EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 05.02.1997 
KOM(97) 42 lopull. 
Fhdotukset: 
NEUVOSTON PÄÄTÖKSIKSI 
luvan antamisesta kaikille 15 jäsenvaltiolle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
(Komission esittämät) 

(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Belgian kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- z-
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 10 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Belgian kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistami­
sesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Belgian kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Belgian kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
EYVL No L 145, I3.6.1')77, s. I. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä' 
%/95/EY (EYVL N:o L 338. 28.12%, s.89). 
~ S~ 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
H-
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Belgian kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 10 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Belgian kuningaskunta 
pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Belgian kuningaskunnan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
s-
1 artikla 
Belgian kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta 
poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Belgian kuningaskunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
& 
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
T-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Tanskan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
8 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Tanskan kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaista­
misesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste , 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Tanskan kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Tanskan kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
^ 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
\o 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Tanskan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Tanskan 
kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Tanskan kuningaskunnan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
\\~ 
1 artikla 
Tanskan kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta 
poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Tanskan kuningaskunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
12-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
i'2>-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Saksan liittotasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- V4: 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Saksan 
liittotasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Saksan liittotasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Saksan liittotasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
\b 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
lk 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Saksan liittotasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Saksan liittotasavalta 
pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Saksan liittotasavallan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN. 
IV 
1 artikla 
Saksan liittotasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta 
poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
t& 
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
- i°i-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Helleenien tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- Zo 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 2 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Helleenien tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Helleenien tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Helleenien tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
2\ 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
22. 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Helleenien tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 2 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Helleenien tasavalta 
pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Helleenien tasavallan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
23>-
1 artikla 
Helleenien tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen 
lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan 
yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Helleenien tasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
2H-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
2ST-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Espanjan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- 2<c 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Espanjan kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaista­
misesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Espanjan kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Espanjan kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv.n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
- Z\ 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
Ä-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Espanjan kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Espanjan 
kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Espanjan kuningaskunnan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN 
2-c\ 
1 artikla 
Espanjan kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta 
poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
äo-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
i\ 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Ranskan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- £2-
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Ranskan tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Ranskan tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Ranskan tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
33-
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
^\ 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Ranskan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ranskan tasavalta 
pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Ranskan tasavallan esittämästä 
pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
3S-
1 artikla 
Ranskan tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan I kohdasta poiketen 
lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan 
yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
3fc-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
3.T-
(Komission esittämä) 
ehdotus. 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Irlannille soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 
annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä 
S8 ' 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Irlanti 
pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti lupaa voida 
soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Irlannin pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan I kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Irlanti haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä verotuspaikan osalta ja 
haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle palvelu tarjotaan, on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää 
toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä tavoin alv:n tavoite eli 
verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa telepalvelujen osalta 
kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
3TÏ-
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
i\-0-
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Irlannille soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 
annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Irlanti pyysi lupaa ottaa 
käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Irlannin esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
H-l -
1 artikla 
Irlannille annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen lupa 
sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan yhteisön 
ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Irlannille. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
H-2-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
- MrS 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Italian tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
Mr^-
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Italian 
tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti lupaa voida 
soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Italian tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Italian tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä verotuspaikan 
osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle palvelu tarjotaan, 
on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai 
kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä tavoin alv:n 
tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa telepalvelujen 
osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
LV<o-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Italian tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Italian tasavalta pyysi 
lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Italian tasavallan esittämästä 
pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
H^" 
1 artikla 
Italian tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen lupa 
sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan yhteisön 
ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
«+s 
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
«+•1 -
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Luxemburgin suurherttuakunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- Sö-
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Luxemburgin suurherttuakunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhden­
mukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste , 17 
päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 
mukaisesti lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Luxemburgin suurherttuakunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Luxemburgin suurherttuakunta haluaa soveltaa erilaisia 
sääntöjä verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, 
jolle palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s.l. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
- St 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
fräin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
- £Z-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Luxemburgin suurherttuakunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Luxemburgin 
suurherttuakunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Luxemburgin 
suurherttuakunnan esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN. 
^2> 
1 artikla 
Luxemburgin suurherttuakunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 
kohdasta poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Luxemburgin suurherttuakunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
SH-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
- ^ -
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Alankomaiden kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
£&' 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 30 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Alankomaiden kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhden­
mukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste , 17 
päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 
mukaisesti lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Alankomaiden kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Alankomaiden kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
s&-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Alankomaiden kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 30 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Alankomaiden 
kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Alankomaiden kuningaskunnan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
~ S\~ 
1 artikla 
Alankomaiden kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 
kohdasta poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Alankomaiden kuningaskunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
- 0,0 ~ 
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
c\-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Itävallan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
- Q>Z-
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Itävallan tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Itävallan tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Itävallan tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
- 63-
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
0+-
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Itävallan tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä syyskuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Itävallan tasavalta pyysi 
lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Itävallan tasavallan esittämästä 
pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
c&-
1 artikla 
Itävallan tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan I kohdasta poiketen 
lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan 
yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Itävallan tasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
6C-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
c\-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Portugalin tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
É& 
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Portugalin tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Portugalin tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Portugalin tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
To-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Portugalin tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Portugalin tasavalta 
pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Portugalin tasavallan esittämästä 
pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
- ?l -
1 artikla 
Portugalin tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen 
lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan 
yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Portugalin tasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
- 32. 
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
13-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Suomen tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
^Kv-
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Suomen tasavalta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta -
yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Suomen tasavallan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Suomen tasavalta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Suomen tasavallalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Suomen tasavalta pyysi 
lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Suomen tasavallan esittämästä 
pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
^ ' 
1 artikla 
Suomen tasavallalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen 
lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan 
yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille 
tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös 
sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan 
säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Suomen tasavallalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
T^--
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv.sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
^ -
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Ruotsin kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
80 -
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä 
Ruotsin kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaista­
misesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä 
toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti 
lupaa voida soveltaa kyseisen direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Ruotsin kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen. Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Ruotsin kuningaskunta haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä 
verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle 
palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä 
tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa 
telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
- 8t-
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tapittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
%i-
(Komission esittämä) 
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Ruotsin kuningaskunnalle soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön 
yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta 
poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ruotsin kuningaskunta 
pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Ruotsin kuningaskunnan 
esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
«S 
1 artikla 
Ruotsin kuningaskunnalle annetaan direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta 
poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan 
soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden suorittajien yhteisöön 
sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio hyödyntää tätä 
mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 77/388/ETY 9 
artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Ruotsin kuningaskunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
8^-
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
&T-
(Komission esittämä) 
ehdotus. 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle kuningaskunnalle 
soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen 
direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä 
<&& -
PERUSTELUT 
Komission pääsihteeristössä 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ison-
Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta pyysi jäsenvaltioiden 
liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: 
yhdenmukainen määräytymisperuste1, 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen 
neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan mukaisesti lupaa voida soveltaa kyseisen 
direktiivin 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä. 
Toisille jäsenvaltioille on ilmoitettu kuudennen direktiivin 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti 
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pyynnöstä 20 päivänä 
joulukuuta 1996 päivätyllä kirjeellä. 
Tämä pyyntö liittyy telepalvelujen suorittamisen verotuspaikkaa koskevien sääntöjen 
muuttamiseen. 
Sovellettaessa voimassaolevaa lainsäädäntöä kuudennen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan 
mukaisesti pidetään telepalvelujen suorituspaikkana sitä paikkaa, jossa suorittajalla on 
liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka, josta palvelu suoritetaan, taikka jos tällaista 
kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, suorittajan kotipaikkaa tai pysyvää asuinpaikkaa. 
Tästä säännöstä aiheutuu ongelmia yhteisössä käytettävien telepalvelujen verotukseen Tämän 
säännön soveltamisesta seuraa itse asiassa, että Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamat telepalvelut eivät kuulu veron soveltamisalaan, vaikka nämä 
palvelut todellisuudessa kulutettaisiin unionissa. Yhä useammat kuluttajat ovat turvautuneet 
Euroopan unionin ulkopuolelle sijoittautuneisiin palvelujen suorittajiin välttääkseen alv:n 
maksamisen. Telepalvelujen tehokasta verottamista koskeva ongelma syntyi näiden palvelujen 
tarjoamiseen liittyvien teknisten mahdollisuuksien kehityttyä sellaisiksi, että palvelujen 
suorittaja ei enää tarvitse omaa verkkoa tai muuta kiinteää toimipaikkaa asiakkaan kotimaassa. 
Tämä kehitys johtaa jäsenvaltioiden julkisessa taloudessa verotulojen menetyksiin vaikuttaen 
samanaikaisesti Euroopan televiestintäalan yhtiöiden kilpailukykyyn; tilannetta tällä alalla 
voidaan parhaiten kuvailla siten, että kysymyksessä on veron kiertäminen. 
Tämän tilanteen parantamiseksi Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta 
haluaa soveltaa erilaisia sääntöjä verotuspaikan osalta ja haluaa verotuspaikkana pidettävän 
paikkaa, jossa asiakkaalla, jolle palvelu tarjotaan, on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä 
toimipaikka, taikka jos tällaista kotipaikkaa tai kiinteää toimipaikkaa ei ole, asiakkaan 
kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka. Tällä tavoin alv:n tavoite eli verottaa kaikkea yhteisössä 
tapahtuvaa kulutusta voitaisiin toteuttaa telepalvelujen osalta kokonaisuudessaan. 
Koska pyydetyn poikkeuksen tarkoituksena on verotuspaikan muuttaminen ja samaa 
poikkeusta vaativat kaikki jäsenvaltiot, neuvoston myöntämällä luvalla olisi vastaavanlainen 
EYVL N:o L 145, 13.6.1977, s. 1. Sellaisena kuin direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 
96/95/EY (EYVL N:o L 338, 28.12.96, s.89). 
- <&*-
vaikutus kuin kuudennen direktiivin muuttamisella. Tällainen muutos voidaan kuitenkin tehdä 
ainoastaan perustamissopimuksen sääntöjen mukaisesti, joissa turvataan erityisesti Euroopan 
parlamentin ja talous- ja sosiaalikomitean oikeudet. Näiden olosuhteiden vallitessa 
suunnitellulle toimenpiteelle voidaan myöntää lupa ainoastaan väliaikaisena toimenpiteenä, joka 
kunnioittaa jäsenvaltioiden oikeutettuja etuja eli ehkäisee veron kiertämistä, odotettaessa 
neuvostolle samaan aikaan esitettävän ehdotuksen hyväksymistä kuudetta direktiiviä 
muuttavaksi direktiiviksi. Samasta syystä poikkeuksen kesto on rajattava ottaen huomioon 
yhteisön säännöksen antamiseen ja sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä tarvittava 
aika. Tässä suhteessa noin kahden vuoden määräaika vaikuttaa riittävältä, mikä rajaisi 
poikkeuksen voimassaoloajan 31 päivään joulukuuta 1998. 
Koska kysymys on turvaavasta toimenpiteestä, on rajoituttava siihen, mikä on ehdottoman 
välttämätöntä veron kiertämisen estämiseksi, ja sen estämättä, mitä kuudetta direktiiviä 
muuttavassa ehdotuksessa direktiiviksi säädetään, on turvauduttava jo hyvin tunnettuun ja siten 
helposti sovellettavaan verotusmenetelmään. 
Näin ollen on ensiksi rajattava luvan vaikutus ainoastaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneen 
palvelujen suorittajan tarjoamiin palveluihin, koska ainoastaan nämä palvelut eivät tällä hetkellä 
kuulu verotuksen piiriin ja aiheuttavat veron kiertämistä. 
Verotuspaikan määrittelemisen osalta olisi valittava menetelmä, joka luo mahdollisimman 
vähän erityisiä verotuksellisia velvoitteita yhteisön ulkopuolisille palvelujen suorittajille ja näin 
ollen ei päätetä kuudennen direktiivin muuttamisen yhteydessä vahvistettavaa 
verotusjärjestelmään etukäteen. Tavoitteet voidaan saavuttaa parhaiten nojautumalla 
kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaan, jossa säädetään palvelujen 
vastaanottajana olevan verovelvollisen kuulumisesta veron piiriin. 
Ei kuitenkaan riitä, että tarjotaan verotusratkaisu, joka koskee ainoastaan verovelvollisille 
toimitettuja palveluja. Tällaisella ratkaisulla katettaisiin ainoastaan niiden verovelvollisten 
lopullinen kulutus, jotka eivät hyödy täydestä vähennysoikeudesta, eli erityisesti pankit ja 
vakuutusyhtiöt, mutta se ei koskisi yksityishenkilöiden ostamia palveluja. Tämän puutteen 
korjaamiseksi on säädettävä 9 artiklan 3 kohdan b alakohdan pakollisesta soveltamisesta 
telepalveluihin, joita toimitaan niille, jotka eivät ole verovelvollisia. 
Jotta voidaan ottaa käyttöön erityinen yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden telepalvelujen 
tarjoajien palvelujen paikkaa koskeva sääntö, on välttämätöntä määritellä kyseessä olevat 
palvelut. Paras ratkaisu on nojautua jo kansainvälisesti vakiintuneeseen määritelmään, jollainen 
löytyy Melbournen yleissopimuksesta. 
Vaikka tällä hetkellä yhä useampia palveluja, kuten mainonta-, tieto-, virkistys- ja vapaa-
ajanpalveluja tarjotaan televerkkojen välityksellä, ei kuitenkaan ole suotavaa sisällyttää niitä 
telepalvelujen määritelmään. Näitä muita palveluja voidaan itse asiassa tarjota myös muiden 
kanavien kuin televerkkojen kautta ja erilaisten verotussääntöjen kehittäminen käytettävän 
välityskanavan perusteella uhkaisi vääristää kilpailua. On siis parempi tehdä ero viestien 
kuljettamisen ja viestien sisällön välillä. 
- 8&-
Tämä ehdotus neuvoston päätökseksi on samanlainen kuin komission samana päivänä 
neljäntoista muun jäsenvaltion osalta neuvostolle esittämät ehdotukset. 
8=1-
ehdotus: 
NEUVOSTON PÄÄTÖS 
luvan antamisesta Ison-Britannian ja Pohjois-Iriannin yhdistyneelle kuningaskunnalle 
soveltaa liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen 
direktiivin (77/388/ETY) 9 artiklasta poikkeavaa toimenpidettä 
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka 
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, 
ottaa huomioon jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen 
arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymispeaiste, 17 päivänä toukokuuta 1977 
annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY, ja erityisesti sen 27 artiklan, 
ottaa huomioon komission ehdotuksen, 
sekä katsoo, että 
neuvosto voi direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti yksimielisesti komission 
ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia 
erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja 
veron kiertämisen estämiseksi, 
komissiossa 6 päivänä joulukuuta 1996 saapuneeksi kirjatussa kirjeessä Ison-Britannian ja 
Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta pyysi lupaa ottaa käyttöön direktiivin 9 artiklasta 
poikkeava toimenpide, 
muille jäsenvaltioille on ilmoitettu 20 päivänä joulukuuta 1996 Ison-Britannian ja Pohjois-
Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan esittämästä pyynnöstä, 
toimenpide on tarpeen veron kiertämisestä aiheutuvien vaikutusten vastustamiseksi, jotka ovat 
johtaneet siihen, että yhä useampi yhteisön verovelvollinen ja yhteisön verovelvollisuuden 
piiriin kuulumaton hankkii telepalveluja yhteisön ulkopuolelta ainoastaan välttääkseen alv:n 
maksamisen, 
on suotavaa, että poikkeuslupa myönnetään 31 päivään joulukuuta 1998, jotta neuvosto voi 
vahvistaa yleisen ja lopullisen ratkaisun yhteisön tasolla komission esittämän ehdotuksen 
perusteella, 
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 
SO -
1 artikla 
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle kuningaskunnalle annetaan direktiivin 
77/388/ETY 9 artiklan 1 kohdasta poiketen lupa sisällyttää kyseisen direktiivin 9 
artiklan 2 kohdan e alakohdan soveltamisalaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneiden 
suorittajien yhteisöön sijoittautuneille asiakkaille tarjoamat telepalvelut. Jos jäsenvaltio 
hyödyntää tätä mahdollisuutta, sen on myös sovellettava näihin palveluihin direktiivin 
77/388/ETY V artiklan 3 kohdan b alakohdan säännöksiä. 
Telepalveluina pidetään palveluja, joiden tarkoituksena on signaalien, kirjoitettujen, 
kuvallisten ja ääniviestien tai eri tyyppisten tietojen välittäminen, lähettäminen ja 
vastaanottaminen johtimella, radioteitse, optisesti tai muulla sähkömagneettisella 
menetelmällä, mukaan luettuna tällaisen välittämisen, lähettämisen tai vastaanottamisen 
menetelmän käyttöoikeuden siirto tai käyttöluvan myöntäminen. 
2 artikla 
Tässä päätöksessä tarkoitetun luvan voimassaoloaika päättyy 31 päivänä joulukuuta 
1998. 
3 artikla 
Tämä päätös on osoitettu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneelle 
kuningaskunnalle. 
Tehty Brysselissä 
Neuvoston puolesta 
Puheenjohtaja 
«H» 
RAHOITUSSELVITYS 
Kun tämä ehdotus neuvoston päätökseksi hyväksytään, siitä aiheutuu korotus yhteisön alv:sta 
peräisin oleviin omiin varoihin, koska telepalvelujen verotuspaikan muuttaminen kattaa 
paremmin näiden palvelujen kulutuksen Euroopan unionissa. 
On kuitenkin mahdotonta arvioida määrällisesti kyseinen omien varojen kasvu. 
'\Z 
ISSN 1024-4492 
KOM(97) 42 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 09 06 10 
Luettelonumero : CB-CO-97-038-FI-C 
ISBN 92-78-15526-8 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
a? > -