FI Euroopan unionin virallinen lehti C 327/1

Komission tiedonanto EU:n elintarvike- ja kuluttajansuojalainsäädännön soveltamisesta tuotteiden laatueroihin – Elintarvikkeet

(2017/C 327/01)

Tavaroiden vapaa liikkuvuus on yksi sisämarkkinoiden neljästä perusvapaudesta. Tavaroiden sisämarkkinat edistävät innovaatioita tuotemarkkinoilla ja tuovat samalla yrityksille uusia mahdollisuuksia ja kuluttajille enemmän valinnanvaraa kaikkialla Euroopassa.

Tavaroiden vapaa liikkuvuus ei välttämättä tarkoita sitä, että kaikkien tavaroiden on oltava täsmälleen samanlaisia sisämarkkinoiden joka kolkassa. Kuluttajilla on vapaus ostaa tuotteita valintansa mukaan, mutta myös elinkeinonharjoittajilla on vapaus markkinoida ja myydä tavaroita, joiden koostumus tai ominaispiirteet vaihtelevat, kunhan noudatetaan täysimääräisesti EU:n lainsäädäntöä, eli muun muassa tuoteturvallisuutta ja pakkausmerkintöjä koskevia vaatimuksia ja muuta horisontaalista tai alakohtaista lainsäädäntöä. Menestyäkseen liiketoiminnassa yritysten on jatkuvasti mukautettava ja kehitettävä tuotteitaan kysynnän uusien suuntausten, logistiikan ja uusien teknologioiden edellyttämällä tavalla. Myös samalla tavaramerkillä myytävien tuotteiden ominaispiirteet voivat vaihdella, jos siihen on perusteltu syy, kuten valmistuspaikka tai kuluttajien mieltymykset kohdemarkkinoilla. Ongelmia saattaa kuitenkin syntyä silloin kun koostumukseltaan erilaisia tuotteita markkinoidaan samalla tavaramerkillä tavalla, joka voi johtaa kuluttajia harhaan.

EU on laatinut kattavan oikeuskehyksen kuluttajien oikeuksien suojaamiseksi. Tehokas kuluttajansuoja on tehokkaiden ja toimivien markkinoiden kannalta olennaisen tärkeä. EU:n oikeuskehykseen kuuluu myös kuluttajien suojelu harhaanjohtavalta tiedottamiselta ja sopimattomilta kaupallisilta menettelyiltä.

Tiettyjen tuotteiden ja etenkin elintarvikkeiden laatuerot (1) ovat kasvava huolenaihe. Maaliskuussa 2017 Eurooppa-neuvosto totesikin tyytyväisenä, että komissio oli päättänyt toteuttaa asiassa toimenpiteitä. Kuten puheenjohtaja Juncker korosti unionin tilaa käsittelevässä puheessaan (2), tasavertaisten kansalaisten unionissa ei voi olla toisen luokan kuluttajia. Ei voida hyväksyä sitä, ”että joissakin osissa Eurooppaa myynnissä olevien elintarvikkeiden laatu on heikompi kuin toisissa, vaikka pakkaus on samanlainen ja tuotemerkki sama”. Komissio toteuttaa eri aloilla toimenpiteitä palauttaakseen kansalaisten luottamuksen sisämarkkinoihin. Aluksi on päätetty keskittyä elintarvikkeisiin.

Toimiin sisältyy sekä vuoropuhelua eri osapuolten kanssa että käytännön toimia, joiden avulla vastuuviranomaiset voivat toteuttaa konkreettisia toimenpiteitä. Eurooppa-neuvostossa maaliskuussa 2017 käytyjen keskustelujen perusteella komissio vei asian elintarvikeketjun toiminnan parantamista käsittelevän korkean tason foorumiin, jotta sitä voitaisiin pohtia elinkeinonharjoittajien, kuluttajien ja kansallisten viranomaisten kesken. Tämä vuoropuhelu jatkuu tulevina kuukausina. Lisäksi komissio on laatinut konkreettisia toimenpiteitä, joiden avulla pyritään varmistamaan näytön luotettavuus ja vertailukelpoisuus, aluksi elintarvikealalla. Yhteinen tutkimuskeskus laatii parhaillaan yhteistä testausmenetelmää koskevia suuntaviivoja, jotta kaikkialla EU:ssa voitaisiin ottaa käyttöön vertailukelpoiset ja luotettavat testit. Tämä on olennaisen tärkeää, jotta voidaan selvittää ongelman laajuus ja kerätä luotettavaa näyttöä toimenpiteiden toteuttamista varten.

Lisäksi olisi selkeyden ja läpinäkyvyyden parantamiseksi tarkennettava tuotteen täsmällistä sisältöä koskevia tietoja. Elintarvikealalla komissio keskustelee yritysten, erityisesti elintarvikkeiden valmistajien ja vähittäiskauppiaiden, kanssa siitä, miten voitaisiin varmistaa täysimääräinen läpinäkyvyys tuotteiden koostumuksen suhteen (antamalla siitä enemmän tietoa kuin nykyiset lakisääteiset velvoitteet edellyttävät). Yksi tarkasteltavana oleva vaihtoehto on tuottajia koskevien menettelysääntöjen laatiminen. Niissä voitaisiin määritellä normit, joita on noudatettava laatuerojen ehkäisemiseksi. Komissio on myös tarkastellut asiaankuuluvan EU:n lainsäädännön noudattamisen valvontaa yhdessä jäsenvaltioiden kuluttajansuoja- ja elintarvikeviranomaisten kanssa.

Tämä tiedonanto on osa tätä kokonaisstrategiaa. Sen tarkoituksena on helpottaa voimassa olevan lainsäädännön soveltamista käytännössä. Tuotteiden laatueroihin liittyvien ongelmien ratkaisemisessa on otettava huomioon useita eri EU-säädöksiä. Tämän tiedonannon aiheena ovat elintarvikkeet, joiden osalta on otettava huomioon erityisesti seuraavat säädökset:

— ’yleinen elintarvikelainsäädäntöasetus’ (3), jonka tarkoituksena on varmistaa, että EU:n markkinoille saatettavat elintarvikkeet ovat turvallisia ja että kuluttajat saavat oikeaa tietoa eikä heitä johdeta harhaan markkinoilla olevien elintarvikkeiden koostumuksen ja ominaisuuksien suhteen;

— ’elintarviketietoasetus’ (4), jossa vahvistetaan elintarvikemerkintöjä koskevat yleiset säännöt ja vaatimukset, kuten velvollisuus esittää täydellinen ainesosaluettelo, jotta kuluttajat saavat täydelliset tiedot elintarvikkeiden koostumuksesta (5);

— ’sopimattomista kaupallisista menettelyistä annettu direktiivi’ (6), jolla pyritään varmistamaan, että kuluttajia ei johdeta harhaan tai altisteta aggressiiviselle markkinoinnille ja että kaikki elinkeinonharjoittajien EU:ssa esittämät väitteet ovat selkeitä, paikkansapitäviä ja perusteltuja. Tarkoituksena on antaa kuluttajille mahdollisuus tehdä tietoon perustuvia ja tarkoituksenmukaisia valintoja. Tätä horisontaalista direktiiviä sovelletaan moniin sellaisiin kaupallisiin menettelyihin, joita säännellään myös muilla, joko yleisillä tai alakohtaisilla EU-säädöksillä, jotka koskevat muun muassa elintarvikkeita, leluja, kosmetiikkaa ja pesuaineita. Direktiiviä sovelletaan näihin menettelyihin kuitenkin vain niiden seikkojen osalta, jotka eivät kuulu alakohtaisen lainsäädännön soveltamisalaan.

Jäsenvaltioiden ja erityisesti niiden kuluttaja- ja elintarvikeviranomaisten tehtävänä on varmistaa, että EU:n kuluttajalainsäädäntöä noudatetaan, ja valvoa elintarvikkeiden turvallisuutta ja pakkausmerkintöjä koskevan EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoa kansallisella tasolla. Komissio on kuitenkin sitoutunut auttamaan kansallisia viranomaisia antamalla niille tarvittaessa tukea ja ohjausta. Tässä tiedonannossa selkeytetään asiaa koskevaa lainsäädäntökehystä, jotta kansallisille viranomaisille voidaan antaa välineet ja indikaattorit asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamista varten. Tiedonanto on ensimmäinen vaihe komission toimissa, joiden tarkoituksena on tukea lainsäädännön noudattamisen valvonnasta vastaavia kansallisia viranomaisia niiden työssä sopimattomien kaupallisten menettelyjen lopettamiseksi. Tiedonantoa voidaan myöhemmin täydentää yhteisen testausmenetelmän avulla saatavan uuden näytön perusteella ja myös muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden osalta.

1. Asetuksen (EU) N:o 1169/2011 mukaiset hyviä tiedotuskäytänteitä koskevat vaatimukset

Elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista annetun asetuksen (EY) N:o 178/2002 8 artiklan mukaan elintarvikelainsäädännön tarkoituksena on suojata kuluttajien etuja. Elintarviketietoasetuksessa (asetus (EU) N:o 1169/2011) vahvistetaan tämän vaatimuksen mukaisesti kattava lainsäädäntökehys, jonka tarkoituksena on varmistaa paitsi kuluttajien terveyden ja heidän sosiaalisten ja taloudellisten etujensa korkeatasoinen suojelu, myös turvallisten ja terveellisten elintarvikkeiden vapaa liikkuvuus EU:n sisämarkkinoilla.

Tätä varten elintarviketietoasetuksessa säädetään yleisestä periaatteesta, jonka mukaan elintarviketiedot eivät saa olla harhaanjohtavia, erityisesti

— elintarvikkeen erityispiirteiden ja erityisesti sen luonteen, yksilöllisyyden, ominaisuuksien, koostumuksen, määrän, säilyvyyden, alkuperämaan tai lähtöpaikan, valmistus- tai tuotantomenetelmän osalta, ja

— antamalla ulkoasulla, nimityksellä tai kuvallisilla esityksillä kuva tietystä elintarvikkeesta tai ainesosasta, vaikka tosiasiassa kyseessä olevassa elintarvikkeessa luontaisesti oleva tai normaalisti käytetty ainesosa on korvattu jollakin muulla ainesosalla.

Asetuksessa vahvistetaan myös luettelo pakollisista tiedoista, jotka olisi periaatteessa annettava kaikista elintarvikkeista, kuten elintarvikkeen nimi, ainesosaluettelo, tiettyjen ainesosien tai ainesosien ryhmien määrät, tiedot elintarvikkeen sisältämistä allergeeneista ja ravintoarvoilmoitus. Elintarviketietojen on oltava oikeellisia, selviä ja kuluttajalle helposti ymmärrettäviä. Tätä varten asetuksessa vahvistetaan pakollisten tietojen esittämistä varten erityiset vaatimukset, joissa täsmennetään muun muassa tekstissä käytettävän kirjasimen vähimmäiskoko.

Komission yksiköt ovat tehneet jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa laajalti yhteistyötä edistääkseen elintarviketietoasetusta koskevan yhteisen näkemyksen muodostumista ja helpottaakseen sen soveltamista. Ne viimeistelevät parhaillaan tiedonantoa, jonka komissio hyväksyy lähiaikoina. Komissio on myös antanut ohjeet allergioita tai intoleransseja koskevista aineista tai tuotteista ilmoittamista varten tiedonannossaan C(2017) 4864 final, 13. heinäkuuta 2017.

Kun lainsäädännön noudattamisen valvonnasta vastaavat viranomaiset selvittävät, onko elintarvikkeiden markkinoinnissa noudatettu asiaa koskevia sääntöjä, niiden olisi siis ensimmäiseksi tarkistettava, että toimijat noudattavat elintarviketietoasetusta.

2. Direktiivin 2005/29/EY mukaiset tuotteiden ominaisuuksia koskevat tiedotuskäytänteet

Elintarvikelainsäädännön ja erityisesti elintarviketietoasetuksen vuorovaikutus – lex specialis -periaatteen vaikutus lainsäädännön noudattamisen valvontaan

Sopimattomista kaupallisista menettelyistä annetun direktiivin 2005/29/EY 3 artiklan 4 kohdassa vahvistetun lex specialis -periaatteen mukaisesti tilanteessa, jossa direktiivin säännökset ovat ristiriidassa tai päällekkäiset sopimattomien kaupallisten menettelyjen yksittäisiä näkökohtia säätelevien alakohtaisten unionin sääntöjen kanssa, alakohtaisilla säännöillä on etusija ja niitä sovelletaan kyseisiin yksittäisiin näkökohtiin (7). Mahdollisia muita kaupallisten menettelyjen näkökohtia, jotka eivät kuulu tällaisten alakohtaisten sääntöjen soveltamisalaan, arvioidaan kuitenkin edelleen kyseisen direktiivin perusteella. Näin ollen direktiiviä 2005/29/EY voidaan yleensä soveltaa yhdessä alakohtaisten unionin sääntöjen kanssa siten, että ne täydentävät toisiaan. Koska direktiivin 2005/29/EY 11 artiklassa velvoitetaan kaikki jäsenvaltiot varmistamaan, että käytettävissä on riittävät ja tehokkaat keinot sopimattomien kaupallisten menettelyjen torjumiseksi, viranomaisten olisi niissä jäsenvaltioissa, joissa direktiivin ja asianomaisen alakohtaisen lainsäädännön noudattamisen valvonta kuuluu eri viranomaisille, tehtävä tiivistä yhteistyötä sen varmistamiseksi, että niiden samaa elinkeinonharjoittajaa ja/tai kaupallista käytännettä koskevat tutkimukset ovat keskenään yhdenmukaisia (8).

On myös syytä korostaa, että direktiivin 2005/29/EY mukaan alakohtaisessa unionin lainsäädännössä vahvistettuja kaupallista viestintää, mainonta tai markkinointi mukaan luettuna, koskevia tiedotusvaatimuksia pidetään ”olennaisina” (9). Olennaisilla tiedoilla tarkoitetaan keskeisiä tietoja, jotka elinkeinonharjoittajan on annettava kuluttajille, jotta nämä voivat tehdä perusteltuja kaupallisia ratkaisuja (10). Tällaisten olennaisten tietojen mainitsematta jättämistä voidaan pitää harhaanjohtavana kaupallisena menettelynä, jos laiminlyönti todennäköisesti saa keskivertokuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt.

Esimerkiksi elintarviketietoasetuksessa velvoitetaan elintarvikealan toimijat antamaan kuluttajille määrätyt tuotetiedot, kuten tiettyjen ainesosien tai ainesosien ryhmien määrät. Nämä ovat direktiivin 2005/29/EY 7 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuja ”olennaisia” tietoja. Näiden tietojen ilmoittamatta jättämistä voidaan tapauskohtaisen arvioinnin perusteella pitää harhaanjohtavana siltä osin kuin se todennäköisesti vaikuttaa keskivertokuluttajan kaupallisiin ratkaisuihin.

Direktiivin 2005/29/EY soveltaminen kaupallisiin menettelyihin

Direktiivi 2005/29/EY toimii turvaverkkona, jonka avulla varmistetaan kaikilla aloilla kuluttajansuojan korkea yhteinen taso ja täydennetään ja täytetään siten muissa unionin säännöissä olevia aukkoja. Direktiivissä kielletään kaikki sellaiset kaupalliset menettelyt, jotka sisältävät tuotteen pääominaisuuksien osalta virheellistä tietoa tai jotka tavalla tai toisella harhauttavat tai ovat omiaan harhauttamaan keskivertokuluttajaa, vaikka tieto olisikin tosiasiallisesti virheetön, ja joka tapauksessa saavat tai todennäköisesti saavat keskivertokuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt.

Sen selvittäminen, onko jokin kaupallinen menettely direktiivin 2005/29/EY vastainen, edellyttää tapauskohtaista arviointia.

Tuotteiden markkinointi samassa pakkauksessa ja samalla tavaramerkillä siitä huolimatta, että niiden koostumus ja aistinvaraiset ominaisuudet poikkeavat toisistaan, voi olla ristiriidassa direktiivin 2005/29/EY kanssa, jos voidaan tapauskohtaisesti osoittaa, että

— kuluttajilla on tuotteen suhteen tiettyjä odotuksia suhteessa ”viitetuotteeseen” ja tuote poikkea merkittävästi näistä odotuksista;

— toimija jättää antamatta kuluttajille tietoa, niin että nämä eivät ymmärrä, että tuote voi poiketa heidän odotuksistaan;

— puutteelliset tai riittämättömät tiedot todennäköisesti vääristävät keskivertokuluttajan taloudellista käyttäytymistä esimerkiksi siten, että ne saavat hänet ostamaan tuotteen, jota hän ei muuten olisi ostanut.

”Viitetuote” voitaisiin määritellä seuraavien kriteerien perusteella:

i. tuotetta markkinoidaan ”samassa pakkauksessa ja samalla tavaramerkillä” useissa jäsenvaltioissa;

ii. tuotteella on tietynlainen koostumus useimmissa näistä jäsenvaltioista; ja

iii. kuluttajien käsitys tuotteen pääominaisuuksista vastaa tuotteen koostumusta sellaisena kuin sitä markkinoidaan useimmissa näistä jäsenvaltioista.

Yhteinen tutkimuskeskus kehittää parhaillaan lisää indikaattoreita elintarvikkeiden vertailevaa testausta varten.

Tällaisen tapauskohtaisen arvioinnin suorittamista varten olisi hyödyllistä selvittää ensin seuraavat seikat:

— mitkä ovat sellaisen tuotteen pääominaisuudet, jotka keskivertokuluttaja todennäköisesti ottaa huomioon tehdessään ostopäätöksensä ja jotka hän ottaa huomioon tehdessään myönteisen tai kielteisen kaupallisen ratkaisun (11);

— onko joitakin tuotteen pääominaisuuksia koskevia tietoja jätetty ilmoittamatta tai onko ne esitetty epäselvästi;

— vaikuttavatko puuttuvat tai epäselvät tiedot tuotteen pääominaisuuksista todennäköisesti keskivertokuluttajan kaupalliseen ratkaisuun.

Tärkeimmät seikat, jotka kuluttajat ottavat huomioon ostaessaan merkkituotteita

Jos tiettyjen jalostettujen elintarvikkeiden ryhmän (esim. kahvi, suklaa, tee, virvoitusjuomat) yleisesti saatavilla olevaan valikoimaan sisältyy yksi tai useampia merkkituotteita, tämä vaikuttaa useimpien kuluttajien valintoihin. Kuluttajan kaupallinen ratkaisu valita merkkituote perustuu suurelta osin hänen näkemykseensä siitä, mitä kyseinen merkki hänelle edustaa. Elintarvikkeiden osalta kyseessä on subjektiivinen mielipide, jonka jokainen kuluttaja muodostaa aistihavaintojensa ja ravintomieltymystensä perusteella sekä esimerkiksi sen mukaan, missä määrin hän on altistunut merkkituotteiden mainoskampanjoille ja imagon rakentamiselle.

Keskivertokuluttaja ei välttämättä osta merkkituotetta, jos hänellä on syytä epäillä, että se ei vastaa hänen näkemystään siitä, millainen kyseisen merkkituotteen pitäisi olla.

On kuitenkin vaikea arvioida, sisältyykö merkkituotetta koskevaan viestintään mahdollisesti vilpillisiä seikkoja, koska tavaramerkin luojat eivät anna tietyn tuotteen ”merkkiominaisuuksista” objektiivista ja yksityiskohtaista mitattavissa olevaa kuvausta. Sen sijaan niistä kerrotaan kuluttajalle erilaisilla epämääräisillä viestintäkeinoilla ja/tai yleisluonteisilla väitteillä, joiden mukaan tuote täyttää tavaramerkkiin liittyvät vaatimukset tai joissa kerrotaan, miksi siitä on tullut ajan mittaan niin suosittu. Elintarvikepakkauksissa ovat yleisiä muun muassa sellaiset ilmaukset kuin ”alkuperäinen”, ”ainutlaatuinen”, ”yhtiön perustajan oma resepti” tai ”aina yhtä hyvää”.

Merkkiuskollisuutta koskevat tutkimukset osoittavat, että kuluttajien mielikuvissa tavaramerkki takaa tuotteen valvotun ja tasaisen laadun. Tämä selittää, miksi osa kuluttajista saattaa odottaa, että merkkituotteet ovat laadultaan samantasoisia, vaikkakaan eivät täsmälleen samanlaisia (12), riippumatta siitä, mistä ja milloin ne on ostettu, ja että tavaramerkkien omistajat ilmoittavat kuluttajille, kun tuotteiden jotakin merkittävää ainesosaa muutetaan.

On myös syytä muistaa, että koska kuluttajat yleensä ymmärtävät tekevänsä ostoksia nimenomaan sisämarkkinoilla, missä tavaroiden vapaa liikkuvuus ja yleinen saatavuus on taattu, he eivät lähtökohtaisesti odota eri maissa myytävien merkkituotteiden poikkeavan toisistaan.

Elintarvike- ja juomateollisuuden toimijoille ”tasalaatuisuus” ei kuitenkaan välttämättä tarkoita sitä, että tuotteet olisivat eri maantieteellisillä markkinoilla keskenään identtisiä. Elintarvikealan toimijoiden yleisenä käytäntönä on räätälöidä tuotteitaan kuluttajien paikallisten mieltymysten ja muiden olosuhteiden mukaan. Erityisesti aistinvaraisia ominaisuuksia muokataan niin, että ne soveltuvat mahdollisimman hyvin ruokailutottumuksiin, jotka voivat olla eri alueilla hyvin erilaisia. Lisäksi raaka-aineiden saatavuudessa voi olla maantieteellisistä ja/tai vuodenaikoihin (tai erityisiin paikallisiin vaatimuksiin) liittyvistä syistä johtuvia objektiivisia eroja, jotka vaikuttavat tuotteiden koostumukseen ja/tai makuun ja joita tuottajien on sen vuoksi vaikea välttää. On myös mahdollista, että käyttöön otetaan teknologian kehityksen tai tuotteen ravintosisällön uudistamisen vuoksi uusia reseptejä, joita ei teknisistä tai taloudellisista syistä voida toteuttaa samanaikaisesti kaikilla markkinoilla. Elintarvikealan toimijat saattavat myös mukauttaa tuotteiden koostumusta paikallisen kysynnän hintajoustoon.

Potentiaaliset sopimattomat kaupalliset menettelyt eriytettyjen elintarvikkeiden markkinoinnissa sisämarkkinoilla

Riittämätön tiedottaminen eri jäsenvaltioissa samalla tavaramerkillä myytävien tuotteiden eroista voi vaikuttaa kuluttajien kaupallisiin ratkaisuihin.

Kun lainsäädännön noudattamisen valvonnasta vastaavat viranomaiset ovat tarkistaneet EU:n elintarvikelainsäädännön vaatimusten täyttymisen ja päätyneet tapauskohtaisen arvioinnin perusteella saamiensa tietojen nojalla siihen, että tietyn elintarvikealan toimijan eriyttämiskäytännöissä saattaa olla kyse sopimattomista kaupallisista menettelyistä, viranomaiset voisivat harkita sellaisten markkinatestien tekemistä, joiden yhteydessä vertaillaan tuotteita eri alueiden ja maiden välillä. Tällaisissa testeissä olisi noudatettava yhdenmukaistettua testausmenetelmää, jota komissio parhaillaan laatii. Testien tuloksista voitaisiin saada lisänäyttöä ja suosituksia käsillä olevan ongelman ratkaisemiseen.

Testeissä voi paljastua elintarviketuotteita:

— jotka näyttävät identtisiltä;

— joita markkinoidaan samalla tavaramerkillä;

— mutta joiden koostumuksessa ja/tai aistinvaraisissa ominaisuuksissa on merkittäviä eroja.

Tällaisessa tapauksessa lainsäädännön noudattamista valvovien viranomaisten on ratkaistava tapauskohtaisesti, tarvitaanko lisätutkimuksia sen selvittämiseksi, onko kyseisten tuotteiden markkinoinnissa noudatettu direktiiviä 2005/29/EY ja sen 5 artiklan 2 kohtaan perustuvaa huolellisen ammatinharjoittamisen velvoitetta (13). Tällaisen tapauskohtaisen arvioinnin yhteydessä olisi otettava huomioon tuotteiden eriyttämisen taustalla olevat perusteet sekä seuraavat seikat, kuhunkin tapaukseen liittyvien tosiseikkojen ja olosuhteiden mukaisesti, jotta voidaan arvioida, vaikuttavatko ne kuluttajien käyttäytymiseen:

— Tuotetta esitellään tai mainostetaan tavalla, joka saa kuluttajan uskomaan, että se on samanlainen kaikkialla sisämarkkinoilla, esimerkiksi korostamalla sen ainutlaatuisuutta, alkuperäistä valmistuspaikkaa, alkuperäisyyttä, perinteistä ainutlaatuista valmistustapaa tai reseptiä tai sen valmistamista tietyssä paikassa vuosia sitten luodun reseptin mukaisesti.

— Tuotteen eri versioiden markkinointistrategiat ovat potentiaalisesti kuluttajia harhaanjohtavia. Elinkeinonharjoittaja, joka jakelee erilaatuisia tuotteita eri puolilla sisämarkkinoita, myy tietyillä alueilla / tietyissä maissa ainoastaan heikompilaatuisia tuotteita antamatta kuitenkaan riittävästi tietoa, jonka avulla kuluttajat voisivat ymmärtää, minkä laatuisia tuotteita heidän paikallisilla markkinoillaan on saatavilla.

— Kuluttajille ei anneta (millään yleisesti saatavilla olevalla viestintäkeinolla) riittävästi tietoa siitä, että tuotteiden koostumusta on muutettu merkittävästi aiempaan verrattuna (esimerkiksi ottamalla käyttöön uusi resepti). Koostumuksen muuttamista sinänsä on kuitenkin pidettävä huolelliseen ammatinharjoittamiseen liittyvien vaatimusten mukaisena, jos se tapahtuu esimerkiksi ravintosisällön uudistamiseen tähtäävien jäsenvaltioiden toimien vuoksi.

Se, mitä ”merkittävillä” eroilla tarkoitetaan, voi vaihdella kuhunkin tapaukseen liittyvien tosiseikkojen ja olosuhteiden mukaan. Yleensä kyseessä on kuitenkin merkittävä ero tuotteen pääominaisuuksien suhteen silloin, kun i) yksi tai useampi tuotteen keskeinen ainesosa tai sen prosenttiosuus tuotteessa poikkeaa huomattavasti ”viitetuotteesta”; ii) muutos voi vaikuttaa keskivertokuluttajan taloudelliseen käyttäytymiseen, koska hän tekisi erilaisen ostopäätöksen, jos olisi tietoinen muutoksesta.

Käytännön näkökohtia

Direktiivin 2005/29/EY täytäntöönpanon ja elintarvikelainsäädännön noudattamisen valvonnasta vastaavien viranomaisten olisi tehtävä näiden selvitysten puitteissa tiivistä yhteistyötä sen varmistamiseksi, että samaa elinkeinonharjoittajaa ja/tai kaupallista menettelyä koskevat havainnot ovat yhdenmukaisia. Erityisesti on otettava huomioon seuraavat seikat:

— Kunkin elintarvikkeen osalta olisi ensin tarkistettava, että kaikki elintarviketietoasetuksessa säädetyt vaatimukset täyttyvät.

— Sellaisten elintarvikkeiden osalta, joihin sovelletaan niiden koostumusta koskevia määräyksiä, olisi lisäksi tarkistettava sovellettavissa asetuksissa säädettyjen vaatimusten täyttyminen (14).

— Jos jotkut edellä mainituissa asetuksissa vaaditut tiedot puuttuvat tai jos ne on esitetty harhaanjohtavalla tavalla, viranomaisten olisi toteutettava tarvittavat täytäntöönpanotoimet.

— Mahdollisia muita sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevat tutkimukset voidaan suorittaa direktiivin 2005/29/EY mukaisesti.

Rajatylittävä yhteistyö

Koska asia koskee elinkeinonharjoittajien menettelyjä kaikkialla sisämarkkinoilla ja sisältää rajatylittävän ulottuvuuden, toimivaltaisten viranomaisten olisi pyrittävä toteuttamaan edellä tarkoitetut tutkimukset tarvittaessa koordinoidusti kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä annetun asetuksen (EY) N:o 2006/2004 (15) mukaisesti. Kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä annetussa asetuksessa vahvistetaan selkeät toimivaltaisten viranomaisten keskinäistä avunantoa koskevat velvoitteet, joiden tarkoituksena on varmistaa, että sen jäsenvaltion viranomaiset, johon elinkeinonharjoittaja on sijoittautunut, toteuttavat tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen lainsäädännön rikkomiset, jotka vaikuttavat kuluttajiin muilla lainkäyttöalueilla unionissa. Asetuksessa myös vahvistetaan velvoite, jonka mukaan viranomaisten on kaikkialla EU:ssa varoitettava toisiaan mahdollisista lainsäädännön rikkomisista ja vaihdettava asiaa koskevia tietoja. Jos jonkin elintarvikkeen ominaisuuksista annetaan harhaanjohtavaa tietoa, sen jäsenvaltion kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä vastaavien viranomaisten, jossa kuluttajille voi aiheutua vahinkoa, olisi hyödynnettävä täysimääräisesti kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä annettuun asetukseen perustuvia välineitä ja pyydettävä apua sen jäsenvaltion viranomaisilta, johon elinkeinonharjoittaja on sijoittautunut. Uudessa kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä annetussa asetuksessa, jota ryhdytään soveltamaan EU:ssa vuoden 2019 loppuun mennessä, vahvistetaan edelleen nykyisen järjestelmän yhteistyö- ja valvontamekanismeja. Sen ansiosta tietoa ja hälytyksiä lainsäädännön rikkomisista voidaan vaihtaa kaikkialla EU:ssa entistä nopeammin ja tehokkaammin. Komissio voi tukea tällaista yhteistyötä muun muassa myöntämällä sitä varten rahoitusta kuluttajaohjelmasta.

Merkkielintarvikkeisiin liittyviä potentiaalisesti sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva arviointi – vuokaavio:

(1) Tällä tarkoitetaan sitä, että sisämarkkinoilla markkinoidaan samalla tuote- tai tavaramerkillä tavaroita, joiden sisältö, koostumus tai laatu vaihtelevat EU:n eri jäsenvaltioissa.

(2) http://europa.eu/rapid/press-release_SPEECH-17-3165_en.htm.

(3) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 178/2002, annettu 28 päivänä tammikuuta 2002, elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä, (EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1).

(4) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1169/2011, annettu 25 päivänä lokakuuta 2011, elintarviketietojen antamisesta kuluttajille, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1924/2006 ja (EY) N:o 1925/2006 muuttamisesta sekä komission direktiivin 87/250/ETY, neuvoston direktiivin 90/496/ETY, komission direktiivin 1999/10/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/13/EY, komission direktiivien 2002/67/EY ja 2008/5/EY sekä komission asetuksen (EY) N:o 608/2004 kumoamisesta (EUVL L 304, 22.11.2011, s. 18).

(5) Tietyille tuotteille, kuten suklaalle, hedelmämehuille ja hilloille, on asetettu erityisiä koostumusta koskevia vaatimuksia, tai ne kuuluvat erityisten laatujärjestelmien piiriin joko EU:n yhdenmukaistetun lainsäädännön tai kansallisen lainsäädännön nojalla.

(6) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2005/29/EY, annettu 11 päivänä toukokuuta 2005, sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (EUVL L 149, 11.6.2005, s. 22).

(7) Muut alakohtaiset säännöt, ks. esim. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1379/2013, annettu 11 päivänä joulukuuta 2013, kalastus- ja vesiviljelytuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (EY) N:o 1184/2006 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 104/2000 kumoamisesta (EUVL L 354, 28.12.2013, s. 1).

(8) Ks. erityisesti Guidance on the implementation / application of Directive 2005/29/EC on Unfair Commercial Practices, s. 17, (saatavilla osoitteessa http://ec.europa.eu/consumers/consumer_rights/unfair-trade/unfair-practices/index_en.htm).

(9) Direktiivin 7 artiklan 5 kohta ja Guidance on the implementation / application of Directive 2005/29/EC on Unfair Commercial Practices, s. 17–19.

(10) Direktiivin 7 artiklan 1 ja 2 kohta ja Guidance on the implementation / application of Directive 2005/29/EC on Unfair Commercial Practices, s. 69.

(11) Tämän testin avulla selvitetään, mitä tietoja voidaan pitää olennaisina eli kuluttajan kannalta merkityksellisinä.

(12) Tiettyjen merkkituotteiden, kuten parfyymien, ylellisyystavaroiden tai autojen, ostajat haluavat tuotteiden pysyvän täsmälleen samanlaisina ja pelkäävät väärennöksiä. Voidaan päätellä, että kaikenlaisiin kuluttajatavaroihin saatetaan suhtautua samalla tavoin.

(13) Huolellisella ammatinharjoittamisella tarkoitetaan sellaista erikoistaidon ja huolellisuuden tasoa, jota elinkeinonharjoittajan voidaan kohtuudella odottaa osoittavan kuluttajia kohtaan ja joka vastaa rehellistä markkinatapaa ja/tai vilpittömässä mielessä toimimisen yleistä periaatetta elinkeinonharjoittajan toimialalla. Se käsittää myös elinkeinonharjoittajan ilmoittamien laatu- ja valvontakriteerien, kuten laatu- ym. muiden sertifikaattien, noudattamisen.

Tähän liittyvät periaatteet, kuten rehellinen markkinatapa, vilpittömässä mielessä toimiminen ja hyvä markkinakäytäntö, olivat vakiintuneet jäsenvaltioiden lainsäädäntöön jo ennen direktiivin 2005/29/EY hyväksymistä. Nämä periaatteet korostavat kyseisen liiketoiminnan alalla sovellettavia normatiivisia arvoja. Näihin arvoihin tulisi sisältyä myös sovellettavien alakohtaisten sääntöjen ja niiden soveltamisohjeiden noudattaminen, kuten 1 kohdassa esitetään.

(14) Tämä koskee esimerkiksi tonnikalasäilykkeitä, joiden koostumuksesta säädetään neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1536/92, annettu 9 päivänä kesäkuuta 1992, tonnikala- ja sardasäilykkeiden kaupan pitämistä koskevista yhteisistä vaatimuksista (EYVL L 163, 17.6.1992, s. 1). Myös sardiinisäilykkeisiin sovelletaan yhteisiä sääntöjä, jotka on vahvistettu neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2136/89, annettu 21 päivänä kesäkuuta 1989, sardiinisäilykkeiden kaupan pitämistä koskevista yhteisistä vaatimuksista (EYVL L 212, 22.7.1989, s. 79).

(15) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 2006/2004, annettu 27 päivänä lokakuuta 2004, kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyöstä (asetus kuluttajansuojaa koskevasta yhteistyöstä) (EUVL L 364, 9.12.2004, s. 1).