KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Yhdistyneiden Kansakuntien kolmannesta vähiten kehittyneitä maita käsittelevästä konferenssista

Johdanto

Euroopan unioni isännöi Brysselissä 14.- 20. toukokuuta 2001 pidettävää Yhdistyneiden Kansankuntien kolmatta vähiten kehittyneitä maita käsittelevää konferenssia, jossa kansainvälisellä yhteisöllä on tilaisuus tarkastella heikoimman ja herkimmän maaryhmän ongelmia ja toiveita. Tähän maaryhmään kuuluu nykyisin 48 maata, jotka YK on määritellyt "vähiten kehittyneiksi maiksi" (LDC-maat). Euroopan yhteisölle kyseessä on tilaisuus vahvistaa sitoumuksensa köyhyyden vähentämiseen ja vähiten kehittyneiden maiden erityisongelmien huomioonottamiseen.

48 LDC-maan väestö on yhteensä 610,5 miljoonaa, mikä on 13,1 prosenttia kaikkien kehitysmaiden yhteensä 4 636,6 miljoonasta asukkaasta ja 10,45 prosenttia koko maailman väestöstä. YK:n kehitysponnisteluissa LDC-mailla on erityisasema, koska niiden kehitystarpeet ovat vielä suuremmat kuin muiden kehitysmaiden. Maapallon kaikkein heikoimmassa asemassa olevien maiden tilanteeseen alettiin kiinnittää erityistä huomiota 1960-luvun puolessa välissä. . Kansainvälinen yhteisö tietenkin toivoi, että lisääntyneiden kehitysponnistelujen myötä LDC-maat pystyisivät yksi toisensa jälkeen siirtymään pois LDC-ryhmästä, kun niiden kehitystaso nousisi. Viimeisten 25 vuoden aikana kuitenkin vain yksi maa on onnistunut siinä (Botswana vuonna 1994).

EY:n sitoumus toimia vähiten kehittyneiden maiden hyväksi perustuu kumppaneiden tasavertaisuuteen ja siihen, että kehitysstrategiat kuuluvat asianomaisille maille ja niiden kansalaisille. Kehitysyhteistyöohjelmien vaikutukset ovat pysyviä ainoastaan silloin, kun ohjelmat täyttävät maan perustarpeet ja ensisijaiset tavoitteet, kun ne sulautuvat täydellisesti paikallisiin ja kansallisiin hallintorakenteisiin ja kun on suunniteltu ja pantu täytäntöön yhteistyössä avunantaja- ja -saajamaiden kesken. Tämä lähestymistapa hyväksyttiin poliittisessa julkilausumassa EY:n kehitysyhteistyöpolitiikasta [1] (toukokuu 2000) ja se vahvistettiin neuvoston ja komission lausunnossa [2] (marraskuu 2000) sekä Cotonoun sopimuksessa [3].

[1] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikasta, 26.4.2000, KOM (2000) 212 lopullinen.

[2] Euroopan yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka - neuvoston ja komission lausunto, hyväksytty 10. marraskuuta 2000.

[3] Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden välinen kumppanuussopimus, allekirjoitettu Cotonoussa 23. kesäkuuta 2000.

EU on konferenssin huomioon ottaen hyväksynyt 22. joulukuuta 2000 asiakirjan, jossa se hahmottelee kantansa keskusteltavina oleviin sisällöllisiin kysymyksiin [4]. Asiakirjan tarkoitus on tarjota kattava neuvottelukehys konferenssissa hyväksyttävää toimintaohjelmaa varten.

[4] Suuntaviivat Euroopan unionin osallistumista Yhdistyneiden Kansakuntien kolmanteen vähiten kehittyneitä maita käsittelevään konferenssiin varten, neuvosto hyväksynyt 22.12.2000.

Kansainvälinen yhteisö päättää konferenssissa myös käytännöllisistä ja konkreettisista toimenpiteistä, joilla LDC-maat voivat vauhdittaa kasvuaan ja kehitystään. Tämän avulla kansainvälinen yhteisö ja kansalaisyhteiskunta voivat paremmin keskittää toimensa LDC-maiden tarpeita vastaaviksi. Tämän hengen mukaisesti ja jotta tuotaisiin esille joitakin aloitteita, joita voidaan pitää EY:n konkreettisina tuomisina konferenssiin, tässä tiedonannossa esitellään joitakin viimeaikaisia ja uusia aloitteita, jotka ilmentävät EY:n sitoumusta toimintaan LDC-maiden hyväksi.

1. EY sitoutuu keskittymään kehitysyhteistyötoimissaan entistä enemmän köyhyyden torjuntaan. Tästä seuraa muun muassa, että yhteisö asettaa etusijalle varojen myöntämisen LDC-maille ja muille alhaisen tulotason maille (LIC-maille) ja toimien huolellisen suunnittelun, joka perustuu kussakin erityistilanteessa vallitsevan köyhyyden analysointiin niin, että toimet todella vaikuttavat köyhyyttä torjuvasti.

2. EY antaa kaikille LDC-maista peräisin oleville tuotteille (paitsi aseille) tullittoman ja kiintiöimättömän pääsyn markkinoille [5]. EY täydentää tätä uraauurtavaa aloitetta ryhtymällä kauppaan liittyviin lisätoimenpiteisiin, joiden tarkoituksena on auttaa LDC-maita hyödyntämään tarjottuja mahdollisuuksia ja yhdentymään monenväliseen kauppajärjestelmään taloudellisen kasvun, kestävän kehityksen ja köyhyyden vähentämisen saavuttamiseksi.

[5] Neuvoston asetus (EY) N:o 416/2001, annettu 28 päivänä helmikuuta 2001, monivuotisen yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 1 päivästä heinäkuuta 1999 alkaen 31 päivään joulukuuta 2001 annetun asetuksen (EY) N:o 2820/98 muuttamisesta tullittomuuden laajentamiseksi koskemaan vähiten kehittyneistä maista peräisin olevia tuotteita ilman määrällisiä rajoituksia.

3. EY hyväksyy tarttuvia tauteja koskevan uuden poliittisen viitekehyksen ja uuden toimintaohjelman köyhyyden vähentämisessä [6]. Niiden tarkoituksena on parantaa EY:n kykyä toimia tilanteessa, jossa HI-viruksen/aidsin, malarian ja tuberkuloosin vaikutus kasvaa ja ne leviävät yhä laajemmalle, mikä vaikuttaa erityisesti LDC-maihin ja köyhimpiin väestönosiin.

[6] Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille merkittäviä tartuntatauteja koskevasta nopeutetusta toiminnasta köyhyyden vähentämisessä, 20.9.2000, (KOM) 2000 585 lopullinen; Toimintaohjelma: HI-virusta ja aidsia, malariaa ja tuberkuloosia koskeva nopeutettu toiminta köyhyyden vähentämisessä, 21.2.2001, KOM (2001) 96 lopullinen.

4. Velkojen peruuttaminen AKT-maihin kuuluvien LDC-maiden erityislainojen osalta voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden (HIPC) velka-aloitteen yhteydessä. Tässä mennään pidemmälle kuin jo tehdyssä päätöksessä EY:n osallistumisesta luotonantajana HIPC-aloitteeseen (arviolta noin 530 miljoonalla eurolla) edellyttäisi, ja tämä tietää karkeasti arvioituna noin 55-60 miljoonan euron lisäkuluja.

Konferenssin valmisteluvaiheen aikana LDC-maat ovat tehneet kansallisia toimintaohjelmia yksilöidäkseen kehityksensä suurimpia esteitä ja ehdottaakseen sekä LDC-mailta että niiden kehitysyhteistyökumppaneilta tarvittavia toimia noiden esteiden voittamiseksi. Havaittuja esteitä ovat: institutionaalisten valmiuksien puute, kotimaisten voimavarojen riittämätön mobilisointi, julkisten terveyspalveluiden riittämättömyys, koulutusjärjestelmän heikkotehoisuus, rakenteelliset heikkoudet, tarjontakapasiteettien ja markkinoille pääsyn mahdollisuuksien rajallisuus, voimakas riippuvuus ulkoisista voimavaroista ja raskas velkataakka. Tässä tiedonannossa kuvailluilla EY:n aloitteilla pyritään löytämään myönteisiä ratkaisuja joihinkin noista ongelmista.

1. EY:n kehitysyhteistyö keskittyy entistä enemmän köyhyyden torjuntaan

Euroopan yhteisön kehitysyhteistyö on kehittynyt huomattavasti muutaman viimeisimmän vuosikymmenen kuluessa. Aluksi keskityttiin jäsenvaltioihin kuuluviin erillisiin alueisiin ja Afrikan uusiin itsenäisiin valtioihin, mutta sittemmin yhteistyöohjelma on kasvanut maailmanlaajuiseksi. Yhteisön antaman avun maantieteellisen kattavuuden kehityksessä näkyvät erityisesti uudet poliittiset painopisteet, joiden takia yhteisö on sitoutunut tukemaan Keski- ja Itä-Euroopan maita sekä uusia itsenäisiä valtioita (NIS) ja lisäämään oleellisesti tukeaan Välimeren maille.

Tämä tuen laajentuminen ei ole tapahtunut alkuperäisten edunsaajamaiden kustannuksella. Kaikkien alueiden ja kaikkien tuloluokkien maiden yksittäiset määrärahat ovat huomattavasti nousseet viime vuosikymmenen aikana. Kaikkien maantieteellisten ohjelmien kasvuvauhti on ollut vaikuttava: suoritettujen avustusten reaaliarvo on noussut vuosien 1986/87 2,840 miljardista Yhdysvaltain dollarista 7,569 miljardiin Yhdysvaltain dollariin vuosina 1998/99, mikä tarkoittaa yhdeksän prosentin keskimääräistä vuotuista kasvua. Alhaisimman tulotason maille annettu taloudellinen tuki ei myöskään ole pienentynyt: vuosina 1998/99 suunnattiin AKT-maiden ja Aasian maiden saamasta avusta yli 80 prosenttia köyhimmille maille.

Neuvosto ja komissio ovat toistaneet yhteisessä lausunnossaan EY:n kehitysyhteistyöpolitiikasta (marraskuu 2000) ja Cotonoun sopimuksessa (kesäkuu 2000) sitoumuksensa edistyä köyhyyden poistamiseen liittyvien tavoitteiden saavuttamisessa mitattavissa olevalla tavalla. Ne ovat myös päättäneet, että Euroopan yhteisö keskittyy kaikissa kehitysyhteistyötoimissaan entistä enemmän köyhyyden vähentämiseen. Köyhyys on moniulotteinen käsite eikä sitä pitäisi määritellä pelkäksi tulojen ja varojen puutteeksi. Se sisältää myös perusedellytysten puutteen ja muiden kuin rahallisten tekijöiden - esimerkiksi koulutuksen, terveydenhuollon, luonnonvarojen, veden, energian, työn, maan ja varojen, palveluiden ja perusrakenteiden saatavuuden sekä mahdollisuuden osallistua demokraattiseen prosessiin - puutteen. Lisäksi määritelmä kattaa riskiulottuvuuden ja kriisiherkkyyden käsitteen. Köyhyyden vähentämisellä on siten taloudellinen, poliittinen, yhteiskunnallinen, ympäristöön liittyvä ja institutionaalinen ulottuvuus. Vuoden 2002 työohjelmassaan Euroopan komissio on päättänyt, että kehitysyhteistyö on yksi sen painopistealueita ja että se keskittää ponnistelunsa erityisesti terveys- ja koulutusaloihin.

EY:n kehitysyhteistyön uusi keskittäminen köyhyyden vähentämisen yleistavoitteeseen vaikuttaa merkittävästi yhteisön kehitysavun luonteeseen ja jakautumiseen, koska painopiste on varojen kohdentamisessa LDC-maille ja LIC-maille. Politiikan tuloksellisuus otetaan huomioon, mukaan luettuina kumppanimaan sitoutuneisuus köyhyyden vähentämisstrategioihin, sen hallinto ja vastaanottokyky. EY:n kehitysyhteistyön uusi keskittäminen tarkoittaa myös, että EY osallistuu edelleen köyhyyden vähentämistä koskevien strategia-asiakirjojen (Poverty Reduction Strategy Papers, PRSP) prosessiin ja ottaa köyhyyttä koskevat tulosindikaattorit osaksi kaikkia yhteistyöohjelmia.

Näihin periaatteisiin pohjautuen yhdeksäs Euroopan kehitysrahasto (EKR) AKT-maita varten tarjoaa uuden metodologian varojen kohdentamiseen. Tämä uusi metodologia perustuu tarpeisiin ja edistymiseen, siihen sisältyy erityiskohtelu vähiten kehittyneille AKT-maille, ja saari- ja sisämaavaltioiden haavoittuvuus otetaan huomioon. Käytännössä yhdeksännen EKR:n kokonaismäärärahoista lähes 90 prosenttia (13,5 miljardia euroa) on varattu köyhimmille maille (LDC-maille ja muille LIC-maille).

Yhdeksännen EKR:n määrärahojen kohdentamisen pohjimmaisena tavoitteena on ollut vahvistaa Euroopan yhteisön avun keskittämistä köyhyyden poistamiseen, ja toisaalta on haluttu ottaa huomioon Cotonoun sopimuksessa esitetyt keskeiset edellytykset, jotka koskevat tarpeita ja edistymistä. Näin ollen jotkin maat, erityisesti hyvin edistyvät köyhät maat, hyötyvät järjestelmästä eniten ja toiset, erityisesti huonosti edistyvät keskitulotasoon kuuluvat maat, saavat taloudellista tukea vähemmän kuin aiemmista EKR:istä. Tässä yhteydessä olisi kuitenkin muistettava, että lukuisat väkivaltaiset konfliktit, joita yhä esiintyy erityisesti Afrikassa, ovat huomattava haaste Euroopan yhteisölle mitä näiden varojen vastaanottovalmiuteen tulee.

Nämä uuden keskittämisen periaatteet ovat keskeisiä myös Aasian LDC-maiden ohjelmien metodologioissa, kun päätetään määrärahojen kohdentamisesta. Varat keskitetään köyhiin maihin ja tarvekriteerejä käytetään taloudellisen ja teknisen yhteistyön keskittämiseksi niihin maihin, joissa tulotaso henkeä kohti on alhainen. Viisivuotisjaksona 1996-2000 EY:n Aasian alueelle antamasta kehitysyhteistyörahoituksesta 80 prosenttia oli suunnattu alhaisen tulotason maille (1,11 miljardia euroa 1,39 miljardin euron kokonaismäärästä). Tämän ryhmän sisällä oli alueen yhdeksän LDC-maan osuus noin 0,45 miljardia euroa eli 32 prosenttia kokonaismäärästä (vaikka väestöltään ne vastaavatkin vain noin 8 prosenttia Aasian kehitysmaiden väestöstä).

LDC-maat ovat myös tärkein elintarviketurvaan ja -apuun liittyvistä komission toimenpiteistä hyötyvä maaryhmä. Elintarviketurvan puute on pohjimmiltaan köyhyyden perustavanlaatuisin piirre. Näin ollen pitkän aikavälin elintarviketurvan tavoitteisiin päästään parhaiten integroimalla nuo tavoitteet pitkän aikavälin köyhyyden vähentämisstrategioihin, jotka tarjoavat johdonmukaiset puitteet kansallisille ja alueellisille kehitysstrategioille. Tämä puolestaan tarjoaa elintarviketurvaan ja -apuun liittyville komission toimenpiteille vakaamman poliittisen perustan ja samalla takaa, että komission kaikki välineet lähentyvät tärkeimpiä kehitystavoitteita yhteisen toiminnallisen strategian sisällä. Yhteensä 217,8 miljoonaa euroa on osoitettu noin kahdellekymmenelle ensisijaiseksi määritellylle maalle erityisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Keski-Aasiassa. Rahoituksesta 80 prosenttia on suuntautunut köyhimpiin maihin.

2. Kaikki paitsi aseet -aloite

Ministerineuvosto hyväksyi 26. helmikuuta 2001 komission ehdotuksen antaa kaikille LDC-maista tuleville tuotteille paitsi aseille ja ammuksille tulliton ja kiintiöimätön pääsy EU:n markkinoille. Tämä "kaikki paitsi aseet" -aloite (EBA) laajentaa vapaan markkinoille pääsyn koskemaan kaikkia maataloustuotteita mukaan luettuina liha- ja maitotaloustuotteet, hedelmät ja vihannekset, vilja ja alkoholijuomat. Vain kaikkein herkimpien tuotteiden kohdalla vapauttaminen tapahtuu asteittain. Tuoreet banaanit vapautetaan ajanjaksolla 1.1.2002-1.1.2006; sokeri 1.7.2006-1.7.2009 ja riisi 1.9.2006-1.9.2009. Riisin ja sokerin tullittomat kiintiöt avataan kuitenkin markkinointivuodesta 2001/2002 alkaen, jotta taataan niiden tehokas pääsy markkinoille täydellisen vapauttamisen valmistelun aikana. Lähtökohdaksi otetaan parhaat LDC-maiden vientimäärät EU:hun lähimenneisyydessä ja niitä kasvatetaan välittömästi vuotuisella 15 prosentin kasvuvauhdilla.

Ennen kaikki paitsi aseet -aloitetta EU myönsi jo tullittoman ja kiintiöimättömän pääsyn kaikille LDC-maista peräisin oleville teollisuustuotteille, mukaan luettuina tekstiilit ja vaatteet, ja monille niistä tuleville maataloustuotteille. Näiden tuotteiden määrä oli 99 prosenttia LDC-maiden viennistä EU:iin. Kuitenkin noin 900 uutta tariffinimikettä on vapautettu, mikä vastaa noin 9 prosenttia kaikista EY:n yhteisen ulkotullin nimikkeistä ja 40 prosenttia sen maatalousosaston nimikkeistä. Näitä tuotteita koskeva tullietuusmarginaali verrattuna suosituimmuuskohteluun on keskimäärin 35 prosenttia, mikä on hyvin huomattava kannustin viennin tarjontakapasiteetin kehittämiseen.

Tullietuudet eivät yksinään ole riittävä edellytys viennin kasvulle, ja Euroopan yhteisö onkin sitoutunut tukemaan tarpeellisten tukitoimien toteuttamista ennen muuta LDC-maiden tarjontakapasiteetin ja kilpailukyvyn kehittämiseksi. (Nämä toimenpiteet kuvataan liitteessä.)

Nämä tukitoimet kuuluvat kansallisen, alueellisen ja monenvälisen tason yleisstrategiaan, jolla kaupan, kehityksen ja köyhyyden vähentämisen yhteyttä vahvistetaan. Kansallisella tasolla EY tukee edelleen köyhyyden vähentämistä koskevia strategia-asiakirjoja (PRSP), jotka ovat soveltuvia välineitä sen takaamiseen, että kaupan vapauttaminen edistää köyhyyden vähentymistä. Alueellisella tasolla EY on sitoutunut auttamaan kehitysmaita alueelliseen yhdentymiseen tähtäävissä aloitteissa, koska siten vähennetään liiketoimien kustannuksia ja yritykset pääsevät paremmin hyötymään mittakaavaeduista ja siten niiden kilpailukyky lisääntyy. Tehokas taloudellinen yhdentyminen kannustaa myös maahan suuntautunutta ulkomaista sijoittamista, helpottaa makrotaloudellisen politiikan koordinaatiota, parantaa valmiuksia kaupan alalla ja siihen liittyvillä aloilla. Se voi olla myös yhteiskunnallisesti ja poliittisesti kestävämpää, koska kaupan vapautumisen aiheuttamat sopeutumiskulut voidaan kohdistaa paremmin. Monenvälisellä tasolla EY on sitoutunut toimiin, joiden tavoitteena on taata, että monenvälinen järjestelmä on riittävän joustava ja eriytymiskykyinen niin, että kaikki maat voivat hyötyä vapautumisesta omien mahdollisuuksiensa, rajoitustensa ja kehitystasonsa mukaan.

Tässä monenvälisessä yhteydessä EU:n "kaikki paitsi aseet" -aloite on voimakas ja uskottava merkki kaikille kumppaneille. Se edistää kaikkien kehittyneiden maiden markkinoiden avautumista edelleen, tehostaa osaltaan LDC-maiden pääsyä myös kehittyneempien kehitysmaiden markkinoille ja tukee sellaisen uuden WHO-kierroksen aloittamista, jossa kehitysmaiden etu on neuvottelujen keskipisteessä.

3. Tarttuvien tautien torjunta köyhyyden vähentämisen yhteydessä

Vähiten kehittyneet maat ja köyhimmät väestönosat ovat vakavasti alttiita tärkeimmille tarttuville taudeille, jotka ovat yhteydessä köyhyyteen. HI-virus/aids, malaria ja tuberkuloosi aiheuttavat vuosittain yli viisi miljoonaa kuolemantapausta ja sanomattomasti kärsimystä. Euroopan yhteisö tunnustaa tämän maailmanlaajuisen hätätilan musertavan terveysvaikutuksen ja on sen vuoksi hyväksynyt uuden poliittisen toimintakehyksen ja toimintaohjelman nopeuttaakseen näiden tautien torjuntaan suunnattuja toimia. Euroopan yhteisö työskentelee yhdessä kumppaneidensa kanssa soveltuvin kehitys-, kauppa- ja tutkimuspoliittisin keinoin. Ohjelmasta tuetaan nykyisten toimien vaikutusten lisäämistä, keskeisimpien lääkkeiden hintojen sovittamista ja saatavuuden parantamista sekä näiden kolmen taudin torjuntaan soveltuvien uusien yleishyödyllisten tuotteiden kuten rokotteiden, lääkkeiden ja diagnosoinnin kehittämistä.

Ohjelman pääkohtia ovat seuraavat:

Komissio aikoo asettaa terveyteen, aidsiin ja väestöön liittyvien toimien (HAP-toimet) rahoituksen etusijalle tulevien viiden vuoden aikana (2002-2006) ja keskittyä kansallisia terveydenhuoltojärjestelmiä tukevan lähestymistavan kautta erityisesti tarttuvien tautien vastaisiin kohdennettuihin toimiin. Vuonna 2000 näihin HAP-toimiin on osoitettu 8 prosenttia kehitysyhteistyöbudjetista (noin 800 miljoonaa euroa) ja tätä määrää nostetaan tasaisesti, kun jakelukapasiteetti kehittyy. Määräysvalta-periaatteen mukaisesti lähetystöjä ja kumppanimaita kannustetaan tarttuvien tautien vastaiseen toimintaan maakohtaisiin strategia-asiakirjoihin (CSP) ja köyhyyden vähentämistä koskeviin strategia-asiakirjoihin (PRSP) liittyvän toiminnan yhteydessä. Komissio tarjoaa käynnissä olevan maakohtaisen, alueellisen ja aloittaisen ohjelmasuunnittelun yhteydessä opastusta nopeutettujen toimien vaihtoehdoista. Komissio ehdottaa kaikkien käytettävissä olevien varojen käyttöä, jotta nykyiset ja tehokkaiksi todetut keinot ovat niitä tarvitsevien saatavilla ja käytettävissä mahdollisimman suuressa määrin ja jotta lisätään innovatiivisia toimenpiteitä ja lähestymistapoja.

EY tehostaa yhteistyötään Maailman terveysjärjestön kanssa tarkastellakseen olennaisia lääkkeitä koskevaa politiikkaa kehitysmaiden hyväksi. Keskeisiä toimia ovat (ei-geneeristen) avainlääkkeiden sisällyttäminen olennaisten lääkkeiden luetteloon sekä soveltuvan sääntelyohjelman täytäntöönpano avainlääkkeiden rekisteröinnin, markkinoinnin ja saatavuuden nopeuttamiseksi hätätilanteissa.

Euroopan yhteisöllä on keskeinen rooli, kun kansainvälisin voimin luodaan avainlääkkeitä koskeva maailmanlaajuinen porrastettu hintajärjestelmä [7]. Jotta lääkealan luottamus tällaiseen järjestelmään säilyy, tarvitaan toimivat suojajärjestelyt, joilla estetään tuotteiden siirtyminen kalliimmiksi hinnoitelluille markkinoille. EY haluaa kansainvälisillä foorumeilla lisätä yhteisymmärrystä kansanterveyden suojelun ja sopimuksen teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista (TRIPs) välisistä yhteyksistä. EY tunnustaa TRIPs-sopimuksen joustavuuden kansanterveyteen liittyvissä aiheissa ja WTO:n jäsenten oikeuden käyttää sitä kaikin tavoin hyväkseen. Kauppaan ja terveyteen liittyvistä muista aiheista voidaan keskustella myös muilla kansainvälisillä foorumeilla.

[7] {0>Tiered pricing means market segmentation so that developing countries pay less for medicines than rich countries.<}100{>Porrastettu hinnoittelu tarkoittaa markkinoiden jakamista niin, että kehitysmaat maksavat lääkkeistään vähemmän kuin varakkaat maat.<0} {0>The Commission would wish to see key pharmaceuticals sold to the poorest countries at the lowest possible prices as has been the long-standing practice for vaccines.<}100{>Komissio haluaisi avainlääkkeitä myytävän köyhimmille maille mahdollisimman huokeaan hintaan kuten pitkään on jo käytäntönä ollut rokotteiden kohdalla.<0}

EY selvittää ja kehittää aloitepakettia, jonka tarkoituksena on kannustaa yrityksiä sijoittamaan enemmän sellaisiin tutkimus- ja kehitystoimiin (T&K), joiden avulla kehitetään uuden sukupolven lääkkeitä, jotka on tarkoitettu merkittävien tartuntatautien torjuntaan kehitysmaissa. Koska EY pitää kliinisen kehitystyön nopeuttamista tärkeänä, se aikoo perustaa eurooppalaisen kliinisen kokeilun foorumin (European Clinical Trial Platform) lisätäkseen yksityisen ja julkisen sektorin sellaisten kliinisten kokeiden määrää, johdonmukaisuutta ja tehokkuutta, joista on hyötyä kehitysmaille. Foorumin avulla on tarkoitus myös lisätä koordinaatiota ja sekä jäsenvaltioiden että komission rahoitustoimintaa. Lisäksi komissio tukee sellaisten valmiuksien kehittämistä, joiden avulla voidaan taata, että kehitysmaat osallistuvat kaikkiin T&K-työn vaiheisiin.

Tehokas maailmanlaajuinen toiminta näitä kulkutauteja vastaan edellyttää kaikkien kumppanien koordinoitua toimintaa. Euroopan yhteisö jatkaa nykyisten aloitteiden tukemista, vahvistaa kumppaneiden yhteistyötä ja jatkaa keskeistä toimintaansa näiden tautien torjuntaan suunnattujen maailmanlaajuisten aloitteiden parissa. Erityisesti yhteisö aikoo painottaa yhteistyötä Yhdysvaltojen ja Japanin kanssa saadakseen kootuksi tuen tehokkaammalle ja reilummalle maailmanlaajuiselle rahoitusmekanismille.

EY katsoo, että hinta-laatusuhteeltaan tehokkaat ja kaikkien saatavilla helposti olevat tuotteet ja palvelut ovat olennaisia tarttuvien tautien (aids, malaria, tuberkuloosi) torjunnassa. Tähän liittyen komissio ehdottaa, että AKT-maita koskeva järjestelmä ulotetaan koskemaan myös niiden ulkopuolisia alueita, jolloin myös kumppanimaiden ja Euroopan yhteisön yritykset voisivat osallistua tarjouskilpailuihin. Lisäksi komissio selvittää mahdollisuuksia järjestää tarjouskilpailu tiettyjen palvelujen ja tuotteiden, kuten HI-viruksen ja aidsin, malarian ja tuberkuloosin torjuntaan tarkoitettujen avainlääkkeiden, hankkimiseksi kaikkiin kehitysmaihin.

4. Voimakkaasti velkaantuneiden köyhien Akt-maiden kaikkien jäljellä olevien erityislainojen peruuttaminen

Jo varhain 1990-luvulla Euroopan yhteisö huomasi voimakkaasti velkaantuneiden kehitysmaiden olevan yhä kasvavien ongelmien edessä ja päätti neljännestä Lomén yleissopimuksesta alkaen antaa EKR-ohjelmien mukaisen apunsa AKT-maille ainoastaan lahja-apuna. Näin ollen Euroopan yhteisö suhtautui myönteisesti vuonna 1996 käynnistettyyn HIPC-velka-aloitteeseen ja on osallistunut siihen aktiivisesti. HIPC-aloitteen tarkoituksena on koordinoitujen aputoimien avulla vähentää HIPC-maiden velkataakkoja siedettävälle tasolle. Lisäksi yhteisö on tukenut poliittisesti ja taloudellisesti tämän aloitteen parantamista, josta päätettiin Kölnissä vuonna 1999.

Nykyisin komission osuus HIPC-aloitteen täytäntöönpanossa on miljardi euroa lainanantajana ja avunantajana. EIP:lle on tehty ensimmäinen 100 miljoonan euron maksu sen hallinnoimien EY:n myöntämien lainojen keventämiseksi tämän aloitteen johdosta. Nykyisessä parannetussa HIPC-aloitteessa Euroopan yhteisön osuuden lainanantajana olisi määrä olla keskimäärin noin 50 prosenttia velan vähentämisestä, mikä tarkoittaa noin 530 miljoonan euron kuluja (todellinen vähennys vaihtelee ja päätetään tapauskohtaisesti, jotta päästään siedettävään velkataakkaan). Lisäksi sekä talousarviosta rahoitettu 54 miljoonan euron määrä että EKR:sta rahoitettu ensimmäinen 250 miljoonan euron osuus on jo siirretty HIPC-rahastoon, joka on perustettu rahoittamaan monenvälisten avunantajien osuutta HIPC-velka-aloitteessa. Tällä määrällä EU on ehdottomasti tärkein yksittäinen HIPC-rahastoon maksaja (noin kolmasosa kaikista tähän mennessä maksetuista osuuksista).

Jo vuonna 1996 Euroopan yhteisö työskenteli vahvistaakseen velkahelpotuksen sosiaalista sisältöä. Silloin EY nimenomaisesti lisäsi rakennesopeutustukensa määrää vakavasti velkaantuneille köyhille maille, jotka olivat sitoutuneet sosiaalimenoihin. Komissio ehdottaa tämän YK:n kolmannen LDC-maita käsittelevän konferenssin yhteydessä seuraavaa askelta raskaasta velkataakasta edelleen kärsivien kumppaniemme taakan keventämiseksi. Komissio ehdottaa neuvostolle, että EY menee HIPC-aloitteessa vielä nykyistä osuuttaan pidemmälle ja keventää kaikkia LDC-maiden erityislainoja, jotka jäävät HIPC-mekanismien täyden soveltamisen jälkeen jäljelle. Tätä koskeva ehdotus annetaan neuvostolle yhdessä tämän tiedonannon kanssa.

LDC-HIPC-maiden kaikkien niiden erityislainojen peruuttaminen, jotka olisivat maksamatta takaisin vielä sen jälkeen, kun tavanomainen HIPC-velkajärjestely on täysimääräisesti pantu täytäntöön, maksaisi noin 60 miljoonaa euroa, ja määrä tarvittaisiin niiden arviolta 530 miljoonan euron lisäksi, josta EY on jo päättänyt lainanantajan ominaisuudessa.

Euroopan yhteisön lähtökohtana on osallistua täysimääräisesti nykyiseen parannettuun HIPC-aloitteeseen, jossa otetaan huomioon sekä erityislainoihin että riskipääomaan liittyvä vastuu. Siinä HIPC-maita myös vaaditaan käyttämään varoja ensin erityislainojen takaisinmaksuun ennen riskipääoman takaisinmaksun aloittamista. Nykyisiin laskelmiin perustuen monissa LDC-maissa HIPC-aloitteen tarjoama tavanomainen velkahelpotus on riittävä kaikkien erityislainojen peruuttamiseksi.

Komissio ehdottaa 60 miljoonan euron suorittamista yhdeksännen EKR:n vararahastosta tai aikaisempien EKR:ien vararahastoista Euroopan investointipankin rahastoon, josta rahoitetaan yhteisön osallistuminen HIPC-aloitteeseen lainanantajana. Näiden 60 miljoonan euron yksinomainen käyttötarkoitus on LDC-maiden jäljelle jääneiden erityislainojen peruuttaminen. Jos mainittu 60 miljoonan euron määrä ylittää tarpeen, jäljelle jäävät varat lisätään siihen 360 miljoonan euron osioon, josta rahoitetaan tavanomaisia HIPC-velkahelpotuksia. Jos määrä ei riitä, EKR:n komitealle tehdään uusi yhdeksännen EKR:n vararahastosta katettava rahoitusehdotus.

Liite

Kaupan alan aloitteita täydentäviä toimenpiteitä

Kauppaan perustuvan kasvun tukemiseksi Euroopan yhteisö ryhtyy lisätoimenpiteisiin auttaakseen kehitysmaita hyödyntämään kaupan vapautumisen tarjoamia mahdollisuuksia. Näihin toimenpiteisiin kuuluu erityisesti kehitysmaiden tarjontakapasiteetin ja kilpailukyvyn kehittäminen ja niiden tukeminen monenväliseen kauppajärjestelmään yhdentymisessä. Jotkin toimet EY voi panna täytäntöön itsenäisesti, joissakin tarvitaan kehitysyhteistyökumppaneiden tukea. Yhteisö ehdottaa, että tällaisista toimenpiteistä päätetään ja ne käynnistetään YK:n kolmannen LDC-maita käsittelevän konferenssin yhteydessä. Kauppaan liittyvät tekniset toimenpiteet ovat osa laajempaa EU:n avun ohjelmasuunnittelua, ja ne noudattavat maakohtaisten strategia-asiakirjojen yhteydessä annettuja suosituksia.

1. Sijoittaminen

*EY ehdottaa kansainvälistä aloitetta, jolla vahvistetaan LDC-maihin sijoittamisen edistämistä.

Nykyisinkin on käynnissä toimia, joilla pyritään parantamaan avoimuutta ja välitetään tietoa mahdollisille sijoittajille (Maailmanpankki ja UNCTAD ovat tärkeimmät vaikuttajat), mutta ne eivät ole tarpeeksi keskitettyjä ja koordinoituja. EY ehdottaa, että näissä toimissa, jotka ovat köyhyyden vähentämisen tavoitteiden kanssa sopusoinnussa, keskitytään enemmän LDC-maihin. Lisäksi EY on sitoutunut LDC-maihin sijoittamisen edistämiseen yhteistyöohjelmien avulla, ja myös kansainvälisen yhteisön olisi tuettava näitä ponnisteluja. Tässä yhteydessä olisi tuettava valmiuksien kehittämistä ja rakennesopeutusta sekä ponnisteltava, jotta suurempi osuus sijoitustakuista kohdennettaisiin LDC-maille kysynnän mukaisesti.

2. Kauppaan liittyvä tekninen apu ja valmiuksien kehittäminen

*Yhtenäistetyn puiterahaston (IFTF) rahoittaminen, WTO:hon liittyvän avun lisääminen myös uusien aiheiden osalta ja kaupan parempi integrointi maakohtaisiin ohjelmiin; kansainvälisen yhteisön kannustaminen seuraamaan tätä esimerkkiä.

LDC-maat tarvitsevat apua voidakseen osallistua tehokkaasti monenväliseen kauppajärjestelmään (ne tarvitsevat myös riittävää edustusta Genevessä). Soveltuvissa tapauksissa voidaan harkita WTO:n kauppapoliittisen maatutkinnan (TPRM) käyttämistä tarpeiden yksilöimiseksi. Kansainvälisen yhteisön olisi rahoitettava yhtenäistettyä puiterahastoa (Integrated Framework Trust Fund, IFTF) tukeakseen kaupan parempaa integroimista maakohtaisiin ohjelmiin ja vahvistaakseen kaupan alan teknistä apua, joka liittyy WTO:n erityisaloihin. Kauppaan liittyvien valmiuksien kehittämisessä olisi otettava huomioon kestävän kehityksen näkökohdat ja tuettava sellaisia hankkeita kuten UNCTADin ja UNEPin yhteinen kaupan alan valmiuksien kehittämisen työryhmä (Capacity Building Task Force on Trade, Environment and Development, CBTF). Kaikkien uusien WTO:n sopimusten, kuten sijoittamista, kilpailua ja kauppaa edistävien sopimusten, valmistelua ja täytäntöönpanoa sekä niihin osallistumista olisi avustettava.

3. Terveys- ja kasvinsuojelutoimet sekä kaupan tekniset esteet: teknistä apua ja valmiuksien kehittämistä

*Sitoumus tehostaa sellaisen teknisen avun antamista ja kapasiteetin kehittämistä, jonka avulla LDC-maat kykenevät nousemaan vientimarkkinoilla vallitsevien standardien tasolle

EY on sitoutunut tehostamaan apuaan, jotta LDC-maat pääsisivät vientimarkkinoilla vallitsevien standardien tasalle. Teknisen avun olisi oltava kysynnän mukaista ja sen olisi sovittava talouden, liike-elämän ja vientielämän rakenteisiin. Sen olisi perustuttava koordinaatioon muiden avunantajien kanssa, ja toimien olisi täydennettävä toisiaan, jotta voidaan taata LDC-maiden osallistuminen kansainvälisten standardien laatimiseen.

4. Liittyminen WTO:hon

*Pyritään käynnistämään kansainvälinen aloite, jolla edistetään LDC-maiden liittymistä WTO:hon. Tämän aloite on saanut alkunsa EY:n yksipuolisesta julistuksesta, jossa se esittää omat ehtonsa LDC-maiden liittymiselle.

YK:n LDC-maita käsittelevän konferenssin tuloksena olisi oltava:

(1) EY:n yksipuolinen julistus ehdoista, joita se esittää LDC-maiden liittymiselle WTO:hon. Tässä voitaisiin erityisesti korostaa joustavuutta monissa työryhmäprosessin lainsäädännöllisissä vaatimuksissa.

(2) Monenvälinen julistus, jossa todetaan, että LDC-maiden liittyminen WTO:hon on ensiarvoisen tärkeää ja että prosessissa on otettava huomioon niiden taloudelliset ja yhteiskunnalliset olosuhteet. Tätä julistusta olisi tuettava sitoutumalla antamaan WTO:n teknistä apua myönnettäessä etusija LDC-maille, jotka hakevat WTO:n jäsenyyttä.

5. WTO:n sopimusten täytäntöönpano

*Tavoitteena on, että kansainvälisesti sitouduttaisiin yksilöimään täytäntöönpanoehdotuksia, joista LDC-maat voisivat erityisesti hyötyä.

WTO:n täytäntöönpanotyöohjelman yhteydessä olisi harkittava erityistoimenpiteitä LDC-maiden osalta, etenkin sellaisia, joista on kyseisille maille erityistä hyötyä. Lisäksi LDC-maiden erityistarpeet olisi otettava huomioon ehdotuksissa, joita tehdään nykyisten sopimusten erityis- ja erilliskohtelun soveltamisen uudelleen tarkastelusta, jotta sopimuksista tulisi entistä toimintakykyisempiä.

6. Polkumyynti

*Edistetään YK:n kolmannessa LDC-maita käsittelevässä konferenssissa ja sitä WTO:ssa seuraavissa keskusteluissa monenvälistä aloitetta polkumyynnin vastaisten välineiden käytöstä luopumiseksi LDC-maiden suhteen edellyttäen, että käytettävissä on tarvittava suoja polkumyyntitoimenpiteiden kiertämiseltä.

Monenvälinen aloite polkumyynnin vastaisten välineiden käytöstä luopumiseksi LDC-maiden suhteen hyödyttäisi vähiten kehittyneitä maita suuresti. Tämän aloitteen edellytyksenä on, että WTO hyväksyy samaan aikaan myös tarvittavat polkumyynninvastaisten toimenpiteiden kiertämisen kieltävät säännöt.

7. Alueellinen yhdentyminen

*Kansainvälinen yhteisö sitoutuu jatkuvaan tukeen LDC-maiden alueelliselle yhdentymisprosessille.

Alueelliset yhdentymissopimukset voivat olla LDC-maille merkittävä ponnahduslauta niiden yhdentymisessä maailman talouteen, ja EU on sitoutunut avustamaan LDC-maita osallistumaan alueellisiin sopimuksiin. Kansainvälisen yhteisön olisi voimistettava valmiuksien kehittämiseen suunnattua apuaan, jotta se edistäisi LDC-maiden osallistumista alueellisiin yhdentymissopimuksiin.

Tällaisen avun antamisen olisi oltava alaan liittyvien järjestöjen (UNCTAD, Maailmanpankki, UNDP) ja kahdenvälisten avunantajien yhteisellä vastuulla. Apu olisi suunniteltava tukemaan LDC-maita siten, että niillä olisi vankka pohja, jonka perusteella arvioida tuollaisten sopimusten poliittisia seurauksia ja panna niitä täytäntöön.