FI Euroopan unionin virallinen lehti C 13/161

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Digitalisoinnin vaikutukset palvelualoihin ja työllisyyteen teollisuuden muutosten yhteydessä”

(valmisteleva lausunto)

(2016/C 013/24)

Esittelijä: Wolfgang GREIF Toinen esittelijä: Hannes LEO

Työ-, työllisyys- ja sosiaalisen ja yhteisvastuullisen talouden ministeri Nicolas Schmit pyysi 29. kesäkuuta 2015 päivätyssä kirjeessään tulevan puheenjohtajavaltion Luxemburgin puolesta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 304 artiklan nojalla Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa laatimaan valmistelevan lausunnon aiheesta

”Digitalisoinnin vaikutukset palvelualoihin ja työllisyyteen teollisuuden muutosten yhteydessä”

(valmisteleva lausunto).

Asian valmistelusta vastannut neuvoa-antava valiokunta ”teollisuuden muutokset” antoi valmistelevan lausuntonsa 15. heinäkuuta 2015.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 16.–17. syyskuuta 2015 pitämässään 510. täysistunnossa (syyskuun 16 päivän kokouksessa) seuraavan valmistelevan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 139 ääntä puolesta ja 1 vastaan 8:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Digitalisointi muuttaa kaikkia yhteiskunnan ja talouden aloja ja vaikuttaa näin ollen myös työelämään ja työllisyyteen. Digitaaliteknologia voi nostaa hyvinvoinnin ennennäkemättömälle tasolle ja parantaa työn ja työllisyyden laatua Euroopassa. Näihin mahdollisuuksiin liittyy kuitenkin eräitä riskejä, kuten on ilmeistä kaikilla talouden aloilla, myös yksityisillä palvelualoilla (1).

1.2 Digitalisoinnin mahdollistamat innovatiiviset palvelut ja liiketoimintamallit kasvattavat palvelujen tuottavuutta ennenkuulumattomalla tavalla ja lisäävät kuluttajien valinnanvaraa (2). Toisaalta niillä on huomattavat vaikutukset työmarkkinoihin ja työn organisointiin, esimerkiksi tuloerojen lisääntyminen ja sosiaaliturvajärjestelmiin pääsyn rajoittaminen, millä voi olla kielteisiä seurauksia tiettyjen työntekijäryhmien kannalta, ellei asianmukaisiin vastatoimiin ryhdytä.

1.3 Palvelujen digitalisoinnin työllisyysvaikutukset edellyttävät näin ollen poliittista huomiota ja hallintaa. EU:n ja kansallisen tason ennakoivalla politiikalla voidaan varmistaa ja on varmistettava, että digitalisoinnin ilmeiset mahdollisuudet kyetään hyödyntämään ja samalla välttämään siihen liittyvät sudenkuopat. EU on Euroopan digitaalistrategian ja digitaalisia sisämarkkinoita koskevan aloitteen johdosta aktiivinen toimija digitaalipolitiikan alalla. Useimmat työllisyyteen kohdistuvat digitalisoinnin vaikutukset ovat kuitenkin jääneet huomiotta, ja näin ollen niihin on puututtu heikosti asianomaisilla politiikan aloilla.

1.4 Digitalisointi on eittämättä yksi aikamme nopeimmin kehittyvistä aloista, jossa mahdollisuudet ja riskit ovat tiiviisti yhteydessä toisiinsa. Tuleva kehitys on mitä luultavimmin luonteeltaan monisyistä, kun perinteisten yritysten ja toimialojen rinnalle syntyy aloittelevia yrityksiä, pienyrityksiä ja joustavia toimintamuotoja. Tämän kehityskulun työllisyysvaikutukset eivät ole vielä täysin selvillä, eikä niitä voida ennustaa tarkkaan. Tästä syystä pelkona on työllisyysasteen lasku samalla kun EU:n työmarkkinoilla on sitkeä osaamisen kohtaanto-ongelma. Avainasemassa tässä tilanteessa ovat rakentava yhteistyö ja tietoisuuden lisääminen keskeisten toimijoiden eli valtiovallan ja työmarkkinaosapuolien kesken. Sosioekonomisten rakenteiden laaja valikoima ja eritasoinen talouskehitys EU:ssa saattavat edellyttää erityisiä analyysejä ja menettelytapoja, jotta voidaan hallita digitalisoinnin vaikutuksia työmarkkinoihin ja työllisyyteen.

1.5 ETSK korostaa digitalisoinnista johtuvia selkeitä haasteita palvelualojen työllisyydessä ja esittää niiden poliittista hallintaa varten seuraavat suositukset:

1.5.1 Jotta työvoimalle annetaan EU:ssa sen edellyttämät digitaaliajan taidot, on edistettävä julkisia ja yksityisiä investointeja ammatilliseen koulutukseen ja tutkittava, tarvitaanko unionitason toimia, jotta jäsenvaltioissa saadut hyvät kokemukset palkallisesta opintovapaasta voidaan yleistää EU:ssa.

1.5.2 Olisi selvitettävä laaja-alaisen vuoropuhelun avulla tarkemmin, onko työntekijöiden yksityiselämän suojelua syytä vahvistaa ja missä määrin vahvistaminen on tarpeen näinä aikoina, kun digitaalinen matkaviestintä ulottuu kaikkialle, sekä mitä toimenpiteitä jäsenvaltio- ja EU-tasolla on tarvittaessa järkevä toteuttaa alituisen käytettävissä tai saavutettavissa olon rajoittamiseksi. Lisäksi on harkittava järkeviä toimenpiteitä itsenäisten ammatinharjoittajien kasvavan joukon aseman vahvistamiseksi tältä osin.

1.5.3 Tarvitaan parempia tilastoja ja tutkimuksia palvelutaloudesta (maailmanlaajuisesti ja unionitasolla), jotta voidaan ennustaa tarkemmin työmarkkinoiden kehitystä sekä työn, työllisyyden ja tulojen polarisoitumista. Palvelualan työllisyyttä koskevalle tutkimukselle olisikin myönnettävä asianmukaista rahoitusta Horisontti 2020 -ohjelman varoista. Lisäksi tarvitaan pikaisesti yksityiskohtaisia ja säännöllisesti ajantasaistettuja tilastoja, joissa osoitetaan epätyypillisten työllisyyden muotojen leviämistä ja lisääntymistä ja joissa esitetään myös tietoja joukkoistamisen kaltaisista käytänteistä.

1.5.4 Digitalisoinnista osittain johtuvien tuloerojen kasvun torjumiseksi olisi edistettävä työehtosopimusneuvotteluja kaikilla eri tasoilla, ennen kaikkea sellaisilla aloilla ja sellaisissa yrityksissä, joita digitalisointi koskee. Näin voidaan varmistaa, että digitalisoidut työn organisoinnin uudet muodot parantavat eivätkä heikennä työpaikkojen laatua.

1.5.5 Tarvitaan työntekijöiden henkilötietojen suojaa koskevia selkeitä säännöksiä, jotta voidaan turvata yksityisyydensuojanormit työssä. EU:n tietosuojalainsäädännössä olisi asetettava korkeat vähimmäisnormit eikä siinä tulisi estää lisäsääntelyä jäsenvaltioissa. Parhaillaan neuvoteltavaan EU:n tietosuoja-asetukseen olisi näin ollen sisällyttävä ”avoimuuslauseke”, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat ylittää EU:n vähimmäisnormit.

1.5.6 EU:n ja jäsenvaltioiden tulisi vuoropuhelussa työmarkkinaosapuolten kanssa tarkastella strategioita, joilla sosiaalisten ja työoikeudellisten normien soveltamisalaa voitaisiin mukauttaa siten, että niissä otetaan huomioon digitalisoidun työelämän olosuhteet.

1.5.7 Uusi teollinen sykli 4.0 ja digitalisointi vaikuttavat koko yhteiskuntaan. Tarvitaan työmarkkinaosapuolten, jäsenvaltioiden ja EU:n rakentavaa vuoropuhelua, jotta voidaan keskustella työmarkkinoihin kohdistuvista vaikutuksista sekä sosiaali- ja työlainsäädännön mahdollisista ja tarvittavista mukautuksista. Hallitustahot ja työmarkkinaosapuolet ovat äskettäin käynnistäneet esimerkiksi Saksassa, Alankomaissa ja Itävallassa erittäin lupaavia aloitteita. Jokaisessa tapauksessa tulee ottaa huomioon kansallisten kehityskulkujen erityispiirteet ja niiden tarjoamat mahdollisuudet. Esimerkillisiä menettelytapoja olisi levitettävä.

1.5.8 EU:n, jäsenvaltioiden hallitusten ja työmarkkinaosapuolten olisi käynnistettävä keskusteluja, joiden tavoitteena on määritellä poliittisia toimenpiteitä ja lainsäädäntöä, joilla varmistetaan asianmukainen pakollinen sosiaaliturva koko työvoimalle, myös epätyypillisissä työllisyyden muodoissa oleville työntekijöille.

1.5.9 Kokonaistaloudelliset perusedellytykset vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioittain. Jotta vahvistetaan työllisyyttä työvoiman kysynnän heikkenemisestä huolimatta, on kaikkien sidosryhmien välisessä vuoropuhelussa tuotava esiin mahdollisia ongelmia ja laadittava vastaavia ratkaisustrategioita yksittäisten jäsenvaltioiden tarpeiden mukaisesti (esimerkkeinä julkiset investoinnit, työllisyyttä luovat innovoinnit sekä työn jakaminen ja työajan lyhentäminen).

1.5.10 Verojärjestelmien uudistuksia on tutkittava huolellisesti, jotta varmistetaan kaikkien tulomuotojen samantasoiset veroasteet riippumatta siitä, syntyykö tulo perinteisesti organisoiduilla aloilla vai jakamistaloudessa. Sosiaaliturvajärjestelmien kestävyyden varmistamiseksi myös tulevaisuudessa ja työn kustannusten keventämiseksi voitaisiin harkita, että osa ”digitalisointiosingosta” käytetään tähän tarkoitukseen.

2. Johdanto: palvelujen rakennemuutos

2.1 Viime vuosina on saavutettu merkittäviä läpimurtoja digitaaliteknologian kehittämisessä. Digitaaliteknologian uudet ja erittäin vahvat valmiudet mahdollistavat yhä useampien tehtävien ja töiden automatisoinnin (esim. itse ajava auto, esineiden internet, teollisuus 4.0). Lisäksi digitaalitekniikka on johtamassa asiakaskontaktin etsimiseen liittyvien ja liiketoimikustannusten merkittävään vähenemiseen, mikä mahdollistaa täysin uusien ja erittäin skaalautuvien liiketoimintamallien kehittämisen palvelualalla (esim. verkossa toimivat markkinapaikat ja alustat, myös niin sanottu jakamistalous, Uber, Airbnb). Tämä kannustaa liiketoimintamallien ja -prosessien digitalisointiin monilla talouden aloilla. Eräitä niistä on jo käsitelty aiemmissa ETSK:n lausunnoissa (3).

2.2 Digitalisointiin liittyy merkittäviä muutoksia ja rakenneuudistuksia lähes kaikilla palvelualoilla (4), joiden vielä aivan äskettäin katsottiin olevan vastustuskykyisiä teknologista järkeistämistä kohtaan. Palvelujen katsottiin pitkään tukevan muita talouden aloja (kuten maatalous, kaivostoiminta, valmistusteollisuus ja rakennusala), kotitalouksia ja kuluttajia, ja niitä pidettiin enimmäkseen uusien teknologioiden passiivisina käyttäjinä. Internetin saapuminen yhdessä televiestintäpalvelujen liberalisoinnin kanssa on kuitenkin muuttanut merkittävästi palvelujen roolia.

2.3 Näiden kehityskulkujen vaikutus kyseisten alojen työllisyyteen on edennyt hitaasti kuluneina vuosikymmeninä mutta on nyt nopeutumassa. Eräitä digitalisoinnin vaikutuksia palvelualojen työllisyyteen on jo havaittavissa: — Palvelualan työntekijöiden uudet ammatilliset pätevyysvaatimukset. — Työpaikkoja vähentävät investoinnit, kun teknologia on yhä edullisempaa ja sen avulla voidaan hoitaa tehtäviä, joista aiemmin huolehdittiin ihmistyövoimalla. Tämä on makrotasolla vähentänyt työvoiman kysyntää perinteisillä aloilla, ja työn osuus bkt:stä on alentunut (5). — Keskimääräisen ja korkean osaamistason työvoiman kysyntä alenee, ja sen odotetaan laskevan edelleen lähitulevaisuudessa. Eri arvioiden mukaan uhkana on, että noin 50 prosenttia nykyisistä työpaikoista korvataan digitaaliteknologialla seuraavien 20 vuoden kuluessa (6). Kokemus on kuitenkin osoittanut, että tällaisiin ennusteisiin on suhtauduttava varovaisesti.

2.4 Digitalisointi näyttää tällä hetkellä lisäävän tuottavuutta ennennäkemättömälle tasolle ja tuottavan näin ollen ”digitalisointiosinkoa” sekä – kolikon toisena puolena – vähentävän huomattavasti etenkin keskitason osaamista edellyttävän työvoiman kysyntää. Työvoiman kysynnän väheneminen lisää työttömyyttä, ”keskiluokan murenemista” ja kärjistää edelleen tuloeroja (7).

2.5 Yhdysvaltalaiset yritykset hallitsevat tällä hetkellä digitaalitaloutta, kun taas Eurooppa on pitkälti menettänyt otteensa digitaaliteknologian kehittämisessä. Huolenaiheena on, että Eurooppa vaikuttaa myös olevan huonosti valmistautunut digitalisoinnin käynnistämiin perusluonteisiin muutoksiin, jotka vaikuttavat talouteemme ja yhteiskuntaamme (esimerkiksi jo mainittu laajamittainen tuottavuuden kasvu ja sellaisten epätasapainojen luomisen uhka, jotka saattavat lisätä tiettyjen työntekijäryhmien työttömyyttä merkittävästi ja johtaa yhteiskunnan polarisoitumiseen entisestään).

2.6 Vaikka on mahdotonta ennustaa teknologian aiheuttamien laajamittaisten muutosten seurauksia, on selvästi tarpeen kehottaa EU:ta omaksumaan aktiivinen rooli näiden kehityskulkujen muotoilussa sekä niistä työllisyyteen ja yhteiskuntaan kohdistuvien vaikutusten hallinnassa – etenkin kun tällainen aktiivinen rooli on tällä hetkellä hyvin kaukana todellisuudesta (8). Käsillä olevassa lausunnossa pyritään korjaamaan tilanne tarkastelemalla digitalisoinnin vaikutusta palvelualan työllisyyteen ja antamalla siihen liittyen poliittisia suosituksia.

3. Osaamistarpeiden muutos

3.1 Digitalisoinnin loogisena seurauksena digitaaliteknologiaa otetaan käyttöön yhä useammalla palveluteollisuuden työpaikalla. Esimerkiksi lähes 60 prosenttia pankkialan työntekijöistä kertoo, että heidän työpaikoillaan on otettu käyttöön uutta teknologiaa kuluneiden kolmen vuoden aikana (9). Työntekijöiltä edellytetään erityisosaamista eli digitaalisia taitoja kyseisen teknologian hallitsemiseksi. Tämä tarkoittaa, että ammatillisen koulutuksen opinto-ohjelmia on ajantasaistettava vastaavasti ja että on toteutettava asianomaisia koulutustoimia.

3.2 Komission virallisista tiedoista ilmenee kuitenkin, että taitojen kehittämisessä on merkittäviä pullonkauloja, ja niissä arvioidaan, että 47 prosenttia EU:n työvoimasta on vailla riittäviä digitaalisia taitoja, vaikkakin maiden välillä on huomattavia eroja (10). Sen lisäksi, että hukataan työpaikkojen luomismahdollisuuksia, tällainen osaamisen kohtaanto-ongelma saattaa haitata digitaalitalouden kehittämistä ja siten EU:n kilpailukykyä, jos asiaan ei puututa.

3.3 Tarvitaan luotettavaa tietoa osaamistarpeista ja -puutteista, jotta opinto-ohjelmissa voidaan puuttua osaamisen kohtaanto-ongelmaan. EU toteuttaa jo toimia tällä alalla etenkin Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskuksen Cedefopin kaltaisten elinten kautta. Se, että työmarkkinaosapuolet voivat ottaa ohjakset käsiinsä tällaisessa osaamista koskevassa tiedonhankinnassa esimerkiksi alakohtaisten osaamisneuvostojen muodossa, on jo osoittautunut menestyksekkääksi käytänteeksi. Tätä taustaa vasten on valitettavaa, että komissio harkitsee työmarkkinaosapuolten roolin heikentämistä korvaamalla työmarkkinaosapuolten osaamisneuvostot monia eri sidosryhmiä edustavilla osaamisyhteenliittymillä. Koska ammattitaidon tarjonnan ja kysynnän kohtaamattomuuden ongelma on edelleen ratkaisematta käytettävissä olevasta osaamisesta huolimatta, suurimpana ongelmana näyttäisi olevan strategisen toteuttamisen ja investointien puute.

3.4 Keskeistä on edistää ammatilliseen koulutukseen tehtäviä julkisia ja yksityisiä investointeja. Eräissä jäsenvaltioissa taataan vähimmäisoikeus palkalliseen opintovapaaseen. Tulisi tarkastella, onko tämä työntekijöiden ja työnantajien kannalta järkevä väline koulutustarpeen mukauttamiseksi ja tarvitaanko EU-tason toimia näiden kokemusten yleistämiseksi EU:ssa.

4. Työn organisoinnin ja tulojen polarisoituminen

4.1 Pätevyysvaatimusten muuttuminen liittyy tiiviisti työn organisoinnin muuttumiseen eli tehtäviin, joita työntekijät hoitavat, ja siihen, miten he niitä hoitavat. Tällä alalla digitalisointi on parhaillaan johtamassa työllisyyden vaiheittaiseen polarisoitumiseen palvelualan työn itsenäisyyden ja palkkojen suhteen, mikä tarkoittaa, että palvelualan työpaikat sijoittuvat todennäköisemmin joko palkka-asteikon ja työn itsenäisyyttä koskevan asteikon ylä- tai alapäähän ja että näiden ääripäiden välissä sijaitsee entistä vähemmän työpaikkoja. Samalla on havaittavissa myös uusia kehityssuuntia, jotka johtuvat työmarkkinoiden spontaanista mukautumisesta.

4.2 Digitalisoitu palveluteollisuus luo kysyntää osaamisvaltaisissa tehtävissä toimivalle työvoimalle erityisesti ammattimaisissa ja teknisissä palveluammateissa, joissa tehtävänä on esimerkiksi hallinnoida tietoverkkoja. Tällaisten ammattilaisten tehtäviä voi tyypillisesti tehdä etätyönä digitaalisilla mobiililaitteilla mihin vuorokaudenaikaan tahansa.

4.3 Työn joustava organisointi antaa työntekijöille yleensä työhön liittyvää laajamittaista itsenäisyyttä ja saattaa siten kohentaa työpaikkojen laatua sekä parantaa ja helpottaa työn ja perhe-elämän yhteensovittamista. Tällaisiin joustaviin työn muotoihin liittyy kuitenkin myös riskejä, jos työntekijöiden on oltava – tai heistä tuntuu, että heidän on oltava – käytettävissä koko ajan. Tällainen ”rajaton työnteko” saattaa aiheuttaa stressiä ja loppuunpalamista.

4.4 Olisi selvitettävä laaja-alaisen vuoropuhelun avulla tarkemmin, onko työntekijöiden yksityiselämän suojelua syytä vahvistaa ja missä määrin vahvistaminen on tarpeen näinä aikoina, kun digitaalinen matkaviestintä ulottuu kaikkialle, sekä mitä toimenpiteitä jäsenvaltio- ja EU-tasolla on tarvittaessa järkevä toteuttaa alituisen käytettävissä tai saavutettavissa olon rajoittamiseksi. Lisäksi on harkittava järkeviä toimenpiteitä itsenäisten ammatinharjoittajien kasvavan joukon aseman vahvistamiseksi tältä osin.

4.5 Muilla aloilla työn itsenäisyys vähentyy palvelujen digitalisoinnin myötä. Tilanne on tämä esimerkiksi sähköisen kaupankäynnin logistiikkakeskuksissa, joihin luodaan rutiinityöhön perustuvia työpaikkoja. Tämäntyyppisen työn organisointimuodoissa on tyypillistä, että työntekijöille annetaan sähköisillä laitteilla yksityiskohtaisia ohjeita esimerkiksi siitä, mikä esine on pakattava mihinkin laatikkoon.

4.6 Tällaiset rutiinityöt voivat vakiomuotoisen ja suhteellisen yksinkertaisen luonteensa vuoksi luoda työllistymistilaisuuksia alhaisen osaamistason työntekijöille ja työmarkkinoiden uusille tulokkaille. Näiden työpaikkojen laatua pidetään kuitenkin usein alhaisena, sillä työntekijät kokevat, ettei heidän osaamistaan ja valmiuksiaan hyödynnetä täysimääräisesti.

4.7 Digitalisointi on eittämättä yksi aikamme nopeimmin kehittyvistä aloista, jossa mahdollisuudet ja riskit ovat tiiviisti yhteydessä toisiinsa. Tuleva kehitys on mitä luultavimmin luonteeltaan monisyistä, kun perinteisten yritysten ja toimialojen rinnalle syntyy aloittelevia yrityksiä, pienyrityksiä ja joustavia toimintamuotoja. Tämän kehityskulun työllisyysvaikutukset eivät ole vielä täysin selvillä, eikä niitä voida ennustaa tarkkaan. Tästä syystä pelkona on työllisyysasteen lasku samalla kun EU:n työmarkkinoilla on sitkeä osaamisen kohtaanto-ongelma. Avainasemassa tässä tilanteessa ovat rakentava yhteistyö ja tietoisuuden lisääminen keskeisten toimijoiden eli valtiovallan ja työmarkkinaosapuolien kesken. Sosioekonomisten rakenteiden laaja valikoima ja eritasoinen talouskehitys EU:ssa saattavat edellyttää erityisiä analyysejä ja menettelytapoja, jotta voidaan hallita digitalisoinnin vaikutuksia työmarkkinoihin ja työllisyyteen.

4.8 Tarvitaan parempia tilastoja ja tutkimuksia palvelutaloudesta (maailmanlaajuisesti ja unionitasolla), jotta voidaan ennustaa tarkemmin työmarkkinoiden kehitystä sekä työn ja työllisyyden polarisoitumista. Palvelualan työllisyyttä ja työn organisointia koskevalle tutkimukselle olisikin näin ollen myönnettävä asianmukaista rahoitusta Horisontti 2020 -ohjelman varoista. Tutkimustuloksia on hyödynnettävä aktiivisessa työllisyyspolitiikassa, jolla varmistetaan, että tartutaan mahdollisuuksiin luoda korkealaatuisia digitaalisia työpaikkoja ja vältetään samalla riskejä. Lisäksi työmarkkinaosapuolten olisi neuvoteltava työn uusien organisointimuotojen käyttöönotosta, jotta varmistetaan, että digitalisoidun työn uusilla organisointimuodoilla parannetaan työpaikkojen laatua sen heikentämisen sijaan.

4.9 Tällaisiin työn organisoinnin polarisoitumissuuntauksiin liittyy tulojen polarisoituminen, kuten Euroopan parlamentti on myös pannut merkille (11). Eräissä tapauksissa tätä edistää työehtosopimusten puute tai niiden kiertäminen. Tämä pätee esimerkiksi tilanteisiin, joissa digitaalipalvelujen tarjoajat painottavat liiketoimintamalliensa erityislaatuisuutta voidakseen asettaa kyseenalaiseksi olemassa olevien työehtosopimusten sovellettavuuden työntekijöihinsä. Näin ollen eräät sähköistä kaupankäyntiä harjoittavat yritykset katsovat, ettei niiden työntekijöitä voi pitää vähittäiskaupan työntekijöinä ja etteivät he siten kuulu työmarkkinaosapuolten sopimien vähittäiskauppasektorin palkkojen piiriin.

4.10 Digitalisoinnista osittain johtuvien tuloerojen kasvun torjumiseksi olisi edistettävä työehtosopimusneuvotteluja kaikilla eri tasoilla, ennen kaikkea sellaisilla aloilla ja sellaisissa yrityksissä, joita digitalisointi koskee.

4.11 Digitaalisesti organisoidussa työssä työskentelevät tuottavat suuria määriä henkilökohtaista tietoa siitä, missä työntekijät tekevät mitäkin, milloin ja kenen kanssa. Sen lisäksi, että luodaan tilaisuuksia hyvin tehokkaalle työnteolle saumattomissa tietovirroissa, mahdollistetaan näin myös työntekijöiden valvonnan tungettelevat käytänteet, jotka vaarantavat yksityisyyttä työpaikalla koskevat vakiintuneet normit.

4.12 Tarvitaan työntekijöiden henkilötietojen suojaa koskevia selkeitä säännöksiä, jotta voidaan turvata yksityisyydensuojanormit työssä. EU:n tietosuojalainsäädännössä olisi asetettava korkeat vähimmäisnormit, eikä siinä tulisi estää lisäsääntelyä jäsenvaltioissa. Parhaillaan neuvoteltavaan EU:n tietosuoja-asetukseen olisi näin ollen sisällyttävä ”avoimuuslauseke”, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat ylittää EU:n vähimmäisnormit.

5. Työllisyyden ja työmarkkinainstituutioiden muuttuminen

5.1 Koska tietoa voidaan jakaa pitkien etäisyyksien takaa ja laajan vastaanottajakunnan keskuudessa erittäin alhaisin kustannuksin, digitaaliteknologiat mahdollistavat erittäin pirstaleiset liiketoimintamallit. Tämä vähentää jäykkien sekä toiminnallisesti ja maantieteellisesti integroitujen yritysrakenteiden tarvetta selvästi määriteltyine henkilöstöineen, hierarkioineen ja toimitiloineen.

5.2 Tällaiset kehityskulut lisäävät yrityksien kykyä perustaa toimintansa joustavasti työllistetyn työvoiman, esimerkiksi itsenäisten ammatinharjoittajien, varaan. Itsenäisten ammatinharjoittajien määrä on kasvanut viime aikoina merkittävästi (12) erityisesti palvelualoilla, kuten tieto- ja viestintätekniikan, viestimien sekä hallinnollisten ja tukipalvelujen alalla. Joukkoistamisen kaltaisten käytänteiden, eli verkkoalustojen, joiden avulla yritykset voivat julkaista työtarjouksia, joista freelance-työntekijät kilpailevat, odotetaan lisäävän entisestään itsenäistä ammatinharjoittamista. Lisäksi työtilaisuuksista kilpaillaan joukkoistamisen mahdollistavilla alustoilla maailmanlaajuisesti, mikä tuottaa kilpailuetua sellaisille tarjoajille, jotka asuvat alueilla, joissa elinkustannukset, tulovero ja sosiaaliturva ovat alhaiset.

5.3 Jotkut työntekijät arvostavat tällaisten työjärjestelyjen tarjoamaa joustavuutta. Epätyypillisten työllisyyden muotojen voimakas lisääntyminen voi kuitenkin tehdä olemassa olevista työmarkkinainstituutioista (kuten työsuhdeturvalainsäädäntö, työterveys- ja työturvallisuusjärjestelyt, työehtosopimusneuvottelut ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelurakenteet) osittain tehottomia. Lisäksi näihin työmarkkinainstituutioihin kohdistuu entistä enemmän kilpailupainetta, kun työnhakijoiden välinen rajat ylittävä kilpailu lisääntyy esimerkiksi joukkoistamiseen liittyvissä portaaleissa. Jäsenvaltioiden työmarkkinaosapuolten ja hallitustahojen tehtävänä on löytää rakentavan vuoropuhelun avulla asianmukaisia ratkaisuja, jotta digitaalisen muutoksen valossa varmistetaan kaikenlaisten työjärjestelyjen osalta myös tulevaisuudessa oikeudenmukaiset ja osallistavat työmarkkinat.

5.4 Tässä yhteydessä työllisyys jakamistaloudessa on erityisen arkaluonteinen kysymys. Monissa tapauksissa työsuhteeseen ja asianomaisten osapuolten oikeudelliseen asemaan liittyy epäselvyyksiä. Usein jää epäselväksi, onko verkkofoorumin kautta vuokrattavissa olevan yksityisen ajoneuvon kuljettaja itsenäinen ammatinharjoittaja vai työskenteleekö hän jonkun toisen palveluksessa ja jos, kenen – matkustajan vai verkkofoorumin ylläpitäjän. Tästä syystä on oikeudelliselta kannalta vaikea määritellä mitä lainsäädäntöä – sekä palvelussuhdelainsäädännön että vastuuta koskevan lainsäädännön osalta – ja mitä työehtosopimusten määräyksiä on sovellettava. Jos yksikään olemassa olevista sääntely- ja työehtosopimusluokista ei ole sovellettavissa, jakamistalous toimii lainsäädännön kannalta harmaalla alueella. Tämä saattaa aiheuttaa kilpailupaineita työllisyydelle ja yrityksille, jotka toimivat olemassa olevien sääntely- ja työehtosopimusluokkien kehyksessä.

5.5 Tällä hetkellä ei ole saatavilla luotettavaa ja ajantasaista tietoa, jotta voitaisiin arvioida, minkälaiset työllisyyspoliittiset toimet ovat tarkoituksenmukaisia jakamistalouden kannalta. Tilanteen korjaamiseksi tarvitaan pikaisesti yksityiskohtaisia ja säännöllisesti ajantasaistettavia työllisyystilastoja epätyypillisen ja uudenlaisen työn muodoista.

5.6 EU:ssa ja jäsenvaltioissa olisi harkittava strategioita sosiaalisten ja työoikeudellisten normien soveltamisalan mukauttamiseksi niin, että normit heijastavat digitaalisen työelämän olosuhteita. Asiaa koskevat aloitteet olisi esitettävä työmarkkinaosapuolien kanssa käytävässä jäsennellyssä vuoropuhelussa, jotta saadaan aikaan näyttöön perustuvia ratkaisuja, joissa otetaan huomioon myös palvelun käyttäjien intressit. Erittäin lupaavia aloitteita on jo käynnistetty Saksassa, Alankomaissa ja Itävallassa.

5.7 Koska tällaiset kehityskulut luovat haasteita myös työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun ja työehtosopimusneuvottelujen vakiintuneille käytännöille, työmarkkinaosapuolia kehotetaan käymään rakentavaa vuoropuhelua, jotta voidaan tarkastella mahdollisia ja tarvittavia mukautuksia. Euroopan unioni voi osaltaan edistää tällaista vuoropuhelua myöntämällä rahoitusta asiaan liittyville työmarkkinaosapuolten hankkeille ja edistämällä tällaisia tutkimushankkeita Horisontti 2020 -ohjelman yhteydessä.

5.8 Digitalisoinnin ansiosta palvelualan liiketoimintamalleista voi tulla paljon aiempaa vähemmän työvoimavaltaisia. Tämä koskee esimerkiksi pankkialaa, jossa liiketoimintaprosessit on osittain automatisoitu ja digitalisoitu. Tämän vuoksi osa työvoimasta jää tarpeettomaksi. Oxfordin yliopiston tutkijat Frey ja Osborne uskovat automatisoinnin vaikuttavan erityisesti keskituloisiin työpaikkoihin ja ammatteihin sekä eräisiin vapaisiin ammatteihin (13). Lisäksi digitalisoinnilla on huomattavia vaikutuksia työllisyyteen myös julkishallinnossa ja julkisissa laitoksissa, kuten yleishyödyllisten palveluiden alalla yleensäkin, mihin ei ole tähän mennessä kiinnitetty riittävästi huomiota. ETSK aikookin ottaa asiaan kantaa erillisessä oma-aloitteisessa lausunnossa.

5.9 Bruegel-ajatushautomo arvioi, että EU:n jäsenvaltioissa saatetaan seuraavien 20 vuoden aikana menettää 40–60 prosenttia työpaikoista digitalisoinnista johtuvan automatisoinnin vuoksi (14). Lisäksi näyttää siltä, että digitaalisella aikakaudella, toisin kuin teollisuuden kehittymisen aiemmissa vaiheissa, talouden tuottavuuden kokonaiskasvu ei enää ilmene suoraan työllisyyden lisääntymisenä (15). Tästä syystä on epäselvää, tuottaako täysin digitalisoitunut talous riittävästi työvoiman kysyntää, jotta voidaan korvata palvelujen automatisoinnin aiheuttamat arvioidut työpaikkojen menetykset. Koko Euroopassa vallitsee kuitenkin edelleen ammattipätevyyksien kysynnän ja tarjonnan välinen ero, ja ennusteita on erittäin vaikea tehdä.

5.10 On seurattava sellaisia työvoiman kysynnän muutoksia digitalisoituneella palvelualalla, joita mitataan tehtyjen työtuntien määränä. Työllisyyden tukemiseksi on työvoiman kysynnän vähenemisestä huolimatta ja sosiaalisen koheesion turvaamiseksi kiireellisesti ryhdyttävä kaikkien sidosryhmien yhteiseen vuoropuheluun huomion kiinnittämiseksi mahdollisiin ongelmiin ja vastaavien ratkaisustrategioiden laatimiseksi yksittäisten jäsenvaltioiden tarpeiden mukaisesti (esimerkkeinä julkiset investoinnit, työllisyyttä luovat innovoinnit sekä työn jakaminen ja työajan lyhentäminen).

6. Vaikutus hyvinvointivaltioon ja verojärjestelmiin

6.1 Digitalisoinnista johtuva epätyypillisten työllisyyden muotojen voimakas kasvu tarkoittaa, että yhä suurempi osa työvoimasta ei kuulu olemassa olevien sosiaaliturvajärjestelmien eikä niiden tarjoamien etuuksien, kuten yleisen työttömyysvakuutuksen tai sairaus- ja eläkevakuutuksen, piiriin. Eräissä jäsenvaltioissa tästä aiheesta käydään jo työmarkkinaosapuolten ja hallitustahojen välisiä keskusteluja. Yhdessä kokonaistyöllisyysasteen alenemisen kanssa tällaiset kehityskulut saattavat vähentää niiden olemassa olevien vero- ja sosiaaliturvajärjestelmien tuloja ja näin ollen yleistä tehokkuutta, joiden tulot perustuvat pääasiassa palkoista kerättäviin veroihin ja maksuihin sekä työnantajien ja työntekijöiden osarahoitusjärjestelmiin ja jotka näin ollen ovat riippuvaisia normaalien työsuhteiden suuresta määrästä.

6.2 Tällainen tehokkuuden väheneminen aiheuttaisi vakavia uhkia eurooppalaiselle yhteiskuntamallille, joka perustuu vahvaan julkiseen sitoutumiseen yleishyödyllisten palvelujen rahoittamiseen ja tuottamiseen sekä tehokkaisiin sosiaaliturvaverkkoihin. Digitalisointiprosessin menestyksellinen hallinta riippuu kuitenkin merkittävästi yleishyödyllisten palvelujen, kuten ajanmukaisten koulutusjärjestelmien ja laajakaistainfrastruktuurin, tehokkaasta tarjonnasta.

6.3 EU:n, jäsenvaltioiden hallitusten ja työmarkkinaosapuolten olisi käynnistettävä keskusteluja, joiden tavoitteena on määritellä poliittisia toimenpiteitä ja lainsäädäntöä, joilla varmistetaan asianmukainen pakollinen sosiaaliturva koko työvoimalle, myös itsenäisille ammatinharjoittajille, joukkoistamista hyödyntäville yrityksille työtä tekeville ja jakamistalouden työntekijöille. On otettava huomioon, että näissä ryhmissä esiintyy mahdollisesti erilaisia mielipiteitä.

6.4 On myös tutkittava huolellisesti verojärjestelmien uudistuksia, jotta varmistetaan kaikkien tulomuotojen samantasoiset veroasteet riippumatta siitä, syntyykö tulo perinteisesti organisoiduilla aloilla vai jakamistaloudessa. EU:n olisi edistettävä ja koordinoitava vastaavia uudistuksia jäsenvaltioissa.

6.5 Sosiaalijärjestelmien kestävyyden varmistamiseksi myös tulevaisuudessa ja työn kustannusten keventämiseksi voitaisiin harkita, että osa ”digitalisointiosingosta” käytetään tähän tarkoitukseen.

Bryssel 16. syyskuuta 2015 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Henri MALOSSE

(1) Käsillä olevassa lausunnossa viitataan yksityisiin palvelualoihin sellaisina kuin ne on määritelty tilastollisissa standardiluokituksissa (esim. NACE Rev. 2 F-N; Q-T).

(2) Esim. Suomen työ- ja elinkeinoministeriö (2015), Service Economy Revolution and Digitalisation: http://www.tem.fi/files/43374/TEMjul_41_2015_web_22062015.pdf

(3) Esimerkiksi: Yrityspalvelujen vaikutukset teollisuudessa (esittelijät: Joost van Iersel ja Hannes Leo) (EUVL C 12, 15.1.2015, s. 23), jossa esitellään neljännen teollisen vallankumouksen erityispiirteitä.

(4) Tilastoluokituksissa yleisesti käytetty palvelualojen määritelmä.

(5) Ks. esimerkiksi Brynjolffson ja McAfee (2014): The Second Machine Age, New York, W.W. Norton & Company, luku 11.

(6) Esim. Bowles, J., The computerisation of European jobs who will win and who will lose from the impact of new technology onto old areas of employment?, 2014, The computerisation of European jobs, Frey, C. M., Osborne, M., The future of employment: How susceptible are jobs to computerisation?, 2013, Pajarinen, M., Rouvinen, P., Ekeland, A., Computerization Threatens One-Third of Finnish and Norwegian Employment, ETLA, 2015.

(7) Ks. alaviite 10.

(8) ETSK:n lausunnoissa esitetyt asianomaiset suositukset (esimerkiksi EUVL C 311, 12.9.2014, s. 15, EUVL C 12, 15.1.2015, s. 23, EUVL C 332, 8.10.2015, s. 36, EUVL C 271, 19.9.2013, s. 116 ja EUVL C 67, 6.3.2014, s. 96).

(9) Eurofound (2014): Working Conditions and Job Quality: Comparing Sectors in Europe.

(10) http://ec.europa.eu/priorities/digital-single-market/docs/dsm-factsheet_fi.pdf

(11) Euroopan parlamentti (2015): Wage and Income Inequality in the European Union.

(12) UNI Europa (2015): Towards a Fair Future for European Services: http://uniglobalunion.org/sites/default/files/public_shared/files/towards_a_fair_future_for_european_services.pdf

(13) Frey ja Osborne (2013), ks. alaviite 6.

(14) Bruegel (2014): The computerisation of European jobs.

(15) Bowles (2014), ks. alaviite 6.