Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Yhteistä maatalouspolitiikkaa koskeva väliarviointi"



Virallinen lehti nro C 073 , 26/03/2003 s. 0025 - 0029



Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Yhteistä maatalouspolitiikkaa koskeva väliarviointi" (2003/C 73/07) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Yhteistä maatalouspolitiikkaa koskeva väliarviointi" KOM(2002) 394 lopullinen, ottaa huomioon Euroopan komission 10. heinäkuuta 2002 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 265 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 14. toukokuuta 2002 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu "kestävä kehitys" -valiokunnan tehtäväksi, ottaa huomioon aiheesta "Ehdotukset neuvoston päätöksiksi - Yhteisen maatalouspolitiikan uudistaminen" antamansa lausunnon CdR 273/98 fin(1), ottaa huomioon "kestävä kehitys" -valiokunnan lokakuun 3. päivänä 2002 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 188/2002 rev.), jonka esittelijä oli Robert Savy (Limousinin aluevaltuuston puheenjohtaja, F, PSE), hyväksyi 20. ja 21. marraskuuta 2002 pitämässään 47. täysistunnossa (marraskuun 20. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon enemmistön äänin. Alueiden komitean kanta ja suositukset 1.1. Alueiden komitea suhtautuu myönteisesti Euroopan komission aloitteeseen tehdä YMP:n väliarvioinnin yhteydessä ehdotuksia, jotka selkiyttävät jäsenvaltioissa ja alan ammattilaisten keskuudessa yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuudesta käytävää laajaa keskustelua. 1.2. Yhteiseen maatalouspolitiikkaan käytetään lähes 50 prosenttia Euroopan unionin varoista, ja sen seuraukset ulottuvat kaikkien 15 jäsenvaltion maaseutualueisiin. YMP:n tulevaisuuden pohtiminen on osoittautunut tarpeelliseksi hetkellä, jolloin hyvin erilaiset tapahtumat saattavat vaikuttaa siihen ja asettaa sen kenties kyseenalaiseksi: - Viimeaikaiset terveysskandaalit (BSE-tauti, suu- ja sorkkatauti, dioksiini), vesien nitraattipitoisuuden ylittyminen tuon tuostakin ja GMO:iden käyttöön liittyvä epävarmuus ovat horjuttaneet kuluttajien luottamusta eurooppalaisen maatalouden ja elintarviketeollisuuden kykyyn tuottaa terveellisiä laatutuotteita ympäristöä säästäen. Maanviljelijät itse ovat kuluttajien tavoin tällaisten tapausten uhreja. - Dohassa käynnistettyyn kaupan vapauttamista koskevaan uuteen neuvottelukierrokseen sisältyy myös maatalousosuus. Sen yhteydessä käsitellään niitä vaatimuksia, jotka G 77 -ryhmä esitti Johannesburgissa järjestetyssä kestävän kehityksen huippukokouksessa. Kyseisten vaatimusten mukaan teollisuusmaiden tulee uudistaa maataloustukijärjestelmiänsä. Uuden neuvottelukierroksen käynnistymisen ja Yhdysvaltain yksipuolisten päätösten (Farm Bill) jälkeen Euroopan unionin on ollut pakko ryhtyä pohtimaan, miten se pystyy parhaiten puolustamaan eurooppalaista maatalousmallia samaisessa hengessä, jota alueiden komitea kehotti jo vuonna 1999 noudattamaan (CdR 273/98 fin). - Lähipiirissä häämöttää Euroopan unionin laajentuminen uusiin jäsenvaltioihin, joissa kussakin maatalous on valmistautunut YMP:n mekanismeihin eri tavoin. Siksi on pohdittava sitä, miten näitä uusia jäseniä voidaan parhaiten valmentaa elintarvikkeiden turvallisuutta, jäljitettävyyttä tai ympäristön kunnioittamista koskeviin yhteisön vaatimuksiin. Yhteiset eurooppalaiset standardit koskevat lähtökohtaisesti kaikkia jäsenvaltioita. EU:n korkeampia standardeja ei tule alentaa eikä soveltaa erilaisia standardeja. - Maaseudulla nykyisin tapahtuvat muutokset saavat viljelijät pohtimaan omaa paikkaansa ja tehtäväänsä, yhteiskunnan heistä saamaa kuvaa ja maaseutualueiden tulevaisuutta alueiden keskinäisessä kilpailussa. 2.1. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille Euroopan komission toteavan, että yhteinen maatalouspolitiikka on säilytettävä ja sen harjoittamista on jatkettava. Vaikka maataloutta voidaan edistää vapauttamalla kauppa sääntelystä, yhteinen maatalouspolitiikka on välttämätöntä, jotta eurooppalainen maatalousmalli voidaan säilyttää ja maatalous ja maaseutu voivat vastata nykypäivän yhteiskunnan odotuksiin. 2.2. Euroopan komission tiedonanto on periaatteessa jatkoa kymmenen vuotta sitten käynnistyneelle prosessille, ja sillä pyritään saattamaan kyseinen prosessi loppuun sekä suojaamaan järjestelmä pitkällä aikavälillä. Se sisältää kuitenkin yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevia uusia perusluonteisia elementtejä. Tarkoituksena on löytää mahdollisimman hyvä tasapaino vaikeasti yhteensovitettavien vaatimusten kesken, joista kaikki ovat perusluonteisia. Agenda 2000:ssa määritellyistä tavoitteista on päästy yhteisymmärrykseen, jota Euroopan komissio ei aseta kyseenalaiseksi: - Interventiomekanismit on mukautettava siten, että ne toimivat nykyistä tehokkaammin turvaverkkona, jonka avulla pyritään vähentämään maailmanlaajuisesti kritisoituja ja kilpailua vääristäviä vientitukia. Asianmukaisten järjestelmien on kuitenkin taattava, että Euroopan maataloudella on edelleen hyvät mahdollisuudet kansallisilla ja kansainvälisillä markkinoilla ja että kehitysmaiden ongelmia ei lisätä. - Maataloustuotanto on ohjattava yleisön vaatimiin tuotteisiin tai palveluihin sellaisten tuotteiden ja palveluiden asemasta, joihin myönnetään eniten taloudellisia kannustimia, tukemalla erityisesti perinteisiä ja runsaasti luonnonarvoja sisältäviä tuotantotapoja. - Maataloustulot on säilytettävä ja vakiinnutettava, jotta maatalousväestölle taataan kohtuullinen elintaso ja pystytään säilyttämään yritysmuodoiltaan ja yrityskooltaan mahdollisimman monipuolinen maatalousala. YMP:n on osaltaan edistettävä maatalousalan sukupolvenvaihdosta ja tarjottava nuorille viljelijöille houkuttelevia ja taloudellisesti vakaita tulevaisuudennäkymiä. Tässä yhteydessä komitea viittaa 13.-14. kesäkuuta 2001 antamansa lausunnon "Nuoret Euroopan maataloudessa" suuntaviivoihin sekä Euroopan parlamentin, alueiden komitean sekä talous- ja sosiaalikomitean 6. joulukuuta 2001 nuorten viljelijöiden tulevaisuudesta antamaan yhteiseen julistukseen. - Elintarvikkeiden turvallisuus, tuotannon jäljitettävyys, ympäristön kunnioittaminen, maatalouden työpaikkojen säilyttäminen ja alueiden käyttö on sisällytettävä YMP:hen. 2.3. Alueiden komitea on laatinut lausuntonsa Euroopan komission suuntaviivoista edellä esitettyjen huomioiden pohjalta. 3.1. Alueiden komitean mielestä Euroopan komission tiedonannossa ehdotettuja toimenpiteitä ei ole täsmennetty, joten niiden tarkkaa vaikutusta ei voida mitata. Tapa, jolla toimenpiteet on määritelty ja jolla ne on tarkoitus panna täytäntöön, saattaa muuttaa perusteellisesti niiden merkitystä. Tiedonannossa annetaan vain suuntaviivoja käytävälle keskustelulle, jonka kuluessa yhteisöllä, jäsenvaltioilla, tietyillä tuotannonaloilla tai alueilla on mahdollisuus ilmaista omat huolenaiheensa. Keskustelun jälkeen asioihin voidaan puuttua poliittisella tasolla. 3.2. Alueiden komitea toivoo, että kun YMP:n uudistamisen yhteydessä pyritään vahvistamaan maaseudun kehittämistä, alue- ja paikallisviranomaiset saavat nykyistä keskeisemmän roolin. Tämä perustuu siihen, että alue- ja paikallisviranomaiset ovat oikeudellisesti vastuussa tietyistä maaseudulla toteutettavista lakisääteisistä ja harkinnanvaraisista toimista, jotka liittyvät suoraan komission ehdotuksiin. Näitä ovat mm. toimet, jotka liittyvät strategiseen maankäyttöön sekä maaseutuyhteisöjen taloudellisen, sosiaalisen ja ympäristöä koskevan hyvinvoinnin edistämiseen. 3.3. Alueiden komitea on tyytyväinen useisiin ehdotettuihin suuntaviivoihin. Komitea kannattaa viljelijöiden tulonmenetysten korvaamista suorilla tuilla. Se kannattaa pyrkimystä tehdä maaseudun kehittämisestä YMP:n toinen pilari. Komitea kannattaa ympäristönsuojelua ja eläinten hyvinvointia koskevien vaatimusten ottamista entistä paremmin huomioon viljelijöiden kannalta kohtuullisessa taloudellisessa mitassa ja tästä aiheutuneen ylimääräisen taakan kompensoimista. Komitea ymmärtää, että Euroopan komissio pyrkii alentamaan interventiohintoja. Alueiden komitea epäilee kuitenkin, ovatko tuotantomääristä riippumaton tuki, markkinajärjestelyn piiriin kuuluvien suorien tukien asteittainen mukauttaminen ja sen aste sekä niiden sitominen ympäristöä koskeviin lisävaatimuksiin ja vaatimusten tarkastaminen todellakin keinoja päästä tavoitteisiin. Tätä varten on aiheellista tutkia huolellisesti suunniteltuja toimia. 3.4. Alueiden komitea on erityisesti sitä mieltä, että Euroopan komission ehdotukset ovat hyvä keskustelunavaus kehitettäessä YMP:tä Agenda 2000:n jälkeen. Vaikutuksiltaan voimakkaimpia ehdotuksia ei kuitenkaan tulisi toteuttaa ennen Agenda 2000:n päättymistä. YMP:tä varten tulisi myös laatia oikeudelliset ja tukipuitteet, joita sovellettaisiin pidempään kuin nykyisiä puitteita (6 vuotta), jotta maataloustuottajille voitaisiin tarjota riittävä turva ja luottamus voimassa olevissa lainsäädäntöpuitteissa tuotantotoiminnan kehittämiseksi keskipitkällä aikavälillä. 4.1. Tuotantomääristä riippumattomilla tuilla ja yhtenäisillä, tuotantomääristä riippumattomilla maatilakohtaisilla tulotuilla on tiettyjä etuja. Periaate, jonka mukaan hintojen lasku korvataan viljelijöille suorilla tulotuilla, saa yleisesti ottaen vahvistuksen. Yhtenäisen tuen periaate voi yksinkertaistaa YMP:n hallinnollista täytäntöönpanoa. Ottamalla käyttöön tuotantomääristä riippumaton tuki vahvistetaan markkinoiden roolia maataloustuotannon suunnannäyttäjänä ja viljelijöiden roolia yrittäjinä. Viljelijöiden päätökset eivät enää riippuisi julkisista kannustimista vaan ensisijaisesti markkinahinnoista. AK kannattaa tuotantomääristä riippumatonta tukea myös keinona suojella unionin ja sen jäsenvaltioiden julkista taloutta. Tuotantomääristä riippumattomissa suorissa tuissa pitäisi ottaa huomioon, että maatalouden työpaikat tulee säilyttää, jotta tietyillä alueilla voidaan välttää työttömyyden kasvu. 4.2. Alueiden komitea kiinnittää kuitenkin huomiota komission ehdottaman tuotantomääristä riippumattoman tuen riskeihin, sillä se vahvistaisi nykyisiä alueiden välisiä eroja. Ehdotus pitäisi yllä nykyistä tilannetta, jossa eniten tuottavat viljelijät saisivat paljon enemmän tukea hehtaaria kohden kuin viljelijät, jotka tuottavat vähemmän. Tuotantoon sitomattoman tuen myöntäminen saattaa vääristää viljelijöiden välisiä kilpailuolosuhteita ja horjuttaa tiettyjen tuotannonalojen vakautta. Näin käy aina kun tukea saava maatila voi lopettaa aikaisemman tuotantonsa tuen silti säilyessä ja suuntautua kannattavampaan tuotantoon. Sellaiset maatilat, jotka ovat aiemmin harjoittaneet kyseistä tuotantoa ilman julkista tukea, ovat näin vaarassa. 4.3. Ehdotetun järjestelmän käyttöönotosta saattaa aiheutua esim. seuraavanlaisia ongelmia, joihin tulee perehtyä tarkemmin: - Viljelijän päätös siirtyä uusille tuotannonaloille saattaa johtaa tiettyjen, nykyisin heikosti tuettujen markkinoiden ylikapasiteettiin, mikä laskee hintoja ja voi lopettaa tuotannon tietyillä maatiloilla. Komissio itse asiassa myöntää tämän todetessaan (kohdassa 2.5), että "- - se saattaa myös lisätä painetta tuotannosta luopumiseen joillakin syrjäisillä alueilla". - Tuotantosuunnan muutokset saattavat vaikeuttaa tiettyjen elintarviketeollisuuden alojen raaka-aineen saantia ja johtaa yritysten siirtymiseen pois paikkakunnalta (esimerkiksi satamiin, jonne saapuu maatalouden tuontituotteita). Tämä haittaa maaseutualueilla harjoitettavaa toimintaa. - Tällainen järjestelmä voi nostaa maatalousmaan hintaa sellaisilla alueilla, joilla "aiemman tuen" ottaminen viitekehykseksi oikeuttaa korkeaan yhtenäiseen tukeen: on olemassa vaara, että hintapaineen vuoksi syntyy suurtiloja, mikä haittaa uusien viljelijöiden tuloa alalle. Päinvastaisessa tapauksessa se saattaa kiihdyttää tietyillä alueilla havaittua tuotannosta luopumista. - Uuteen järjestelmään ei sisälly korvaus- ja tukimekanismeja nuorten viljelijöiden integroimista varten. 4.4. Alueiden komiteaa askarruttaa lisäksi se, onko ehdotettu yhtenäisen tulotuen laskentatapa asianmukainen. Laskentaperusteeksi ehdotetaan tilalle aikaisemmin myönnettyjen tukien kokonaissummaa, jonka laskentatapa määritellään myöhemmin. Tämä herättää kolme kysymystä, joita olisi syytä tutkia tarkkaan: - Palveleeko saavutettuihin oikeuksiin pohjautuva yhtenäinen tuki YMP:n tavoitteita? - Onko oikein, että kyseinen järjestelmä asettaa vähemmän tukea saaneet viljelijät huonompaan asemaan siksi, että he ovat valinneet kestävämmän tuotantotavan, joka ei kuitenkaan ole niin intensiivinen? - Onko järkevää olla vaatimatta tuensaajalta minkäänlaista tuotantositoumusta? 4.5. Alueiden komitea ei sinänsä tuomitse tuotantoon sitomattoman tuen periaatetta, mutta esittää, että ennen päätöksen tekemistä arvioidaan perusteellisesti käytäntöön liittyvät riskit ja pohditaan, miten niiltä voidaan välttyä. Komission ehdottamalla järjestelmällä saattaa olla joitain haittapuolia, joita tulee vielä tutkia. 5.1. Alueiden komitea panee merkille Euroopan komission ehdotuksen tukien asteittaisen mukauttamisjärjestelmän käyttöönotosta kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa sekä järjestelmään sisältyvään enimmäismäärään ja tuen mukauttamisesta vapauttamiseen. Näin voidaan korjata tukien jakautuminen epätasaisesti, kun nykyisin 80 prosenttia yhteisön tukimäärärahoista jakautuu 20 prosentille tiloista. 5.2. Tuen mukauttamisesta vapauttaminen antaa mahdollisuuden olla vähentämättä tukea asteittain pieniltä maatiloilta tai sellaisilta tiloilta, joilla käytetään paljon työvoimaa. Tämä vastaa osittain komitean aiempia suosituksia (CdR 273/98 fin) perheviljelmien suosimisesta ja työpaikkojen säilyttämisestä maaseudulla. Samalla olisi otettava huomioon myös maatalouden rakenteelliset ja tilojen kokoon liittyvät erityispiirteet eri alueilla erityisesti sen vuoksi, että voitaisiin estää työpaikkojen menetykset. Voidaan kuitenkin pohtia: - olisiko tuen mukauttamisesta vapautettavaa tukiosuutta syytä korottaa. - olisiko myönnettävä täydentäviä, jopa 100 prosenttiin yltäviä vapautuksia nuorille viljelijöille, vuoristo- ja saaristoseuduilla sijaitseville maatiloille sekä yksinomaan luonnonmukaista viljelyä harjoittaville maatiloille. - olisiko EU:n yhteisrahoitusosuus nostettava 75 prosenttiin kaikkien asetuksessa (EY) 1257/1999 tarkoitettujen toimien osalta muilla kuin tavoitteen 1 piiriin kuuluvilla alueilla ja jopa 90 prosenttiin tavoitteen 1 piiriin kuuluvilla alueilla. 5.3. EU:n ehdotuksia suorien tukien enimmäismäärän asettamisesta on muokattava siten, että otetaan huomioon maatilojen rakenne- ja kokoerot jäsenvaltioiden alueilla. On ilman muuta selvää, ettei 300000 EUR:n suuruinen yhtenäinen enimmäismäärä kaikkialla Euroopan unionissa ole paras ratkaisu. Se saattaa kannustaa 800-1000 ha:n tilojen keskittymiä ja tuhota nykyisiä perhetilarakenteita ja toisinaan taas asettaa vaaraan suurien tilojen työpaikat ja kilpailukyvyn. 5.4. Alueiden komitea esittää, että sääntöjen täytäntöönpanomääräyksissä otetaan huomioon alueiden erilaisuus. 6.1. Alueiden komitea kannattaa komission ehdotuksia vakiinnuttaa ja vahvistaa maaseudun kehittäminen YMP:n toiseksi pilariksi. Komitea suhtautuu myönteisesti uusiin oheistoimenpiteisiin, joilla viljelijöitä pyritään rohkaisemaan osallistumaan laadun varmistamista ja todentamista koskeviin ohjelmiin, jotka puolestaan liittyvät esim. suojattuihin maantieteellisiin merkintöihin, alkuperämerkintöihin, eläinten- ja ympäristönsuojeluun ja luonnonmukaiseen viljelyyn. 6.2. Komitea pahoittelee kuitenkin sitä, että Euroopan komissio pitää maaseudun kehittämistä ensisijaisesti maataloustuotannon jatkeena. Useimmilla nykypäivän maaseutualueilla maatalous ei enää ole tärkein elinkeino: maatalouden ohella matkailu, käsiteollisuus, palvelut, pienteollisuus ja kulttuuritoiminta täydentävät kokonaisvaltaista kehittämistä. Alueiden komitea esittää Leader-ohjelmista saatujen kokemusten pohjalta, että maaseutua alettaisiin kehittää paikallistoimijoiden alueellensa laatiman kokonaisvaltaisen strategian pohjalta. Komitea esittää niin ikään, että Emotrin tukiosaston käyttösääntöjä joustavoitetaan, jotta maaseutualueet voivat toteuttaa innovatiivisia kehittämishankkeita. 7.1. Alueiden komitea kannattaa Euroopan komission tiedonannossa esitettyjä suuntaviivoja, joilla pyritään edistämään nykyistä ympäristömyötäisempiä tuotantotapoja. Se kannattaa erityisesti ympäristönormien tiukentamista, valvontajärjestelmää, jolla tukien maksaminen sidotaan tehokkaasti ympäristönormien noudattamiseen, ja väliaikaisia tukia, joilla helpotetaan viljelijöiden sopeutumista uusiin vaatimuksiin. 7.2. Alueiden komitea on kuitenkin huolissaan siitä, että tuottajien on vaikea sovittaa yhteen ympäristövaatimusten noudattaminen ja oma kilpailukykynsä markkinoilla kaupan vapautuessa sääntelystä. Komitean mielestä ympäristöön, elintarviketurvallisuuteen, työoloihin tai eläinten hyvinvointiin liittyvien sääntöjen noudattaminen on varmistettava joko WTO:ssa tai tuotteiden saapuessa Euroopan unionin alueelle. Muussa tapauksessa eurooppalaisia tuottajia rangaistaisiin, eivätkä säännöt juuri vaikuttaisi laajaan ekologiseen tasapainoon. 8.1. Alueiden komitea katsoo, että YMP:n tulevaisuus on määriteltävä laajemmissa puitteissa eli Euroopan unionin suurien haasteiden yhteydessä. Euroopan unionin on vakiinnutettava paikkansa toimijana, jonka arvoja ja intressejä kunnioitetaan kaikkialla maailmassa. 8.2. Koska Euroopan unioni on varteenotettava toimija, sen on vaikutettava maataloustuotannon kansainvälisiin kauppasääntöihin, jotta ne ovat yhtä aikaa sekä unionin intressien että arvojen mukaisia. Uudessa YMP:ssä on siis otettava realistisesti huomioon amerikkalaisten sanelupolitiikkaan liittyvä uusi kansainvälinen tilanne ja huolehdittava siitä, että kehitysmaiden kanssa saadaan aikaan tasapainoinen ja kohtuullinen kauppajärjestelmä. Euroopan komission tiedonannossa näitä kahta toisiinsa liittyvää huolenaihetta ei mainita riittävän selkeästi. 8.3. Vaikka Euroopan unionin laajentuminen häämöttää jo lähitulevaisuudessa, se ei saa johtaa eurooppalaisen yhteiskunta- ja maatalousmallin asteittaiseen liukenemiseen suurille avoimille markkinoille, joilla luovuttaisiin vähitellen yhteisistä toimintaperiaatteista. Alueiden komitea panee siksi tyytyväisenä merkille Euroopan komission pyrkivän säilyttämään vahvan yhteisen maatalouspolitiikan. Komissio ei kuitenkaan tarkenna tiedonannossaan, miten ehdokasmaiden maataloustuottajat pystyvät vastaamaan kilpailua, laatua sekä elintarvikkeiden jäljitettävyyttä ja turvallisuutta koskeviin vaatimuksiin, eikä sitä, millaisia seurauksia mukauttamistoimenpiteillä saattaa olla kyseisissä maissa. AK katsoo, että elintarviketurvallisuudelle ja eläinten hyvinvoinnille asetetut vaatimukset tulee säilyttää myös laajentuneessa unionissa. Sosiaalinen ja alueellinen koheesio on kuitenkin vaakalaudalla, joten laajentuvan Euroopan unionin kaikilla alueilla on arvioitava tasapainoisesti YMP:n myönteisiä ja/tai kielteisiä vaikutuksia. Siksi on tärkeää, että ehdokasvaltiot kutsutaan mukaan puoliväliarvioinnista käytäviin keskusteluihin. Alueiden komitea toivoo, että komissio määrittäisi ehdotuksessaan tarkemmin tuen, jota on tarkoitus antaa ehdokasvaltioiden maanviljelijöille, jotta he voisivat vastata asteittain mainittuihin vaatimuksiin. 8.4. Alueiden komitea pahoittelee sitä, ettei Euroopan komissio yhdistä YMP:n uudistusta aluepolitiikan uudistamiseen. Tämä osoittaa, että ehdotettujen toimenpiteiden vaikutuksia alueisiin on tutkittu heikosti. Nyt kun keskustellaan samanaikaisesti yhteisön kahdesta raskaimmasta politiikanlohkosta, niitä on käsiteltävä toisiaan täydentävinä, ei toisiaan korjaavina. 9.1. Alueiden komitea katsoo, ettei se tässä lausunnossaan pysty käsittelemään yksittäisten suurten maataloustuotantoalojen markkinajärjestelyyn liittyviä erityisongelmia, koska se ei aikataulusyistä ole kyennyt kuulemaan eri toimijoita. Komitean mielestä uudistuksen laajat suuntaviivat on kuitenkin syytä täsmentää painonpistealoittain ja poistaa tarvittaessa niiden moniselitteisyys. Komitea toivoo, että sopivan tilaisuuden tullen sitä kuullaan ehdotetuista erityistoimenpiteistä. 9.2. AK ihmettelee sitä, että asiakirjasta puuttuu kokonaan viittaus yhteisen maatalouspolitiikan alueelliseen ulottuvuuteen. Tästä puutteesta on haittaa erityisesti siksi, että kyseiseen politiikkaan ollaan sisällyttämässä yhä vahvemmin rakenteellinen ulottuvuus, joka koskee suoraan alueviranomaisia, ja näitä viranomaisia houkutellaan osallistumaan yhä tiiviimmin tiettyjen maatalouden liitännäistoimenpiteiden rahoitukseen. AK kehottaakin Euroopan komissiota tekemään ehdotuksia, jotta alueviranomaiset saisivat tällä alalla niille kuuluvan aseman ja roolin erityisesti pyrkiessään lievittämään niitä rakenteellisia haittoja, joista tietyt Euroopan unionin vuoristo- tai saaristoalueet kärsivät. 9.3. Tässä vaiheessa alueiden komitea korostaa kuitenkin, että YMP:n täytäntöönpanossa on otettava huomioon Euroopan unionin alueiden, kulttuurien ja tuotantomuotojen erilaisuus. Perussopimuksessa määrätyn yhteenkuuluvuuden tavoitteen mukaisesti yhteisön säännöt on syytä mukauttaa edellä mainittuun erilaisuuteen, jotta heikossa asemassa olevien alueiden ja saarten välisiä kehitystasojen eroja ja jälkeenjääneisyyttä voitaisiin vähentää. Seuraaville tuotantomuodoille on aiheellista osoittaa paikka, jota niillä ei nykyisessä järjestelmässä ole: - Pohjoismaiden ja Välimeren maataloustuotanto - maataloustuotanto saaristo- ja vuoristoalueilla, jotka kärsivät sijaintiinsa liittyvistä pysyvistä rakenteellisista haitoista. On epäilemättä myönnettävä, ettei YMP:n tavoitteita pystytä tietyillä tuotannonaloilla saavuttamaan markkinalähtöisellä katsantokannalla ja että sokeri- ja maitoalojen nykyisenkaltaiset mekanismit ovat periaatteessa käyttökelpoisia. 9.4. Alueiden komitea katsoo, että maaseudun kestävä kehittäminen on mahdollista vain, jos alue- ja paikallisviranomaiset kutsutaan täysmittaisesti mukaan yhteiseen maatalouspolitiikan tehtävien uudistusten yksityiskohtaiseen täytäntöönpanoon. Puoliväliarviointi on hyvä alku YMP:n uudistamisprosessille, sillä siinä myönnetään, että maataloustukiin tulee liittyä konkreettisia toimia, joiden tavoitteena on maaseudun elinolosuhteiden kohentaminen. YMP:n uudistaminen on elintärkeää laajentuneen unionin tulevaisuuden kannalta. AK pitää myös tärkeänä, että uudistukset tehdään kunnolla eikä tyydytä puolittaisiin toimiin. 9.5. Käytävässä keskustelussa on alueiden komitean mielestä vältettävä kaikkinaista dogmatiikkaa, jotta tuloksena on markkinalähtöisen ja yhteisön julkisen sääntelyn välinen tasapaino. Ilman yhteisön sääntelyä eurooppalainen maatalousmalli olisi vaarassa. Haaste on tarpeeksi mittava, joten Euroopan unionin kumppaneiden on paneuduttava siihen huolellisesti. 9.6. Tältä osin alueiden komitea on tyytyväinen, ettei Brysselissä 24.-25. lokakuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto enää aseta kyseenalaiseksi yhteisen maatalouspolitiikan perinpohjaisen uudistuksen tarvetta ja tärkeimpiä tavoitteita. Komitea panee merkille neuvoston valmiuden tarkastella maatalouden tulevaisuutta pitkän aikavälin näkökulmasta (2013) ja on tyytyväinen, että on jälleen todettu tarve säilyttää monimuotoinen maatalouselinkeino kaikilla Euroopan unionin alueilla sekä ottaa huomioon epäsuotuisten alueiden maanviljelijöiden erityistarpeet. Alueiden komitea toivoo, että Eurooppa-neuvoston itselleen suoma aika uudistuksen onnistumisen varmistamiseksi hyödynnetään siten, että selvitetään, mitä seurauksia on tukien eriyttämisellä tuotannosta, otetaan huomioon Euroopan alueiden maanviljelyksen monimuotoisuus tukimuotoja mukautettaessa ja pyritään löytämään rahoitusvarat Euroopan unionin alueellisen yhtenäisyyden kannalta välttämättömälle maaseutualueiden kehittämiselle. Alueiden komitea toivoo vielä, että sille tiedotetaan komission YMP:n uudistamiseksi tekemän työn edistymisestä ja että sitä kuullaan kaikista komission tekemistä lainsäädäntäehdotuksista. Bryssel 20. marraskuuta 2002. Alueiden komitean puheenjohtaja Albert Bore (1) EYVL C 93, 6.4.1999, s. 1.