EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 10.02.1998 
KOM(1998) 10 lopull. 
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE 
KREIKAN ESITTÄMISTÄ PYYNNÖISTÄ 
PUUVILLA-ALALLA 

1. JOHDANTO 
Vuoden 1997 kesäkuussa pidetyssä neuvoston kokouksessa annetussa puuvillan 
tukijärjestelmän toimintaa koskevassa julistuksessa esitetään Kreikan valtuuskunnan 
pyynnöstä, että "neuvosto pyytää komissiota toimittamaan ennen vuoden loppua 
puuvillan tukijärjestelmästä kertomuksen, joka koskee seuraavia neljää 
erityispyyntöä: 
- tuen maksaminen suoraan tuottajalle, 
- alueellistettujen seuraamusten järjestelmä, 
- arvioidun tuotannon korotuksen prosenttiosuus 7,5 prosenttia, 
- oikeudellisen kehyksen laatiminen tuotannon uudelleen arvioimiseksi saman 
markkinointivuoden aikana." 
Epäselvyyksien välttämiseksi täsmennettäköön, että tässä kertomuksessa käsitellään 
ainoastaan edellä esitettyjä seikkoja, eikä se korvaa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 
1553/95 tarkoitettua kertomusta, joka koskee puuvillan tukijärjestelmän toimintaa 
kokonaisuudessaan ja joka on toimitettava neuvostolle ja Euroopan parlamentille 
ennen markkinointivuoden 1999/2000 alkua. 
Kreikan valtuuskunnan pyytämä kertomus ei siis voi olla koko alan taloutta koskeva 
tutkimus. Sitä on pidettävä perusteellisena tutkimuksena, joka koskee edellä 
mainittuja neljää seikkaa sekä niiden etuja ja haittoja. Kaikki muut tukijärjestelmän 
nykyiset yksityiskohtaiset säännöt säilyvät ennallaan. Tässä vaiheessa ei esitetä 
muutoksia lainsäädäntöön. 
Esitettyjen muutosten tavoitteena on ollut valvontatoimenpiteiden ja niiden 
tehokkuuden säilyttäminen tai jos mahdollista niiden vahvistaminen. Näin on tehty 
tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksissa vastikään esitettyjen huomautusten 
vuoksi. Tilintarkastustuomioistuin on erityisesti osoittanut, että puuvillan yhteisessä 
markkinajärjestelyssä on esiintynyt valvonnan osalta vakavia ongelmia ja 
muistuttanut, että neuvosto ja Euroopan parlamentti ovat vaatineet komissiota 
ottamaan käyttöön tehokkaita valvontatoimenpiteitä. 
2. NYKYINEN JÄRJESTELMÄ 
Kreikan valtuuskunnan esittämät pyynnöt koskevat tuen saajia, 
vakauttamisjärjestelmää, ennakkomaksujärjestelmää ja siten myös lopullista maksua. 
^ Näiltä osin nykyinen järjestelmä on seuraavanlainen: 
eo 
O 
O •• 
g l EYVL N:oC 309,16.11.1993, s. 1 
2 EYVLN:o C 340,17.11.1996, s. 1 
2.1 Tuki- ja hintajärjestelmä 
Vaikka puuvilla ei sisälly perustamissopimuksen liitteeseen II, Kreikan 
liittymisasiakirjan pöytäkirjassa N:o 4 tunnustetaan nimenomaisesti 
puuvillantuotannon kuuluvan maatalouteen ja otetaan käyttöön tuotantotuki. 
Sittemmin tämä on vahvistettu Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjaan liitetyssä 
pöytäkirjassa N:o 14. 
Yksi puuvillan tukijärjestelmän olennaisista rakenteista perustuu tuttuun 
hinnanerokorvausjärjestelmään. Siementenpoistoyrityksille myönnetään tukea, joka 
vastaa neuvoston vahvistaman kohdehinnan ja komission vähintään kuukausittain 
vahvistaman maailmanmarkkinahinnan välistä erotusta. Siementenpoistoyritysten on 
korvauksena maksettava tuottajille vähimmäishinta. Tuen tarkoituksena on siis tukea 
tuottajien tuloja, mutta sen toiminta perustuu siementenpoistoyrityksiin. Lisäksi tuki 
myönnetään sellaisen puuvillan määrille, josta siemeniä ei ole poistettu, jotka 
kuitenkin tarkistetaan siementenpoistosta kuituina saatavan tuotoksen mukaan. 
Vakiolaatuisen puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu, kohdehinnaksi vahvistetaan 
viimeistään markkinointivuonna 1999/2000 päättyvänä ajanjaksona 106,30 ecua 100 
kilogrammalta ja vähimmäishinnaksi 100,99 ecua kilogrammalta. Nämä viralliset 
hinnat koskevat puuvillaa, josta siemeniä ei ole poistettu, ja joka on virheetöntä, aitoa 
ja myyntikelpoista, jonka kosteuspitoisuus on 10 prosenttia ja jossa on 3 prosenttia 
epäpuhtauksia ja jolla on tarvittavat ominaisuudet, jotta siitä saadaan siementen 
poistamisen jälkeen 32 prosenttia laatuluokkaan N:o 5 kuuluvia (white middling) ja 
28 millimetrin pituisia (1-3/32) kuituja. 
Markkinointivuosi alkaa 1 päivänä syyskuuta ja päättyy 31 päivänä elokuuta. 
2.2 Vakauttamisjärjestelmä 
Komissio, joka vuoden 1993 joulukuussa neuvostossa antamansa sitoumuksen 
mukaisesti "pohtii puuvilla-alan erityisongelmia oikeudenmukaisen hallinnoinnin 
kannalta", esitti neuvostolle maaliskuussa 1995 kokonaiskertomuksen 
tukijärjestelmän toiminnasta ja erityisesti vakauttamisjärjestelmästä. 
Näiden ongelmien ratkaisemiseksi, jotka liittyvät siihen, että tuotannon lisääntyminen 
toisessa jäsenvaltiossa johti samanlaisiin seuraamuksiin molemmissa 
tuottajajäsenvaltiossa, neuvosto on markkinointivuodesta 1995/1996 alkaen ottanut 
käyttöön taatut kansalliset määrät molempien jäsenvaltioiden tuottajien vastuun 
lisäämiseksi. Vastapainona poistettiin vähennysten enimmäismäärä (ehdoton yläraja) 
sekä mahdollisuus siirtää osa näistä vähennyksistä markkinointivuodelta toiselle 
markkinointivuodelle. 
Vähennyksen soveltamista koskee kaksi edellytystä: 
Ed I. yhteisön tosiasiallisen tuotannon on oltava enemmän kuin taattu yhteisön 
Ö enimmäismäärä (1 031 000 tonnia); 
o 
g II. edellä mainittu tuotanto on jaettava kahdelle jäsenvaltiolle siten, että 
2 Espanjan tosiasiallinen tuotanto on enemmän kuin 249 000 tonnia (taattu 
ö 
kansallinen määrä) tai Kreikan enemmän kuin 782 000 tonnia (taattu 
kansallinen määrä). 
Lisäksi, jos ainoastaan toiseen jäsenvaltioon sovelletaan vähennystä, vähennys ei saa 
perustua tuotannon ylijäämään suhteessa kyseisen jäsenvaltion taattuun kansalliseen 
määrään, vaan sen on perustuttava yhteisön ylijäämään suhteessa yhteisön taattuun 
enimmäismäärään. 
Muistutettakoon, että vähennystä sovelletaan kohdehintaan. ja sen määrä on 0,5 
prosenttia viitemäärien 1 prosenttiyksikön ylitystä kohden. 
2.3 Ennakkomaksu- ja loppusumman maksamista koskeva järjestelmä 
Yksi markkinointivuodesta 1995/1996 sovelletun uudistuksen tavoitteista on 
seuraamusten asettaminen sellaisille tuottajille, jotka yhden ja saman 
markkinointivuoden aikana ovat ylittäneet kyseiseen markkinointivuoteen liittyvät 
määrät. Oli siis välttämätöntä laatia maksujärjestelmä, jossa yhdistyvät 
markkinointivuoden aikana myönnettävät ennakot ja kyseisen markkinointivuoden 
lopussa maksettava loppusumma. 
2.3.1 Ennakot 
Ennakoiden laskeminen 
Ennen markkinointivuoden alkua komissio vahvistaa hallintokomiteamenettelyä 
noudattaen molemmille jäsenvaltioille tuotantoarviot. Puuvillan tukijärjestelmän 
yleisistä säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1554/95 mukaisesti edellä 
mainittuja arvioituja tuotantoja korotetaan 15 prosentilla varotoimenpiteenä 
väliaikaisen vähennyksen laskemiseksi vakauttamisjärjestelmän tekijöiden avulla. 
Markkinointivuoden aikana myönnettävien ennakoiden määrät saadaan vaihtuvien 
maailmanmarkkinahintojen mukaisesti seuraavasti: 
Kohdehinta 
- väliaikainen vähennys 
- maailmanmarkkinahinta 
= ennakko 
Koska nykyisessä järjestelmässä säädetään arvioidun tuotannon vahvistamisesta 
ainoastaan yhden kerran, väliaikaiset vähennykset pysyvät samoina koko 
markkinointivuoden ajan, ja ne ovat erilaiset kussakin jäsenvaltiossa sen mukaan, 
kuinka paljon ne ylittävät taatun kansallisen määrän. Tästä seuraakin, että vaikka 
maailmanmarkkinahinta on sama, jäsenvaltioille myönnettävät ennakot ovat 
2 erisuuruiset. 
CO 
o Edellä mainittu 15 prosentin korotus on varotoimenpide, jotta ennakot eivät olisi 
i markkinointivuoden lopussa suuremmat kuin lopullisesti myönnettävät tuet. Kyseinen 
^ prosenttiosuus on vahvistettu uudistuksen toisesta soveltamisvuodesta 
o 
(markkinointivuosi 1996/1997) alkaen ottaen huomioon aiempien yhdeksän 
markkinointivuoden tilastotiedot, jotka koskevat markkinointivuoden alussa arvioidun 
tuotannon ja markkinointivuoden lopussa vahvistetun tosiasiallisen tuotannon välistä 
erotusta (katso liite I). Tilastot osoittavat, että 15 prosenttia ei ole mielivaltainen tai 
liioiteltu luku. 
Ennakoiden soveltaminen 
Heti siementenpoistajien saatua (valvontaanasetetun) puuvillan ja markkinointivuoden 
alkua seuraavasta 16 päivästä lokakuuta jäsenvaltiot myöntävät hakemuksen 
esittäneille siementenpoistajille tukiennakkoa sillä edellytyksellä, että annetaan 
vähintään 110 prosenttia tuen määrästä kattava vakuus. Valvontaanasettamisen 
yhteydessä siementenpoistajalla on mahdollisuus valita, vastaako tuki, josta ennakkoa 
haetaan, valvontaanasettamispäivänä (samana päivänä vahvistettava tuki) vai 
myöhempänä päivämääränä (jälkikäteen vahvistettava tuki) voimassa olevaa tukea. 
Vakuudesta pidätetään myönnettävän lopullisen tuen ylittävä maksetun ennakon 
määrä. 
Siementenpoistamiskausi, jonka aikana sellaisen puuvillan määrät, joista siemeniä ei 
ole poistettu, voidaan asettaa valvontaan ja punnita, päättyy 31 päivänä maaliskuuta. 
Jäsenvaltio voi kuitenkin vahvistaa nykyisestä markkinointivuodesta 1997/1998 
alkaen aikaisemman määräpäivän, jos se ei häiritse alan kaupallisia toimintoja. Tällöin 
jäsenvaltion on vahvistettava uusi määräpäivä viimeistään 30 päivää ennen sen 
voimaantuloa ja ilmoitettava siitä välittömästi komissiolle. 
Liitteessä II esitetään viime markkinointivuosina valvontaan asetettujen määrien 
jakaantuminen kuukausittain. Huomattakoon, että sadon myyntikausi on Kreikassa 
pidempi kuin Espanjassa, ja että aktiivisin kausi on loka- ja marraskuussa. 
Keskimäärin loka- ja marraskuun loppuun mennessä valvontaan asetetut määrät ovat 
kyseisenä ajanjaksona vastaavasti 43 ja 66 prosenttia Kreikassa ja 77 ja 96 prosenttia 
Espanjassa. 
Myös ajanjakso, jona toimijat voivat jättää tukiennakkoa koskevat hakemukset, 
päättyy 31 päivänä maaliskuuta, mutta sen osalta jäsenvaltioilla ei ole mahdollisuutta 
vahvistaa aikaisempaa määräpäivää, päinvastoin kuin siementenpoistamiskauden 
osalta. 
2.3.2 Loppusumma 
Kuhunkin jäsenvaltioon sovellettava lopullinen vähennys voidaan laskea 
markkinointivuoden lopussa jäsenvaltioiden kesäkuun loppuun mennessä 
vahvistettujen lopullisten tuotantojen perusteella. 
Kullekin ajanjaksolle, jolle on vahvistettu maailmanmarkkinahinta puuvillalle, josta 
siemeniä ei ole poistettu, lasketaan tuki seuraavasti: 
ui 
S Kohdehinta 
g - lopullinen vähennys kohdehinnasta (lopullinen vähennys) 
» - maailmanmarkkinahinta 
m 
ui 
O 
o = tuki 
Näin laskettuja tukia voidaan kuitenkin korottaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 
1553/95 2 artiklan 4 kohdan nojalla, jos markkinointivuoden lopussa seuraavat kolme 
edellytystä täyttyvät: 
- maailmanmarkkinahinnan painotettu keskiarvo on suurempi kuin 30,2 ecua 100 
kilogrammalta, 
- tukijärjestelmän kokonaismenot talousarvioissa ovat pienemmät kuin 770 
miljoonaa ecua, 
- jäsenvaltion tuotanto on suurempi kuin taattu kansallinen määrä2. 
Lopullisten tukien määrä saadaan siis seuraavasti: 
Tuki 
+ tuen korotus 
= lopullinen tuki 
Siementenpoistajille markkinointivuoden lopussa maksettava loppusumma vastaa siis 
lopullisen tuen ja myönnettyjen ennakoiden välistä erotusta. Loppusumma, joka on 
erilainen kussakin jäsenvaltiossa, pysyy itse asiassa samana koko markkinointivuoden 
ajan eikä riipu ajanjaksosta, jolle maailmanmarkkinahinta on vahvistettu. 
Loppusumma voidaan laskea seuraavasti: 
Lopullinen vähennys 
- väliaikainen vähennys 
+ tuen korotus 
Kaiken edellä esitetyn mukaisesti markkinointivuonna 1996/1997 maksettiin 
seuraavat loppusummat: 
32315 ecua 100 kilogrammalta Kreikassa, 
0,744 ecua 100 kilogrammalta Espanj assa. 
Kreikan siementenpoistajille maksettava loppusumma on taloudellisesti huomattava 
(noin 50 prosenttia lopullisista tuista), koska Kreikan tosiasiallinen tuotanto oli 
huomattavan paljon pienempi kuin arvio (-24 prosenttia). Sitä vastoi Espanjan 
siementenpoistajille maksettava loppusumma on vähäinen, koska Espanjan 
J3 2 Korotuksen seurauksena tuen määrä ei kuitenkaan saa olla suurempi kuin 
Q edellä mainitussa asetuksessa tarkennetut kaksi enimmäismäärää, joista toinen 
g vastaa tukea, josta vähennystä ei suoriteta, ja toinen tukea, joka saadaan 
S taattuja kansallisia määriä korottamalla (Espanja: 270 000 tonnia; Kreikka: 
ui 850 000 tonnia). 
6 
tosiasiallinen tuotanto oli huomattavan paljon suurempi kuin arvio (+13,6 prosenttia), 
eli hyvin lähellä arvioituun tuotantoon lisättävää 15 prosentin osuutta. 
2.4 Alalla toimijat 
Pelkistetysti ajatellen puuvillan maataloustuotannon päätoimijat ovat tuottajajärjestöt 
ja siementenpoistoyritykset. Tässä kertomuksessa tarkastellaan lyhyesti näitä kahta 
ryhmää, eikä ryhdytä kuvaamaan tekstiilialan seuraavan portaan vaiheita eli lähinnä 
kehruuta ja kudontaa. 
2.4.1 Tuottajaryhmät 
Yhteisö kannusti 80-luvulla tuottajaryhmien perustamista puuvilla-alalla. Säädettiin 
käynnistys-ja investointituesta erityisesti sadonkorjuukoneiden ostamiseksi. 
Nykyään sadonkorjuukoneet ovat sekä Kreikassa että Espanjassa yleisiä. Niitä 
tuottajaryhmät edelleen hallinnoivat. Sitä vastoin ne eivät vaikuta kovin aktiivisilta 
tuottajien tarjonnan keskittämisessä ja mukauttamisessa. On kuitenkin huomattava, 
että jalostusketjun loppupään yritykset (osuuskunnat ja muut) voivat huolehtia näistä 
toimista. Espanjassa tuottajaryhmät eivät ole kovin järjestäytyneitä, eikä niihin kuulu 
kuin 12 prosenttia tuottajista. 
2.4.2 Siementenpoistoyritykset 
Kreikassa noin kolmannes 90 yrityksestä on osuuskuntia, joiden 
siementenpoistokapasiteetti on nykyisin noin 40 prosenttia. Alalla ei yleisesti ottaen 
ole erityisiä vaikeuksia ottaen huomioon tuotannon nykytaso kokonaisuudessaan. 
Myös Espanjassa kolmannes 18 yrityksestä on osuuskuntia. Yleisesti ottaen alalla on 
esiintynyt siementenpoistoteollisuuden ylikapasiteettia suhteessa tuottajiin, erityisesti 
markkinointivuosina 1993/1994-1995/1996, jolloin jatkuva kuivuus rajoitti 
huomattavasti tuotantoa. Kuitenkin jos markkinointivuosina 1996/1997 ja 1997/1998 
todettu pinta-alan lisääntyminen jatkuu, tarjonta ja kysyntä saattavat tasapainottua. 
2.4.3 Siementenpoistajien ja tuottajien rahoituksellinen suhde 
Tukea myönnetään ainoastaan hakemuksen esittäneille siementenpoistoyrityksille, 
jotka toimittavat sopimuksen, jossa määrätään vähintään virallisen vähimmäishinnan 
maksamisesta tuottajalle. Kyseiseen sopimukseen on sisällyttävä lauseke, jonka 
mukaan sovellettaessa vähennysjärjestelmää ja tuen korotusjärjestelmää sovittu hinta 
mukautetaan sen mukaan, miten näihin järjestelmiin liittyvät säännökset vaikuttavat 
lopulliseen tukeen. 
Kun puuvilla, josta siemeniä ei ole poistettu, asetetaan valvontaan, siementenpoistaja 
maksaa tuottajalle ensimmäisen korvauksen ottaen luonnollisesti huomioon saamansa 
9 ennakot: siementenpoistajille markkinointivuoden lopussa maksettavien lopullisten 
o tukien osalta hintoihin liittyvä epävarmuustekijä siirtyy siementenpoistajalta 
o tuottajille. Saadessaan markkinointivuoden lopussa loppusumman siementenpoistajat 
§ voivat suorittaa tuottajille toisen maksun, jolla säännösten mukaisesti 
^ vähimmäishintaa vastaava kokonaismaksu tulee suoritetuksi. 
LU 
o 
Maksun suorittaminen tuottajille kahdessa vaiheessa on siementenpoistajille 
rahoituksellinen varotoimenpide. Jos ne suorittaisivat yhden ainoan maksun, se voisi 
markkinointivuoden lopussa osoittautua liian suureksi, ja maksetun ylimenevän 
osuuden takaisinperimisessä ilmenisi todennäköisesti vaikeuksia. Samanaikaisesti 
lopullisen tuen määrän ylittävät ennakot perittäisiin vastaavasti takaisin annetusta 110 
prosentin vakuudesta. Lisäksi huomattakoon, että 1 päivästä syyskuuta 15 päivään 
lokakuuta valvontaan asetetulle puuvillalle, josta siemeniä ei ole poistettu, ei voida 
välittömästi myöntää ennakkoa. 
Tämä siementenpoistajille kahdessa vaiheessa - ennakkona ja loppusummana -
myönnettäviä yhteisön tukia koskeva järjestelmä on vaikuttanut puuvillaalan 
toimintaan eri tavoin kussakin jäsenvaltiossa: 
Kreikassa siementenpoistajat ovat tosiasiallisesti maksaneet tuottajille kahdessa 
vaiheessa. Koska tuottajat olivat tyytymättömiä ensimmäiseen korvaukseen, ne pitivät 
puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu, sadon itsellään toivoen hintojen nousevan 
markkinointivuoden aikana. Tämä vaikutti sadon myyntiin ja siten 
valvontaanasettamistahtiin. Tämän vuoksi myös varsinainen siementenpoistamiskausi 
häiriintyi. 
Espanjassa tilanne on erilainen siltä osin kuin siementenpoistoteollisuudella on 
ylikapasiteettia suhteessa tuottajien tarjontaan. Tässä kilpailutilanteessa 
siementenpoistajat ovat ainakin markkinointivuonna 1996/1997 suorittaneet tuottajille 
yhden maksun, joka on sittemmin osoittautunut huomattavasti suuremmaksi kuin 
lopullinen vähimmäishinta. 
3. SUORAAN TUOTTAJILLE MAKSAMINEN 
3.1 Kreikan pyyntö ja sen perustelut 
Kreikan viranomaiset esittävät, että tuki myönnettäisiin edelleen hinnanerokorvauksen 
periaatteen mukaisesti ja tuotetulle määrälle, mutta se maksettaisiin suoraan tuottajille 
tuottajaryhmien välityksellä. Tuottajaryhmiä on sivumennen sanoen nykyisin liian 
vähän; niitä voisi olla 300-400 koko tuotannon kattamiseksi. 
Tällainen yhteisön tuen myöntämisen uudelleen järjestäminen, jota sovelletaan jo 
tietyissä yhteisissä markkinajärjestelyissä (erityisesti tupakan yhteisessä 
markkinajärjestelyssä), säilyttäisi periaatteen vähimmäishinnan maksamisesta 
tuottajille; sen hoitaisivat tuottajaryhmät. 
Sen lisäksi, että tuottajaryhmät vastaanottaisivat yhteisön tuen ja maksaisivat 
vähimmäishinnan jäseninä oleville tuottajille, ne voisivat valita kuidun kaupan 
pitämisen osalta toisen seuraavista vaihtoehdoista: 
jj a) tuottajaryhmät pitävät kuidut kaupan 
CO 
o Tällöin tuottajaryhmiin kuuluvat järjestöt olisivat kuidun omistajia ja näin ollen 
i vastuussa niiden kaupan pitämisestä markkinoilla. Tuottajaryhmillä voisi olla omat 
^ siementenpoistolaitteet (ne voisivat myös muodostaa osuuskunnan), laitteet voisi 
ö 
vuokrata siementenpoistajilta, tai tuottajaryhmät voisivat jalostuttaa omaan lukuunsa 
puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu. 
Jälkimmäisissä tapauksissa siementenpoistajat saisivat tuottajaryhmältä korvauksena 
joko kiinteämääräisen maksun määrästä, josta siemenet on poistettu (ikään kuin 
korvauksena tilaustyönä tehdystä ryöstä) tai rahamäärän, joka kattaa 
siementenpoistolaitteiden vuokran. 
Tällöin yksityisten siementenpoistajien merkitys olisi huomattavan vähäinen, sillä ne 
olisivat vain välivaiheen toimijoita eikä niillä olisi enää kaupallista roolia. Yksittäisten 
tuottajien tilanne taas ei muuttuisi. Kreikan viranomaiset arvioivat, että lyhyellä 
aikavälillä tämä vaihtoehto koskisi osuuskuntien välityksellä 40 prosenttia 
kokonaistuotannosta. Toinen vaihtoehto on seuraavanlainen: 
b) siementenpoistajat pitävät kuidut kaupan 
Tällöin siementenpoistajat olisivat kuidun omistajia ja näin ollen vastuussa niiden 
kaupan pitämisestä markkinoilla, mikä vastaa nykyistä tilannetta. Sen sijaan, että ne 
maksaisivat vähimmäishinnan kuten nykyään, niiden olisi taattava tuottajajärjestöille 
sellaisen määrän maksu, joka vastaa vähimmäishinnan ja tuen välistä erotusta. 
Kreikan viranomaiset toivovat tältä osin, että kyseinen velvoite voitaisiin saattaa 
yhteisön asetuksen olennaiseksi osaksi. 
Tuen saajan kannalta yksi tämän muutoksen vaikutuksista olisi siementenpoistoalan 
merkityksen väheneminen suhteessa tuottajiin sopimusten ja hintojen osalta. Kreikan 
viranomaisten toivovat kaksivaiheista toteuttamista. Aluksi edellä mainitut a- ja b-
vaihtoehdot olisivat voimassa samanaikaisesti. Lopulta, kun koko tuotanto kyettäisiin 
käsittelemään ensimmäisen vaihtoehdon mukaisesti, ainoastaan ensimmäinen 
vaihtoehto olisi sallittu. 
3.2 Ehdotettujen muutosten arviointi 
Jos tuottajaryhmät pitäisivät kuidut kaupan, tuottajien pitäisi hyötyä seuraavasti: 
- tuottajaryhmien rakenteiden parantamisen edistäminen, 
- jos tuki maksettaisiin suoraan tuottajille, nillä olisi enemmän vastuuta 
kokonaistuotannosta ja siten myös taatun kansallisen kiintiön ylittämiseen 
liittyvistä seuraamuksista, 
- jos yhteisön tuki maksettaisiin suoraan eikä siementenpoistajien välityksellä, 
vähimmäishinnan maksaminen tuottajille voisi vauhdittua, 
- tuottajaryhmät voisivat siirtää tuen hallinnoimisesta mahdollisesti tulevat 
voittomarginaalit j äsenilleen. 
q 
„ Lisäksi se, että tuottajaryhmät pitävät kuidut kaupan, tekee ne vastuullisiksi 
0 valvontaanasettamista koskevista hakemuksista ja lisäksi ennenkaikkea ennakkoa 
1 koskevista hakemuksista ja tukihakemuksista ja siis jälkikäteen vahvistettavista tuista, 
CO 
m 
UJ 
O 
koska ne olisivat tällöin tuensaajia. Lisäksi tuottajaryhmät joutuisivat myös antamaan 
saamiinsa ennakoitiin liittyvät vakuudet. 
Valvontaanasettamista koskevien hakemusten hallinnointiin liittyy tosiasiallisesti 
ainoastaan hallinnollisia käytännön ongelmia sekä perusrakenteisiin punnituslaitteiden 
osalta liittyviä ongelmia. Sitä vastoin ennakkojen ja tukien (ja erityisesti jälkikäteen 
vahvistettavien tukien) hallinnointi on vaikeaa siltä osin kuin siinä tarvitaan paitsi 
maailmanmarkkinoiden hyvää tuntemusta myös tietyissä tapauksissa 
maailmanmarkkinahintojen oikeaa ennakointia. Ennakkojen säilyttäminen taas 
edellyttää pankkijärjestelyitä. Kreikan ja erityisesti Espanjan tuottajaryhmien 
nykyisen toiminnan perusteella niiden rakenne ei anna välittömästi mahdollisuuksia 
käsitellä edellä mainittuja ongelmia ja velvoitteita. 
Puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu, osalta tuotannon valvonnasta huolehtisivat 
vastedes tuottajaryhmät, sillä valvontaan asettaminen tapahtuisi tässä vaiheessa. 
Valvontapisteitä olisi 300-400 nykyisten 90 sijasta. Puuvillan, josta siemenet on 
poistettu, osalta valvonta olisi tarpeen siementenpoistovaiheessa. Tämä tuotettujen 
kuitujen määrän valvonta olisi edelleen välttämätön siltä osin kuin tuki myönnetään 
valvontaanasetetun puuvillan määrille, joista siemenet on poistettu, jotka kuitenkin 
tarkistetaan siementenpoistosta kuituina saatavan tuotoksen mukaan. 
Siementenpoisto-osuuskuntia muodostavia tuottajaryhmiä lukuun ottamatta valvonnan 
soveltaminen kahdella eri taholla luonnollisesti monimutkaistaisi nykyistä 
järjestelmää. 
Jos tuottajaryhmät pitäisivät kaupan puuvillan, josta siemenet on poistettu (a-
vaihtoehto), ne olisivat vastuussa sopimusten tekemisestä kuidun myymiseksi 
maailmanmarkkinoille ja siis potentiaalisten asiakkaiden löytämisestä. 
Jos tuottajaryhmät eivät näiden järjestelmien yhdistämisellä (tukihakemukset ja 
sopimusten tekeminen kuidun myymiseksi maailmanmarkkinoille) saavuta 95:tä 
prosenttia kohdehinnasta yhdistämällä nämä järjestelmät, niiden on mahdotonta 
maksaa jäsenilleen vähimmäishintaa taloudellista elinkelpoisuuttaan vaarantamatta. 
Jos siementenpoistaja olisi vastuussa kuidun kaupan pitämisestä 
maailmanmarkkinoilla (b-vaihtoehto), ei olisi järkevää myöntää tuottajaryhmälle 
tukea, joka nimenomaisesti on kiinteästi riippuvainen maailmanmarkkinahintojen 
vaihtelusta, joka ei suoraan koske kyseistä ryhmää lainkaan. 
Lisäksi tämän vaihtoehdon osalta olisi säädettävä yhteisön asetuksessa 
siementenpoistajan velvoitteesta maksaa tuottajaryhmälle tietty hinta, joka vastaa 
vähimmäishinnan ja tuen erotusta. Toimijalle, joka ei saa yhteisön tukea, asetettaisiin 
siis rahoituksellinen velvoite. Oikeudelliselta kannalta kyseistä velvoitetta voitaisiin 
soveltaa, koska siementenpoistaja liittyy tukijärjestelmän toimintaan. 
o Siementenpoistaminen olisi aina tuen myöntämisen ehdoton edellytys siltä osin kuin 
w tukikelpoinen puuvilla, josta siemeniä ei ole poistettu, määriteltäisiin edelleen 
§ siementenpoistosta kuituina saatavan tuotoksen mukaan. Lisäksi siementenpoistajalla 
S olisi tässä järjestelmässä mahdollisuus hankkia puuvillaa, josta siemeniä ei ole 
S 
LU 
O 
10 
poistettu, maailmanmarkkinahintaa lähellä olevaan hintaan, mikä olisi mahdotonta 
ilman yhteisön tukijärjestelmää. 
Käytännön kannalta tällaisen velvoitteen huomattava ongelma olisi siinä, että 
vähimmäishinnan ja tuen välinen erotus vaihtelee markkinointivuoden aikana. 
Siementenpoistajan olisi siis jatkuvasti mukautettava tuottajaryhmälle maksettavaa 
hintaa, mikä olisi erityisen monimutkaista silloin kun tuki on vahvistettu jälkikäteen. 
Tällaisessa järjestelmässä siementenpoistosta saatavan tuotoksen selvittämiseksi olisi 
valvottava siementenpoistajien tuottamia kuituja. Samasta syystä kuin rahoituksellisen 
velvoitteen osalta, oikeudellisesti ei ole esteitä tällaisen valvonnan suorittamiselle 
sellaisen tuottajan osalta, joka ei saa yhteisön tukea. 
Tällaisessa järjestelmässä vaikuttaa kuitenkin vaikealta suorittaa valvontaa ja asettaa 
seuraamuksia, jos yhteisön säännöstöä on jätetty noudattamatta. Voitaisiin säätää 
kansallisia seuraamuksia tai ottaa käyttöön periaate hyväksymisen myöntämisestä 
yrityksille ja mahdollisuus hyväksymisen peruuttamiseen. 
Jos valvonta ja seuraamukset olisivat tällaiset, siementenpoistajat voisivat ostaa 
yhteisön ulkopuolelta raakapuuvillaa, josta siemeniä ei ole poistettu. 
3.3 Päätelmät 
Esitettyjen väitteiden perusteella a-vaihtoehtoa, jonka mukaan tuottajaryhmät pitävät 
kaupan puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu, voidaan suositella joillekin 
tuottajaryhmille, mutta b-vaihtoehto ei vaikuta toteuttamiskelpoiselta. 
Tietyt siementenpoisto-osuuskuntia muodostavat tuottajaryhmät saavat jo nykyisessä 
tukijärjestelmässä tukea a-vaihtoehdon mukaisesti. Siementenpoisto-osuuskunnat 
pitävät kuidun kaupan. Näin ne ovat tuensaajia, jotka siirtävät vähimmäishinnan 
jäsenilleen. 
On kuitenkin epätodennäköistä, että kaikilla tuottajaryhmillä (erityisesti vielä 
perustamattomilla tuottajaryhmillä) olisi tarvittava asiantuntemus hallinnoida 
valvontaanasettamishakemusta koskevaa järjestelmää, ennakkoa ja tukea koskevaa 
hakemusjärjestelmää ja lisäksi varsinaista kuitujen myyntiä maailmanmarkkinoilla. 
Kaikki tuottajaryhmät eivät siis voi soveltaa välittömästi ja kokonaisuudessaan a-
vaihtoehtoon sisältyvää järjestelmää. Tietyt tuottajaryhmät voivat saavuttaa 
tarvittavan järjestäytymisasteen, mutta muiden osalta riskinä on tuen suoraan 
saamiseen liittyvä rahallinen houkutus, joka voi olla tärkeämpi kuin soveltuvien ja 
tehokkaiden perusrakenteiden toteuttaminen. 
Espanjassa tuottajajäsenten vähäinen osuus tuottajaryhmissä on myös hidaste Kreikan 
viranomaisten esittämän kaksoisrakenteen toteuttamiselle. 
J3 Ehdotetaan nykyisen tukijärjestelmän jatkamista siementenpoistoyritysten välityksellä 
g pöytäkirjan N:o 4 mukaisesti järjestelmän hallinnoinnin ja valvonnan helpottamiseksi. 
^ Tässä yhteydessä voitaisiin mukauttaa neuvoston asetuksen (EY) N:o 1554/95 7 
1 artikla. Nykyisellään siinä säädetään, että jos siementenpoistoyritykset suorittavat 
2 siementenpoiston yksittäisen tai osakkaana olevan tuottajan lukuun, niiden on tehtävä 
11 
CO 
to 
ni 
O ilmoitus, jossa vahvistetaan edellytykset, joilla siementenpoisto suoritetaan ja tuki 
siirretään tuottajille. Tällöin kyseessä on kuitenkin tuki eikä vähimmäishinta. 
Neuvoston uudessa säännöstössä voitaisiin tarkentaa, että silloin kun tuki myönnetään 
tuottajaryhmälle, tuottajaryhmän on maksettava yksittäisille tuottajille 
vähimmäishinta pöytäkirjassa tarkoitettujen vähimmäishintavelvoitteiden 
noudattamiseksi. 
Kun puuvillan tukijärjestelmän kokonaistoimintaa arvioidaan tulevaisuudessa, 
muutokset voivat olla huomattavampia kuin tässä kertomuksessa esitetyt muutokset. 
Pohdittavaksi tulee, voidaanko tuottajille maksetaan suoraan - ei siis ryhmien 
välityksellä - kiinteämääräinen tuki (hehtaarilta tai tonnilta). Tällainen vaihtoehto, jota 
sovelletaan jo tupakka- ja oliiviöljyaloilla, poistaisi vähimmäishinnan käsitteen sekä 
erityisesti jälkikäteen vahvistettavaa tukea koskevien hakemusten hallinnointiin 
liittyvät ongelmat. Siitä saattaisi kuitenkin seurata tuottajien tulojen huomattavaa 
vaihtelua maailmanmarkkinahintojen epävakaisuuden vuoksi. 
4. SEURAAMUSTEN ALUEELLISTAMINEN 
4.1 Kreikan esittämä pyyntö ja sen perustelut 
Kreikan alkuperäinen pyyntö koski mahdollisuutta jakaa Kreikan nykyinen taattu 
kansallinen määrä kyseisen määrän tuottaville tuotanto-alueille. 
Lisäksi siinä pyydettiin mahdollisuutta saada Saksalle öljykasvijärjestelmässä 
myönnettyä lauseketta vastaava lauseke, jonka mukaan kansallisella tasolla 
sovellettava seuraamus, joka johtuu vakauttamisjärjestelmästä, voitaisiin 
asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä mukauttaa alueelliselle tasolle. 
Tavoitteena oli antaa mahdollisuus asettaa alueellisia seuraamuksia, jos ne yhteensä 
vastaavat kansallista kokonaisseuraamusta. Näin voitaisiin estää tuotantoa muilla kuin 
perinteisillä tuotantoalueilla ja kannustaa tuottajia perinteisillä alueilla, joilla on 
aikaisemmin tehty huomattavia investointeja. Toinen tavoite oli edistää viljelykiertoa, 
vesivarojen parempaa ympäristöhallinnointia ja maaperän parempaa säilyttämistä. 
Koska tästä ensimmäisestä vaihtoehdosta voisi johtua tietyille alueille huomattavia 
seuraamuksia, Kreikan viranomaiset ovat muuttaneet hakemuksensa sisältöä ja 
hakevat nyt tuottajakohtaisen tuotantokiintiön vahvistamista. 
Uudessa järjestelmässä kiintiötä vastaavalle tuotannolle myönnettäisiin täysi tuki 
ilman seuraamuksia. Kiintiön ylittävälle tuotannolle ei myönnettäisi minkäänlaista 
tukea, ja se myytäisiin vapailla markkinoilla. 
Yksittäiset kiintiöt vahvistettaisiin erilaisten perusteiden mukaan, kuten asianomainen 
pinta-ala ja alueellinen investointitaso. Ne myös tarkistettaisiin vuosittain. 
co Tuottajakohtaisten kiintiöiden yhteismäärän pitäisikin vastata Kreikalle myönnettyä 
o taattua kansallista määrää (782 000 tonnia). Kreikan viranomaisten mukaan taattua 
S kansallista määrää pitäisi kuitenkin korottaa. 
12 
4.2 Ehdotettujen muutosten arviointi 
4.2.1 Alkuperäinen ehdotus 
Kreikalle myönnetyn taatun kansallisen määrän alueellinen jakautuminen aiheuttaa 
kunkin alueen omien tuotannonylitysten vuoksi sen, että vähennykset, tukitasot ja 
vähimmäishinnat vaihtelevat alueittain. On siis välttämätöntä säätää erisuuruisista 
aluekohtaisista tuen ennakoista alueellisten tuotantoarvioiden perusteella. 
Talousarvion uudelleen jakaminen, joka on tehtävä silloin kun menot ovat vähemmän 
kuin 770 miljoonaa ecua, edellyttäisi alueellisen jaon suorittamista. 
Edellä mainitut velvoitteet monimutkaistavat tukijärjestelmän hallinnointia. 
Velvoitteet ovat olemassa, sillä alueelliset viitemäärät koskevat tuotantoa eivätkä 
pinta-aloja. Lisäksi alueellinen jako tuotantotason mukaan voi johtaa tuotannon 
siirtämiseen alueelta toiselle. 
4.2.2 Uusi ehdotus 
Tuottajakohtaiseen kiintiöjärjestelmään sisältyy samat tuotannon siirtämiseen liittyvät 
riskit kuin alueelta toiselle siirtämisessä, mutta tässä ne liittyvät tuottajien väliseen 
tuotannon siirtoon. Lisäksi odotettavissa on samanlaisia vaikeuksia kuin 
maitokiintiöiden tai durum-vehnäkiintiöiden yhteydessä: yksilöllisen hallinnoinnin 
raskaus ja valvonnan monimutkaisuus. 
Durum-vehnän tukijärjestelmässä säädetään viljelyalaan liittyvistä yksilöllisistä 
oikeuksista. Koska soveltamiseen on liittynyt suuria vaikeuksia, neuvosto on 
vastikään päättänyt viljelyalaan liittyvien yksilöllisten oikeuksien kumoamisesta ja 
niiden korvaamisesta taattuun enimmäisviljely-alaan perustuvalla järjestelmällä. 
Tuottajakohtaisten kiintiöiden soveltaminen ja tuen myöntäminen tuottajaryhmille 
aiheuttaa paitsi johdonmukaisuuteen myös valvontaan liittyvän ongelman sen selkeän 
riskin osalta, joka koskee tuotannon siirtämistä tuottajien, ja jopa tuottajaryhmien 
välillä. 
Tuottajakohtaisten kiintiöiden vuosittainen tarkistus tässä vaiheessa vielä häilyvien 
myöntämisperusteiden kanssa monimutkaistaisi järjestelmää entisestään. 
Tuotannon jakaminen tuottajakohtaisesti johtaisi puuvillan kahdenlaiseen kohteluun 
(puuvilla, jota tuetaan ja puuvilla, jota ei tueta) sekä tuottajien että 
siementenpoistajien tasolla. Järjestelmän valvonta ei olisi yksinkertaista ja kunkin 
toimijan olisi pidettävä erillistä kirjapitoa puuvillatyypin mukaan. Lisäksi nykyinen 
järjestelmä, jossa tukikelpoisen puuvillan, josta siemeniä ei ole poistettu, määriä 
lisätään tai vähennetään siementenpoistosta kuituina saatavan tuotoksen mukaan, ei 
olisi tietyissä tapauksissa enää tehokas. Korotusta ei voitaisi soveltaa silloin kun sen 
2 tuloksena myönnetty kiintiö ylittyisi. 
CO 
o Järjestelmä, jossa kaksi puuvillaluokkaa (toinen, jolle myönnetään täysi tuki ilman 
| seuraamuksia ja toinen, jota ei tueta), edellyttäisi lisäksi järjestelmän muuttamista, 
uj 
O 
13 
sillä ei olisi enää tarpeen tehdä arviota tuotannosta eikä myöntää tukien ennakkoa ja 
loppusummaa. 
4.3 Päätelmät 
Alkuperäinen vaihtoehto, jossa taattu kansallinen määrä jaetaan alueellisesti, aiheuttaa 
vaikeuksia tukijärjestelmän hallinnoinnin ja valvonnan alalla. Se johtaa väistämättä 
alueittain vaihteleviin tuki- ja korvaustasoihin. Se voi myös aiheuttaa alueitten välisiä 
tuotannon siirtoja. 
Esitettyjen väitteiden perusteella on perusteltua hylätä vuosittain myönnettävää 
tuottajakohtaista kiintiötä koskeva vaihtoehto, erityisesti jotta vältettäisiin valvonnan 
monimutkaistuminen, joka vähentäisi valvonnan tehokkuutta 
tilintarkastustuomioistuimen, neuvoston ja Euroopan parlamentin esittämien 
vaatimusten vastaisesti. 
Puuvillanviljelyn leviämisen ehkäisemiseksi Kreikassa olisi yksinkertaisempaa ottaa 
osittaiseksi lähtökohdaksi durum-vehnää koskeva nykyinen järjestelmä. Olisi 
määriteltävä perinteiset tuotantoalueet, joilla tukijärjestelmää sovellettaisiin koko 
alueeseen, ja muut kuin perinteiset tuotantoalueet, joille tukea ei myönnettäisi 
lainkaan. 
Tällaisen järjestelmän perustana olisi oltava puuvillan viljelyalueiden ja 
siementenpoistoyrityksille toimitetun puuvillan mukana seuraavien viljely-
alailmoitusten valvonnan tehostaminen. Joka tapauksessa järjestelmä 
monimutkaistuisi. Tällaisten säännösten käyttöönotto edellyttäisi perussäännöstön 
mukauttamista. 
Tietyn alueellistamisasteen sallimiseksi ja kuitenkin alueiden välisistä 
tuotannonsiirroista aiheutuvien haittojen välttämiseksi tukea olisi mukautettava 
viljelyalojen mukaan. Kyseessä on kuitenkin vaihtoehto, joka ei vastaa Kreikan 
viranomaisten esittämää järjestelmää ja jota ei voida toteuttaa muuttamatta nykyisen 
järjestelmän perusperiaatteita. 
Espanjan osalta seuraamusten alueellistamisen käsitteellä ei ilmiselvästikään ole 
samaa ulottuvuutta, koska Espanjan puuvillantuotanto on keskittynyt noin 95 
prosenttisesti Andalusiaan. 
5. ARVIOIDUN TUOTANNON HUOMIOON OTTAMINEN 
Kreikan viranomaiset katsovat perustellusti, että niiden uusi seuraamusten 
alueellistamista (tuottajakohtaiset kiintiöt) koskeva pyyntö kumoaa kolmannen ja 
neljännen pyynnön. Siltä osin kuin vähennysten osalta seuraamusta ei olisi, ei olisi 
enää tarpeen laskea ennakoita arvioidun tuotannon mukaan, eikä tuotannon 
2 arvioinnilla ei olisi mitään merkitystä. 
CO 
ö Jäljempänä tutkitaan kuitenkin näitä viimeksi mainittuja seikkoja, joita on vaikea 
i erottaa toisistaan, sillä ne koskevat yksityiskohtaisia ennakoiden maksamista koskevia 
. sääntöjä. 
14 
5.1 Kreikan pyyntö ja sen perustelut 
Kreikan alkuperäinen pyyntö koski suuremman joustavuuden sallimista ennakoiden 
laskemiseen vaikuttavien kahden tekijän osalta. Siinä esitetään, että toisaalta olisi 
säädettävä oikeudellisesta kehyksestä, jonka avulla tuotanto voidaan arvioida 
markkinointivuoden aikana, ja toisaalta olisi vähennettävä prosenttiosuutta, jolla 
arvioitua tuotantoa korotetaan (7,5 prosenttia 15 prosentin sijasta). 
Kreikan pyynnön mukaan tuotanto olisi arvioitava uudelleen viimeistään lokakuun 
viimeisten 10 päivän aikana, ja sen seurauksena tuotannon tasoa voisi korottaa 
ensimmäisestä arviosta. 
Päätavoite on päästä markkinointivuoden aikana mahdollisimman lähelle lopullisen 
tuotannon määrää, jotta tuensaajalle voidaan ennakolta maksaa korvaus, joka on 
mahdollisimman lähellä tuensaajan lopullista tukea. 
5.2 Ehdotettujen muutosten arviointi 
Jos tuotanto arvioidaan useamman kerran markkinointivuoden aikana (jos tuotanto 
pienenee) ja arvioihin sovelletaan pienempää korotusta (7,5 prosenttia), väliaikaisen ja 
lopullisen vähennyksen välinen ero pienenee. Markkinointivuoden aikana saatavat 
ennakot ovat siis suurempia, ja markkinointivuoden lopussa saatava loppusumma 
pienempi. 
Ennakonsaajat voivat entistä nopeammin siirtää vähimmäishinnan tuottajille, etenkin 
jos kyseiset ennakonsaajat ovat tuottajaryhmiä, kuten Kreikan viranomaiset esittävät. 
Ennen markkinointivuoden alkua tehdyn ensimmäisen arvion yhteydessä 7,5 
prosentin korotus aiheuttaa kuitenkin huomattavan talousarvioon liittyvän riskin siltä 
osin kuin myönnetyt ennakot voivat markkinointivuoden lopussa olla lopullisia tukia 
suuremmat. 
Lokakuun lopussa siementenpoistokausi on vielä kesken ja lopullisen tuotannon 
uudelleen arvioinnin luotettavuusarvo on vähäinen: jos siihen sovelletaan 7,5 
prosentin korotusta, talousarvioon liittyvä riski on sietämätön. Tähän toiseen arvioon 
olisi siis sovellettava edelleen 15 prosentin korotusta, mikä vähentää vaikutusta siitä 
johtuviin uusiin ennakoihin. 
Tällaisessa järjestelmässä tuensaajat saisivat: 
- 16 päivästä lokakuuta ensimmäiseen tuotannonarviointiin liittyvän ennakon, jota 
korotetaan 15 prosentilla (arvio tehdään ennen markkinointivuoden alkua), 
- marraskuun alusta ennakon (vain hieman suuremman), joka lasketaan tuotannon 
uudelleen arvioinnin perusteella, korotettuna edelleen 15 prosentilla, ja 
o ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettujen ennakoiden osalta vähäisen 
co takautuvan täydennysosan, 
ui 
d - loppusumman markkinointivuoden lopussa. 
15 
Tällainen eri maksuista muodostuva ketju aiheuttaa kuitenkin lisävaikeuksia ja 
hallinnollisia virheitä ennakoiden erotusten osalta, jotka useimmissa tapauksissa 
olisivat vähäisiä. 
5.3 Päätelmät 
Talousarvioon liittyvien riskien minimoimiseksi ennakoiden laskeminen voisi 
tapahtua kaksivaiheisesi: 
- ensimmäisessä vaiheessa otettaisiin huomioon ennen markkinointivuoden alkua 
arvioitu tuotanto, ja korotuksen osuus olisi 15 prosenttia, 
- toisessa vaiheessa tuotanto arvioitaisiin uudelleen valvontaanasettamisen 
pääkauden jo edistyttyä (marraskuun lopussa), sillä tällöin tuotannon uudelleen 
arviointi olisi varmempaa; korotuksen prosenttiosuus olisi vähäisempi. 
Jos toinen arviointi tehtäisiin vasta marraskuun lopussa, sekä Kreikassa että 
Espanjassa tuottajille maksettavien korvausten edellytykset olisivat parhaat 
mahdolliset, ja se olisi myös talousarvion edun mukaista. Tässä järjestelmässä on 
kuitenkin edelleen kahden ennakon maksamisen aiheuttamia ongelmia. 
Useiden ennakoiden samanaikaisuuden ja siitä seuraavien hallinnollisten vaikeuksien 
välttämiseksi olisi maksettava yksi ennakko 16 päivästä joulukuuta nykyisen 
määräpäivän (16 päivä lokakuuta) sijasta marraskuun lopussa arvioidun tuotannon 
perusteella; ennakkoa olisi korotettava prosenttiosuudella, joka on pienempi kuin 15 
prosenttia. 
Näiden muutosten edellytyksenä on puuvillan tukijärjestelmän yleisistä säännöistä 
annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1554/95 mukauttaminen. 
6. YLEISET PÄÄTELMÄT 
Tämän kertomuksen ensisijaisena tavoitteena on selvittää neuvostolle Kreikan 
viranomaisten esittämien neljän muutosehdotuksen vaikutus nykytilanteeseen. Kaikki 
muut tukijärjestelmän nykyiset yksityiskohtaiset säännöt säilyvät ennallaan. 
Järjestelmän muita muutoksia tutkittaessa voisi tavoitella tuottajien liittämistä paljon 
suoremmin yhteisön tukien myöntämiseen. Tällaiset muutokset olisivat kuitenkin 
perustavanlaatuisia, ja tarkoittaisivat kiinteiden tukien (hehtaarilta tai tonnilta) 
käyttöönottoa. Tästä olisi huomattavia seurauksia markkinahinnoista johtuville tulojen 
vaihtelulle sekä tuotannon määrän ja laadun valvonnalle. Näitä vaihtoehtoja olisi 
arvioitava osana järjestelmän kokonaistoimintaa, jota koskeva kertomus toimitetaan 
neuvostolle ja parlamentille ennen 1.8.1999. 
q Tuen myöntämisestä tuottajaryhmille voidaan todeta, että Kreikan ja Espanjan 
SJ tuottajaryhmien nykyisen rakenteen perusteella ei vaikuta siltä, että suurin osa niistä 
o voisi välittömästi selviytyä tuensaajalle aiheutuvista, valvontaanasettamisen, 
§ ennakoiden ja varsinaisten tukien hallinnointia koskevista vaatimuksista. 
8 
ui 
ö 
16 
Vaihtoehdosta, jonka mukaan kuidun kaupan pitäminen olisi siementenpoistajien 
vastuulla sen jälkeen kun tuottajaryhmät ovat saaneet tuen, johtuisi velvoite maksaa 
tuottajaryhmille tietty hinta. Tätä vaihtoehtoa ei suositella myöskään sen vuoksi, että 
siitä aiheutuisi paitsi valvontaan ja seuraamuksiin myös johdonmukaisuuteen liittyviä 
ongelmia perusperiaatteena olevan hinnanerokorvauksen suhteen. 
Toista vaihtoehtoa, jossa tuottajaryhmät itse pitävät kuidun kaupan (kuten 
siementenpoisto-osuuskuntia muodostaneet tuottajaryhmät nykyään Kreikassa jo 
tekevät), voidaan suositella. Tällöin olisi vahvistettava nykyistä sääntelyä, jonka 
mukaan siementenpoistoyrityksen on siirrettävä tuki kyseiselle yksittäiselle tai 
osakkaana olevalle tuottajalle, jos siementenpoistoyritys suorittaa siementenpoiston 
yksittäisen tai osakkaana olevan tuottajan lukuun. Jotta pöytäkirjassa tarkoitettuja 
vähimmäishinnan maksamista koskevia velvoitteita noudatettaisiin, neuvoston 
uudessa säännöstössä voitaisiin ottaa käyttöön tuottajaryhmien velvoite maksaa 
vähimmäishinta jäsenilleen. Tällöin tuottajaryhmille ei tulisi mitään 
siementenpoistajien suorittamaan tuen hallinnointiin liittyviä velvoitteita. Lisäksi 
tuottajaryhmät, jotka itse suorittavat siementenpoiston, voivat nykyjärjestelmän 
mukaisesti edelleenkin saada ja hallinnoida tukea. 
Tuottajakohtaisten kiintiöiden käyttöönotto viljelyn ylläpitämiseksi perinteisillä 
tuotantoalueilla aiheuttaa useita valvontaan ja hallinnointiin liittyvä ongelmia, jotka 
ovat ristiriidassa nykyisen järjestelmän periaatteiden kanssa. Taatun kansallisen 
määrän alueellistaminen edellyttää useita tukitasoja, mistä aiheutuu ongelmia, jotka 
liittyvät alueiden väliseen tuotannon siirtoon. Olisi kuitenkin mahdollista ottaa 
lähtökohdaksi nykyinen durum-vehnää koskeva periaate, ja vahvistaa neuvoston 
asetuksella muut kuin perinteiset tuotannonalat, joihin ei sovelleta tukijärjestelmää. 
Ennakoiden maksamiseen liittyvien sääntöjen osalta voidaan todeta, että tuotannon 
arvioinnin parantaminen edellyttää uudelleen arvioinnin suorittamista 
valvontaanasettamisen tavallisesti jo käynnistyttyä (eli marraskuun lopussa). Tällöin 
arvioidun tuotannon korotusta, joka olisi alle 15 prosenttia, voidaan soveltaa tuen 
ennakoiden laskemiseen luomatta talousarvioon liittyviä riskejä. Lisäksi useiden 
ennakoiden samanaikaisuuden ja siitä seuraavien hallinnollisten vaikeuksien 
välttämiseksi ennakoiden varsinaista maksupäivää olisi siirrettävä kahdella 
kuukaudella. Nämä muutokset edellyttävät neuvoston vahvistamien yleisten sääntöjen 
muuttamista. 
Tässä kertomuksessa esitetyt päätelmät ovat näin ollen seuraavat: 
- säilytetään tuen maksaminen joko yksityisille tai osakkaana oleville 
siementenpoistajille, ja tarkennetaan vähimmäishinnan maksamismahdollisuudet 
silloin kun siementenpoisto tapahtuu tuottajaryhmien lukuun, 
- ei suositella tuottajakohtaisten tuotantokiintiöiden käyttöönottoa, ja säädetään 
o mahdollisuudesta keskittää alueellisesti oikeus tukeen, 
ui 
g - säädetään yhden ainoan tukiennakon maksamisesta, joka perustuu tuotannon 
S parempaan mutta myöhemmin tehtävään arviointiin; tällöin tuotannon 
S korottaminen vähemmällä kuin 15 prosentilla voi olla perusteltua. 
ui 
6 
17 
Neuvoston tämän kertomuksen tiimoilta käymien keskustelujen perusteella edellä 
esitetyistä ehdotuksista voidaan tehdä lainsäädännöllisiä ehdotuksia, joita sovelletaan 
markkinointivuoteen 1998/1999. Ne eivät sinällään aiheuta lisämenoja yhteisön 
talousarvioon. 
o ui 
S ui 
ö 
18 
ISSN 1024-4492 
KOM(98) 10 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 03 10 17 
Luettelonumero : CB-CO-98-006-FI-C 
ISBN 92-78-30064-0 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg 
n