EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 1.2.2017 COM(2017) 47 final 2017/0015(COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maanteiden tavara- ja henkilöliikenteeseen tarkoitettujen tiettyjen ajoneuvojen kuljettajien perustason ammattipätevyydestä ja jatkokoulutuksesta annetun direktiivin 2003/59/EY ja ajokorteista annetun direktiivin 2006/126/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) {SWD(2017) 26 final}

{SWD(2017) 27 final}



PERUSTELUT 1.EHDOTUKSEN TAUSTA •Ehdotuksen perustelut ja tavoitteet Direktiivissä 2003/59/EY, jäljempänä ’direktiivi’, säädetään kuorma-autojen ja linja-autojen kuljettajien perustason ammattipätevyydestä ja jatkokoulutuksesta ja siten parannetaan liikenneturvallisuutta Euroopan maanteillä. Direktiivin tarkoituksena on tiukentaa normeja uusien kuljettajien osalta sekä ylläpitää ja parantaa jo ammatissa toimivien kuorma- ja linja-autonkuljettajien ammattitaitoa koko EU:ssa. Direktiivillä pyritään erityisesti lisäämään kuljettajien tietoisuutta riskeistä ja sitä kautta vähentämään riskejä ja parantamaan tieliikenneturvallisuutta. Siinä myös säädetään ammattitaitoa koskevista normeista, jotta varmistettaisiin kilpailun oikeudenmukaisuus koko EU:ssa. Jäsenvaltioille on annettu suhteellisen vapaat kädet päättää siitä, kuinka direktiivi pannaan täytäntöön esimerkiksi kuljettajakoulutuksen sisällön ja hallintomenettelyjen sekä koulutusjärjestelmän rakenteen osalta. Euroopan komissio julkaisi heinäkuussa 2012 direktiivin täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen, jossa yksilöitiin useita puutteita. Direktiivistä tehty jälkiarviointi ja siihen sisältyvä sidosryhmäkuuleminen saatiin päätökseen lokakuussa 2014. Arvioinnissa todettiin, että direktiivi oli pantu täytäntöön suuremmitta ongelmitta. Sillä oli parannettu työvoiman liikkuvuutta ja osaltaan lisätty kuljettajien vapaata liikkuvuutta. Arviointi vahvisti myös sen, että direktiivillä oli ollut vaikutusta ensisijaisen tavoitteensa saavuttamiseen eli tieliikenneturvallisuuden parantamiseen. Arvioinnissa yksilöitiin kuitenkin myös puutteita, jotka nakertavat oikeudellisen kehyksen toimivuutta ja johdonmukaisuutta ja vaarantavat direktiivin alkuperäisten tavoitteiden saavuttamisen. Näitä puutteita selitetään luvussa 3. •Yhdenmukaisuus muiden alaa koskevien politiikkojen säännösten kanssa Direktiivi on erottamaton osa ammattimaisia kuorma- ja linja-autonkuljettajia koskevaa EU:n lainsäädäntöä. Se liittyy myös tieliikenneturvallisuuteen sekä muuhun EU-lainsäädäntöön, kuten ajokorttidirektiiviin, vaarallisten aineiden kuljetuksia koskevaan direktiiviin ja ajo- ja lepoaikasääntöihin. Direktiivillä on yhtymäkohtia myös markkinoille pääsyä koskevan EU-lainsäädännön kanssa. Arvioinnissa yksilöitiin useita kysymyksiä, jotka koskevat johdonmukaisuutta suhteessa muuhun EU-lainsäädäntöön. Tältä osin tavoitteena on varmistaa johdonmukaisuus. Kuljettajatodistuksen vastavuoroisen tunnustamisen selkeyttäminen direktiivin soveltamista varten parantaisi direktiivin sisäistä johdonmukaisuutta koulutuspaikkaa ja vastavuoroisen tunnustamisen hallintomenettelyjä koskevien säännösten välillä. Se lisäisi myös johdonmukaisuutta suhteessa asetukseen (EY) N:o 1072/2009 varmistamalla ammattikuljettajakoulutuksen vastavuoroisen tunnustamisen ja ottamalla huomioon kyseisen asetuksen viimeisimmät muutokset. Kaikilla vaihtoehdoilla parannetaan osaltaan koulutusta ja sitä kautta tieliikenneturvallisuutta. Tämä on direktiivin, vuoden 2011 valkoisen kirjan ja tiedonannon ”Kohti eurooppalaista tieturvallisuusaluetta: tieliikenneturvallisuuden poliittiset suuntaviivat 2011–2020” tavoitteiden mukaista, ja aivan erityisesti tällä pyritään onnettomuuksien ja loukkaantuneiden määrän vähentämistä sekä liikennekuolemien puolittamista koskevaan tavoitteeseen. Yhtenä tiedonannon tärkeimmistä tavoitteista on parantaa tienkäyttäjien koulutusta sekä ennen ajokortin saamista että sen jälkeen. •Yhdenmukaisuus unionin muiden politiikkojen kanssa Liikenteen tulevaisuutta käsittelevässä valkoisessa kirjassa edistetään liikenteen kestävyyttä ympäristön kannalta asettamalla tavoitteeksi vähentää liikenteen hiilidioksidipäästöjä 60 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Ajamisen polttoainetehokkuuden painottaminen ammattikuljettajien koulutuksessa johtaa hiilidioksidipäästöjen vähenemiseen ja polttoainekustannusten alenemiseen. Aloite on linjassa komission ensisijaisen tavoitteen eli työpaikkojen lisäämisen ja talouskasvun kanssa. Koulutuksen nykyaikaistamista koskevat säännökset edistävät älykkään kasvun tavoitetta tietoon ja osaamiseen perustuvassa taloudessa, jossa elinikäisellä oppimisella ja valmiuksilla mukautua teknologisiin innovaatioihin on suuri merkitys. Lisäksi tuetaan kestävää kasvua edistämällä nykyistä resurssitehokkaampaa, vihreämpää ja kilpailukykyisempää taloutta sekä osallistavaa kasvua parantamalla työllisyyttä. Kuljettajakoulutuksen vastavuoroisen tunnustamisen parantaminen myös parantaa sisämarkkinoiden toimintaa ja erityisesti työvoiman liikkuvuutta. Kannustaminen tieto- ja viestintäteknologian välineiden käyttöön on sopusoinnussa digitaalisten sisämarkkinoiden strategian kanssa. 2.OIKEUSPERUSTA, TOISSIJAISUUSPERIAATE JA SUHTEELLISUUSPERIAATE

•Oikeusperusta Ammattikuljettajien koulutusta koskevan direktiivin (2003/59/EY) ja ehdotettujen muutosten oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 91 artiklan 1 kohdan c kohta (entinen 71 artikla). Mainitussa artiklassa määrätään perustasta EU:n lainsäädännön antamiselle liikenneturvallisuuden, myös tieliikenneturvallisuuden, parantamiseksi. •Toissijaisuusperiaate (jaetun toimivallan osalta) SEUT-sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaan EU ja jäsenvaltiot jakavat sääntelyvallan liikenteen alalla. EU voi laatia lainsäädäntöä ainoastaan perussopimusten määräämissä rajoissa ottaen asianmukaisesti huomioon välttämättömyys-, toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet. Kaikista EU:ssa raskaan liikenteen ajoneuvoilla tehdyistä matkoista noin 33 prosenttia ylittää jäsenvaltioiden välisen rajan. Noin kahdeksan prosenttia rajat ylittävästä liikenteestä kuljetaan linja-autolla. Nämä luvut ovat olleet viime vuosina kasvussa. Toisessa jäsenvaltiossa suoritetun jatkokoulutuksen vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyviä ongelmia ei voida ratkaista yksittäisten jäsenvaltioiden toimilla. Vaikka nykyisessä direktiivissä jo säädetään kuljettajille annettavista ammattipätevyyskorteista, joilla tilanne voitaisiin ratkaista, ne eivät nykylainsäädännön mukaisesti ole pakollisia. Huolimatta ammattipätevyystodistuksia (CPC) käsittelevän komitean pyrkimyksistä ratkaista ongelma muilla kuin lainsäädäntötoimilla kahdeksan jäsenvaltiota on päättänyt olla käyttämättä tätä mahdollisuutta. Näin ollen EU:n lainsäädäntötoimet ovat tarpeen, jotta varmistetaan, että jäsenvaltioiden hallintokäytännöt mahdollistavat koulutuksen vastavuoroisen tunnustamisen EU:ssa. Joidenkin jäsenvaltioiden välisillä mahdollisilla kahdenvälisillä sopimuksilla ei voida toteuttaa tehokasta vastavuoroista tunnustamista EU:n laajuisesti. Direktiivin erilainen tulkinta ja jäsenvaltioiden käytäntöjen erilaisuus vaikuttavat haitallisesti sisämarkkinoiden toimintaan. Pyrkimykset yhtenäistää tulkintaa ja soveltamista jäsenvaltioissa muin kuin lainsäädännöllisin keinoin, kuten laatimalla ohjeistusta tai käymällä keskusteluja CPC-komiteassa, eivät ole tuottaneet riittävää tulosta. Ainoastaan EU:n säännöillä voidaan luoda maantieliikenteen harjoittajille tasavertaiset toimintaedellytykset siten, että samalla taataan tieliikenneturvallisuuden vähimmäistaso. Koska vaarallisten aineiden kuljetuksiin, vammaisuutta koskevaan tietoisuuteen ja eläinkuljetuksiin liittyvää erityiskoulutusta vaaditaan EU:n lainsäädännössä, on EU:n tehtävä selkeyttää lainsäädäntöä ja varmistaa johdonmukaisuus EU:n eri oikeudellisten välineiden kesken. Jatkokoulutuksen osalta joissakin jäsenvaltioissa on poikettu turvallisuustavoitteisiin pyrkimisestä sallimalla saman kurssimoduulin suorittaminen useaan kertaan tai tarjoamalla kurssikokonaisuuksia, joissa ei käsitellä turvallisuusasioita lainkaan. Vaikka on ja pitää olla ensisijaisesti jäsenvaltioiden tehtävä mukauttaa koulutus kansallisiin tarpeisiin ja prioriteetteihin, on EU:n tehtävä varmistaa, että koulutussisältöjen vähimmäistaso on linjassa yleisten tavoitteiden kanssa. •Suhteellisuusperiaate Kuten vaikutustenarvioinnista laaditun kertomuksen kohdassa 7 todetaan, havaittuihin ongelmiin voidaan parhaiten puuttua EU:n tasolla muutetulla direktiivillä, jolla selkiytetään tiettyjä elementtejä ja vahvistetaan parannetut yhdenmukaistetut vähimmäisvaatimukset mutta jossa kuitenkin jätetään jäsenvaltioille tiettyä joustovaraa. Tarkistettu direktiivi on oikeasuhteinen toimenpide, koska sillä mahdollistettaisiin koulutusvaatimusten yhdenmukaistaminen pidemmälle ja ratkaistaisiin joitakin ongelmia mutta jätettäisiin kuitenkin jäsenvaltioille joustovaraa mukauttaa koulutuksen osia niissä vallitsevaan taloudelliseen ja sosiaaliseen ympäristöön sekä niiden tieliikennesektorin erityistarpeisiin ja ominaispiirteisiin. EU:n direktiivillä varmistettaisiin, että koulutukseen sovelletaan asianmukaisia vähimmäisvaatimuksia ja että koulutus tunnustetaan EU:n laajuisesti. •Toimintatavan valinta Koska tehtävät muutokset ovat vähäisiä ja koska alkuperäinen säädös on direktiivi, asianmukaisin oikeudellinen väline on direktiivi. 3.JÄLKIARVIOINTIEN, SIDOSRYHMIEN KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTENARVIOINTIEN TULOKSET •Jälkiarvioinnit/toimivuustarkastukset Arvioinnissa todettiin, että direktiivi on pantu jäsenvaltioissa täytäntöön suuremmitta ongelmitta. Sillä on parannettu työvoiman liikkuvuutta ja osaltaan lisätty kuljettajien vapaata liikkuvuutta. Arvioinnissa vahvistui niin ikään se, että yhdessä edellä mainitun lainsäädännön kanssa direktiivi auttaa pääasiallisen tavoitteen – tieliikenneturvallisuuden – saavuttamisessa. Jälkiarvioinnissa todetaan, että vaikka direktiivillä on ollut alaan myönteinen yleisvaikutus, arvioinnissa kävi ilmi puutteita, jotka nakertavat oikeudellisen kehyksen toimivuutta ja johdonmukaisuutta ja vaarantavat direktiivin tavoitteiden saavuttamisen. Suurimmat puutteet olivat seuraavat:

(1)kuljettajien kokemat vaikeudet saada kokonaan tai osittain toisessa jäsenvaltiossa suoritettua koulutusta vastavuoroisesti hyväksytyksi; (2)koulutuksen sisältö, joka oli kuljettajien tarpeiden kannalta olennaista vain osittain; (3)poikkeusten tulkintaan liittyvät vaikeudet ja oikeudellinen epävarmuus; (4)ammattikuljettajien koulutuksesta annetun direktiivin (2003/59/EY) ja ajokorteista annetun direktiivin (2006/126/EY) väliset epäjohdonmukaisuudet sekä epäselvyydet, jotka liittyvät mahdollisuuteen yhdistellä ammattikuljettajakoulutukseen muita EU:n lainsäädännössä vaadittuja kursseja (eli vaarallisiin aineisiin, matkustajien oikeuksiin ja eläinten hyvinvointiin liittyvä koulutus) tai tieto- ja viestintäteknologian käyttöön koulutuksessa (esim. verkkoopinnot / sulautuva koulutus). Ehdotuksen tavoitteena on korjata nämä puutteet asianmukaisesti. •Sidosryhmien kuuleminen Ennen lainsäädäntöehdotuksen laatimista järjestettiin sidosryhmäkuulemisia, joissa asiasta kiinnostuneilta henkilöiltä ja organisaatioilta kerättiin mahdollisimman monia huomioita ja ehdotuksia. Kuuleminen toteutettiin 11. joulukuuta 2002 julkaistussa komission tiedonannossa (KOM(2002) 704 lopullinen) esitettyjen kuulemista koskevien vähimmäisnormien mukaisesti. Kuulemisessa kerättiin sekä lausuntoja että tietoja ja käytettiin avoimia ja kohdennettuja kuulemismenetelmiä ja erilaisia kuulemisvälineitä. Julkiseen kuulemiseen perustuva avoin kuuleminen järjestettiin 17. heinäkuuta – 25. lokakuuta 2013. Komissio vastaanotti 395 lausuntoa, joista 203 oli yksityishenkilöiden esittämiä kantoja ja 192 laitoksilta tai intressiryhmiltä saatuja vastauksia. Vastaajista 58 on kirjattu Euroopan parlamentin ja Euroopan komission avoimuusrekisteriin. Osallistujat painottivat EU:n toimien tärkeyttä kuljettajien ammattipätevyyden ja koulutuksen alalla. Sidosryhmät katsovat, ettei direktiivi ole riittävällä tavalla auttanut saavuttamaan tavoitteita, joita ovat erityisesti tieliikenneturvallisuus, ammattikuljettajien taitojen parantaminen, kuljettajien liikkuvuus ja kuljettajien ja yritysten tasavertaisten toimintaedellytysten luominen. Mielipiteet kuitenkin jakautuivat näiden ongelmien konkreettisten korjaustoimien osalta. Kuulemisasiakirjat, vastaanotetut näkemykset, näkemyksistä laadittu tiivistelmä ja 6. maaliskuuta 2014 järjestetyn sidosryhmäkonferenssin pöytäkirja ovat saatavilla DG MOVE:n tieturvallisuusyksikön internetsivulla sekä "Sinun äänesi Euroopassa" -internetsivulla. Kohdennetun kuulemisen prosessiin sisältyi seuraavat elementit: Komissio esitteli aloitteen työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun puitteissa tieliikennealalla 24. kesäkuuta 2013 ja julkisen kaupunkiliikenteen alalla 25. syyskuuta 2013. Avoimen julkisen kuulemisen tärkeimmät tulokset esitettiin tieliikennealan työmarkkinaosapuolille jälleen 25. huhtikuuta 2014. Tämän ehdotuksen keskeinen sisältö esiteltiin työmarkkinaosapuolille 19. marraskuuta 2014. Siinä yhteydessä työmarkkinaosapuolet ilmaisivat tukensa EU:n tason lainsäädännölle tällä alalla sekä sen, ettei niillä ole mitään komission ehdottamia tavoitteita vastaan. Brysselissä järjestettiin 6. maaliskuuta 2014 sidosryhmäkuuleminen, johon osallistui noin 100 eri organisaatiota. Organisaatiot edustivat maanteiden tavara- ja henkilöliikenteen harjoittajia, työntekijöitä, koulutuksen tarjoajia ja kansallisia hallintoja. Julkisessa kuulemisessa saadut tulokset (ks. edellä) saivat vahvistusta konferenssissa. Konferenssista laadittu raportti on saatavilla DG MOVE:n tieturvallisuusyksikön internetsivulla. Komissio järjesti 23. tammikuuta 2014 jäsenvaltioiden kanssa epämuodollisen työpajan, jossa keskusteltiin alaikärajaa koskevia vaatimuksia ja koulutuksen rakennetta direktiivin mahdollista tarkistamista silmällä pitäen. CPC-komitean 23. lokakuussa 2014 pidetyn kokouksen loppuosa käytettiin kokonaan jäsenvaltioiden kanssa käytyihin epämuodollisiin keskusteluihin vastavuoroisen tunnustamisen helpottamisesta. CPC-komitea kokoontui uudelleen 9. lokakuuta 2015, ja silloin keskusteltiin direktiivin käynnissä olevasta tarkistamisesta. Jatkokoulutuksen vastavuoroisen tunnustamisen osalta osallistujat ilmaisivat huolensa siitä, että jäsenvaltiot soveltavat erilaisia käytäntöjä, ja katsoivat yleisesti ottaen yhdenmukaistamiselle olevan tarvetta. Komiteassa myös korostettiin tarvetta pitää direktiivi teknologian kehityksen tasalla ja selventää sen osalta joitakin näkökohtia, kuten verkko-oppimista. Jäsenvaltioiden viranomaisille lähetettiin joulukuussa 2013 kyselylomake, joka liittyi yksityiskohtaisten tietojen keruuseen direktiivin täytäntöönpanosta tehtyä tukiselvitystä varten. Kyselylomakkeet jaettiin DG MOVE:n CPC-komitean jäsenille. Huhtikuussa 2014 lähetettiin jatkokysely, jonka tarkoituksena oli kerätä direktiivin tiettyihin kohtiin liittyviä määrällisiä lisätietoja. Toimeksisaaja laati yhdessä Euroopan kuljetustyöntekijäliiton (ETF) kanssa kyselylomakkeen kuljettajien vapaan liikkuvuuden mahdollisista esteistä. Tämä lomake toimitettiin liiton EU-jäsenille huhtikuussa 2014. Tukiselvityksen kuluessa tehtiin kohdennettuja haastatteluja, joiden kautta saatiin muilla tavoilla saatujen tietojen lisäksi täydentäviä tietoja ja joissa tarkasteltiin tiettyjä kysymyksiä, lujitettiin saatuja tuloksia ja selvennettiin sidosryhmien kyselylomakkeissa antamia vastauksia. Haastatteluja tehtiin useiden sidosryhmien kanssa julkisista yhteisöistä asiaankuuluviin liikennealan järjestöihin.

Kuulemisten tuloksista käy ilmi yleinen yksimielisyys tarpeesta parantaa direktiivin täytäntöönpanoa tekemättä kuitenkaan suuria muutoksia sen sisältöön. Vastavuoroisen tunnustamisen ongelman kustannustehokas ratkaiseminen sai tukea, mutta näkemykset erosivat toisistaan siinä, mitkä olisivat tähän sopivimmat toimenpiteet. Sidosryhmät olivat yhtä mieltä siitä, että koulutusta voisi mukauttaa paremmin kuljettajien tarpeita vastaavaksi. Joidenkin sidosryhmien mielestä loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien olisi oltava koulutuksen tieliikenneturvallisuutta koskevan sisällön keskiössä. Direktiivissä säädettyjen poikkeusten selkiyttäminen, sen saattaminen linjaan CPC-direktiivin kanssa ja työaikaa koskevat säännöt koettiin yleisesti tarpeelliseksi, mutta direktiivin soveltamisalaa ei toivottu muutettavan. Sidosryhmien näkemykset alaikärajasta eriävät, mutta toimiala ja jäsenvaltiot ovat yleisesti ottaen ehdotettujen muutosten kannalla. Myös mahdollisuutta käyttää tieto- ja viestintäteknologisia välineitä koulutuksessa ja yhdistellä pakollisia koulutuksia pidettiin myönteisenä. •Asiantuntijatiedon keruu ja käyttö Ulkopuolinen toimeksisaaja avusti komissiota jälkiarvioinnin ja vaikutustenarvioinnin tueksi laaditun selvityksen teossa. Molemmat saatiin päätökseen lokakuussa 2014. •Vaikutustenarviointi Aloitteen tueksi on tehty vaikutustenarviointi, josta sääntelyntarkastelulautakunta on antanut myönteisen lausunnon. Koska kolme tärkeintä ongelmaa ovat luonteeltaan toisistaan irrallisia, vaikutustenarvioinnissa käsitellään kolmea toimintavaihtoehtokokonaisuutta kolmen eri osa-alueen mukaisesti. Osa-alueet ovat vastavuoroinen tunnustaminen, koulutuksen sisältö sekä lainsäädännön selkeys ja johdonmukaisuus. Parhaaksi katsotussa ratkaisussa vastavuoroisen tunnustamisen varmistamiseksi annetaan ammattipätevyyskortit ulkomaalaisille kuljettajille. Ratkaisua verrattiin mahdollisuuteen tunnustaa koulutus RESPER-ajokorttitietojärjestelmän kautta tai tunnustetulla todistuksella. Koulutuksen sisältöä koskevassa parhaassa ratkaisussa vahvistetaan kurssien sisältöä tieliikenneturvallisuuden ja polttoainetehokkuuden osalta ja tehdään selväksi, että koulutuksessa on mahdollista käyttää verkko-oppimisen tai sulautuvan opetuksen keinoja. Lainsäädännön selkeyden ja johdonmukaisuuden osalta parhaaksi katsotussa ratkaisussa selvennetään sovellettavia alaikärajoja ja poikkeusten laajuutta sekä tehdä kansallisille viranomaisille selväksi, että koulutusta voi yhdistellä muuhun EU:n lainsäädännössä vaadittuun koulutukseen. Kaikkia toimintavaihtoehtoja verrattiin perustilanteeseen. Parhaaksi katsottu vaihtoehto korjaa vastavuoroista tunnustamista koskevan nykyisen ongelman, joka voisi vaikuttaa 46 700 kuljettajaan (vuoden 2016 tieto). Koulutuksen toistuvan luonteen vuoksi tällaisten tapausten määrä voisi 15 vuodessa nousta 100 000:een. Koulutuksen sisällön lujittamisella on myönteinen vaikutus tieliikenneturvallisuuteen ja polttoainetehokkuuteen. Direktiivi on luonteeltaan täydentävä monien tieliikenneturvallisuuteen ja polttoainetehokkuuteen vaikuttavien seikkojen osalta, mutta vaikutusten uskotaan jäävän vähäisiksi. Parhaaksi katsottu vaihtoehto johtaa poikkeusten ja ammattiin pääsyn alaikärajan johdonmukaiseen soveltamiseen, mikä toimialan kertoman mukaan voisi lieventää pulaa alalle tulevista uusista kuljettajista. Ehdotus on vaikutustenarvioinnissa esitetyn parhaaksi katsotun vaihtoehdon mukainen. •Sääntelyn toimivuus ja yksinkertaistaminen Ehdotus on sääntelyn toimivuutta ja tuloksellisuutta koskevan REFIT-ohjelman tavoitteen mukainen. Hallinnolle ja yrityksille koituvia hallinnollisia kustannuksia voitaisiin alentaa sujuvoittamalla vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyviä hallinnollisia menettelyjä. Tarkistamalla direktiiviä vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyvät ongelmat olisi mahdollista ratkaista alhaisimmin kustannuksin. Kustannuksiksi arvioidaan 6,3 miljoonaa euroa vuosina 2018–2030. Muutos hyödyttää toimialaa tuomalla kustannussäästöjä, joiden arvioidaan olevan yrityksille 2,3 miljoonaa euroa ja kuljettajille 6,7 miljoonaa euroa vuosina 2018–2030. Lisäksi sillä tehostetaan koulutusjärjestelmää, koska perustason ammattipätevyyteen johtavan koulutuksen ja jatkokoulutuksen sisältöä tarkistetaan turvallisuuden parantamiseksi ja ympäristöhyötyjen saamiseksi. Tämä lieventää sisältöjen muuttumiseen liittyviä siirtymäkustannuksia (yhteensä 14,1 miljoonaa euroa vuosina 2018–2030).

Suuri osa kuljetusyrityksistä on mikroyrityksiä tai pieniä ja keskisuuria yrityksiä (pk-yrityksiä). Tämän alan yrityksistä 65–95 prosentissa on alle kymmenen työntekijää. Mikroyrityksiä ei jätetä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, joten direktiivillä on niihin vaikutuksia, lähinnä vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyvän menettelyn, koulutuksen sisällön muuttumisen ja poikkeusten nykyistä johdonmukaisemman soveltamisen kautta. •Perusoikeudet Toimenpiteellä ei vaikuteta ehdottomiin oikeuksiin, eivätkä toimintapoliittiset tavoitteet vaikuta perusoikeuskirjan mukaisiin muihin kuin ehdottomiin oikeuksiin. Yleisenä toimintapoliittisena tavoitteena on parantaa EU:n lainsäädäntöön sisältyvällä perusoikeuskirjalla määrättyjen perusoikeuksien täytäntöönpanoa: kuljetustyöntekijöiden turvallisuuden tukeminen on säädöksen keskeinen tavoite. 4.TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotuksella ei ole vaikutusta unionin talousarvioon. 5.LISÄTIEDOT •Toteuttamissuunnitelmat, seuranta, arviointi ja raportointijärjestelyt Toimenpiteiden seuranta on ratkaisevaa, jotta varmistetaan yleisten ja erityistavoitteiden saavuttaminen toimivalla ja tehokkaalla tavalla. Komissio on tätä varten laatinut luettelon indikaattoreista, joiden avulla direktiiviä voidaan arvioida edelleen. Se jatkaa tiivistä yhteydenpitoa jäsenvaltioiden ja asiaankuuluvien sidosryhmien kanssa seuratakseen uusien ammattipätevyys- ja koulutusvaatimusten vaikutuksia. CPC-komitea on erinomainen foorumi tietojenvaihtoon jäsenvaltioiden kanssa. Komissio pitää yhteyttä myös työmarkkinaosapuoliin. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua edistävää alakohtaista neuvottelukomiteaa voidaan käyttää työmarkkinaosapuolten väliseen tietojenvaihtoon. Komissio aikoo tehdä yksityiskohtaisen arvioinnin tämän direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön saattamisesta sille asetetun määräajan umpeuduttua. •Selittävät asiakirjat (direktiivien osalta) Ehdotuksella muutetaan ainoastaan jäsenvaltioiden jo kokonaisuudessaan kansalliseen lainsäädäntöön saattamia direktiivejä 2003/59/EY ja 2006/126/EY, joten ei vaikuta perustellulta eikä oikeasuhteiselta edellyttää selittäviä asiakirjoja. •Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset Muutamien vähäisten kielellisten ja toimituksellisten muutosten sekä muuhun lainsäädäntöön tehtävien viittausten lisäksi ehdotuksen tärkeimmät elementit ovat seuraavat: Direktiivin 2003/59/EY 2 artikla – Poikkeukset Poikkeuksia koskevia sanamuotoja selvennetään ja saatetaan samansuuntaisiksi asetuksen (EY) N:o 561/2006 kanssa seuraavasti: Direktiivin 2 artiklan b kohdan muutoksella selvennetään, että ajoneuvoja ei voi käyttää muihin tarkoituksiin kuin siihen, johon ne on osoitettu ja joka esitetään poikkeuksessa. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että jos paloauto on vetonaulana huvitapahtumassa, sen kuljettajaan ei sovelleta poikkeusta. Tämän virkkeen lisäämisellä myös varmistetaan yhdenmukaisuus asetuksen (EY) N:o N:o 561/2006 3 artiklan c kohdassa säädetyn samankaltaisen poikkeuksen kanssa. Direktiivin 2 artiklan d kohdan muutoksella selvennetään, että poikkeusta sovelletaan myös humanitaarisen avun kuljettamiseen muuten kuin kaupallisesti käytettävillä ajoneuvoilla, kun niitä käytetään hätätilanteissa tai ne on määrätty pelastustarkoituksiin. Tarkoituksena on varmistaa yhdenmukaisuus asetuksen (EY) N:o 561/2006 3 artiklan d kohdan kanssa. Direktiivin 2 artiklan e kohdassa on kaksi selvennystä: ensinnäkin ajoneuvoja saa käyttää paitsi ajo-opetuksen myös ajokokeen aikana, ja toiseksi poikkeus koskee ainoastaan ajamista koulutus- ja opetustarkoituksissa. Sitä ei voi yhdistää kaupallisiin kuljetustoimiin. Nämä selvennykset ovat yhdenmukaiset asetuksen (EY) N:o 561/2006 3 artiklan d kohdan ja 13 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa.

Direktiivin 2 artiklan f kohdassa selvennetään, ettei poikkeuksen saaneen muun kuin kaupallisen liikenteen tarvitse olla kuljettajan ns. henkilökohtaiseen käyttöön (esimerkiksi hyväntekeväisyys- tai kansalaisjärjestön muu kuin kaupallinen ajo). Nämä selvennykset ovat yhdenmukaiset asetuksen (EY) N:o 561/2006 3 artiklan h ja i kohdan kanssa. Direktiivin 2 artiklan g kohtaan lisätään sana ’koneita’ selventämään sitä, että jos kuljettaja kuljettaa ajoneuvossaan koneita, joita hän käyttää työssään, kuljettajaan sovelletaan poikkeusta. Näin varmistetaan yhdenmukaisuus asetuksen (EY) N:o 561/2006 3 artiklan aa kohdan kanssa. Direktiivin 2 artiklan h kohdassa säädetty poikkeus on tarkoitettu maanviljelyä, puutarhaviljelyä, metsätaloutta, kotieläintaloutta tai kalastusta harjoittaville yrittäjille, jotka kuljettavat tuotteitaan ajoittain. Näin varmistetaan yhdenmukaisuus asetuksen (EY) N:o 561/2006 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa. Direktiivin 2003/59/EY 7 artikla – Jatkokoulutus Muutos on seurausta siitä, että 4 artiklassa säädetty siirtymäaika on päättynyt ja kaikkien CAP-todistuksen haltijoiden on täytynyt noudattaa jatkokoulutusvaatimuksia 10. syyskuuta 2016 alkaen. Uudella sanamuodolla varmistetaan, että jatkokoulutukseen sisältyy ainakin yksi tieliikenneturvallisuuteen liittyvä oppiaine ja ettei samoja oppiaineita toisteta samassa koulutuksessa. Siinä myös säädetään, että koulutuksen on oltava kunkin kuljettajan työn kannalta merkityksellistä, ajan tasalla ja relevanttia. Direktiivin 2003/59/EY 10 artikla – Unionin koodit Artiklan 1 kohtaa muutetaan siten, että siihen sisältyy viittaus yhdenmukaiseen unionin koodiin 95, joka lisättiin direktiivin 2006/126/EY liitteeseen I. Tekstiä muutetaan sen varmistamiseksi, että kaikilla CAP-todistuksen haltijoilla on joko vastavuoroisesti tunnustettu koodi 95 ajokortissaan tai vastavuoroisesti tunnustettu ammattipätevyyskortti. Tällä poistetaan vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyvät vaikeudet tapauksissa, joissa kuljettaja saa CAP-todistuksen jäsenvaltiossa, joka ei ole hänen kotijäsenvaltionsa ja joka myöntää ainoastaan koodin 95 ajokortteihin. Lisätään viittaus, jolla varmistetaan asetuksessa (EU) N:o 1072/2009 tarkoitetun kuljettajatodistuksen vastavuoroinen tunnustaminen silloinkin, kun siihen ei ole merkitty asiaankuuluvaa unionin koodia. Direktiivin 2003/59/EY liite I – Ammattipätevyyttä ja koulutusta koskevat vähimmäisvaatimukset Viittaus kumottuun päätökseen 85/368/ETY korvataan viittauksella suositukseen 2008/C 111/01 ja eurooppalaiseen tutkintojen viitekehykseen. Viitekehys perustuu suositukseen, joten se antaa jäsenvaltioille enemmän joustovaraa. Jakso 1 saatetaan ajan tasalle siten, että siinä otetaan paremmin huomioon teknologian nykytila ja ajoneuvojen tekniset ominaisuudet ja ohjataan painopistettä polttoainetehokkaaseen ajokäyttäytymiseen; lujitetaan turvallista ajokäyttäytymistä, mukaan lukien valmiudet ennakoida ja arvioida liikenteen riskejä ja mukautua niihin; sisällytetään viittaukset automaattivaihteistojärjestelmien käyttöön, jotta ajoneuvojen nykyteknologia ja tekniset ominaisuudet otettaisiin paremmin huomioon; tehdään oppiaineluettelosta kattavampi lisäämällä siihen vaarallisten aineiden kuljetus, eläinkuljetukset sekä vammaisuutta koskeva tietoisuus ja otetaan näin huomioon tavara- ja henkilöliikenteen erilaiset kuljetustyypit. Jakso 2 muutetaan siten, että siinä sallitaan jäsenvaltioiden käyttää tieto- ja viestintäteknologian välineitä ja yhdistellä direktiivillä katettua koulutusta muuhun EU:n lainsäädännössä edellytettyyn koulutukseen. Direktiivin 2003/59/EY liite II – Kuljettajan ammattipätevyyskorttia varten vahvistettua Euroopan unionin mallia koskevat säännökset

Liitettä II muutetaan ainoastaan saattamalla ajan tasalle viittaukset kuljettajan ammattipätevyyskorttia varten vahvistettuun unionin malliin ja direktiivissä tarkoitettuun yhdenmukaistettuun unionin koodiin 95. Direktiivin 2006/126/EY 4 artikla – Ajokorttiluokat, niiden määritelmät ja alaikärajat Muutoksella pyritään poistamaan oikeudellista epävarmuutta tiettyihin ajoneuvoluokkiin sovellettavien alaikärajavaatimusten osalta ja säädetään alaikärajojen yhdenmukaisesta EU:n laajuisesta soveltamisesta. Direktiivin 2006/126/EY 4 artiklan 4 kohdan e, g, i, ja k alakohdasta poistetaan viittaukset direktiiviin 2006/59/EY, ja direktiivin 2006/126/EY 4 artiklaan lisätään uusi 7 kohta, jossa ilmoitetaan selkeästi milloin ja millä ehdoin direktiivissä 2003/59/EY säädettyjä alhaisempia alaikärajoja sovelletaan. 2017/0015 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI maanteiden tavara- ja henkilöliikenteeseen tarkoitettujen tiettyjen ajoneuvojen kuljettajien perustason ammattipätevyydestä ja jatkokoulutuksesta annetun direktiivin 2003/59/EY ja ajokorteista annetun direktiivin 2006/126/EY muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 91 artiklan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon, noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1)Komissio asettaa 28 päivänä maaliskuuta 2011 julkistamassaan valkoisessa kirjassa tavoitteeksi nollatoleranssin, jonka mukaisesti maantieliikennekuolemien määrä olisi saatava lähelle nollaa vuoteen 2050 mennessä. (2)Tieliikenneturvallisuuden poliittisia suuntaviivoja vuosina 2011–2020 koskevassa tiedonannossaan komission ehdotti, että tieliikennekuolemien määrä unionissa puolitettaisiin vuoden 2010 määristä vuoteen 2020 mennessä. Jotta tähän päästäisiin, komissio asetti seitsemän strategista tavoitetta, joihin sisältyi tienkäyttäjien koulutus ja loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien suojelu. (3)Arvioituaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/59/EY täytäntöönpanoa komissio löysi siitä useita puutteita. Tärkeimpiä havaittuja puutteita olivat poikkeuksien tulkintaan liittyvät vaikeudet ja oikeusvarmuuden puute; koulutuksen sisältö, joka oli kuljettajien tarpeiden kannalta olennaista vain osittain; kuljettajien kokemat vaikeudet saada kokonaan tai osittain toisessa jäsenvaltiossa suoritettua koulutusta vastavuoroisesti hyväksytyksi; sekä ikää koskevien vähimmäisvaatimusten epäjohdonmukaisuudet Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2003/59/EY ja 2006/126/EY välillä.

(4)Direktiivin 2003/59/EY oikeudellisen selkeyden parantamiseksi kaikki viittauksen kumottuihin tai korvattuihin unionin säädöksiin pitäisi poistaa tai muuttaa. (5)Jotta parannettaisiin varmuutta ja johdonmukaisuutta suhteessa muihin unionin säädöksiin, direktiivissä 2003/59/EY säädettyihin poikkeuksiin olisi tehtävä useita muutoksia, joissa otetaan huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä (EY) N:o 561/2006 säädetyt vastaavat poikkeukset. (6)Koulutuksessa tapahtuneiden muutosten huomioon ottamiseksi ja niiden vaikutusten lisäämiseksi, joita direktiivillä 2003/59/EY on tieliikenneturvallisuuden ja kuljettajien koulutuksen relevanttiuden parantamiseen, koulutuksessa olisi vahvistettava sisältöjä, jotka liittyvät tieliikenneturvallisuuteen, kuten vaarojen havaitseminen, loukkaantumiselle alttiiden tienkäyttäjien suojelu ja ajon polttoainetehokkuus. (7)Jäsenvaltioille olisi annettava selkeä mahdollisuus parantaa ja nykyaikaistaa koulutuskäytäntöjä verkko-opetuksen ja sulautuvan opetuksen kaltaisen tieto- ja viestintäteknologian keinoin joissakin koulutusosuuksissa, kuitenkin siten, että koulutuksen laatu varmistetaan. (8)Jotta varmistettaisiin johdonmukaisuus unionin lainsäädännössä säädettyjen erilaisten koulutusta koskevien vaatimusten välillä, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus yhdistellä direktiivissä 2003/59/EY säädettyyn koulutukseen eri tyyppistä asiaankuuluvaa koulutusta, joka liittyy esimerkiksi vaarallisten aineiden kuljetuksiin, vammaisuutta koskevaan tietoisuuteen tai eläinkuljetuksiin. (9)Koska eri jäsenvaltioissa omaksuttujen erilaisten käytäntöjen ei pitäisi estää vastavuoroista tunnustamista eikä kuljettajien mahdollisuutta suorittaa jatkokoulutusta työskentelymaassaan pitäisi rajoittaa, jäsenvaltioiden viranomaiset olisi velvoitettava laatimaan asiaankuuluvat asiakirjat, joilla varmistetaan kaikkien sellaisten kuljettajien vastavuoroinen tunnustaminen, jotka täyttävät direktiivin 2003/59/EY vaatimukset. (10)Oikeusvarmuuden toteuttamiseksi ja ikää koskevien vähimmäisvaatimusten yhdenmukaistamiseksi direktiivin 2003/59/EY soveltamista varten direktiivissä 2006/126/EY olisi säädettävä selkeästä poikkeuksesta, jonka mukaan ajokortit voidaan myöntää direktiivissä 2003/59/EY säädettyjen ikärajojen mukaisesti. (11)Koska tämän direktiivin tavoitetta, joka on maanteiden tavara- ja henkilöliikenteeseen tarkoitettujen tiettyjen ajoneuvojen kuljettajien perustason ammattipätevyyttä ja jatkokoulutusta koskevien EU:n laajuisten normien parantaminen, ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimiessa yksin vaan se voidaan maantieliikenteen rajat ylittävän luonteen vuoksi ja niitä kysymyksiä ajatellen, joita tällä direktiivillä on määrä ratkaista, saavuttaa paremmin unionin tasolla, unioni voi säätää toimenpiteitä noudattaen toissijaisuusperiaatetta, josta määrätään Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. (12)Sen vuoksi direktiivejä 2003/59/EY ja 2006/126/EY olisi muutettava, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Muutetaan direktiivi 2003/59/EY seuraavasti: 1)korvataan 1 artiklan toisen kohdan ensimmäinen ja toinen luetelmakohta seuraavasti: ”– ajoneuvot, joiden kuljettamiseen vaaditaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/126/EY(*) mukainen luokkaan C1, C1 + E, C tai C + E kuuluva tai vastaavaksi tunnustettu ajokortti, – ajoneuvot, joiden kuljettamiseen vaaditaan direktiivin 2006/126/EY mukainen luokkaan D1, D1 + E, D tai D + E kuuluva tai vastaavaksi tunnustettu ajokortti. ______ (*) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/126/EY, annettu 20 päivänä joulukuuta 2006, ajokorteista (EUVL L 403, 30.12.2006, s. 18).”; 2)muutetaan 2 artikla seuraavasti: a)korvataan b alakohta seuraavasti: ”b) jotka ovat puolustusvoimien, väestönsuojelun, palokunnan ja yleisestä järjestyksestä vastaavien laitosten käytössä tai hallinnassa, kun tieliikennettä harjoitetaan näille laitoksille osoitettujen tehtävien johdosta,”; b)korvataan d–g alakohta seuraavasti:

”d) joita käytetään hätätilanteissa tai jotka on määrätty pelastustarkoituksiin, mukaan lukien humanitaarisen avun kuljettamiseen muuten kuin kaupallisesti käytettävät ajoneuvot; e) joita käytetään ajokortin tai ammattitaitoa osoittavan todistuksen (CAP) saamiseksi henkilölle 6 artiklan ja 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti annettavaan ajo-opetukseen ja suoritettavaan tutkintoon, edellyttäen ettei ajoneuvoja käytetä kaupallisessa tavara- tai henkilöliikenteessä; f) joita käytetään muihin kuin kaupallisiin henkilö- tai tavarakuljetuksiin; g) joilla kuljetetaan materiaaleja, laitteita tai koneita, joita ajoneuvon kuljettaja käyttää ammattiaan harjoittaessaan, edellyttäen että tällaisen ajoneuvon kuljettaminen ei ole kuljettajan päätoimi;”; c)lisätään h alakohta seuraavasti: ”h) joita maanviljelyä, puutarhaviljelyä, metsätaloutta, kotieläintaloutta tai kalastusta harjoittavat yritykset käyttävät tai jotka ne ovat vuokranneet ilman kuljettajaa ja joita käytetään tavarankuljetukseen niiden omassa yritystoiminnassa, edellyttäen että tällaisen ajoneuvon kuljettaminen ei ole kuljettajan päätoimi.”; 3)muutetaan 7 artikla seuraavasti: a)korvataan ensimmäinen kohta seuraavasti: ”Jatkokoulutus muodostuu koulutuksesta, jonka avulla ammattitaitoa osoittavien todistusten (CAP) haltijat voivat täydentää ammattiinsa liittyvää keskeistä tietämystä ja jossa kiinnitetään erityistä huomiota tieturvallisuuteen ja polttoainekulutuksen vähentämiseen.”; b)korvataan kolmas kohta seuraavasti: ”Jatkokoulutus suunnitellaan siten, että sillä laajennetaan ja tarkistetaan joitakin liitteessä I olevassa 1 jaksossa vahvistettuja aiheita. Koulutukseen on aina sisällyttävä vähintään yksi tieliikenneturvallisuuteen liittyvä aihe ja sillä on katettava monia muita aiheita. Koulutusaiheissa on otettava huomioon kuljettajan harjoittamaan kuljetustoimintaan liittyvät erityistarpeet asiaankuuluvassa lainsäädännössä sekä teknologiassa tapahtunut kehitys.”; 4)korvataan 9 artiklan ensimmäinen kohta seuraavasti: ”Edellä 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettujen kuljettajien on hankittava 5 artiklassa tarkoitettu perustason ammattipätevyys siinä jäsenvaltiossa, jossa on heidän vakinainen asuinpaikkansa, sellaisena kuin se määritellään direktiivin 2006/126/EY 12 artiklassa.”; 5)korvataan 10 artikla seuraavasti: ”10 artikla Unionin koodit 1. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset merkitsevät 6 artiklassa tarkoitetun CAP-todistuksen ja 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun CAP-todistuksen pohjalta sekä 5 artiklan 2 ja 3 kohdan ja 8 artiklan säännökset huomioon ottaen direktiivin 2006/126/EY liitteessä I vahvistetun Euroopan unionin koodin 95 vastaavan ajokorttiluokan viereen: –ajokorttiin, tai –liitteessä II esitetyn mallin mukaisesti laadittuun kuljettajan ammattipätevyyskorttiin.

Jos unionin koodia ei voida merkitä ajokorttiin, sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa CAP-todistus myönnettiin, on laadittava kuljettajalle kuljettajan ammattipätevyyskortti. Jäsenvaltioiden myöntämät kuljettajan ammattipätevyyskortit on tunnustettava vastavuoroisesti. Toimivaltaisten viranomaisten on korttia myönnettäessä varmistettava, että ajokortti, jonka numero mainitaan kortissa, on voimassa. 2. a) Sellaisen 1 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kuljettajan, joka kuljettaa tavaraliikenteessä käytettäviä ajoneuvoja, on todistettava, että hänellä on tässä direktiivissä säädetty ammattipätevyys ja koulutus, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1072/2009(*) säädetyn kuljettajatodistuksen avulla. Kuljettajatodistus on tämän direktiivin soveltamista varten tunnustettava vastavuoroisesti, vaikka siihen ei olisi merkitty asiaankuuluvaa unionin koodia. b) Sellaisen 1 artiklan b alakohdassa tarkoitetun kuljettajan, joka kuljettaa henkilöliikenteessä käytettäviä ajoneuvoja, on todistettava, että hänellä on tässä direktiivissä säädetty ammattipätevyys, jollakin seuraavista tavoista: –unionin koodilla, joka on merkitty unionin mallin mukaiseen ajokorttiin, jos hän on tällaisen ajokortin haltija, –liitteessä II tarkoitetulla kuljettajan ammattipätevyyskortilla, johon on merkitty vastaava unionin koodi, –kansallisella todistuksella, jonka voimassaolon jäsenvaltiot tunnustavat vastavuoroisesti alueellaan. ____________ (*) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1072/2009, annettu 21 päivänä lokakuuta 2009, maanteiden kansainvälisen tavaraliikenteen markkinoille pääsyä koskevista yhteisistä säännöistä (EUVL L 300, 14.11.2009, s. 72).”; 6)muutetaan liitteet I ja II tämän direktiivin liitteen mukaisesti. 2 artikla Muutetaan direktiivin 2006/126/EY 4 artikla seuraavasti: 1)muutetaan 4 kohta seuraavasti: a)korvataan e alakohdan kolmas luetelmakohta seuraavasti: ”— C1- ja C1E-luokkien alaikäraja on 18 vuotta;”; b)korvataan g alakohdan toinen luetelmakohta seuraavasti: ”— C- ja CE-luokkien alaikäraja on 21 vuotta;”; c)korvataan i alakohdan toinen luetelmakohta seuraavasti: ”— D1- ja D1E-luokkien alaikäraja on 21 vuotta;”; d)korvataan k alakohdan toinen luetelmakohta seuraavasti: