/* KOM/2011/0327 lopull. */ VIHREÄ KIRJA Keskinäisen luottamuksen lujittaminen Euroopan oikeudenkäyttöalueella – Vihreä kirja EU:n rikosoikeuden soveltamisesta vapaudenmenetykseen liittyvissä kysymyksissä





SISÄLLYSLUETTELO 1. Tarkoitus 2 2. Mikä on EU:n intressi tässä asiassa? 3 3. Vastavuoroista tunnustamista koskevien välineiden suhde vapaudenmenetykseen 4 3.1. Eurooppalainen pidätysmääräys 4 3.2. Vankien siirtäminen 5 3.3. Ehdollinen vapaus ja vaihtoehtoiset seuraamukset 7 3.4. Eurooppalainen valvontamääräys (ESO) 7 3.5. Täytäntöönpano 8 4. Tutkintavankeus 9 4.1. Tutkintavankeuden kesto 10 4.2. Tutkintavankeuden perusteiden säännöllinen uudelleentarkastelu ja lakisääteinen enimmäiskesto 10 5. Alaikäiset 12 6. Vankeusolosuhteet 12 6.1. Vapaudenmenetystä koskevat nykyiset EU:n toimet 12 6.2. Vankeusolosuhteiden valvonta jäsenvaltioissa 13 6.3. Euroopan vankilasäännöt 13 7. Julkinen kuuleminen 14 LIITTEET 16 Taulukko 1: Vankien määrä Euroopan unionissa 2009–2010 16 Taulukko 2: Nykyiset tukitoimet EU:n tasolla 19 TARKOITUS Komissio haluaa selvittää, missä määrin vapaudenmenetykseen[1] liittyvät kysymykset vaikuttavat keskinäiseen luottamukseen ja sitä kautta vastavuoroiseen tunnustamiseen ja oikeudelliseen yhteistyöhön Euroopan unionissa yleensä. Vaikka vankeusolosuhteet ja vankilahallinto kuuluvat jäsenvaltioiden vastuualueeseen, komissio on kiinnostunut näistä kysymyksistä, koska oikeudellisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaate on vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen kannalta keskeinen. Jotta vastavuoroisen tunnustamisen periaate voisi toimia tehokkaasti, oikeusviranomaisten välillä tarvitaan keskinäistä luottamusta. Jäsenvaltioiden on tunnettava toistensa rikosoikeusjärjestelmät paremmin. Neuvosto toteaa päätöslauselmassaan etenemissuunnitelmasta epäiltyjen henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien vahvistamiseksi rikosoikeudellisissa menettelyissä[2], että ”sen ajan pituus, jonka henkilö voi viettää vankeudessa ennen oikeudenkäyntiä ja oikeudenkäynnin aikana, vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen . Suhteettoman pitkä tutkintavankeus on vahingollinen henkilölle, voi vaikuttaa kielteisesti jäsenvaltioiden väliseen oikeudelliseen yhteistyöhön eikä vastaa Euroopan unionin vaalimia arvoja”. Päätöslauselmassa neuvosto myös kehottaa komissiota esittämään vihreän kirjan tutkintavankeudesta. Tämä asiakirja on komission vastaus neuvoston pyyntöön ja samalla osa menettelyllisiä oikeuksia koskevaa toimenpidepakettia. Vihreässä kirjassa käsitellään vuorovaikutusta vankeusolosuhteiden ja vastavuoroisen tunnustamisen välineiden, kuten eurooppalaisen pidätysmääräyksen, sekä tutkintavankeuden välillä. Vihreä kirja avaa laajan julkisen kuulemisen, jossa haetaan vastauksia kymmeneen kirjassa esitettyyn kysymykseen. Tukholman ohjelmassa[3] kehotetaan komissiota pohtimaan vapaudenmenetystä ja siihen liittyviä kysymyksiä: ”Eurooppa-neuvosto katsoo, että olisi pyrittävä lujittamaan keskinäistä luottamusta ja tehostamaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen käyttöä vapaudenmenetyksen alalla. Parhaiden käytäntöjen vaihtamista tulisi edistää ja Euroopan neuvoston hyväksymien Euroopan vankilasääntöjen täytäntöönpanoa tukea. Lisäksi voitaisiin käsitellä esimerkiksi vankeusrangaistusten vaihtoehtoja, vapaudenmenetystä koskevia kokeiluhankkeita ja vankilahallinnon parhaita toimintatapoja. Komissiota kehotetaan jatkamaan asian käsittelyä Lissabonin sopimuksen tarjoamien mahdollisuuksien puitteissa”. Euroopan parlamentti on jo vuosia kehottanut komissiota käsittelemään erilaisia vapaudenmenetykseen liittyviä kysymyksiä. Tukholman ohjelmaa koskevassa päätöslauselmassaan[4] Euroopan parlamentti kehottaa luomaan EU:n rikosoikeuden alueen vahvistamalla muun muassa vankeus- ja pidätysoloja koskevat vähimmäissäännöt ja vankien yhteiset oikeudet EU:ssa. Tämä vaatimus sisältyy myös Euroopan parlamentin helmikuussa 2011 esittämään kirjalliseen kannanottoon pidätettyjen perusoikeuksien rikkomisesta Euroopan unionissa[5]. MIKÄ ON EU:N INTRESSI TÄSSÄ ASIASSA? Vapaudenmenetykseen liittyvät kysymykset kuuluvat jäsenvaltioiden vastuualueeseen, oli kyse sitten tutkintavankeudesta tai vankeusrangaistuksista. Toissijaisuusperiaatteesta huolimatta on kuitenkin perusteltua, että myös Euroopan unioni tarkastelee näitä kysymyksiä. Vapaudenmenetykseen liittyvillä kysymyksillä on yhtymäkohtia myös Euroopan unionin vastuualueeseen ensinnäkin siltä osin, että ne ovat olennainen osa oikeuksia, jotka on taattava, jotta voidaan edistää keskinäistä luottamusta ja vastavuoroista tunnustamista koskevien välineiden moitteetonta toimintaa. Toiseksi Euroopan unioni pyrkii ylläpitämään tiettyjä arvoja. Keskinäisen luottamuksen edistämiseksi komissio pyrkii rikosoikeuden alalla erityisesti lujittamaan menettelyllisiä oikeuksia vahvistamalla vähimmäisvaatimukset, jotka koskevat rikoksesta epäiltyjen tai syytettyjen oikeuksia rikosoikeudenkäyntimenettelyissä. Sen lisäksi, että yksilön oikeuksien suojaa koskevista vähimmäisvaatimuksista on hyötyä yksilöille kaikkialla unionissa, ne myös lisäävät keskinäistä luottamusta, joka on tarvittava vastapaino oikeudellista yhteistyötä koskeville toimenpiteille, jotka lisäävät syyttäjien, tuomioistuinten ja tutkintaviranomaisten toimivaltaa. Tätä varten komissio on laatinut rikoksesta epäiltyjen ja syytettyjen prosessuaalisista oikeuksista useita toimenpiteitä[6], jotka osaltaan edistävät tarvittavan keskinäisen luottamuksen saavuttamista lainkäyttäjien välillä niin, että samalla otetaan huomioon jäsenvaltioiden oikeusperinteiden ja -järjestelmien erot. Komissio on aikaisemminkin korostanut, että perusoikeuksien kunnioittaminen EU:ssa on välttämätöntä jäsenvaltioiden välisen luottamuksen rakentamiseksi. Jos luottamus perusoikeuksien toteutumiseen unionin oikeuden täytäntöönpanossa jäsenvaltioissa horjuu, se vaikeuttaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen yhteistyömekanismien toimintaa ja syventämistä[7]. Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistetaan normit, joita kaikkien EU:n jäsenvaltioiden on noudatettava EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon yhteydessä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin (EIT) on katsonut, että kohtuuttomat vankeusolosuhteet voivat johtaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan loukkaamiseen. EU:n perusoikeuskirjan 4 artiklan sanamuoto on identtinen ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan kanssa, ja näillä määräyksillä on sama soveltamisala ja merkitys. Lisäksi perusoikeuskirjan 19 artiklan 2 kohdassa todetaan, että ketään ei saa palauttaa, karkottaa tai luovuttaa sellaiseen maahan, jossa häntä vakavasti uhkaa esimerkiksi epäinhimillinen tai halventava kohtelu. Vaikka kaikkien jäsenvaltioiden lainsäädännön ja rikosoikeudellisten menettelyjen tulee vastata Euroopan ihmisoikeussopimuksessa vahvistettuja normeja ja jäsenvaltioiden on noudatettava EU:n perusoikeuskirjaa EU:n lainsäädäntöä soveltaessaan, ilmenee silti epäilyksiä sen suhteen, noudatetaanko näitä normeja asianmukaisesti kaikkialla EU:ssa. VASTAVUOROISTA TUNNUSTAMISTA KOSKEVIEN VÄLINEIDEN SUHDE VAPAUDENMENETYKSEEN Vankeusolosuhteet voivat vaikuttaa suoraan oikeudellisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen moitteettomaan toimintaan. Sekä tutkinta- että rangaistusvangeilla on yhtäläiset oikeudet kohtuullisiin vankeusolosuhteisiin. Vankiloiden ylikuormitus ja väitteet vankien huonosta kohtelusta voivat heikentää luottamusta, joka on Euroopan unionissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön välttämätön edellytys. Vastavuoroisen tunnustamisen periaate perustuu ajatukseen jäsenvaltioiden välisestä luottamuksesta. Oikeudelliset päätökset on tunnustettava toisiaan vastaaviksi ja pantava täytäntöön kaikkialla unionissa riippumatta siitä, missä ne on tehty. Taustalla on olettamus, jonka mukaan rikosoikeuden järjestelmät ovat Euroopan unionissa vähintään toisiaan vastaavia, vaikkakaan eivät samanlaisia. Oikeudellisten päätösten täytäntöönpanosta täytäntöönpanovaltiossa vastaavat yleensä tuomarit. Näillä tuomareilla on oltava varmuus siitä, että alkuperäinen päätös on tehty oikeudenmukaisesti (eli että asianomaisen oikeuksia ei ole loukattu päätöstä tehtäessä) ja että näitä oikeuksia noudatetaan täysimääräisesti myös toisessa jäsenvaltiossa. Jos vapaudenmenetyksiin liittyvissä kysymyksissä ei ole keskinäistä luottamusta, vapaudenmenetyksiin liittyvät Euroopan unionin vastavuoroisen tunnustamisen välineet eivät toimi toivotulla tavalla, koska jäsenvaltio voi olla haluton tunnustamaan ja panemaan täytäntöön toisen jäsenvaltion viranomaisten tekemän päätöksen. Voi olla vaikeaa kehittää tiiviimpää oikeudellista yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä, ellei vankeusolosuhteita pyritä edelleen parantamaan ja edistämään vapaudenmenetyksen vaihtoehtoja. Vankeusolosuhteet saattavat vaikuttaa ainakin seuraaviin vastavuoroisen tunnustamisen välineisiin: neuvoston puitepäätökset eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä, vankien siirtämisestä, vaihtoehtoisten seuraamusten ja valvontapäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta ja eurooppalaisesta valvontamääräyksestä. Eurooppalainen pidätysmääräys[8] Eurooppalainen pidätysmääräys koskee sekä tutkinta- että rangaistusvankeja, sillä sen nojalla voidaan vaatia henkilön luovuttamista jäsenvaltiosta toiseen sekä oikeudenkäyntiä että rangaistuksen täytäntöönpanoa varten. Eurooppalainen pidätysmääräys on osoittautunut erittäin hyödylliseksi keinoksi varmistaa, että rikolliset eivät voi pakoilla oikeutta yli jäsenvaltioiden rajojen, etenkään silloin kun on kyse vakavista rikoksista ja järjestäytyneestä rikollisuudesta, joilla on rajatylittäviä ulottuvuuksia. Pidätysmääräyksen täytäntöönpano ja sen taustalla oleva vastavuoroisen tunnustamisen periaate edellyttävät perusoikeuksien kunnioittamista. Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevan puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on noudatettava perusoikeuksia ja perustavanlaatuisia oikeusperiaatteita, joihin kuuluvat mm. EU:n perusoikeuskirjan 4 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan määräykset. Oikeusviranomaisilla ei ole velvollisuutta luovuttaa henkilöä, jos ne ovat kaikki tapaukseen liittyvät olosuhteet huomioon ottaen vakuuttuneita siitä, että luovuttaminen johtaisi asianomaisen henkilön perusoikeuksien loukkaamiseen kohtuuttomien vankeusolosuhteiden vuoksi. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella pidätettyjen henkilöiden kohtelun on kuitenkin täytettävä tietyt vähimmäisvakavuuskriteerit ennen kuin sen katsotaan kuuluvan EU:n perusoikeuskirjan 4 artiklan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan soveltamisen piiriin. Viimeksi mainittuun määräykseen viitattiin äskettäin eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa menettelyssä, jossa luovuttamista vastustettiin sillä perusteella, että vankeusolosuhteet pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa ovat epäasianmukaiset (ks. jäljempänä oleva laatikko). Esimerkki: Irlannin Supreme Court kumosi asiassa Minister for Justice, Equality and Law Reform v. Robert Rettinger 23. heinäkuuta 2003 antamassaan muutoksenhakutuomiossa Irlannin High Courtin päätöksen luovuttaa epäilty eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaneeseen valtioon. Supreme Court palautti asian High Courtiin, jotta tämä käsittelisi sen uudelleen ottaen huomioon kaiken saatavilla olevan aineiston sen selvittämiseksi, oliko olemassa todellinen riski, että luovutettu henkilö joutuisi kokemaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan määräysten vastaista kohtelua. Päätöksessään Supreme Court viittasi useisiin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen (EIT) ratkaisuihin vankeusolosuhteita koskevissa asioissa, joissa EIT on todennut, että kantajat ovat vankeusaikanaan joutuneet kokemaan epäinhimillistä ja halventavaa kohtelua. Tässä tapauksessa luovuttamista vastustettiin vankeusolosuhteisiin liittyvistä syistä, koska vankilaoloja pidätysmääräyksen antaneessa valtiossa ei pidetty EU:n perusoikeuskirjassa ja ihmisoikeussopimuksessa vahvistettujen normien mukaisina. Vankeusolosuhteissa on havaittu ongelmia sekä ennen oikeudenkäyntiä että sen jälkeen.[9] Oikeusviranomainen voi yksittäistapauksessa katsoa tällaisen vankeusolosuhteisiin liittyvän argumentin pakottavaksi perusteeksi kieltäytyä luovuttamisesta. Vaikka menettelyssä ei päädyttäisikään luovuttamisesta kieltäytymiseen, ”jäsenvaltioiden välinen vankka luottamus” (johon eurooppalaista pidätysmääräystä koskevat järjestelyt puitepäätöksen johdanto-osan 10 kappaleen mukaan perustuvat) heikkenee, jos oikeusviranomaisten on toistuvasti punnittava tätä luottamusta suhteessa vankeusolosuhteissa havaittuihin puutteisiin. Ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan oikeus, jonka mukaan oikeudenkäynti on järjestettävä kohtuullisen ajan kuluessa. Mahdollisen pitkän tutkintavankeuden yhteydessä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta vastaavat jäsenvaltiot voivat vastustaa pidätettyjen nopeaan luovuttamiseen tähtäävän välineen soveltamista, jos nämä ovat vaarassa joutua odottamaan oikeudenkäyntiä vieraassa vankilassa kuukausien ajan sen sijaan että olisivat voineet jäädä heille tuttuun ympäristöön siihen asti, että pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion viranomaiset ovat valmiit oikeudenkäyntiin. Vankien siirtäminen Neuvoston 27. marraskuuta 2008 tekemä puitepäätös 2008/909/YOS[10] vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, on määrä panna täytäntöön 5. päivään joulukuuta 2011 mennessä. Puitepäätöksellä otetaan käyttöön järjestelmä, jonka avulla rangaistusvankeja voidaan siirtää takaisin näiden kansalaisuus- tai asuinvaltioon (tai jäsenvaltioon, johon heillä on läheiset siteet). Puitepäätöksen 3 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on noudatettava perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita. Tarkoituksena on helpottaa tuomitun sopeutumista uudelleen yhteiskuntaan varmistamalla, että he voivat suorittaa rangaistuksensa kotimaassaan. Esimerkki: Peter on jäsenvaltion A kansalainen. Hänet on tuomittu rikoksesta kahdeksi vuodeksi vankeuteen jäsenvaltiossa B, jossa hän asuu. Jäsenvaltion B viranomaiset voivat palauttaa Peterin jäsenvaltioon A suorittamaan rangaistustaan ilman hänen suostumustaan. Puutteellisiksi todetut vankeusolosuhteet tai olosuhteet, jotka uhkaavat jäädä Euroopan neuvoston hyväksymissä Euroopan vankilasäännöissä vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia heikommiksi, voivat muodostaa esteen vankien siirtämiselle. Tuomittu voi vastustaa siirtoa vetoamalla siihen, että siirto voi altistaa hänet epäinhimilliselle tai halventavalle kohtelulle. Puitepäätöksessä poistetaan vaatimus, jonka mukaan tuomitun on suostuttava siirtoon. Tämä tarkoittaa sitä, että mahdolliseen perusoikeuksien loukkaamiseen siirron jälkeen on kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota. Jos saatavilla on enemmän tietoa muiden jäsenvaltioiden vankilaoloista ja rikosoikeusjärjestelmistä, siirtoa pyytävät valtiot voivat ottaa kaikki asiaan vaikuttavat tekijät huomioon ennen kuin siirtoa ryhdytään toteuttamaan. On olemassa vaara, että siirtoja käytetään helpottamaan vankiloiden ylikuormitusta yhdessä jäsenvaltiossa, samalla kun se mahdollisesti pahentaa sitä toisessa jäsenvaltiossa. Tämä voi olla ongelma erityisesti silloin kun jossakin jäsenvaltiossa on paljon vankeja, jotka ovat toisen jäsenvaltion, mahdollisesti naapurimaan kansalaisia. Vapausrangaistusten täytäntöönpanoa koskevien jäsenvaltioiden säädösten keskinäiset eroavuudet saattavat vaikeuttaa puitepäätöksen toimintaa. Jos henkilö on tuomittu yhdessä jäsenvaltiossa vankeusrangaistukseen, joka on pantava täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, asianomaisen on tarpeen tietää, kuinka suuri osa tuomiosta hänen on todella suoritettava. Jäsenvaltioilla on erilaisia sääntöjä ehdollisesta ja ennenaikaisesta vapauttamisesta[11], mikä voi muodostua siirron esteeksi, jos tuomittu joutuu suorittamaan siirron kohteena olevassa jäsenvaltiossa pidemmän rangaistuksen kuin tuomiovaltiossa. On olemassa vaara, että tuomion täytäntöönpanovaltiossa käytössä oleva ennenaikaista vapauttamista koskeva järjestelmä on epäedullisempi kuin tuomiojäsenvaltion vastaava järjestelmä. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut[12], että tällaisissa tapauksissa se ei sulje pois mahdollisuutta, että selvästi pidempi tosiasiallinen vankeusaika rangaistuksen täytäntöönpanovaltiossa voisi muodostaa perusteen ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan (oikeus vapauteen ja turvallisuuteen) soveltamiselle tuomiovaltiota vastaan[13]. Ehdollinen vapaus ja vaihtoehtoiset seuraamukset Neuvoston 27. marraskuuta 2008 tekemä puitepäätös 2008/947/YOS[14] vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta tuomioihin ja valvontapäätöksiin valvontatoimenpiteiden ja vaihtoehtoisten seuraamusten valvomiseksi on määrä panna täytäntöön 6. päivään joulukuuta 2011 mennessä. Puitepäätös liittyy oikeudenkäynnin jälkeiseen vaiheeseen. Siinä sovelletaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta useisiin seuraamuksiin, joita voidaan toteuttaa vaihtoehtona vapaudenmenetykselle ja ennenaikaista vapauttamista helpottaville toimenpiteille. Puitepäätöksen 1 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on noudatettava perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita. Valvontamääräys tai muu vaihtoehtoinen rangaistus pantaisiin täytäntöön muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa henkilö on tuomittu, ja se voidaan panna täytäntöön missä tahansa jäsenvaltiossa, edellyttäen että asianomainen henkilö on antanut siihen suostumuksensa. Esimerkki: Anna, jäsenvaltion A kansalainen, viettää lomaa jäsenvaltiossa B. Hänet tuomitaan siellä rikoksesta suorittamaan yhdyskuntapalvelua vapaudenmenetyksen sijasta. Anna voi palata kotijäsenvaltioonsa, ja sen viranomaisten on tunnustettava yhdyskuntapalvelu ja valvottava, että hän suorittaa rangaistuksensa. Puitepäätöksessä sovelletaan vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta useisiin seuraamuksiin, joita voidaan toteuttaa vaihtoehtona vapaudenmenetykselle ja ennenaikaista vapauttamista helpottaville toimenpiteille. Puitepäätöksen asianmukainen soveltaminen merkitsisi sitä, että valvontatoimenpiteet ja vapausrangaistuksen vaihtoehdot olisivat käytettävissä EU:n kaikissa oikeusjärjestelmissä. Näitä toimenpiteitä saattaa olla tarpeen edistää unionin tasolla, jotta jäsenvaltiot voivat soveltaa sääntöjä asianmukaisesti ja tehokkaasti. Eurooppalainen valvontamääräys (ESO) Neuvoston 23. lokakuuta 2009 tekemä puitepäätös 2009/829/YOS[15] vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta valvontatoimia koskeviin päätöksiin Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä tutkintavankeuden vaihtoehtona on määrä panna täytäntöön 1. päivään joulukuuta 2012 mennessä. Puitepäätöksen 5 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on noudatettava perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita. Eurooppalainen valvontamääräys koskee väliaikaista vapauttamista ennen oikeudenkäyntiä. Sen nojalla ilman vapaudenmenetystä toteutettava valvontatoimi voidaan siirtää jäsenvaltiosta, jossa ulkomailla asuvaa henkilöä epäillään rikoksesta, siihen jäsenvaltioon, jossa hän asuu. Näin epäilty voisi olla valvonnassa kotijäsenvaltiossaan siihen asti, että oikeudenkäynti toisessa jäsenvaltiossa alkaa. Tämä vähentäisi toisessa jäsenvaltiossa tutkintavankeudessa olevien EU:n kansalaisten määrää tulevaisuudessa. Esimerkki: Hans, joka asuu jäsenvaltiossa A, joutuu pidätetyksi ja syytetyksi rikoksesta jäsenvaltiossa B. Oikeudenkäynnin on määrä alkaa vasta puolen vuoden päästä. Jos hän olisi jäsenvaltion B kansalainen, hänet todennäköisesti vapautettaisiin takuita vastaan sillä edellytyksellä, että hän ilmoittautuu säännöllisesti poliisiasemalla. Tässä tapauksessa tuomari ei kuitenkaan halua vapauttaa Hansia, koska vapauduttuaan tämä menisi odottamaan oikeudenkäyntiä toiseen jäsenvaltioon. Tuomari pelkää, että Hans ei palaisi oikeudenkäyntiin ja saattaisi jopa paeta kokonaan viranomaisten ulottuvilta. Eurooppalaisen valvontamääräyksen nojalla tuomari voi antaa Hansin palata kotiin sillä edellytyksellä, että hän ilmoittautuu viranomaisille. Tuomari voi pyytää jäsenvaltion A viranomaisia varmistamaan, että Hans ilmoittautuu poliisiasemalla jäsenvaltion B tuomioistuimessa annetun määräyksen mukaisesti. Eurooppalainen valvontamääräys kattaa useita erityyppisiä valvontatoimia, joita voidaan soveltaa tutkintavankeuden sijasta. Asianomaista voidaan esimerkiksi vaatia ilmoittamaan täytäntöönpanovaltion toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista asuinpaikan muutoksista, jotta hänelle voidaan toimittaa haaste saapua kuulemiseen tai oikeudenkäyntiin rikosoikeudenkäyntimenettelyjen aikana; häntä voidaan kieltää menemästä tiettyihin paikkoihin joko tuomiovaltiossa tai täytäntöönpanovaltiossa; hänet voidaan määrätä oleskelemaan tietyssä paikassa tiettyinä aikoina; hänen poistumistaan täytäntöönpanovaltiosta voidaan rajoittaa; hänet voidaan määrätä ilmoittautumaan tiettyinä aikoina tietylle viranomaiselle tai tallettamaan tietty rahasumma tai antamaan muu takaus tai hänet voidaan velvoittaa osallistumaan riippuvuuden hoitoon. Eurooppalaisen valvontamääräyksen soveltaminen perustuu tuomiojäsenvaltion harkintavaltaan, minkä vuoksi on vaikea ennustaa, miten kansalliset tuomioistuimet soveltavat sitä ja miten se toimii vuorovaikutuksessa eurooppalaisen pidätysmääräyksen kanssa. Kysymyksiä herättää myös se, miten usein eurooppalaista valvontamääräystä sovellettaisiin. Eurooppalainen valvontamääräys edellyttää toimiakseen vankkaa keskinäistä luottamusta. On kuitenkin olemassa vaara, että sitä ei sovelleta yhtenäisesti kaikissa jäsenvaltioissa, vaan ainoastaan niiden jäsenvaltioiden kesken, joiden välillä vallitsee keskinäinen luottamus. Jäsenvaltioita voitaisiin kannustaa soveltamaan tutkintavankeudelle vaihtoehtoisia toimenpiteitä. Eurooppalaisen valvontamääräyksen soveltamisen yhteydessä olisi edistettävä erilaisten vaihtoehtoisten toimenpiteiden kuten elektronisten valvontalaitteiden käyttöä, jotta jäsenvaltiot voisivat valvontamääräystä koskevia sääntöjä asianmukaisesti ja tehokkaasti soveltaen vähentää tutkintavankeutta. Täytäntöönpano Ennen puitepäätösten täytäntöönpanolle asetettujen määräaikojen päättymistä (vuosina 2011 ja 2012) olisi pohdittava, ovatko vankeusolosuhteet sellaiset, että keskinäinen luottamus voi kehittyä tasolle, joka mahdollistaa vastavuoroista tunnustamista koskevien välineiden soveltamisen kaikkialla unionissa. On tärkeää, että jäsenvaltiot saattavat puitepäätökset osaksi kansallista lainsäädäntöään viipymättä ja soveltavat niitä asianmukaisesti. Komissio on valmis antamaan jäsenvaltioille apua ja ohjeita hyvistä käytännöistä, minkä lisäksi se jatkaa vuonna 2010 aloitettujen alueellisten täytäntöönpanotyöpajojen toteuttamista, koska niitä on pidetty hyödyllisenä osana täytäntöönpanoprosessia. KYSYMYKSIÄ VASTAVUOROISEN TUNNUSTAMISEN VÄLINEISTÄ 1) Ennen oikeudenkäyntiä : Millaisia ilman vapaudenmenetystä toteutettavia vaihtoehtoja tutkintavankeudelle on olemassa? Ovatko nämä vaihtoehdot toimivia? Voitaisiinko tutkintavankeuden vaihtoehtoja edistää Euroopan unionin tasolla? Jos vastaus on myönteinen, miten se tapahtuisi? 2) Oikeudenkäynnin jälkeen : Mitkä ovat maanne oikeusjärjestelmässä tärkeimmät vankeusrangaistukselle vaihtoehtoiset toimenpiteet (esim. yhdyskuntapalvelu, ehdonalainen vapaus)? Ovatko nämä vaihtoehdot toimivia? Voitaisiinko ehdonalaista vapautta ja muita vankeusrangaistukselle vaihtoehtoisia toimia edistää Euroopan unionin tasolla? Jos vastaus on myönteinen, miten se tapahtuisi? 3) Miten vankeusolosuhteet vaikuttavat eurooppalaisen pidätysmääräyksen toimivuuteen? Entä miten vankien siirtoa koskeva puitepäätös toimii? TUTKINTAVANKEUS Vapaudenmenetys voidaan määrätä vain jos samalla noudatetaan velvollisuutta kunnioittaa oikeutta vapauteen (ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kohta), joka on tiiviisti sidoksissa syyttömyysolettamaan.[16] EU:n perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan mukaan ”[j]okaista syytettyä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen”. Myös ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa ja kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa[17] on määräyksiä syyttömyysolettamasta[18]. Tässä vihreässä kirjassa tarkoitetaan tutkintavankeudella aikaa siihen asti, että tuomio saa lainvoiman[19]. Tutkintavankeus on kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä poikkeustoimenpide. Sitä voidaan soveltaa vain jos kaikki muut toimenpiteet katsotaan riittämättömiksi. Joissakin eurooppalaisissa järjestelmissä tutkintavankeudesta jopa määrätään perustuslain määräyksellä, jossa puolletaan vapautta syyttömyysolettaman nojalla. Tämä rajoittaa olosuhteita, joissa tutkintavankeus voidaan hyväksyä, ja sen soveltaminen edellyttää erityisiä kriteerejä ja menettelyjä. Tutkintavankeutta olisi esimerkiksi sovellettava vasta kun tuomioistuin on todennut, että vastaajan pakenemisriski on olennainen tai että hän muodostaa uhan yhteisön, uhrien tai todistajien turvallisuudelle tai esteen tutkimusten suorittamiselle. Pidätettynä olevan vastaajan asemaa olisi kuitenkin kaikissa tapauksissa seurattava, ja hänen vapauttamisedellytyksiään olisi tarkasteltava uudelleen tuomioistuimen koko päätöksentekomenettelyn ajan. Oikeudenkäynnin aikataulun suunnittelussa olisi annettava etusija asioille, joissa vastaaja on pidätettynä. Rikosasioissa sovellettava suhteellisuusperiaate edellyttää, että pakkokeinoja, kuten tutkintavankeutta tai sille vaihtoehtoisia toimenpiteitä, käytetään vain kun ne ovat ehdottoman välttämättömiä ja vain niin pitkään kuin niitä tarvitaan. Kansallisten lainkäyttöviranomaisten tehtävänä on varmistaa, että syytetyn tutkintavankeus ei yksittäisessä tapauksessa ylitä kohtuulliseksi katsottavaa aikaa ja että se on sopusoinnussa syyttömyysolettamaa ja oikeutta vapauteen koskevien periaatteiden kanssa, samalla kun noudatetaan rikostutkinnan asettamia vaatimuksia. Tutkintavankeuden kesto Tutkintavankeuden kesto vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen. EIT:n oikeuskäytännön mukaan tutkintavankeutta on pidettävä poikkeuksellisena toimenpiteenä, jonka sijasta olisi mahdollisimman laajasti turvauduttava ilman vapaudenmenetystä toteutettaviin valvontatoimiin. Käytännössä muiden maiden kansalaiset ovat kuitenkin usein muita heikommassa asemassa takuiden myöntämisen suhteen, koska heidän pakenemisriskinsä katsotaan olevan suurempi kuin vastaajien, jotka ovat oman maan kansalaisia. Tuloksena on, että muiden vastaajien vapauttamisesta kieltäydytään säännönmukaisesti, mikä tarkoittaa sitä, että heiltä evätään oikeus vapauteen vain siksi, että heillä on löyhemmät siteet kyseiseen oikeusjärjestelmään. Joissakin maissa tutkintavankeuden enimmäispituudesta ei säädetä laissa. Joissain tapauksissa tutkintavankeus saattaakin kestää jopa 4 vuotta.[20] Liian pitkä tutkintavankeus vaikuttaa yksilöön haitallisesti, ja jonkin jäsenvaltion tyypillisesti pitkät tutkintavankeusajat voivat heikentää keskinäistä luottamusta. Oikeusviranomaisen on valittava soveltuvista pakkokeinoista lievin mahdollinen, eli määrättävä tutkintavankeudelle vaihtoehtoinen toimenpide, jos se riittää poistamaan riskin, että asianomainen pakenee tai tekee uuden rikoksen. Viranomaiset voivat antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen varmistaakseen, että epäilty, joka on tutkintavankeuden sijasta vapautettu odottamaan oikeudenkäyntiä kotimaassaan, todella palaa oikeudenkäyntiin. Tämä ansiosta tuomioistuimet voisivat käyttää tutkintavankeutta tasapuolisemmin ja vapauttaa sellaiset epäillyt, jotka eivät asu vakituisesti niiden tuomiopiirissä. Näin voitaisiin vähentää tutkintavankeuden käyttöä. Lisäksi EU:n perusoikeuskirjan 47 artiklassa ja ihmisoikeussopimuksessa[21] määrätään, että jokaisella on oikeus oikeudenkäyntiin kohtuullisen ajan kuluessa tai oikeus tulla vapautetuksi oikeusjutun ollessa vireillä. Vapauttamisen ehdoksi voidaan asettaa takeet siitä, että asianomainen saapuu oikeudenkäyntiin. Tutkintavankeuden perusteiden säännöllinen uudelleentarkastelu ja lakisääteinen enimmäiskesto Herää kysymys, voitaisiinko jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta parantaa ottamalla käyttöön tutkintavankeuden perusteiden uudelleentarkastelua ja/tai lakisääteistä enimmäiskestoa koskevat vähimmäisvaatimukset. Oikeus oikeudenkäynnin järjestämiseen kohtuullisessa ajassa ja vapauttamiseen ennen oikeudenkäyntiä (paitsi jos on olemassa pakottavia syitä pitää asianomainen tutkintavankeudessa) on tärkeä. Joissain jäsenvaltioissa tutkintavankeuden enimmäiskesto on määritelty laissa. Ihmisoikeussopimuksen 5 artiklassa määrätään tutkintavankeuden oikeudellisesta tarkastelusta. Tämä on tulkittava velvoitteeksi, jonka nojalla tutkinnasta ja syytteeseenpanosta vastaavien viranomaisten on säännöllisesti perusteltava tutkintavankeuden jatkaminen. Tutkintavankeutta koskevassa Euroopan neuvoston suosituksessa 2006–13[22] vahvistetaan tutkintavankeuden edellytykset ja takeet sen väärinkäyttöä vastaan. Siinä suositetaan, että oikeusviranomaiset tarkastelisivat tutkintavankeuteen määräämisen perusteita uudelleen säännöllisin väliajoin. Komissio haluaa arvioida, voitaisiinko keskinäistä luottamusta parantaa ottamalla käyttöön oikeudellisesti sitovat säännöt, esimerkiksi EU:n vähimmäissäännöt, tutkintavankeuden perusteiden säännöllisestä uudelleentarkastelusta. KYSYMYKSIÄ TUTKINTAVANKEUDESTA 4) Epäilty on vapautettava, paitsi jos on olemassa pakottavat syyt pitää hänet tutkintavankeudessa. Miten tätä periaatetta sovelletaan maanne oikeusjärjestelmässä? 5) Jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta voi heikentää se, että ne suhtautuvat eri tavoin a) tutkintavankeuden lakisääteiseen enimmäiskestoon ja b) tutkintavankeuden perusteiden säännölliseen uudelleentarkasteluun. Mikä on teidän näkemyksenne? Mikä on paras tapa vähentää tutkintavankeutta? 6) Tuomioistuimet voivat antaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen varmistaakseen, että epäilty, joka on tutkintavankeuden sijasta vapautettu odottamaan oikeudenkäyntiä kotimaassaan, todella palaa oikeudenkäyntiin. Käyttävätkö tuomioistuimet jo tätä mahdollisuutta? Jos käyttävät, miten? 7) Olisiko keskinäisen luottamuksen vahvistamiseksi hyödyllistä ottaa käyttöön Euroopan unionin vähimmäissäännöt tutkintavankeuden enimmäiskestosta ja tutkintavankeuden perusteiden säännöllisestä uudelleentarkastelusta? Jos vastaus on myönteinen, mikä olisi paras tapa toteuttaa tämä? Millä muilla tavoin tutkintavankeutta voitaisiin vähentää? ALAIKÄISET Tutkintavankeuteen määrätyt alaikäiset ovat erityisen haavoittuvassa asemassa. Vapaudenmenetys vaikuttaa heidän kehitykseensä erittäin kielteisesti ja vaikeuttaa huomattavasti heidän sopeutumistaan takaisin yhteiskuntaan. Äskettäin tehty tutkimus[23] paljastaa, miten eri tavoin alaikäisiä kohdellaan eri oikeusjärjestelmissä. Rikosoikeudellisen vastuun alaikäraja vaihtelee myös EU:n sisällä Skotlannin 8 ikävuodesta Portugalin 16 ikävuoteen. Yleensä jäsenvaltioissa on erityisiä sääntöjä nuorisovankeja varten. Kansainvälisellä tasolla on toteutettu useita toimenpiteitä mm. alaikäisten tutkintavankeuteen liittyvien oikeuksien suojaamiseksi rikosoikeudenkäynneissä. YK:n lapsen oikeuksien yleissopimuksen 37 artiklassa määrätään, että lapsen pidättämiseen ja vangitsemiseen on turvauduttava vasta viimeisenä ja mahdollisimman lyhytaikaisena keinona. Lapsia on kohdeltava ottaen huomioon heidän ikäistensä tarpeet. Heidät on erityisesti pidettävä erillään aikuisista, ja heillä on oltava oikeus pitää yhteyttä perheeseensä. Lapsella, jolta on riistetty vapaus, on oikeus pikaiseen oikeus- ja muuhun apuun samoin kuin oikeus riitauttaa vapaudenriiston laillisuus tuomioistuimessa tai muun toimivaltaisen viranomaisen edessä. ALAIKÄISIÄ KOSKEVA KYSYMYS 8) Onko olemassa erityisiä tutkintavankeudelle vaihtoehtoisia toimenpiteitä, joita voitaisiin kehittää alaikäisiä varten? VANKEUSOLOSUHTEET EIT on todennut useissa tuomioissaan, että tietyissä EU:n alueella sijaitsevissa vankiloissa olosuhteet ovat puutteelliset.[24] Tukholman ohjelmassa todetaan, että ”parhaiden käytäntöjen vaihtamista tulisi edistää ja Euroopan neuvoston hyväksymien Euroopan vankilasääntöjen täytäntöönpanoa tukea. Lisäksi voitaisiin käsitellä esimerkiksi vankeusrangaistusten vaihtoehtoja, vapaudenmenetystä koskevia kokeiluhankkeita ja vankilahallinnon parhaita toimintatapoja.” Vapaudenmenetystä koskevat nykyiset EU:n toimet Komissio tukee useita vankiloihin liittyviä toimia eri rahoitusohjelmien kautta[25]. Toimet vaihtelevat vankilaoloja koskevista tutkimuksista käytännön hankkeisiin, joiden aiheena on yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, sosiaalinen osallistaminen ja entisten rikoksentekijöiden sopeutuminen takaisin yhteiskuntaan. Vankeusolosuhteiden valvonta jäsenvaltioissa Asianmukaiset vankeusolosuhteet ovat välttämätön edellytys sille, että rikoksentekijät voivat sopeutua uudelleen yhteiskuntaan. Useista EU:n vankiloiden olosuhteita koskevista raporteista käy ilmi, että osa vankiloista ei täytä kansainvälisiä normeja, joita ovat mm. Euroopan neuvoston laatimat Euroopan vankilasäännöt ja YK:n hyväksymät vankien kohtelua koskevat vähimmäisnormit[26]. Euroopassa vankilanormeja on kehitetty pääasiassa Euroopan neuvoston piirissä, mm. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen, kidutuksen vastaisen komitean (CPT) ja Euroopan neuvoston ministerikomitean toimesta. Vaikka Euroopan vankilasääntöihin sisältyvät normit eivät olekaan sitovia, ne on laajalti hyväksytty. Kidutuksen vastaiseen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimukseen vuonna 2006 lisätyllä valinnaisella pöytäkirjalla (OPCAT) on otettu käyttöön uusi järjestelmä, jonka avulla pyritään estämään vankien epäasiallinen kohtelu tekemällä vankiloihin säännöllisiä tarkastuskäyntejä. OPCAT-pöytäkirjan osapuolina olevien valtioiden[27] on kansallisella tasolla perustettava tai nimettävä kansalliset ennaltaehkäisevät järjestelyt (National Preventive Mechanisms, NPM) vankilaolojen seurantaa varten. EU ja Euroopan neuvosto rahoittavat yhdessä hanketta, jonka tavoitteena on perustaa Eurooppaan kansallisten ennaltaehkäisevien mekanismien aktiivinen verkosto keskinäistä kokemustenvaihtoa ja kriittistä pohdintaa varten. Komissio ja Euroopan neuvosto keskustelevat säännöllisesti siitä, miten näiden valvontaelinten työtä voitaisiin koordinoida entistä paremmin niin, että voitaisiin välttää päällekkäisyydet ja lisätä synergiaa. Kansalliset ennaltaehkäisevät mekanismit pitävät tärkeinä epämuodollisen verkoston puitteissa pidettäviä säännöllisiä kokouksia, joissa keskustellaan vankilaolosuhteista ja alan parhaista käytännöistä. Olisi myös aiheellista kannustaa EU:n vankiloiden hallintoelinten edustajia kokoontumaan säännöllisesti. On kuitenkin selvää, että ei ole tarpeen luoda uusia verkostoja valvomaan Euroopan unionin vankiloita. Kansallisten valvonta- ja hallintoelinten edustajille järjestetyssä kahdessa pyöreän pöydän keskustelussa katsottiin, että EU voisi tuoda toimintaan lisäarvoa koordinoimalla eri verkostojen työtä. KYSYMYS VANKILAOLOJEN SEURANNASTA 9) Miten jäsenvaltioiden suorittamaa vankilaolojen valvontaa voitaisiin paremmin edistää? Miten EU voisi kannustaa vankiloiden hallintoelimiä verkostoitumaan ja vahvistamaan parhaita käytäntöjä? Euroopan vankilasäännöt Euroopan neuvoston tammikuussa 2006 hyväksymät Euroopan vankilasäännöt sisältävät kattavia ohjeita vankiloiden hallinnosta ja vankien kohtelusta. Niiden tarkoituksena on suojata vankien perusoikeuksia tavalla, joka on johdonmukainen heidän vapaudenmenetykseensä liittyvän legitiimin tarkoituksen kanssa, ja varmistaa, että vankilaolot helpottaisivat heidän paluutaan yhteiskuntaan vankilasta vapautumisen jälkeen. Vaikka Euroopan vankilasäännöt eivät ole sitovia, EIT on arvioinut vankilaoloja koskevia kanteluita niiden pohjalta. EIT:n oikeuskäytännössä pyritään parantamaan puutteellisia vankilaoloja yksittäisissä tapauksissa, mutta sen avulla ei voida taata sääntöjen yhdenmukaista noudattamista kaikissa jäsenvaltioissa. Euroopan neuvosto on näissä kysymyksissä johtavassa asemassa huomattavan kokemuksensa ja alalla tekemänsä työn ansiosta. Näitä kysymyksiä koskevassa Euroopan unionin tulevassa toiminnassa voitaisiin keskittyä varmistamaan vankilanormien vastaavuus vastavuoroisen tunnustamisen välineiden asianmukaisen toimivuuden varmistamiseksi, kuten edellä 3 jaksossa esitetään. KYSYMYS VANKILANORMEISTA 10) Miten voitaisiin paremmin tukea Euroopan neuvoston ja jäsenvaltioiden työtä, jonka tarkoituksena on asianmukaisten vankilanormien toteuttaminen käytännössä? JULKINEN KUULEMINEN Komissio toivoo, että tämä vihreä kirja saavuttaa laajan yleisön ja herättää kiinnostusta monilla tahoilla. Komissio esittää kirjassa kymmenen kysymystä, joiden pohjalta se pyytää palautetta, kommentteja ja vastauksia oikeusalan eri toimijoilta, kuten tuomareilta, syyttäjiltä ja lakimiehiltä, vankilanjohtajilta, sosiaali- ja ehdonalaispalvelujen ja tutkinta- ja rangaistusvankiloiden työntekijöiltä sekä akateemisten piirien, kansalaisjärjestöjen ja julkishallinnon elinten edustajilta. Vastaukset pyydetään lähettämään 30. marraskuuta 2011 mennessä seuraavaan osoitteeseen: European Commission Directorate-General Justice Unit B1 – Procedural Criminal Law MO59 03/068 B-1049 Brussels Belgium tai sähköpostitse osoitteeseen: JUST-CRIMINAL-JUSTICE@ec.europa.eu Tietosuojaperiaatteet Henkilötietojen käsittelyn tarkoitus ja laajuus: Komissio tallentaa ja käsittelee henkilötietoja vain siinä määrin kuin on tarpeellista julkisen kuulemisen yhteydessä annettujen vastausten jatkokäsittelyä varten. Henkilötietojen käsittelyssä noudatetaan yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annettua asetusta (EY) N:o 45/2001. Tiedot tallennetaan ja niitä säilytetään niin kauan kuin kommentteihin liittyviä seurantatoimia tarvitaan. Läpinäkyvyyden vuoksi kommentit sekä vastaajan nimi ja asema organisaatiossa julkaistaan erityisesti komission verkkosivustossa osoitteessa http://[...]. Oikeus oikaisuun ja henkilötietojen valvonta: Lisätietoja henkilötietojen käytöstä tai oikeuksien toteutumisesta (esimerkiksi virheellisen tai puutteellisen tiedon korjaaminen) saa ottamalla yhteyttä sähköpostitse osoitteeseen: JUST-CRIMINAL-JUSTICE@ec.europa.eu Euroopan tietosuojavaltuutetun puoleen voi kääntyä milloin tahansa osoitteessa edps@edps.europa.eu. LIITTEET Taulukko 1: Vankien määrä Euroopan unionissa 2009–2010 Tilastot: Vankien määrä Euroopan unionissa (Lähteet: International Centre for Prison Studies – King’s College – University of London, saatavilla osoitteessa: http://www.kcl.ac.uk/depsta/law/research/icps/worldbrief/?search=europe&x=Europe ja Eurostat, Statistics in Focus – 58/2010). Rikosoikeuden ohjelma (JPEN) | ”Selvitys vankilaoloista EU:ssa” ”Tutkintavankeus Euroopan unionissa” | Ohjelmasta rahoitetaan rikosoikeuteen liittyviä hankkeita. Selvitystä EU:n vankilaoloista laativat Institute for International Research on Criminal Policy sekä Gentin yliopisto (Belgia) ja Tilburgin yliopisto (Alankomaat). Kyseessä on EU:n laajuinen empiirinen kyselytutkimus vankilaoloista kaikissa jäsenvaltioissa. Siinä tarkastellaan vankilaoloja, vankeuden kestoa, ennenaikaisen vapauttamisen edellytyksiä, vankien terveydentilaa, hyvää hallintotapaa (kansainvälisten normien noudattamista) sekä tarkastuksia ja valvontaa. Nuorisovankien tilannetta käsitellään erillisessä jaksossa. Selvitys julkaistaan kesällä 2011. ”Pre-trial detention in the European Union, An Analysis of Minimum Standards in Pre-trial Detention and the Grounds for Regular Review in the Member States of the EU”, laatineet Tilburgin yliopisto (Alankomaat) ja Greifswaldin yliopisto (Saksa). Tutkimus käsittää tilastoanalyysin ja erillisen luvun kustakin EU:n jäsenvaltiosta. | Pathways for Inclusion | Eurooppalainen konferenssi vankilassa järjestettävästä koulutuksesta | Euroopan komissio järjesti helmikuussa 2010 eurooppalaisen konferenssin vankilassa järjestettävästä koulutuksesta otsikolla ”Pathways for Inclusion”. Konferenssin tuloksilla oli keskeinen merkitys vankilassa järjestettävän koulutuksen jatkosuunnittelun kannalta. | Elinikäisen oppimisen ohjelma & Youth in Action -nuorisotoimintaohjelma | Aloitteet rikoksentekijöiden uudelleensopeuttamista varten | Yleissivistävä ja ammatillinen koulutus ovat keskeisiä tekijöitä yhteiskuntaan sopeutumista edistävien strategioiden tukemisessa, samoin kuin toimet syrjäytymisvaarassa olevien nuorten saamiseksi mukaan toimintaan. EU:n tärkeimmät välineet ovat elinikäisen oppimisen ohjelma ja Youth in Action -ohjelma. Erityisesti rikoksentekijöille osoitettuja hankkeita on yli 100, ja niiden toteuttamiseen on myönnetty yhteensä noin 12 miljoonaa euroa. | Euroopan sosiaalirahasto | Tukee entisten rikoksentekijöiden ammatillista ja sosiaalista paluuta yhteiskuntaan | Euroopan sosiaalirahasto tukee entisten rikoksentekijöiden ammatillista ja sosiaalista paluuta yhteiskuntaan. Yleisesti ollaan yhtä mieltä siitä, että tärkein yksittäinen rikoksenuusimista vähentävä tekijä on se, että entisellä rikoksentekijällä on vankilasta vapautuessaan työpaikka. Kaudella 2007–2013 on varattu noin 10 miljardia euroa toimiin, joilla edistetään kaikkein heikoimmassa asemassa olevien ryhmien, kuten vankien ja entisten rikoksentekijöiden, sosiaalista osallisuutta. | Yhteisön EQUAL-aloite ym. | Entisten rikoksentekijöiden työllistettävyyden parantaminen | Yhteisön EQUAL-aloitteen tarkoituksena on parantaa entisten rikoksentekijöiden työllistettävyyttä. Entisten rikoksentekijöiden uudelleensopeuttamista edistävä oppimisverkosto, joka kokoaa yhteen 11 jäsenvaltiota, on saanut rahoitusta vuoden 2012 alkuun asti. Rakennerahastoista on myönnetty varoja useisiin ohjelmiin, jotka tarjoavat ammattikoulutusta rangaistuslaitoksissa. Näitä ovat Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) investoinnit esimerkiksi työpaikoilla tapahtuvaan koulutukseen. Lisäksi Euroopan sosiaalirahasto toteuttaa toimia, joilla tuetaan entisten vankien paluuta yhteiskuntaan. | Peer-to-peer II -hanke | Vankien huonon kohtelun vähentäminen kansallisella tasolla Euroopassa | Euroopan komissio, Euroopan neuvosto ja vasta perustettu ihmisoikeuksien rahasto rahoittavat yhdessä suurta Peer-to-Peer II -hanketta. Siihen sisältyy myös rahoitus Euroopan NPM-hankkeelle. Kokonaistavoitteena on vähentää vankien huonoa kohtelua kansallisella tasolla. | [1] Vapaudenmenetyksellä tarkoitetaan tässä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 artiklan a, b ja c alakohdassa tarkoitettua rikoksesta johtuvaa vapaudenriistoa, ei siis esimerkiksi maahanmuuttajien säilöönottoa. [2] Päätöslauselma prosessuaalisten oikeuksien etenemissuunnitelmasta epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden rikosoikeudellisissa menettelyissä, EUVL C 295, 4.12.2010, s. 1. [3] EUVL C 115, 4.4.2010, s. 1. [4] Euroopan parlamentin päätöslauselma 25.11.2009 komission tiedonannosta Euroopan parlamentille ja neuvostolle ”Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue kansalaisia varten” – Tukholman ohjelma, P7_TA(2009)0090. [5] Euroopan parlamentin jäsenten kirjallinen kannanotto pidätettyjen perusoikeuksien rikkomiseen Euroopan unionissa - 06/2011, 14.2.2011. [6] Ehdotukset kattavat oikeuden tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä (direktiivi 2010/64/EU, annettu lokakuussa 2010), oikeuden tiedonsaantiin rikosoikeudellisissa menettelyissä, oikeuden asianajajaan, oikeuden ottaa yhteyttä eri tahoihin tutkintavankeuden aikana, haavoittuvassa asemassa olevien epäiltyjen ja syytettyjen suojelun sekä oikeusavun saatavuuden. [7] Euroopan unionin strategia perusoikeuskirjan panemiseksi tehokkaasti täytäntöön, KOM(2010) 573. [8] Neuvoston puitepäätös, tehty 13 päivänä kesäkuuta 2002, EYVL L 190, 18.7.2002, s. 1. [9] Ks. komission kertomus eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta KOM(2011) 175, 11.4.2011. [10] Neuvoston puitepäätös 2008/909/YOS, tehty 27 marraskuuta 2008, EUVL L 327, 5.12.2008, s. 27. [11] Joissakin jäsenvaltiossa vankeja voidaan vapauttaa ennen määräaikaa automaattisesti, toisissa taas on käytössä harkinnanvaraisia mekanismeja ja kolmannet yhdistävät harkinnanvaraisia ja automaattisia säännöksiä. Eroja esiintyy myös siinä, millä tavoin ennen määräaikaa vapautettuja vankeja valvotaan, ja siinä, voivatko vangit itse vaikuttaa tuomionsa lyhenemiseen esimerkiksi vankilassa tekemänsä työn avulla. Eri jäsenvaltioissa vapausrangaistus voidaan myös panna täytäntöön eri tavoin. Joissakin jäsenvaltioissa vapausrangaistusta voi suorittaa viikonloppuisin tai iltaisin, toisissa taas saattaa olla käytössä päivävankila. Monissa jäsenvaltioissa ei kuitenkaan ole käytössä lainkaan tämäntyyppisiä täytäntöönpanovaihtoehtoja, vaan vankeusrangaistus on suoritettava perinteiseen tapaan. [12] Lopullinen päätös kanteen nro 28578/03, Szabó v. Ruotsi , tutkittavaksi ottamisesta, 27.6.2006. [13] Ks. Dirk van Zyl Smit ja Sonja Snacken, Principles of European Prison Law and Policy . Penology and Human Rights, OUP, 2009, 8 luku, Release. [14] Neuvoston puitepäätös 2008/947/YOS, tehty 27 päivänä marraskuuta 2008, EUVL L 337, 16.12.2008, s. 102. [15] Neuvoston puitepäätös 2009/829/YOS, tehty 23 lokakuuta 2009, EUVL L 294, 11.11.2009, s. 20. [16] Ks. komission vihreä kirja syyttömyysolettamasta, KOM(2006) 174, 26.4.2006. [17] KP-yleissopimus. [18] Perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohta ja KP-yleissopimuksen 14 artiklan 2 kohta. [19] Kuten useimmissa EU:n jäsenvaltioissa, ’tutkintavankeuden’ käsitettä käytetään tässä vihreässä kirjassa laajassa merkityksessä niin, että se kattaa kaikki vangit, jotka eivät ole saaneet lopullista tuomiota. [20] Ks. selvitys tutkintavankeudesta Euroopan unionissa, An Analysis of Minimum Standards in Pre-trial Detention and the Grounds for Regular Review in the Member States of the EU , laatineet Tilburgin yliopisto (Alankomaat) ja Greifswaldin yliopisto (Saksa). [21] Ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 3 kohta. [22] Euroopan neuvoston ministerikomitea hyväksynyt 27. syyskuuta 2006. [23] Asiakirja, Strasbourg 6.6.2006, PC-CP (2006) 09, Youth custody and the balance between education and punishment – an international comparison of developments and prospects . [24] Ks. esim. tuomiot asioissa Peers v. Kreikka (19.4.2001), Salejmanovic v. Italia (16.7.2009), Orchowski v. Puola (22.1.2010). [25] Ks. taulukko 2. [26] Euroopan neuvoston suositus (2006)2 Euroopan vankilasäännöistä ja Yhdistyneiden Kansakuntien vähimmäisnormit vankien kohtelusta (Standard Minimum Rules for the Treatment of Prisoners) (1995). [27] Seuraavat jäsenvaltiot olivat ratifioineet OPCAT-pöytäkirjan 2. helmikuuta 2011 mennessä: CY, CZ, DK, EE, FR, DE, LU, MT, NL, PL, RO, SI, ES, SE ja UK. Seuraavat jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet OPCAT-pöytäkirjan: AT, BE, BG, FI, IE, IT ja PT. [28] Yhdistyneen kuningaskunnan luvut on jaoteltu oikeusjärjestelmien mukaan: a) Englanti & Wales, b) Skotlanti ja c) Pohjois-Irlanti.