Vaarallisten aineiden kuljetuksia koskevat kansainväliset määräykset vahvistetaan erilaisissa kansainvälisissä järjestöissä, kuten UNECEssa, Valtioiden välisessä kansainvälisten rautatiekuljetusten järjestössä (OTIF) ja Yhdistyneiden kansakuntien erityisjärjestöissä. Koska sääntöjen on oltava keskenään yhteensopivia, mukana olevien järjestöjen kesken on kehitetty monimutkainen kansainvälinen järjestelmä koordinointia ja yhdenmukaistamista varten. Säännöksiä mukautetaan kahden vuoden ajanjaksoiksi.

Vaarallisten aineiden maantie- ja sisävesikuljetusten kehittäminen sekä EU:ssa että EU:n ja sen naapurimaiden välillä on unionin yhteisen liikennepolitiikan keskeinen osa, jonka avulla varmistetaan, että kaikki teollisuudenalat, joilla tuotetaan tai käytetään ADR- ja ADN-sopimuksen mukaisesti vaarallisiksi luokiteltuja aineita, toimivat moitteettomasti. Näiden sopimusten mukauttaminen tekniikan ja tieteen kehitykseen on sen vuoksi olennaisen tärkeää liikenteen ja siihen liittyvien toimialojen kehitykselle. Muutoksilla pyritään mukauttamaan ADR- ja ADN-sopimukset YK:n mallimääräyksiin, mukaan lukien uudet määritelmät, luokitteluperusteet ja YK-numerot, pakkaus- ja merkintävaatimukset, sovellettavien standardien ja teknisten määräysten päivittäminen sekä tekstinlaadinnalliset korjaukset.

Näiden muutosten valmistelun aikana on kuultu useita julkisen ja yksityisen sektorin asiantuntijoita. Muutosten valmistelun aikana on järjestetty seuraavat tekniset kokoukset:

Useat kansainväliset järjestöt ovat antaneet vaarallisten aineiden kuljetuksia koskevia kansainvälisiä säännöksiä. Näihin järjestöihin kuuluvat muun muassa Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissio (UNECE) ja useat Yhdistyneiden kansakuntien erityiselimet, kuten talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC) vaarallisten aineiden kuljetusta käsittelevä asiantuntijakomitea. Koska sääntöjen on oltava yhteensopivia, asianomaisten järjestöjen kesken on kehitetty monimutkainen kansainvälinen järjestelmä koordinointia ja yhdenmukaistamista varten. Säännöksiä mukautetaan kahden vuoden ajanjaksoiksi.

ADN-sopimuksen 20 artiklan mukaan ADN-sopimuksen liitteitä koskeva muutosehdotus katsotaan hyväksytyksi ADN-sopimuksen hallinnollisen komitean tehtyä asiasta päätöksen, ellei kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri on saattanut sen tiedoksi, vähintään yksi kolmasosa sopimuspuolista tai viisi sopimuspuolta, jos yksi kolmasosa on enemmän kuin viisi, ole kirjallisesti ilmoittanut pääsihteerille vastustavansa muutosehdotusta.

ADR-sopimuksen 14 artiklan mukaan ADR-sopimuksen liitteitä koskeva muutosehdotus katsotaan hyväksytyksi WP.15:n tehtyä asiasta päätöksen, ellei kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri on saattanut sen tiedoksi, vähintään yksi kolmasosa sopimuspuolista tai viisi sopimuspuolta, jos yksi kolmasosa on enemmän kuin viisi, ole kirjallisesti ilmoittanut pääsihteerille vastustavansa muutosehdotusta.

Euroopan unioni on 1. tammikuuta 1997 alkaen soveltanut ADR-määräyksiä kaikkiin vaarallisten aineiden maantiekuljetuksiin EU:n alueella; ensiksi näin tehtiin vaarallisten aineiden tiekuljetuksia koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä marraskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/55/EY nojalla. Vuonna 2008 direktiivi 94/55/EY kumottiin direktiivillä 2008/68/EY, jossa noudatetaan samoja periaatteita kuin kumotussa direktiivissä ja joka kattaa myös vaarallisten aineiden sisävesikuljetukset. Euroopan unioni on mainitun direktiivin perusteella soveltanut ADN-sopimuksen määräyksiä vaarallisten aineiden sisävesikuljetuksiin 1. heinäkuuta 2009 alkaen.

Tällä hetkellä ADR-sopimuksessa on 53 osapuolta, ja kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat kyseisen sopimuksen osapuolia. ADN-sopimuksessa on 18 osapuolta, ja EU:n jäsenvaltioista 13 on kyseisen sopimuksen osapuolia.

Jollei ADR-sopimuksen liitteisiin ehdotettuja muutoksia, sellaisina kuin Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri on ne ilmoittanut, katsota 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti hylätyiksi kolmen kuukauden kuluessa ilmoituspäivästä, joka on 6. lokakuuta 2022, kyseiset muutokset tulevat voimaan 1. tammikuuta 2023.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohtaa sovelletaan riippumatta siitä, onko unioni kyseisen elimen jäsen tai kyseisen sopimuksen osapuoli.

Ilmaisu ”säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia” kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2.Soveltaminen tässä asiassa

WP.15 on vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehdyllä sopimuksella (ADR) perustettu elin.

ADN-sopimuksen hallinnollinen komitea on vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä sisävesikuljetuksista tehdyllä eurooppalaisella sopimuksella (ADN) perustettu elin.

WP.15:n ja ADN-sopimuksen hallinnollisen komitean säädösehdotuksilla on oikeudellisia vaikutuksia. Ehdotetuista säädöksistä tulee edellä kuvatuin edellytyksin kansainvälisen oikeuden nojalla sitovia ADR-sopimuksen 14 artiklan ja ADN-sopimuksen 20 artiklan mukaisesti, ja ne voivat vaikuttaa ratkaisevasti EU:n lainsäädännön, erityisesti direktiivin 2008/68/EY, sisältöön. Tämä johtuu siitä, että direktiivin 2008/68/EY 1 artiklassa tehdään pakolliseksi näiden sääntöjen käyttö vaarallisten aineiden maantie- ja sisävesikuljetuksissa jäsenvaltioissa ja niiden välillä ja että direktiivin 2008/68/EY 4 artiklan mukaan ”jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliset vaarallisten aineiden kuljetukset ovat sallittuja, jos ne suoritetaan ADR-sopimuksen, RID-ohjesäännön tai ADN-sopimuksen vaatimusten mukaisesti, ellei liitteissä toisin osoiteta”. Edellä mainitut muutokset vaikuttavat myös direktiivin 2008/68/EY 8 artiklan soveltamiseen. Mainitun säännöksen mukaan komissiolle siirretään valta mukauttaa direktiivin 2008/68/EY liitteessä I olevaa I.1 jaksoa ja liitteessä III olevaa III.1 jaksoa tieteen ja tekniikan kehitykseen ”erityisesti ADR-sopimukseen, (…) ja ADN-sopimukseen tehtyjen muutosten huomioon ottamiseksi”.

Suunnitellulla säädöksellä ei täydennetä eikä muuteta sopimusten institutionaalisia rakenteita.

Sen vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä sellaiseksi pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.

4.2.2.Soveltaminen tässä asiassa

Tämän päätöksen päätavoite ja sisältö liittyvät vaarallisten aineiden maantie- ja sisävesikuljetuksiin. Sen aineellinen oikeusperusta on näin ollen SEUT-sopimuksen 91 artikla.

4.3.Päätelmät