EUROOPAN KOMISSIO Strasbourg 5.7.2016 JOIN(2016) 31 final YHTEINEN TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Turvallisuusalan uudistuksen tukemista koskevan koko EU:n kattavan strategisen kehyksen lähtökohdat {SWD(2016) 221 final}



1. Tiedonannon tarkoitus ja kohdeala Turvallisuusalan uudistaminen on prosessi, jossa maan turvallisuusjärjestelmää muutetaan siten, että se tuottaa ihmisille ja valtiolle turvallisuutta vähitellen aiempaa tehokkaammin ja vastuullisemmin sekä tavalla, joka on sopusoinnussa ihmisoikeuksien, demokratian, oikeusvaltioperiaatteen ja hyvän hallintotavan kanssa. Turvallisuusalan uudistaminen on pitkän aikavälin poliittinen prosessi, sillä se menee syvälle maan valtasuhteiden ytimeen. Prosessin on oltava kansallisessa ohjauksessa, ja se edellyttää poliittista sitoutumista ja johtajuutta, eri instituutioiden välistä yhteistyötä ja sidosryhmien laajaa osallistumista mahdollisimman laajan konsensuksen saavuttamiseksi. Konflikteja, turvattomuutta ja epävakautta esiintyy laajalti, myös EU:n välittömässä läheisyydessä. Ne aiheuttavat inhimillistä kärsimystä ja pakkomuuttoa ja heikentävät kehitystuloksia , mikä on tunnustettu EU:n kehitysyhteistyöpolitiikassa , ylipäätään turvallisuutta ja kehitystä käsittelevissä kirjoituksissa sekä YK:n kestävän kehityksen toimintaohjelmassa 2030, mukaan lukien sen tavoite 16 ja turvallisuutta koskevat alatavoitteet. Turvattomuutta ja epävakautta aiheuttaa tai pahentaa usein se, että tehokkaat ja vastuulliset turvallisuusjärjestelmät puuttuvat. Kumppanimaiden auttaminen uudistamaan turvallisuusjärjestelmiään edistää EU:n tavoitteiksi asettamia rauhaa ja vakautta, osallistavaa ja kestävää kehitystä, valtiorakenteiden kehittämistä ja demokratiaa sekä oikeusvaltioperiaatteen, ihmisoikeuksien ja kansainvälisen oikeuden kunnioittamista. Euroopan turvallisuusagendassa vuodelta 2015 korostetaan EU:n sisäisen ja ulkoisen turvallisuuden vahvaa yhteyttä ja todetaan, että kumppanimaiden konfliktit ja turvattomuus, joihin liittyy toisinaan väkivaltaisia ääriliikkeitä, vaikuttavat myös EU:n sisäiseen turvallisuuteen sekä EU:n kansalaisten turvallisuuteen ja EU:n kauppaa ja investointeja koskeviin etuihin ulkomailla. Turvallisuusalan uudistamista koskevaa EU:n tähänastista toimintaa arvioidaan tämän yhteisen tiedonannon yhteydessä annettavassa yhteisessä valmisteluasiakirjassa, jossa esitetään yhteenveto eri arvioinneista, raporteista, tutkimuksista ja sidosryhmien kuulemisista 15:n viime vuoden ajalta. Siinä todetaan, että EU:n valmiuksien ja välineiden johdonmukaisuudessa, täydentävyydessä ja koordinoinnissa on parantamisen varaa. Siinä myös korostetaan, että turvallisuusalan perusteellinen uudistaminen on monimutkaista ja edellyttää pitkän aikavälin sitoutumista samalla kun myös lyhyemmän aikavälin aloitteet saattavat olla tarpeen välittömien turvallisuusuhkien torjumiseksi. EU:n diplomaattiset ja taloudelliset, sotilaalliset ja siviilipuolen, lyhyen ja pitkän aikavälin toimet olisi kytkettävä paremmin yhteen koko EU:n kattavaan turvallisuusalan uudistamisen tukikehykseen, jossa otetaan huomioon yhteydet politiikan, turvallisuuden, oikeuden, humanitaaristen toimien , kehityksen, konfliktien ja valtiorakenteiden haurauden välillä. Erityisesti hauraissa, kehittyvissä ja siirtymäkautta elävissä maissa turvallisuusalan uudistus edellyttää poliittista, taloudellista ja teknistä tukea kansainvälisiltä kumppaneilta. Maailmanlaajuisten suhteidensa, kattavien ulkoisten politiikkojensa, välineidensä, pitkäaikaisen läsnäolonsa ja kokemuksensa ansiosta EU:lla on hyvät edellytykset tukea kumppanimaita yhteistyössä muiden kansainvälisten toimijoiden, kuten YK:n, kanssa. Tässä yhteisessä tiedonannossa esitetään tällaisen kehyksen lähtökohdat, kuten toukokuussa 2015 annetuissa neuvoston päätelmissä pyydettiin, samoin kuin tekijät, joilla ohjataan EU:n toimintaa turvallisuutta ja kehitystä tukevien valmiuksien kehittämiseksi . Se kuvastaa kokonaisvaltaista lähestymistapaa ulkoisiin konflikteihin ja kriiseihin kokoamalla yhteen yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (YTPP) ja muita asiaan liittyviä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) välineitä, ulkoisen toiminnan välineitä sekä vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alan toimijoita. Tällä yhdistetään ja saatetaan ajan tasalle kaksi aiemmin erillistä EU:n toimintapolitiikkaa turvallisuusalan uudistuksen tukemiseksi. Se edistää EU:n ulko- ja turvallisuuspoliittisen globaalistrategian sekä Euroopan turvallisuusagendan vaikuttavuutta. Siinä otetaan myös huomioon OECD:n kehitysapukomitean asiaan liittyvät päätökset ja soveltuvin osin rauhaa ja turvallisuutta koskevat kehitysapukomitean suuntaviivat. Tätä kehystä sovelletaan kaikkiin EU:n toimijoihin ja välineisiin: politiikkaan/diplomatiaan, ulkoisen toiminnan välineisiin, kriisitoimintaan sekä YTPP:n siviili- ja sotilasalan toimijoihin kaikilla tasoilla. EU:n jäsenvaltioita kannustetaan asemoimaan kahdenväliset turvallisuusalan uudistusta koskevat ohjelmansa tähän kehykseen, muun muassa hyödyntämällä yhteistä ohjelmasuunnittelua, jonka tehostamisesta neuvosto on antanut päätelmät; käytetään ohjaamaan kaikkien turvallisuusalan uudistukseen liittyvien EU:n ulkoisen toiminnan välineiden, ohjelmien ja hankkeiden määrittelyä, suunnittelua ja/tai täytäntöönpanoa, mukaan lukien YTPP-välineet, joihin kuuluu nimenomaisesti ja/tai osittain turvallisuusalan uudistukseen liittyvää toimintaa. Vaikka painopiste on EU:n tuessa muiden maiden turvallisuusalalle, tässä tiedonannossa tunnustetaan turvallisuuden ja oikeuden keskinäinen riippuvuus. Tiedonannossa esitettyjä periaatteita voidaan soveltaa myös oikeusalan toimijoihin, jos niiden asemalla ja tehtävillä on selkeitä vaikutuksia turvallisuusalaan; sovelletaan kaikissa yhteyksissä, ei ainoastaan konflikteissa ja konfliktien jälkeisissä tilanteissa. Tiedonanto on riittävän yleisluontoinen, jotta sitä voidaan mukauttaa erilaisiin tilanteisiin liittyviin erityistarpeisiin. 2. Mitä halutaan saavuttaa Tämän koko EU:n kattavan strategisen kehyksen yleisenä tavoitteena on auttaa siinä, että valtioista tulee vakaampia ja ihmisillä on turvallisempaa. Tämän vuoksi sillä pyritään tehostamaan EU:n toimia, kun se A.tukee kumppanimaita ihmisten ja valtion turvallisuuden takaamisessa ja B.edistää kumppanimaiden turvallisuusalan legitimiteettiä, hyvää hallintotapaa, luotettavuutta ja kestävyyttä. A. Ihmisten ja valtion turvallisuuden takaaminen Jotta kansallinen turvallisuusala toimisi tehokkaasti, sillä on oltava selkeä ja asianmukainen oikeudellinen kehys; sen toiminnan on perustuttava asianmukaisiin turvallisuutta ja oikeutta koskeviin politiikkoihin ja strategioihin; ja

sen on muodostuttava hyvin koordinoiduista ja yhteistyössä toimivista instituutioista, joista jokaisella on oltava asianmukainen rakenne ja organisaatio, selvästi määritelty asema, asianmukaiset menettelyt, ammattitaitoista henkilökuntaa ja resursseja. Siinä on otettava huomioon olemassa olevat epäviralliset tai valtiosta riippumattomat turvallisuutta tuottavat tahot ja oikeusvaltioperiaate. Ihmisten turvallisuus Kansallisen turvallisuusjärjestelmän ensimmäisenä tavoitteena on oltava huolehtia ihmisten turvallisuudesta ja turvallisuudentunteesta. Tähän kuuluu perusvapauksien puolustaminen ja eri ryhmien, myös heikoimmassa asemassa olevien ryhmien, turvallisuustarpeiden arvioiminen osallistavalla tavalla. Järjestelmässä olisi otettava huomioon naisten, alaikäisten, iäkkäiden ja vähemmistöjen erityiset turvallisuustarpeet. Uudistuspyrkimyksissä on otettava huomioon sukupuolinäkökohdat , jotta voidaan varmistaa, että naisilla ja miehillä on tosiasialliset ja yhdenvertaiset mahdollisuudet oikeuteen ja turvallisuuteen. Tämän vuoksi kansallisten turvallisuuspolitiikkojen laadinnassa tai tarkistamisessa olisi hyödynnettävä sukupuoleen perustuvasta analyysistä saatavaa tietoa. Väkivallan uhrien tukemisen lisäksi tarvitaan väkivaltaa ehkäiseviä toimenpiteitä (kuten lainsäädäntöä, sukupuolinäkökohtien parempaa tiedostamista poliisin ja armeijan rakenteissa sekä rankaisemattomuuden kulttuurin muuttamista). Maiden rajat ylittävien turvallisuusuhkien ehkäiseminen ja torjuminen Kansallisten turvallisuusjärjestelmien on toimittava tehokkaasti myös rajat ylittävien turvallisuusuhkien, kuten terrorismin ja kaikenlaisen järjestäytyneen rikollisuuden, torjumiseksi. Tämä edellyttää kansainvälisen yhteistyön aloittamista tai lujittamista. B. Legitimiteetti , hyvä hallintotapa, luotettavuus ja kestävyys Ihmisoikeudet sekä oikeusvaltion ja demokratian periaatteet Turvallisuusalan toimijoiden on kunnioitettava ja suojeltava väestön ja omien jäsentensä ihmisoikeuksia ilman syrjintää. Turvallisuusalan on oltava tehokkaassa demokraattisessa hallinnassa ja valvonnassa . Sen olisi toimittava kansallisen lainsäätäjän hyväksymässä selkeässä ja yksiselitteisessä oikeudellisessa kehyksessä ja tehokkaassa siviilivalvonnassa. Sen talousarvion olisi oltava kiinteä osa kansallista talousarviota. Lainsäädäntöelimen on käsiteltävä ja hyväksyttävä sen talousarvio sekä kyettävä tehokkaaseen valvontaan. Kansalaisyhteiskunnan kuulemisen ja osallistumisen pitäisi olla vakiokäytäntö turvallisuus- ja oikeusalan politiikan ja toiminnan kehittämisessä ja seurannassa. Hyvän hallintotavan periaatteet Olisi noudatettava avoimuutta ja annettava oikeudelliset takeet, joilla estetään mielivaltainen päätöksenteko. Turvallisuusrakenteiden rekrytointi- ja ylennysmenettelyjen ja ylimpien virkanimitysten olisi perustuttava selkeästi määriteltyihin ja julkisesti saatavilla oleviin kriteereihin. Virallisia komentoketjuja on noudatettava. Turvallisuusalan asiakirjojen (mukaan lukien hankintaprosesseja koskevat asiakirjat) luokitteluun, jakeluun ja saantiin olisi sovellettava virallisesti hyväksyttyjä ja ennakoitavissa olevia menettelyjä. Tietojen olisi oltava avoimuuden ja ymmärtämyksen lisäämiseksi julkisia. Avoimuutta koskevat rajoitukset voivat olla perusteltuja selkeästi määritellyn yleisen edun (esimerkiksi tietosuoja) vuoksi, mutta ne olisi pidettävä aina mahdollisimman vähäisinä. Kaikkien sidosryhmien osallistuminen uudistusprosessiin edellyttää sitä, että kansallisia turvallisuuspolitiikkoja ja -strategioita kehitetään osallistavien kuulemismenettelyjen kautta. Erityisesti olisi varmistettava naisten osallistuminen asiaa koskevien YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti. Turvallisuusalan itsessään pitäisi olla osallistava. Turvallisuusjoukkojen ei pitäisi sulkea pois tai syrjiä mitään tiettyä ihmisryhmää. Jotta ei luotaisi jännitteitä, varojen myöntämisen olisi oltava julkista, perusteltua ja vastattava laissa määriteltyjä rooleja ja tehtäviä. Naisilla pitäisi olla turvallisuusjoukoissa yhtäläiset mahdollisuudet ja vaikutusvaltaa. Jokaisessa turvallisuusalan instituutiossa olisi oltava tehokkaat sisäiset vastuujärjestelmät, kuten järjestelmät sisäisiä tarkastuksia ja muita tarkastuksia varten. Kansallisten tilintarkastuselinten ja muiden valvontaelinten olisi lisäksi valvottava ulkoisesti näiden instituutioiden varainhoitoa ja toimintaa. Vastuuvelvollisuutta edistävät myös taustaselvitysten, käytännesääntöjen, riippumattomien valituselinten sekä kansalaisyhteiskunnan toteuttaman valvonnan kaltaiset järjestelyt. Rankaisemattomuuden välttämiseksi on tärkeää pitää kiinni periaatteesta, joka koskee yhdenvertaisuutta lain edessä, välttää mielivaltaa ja huolehtia menettelyjen ja lainsäädännön avoimuudesta tilanteissa, joissa turvallisuusalan toimija on saatettava oikeuden eteen. Erillisten sotilastuomioistuinten toimivalta olisi määriteltävä selkeästi, mutta siviilejä koskevat kanteet olisi kaikissa tapauksissa käsiteltävä siviilituomioistuimissa. Luotettavuus ja korruption torjuminen Väestön ja turvallisuusalan toimijoiden välisellä luottamuksella on ratkaiseva merkitys turvallisuusalan tehokkuudelle. Sitä heikentää jokainen tapaus, jossa on tapahtunut lahjontaa, kiristystä, varojen kavaltamista, ystävyyssuhteiden hyödyntämistä tai läheisten suosintaa. Turvallisuusalalle myönnettyjä varoja olisi hallinnoitava samojen hyvän hallintotavan periaatteiden mukaisesti, joita sovelletaan muilla julkisilla aloilla. Kuten muissakin julkisissa hankinnoissa, armeijan ja poliisin varusteiden ja palvelujen hankinnassa olisi sovellettava asianmukaisia menettelyjä, ehtoja ja valvontaa. Kansallisia korruptiontorjuntastrategioita olisi sovellettava myös turvallisuusalan toimijoihin. Kestävyys Jotta turvallisuutta koskeva lainsäädäntö, instituutiot ja menettelyt toimisivat tehokkaasti, niitä olisi kehitettävä kansallisesti omiksi koetuissa prosesseissa ottaen huomioon koko yhteiskunnan. Keskeisten poliittisten sekä turvallisuus- ja oikeusalan sidosryhmien sitoutuminen ja kansalaisyhteiskunnan tuki ovat olennaisen tärkeitä. Henkilöstömäärän, investointien ja taloudellisten resurssien olisi perustuttava asianmukaiseen suunnitteluun ja oltava taloudellisesti kestäviä, jotta ne eivät vaaranna muiden keskeisten julkisten palvelujen tarjoamista.

3. Miten tavoitteisiin pyritään EU:n osallistuminen turvallisuusalan uudistuksiin perustuu tiettyihin keskeisiin periaatteisiin, kuten avun tuloksellisuuden periaatteeseen , joita sovelletaan kaikilla muillakin yhteistyöaloilla. Turvallisuusala laajemmassa yhteydessä EU:n osallistuminen kumppanimaan tai -alueen turvallisuusasioihin edellyttää niiden virallisten ja epävirallisten sääntöjen ymmärtämistä ja huomioon ottamista, joilla säännellään sitä, miten turvallisuus- ja oikeusalan toimijat toimivat. Lisäksi on arvioitava turvallisuus-, oikeus- ja muiden alojen toimijoiden vuorovaikutusta ja valtasuhteita sekä olemassa oleviin konflikteihin vaikuttavia tekijöitä. Ymmärrys poliittisista, sosioekonomisista, kulttuurisista ja historiallisista tekijöistä on ratkaisevaa. EU:n tulisi perustaa poliittinen vuoropuhelu ja toimet ennalta tehtyyn analyysiin maan turvallisuusalasta ja siitä, miten se sijoittuu laajempaan yhteyteensä. EU:n edustustoille on annettu ohjeet tarkastella asemamaan turvallisuusalaa ja raportoida siitä olemassa olevien raportointimekanismien avulla. Jos maassa toteutetaan YTPP-operaatiota, sitä analysoidaan ja siitä raportoidaan samassa yhteydessä kokonaisvaltaisen lähestymistavan mukaisesti. Tietoja ja asiantuntemusta pyydetään myös jäsenvaltioiden suurlähetystöiltä, etenkin jos niissä on turvallisuus- ja/tai puolustusasiamies. Jos suunnitellaan mittavaa tukea turvallisuusalan uudistukselle, EU tekee jäsennellyn tilannearvion (esimerkiksi poliittis-taloudellisen analyysin), joka kattaa kaikki sidosryhmät (esimerkiksi turvallisuus- ja oikeusalan toimijat, mukaan lukien uudistuksen mahdolliset vastustajat, muutosvoimat ja ryhmät, jotka on tavallisesti suljettu turvallisuus- ja oikeusalan instituutioiden ulkopuolelle, kuten naiset, nuoret ja vähemmistöt). Arvioinnissa olisi keskityttävä keskeisten väestöryhmien turvallisuustarpeisiin ja turvallisuudentunteeseen sekä siihen, miten turvallisuusala vastaa niihin. Arviointiin olisi sisällytettävä analyysi nykyisistä kansallisista politiikoista ja strategioista, talousarviosta, paikallisista turvallisuus- ja oikeusalan käytännöistä, turvattomuutta ja epävakautta aiheuttavista tekijöistä, mahdollisista riskitekijöistä, demokraattisen hallintotavan ja ihmisoikeuksien kunnioittamisesta, yksilöiden turvallisuuden suojelun tehokkuudesta, meneillään olevasta kansainvälisestä yhteistyöstä ja koordinoinnista sekä mahdollisuuksista tuen antamiseen. Siinä olisi yksilöitävä erityisiä turvallisuuteen liittyviä ongelmia, joihin EU:n tuki voitaisiin ensisijaisesti kohdentaa, sekä muutosprosessi, jota avulla voidaan edistää. EU:n olisi edistettävä yhteistä analysointia ottamalla siihen mukaan sopivia paikallisia ja kansainvälisiä toimijoita ja asiantuntijoita. Aina kun se on mahdollista, kansallisten viranomaisten olisi osallistuttava tällaiseen analysointiin ja johdettava sitä. Vertaisarvioinnin asiantuntemusta voitaisiin myös hyödyntää. Sen lisäksi, että tällaisista analyyseistä saadaan tietoa turvallisuusalan uudistuksen suunnittelua varten, niistä nähdään lähtötaso, johon vertaamalla voidaan seurata EU:n toiminnan vaikutusta. Analyysit pidetään ajan tasalla, jotta niistä on hyötyä tuen täytäntöönpanon aikana. Toimet EU:n edustustot sisällyttävät ohjeiden mukaisesti säännölliseen raportointiinsa analyysin turvallisuusalasta (samassa yhteydessä mahdollisten YTPP-operaatioiden analyysiensä kanssa). EU:n olisi tehtävä perusteellisempia turvallisuusalan arviointeja, jos suunnitteilla on mittavia tukitoimia. Euroopan ulkosuhdehallinto (EUH) ja komission yksiköt antavat olemassa olevien menetelmiä koskevien asiakirjojen pohjalta ohjeet turvallisuusalan analyysien toteuttamisesta. Laaja kansallinen omistajuus ”Kansallinen omistajuus” ei tarkoita pelkästään sitä, että maan hallitus on hyväksynyt kansainvälisten avunantajien toimet. Uudistuspyrkimykset ovat tehokkaita ja kestäviä ainoastaan, jos ne on ankkuroitu maan omiin instituutioihin (ja niiden rahoitukseen on sitouduttu), kansalliset turvallisuus- ja oikeusalan toimijat kokevat ne omikseen ja koko yhteiskunta pitää niitä oikeutettuina. Tämä merkitsee sitä, että kansallisten toimijoiden tulisi ohjata prosessia ja ottaa yleinen vastuu toimien tuloksista. Ulkoisten kumppaneiden tehtävänä on tarjota neuvoja ja tukea. Se merkitsee myös sitä, että soveltuvissa tapauksissa kaikki (valtiolliset ja valtiosta riippumattomat) sidosryhmät, syrjäytyneet ryhmät mukaan lukien, olisi otettava mukaan, kun pyritään muodostamaan asteittain yhteisymmärrys turvallisuusalan tukitoimista kansallisesti omiksi koettujen ja hyväksyttyjen strategioiden perusteella. Tämä on haasteellista, koska toimijoilla on erilaisia intressejä ja jotkut vastustavat uudistusta. Kriisitilanteessa tai välittömästi konfliktin jälkeen, jolloin valtion instituutiot saattavat olla heikkoja tai niitä ei ole, EU:n varhaisen vaiheen tuella olisi pohjustettava kansallista omistajuutta sellaisen osallistavan prosessin avulla, johon kansalaisyhteiskunta pääsee mukaan. Toimet Tukiessaan turvallisuusalan uudistusta EU:n olisi -arvioitava poliittista sitoutumista uudistukseen, muutosta todennäköisesti vastustavia tahoja ja tapoja, joilla sen tuella voidaan muodostaa kannattajakunta muutosprosessin tueksi; -perustettava tukensa kansallisiin politiikkoihin, suunnitelmiin ja strategioihin ja ensisijaisiin kysymyksiin hyödyntäen tarvittaessa kansallisia prosesseja ja käynnissä olevia toimia; ja -otettava toimien määrittelyvaiheesta alkaen mukaan kaikki sidosryhmät, myös valtiosta riippumattomat ja kansalaisyhteiskunnan toimijat, jotta toimien perustaksi saadaan muodostettua mahdollisimman laaja yhteisymmärrys. Kokonaiskuva

Turvallisuusalan hallinnon tilanne ilmentää kyseisen maan hallinnon yleistä tilaa, ja sitä olisi kehitettävä osana laajempia hallintoon liittyviä aloitteita. EU:n olisi kannustettava kumppanimaiden hallituksia ja kansalaisyhteiskuntaa sisällyttämään turvallisuusalaa koskevat kysymykset monivuotisiin kansallisiin kehitysstrategioihin ja mahdollisuuksien mukaan yhdistämään ne meneillään oleviin tai suunniteltuihin toimiin muilla hallinnon aloilla. Myös julkista varainhoitoa, avoimuutta ja talousarvion valvontaa koskevassa poliittisessa vuoropuhelussa on käsiteltävä turvallisuusalaa. Turvallisuusalan uudistuksen tukemisessa olisi ennakoitava sen vaikutuksia koko turvallisuusalaan ja laajemmalle. Rikosoikeudellinen ketju ja rajavalvonta ovat selkeitä esimerkkejä siitä, miten turvallisuus- ja oikeusalan eri toimijat kytkeytyvät toisiinsa, minkä vuoksi kokonaisvaltainen lähestymistapa on tarpeen. Tämä ei tarkoita sitä, että EU:n on annettava tukea kumppanimaan koko turvallisuusalalle. Tuki saattaa olla tehokkainta silloin, kun se kohdistuu valikoituihin kohteisiin, jotka ovat helpommin saavutettavissa, joilla todennäköisemmin saavutetaan myönteistä kehitystä ja/tai joilla voidaan saada aikaan mahdollisimman suuri vipuvaikutus. EU voi harkita ongelmanratkaisuun perustuvaa lähestymistapaa havaittuihin turvallisuushaasteisiin kehittämällä ohjelmia, joihin kuuluu erilaisia toimenpidekokonaisuuksia. Saattaa olla, että ne eivät kaikki liity suoraan turvallisuus- ja oikeusalan toimijoihin vaan niillä pyritään tavoittamaan monenlaisia sidosryhmiä eri aloilta. Esimerkiksi kaupunkien turvallisuutta koskeviin ohjelmiin voi sisältyä paikallisten turvallisuuspalvelujen, kaupunkisuunnittelun ja nuorten ammatillisen koulutuksen tukemista. Jos se on mahdollista, tehokasta ja taloudellisesti järkevää, olisi harkittava asiaankuuluvien budjettitukea koskevien suuntaviivojen mukaisia budjettitukitoimia, jotka perustuvat kansalliseen politiikkaan tai strategiaan sekä selkeisiin ja saavutettavissa oleviin turvallisuusindikaattoreihin, jotta voitaisiin vahvistaa kansallista omistajuutta ja hallintaa. Järjestelmällinen poliittinen ja eri toimialoja koskeva vuoropuhelu Turvallisuusalan uudistukseen liittyvien toimien yhteydessä olisi käytävä aina laajaa alakohtaista vuoropuhelua, ja toimien tueksi vaaditaan korkean tason poliittista sitoutumista. Poliittista vuoropuhelua ja eri toimialojen vuoropuheluja ihmisoikeuksista, oikeusvaltioperiaatteesta, demokratiasta ja hyvästä hallinnosta on käytävä rinnakkain, ja kansainvälisiä velvoitteita muun muassa kansainvälisen humanitaarisen oikeuden alalla on noudatettava. Edistymistä tässä suhteessa seurataan ja arvioidaan koko toiminnan keston ajan. Poliittinen vuoropuhelu ja eri toimialoja koskevat vuoropuhelut voivat edistää kansallista omistajuutta. Toimet Jos EU:n tukitoimet ovat mittavia, EU ja kumppanimaa voivat keskustella ja sopia välitavoitteista ja asianmukaisista mekanismeista, joilla voidaan säännöllisesti mitata turvallisuusalan hallinnoinnin ja tehokkuuden edistymistä. Ne voivat olla muodoltaan ei-sitovia välineitä, joihin liittyy poliittisia sitoumuksia . Tapauskohtaisesti voidaan sopia erityisjärjestelyistä. EU:n tuen koordinointi Ulkoisiin konflikteihin ja kriiseihin sovellettavan kokonaisvaltaisen lähestymistavan mukaisesti EU:n kaikkien diplomaattisten, kehitysyhteistyö- ja YTPP-toimien olisi oltava johdonmukaisia, koordinoituja ja täydentäviä. Ne on jaksotettava asianmukaisesti, ja niiden on oltava oikeudellisten, poliittisten ja institutionaalisten kehysten mukaisia. Tavoitteena on lisätä turvallisuusalan uudistukseen myönnettävän EU:n tuen tuloksellisuutta. Jos EU suunnittelee merkittäviä turvallisuusalan toimia, EU:n ja jäsenvaltioiden olisi kartoitettava turvallisuusalan uudistukseen liittyvät toimet mieluiten muiden kansainvälisten toimijoiden kanssa. Tämä mahdollistaa tietojen jakamisen, jotta voidaan muodostaa yhteinen näkemys kokonaistilanteesta ja kerätä kokemuksia ja suosituksia, joita voidaan hyödyntää poliittisessa vuoropuhelussa ja eri toimialoja koskevissa vuoropuheluissa, käynnissä olevien ohjelmien mukauttamisessa, tulevien toimien suunnittelussa sekä ohjelmasuunnitteluprosesseissa. Tämän kartoituksen olisi myös muodostettava perusta EU:n toimijoiden yhteiselle tavoitteiden määrittelylle ja ”koordinointimatriisin” kehittämiselle (koordinoinnista vastaisi kentällä EU:n edustusto). Sen avulla ne voisivat määrittää asianmukaiset yhteydet sekä sen, millä tavalla poliittinen vuoropuhelu, yhteistyö ja sen välineet sekä mahdolliset YTPP-operaatiot jaksotetaan. Koordinointimatriisi olisi muuttuva asiakirja, joka perustuisi soveltuvissa tapauksissa olemassa oleviin kriiseissä toimimista koskeviin poliittisiin kehyksiin (Political Framework for Crisis Approach, PFCA) ja/tai maakohtaisen ohjelmasuunnittelun puitteisiin ja strategioihin, myös yhteisen ohjelmasuunnittelun yhteydessä. EU:n välineisiin sovelletaan erilaisia ohjelmasuunnittelun ja päätöksenteon menettelyjä ja säännöksiä kunkin välineen oikeusperustan mukaisesti. EU:n maakohtaiset koordinointimatriisit eivät muuta näitä sääntöjä, vaan niiden tarkoitus on pikemminkin ilmentää kaikkien EU:n toimijoiden yhteisymmärrystä painopisteistä, tavoitteista ja kunkin toimijan mahdollisesta tehtävästä. Koordinointimatriiseissa kartoitetaan riskit ja niitä pienentävät toimenpiteet sekä määritetään mahdollisuuksien mukaan vetäytymisstrategia, joka on johdonmukainen kumppanimaan pitkän aikavälin kansallisen suunnitelman ja taloudellisten valmiuksien kanssa. Ne muodostavat perustan seuranta- ja arviointijärjestelmälle, jonka avulla mitataan edistymistä ja EU:n tuen vaikutusta. Jos on laadittu vain yksi tukistrategia, näistä asioista keskustellaan ja sovitaan suoraan sen tasolla. Toimet Vähintään kahden maan osalta laaditaan kahden vuoden kuluessa tämän tiedonannon antamisesta kokonaisvaltainen EU:n koordinointimatriisi, joka on johdonmukainen mahdollisten yhteisen ohjelmasuunnittelun avunantajamatriisien kanssa. Koordinointi muiden kansainvälisten toimijoiden kanssa SEUT-sopimuksen 210 artiklan mukaisesti EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi koordinoidusti pyrittävä synergiaan ja yhteisymmärrykseen muiden kansainvälisten toimijoiden kanssa. Tämän vuoksi pyritään tiiviiseen yhteistyöhön YK:n, alueellisten ja muiden kansainvälisten järjestöjen (erityisesti turvallisuusalalla toimivien järjestöjen), turvallisuuteen liittyvissä kysymyksissä aktiivisten kahdenvälisten kumppaneiden ja tarvittaessa erikoistuneiden kansainvälisten valtioista riippumattomien järjestöjen kanssa. Turvallisuusalan pitäisi olla kiinteästi mukana maakohtaisessa koordinoinnissa kansainvälisten toimijoiden/avunantajien kesken. Milloin mahdollista ja asianmukaista, kansainvälisten toimijoiden olisi harkittava toimiensa muotoilua kansallisella tasolla omaksi koetun, turvallisuusalan kehittämistä koskevan yhden yhteisen tukistrategian mukaisiksi. Toimet EU edistää jäsenvaltioiden ja muiden kansainvälisten kumppaneiden kanssa koordinoiden koordinointimatriisin pohjalta kattavaa kansainvälistä sitoutumista yhteen yhteiseen turvallisuusalan tukistrategiaan, joka laaditaan yhdessä kumppanimaan kanssa. Joustavuus ja tasapaino pitkän aikavälin järjestelmämuutoksen ja välittömien turvallisuustarpeiden kesken

Minkä tahansa turvallisuusalan muuttaminen on pitkällinen prosessi, jossa on otettava huomioon siihen liittyvät toimintakulttuurit ja herkkyys muutoksille. Tämä edellyttää pitkän aikavälin näkemystä ja sitoutuneisuutta. EU:n on löydettävä kussakin tilanteessa asianmukainen tasapaino ja johdonmukaisuus tällaisten pitkän aikavälin toimien ja kiireellisempien, usein välittömien, henkilöiden turvallisuuteen liittyvien tarpeiden välillä. Koska toimintaympäristö voi muuttua nopeasti (etenkin hauraissa valtioissa tai konfliktien jälkeisissä tilanteissa), joidenkin toimien toteuttaminen saattaa pysähtyä tai saattaa ilmetä ihmisoikeuksien tai hyvän hallinnon periaatteiden loukkauksia. Turvallisuusalan uudistuksen tukiohjelmia on voitava mukauttaa. Toimet Tukiessaan turvallisuusalan uudistusta EU:n olisi -vahvistettava vaiheittaiset ja saavutettavissa olevat tavoitteet; -toteutettava lyhyen aikavälin toimia, joilla rakennetaan turvallisuus- ja oikeusalan toimijoiden luottamusta, luodaan mahdollisuuksia tulevaan yhteistyöhön ja ylläpidetään poliittista vuoropuhelua ja eri toimialoja koskevia vuoropuheluja; -mukauduttava nopeasti muuttuviin toimintaolosuhteisiin, erityisesti hauraissa tai konfliktista toipuvissa maissa. Toimenpiteiden toteutuksessa hyödynnetään tarvittaessa EU:n varainhoitosääntöjen ja menettelyjen tarjoamaa joustoa; ja -suunniteltava turvallisuusalan uudistusta tukevat YTPP-operaatiot siten, että ne vastaavat pitkäaikaisten ja kestävien turvallisuusalan tukitoimien tarvetta ja niihin kuuluu tiivistä yhteistyötä EU:n edustustojen kanssa. Edistymisen seuranta ja arviointi Yleisiä hankkeiden ja ohjelmien seurantaa ja arviointia koskevia periaatteita sovelletaan kaikkiin turvallisuusalan toimiin. Erityisesti on tärkeää -määrittää lähtötaso; -vahvistaa selkeästi määritellyt, toteutettavissa olevat ja ajallisesti sidotut tavoitteet sekä selkeisiin kriteereihin perustuvat vaikutusindikaattorit, joilla mitataan tulosten ja tavoitteiden saavuttamista; ja -osoittaa riittävästi henkilöstöä ja taloudellisia resursseja sisäiseen valvontaan. Seurantaan ja arviointiin olisi sisällyttävä laadullista ja määrällistä tietojen keruuta ja analysointia, jotta yhteisön ja yksilön näkemykset muutoksesta tulevat huomioiduiksi noudattaen ihmiskeskeistä lähestymistapaa ihmisten turvallisuuteen. Käynnissä olevien toimenpiteiden huolellisen seurannan ja säännöllisten arviointien ansiosta EU (ja muut aktiiviset kumppanit) voivat arvioida edistymistä, tehdä kokemuksista johtopäätöksiä ja tarkistaa toimintaa. Toimet EUH/komission yksiköt laativat yhteiset suuntaviivat seurantaa ja arviointia varten. Niihin sisällytetään indikaattorit, joilla mitataan turvallisuusalan valmiuksien kehittämistä ja turvallisuusalan uudistukseen liittyvää toimintaa ja joita sovelletaan kaikkiin ulkoisen toiminnan välineisiin ja operaatioihin. Riskien hallinta Turvallisuusalan uudistuksen tukemiseen liittyy riskejä, joita on ennakoitava ja joiden rajoittamiseksi on suunniteltava toimenpiteitä. Riskejä voivat olla esimerkiksi seuraavat: i. Kansallinen poliittinen sitoutuminen muutokseen on riittämätöntä.

Poliittinen sitoutuminen uudistuksiin voi olla riittämätöntä tai ylimalkaista tai se voi heikentyä ajan mittaan. EU:n on kyettävä arvioimaan kumppanimaan todellista sitoutumisen tasoa ja suunnittelemaan toimintansa sen mukaan. Joissakin tilanteissa se voisi aloittaa pienillä toimenpiteillä, joiden tarkoituksena on rakentaa luottamusta ja kansallista poliittista sitoutumista ennen toiminnan laajentamista. Lähtökohtana voitaisiin käyttää yhteyksiä kansalaisyhteiskuntaan. ii. Tahattomat kielteiset vaikutukset Mikään toimenpide ei ole vaikutuksiltaan neutraali. Turvallisuusalan tukeminen edellyttää, että noudatetaan periaatetta, jonka mukaan toiminta ei saa aiheuttaa vahinkoa ja jossa otetaan huomioon konflikteja aiheuttavat tekijät. Tilanneanalyysi auttaa EU:n toimijoita välttämään konfliktidynamiikkaan kohdistuvia tahattomia kielteisiä vaikutuksia, joita voivat olla esimerkiksi: olemassa olevien jännitteiden tahaton vahvistaminen tai laajentaminen esimerkiksi vahvistamalla valta-asetelmaa ja syrjäytymistä; sellaisten uudistusten ja resurssien käyttöönotto, jotka suosivat joidenkin omia etuja tai joihin sekoittuu korruptiota ja klientelismiä ja jotka saavat aikaan uusia ongelmia tai epävakautta. iii. Mainetta koskevat riskit EU:n tukemat turvallisuusalan toimijat saattavat toimia puolueellisesti, syrjivästi tai loukkaavasti väestöä kohtaan. Tällä on epäsuora kielteinen vaikutus EU:n maineeseen. Omaisuutta saattaa joutua vääriin käsiin. Yhteistyö muiden kansainvälisten toimijoiden kanssa maineeseen liittyvän riskin arvioimiseksi ja realististen varotoimenpiteiden suunnittelemiseksi on erottamaton osa turvallisuusalan uudistuksen tukemisen suunnittelua. Tarvittaessa ja huolellisen tapauskohtaisen analyysin perusteella voidaan soveltaa poikkeuksia EU:n ulkoisen toiminnan ohjelmien ja välineiden näkyvyyttä koskeviin sääntöihin. iv. Riski, ettei valtio puutu ongelmiin Jokainen valtio on velvollinen suojelemaan kansalaisiaan. Joissakin tapauksissa valtio laiminlyö tämän tehtävän, mikä voi johtaa vakaviin ihmisoikeuksien tai demokratian periaatteiden loukkauksiin, inhimilliseen kärsimykseen, ihmishenkien menetykseen ja julmuuksiin. Silloin, kun se katsotaan hyödylliseksi, EU voi tällaisten ääritilanteiden välttämiseksi tai syntyneiden tilanteiden korjaamiseksi päättää YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman tai kumppanimaan kanssa tehdyn kahdenvälisen sopimuksen perusteella ryhtyä tukemaan turvallisuusalan uudistusta, vaikka merkittäviä edellytyksiä, kuten todellinen sitoutuminen muutokseen, puuttuisi. Toimet EUH/komission yksiköt valmistelevat EU:n tämän alan tuelle riskinhallintamenetelmät. Niihin kuuluu lieventäviä toimenpiteitä, joka perustuvat muun muassa budjettitukitoimenpiteiden riskinhallintamekanismiin. Kuten yhteisessä tiedonannossa ”Ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskeva toimintasuunnitelma (2015–2019) – Ihmisoikeuksien säilyttäminen EU:n asialistan kärjessä” todetaan, EU:n on laadittava toimintalinja (ihmisoikeuspolitiikan huolellisuusvelvollisuus) sen varmistamiseksi, että EU:n ja jäsenvaltioiden tuki turvallisuusalalle noudattaa kansainvälisiä ihmisoikeuksia ja kansainvälistä humanitaarista oikeutta sekä osaltaan edistää, suojelee ja velvoittaa kunnioittamaan niitä. Linjan on oltava johdonmukainen EU:n ihmisoikeuspolitiikan kanssa. Turvallisuusalan uudistamista koskevan EU:n asiantuntemuksen hyödyntäminen EU:n olisi käytettävä henkilöstöä, jolla on tarvittava asiantuntemus ja kokemus ja vahva ymmärrys turvallisuusalan uudistukseen liittyvistä teknisistä ja poliittisista kysymyksistä. Sen on hyödynnettävä jäsenvaltioiden – sekä tietyillä aloilla, joilla siitä on selvää lisäarvoa, asiaan liittyvien EU:n virastojen (kuten Europol, CEPOL, Frontex) – asiantuntemusta niiden toimivaltuuksien, painopisteiden ja voimavarojen mukaisesti. Tähän koko EU:n kattavaan turvallisuusalan uudistuksen toimintapoliittiseen kehykseen kuuluu vahvaa koordinointia ja yhteistyötä EU:n toimijoiden ja jäsenvaltioiden välillä yhteisvaikutuksen ja täydentävyyden lisäämiseksi eri välineiden ja operaatioiden kesken koko unionin kattavan lähestymistavan mukaisesti. Siihen kuuluu myös koordinointia kansainvälisten ja alueellisten järjestöjen ja kyseeseen tulevien kansalaisjärjestöjen toiminnan kanssa. Päätoimipaikassa Komissio ja korkea edustaja aikovat perustaa turvallisuusalan uudistusta käsittelevän pysyvän ja epävirallisen yksiköiden välisen työryhmän. Siihen tulee edustajia asiaan liittyvistä temaattisista EUH:n ja komission yksiköistä, ja se neuvoo ja tukee EU:n edustustoja, EUH:n ja komission yksiköitä sekä YTPP-operaatioita. Se auttaa varmistamaan turvallisuusalan uudistusta koskevien EU:n toimien johdonmukaisuuden ja täydentävyyden, ja se tukee turvallisuusalan uudistukseen liittyvien kehitysyhteistyöhankkeiden suunnittelua ja YTPP-suunnitteluasiakirjojen laadintaa. Sillä pitäisi olla paikkansa myös seuraavassa kriisinhallintamenettelyjen järjestelmässä. Se kehittää menetelmiä, normeja, menettelyjä ja käytäntöjä turvallisuusalan uudistusta koskevia EU:n toimia varten ja järjestää koulutusta muun muassa tukemalla Euroopan turvallisuus- ja puolustusakatemiaa (ETPA). Työryhmä valvoo seuranta-, arviointi- ja oppimiskehystä sekä riskinhallintamekanismeja. Kentällä Vastuu turvallisuusalan tukemisen koordinoinnista kentällä kuuluu kyseisen kumppanimaan tai -alueen EU-edustuston päällikölle. Jos maassa on YTPP-operaatio, neuvostoa pyydetään varmistamaan, että operaation toimeksianto on riittävän laaja, jotta se voi avustaa EU:n edustustoa turvallisuusalan uudistukseen liittyvissä kysymyksissä. Operaation johtajan olisi voitava antaa neuvoja edustuston päällikölle. EU:n edustustojen ja jäsenvaltioiden diplomaattiedustustojen olisi vaihdettava tietoja ja analyysejä sekä osallistuttava yhteisten analyysien ja turvallisuusalan uudistamisen koordinointimatriisien laatimiseen.

Sellaisissa maissa, joissa EU:lla on monenlaisia erityisen merkittäviä turvallisuusalan toimia mutta sopivat koordinointirakenteet puuttuvat, se pyrkii muodostamaan turvallisuusalan tukemisen koordinointityöryhmiä EU:n edustustojen poliittisten ja operatiivisten osastojen, YTPP-operaatioiden, jäsenvaltioiden ja, jos mahdollista, sopivien kumppaneiden, kuten YK:n, Maailmanpankin ja EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Toimet Turvallisuusalan uudistusta koskevia EU:n toimia valvomaan perustetaan turvallisuusalan uudistusta käsittelevä pysyvä ja epävirallinen yksiköiden välinen työryhmä. Turvallisuusalan uudistusta koskeva ETPA:n koulutusohjelma olisi saatettava ajan tasalle, jotta siinä voitaisiin ottaa huomioon koko EU:n kattava strateginen kehys. Yhteistyötä ETPA:n ja komission koulutusyksiköiden välillä tulisi lisätä EU:n laajuisen lähestymistavan mukaisesti. Edustustojen päälliköille annetaan tehtäväksi huolehtia kaikkien EU:n sidosryhmien paikallisesta koordinoinnista turvallisuusalan vuoropuhelussa ja tukemisessa. Tämä ei vaikuta YTPP-operaatioiden komentoketjuun. YTPP-operaatioiden toimeksiantoon olisi sisällyttävä EU:n edustustojen tekninen neuvonta. Maissa, joissa EU on sitoutunut voimakkaasti turvallisuusalan uudistuksen tukemiseen, olisi varmistettava, että edustustolla on asianmukaista turvallisuusalan asiantuntemusta. 4. Toiminta-alat EU voi tukea turvallisuusalan kaikkia osia, mukaan lukien armeijaa, EU:n lainsäädännön asettamissa rajoissa esimerkiksi seuraavin toimin: Institutionaalinen tuki Turvallisuus- ja oikeusalan instituutioiden tukemiseen kuuluu kumppanimaiden avustaminen, kun ne kehittävät kansallista puolustusta, turvallisuutta ja oikeutta koskevia politiikkoja ja strategioita, kansallisia koordinointimekanismeja, hallinnollisia ja operatiivisia menettelyjä sekä viestintää, sisäisiä vastuumekanismeja, henkilöresurssien suunnittelua ja hallinnointia, tiedon keruuta ja käsittelyä sekä talousarvion ja varainhoidon hallintajärjestelmiä noudattaen täysimääräisesti ihmisoikeuksia koskevia periaatteita ja kansainvälistä humanitaarista oikeutta. Institutionaaliseen tukeen voi kuulua avustaminen uudistusten suunnittelussa. Avun olisi sovitettava olosuhteisiin tapauskohtaisesti. Kumppanimaita olisi pyrittävä auttamaan arvioimaan omat tarpeensa ja määrittelemään ja saavuttamaan päämääränsä asettamalla realistiset lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin tulostavoitteet. Kumppaneita olisi autettava kohdentamaan inhimilliset, tekniset ja taloudelliset resurssit tarkoituksenmukaisesti. Tässä yhteydessä EU aikoo myös pyrkiä tavoittamaan valtiosta riippumattomia ja kansalaisyhteiskunnan toimijoita. EU:n olisi varmistettava, että sen pyrkimykset vahvistaa instituutioita tuottavat väestölle suoraa lyhyen aikavälin hyötyä parantamalla turvallisuuspalveluja. Koulutus EU tukee myös kansallisten ja alueellisten koulutuslaitosten valmiuksien kehittämistä. Tähän voi sisältyä teknistä apua ja ohjausta, koulutustarpeiden arviointia, uusien opetussuunnitelmien kehittämistä ja kouluttajien kouluttamista. Koulutukseen kohdistettavan EU:n avun yhteydessä määritellään ne tiedot, taidot ja/tai asenteet, joihin koulutuksella pyritään turvallisuusalan henkilöstön, yksiköiden ja instituutioiden toiminnan muuttamiseksi. Sillä pyritään myös varmistamaan, että koulutusta arvostetaan urakehityksen kannalta ja että henkilöstö hoitaa tehtäviä, joihin heidät on koulutettu. Tuki voidaan yhdistää kansallisia henkilöresurssien hallintajärjestelmiä koskevaan vuoropuheluun ja tukeen. Sen avulla voidaan esimerkiksi määritellä turvallisuus- ja oikeusalan instituutioiden rekrytointitarpeita tai parantaa rekrytointi- ja ylennyskäytäntöjen oikeudenmukaisuutta ja avoimuutta. Tilanteissa, joissa oikeus- ja turvallisuusalan peruspalvelut on saatava nopeasti uudestaan toimimaan, EU voi tarjota koulutusta suoraan etenkin osana YTPP-operaatioita. Se tekee tätä mahdollisuuksien mukaan yhteistyössä kansallisten koulutuslaitosten kanssa, jotta ne vahvistuisivat ja vastuu koulutuksesta voitaisiin aikanaan siirtää niille. Tarvikkeet EU voi toimittaa turvallisuusalan toimijoille ei-tappavia tarvikkeita. Tarviketoimitukset tapahtuvat osana laajempaa maakohtaista turvallisuusalan tukikehystä. EU:n on pyrittävä saamaan asianmukaiset takeet siitä, että tarvikkeita ei käytetä ihmisoikeuksien, perusvapauksien tai oikeusvaltioperiaatteen rikkomiseen. Sen välttämiseksi, että tarvikkeista tulee käyttökelvottomia tai ne hylätään, joutuvat kateisiin tai niitä käytetään väärin, on arvioitava logististen tuki- ja rekisteröinti-/jäljittämisketjujen olemassaolo ja toimivuus. Tarvittaessa on annettava tukea niiden tehokkuuden parantamiseksi. Tarvikkeiden hallinnointiin liittyvien hyvien toimintatapojen kehittäminen kuuluu olennaisena osana jokaiseen tarviketoimitukseen, jotta voidaan varmistua tarvikkeiden huollosta, täydennyksestä ja asianmukaisesta käytöstä poistamisesta. Tuki valvontamekanismeille

EU:n olisi tuettava tehokkaan siviilivalvonnan luomista tai lujittamista muun muassa seuraavin keinoin: edistetään ja tuetaan asiaa koskevan lainsäädännön ja menettelyjen laatimista ja täytäntöönpanoa; ja parannetaan riippumattomien valitus- ja siviilivalvontainstituutioiden ja mekanismien valmiuksia. Edunsaajia voivat olla esimerkiksi kansalliset lainsäädäntöelimet ja kokonaan tai lähes riippumattomat elimet, kuten oikeusasiamiehet, ihmisoikeuselimet, korruption torjuntaa käsittelevät komissiot, poliisia koskevia valituksia käsittelevät komissiot ja oikeusviranomaiset, jotka valvovat lainvalvontaviranomaisia. EU:n olisi edistettävä kansalaisyhteiskunnan aktiivista osallistumista valvontamekanismeihin ja tarvittaessa tuettava kansalaisyhteiskunnan aloitteita, jotka liittyvät turvallisuusjoukkojen toiminnan valvontaan. EU edistää myös tiedonvälityksen vapautta ja lujittaa median valmiuksia raportoida turvallisuusalasta vastuullisesti. Yhteisön turvallisuus Jos väkivalta ja konfliktit ovat yhteydessä puhtaasti paikallisiin poliittisiin, sosiaalisiin ja taloudellisiin ongelmiin tai jos kansalliset turvallisuusjoukot eivät kykene tarjoamaan keskeisiä turvallisuuspalveluja, EU voi rahoittaa aloitteita, joilla väestölle järjestetään turvallisuus- ja oikeuspalveluja yhteisön turvallisuutta tukevalla tavalla, jossa ovat mukana (viralliset ja/tai perinteiset) paikallisviranomaiset, kyseisten yhteisöjen ja asuinalueiden asukkaat sekä paikalliset turvallisuusjoukot. Tavoitteena on parantaa paikallisyhteisöjen turvallisuutta, ratkaista konflikti ja puuttua väkivallan perimmäisiin paikallisiin syihin sekä viime kädessä varmistaa, että kansalliset viranomaiset kykenevät puuttumaan turvallisuusongelmiin ja konflikteihin paikallistasolla. Turvallisuusalan uudistuksen ja muiden yhteistyöalojen väliset kytkökset Entisten taistelijoiden riisuminen aseista, kotiuttaminen ja yhteiskuntaan sopeuttaminen Aseistariisunta, kotiuttaminen ja yhteiskuntaan sopeuttaminen muodostavat prosessin, jossa virallisia ja epävirallisia asejoukkoja demilitarisoidaan riisumalla valtiosta riippumattomat ryhmät aseista ja hajottamalla ne tai supistamalla asevoimia ja sopeuttamalla sotilaat uudelleen siviilielämään. Prosessien tulisi vastata välittömiin turvallisuustarpeisiin ja autettava perustan luomisessa maan tai alueen pitkäaikaiselle vakaudelle. Ne olisi sen vuoksi kytkettävä laajempaan rauhanprosessiin ja mieluiten osaksi laajempaa turvallisuusalan uudistusta. Konflikteissa ja konfliktien jälkeisissä tilanteissa EU:n tuki turvallisuusalan uudistukselle sekä aseistariisunnalle, kotiuttamiselle ja yhteiskuntaan sopeuttamiselle tasapainottaa yhtäältä tarvetta palauttaa turvallisuusalan peruspalvelut kiireellisenä vakauttamistoimenpiteenä sekä toisaalta tarvetta välttää pitkän aikavälin vakaudelle koituvaa haittaa esimerkiksi siitä, jos legitimoidaan sellaiset turvallisuusjoukot, jotka eivät edusta koko väestöä. Siirtymäkauden oikeusjärjestelyt Siirtymäkauden oikeusjärjestelyihin sisältyvät kaikenlaiset prosessit ja mekanismit, jotka liittyvät yhteiskunnan pyrkimyksiin käsitellä laajamittaisia menneitä väärinkäytöksiä vastuuvelvollisuuden ja oikeuden toteutumisen varmistamiseksi sekä sovinnon aikaansaamiseksi. Siirtymäkauden oikeusjärjestelyjen olisi edistettävä oikeusvaltion palauttamista ja vahvistamista. Konfliktista toipuvissa ja siirtymäkautta elävissä maissa turvallisuusalan uudistaminen osana institutionaalista uudistusta voi osaltaan ehkäistä konfliktin puhkeamista uudelleen. Se auttaa näin varmistamaan vastuuvelvollisuuden ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja estämään väärinkäytöksiä jatkossa. Siirtymäkauden oikeusjärjestelyjen tukemisesta annetuissa neuvoston päätelmissä korostetaan turvallisuusalan uudistuksen merkitystä. Pienaseet ja kevyet aseet Pienaseiden ja kevyiden aseiden saatavuus on usein keskeinen tekijä turvattomuuden synnyssä ja leviämisessä. Pienaseiden ja kevyiden aseiden laittoman leviämisen pitkittämät konfliktit usein häivyttävät aseellisen konfliktin ja rikollisuuden välistä rajaa. Pienaseiden ja kevyiden aseiden valvonta liittyy olennaisesti turvallisuusalan uudistamispyrkimyksiin etenkin siksi, että valvonnalla voidaan rajoittaa yksilöiden tai yhteisöjen kokemaa tai todellista tarvetta tai alttiutta puolustaa itse itseään. 5. Politiikan toteuttamisen seuranta ja arviointi Tämän toimintapoliittisen kehyksen täytäntöönpanoa seurataan ja arvioidaan säännöllisesti. EUH:n ja komission edustajista muodostettu yksiköiden välinen ryhmä tarkastelee vuosittain, tarvittaessa ulkopuolisten konsulttien avustuksella, EU:n yleistä sitoutumista vähintään yhden painopistemaan turvallisuusalaan. Arvioinnin kriteereinä käytetään tässä tiedonannossa esitettyjä tavoitteita ja periaatteita, seurantaa ja arviointia koskevia yhteisiä suuntaviivoja ja riskinhallintajärjestelmän tosiasiallista täytäntöönpanoa. EU:n toiminnan merkitystä arvioidaan myös muun muassa seuraavanlaisten kriteerien perusteella: -sen turvallisuusalasta tekemän analyysin laatu ja kattavuus;