Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Talousuudistus: kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta"

(1999/C 209/09)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 25. helmikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Talousuudistus: kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta (Cardiff I)".

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus -jaosto antoi lausuntonsa 18. toukokuuta 1999. Esittelijä oli Vasco Cal ja apulaisesittelijä John Simpson."

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 26. ja 27. toukokuuta 1999 pitämässään 364. täysistunnossa (toukokuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 77 ääntä puolesta, ja 4 pidättyi äänestämästä.

HUOM.

Yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä päätti käsitellä lausunnossa myös seuraavia kahta komission asiakirjaa:

"Yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman arviointi kesäkuu 1997 - joulukuu 1998"

ja

"Talous- ja rakenneuudistus EU:ssa (Cardiff II)".

Johdanto

Komitea on tyytyväinen, että se voi ottaa kantaa näihin sisämarkkina-asiakirjoihin kokonaisuutena. Asiakirjat ovat Tiedonanto yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman arvioinnista, Kertomus yhteisön tuote- ja pääomamarkkinoiden toiminnasta (Cardiff I) ja Kertomus talous- ja rakenneuudistuksesta EU:ssa (Cardiff II). Kuten komitea on huomauttanut jo aiemmin, sisämarkkinaohjelman arviointi tulisi tehdä samanaikaisesti sekä oikeudelliselta että taloudelliselta kannalta eikä siinä tulisi rajoittua esittelemään direktiivien voimaan saattamista.

1. Yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman arviointi kesäkuu 1997 - joulukuu 1998

1.1. Komissio julkaisi Eurooppa-neuvoston Amsterdamissa kesäkuussa 1997 pitämän kokouksen jälkeen yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelmansa (CSE(97) 1). Toimintasuunnitelmaan sisältyi sarja tärkeitä toimia, joiden tavoitteena oli parantaa merkittävällä tavalla yhtenäismarkkinoiden toimintaa 1. päivään tammikuuta 1999 mennessä. Tuorein arvio ohjelman edistymisestä (KOM(1999) 74 lopull.) laadittiin vuoden 1998 lopulla. Arvion pohjana on yhtenäismarkkinoiden kolmas tulostaulu, joka julkaistiin lokakuussa 1998(1). TSK on laatinut lausunnon jokaisesta tulostaulusta. Kolmatta tulostaulua koskeva lausunto hyväksyttiin 24. helmikuuta 1999(2).

1.2. 18 viime kuukauden aikana yhtenäismarkkinoiden kehittämisessä on painotettu pääasiassa tärkeitä makrotaloudellisiä kysymyksiä kuten rahaliiton valmisteluja ja käynnistämistä, jäsenvaltioiden toimia lähentymiskriteereiden saavuttamiseksi sekä kasvu- ja vakaussopimuksen laatimista ja siihen liittyviä jäsenvaltioiden velvoitteita.

1.3. Kuten yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman arvioinnissa todetaan monet muut yhtenäismarkkinoiden näkökohdat kehittyivät samanaikaisesti vakaasti.

1.4. Arvioinnissa käsitellään toimia, joihin on ryhdytty toimintasuunnitelman kunkin neljän tavoitteen alalla. Tavoitteet ovat:

- sääntöjen tehostaminen

- markkinoiden keskeisten vääristymien poistaminen

- yhdentymisen toimialakohtaisten esteiden poistaminen

- yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen kaikkien kansalaisten eduksi.

1.5. Monet toimintasuunnitelman sitoumuksista käsitellään lyhyesti. Ne heijastuvat lainsäädäntöaloitteissa ja toimintalinjojen tarkistuksissa sekä strategisiin tavoitteisiin liittyvissä erityisaloitteissa. TSK on myöntänyt aiemmissa lausunnoissaan, että tällä lähestymistavalla on arvonsa ja että käsiteltävänä olevat aiheet ovat luonteeltaan laaja-alaisia. Tässä lausunnossa TSK antaa tunnustusta arviointityölle ja ottaa esille tiettyjä aihealueita lisäkommentteja varten.

1.6. Tapa, jolla komissio on esittänyt arvioinnin, on helpottanut toimintasuunnitelman käsittelyä TSK:ssa. Komitea on erityisen tyytyväinen liitteen II analyyttiseen tapaan esitellä kunkin aihealueen edistymisaste sekä siihen, että siinä mainitaan erikseen alat, joiden kehitykseen ollaan pettyneitä.

1.7. TSK:n kommenteissa esitellään ensin toimintasuunnitelmakauden tärkeimpiä saavutuksia, seuraavaksi havaittuja puutteita ja kolmanneksi annetaan ehdotuksia toimintasuunnitelmasta esille nousseista aiheista, joita komitea suosittaa komission työstävän edelleen.

Saavutusten arviointi

1.8. Komission mukaan toimintasuunnitelma on onnistunut. Johdannossa sanotaan, että "tavoitteet on saavutettu suurimmalta osin". TSK on asiasta samaa mieltä ja myöntää, että toimintasuunnitelman luoma järjestys on ollut rakentavaa ja hyödyllistä. Komissio arvioi kuitenkin omia suorituksiaan, TSK:n mielestä ulkoinen arviointi olisi ollut kriittisempää.

1.9. Monet toimintasuunnitelman saavutuksista ovat väistämättä ennemminkin politiikkaa kehittäviä kuin todellisia edistysaskeleita. Ei olekaan järkevää pyrkiä arvioimaan toimintasuunnitelman pitkän aikavälin vaikutuksia, sillä monet sitoumuksista ovat osia laaja-alaisemmista toimista, jotka kehittyvät paljon pidemmällä aikavälillä.

1.10. Komitea toteaa, että joitain poikkeuksia lukuun ottamatta komissio on yleisesti ottaen edistynyt onnistuneesti toimintasuunnitelmassa ja saavuttanut tavoitteensa valmistella ja julkaista uuteen ja muutettuun yhteisön lainsäädäntöön liittyvät päätelmänsä. Myös jäsenvaltiot näyttävät parantaneen lainsäädäntövelvoitteidensa toteuttamista. Myös nykyisten sääntöjen tehostamisessa on edistytty, mutta ei kuitenkaan aivan yhtä hyvällä menestyksellä.

1.11. Direktiivit: Komitea on tyytyväinen, että viipeitä direktiivien siirtämisessä osaksi kansallista lainsäädäntöä on onnistuttu vihdoinkin vähentämään. Edelleen esiintyvät viivästymät ovat kuitenkin huolestuttavia. TSK on komission kanssa samaa mieltä siitä, että aikataulu- ja valvontajärjestelmiä tarvitaan vielä toimintasuunnitelmakauden päätyttyä.

1.12. Julkiset hankinnat: Julkisten hankintojen markkinoiden kilpailulle avaamisen pulmallisuutta valaistaan kahdella vastakkaisella tavalla. Komissio huomauttaa, että julkisia hankintoja koskevien direktiivien soveltaminen on ollut "erityisen hidasta". Tämä kielteinen huomio on kuitenkin ristiriidassa sen kanssa, että komissio on julkaissut vihreän kirjan julkisten hankintojen seurannasta. TSK on huolissaan, ettei komission politiikalla ja päätöksillä ole asianmukaista vaikutusta joidenkin jäsenvaltioiden lainsäädäntöön ja toimintaan.

1.13. Muita saavutuksia toimintasuunnitelman yhteydessä ovat olleet:

a) interventiomekanismit tavaroiden vapaan liikkuvuuden tiellä olevien vakavien esteiden käsittelemiseksi

b) erilliset ehdotukset yhtenäismarkkinoita koskevien jäsenvaltioiden ja yhteisön sääntöjen yksinkertaistamiseksi

c) ongelmanratkaisu yhteyspisteiden ja koordinaatiokeskusten perustamisen kautta

d) toimintasäännöt haitallisesta verokilpailusta

e) valtiontukia koskevien suuntaviivojen loppuun viety tarkistus

f) kaasutoimitusten liberalisoinnin mahdollistavat säännöt

g) työaikadirektiivin hiominen

h) yrityspaneelin (Business Test Panel) perustaminen säädösehdotusten laadun parantamiseksi

i) ehdotukset alv:n soveltamisen uudenaikaistamiseksi ja rationaalistamiseksi.

1.14. Tavaroiden vapaan liikkuvuuden tiellä olevien vakavien esteiden poistamiseksi luodut interventiomekanismit ovat kuitenkin neuvoston tekemä kompromissiratkaisu, ja niiden toimivuus on vielä todistettava käytännössä.

1.14.1. Sisämarkkinoiden lainsäädännön yksinkertaistaminen (Slim) on onnistunut vain osittain. Sitä on tarpeen arvioida nykyistä tarkemmin, jotta saadaan selville onko Slim tehokas keino yksinkertaistaa lainsäädäntöä. Neuvosto ei ole hyväksynyt montakaan direktiiviehdotusta ja erittäin harva ehdotus on hyväksytty osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja pantu täytäntöön. TSK ehdottaakin, että komissio seuraa ja tarkastelee uudelleen kyseisen aloitteen metodeja ja menestystä.

1.14.2. Komitea kannattaa arvonlisäverojärjestelmän uudenaikaistamiseen ja yhtenäistämiseen liittyviä ehdotuksia, koska ne helpottavat liike-elämän toimintaa. Samalla ne ovat kuitenkin ainoastaan ensi askel kohti suunniteltua alkuperämaahan perustuvaa alv-järjestelmää. TSK on jo ilmaissut kannattavansa näitä ehdotuksia.

Puutteet

1.15. Komissio myöntää olevansa pettynyt kehitykseen tietyillä aloilla. TSK on asiasta samaa mieltä komission kanssa ja toivoo, että niiltä osin, kun nämä puutteet on eritelty, kuten liitteessä II, komissio sitoutuisi jatkamaan ponnisteluja niiden korjaamiseksi.

1.16. Lentokenttien tulo- ja lähtöajat: Yksi TSK:ta erityisesti huolestuttavista puutteista on se, ettei lentokenttien tulo- ja lähtöaikojen jakamista koskevien uusien sääntöjen esittämisessä ole edistytty lainkaan.

1.17. Komissio näyttää olevan moniin ehdotettuihin toimiin tyytyväisempi kuin TSK:n mielestä olisi aihetta. Komitea kiinnittää erityistä huomiota vaatimattomiin tuloksiin seuraavilla aloilla:

(i) vastavuoroista tunnustamista koskevat aloitteet

(ii) suunnitelmat rakennusalan tuotteiden standardointia hidastavien teknisten ongelmien poistamiseksi

(iii) välillisen verotuksen eroavaisuuksien aiheuttamien vääristymien poistaminen

(iv) energia-alan verotusta koskevaan yhteisön kehykseen liittyvät ehdotukset

(v) kymmenes yhtiölakidirektiivi rajatylittävistä sulautumista

(vi) osuuskuntien, yhdistysten ja keskinäisten yhtiöiden eurooppalaisia perussääntöjä koskevat säädökset

(vii) toimet henkilöihin kohdistuvien rajatarkastusten poistamiseksi yhteisön sisärajoilla.

1.18. Toimintasuunnitelma vahvistaa selvästi, että edellä mainittujen alojen lisäksi monella muullakin avainalalla on vielä paljon tehtävää. Näihin aloihin kuuluvat mm. yhteisön patentti, Eurooppa-yhtiön perussääntö, yritysfuusioita koskevat säännöt, kaksinkertaisen verotuksen poistaminen yhteisön tasolla, lopullinen alv-järjestelmä ja jäsenvaltioiden luomien uusien esteiden torjuminen sisämarkkinoilla.

Toimintasuunnitelman seuranta

1.19. Toimintasuunnitelma on osoittautunut vuoden 1998 loppuun ulottuvalla kaudella hyödylliseksi metodiksi asettaa komissiolle tavoitteet yhtenäismarkkinoiden vahvistamiseksi. Tavoitteiden määrittely on helpottanut komission ja muiden instituutioiden, myös jäsenvaltioiden hallitusten, toteuttaman toiminnan valvontaa ja arviointia.

1.20. TSK:n mielestä toimintasuunnitelmasta saadut arvokkaat kokemukset olisi tuotava ilmi arvioimalla uudella tavalla yhtenäismarkkinoiden kehitystä sekä siihen liittyviä laajoja aihealueita, jotka kuvaavat yhteisön edistymistä.

1.21. Komissio on painottanut viime aikoina pääasiassa yhtenäismarkkinoiden rakentamiseen tarvittavia välineitä sekä niihin liittyviä tukitoimia. Tulevaisuudessa huomiota kiinnitetään entistä enemmän siihen, että yhtenäismarkkinoiden toiminta kehittyy ja tehostuu. Komission tekemää valvontaa tarvitaan edelleenkin ja sille tulee antaa palautetta eri aihealueilta. Kaksisuuntaisen vuoropuhelun tarve yhteisön (ja sen toimielinten) sekä avainasemassa olevien kansalaisten ja yritysten välillä tiedostetaan yhä selkeämmin.

1.22. TSK suosittelee komissiolle ajoittaista tarkistus-, valvonta-, vuoropuhelu- ja analyysiprosessia. Komissio voi laatia tämän toistuvan prosessin avulla sarjan strategisia tavoitteita yhtenäismarkkinoiden kehittämiseksi sekä perusolettamukset, jotka muodostavat prosessin perustan.

1.23. Toimintasuunnitelman ja siihen liittyvien Cardiff I- ja Cardiff II -kertomusten hyöty on ollut kaiken asiaan liittyvän yhteisön politiikan ja toimien edistymisen jäsennellyssä arvioinnissa, joka tähtää vahvuuksien ja heikkouksien paljastamiseen. Näin ollen näitä prosesseja on mahdollista kehittää edelleen uusien tavoitteiden saavuttamista palvelevaksi välineeksi. Myönteisenä tuloksena voi olla komission tavoitteiden asettelua ohjaavan ja siihen vaikuttavan filosofian entistä selvempi ilmaiseminen.

1.24. TSK kannattaa komission jäsenen Mario Montin Euroopan unionin neuvostolle helmikuussa 1999 tekemää ehdotusta: "- - emme tarvitse toista toimintasuunnitelmaa 'yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamiseksi', mutta tarvitsemme samanlaisia selkeästi määriteltyjä tavoitteita, joilla yritykset ohjailevat toimintalinjojaan suhteessa sijoittajiin. Tavoitteet voidaan määrittää esimerkiksi kolmen vuoden jaksoksi ja tarkistaa ne jokaisen vuoden lopussa, jolloin olisi mahdollista varmistaa niiden saavuttaminen ja toteuttaminen sekä tehdä mahdollisesti tarvittavat muutokset - -."

Komitea panee kuitenkin merkille, että komissio on esittänyt erityisesti rahoitusalalle suunnatun toimintasuunnitelman, ja on sitä mieltä, että tällä avainalalla tarvitaan erityiskohtelua.

1.25. Strategiset tavoitteet tulee asettaa säännöllisesti siten, että kuullaan asianomaisia osapuolia, muun muassa TSK:ta. Niiden tulee liittyä suoraan kansalaisten, yritysten, työllisyyden sekä sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen tarpeisiin. Tämän tulisi johtaa tehokkaisiin toiminnallisiin tavoitteisiin, joissa puolestaan määritellään suorituskyvyn indikaattorit edistymisen valvomiseksi sekä riskien, epäonnistumisten tai puutteellisen yhteistyön tunnistamiseksi.

1.26. Tavoitteiden asettamisen ja asianomaisten kumppanien kanssa käytävän vuoropuhelun pohjalta voitaisiin laatia strategiset tavoitteet kolmen vuoden jaksoissa. Niitä voitaisiin käyttää määrittämään lyhyen aikavälin vaikutukset, jotka sisällytettäisiin asialistaan, sekä suorituskyvyn indikaattorit muita Cardiffin tyylisiä vuosittaisia kertomuksia ja kaksi kertaa vuodessa laadittavia tulostauluja varten.

1.27. Jotta voidaan taata, että komissio ryhtyy kertomusten päätelmien pohjalta asianmukaisiin toimiin, TSK kannattaa komission jäsenen Montin ehdotusta, jonka mukaan jokaisen vuoden ensimmäisen sisämarkkinaneuvoston tulisi tarkistaa tilanne ja eritellä toimien tärkeimmät välittömät painopistealueet.

1.28. TSK odottaa kiinnostuksella komission selvitystä kesäkuussa 1999 pidettävää sisämarkkinaneuvoston kokousta varten. Komitea toivoo, että kokouksessa otetaan kantaa yhtenäismarkkinapolitiikan seuraavan kolmen vuoden tavoitteisiin.

2. Yhteisön tuote- ja pääomamarkkinat (Cardiff I) (KOM(1999) 10 lopull.) sekä talous- ja rakenneuudistus EU:ssa (Cardiff II) (KOM(1999) 61 lopull.)

2.1. Johdanto

2.1.1. Kesäkuun 15. ja 16. päivänä 1998 Cardiffissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi (ks. päätelmien kohta 11) seuraavaa: "Talouspolitiikassa olisi keskityttävä kasvun ja työllisyyden edistämiseen sekä makrotalouden vakauden ja työ-, hyödyke- (tavarat ja palvelut) ja pääomamarkkinoiden tehokkaan toiminnan varmistamiseen. Eurooppa-neuvosto on tyytyväinen neuvoston päätökseen luoda joustava menettely, jonka puitteissa jäsenvaltiot ja komissio laativat vuoden lopussa toimivaltansa rajoissa lyhyet selvitykset hyödyke- ja pääomamarkkinoista. - - [Menettelyn] avulla voidaan - - täydentää työllisyyttä koskevista kansallisista suunnitelmista - - saatavia tietoja. Eurooppa-neuvosto on myös tyytyväinen komission ehdotukseen laatia kyseisen aineiston perusteella rakennekysymyksiä ja -politiikkaa koskeva kertomus, jota käsitellään neuvoston Ecofin- ja muissa istunnoissa."

2.1.2. On merkittävää, että nämä päätelmät sisällytettiin talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja käsittelevään lukuun (perustamissopimuksen 99 artiklan 2 kohta, entinen 103 artikla). Tämä on selkeä merkki suuntaviivojen ulottuvuuden laajentamisesta. Eurooppa-neuvosto korosti myös rakenne- ja talousuudistusten osuutta työttömyyden torjunnassa.

2.1.3. Komissio julkaisi 20. tammikuuta 1999 ensimmäisen kertomuksen (Cardiff I) vastaukseksi Cardiffissa kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin. Toinen kertomus (Cardiff II) julkaistiin 17. helmikuuta 1999. Maaliskuun 30. päivänä komissio hyväksyi suosituksen talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (KOM(1999) 143 lopull.), johon sisältyvät ensimmäistä kertaa jäsenvaltiokohtaiset suuntaviivat budjetin lisäksi myös tuote- ja palvelu- sekä työmarkkinoille.

2.1.4. Cardiff I -kertomuksessa komissio analysoi sisämarkkinoiden tilannetta ja ehdottaa yhtenäismarkkinoiden lainsäädäntökehykseen kuuttatoista painopistealuetta. Toimien tavoitteena on Euroopan talouden tehostaminen lisäämällä markkinoiden joustavuutta ja parantamalla niiden toimivuutta. Kuten komissio toteaa (johdanto, s. 4), tarkoituksena ei ole poistaa kansallista sääntelyä, vaan parantaa taloudellista tehokkuutta näissä sääntely-ympäristöissä.

2.1.5. Cardiff II -kertomuksessa komissio esittää tiivistetysti tiettyjä ensimmäisessä kertomuksessa käsiteltyjä näkökohtia hyödyke- (tavarat ja palvelut) ja rahoitusmarkkinoista. Kertomuksessa analysoidaan erityisesti työmarkkinoita (jäsenvaltioiden Luxemburgin prosessin yhteydessä laatimien kansallisten kertomusten pohjalta) ja julkista taloutta, etenkin sosiaaliturvamenoja ja verotusta.

2.1.6. Kaikki nämä näkökohdat on liitetty komission suositukseen talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (perustamissopimuksen 99 artikla, entinen 103 artikla). Näin on mahdollista käsitellä yhdessä erilaisia toisiinsa liittyviä kysymyksiä. Tämä merkitsee huomattavaa edistysaskelta Euroopan unionin talouspolitiikkojen koordinoinnissa(3).

2.2. Erityistä

2.2.1. Vaikuttaa siltä, ettei kertomuksissa käsitellä riittävän laajasti sisämarkkinoiden puitteissa toteutettujen toimien yhteyttä taloudellisen tilanteen, taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden sekä työllisyyden paranemiseen Euroopan unionissa. Sitä ei myöskään näytetä toteen. Taloudellisen integraation analyysissä indikaattoreina käytetään pelkästään yhteisön sisäistä tavarakauppaa, rajanylittävää palvelukauppaa, pääomanliikkeitä ja suoria ulkomaisia investointeja sekä työvoiman vapaata liikkuvuutta. Monissa tapauksissa alojen ja yritysten rakenneuudistuksien, jotka mainitaan esimerkkinä sisämarkkinoiden vaikutuksista, voidaan katsoa johtuvan taloudellisten ja etenkin rahoitussuhteiden maailmanlaajuistumisprosessin vaikutuksista.

2.2.2. Euroopan talouden kilpailukyky näyttää hyötyneen sisämarkkinoiden syventämisestä, sillä Euroopan maiden väliset suorat ulkomaiset investoinnit ovat lisääntyneet huomattavasti. Myös yhteisön sisäinen kauppavaihto on kehittynyt. Tosin se kasvoi kaudella 1995-1997 vähemmän kuin kaudella 1993-1995.

2.2.3. Cardiff I -kertomuksessa esitetty väite, että hintojen lähenemistä ja alenemista voidaan pitää todisteena yhtenäismarkkinoilla saavutetuista tuloksista tai tiettyjen alojen integraatioprosessin viivästymisestä, vaikuttaa myös liioitellulta. Kuten toisessa kertomuksessa todetaan, verrattaessa EU:n tilannetta Yhdysvaltoihin voidaan huomata, että kuluttajahinnat ovat korkeammat EU:ssa kuin Yhdysvalloissa, mutta suurimmassa osassa tapauksista erot johtuvat ennemminkin välillisen verotuksen eroista kuin tukku- ja vähittäiskaupan jakeluverkon huonommasta tehosta tai EU:n suuremmista hinta-kustannusmarginaaleista.

2.2.3.1. Myös EU:n sisäiset hintaerot johtuvat henkeä kohden lasketuista elintasoeroista sekä eroista välillisessä verotuksessa. Väitteessä, jonka mukaan palvelujen hintahajonta on kaksinkertainen verrattuna tavaroiden hintahajontaan, ei näytetä otettavan huomioon, että palvelualan työvoimakustannukset ovat yleensä suuremmat ja että palkka- ja tuottavuushajonta, joka vaihtelee yhdestä viiteen jäsenvaltioiden välillä, on paljon suurempi kuin komission esittämä hintahajonta. Vaikka aihe on tärkeä, sitä ei käsitellä komission kertomuksissa.

2.2.4. Kertomuksissa ei käsitellä riittävästi valtiontuista johtuvia kilpailuvääristymiä, vaikka komissio julkaisee joka toinen vuosi tilastot valtiontuesta ja muistaa mainita usein, että tukisummat ovat suuria. Kun ei oteta lukuun maataloutta, valtiontukien osuus on vuosittain (keskiarvo kaudelta 1995-1997) suurempi kuin Euroopan unionin talousarvio: noin 95 miljardia euroa eli 1,2 % yhteisön BKT:sta. Komissio esittää konkreettisen ja myönteisen ehdotuksen, jonka mukaan komission jatkuvan "valppauden" lisäksi jäsenvaltioiden tulee vahvistaa aikataulu tukibudjettien vähentämiseksi sekä muuttaa nykyistä järjestelmää, jossa paino on tilapäisillä ja alakohtaisilla tuilla. Komissio on sisällyttänyt suositukseensa suurimmalle osalle jäsenvaltioita konkreettiset ja selkeät suuntaviivat valtiontukien vähentämiseksi.

2.2.5. Yleispalveluvelvoitteita koskeva kysymys on aiheuttanut vaikeimpia ongelmia verkkomarkkinoiden liberalisoimisprosessille. Sen lisäksi, että sääntelyn alaisen toiminnan ja kilpailuun perustuvan toiminnan välille tehdään ero, mitä toteutetaan jo kaikissa jäsenvaltioissa, komission kertomuksissa ei ole muita ehdotuksia tiettyjen eri jäsenvaltioissa eriasteisina tuntuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Näitä ongelmia ovat työpaikkojen menettäminen, laadultaan taattujen palvelujen saatavuus kohtuuhinnalla, yleispalveluvelvoitteiden ja niiden rahoituksen määrittely sekä niiden tuottamisesta vastaavien yritysten valinta. Komissio myöntää, että "vapauttamisprosessi hyväksytään laajemmin, jos sen myönteiset vaikutukset hintoihin, laatuun ja palvelujen yleisyyteen ovat selvästi havaittavissa". Tämän vuoksi olisikin "varmistettava, että saavutetut edut siirretään välittömästi teollisuudelle ja kuluttajille". (Cardiff II -kertomuksen sivu 14.) Komitea on asiasta samaa mieltä, mutta kiinnittää huomiota tarpeeseen noudattaa läheisyysperiaatetta tällä alalla.

Toisaalta komitea on sitä mieltä, että liberalisoiminen on hyväksyttävää vain silloin, kun komission mainitsemien asioiden lisäksi otetaan asianmukaisesti huomioon myös työntekijöiden tilanne, sillä prosessilla voi olla heille kielteisiä vaikutuksia.

2.2.6. Työvoiman vapaan liikkuvuuden tulisi olla yksi neljästä sisämarkkinoiden pilarista. Tällä alalla on eniten viipeitä sekä sääntelyssä että taloudellisella ja sosiaalisella tasolla. Komissio myöntää, että rajanylittävät työvoimavirrat ovat vähäisiä, mutta niiden määrä on kasvussa ja ne voivat saada uuden sysäyksen euron käyttöönotosta. Tätä kysymystä ei käsitellä ainoassakaan Cardiff I -kertomuksen kuudestatoista ehdotuksessa, Cardiff II -kertomuksen työmarkkinoita käsittelevässä osuudessa eikä talouspolitiikan yleisissä suuntaviivoissa.

2.2.7. Pienten ja keskisuurten yritysten selviytyminen yhä kilpailuhenkisemmässä ja avoimemmassa ympäristössä on avainkysymys Euroopan unionin työllisyystason kannalta. Vaikka pk-yritykset ovat luoneet työpaikkoja, pk-yritysmaailmassa on paljon yrityskuolemia (alle puolet perustetuista pk-yrityksistä pysyvät hengissä yli viisi vuotta) ja työpaikkojen menetyksiä. Yhteisön tasolla on tehty useita aloitteita ja laadittu kertomuksia ja jäsenvaltioissa on toteutettu erilaisia toimenpiteitä, mutta Cardiff-kertomuksissa ei esitetä, että näiden toimien ja vastaavan työllisyyskehityksen vaikutuksen välillä olisi minkäänlaista korrelaatiosuhdetta. Eurooppalaiset yritykset kasvavat Yhdysvaltojen yrityksiä heikommin, eivätkä ne kehity riittävän suuriksi pystyäkseen vaikuttamaan merkittävästi kansainväliseen kilpailuun etenkään vahvasti innovatiivisilla aloilla. Pk-yritysten kasvuongelmaan on puututtava yhtenäismarkkinoilla parantamalla erityisesti verotus- ja työlainsäädäntöä sekä rahoitusmarkkinoiden tehokkuutta. Kasvun edistämiseksi on verotusjärjestelmässä suosittava erityisesti yritysten rahoitusta omalla pääomalla. Myös pääomatulojen verotusta on kevennettävä. Rahoitusmarkkinoiden parantaminen edellyttää riittävän suurten rahoituspalveluiden välittäjien läsnäoloa, kehittynyttä verotusjärjestelmää sekä markkinoiden rahallista ja säädöksellistä yhtenäisyyttä. Oman pääoman puute, entistä edullisempien rahoitusjärjestelmien saavuttamattomuus, vaikeudet osallistua tutkimus- ja kehittämisohjelmiin ja julkisiin sopimuksiin sekä sellaiset säädös- ja kilpailupuitteet, jotka eivät ota huomioon pk-yritysten erityisasemaa, vaikuttavat edelleenkin kielteisesti eurooppalaisiin pk-yrityksiin. Pk-yrityksille suunnatut tukitoimet on jätetty pääasiassa jäsenvaltioille.

2.2.8. Verotusjärjestelmillä voidaan "vaikuttaa voimakkaasti talouskasvuun ja työllisyyteen" ja niillä pyritään "tasapainottamaan talouden tehokkuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitteet" (Cardiff II -kertomuksen 4.2 kohta). Komissio toteaa, että jonkinasteinen verokilpailu on hyväksi, mutta toisaalta se on vahingollista ja huolestuttavaa. Se ei kuitenkaan määrittele kumpaakaan näistä. Komission mielestä on tarpeen yhdenmukaistaa välilliset verot ja päättää arvonlisäveron kantopaikkaan liittyvästä lainsäädännöstä, mutta se ei edelleenkään tee ehdotuksia siitä, miten taataan vastaavat budjettikompensaatiot jäsenvaltioille, jotka kärsivät lopullisen alv-järjestelmän voimaantulosta.

2.2.9. Komission mielestä yhtiöverotuksessa ja korkotulojen verotuksessa "jonkinasteinen yhteensovittaminen on suotavaa ja tarpeellista". Korkotuloista on jo esitetty ehdotus, josta TSK on antanut lausunnon. Komissio myöntää kuitenkin, että yhtiöverotuksen tilannetta kuvaavat parhaiten lukuisat poikkeukset ja vähennykset, jotka vaikuttavat suoraan veropohjaan. Niinpä erot jäsenvaltioiden välillä ovat tosiasiassa suuremmat kuin lakisääteisistä yhtiöveroprosenteista voitaisiin päätellä. Komission ilmoittama tutkimus yhtiöverotuksen eroista ja niistä johtuvista poliittisista kysymyksistä tulisi toteuttaa mahdollisimman pian.

2.2.10. Vuonna 1998 verotaakka Euroopan unionissa oli 43 % BKT:sta, kun se oli Yhdysvalloissa 32 % ja Japanissa 29 % (ks. Cardiff II -kertomuksen taulukko 4.2). Ne koostuvat kuitenkin eri tavoin. Sosiaaliturvamaksut suhteessa BKT:hen ovat EU:ssa suuremmat, sillä suurin osa sosiaali- ja terveyskuluista on Yhdysvalloissa yksityisiä (ks. kohta 2.2.13). Välittömät verot ovat EU:ssa alhaisemmat kuin Yhdysvalloissa, kun taas välilliset verot ovat EU:ssa paljon korkeammat kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa (14 % BKT:sta seitsemän ja kahdeksan prosentin sijaan).

2.2.11. Verotaakan viime vuosien kehityksen kohdalla komissio myöntää, että työn verotus on yhteisössä keskimäärin kovaa ja että verotaakka kasvaa, kun taas kulutusverot ovat säilyneet vakaina ja pääomaverot laskeneet(4). Komissio toteaa, että etenkin "valuutanvaihtoriskien poistumisen myötä pääoman ja rahoitustoiminnan vaihteleva verotuskohtelu vääristää yhä enemmän resurssien kohdentumista" (Cardiff I -kertomuksen sivu 23). Tässäkin tapauksessa olisi tarpeen kehitellä pohdintoja vaihtoehtoisista lähteistä, joilla voitaisiin kompensoida erityisesti vähän ammattitaitoa vaativan työn verotuksesta saatavien tulojen mahdollinen menetys, tai keinoista, joilla voidaan tehostaa sosiaaliturvajärjestelmiä.

2.2.12. Verojärjestelmiä ei saa missään tapauksessa analysoida ainoastaan verotulojen vähentämisen kannalta, vaan niitä tulee käsitellä myös kulujen kannalta. Komissio myöntää tämän erityisesti todetessaan, että "suhteettoman suuri osuus leikkauksista kohdistui julkisiin investointeihin" (Cardiff II -kertomuksen kohta 4), mutta se ei tee tästä toteamuksesta mitään johtopäätöksiä varsinkaan niiden jäsenvaltioiden talouspolitiikkaa varten, joiden tulisi kuroa umpeen taloudellinen jälkeenjääneisyys.

2.2.13. Komissio viittaa myös sosiaaliturvan kohdalla käynnissä oleviin uudistuksiin, lukuisiin toimiin kulujen hillitsemiseksi sekä rahoitusjärjestelmän muutoksiin tietyissä maissa. Sosiaaliturvaan liittyviä julkisia menoja pidetään EU:ssa korkeina suhteessa BKT:hen, vaikka jäsenvaltioiden välillä on huomattavia eroja. Koheesiomaissa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa niiden osuus on alhaisin. Kuten kertomuksessa myönnetään, jos tarkastellaan kuitenkin julkisia ja yksityisiä menoja kokonaisuudessaan, erot suhteessa Yhdysvaltoihin ovat huomattavasti pienemmät. Euroopassa tehtävissä sosiaaliturvajärjestelmien uudistuksissa on suuntauksena kasvattaa yksityisten eläkevakuutusten osuutta ilman, että kyseenalaistetaan nykyiselle järjestelmälle ominainen solidaarisuus heikoimmassa asemassa olevia kohtaan. Tämä kasvattaa tulevaisuudessa henkilökohtaista vastuuta.

2.2.14. Komissio on sitä mieltä, että erityisesti eläkkeisiin liittyvien kustannusten hillitsemisen lisäksi on edistytty myös terveydenhoidon (julkisten) menojen valvonnassa, vaikka onkin vaikea käsittää, miten tässä kehityksessä voidaan säilyttää periaatteet palveluiden kattavuudesta, yhdenvertaisista käyttömahdollisuuksista ja laadusta. Näissä kahdessa kertomuksessa viitataan moniin muihin komission asiakirjoihin, mutta niissä ei ikävä kyllä esitetä sellaisia tärkeitä tilastotietoja, jotka osoittaisivat sosiaaliturvajärjestelmien ja jäsenvaltioiden tulotilanteen välisen suhteen (ensimmäisestä koheesiokertomuksesta ilmenee muun muassa, että ilman sosiaaliturvaa 40 % eurooppalaisista perheistä olisi köyhyysrajan alapuolella nykyisten 18 prosentin sijaan (ensimmäisessä koheesiokertomuksessa mainittu luku).

2.2.14.1. Euroopan unionin suhteellisen korkea elintaso, talouskasvun dynaamisuus ja unionin sisämarkkinoiden laajuus ovat paljolti näiden sosiaaliturvajärjestelmien ansiota. Onkin valitettavaa, ettei kertomuksissa esitetä kyseistä analyysia, jonka avulla voitaisiin päätellä meneillään olevien uudistusten seuraukset(5). Jos komissio ei esitä tasapainoista ja täydellistä analyysia kaikista mahdollisista seurauksista eikä tee ehdotuksia pelkän kulujen valvonnan ja kustannusten supistamisen lisäksi, sosiaaliturvajärjestelmien uudistusprosessissa on jatkossakin poliittisia ja sosiaalisia vaikeuksia.

2.2.15. Työmarkkinoiden kohdalla komissio myöntää, että ongelmana on (Cardiff II -kertomuksen kohta 3.3) löytää tasapaino "joustavuuden ja turvallisuuden välillä", tukea "työmarkkinaosapuolten välisiä sopimuksia", joita tarvitaan "sen ehkäisemiseksi, että välillisten työvoimakustannusten alentaminen johtaisi vain voittojen kasvamiseen tai välittömien palkkojen nousuun, kuten aiemmin on usein käynyt" sekä edistää työehtosopimuksia, jotka "voittavat nykyään alaa keinona tasapainottaa työelämän eri intressiryhmien edut", sillä "työehtosopimusjärjestelmä on varsin sopeutumiskykyinen, vaikka onkin parhaillaan uudelleenjärjestelyjen kohteena". Komitea pitää valitettavana sitä, ettei komissio ole tehnyt tarkempaa analyysia.

2.2.16. Kertomuksissa ei eritellä työllisyyden ja työttömyyden välisiä suhteita ja toisaalta sisämarkkinoiden sekä talous- ja rakenneuudistusten välisiä suhteita. Tämä on erityisen valitettavaa siksi, että komissio hyväksyi Cecchinin raportin, jossa ennakoitiin viiden miljoonan uuden työpaikan luomista sisämarkkinoiden astuessa voimaan. Sisämarkkinoiden toteuttaminen tapahtui "sattumalta" samaan aikaan kun Euroopan unioni oli vakavassa talouslamassa, joka johti työttömyyden kasvuun. Työttömyys ei ole toistaiseksi vähentynyt käytännöllisesti katsoen lainkaan. Komissio tyytyy viittaamaan Cardiff II -kertomuksensa työmarkkinoita käsittelevässä osuudessa (kohta 3.3) Luxemburgin prosessiin ja kansallisiin suunnitelmiin sekä mainitsemaan jälleen työllisyyspolitiikan suuntaviivat, joissa "kehotetaan työmarkkinaosapuolia sopimaan kaikilla asianmukaisilla tasoilla työn organisaation nykyaikaistamisesta muun muassa joustavilla työjärjestelyillä. Näin voidaan kohentaa yritysten tuottavuutta ja kilpailukykyä." Komissio arvostelee ohimennen useissa jäsenvaltioissa toteutettua viikkotyöajan lyhentämistä huomauttaen, että jos työajan lyhennyksistä ei ole sovittu työmarkkinaosapuolten kanssa, ne "saatavat johtaa kielteisiin seurauksiin". Komissio kritisoi myös työpaikkaa turvaavaa lainsäädäntöä, mutta myöntää, ettei "työpaikkaa turvaavien säännösten tiukkuus ole suinkaan ainoa syy EU:n korkeaan työttömyyteen".

2.2.17. Huolestuttavaa on myös alue- ja koheesiopolitiikan käsittelemättä jättäminen, vaikka komissio korostaakin niiden merkitystä (Cardiff II -kertomuksen 3.1 kohdan loppu). Monissa sisämarkkinoiden perustamista edeltävissä ja sen aikana käydyissä keskusteluissa sekä euron käyttöönoton yhteydessä keskityttiin näiden päätösten alueellisiin vaikutuksiin sekä tarpeeseen löytää keinot, joilla voidaan selviytyä asymmetrisistä sokeista. Delorsin unionin rahoitusnäkymiä koskeneiden kahden paketin perusteena olivat pitkälti nämä syyt. Tietyissä lausuntoluonnoksen tämän luvun kohdassa 1 mainituissa tilaustutkimuksissa on käsitelty alueellista ulottuvuutta sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Komissio ei viittaa kummassakaan talous- ja rakenneuudistuksia koskevassa kertomuksessa näihin kysymyksiin eikä myöskään rakenne- ja koheesiorahastojen osuuteen sisämarkkinoiden luomiseen liittyvissä toimissa eikä sisämarkkinoiden ja euron käyttöönoton myötä syventyneisiin tai lieventyneisiin alueellisiin eroihin.

2.2.18. Talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen käynnistyminen ja euron käyttöönotto kiihdyttävät merkittävästi yhtenäismarkkinaprosessia. Tästä lähtien rahoitusmarkkinoilla kaikki euroalueen valtion obligaatiot ja osakepörssit noteerataan euroissa. Yritysten rakenneuudistaminen, fuusiot ja hankinnat ovat saaneet uutta dynaamisuutta ja niiden arvo on korkea. Suuryritykset ovat paremmin valmistautuneita ja niillä on enemmän varoja tästä uudesta tilanteesta selviytymiseksi. Monet esteet vaikeuttavat pienten ja keskisuurten yritysten toiminnan laajentamista omien alueidensa ulkopuolelle. Näin ollen voidaan todeta, että yhtenäismarkkinoiden vahvistamiseen tähtääviä toimia on tiivistettävä lähivuosina ja että niistä on tultava talousuudistuksen väline. Toimien koordinointi on tarpeen yhtenäismarkkinoiden vääristymien ehkäisemiseksi.

3. Loppuhuomiot

3.1. Komission mukaan ei tarvita uutta toimintasuunnitelmaa, sillä yhtenäismarkkinoiden vakiinnuttamisessa on päästy uuteen vaiheeseen. Keskeisenä kysymyksenä ei ole nyt niinkään uusien sääntöjen hyväksyminen, vaan nykyisten sääntöjen soveltamisen varmistaminen yritysten ja kansalaisten hyödyksi sekä prosessin lopullisten tavoitteiden - taloudellisen integraation syventäminen, maailmanlaajuisen kilpailukyvyn parantaminen ja työpaikkojen luomisen edistäminen - ymmärtäminen ja tukeminen.

3.2. Komission mielestä sen käytössä olevat välineet tämän vaiheen seuraamiseksi ovat riittävät. Välineitä ovat kahdesti vuodessa laadittava tulostaulu, Cardiffin prosessi, palaute kansalaisilta ja yrityksiltä (vuoropuhelu) ja olennaisten tietojen ja tilastojen keräämisen parantaminen (katso Cardiff I -kertomuksen päätelmien seurantaa käsittelevä osuus).

3.3. Komissio huomauttaa oikeutetusti, että kansalliset säännökset muodostavat jatkuvan uhan markkinoiden yhdentymiselle. Niitä on enemmän, niiden ulottuvuus on suurempi kuin yhteisön säännöksillä, ja ne ovat monimutkaisempia.

Komitea kannattaakin jäsenvaltioille tehtyä ehdotusta kehittää 'menettelyjä, joiden avulla arvioidaan kansallisten säädösten vaikutuksia yhtenäismarkkinoihin'. Jäsenvaltioiden tulisi sitoutua tekemään säännöllisesti vaikutusanalyyseja ennen uusien säädösten laatimista - myös niiden mahdollisista vaikutuksista yhtenäismarkkinoihin (ks. Cardiff I -kertomuksen neljäs ehdotus).

3.4. Komissio aikoo esittää kesäkuussa kokoontuvalle sisämarkkinaneuvostolle asiakirjan, jossa asetetaan yhtenäismarkkinapolitiikan tavoitteet seuraavaksi kolmeksi vuodeksi. Tavoitteet ryhmitellään sellaisille aloille kuin markkinoiden tehostaminen ja integrointi sekä reaktiot teknologisiin muutoksiin, kansalaisten tarpeisiin ja maailmanlaajuistumisen haasteeseen. Komissio pyrkii tulevaisuudessa siihen, että muiden toimintalinjojen - kuten julkisten markkinoiden, rahoituspalveluiden ja verotuksen - tavoitteet ovat yhdenmukaiset yhtenäismarkkinoiden tavoitteiden kanssa.

3.5. Talous- ja sosiaalikomitea on perustanut komission, neuvoston ja Euroopan parlamentin tuella yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmän, jonka perustavoitteena on mahdollistaa yhtenäismarkkinoiden toteuttamisprosessin jatkuva seuranta. Seurantaryhmän mahdollisuuksia on alettu hyödyntää ja TSK:n tulisi tutkia komission tuella, miten tämä toiminta liitetään komission parhaillaan kehittelemän laajemman seurannan yhteyteen.

Bryssel 26. toukokuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) SEC(1998) 1889.

(2) EYVL C 101, 12.4.1999.

(3) Ks. lausunto aiheesta "Talouskatsaus vuodeksi 1999" CES 133/99 fin.

(4) Kehitys voi kuitenkin olla erilaista joissain jäsenvaltioissa.

(5) Ks. erityisesti TSK:n oma-aloitteinen lausunto aiheesta "Köyhyys Euroopassa", EYVL C 284, 14.9.1998.