Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanon valvonnasta jäsenvaltioissa 2003-2005 {SEK(2007) 425} /* KOM/2007/0167 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 10.4.2007 KOM(2007) 167 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE YHTEISEN KALASTUSPOLITIIKAN TÄYTÄNTÖÖNPANON VALVONNASTA JÄSENVALTIOISSA 2003-2005 {SEK(2007) 425} Johdanto Joulukuun 20. päivänä 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002[1] 27 artiklassa säädetään, että komissio laatii joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle annettavan komission valvontatoimintaa ja jäsenvaltioiden yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) sääntöjen soveltamista koskevan arviointikertomuksen. Lisäksi 12. lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93[2], jäljempänä ’valvonta-asetus’, 35 artiklassa säädetään, että komissio laatii joka kolmas vuosi jäsenvaltioiden täytäntöönpanokertomusten perusteella asetuksen soveltamista koskevan arviointikertomuksen. Tämä kertomus täyttää mainitut velvoitteet, ja se on ensimmäinen YKP:n vuonna 2002 toteutetun uudistuksen jälkeen annettu. Kertomus kattaa vuodet 2003–2005. Kertomus ei kata yksityiskohtaisesti seuraamuksia eikä vakavia rikkomisia, koska niitä käsitellään erikseen komission tiedonannoissa käyttäytymistavoista, joilla rikottiin vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä vuosina 2003[3] ja 2004[4]. KOMISSION TARKASTUSOHJELMAT 2003–2005 Ohjelmissa keskityttiin polttavimpiin kysymyksiin, joissa sääntöjen noudattamatta jättämisen riskin oli todettu olevan suurin. Näitä ovat seuraavat: 1. kannat, joihin sovelletaan alueellisia elvytys-ja hoitotoimenpiteitä, kuten turska, kummeliturska, tonnikala, pelagiset lajit ja grönlanninpallas 2. horisontaaliset valvontakysymykset, kuten satelliittiseuranta, kolmansien maiden alusten toiminta ja tuotteiden kaupan pitäminen. Kaikkiin ohjelmiin sisältyi joukko jäsenvaltioihin tehtyjä tarkastuskäyntejä, osa ennalta ilmoittamatta, ja niiden jälkeen suoraan ja muista lähteistä saadut tiedot analysoitiin tarkasti. Joissakin tapauksissa tarkastusyksiköllä oli mahdollisuus päästä jäsenvaltion kalastuksenvalvontatietokantaan etäyhteyttä käyttäen. Komission tarkastajien tarkastustyön laajuutta rajoittavat käytettävissä oleva henkilökunta ja tarkastajien toimivaltuudet. Tarkastajat voivat tehdä alusten ja tilojen tarkastuksia ja saada kaikki tarvittavat tiedot käyttöönsä. He toimivat kentällä tavallisesti siten, että he seuraavat kansallisten tarkastajien työskentelyä, jolloin he voivat arvioida sitä, miten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toteuttavat fyysisiä valvontatoimenpiteitä. Pohjanmeren ja läntisten vesialueiden turskan elvytysohjelma Vuoden 2004 lopussa kaikilla jäsenvaltioilla oli toiminnassa hallinnollinen pyyntiponnistusjärjestelmä. Yleensä päivien myöntämistä ja siirtoa koskevat järjestelyt olivat huomattavasti pidemmällä kuin purkusatamissa käytössä olleet valvontatoimenpiteet. Seuraavat erityiskysymykset nousivat esiin tarkastuskäyntien aikana kaikissa jäsenvaltioissa: - pyyntiponnistusjärjestelmän noudattamisen varmistamiseksi ei ollut strategiaa, - satelliittiseurantajärjestelmän (VMS) tietoja ei käytetty tehokkaasti purkamista koskevien ennakkoilmoitusten ja kalastuspäiväkirjaan kirjattujen pyyntiponnistustietojen ristiintarkastamiseen, - sivusaalissääntöjen, joiden nojalla joissakin tapauksissa voitiin myöntää enemmän merelläolopäiviä, noudattamista ei tarkastettu systemaattisesti, - jäsenvaltiot eivät panneet moitteettomasti täytäntöön kalastuspäiväkirjan saalisarvioita koskevaa alennettua 8 prosentin sallittua vaihteluväliä. Päätelmä : Turskan elvytyssuunnitelma toteutettiin siten, että siitä aiheutui mahdollisimman vähän haittaa kalastukselle. Järjestelmän vaikutuksia vähensivät lisäksi vääristä ilmoituksista aiheutuneet epäluotettavat tiedot. Pohjoisen kummeliturskan elvytysohjelma Valvontatoimenpiteet – Useimmilla jäsenvaltioilla oli toimivat järjestelmät ohjelman nimettyjä satamia ja purkamista koskevia ennakkoilmoituksia varten. Molempia pidettiin tärkeinä välineinä tarkastusten kohdentamisessa. Monilla jäsenvaltioilla oli kuitenkin vaikeuksia soveltaa yhteisön kalastuspäiväkirjan saalisarvioita koskevaa alennettua sallittua vaihteluväliä. Saaliiden kirjaaminen – Suuri osa kummeliturskasaaliista kuljetetaan purkujäsenvaltiosta myyntiin toiseen jäsenvaltioon. Jäsenvaltiot eivät olleet edellyttäneet, että kummeliturska olisi punnittu ennen kuljetusta, mistä johtuen purkamisilmoitusten tietojen täsmällisyyttä ei voida taata. Lisäksi eräissä jäsenvaltioissa joidenkin perustavanlaatuisten saalisilmoitusasiakirjojen (kalastuspäiväkirjojen, purkamisilmoitusten, kuljetusasiakirjojen ja myynti-ilmoitusten) puuttuminen esti tehokkaat ristiintarkastukset ja purettuja saaliita koskevien tietojen vahvistamisen. Tekniset toimenpiteet – Teknisiä toimenpiteitä valvotaan useimmissa jäsenvaltioissa yleensä merellä. Merelle tehtiin kaksi tarkastusmatkaa, joiden aikana havaittiin, että kehno tarkastusstrategia ja seuraamusten puute johtivat valvonnan yleiseen tehottomuuteen. Lisäksi alamittaisten kummeliturskien purkamisen tehoton valvonta antoi aihetta huoleen useissa jäsenvaltioissa. Päätelmä : Kummeliturskan kansainvälisten kuljetusten koordinoidun valvonnan puute heikensi yhdessä saaliiden kirjaamisen heikon tason ja alamittaisten kalojen purkamisen kanssa pohjoisen kummeliturskan elvytyssuunnitelman tehokkuutta. Eteläisen kummeliturskan ja keisarihummerin elvytyssuunnitelma Pyyntiponnistuksen hallinnointi – Koska 2005 oli ensimmäinen vuosi, jolloin eteläisen kummeliturskan ja keisarihummerin elvytyssuunnitelmaa toteutettiin, toimenpiteiden vaikutuksia pyyntiponnistuksen vähentämiseen oli vaikea arvioida. Espanjassa merelläolopäivien enimmäismäärä oli aiemmin kansallista lainsäädäntöä sovellettaessa sama. Erityiset valvontatoimenpiteet – Kummallakin asianomaisella jäsenvaltiolla oli vaikeuksia soveltaa kalastuspäiväkirjan saalisarvioita koskevaa alennettua sallittua vaihteluväliä. Portugali otti menestyksekkäästi käyttöön vaaditun erityiskalastusluvan ja vaati, että saaliit punnitaan ennen kuljetusta. Saaliiden kirjaaminen – Koska tarkastuksia enempää kuin saalisasiakirjojen ja valvontatietojen välisiä ristiintarkastuksiakaan ei tehty riittävästi, saalistietojen luotettavuus kärsi. Päätelmä : Ohjelman vaikutus oli rajallinen, koska se tosiasiassa koski vain 250:tä alusta niistä 11 000:sta, jotka kalastivat eteläistä kummeliturskaa. Myöskään valvontaohjelmaan osoitetut henkilöresurssit eivät olleet riittäviä. Saaliisiin sisältyneet alamittaiset kalat, joista osa oli kummeliturskaa, vähensivät edelleen elvytysohjelman tehoa. Itämeren turskaa koskevat tekniset valvontatoimenpiteet Saaliiden kirjaamista koskevien asiakirjojen tarkastelu paljasti suuria heikkouksia saalisilmoituksissa. Komission tarkastajien tutkimissa kirjatuissa tiedoissa saaliiden ilmoittamista todellista pienemmiksi esiintyi kaikkiaan keskimäärin 23 prosentissa kalastuspäiväkirjoja. Jäsenvaltioittain todetut keskiarvot vaihtelivat 8 prosentista 49 prosenttiin. Kalansaaliiden purkaminen ja markkinoille saattaminen perustuu Itämeren alueella suoramyyntiin ja kuljetuksiin muille markkinoille. Saaliiden systemaattinen lajittelu ja punnitus eivät ole tapana, eikä siihen tarvittavaa infrastruktuuriakaan ole. Alukset tulevat satamaan ja purkavat kalat suoraan markkinoiden kysynnän mukaan, ja monissa tapauksissa saaliit puretaan ja kuljetetaan välittömästi ostajan tiloihin tai jonkin toisen jäsenvaltion huutokauppaan. Silloin kun tarkastuksissa paljastui epäiltyjä rikkomisia, tarkastuspyrkimysten uskottavuutta ja tehokkuutta söivät seuraamusmenettelyiden pitkä kesto monissa jäsenvaltioissa, välittömien täytäntöönpanotoimien puuttuminen ja seuraamusten vaatimaton taso. Päätelmä : Valvonnan puute Itämerellä heikensi vakavasti saalisilmoitusjärjestelmää ja johti siihen, että kalastajat ilmoittivat saaliinsa todellista vähäisemmiksi, jolloin kalastuskuolevuutta ei saatu merkittävästi laskemaan. Troolien Bacoma-valikointiristikko Itämerellä Kaikki jäsenvaltiot, joihin tehtiin tarkastuskäynti ohjelman aikana, olivat toteuttaneet Bacoma-valikointiristikkoa koskevat toimenpiteet, jotka olivat osoittautuneet onnistuneemmiksi kuin niiden ensimmäinen, vuonna 2002 käyttöön otettu versio. Lisäksi jäsenvaltioiden välillä oli toteutettu useita tarkastajien vaihtoja tai yhteisiä tarkastustoimia, joilla jatkettiin Itämeren turskan vuonna 2001 aloitettujen hoitosuunnitelmien täytäntöönpanoa. Päätelmä : Troolien Bacoma-valikointiristikko on otettu onnistuneesti käyttöön, ja sen hyväksyvät niin kalastajat kuin valvontaviranomaisetkin. Laajasti vaeltavat kalat Vuoden 2003 tarkastuskäynnit osoittivat, että jäsenvaltioilla ei ollut käytössä juuri minkäänlaisia tonnikalasaaliiden kirjaamisjärjestelmiä. Sen vuoksi tonnikalankalastuksessa toteutetuista hoitotoimenpiteistä ja allaskasvatusta sekä vähimmäiskokoa koskevien uusien sääntöjen soveltamisesta tehtiin tarkempi arvio. Se vahvisti käsityksen, että saalisilmoitusjärjestelmää oli parannettava edelleen, erityisesti kalastuspäiväkirjan ja purkamisilmoituksen lukujen täsmällisyyden osalta. Kävi myös ilmi, että kalastusalusten liikkeitä ei seurattu systemaattisesti. Ranskaan, Italiaan, Espanjaan ja Kreikkaan tehdyt tarkastuskäynnit osoittivat myös, että kiellettyjä ajoverkkoja käytetään yhä edelleen useissa jäsenvaltioissa. Alueelliset kalastuksenhoitojärjestöt NAFO – Euroopan komissiolla oli tarkastusalus Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön (NAFO) sääntelyalueella noin 10 kuukautta kunakin vuonna. Vuodesta 2004 alkaen vastuuta tarkastuksista ja tarkkailijoiden sijoittamisesta alettiin siirtää komissiolta jäsenvaltioille, vaikka komission tarkastusalusta käytettiinkin edelleen tukialuksena. Lisäksi komissio koordinoi muiden jäsenvaltioiden tarkastusalusten toimintaa, ja sen tarkastajat osallistuivat saaliiden purkamista koskeneisiin tarkastuksiin. Komission tarkastajien mukanaolo merellä grönlanninpallaksen kalastuksessa antoi mahdollisuuden kerätä suoraan todenmukaisia saalistietoja, joiden tarkastelu paljasti ristiriitaisuuksia yhden jäsenvaltion saaliiden kirjaamisjärjestelmässä. Komission ja kyseisen jäsenvaltion välisten keskustelujen jälkeen jäsenvaltio kielsi kalastuksen. NEAFC – Komissio koordinoi jäsenvaltioiden tarkastusalusten tarkastustoimintaa merellä Koillis-Atlantin kalastuskomission (NEAFC) sääntelyalueella. Euroopan komissio koordinoi myös NEAFC:n sääntelyalueella kalastusta harjoittaneiden alusten satamassa tehtyjen tarkastusten lisäämistä. Tarkastusten kohteena olivat erityisesti laitonta, ilmoittamatonta ja sääntelemätöntä (LIS) kalastustoimintaa harjoittaneiksi luetteloidut alukset, jotka mainittiin yhteisön vuoden 2005 TAC-ja kiintiöasetuksessa julkaistussa NEAFC:n LIS-luettelossa. Kolmansien maiden kalastusalukset Kolmansien maiden kalastusalusten pyytämän kalan tuonti – joko suoraan tai merellä tehtyjen jälleenlaivausten välityksellä – kasvaa jatkuvasti, ja LIS-toimintaa harjoittavien alusten osuus on huolestuttava. Sen vuoksi komission tarkastajat tekivät 12 tarkastuskäyntiä, joiden tarkoituksena oli arvioida, miten voimassa olevaa kalastuksenvalvontajärjestelmää noudatettiin yhteisön satamissa. Useimmissa jäsenvaltioissa vallitseva tilanne näytti olevan se, että EU:n ulkopuolelta peräisin olevia kalastustuotteita pidettiin tuontitavaroina, joiden valvonta kuuluu tullille ja eläinlääkintäviranomaisille. Niinpä kalastuksenvalvontavelvollisuudet joko laiminlyötiin täysin tai tarkastuksia tehtiin sattumanvaraisesti. Useimpien jäsenvaltioiden kalastusviranomaiset eivät olleet selvillä siitä, kuinka paljon kolmansien maiden kalastusalusten pyytämää kalaa niiden satamiin saapui. Jonkin verran näyttöä saatiin kaloista, jotka olivat peräisin LIS-luetteloon kirjatuilta aluksilta tai aluksilta, joilla ei ollut komission terveys-ja kuluttaja-asioiden pääosaston lupaa. Useiden tarkastuskäyntien jälkeen huomattava joukko jäsenvaltioita myönsi tilanteen ja alkoi asteittain soveltaa kolmansien maiden kalastusaluksia koskevia kalastuksenvalvontasääntöjä. Pelagisten saaliiden punnitusmenettelyt EU:n, Norjan ja Färsaarten välisten sopimusten puitteissa asetettiin pelagista kalastusta pohtiva työryhmä. Se suositteli pelagisten saaliiden punnitsemisen ja purkamisen tarkastusten valvomiseksi useita toimenpiteitä, jotka saatettiin osaksi yhteisön lainsäädäntöä vuosien 2003–2005 vuotuisissa kiintiöasetuksissa. Komission tarkastajat tekivät tarkastuskäyntejä sekä asianomaisiin jäsenvaltioihin että kolmansiin maihin. He havaitsivat, että sääntöjen noudattaminen oli aluksi parhaimmillaankin epäyhtenäistä; jotkin maat käyttivät nimellispainoa, ja itse säännötkin oli usein ymmärretty väärin. Ohjelman lopulla jäsenvaltioiden menettelyssä voitiin kuitenkin todeta merkittävää parannusta. Erityisesti on syytä panna merkille Irlannin ja Ison-Britannian viranomaisten toteuttamat täytäntöönpanotoimet, jotka koskivat pitkällä aikavälillä tapahtunutta saaliiden systemaattista väärin ilmoittamista. Norjan ja Färsaarten kanssa aikaansaatu sopimus yhteisössä käytössä olevien toimenpiteiden toteuttamisesta oli huomattava askel kohti tasavertaisia toimintaedellytyksiä. Alusten satelliittiseurantajärjestelmä (VMS) Aiemmista tarkastuskäynneistä saadut kokemukset olivat osoittaneet, että kansalliset viranomaiset olivat olleet hitaita tekemään uudistuksia ja käyttämään VMS:n suomia mahdollisuuksia, vaikka VMS:n tietoja analysoimalla hyvin monia kalastuksenhoitotoimenpiteitä voidaan seurata automaattisesti. Sen vuoksi otettiin käyttöön ohjelma, jonka avulla arvioidaan jäsenvaltioiden VMS:n käyttöä Itämeren ja Pohjanmeren elvytyssuunnitelmissa. Kaikilla asianomaisilla jäsenvaltioilla oli käytössään toimiva tekninen infrastruktuuri, vaikka kaikkien jäsenvaltioiden kaikissa aluksissa ei VMS-laitteita ollutkaan. VMS-tekniikan hyödyksi katsottiin lähinnä se, että sitä voitiin käyttää taktisena valvontavälineenä muiden valvontatoimien tukena. Pyyntiponnistuksen hallinnointivälineenä sitä ei yleensä käytetty. Komission tarkastajat havaitsivat myös useimmissa jäsenvaltioissa saalisilmoitusasiakirjojen ja VMS-tietojen välisiä ristiriitaisuuksia, joihin kansalliset viranomaiset eivät olleet kiinnittäneet huomiotaan. Joissakin jäsenvaltioissa kalastajat eivät olleet noudattaneet VMS:ää koskevia asetuksia, mistä toimivaltaiset viranomaiset eivät kuitenkaan olleet määränneet tehokkaita seuraamuksia, osittain siksi, ettei seuraamuksia koskevaa oikeudellista viitekehystä ollut olemassa. Jäsenvaltiot eivät ainakaan vuoden 2005 loppuun mennessä olleet ylipäänsä käyttäneet täysin VMS:n mahdollisuuksia kalastuksenhoidossa. Kaupan pitäminen ja jäljitettävyys Vaikka tilanne vaihtelikin melkoisesti jäsenvaltioiden välillä, komission tarkastajat havaitsivat, että jäsenvaltiot ovat vastahakoisia muuttamaan perinteisiä kaupanpitämistapojaan. Niinpä EU:n luokitteluvaatimusten täytäntöönpano ei kuulunut ensisijaisiin tavoitteisiin, ja niitä noudatettiinkin vain silloin kun ne eivät haitanneet paikallisia toimijoita tai käytänteitä. Vastuu kalastustuotteiden jäljitettävyyssääntöjen valvonnasta oli useimmissa jäsenvaltioissa hajautettu erilaisille kansallisille tai alueellisille viranomaisille. Näiden viranomaisten toimia ei useinkaan koordinoitu millään tavalla.Tilanne oli huonoin tuontituotteiden osalta, ja niinpä valtava määrä kalastustuotteita tuli yhteisöön vailla minkäänlaisia merkintöjä pakollisista tiedoista, kuten alkuperästä ja pyyntialueesta. Paikallisten kaupallisten nimikkeiden, jotka eivät esiinny virallisessa kansallisessa luettelossa, yleinen käyttö mahdollisti alamittaisten tai ilmoittamattomien kalojen myynnin paikallisia erityisnimiä käyttäen. Tällaisia olivat esimerkiksi kummeliturskasta käytetty whiting ja tonnikalasta käytetty atun . VALVONTA JÄSENVALTIOISSA Vuosikertomukset Jäsenvaltiot ovat antaneet valvonta-asetuksen 35 artiklan mukaisesti valvonta-asetuksen noudattamista koskevat vuosikertomuksensa. Liitteessä esitetään taulukkomuodossa kooste jäsenvaltioiden valvontatoimista ja valvonnan rakenteesta vuosikertomuksiin sisältyvien käytettävissä olevien tietojen perusteella. Taulukoissa kuvataan kunkin jäsenvaltion kalastustoiminta, tarkastusresurssit ja -toiminta, saaliiden kirjaaminen sekä luettelo kalastusvalvontaa suorittavista viranomaisista. Jäsenvaltioiden toimittamien tietojen tutkimista haittaa kuitenkin se, että monien asioiden kohdalla järkevien vertailujen tekeminen on lähes mahdotonta. Tietoja ei ole toimitettu vakiomuodossa, ja niinpä esimerkiksi kertomusten pituus ulottuu Maltan yhdestä sivusta Espanjan 100 sivuun; mitään vakiomuotoista luetteloa toimitettavista tiedoista ei ole, ei myöskään ohjeita niiden sisällöstä. Seuraavissa kappaleissa nostetaan kuitenkin esiin tärkeimmät mahdolliset päätelmät. Käytettävissä olevat resurssit Välineet – Yleisesti ottaen tarkastusalusten ja ilma-alusten määrää voidaan nykyisellään pitää riittävänä. Uutta teknologiaa, kuten VMS:ää, käytetään jo varsin laajasti. Tietotekniikan suomia mahdollisuuksia käytetään kuitenkin vain harvoin täysimittaisesti, ja useissa jäsenvaltioissa tietotekniikan käyttö yleensä ja myös VMS:ään liittyvä käyttö on vielä melko vähäistä. Henkilöresurssit – Henkilöresurssien määrä ja laatu vaihtelevat. Kalastuksenvalvontaa koskevassa ammattipätevyydessä on usein huomattavia puutteita. Koulutus vaihtelee, ja monilta tarkastajilta puuttuu työn vaatima pätevyys, vaikka edistystä onkin ollut havaittavissa. Kalastusta tarkastavilla henkilöillä on useimmissa jäsenvaltioissa muitakin kuin kalastukseen liittyviä tehtäviä, ja kalastuksen tarkastaminen voi olla vain yksi, ehkä vähemmän tärkeä heidän tehtävistään. Sen vuoksi taulukoissa ilmoitettuja tarkastushenkilöstön määrää koskevia lukuja ei voida verrata. Esimerkiksi Tanskassa tarkastajien määrää on vähennetty, kun taas eräissä muissa jäsenvaltioissa, kuten Irlannissa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, valvonta-ja tarkastustehtäviin osoitettua henkilöstöä on lisätty. Italiassa tarkastajien uudelleen kohdentaminen on lisännyt kalastuksenvalvontaa. Useat jäsenvaltiot ovat kohentaneet henkilöstönsä laatua parantamalla koulutusta. Tarkastustoiminta Tarkastusintensiteetti – Tarkastuksia ei ole asianmukaisesti määritelty tarkastuskohteiden ja tarkastuksia koskevien vaatimusten muodossa, vaikka komissio on jo aiemminkin pyrkinyt vakioimaan tarkastustoimintaa koskevan raportoinnin. Kuten jo edellä todettiin, osa tarkastustoimista toteutetaan muiden töiden ohessa, esimerkiksi osana terveys-ja turvallisuustarkastuksia. Tarkastustoimien kirjaaminen on epäyhtenäistä, eikä sitä ole yhdenmukaistettu siten, että tulosten vertaaminen jäsenvaltioiden välillä olisi mahdollista. Niinpä tarkastuksia koskevia lukuja ei voi suoraan verrata toisiinsa. Tarkastusten järjestäminen – Valvontatoimissa oli vielä paljon aukkoja. Satamatarkastukset on liian usein järjestetty huonosti, eikä kaikkia perustavanlaatuisia saaliiden kirjaamista koskevia asiakirjoja kerätä kaikissa jäsenvaltioissa. Kuljetusten valvonta näyttää puuttuvan paikoin, eikä ristiintarkastuksia tehdä läheskään systemaattisesti. Myös tarkastuksille asetettu vertailutaso (esimerkiksi 20 prosentin tarkastustaso turskan ja kummeliturskan kalastuksessa) on usein jäänyt saavuttamatta. Strategiat – Toimien täytäntöönpanosta aiheutuvat korkeat kustannukset kalansaaliiden arvoon suhteutettuina estävät tehokkaan valvonnan toteuttamista. Käytettävissä olevien kalastuksenvalvontaresurssien käyttöä voitaisiin tehostaa osoittamalla suurempi osuus sellaisiin valvontatoimenpiteisiin, jotka koskevat suurimpia YKP:n tavoitteet vaarantavia riskejä. Hyvin määriteltyjen riskiperusteisten strategioiden parempi käyttö voisi lisätä valvontaresurssien tehokkuutta. Useimmilta jäsenvaltioilta kuitenkin puuttuu todellinen strategia, vaikka muutamat jäsenvaltiot ovatkin alkaneet analysoida sääntöjen noudattamatta jättämisen riskiä ja käyttävät tuloksia resurssiensa kohdentamiseen ja tarkastustoimiensa suunnitteluun. Käytettävissä olevia rajallisia resursseja ei näin ollen käytetä mahdollisimman tehokkaasti. Näin on laita erityisesti niissä kalastuksissa, joita varten on laadittu elvytyssuunnitelma. Monissa tapauksissa tehokkaiden tarkastusten pullonkaulana on purkupaikoissa tehtävien tarkastusten määrä. Tässä tilanteessa voisi olla kustannustehokkaampaa siirtää resursseja merellä tapahtuvasta valvonnasta saaliiden purkamisen valvontaan. Jäsenvaltioiden yhteistyö – Tarkastajien toiminnan kansainvälinen koordinointi on tuottanut positiivisia tuloksia. Pohjanmerellä toteutettu operaatio Shark, jossa useat jäsenvaltiot tekivät yhteistyötä reaaliajassa estääkseen rikkojia pakenemasta ja piiloutumasta jonkin toisen jäsenvaltion vesialueelle, johti useisiin tuloksellisiin syytetoimiin. Pelagista kalastusta käsittelevä työryhmä on saanut aikaan parannuksia seurannassa ja valvonnassa ja lisännyt jäsenvaltioiden ja eräiden kolmansien maiden välistä avoimuutta. Sääntöjen noudattamatta jättäminen ja seuraamukset YKP:n sääntöjen rikkominen on riski, jonka jotkut yksityiset kalastajat ovat valmiit ottamaan, koska rikkomisen paljastumismahdollisuus on vähäinen tai koska ennalta ehkäiseviä seuraamuksia ei sovelleta. Kuten vakavia rikkomisia koskevista tiedonannoista voi havaita, useimmat rikkojille langetetut seuraamukset ovat riittämättömiä, jotta niillä olisi todellista pelotevaikutusta. Vuosina 2003 ja 2004 seuraamuksina maksetut määrät vaihtelivat karkeasti ottaen 0,4[5] prosentin ja 0,2[6] prosentin välillä vuosien 2002 ja 2003 purettujen saaliiden arvosta laskettuna. Jäsenvaltioiden väliset erot olivat kuitenkin erittäin suuria. Lukuun ottamatta niitä kahta jäsenvaltiota, joissa arvioita on tehty, vaikuttaa siltä, että sääntöjen noudattamatta jättämistä koskevan riskin, tarkastustoiminnan ja jälkitoimien, seuraamukset mukaan luettuina, tehokkuuden välistä suhdetta ei yleensä ymmärretä. YKP:n sääntöjen noudattamista koskevat kokonaistulokset Myönteinen kehitys – Sääntöjen noudattamatta jättämisestä syntyvät ongelmat, kalakannoille aiheutuvat vahingot sekä taloudellinen ja sosiaalinen epävakaus ovat jäsenvaltioiden tiedossa niin hallitustasolla kuin itse kalatalousalallakin. Komissio on ollut tässä prosessissa aktiivinen toimija, joka on kannustanut noudattamaan sääntöjä, pyrkinyt lisäämään avoimuutta ja helpottamaan kansainvälistä yhteistyötä sekä joissakin ääritapauksissa käyttänyt Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa käynnistetyn rikkomismenettelyn pelotevaikutusta. Erityisen myönteistä on ollut pelagista kalastusta koskevassa seurannassa ja valvonnassa saavutettu edistys ja vähäisemmässä määrin myös se, että jäsenvaltiot ovat myöntäneet, etteivät ne ole onnistuneet valvomaan tehokkaasti kolmansien maiden kalastusalusten saaliiden purkamista ja että niiden on parannettava valvonnan täytäntöönpanoa tällä alalla. Suurimmat puutteet – YKP:n keskeisten sääntöjen noudattaminen on edelleen monissa kalastuksissa heikkoa. Kiintiöt – Suurimpien sallittujen saaliiden (TACien) ja kiintiöiden noudattaminen on edelleen yksi suurimmista YKP:n ongelmista. Nämä ongelmat ja niihin liittyvät valvontanäkökohdat tuntuvat todennäköisesti voimakkaampina silloin kun kiintiöitä leikataan huomattavasti pyrkimyksenä vähentää jyrkästi kalastuskuolevuutta. Ilmoittamattomat ja väärin ilmoitetut puretut saaliit saattavat eräissä tapauksissa TACien ja kiintiöiden hallinnoinnin vaaraan. Kalatutkijat ovat pakotettuja tekemään arvioita todellisista saaliista, koska joidenkin jäsenvaltioiden virallisia lukuja ei pidetä luotettavina. Kun esimerkiksi eteläisen kummeliturskan ilmoitettu saalis oli 5 549 tonnia, tutkijat käyttivät arviota 6 810 tonnia. Irlanninmeren turskan ilmoitettu saalis oli 2 700 tonnia ja arvio 4 420 tonnia. Vastaavia esimerkkejä löytyy muiltakin alueilta (esim. Pohjanmereltä ja Itämereltä). Pyyntiponnistus – Pyyntiponnistuksen valvonnan tehtävänä on täydentää kiintiörajoituksia, mutta se näkyy pantavan täytäntöön kalastustoimintaan mahdollisimman vähän vaikuttavalla tavalla. Ei ole näyttöä siitä, että pyyntiponnistuksen vähentäminen olisi korvannut laivaston ylikapasiteettia, ei vaikka alusten kalastuskäytöstä poistamisen vaikutuksetkin otettaisiin huomioon. VMS:ää ei ole käytetty tehokkaasti pyyntiponnistuksen seurantaan, mitä voidaan pitää tilaisuuden tuhlaamisena. Tekniset toimenpiteet – Alamittaista kalaa puretaan yhä huomattavia määriä, erityisesti Etelä-Euroopassa, missä käytetään yhä kiellettyjä ajoverkkoja; pohjoisilla vesillä puolestaan ei ole päästy eroon troolin silmäkokoa rajoittavien (pikkukaloja pyytävien) välineiden käytöstä. PÄÄTELMÄT JA SUOSITUKSET Tulevat kertomukset Tämän kertomuksen laatimisessa on ollut suuria vaikeuksia, koska jäsenvaltioiden kertomuksille ei ole vahvistettu vakiomuotoa ja erityisesti koska kalastustarkastuksille ei ole olemassa yhteisesti hyväksyttyä määritelmää, jolla tilastotietojen vertailtavuus voitaisiin varmistaa. Komissio harkitsee – samassa yhteydessä kun se valmistelee vakavia rikkomisia koskevan tiedonannon parantamista – laativansa luettelon niistä keskeisistä tekijöistä, jotka kalastustarkastuksilta tulee vaatia ennen kuin ne voidaan sisällyttää valvontatilastoihin. Lisäksi se harkitsee jäsenvaltioiden vuosikertomusten muodon vakioimista. Komissio on aloittanut kansallisten hallintojen ja asianomaisten sidosryhmien vuosikertomuksen tulevaa muotoa koskevan kuulemisen tavoitteenaan päästä vuoden 2007 loppuun mennessä sopimukseen seuraaviin vuosikertomuksiin sisällytettäviä tarkastuksia koskevista vakioiduista vaatimuksista. Samoin voidaan harkita jäsenvaltioiden valvontatilastojen julkistamista Internetissä. Ensisijaiset toimet sääntöjen täytäntöönpanon ja noudattamisen parantamiseksi Ensisijaisia toimia lyhyellä aikavälillä ovat: - varmistetaan, että nykyisiä sääntelyvälineitä käytetään täysimittaisesti, eli että perustavanlaatuiset saalistiedot toimitetaan, ristiintarkastuksia tehdään, VMS:ää käytetään ja kuljetuksia tarkastetaan - osoitetaan kalastuksenvalvontaan pätevämpiä henkilöresursseja - koulutetaan tarkastajia järjestelmällisesti - lisätään yhteistyötä ja koordinaatiota jäsenvaltioiden välillä ja sisällä kaikilla tasoilla; - tehostetaan seuraamusjärjestelmiä niin, että ne vastaavat paremmin rikkomisten laatua ja vakavuutta. Seuraamusten on oltava paremmin ennalta ehkäiseviä ja niillä on otettava rikkomisiin syyllistyneiltä pois rikkomisesta saatu hyöty; - lisätään yhteisön vesien ulkopuolella kalastavien alusten saaliiden purkamisen valvontaan osoitettuja resursseja - otetaan uuden teknologian mahdollisuudet, kuten sähköinen kalastuspäiväkirja, mahdollisimman nopeasti käyttöön tiedonkulun parantamiseksi. Yhteisön kalastuksenvalvontavirastolla on keskeinen rooli tässä ja monissa muissakin tässä kertomuksessa mainituissa kysymyksissä. Yhteisön tasolla on otettava käyttöön yhdenmukaistettu ja yksinkertaistettu kalastuksenvalvontaa koskeva raportointi. [1] EYVL L 358, 31.12.2002, s. 59. [2] EYVL L 261, 20.10.1993, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1967/2006 (EUVL L 409, 30.12.2006, s. 11). [3] KOM (2005) 207, 30.5.2005. [4] KOM (2006) 387, 14.7.2006. [5] KOM (2005) 207, 30.5.2005. [6] KOM (2006) 387, 14.7.2006.