna näiden välineiden ja palvelujen kokonaistavoitteena on yksityisten (kotimaisten ja ulkomaisten) säästövirtojen käyttäminen kukoistavalle yrityssektorille olennaisten investointien rahoittamiseen. Strategia perustuu siihen oletukseen, että rahoitusmarkkinoiden tehostaminen on välttämätöntä terveen yksityissektorin kehittämiseksi kehitysmaissa. Nämä yhteisön tukemat uudet investointirahoitusjärjestelyt eivät saisi vääristää kansallisia tai kansainvälisiä rahoitusmarkkinoita, ja niissä olisi vältettävä epäreilua kilpailua mahdollisten yksityisten tai julkisten tuensaajien keskuudessa.

Investointirahoitusjärjestelyillä on seuraavat tavoitteet:

* yksityisten (kotimaisten ja ulkomaisten) säästöjen käyttäminen investointien rahoittamiseen

* kehitysmaissa perustettujen, liiketoimintaperiaatteella toimivien (yksityisten ja julkisten) yritysten entistä paremman pääomamarkkinoille pääsyn varmistaminen

* sellaisten toimien tukeminen kumppanuusmaissa, jotka auttavat pieniä ja keskisuuria yrityksiä pääsemään pääomamarkkinoille; tuki voidaan tarjota yhdessä toimintakyvyn parantamiseen tähtäävien tukitoimenpiteiden kanssa

* rahoitusjärjestelmien tehokkuuden parantaminen, valvonta ja rahoitusalan sääntely mukaan luettuina; tuki voidaan tarjota yhdessä toimintakyvyn parantamiseen tähtäävien tukitoimenpiteiden kanssa (ks. edellä)

* investointien ja kilpailun kotimaisten sääntelyjärjestelmien vahvistaminen

* innovatiivisten ja entistä tehokkaampien rahoitusvälineiden kehittäminen; niihin voivat kuulua sijoitusrahastot, riskipääoma sekä oman pääoman ehtoiset sijoitukset ja välirahoitus, merkintätakaukset yksityisille (kansallisille tai ulkomaisille) sijoituksille tai yksityissektorin takuurahastojen sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien tukeminen

* lainat ja luottojärjestelyt sekä erilaiset ehdolliset lainat tai pääomalainat.

Yhdenmukaisen lähestymistavan varmistaminen: Tarjotessaan rahoitusresursseja investointirahoitukseen yhteisön pitäisi ottaa huomioon paikalliset markkinaolot. Yhteisö voi kuitenkin tarvittaessa päättää yhdessä kumppanuusmaiden kanssa, että se tarjoaa pehmeäehtoista rahoitusta joidenkin toimien erityisen luonteen perusteella (kuten joidenkin julkisten hankkeiden tai sellaisten hankkeiden yhteydessä, joilla on merkittävä vaikutus yhteiskunnallisella tai ympäristöllisellä tasolla, vaikka ne olisivatkin yksityisiä). Tämän pitäisi heijastua poliittisissa sopimuksissa, joita yhteisö tekee asianomaisten maiden kanssa.

Yksi esimerkki tästä uudesta lähestymistavasta on väline nimeltä investointikehys, jota ollaan nyt perustamassa AKT-maille ja joka rahoitetaan yhdeksännestä Euroopan kehitysrahastosta (EKR). Sillä pyritään edistämään taloudellisesti kannattavia yrityksiä lähinnä yksityissektorilla tai sellaisia julkisen sektorin yrityksiä, jotka tukevat yksityissektoria.

Yritykset pääsevät hyötymään tästä välineestä suoraan tai välittäjien kautta. Toimenpiteisiin pitäisi kuulua osallistuminen yksityistämishankkeisiin, ja niiden pitäisi tähdätä sisäisten ja ulkoisten säästöjen lisäämiseen auttamalla kasvattamaan paikallisten rahoituslaitosten ja pääomamarkkinoiden toimintakykyä ja tukemalla ulkomaisia investointeja. Eurooppalaisten ja paikallisten rahoituslaitosten välisiä yhteisrahoitustoimia helpotetaan.

Toinen kiinnostava esimerkki on EIP:n rooli Euro-Välimeri-kumppanuudessa. Barcelonassa (maaliskuussa 2002) pidetyn EU:n jäsenvaltioiden ministerien huippukokouksen ja Valenciassa huhtikuussa 2002 pidetyn Euro-Välimeri-ministerikokouksen jälkeen on käynnistetty uusi EIP:n investointiväline, jonka tavoitteena on nostaa vähitellen pankin luotonantoa noin 2 miljardiin euroon vuodessa. Tämän investointivälineen pitäisi lisätä merkittävästi yksityissektorille myönnettäviä lainoja. EIP tarjoaa myös riskipääomaa ja luotonantotukea pk-yrityksille (sekä eurooppalaisille että ei-eurooppalaisille) omista varoistaan turvautumalla erikoistuneisiin rahoituksen välittäjiin ja käyttämällä sellaisia innovatiivisia rahoitusvälineitä kuin globaalilainat.

Yhteisö tukee aktiivisesti yksityissektorin kehittämistä myös monenvälisten kanavien kautta (yhteisrahoitus Maailmanpankin kanssa, mukaan luettuina IFC, alueelliset kehityspankit ja YK:n erikoistuneet järjestöt tai rahastot).

Tällaisten välineiden hallinnoinnista voidaan todeta, ettei yhteisö (eli komissio) osallistu suoraan rahoitustoimien täytäntöönpanoon ja hallinnointiin, sillä ohjelmat kuuluvat tavallisesti erikoistuneiden elinten, kuten Euroopan investointipankin, Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin tai muiden monenvälisten elinten, vastuualueeseen, ja nämä elimet voivat puolestaan kanavoida varat muiden alueellisten ja/tai kansallisten rahoituslaitosten kautta.

Komissio tekee tiivistä yhteistyötä erikoistuneiden rahoituslaitosten kanssa, ja se on johtavassa asemassa määriteltäessä alueellisia tavoitteita, investointijärjestelyihin liittyviä rahoitusehtoja, suuntaviivoja varojen myöntämiselle sekä seuranta- ja arviointimenettelyjä. Komissio myös tukee tarpeellisia uudistuksia tai politiikkoja tällä alueella.

4. Tuki pienille ja keskisuurille yrityksille muiden kuin rahoituspalvelujen muodossa

Tavoitteet: Aiemmat kokemukset ja empiiriset todisteet viittaavat siihen, että tehokkaat liiketoiminnan kehittämispalvelut ovat pk-yritysten ja mikroyritysten kasvun kannalta olennaisia. Komission pk-yritysten ohjelmassa kannustetaan yksityissektorin yrityksiä kasvattamaan kilpailukykyään, ottamaan käyttöön nykytekniikkaa, parantamaan hallinnointiaan ja etsimään uusia markkinoita.

Yhdenmukaisen lähestymistavan varmistamiseksi erilaisilla tukitoimenpiteillä tähdätään pk-yritysten ja mikroyritysten kilpailukyvyn makro- ja mikrotaloudellisen perustan parantamiseen, kun taas muut toimenpiteet keskittyvät enemmän tehokkaiden markkinoiden kehittämiseen liiketoiminnan kehittämispalveluille. Niihin kuuluvat seuraavat:

- yrityksille ja ammatillisille järjestöille toiminnan alussa ja sen aikana (yleensä kysyntälähtöisesti) tarjottava neuvonta tai aktiivisemmat strategiat, joiden kustannuksiin tuensaajat osallistuvat (kulujen jakamisen periaate) ja jotka koskevat tarjolla olevien palvelujen valikoimaa ja niiden saatavuutta (tässäkin tapauksessa voisi olla hyötyä niistä kokemuksista, joita euroneuvontayhteyskeskuksista on saatu yhdennetyn palvelukokonaisuuden tarjoajina)

- erilaiset jatkokoulutusmuodot yritysten nykyaikaistamiseksi sekä edistämään yritysten verkostojen tai osuuskuntien perustamista

- avustaminen liiketoimintasuunnitelmien valmistelemisessa ja täytäntöönpanossa

- koordinointi muiden ala-ohjelmien kanssa, esimerkiksi tuki yrityksille ja niiden järjestöille sekä EIP:n tarjoamiin mahdollisuuksiin liittyvä investointirahoitus yritysten tasolla.

Tukitoimenpiteitä voidaan järjestää ja hoitaa kansallisella tai alueellisella tasolla. Silloin, kun toimenpiteisiin liittyy eurooppalaista asiantuntemusta, komissio kuitenkin varmistaa yhdenmukaisen lähestymistavan kaikilla alueilla.

Euroopan investointipankin ja muiden rahoituslaitosten kanssa on ryhdyttävä erityisiin ponnisteluihin paikallisten rahoitusjärjestelmien nykyisen tehokkuuden sekä pk-yritysten erilaisten rahoituslähteiden käyttömahdollisuuden parantamiseksi. Tarvittaessa on laadittava nykyaikaistamissuunnitelmia ja lisättävä tuotantokapasiteettia.

Pieniin yrityksiin ja käsityöalan yrityksiin on kiinnitettävä huomiota kehitysmaissa, sillä niiden toiminta ei aina noudata samaa kaavaa kuin nopeasti kasvavien pk-yritysten. Ne ovat kuitenkin olennaisen tärkeitä taloudelliselle ja yhteiskunnalliselle kehitykselle. Tässä yhteydessä kesäkuussa 2000 kokoontuneen Feiran Eurooppa-neuvoston hyväksymää pienyrityksiä koskevaa eurooppalaista peruskirjaa pitäisi käyttää perustana EU:n ja yhteisön ulkopuolisten kumppanuusmaiden sidosryhmien välisessä vuoropuhelussa.

5. Tuki mikroyrityksille

Tavoitteet: Monissa maissa mikroyritykset tarjoavat otollisen tilaisuuden osallistua taloudelliseen kehitykseen. Tarkemmin sanottuna mikroyritysten ja osuuskuntien perustamisen ja kehittämisen tukeminen sekä itsenäisen ammatin harjoittamisen olojen parantaminen voi olla tehokas keino tarjota köyhille taloudellisia mahdollisuuksia ja siten torjua köyhyyttä. Suurimpia esteitä tällaisten yritysten kehittämiselle ovat asianmukaisten paikallisten palvelujen, niin rahoitukseen liittyvien kuin muidenkin palvelujen, vähäisyys ja yrityskulttuurin sekä markkinoita ja rahoitusresurssien tarjontaa koskevan tiedon puuttuminen.

Yhdenmukaisen lähestymistavan varmistaminen: Kilpailukyvyn makro- ja mikrotaloudellisen perustan parantamiseksi tehtävän työn lisäksi (ks. edellä) pienille yrityksille ja mikroyrityksille voidaan tarjota seuraavanlaista tukea:

- mikroyrityksiä edustavien sekä yleishyödyllisiä palveluja tarjoavien välittäjäorganisaatioiden instituutioiden kehittäminen ja toimintakyvyn parantaminen

- mikrorahoituslaitosten kannustaminen kehittämään uusia palveluja ja rahoitustuotteita, jotka on sovitettu pienten yritysten ja mikroyritysten keskipitkän ja pitkän aikavälin tarpeisiin

- mikrorahoituksen yhdistäminen osaksi paikallisia rahoitusjärjestelmiä tarjoamalla hyviä käytäntöjä ja tehokkuutta koskevia normeja, laatimalla sääntelylle ja asianmukaiselle valvonnalle kehykset ja tukemalla instituutioiden kehittämistä

- mikrorahoituslaitosten tehokkuuden, niiden hallintojärjestelmän ja niiden kyvyn palvella mikroyrityksiä parantaminen ja seuraaminen.

Nämä toimet toteutetaan koordinoidusti (mahdollisesti yhteisrahoitteisesti) monenvälisten elinten kanssa (esimerkiksi pienten yritysten kehittämisen rahoittajien komitea eli Committee of Donor Agencies for Small Enterprise Development ja CGAP eli köyhimpiä ihmisryhmiä avustava neuvoa-antava ryhmä) ja rahoituslaitosten kanssa (Euroopan investointipankki, muut kehityspankit, sijoitusrahastot ja muut paikalliset ja kansainväliset rahoituslaitokset). Paikalliset ohjelmat, välittäjäorganisaatiot ja palveluntarjoajat voivat auttaa varmistamaan tarpeellisen markkina-analyysin ja seurannan, tarpeiden arvioinnin ja hallinnoinnin.

V. Täytäntöönpano ja jatkotoimenpiteet

Komissio hallinnoi kaikkia näiden viiden toiminta-alan politiikkaan, ohjelmatyöhön ja suunnitteluun liittyviä näkökohtia sekä tarvittaessa erityistoimien täytäntöönpanoa, mukaan luettuna tekninen apu. Komissio hallinnoi täysin myös yleistä seurantaa ja arviointia.

Rahoitusvälineiden, mukaan luettuna mikrorahoitus, ja muiden kuin rahoituspalvelujen (liiketoiminnan kehittämispalvelujen) täytäntöönpanon ja hallinnoinnin osalta komissio käyttää täysimääräisesti (valikoituja) välittäjiä, joiden kanssa se tekee asianmukaiset hallinnointi- tai rahoitussopimukset.

Edellä kuvatut ehdotukset perustuvat siihen aiemmista kokemuksista tehtyyn päätelmään, että näiden ohjelmien hallinnointi vaatii huomattavia ja erikoistuneita henkilöresursseja ja että hajautettua lähestymistapaa voivat paremmin soveltaa välittäjät kuin komissio itse. Komissio kuitenkin vastaa institutionaalisten toimivaltuuksiensa ja tehtäviensä takia edelleen strategioiden ja ohjelmatyön politiikkaan liittyvistä asioista sekä tukiohjelman yleisestä seurannasta.

Edellä kuvatut viisi toiminta-alaa tai välinettä ovat yleisiä, joten ne ovat saatavilla kaikilla alueilla. Tukikehys ja valitut välineet on mahdollisimman suuressa määrin yhdenmukaistettava, ja niitä on järkeistettävä, jotta voidaan varmistaa johdonmukainen lähestymistapa kaikilla alueilla. Näiden välineiden käytössä on kuitenkin oltava myös tiettyä joustavuutta, jotta voidaan ottaa huomioon sekä tärkeimmät alueelliset erot että erilaiset poliittiset ja taloudelliset yhteydet yhteisön ja kolmansien maiden välillä. Tästä syystä yrityssektorin kehittämisen tukemiseksi ehdotettu kehys on yhdenmukaistettu mutta joustava. Näin ollen tuen ja valittujen välineiden yhdistelmä poikkeaa selvästi alueittain, samoin kuin poikkeavat sen täytäntöönpanon yksityiskohdat.

Edistymisen seuraamiseksi voitaisiin tutkia, olisiko mahdollista kehittää yksityissektorin kehittämistä koskevia indikaattoreita, joilla arvioidaan rakennemuutosprosessia, mukaan luettuna uusien pk-yritysten, osuuskuntien ja mikroyritysten perustaminen, sekä politiikan täytäntöönpanoa.

Komissio viimeistelee parhaillaan kattavaa strategia- ja ohjelmatyötä, joka perustuu uuden sukupolven maakohtaisiin strategia-asiakirjoihin ja kansallisiin maaohjelmiin sekä alueellisiin strategia-asiakirjoihin ja alueellisiin maaohjelmiin kaikissa maissa ja kaikilla alueilla, joiden kanssa se on tehnyt yhteistyö- ja avustussopimuksia. Maakohtaiset strategia-asiakirjat ulottuvat vuoteen 2005 tai 2006 ja kansalliset maaohjelmat vuoteen 2003 tai 2006 ohjelman mukaan. Tarkoituksena on, että nykyiset ehdotukset, joilla varmistetaan yhdenmukaistettu ja johdonmukainen lähestymistapa yrityssektorin kehittämiseen, pannaan täytäntöön edellä mainitun strategia- ja ohjelmatyökehyksen yhteydessä mahdollisimman pian eli kansallisten maaohjelmien merkittävän tarkistamisen yhteydessä. Tämä aloitetaan vuonna 2003.

Komissio aikoo lisäksi kehittää edelleen strategioitaan yksityissektorin kehittämisen tukemiseksi kolmansissa maissa. Yksi painopistealueista on valtion omistamien yritysten puutteellinen hallinnointi, joka on ollut rakenneuudistusohjelmien keskeinen aihe kaikkialla maailmassa kahden viime vuosikymmenen ajan. EU on yhtenä pehmeäehtoisen kehitysavun tärkeimmistä lähteistä osallistunut jo pitkään valtion omistamien yritysten rahoittamiseen ja uudistamiseen kehitys- ja siirtymätalousmaissa.

Nämä kokemukset osoittavat, että yhteisöllä on oma tehtävänsä, sillä sen apu täydentää kansainvälisten rahoituslaitosten apua uudistusohjelman edistämisessä ja tukemisessa. Kun otetaan kuitenkin huomioon yksityistämisessä kehitysmaissa tapahtuneet lukuisat puutteet, epäonnistumisten todennäköinen vaikutus vuosituhannen julistuksessa asetettujen kehitystavoitteiden saavuttamiseen sekä joidenkin eurooppalaisten yritysten näkyvä asema julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksissa, EU:sta on tultava entistä aktiivisempi kumppani uudistusten tehostamiseksi. Näin ollen ehdotetaan, että yksityistämistä ja valtion omistamia yrityksiä käsiteltäisiin erillisessä tiedonannossa.

Komissio pyrkii myös edistämään ja kehittämään entistä tehokkaampaa yhteistyötä ja koordinointia yhteisön ulkoisen avun ohjelmien ja Euroopan investointipankin (ja muiden rahoituksen välittäjien) toimien välillä erityisesti yhteisön ulkopuolisissa kumppanuusmaissa.