KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta

KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE

neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta

Johdanto

Sekä viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24. heinäkuuta 1986 annetussa neuvoston direktiivissä 86/362/ETY [1] että torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27. marraskuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/642/ETY [2] on kummassakin artikloja, joissa säädetään torjunta-ainejäämien määrien valvonnasta.

[1] EYVL L 221, 7.8.1986, s. 37.

[2] EYVL L 350, 14.12.1990, s. 71.

Erityisesti neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 5 kohdassa ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY (sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 1999/71/EY [3]) 4 artiklan 5 kohdassa säädetään, että komission on toimitettava neuvostolle kertomus mainittujen artiklojen soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta ennen vuoden 1999 loppua. Tämä kertomus annetaan neuvostolle mainittujen säännösten mukaisesti. Se sisältää seuraavat osat:

[3] EYVL L 194, 27.7.1999, s. 36.

1. Valvonnan tavoitteet

2. Valvonnan suorittavat viranomaiset

3. Valvonnan suunnittelu

4. Valvonnan järjestäminen

5. Tulosten raportointi

6. Komission toimet

7. Elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston valvontamatkat

8. Huolenaiheet

9. Päätelmät ja suositukset.

(1) Valvonnan tavoitteet

Valvonnan yleistavoitteena on, että komissio voisi kehittää järjestelmän ravinnon kautta tapahtuvan todellisen altistumisen arvioimiseksi. Muihin tavoitteisiin kuuluvat jäämien enimmäismääriä koskevien rikkomusten laajuuden arvioiminen sekä todellisten jäämämäärien arvioiminen suhteessa vahvistettuihin jäämien enimmäismääriin.

(2) Valvonnan suorittavat viranomaiset

Direktiiveissä säädetään, että jäsenvaltioiden on nimettävä viranomainen varmistamaan, että neuvoston direktiivin 86/362/ETY 4 artiklan 4 kohdan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 3 artiklan 4 kohdan mukainen valvonta suoritetaan.

Jäsenvaltiot ovat nimenneet kyseiset valvonnan suorittavat viranomaiset.

Mainituissa artikloissa säädetään myös, että valvonta on tehtävä virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta annettujen neuvoston direktiivien 89/397/ETY [4] ja 93/99/ETY [5] mukaisesti. Jälkimmäisessä direktiivissä vaaditaan, että laboratoriot on hyväksytty 1. marraskuuta 1998 mennessä.

[4] EYVL L 186, 30.6.1989, s. 23.

[5] EYVL L 290, 24.11.1993, s. 14.

(3) Valvonnan suunnittelu

Alun perin säädettiin, että jäsenvaltioiden on toimitettava seuraavaa vuotta koskevat kansalliset suunnitelmansa komissiolle vuosittain 30. kesäkuuta mennessä. Tämä tuotti vaikeuksia monille jäsenvaltioille, koska niiden suunnitelmat riippuvat enemmän tai vähemmän edellisen vuoden valvonnan tuloksista. Ongelma ennakoitiin alkuperäisissä neuvoston direktiiveissä, joissa komissiolle annettiin valtuudet muuttaa päivämääriä. Ongelma ratkaistiin komission direktiivillä 1999/65/EY [6], jolla määräaika muutettiin 30. päivästä kesäkuuta 30. päivään syyskuuta. Näin jäsenvaltioiden pitäisi voida vastaisuudessa jättää suunnitelmansa ajoissa komissiolle.

[6] EYVL L 172, 8.7.1999, s. 40.

Komissio on vuodesta 1996 lähtien toimittanut pysyvälle kasvinsuojelukomitealle lausuntoa varten luonnoksen valvontasuosituksiksi. Komissio hyväksyi suositukset puoltavien lausuntojen jälkeen, ja ne julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä valvontasuosituksina 96/199/EY [7] (vuodelle 1996), 96/738/EY [8] (vuodelle 1997), 97/822/EY [9] (vuodelle 1998), 1999/333/EY [10], (vuodelle 1999; suosituksiin sisältyy ensimmäistä kertaa ohjeet laadunvalvontamenetelmistä) ja vuodelle 2000 [11].

[7] EYVL L 64, 14.3.1996, s. 18.

[8] EYVL L 335, 24.12.1996, s. 54.

[9] EYVL L 337, 9.12.1997, s. 14.

[10] EYVL L 128, 21.5.1999, s. 25.

[11] Pysyvän kasvinsuojelukomitean puoltava lausunto 28.9.1999.

Näissä valvontasuosituksissa määritellään kyseisenä vuotena valvottavat tuote/torjunta-aineyhdistelmät. Ne on valittu siten, että ne sopivat laajempaan kokonaisstrategiaan, jonka tavoitteena on valvoa viisivuotiskauden aikana riittävän laajaa tuotevalikoimaa torjunta-aineryhmittäin, jotta komissio ja jäsenvaltiot saisivat kuvan näiden torjunta-aineiden todellisesta ravinnon kautta tapahtuvasta saannista. Ensimmäinen viisivuotiskausi päättyy 2001, jolloin pitäisi olla mahdollista suorittaa ensimmäinen koko yhteisöä koskeva arviointi viiden torjunta-aineen muodostaman ensimmäisen ryhmän todellisesta saannista kyseisellä kaudella näitä torjunta-aineita sisältävien keskeisten ruokavalioon kuuluvien hedelmien ja vihannesten osalta. Toiminta jatkuu samankaltaisena seuraavina vuosina.

Vuoden 1999 valvontasuosituksissa otettiin käyttöön myös toinen uusi osio, vaihtelun arviointi. Sen avulla komission ja jäsenvaltioiden on mahdollista arvioida tiettyjen akuutteja myrkytyksiä aiheuttavien torjunta-aineiden saanti. Käytännössä arviointiin kuuluu, että tuote/torjunta-aineyhdistelmästä otetaan kaksi näytettä, joista toinen analysoidaan yhdistettynä näytteenä ja toinen jaetaan osiin, jotka analysoidaan yksittäin, jotta voitaisiin arvioida näytteen sisäistä vaihtelua.

(4) Valvonnan järjestäminen

Vuosittain analysoitujen näytteiden määrä vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain. Vuonna 1997 se vaihteli Luxemburgin 220 näytteestä Alankomaiden 9 540 näytteeseen. Koska direktiiveissä säädetään ainoastaan näytteenottovelvollisuudesta eikä mainita otettavien näytteiden vähimmäismäärää, kukin jäsenvaltio voi määritellä itselleen määrän, joka on säännösten noudattamiseksi tarpeen. Useimmissa komission saamissa kansallisissa valvontakertomuksissa kuvattiin analysoitavien tuotteiden valintaperusteet. Näytteiden määrä ja valvotut torjunta-ainejäämät perustuvat lähinnä analyysimahdollisuuksiin. Laboratorioiden valmiudet ja taidot eivät aina ole olleet tyydyttävällä tasolla niissä jäsenvaltioissa, joihin tarkastuskäyntejä on tähän mennessä tehty. Näistä aiheista myös keskusteltiin jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa lukuisien kyseisiin maihin tehtyjen valvontamatkojen aikana (ks. kyseinen kohta). Myös viljelykasvien valintaperusteet on esitetty. Yleensä viranomaiset pyrkivät suorittamaan valvontaa sen mukaan, mitä tuotteita markkinoilla on; lisäksi ne pyrkivät ottamaan suunnittelussaan huomioon tuontituotteiden ja oman tuotannon välisen suhteen. Komissio ei kuitenkaan ole saanut näitä tietoja kaikilta jäsenvaltioilta. Silloinkin kun perusteet on annettu, se ei aina tarkoita sitä, että tilanne olisi tyydyttävä, koska usein näytteidenotto perustuu käytettävissä oleviin resursseihin, jotka ovat rajalliset.

(5) Tulosten raportointi

Direktiiveissä säädettiin, että jäsenvaltioiden oli raportoitava edellisen vuoden tulokset komissiolle 31. päivään elokuuta mennessä. Komission oli puolestaan toimitettava tiedot edelleen pysyvälle kasvinsuojelukomitealle 30. päivään syyskuuta mennessä. Kuten suunnitelmienkin määräajan osalta (ks. ed. kohta 3), myös raportoinnin määräajan noudattaminen tuotti joka vuosi vaikeuksia. Tämäkin ongelma ratkaistiin komission direktiivillä 1999/65/EY, jolla määräaika muutettiin 30. päivästä syyskuuta 31. päivään joulukuuta.

Kun vuotuista valvontatoimintaa oltiin käynnistämässä, jäsenvaltiot ja komissio sopivat yksimielisesti, että tiedot saatettaisiin yleisön saataville. Torjunta-aineiden jäämien valvontaa Euroopan unionissa käsittelevistä vuosikertomuksista ovat toistaiseksi saatavissa ensimmäiset kaksi (1996 ja 1997). Ne on julkaistu pääosasto SANCO:n Internet-sivuilla (http://europa.eu.int/comm/dg24/health/fnaoi/reports/pesticides/mon_rep/index_en.html). Julkaisemisen yhteydessä komissio toimitti julkisuuteen myös toimivaltaisten komissaarien lehdistötiedotteet.

Vuosina 1996 ja 1997 havaittuja todellisia torjunta-ainejäämien tasoja tutkittiin suhteessa yhteisön asettamiin MRL:iin (jäämien enimmäismääriin). Tulokset olivat yhtäpitäviä molempina vuosina. Noin 60 prosentissa kansallisissa ohjelmissa analysoiduista näytteistä havaittavia jäämiä ei löytynyt. Alle neljä prosenttia näytteistä sisälsi torjunta-ainejäämiä yli MRL:n. Yhteisön koordinoimassa ohjelmassa MRL:n ylittäviä näytteitä oli 0,3-0,5 prosenttia. Yhdessä tapauksessa tuote sisälsi niin korkean jäämämäärän, että se tilapäisesti ylitti hyväksyttävän päiväsaannin. Tätä tulkittaessa on kuitenkin otettava huomioon WHO:n päätelmä [12], jonka mukaan hyväksyttävän päiväsaannin lyhytaikaiset ja tilapäiset ylitykset eivät ole huolestuttavia. Saatavissa oleviin tietoihin perustuvat realistiset laskelmat osoittavat, ettei minkään analyysissä mukana olleen tuote/torjunta-aineyhdistelmän, joiden määrä oli rajallinen, osalta ole aihetta huoleen enempää pitkäaikaisen kuin akuutinkaan saannin osalta. Siksi katsottiin, ettei yhteisön tasolla ole kansanterveyteen liittyen aihetta ryhtyä mihinkään toimenpiteisiin todettujen enimmäisrajojen rikkomusten johdosta. Asiaa harkitaan uudelleen vuonna 2001, kun käytettävissä on kattavampi katsaus ensimmäisen ryhmän torjunta-aineiden ravinnon kautta tapahtuvasta saannista. Vakavissa MRL:ien ylitystapauksissa sekä silloin, kun akuutin myrkytyksen vaara on suuri, on käytettävissä elintarvikkeita koskeva yhteisön nopea varoitusjärjestelmä, jota myös käytetään. Komissio ja jäsenvaltiot käyvät parhaillaan keskustelua siitä, miten tämän järjestelmän toimivuutta voitaisiin parantaa elintarvikkeiden torjunta-ainejäämien osalta.

[12] Ohjeet ravinnon mukana saatavien torjunta-ainejäämien arvioimiseksi, WHO/FSF/FOS/97.7.

MRL:ien rikkomusten yhteydessä nousi esiin kysymys, milloin MRL ylittyy teknisesti ja tilastollisesti katsottuna tavalla, joka oikeuttaa puhumaan rikkomuksesta. Direktiiveissä sitä ei ole täsmennetty, ja jäsenvaltioiden näkemykset ja reaktiot poikkeavat toisistaan. Toistaiseksi tästä ei ole aiheutunut haittaa kaupalle, mutta ongelmien syntyminen on mahdollista, ja siksi ongelman ratkaiseminen olisi hyödyllistä.

(6) Komission toimenpiteet

Kuten edellä kohdissa 3 ja 5 todettiin, komissio on jo direktiivillä 1999/65/EY muuttanut ilmoitus- ja raportointipäivämääriä.

Komissio on myös antanut yksityiskohtaiset täytäntöönpanosäännöt formaatteja ja laadunvarmistamista koskevien ohjeiden muodossa. Ne julkaistiin vuoden 1999 valvontasuositusten yhteydessä ja niitä tarkistetaan jatkuvasti. Kyseisten toimintojen rahoitus sisältyy pysyvälle kasvinsuojelukomitealle lausuntoa varten 2. joulukuuta 1999 jätettyyn valvonta-asetusluonnokseen.

Jäsenvaltiot osallistuvat myös yhdessä komission kanssa järjestettäviin ja komission rahoittamiin pätevyystesteihin. Yhteisön tulevaa laajentumista ennakoiden komission yksiköt ovat sopineet, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden laboratoriot voivat osallistua tähän toimintaan.

Asetusluonnoksessa säädetään myös säännöllisistä pätevyystesteistä, laadunvarmistamisohjeiden päivittämisestä sekä kuluttajien todellisen saannin laskemisesta viisivuotisen valvontajakson lopussa. Hyväksyminen kuuluu kansallisille hyväksymiselimille. Komissio helpottaa niiden tehtävää järjestämällä ja rahoittamalla joka toinen vuosi toteutettavia pätevyystestejä ja kehittämällä laadunvarmistamisohjeita.

(7) Elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston valvontamatkat

Komission elintarvike- ja eläinlääkintätoimisto tekee valvontamatkoja jäsenvaltioihin tarkastaakseen olosuhteet, joissa valvonta suoritetaan, ja tarkistaakseen, täyttyvätkö direktiivin 86/362/ETY 4 artiklan 4 kohdan ja direktiivin 90/642/ETY 3 artiklan 4 kohdan edellytykset. Näihin matkoihin sisältyy toisinaan myös jäsenvaltioiden suorittaman kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista ja käyttöä koskevan valvonnan tarkastuksia neuvoston direktiivin 91/414/ETY (17 artiklan) mukaisesti.

Näitä tarkastusmatkoja koskevat raportit julkaistaan pääosasto SANCO:n Internet-sivuilla (ks. kohta 5). Matkoja on toistaiseksi tehty viiteen jäsenvaltioon. Laboratorioiden hyväksyntä on ollut ja on yhä edelleen ongelma monissa maissa. Kahdessa maassa (Portugalissa ja Irlannissa) ei hyväksyttyjä laboratorioita ole lainkaan.

(8) Huolenaiheet

1) Eläinperäisten elintarvikkeiden torjunta-ainejäämiä ei valvota direktiivien edellä mainittuihin artikloihin perustuvassa yhteisön koordinoimassa valvontaohjelmassa. Niitä valvotaan jäsenvaltioissa direktiivin 96/23/EY nojalla (elävissä eläimissä ja niistä saatavissa tuotteissa olevien tiettyjen aineiden ja niiden jäämien osalta suoritettavista tarkastustoimenpiteistä ja direktiivien 85/358/ETY ja 86/469/ETY sekä päätösten 89/187/ETY ja 91/664/ETY kumoamisesta 29. päivänä huhtikuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi). Tässä direktiivissä säädetään myös, että kertomukset on lähetettävä komissiolle kunkin vuoden 31. päivään maaliskuuta mennessä. Direktiivin 96/23/EY artikloissa ei kuitenkaan ole säännöksiä tulosten kokoamisesta yhteisön tasolla eikä niiden sisällyttämisestä komission vuosikertomuksiin. Direktiivissä 96/23/EY säädetyn valvonnan tavoitteena on sitä paitsi varmistaa yhteisön lainsäädännön noudattaminen, eikä valvonnan laajuus enempää kuin sen rakennekaan tee siitä helposti täydentävää yhteisön koordinoidun valvontaohjelman kanssa.

2) Eläinperäisten tuotteiden torjunta-aineiden MRL:t vahvistaa komissio (eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 24. päivänä heinäkuuta 1986 annettu neuvoston direktiivi 86/363/ETY [13]). Joitakin torjunta-aineita saatetaan käyttää kahteen tarkoitukseen. Kun näitä aineita käytetään eläinlääkkeinä, niitä arvioidaan yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä elintarvikkeissa annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2377/90 [14] mukaisesti. Tiedot arvioi eläinlääkekomitea Euroopan lääkearviointivirastossa. Arvioinnin tuloksena olevat MRL:t asettaa komissio.

[13] EYVL L 221, 7.8.1986, s. 43.

[14] EYVL L 224, 18.8.1990, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1570/98 EYVL L 205, 22.7.98, s. 10.

Jäämien määrittelyssä ja tuotteissa, joihin niitä sovelletaan, olevat eroavuudet heijastavat laskentamenetelmien eroja, joiden seurauksena on jäämien erilaiset enimmäismäärät samalle aineelle samassa elintarvikkeessa. Todettiin, että tieteellisen eläinlääkekomitean ehdottamat arvot ovat tiukemmat kuin kasvinsuojeluaineina käytetyille samoille torjunta-aineille hyväksytyt arvot.

Nämä eroavuudet havaittiin myös maailmanlaajuisella tasolla Codex Alimentariuksen työssä. Komission yksiköt pyrkivät sen vuoksi ratkaisemaan nämä eroavuudet niin yhteisön sisällä kuin Codex Alimentariuksessa tehtävässä työssä.

Kaikki tulevat mukautukset vaativat kuitenkin voimassa olevan lainsäädännön muuttamista. Sen vuoksi torjunta-ainedirektiivien liitteiden ja asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteiden samanaikainen uudelleentarkastelu olisi suotavaa yhteisön lainsäädännön avoimuuden ja sovellettavuuden parantamiseksi.

3) Neuvoston direktiivillä 97/41/EY [15] (annettu 25. päivänä kesäkuuta 1997 hedelmien ja vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta annetun direktiivin 76/895/ETY, viljojen torjunta-ainejäämistä annetun direktiivin 86/362/ETY, eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta annetun direktiivin 86/363/ETY, ja torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, annetun direktiivin 90/642/ETY muuttamisesta) laajennettiin yhteisön MRL:ien soveltamisalaa siten, että se sisältää myös rehut. Rehujen jäämiä ei kuitenkaan valvota yhtä tehokkaasti kuin maatalouden perustuotteita. Näytteidenotossa noudatetaan näitä direktiivejä vain, kun rehut ovat samalla myös maatalouden perustuotteita (esim. viljoja), vaikka rehujen valvonnassa onkin mahdollista noudattaa direktiiviä 96/23/EY.

[15] EYVL L 184, 12.7.1997, s. 33.

4) Jäsenvaltioilla on velvollisuus valvoa torjunta-ainejäämien määriä ravinnossa ja maataloushyödykkeissä, mutta mitään vähimmäisvaatimuksia ei ole, ja valvonnassa on jäsenvaltioiden välillä suuria eroja. Koska koordinoidussa ohjelmassa on vain rajallinen määrä analysoitavia hyödykkeitä, kuluu viisi vuotta ennen kuin saantiarviot valmistuvat, ja silloinkin ne koskevat vain rajallista määrää torjunta-aineita. Myös valvontaan pystyvien hyväksyttyjen laboratorioiden määrä jäsenvaltioissa on rajallinen.

5) Vaikka yhteisön MRL:ien ylitykset ovatkin rajallisia, ne ovat silti huolestuttavia ja antavat aihetta jatkotutkimuksiin. Ne voivat liittyä tapaan, jolla yhteisön MRL:t on asetettu (jolloin niihin liittyy ylityksen rajallinen tilastollinen todennäköisyys), mutta syynä saattaa myös olla torjunta-aineiden luvaton käyttö. Huolta ovat aiheuttaneet ylitykset trooppisissa hedelmissä, mutta niiden syynä on saattanut olla muutamille tuontituotteille myönnetty nollarajan ylitysoikeus ja ohjeiden puute niitä koskevien tietojen toimittamisesta. Tilanne saattaa parantua komission julkaistua ohjeet lokakuussa 1999.

6) Komission toimivalta tehdä tarkastuksia jäsenvaltioissa on rajallinen.

7) Kun pyritään kohti järjestelmää, jonka avulla voitaisiin arvioida todellista altistumista torjunta-ainejäämille, tarvitaan lisätietoja, joiden keruusta ei ole säädetty direktiiveissä. Tällaisia tietoja ovat lähinnä ne, jotka koskevat väestön ja väestöryhmien todellista ruokavaliota sekä altistumista muista kuin näiden artikloiden nojalla valvotuista lähteistä peräisin oleville torjunta-aineille (esim. vedestä, ammatista, kodista, eläinperäisistä tuotteista).

Komissio on ottanut esiin useita edellä mainituista kohdista elintarvikkeiden turvallisuutta koskevassa valkoisessa kirjassaan ja on jo ottanut mukaan muut kohdat valmisteilla olevassa lainsäädännössä.

9) Päätelmät ja suositukset

Neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan, jotka koskevat torjunta-ainejäämien valvontaa, soveltaminen toimii yleisesti ottaen hyvin koko yhteisön alueella, ja sen avulla on ollut ensimmäistä kertaa mahdollista arvioida kuluttajien todellista altistumista yhteisössä hedelmissä ja vihanneksissa oleville torjunta-ainejäämille. On ollut rohkaisevaa huomata, että tähän mennessä löytyneistä torjunta-ainejäämien määristä ei aiheudu vaaraa kuluttajien terveydelle. Itsetyytyväisyyteen ei kuitenkaan ole aihetta, ja komission onkin yhdessä jäsenvaltioiden kanssa jatkettava ravinnossa olevien torjunta-ainejäämien tiukkaa valvontaa ja edellä kohdassa 8 lueteltujen huolenaiheiden käsittelyä. Komissio kannattaa erityisesti elintarvikkeiden turvallisuutta koskevassa valkoisessa kirjassa ehdottamaansa integroitua lähestymistapaa. Sen avulla komission saattaisi olla mahdollista arvioida kaikenlaisten aineiden, kuten vieraiden aineiden, torjunta-aineiden, lisäaineiden ja eläinlääkkeiden jäämien, esiintymistä ruoassa. Tällaiseen lähestymistapaan voidaan päästä vain, jos kaikkia näitä aineita varten on yhteisön omat integroidut valvontaohjelmat sekä joukko erilaisia eurooppalaisia kuluttajia kuvaavia standardiruokavalioita, joiden avulla näiden aineiden esiintymistä voidaan arvioida.