KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 12.12.2006 KOM(2006)805 lopullinen 2000/0212 (COD) KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista 2000/0212 (COD) KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) 1. ASIAKIRJAN TAUSTA Tarkistettu ehdotus Euroopan parlamentille ja neuvostolle (asiakirja KOM(2005) 319 lopullinen – 2000/0212 COD) | 22.7.2005 | Alueiden komitean lausunto | 16.2.2006 | Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto | 17.5.2006 | Euroopan parlamentin lausunto alkuperäisestä ehdotuksesta KOM(2000) 7 ensimmäisessä käsittelyssä | 14.11.2001 | Yhteinen kanta | 11.12.2006 | 2. KOMISSION EHDOTUKSEN TAVOITE Ehdotuksen tarkoituksena on korvata vuonna 1969 annettu asetus, joka muodostaa vieläkin maaliikenteen alan julkista henkilöliikennettä koskevan yhteisön lainsäädäntökehyksen[1]. Talousympäristö on muuttunut perusteellisesti julkiseen maaliikenteeseen kuuluvan henkilöliikenteen alalla vuodesta 1969. Asetus ei enää sovellu tarkoitukseensa, ja siitä aiheutuu oikeudellista epävarmuutta, mikä on jo ilmennyt oikeudenkäyntien määrän lisääntymisenä. Komissio on todennut tämän yhteisön lainsäädäntökehyksen soveltumattomuuden, ja se haluaa lisäksi parantaa tehokkuutta ja palvelun laatua. Tämän vuoksi se teki syyskuussa 2000 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi[2], jolla oli tarkoitus korvata vuonna 1969 annettu asetus. Kun Euroopan parlamentti oli antanut marraskuussa 2001 lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä, komissio esitti helmikuussa 2002 muutetun ehdotuksen. Asian käsittely ei ole kuitenkaan edennyt neuvostossa, koska kokemukset markkinoiden avaamisesta ovat hyvin erilaisia eri jäsenvaltioissa. Näiden ongelmien ratkaisemiseksi, Euroopan parlamentissa ja neuvostossa esitettyjen erilaisten kantojen yhteensovittamiseksi sekä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Altmark[3] antaman tuomion huomioon ottamiseksi komissio teki heinäkuussa 2005 tarkistetun asetusehdotuksen, joka korvaa vuoden 2002 muutetun ehdotuksen. Tällä ehdotuksella pyritään yksinkertaistamaan lainsäädäntöä, lisäämään joustavuutta julkisten liikennepalvelujen järjestämisessä sekä parantamaan toissijaisuus- ja avoimuusperiaatteiden huomioon ottamista. Ehdotetussa asetuksessa säännellään toimivaltaisten viranomaisten toimintatapoja maitse tapahtuvien julkisten henkilöliikennepalvelujen alalla. Tätä varten siinä määritellään yksityiskohtaiset säännöt korvauksista, joita maksetaan julkisen palvelun velvoitteiden hoitamisesta, sekä yksinoikeuksien myöntämisestä kyseisellä alalla. Yleisenä periaatteena on viranomaisten ja liikenteenharjoittajien suhteiden sopimusperusteisuus ja avoimuuden lisääminen. Euroopan parlamentin pyynnöstä ehdotukseen on sisällytetty nyt ensimmäisen kerran paikallisten viranomaisten valinnan vapaus julkisen liikenteen järjestämisessä. Ehdotetussa asetuksessa vahvistetaan selkeät puitteet, joissa julkisen palvelun sopimuksia voidaan joko kilpailuttaa tai toimivaltaiset viranomaiset voivat tuottaa niitä joko itse tai käyttämällä sisäistä liikenteenharjoittajaa. 3. YHTEISTÄ KANTAA KOSKEVAT HUOMIOT Määräenemmistöllä hyväksytyssä yhteisessä kannassa tehdään eräitä tarkistuksia, jotka ovat komission mielestä hyväksyttävissä, sillä ne eivät vaaranna oikeusvarmuutta, avoimuutta, toissijaisuutta ja joustavuutta, jotka ovat komission ehdotuksen pääperiaatteet. Neuvosto on laajentanut mahdollisuutta tehdä julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia suoraan siten, että se koskee kaikkea raideliikennettä lukuun ottamatta metro- tai raitiotieliikennettä. Näiden sopimusten voimassaolo rajoitetaan kuitenkin periaatteessa 10 vuoteen. Kuten Euroopan parlamentti oli pyytänyt, neuvosto on ottanut huomioon pienten ja keskisuurten yritysten erityistilanteen ja palauttanut ainoastaan pieniin ja keskisuuriin yrityksiin sovellettavat kynnykset tasolle, joka mahdollistaa julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemisen suoraan näiden yritysten kanssa, jos sopimuksen vuosittainen arvo on enintään 1,7 miljoonaa euroa tai jos julkisia henkilöliikennepalveluja tarjoaa määrältään alle 500 000 kilometriä vuodessa yritys, jolla on enintään 20 ajoneuvoa. Tämä tarkistus pienten ja keskisuurten yritysten hyväksi perustuu siihen, että markkinatilanne on aivan erityinen paikallisliikenteen osalta, johon sovelletaan perustamissopimuksen liikenneosaston erityismääräyksiä. Komission mielestä tätä tarkistusta ei voi enää laajentaa. Euroopan parlamentin kannan ja komission ehdotuksen mukaisesti neuvosto on vahvistanut periaatteen, jonka mukaan paikalliset viranomaiset voivat vapaasti valita, käyttävätkö ne tarjouskilpailua vai sisäistä liikenteenharjoittajaa erityisesti linja-auto-, raitiotie- ja metroliikenteessä. Eräiden erityispiirteiden huomioon ottamiseksi ja soveltamisvaikeuksien välttämiseksi neuvosto on lisäksi tarkistanut edellytyksiä, joilla viranomaiset voivat hoitaa julkista liikennettä itse tai käyttämällä sisäistä liikenteenharjoittajaa. Neuvosto on myös päättänyt vahvistaa suoraan tehtävien sopimusten avoimuutta koskevia edellytyksiä. Lisäksi neuvosto on vahvistanut vastavuoroisuuden periaatteen käyttöönoton Euroopan parlamentin esittämän toiveen mukaisesti. Komission ehdotuksen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti sitä on kuitenkin rajoitettu ajallisesti, ja tarkoituksena on asteittainen vapauttaminen. Kyse on siis ainoastaan siirtymäkauden periaatteesta. Neuvosto on käsitellyt myös olemassa oleviin sopimuksiin sovellettavia järjestelyjä ja siirtymäkauden pidentämistä ainoastaan sopimusten tekemiseen liittyvien säännösten osalta. Tämä siirtymäkausi olisi nyt 12 kuukautta asetuksen voimaantulosta. 4. YHTEISTÄ KANTAA KOSKEVAT YKSITYISKOHTAISET HUOMIOT Jäljempänä olevat viittaukset ovat viittauksia yhteisen kannan johdanto-osan kappaleisiin ja artikloihin. 4.1 Komission hyväksymät Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka on sisällytetty kokonaan tai osittain yhteiseen kantaan Kohde ja soveltamisala Tarkistuksissa 1, 5, 132, 21, 22 ja 31 täsmennetään yleisesti asetuksen tavoitteet (liikenteen parantaminen sosiaalisten ja ympäristötekijöiden, hinnoittelun, liikuntarajoitteisten huomioon ottamisen ja alueellisen kehittämisen osalta). Näiden tarkistusten periaatteet on sisällytetty johdanto-osan kappaleisiin 4 ja 13 a sekä 1 artiklan 1 kohdan ensimmäiseen alakohtaan. Asetuksen perusperiaatteita koskevat tarkistukset 2 ja 3 sisältyvät periaatteessa johdanto-osan kappaleisiin 1, 7 ja 9. Markkinoita, joilla sääntely on purettu, koskeva tarkistus 6 sisältyy johdanto-osan kappaleeseen 6 b. Tarkistus 23, jolla historialliset junat suljetaan asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle, sisältyy 1 artiklan 2 kohtaan. Määritelmä Tarkistuksesta 25 on otettu 2 artiklan n alakohtaan osa, jolla saman tiedotuspalvelun, lippujärjestelmän ja aikataulun käyttäminen sisällytetään integroitujen julkisten henkilöliikennepalvelujen määritelmään. Suhde julkisia hankintoja koskevaan lainsäädäntöön Tarkistus 8, jossa täsmennetään, että julkisia hankintoja koskevia direktiivejä ei sovelleta käyttöoikeussopimuksiin, on sisällytetty 5 artiklan 1 kohtaan ja 8 artiklan 1 kohtaan. Sopimusten voimassaoloaika Tarkistuksilla 15 ja 54 pyydetään pidentämään sopimusten voimassaoloaikaa 8 vuoteen (tieliikenne) ja 15 vuoteen (rautatieliikenne). Komissio on sisällyttänyt parlamentin ehdottamat voimassaoloajat tarkistetun ehdotuksensa johdanto-osan kappaleeseen 12 ja 4 artiklan 5 kohtaan sekä lisännyt 4 artiklan 6 kohtaan mahdollisuuden tehdä tietyissä olosuhteissa pitempiaikaisia sopimuksia. Yhteisessä kannassa on pidennetty tieliikenteen sopimusten periaatteellinen enimmäiskesto kahdeksasta kymmeneen vuoteen sekä laajennettu mahdollisuuksia tehdä pitempiaikaisia sopimuksia. Lisäksi 5 artiklan 6 kohdassa rajoitetaan rautatieliikenteen sopimusten voimassaoloaika periaatteessa kymmeneen vuoteen, jos ne on tehty suoraan. Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen Tarkistus 61 on keskeinen parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä muodostamassa kannassa. Siinä annetaan toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuus valita seuraavista: - julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen voidaan joko kilpailuttaa - tai viranomainen voi tarjota joko suoraan tai oman yrityksensä välityksellä julkisen liikenteen palveluja, mutta silloin se ei saa osallistua kilpailuun muita julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemiseksi. Tämä tarkistus, joka koskee toimivaltaisen viranomaisen valinnanvapauden periaatetta, sekä tarkistukset 12, 14 ja 29 on sisällytetty periaatteessa johdanto-osan kappaleeseen 15 ja 5 artiklan 2 kohtaan. Neuvosto on täsmentänyt edellytyksiä, joilla toimivaltaiset viranomaiset voivat tarjota itse tai sisäisen liikenteenharjoittajan välityksellä julkisia liikennepalveluja. - Yhteisessä kannassa muutetaan 5 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 5 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa toimivaltaisen paikallisen viranomaisen käsitettä viranomaisten ryhmittymien sallimiseksi ja sellaisten tilanteiden huomioon ottamiseksi, joissa ei ole liikenteestä vastaavaa toimivaltaista paikallista viranomaista. - Yhteisessä kannassa muutetaan 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa olevaa määräysvallan käsitettä lieventämällä toimivaltaisen viranomaisen omistusosuutta koskevaa perustetta. Tämän vuoksi eräitä julkisen ja yksityisen sektorin sekayksiköitä (tai rakenteellisia julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia) voitaisiin pitää sisäisinä liikenteenharjoittajina, jolloin niillä olisi mahdollisuus tehdä suoraan liikenteen alan julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia. Asetuksessa säädetään kuitenkin, että sisäisen liikenteenharjoittajan toiminta on joka tapauksessa maantieteellisesti tarkkaan rajattua. Komissio katsoo, että tällainen erityinen lähestymistapa liikenteeseen on perusteltavissa perustamissopimuksen liikenneosaston määräyksillä ja julkisen liikenteen erityistarpeilla eikä se rajoita millään tavalla muihin toiminnan aloihin sovellettavaa lähestymistapaa. Lisäksi komissio katsoo, että edes tässä ratkaisu ei saisi liikaa etääntyä yhteisön nykyisestä oikeuskäytännöstä perustamissopimuksen sijoittautumisoikeutta (43 artikla) ja palvelujen vapaata liikkuvuutta (49 artikla) koskevien tulkinnan osalta. Asetuksessa säilytetään erityisesti keskeinen yleinen sääntö, jonka mukaan toimivaltaisen viranomaisen on valvottava sisäistä liikenteenharjoittajaa samalla tavoin kuin se valvoo omien palvelujensa tuottamista. Julkisen liikenteen osalta tätä valvontaa arvioidaan suhteessa asetuksessa täsmennettyihin perusteisiin. Lisäksi asetuksessa muistutetaan, että jos sisäinen liikenteenharjoittaja käyttää alihankintaa, sen on toimittava perustamissopimuksen sääntöjen mukaan. - Yhteisessä kannassa lievennetään 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa esitettyä sisäisen liikenteenharjoittajan toiminnan alueellista rajoittamista koskevaa periaatetta, jotta liikenteenharjoittaja voisi kuitenkin toimia eräillä ulosmenoreiteillä. - Neuvosto vahvistaa 5 artikla 2 kohdan c alakohdassa järjestelyn, jonka mukaan sisäiset liikenteenharjoittajat voivat osallistua tarjouskilpailuun vähän ennen lopullista kilpailuttamista niiden kotimarkkinoilla. Tarkistus 7, jossa lievennetään julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tarjouskilpailumenettelystä esitettyä positiivista arviota, on sisällytetty periaatteessa johdanto-osan kappaleeseen 6 a ilmauksella ”jos toteutetaan asianmukaisia suojatoimenpiteitä”. Tarjouskilpailumenettelyä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta tarkistuksessa 80 esitetään toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuutta neuvotella liikenteenharjoittajan kanssa. Tämän tarkistuksen periaate on otettu huomioon johdanto-osan 17 kappaleessa ja 5 artiklan 3 kohdassa. Tarkistus 81, jolla velvoitetaan toimivaltaisia viranomaisia turvaamaan riittävä julkisuus, on sisällytetty johdanto-osan 23 kappaleeseen ja 7 artiklan 2 kohtaan. Avoimuus Tarkistukset 82 ja 83 koskevat jäsenvaltioiden ja toimivaltaisten viranomaisten velvollisuutta esittää säännöllisesti tietoja asetuksen täytäntöönpanosta. Näiden tarkistusten periaatteet on sisällytetty johdanto-osan 24 kappaleeseen sekä 7 artiklan 1 kohtaan ja 8 artiklan 2 kohtaan. Parlamentin tarkistuksen 95 huomioon ottamiseksi 11 artiklassa säädetään lisäksi komission kertomuksesta, jossa arvioidaan erityisesti julkisten liikennepalvelujen laadullista kehitystä siirtymäkauden jälkeen. Kilpailun vääristyminen Tarkistusten 67, 68, 91 ja 94 tarkoituksena on estää kilpailun vääristyminen niiden liikenteenharjoittajien hyväksi, jotka tekevät suoraan julkisen palvelun sopimuksia. Näiden tarkistusten periaatteet on otettu huomioon 5 artiklan 2 kohdassa sekä 8 artiklan 6 kohdassa, jossa otetaan käyttöön vastavuoroisuus siirtymäkauden aikana. Kiireelliset toimenpiteet Parlamentin tarkistusten 70, 78, 85 ja 86 mukaan toimivaltaiset viranomaiset voivat kiireellisissä tapauksissa tehdä suoraan sopimuksia esimerkiksi silloin, kun liikenteenharjoittaja tekee vararikon. Tämä on otettu huomioon 5 artiklan 5 kohdassa. Suojalausekkeet Komissio ja neuvosto ovat noudattaneet Euroopan parlamentin tarkistuksia 71 ja 72, joilla poistetaan säännökset liikenteen harjoittajien velvoittamisesta toteuttamaan osa palvelusta alihankintana tai sulkemaan eräät määräävässä asemassa olevat toimijat tarjouskilpailumenettelyn ulkopuolelle. Hinnoittelua koskevat yleiset säännöt Tarkistukset 130, 76, 77 ja 124 koskevat enimmäishintojen asettamiseen sovellettavia yleisiä sääntöjä. Näiden tarkistusten periaatteet on otettu huomioon johdanto-osan 5 kappaleessa ja 3 artiklan 2 kohdassa. Yhteisen kannan 3 artiklan 3 kohdassa annetaan mahdollisuus olla soveltamatta asetusta palveluihin, jotka saavat ainoastaan hinnoitteluun liittyvistä velvollisuuksista suoritettavia korvauksia. Tällaisessa tapauksessa niihin on sovellettava perustamissopimuksen valtiontukimääräyksiä, mikä edellyttää maksujen ilmoittamista. Korvaukset julkisen palvelun velvoitteista Tarkistus 13, joka koskee korvauksia liikenteenharjoittajille, on sisällytetty periaatteessa 1 artiklan 1 kohdan toiseen alakohtaan ja liitteessä olevaan 2 kohtaan. Huomioon on otettu myös tarkistus 19, jonka tarkoituksena on sallia liikenteenharjoittajien vapailta markkinoilta saamien varojen käyttö julkisten liikennepalvelujen tarjoamiseen. Tällaisten varojen siirtoa koskevaa kieltoa, josta säädetään liitteessä olevassa 5 kohdassa, sovelletaan kuitenkin ainoastaan muilta kuin vapailta markkinoilta saatuihin tuloihin. Tarkistukset 89 ja 96 koskevat korvauksia, jotka liittyvät tarjouskilpailumenettelyä noudattamatta suoraan tehtyihin julkisia palveluhankintoja koskeviin sopimuksiin. Nämä tarkistukset on sisällytetty periaatteessa 4 artiklan 2 kohtaan, 6 artiklaan ja liitteeseen. Siirtymäkausi Tarkistukset 90, 92 ja 93, joiden tarkoituksena on pidentää siirtymäkautta ja lieventää voimassa oleviin sopimuksiin sovellettavia järjestelyjä, on sisällytetty periaatteessa 8 artiklan 2 ja 5 kohtaan ja 10 artiklan 1 kohtaan. Asetuksen 12 artiklan mukaan asetus tulee voimaan kolmen vuoden kuluttua siitä, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Voimaantulosta alkaa 12 vuoden siirtymäkausi julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekemisestä annettujen sääntöjen soveltamiselle. Näillä säännöksillä lievennetään myös olemassa oleviin sopimuksiin sovellettavia järjestelyjä, jotta voitaisiin vähitellen yhdenmukaistaa julkisen liikenteen järjestäminen kaikissa jäsenvaltioissa. 4.2 Komission hylkäämät Euroopan parlamentin tarkistukset, joita ei ole sisällytetty yhteiseen kantaan Soveltamisala Tarkistuksessa 23 rajoitetaan asetuksen soveltamisala paikallisliikenteeseen. Tämä johtaisi vuonna 1969 annetun asetuksen voimassa pitämiseen, ja siitä seuraisi osaa maaliikenteestä koskeva oikeudellinen epävarmuus. Soveltamisalana on siis säilytetty ”rautateiden ja maanteiden julkinen henkilöliikenne”. Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen Tarkistukset 9, 62, 63, 65 ja 120 liittyvät eräiden liikennepalvelujen kilpailuttamisen erityisedellytyksiin. Näitä palveluja ovat integroidut liikennepalvelut, metroliikenne ja kevyt raideliikenne sekä liikenteenharjoittajien perustamat uudet reitit. Nämä tarkistukset ovat tarpeettomia, sillä yhteisessä kannassa on säilytetty toimivaltaisten viranomaisten vapaan valinnan periaate, joka kattaa sekä integroidut liikennepalvelut että metroliikenteen, kevyen raideliikenteen ja uudet reitit. Ei ole tarpeen säätää erikseen tällaisia tilanteita koskevista poikkeuksista. Tämän vuoksi näitä tarkistuksia ei ole hyväksytty. Tarkistuksessa 64 poistetaan toimivaltaisen viranomaisen velvollisuus ilmoittaa vuotta aikaisemmin aikomuksestaan kilpailuttaa julkinen liikennepalvelu tai tehdä siitä sopimus suoraan. Komissio ja neuvosto katsovat, että vapaan valinnan periaate edellyttää riittävää avoimuutta. Sen vuoksi ne ovat pitäneet tarpeellisena säilyttää tämä julkisuusvaatimus johdanto-osan 23 kappaleessa ja 7 artiklan 2 kohdassa. Laatuvertailua koskevaa tarkistusta 69 ei ole sisällytetty komission tarkistettuun ehdotukseen eikä neuvoston yhteiseen kantaan. Suhde julkisia hankintoja koskevaan lainsäädäntöön Euroopan parlamentin tarkistuksessa 24 asetuksen säännöksille annetaan etusija julkisista hankinnoista annettujen direktiivien soveltamiseen nähden. Tämä olisi ristiriidassa julkisia hankintoja koskevasta Maailman kauppajärjestön sopimuksesta johtuvien yhteisön sitoumusten kanssa. Yhteiseen kantaan ei ole sisällytetty tätä asetuksen ensisijaisuutta suhteessa julkisia hankintoja koskeviin direktiiveihin. Selvyyden vuoksi neuvoston lisäämässä 1 artiklan 3 kohdassa täsmennetään kuitenkin, että asetusta ei sovelleta julkisiin käyttöoikeusurakoihin. Määritelmät Tarkistuksissa 107 ja 119 täydennetään yksinoikeuksien määritelmää. Koska näillä täydennyksillä ei näytä olevan todellista yhteyttä kyseiseen määritelmään, niitä ei ole hyväksytty. Sisävesien määritelmää koskeva tarkistus on menettänyt tarkoituksensa, koska ala on jätetty asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Johdanto-osan 8 kappaleessa ja 1 artiklan 2 kohdassa selitetään sisävesiliikenteen poistaminen liikenteen vähäisellä määrällä sekä täsmennetään siihen sovellettavat järjestelyt. Tarkistuksessa 27 muutetaan liikenteenharjoittajan määritelmän sanamuotoa. Muutosta ei ole hyväksytty. Lyhyen matkan julkista liikennettä koskevaa tarkistusta 28 ei enää tarvita, koska kyseistä käsitettä ei enää käytetä yhteisessä kannassa. Tarkistuksella 30 lisätään liikuntarajoitteisten henkilöiden määritelmä, mutta sitä ei ole sisällytetty yhteiseen kantaan. Julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset Tarkistuksissa 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 116, 127 ja 131 muutetaan ja vahvistetaan luetteloa perusteista, jotka viranomaisten on otettava huomioon julkisia palveluhankintoja koskevia sopimuksia tehtäessä. Tarkistukset eivät ole tarpeen, sillä komissio ja neuvosto eivät enää edellytä pakollista sopimusperusteiden luetteloa, koska tällainen luettelo voisi nopeasti osoittautua epäsopivaksi tai jopa haitalliseksi. Sen sijaan on omaksuttu toissijaisuusperiaatetta paremmin noudattava lähestymistapa, joka jättää toimivaltaisille viranomaisille täyden vapauden määritellä yhdessä tekijät, jotka on otettava huomioon sopimuksia tehtäessä sekä vapauden määritellä myös omat tärkeimmät tavoitteensa julkisen liikenteen osalta. Johdanto-osan 13 a kappaleessa täsmennetään kuitenkin, että viranomaiset voivat asettaa julkisen palvelun velvoitteille laatuvaatimuksia, jotka koskevat esimerkiksi työehtoja, matkustajien oikeuksia, ympäristönsuojelua tai liikuntarajoitteisten henkilöiden tarpeita. Tarkistuksissa 108, 55, 56, 57, 58 ja 59 vaaditaan, että julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset sisältävät tiettyjä määräyksiä sopimuksen irtisanomisesta, vuosittaisen toimintakertomuksen antamisesta, julkisen omaisuuden ylläpidosta, seuraamuksista ja sopimuksen lisäyksistä. Näitä tarkistuksia ei ole hyväksytty, koska tällaiset säännökset liittyvät toissijaisuuteen ja sopimustasapainoon, jonka sopimuspuolet määrittelevät keskenään. Samasta syystä komissio ja neuvosto ovat hylänneet tarkistukset 133 ja 134, joissa vaaditaan valittua liikenteenharjoittajaa säilyttämään palkansaajien oikeudet. Työntekijöiden suojelun osalta säädetään kuitenkin johdanto-osan 13 kappaleessa ja 4 artiklan 7 kohdassa nimenomaan, että viranomaiset voivat tarjouskilpailumenettelyssä vaatia osallistuvilta liikenteenharjoittajilta aikaisemmin palvelukseen otetun henkilöstön oikeuksien säilyttämistä. Muutoksenhaku Toimivaltaisen viranomaisen päätöksiä koskeviin muutoksenhakumenettelyihin liittyvien tarkistusten 8, 84, 85, 86 ja 87 kohde ei enää kuulu tekstin soveltamisalaan, sillä yhteisessä kannassa ei enää määritellä tätä asiaa koskevia erityisiä menettelyjä. Kolmansien maiden liikenteenharjoittajat Tarkistuksia 4, 20, 74 ja 125, jotka koskevat kolmansien maiden liikenteenharjoittajien markkinoillepääsyn ja sijoittautumisen edellytyksiä, ei ole hyväksytty, koska näitä kysymyksiä ei varsinaisesti käsitellä komission ehdotuksessa eikä neuvoston yhteisessä kannassa. Tämän vuoksi näitä tarkistuksia ei ole sisällytetty yhteiseen kantaan. 4.3 Komission hylkäämät Euroopan parlamentin tarkistukset, jotka on sisällytetty kokonaan tai osittain yhteiseen kantaan Pienet ja keskisuuret yritykset Tarkistusten 17 ja 79 tarkoituksena on varmistaa pienten ja keskisuurten yritysten erityistarpeiden huomioon ottaminen paikallisliikenteen markkinoilla. Näitä tarkistuksia ei ole sisällytetty komission ehdotukseen, mutta ne on selvästi otettu huomioon yhteisen kannan 5 artiklan 4 kohdassa, jossa otetaan käyttöön erityinen korkeampi kynnys, jota sovelletaan ainoastaan pienten ja keskisuurten yritysten kanssa tehtyihin sopimuksiin. Samassa artiklassa pieniksi ja keskisuuriksi määritellään yritykset, joilla on käytössään enintään 20 ajoneuvoa. On syytä muistuttaa, että tässä säännöksessä otetaan huomioon erityiset rakenteet nimenomaan paikallisliikenteen markkinoilla, joilla pienillä ja keskisuurilla yrityksillä on usein merkittävä asema. Lisäksi liikenteen alaan sovelletaan perustamissopimuksen liikenneosaston erityisiä sääntöjä. 4.4 Uudet asiat Soveltamisala Johdanto-osan 8 a ja 29 kappaleessa ja 1 artiklan 2 kohdassa jätetään julkiset tavaraliikennepalvelut asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle sekä täsmennetään, mitä järjestelyjä kyseisellä alalla sovelletaan. Avoimuus Asetuksen 7 artiklan 3 kohdassa säädetään toimivaltaisen viranomaisen velvollisuudesta julkaista tietyt tiedot, kun on kyse rautatieliikennettä koskevien sopimusten tekemisestä suoraan. Asetuksen 7 artiklan 4 kohdassa velvoitetaan toimivaltaiset viranomaiset toimittamaan asianosaisen pyynnöstä tälle perusteltu päätös julkista palveluhankintaa koskevan sopimuksen tekemisestä suoraan. Yhteensopivuus perustamissopimuksen kanssa Asetuksen 9 artiklan 2 kohdassa säädetään sellaisiin tukiin sovellettavista järjestelyistä, jotka ovat tarpeen liikenteen yhteensovittamiseksi tai korvausta julkisten palvelujen käsitteeseen kuuluvien sellaisten velvoitteiden täyttämisestä, jotka eivät kuulu asetuksen soveltamisalaan. Tämän vuoksi 10 artiklan 2 kohdassa säädetään tuen myöntämisestä rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteeseen 4 päivänä kesäkuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta. 5. PÄÄTELMÄT Komissio katsoo, että 11.12.2006 määräenemmistöllä hyväksytty yhteinen kanta ei vaikuta komission tarkistetun ehdotuksen tavoitteisiin ja lähestymistapaan, joten komissio voi kannattaa sitä. [1] Neuvoston asetus (ETY) N:o 1191/69, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1969, julkisten palvelujen käsitteeseen rautatie-, maantie- ja sisävesiliikenteessä olennaisesti kuuluvia velvoitteita koskevista jäsenvaltioiden toimenpiteistä (EYVL L 156, 28.6.1969, s. 1), asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o 1893/91 (EYVL L 169, 29.6.1991, s. 1). [2] KOM(2000) 7 lopullinen – 2000/0212 (COD), muutettu ehdotuksella KOM(2002) 107 lopullinen. [3] Asia C-280/00, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, tuomio 24.7.2003.