Komission lausunto EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla Euroopan parlamentin esittämistä muutoksista, jotka koskevat neuvoston yhteistä kantaa ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta, - Komission ehdotusta muuttava EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan nojalla esittämä /* KOM/2000/0133 lopull. - COD 98/0099 */





KOMISSION LAUSUNTO EY:n perustamissopimuksen 251 (2) (c) artiklan nojalla Euroopan parlamentin esittämistä muutoksista, jotka koskevat neuvoston yhteistä kantaa ehdotuksesta EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta KOMISSION EHDOTUSTA MUUTTAVA EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla PERUSTELUT Komissio antaa EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan c kohdan mukaisesti lausunnon Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä ehdottamista tarkistuksista. Jäljempänä komissio antaa lausuntonsa parlamentin ehdottamista 25 tarkistuksesta. Komissio liittää 250 artiklan 2 kohdan mukaisesti muutetun ehdotuksen, johon sisältyvät komission kokonaisuudessaan tai osittain hyväksymät 23 tarkistusta. 1. Asiakirjan tausta Komission ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston käsiteltäväksi: 23.4.1998 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto: 10.9.1998 Euroopan parlamentin lausunto ensimmäisessä käsittelyssä: 17.9.1998 Komission muutettu ehdotus käsiteltäväksi: 30.10.1998 Yhteisen kannan vahvistaminen: 29.7.1999 Euroopan parlamentin kanta toisessa käsittelyssä: 16.12.1999. 2. Komission ehdotuksen tarkoitus Maksuviivästyksistä on vakavia seurauksia kaikille Euroopan yrityksille, joiden kassavirta, tuottavuus ja kilpailukyky heikkenevät. On arvioitu, että yksi neljästä maksukyvyttömyystapauksesta johtuu maksuviivästyksistä. Maksuviivästykset estävät myös yhtenäismarkkinoiden moitteetonta toimintaa. On esitetty, että yli 20 prosenttia eurooppalaisista yrityksistä harjoittaisi enemmän vientiä, jos niiden ulkomaiset asiakkaat noudattaisivat lyhyempiä maksuaikoja. Komission ehdotus direktiiviksi sisältää paketin toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on torjua kaupallisissa toimissa tapahtuvia maksuviivästyksiä Euroopan yhteisössä. Direktiiviä on tarkoitus soveltaa maksuviivästyksiin kaikkien yritysten välillä, myös julkisella sektorilla. Direktiivi tarjoaa oikeudellisen kehyksen, jonka tarkoituksena on estää maksajia aiheuttamasta maksuviivästyksiä tai vaatimasta kohtuuttoman pitkiä maksuaikoja kumppaneiltaan. Lisäksi sillä muutetaan saatavien perintämenettelyjä nopeammiksi ja tehokkaammiksi. 3. Komission lausunto Euroopan parlamentin tarkistuksista 3.1. Yleisiä huomioita Neuvoston tämän vuoden heinäkuussa vahvistamassa yhteisessä kannassa vähennettiin komission ehdotukseen sisältyneet kuusi operatiivista artiklaa kahteen. Yhteisestä kannasta antamassaan lausunnossa [1] komissio ilmoitti toivovansa kunnianhimoisempaa lähestymistapaa maksuviivästyksiin. Euroopan parlamentti on asiasta samaa mieltä, ja se on palauttanut kolme neuvoston poistamista neljästä artiklasta. [1] SEC(1999)1398 lopullinen. 3.2. Ehdotetut tarkistukset 3.2.1. Komission hyväksymät jotka sisältyvät jäljempänä esitettävään konsolidoituun tekstiin Komissio hyväksyy suurimman osan ehdotetuista tarkistuksista, koska niissä otetaan uudelleen esiin merkittävä osa komission alkuperäisistä ehdotuksista ja korjataan yhteisen kannan puutteita (tarkistukset 1, 3-17, 19, 21, 22, 24 ja 26). Parlamentti pyytää oikeutetusti, että viivästyskorkoa korotetaan kahdella prosenttiyksiköllä (tarkistus 16, 3 artiklan 1 kohdan d alakohta). Pankit perivät pieniltä ja keskisuurilta yrityksiltä (pk-yrityksiltä) erittäin korkeita korkoja (15-20%), kun nämä tarvitsevat tilinylitysluottoa asiakkaidensa maksuviivästysten vuoksi. Neuvoston asettama korkotaso ei ollut yrityksille riittävä korvaus tästä. Korvausta koskeva Euroopan parlamentin tarkistus (tarkistus 17, 3 artiklan 1 kohdan e alakohta) on oikeutettu. Erityisesti pienten saamisten periminen voi olla hyvin kallista ja niistä saatava koron määrä on yleensä riittämätön kattamaan aiheutuneet kustannukset. Velallinen olisi sen vuoksi velvoitettava korvaamaan velkojalle maksuviivästyksestä aiheutunut vahinko. Ehdotettu väärinkäytön vastaisen lausekkeen vahvistaminen (tarkistu 19, 3 artiklan 3-6 kohta) tekee tästä säännöksestä toimivamman. Se tarjoaa käyttöön keinoja, jotka vastaavat kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin 93/13/ETY [2] 7 artiklassa mainittuja menettelyjä. Tuloksena on velkojien parempi suoja vaikutusvaltaisia ostajia kohtaan, jotka pyrkivät määräämään pitkiä maksuaikoja. [2] EYVL L 95, 21.4.1993, s. 29. On joitakin tarkistuksia, jotka komissio hyväksyy periaatteessa, mutta jotka se haluaa muotoilla uudelleen (tarkistukset 20 ja 25). Komissio on erityisesti tyytyväinen siihen, että ehdotukseen on otettu uudelleen joukko sääntöjä, jotka koskevat omistuksenpidätyksen yhteisönlaajuista tunnustamista (tarkistus 20, 4 artikla). Komissio katsoo kuitenkin, että 4 artiklaa ei tulisi rajoittaa koskemaan tiettyjä tuoteryhmiä. Lisäksi komissio haluaisi vähentää laadittavakseen tulevien katsausten määrää (tarkistus 25, 8 artiklan 5 kohta). 3.2.2. Tarkistukset, joita komissio ei voi hyväksyä On ainoastaan kaksi tarkistusta, joita komissio ei voi hyväksyä (tarkistukset 2 ja 23). Erityisesti pilaantuvia elintarvikkeita koskeva uusi johdanto-osan kappale toisi mukaan alakohtaisen lähestymistavan, jota olisi vältettävä (tarkistus 2). Komissio ei myöskään kannata tarkistusta, jonka tarkoituksena on lyhentää perintämenettelyjen kestoa 90 päivästä 60 päivään (tarkistus 23, 7 artikla). Vaikka komissio olikin ehdottanut 60 päivää, on muistettava, että komission alkuperäisessä ehdotuksessa ei otettu huomioon aikaa, jonka velallinen tarvitsee puolustukseensa. Tämä aika sisältyy nyt 90 päivän aikaan. Vaikka ajan lyhentäminen 60 päivään vaikuttaa liian kunnianhimoiselta, komissio voisi kuitenkin harkita kompromissiaikaa mainittujen 60 ja 90 päivän välillä. 4. Päätelmät Komissio odottaa tämän direktiivin tuovan huomattavaa hyötyä yrityksille, erityisesti pk-yrityksille. Maksuviivästysten vähentäminen parantaa yritysten kassavirtaa. Se vähentää myös niiden rahoituskustannuksia ja velkojen perimisestä aiheutuvaa runsasta hallinnollista taakkaa. Direktiivillä tulee olemaan myönteinen vaikutus työllisyyteen, koska se lisää yritysten rahoituksen vakautta ja vähentää niiden työpaikkojen lukumäärää, joita Euroopassa menetetään maksukyvyttömyystapausten vuoksi. 1998/0099 (COD) Muutettu ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen [3], [3] EYVL C 168, 3.6.1998, s. 13, ja EYVL C 374, 3.12.1998, s. 4. ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [4], [4] EYVL C 407, 28.12.1998, s. 50. toimivat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti [5], [5] Euroopan parlamentin lausunto annettu 17. syyskuuta 1998 (EYVL C 313, 12.10.1998, s. 142), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu 29. heinäkuuta 1999 (EYVL C 284, 6.10.1999, s. 1) ja Euroopan parlamentin kanta vahvistettu 16. joulukuuta 1999. sekä katsovat seuraavaa: (1) Euroopan parlamentti kehotti yhtenäisestä ohjelmasta pk-yritysten ja käsiteollisuusalojen hyväksi antamassaan päätöslauselmassa [6] komissiota tekemään ehdotuksia maksuviivästysongelman ratkaisemiseksi. [6] EYVL C 323, 21.11.1994, s. 19. (2) Komissio antoi 12 päivänä toukokuuta 1995 suosituksen kaupallisten toimien maksuajoista [7]. [7] EYVL L 127, 10.6.1995, s. 19. (3) Euroopan parlamentti pyysi kaupallisten toimien maksuajoista annetusta komission suosituksesta antamassaan päätöslauselmassa [8] komissiota harkitsemaan suosituksensa muuttamista mahdollisimman pian tehtäväksi ehdotukseksi neuvoston direktiiviksi. [8] EYVL C 211, 22.7.1996, s. 43. (4) Talous- ja sosiaalikomitea on antanut 29 päivänä toukokuuta 1997 lausunnon komission vihreästä kirjasta "Julkiset hankinnat Euroopan unionissa: tulevaisuuden kysymyksiä" [9], ja lausunnossa suositetaan julkisiin laitoksiin sovellettavia enimmäismaksuaikoja ja viivästyskorkoa. [9] EYVL C 287, 22.9.1997, s. 92. (5) Komissio julkaisi 4 päivänä kesäkuuta 1997 yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman, jossa korostetaan maksuviivästyksen haittaavan yhä enemmän yhtenäismarkkinoiden toimivuutta. (6) Komissio julkaisi 17 päivänä heinäkuuta 1997 kaupallisten toimien viivästyneitä maksuja koskevan kertomuksen [10], jossa esitetään tiivistetysti komission 12 päivänä toukokuuta 1995 antaman suosituksen vaikutusten arvioinnin tulokset. [10] EYVL C 216, 17.7.1997, s. 10. (7) Liian pitkistä maksuajoista ja maksuviivästyksistä aiheutuu liikeyrityksille ja erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille runsaasti hallinnollisia rasitteita ja kustannuksia. Lisäksi nämä ongelmat ovat merkittävä syy maksukyvyttömyydelle, joka vaarantaa yritysten toiminnan jatkuvuuden ja johtaa lukuisiin työpaikkojen menetyksiin. (8) Joissakin jäsenvaltioissa sopimukseen perustuvat maksuajat poikkeavat huomattavasti yhteisön keskiarvosta. (9) Maksamista koskevat säännöt ja käytännöt vaihtelevat eri jäsenvaltioissa, mikä haittaa sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa. (10) Tämä on vähentänyt huomattavasti jäsenvaltioiden välisiä liiketoimia. Tämä on ristiriidassa perustamissopimuksen 14 artiklan kanssa, sillä yrittäjillä olisi oltava mahdollisuus käydä kauppaa kaikkialla sisämarkkinoilla sellaisin edellytyksin, ettei rajat ylittäviin toimiin liity suurempia riskejä kuin kotimaan myyntiin. Jos kotimaan kauppaan ja rajat ylittävään kauppaan sovelletaan huomattavasti keskenään erilaisia sääntöjä, kilpailu vääristyy. (11) Viimeisimpien tilastotietojen mukaan useissa jäsenvaltioissa ei ole saavutettu parhaassa tapauksessakaan mitään parannuksia maksuviivästysten osalta 12 päivänä toukokuuta 1995 annetun suosituksen jälkeen. (12) Tavoitetta torjua maksuviivästyksiä sisämarkkinoilla ei voida saavuttaa riittävästi yksittäisten jäsenvaltioiden toimilla ja se voidaan siksi paremmin saavuttaa yhteisön toimesta. Tässä direktiivissä ei säädetä enemmästä kuin tämän tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeen. Tämä direktiivi on näin ollen kaikilta osiltaan perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen asettamien vaatimusten mukainen. (13) Tämän direktiivin olisi rajoituttava maksuihin, jotka suoritetaan korvauksena kaupallisista toimista, eikä sillä säännellä kuluttajien kanssa suoritettavia toimia, muihin maksuihin liittyviä korkoja, esimerkiksi shekki- ja vekselilakien nojalla suoritettavia maksuja tai vahingonkorvauksena suoritettavia maksuja. (14) Se seikka, että tämä direktiivi koskee myös ammatinharjoittajia, ei merkitse, että jäsenvaltioiden on kohdeltava heitä yrityksinä tai kauppiaina muiden kuin tässä direktiivissä tarkoitettujen kysymysten osalta. (15) Tässä direktiivissä määritellään ainoastaan käsite 'täytäntöönpanoasiakirja' mutta siinä ei säännellä tällaisen asiakirjan pakkotäytäntöönpanomenettelyä eikä niitä edellytyksiä, joilla tällaisen asiakirjan pakkotäytäntöönpano voidaan pysäyttää tai keskeyttää. (16) Maksuviivästys on sopimusrikkomus, joka on tehty velallisen kannalta taloudellisesti houkuttelevaksi useimmissa jäsenvaltioissa alhaisen viivästyskoron ja/tai hitaan perintämenettelyn vuoksi. Päättäväinen toiminta on tarpeen tämän suuntauksen kääntämiseksi ja sen varmistamiseksi, että maksuviivästysten seuraukset ovat viivästyksiä torjuvia ja että niihin sisältyy lisäksi aiheutuneiden kulujen korvaaminen velkojalle. (17) Voi olla tiettyjä sopimustyyppejä, joiden osalta pitempi maksuaika yhdistettynä sopimusvapauden rajoittamiseen tai korkeampaan korkoon saattaa olla perusteltua. (18) On tarpeen, että tässä direktiivissä käsitellään sopimukseen perustuvien pitkien maksuaikojen seurauksia. (19) Tällä direktiivillä olisi estettävä sopimusvapauden väärinkäyttö velkojan vahingoksi. Tällä direktiivillä ei ole vaikutusta kansallisiin säännöksiin, jotka liittyvät sopimusten tekotapaan tai joilla säännellään velalliselle epäoikeudenmukaisten sopimusehtojen pätevyyttä. (20) Monilta osin toisistaan poikkeavat kansalliset lait rajoittavat omistuksenpidätyslausekkeen käyttöä maksujen vauhdittamiseen. On tarpeen varmistaa, että velkojilla on mahdollisuus lykätä omistusoikeuden siirtymistä kaikkialla yhteisössä käyttämällä yhtä, kaikkien jäsenvaltioiden tunnustamaa lauseketta, jotta vältytään siltä, että liian pitkät maksuajat ja maksuviivästykset haittaavat kaupallisia toimia sisämarkkinoilla. (21) Julkiset laitokset suorittavat huomattavia määriä maksuja liikeyrityksille. Näiden laitosten tiukalla maksuaikojen noudattamisella olisi suotuisa kerrannaisvaikutus talouden kokonaistilanteeseen. Julkisten hankintasopimusten alalla sopimusyritykset puolestaan viivästyttävät maksujaan toimittajille ja alihankkijoille turvautumalla usein suhteettomiin maksuaikoihin, mikä heikentää merkittävästi monien yritysten ja erityisesti pk-yritysten etuja. Komission suorittamien maksujen osalta on jo päätetty antaa tietyille velkojille oikeus periä maksuviivästyksistä viivästyskorkoa. (22) Käsitteen 'hankintaviranomaiset' olisi vastattava direktiiveissä 92/50/ETY [11] ja 93/37/ETY [12] säädettyä määritelmää, ja direktiivissä 93/38/ETY [13] määriteltyjen "hankintayksiköiden" olisi tässä direktiivissä tarkoitetuissa kysymyksissä sisällyttävä tähän käsitteeseen. [11] EYVL L 209, 24.7.1992, s. 1. [12] EYVL L 199, 9.8.1993, s. 54. [13] EYVL L 199, 9.8.1993, s. 84. (23) Maksuviivästysten seurauksilla voi olla estävä vaikutus ainoastaan silloin, kun niihin liittyy perintämenettelyjä, jotka ovat velkojan kannalta nopeita ja tehokkaita. Perustamissopimuksen 12 artiklassa määrätyn syrjimättömyysperiaatteen mukaisesti näiden menettelyjen olisi oltava kaikkien yhteisöön sijoittautuneiden velkojien käytettävissä. (24) Tämän direktiivin 7 artiklassa edellytetään, että riitauttamattomien saatavien perintämenettely saatetaan päätökseen lyhyessä ajassa kansallisen lainsäädännön mukaisesti, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Soveltamisala Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin kaupallisista toimista korvauksena suoritettaviin maksuihin. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1. 'kaupallisilla toimilla' yritysten tai yritysten ja julkisten viranomaisten välisiä toimia, jotka johtavat tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan; 'yrityksellä' tarkoitetaan organisaatiota sen harjoittaessa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaansa, vaikka sitä harjoittaisi vain yksi henkilö; 2. 'maksuviivästyksellä' sopimukseen tai lakiin perustuvan maksuajan ylittämistä; 3. 'Euroopan keskuspankin pääasiallisiin jälleenrahoitustoimiin soveltamalla korolla' korkoa, jota sovelletaan tällaisiin toimiin kiinteiden huutokauppakorkojen kohdalla; jos pääasiallisessa jälleenrahoituksessa on sovellettu vaihtuvaa huutokauppakorkomenettelyä, tämä korko viittaa kyseisestä huutokaupasta saatavaan marginaaliseen korkoon; tämä koskee sekä yksittäiskorkoisia että vaihtuvakorkoisia huutokauppoja; 4. 'omistuksenpidätyksellä' muotoseikoista riippumatonta sopimusta, jonka mukaan myyjä on tavaroiden omistaja, kunnes tavaran hinta on maksettu kokonaisuudessaan; käsitteeseen "myyjä" sisältyy myös tuotettavien tai valmistettavien tavaroiden toimittaja; 5. 'hankintaviranomaisilla' direktiiveissä 92/50/ETY ja 93/37/ETY säädettyä määritelmää vastaavia viranomaisia, ja käsitteeseen sisältyvät direktiivissä 93/38/ETY määritellyt "hankintayksiköt"; 6. 'julkisilla hankintasopimuksilla' rahallista hyötyä tavoittelevaa kirjallista sopimusta, joka on tehty 5 kohdassa tarkoitetun hankintaviranomaisen ja sellaisen yrityksen välillä, joka ei ole hankintaviranomainen; 7. 'täytäntöönpanoasiakirjalla' kaikkia tuomioistuimen tai muun toimivaltaisen viranomaisen maksun välittömästi tai maksuerin tapahtuvaksi suorittamiseksi antamia päätöksiä, tuomioita tai maksumääräyksiä, joiden nojalla velkoja voi saada saatavansa perittyä velalliselta pakkotäytäntöönpanolla; siihen sisältyy päätös, tuomio tai maksumääräys, joka on väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoinen silloinkin, kun velallinen hakee siihen muutosta. 3 artikla Viivästyskorko 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että: (a) sopimuksessa määrättyä maksupäivää tai siinä määrätyn maksuajan päättymistä seuraavasta päivästä lukien on maksettava d alakohdan mukaista korkoa, (b) jos maksupäivää tai maksuaikaa ei ole määrätty sopimuksessa, korkoa on maksettava ilman, että maksumuistutus on tarpeen (i) 21 päivän kuluttua siitä päivästä, jona velallinen on vastaanottanut laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen, tai (ii) mikäli laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen vastaanottamispäivästä ei ole varmuutta, 21 päivän kuluttua tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä, tai (iii) mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen aiemmin kuin tavarat tai palvelun, 21 päivän kuluttua tavaran tai palvelun vastaanottamisesta, tai (iv) mikäli laissa tai sopimuksessa määrätään hyväksymis- tai tarkistusmenettelystä, jolla tavaran tai palvelun sopimuksenmukaisuus on todettava, ja mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen ennen tällaista hyväksymistä tai tarkistusta tahi hyväksymis- tai tarkistuspäivänä, 21 päivän kuluttua viimeksi mainitusta päivästä; (c) velkojalla on oikeus viivästyskorkoon, mikäli (i) velkoja on täyttänyt sopimukseen ja lakiin perustuvat velvoitteensa, ja (ii) velkoja ei ole saanut erääntynyttä määrää ajoissa, paitsi jos velallinen ei ole vastuussa viivästyksestä; (d) viivästyskorko ('lakisääteinen korko'), jota velallisella on velvollisuus maksaa, on Euroopan keskuspankin viimeisimpään jälleenrahoitustoimeen ennen kyseisen puolivuotiskauden ensimmäistä kalenteripäivää soveltama korko ('viitekorko') korotettuna vähintään kahdeksalla prosenttiyksiköllä ('marginaali'), jollei sopimuksesta muuta johdu. Jäsenvaltiossa, joka ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, edellä tarkoitettuna viitekorkona pidetään kyseisen jäsenvaltion keskuspankin määräämää vastaavaa korkoa. Myös tällöin sovelletaan kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä kalenteripäivänä voimassa olevaa viitekorkoa seuraavien 6 kuukauden ajan; (e) koron perintäoikeuden lisäksi velkojalla on oikeus vaatia velalliselta korvausta vahingosta, joka on aiheutunut velallisen maksuviivästyksestä, mukaan lukien seuraavat kulut: (i) velkojan pankkilainojen tai tilinylitysten kustannukset siinä määrin kuin oikeus periä korkoa ei vielä täysin kata tätä, (ii) velkojan yritykselle perinnästä aiheutuneet hallintokulut, (iii) perintäyritysten käyttämisestä aiheutuneet perintäkulut, (iv) tuomioistuinmenettelystä aiheutuneet perintäkulut. Jäsenvaltiot voivat varmistaa, että ii, iii ja iv alakohdan nojalla vaadittavat kulut ovat kohtuulliset verrattuna kyseessä olevaan velkaan. 2. Jäsenvaltiot voivat tiettyjen kansallisessa lainsäädännössä määriteltävien sopimustyyppien osalta pidentää aikaa, jonka jälkeen korko tulee maksettavaksi, enintään 60 päivään, jos ne estävät sopimusosapuolia ylittämästä kyseistä määräaikaa tai jos ne määräävät pakollisen koron, joka huomattavasti ylittää lakisääteisen koron. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksupäivää tai maksuviivästyksen seurauksia koskevaa sopimusta, joka ei ole 1 kohdan b, c ja d alakohdan ja 2 kohdan säännösten mukainen, joko ei voida panna täytäntöön tai että se antaa oikeuden vaatia vahingonkorvausta, jos se kaikki tapausta koskevat seikat, mukaan lukien hyvä kauppatapa ja tuotteen luonne, huomioon ottaen on selvästi kohtuuton velkojaa kohtaan. Ratkaistaessa sitä, onko sopimus selvästi kohtuuton velkojaa kohtaan, otetaan huomioon se, onko velallisella objektiivista syytä poiketa 1 kohdan b, c ja d alakohdan ja 2 kohdan säännöksistä tai onko sopimuksen pääasiallinen tarkoitus hankkia velalliselle lisälikviditeettiä velkojan kustannuksella. Jos tällaista sopimusta pidetään selvästi kohtuuttomana, noudatetaan lakisääteisiä ehtoja, jolleivät kansalliset tuomioistuimet määrää muita ehtoja, jotka ovat kohtuulliset. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että velkojien ja kilpailijoiden etujen mukaisesti on käytettävissä asianmukaisia ja tehokkaita keinoja, joilla estetään 3 kohdassa tarkoitettujen selvästi kohtuuttomien ehtojen käyttö. 5. Edellä 4 kohdassa tarkoitetut keinot käsittävät säännöksiä, joiden mukaan komission suosituksessa 96/280/EY [14] tarkoitettujen pienten ja keskisuurten yritysten etuja edustavat henkilöt tai järjestöt voivat kansallisen lainsäädännön mukaisesti saattaa asian käsiteltäväksi tuomioistuimessa tai toimivaltaisessa viranomaisessa, jotka ratkaisevat, ovatko yleisesti sovellettavaksi tarkoitetut sopimusehdot 3 kohdan mukaisesti selvästi kohtuuttomia, jotta ne voivat soveltaa asianmukaisia ja tehokkaita keinoja tällaisten ehtojen käytön estämiseksi. [14] EYVL L 107, 30.4.1996, s. 4. 6. Edellä 5 kohdassa mainittuja oikeussuojakeinoja voidaan kansallinen lainsäädäntö asianmukaisesti huomioon ottaen käyttää erikseen tai yhteisesti saman talouden alan ostajiin tai heidän yhdistyksiinsä, jotka käyttävät samoja yleisiä sopimusehtoja tai vastaavia ehtoja taikka suosittelevat niiden käyttöä. 4 artikla Omistuksenpidätys 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että omistusoikeus pysyy myyjällä, jos omistuksenpidätystä koskevasta lausekkeesta on sovittu. Siitä voidaan sopia erillisellä sopimuksella, minkä lisäksi omistuksenpidätyksen katsotaan olevan voimassa, jos myyjän vakiosopimuksessa on sitä koskeva lauseke, jota ostaja ei ole vastustanut. Muita muodollisuuksia ei vaadita. 2. Jäsenvaltioiden on tunnustettava liitteessä mainittujen ja niitä vastaavien lausekkeiden pätevyys. 3. Jos ostaja ei ole suorittanut maksua eräpäivään mennessä, myyjä voi vaatia tavaroiden palauttamista. Jäsenvaltioiden on säädettävä omistuksenpidätyksen olevan toimeenpanokelpoinen kolmansiin nähden myös velallisen tehdessä konkurssin tai noudatettaessa muuta jäsenvaltion lainsäädännössä vastaavaksi tunnustettua menettelyä. Viimeistään saatuaan tavarat haltuunsa ostaja on vastuussa tavaroille aiheutuvista vahingoista tai tavaroiden katoamisesta. 4. Jäsenvaltiot voivat antaa velallisen jo suorittamia maksueriä koskevia säännöksiä. Jäsenvaltiot voivat rajoittaa tai olla soveltamatta omistuksenpidätystä seuraavissa tapauksissa: (a) kun kolmas osapuoli on hankkinut tavarat vilpittömässä mielessä (b) kun kyseessä olevat tavarat on sisällytetty tai sekoitettu muihin tavaroihin, paitsi milloin tämä voidaan perua aiheuttamatta merkittävää vahinkoa muille tavaroille. 5 artikla Avoimuus julkisista hankinnoista tehtävissä sopimuksissa Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että tarjouskilpailuissa ja julkisissa hankintasopimuksissa mainitaan hankintaviranomaisten soveltamat maksuajat ja määräajat yksityiskohtineen, vaikka eräpäivät ja määräajat olisi määritelty laissa säädetyissä yleisissä sopimusehdoissa. Määräajat on vahvistettava erityisesti ennen maksun suorittamista toteutettaville hallinnollisille muodollisuuksille, kuten julkisten urakoiden vastaanottomenettelyille. Sama avoimuusvelvoite koskee julkisia urakoita toteuttavien pääurakoitsijoiden ja alihankkijoiden suhteita. 6 artikla Maksuaikojen noudattaminen, eräpäivä ja automaattinen korko Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1. hankintaviranomaisten sopimuksen mukaisten maksujen 3 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdan mukaan määritetty maksuaika saa olla enintään 45 kalenteripäivää, lukuun ottamatta yli 100 000 euron arvoisia sopimuksia, joissa maksuaika voi olla enintään 60 kalenteripäivää; sopimuksen mukainen maksuaika ei saa missään olosuhteissa ylittää näitä enimmäismaksuaikoja; päähankkijan on julkisia hankintoja koskevissa sopimuksissa myönnettävä alihankkijoille ja toimittajille vähintään yhtä edulliset ehdot kuin hankintaviranomaisen päähankkijalle myöntämät; jotta nämä ehdot voidaan taata toimittajille ja alihankkijoille, päähankkijaa vaaditaan antamaan toimittajille ja alihankkijoille vakuus, joka kattaa kaikkien saatavien maksamisen; vakuus on lunastettavissa 60 kalenteripäivän kuluttua siitä, kun toimittaja tai alihankkija on esittänyt laskun päähankkijalle; samoja ehtoja sovelletaan päähankkijan ja hankintaviranomaisen välillä, 2. velkojalla on oikeus periä hankintaviranomaiselta korkoa kaikista eräpäivän jälkeen maksamatta olevista saatavista; korko lasketaan 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyllä tavalla, ja hankintaviranomaisen on maksettava korkoa automaattisesti ilman erillistä maksuvaatimusta, 3. hankintaviranomainen ei saa pyytää eikä vaatia, että velkoja luopuisi tässä artiklassa tarkoitetuista oikeuksista; myöskään päähankkija ei voi pyytää eikä vaatia käyttämiään toimittajia tai alihankkijoita luopumaan näistä oikeuksista. 7 artikla Riidattomien saatavien perintämenettelyt 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että velkoja voi saada velan määrästä riippumatta täytäntöönpanoasiakirjan tavallisesti 90 kalenteripäivän kuluessa velkojan kanteen tai hakemuksen jättämisestä tuomioistuimelle tai muulle toimivaltaiselle viranomaiselle, jos velkaa tai menettelyä ei ole miltään osin riitautettu. Jäsenvaltioiden on täytettävä tämä velvoite kansallisen lainsäädäntönsä, asetustensa ja hallinnollisten määräystensä mukaisesti. 2. Kansallisessa lainsäädännössä, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä on sovellettava samoja ehtoja kaikkiin Euroopan yhteisöön sijoittautuneisiin velkojiin. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun 90 kalenteripäivän määräaikaan ei lasketa mukaan: (a) asiakirjojen tiedoksiantoon tarvittavaa aikaa, (b) velkojan aiheuttamia viiveitä, kuten puutteellisten hakemusten oikaisemiseen käytettyä aikaa. 4. Tämä artikla ei vaikuta tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan Brysselin yleissopimuksen [15] määräyksiin. [15] Konsolidoitu versio julkaistu EYVL C 27, 26.1.1998, s. 3. 8 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään ................................... [16]. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. [16] 24 kuukautta tämän direktiivin voimaantulosta. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai saattaa voimaan säännöksiä, jotka ovat velkojalle edullisempia kuin tämän direktiivin noudattamiseksi on tarpeen. 3. Saattaessaan tätä direktiiviä kansallisen lainsäädännön osaksi jäsenvaltiot voivat jättää sen ulkopuolelle: (a) velat, joiden osalta on aloitettu maksukyvyttömyysmenettely velallista vastaan,(b) sopimukset, jotka on tehty ennen ......................... [17], ja [17] 24 kuukautta tämän direktiivin voimaantulosta. (c) korkovaatimukset, jotka ovat suuruudeltaan alle 5 euroa.4. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 5. Komissio suorittaa kolmen vuoden kuluttua ................. [18] jälkeen katsauksen muun muassa lakisääteiseen korkoon, sopimukseen perustuviin maksuaikoihin ja maksuviivästyksiin arvioidakseen direktiivin vaikutusta kaupallisiin toimiin ja lainsäädännön toimivuutta käytännössä. Tämän ja muiden katsausten tulokset, joihin liitetään tarvittaessa ehdotuksia tämän direktiivin parantamiseksi, ilmoitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle. [18] 24 kuukautta tämän direktiivin voimaantulosta. 9 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 10 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemie Puheenjohtaja LIITE Luettelo lausekkeista, jotka jäsenvaltioiden on tunnustettava 4 artiklan soveltamiseksi ES: // 'El vendedor conservará la propiedad de los bienes hasta el pago final.' DA: // 'Varen forbliver sælgerens ejendom, indtil den er fuldstændig betalt.' DE: // 'Die Ware bleibt bis zur vollständigen Bezahlung im Eigentum des Verkäufers.' EL: // 'Ï ðùëçôÞò ðáñáêñáôåß ôçí êõñéüôçôá ôùí áãáèþí ìÝ÷ñé ôçí ðëÞñç åîüöëçóç ôïõ ôéìÞìáôïò.' EN: // 'The goods remain the property of the seller until fully paid.' FR: // 'Les marchandises restent la propriété du vendeur jusqu'au paiement complet.' IT: // 'Le merci restano di proprietà del venditore fino al pieno pagamento.' NL: // 'De waren blijven tot de volledige betaling eigendom van de verkoper.' PT: // 'O vendedor conservará a propriedade dos bens até ao momento do pagamento final.' FI: // 'Tavara on myyjän omaisuutta, kunnes kauppahinta on kokonaisuudessaan maksettu.' SV: // 'Varorna förblir säljarens egendom tills de betalats helt och hållet.'