KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja Maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen (EY) N:o 1346/2000 tarkistus /* SWD/2012/0417 final */





KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA Oheisasiakirja Maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun asetuksen (EY) N:o 1346/2000 tarkistus 1. Johdanto Euroopan unioni on keskellä historiansa pahinta talouskriisiä. Eurooppa-neuvosto on toistuvasti korostanut EU:n tärkeää roolia kestävän kasvun edistämisessä samalla, kun taloutta pyritään vakauttamaan. Tämän vuoksi kasvu on keskeinen tavoite komission oikeusalan asialistalla (”kasvua oikeudesta”). Yksi toimenpiteistä, joilla tuetaan taloudellista toimintaa oikeuden alalla, on maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000, jäljempänä ’maksukyvyttömyysasetus’ tai ’asetus’, muuttaminen. Vuosina 2009–2011 keskimäärin 200 000 yritystä vuodessa teki EU:ssa konkurssin. Näin menetettiin suoraan 1,7 miljoonaa työpaikkaa joka vuosi. Noin neljännekseen näistä konkursseista liittyi jokin rajat ylittävä tekijä, joten ne kuuluvat maksukyvyttömyysasetuksen soveltamisalaan. Koska rajat ylittävää kauppaa käyvät yritykset ovat yleensä tavallista suurempia, työpaikkoja menetetään suhteessa tavanomaisia konkursseja enemmän. Lisäksi huomioon on otettava yritysten velkojiin kohdistuva vaikutus. Asetuksen tarkistus on mukana komission vuotta 2012 koskevassa työohjelmassa asetuksen 46 artiklan uudelleentarkastelulausekkeen mukaisesti. Tarkistus on Eurooppa 2020 -strategian, eurooppalaisia pk-yrityksiä tukevan Small Business Act -aloitteen, vuoden 2012 kasvuselvityksen ja toisen sisämarkkinoiden toimenpidepaketin mukainen. Euroopan parlamentti hyväksyi lokakuussa 2011 päätöslauselman, jossa kehotettiin tarkistamaan asetusta ja suositeltiin maksukyvyttömyys- ja yhtiölainsäädännön erityispiirteiden yhdenmukaistamista. Tarkistus hyväksytään samanaikaisesti sen soveltamista koskevan kertomuksen kanssa asetuksen uudelleentarkastelulausekkeen mukaisesti. 2. Ongelman määrittely 2.1. Asetuksen arviointi Neuvoston asetuksella (EY) No 1346/2000 on luotu oikeudelliset puitteet rajat ylittäville maksukyvyttömyysmenettelyille Euroopan unionissa. Maksukyvyttömyysasetuksessa vahvistetaan toimivaltaa, maksukyvyttömyyspäätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa sekä sovellettavaa lakia koskevat yhdenmukaiset säännöt. Siinä säädetään myös useiden samaan velalliseen liittyvien menettelyjen koordinoinnista. Yhteenvetona: · Asetusta sovelletaan oikeushenkilöihin ja luonnollisiin henkilöihin, mikäli velallisella on omaisuutta tai velkojia useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa. · Toimivalta aloittaa päämenettely on sillä tuomioistuimella, jonka oikeudenkäyttöalueella velallisella on pääintressien keskus. Kyseisen tuomioistuimen tekemä menettelyn aloittamispäätös tunnustetaan ja pannaan täytäntöön kaikissa muissa jäsenvaltiossa. · Sekundäärimenettely voidaan aloittaa missä tahansa jäsenvaltiossa, jossa velallisella on toimipaikka eli jossa velallinen harjoittaa taloudellista toimintaa. Sen vaikutukset rajoittuvat kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaan omaisuuteen. Sekundäärimenettelyn selvittäjän on toimittava yhteistyössä päämenettelyn selvittäjän kanssa (ja päinvastoin) menettelyn koordinoimiseksi. · Maksukyvyttömyysmenettelyihin sovelletaan periaatteessa sen maan lainsäädäntöä, jossa menettely aloitetaan. Tämä lainsäädäntö määrittää erityisesti sen, mitä maksunsaantijärjestystä ja velkojan menettelyllisiä oikeuksia noudatetaan. Vaikka yleisesti ollaan sitä mieltä, että maksukyvyttömyysasetus on helpottanut onnistuneesti rajat ylittäviä maksukyvyttömyysmenettelyjä Euroopan unionissa, arvioinnissa on tullut esiin useita ongelmia asetuksen täytäntöönpanossa. Samoin selvitys on osoittanut, ettei asetuksessa myöskään oteta tarpeeksi huomioon EU:n nykyisiä prioriteetteja eikä maksukyvyttömyyslainsäädännön kansallisia käytänteitä erityisesti vaikeuksissa olevien yritysten tervehdyttämistoimenpiteiden edistämisen suhteen. Maksukyvyttömyysasetuksen arvioinnissa havaittiin seuraavat keskeiset ongelmat: (1) yritysten tervehdyttämisen sekä yrittäjien ja velkavastuusta vapautuneiden henkilöiden vapaan liikkuvuuden esteet; (2) vaikeudet sen määrittämisessä, mikä on oikea oikeuspaikka menettelyn aloittamiselle; (3) rajat ylittävien menettelyjen tehottomuus; (4) yritysryhmien maksukyvyttömyyttä koskevien oikeudellisten puitteiden puuttuminen. Tässä jaksossa analysoidaan näitä neljää ongelmaa. Ne jaetaan sisäisten yhteyksiensä mukaan kahteen luokkaan. 2.2. Ongelmaryhmä 1: Asetuksen soveltamisalaan liittyvät ongelmat Ensimmäinen ongelmakenttä kattaa kysymykset, jotka liittyvät asetuksen nykyisen soveltamisalan aukkoihin. Näitä ovat maksukyvyttömyyttä edeltävän vaiheen järjestelyjä koskevien säännösten, luonnollisten henkilöiden velkavastuusta vapautumista koskevien säännösten ja yritysryhmiä koskevien erityissääntöjen puute. 2.2.1. Asetus ei kata sellaisia kansallisia maksukyvyttömyysmenettelyjä, joiden tavoitteena on yritysten tervehdyttäminen Monet jäsenvaltiot ovat ajantasaistaneet omia maksukyvyttömyyslakejaan asetuksen antamisen jälkeen ottamalla käyttöön uusia järjestelyjä, joilla pyritään tervehdyttämään yrityksiä, antamaan rehellisille yrittäjille uusi mahdollisuus ja mahdollistamaan yksityishenkilöjen velkavastuusta vapautuminen. Heidelbergin yliopiston tutkimuksessa kävi ilmi, että miltei kahdella kolmasosalla jäsenvaltioista on maksukyvyttömyyttä edeltäviä menettelyjä tai hybridimenettelyjä (joissa velalliselle jää määräysvalta omaisuuteen), jotka eivät kuulu asetuksen piiriin. Näiden menettelyjen tavoitteena on elinkelpoisten yritysten tervehdyttäminen ja työpaikkojen säilyttäminen, ja niiden taloudellinen hyöty on laajalti tunnustettu. Jos menettelyt eivät kuulu asetuksen piiriin, niiden vaikutuksia, erityisesti yksittäisten täytäntöönpanotoimien keskeyttämistä, ei tunnusteta EU:n laajuisesti. Tämän vuoksi ulkomaiset velkojat voivat jatkaa yksittäistä täytäntöönpanotointa yritystä ja sen omaisuutta vastaan eivätkä ole kovin halukkaita sitoutumaan rakenneuudistusneuvotteluihin tai antamaan suostumustaan tervehdyttämissuunnitelmalle. Seurauksena on, ettei yritystä ja työpaikkoja ole mahdollista pelastaa. Tilanne tuli esiin julkiseen kuulemiseen saaduissa vastauksissa: 51 prosenttia vastanneista katsoi, että maksukyvyttömyyttä edeltävän menettelyn tai hybridimenettelyn puuttuminen asetuksesta on ongelma, ja 59 prosenttia oli sitä mieltä, että kansallisten maksukyvyttömyyttä edeltävien menettelyjen olisi kuuluttava sen soveltamisalaan. Vuosina 2009–2011 yli 200 000 yritystä teki joka vuosi konkurssin EU:ssa. Työpaikkoja menetettiin arviolta 1,7 miljoonaa vuodessa. On arvioitu, että noin 5 miljoonalla eurooppalaisella yrityksellä on asiakkaita, velkojia tai liikekumppaneita muissa jäsenvaltioissa, joten asetus saattaa koskea niitä maksukyvyttömyystilanteessa velallisina tai velkojina. Vuosittain noin 50 000 yritystä (1 % viidestä miljoonasta) on velallisina ja vähintään kaksinkertainen määrä velkojina rajat ylittävässä maksukyvyttömyystilanteessa. Rajat ylittävillä maksukyvyttömyystapauksilla on vaikutusta erityisesti suuriin yrityksiin, koska ne käyvät pk-yrityksiä todennäköisemmin kansainvälistä kauppaa. Suurten yritysten maksukyvyttömyydellä on merkittäviä vaikutuksia Euroopan talouteen, sillä vaikka ne edustavat vain 0,2:ta prosenttia Euroopan yrityksistä, niiden osuus työpaikoista EU:ssa on 30 prosenttia ja ne tuottavat 41 prosenttia bruttoarvonlisäyksestä. Suuret yritykset myös käyttävät usein pienempiä, mahdollisesti ulkomailla sijaitsevia, yrityksiä alihankkijoina, joten niiden maksukyvyttömyydellä voi olla suuri kerrannaisvaikutus. 2.2.2. Asetus ei kata tehokkaasti kaikkia jäsenvaltioiden henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevia järjestelyjä Henkilökohtaisen ylivelkaantuneisuuden lisääntyminen Euroopassa on johtanut siihen, että monet jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevia menettelyjä. Tämä osoittaa lisääntynyttä tietoisuutta siitä, että maksukyvyttömyys ja siihen liittyvä henkilökohtainen velka ovat merkittävä este yrittäjyydelle. Velkavastuusta vapautumisen mahdollisuudella pyritään myös torjumaan yksityishenkilön ylivelkaantumisesta aiheutuvia kielteisiä yhteiskunnallisia vaikutuksia. Vaikka asetus kattaa monia henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevia menettelyjä, kuten velkavastuusta vapautumisen, toiset taas eivät kuulu sen piiriin. Tämän vuoksi velka ulkomaisille velkojille säilyy. Tämän vuoksi se, ettei maksukyvyttömyysasetus kata eräitä henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevia järjestelyjä, estää rehellisiä yrittäjiä ja velkavastuusta vapautuneita henkilöitä saamasta uutta mahdollisuutta ja hyödyntämästä sisämarkkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia täysimääräisesti. Tämä on EU:n yrittäjäpolitiikan vastaista. Sellaisia yksityishenkilöiden maksukyvyttömyyttä koskevia tapauksia, jotka eivät kuulu asetuksen piiriin, on arviolta 200 000 vuodessa. Puolet julkiseen kuulemiseen vastanneista (49 %) oli sitä mieltä, että maksukyvyttömyysasetusta olisi sovellettava yksityishenkilöihin / itsenäisiin ammatinharjoittajiin, kun taas kolmasosa (34 %) oli eri mieltä. Soveltamisalan laajentamista kannattivat erityisesti tuomarit, maksukyvyttömyysmenettelyjen selvittäjät ja tiedeyhteisön edustajat. Eräiden vastaajien mielestä kuluttajien ei pitäisi kuulua laajennetun asetuksen piiriin. 2.2.3. Asetus ei puutu tehokkaasti yritysryhmien maksukyvyttömyyteen Vaikka useissa rajat ylittävissä maksukyvyttömyystapauksissa kyse on yritysryhmistä, maksukyvyttömyysasetuksessa ei myöskään ole erityisiä sääntöjä monikansallisen konsernin maksukyvyttömyydestä. Asetuksen peruslähtökohtana on, että maksukyvyttömyysmenettely koskee aina vain yhtä oikeushenkilöä ja että periaatteessa kustakin ryhmän yksittäisestä jäsenestä on aloitettava erillinen menettely. Emoyhtiötä ja tytäryrityksiä koskevien, toisistaan riippumattomien maksukyvyttömyysmenettelyjen koordinointi ei ole pakollista. Tämä heikentää rakenneuudistuksen onnistumismahdollisuuksia ja vähentää ryhmän omaisuuden arvoa. EU:n yhtiöoikeuden tulevaisuutta käsittelevän mietintäryhmän huhtikuussa 2011 julkaiseman raportin mukaan kansainvälisistä yritysryhmittymistä on tullut Euroopan suosituin suurten yritysten muoto. On arvioitu, että joka vuosi 2 100 yritystä (joista 2 000 on pk-yrityksiä) kokee ryhmän maksukyvyttömyyteen liittyviä vaikeuksia. Miltei puolet (49 %) julkiseen kuulemiseen vastanneista katsoi, ettei maksukyvyttömyysasetus toimi tehokkaasti monikansallisten ryhmien maksukyvyttömyystilanteissa, kun taas 30 prosenttia oli sitä mieltä, että se toimii. 2.3. Ongelmaryhmä 2: Ongelmat asetuksen täytäntöönpanossa Maksukyvyttömyysasetuksen täytäntöönpanossa on tullut esiin useita ongelmia, joiden ryhmittely esitetään seuraavassa. 2.3.1. Velallisen pääintressien keskusta ei ole määritelty, mistä aiheutuu vaikeuksia maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskevan toimivallan määrittämisen ja edullisen oikeusaseman hakemisen vuoksi Asetuksessa annetaan toimivalta aloittaa maksukyvyttömyystapaukseen liittyvä päämenettely sille jäsenvaltiolle, jossa velallisella on pääintressien keskus. Kyseinen jäsenvaltio käsittelee asian, joka kuuluu sen maksukyvyttömyyslakien piiriin, tämän kuitenkaan vaikuttamatta sekundäärimenettelyjen aloittamiseen. Vaikka 77 prosenttia julkiseen kuulemiseen vastanneista hyväksyi velallisen pääintressien keskuksen käyttämisen päämenettelyn toimivallan määrittämisessä, periaatteen soveltaminen käytännössä on aiheuttanut ongelmia, sillä jäsenvaltioiden tuomioistuimet eivät tunne riittävän hyvin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä Eurofood- ja Interedil-asioissa. Asetuksessa ei myöskään ole nimenomaista velvoitetta, jonka mukaan maksukyvyttömyysmenettelyn aloittavan tuomioistuimen olisi tutkittava kansainvälinen toimivalta. On olemassa riski, että tämä johtaa rinnakkaisten päämenettelyjen aloittamiseen ja toimivaltaristiriitaan. Asetusta on arvosteltu myös siitä, että yritysten ja luonnollisten henkilöiden on mahdollista harjoittaa sen nojalla ”forum shoppingia” eli hakea edullisinta oikeusasemaa siirtämällä pääintressien keskus toiseen jäsenvaltioon. Kaikki siirrot eivät kuitenkaan ole sääntöjenvastaisia. Ongelman taustalla ovat pääasiassa erot kansallisten maksukyvyttömyyslakien välillä. Unionin tuomioistuin on eräissä tapauksessa hyväksynyt sen, että yritysten pääintressien keskuksen muuttaminen on säännönmukainen keino harjoittaa sijoittautumisoikeutta. Monissa tapauksissa, joissa velallinen on siirtänyt pääintressiensä keskuksen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, yrityksen rakenneuudistus on onnistunut Englannin maksukyvyttömyyslain yrityksille tarjoaman joustavuuden ansiosta. Velallisen pääintressien keskuksen siirroista on raportoitu myös luonnollisten henkilöiden ylivelkaantumisen yhteydessä. On puhuttu ”konkurssiturismista”, joka on ilmiönä ongelmallinen, sillä siinä velallinen hyötyy toisen oikeusalueen edullisemmasta maksukyvyttömyysjärjestelmästä muuttamatta todellisuudessa toiseen jäsenvaltioon, ja velkojille aiheutuu haittaa, sillä ne eivät voi vaatia saataviaan. Velallisen pääintressien keskuksen määrittelyä koskevat kysymykset viedään usein – vaikkakin yhä harvemmin – tuomioistuimeen. Tutkimuksissa havaittiin, että pääintressien keskukseen liittyviä kysymyksiä tulee esiin 40–50 prosentissa tapauksista, vaikka niitä ei aina riitauteta. Sääntöjenvastaisten siirtojen tarkkaa määrää on vaikea arvioida. Tämä johtuu osittain siitä, että näkemykset niiden todellisesta sääntöjenvastaisuudesta eroavat, ja osittain siitä, ettei kaikkia sääntöjenvastaisia siirtoja havaita menettelysääntöjen puutteiden vuoksi. Yhdistyneen kuningaskunnan tilastojen mukaan velallisen pääintressien keskus voidaan katsoa sääntöjenvastaiseksi alle 100 tapauksessa vuodessa. 2.3.2. Pää- ja sekundäärimenettelyn suhde asetuksen nojalla Maksukyvyttömyysasetuksessa säädetään, että sekundäärimenettely voidaan aloittaa, jos velallisella on toimipaikka kyseisessä maassa. Sekundäärimenettelyn on kuitenkin sen mukaan oltava likvidaatiomenettely, ei siis rakenneuudistukseen tai toiminnan uudelleen aloittamiseen tähtäävä menettely. Tämä vaatimus on aiheuttanut arvostelua siitä, että asetuksessa painotetaan rakenneuudistuksen sijasta likvidaatiota, mikä ei sovi nykyaikaiseen, yrityksen pelastamiseen tähtäävään kulttuuriin. Suurin osa sidosryhmien edustajista pitää tätä ongelmana. Sekundäärimenettelyjen kapea soveltamisala haittaa sellaisen yrityksen rakenneuudistusta, jolla on sivukonttoreita monessa jäsenvaltiossa, ja saattaa vähentää velallisen omaisuuden kokonaisarvoa ja työpaikkoja. Tämä vahvistaa toista ongelmaa eli sitä, että asetus muodostaa nykyisellään esteen liiketoiminnan jatkuvuudelle ja työpaikkojen turvaamiselle. Sekundäärimenettelyjärjestelmä otettiin käyttöön, koska haluttiin suojata paikallisten velkojien etuja ja helpottaa monimutkaisten tapausten hallinnointia. Sekundäärimenettely voi kuitenkin käytännössä haitata sekä omaisuuden tehokasta hallinnointia että yrityksen rakenneuudistuksen onnistumista. Se poistaa osan omaisuudesta päämenettelyn hallinnonhoitajan valvonnasta. Samalla se lisää menettelyn kustannuksia, sillä kaikille maksukyvyttömyysmenettelyssä mukana oleville selvittäjille on maksettava. Sekundäärimenettelyn käyttö on vähentynyt, sillä yritykset järjestävät yleensä rajat ylittävän toimintansa tytäryritysten kautta. Sivukonttoreita käytetään kuitenkin edelleen ilmailualalla, jolla yrityksillä on paljon omaisuutta ja työntekijöitä. On arvioitu, että konkurssin tekee joka vuosi noin 700 yritystä, joilla on sivukonttoreita muussa jäsenvaltiossa, ja että joka vuosi useita satoja sekundäärimenettelyjä aloitetaan. Kaikki eri osapuolet raportoivat, että sekundäärimenettelyn aloittamisen jälkeen sen ja päämenettelyjen välinen koordinointi puuttuu. Asetus velvoittaa maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjät toimittamaan toisilleen tietoja ja toimimaan yhteistyössä. Selvittäjien yhdistykset ovat laatineet monenlaisia ohjeita yhteistyöstä ja kommunikoinnista rajat ylittävissä maksukyvyttömyystapauksissa. Sekä selvittäjät että tuomioistuimet ovat ilmaisseet, ettei yhteistyö toimi käytännössä. Myös yhteistyön aiheuttamat lisäkustannukset, kieliesteet ja tiedonvaihdon esteenä olevat kansalliset menettelysäännöt saattavat haitata yhteistyötä. Lisäksi tuomioistuinten välillä tai selvittäjien ja tuomioistuinten välillä yhteistyötä ei edellytetä, minkä tuloksena päämenettelyn tuomarille ei tiedoteta sekundäärimenettelyn etenemisestä ennen jatkotoimista päättämistä ja päinvastoin. Tämä heikentää lopulta menettelyjen tehoa, pidentää niitä, lisää niiden kustannuksia ja viime kädessä mahdollisuudet maksimoida omaisuuden arvo voivat romuttua. Julkiseen kuulemiseen osallistuneista 70 prosenttia oli tyytymättömiä pää- ja sekundäärimenettelyjen väliseen koordinointiin. Heidelberg-raportissa tyytymättömyytensä ilmaisi 61 prosenttia. 2.3.3. Käytännön täytäntöönpanon vaikeudet, jotka liittyvät maksukyvyttömyysmenettelyitä koskevien päätösten julkisuuden puutteeseen ja saatavien ilmoittamiseen Maksukyvyttömyysmenettelyn aloittavan tuomioistuimen on tiedettävä, onko asianomainen yritys tai henkilö jo maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena toisessa jäsenvaltiossa. Päätösten julkistaminen tai rekisteröinti ei ole nykyään systemaattista jäsenvaltioissa, joissa menettely aloitetaan, kuten ei myöskään jäsenvaltioissa, joissa velallisella on toimipaikka. Menettelyyn liittyvien tietojen puuttumisen vuoksi rinnakkaisia menettelyjä on aloitettu tarpeettomasti. Myös menettelyn lopettamiseen liittyviä tietoja tarvitaan. Kahta lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa maksukyvyttömyysmenettelyyn liittyvät tiedot kootaan keskitetysti. Oikeushenkilöiden maksukyvyttömyysmenettelyt rekisteröidään kaikissa jäsenvaltioissa, mutta yksityishenkilöiden maksukyvyttömyys vain joissakin valtioissa. Ainoastaan 14 jäsenvaltiota julkaisee päätökset internetissä julkisessa ja maksuttomassa maksukyvyttömyysrekisterissä. Yhdeksässä jäsenvaltiossa joitakin tietoja maksukyvyttömyydestä on saatavilla sähköisessä tietokannassa, esimerkiksi yhtiörekisterissä tai virallisen lehden sähköisessä versiossa. Arviointitutkimukseen ja julkiseen kuulemiseen osallistuneiden tahojen (erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten eurooppalainen liiton) mukaan velkojilla on ongelmia saatavien ilmoittamisessa maksukyvyttömyysasetuksen mukaisesti. Selvittäjät eivät aina ilmoita velkojille ajoissa näiden oikeudesta ilmoittaa saatavia. Tämän vuoksi kaikki saatavat voidaan menettää, jos ilmoitus tehdään kansallisen lainsäädännön mukaisten määräaikojen päättymisen jälkeen. Tällaiset kustannukset ja hankaluudet karkottavat pieniä velkojia. On arvioitu, että rajat ylittävissä tapauksissa ulkomaisen velkojan saatavasta ilmoittamisen keskimääräiset kustannukset ovat noin 2 000 euroa. 2.4. EU:n toimivalta: oikeusperusta sekä toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaate Uudistuksen perustana on SEUT-sopimuksen 81 artiklan 2 kohdan a, c ja f alakohta. Toimenpiteet hyväksytään tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä. EU:n laatimat tehokkaammat rajat ylittävää maksukyvyttömyyttä koskevat säännöt noudattavat täysin toissijaisuusperiaatetta. Jäsenvaltioiden yksittäisillä toimilla ei pystytä tyydyttävästi kattamaan kysymyksen rajat ylittäviä piirteitä. Lisäksi EU:n tason toimilla olisi selkeitä tehokkuusetuja (jäsenvaltioiden toimiin verrattuna). 3. Toimenpidetavoitteet Yleistavoite Tehostetaan rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen ratkaisemisen eurooppalaisia puitteita, jotta voidaan parantaa sisämarkkinoiden toimintaa ja selviytymiskykyä taloudellisissa kriiseissä. Erityistavoitteet Varmistetaan EU:n laajuinen tunnustaminen maksukyvyttömyyteen liittyville kansallisille menettelyille, joiden avulla tervehdytetään yrityksiä, suojataan investointeja, turvataan työpaikkoja ja kannustetaan yrittäjyyttä; antaa rehellisille yrittäjille ja ylivelkaantuneille kuluttajille uusi mahdollisuus. Lisätään oikeusvarmuutta velkojien kannalta ja edistetään näin rajat ylittävää kauppaa ja sijoittamista. Parannetaan rajat ylittävien maksukyvyttömyystapausten tehokasta hallinnointia ja suojataan kaikkien velkojien ja muiden asianosaisten, myös velallisten, etuja. Tehostetaan monikansallisten yritysryhmien jäsenten maksukyvyttömyyden hallintaa ja maksimoidaan näin niiden omaisuuden arvo ja helpotetaan yritysten tervehdyttämistä. Toiminnalliset tavoitteet Ratkaistaan soveltamisalaan liittyvä ongelma asetuksessa, jossa ei nyt oteta huomioon muiden kuin likvidaatioon perustuvien menettelyjen (esim. maksukyvyttömyyttä edeltävä menettely ja hybridimenettely) käytön lisääntymistä; luodaan prosessi asetuksen mukauttamiseksi siten, että se vastaa kansallisten maksukyvyttömyyslakien kehitystä sekä laajentaa sekundäärimenettelyt kattamaan rakenneuudistuksen sekä maksukyvyttömyyttä edeltävät menettelyt ja hybridimenettelyt. Selkeytetään maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskevaa toimivaltaa koskevia sääntöjä tämän kuitenkaan vaikuttamatta yritysten ja luonnollisten henkilöiden oikeuksiin käyttää asettautumis- ja liikkumisvapautta EU:ssa. Parannetaan menettelysääntöjä, joiden mukaisesti oikeuspaikasta päätetään, ja varmistetaan asianomaisille osapuolille oikeudellisen valvonnan mahdollisuus. Parannetaan tuomioistuinten ja selvittäjien välistä koordinointia sekä ennen menettelyä että sen aikana; lisätään avoimuutta tekemällä kaikkien keskeisten päätösten julkaiseminen pakolliseksi kaikissa jäsenvaltioissa; parannetaan erityisesti pk-yritysten oikeussuojakeinoja laatimalla keinoja saatavien ilmoittamisen helpottamiseksi. Laaditaan ryhmiä koskevalle maksukyvyttömyydelle erityiset oikeudelliset puitteet. 4. Toimintavaihtoehdot Edellä esitettyjen ongelmien ratkaisemiseksi ja edellä lueteltujen tavoitteiden saavuttamiseksi esitetään seuraavat kolme toimintavaihtoehtoa: 1) ei muutoksia nykytilanteeseen (viiteskenaario); 2) vaihtoehto A – nykyisen asetuksen ajantasaistaminen ja vallitsevan velkojien ja velallisten sekä yleiskatteisuuden ja aluekohtaisuuden välisen tasapainon säilyttäminen, ja 3) vaihtoehto B – asetuksen perusperiaatteiden muuttaminen ja kansallisten maksukyvyttömyyslakien ja ‑menettelyjen lähentämisen tai yhdenmukaistamisen edellyttäminen. Seuraavassa taulukossa esitetään kaikkien vaihtoehtojen eri osatekijät suhteessa nykyisen asetuksen ongelmiin, jotka on jaettu kahteen ryhmään. Eräät näkökohdat ovat yhteisiä vaihtoehdoille A ja B, sillä molemmissa laajennettaisiin asetuksen soveltamisalaa esim. kansallisten maksukyvyttömyysrekisterien ja saatavien ilmoittamista koskevien menettelyjen yksinkertaistamisen osalta. Ongelma || Vallitseva tilanne (perusskenaario) || Vaihtoehto A: Rajat ylittäviä maksukyvyttömyys­menettelyjä koskevien puitteiden ajantasaistaminen || Vaihtoehto B: Kansallisten maksukyvyttömyys­lakien ja -menettelyjen lähentäminen Maksukyvyttömyys­asetuksen soveltamisalan kapeus || Maksukyvyttömyys­asetuksen soveltamisala ja määritelmä eivät kata maksukyvyttömyyttä edeltävää menettelyä, hybridimenettelyä eivätkä suurinta osaa henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevista menettelyistä. || Laajennetaan maksukyvyttömyysasetuksen soveltamisalaa siten, että se kattaa maksukyvyttömyyttä edeltävän menettelyn, hybridimenettelyn ja henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevat menettelyt, sekä poistetaan vaatimus, jonka mukaan sekundäärimenettelyjen on oltava likvidaatiomenettelyjä. Ei yritysryhmiä koskevia sääntöjä. || Päämenettelyjen koordinointi yleisillä yhteistyövälineillä, mahdollisuus nimetä tarvittaessa pääselvittäjä. || Yhdellä tuomioistuimella on toimivalta kaikissa päämenettelyissä; kaikille ryhmän jäsenille osoitetaan yhteinen selvittäjä (menettelyjen yhdistäminen). Ongelmat maksukyvyttömyys­asetuksen täytäntöönpanossa || Ei julkaisuvelvoitetta, kaikilla jäsenvaltioilla ei sähköistä maksukyvyttömyys­rekisteriä. || Vaaditaan jäsenvaltioita julkaisemaan kaikki maksukyvyttömyysmenettelyihin liittyvät oleelliset päätökset kansallisessa sähköisessä rekisterissä ja määritellään yhteiset tietoluokat, jotta kansalliset rekisterit voidaan yhdistää Euroopan oikeusportaaliin. Ei vakiolomakkeita saatavien ilmoittamista varten. Menettelyt kuuluvat yksinomaan jäsenvaltioiden lainsäädännön piiriin. || Otetaan EU:n tasolla käyttöön menettelyjä ja vakiolomake saatavien ilmoittamista varten ja kannustetaan jäsenvaltioita laatimaan sähköisiä keinoja ilmoittaa saatavat. Tuomiovalta edelleen velallisen pääintressien keskuksessa, joka määräytyy oikeuskäytännön mukaan. || Parannetaan menettelysääntöjä ja järjestetään tuomareille maksukyvyttömyys­asetusta koskevaa koulutusta. || Yhdenmukaistetaan osia kansallisista maksukyvyttömyyslaeista. Ainoastaan selvittäjien toimia koordinoidaan. || Säilytetään sekundäärimenettely, mutta parannetaan koordinaatiota päämenettelyn kanssa ennen sekundäärimenettelyn aloittamista ja sen aikana. || Poistetaan sekundäärimenettely kokonaan. 4.1. Vaihtoehto A Ensimmäinen osatekijä: Laajennetaan maksukyvyttömyysasetuksen soveltamisalaa siten, että se kattaa maksukyvyttömyyttä edeltävän menettelyn, hybridimenettelyn ja henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevat menettelyt, sekä poistetaan vaatimus, jonka mukaan sekundäärimenettelyjen on oltava likvidaatiomenettelyjä. Maksukyvyttömyysmenettelyn määritelmää laajennettaisiin siten, että se kattaisi hybridimenettelyn, maksukyvyttömyyttä edeltävän menettelyn ja henkilökohtaista maksukyvyttömyyttä koskevat menettelyt. Jäsenvaltioiden ilmoittamat kansalliset maksukyvyttömyysmenettelyt, jotka kuuluvat asetuksessa esitettyyn määritelmään, lueteltaisiin liitteessä A. Määritelmässä edellytettäisiin erityisesti, että maksukyvyttömyysmenetelmään sisältyy jonkinasteinen tuomioistuinvalvonta, joka on keskinäisen luottamuksen periaatteeseen perustuvien päätösten tunnustamisen kannalta välttämätön. Komissiolle annettaisiin tehtäväksi varmistaa, että asetuksen liitteessä luetellaan ainoastaan määritelmän mukaiset menettelyt. Nykyinen vaatimus, jonka mukaan sekundäärimenettelyn täytyy olla likvidaatiomenettely, poistettaisiin, jotta mukaan voidaan ottaa rakenneuudistukseen tähtääviä menettelyjä. Toinen osatekijä: Päämenettelyjen koordinointi yleisten yhteistyövälineiden avulla ja mahdollisuus nimetä tarvittaessa pääselvittäjä. Vaihtoehto A:ssa säilytettäisiin asetuksen yrityskohtainen lähestymistapa, mutta sen mukaan saman ryhmän jäseniä koskevia maksukyvyttömyysmenettelyjä alettaisiin koordinoida. Koordinaatio koskisi kolmea vaihetta: (1) Eri päämenettelyjen selvittäjien olisi kommunikoitava keskenään ja tehtävä yhteistyötä erityisesti pyrkimällä laatimaan ryhmän maksukyvyttömiä jäseniä koskevan tervehdyttämissuunnitelman. Tämän velvoitteen perustana olisi pää- ja sekundäärimenettelyjen selvittäjien välistä koordinointia koskeva nykykäytäntö. (2) Asetuksessa velvoitettaisiin eri päämenettelyjen toimivaltaiset tuomioistuimet antamaan toisilleen tietoa ja tekemään yhteistyötä esimerkiksi nimeämällä samat selvittäjät, jotka ovat ilmaisseet voivansa tehdä yhteistyötä keskenään. (3) Yhtä ryhmän jäsentä koskevan päämenettelyn selvittäjällä olisi velvollisuus kommunikoida ja tehdä yhteistyötä sellaisten tuomioistuinten kanssa, jotka ovat toimivaltaisia toiseen ryhmän jäseneen liittyvissä menettelyissä. Tiettyjen yritysten, esimerkiksi kokonaan omistettujen tytäryritysten, kohdalla tämä antaisi edellä esitettyjen koordinointivälineiden lisäksi ”johtavan aseman” emoyrityksen selvittäjälle. ”Johtavalla selvittäjällä” olisi toimivalta ohjata ryhmän maksukyvyttömien jäsenten rakenneuudistusta erityisesti pyytämällä toimivaltaista tuomioistuinta keskeyttämään tytäryrityksen likvidaation, hankkimalla tietoja muilta selvittäjiltä tai tuomioistuimilta tai ehdottamalla tervehdyttämissuunnitelmaa. Kolmas osatekijä: Vaaditaan jäsenvaltioita julkaisemaan maksukyvyttömyysmenettelyjen aloittamista ja lopettamista koskevat päätökset ja muut niihin liittyvät päätökset sähköisessä kansallisessa rekisterissä ja määritellään yhteiset tietoluokat, jotta kansalliset rekisterit voidaan yhdistää Euroopan oikeusportaaliin. Tämä edellyttäisi, että kaikki jäsenvaltiot perustavat sähköisen rekisterin sekä yritysten että yksityishenkilöiden maksukyvyttömyyttä koskevia päätöksiä varten. Rekisteriä varten määritettäisiin yhteiset tietoluokat, jotta kansalliset rekisterit voidaan liittää Euroopan oikeusportaaliin[1]. Tavoitteena on saada aikaan avoin ja kattava maksukyvyttömyysmenettelyjä koskeva EU-tietokanta, jonka avulla velkojat, osakkaat, työntekijät ja tuomioistuimet voisivat tarkistaa, onko toisessa jäsenvaltiossa aloitettu maksukyvyttömyysmenettelyjä. Neljäs osatekijä: otetaan EU:n tasolla käyttöön menettelyjä ja vakiolomake saatavien ilmoittamista varten ja kannustetaan jäsenvaltioita perustamaan sähköisiä keinoja ilmoittaa saatavat. Vaihtoehdossa A laadittaisiin kaikilla EU-kielillä vakiolomake, jota kaikki velkojat voisivat käyttää ilmoittaakseen saatavia rajat ylittävissä menettelyissä. Samoin määriteltäisiin saatavien ilmoittamista koskevat EU:n menettelyt sen varmistamiseksi, että kansallisissa laeissa otetaan huomioon tiettyjen menettelyjen rajat ylittävä ulottuvuus: esimerkiksi saatavien ilmoittamiselle annetaan kohtuullinen aikataulu, menettelyn laiminlyövälle selvittäjälle asetetaan seuraamuksia ja velkojille toimitetaan tietoa niiden saatavia koskevasta ratkaisusta. Näin kannustettaisiin samalla jäsenvaltioita perustamaan myös ulkomaisten velkojien käytettävissä olevia sähköisiä apuvälineitä saatavien ilmoittamista varten. Niiden taustalla voisi olla yksityinen yritys, ei välttämättä viranomaiset. Viides osatekijä: parannetaan menettelysääntöjä ja järjestetään tuomareille maksukyvyttömyysasetusta koskevaa koulutusta. Asetuksessa selkiytettäisiin velallisen pääintressien keskuksen määritelmää kodifioimalla tietyt osat unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Asetuksessa esitettäisiin, että maksukyvyttömyysmenettelyn aloittavan tuomioistuimen on tarkasteltava viran puolesta toimivallan perusteet ja ilmoitettava menettelyn aloittamispäätöksessä, onko kyseessä pää- vai sekundäärimenettely. Jos velallisen pääintressien keskus on siirretty hiljattain ja alkuperäisessä jäsenvaltiossa on edelleen velkaa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi tutkittava ennen kuin vapautus velkavastuusta myönnetään, onko siirto aito. Tämä tapahtuisi esimerkiksi pyytämällä velalliselta lisäasiakirjoja tai kuulemalla ulkomaisia velkojia. Lisäksi velkojilla olisi tehokas oikeussuojakeino maksukyvyttömyyttä koskevan menettelyn aloittamispäätöstä vastaan; erityisesti niille ilmoitettaisiin päätöksestä hyvissä ajoin muutoksenhaun mahdollistamiseksi. Tuomareille järjestettäisiin koulutusta asetuksesta ja velallisen pääintressien keskusta koskevasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Kuudes osatekijä: säilytetään sekundäärimenettely, mutta parannetaan koordinaatiota päämenettelyn kanssa ennen sekundäärimenettelyn aloittamista ja sen aikana. Tämä toteutettaisiin seuraavassa esitetyllä tavalla. Tuomioistuimelta edellytetään päämenettelyn selvittäjän kuulemista ennen sekundäärimenettelyn aloittamista. Tuomioistuimelle annetaan mahdollisuus lykätä sekundäärimenettelyn aloittamista tai kieltäytyä siitä, mikäli se haittaa omaisuuden tehokasta hallinnointia tai hyödyttää paikallisia velkojia. Selvittäjä ja tuomioistuimet voivat sitoutua kohtelemaan paikallisia velkojia samoin kuin jos sekundäärimenettely olisi aloitettu (”keinotekoinen” sekundäärimenettely). Tuomioistuimet ja maksukyvyttömyysmenettelyjen selvittäjät velvoitetaan tekemään keskenään yhteistyötä sekä tuomioistuimet kommunikoimaan keskenään ja tekemään yhteistyötä. 4.2. Vaihtoehto B Vaihtoehdoille A ja B yhteiset osatekijät on selitetty edellä. Nämä ovat – ensimmäinen osatekijä: maksukyvyttömyysasetuksen soveltamisalan laajentaminen; – kolmas osatekijä: päätösten julkaisun edellyttäminen jäsenvaltioiden kansallisissa sähköisissä rekistereissä; – neljäs osatekijä: menettelyjen ja vakiolomakkeen käyttöönotto saatavien ilmoittamista varten. Seuraavassa esitetään vaihtoehto B:n erityiset osatekijät. Toinen osatekijä: yhdelle tuomioistuimelle annetaan toimivalta kaikissa päämenettelyissä. Kaikilla ryhmän jäsenillä olisi yhteinen selvittäjä (menettelyjen yhdistäminen) eli kaikkien ryhmän jäsenten maksukyvyttömyysmenettelyt toteutettaisiin yhdessä tuomioistuimessa emoyrityksen pääintressien keskuksen sijaintipaikassa. Sama selvittäjä määrättäisiin kaikkiin tytäryritysten päämenettelyihin. Viides osatekijä: kansallisten maksukyvyttömyyslakien yhdenmukaistaminen koskisi tiettyjä kansallisten maksukyvyttömyysmenettelyjen osia, erityisesti velkavastuusta vapautumiseen kuluvia aikoja, menettelyn aloittamisen edellytyksiä ja sääntöjä, velkojien kuulemista koskevia sääntöjä ja oikeussuojakeinoja. Kuudes osatekijä: sekundäärimenettelyt poistettaisiin, ja niiden sijasta toteutettaisiin yksi päämenettely, jonka vaikutus olisi EU:n laajuinen ja joka koskisi emoyritystä ja kaikkia sivukonttoreita ja toimipaikkoja. 4.3. Hylätyt vaihtoehdot Sidosryhmien edustajat osoittivat tai ehdottivat eräitä muitakin osatekijöitä ongelmien ratkaisuvaihtoehdoiksi. Erityisesti ehdotettiin, että edullisemman oikeusaseman hakemisen estämiseksi käyttöön otettaisiin sääntömääräisen kotipaikan tai velallisen pääintressien keskuksen muuttamisen jälkeinen odotusaika. On kuitenkin syytä epäillä, saavutettaisiinko haluttu tavoite tällä tavoin. 5. Vaikutusten analysointi ja vaihtoehtojen vertailu Nykytilanteen säilyttäminen jättäisi havaitut ongelmat ratkaisematta, ja molempien ongelmaryhmien kielteiset vaikutukset jäisivät ennalleen. Vaikka jäsenvaltioiden sääntely saattaa lähentyä eräillä aloilla, toisilla ongelmista tulee todennäköisesti yhä akuutimpia. Vaihtoehdolla A on yleisesti myönteisiä vaikutuksia verrattuna perusskenaarioon. Sen avulla voitaisiin tehokkaasti saavuttaa poliittiset tavoitteet ja puuttua havaittuihin ongelmiin ilman, että kansallisiin lakeihin tai toimintalinjoihin kajottaisiin. Vaihtoehdolla on myönteisiä taloudellisia vaikutuksia investointien turvallisuuteen, sisämarkkinoiden toimintaan ja yrittäjyyteen. Se helpottaa elinkelpoisen liiketoiminnan pelastamista ja työpaikkojen turvaamista. Ei ole viitteitä siitä, että työntekijöihin kohdistuisi lisävaikutuksia työnantajan maksukyvyttömyyden yhteydessä. Sen sijaan on olemassa riski, että uuden mahdollisuuden antaminen velallisille vaikuttaisi toisten yrittäjien mahdollisuuksiin saada edullista lainaa. Tämä vaikutus kuitenkin nollaantuu tiukkojen ja tarkasti valvottujen nykyaikaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokkuudella. Kun soveltamisalaa laajennetaan ja mukaan otetaan lisää maksukyvyttömyysmenettelyjä, kasvaa myös riski, että edullisemman oikeusaseman hakeminen eli ”forum shopping” lisääntyy. Hybridimenettelyjen ja maksukyvyttömyyttä edeltävien menettelyjen päätavoite on kuitenkin yritysten tervehdyttämisen helpottaminen, ja menettelyjen tehokas koordinointi vahvistaa näitä hyötyjä. Tällä vaihtoehdolla edistettäisiin uuden mahdollisuuden antamista. Se lisäisi rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokkuutta, oikeudenmukaisuutta ja avoimuutta ja parantaisi oikeussuojaa. Vaihtoehdossa A jäsenvaltioiden viranomaisille aiheutuu eräitä maksukyvyttömyysrekistereihin ja tuomareiden kouluttamiseen liittyviä kustannuksia. Kustannusten perusteluna on yhteiskunnan saama hyöty ja säästöt, joita saadaan siitä. että rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokkuus ja laatu paranevat. Vaihtoehto A parantaisi jäsenvaltioiden oikeusviranomaisten välistä luottamusta. Velallisen ja velkojan sekä yleiskatteisuuden ja aluekohtaisuuden välinen nykytasapaino säilyy. Sillä ei kuitenkaan pystyttäisi hoitamaan yhtä suurta ongelman aiheuttajaa: kansallisten maksukyvyttömyyslakien tehottomuutta ja keskinäisiä eroavaisuuksia. Vaihtoehto B saattaa olla vaihtoehtoa A tehokkaampi tavoitteiden saavuttamisessa ja taloudellisten ja sosiaalisten etujen aikaansaamisessa sisämarkkinoille. Se lisäisi maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokkuutta ja vaikuttavuutta koko EU:ssa ja loisi perustan täysin yhtenevälle järjestelmälle, joka muistuttaisi eräiltä piirteiltään Yhdysvaltain 50 osavaltiossa sovellettavaa maksukyvyttömyyslakia (Insolvency Act). Vaihtoehto B vastaisi täydellisemmin Euroopan parlamentin marraskuussa 2011 antamaa päätöslauselmaa, jossa esitettiin suosituksia komissiolle maksukyvyttömyysmenettelyjen tiettyjen tekijöiden yhdenmukaistamisesta. Suositukset perustuvat siihen, että sisämarkkinat hyötyisivät yhtäläisistä toimintamahdollisuuksista ja että kansallisten maksukyvyttömyyslakien erot luovat kilpailuetuja tai -haittoja ja ongelmia rajat ylittävää toimintaa harjoittaville yrityksille, mikä voi estää maksukyvyttömien yritysten rakenneuudistusten onnistumista ja kannustaa forum shopping -toimintaan. Vaihtoehdolla B olisi kuitenkin merkittävämpi vaikutus kansallisiin järjestelmiin. Ehdotetut muutokset ulottuisivat pelkkää maksukyvyttömyysasetuksen ajantasaistamista pidemmälle ja edellyttäisivät kansallisten maksukyvyttömyyslakien vertailevaa analyysiä. Tämä estäisi vaihtoehdon välittömän täytäntöönpanon, ja odotellessa nykyongelmat jatkuisivat ja voisivat jopa pahentua. Tämän vuoksi vaihtoehto A vaikuttaa tässä vaiheessa oikeasuhteisemmalta vaihtoehdolta, vaikka vaihtoehdon B puolesta puhuu moni seikka. Näin ollen maksukyvyttömyysasetuksen tarkistamiseen suositellaan vaihtoehtoa A. Koska maksukyvyttömyysasetuksen soveltamisalaan kuuluvien konkurssien määrästä ja tyypistä ei ole käytettävissä yksityiskohtaisia ja järjestelmällisiä tilastoja (tämä puute korjataan tarkistetun asetuksen valvontajärjestelyissä, kuten 8 kohdasta käy ilmi), on vaikea tehdä tarkkoja ja luotettavia arvioita suositellun vaihtoehdon odotettujen myönteisten vaikutusten laajuudesta. On kuitenkin merkittävää näyttöä siitä, että suositellun vaihtoehdon lähestymistapa konkurssiin ja maksukyvyttömyyteen voi tuottaa merkittävää taloudellista hyötyä. Lähestymistapaan kuuluu rakenneuudistuksen suosiminen likvidaation kustannuksella ja tarpeettomien esteiden poistaminen konkurssin kokeneilta yrittäjiltä, jotka haluavat saada uuden mahdollisuuden. Vaikutusten arvioinnissa mainitut OECD:n tiedot osoittavat, että teollisuusyrityksiä kaatuu maissa, joissa sovelletaan hybridimenettelyä tai maksukyvyttömyyttä edeltävää menettelyä, jopa kolmannes vähemmän kuin maissa, joissa niitä ei sovelleta. Huoli siitä, että helpottamalla konkurssin kokeneiden uuden yrityksen perustamista ruokitaan vilpillistä toimintaa, vaikuttaa varsin liioitellulta, sillä vain 4–6 prosenttiin konkursseista liittyy petos. Suositellulla vaihtoehdolla ei ole vaikutusta petoksen seuraamuksiin. 6. Seuranta ja arviointi Komissio laatii muutetun asetuksen soveltamisen valvomiseksi säännöllisesti arviointikertomuksia, jotka perustuvat jäsenvaltioiden, sidosryhmien ja ulkopuolisten asiantuntijoiden kuulemiseen. Komissio kannustaa jäsenvaltioita vaihtamaan parhaita käytänteitä ja edellyttää, että ne toimittavat maksukyvyttömyysasetuksen tarkistuksen yhteydessä asetuksen soveltamisesta tilastotietoja, erityisesti sekundäärimenettelyjä ja yritysryhmiä koskevia numerotietoja. [1] Euroopan oikeusportaalin on tarkoitus olla oikeusasioiden keskitetty asiointipiste, jonka kautta saa tietoa ja jonka avulla oikeussuoja paranee kaikkialla EU:ssa.