FI    FI 
 
 
 EUROOPAN  
KOMISSIO   
Bryssel 20.5.2015  
COM(2015) 205 final  
  
KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE  
maidon, maitotuotteissa ainesosana käytettävän maidon sekä muiden lihalajien kuin 
naudan -, sian -, lampaan -, vuohen - ja siipikarjanlihan alkuperämaan tai lähtöpaikan 
pakollisesta ilmoittamisesta   
 
2 
 1. JOHDANTO  
Elintarviketietojen antamisesta kuluttajille annetussa Euroopan parlamentin ja 
neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1169/20111, jäljempänä ’elintarviketietoasetus’, 
vahvistetaan säännöksiä, jotka koskevat elintarvikkeiden alkuperämerkintöjä.  
Elintarviketietoasetuksen 26 artiklan 5 ja 6 kohdassa edellytetään, että komissio 
toimittaa Euroop an parlamentille ja neuvostolle kertomuksia mahdollisuudesta 
ulottaa pakollinen alkuperämerkintä koskemaan muitakin elintarvikkeita. 
Ensimmäinen kertomus2 valmiiksi pakatuissa elintarvikkeissa ainesosana käytettävän 
lihan pakollisesta alkuperämerkinnästä a nnettiin 17. joulukuuta 2013.  
Tämä kertomus kattaa komission velvollisuuden toimittaa Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle 13. joulukuuta 2014 mennessä kertomuksia maidon, maitotuotteissa 
ainesosana käytettävän maidon sekä muiden lihalajien kuin naudan -, sian-, lampaan -, 
vuohen - ja siipikarjanlihan alkuperämaan tai lähtöpaikan pakollisesta 
ilmoittamisesta. Tässä kertomuksessa viitataan maitoon ja maitotuotteisiin sellaisina 
kuin ne on määritelty asetuksen (EU) N:o 1308/2013 liitteessä VII olevassa III 
osassa. Lihalajit, joihin viitataan, ovat tuore ja jäädytetty hevosen -, kanin -, poron - ja 
hirvenliha, tarhatun ja luonnonvaraisen riistan liha sekä muiden lintujen kuin 
kanojen, kalkkunoiden, ankkojen, hanhien ja helmikanojen liha.  
Elintarviketietoasetuksen 2 6 artiklan 7 kohdan mukaisesti tässä kertomuksessa 
otetaan huomioon seuraavat:  
– kuluttajainformaation tarve,  
– alkuperämaata tai lähtöpaikkaa koskevien pakollisten ilmoitusten antamisen 
toteuttamiskelpoisuus eri tuotteiden osalta ja  
– analyysi tällaisten vaati musten käyttöönoton kustannuksista ja hyödyistä sekä 
elintarvikealan toimijoiden että viranomaisten kannalta samoin kuin niiden 
vaikutukset sisämarkkinoihin ja kansainväliseen kauppaan.  
Voidakseen arvioida huolellisesti tämän kertomuksen piiriin kuuluvien 
elintarvikkeiden pakollisia alkuperämerkintöjä komission yksiköt teettivät 
riippumattomalla konsultilla kyselyn3, jäljempänä ’tutkimus’, jossa analysoidaan eri 
merkintävaihtoehtojen vaikutusta. Tässä kertomuksessa käsitellään tutkimuksen 
päätuloksia. Vapaa ehtoista tai pakollista alkuperämerkintää arvioitiin kulutukseen 
tarkoitetun maidon ja maitoa ainesosana käyttävien tuotteiden, kuten juuston ja 
jogurtin, osalta yhdeksässä jäsenvaltiossa sekä hevosen -, kanin - ja riistanlihan osalta 
suurissa tuottajamaissa . 
                                                            
1 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o  1169/2011, annettu 25 päivänä lokakuuta 2011, 
elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) 
N:o 1924/2006 ja (EY) N:o  1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, 
neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission 
asetuksen (EY) N:o  608/2004 kumoamisesta (EU VL L 304, 22.11.2011, s. 18).  
2 COM(2013) 755, 17.12.2013.  
3 http://ec.europa.eu/agriculture/external -studies/index_en.htm  
 
3 
 2. PAKOLLINEN JA VAPAAEH TOINEN ALKUPERÄMERKI NTÄ  
Pakollista alkuperämerkintää koskevia sääntöjä on voimassa useiden tuotteiden, 
kuten hunajan4, hedelmien ja vihannesten5, käsittelemättömän kalan6, naudanlihan7, 
oliiviöljyn8, viinin9, kananmunien10, tuodun  siipikarjanlihan11 ja väkevien 
alkoholijuomien12 osalta. Komissio on antanut elintarviketietoasetuksen mukaisesti 
yksityiskohtaisia sääntöjä tuoreen, jäähdytetyn ja jäädytetyn sian -, lampaan -, vuohen - 
ja siipikarjanlihan pakollisesta alkuperämerkinnästä.13 Näissä säännöissä edellytetään 
pakollista merkintää maasta, jossa eläin kasvatettiin suurimman osan elämästään, 
sekä merkintää teurastusmaasta. Uusia vaatimuksia sovelletaan 1. huhtikuuta 2015 
alkaen valmiiksi pakattuun lihaan, mutta jäsenvaltiot voivat pää ttää laajentaa 
vaatimukset koskemaan myös muuta kuin valmiiksi pakattua lihaa.  
Vaikkakaan saatavilla ei ole tarkkoja tietoja, jotta voitaisiin arvioida vapaaehtoisten 
merkintäjärjestelmien piiriin kuuluvien elintarvikkeiden markkinaosuus, 
käytettävissä olevat tiedot osoittavat, että maito - ja liha -alan osuus elintarvikkeiden 
merkintäjärjestelmissä on suhteellisen suuri. EU:n markkinoilla myytävät maito - ja 
lihatuotteet merkitään jo vapaaehtoisesti joko jonkin EU:n järjestelmän kautta (SAN, 
SMM tai APT14) tai jonkin yksityisen tai julkisen organisaation kautta (esim. 
toimijoiden ryhmä, vähittäismyyjät, kansalaisjärjestöt tai viranomaiset). Tällaisissa 
merkinnöissä viitataan yleensä jäsenvaltioon tai alempaan alueelliseen tasoon 
(alueeseen). Näissä vapaaehto isissa järjestelmissä käytettävät kriteerit, joilla tietyt 
ominaisuudet liitetään maantieteelliseen alkuperään, voivat vaihdella huomattavasti.  
 
                                                            
4 Neuvoston direktiivi 2001/110/EY hunajasta (EUVL L 164, 3.6.2014, s. 1).  
5 Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 543/2011, annettu 7 päivänä kesäkuuta 2011, neuvoston 
asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä - ja 
vihannesalan sekä hedelmä - ja vihannesja lostealan osalta (EUVL L 157, 15.6.2011, s. 1).  
6 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1379/2013, annettu 11 päivänä joulukuuta 2013, 
kalastus - ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä (EUVL L 354, 28.12.2013, s. 1).  
7 Euroopa n parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1760/2000 nautaeläinten tunnistus - ja 
rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden pakollisesta 
merkitsemisestä (EYVL L 204, 11.8.2000, s. 1).  
8 Komission täytäntöönpanoa setus (EU) N:o 29/2012, annettu 13 päivänä tammikuuta 2012, oliiviöljyn 
kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista (EUVL L 12, 14.1.2012, s. 14).  
9 Asetus (EU) N:o 1308/2013, annettu 17 päivänä joulukuuta 2013, maataloustuotteiden yhteisestä 
markkinajärjest elystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o  922/72, (ETY) N:o  234/79, (EY) 
N:o 1037/2001 ja (EY) N:o  1234/2007 kumoamisesta (EUVL L 347, 20.12.2013, s. 671).  
10 Komission asetus (EY) N:o 589/2008, annettu 23 päivänä kesäkuuta 2008, neuvoston asetuksen (EY) 
N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä munien kaupan pitämisen 
vaatimusten osalta (EUVL L 163, 24.6.2008, s. 6).  
11 Komission asetus (EY) N:o 543/2008, annettu 16 päivänä kesäkuuta 2008, neuvoston asetuksen (EY) 
N:o 1234/2000 sovel tamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä siipikarjanlihan kaupan pitämisen 
vaatimusten osalta (EUVL L 157, 17.6.2008, s. 46).  
12 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 110/2008 , annettu 15  päivänä tammikuuta 2008, 
tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten 
merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (E TY) N:o 1576/89 kumoamisesta ( EUVL L 39, 
13.2.2008, s. 16 ). 
13 Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o  1337/2013, annettu 13  päivänä j oulukuuta 2013, Euroopan 
parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o  1169/2011 soveltamissäännöistä tuoreen, jäähdytetyn tai 
jäädytetyn sianlihan, lampaan - tai vuohenlihan ja siipikarjan lihan alkuperämaan tai lähtöpaikan 
ilmoittamisen osalta (EUVL L 335, 14.12.2013, s. 19).  
14  SAN = suojattu alkuperänimitys; SMM = suojattu maantieteellinen merkintä; APT = aito perinteinen 
tuote.  
 
4 
 3. MAITO JA MUUT LIHALAJ IT – YLEISKATSAUS  
3.1. Toimitus - ja jalostusketju  
Meijerit, teurastamot ja jalostuslai tokset ovat keskeisessä asemassa alkuperätietojen 
toimittamisessa elintarvikeketjun seuraavalle toimijalle. Mitä suurempaa 
vertikaalinen integraatio on, sitä helpompaa on varmistaa, että alkuperätiedot 
toimitetaan eteenpäin elintarvikeketjussa. Mitä monimu tkaisempaa ja edistyneempää 
jalostus taas on, sitä suurempi rasite alkuperämerkinnöistä aiheutuu.  
EU:n meijeriteollisuuden rakenteesta loka -marraskuussa 2009 tehdystä kyselystä 
saatujen tietojen mukaan pienten ja keskisuurten yritysten, jotka tuottavat mai toa alle 
100 000 tonnia, osuus maidon jalostajista on 81 prosenttia, ja ne jalostavat 28,5 
prosenttia maidon kokonaismäärästä. Suurissa tuottajajäsenvaltiossa noin 50 
prosenttia jalostuksesta on usein keskittynyt viiteen suureen yritykseen. 
Maidontuottajat  ovat erittäin riippuvaisia paikallisista jalostajista, koska tuote 
pilaantuu helposti ja tuotannon on oltava jatkuvaa. Maidon jalostajat ostavat yleensä 
raakamaitoa ja muita maidon ainesosia useista lähteistä, ja raja -alueilla sijaitsevissa 
meijereissä on  yleistä, että samassa laitoksessa jalostetaan yhdessä useista lähteistä 
tulevaa maitoa.  
Tämän kertomuksen piiriin kuuluviin lihalajeihin liittyy yleensä lyhyt toimitusketju 
usein saman jäsenvaltion sisällä. Vähittäismyyjät ostavat lihan pääasiassa kauppi ailta 
spot-markkinoilta, teurastamoista tai leikkaamoista. Hevosenlihalla voi olla pidempi 
toimitusketju, jossa on mukana useampia toimijoita ja enemmän EU:n sisäistä ja 
ulkoista kauppaa.  
3.2. Tämän kertomuksen piiriin kuuluvien maidon, maitotuotteiden ja  lihalajien 
kulutus  
Kulutukseen tarkoitettua maitoa käytetään EU:ssa keskimäärin henkeä kohti 62 kg, 
juustoa 17 kg, hapatettua maitoa 16 kg, kermaa 5 kg, voita 4 kg ja muita tuoreita 
maitotuotteita 9 kg (Eurostat, 2013).  
EU:n maitomarkkinat ovat melko vaki intuneet, ja merkittävää kulutuksen 
lisääntymistä henkeä kohti todennäköisesti tapahtuu vain jäsenvaltioissa, jotka 
liittyivät EU:hun viime vuosikymmenen aikana, kun taas ”vanhoissa” jäsenvaltioissa 
kulutuksen odotetaan kasvavan vain marginaalisesti.  
Kerto muksen piiriin kuuluvien lihalajien kulutuksen osuus EU:n kaikesta 
lihankulutuksesta on vain 3 prosenttia15, vaikkakaan jäsenvaltioista saatavilla olevat 
tiedot eivät välttämättä ole ajantasaisia. Hevosen - ja kaninlihan kulutus on 
suurempaa Italiassa, Ransk assa, Espanjassa, Belgiassa ja Alankomaissa. Riistanlihaa 
kulutetaan pääasiassa metsästyskaudella eli lokakuusta joulukuuhun.  
3.3. Tuotanto ja kauppa  
EU on suureksi osaksi omavarainen maidon ja maitotuotteiden osalta: lähes 65 
prosenttia kerätystä maidost a jalostetaan kulutustuotteiksi, enimmäkseen kotimaan 
markkinoita varten. Maidon käytön osalta tärkeimpiä segmenttejä ovat juustojen (53 
miljoonaa tonnia maitoekvivalenttia) ja tuoretuotteiden (43 miljoonaa tonnia 
maitoekvivalenttia) valmistus. Määrällises ti suhteellisesti pienempää on 
                                                            
15 Vaikutustenarviointi – komission yksiköiden valmisteluasiakirja – Mandatory Origin indication for 
Unprocessed Pig, Poultry, She ep and Goat Meat.  
http://ec.europa.eu/smart -regulation/impact/ia_carried_out/docs/ia_2013/ia_meat_origin_labelling.pdf   
 
5 
 maitojauheiden (rasvaton maitojauhe, täysmaitojauhe ja herajauhe – 12 miljoonaa 
tonnia maitoekvivalenttia) ja voin (25 miljoonaa tonnia maitoekvivalenttia) tuotanto. 
Niiden EU:n sisäinen kauppa on kuitenkin merkittävää (1,6 j a 0,6 miljoonaa tonnia), 
mutta vähäisempää kuin juustojen kauppa (3,6 miljoonaa tonnia). Määrät vaihtelevat 
hieman vuosittain tarjonnan ja markkinaolosuhteiden mukaan.  
Maitotuotteita tuovat vain jotkin kolmannet maat, joille on myönnetty kahden - tai 
monen välisillä sopimuksilla etuuskohteluun perustuva pääsy markkinoille, kun taas 
maitotuotteiden viennin osuus on noin 10 prosenttia maidontuotannosta. EU on 
kaiken kaikkiaan maitotuotteiden nettoviejä.  
Tämän kertomuksen piiriin kuuluvien muiden lihalajien vu otuisen tuotannon 
arvioidaan olevan vain 2 prosenttia EU:n koko lihantuotannosta. Kanin lihan osuus 
on noin 490 tuhatta tonnia, hevosen 73 tuhatta tonnia ja riistan 131 tuhatta tonnia 
(FAO, 2012), ja muiden kertomuksen piiriin kuuluvien lihalajien tuotanto luvut ovat 
huomattavasti pienemmät. EU:n sisäinen hevosen lihan kauppa on lähes 52 tuhatta 
tonnia ja kanin lihan 22 tuhatta tonnia, ja kolmansista maista tuodaan hevosen lihaa 
noin 25 tuhatta tonnia (pääasiassa Argentiinasta, Yhdysvalloista, Kanadasta ja 
Meksikosta) ja kanin lihaa (pääasiassa Kiinasta) yli 7 tuhatta tonnia. Riistaa tuodaan 
ensisijaisesti Uudesta -Seelannista.  
3.4. EU:n jäljitettävyysjärjestelmät  
EU:n elintarvikkeiden jäljitettävyysjärjestelmillä pyritään turvaamaan 
elintarvikkeiden turvallis uus, eikä niillä välttämättä pystytä siirtämään 
alkuperätietoja eteenpäin elintarvikeketjussa. Tämä johtuu seuraavista syistä:  
–  Elintarviketurvallisuudessa16 edellytetään, että tiedot rekisteröidään 
elintarvikeketjussa ”askel taaksepäin ja askel eteenpäin”:  elintarvikealan 
toimijoiden on pystyttävä tunnistamaan ne yritykset, joille niiden tuotteita on 
toimitettu, ja ne, joilta ne ovat hankkineet raaka -aineita. Eläinperäisten 
elintarvikkeiden osalta vaaditaan tarkempia tietoja17 muttei kuitenkaan 
järjestelmäll isesti linkkiä käytetyn raaka -aineen alkuperämaahan tai 
lähtöpaikkaan.  
– Eläinperäisten tuotteiden merkintään on sisällyttävä terveys - tai 
tunnistusmerkki, jossa ilmoitetaan viimeisin tuotanto -/jalostus -/pakkauslaitos ja 
jäsenvaltio, jossa se sijaitsee (aset uksen (EY) N:o 853/200418 5 artikla ja 
liitteessä II oleva I jakso), mutta tämä ei välttämättä liity käytetyn raaka -aineen 
alkuperään tai lähtöpaikkaan.  
– Elävien eläinten osaltakin on olemassa tunnistus - ja rekisteröintijärjestelmiä, 
mutta niiden toiminta v aihtelee lajin mukaan, eikä suurimmasta osasta niistä 
saada riittäviä tietoja alkuperää koskeviin kattaviin merkintöihin 
(syntynyt/kasvatettu/teurastettu).  
                                                            
16 Elintarvikelai nsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan 
elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä 
menettelyistä 28 päivänä tammikuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston  asetuksen (EY) 
N:o 178/2002 18 artikla (EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1).  
17 Komission täytäntöönpanoasetus (EU) N:o  931/2011, annettu 19 päivänä syyskuuta 2011, Euroopan 
parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o  178/2002 eläinperäisille elintarvikkeille as etetuista 
jäljitettävyysvaatimuksista (EUVL L 242, 20.9.2011, s. 2).  
18 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 853/2004, annettu 29 päivänä huhtikuuta 2004, 
eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä (EUVL L 139, 30.4 .2004, s. 55).  
 
6 
 – Tämän kertomuksen piiriin kuuluvien lihojen osalta elävien eläinten tunnistus - 
ja rekisteröintijärj estelmä on olemassa vain hevoseläinten (esim. hevosten) 
tapauksessa. Kun hevoseläimiä siirretään EU:ssa, niiden mukana on oltava 
tunnistusasiakirja tai passi komission päätöksen 2000/68/EY ja komission 
asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti; niissä annetaa n sääntöjä unionissa 
syntyneiden tai sinne tuotujen hevoseläinten tunnistusmenetelmistä. 
Järjestelmään ei kuitenkaan sisälly pakollista keskitettyä tietokantaa, jolla 
jäljitetään eläinten siirtoja. Rekisteröintivaatimusten vahvistamiseen liittyviä 
toimia o n käynnissä, ja uusia vaatimuksia sovelletaan vuodesta 2016 alkaen19. 
 4. KULUTTAJIEN SUHTAUTUM INEN MAIDON JA MUIDE N LIHALAJIEN PAKOLLI SEEN 
ALKUPERÄMERKINTÄÄN  
Vuoden 2013 Eurobarometri -kyselyn20 mukaan useimmat EU:n kansalaiset (84 %) 
pitävät välttämättömänä  maidon alkuperän merkitsemistä, kun sitä myydään 
sellaisenaan tai käytetään maitotuotteiden ainesosana. Samanlainen prosenttiosuus 
(88 %) on kirjattu tämän kertomuksen piiriin kuuluvien lihojen osalta. Näissäkin 
tapauksissa odotukset tarkoista tiedoista, joita kuluttajat haluaisivat saada 
alkuperästä, vaihtelevat suuresti.  
Maidon ja maitotuotteiden osalta suosittiin lypsy - tai jalostusmaan ilmoittamista, kun 
taas lihan osalta eniten kiinnostusta herätti eläimen kasvatus - ja teurastuspaikka eikä 
niinkään sy ntymäpaikka. Tietojen ilmoittamista jäsenvaltion tai kolmannen maan 
tasolla pidettiin asianmukaisempana kuin alueellista tasoa tai EU -/ei-EU-tasoa.  
Kuluttajakyselyjen mukaan alkuperä on tärkeä maidon sekä maito - ja lihatuotteiden 
ostoon vaikuttava tekijä m utta vasta hinnan, maun ja parasta ennen -päivämäärän 
jälkeen.  
Useimpien kyselyjen mukaan jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja kuluttajien 
mieltymyksissä, ja kuluttajien kiinnostus alkuperämerkintöihin ja heidän 
halukkuutensa maksaa näistä tiedosta ovat  ristiriidassa keskenään.  Sen vuoksi 
vaikka kuluttajat ovat kiinnostuneita saamaan tietoja, he eivät välttämättä ole 
valmiita maksamaan tuotteista enempää näiden tietojen saamiseksi. Erilaiset 
menetelmät osoittavat, että maksamisen todellista halukkuutta on vaikea arvioida 
joko menetelmän vääristävän vaikutuksen vuoksi tai siksi, että kuluttajien vastaukset 
kyselyihin eivät aina vastaa heidän ostokäyttäytymistään. Vuoden 2013 
Eurobarometri -kyselyssä vain noin puolet kuluttajista ilmoitti olevansa halukkait a 
maksamaan 1 –2 prosenttia enemmän saadakseen alkuperätietoja tämän kertomuksen 
piiriin kuuluvista tuotteista.  
5. ALKUPERÄMERKINTÖIHIN LIITTYVIÄ MAHDOLLISI A VAIHTOEHTOJA JA 
TOIMINTATAPOJA  
Maito ja ainesosana käytettävä maito  
Tässä tarkastellaan seuraavia vaihtoehtoja:  
– Vaihtoehto 1 – Nykytilanne (vapaaehtoiset alkuperämerkinnät);  
                                                            
19  Komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2015/262, annettu 17 päivänä helmikuuta 2015, neuvoston 
direktiivien 90/427/ETY ja 2009/156/EY mukaisten sääntöjen vahvistamisesta hevoseläinten 
tunnistusmenetelmien osalta (hevospassista annettu asetus ) (EUVL L 59, 3.3.2015, s. 1).  
20 http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/eb_special_419_400_en.htm   
 
7 
 – Vaihtoehto 2 – Pakollinen alkuperämerkintä, jonka perustana on EU/ei -EU tai 
EU/kolmas maa;  
– Vaihtoehto 3 – Pakollinen alkuperämerkintä, jossa ilmoit etaan jäsenvaltio tai 
kolmas maa, jossa maito a) lypsettiin tai b) jalostettiin.  
Lihalajit  
Tässä tarkastellaan seuraavia vaihtoehtoja:  
– Vaihtoehto 4 – Nykytilanne (vapaaehtoiset alkuperämerkinnät);  
– Vaihtoehto 5 – Pakollinen alkuperämerkintä, jossa ilmoitetaan jäsenvaltio tai 
kolmas maa, jossa eläintä on kasvatettu merkittävän ajanjakson ajan ennen 
teurastusta, sekä teurastuspaikka;  
– Vaihtoehto 6 – Pakollinen alkuperämerkintä, jossa ilmoitetaan jäsenv altio tai 
kolmas maa, jossa eläin on syntynyt, kasvatettu ja teurastettu.  
Luonnonvaraisen riistanlihan osalta ainoa tarkasteltu vaihtoehto oli metsästyspaikan 
ilmoittaminen.  
Lisäksi tämän kertomuksen piiriin kuuluvien lihalajien osalta hylättiin vaihtoeht o 
EU/ei -EU (tai EU/kolmas maa), koska kuluttajat eivät olleet kiinnostuneita näin 
laajoista maantieteellisistä puitteista; tämä vahvistettiin tutkimuksen aikana ja 
vaikutustenarvioinnissa, joka koski sian -, siipikarjan -, lampaan - ja vuohenlihan 
pakollisia alkuperämerkintöjä21.  
Vaihtoehto pakollisesta merkinnästä alueellisella tasolla EU:n sisällä jätettiin 
huomiotta, koska täytäntöönpanokustannukset olisivat erittäin korkeat (edellyttäisi 
tarkempien jäljitettävyysjärjestelmien perustamista ja hankintaketjun  parempaa 
segmentointia) ja koska tämän maantieteellisen tason yhdenmukaistettu 
oikeudellinen määritelmä koko unionissa puuttuu.  
6. ERI VAIHTOEHTOJEN VAI KUTUSTEN SEKÄ KUSTAN NUSTEN JA HYÖTYJEN A NALYYSI  
6.1. Kuluttajien käyttäytymiseen liittyvät vaikutukse t 
Alkuperämerkintöjen vaikutuksia kuluttajiin on vaikea arvioida kustannus -
hyötyanalyysin kannalta. Alkuperämerkinnät antavat kuluttajille lisätietoja, jotka 
auttavat heitä tekemään elintarvikkeiden ostamiseen ja kuluttamiseen liittyviä 
valistuneita päätök siä. Yleisesti ottaen kuluttajat yhdistävät alkuperämerkintöihin 
erilaisia positiivisia ominaisuuksia, kuten laadun.  
Vaihtoehdoissa, joissa tilanne ei muutu ja alkuperämerkinnät pysyvät vapaaehtoisina, 
tuotteen lähtöpaikkaa koskevat tiedot annettaisiin si inä laajuudessa kuin kuluttajat 
vaativat. Tämä ei täyttäisi täysin kuluttajien vaatimusta järjestelmällisistä 
alkuperätiedoista mutta vastaisi enemmän kuluttajien vähäistä halukkuutta maksaa 
pakollisista alkuperätiedoista.  
Jos toimijat päättävät vapaaehtoi sesti merkitä alkuperätiedot, tämän katsotaan 
lisäävän tuotteen arvoa ja vaikuttavan niiden kuluttajien ostopäätöksiin, joille nämä 
tiedot ovat tärkeitä.  
Maito ja ainesosana käytettävä maito  
                                                            
21 http://ec.europa.eu/smart -regulation/impact/ia_carried_out/docs/ia_2013/ia_meat_origin_labelling.pdf   
  
 
8 
 Vaihtoehdot, joissa alkuperämerkintä on pakollinen (joko ”EU/ei -EU” tai 
”jäsenvaltio”), antavat järjestelmällisesti kuluttajille tietoa alkuperästä.  
Vaihtoehto ”EU/ei -EU” erottaisi yksinkertaisesti EU -tuotannon kolmansien maiden 
tuotannosta. Kuluttajien näkökulmasta se ei vaikuta olevan hinnankorotusten 
arvoinen, koska  sitä pidetään liian yleisluonteisena. Sitä vastoin vaihtoehto, jossa 
ilmoitetaan ”jäsenvaltio”, vaikuttaa merkityksellisemmältä kuluttajien kannalta, 
etenkin jos alkuperämerkintä annetaan lypsypaikan osalta. Meijerit puolestaan 
suosivat jalostuspaikan mer kitsemistä, koska se on paljon helpompi toteuttaa.  
Lihalajit  
Kyselyiden mukaan kuluttajat ovat enimmäkseen kiinnostuneita paikasta, jossa eläin 
kasvatettiin ja teurastettiin (tai metsästettiin).  
Hevosenlihasektorin hiljattaiset skandaalit ja niistä seuran nut negatiivinen julkinen 
huomio ovat saaneet eri organisaatiot ja instituutiot vaatimaan kattavampia tietoja.  
6.2. Taloudelliset vaikutukset  
6.2.1.  Elintarvikealan toimijoille aiheutuvat kustannukset  
Tutkimuksessa havaittiin, että lukuun ottamatta vapaaehtoisia merkintöjä, joissa 
toimintakustannukset pysyisivät ennallaan, uusista pakollisista merkintävelvoitteista 
syntyisi lisäkustannuksia elintarvikealan toimijoille.  
Maito ja ainesosana käytettävä maito  
Vaihtoehdot ”EU/ei -EU” ja ”jäsenvaltio” aiheu ttaisivat toiminnallisia haasteita ja 
edellyttäisivät perusteellisia mukautuksia etenkin silloin, kun kyseessä ovat useasta 
paikasta tulevat maidon ainesosat.  
Kulutukseen tarkoitetun maidon alkuperämerkintöjen kustannukset riippuisivat 
määritettävistä sään nöistä ja kunkin laitoksen ominaisuuksista. Jalostuspaikan 
merkintä olisi paljon yksinkertaisempaa, mutta lypsypaikan ilmoittamisesta 
aiheutuisi haasteita jalostajille, jotka hankkivat maitoa useista lähteistä, ja sen 
täytäntöönpanosta aiheutuisi ylimääräi siä toimintakustannuksia. Seka -alkuperää 
olevan tietyn tuotteen kustannukset voivat olla erilaiset, jos merkinnöissä ilmoitetaan 
useita jäsenvaltioita/kolmansia maita. Jos tämä vaihtoehto hyväksyttäisiin, 
tarvittaisiin lisää teknistä selvitystyötä sellaist en sietorajojen ja alimpien tasojen 
määrittämiseksi, jotka edellyttävät alkuperäjäsenvaltion ilmoittamista (koska maito 
on neste, se sekoittuu luonnollisesti, kun eri lähteistä tuleva maito yhdistetään).  
Maitotuotteissa ainesosana käytetyn maidon alkuperäm erkinnät vaikuttavat 
käytännössä paljon vaikeammilta ja näin ollen kalliimmilta kuin suoraan kulutukseen 
tarkoitetun maidon, etenkin erittäin jalostettujen maitotuotteiden osalta, joissa on 
useita valmistusvaiheita ja maidon ainesosat kuljetetaan pitkien v älimatkojen päästä. 
Elintarvikealan toimijoihin, jotka käyttävät useista lähteistä tulevia maidon ainesosia, 
kohdistuisi kielteisiä vaikutuksia seuraavista syistä:   
– Tutkimuksessa esiin tulleet suurimmat kustannuserät liittyvät 
hankintakäytäntöjen mukautta miseen, mahdollisiin muutoksiin 
toimittajakunnassa, siirtymiseen pienempiin tuotantoeriin, tuotantoprosessin 
mukauttamiseen raaka -aineiden erottamiseksi alkuperän mukaan, pakkaamisen 
ja merkitsemisen mukauttamiseen ja jäljitettävyysjärjestelmien käyttöönot toon 
tai mukauttamiseen.  
 
9 
 – Kustannukset voivat olla erilaiset elintarvikealan toimijan erityisen 
toimintatilanteen, kyseisen maitotuotteen ja maidon ainesosan sekä käytössä 
olevan jäljitettävyysjärjestelmän mukaan.  
Analyysissä kävi ilmi, että lisäkustannuk set todennäköisesti vaihtelevat jalostajan 
tasolla mitättömistä 8 prosenttiin tuotantokustannuksista, mutta jotkin yritykset 
väittivät, että ne voivat olla jopa 45 prosenttia erityisen epäedullisissa olosuhteissa.  
Lihalajit  
– Kustannukset olisivat suhteelli sen vähäiset (alle 3 %) verrattuna 
tukkumyyntihintaan ja vaihtelisivat yrityksen koon ja sijainnin perusteella. 
Suuremmat yritykset, jotka hankkivat kotimaan markkinoilta tai yhdestä 
kolmannesta maasta, selviytyisivät kustannuksista helpommin. Osa näistä 
kustannuksista syntyy tarpeesta vahvistaa jäljitettävyyttä tuotantoketjun 
loppupäässä jalostus - ja toimitusketjun kautta.  
– Mitä monimutkaisemmat merkintäsäännöt ovat, sitä enemmän kustannuksia 
elävien eläinten tunnistusjärjestelmän mukauttamisesta syntyy.  
– Toimijat, jotka käsittelevät useista lähteistä tulevia lihoja, muuttaisivat 
toimintakustannusten alentamiseksi hankintakäytäntöjään niin, että lihojen 
alkuperä yhtenäistyisi.  
6.2.2.  Kilpailukyky, kauppa ja investointivirrat  
Tutkimuksesta vastaavat konsulti t arvioivat, että pakollinen alkuperämerkintä 
mahdollisesti kannustaisi kuluttajia kohti kotimarkkinoilla tuotettuja tuotteita. Tämän 
tuloksena sisämarkkinoilla tapahtuisi tiettyä kansallistumista.  
Maito ja ainesosana käytettävä maito  
– Vaihtoehdon ”EU/ei -EU” ei odoteta suuremmin vaikuttavan sisämarkkinoihin. 
On todennäköistä, että jalostajat ryhtyvät hankkimaan maidon ainesosia 
harvemmilta toimittajilta välttääkseen ongelmat, joita liittyy useista EU:n ja 
kolmansien maiden lähteistä hankkimiseen, ja tällä sa attaa olla vaikutusta 
kansainväliseen kauppaan.  
– Seka -alkuperää olevien maidon ja maidon ainesosien myyntikanavat 
vähenisivät, jos jäsenvaltion merkitsemisestä tulee pakollinen. Elintarvikealan 
toimijat todennäköisesti havaitsisivat, että niiden raaka -aineiden hinnat 
kohoavat, kun yleinen hankintapohja supistuu.  
Lihalajit  
– Eri vaihtoehtojen vaikutusten laajuus olisi vähäinen useimpien tämän 
kertomuksen piiriin kuuluvien lihojen osalta. Muutokset hevosten 
toimitusketjussa sitä vastoin saattavat johtaa EU:n si säisen kaupan 
segmentoitumiseen ja vähentää välittäjien lukumäärää. Elintarvikealan toimijat 
saattavat lisäksi pitää kustannustehokkaampana hankintarakenteensa 
mukauttamista (hankintalähteet, eräkoot, välittäjien vähentäminen) kuin 
sisäisten jäljitettävyys järjestelmien päivittämistä voidakseen hankkia 
samanaikaisesti useista lähteistä.  
– Alkuperämerkintöjä koskevan velvoitteen vaikutukset kohdistuisivat etenkin 
niihin kolmansiin maihin, joista nykyään viedään jonkin verran jalostamatonta 
lihaa unioniin. Pienr iistan ja luonnonvaraisten lintujen lihan ulkoinen kauppa 
 
10 
 on käytännöllisesti katsoen olematonta ja unionin sisäinenkin kauppa on 
erittäin vähäistä.  
6.2.3.   Yrityksille sääntelystä aiheutuva rasite  
Elintarvikealan toimijoille aiheutuisi hallinnollisia lisäkustannuksia tarpeesta kirjata 
hankintojen alkuperä ja mukauttaa jäljitettävyysjärjestelmiä.  
Yleisesti ottaen tämä vaikuttaisi vähemmän pieniin meijereihin, jotka ovat 
riippuvaisia paikallisista ha nkinnoista, kuin suurempien yritysten keräyskeskuksiin. 
Pienempiä teurastamoja ja leikkaamoja, jotka yleensä hankkivat eläimet paikallisesti, 
ei myöskään velvoitettaisi muuttamaan merkittävästi hankintakäytäntöjään, eikä 
niille aiheutuisi suuria lisäkustan nuksia. Sen vuoksi suurin rasite kohdistuisi 
meijereihin/teurastamoihin, jotka toimivat raja -alueilla ja sellaisilla alueilla, jotka 
eivät ole omavaraisia raakamaidon/lihan suhteen.  
Tutkimuksessa arvioitiin, että rasite ei muuttuisi nykytilanteesta, jossa 
alkuperämerkinnät ovat vapaaehtoisia, ja sen odotetaan muuttuvan vain 
kohtuullisesti, jos jäsenvaltion ilmoittaminen tulee pakolliseksi kulutukseen 
tarkoitetun maidon osalta.   
Lisärasite saattaa sitä vastoin olla merkittävä, jos alkuperäjäsenvaltio on mer kittävä 
pitkälle jalostettuihin tuotteisiin ja yhdistelmätuotteisiin, kuten jogurtteihin ja 
maitopohjaisiin jälkiruokatuotteisiin. Elintarvikkeiden valmistajiin kohdistuva raskas 
valvontarasite painostaisi niitä hankkimaan maidon harvemmista maista, mikä o lisi 
haitallista sisämarkkinoiden kannalta.  
Tämän kertomuksen piiriin kuuluvien lihojen osalta tutkimuksesta vastaavat 
konsultit katsovat, että yritykset onnistuisivat vähentämään ylimääräisiä 
yksikkökustannuksia tarvittavan siirtymäkauden jälkeen, etenkin  hallinnollisten 
kustannusten osalta. Vaikutus olisi huomattava ainoastaan hevosenliha -alan 
toimijoille; erikoistuneissa kasvatusjärjestelmissä lihantuotantoa varten kasvatettujen 
hevosten (joiden merkitys määrällisesti on vähäinen) ja muiden välillä on 
huomattava ero.  
6.2.4.  Viranomaisille aiheutuva rasite  
Tutkimuksessa ei anneta tarkkoja lukuja, mutta siinä annetaan ymmärtää, että 
valvontakustannukset kohoaisivat vain vähän, jos käyttöön otettaisiin pakollinen EU -
/ei-EU-merkintä kulutukseen tarkoitetun maidon osalta.  
Jos jäsenvaltion merkitseminen olisi pakollista, kustannukset olisivat korkeammat ja 
riippuisivat merkittävästi vaadittujen alkuperätietojen tarkkuudesta, esim. kasvatus -
/lypsypaikka tai jalostus -/teurastuspaikka.  
Malli, jossa ilmoitettaisi in syntymä -/kasvatus -/teurastuspaikka, olisi kallis toteuttaa 
hevosenliha -alalla. Toimivaltaiset viranomaiset eivät aina saa nykyisistä 
jäljitettävyys - ja tunnistusjärjestelmistä kattavia tietoja siitä, missä hevonen on 
syntynyt ja kasvatettu.  
Yleisesti o ttaen rasitteen kasvaminen näkyy siinä, että tarvitaan lisää henkilöstöä 
suorittamaan asiakirjatarkastuksia. Jos valvontaviranomaisille valtion varoista 
osoitettava rahoitus ei kasva, työaikaosuuden odotettu kasvu voi johtaa tarkastusten 
harvenemiseen tai prioriteettien muuttamiseen, mikä puolestaan voi lisätä 
petosriskiä. Viranomaisiin kohdistuvaa rasitetta voitaisiin keventää, jos virallisista 
 
11 
 tarkastuksista perittäisiin maksu. Elintarvikealan toimijat siirtävät tällaiset 
kustannukset normaalisti alaspäin  hankintaketjussa hintojen kautta.  
6.2.5.  Kuluttajille aiheutuvat kustannukset:  
Tilanteen pysyminen ennallaan ei todennäköisesti aiheuta yleistä hintojen nousua. 
Jos alkuperä ilmoitetaan, lisäkustannukset yleensä siirtyvät kuluttajille tuotteiden 
hintalis än kautta.  
Pakollisten alkuperätietojen tarjoamisen jäsenvaltioiden tasolla odotetaan aiheuttavan 
lisäkustannuksia, joiden arvioidaan siirtyvän pääasiassa kuluttajien mutta myös 
tuottajien maksettavaksi. Tarkat osuudet saattavat vaihdella sektorin, jäsenva ltion 
sekä vertikaalisen integraation ja markkinoiden keskittymisasteen mukaan.  
6.2.6.  Ympäristö - ja sosiaaliset vaikutukset  
Näitä vaikutuksia ei arvioitu tutkimuksessa. Voidaan kuitenkin olettaa, että jos 
kuluttajille annettaisiin tarkempia tietoja alkup erästä, he suosisivat paikallisia 
elintarvikkeita tai jopa aktiivisesti kieltäytyisivät ostamasta muista maista tulevia 
tuotteita. Tällä saattaisi olla vaikutusta elävien eläinten, raakamaidon, maidon 
ainesosien ja maito -/lihatuotteiden kuljetuksiin. On ma hdotonta vahvistaa, olisiko 
tällä positiivista vaikutusta ympäristöön (esim. kasvihuonekaasupäästöjen 
vähenemisen kautta), koska suurin osa EU:n sisäisestä kaupasta tapahtuu 
naapurivaltioiden välillä, ja etäisyydet saattavat itse asiassa olla lyhempiä kuin  
tiettyjen jäsenvaltioiden sisällä. Muut vaihtoehdot kuin vapaaehtoiset merkinnät 
saattavat johtaa vähäiseen tuotteiden hävikin lisääntymiseen.  
Vaihtoehdot, joissa tehdään jäsenvaltion ilmoittaminen merkinnässä pakolliseksi, 
saattavat myös suosia ostokäytt äytymistä, jossa suuntaudutaan yhä enemmän 
paikallisiin tuotteisiin, ja ne saattavat muuttaa kulutusta, hankintaa ja jalostusta ja 
vähentää välittäjiä. Tähän voi jopa sisältyä työllisyyteen kohdistuvia 
seurannaisvaikutuksia, jos hinnankorotukset johtavat k ulutuksen supistumiseen.  
6.3. Maidon, maitotuotteissa ainesosana käytettävän maidon sekä muiden lihalajien 
pakollisen alkuperämerkintäjärjestelmän edut ja haitat  
Seuraavissa taulukoissa esitetään tiivistetysti mahdollisten pakollisten 
alkuperämerkintäjärj estelmien edut ja haitat:  
– Maito ja ainesosana käytettävä maito  
Pakollinen alkuperän ilmoittaminen  Edut  Haitat  
Maito  Ensimmäinen 
jalostuspaikka   Alhaiset 
kustannukset (< 1%)   Ei tietoja 
raakamaidon 
alkuperästä  
Lypsypaikka   Alhaiset 
kustannukset (< 1%)  
 Merkityksellinen 
tieto kuluttajille 
jäsenvaltion/maan 
tasolla   Ylimääräisten 
jäljitettävyysjärjestel
mien tarve laitoksille, 
jotka hankkivat 
maitoa useista 
alkuperäpaikoista  
 Teknisesti haastava, 
jos alkuperäpaikkoja 
on useita  
 Vaikutukset 
valtioiden rajat 
 
12 
 ylittävään kauppaan  
 Tarve vahvistaa 
vähimmäissietoraja, 
jos hankinta tapahtuu 
useasta lähteestä  
Maitotuotteiden 
ainesosana 
käytettävä maito  Raakamaidon 
ensimmäinen 
jalostuspaikka   Alhaiset 
kustannukset (< 
1%), jos valitaan 
vaihtoehto EU/ei -
EU, lukuun 
ottamatta pitkälle 
jalostettuja tuotteita  
  Ei tietoja maidon 
alkuperästä  
 Ylimääräisten 
jäljitettävyysjärjestel
mien tarve laitoksille, 
jotka hankkivat 
maitoa useista 
alkuperäpaikoista  
 Teknisesti haastava, 
jos alkuperäpaikkoja 
on useita  
 Vaikuttaa 
kauppavirtoihin  
 Tarve vahvistaa 
vähimmäissietoraja, 
jos hankinta tapahtuu 
useasta lähteestä  
 Korkeat 
kustannukset, jos 
valitaan vaihtoehto 
”peräisin monesta 
maasta” (jopa 8 % 
jäsenvaltion ja 45 % 
yksittäisen laitoksen 
tasolla)  
 
Lypsypaikka  Merkityksellinen 
tieto kuluttajille 
jäsenvaltion/maan 
tasolla   Ylimääräisten 
jäljitettävyysjärjestel
mien tarve laitoksille, 
jotka hankkivat 
maitoa useista 
alkuperäpaikoista  
 Erityisen 
haasteellinen, jos 
alkuperäpaikkoja on 
useita  
 Vaikuttaa 
kauppavirtoihin  
 Tarve vahvistaa 
vähimmäissietoraja, 
jos hankinta tapahtuu 
useasta lähteestä  
 Korkeat 
kustannukset, jos 
valitaan vaihtoehto 
”peräisin monesta 
maasta” (jopa 8 % 
jäsenvaltion ja 45 % 
yksittäisen laitoksen 
 
13 
 tasolla)  
 
– Tutkimuksen piiriin kuuluvat lihalajit  
Pakollinen alkuperän ilmoittaminen  Edut  Haitat  
Hevosenliha  Syntymä -, kasvatus - 
ja teurastuspaikka   Merkityksellinen 
tieto kuluttajille 
jäsenvaltion/maan 
tasolla  
 Vahvistaa 
kuluttajien 
luottamusta   Lisää 
jäljitettävyysjärjestel
miä 
 Haasteellinen 
syntymätietojen 
osalta, jos tunnistusta 
koskevia sääntöjä ei 
seurata 
moitteettomasti  
 Haasteellinen, jos 
kasvatuspaikkoja on 
useita  
 Vähäinen käyttö 
valmiiksi pakatun 
hevosenlihan 
vähäisyyden vuoksi  
Paikka, jossa eläintä 
on kasvatettu 
vähimmäisaika ennen 
teurastamista, ja 
teurastuspaikka   Eläimen elämän 
loppuvaiheet 
korostuvat   Lisää 
jäljitettävyysjärjestel
miä 
 Tarve vahvistaa 
kasvatusta koskeva 
vähimmäisaika 
eläimen elinikänä  
 Vähäinen käyttö 
valmiiksi  pakatun 
lihan vähäisyyden 
vuoksi  
Kaninliha +  
riistanliha ja 
lintujen liha  
 Syntymä -, kasvatus - 
ja teurastuspaikka   Merkityksellinen 
tieto kuluttajille 
jäsenvaltion/maan 
tasolla   Syntymäpaikka:  Ei 
merkityksellinen 
lyhyissä 
tuotantosykleissä  
 Edellyttää 
ylimääräistä 
tunnistusjärjestelmää  
 Lisää 
jäljitettävyysjärjestel
miä 
 Voi vaikuttaa 
kauppavirtoihin  
Paikka, jossa eläintä 
on kasvatettu 
vähimmäisaika ennen 
teurastamista, ja 
teurastuspaikka   Eläimen kasvupaikka 
ja lopullinen 
lopetuspaikka 
korostuvat  
 Merkityksellinen 
tieto kuluttajille 
jäsenvaltion/maan 
tasolla   Lisää 
jäljitettävyysjärjestel
miä 
 Tarve vahvistaa 
kasvatusta koskeva 
vähimmäisaika, jos 
eläimen elinkaari on 
lyhyt   
 
14 
  Voi vaikuttaa 
kauppavirtoihin  
Luonnonvarainen 
riistanliha ja 
lintujen liha  Metsästyspaikka   
 Merkityksellinen 
tieto kuluttajille 
jäsenvaltion/maan 
tasolla   Lisää 
jäljitettävyysjärjestel
miä 
 Voi vaikuttaa 
kauppavirtoihin  
 Vähäinen käyttö 
valmiiksi pakatun 
lihan vähäisyyden 
vuoksi  
7. PÄÄTELMÄT  
Tällä hetkellä kuluttajat voivat tämän kertomuksen piiriin kuuluvien elintarvikkeiden 
osalta halutessaan valita maito - tai lihatuotteita, joihin elintarvikealan toimijat ovat 
vapaaehtoisesti merkinneet alkuperätiedot. Tämä saattaa olla soveltuva vaihtoehto , 
jolla ei aiheuteta lisärasitetta teollisuudelle ja viranomaisille.  
Pakollinen alkuperämerkintä tarkoittaisi suurempaa sääntelyrasitetta useimpien 
kertomuksessa arvioitujen tuotteiden osalta, minkä vuoksi pitäisi arvioida, onko 
kustannusten ja etujen suh de sellainen, että se oikeuttaa pakollisten merkintöjen 
käyttöönoton.  
Kertomuksesta tulee esiin seuraavia lisähavaintoja:  
– Siitä huolimatta, että kuluttajat ovat kiinnostuneita maidon, maitotuotteissa 
ainesosana käytettävän maidon ja kertomuksen piiriin ku uluvien lihojen 
alkuperästä, heidän halukkuutensa maksaa näistä tiedoista vaikuttaa vähäiseltä.  
– Jos tarkastellaan pakollisia alkuperämerkintäjärjestelmiä, kuluttajat vaikuttavat 
suosivan sitä, että alkuperä ilmoitetaan jäsenvaltion tasolla.  
– Vaikka maidon a lkuperämerkinnän kustannukset voisivat yleisesti olla 
vähäiset, sen vaikutus toimijoihin on epätasainen, koska joidenkin niistä – 
etenkin sellaisten, jotka sijaitsevat raja -alueilla tai alueilla, jotka eivät ole 
omavaraisia maidon suhteen – on otettava käy ttöön ylimääräisiä 
jäljitettävyysjärjestelmiä, jotka lisäävät kustannuksia merkittävästi.  
– Tutkimuksessa osoitetaan, että maitotuotteissa ainesosana käytettävän maidon 
pakollinen alkuperämerkintä voi johtaa kielteisiin taloudellisiin vaikutuksiin ja 
jäljite ttävyyttä koskeviin lisävaatimuksiin ja voi koitua rasitteeksi pitkälle 
jalostettujen tuotteiden osalta.  
– Pakollisen alkuperämerkinnän käyttöönotosta tämän kertomuksen piiriin 
kuuluvissa lihoissa aiheutuu ylimääräisiä toimintakustannuksia.