Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Itävallan ja Maltan valtuuttamisesta liittymään oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevan 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyn Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi Euroopan unionin edun mukaisesti /* COM/2013/0338 final - 2013/0177 (NLE) */





PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1. Ehdotuksen tavoite Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevassa 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyssä Haagin yleissopimuksessa, jäljempänä ’tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus’, määrätään lähetysteistä, joita on käytettävä, kun oikeudenkäynti- tai muu asiakirja on lähetettävä tämän yleissopimuksen sopimusvaltiolta toiselle jälkimmäisessä toteutettavaa tiedoksiantoa varten. Tiedoksiantoa koskevalla Haagin yleissopimuksella yksinkertaistetaan oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen lähettämistä. Tärkein konsuliviranomaiset ja diplomaattiset tiet korvaava lähetystie on keskusviranomainen, joka antaa asiakirjat tiedoksi tai huolehtii niiden tiedoksiannosta. Yleissopimuksessa määrätään myös useista vaihtoehtoisista lähetysmenetelmistä (kuten postin käyttämisestä). Tarkoituksena on myös perustaa järjestelmä, jonka välityksellä vastaanottajalle ilmoitetaan tiedoksi annettavasta asiakirjasta mahdollisuuksien mukaan niin hyvissä ajoin, että tällä on aikaa puolustautua. Lisäksi yleissopimuksella helpotetaan sen todistamista, että asiakirja on annettu tiedoksi ulkomailla, hyödyntämällä yhdenmukaisia todistusasiakirjoja. Tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus on kuulunut Euroopan unionin yksinomaiseen ulkoiseen toimivaltaan siitä lähtien, kun asiakirjojen tiedoksiantoa koskevat unionin sisäiset säännöt hyväksyttiin neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1348/2000, joka kumottiin oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (’asiakirjojen tiedoksianto’) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13 päivänä marraskuuta 2007 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1393/2007[1]. Näin ollen jäsenvaltiot eivät voi liittyä tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi, elleivät ne ole saaneet siihen valtuutusta. Tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi oli liittynyt 24 jäsenvaltiota ennen asiaa koskevan EU:n lainsäädännön antamista. Ne jäsenvaltiot, joiden on saatava liittymiseen valtuutus, ovat Itävalta ja Malta.[2] Komissio ehdottaa näin ollen, että neuvosto valtuuttaa Euroopan unionin edun mukaisesti Itävallan ja Maltan liittymään tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi. Yleissopimuksessa ei ole lauseketta, joka sallisi EU:n liittymisen sen sopimuspuoleksi. 1.2. Tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoleksi liittymisen merkitys Tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus, jolla parannetaan oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen lähettämistä ulkomaille, on erityisen tärkeä Euroopan unionille ja sen jäsenvaltioille, sillä se helpottaa oikeudellista yhteistyötä rajatylittävissä riita-asioissa sellaisten EU:n ulkopuolisten valtioiden kanssa, jotka ovat yleissopimuksen sopimuspuolia. Yleissopimus on ratifioitu laajasti, sopimusvaltioita on tällä hetkellä 67. Itävalta ja Malta ovat ilmaisseet kiinnostuksensa liittyä tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi. Niiden liittyminen vastaisi poliittista sitoumusta liittyä EU:n edun mukaisten, kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin sopimusten sopimuspuoleksi. EU antoi kyseisen sitoumuksen liittyessään Haagin konferenssin jäseneksi vuonna 2007. Lisäksi EU on ulkosuhteissaan edistänyt kolmansien maiden liittymistä sopimuspuoliksi tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen, joka on tehokas ja luotettava järjestelmä oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantamiseksi. Olisi tämän lähestymistavan mukaista, että kaikki EU:n omat jäsenvaltiot olisivat yleissopimuksen sopimusvaltioita. 2. KUULEMISTEN JA VAIKUTUSTEN ARVIOINTIEN TULOKSET Itävalta ja Malta ovat neuvoston asiaankuuluvassa työryhmässä vahvistaneet kiinnostuksensa liittyä sopimuspuoliksi tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen. Kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin pysyvä toimisto on ilmoittanut sopimusvaltioina olevien kolmansien maiden olevan kiinnostuneita laajentamaan sopimuksen koskemaan kaikkia EU:n jäsenvaltioita. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLISET NÄKÖKOHDAT 3.1. EU:n toimivalta suhteessa tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön[3] mukaisesti oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoon liittyvät kysymykset kuuluvat Euroopan unionin yksinomaiseen ulkoiseen toimivaltaan, koska unionissa on oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa annetun asetuksen (EY) N:o 1393/2007 myötä voimassa asiaa koskevaa sisäistä lainsäädäntöä. Näin ollen jäsenvaltioilla ei ole enää oikeutta sopia kolmansien maiden kanssa velvoitteista, jotka vaikuttavat näihin sääntöihin. SEUT-sopimuksen 3 artiklan 2 kohdassa määrätään, että unionilla on yksinomainen toimivalta tehdä kansainvälinen sopimus siltä osin kuin se voi vaikuttaa yhteisiin sääntöihin tai muuttaa niiden ulottuvuutta. Tämän säännön perusteella ja oikeuskäytännön mukaisesti sopimus kuuluu EU:n yksinomaiseen toimivaltaan, kun voidaan osoittaa, että sopimuksen asiasisältö kuuluu yhteisten sisäisten sääntöjen soveltamisalaan tai muuhun alaan, jonka tällaiset säännöt kattavat jo laajasti, tai että sääntöjä on hyväksytty aloilla, jotka eivät kuulu yhteiseen politiikkaan, ja erityisesti aloilla, joilla on yhdenmukaistamissäännöksiä, riippumatta siitä, ovatko kyseiset yhteiset säännöt ristiriidassa sopimuksen kanssa. Asetusta (EY) N:o 1397/2007 sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, joissa oikeudenkäynti- tai muu asiakirja on lähetettävä tiedoksiantoa varten yhdestä jäsenvaltiosta toiseen. Jäsenvaltio nimeää viranomaiset, jotka voivat lähettää ja ottaa vastaan tässä tarkoitettuja asiakirjoja. Asetuksella perustettava järjestelmä noudattaa pääpiirteissään järjestelmää, josta määrätään tiedoksiantoa koskevassa Haagin yleissopimuksessa, joten yleissopimuksen asiasisältö kuuluu selkeästi EU:n sisäisen lainsäädännön soveltamisalaan. Näin ollen Euroopan unionilla on yksinomainen toimivalta tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen liittyvissä kysymyksissä. Lisäksi unioni on jo käyttänyt ulkoista toimivaltaansa asiakirjojen tiedoksiantoa koskevissa kysymyksissä tekemällä Tanskan kanssa asiakirjojen tiedoksiantoa koskevan kansainvälisen sopimuksen[4]. 3.2. Jäsenvaltioiden valtuuttaminen Tiedoksiantoa koskevassa Haagin yleissopimuksessa ei ole alueellista taloudellista järjestöä koskevaa lauseketta, joten Euroopan unionista ei voi tulla yleissopimuksen sopimuspuolta. Näin ollen unionin on käytettävä toimivaltaansa jäsenvaltioidensa välityksellä ja valtuutettava asianomaiset jäsenvaltiot liittymään unionin edun mukaisesti tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi. Yksityisoikeuden alalla on useita vastaavia ennakkotapauksia, joista viimeisimmästä on osoituksena neuvoston päätös 2008/431/EY[5] tietyille jäsenvaltioille annettavasta valtuudesta ratifioida vuoden 1996 Haagin yleissopimus toimivallasta, sovellettavasta laista, tunnustamisesta, täytäntöönpanosta ja yhteistyöstä vanhempainvastuuta ja lastensuojelutoimenpiteitä koskevissa asioissa tai liittyä kyseiseen yleissopimukseen Euroopan yhteisön puolesta, sekä tietyille jäsenvaltioille annettavasta valtuudesta antaa julistus yhteisön lainsäädännön asiaa koskevien sisäisten sääntöjen soveltamisesta. Tiedoksiantoa koskevassa Haagin yleissopimuksessa määrätään sopimusvaltioiden mahdollisuudesta antaa sen määräyksiin liittyviä julistuksia esimerkiksi 8 artiklan toisessa kohdassa, 10 artiklassa, 15 artiklan toisessa kohdassa ja 16 artiklan kolmannessa kohdassa. EU:n jäsenvaltiot, jotka ovat yleissopimuksen sopimuspuolia, ovat antaneet useita julistuksia. Tilanne ei ole yhdenmukainen, sillä joukko jäsenvaltioita on antanut 8 artiklan toisen kohdan nojalla julistuksen, jonka mukaan diplomaatti- ja konsuliedustajat voivat antaa asiakirjoja tiedoksi ainoastaan oman maansa kansalaisille, kun taas toiset ovat vastustaneet ainoastaan 10 artiklassa määrättyjä asiakirjojen lähettämiskeinoja. Julistuksissa, jotka koskevat 16 artiklan kolmatta kohtaa, jossa määrätään hakemuksesta muutoksenhakuajan umpeenkulumisen aiheuttamista seuraamuksista vapauttamiseksi, on eroja muun muassa hakemuksen jättämisen määräajan osalta. Tästä syystä ei ole kohtuullista vaatia, että asianomaisten jäsenvaltioiden mahdolliset julistukset ovat yhdenmukaisia. Yhteenvetona voidaan todeta, että asianomaisten jäsenvaltioiden olisi yleissopimuksen sopimuspuoliksi liittyessään annettava kaikki tarpeellisiksi katsomansa julistukset, jotka sopimuksen määräykset sallivat. Julistusten teksti olisi liitettävä neuvoston päätökseen. 2013/0177 (NLE) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖS Itävallan ja Maltan valtuuttamisesta liittymään oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevan 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyn Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi Euroopan unionin edun mukaisesti EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan ja 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan, ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin puoltavan lausunnon[6], sekä katsoo seuraavaa: (1) Oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevalla 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyllä Haagin yleissopimuksella, jäljempänä ’tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus’, yksinkertaistetaan oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen lähettämistä sopimusvaltioiden välillä. Näin ollen se helpottaa oikeudellista yhteistyötä rajatylittävissä yksityis- ja kauppaoikeudellisissa riita-asioissa. Tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus on ratifioitu laajasti kaikkialla maailmassa. Kolmansien maiden kannustaminen liittymään tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi on osa EU:n ulkopolitiikkaa yksityisoikeuden alalla. (2) Euroopan unionilla on yksinomainen ulkoinen toimivalta tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen liittyvissä kysymyksissä siltä osin kuin sen määräykset vaikuttavat sääntöihin, jotka on asetettu oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta 13 päivänä marraskuuta 2007 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1393/2007[7]. (3) Tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus ei ole avoinna alueellisten järjestöjen osallistumiselle. Näin ollen Euroopan unionista ei voi tulla yleissopimuksen sopimuspuolta. (4) Tiedoksiantoa koskeva Haagin yleissopimus on Euroopan unionin edun kannalta tärkeä, joten neuvoston olisi valtuutettava jäsenvaltiot, jotka eivät olleet liittyneet yleissopimuksen sopimuspuoliksi ennen unionin toimenpiteiden hyväksymistä, liittymään sen sopimuspuoliksi Euroopan unionin edun mukaisesti tässä päätöksessä säädetyin edellytyksin. Tämä päätös on osoitettu jäsenvaltioista Itävallalle ja Maltalle. (5) Tiedoksiantoa koskevassa Haagin yleissopimuksessa määrätään sopimusvaltioiden mahdollisuudesta antaa sen määräyksiin liittyviä julistuksia. Näin ollen Itävallan ja Maltan olisi yleissopimuksen sopimuspuoliksi liittyessään annettava kaikki tarpeellisiksi katsomansa julistukset, jotka sopimuksen määräykset sallivat. Julistusten teksti olisi liitettävä tähän päätökseen. (6) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1393/2007[8] oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta sitoo Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Irlantia, joten ne osallistuvat tämän päätöksen antamiseen. (7) Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemaa koskevassa pöytäkirjassa N:o 22 olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen eikä se sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan, ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 1 artikla 1. Itävalta ja Malta liittyvät oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevan 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyn Haagin yleissopimuksen sopimuspuoliksi Euroopan unionin edun mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan unionin toimivaltaa. 2. Tiedoksiantoa koskevan Haagin yleissopimuksen teksti on tämän päätöksen liitteessä I. 2 artikla 1. Liittyessään tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen Itävalta ja Malta antavat asianmukaiset julistukset, jotka yleissopimuksen määräykset sallivat. 2. Julistusten teksti on tämän päätöksen liitteessä II. 3 artikla 1. Asianomaisten jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tallettaakseen tiedoksiantoa koskevaa Haagin yleissopimusta koskevat liittymisasiakirjansa kohtuullisen ajan kuluessa ja, mikäli mahdollista, ennen 31 päivää joulukuuta 2014. 2. Asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvostolle ja komissiolle ennen heinäkuun 1 päivää 2014 ajankohta, johon mennessä niiden liittymismenettelyt on määrä saattaa päätökseen. 4 artikla Tämä päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. 5 artikla Liittyessään tiedoksiantoa koskevaan Haagin yleissopimukseen Itävalta ja Malta ilmoittavat kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin pysyvälle toimistolle kirjallisesti, että liittyminen on tapahtunut tämän päätöksen mukaisesti. 6 artikla Tämä päätös on osoitettu Itävallalle ja Maltalle perussopimusten mukaisesti. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja LIITE I OIKEUDENKÄYNTI- JA MUIDEN ASIAKIRJOJEN TIEDOKSIANTOA ULKOMAILLA SIVIILI- TAI KAUPPAOIKEUDELLISISSA ASIOISSA KOSKEVA YLEISSOPIMUS (tehty 15 päivänä marraskuuta 1965) Tämän yleissopimuksen allekirjoittajavaltiot, haluten luoda asianmukaisia keinoja sen varmistamiseksi, että ulkomailla tiedoksiannettavat oikeudenkäynti- ja muut asiakirjat saatetaan vastaanottajan tietoon riittävän ajoissa, haluten siinä tarkoituksessa menettelyä yksinkertaistamalla ja nopeuttamalla parantaa keskinäistä oikeusapujärjestelmää, ovat toteuttaakseen sanotun tarkoituksen päättäneet tehdä yleissopimuksen ja sopineet seuraavista määräyksistä: 1 artikla Tätä yleissopimusta sovelletaan siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa kaikkiin tapauksiin, joissa oikeudenkäynti- tai muu asiakirja on tarpeellista lähettää tiedoksiantoa varten ulkomaille. Tätä yleissopimusta ei sovelleta, ellei asiakirjan vastaanottajan osoite ole tiedossa. I LUKU – OIKEUDENKÄYNTIASIAKIRJAT 2 artikla Jokainen sopimusvaltio määrää keskusviranomaisen, jonka tehtävänä on 3–6 artiklan mukaisesti vastaanottaa ja käsitellä toisista sopimusvaltioista saapuvat tiedoksiantoa koskevat pyynnöt. Jokainen valtio järjestää keskusviranomaisen oman lainsäädäntönsä mukaisesti. 3 artikla Asiakirjan alkuperävaltion toimivaltaisen viranomaisen tai virkamiehen asiana on lähettää vastaanottajavaltion keskusviranomaiselle ilman asiakirjan laillistamista tai muuta vastaavanlaista muodollisuutta tämän yleissopimuksen liitteenä olevan mallin mukainen pyyntö. Pyyntöön on liitettävä tiedoksiannettava asiakirja tai sen jäljennös, ja kaikki annettava kaksin kappalein. 4 artikla Jos keskusviranomainen katsoo, ettei pyyntö ole tämän yleissopimuksen määräysten mukainen, sen on viivytyksettä ilmoitettava siitä pyynnön esittäjälle ja yksilöitävä samalla pyyntöä koskevat huomautuksensa. 5 artikla Vastaanottajavaltion keskusviranomainen toimittaa tai toimituttaa asiakirjan tiedoksiantamisen, a) sillä tavalla kuin sen laissa on säädetty siinä valtiossa laadittujen asiakirjojen tiedoksiantamisesta sen alueella oleville henkilöille, tai b) pyynnössä esitettyä erityistä menettelyä käyttäen, jollei se ole ristiriidassa vastaanottajavaltion lainsäädännön kanssa. Lukuunottamatta tämän artiklan ensimmäisen kappaleen b-kohdassa tarkoitettua tapausta asiakirja voidaan aina antaa tiedoksi toimittamalla se vastaanottajalle, joka suostuu ottamaan sen vastaan vapaaehtoisesti. Jos asiakirja annetaan tiedoksi tämän artiklan ensimmäisen kappaleen mukaisesti, keskusviranomainen voi vaatia, että asiakirja on kirjoitettava tai käännettävä vastaanottajavaltion viralliselle kielelle tai jollekin niistä. Pyyntöasiakirjan osa, joka käsittää tähän yleissopimukseen liitetyn kaavan mukaisen yhdistelmän tiedoksiannettavasta asiakirjasta, on annettava tiedoksi asiakirjan mukana. 6 artikla Vastaanottajavaltion keskusviranomainen tai muu tähän tarkoitukseen määrätty viranomainen täyttää todistuksen tähän yleissopimukseen liitetyn kaavan mukaisesti. Todistuksen tulee osoittaa, että asiakirja on tiedoksiannettu ja siitä tulee ilmetä tiedoksiantotapa, -paikka ja -päivä sekä sen henkilön nimi, jolle asiakirja on toimitettu. Mikäli asiakirjaa ei ole tiedoksiannettu, todistuksesta tulee käydä ilmi syyt, jotka ovat olleet tiedoksiannon esteenä. Pyynnön esittäjä voi vaatia, että todistus, joka ei ole keskusviranomaisen tai oikeusviranomaisen antama, on tällaisen viranomaisen vai myönnettävä [sic]. Todistus on lähetettävä suoraan pyynnön esittäjälle. 7 artikla Painetun tekstin tähän yleissopimukseen liitetyssä kaavassa on aina oltava joko ranskan- tai englanninkielistä. Se voidaan lisäksi laatia asiakirjan alkuperävaltion virallisella kielellä tai yhdellä niistä. Kaavan avokohdat on täytettävä joko vastaanottajavaltion kielellä tai ranskaksi tahi englanniksi. 8 artikla Sopimusvaltio saa toimittaa oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantamisen ulkomailla oleville henkilöille pakkokeinoja käyttämättä suoraan diplomaatti- tai konsuliedustajiensa välityksellä. Valtio voi ilmoittaa, ettei se hyväksy sellaista tiedoksiantoa alueellaan, paitsi milloin asiakirja on annettava tiedoksi asiakirjan alkuperävaltion kansalaiselle. 9 artikla Lisäksi sopimusvaltio saa käyttää konsuliviranomaisia asiakirjojen toimittamiseen tiedoksiantoa varten toisen sopimusvaltion niille viranomaisille, jotka jälkimmäinen valtio on tätä tarkoitusta varten määrännyt. Sopimusvaltio on oikeutettu poikkeuksellisten olosuhteiden vaatiessa käyttämään diplomaattista tietä samaan tarkoitukseen. 10 artikla Edellyttäen, ettei vastaanottajavaltio sitä vastusta, tämä sopimus ei estä a) lähettämästä oikeudenkäyntiasiakirjoja postitse suoraan ulkomailla oleville henkilöille, b) asiakirjan alkuperävaltion virkamiehiä tai muita toimivaltaisia henkilöitä tiedoksiantamasta oikeudenkäyntiasiakirjoja suoraan vastaanottajavaltion virkamiesten tai muiden toimivaltaisten henkilöiden välityksellä, c) henkilöä, jonka etua oikeudenkäynti koskee, toimituttamasta oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantoa suoraan vastaanottajavaltion virkamiesten tai muiden toimivaltaisten henkilöiden välityksellä. 11 artikla Tämä yleissopimus ei estä kahta tai useampaa sopimusvaltiota oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantamistarkoituksessa sopimasta muidenkin kuin edellä olevissa artikloissa mainittujen lähetysteiden käyttämisestä eikä varsinkaan suorasta yhteydestä valtioiden asianomaisten viranomaisten välillä. 12 artikla Toisesta sopimusvaltiosta tulevien oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksiantaminen ei saa aiheuttaa mitään veroa tai maksua vastaanottajavaltion suorittamista palveluksista. Pyynnön esittäjän tulee maksaa tai korvata kulut, jotka aiheutuvat a) virkamiehen tai vastaanottajavaltion lakien mukaan toimivaltaisen muun henkilön käyttämisestä, b) erityisen tiedoksiantomenettelyn käyttämisestä. 13 artikla Milloin tiedoksiantopyyntö on tämän yleissopimuksen mukainen, vastaanottajavaltio voi kieltäytyä sitä noudattamasta vain, mikäli se katsoo, että suostuminen loukkaisi sen täysivaltaisuutta tai turvallisuutta. Vastaanottajavaltio ei voi kieltäytyä noudattamasta tiedoksiantopyyntöä vain sillä perusteella, että sillä sisäisen lainsäädäntönsä nojalla on yksinomainen tuomiovalta oikeudenkäynnin kohteena olevassa asiassa tai että sen sisäinen lainsäädäntö ei salli pyynnön tarkoittamaa kannetta. Keskusviranomaisen on kieltäytymistapauksessa viipymättä ilmoitettava siitä pyynnön esittäjälle ja selostettava syyt kieltäytymiseen. 14 artikla Erimielisyydet, jotka liittyvät oikeudenkäyntiasiakirjojen lähettämiseen tiedoksiannettaviksi, selvitetään diplomaattista tietä. 15 artikla Jos haaste tai vastaava asiakirja on ollut toimitettava ulkomaille tiedoksiantoa varten tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti ja vastaaja ei ole tullut saapuville, asiaa ei ratkaista ennen kuin on selvitetty, että a) asiakirja on tiedoksiannettu sillä tavalla kuin vastaanottajavaltion laissa on säädetty siinä valtiossa laadittujen asiakirjojen tiedoksiantamisesta sen alueella oleville henkilöille, tai b) asiakirja on toimitettu vastaajalle tai hänen asuntoonsa muulla tämän yleissopimuksen mukaisella tavalla, ja että kummassakin näistä tapauksista tiedoksianto tai asiakirjan toimittaminen on suoritettu riittävän ajoissa, jotta vastaaja on voinut ryhtyä vastaamaan. Sopimusvaltio voi antaa selityksen, että tuomioistuin, huolimatta tämän artiklan ensimmäisen kappaleen määräyksistä, voi ratkaista asian, vaikka todistusta tiedoksiannosta tai asiakirjan toimittamisesta ei ole saatu, mikäli kaikki seuraavat ehdot on täytetty a) asiakirja on toimitettu jollakin tämän sopimuksen mukaisella tavalla, b) tuomioistuimen kussakin yksittäistapauksessa riittäväksi katsoma määräaika, vähintään kuusi kuukautta, on kulunut asiakirjan lähettämisestä, c) mitään todistusta ei ole saatu, vaikka on ryhdytty kohtuullisena pidettäviin toimenpiteisiin sen hankkimiseksi vastaanottajavaltion toimivaltaisten viranomaisten välityksellä. Tämän artiklan määräysten estämättä tuomioistuin voi kiireellisessä tapauksessa ryhtyä väliaikaisiin tai suojaaviin toimenpiteisiin. 16 artikla Jos haaste tai vastaava asiakirja on ollut toimitettava ulkomaille tiedoksiantoa varten tämän yleissopimuksen määräysten mukaisesti ja päätös on annettu sellaista vastaajaa vastaan, joka ei ole tullut saapuville, tuomioistuin voi vapauttaa vastaajan muutoksenhakuajan umpeenkulumisen aiheuttamista seuraamuksista, mikäli seuraavat edellytykset on täytetty a) vastaaja ei ollut hänestä riippumattomista syistä saanut riittävän ajoissa tietoa asiakirjasta voidakseen ryhtyä vastaamaan, tai tietoa päätöksestä voidakseen hakea muutosta, ja b) vastaajan väitteet kannetta vastaan eivät ole ilmeisesti perusteettomia. Mainittu vapautushakemus voidaan esittää vain kohtuullisen ajan kuluessa sen jälkeen, kun vastaaja on saanut tiedon päätöksestä. Sopimusvaltio voi selittää, että hakemusta ei tutkita, mikäli se tehdään selityksessä mainitun määräajan jälkeen, minkä tulee olla vähintään vuosi päätöksen antamispäivästä. Tätä artiklaa ei sovelleta henkilöllistä oikeusasemaa koskeviin päätöksiin. II LUKU – MUUT ASIAKIRJAT 17 artikla Toisen sopimusvaltion viranomaisilta ja virkamiehiltä peräisin olevat muut asiakirjat voidaan toimittaa tiedoksiantamista varten toiseen sopimusvaltioon tämän yleissopimuksen määräysten edellyttämällä tavalla. III LUKU – YLEISET MÄÄRÄYKSET 18 artikla Sopimusvaltio voi määrätä muita viranomaisia keskusviranomaisen lisäksi ja päättää heidän toimivaltansa laajuudesta. Pyynnön esittäjällä on kuitenkin aina oikeus osoittaa pyyntönsä suoraan keskusviranomaiselle. Liittovaltiot voivat määrätä useampia kuin yhden keskusviranomaisen. 19 artikla Jos sopimusvaltion sisäinen lainsäädäntö sallii ulkomailta tulevien asiakirjojen tiedoksi antamisen sen alueella muita tapoja käyttäen kuin edellisissä artikloissa edellytetyt, tämä yleissopimus ei rajoita sellaisia määräyksiä. 20 artikla Tämä yleissopimus ei estä kahta tai useampaa sopimusvaltiota tekemästä sopimusta, jonka mukaan ne luopuvat a) vaatimasta asiakirjojen lähettämistä kahtena kappaleena niin kuin 3 artiklan 2 kappaleessa edellytetään, b) 5 artiklan 3 kappaleessa ja 7 artiklassa esitetyistä kielivaatimuksista, c) 5 artiklan 4 kappaleessa esitetyistä määräyksistä, d) 12 artiklan 2 kappaleessa esitetyistä määräyksistä. 21 artikla Sopimusvaltion tulee ratifioimis- tai liittymisasiakirjansa talletuksen yhteydessä tai myöhemmin ilmoittaa Alankomaiden ulkoasiainministeriölle seuraavasta a) 2 ja 18 artiklan mukaisesta viranomaisten määräämisestä, b) 6 artiklan mukaisesta todistuksen antamiseen toimivaltaisen viranomaisen määräämisestä, c) 9 artiklan mukaisesta konsuliteitse lähetettyjen asiakirjojen vastaanottamiseen toimivaltaisen viranomaisen määräämisestä. Sopimusvaltion tulee samoin tarvittaessa ilmoittaa ministeriölle a) 8 ja 10 artiklan mukaisten lähetystapojen käytön kielloista, b) 15 artiklan 2 kappaleen ja 16 artiklan 3 kappaleen mukaisista selityksistä, c) kaikista yllämainituissa määräyksissä, kielloissa ja selityksissä tapahtuvista muutoksista. 22 artikla Jos tämän yleissopimuksen osapuolet ovat myös osallisia toiseen tai molempiin Haagissa 17 päivänä heinäkuuta 1905 ja 1 päivänä maaliskuuta 1954 allekirjoitettuihin riita-asiain oikeudenkäyntiä koskeviin sopimuksiin, tämä yleissopimus korvaa niiden välillä aikaisempien sopimusten artiklat 1–7. 23 artikla Tämä yleissopimus ei vaikuta Haagissa 17 päivänä heinäkuuta 1905 allekirjoitetun riita-asiain oikeudenkäyntiä koskevan yleissopimuksen 23 artiklan tai Haagissa 1 päivänä maaliskuuta 1954 allekirjoitetun riita-asiain oikeudenkäyntiä koskevan yleissopimuksen 24 artiklan soveltamiseen. Nämä artiklat ovat kuitenkin voimassa vain, jos käytetään samoja lähetystapoja kuin näissä yleissopimuksissa on määrätty. 24 artikla Osapuolten välillä tehtyjä vuosien 1905 ja 1954 yleissopimuksia täydentäviä sopimuksia sovelletaan vastaavasti tähän yleissopimukseen, elleivät osapuolet ole toisin sopineet. 25 artikla Artiklojen 22 ja 24 määräyksistä huolimatta tämän yleissopimuksen ei tule rajoittaa riitä sopimuksia, jotka sisältävät tässä yleissopimuksessa käsiteltyjä asioita koskevia määräyksiä ja joiden osapuolia sopimusvaltiot ovat tahi joiden osapuoliksi ne voivat tulla. 26 artikla Tämä yleissopimus on avoinna allekirjoittamista varten niille valtioille, jotka ovat olleet edustettuina Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin kymmenennessä istunnossa. Yleissopimus on ratifioitava, ja ratifioimisasiakirjat talletettava Alankomaiden ulkoasiainministeriöön. 27 artikla Tämä yleissopimus tulee voimaan kuudentenakymmenentenä päivänä siitä lukien, kun kolmas 26 artiklan toisessa kappaleessa tarkoitettu ratifioimiskirja on talletettu. Tämä yleissopimus tulee voimaan jokaisen allekirjoittajavaltion osalta, joka myöhemmin ratifioi yleissopimuksen, kuudentenakymmenentenä päivänä ratifioimiskirjan tallettamisesta. 28 artikla Valtio, joka ei ollut edustettuna Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin kymmenennessä istunnossa, voi liittyä tähän yleissopimukseen sen tultua voimaan 27 artiklan ensimmäisen kappaleen mukaisesti. Liittymiskirja on talletettava Alankomaiden ulkoasiainministeriöön. Sopimus tulee tällaisen valtion osalta voimaan, mikäli muu valtio, joka ennen tällaista tallettamista on yleissopimuksen ratifioinut, ei kuuden kuukauden kuluessa siitä kun Alankomaiden ulkoasianministeriö on liittymisestä tiedottanut, ilmoita vastustavansa liittymistä. Jos vastalausetta ei esitetä, yleissopimus tulee voimaan siihen liittyneen valtion osalta sen kuukauden ensimmäisenä päivänä, joka seuraa viimeisen edellisessä kappaleessa mainitun määräajan umpeenkulumisesta. 29 artikla Valtio voi allekirjoituksen, ratifioinnin tai liittymisen yhteydessä ilmoittaa tämän yleissopimuksen ulottuvan kaikkiin alueisiin, joiden kansanvälisistä suhteista se on vastuussa, tai yhteen taikka useampaan niistä. Tällainen ilmoitus tulee voimaan samana päivänä kuin yleissopimus tulee voimaan sen valtion osalta. Myöhemmin tapahtuvista soveltamisalan laajennuksista on ilmoitettava Alankomaiden ulkoasiainministeriölle. Tämä yleissopimus tulee voimaan tällaisessa laajennuksessa mainittujen alueiden osalta kuudentenakymmenentenä päivänä edellisessä kappaleessa mainitusta ilmoittamisesta. 30 artikla Tämä yleissopimus on voimassa viisi vuotta 27 artiklan ensimmäisessä kappaleessa mainitusta voimaantulopäivästä. Tämä koskee myös niitä valtioita, jotka ovat myöhemmin ratifioineet sen tai liittyneet siihen. Yleissopimus on katsottava ilman muuta uudistetuksi viideksi vuodeksi kerrallaan ellei sitä sanota irti. Irtisanomisesta on ilmoitettava Alankomaiden ulkoasiainministeriölle vähintään kuusi kuukautta ennen viisivuotismääräajan päättymistä. Irtisanominen voidaan rajoittaa koskemaan määrättyjä alueita, joihin yleissopimusta sovelletaan. Irtisanominen vaikuttaa vain ilmoituksen tehneeseen valtioon. Kaikkien muiden sopimusvaltioiden osalta yleissopimus pysyy voimassa. 31 artikla Alankomaiden ulkoasiainministeriön on ilmoitettava 26 artiklassa mainituille valtioille ja 28 artiklan mukaan yleissopimukseen liittyneille valtioille seuraavasta a) 26 artiklan mukaisista allekirjoituksista ja ratifioinneista, b) tämän yleissopimuksen 27 artiklan 1 kappaleen mukaisesta voimaantulopäivästä, c) 28 artiklan mukaisista liittymisistä ja niiden voimaantulopäivistä, d) 29 artiklan mukaisista soveltamisalan laajennuksista ja niiden voimaantulopäivistä, e) 21 artiklan mukaisista määräyksistä, vastalauseista ja ilmoituksista, f) 30 artiklan 3 kappaleen mukaisista irtisanomisista. Tämän vakuudeksi allekirjoittaneet, siihen laillisesti valtuutettuina, ovat allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen. Tehty Haagissa 15 päivänä marraskuuta 1965, yhtenä englannin- ja ranskankielisenä kappaleena, molempien tekstien ollessa yhtä todistusvoimaisia, joka talletetaan Alankomaiden hallituksen arkistoon ja josta oikeaksi todistettu jäljennös lähetetään diplomaattiteitse jokaiselle Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssin kymmenennen istunnon osanottajavaltiolle. LIITE II Jäsenvaltioiden antamat julistukset Itävalta antaa seuraavat julistukset: ( … ) ja Malta antaa seuraavat julistukset: Maltan hallitus julistaa yleissopimuksen 8 artiklan mukaisesti vastustavansa asiakirjojen tiedoksiantamista Maltan alueella suoraan toisen sopimusvaltion diplomaattisen edustajan tai konsuliviranomaisen välityksellä mainitun 8 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti, ellei tiedoksiannon kohteena ole kyseisen sopimusvaltion kansalainen. Maltan hallitus julistaa yleissopimuksen 10 artiklan mukaisesti vastustavansa sitä, että muut sopimusvaltiot käyttävät sen alueella mitään mainitussa 10 artiklassa mainituista asiakirjojen toimitus- ja tiedoksiantotavoista. [1] Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1393/2007, annettu 13 päivänä marraskuuta 2007, oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa (asiakirjojen tiedoksianto) ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 kumoamisesta (EUVL L 324, 10.12.2007, s. 79). [2] Malta on jo tallettanut liittymisasiakirjansa saamatta siihen valtuutusta, ja komissio on ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin. Elokuun 1. päivänä 2012 tapahtuneen liittymisen jälkeen Malta antoi seuraavan julistuksen: ”Malta julistaa, että sen liittyminen yleissopimuksen sopimuspuoleksi tulee voimaan vasta, kun kyseistä liittymistä koskevat menettelyt Euroopan unionissa on saatu päätökseen ja erityisesti kun on hyväksytty neuvoston päätös, jolla Malta valtuutetaan liittymään tämän yleissopimuksen sopimuspuoleksi. Kun päätös on annettu, Malta ilmoittaa tallettajalle, mistä päivästä alkaen yleissopimusta sovelletaan Maltaan.” (Julistus on julkaistu kansainvälistä yksityisoikeutta käsittelevän Haagin konferenssin verkkosivuilla osoitteessa http://www.hcch.net/index_en.php?act=status.comment&csid=1101&disp=eif. [3] Yhteisöjen tuomioistuimen 7. helmikuuta 2006 antama lausunto 1/03 yhteisön toimivallasta tehdä uusi Luganon yleissopimus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla, Kok. 2006, s. I-01145. [4] Euroopan yhteisön ja Tanskan kuningaskunnan välinen sopimus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EUVL L 299, 16.11.2005, s. 62. [5] EUVL L 151, 11.6.2008, s. 36. [6] EUVL C, , s.. [7] EUVL L 324, 10.12.2007, s. 79. [8] EUVL L 324, 10.12.2007, s. 79.