[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 3.3.2008

SEK(2008) 275

KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA

Oheisasiakirja EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEEN rehun markkinoille saattamisesta ja käytöstä TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA {KOM(2008) 124 lopullinen} {SEC(2008) 276}

TIIVISTELMÄ VAIKUTUSTEN ARVIOINNISTA

ehdotukseen rehun liikkuvuutta ja käyttöä koskevan lainsäädännön nykyaikaistamiseksi ja yksinkertaistamiseksi

1 MENETTELYTAPAKYSYMYKSET JA SIDOSRYHMIEN KUULEMINEN

Rehulainsäädännön uudistamishankkeen ensimmäinen vaihe käynnistyi vuonna 2003, jolloin komissio tilasi asiaa koskevan ulkopuolisen tutkimuksen. Sen jälkeen toteutettiin interaktiiviseen politiikan suunnitteluun liittyvä verkkokuuleminen vuonna 2005. Helmikuussa 2007 sidosryhmille ja jäsenvaltioille lähetettiin kysely, jolla kerättiin tietoa hallinnollisesta rasitteesta ja muista vaikutuksista.

Samaan aikaan haastateltiin asiantuntijoita etenkin hankkeen talousvaikutuksia koskevien tarpeellisten tietojen saamiseksi. Lisäksi järjestettiin useita paneelikeskusteluja jäsenvaltioiden, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen (EFSA) sekä sidosryhmien kanssa. Vaikutusten arviointia varten perustettiin komission yksiköiden välinen ohjausryhmä. Komission vaikutustenarviointilautakunta tarkasteli vaikutusten arviointia koskevan kertomusluonnoksen 13. kesäkuuta 2007 pitämässään hallituksen kokouksessa. Kertomusta paranneltiin sisällyttämällä siihen annetut suositukset.

2 ONGELMIEN KARTOITTAMINEN

2.1 EU:n rehuala

Vuonna 2005 kotieläintuotantoa harjoitti 5 miljoonaa kasvattajaa ja tuotannon arvo oli 129 miljardia euroa. Merkittävin kustannustekijä on rehu[1], jonka osuus EU:n eläintuotteiden arvosta on 47 prosenttia. Rehuseoksia ostettiin 37 miljardilla eurolla. Euroopan rehuteollisuus (lemmikkieläinten ruokaa lukuun ottamatta) työllistää suoraan noin 100 000 henkilöä noin 4 000 tuotantolaitoksessa.

Teknologian kehitys, tilanhoidossa tapahtuneet parannukset ja innovaatiot ovat jatkuvasti alentaneet rehun muuntosuhteita. Esimerkiksi kananmunakilon tuotantoon tarvittiin vuonna 1968 3,1 kiloa rehua, mutta vuonna 2001 vain 1,9 kiloa. Taloudellisen hyödyn lisäksi myös päästöt (hiilidioksidi, nitraatti, ammoniakki) tuotantoyksikköä kohti ovat pienentyneet.

Noin 62 miljoonassa eurooppalaisessa kotitaloudessa on lemmikkieläimiä (kissoja eniten eli 60 miljoonaa, koiria 59 miljoonaa). EU:n markkinoiden suuruudeksi arvioidaan noin 6 miljoonaa tonnia lemmikkien ruokaa. Sitä tuottaa suunnilleen 450 yritystä ja sen arvo on noin 9 miljardia euroa vuosittain. Ala työllistä suoraan arviolta 21 000 henkilöä ja välillisesti 30 000 henkilöä.

2.2 Käsiteltävät asiat

Nykyisin rehuaineiden ja rehuseosten liikkuvuutta säädellään viidellä vanhalla neuvoston direktiivillä ja noin viidelläkymmenellä muutos- tai täytäntöönpanosäädöksellä. Tilanne on muuttunut niin paljon, että lainsäädäntö on nykyisin erittäin hajanaista ja siinä on paljon ristiinviittauksia, minkä vuoksi sitä on vaikea ymmärtää ja panna täytäntöön yhdenmukaisesti. Lisäksi EU:n rehuseoksista vain 2,6 prosenttia myydään EU:n sisällä, mikä viittaa siihen, että kaupankäynnissä on esteitä.

Rehuaineiden luettelointi

On tärkeää, että rehuseosten valmistukseen tai suoraan eläinten ravinnoksi käytettävillä rehuaineilla on yksiselitteiset nimitykset ja selvät kuvaukset. Rehuaineiden erityisominaisuuksilla on suuri merkitys tärkeitä lopullisen tuotteen vaikuttavuuden kannalta. Monista rehuaineista tällaiset nimitykset ja kuvaukset ovat saatavilla, mutta luettelo ei suinkaan ole täydellinen. Eniten huolta aiheuttavat monet uudet rehuaineet kuten elintarviketuotannon tai biopolttoaineteollisuuden rinnakkaistuotteet. Rinnakkaistuotteiden osuus rehuannosta kohti on jatkuvassa kasvussa, koska perusviljasta kilpailevat entistä kovemmin elintarvike-, rehu- ja polttoaineteollisuus. Näiden tuotteiden optimaalista käyttöä vaikeuttaa osaltaan selkeiden tuotetietojen puuttuminen.

Rehua koskevat hyväksymismenettelyt

Bioproteiinien (runsaasti valkuaista sisältävät tuotteet, jotka valmistetaan käyttäen tiettyjä teknisiä prosesseja) luokkaan kuuluvien aineiden valikoima on muuttunut rehun lisäaineista annetun asetuksen tultua voimaan. Muutoksen jälkeen jäljellä olevien bioproteiinien markkinoille saattamista varten tarvittava ennakkolupamenettely saattaakin nyt olla liian työläs ja ylimitoitettu suhteessa mahdollisiin turvallisuusriskeihin. Lisäksi ollaan huolissaan siitä, että nykyisessä lainsäädännössä uusia rehuaineita (esimerkiksi eksoottisia kasveja) varten ei vaadita minkäänlaista hyväksyntää. Lähtökohtaisesti ei ole näyttöä siitä, että tällaisista tuotteista aiheutuisi turvallisuusriskejä, mutta monesti niitä liikkuu markkinoilla ilman selkeitä tunnistetietoja.

Elintarviketuotantoon käytettävien eläinten rehun merkitseminen

Nykyisin lainsäädännössä edellytetään, että muille eläimille kuin lemmikeille tarkoitetuissa rehuseoksissa käytetyt rehuaineet luetellaan prosentteina painosta (sallittu poikkeama on +/- 15 %) alenevassa järjestyksessä. Rehuteollisuuden periaatteellisen näkemyksen mukaan rehuseoksen valmistuskaava on teollis- ja tekijänoikeudellisesti suojattua omaisuutta, ja jos se on paljastettava, tuotekehittelyyn tehdyt investoinnit ovat kilpailijoiden helposti hyväksi käytettävissä. Tästä syystä monet ovat sitä mieltä, että tietojen ilmoittaminen avoimesti estää investoimista uusien rehujen tutkimiseen ja kehittämiseen. Rehuseosten rehun lisäaineita koskevat pakkausmerkinnät ovat vanhentuneita, sillä niihin sovelletaan yhtä artiklaa muilta osin kumotusta lisäainedirektiivistä.

Lemmikkieläinten ruuan merkitseminen

On tullut ilmi, että lemmikkieläinten ruuan merkitsemistä koskeva nykyinen lainsäädäntö ei välttämättä vastaa riittävästi asiakkaiden tarpeeseen saada tietoa lopullisessa tuotteessa olevista aineosista. Tämä voi hämmentää tai pahimmillaan johtaa asiakasta harhaan sen suhteen, mitä hänen lemmikilleen syöttämänsä ruoka sisältää.

3 TAVOITTEET

Hanke on osa yksinkertaistamiseen tähtäävää komission jatkuvaa ohjelmaa. Näin ollen yleisinä tavoitteina on

( oikeudellinen selkeys ja yhdenmukainen täytäntöönpano,

( sisämarkkinoiden toiminnan parantaminen,

( teknisten vaatimusten yksinkertaistaminen ja tarpeettoman hallinnollisen rasitteen poistaminen,

( EU:n rehu- ja maataloussektorin kilpailukyvyn parantaminen ja

( rehun käyttäjien mahdollisuus tehdä perusteltuja valintoja ilman, että nykyaikaiset pakkausmerkinnät johtavat heitä harhaan.

Toiminnallisina tavoitteina on

( rehuaineiden luetteloinnin osalta: parantaa sisämarkkinoiden toimintaa selkeillä nimityksillä ja asiakkaille annettavilla tarkoituksenmukaisilla tiedoilla,

( hyväksymismenettelyjen osalta: riskeihin suhteutetut menettelyt, joilla varmistetaan asianmukaiset eritelmät uusista rehuaineista,

( tuotantoeläinten rehuseosten merkintöjen osalta: lisätä innovointia ja kilpailukykyä poistamalla tarpeettomat merkintävaatimukset ja saattaa rehun lisäaineiden merkinnät ajantasaisiksi;

( lemmikkieläinten ruuan merkintöjen osalta: parantaa lemmikkien ruuan tuoteselosteiden tarkoituksenmukaisuutta ja nykyaikaistaa säännöksiä.

4 TÄRKEIMPIEN TOIMINTALINJOJEN ARVIOINTI

Uusi kattava asetus ehdottomasti selkeyttäisi ja yhdenmukaistaisi EU:n koko rehusektoria.

4.1 Rehuaineiden luettelointi

Vaihtoehto 1: Rehuaineiden avoimen luettelon poistaminen käytöstä

Vaihtoehto 2: Nykytilanteen säilyttäminen

Vaihtoehto 3: Nykyisen rehuaineiden avoimen luettelon laajentaminen

Vaihtoehto 4: Sidosryhmien kokoama EU:n rehuaineluettelo (käytännesäännöt)

Yhdelläkään vaihtoehdolla ei näytä olevan vaikutuksia[2] rehu- ja elintarviketurvallisuuteen. Rehuaineluettelo, johon sisältyy merkintöihin sisällytettävä nimi, kuvaus ja analyyttiset ainesosat, palvelee ennemminkin tuotetunnistusta kuin elintarviketurvallisuutta. Käyttäjien oikeuksien kannalta pelkkä nykyisen luettelon poistaminen käytöstä saattaisi johtaa tuotteiden tunnistamisen hankaloitumiseen, kun taas luettelon laajentamisen katsotaan parantavan käyttäjien tiedonsaantia. Jotta rehun käyttäjien tuotantoprosesseista saataisiin mahdollisimman tehokkaat, laajennettu luettelo käsittäisi aikaisempaa enemmän rehuaineita ja entistä yksityiskohtaisempia tietoja. Myös käytännesäännöt parantaisivat rehuaineita koskevia eritelmiä ja tiedonsaantia.

Koska elintarvike-, rehu- ja polttoainealan välinen kilpailu raaka-aineista kovenee, rehun valmistuksessa käytetään entistä enemmän elintarvike- tai biopolttoaineteollisuuden rinnakkaistuotteita. Sen vuoksi vaihtoehdoilla 3 ja 4 on myönteinen vaikutus markkinatietojen kannalta, sillä kyseisiltä tuotteilta puuttuvat asianmukaiset määritelmät. Koska sidosryhmät pystyvät oletettavasti lainsäätäjää paremmin paikkaamaan tietovajeet yritysten välillä, vaihtoehto 4 näyttää johtavan vaihtoehtoa 3 parempiin tuloksiin. Pk-yritykset hyötyisivät kattavasta luettelosta, josta ne saisivat vapaasti käytettäväkseen parempia tuotetietoja rehuaineista.

Nykyisen luettelon poistaminen käytöstä vähentäisi hallinnollista rasitetta. Luettelon laajentaminen lainsäätäjän toimin kasvattaisi merkittävästi hallinnollista rasitetta. Huomattavia kuluja aiheutuisi myös vaihtoehdosta 4, mutta kuitenkin merkittävästi vähemmän.

Päätelmä: Arviointi puoltaa kattavan rehuaineluettelon laadintaa yhteissääntelyllä, koska saatava lisäarvo liittyy lähinnä rehun kaupan pitämisen laatutekijöihin.

4.2 Rehua[3] koskevat hyväksymismenettelyt

Vaihtoehto 1-1: Bioproteiinit – luovutaan ennakkolupamenettelystä markkinoille saattamista varten

Vaihtoehto 1-2: Bioproteiinit – säilytetään nykytilanne

Vaihtoehto 1-3: Bioproteiinit – kevennetään hyväksymismenettelyä

Vaihtoehto 2-1: Uudet rehut – säilytetään nykytilanne

Vaihtoehto 2-2: Uudet rehut – vaaditaan ennakkolupamenettely markkinoille saattamista varten

Vaihtoehdot 1-2 ja 2-2, joissa edellytetään ennakkolupamenettelyä bioproteiinien ja uusien rehujen markkinoille saattamista varten, johtaisi hieman parempiin tuloksiin rehu- ja elintarviketurvallisuuden kannalta. Vaihtoehto 1-3 on parempi kuin vaihtoehto 1-1, koska kevyempikin menettely kattaisi turvallisuusnäkökohdat.

Käyttäjien oikeuksien ja markkinoiden avoimuuden kannalta vaihtoehtojen 1-2 ja 2-2 (kevennetty 1-3) katsotaan johtavan hieman parempiin tuloksiin, koska niissä edellytetään riskinarviointia.

Koska vaihtoehdoilla 1-1 ja 2-1 on myönteisiä talousvaikutuksia, ne näyttäisivät lisäävän työpaikkoja. Kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan suhteen vaihtoehdot 1-1 ja 2-1 helpottaisivat tuontia, sillä kyseisten tuotteiden hyväksyntä saattaa olla erilaista EU:n sisällä ja sen ulkopuolella. Vastaavasti sekä kyseisiä tuotteita liikkeeseen laskevien yritysten että mahdollisten ostajien kilpailukyky kohentuisi huomattavasti vaihtoehtojen 1-1 ja 2-1 avulla ja hieman myös vaihtoehdon 1-3 avulla. Kilpailukykyvaikutusten myötä vaihtoehdot 1-1 ja 2-1 voisivat vapauttaa varoja tutkimus- ja kehittämistyöhön uusien rehuaineiden markkinoilla pitämistä varten. Pk-yrityksillä ei yleensä ole voimavaroja hyväksymishakemusten tekemiseen ja täydentämiseen. Sen vuoksi vaihtoehdot 1-1 ja 2-1 laajentaisivat niiden potentiaalista liiketoiminta-alaa.

Hallinnollisen rasitteen vaikutukset on arvioitu mahdollisen tuotantoyrityksen, riskinarvioinnin toteuttavan laitoksen (EFSA) sekä hyväksymismenettelyyn ja markkinavalvontaan osallistuvien toimivaltaisten viranomaisten kannalta. Vaihtoehdoista 1-2 (kevennetty vaihtoehto 1-3) ja 2-2 aiheutuu huomattavasti kustannuksia kullekin taholle.

Päätelmä: Markkinoille saattamiseen liittyvällä ennakkolupamenettelyllä saavutettava lisäarvo elintarviketurvallisuuden kannalta ei ole riittävä, jotta kyseisen menettelyn säätäminen pakolliseksi kaikkien bioproteiinien tai uusien rehuaineiden osalta olisi perusteltua. Näin ollen bioproteiinit ja uudet rehuaineet olisivat tavanomaisia rehuaineita, joiden liikkuvuudesta on vastuussa rehualan toimija ja joita valvovat toimivaltaiset viranomaiset.

4.3 Elintarviketuotantoeläinten rehun pakkausmerkinnät

Vaihtoehto 1-1: Rehuaineet – nykytilanteen säilyttäminen

Vaihtoehto 1-2: Rehuaineet – ilmoittaminen alenevassa painojärjestyksessä

Vaihtoehto 2-1: Rehun lisäaineet – nykytilanteen säilyttäminen

Vaihtoehto 2-2: Rehun lisäaineet – nimien pakollinen ilmoittaminen

Vaikka rehuaineiden prosentuaalisen osuuden ilmoittaminen (vaihtoehto 1-1) on otettu käyttöön kansanterveyteen ja elintarviketurvallisuuteen liittyvistä syistä, myöhemmin luodusta yleisen rehulainsäädännön täytäntöönpanokehyksestä johtuen prosenttiosuuksien ilmoittamisella saavutettava lisäarvo näyttää olevan elintarviketurvallisuuden kannalta vähäpätöinen. Kun otetaan huomioon perusperiaate, jonka mukaan kaikkien rehun lisäaineiden on oltava hyväksyttyjä ja turvallisia, sekä se, että jäljitettävyys on varmistettu sekä valmistajaa että konkreettista tuotantoerää koskevilla tunnistusjärjestelmillä, vaihtoehdon 2-2 mahdollisen kielteisen vaikutuksen katsotaan olevan erittäin vähäinen.

Vaihtoehdot 1-2 ja 2-1 saattaisivat keskipitkällä aikavälillä lisätä rehuteollisuuden työpaikkoja myönteisten talousvaikutusten ansiosta.

Vaihtoehto 1-1 (kevennetty vaihtoehto 2-2) katsotaan hyvin kielteiseksi EU:n rehualan kilpailukyvyn kannalta, mikä saattaisi vaikuttaa myös EU:n kotieläintuottajien kilpailukykyyn. Markkinoiden avoimuuden kannalta prosenttiosuuksien pakollisen merkitsemisen mutta huomattavan suurten poikkeamien sallimisen ja alenevassa järjestyksessä ilmoittamisen välillä näyttää olevan hyvin pieni ero. Sen, että kaikki lisäaineet on ilmoitettava, katsotaan lisäävän avoimuutta asiakkaan hyväksi. Joidenkin mielipiteiden mukaan kuitenkin tarkoituksenmukaisuus kärsii, jos etiketeissä on liikaa asiaa.

Koska EU:n ulkopuolella ei tiedetä käytettävän vastaavaa prosenttiosuuksien pakollisen merkitsemisen järjestelmää, siitä luopuminen voisi helpottaa kaupankäyntiä kolmansien maiden kanssa.

Vaihtoehdon 1-2 vaikutuksia tutkimukseen ja kehittämiseen pidetään erittäin myönteisinä ja sen vuoksi myös innovointia ja rehualaan investoimista edistävinä. Vaihtoehdon 1-1 samoin kuin vaihtoehdon 2-2 (kaikkien rehuseokseen lisättyjen rehun lisäaineiden pakollinen merkitseminen) osalta on mainittu kielteiset vaikutukset taitotiedon suojaamiseen. Erikoisrehujen kaupassa huomattavien tuotekehitysinvestointien ansiosta menestyvät pk-yritykset voisivat kärsiä vaihtoehdoista 1-1 ja 2-2.

Vaihtoehdoista 1-1 ja 2-2 tuotannonalalle aiheutuva hallinnollinen rasite ei näytä kovin merkittävältä, kun otetaan huomioon yritysten pakkausjärjestelmien taso. Vaihtoehto 1-1 (kevennetty vaihtoehto 2-2) aiheuttaisi huomattavaa hallinnollista rasitetta jäsenvaltioille, sillä siihen liittyy työläs merkittyjen arvojen tarkistaminen analyysimenetelmin.

Päätelmä: Vaikutustenarvioinnin tulosten perusteella olisi poistettava velvollisuus ilmoittaa rehuseoksissa olevat rehuaineet painoprosentteina, jos samalla säädetään sekä mahdollisuudesta ilmoittaa prosenttiosuudet vapaaehtoisesti että ostajan oikeudesta saada pyynnöstä lisätietoja.

Rehuseoksissa olevien rehun lisäaineiden merkitseminen olisi pakollista yleensä vain arkaluonteisten lisäaineiden osalta. Muut lisäaineet voitaisiin ilmoittaa pakkausmerkinnöissä vapaaehtoisesti ja mahdollisesti sidosryhmien laatimien ja komiteamenettelyllä hyväksyttävien hyvän käytännön ohjeiden mukaisesti.

4.4 Lemmikkieläinten ruuan pakkausmerkinnät

Vaihtoehto 1: nykytilanteen säilyttäminen ja lisämerkintöjen saattaminen ajan tasaisiksi

Vaihtoehto 2: kaikkien rehuaineiden ilmoittaminen alenevassa painojärjestyksessä sekä kaikkien rehun lisäaineiden nimet

Vaihtoehto 3: lisätietojen antaminen hyvän käytännön ohjeiden mukaisesti

Millään vaihtoehdolla ei näytä olevan vaikutuksia rehu- ja elintarviketurvallisuuteen. Ensiksikään lemmikkieläimet eivät ole osa elintarvikeketjua, ja toisaalta tuotannon ja liikkuvuuden turvallisuus on varmistettu uudistetussa elintarvikelainsäädännössä.

Vaihtoehtojen vaikutukset käyttäjien oikeuksiin ovat ristiriitaiset, koska vaihtoehto 2 parantaa joka tapauksessa markkinoiden avoimuutta ja tuotetietoja, mikä vaikuttaa ensi näkemältä myönteiseltä vaikutukselta. Toisaalta keskiverto lemmikkieläinten ruuan ostaja haluaa etiketin olevan yksinkertainen ja helposti ymmärrettävä. Jos käyttäjien oikeuksien osalta otetaan huomioon etikettien yksinkertaisuuden ja ymmärrettävyyden tavoite, vaihtoehdolla 3 näyttää olevan myönteinen vaikutus.

Kuulemisessa tuli ilmi, että vaihtoehto 2 vaikuttaa kielteisesti työllisyyteen, koska se heikentää kilpailukykyä ja taitotiedon turvaamista ja lisää hallintokustannuksia. Vaihtoehto 2 vaikuttaa välittömästi ympäristöön, koska sen myötä lisääntyvät sivutuotteet, jotka on heitettävä pois sen sijaan että ne syötettäisiin eläimille, koska niiden nimitykset eivät ole kovin houkuttelevia. Lisäksi vaihtoehto 2 vähentäisi tuotannonalan mahdollisuuksia hankkia raaka-ainetta vaihtelevasti eri lähteistä, minkä vuoksi se lisäisi kuljetusmatkojen pituutta ja olisi siten ympäristön kannalta haitallista.

EU:n rehualan tutkimus- ja kehittämistoiminta ja kilpailukyky kärsisivät vaihtoehdosta 2 valmistuskaavojen julkitulon sekä lisäkustannusten vuoksi, etenkin kun otetaan huomioon varta vasten vähittäismyyntiin valmistettavien merkittömien tuotteiden suuri osuus. Vaihtoehto 3 lisäisi yrittäjänvapautta ja parantaisi siksi kilpailukykyä. Vaihtoehdon 2 vaikutukset yhteisön sisäiseen ja muiden maiden kanssa käytävään kauppaan aiheuttaisivat ennen kaikkea perinteisten kauppavirtojen huomattavaa häiriintymistä, mikä voisi olla kova isku kolmansille maille.

Vaihtoehto 2 vaikuttaisi etenkin pk-yrityksiin, jotka ostavat ”edullisimmilla markkinahinnoilla”, koska ne eivät pysty vastaavassa määrin kuin isot monikansalliset yritykset tasapainottamaan raaka-aineiden saannin heittelyä. Vaihtoehto 3 olisi pk-yrityksille edullinen, koska ne pystyisivät hyödyntämään ohjeita eikä niiden tarvitsisi varata vastaavaan työhön omia resursseja.

Vaihtoehdon 2 vaikutuksia tuotannonalaan pidetään erittäin kielteisinä etenkin raaka-aineiden hankinnasta, varastointitiloista ja henkilöstöstä johtuvien lisäkustannusten vuoksi. Toimivaltaisille viranomaisille aiheutuvan hallinnollisen rasitteen kannalta vaihtoehdolla 2 näyttää olevan yhtä paljon myönteisiä kuin kielteisiä vaikutuksia. Koska tuotannonala on jo omasta aloitteestaan aloittanut hyvän käytännön ohjeiden työstämisen, vaihtoehdosta 3 aiheutuvat lisäkustannukset näyttävät olemattomilta.

Päätelmä: Vaikutustenarvioinnin tulosten perusteella nykyinen tilanne olisi säilytettävä ajantasaistettuna raaka-aineluokkien ja rehun lisäaineita koskevien sääntöjen osalta ja kiinnittäen erityistä huomiota lemmikkieläinten omistajien kannalta asianmukaisten tietojen antamiseen. Sidosryhmien olisi laadittava lemmikkieläinten ruuan merkintöjä koskevat hyvän käytännön ohjeet, jotka hyväksytään komiteamenettelyllä.

5 VALVONTA JA ARVIOINTI

Valvontaa ja arviointia varten ehdotetaan seuraavia indikaattoreita: luetteloitujen rehuaineiden lukumäärä ja analyyttiset ominaisuudet, riskit joilla voi olla kielteinen vaikutus kansanterveyteen, lemmikkieläinten ruuan merkintöjä koskevien hyvän käytännön ohjeiden yksityiskohtaisuus ja rehun käyttäjien tyytyväisyys.

[1] Rehu voidaan luokitella rehuaineisiin, rehun lisäaineisiin, rehuseoksiin ja lääkerehuun.

[2] Vaikutus työllisyyteen, käyttäjien oikeuksiin, ympäristöön sekä pieniin ja keskisuuriin yrityksiin on mainittu vain, jos vaikutusta on havaittu.

[3] Tuonnista on suurin osa öljykakkuja ja maissituotteita, joita valmistetaan yhä useammin muuntogeenisistä organismeista, ja tuonnin on oltava hyväksyttyä EU:n erityislainsäädännön mukaisesti, josta ei tässä ole kysymys.