EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 14.10.2020 COM(2020) 643 final KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden edistäminen ympäristöasioissa EU:ssa ja sen jäsenvaltioissa



KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden edistäminen ympäristöasioissa EU:ssa ja sen jäsenvaltioissa I.Yhteisiä toimia tarvitaan 1Jäsenvaltioiden, kansalaisten ja kaikkien sidosryhmien osallistuminen ja sitoutuminen on ratkaisevan tärkeää Euroopan vihreän kehityksen ohjelman onnistumisen kannalta. Komissio on sitoutunut Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa harkitsemaan ”Århusin asetuksen tarkistamista siten, että parannetaan ympäristöön vaikuttavien päätösten laillisuudesta huolissaan olevien kansalaisten ja kansalaisjärjestöjen mahdollisuuksia hallinnolliseen ja oikeudelliseen muutoksenhakumenettelyyn EU:n tasolla”. Lisäksi komissio aikoo ”ryhtyä toimiin parantaakseen näiden kansalaisten ja kansalaisjärjestöjen oikeussuojan saatavuutta kansallisissa tuomioistuimissa kaikissa jäsenvaltioissa”. 2Jotta Euroopan vihreän kehityksen ohjelma voi onnistua ja saada aikaan pysyviä tuloksia, EU:n olisi toimittava yhdessä kansalaisten ja sidosryhmien kanssa. Kansalaiset ovat ja heidän tulisi jatkossakin olla vihreän siirtymän liikkeellepaneva voima, ja heillä pitäisi olla keinoja osallistua aktiivisemmin uusien politiikkojen kehittämiseen ja täytäntöönpanoon. Luottamuksen lisäämiseksi sekä kansallisiin että EU:n hallintoihin on myös tärkeää, että käytössä on asianmukainen keskinäinen valvontajärjestelmä, jonka avulla voidaan varmistaa, että toimet ja päätökset ovat ympäristölainsäädännön mukaisia. Ympäristöasioita koskevan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden noudattamisen varmistaminen sekä Euroopan unionin tuomioistuimessa että unionin tuomioistuinten asemassa olevissa kansallisissa tuomioistuimissa on tärkeä toimenpide Euroopan vihreän kehityksen ohjelman mukaisen siirtymän tukemiseksi ja vahvistamaan kansalaisyhteiskunnan roolia demokraattisen toimintaympäristön vartijana. 3Tämä tiedonanto liittyy komission ehdotukseen, joka koskee asetuksen (EY) N:o 1367/2006 (Århusin asetus) muuttamista hallintotoimien sisäisen uudelleentarkastelun parantamiseksi ((COM) 2020 …). Lainsäätäjien hyväksyttyä ehdotuksen sillä parannetaan Århusin yleissopimuksen, jäljempänä ’yleissopimus’, täytäntöönpanoa tavalla, joka on unionin oikeusjärjestyksen perusperiaatteiden ja sen tuomioistuimessa tapahtuvia uudelleentarkastelumenettelyitä koskevan järjestelmän mukainen. Ehdotuksessa lisätään ympäristöalan kansalaisjärjestöjen mahdollisuuksia saattaa EU:n toimielinten ja elinten toimet ja laiminlyönnit tuomioistuimen tutkittavaksi yleissopimuksen mukaisesti. 4Lainsäädäntöehdotuksen tavoitteena on vahvistaa muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevaa EU:n järjestelmää. Tämä järjestelmäkokonaisuus antaa jokaiselle hakijalle mahdollisuuden käyttää tehokasta muutoksenhakumekanismia yleissopimuksen vaatimusten mukaisesti. 5Tämän tiedonannon tavoitteena on tuoda esille jäsenvaltioiden keskeinen rooli osana laajempaa EU:n järjestelmää. Jäsenvaltioiden on tarjottava mahdollisuus muutoksenhakuun ja vireillepanoon ympäristöasioissa, joita säännellään EU:n lainsäädännön nojalla annetuilla säädöksillä, sekä helpotettava tätä, mikä pitää sisällään myös kansalliset täytäntöönpanotoimenpiteet, jotka liittyvät muihin kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyihin EU:n säädöksiin. Mahdollisuus muutoksenhakuun ja vireillepanoon tarkoittaa muun muassa asiavaltuuden antamista sellaisille kansalaisjärjestöille ja luonnollisille henkilöille, joita ympäristölainsäädännön rikkominen suoraan koskee, myös rajatylittävissä tapauksissa. Valitettavasti puutteita kuitenkin esiintyy käytännössä. Komissio julkaisi vuonna 2019 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin, jossa yksilöitiin useita järjestelmällisiä puutteita, jotka liittyvät ympäristöasioita koskevan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden toteutumiseen käytännössä kansallisissa oikeusjärjestelmissä. Siinä korostettiin erityisenä kysymyksenä kansalaisjärjestöjen kohtaamia ongelmia asiavaltuuden saamisessa muutoksen hakemiseksi oikeusteitse EU:hun liittyvissä ympäristöasioissa sekä menettelyyn liittyviä esteitä, kuten kohtuuttoman korkeita kustannuksia. 6Komissio kehottaa jäsenvaltioita tehostamaan sovellettavien EU:n säädösten täytäntöönpanoa ympäristöasioita koskevan EU:n muutoksenhaku- ja vireillepanojärjestelmän parantamiseksi yleissopimuksen – jonka tosiasiallisia sopimuspuolia jäsenvaltiot ovat – mukaisesti. Yhtä tärkeää on, että oikeuslaitokseen ja oikeuskäytäntöön sovellettavissa jäsenvaltioiden säännöissä pannaan kaikilta osin täytäntöön unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jossa käsitellään muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa. Kansallisessa lainsäädännössä ei myöskään pitäisi luoda esteitä tämän oikeuden toteutumiselle esimerkiksi siten, että kansalaisjärjestöille ei anneta yleissopimuksessa vaadittua asiavaltuutta. Jotta varmistetaan oikeusvarmuus kaikissa jäsenvaltioissa, kansallisen lainsäädännön on täytettävä yleissopimuksen, EU:n lainsäädännön ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön vaatimukset. Kansallisten tuomioistuinten olisi myös huomioitava EU:n lainsäädännöstä johtuvat kansallisissa oikeusjärjestyksissä vahvistetut vaatimukset soveltaessaan ja pannessaan täytäntöön sovellettavia sääntöjä. II.Ympäristöasioita koskevan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden merkitys EU:ssa 7Tehokkaiden oikeussuojakeinojen saatavuus ja mahdollisuus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on EU:n oikeusjärjestykseen kuuluva perusoikeus. Tehokkailla oikeusjärjestelmillä on olennaisen tärkeä tehtävä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen (SEU-sopimus) 2 artiklassa vahvistetun oikeusvaltioperiaatteen turvaamisessa, EU:n lainsäädännön tehokkaan soveltamisen varmistamisessa ja kansalaisten luottamuksen lisäämisessä julkishallintoihin. 8Tämä ilmenee myös SEU-sopimuksen 19 artiklan 1 kohdasta, jossa jäsenvaltioita vaaditaan tarjoamaan riittävät oikeussuojakeinot tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla, sekä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa. Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa lisää osaltaan oikeusvarmuutta, ja sillä on merkitystä myös EU:n perusoikeuskirjan 41 ja 47 artiklan yhteydessä. 9Luonnollisilla henkilöillä ja kansalaisjärjestöillä on ratkaiseva rooli EU:n lainsäädännön mahdollisten rikkomusten tunnistamisessa – ne tekevät valituksia viranomaisille ja vievät tapauksia tuomioistuimiin. Kun luonnollinen henkilö tai kansalaisjärjestö saattaa tapauksen tuomioistuimen ulkopuolisen hallinnollisen elimen tutkittavaksi, menettelyä kutsutaan hallinnolliseksi uudelleentarkasteluksi; jos on kyse muutoksenhausta tuomioistuimessa, menettelyä kutsutaan tuomioistuimen uudelleentarkasteluksi. 10EU:n hallinnollisesta ja oikeudellisesta muutoksenhakujärjestelmästä koostuvaan kokonaisuuteen kuuluu sekä Århusin asetuksen mukainen sisäinen uudelleentarkastelumekanismi että mahdollisuus kääntyä unionin tuomioistuimen puoleen, ja lisäksi järjestelmä nojaa kansallisiin tuomioistuimiin. Erityisesti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 267 artiklassa annetaan kaikille luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille, jotka ovat osallisina kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa tapauksessa, mahdollisuus pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua EU:n toimielinten antamien säädösten pätevyydestä. EU:n ja jäsenvaltioiden muutoksenhakujärjestelmien muodostama kokonaisuus on olennaisen tärkeä sen varmistamiseksi, että muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa toteutuu tehokkaasti EU:ssa. III.EU yleissopimuksen sopimuspuolena 11EU:sta tuli virallisesti yleissopimuksen sopimuspuoli vuonna 2005. Lisäksi 27 jäsenvaltiota ovat yleissopimuksen itsenäisiä sopimuspuolia, joista kullakin on oma sekä jaettu toimivalta, vastuu ja velvollisuus varmistaa muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden toteutuminen ympäristöasioissa yleissopimuksen 1 artiklan mukaisesti. Näin ollen tämä EU:n erityispiirre eli se, että toimivaltaa käyttävät EU sekä sen jäsenvaltiot, koskee myös yleissopimuksen noudattamisvelvollisuutta. Yleissopimuksen ratifioinnista johtuvien velvoitteiden erityisrajoitukset ja luonne on tärkeää muistaa seuraavissa kappaleissa. 12Yleissopimuksen säännösten mukaan EU on alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestö. Yleissopimuksen 19 artiklan 5 kohdan mukaan EU:n oli ilmoitettava ratifioimiskirjansa yhteydessä yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvia asioita koskevan toimivaltansa laajuus.

13Tämän vaatimuksen mukaisesti EU ilmoitti, että EU:n toimielimet soveltavat yleissopimusta asiakirjojen saatavuutta koskevien tämänhetkisten ja tulevien sääntöjensä sekä muiden yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvien, asiaa koskevien EU:n säännösten mukaisesti. Merkittävää oli ennen kaikkea ilmoituksen jatko: EU ”on vastuussa niiden yleissopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisesta, jotka kuuluvat voimassa olevan yhteisön lainsäädännön soveltamisalaan” ja EU:n ”toimivallan käyttäminen on luonteeltaan jatkuvasti kehittyvää”. 14Näin ollen EU:n toimielimet ja elimet soveltavat yleissopimusta sovellettavien EU:n sääntöjen mukaisesti. Yleissopimuksen täytäntöönpanossa on otettava huomioon EU:n oikeusjärjestyksen erityispiirteet. Tämän on vahvistanut myös unionin tuomioistuin, joka on todennut, että yleissopimus ”on selvästi laadittu ottaen huomioon kansalliset oikeusjärjestykset eikä sellaisten alueellisen taloudellisen yhdentymisen järjestöjen kuten unioni oikeudellisia erityispiirteitä”. 15Asian saattaminen hallinnolliseen tai tuomioistuimen uudelleentarkasteluun tapahtuu EU:ssa monitasoisen järjestelmän puitteissa. Kuten unionin tuomioistuin on myös todennut, hallinnolliset ja tuomioistuinmenettelyt, jotka koskevat muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristölainsäädäntöasioissa, kuuluvat unionin oikeuden nykyisessä kehitysvaiheessa ”olennaisilta osin” jäsenvaltioiden oikeuden piiriin. Luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt voivat kansallisessa lainsäädännössä määritellyin edellytyksin pyytää kansallista tuomioistuinta kääntymään unionin tuomioistuimen puoleen EU:n säädösten pätevyyden tarkistamiseksi SEUT-sopimuksen 267 artiklan mukaisesti. 16Lisäksi SEUT-sopimuksen 263 artiklan 4 kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa suoraan unionin tuomioistuimessa (yleisessä tuomioistuimessa) kanteen i) hänelle osoitetusta säädöksestä, ii) säädöksestä, joka koskee häntä suoraan ja erikseen, tai iii) sääntelytoimesta, joka koskee häntä suoraan ja joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä. 17Hyväksymällä Århusin asetuksen EU täydensi EU:n tasolla käytössä olevaa uudelleentarkastelujärjestelmää sekä hallinnollisen että tuomioistuimen uudelleentarkastelun osalta. Tämän tuloksena ympäristönsuojelun alalla toimivat kansalaisjärjestöt voivat saattaa EU:n toimielinten ja elinten hyväksymät, yksittäistapauksia koskevat muut kuin lainsäädännölliset hallintotoimet hallinnolliseen uudelleentarkasteluun. Unioni päätti kuitenkin olla käyttämättä ratifioinnin yhteydessä ilmoittamaansa toimivaltaa eikä antanut unionin tasolla erillisiä säännöksiä luonnollisten henkilöiden hakemasta hallinnollisesta uudelleentarkastelusta EU:n toimielimiin ja elimiin sovellettavan Århusin asetuksen nojalla. 18Århusin yleissopimuksen valvontakomitealle toimitetun kantelun seurauksena komitea totesi, että EU ei tällä hetkellä noudata kaikilta osin yleissopimuksen vaatimusten mukaisia velvoitteitaan, jotka koskevat muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa. Edellä mainitulla lainsäädäntöehdotuksella pyritään korjaamaan tilanne muuttamalla Århusin asetusta ja laajentamalla tätä oikeutta kansalaisjärjestöjen osalta. Tällä tiedonannolla täydennetään EU:n tason toimia nostamalla esille tarvittavat kansalliset parannukset. IV.EU:n lainsäädännön mukaiset jäsenvaltioiden velvoitteet 19Jos kansallisten viranomaisten toimet ovat olleet riittämättömiä tai virheellisiä ympäristöä suojelevien aineellisten sääntöjen noudattamisen osalta, luonnollisten henkilöiden ja kansalaisjärjestöjen on voitava turvautua niiden osalta sovellettaviin menettelysääntöihin. Ympäristön suojelemiseksi sekä kansalaisten ja kansalaisjärjestöjen vaikuttamismahdollisuuksien parantamiseksi EU on antanut useita alakohtaisia ympäristödirektiivejä, joihin sisältyy säännöksiä muutoksenhausta ja vireillepanosta kansallisissa tuomioistuimissa. Näiden direktiivien täytäntöönpano antaa kansalaisille, myös kansalaisjärjestöille, mahdollisuuden käyttää oikeuttaan saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi näillä erityisaloilla. Vakiintuneen käytännön mukaan velvollisuus varmistaa tehokas oikeussuoja ympäristöasioissa ulottuu kansallisiin tuomioistuimiin. Tämä velvollisuus koskee EU:n ympäristölainsäädännöstä johtuvia oikeuksia ja mahdollisuutta viitata EU:n lainsäädännössä määriteltyihin velvoitteisiin. 20Näiden oikeuksien tehokkaan oikeussuojan varmistamiseksi jäsenvaltioiden velvollisuudet varmistaa muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden toteutuminen kansallisissa tuomioistuimissa eivät rajoitu edellä mainituissa unionin johdetun oikeuden säädöksissä säädettyihin velvoitteisiin. 21Ensinnäkin SEU-sopimuksen 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden tehtävänä on toteuttaa kaikki asianmukaiset toimet, myös tehokkaan oikeussuojan osalta, sen varmistamiseksi, että EU:n lainsäädännössä vaaditut toimenpiteet hyväksytään ja että yksilöiden EU:n lainsäädännöstä johtuvia oikeuksia suojellaan riittävästi. Lisäksi SEU-sopimuksen 19 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus säätää ”tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla”. Sen vuoksi oikeussuojan saatavuus kansallisissa tuomioistuimissa on välttämätöntä EU:n oikeussuojajärjestelmän moitteettoman toiminnan kannalta. 22Tässä mielessä jäsenvaltioiden kansallisten tuomioistuinten välityksellä tarjottavat kansalliset muutoksenhakumekanismit ovat olennainen osa EU:n oikeussuojajärjestelmää. Kansalliset tuomioistuimet ovat myös unionin tuomioistuimia, ja ne ovat sidoksissa Euroopan unionin tuomioistuimeen SEUT-sopimuksen 267 artiklan nojalla perustetun ennakkoratkaisupyyntöjärjestelmän puitteissa. Tämä yhteistyö kattaa EU:n lainsäädännön tulkinnan ja EU:n toimielinten säädösten pätevyyden tutkimisen. Sekä luonnollisilla henkilöillä että kansalaisjärjestöillä olisi oltava mahdollisuus kääntyä tuomioistuimen puoleen kansallisten menettelysääntöjen perusteella. 23Toiseksi yleissopimusta, joka on erottamaton osa EU:n oikeusjärjestystä ja joka sitoo EU:n toimielimiä ja jäsenvaltioita SEUT-sopimuksen 216 artiklan 2 kohdan nojalla, sovelletaan myös ympäristönsuojelua koskevaan EU:n lainsäädäntöön. Koska unionin oikeudessa ei ole annettu muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevia sääntöjä, ”kunkin jäsenvaltion asiana on sisäisessä oikeusjärjestyksessään antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yksityisillä unionin oikeuden – – perusteella olevat oikeudet, ja niiden velvollisuutena on taata jokaisessa tapauksessa näiden oikeuksien tehokas suoja”. Yleissopimuksen 9 artiklan 3 kohdassa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, yhdessä luettuina, asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus varmistaa unionin oikeudessa annettujen oikeuksien tehokas oikeussuoja, erityisesti ympäristöoikeuden säännösten osalta. 24Unionin tuomioistuin on lisännyt, että ”kansallisten tuomioistuinten on varmistaakseen tehokkaan oikeussuojan unionin ympäristöoikeuden piiriin kuuluvilla aloilla tulkittava – – kansallista oikeutta niin pitkälti kuin mahdollista sekä Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 ja 4 kappaleessa vahvistettujen tavoitteiden että unionin oikeuteen perustuvien oikeuksien tehokasta oikeussuojaa koskevien tavoitteiden mukaisesti”. 25Näin ollen SEUT-sopimuksen 267 artiklan mukaisen EU:n säädösten pätevyyttä koskevan ennakkoratkaisumenettelyn tehokkuus riippuu siitä, että jäsenvaltiot antavat kansalaisjärjestöille ja luonnollisille henkilöille riittävän asiavaltuuden. Niiden velvollisuutena on varmistaa, että muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus EU:n sääntöjen soveltamisalaan kuuluvissa ympäristölainsäädäntöä koskevissa asioissa toteutuu niiden tuomioistuimissa. Tämä koskee myös tapauksia, joissa käsitellään sellaisia tiettyjä kysymyksiä, joista ei ole vielä unionin lainsäädäntöä, mutta jotka voivat kuulua unionin oikeuden soveltamisalaan, jos ne koskevat alaa, jota suurelta osin säännellään unionin oikeudessa. 26Vuosien mittaan kehittyneessä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on selvennetty, että jäsenvaltioiden on taattava mahdollisuus muutoksenhakuun ja vireillepanoon EU:n sääntöjen soveltamisalaan kuuluvissa ympäristöasioissa, mukaan lukien päätökset, toimet ja laiminlyönnit useilla ympäristöpolitiikan aloilla, kuten vettä, luontoa ja ilmanlaatua koskevilla politiikanaloilla. 27Komissio antoi vuonna 2017 tiedonannon muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta ympäristöasioissa, jäljempänä ’tiedonanto’, tarkastellakseen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä johtuvia käytännön vaikutuksia ja auttaakseen jäsenvaltioiden viranomaisia ja ammattilaisia ymmärtämään näiden vaikutusten merkityksen EU:n ympäristölainsäädännössä säännellyillä aloilla. Tiedonannossa esitetään muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa sääntelevät normit, jotka koskevat menettelyllisiä takeita sekä kansalaisjärjestöjen ja luonnollisten henkilöiden asiavaltuutta. Siinä myös selvennettiin vaatimusta, jonka mukaan on vältettävä kalliita tai pitkiä menettelyjä, sekä sitä, että jäsenvaltioiden on asetettava kaikki muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuteen liittyvät tiedot julkisesti saataville unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi seurattava tiedonannossa tiivistetysti esitettyä Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kehitystä ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet muutosten täytäntöönpanemiseksi. V.Jatkotoimet: keskeiset toiminta-alueet 28Euroopan vihreän kehityksen ohjelmaa koskevassa tiedonannossa todettiin, että ”komission ja jäsenvaltioiden on myös varmistettava, että politiikat ja lainsäädäntö pannaan täytäntöön ja ne todella tuottavat tuloksia”. Komissio on täysin sitoutunut tekemään yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa parantaakseen muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden toteutumista ympäristöasioissa kansallisella tasolla. 29Jotta hyväksytyt EU:n säännöt toimisivat ympäristönsuojelun kannalta parhaalla mahdollisella tavalla, jäsenvaltioiden on pantava ne tehokkaasti täytäntöön. On myös tärkeää varmistaa, että kansalaisten ja kansalaisjärjestöjen mahdollisuutta kääntyä Euroopan unionin tuomioistuimen puoleen SEUT-sopimuksen 267 artiklan mukaisesti ei rajoiteta aiheettomasti. Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden toteutumista haittaavien esteiden poistaminen pitää sisällään myös muita etuja: se lisää oikeusvarmuutta, parantaa oikeudenhoitoa ja pienentää hallinnollista taakkaa.