EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 27.9.2016 COM(2016) 619 final KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Kertomus matkustajien oikeuksista linja-autoliikenteessä sekä asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta annetun asetuksen (EU) N:o 181/2011 soveltamisesta



1. Johdanto 1.1. Tausta Asetuksessa (EU) N:o 181/2011 (jäljempänä ’asetus’) vahvistetaan joukko linja-autolla Euroopan unionissa matkustavien matkustajien oikeuksia. Asetusta on sovellettu 1. maaliskuuta 2013 lähtien. Komissio toimittaa tämän kertomuksen asetuksen 32 artiklan nojalla. Siinä edellytetään, että komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen asetuksen toimivuudesta ja vaikutuksista ja tekee tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia asetuksen säännösten yksityiskohtaisemmasta täytäntöönpanosta tai sen muuttamisesta. Kertomus perustuu komission keräämiin asetuksen täytäntöönpanoa ja soveltamista koskeviin tietoihin, asetuksen täytäntöönpanoa koskeviin kansallisten viranomaisten kertomuksiin, matkustajia ja toimialaa Euroopan tasolla edustavien elinten kuulemiseen ja komission vuosina 2015 ja 2016 teettämään Euroopan linja-autoliikennettä koskevaan ulkopuoliseen tutkimukseen ”Comprehensive Study on Passenger Transport by Coach in Europe”. 1.2. EU:n linja-autoliikennealan merkitys ja ominaispiirteet Linja-autoliikenne on joustava liikennemuoto. Toisin kuin junat tai lentokoneet, linja-autot pystyvät yleensä ottamaan matkustajia kyytiin ja jättämään matkustajia kyydistä missä tahansa hyödyntäen hyvin vähäistä kiinteää infrastruktuuria. Matkustajakilometreinä laskettuna linja-autoliikenteellä on 9,2 prosentin osuus EU:n kaikista maaliikenteen matkustajaliikennepalveluista ja linja-auto on henkilöautojen (81,7 prosenttia) jälkeen tärkein maaliikenteen matkustajaliikenteessä käytettävä kulkuneuvo. Kansainvälisen linja-autoliikenteen markkinat vapautettiin yli kymmenen vuotta sitten ja kotimaan linja-autoliikenteen markkinat useissa jäsenvaltioissa (myös Saksassa ja Ranskassa) hiljattain, minkä ansiosta ala on kasvanut tasaisesti. Linja-autoliikenteellä on eräitä erityispiirteitä, jotka liittyvät sekä liikenteenharjoittajiin että matkustajiin. Toisin kuin lento- ja rautatieliikennealat, linja-autoliikenneala koostuu suurelta osin pienistä ja keskisuurista yrityksistä ja linja-autot käyttävät samaa tieinfrastruktuuria muiden toimijoiden kanssa. Nämä erityispiirteet otetaan huomioon tietyissä asetuksen säännöksissä. Useissa jäsenvaltioissa kansallisella tasolla tehdyt tutkimukset osoittavat, että linja-autoliikennettä käyttävät matkustajat ovat yleisesti ottaen heikommassa asemassa siinä mielessä, että he kuuluvat usein alempiin tuloluokkiin (hyvin suuri osuus linja-autojen käyttäjistä on opiskelijoita tai pientä eläkettä saavia ikääntyneitä) tai asuvat maantieteellisesti syrjäisellä alueella, jolla linja-auto on ainoa käytettävissä oleva julkinen liikenneväline. Matkustajilla ei useinkaan ole ajokorttia tai omaa autoa, joten linja-autoliikenne on heille välttämätön työssä- tai koulussakäynnin, sukulaisten ja ystävien tapaamisen tai vapaa-ajan ja matkailun kannalta. Huonot linja-autoliikenneyhteydet voivat haitata vakavasti näiden kansalaisten integroitumista yhteiskuntaan. 2. Asetuksen soveltamisala ja sisältö EU:ssa on hyväksytty matkustajien oikeuksia koskevaa lainsäädäntöä kaikkien liikennemuotojen alalla (lento-, rautatie-, vesi- ja linja-autoliikenne), jotta kansalaisilla olisi taattu vähimmäissuoja matkustettaessa Euroopassa. Tarkoituksena on helpottaa liikkuvuutta ja sosiaalista integraatiota. Se, että kaikkien neljän liikennemuodon alalla on lailla taatut yhteiset matkustajaoikeudet (erityissäännöksissä otetaan huomioon kunkin muodon erityisominaisuudet), helpottaa tasapuolisten toimintaedellytysten luomista toiminnanharjoittajille liikennemuotojen sisällä ja välillä. Soveltamisala Asetusta sovelletaan yleensä ”säännölliseen liikenteeseen” (eli liikenteeseen, jota harjoitetaan henkilöiden kuljettamiseksi linja-autolla tietyin väliajoin tietyllä reitillä ja jolla matkustajia otetaan kyytiin ja jätetään kyydistä ennalta vahvistetuissa pysähdyspaikoissa) ja tarkemmin määrittelemättömiin matkustajiin, jotka nousevat ajoneuvoon tai poistuvat siitä jonkin jäsenvaltion alueella sijaitsevassa paikassa. Sisältö Säännöllistä liikennettä käyttävillä matkustajilla on liikennöitävän aikataulun mukaisen matkan pituudesta riippumatta seuraavat keskeiset oikeudet: 1) syrjimättömät kuljetusehdot (etenkin syrjimättömät hinnat); 2) vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden oikeus kuljetukseen ilman lisäkustannuksia (liikenteenharjoittajat voivat kieltäytyä ottamasta vammaista henkilöä ajoneuvoon vain, jos hänen kuljettamisensa on fyysisesti mahdotonta ajoneuvon rakenteen taikka linja-autopysäkin tai terminaali-infrastruktuurin vuoksi tai jos hänen kuljettamisensa olisi terveyttä ja turvallisuutta koskevien vaatimusten vastaista);

3) kaikille matkustajille ennen matkaa ja matkan aikana annettavia matkatietoja koskevat vähimmäisvaatimukset sekä tiedot matkustajien oikeuksista; 4) kaikkien matkustajien käytettävissä oleva liikenteenharjoittajien perustama järjestelmä valitusten käsittelyä varten ja 5) kussakin jäsenvaltiossa perustettu riippumaton kansallinen täytäntöönpanoelin, joka valvoo asetuksen soveltamista ja määrää tarvittaessa seuraamuksia. Säännöllistä liikennettä käyttävillä matkustajilla on lisäksi seuraavat oikeudet, jos liikennöitävä aikataulun mukainen matka on 250 km tai enemmän: 6) (sähköinen tai paperinen) lippu tai muu asiakirja, jolla annetaan oikeus matkustamiseen; 7) korvaus ja avustaminen onnettomuuden aiheuttaman kuoleman tai henkilövahingon taikka matkatavaroiden katoamisen tai vahingoittumisen yhteydessä; 8) tiedottaminen lähdön peruuntuessa tai viivästyessä; 9) oikeus lipun koko hinnan palautukseen tai uudelleenreititykseen, jos lähtö peruuntuu tai viivästyy pitkään; 10) riittävä avun saaminen, jos lähtö peruuntuu tai viivästyy pitkään (sovelletaan ainoastaan, jos matkan aikataulun mukainen kesto on yli 3 tuntia); 11) korvaus, joka on enintään 50 prosenttia lipun hinnasta, jos liikenteenharjoittaja ei tarjonnut matkustajalle lipun hinnan palautusta tai uudelleenreititystä, kun lähtö peruuntui tai viivästyi pitkään, ja 12) vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden avustaminen linja-autoterminaaleissa ja ajoneuvoissa ilman lisäkustannuksia. Asetuksen soveltamisalaa koskevat poikkeukset Jäsenvaltiot voivat vapauttaa säännöllisen kotimaanliikenteen asetuksen mukaisten muiden kuin keskeisten oikeuksien soveltamisesta enintään neljän vuoden ajaksi (ajanjaksoksi, joka päättyy viimeistään 28. helmikuuta 2017) ja uusia tällaisen vapautuksen kerran. Vapautukset on myönnettävä avoimuutta ja syrjimättömyyttä noudattaen. Yhteensä 12 jäsenvaltiota (Kroatia, Tšekki, Viro, Kreikka, Unkari, Latvia, Alankomaat, Portugali, Romania, Slovakia, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta) soveltaa nykyisin tällaisia vapautuksia. Jäsenvaltiot voivat myös vapauttaa säännöllisen liikenteen koko asetuksen soveltamisesta sen vuoksi, että merkittävä osa liikenteestä (mukaan lukien vähintään yksi aikataulun mukainen pysähtyminen) tapahtuu EU:n ulkopuolella. Myös nämä vapautukset on myönnettävä avoimuutta ja syrjimättömyyttä noudattaen. Vapautukset päättyvät viimeistään 28. helmikuuta 2017, ja ne voidaan uusia kerran. Yhteensä 13 jäsenvaltiota (Itävalta, Kroatia, Viro, Suomi, Saksa, Kreikka, Unkari, Italia, Latvia, Alankomaat, Slovakia, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta) soveltaa nykyisin tällaisia vapautuksia. Muu linja-automatkustajiin sovellettava EU:n lainsäädäntö Matkustajilla, jotka matkustavat linja-autolla osana matkapakettia, on lisäoikeuksia direktiivin (EU) N:o 2015/2302 nojalla. Asetuksessa (EY) N:o 661/2009 säädetään esteettömyysvaatimuksista, jotka kaikkien uusien linja-autojen on täytettävä, jotta niiden rekisteröinti, myynti ja käyttöönotto voidaan sallia EU:ssa. Merkittävä osa linja-autoliikenteestä tapahtuu EU:n sisällä valtioiden rajat ylittävässä ympäristössä: matkustajat käyttävät joko rajatylittävää palvelua tai oman jäsenvaltionsa ulkopuolista maan sisäistä palvelua. Jotta voitaisiin suojata tällaisten matkustajien etuja, asetuksessa (EY) N:o 2006/2004 tarjotaan soveltuvat puitteet kansallisten täytäntöönpanoelinten välistä yhteistyötä ja kuluttajien kollektiivisten etujen puolustamista varten valtioiden rajat ylittävässä tilanteessa. 3. Asetuksen soveltaminen jäsenvaltioissa Asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot nimeävät kansalliset täytäntöönpanoelimet sen täytäntöönpanoa varten ja säätävät kansallisessa lainsäädännössä tehokkaista, oikeasuhteisista ja varoittavista seuraamuksista, joita sovelletaan asetusta rikkoviin toiminnanharjoittajiin. Jäsenvaltioiden on myös nimettävä linja-autoterminaalit, joissa vammaisia ja liikuntarajoitteisia henkilöitä avustetaan asianmukaisesti.

Kansallisten täytäntöönpanoelinten nimeäminen Useimmat jäsenvaltiot ovat nimenneet kansalliset täytäntöönpanoelimet, jotka jo vastasivat matkustajien oikeuksista muiden liikennemuotojen alalla. Kansalliset täytäntöönpanoelimet ovat joko liikenne- tai kuluttajansuojaviranomaisia. Joissakin jäsenvaltioissa on nimetty useita kansallisia täytäntöönpanoelimiä: usein kuluttajansuojaviranomainen vastaa valitusten käsittelystä ja liikenneviranomainen suorittaa tarkastuksia, määrää seuraamuksia ja valvoo vammaisten matkustajien ajoneuvoihin ja terminaaleihin pääsyn esteettömyyttä. Useimmissa jäsenvaltioissa kansalliset täytäntöönpanoelimet on nimetty vain kansallisella tasolla, mutta muutamassa jäsenvaltiossa myös alueviranomaisilla on tärkeä asema asetuksen täytäntöönpanossa. Valitusten käsittely Matkustajat voivat toimittaa asetuksen väitetystä rikkomisesta valituksen liikenteenharjoittajalle (asetuksen mukaan liikenteenharjoittajilla on oltava järjestelmä valitusten käsittelyä varten) tai kansalliselle täytäntöönpanoelimelle. Asetuksessa ei säädetä valituksen jättämisen kronologisesta järjestyksestä, mutta asetuksessa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus vaatia, että matkustajan on toimitettava valitus ensin liikenteenharjoittajalle. Kansallinen täytäntöönpanoelin toimii valituselimenä ainoastaan silloin, kun matkustaja ei tyydy liikenteenharjoittajan antamaan vastaukseen. Tämän vaihtoehdon on valinnut kaikkiaan 20 jäsenvaltiota. Sen etuna on, että kansalliset täytäntöönpanoelimet voivat käsitellä valituksia tehokkaammin ja nopeammin, koska elinten käytössä on alusta lähtien valituksen tekijän ja liikenteenharjoittajan välinen kirjeenvaihto ja elimet saavat näin ollen kattavamman kuvan asiasta molempien osapuolten näkökulmasta. Matkustajien liikenteenharjoittajille tekemien valitusten lukumäärästä vuosina 2013–2015 ei ole julkisesti saatavilla tietoja. Tällaiset tiedot olisivat hyödyllisiä asetuksen toimivuuden arvioinnin kannalta, mutta liikenteenharjoittajia ei velvoiteta keräämään valituksia koskevia tietoja eikä raportoimaan niistä kansallisille täytäntöönpanoelimille. Tiedossa kuitenkin on, että kansalliset täytäntöönpanoelimet ovat käsitelleet vain erittäin vähän valituksia (ks. jäljempänä oleva taulukko). Tähän on useita syitä: i) asetus on suhteellisen tuore, eivätkä monet matkustajat ole ehkä täysin tietoisia oikeuksistaan, ii) useimmissa jäsenvaltioissa matkustajien on toimitettava valitus ensin liikenteenharjoittajalle, ja liikenteenharjoittajat vaikuttavat ratkaisevan useimmat valitukset matkustajia tyydyttävällä tavalla, joten valitukset eivät päädy kansallisten täytäntöönpanoelinten käsiteltäviksi, ja iii) joissakin jäsenvaltioissa vain tuomioistuimet voivat antaa toiminnanharjoittajia sitovia päätöksiä ja oikeudenkäynnin hitaus ja kalleus saa matkustajat luopumaan oikeuksiensa puolustamisesta. Seuraamukset Useimpien jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädetään pelkästään sakkoihin perustuvasta seuraamusjärjestelmästä, mutta jotkin kansalliset täytäntöönpanoelimet voivat myös peruuttaa toiminnanharjoittajan lisenssin, jos toiminnanharjoittaja rikkoo asetusta tarkoituksellisesti ja järjestelmällisesti. Kansalliset täytäntöönpanoelimet ovat määränneet hyvin vähän seuraamuksia asetuksen kahden ensimmäisen soveltamisvuoden aikana (ks. jäljempänä oleva taulukko). Useimpien elinten mukaan toiminnanharjoittajat ovat innokkaita noudattamaan asetusta ja ratkaisemaan valitukset ennen kuin seuraamusten määrääminen tulee tarpeelliseksi. Taulukko – Kansallisten täytäntöönpanoelinten käsittelemät valitukset ja määräämät seuraamukset Jäsenvaltio Käsiteltyjen valitusten lukumäärä Määrättyjen seuraamusten lukumäärä Itävalta .. .. Belgia 1 0 Bulgaria 9 0 Kroatia 0 0 Kypros 0 0 Tšekki 132 9 Tanska 0 0 Viro 0 0 Suomi 12 0 Ranska 21 0 Saksa 192 0 Kreikka .. .. Unkari 24 16 Irlanti 4 0 Italia .. .. Latvia 0 0 Liettua 0 0 Luxemburg .. .. Malta 0 0 Alankomaat .. .. Puola .. .. Portugali .. .. Romania 0 0 Slovakia 0 0 Slovenia 0 0 Espanja 1 194 54 Ruotsi 2 0 Yhdistynyt kuningaskunta 4 0 Muut täytäntöönpano- ja tiedotustoimet Valitusten käsitteleminen ja rikkomuksista rankaiseminen ovat vain kaksi asetuksessa annettua esimerkkiä mahdollisista toimenpiteistä, joilla linja-automatkustajien oikeudet voidaan panna täytäntöön. Monet kansalliset täytäntöönpanoelimet ovat olleet erittäin aktiivisia ja toteuttaneet lisätoimia. Sellaisten linja-autoterminaalien nimeäminen, joissa vammaisia ja liikuntarajoitteisia henkilöitä avustetaan Asetuksessa edellytetään, että jäsenvaltioiden on nimettävä miehitetyt ja tarvittavalla tavalla varustetut linja-autoterminaalit, joissa vammaisia ja liikuntarajoitteisia henkilöitä avustetaan asianmukaisesti. Linja-autoterminaaleissa avustaminen on olennaisen tärkeää, koska vammaiset ja liikuntarajoitteiset henkilöt tarvitsevat usein apua linja-autoon noustessaan tai siitä poistuessaan. Vaatimus on useimmiten helpointa täyttää terminaaleissa, joissa on paljon matkustajaliikennettä. Jäsenvaltioiden ratkaisut vaihtelevat. Jotkin suurista ja tiheään asutuista jäsenvaltioista ovat nimenneet vain yhden tai muutaman terminaalin, mikä on epäsuhdassa niin maan kokoon kuin linja-automatkustajien määräänkin nähden. Joissakin muissa jäsenvaltioissa nimettiin aluksi myös miehittämättömiä linja-autopysäkkejä, joissa ei ollut asianmukaisia tiloja, mikä ei selvästikään täyttänyt asetuksessa asetettuja vaatimuksia. Kyseiset jäsenvaltiot peruivat nämä nimeämiset komission puututtua asiaan. 4. Asetuksen toimivuus ja toimet sen parantamiseksi

4.1 Asetuksen toimivuuden arviointi Kuulemisen tulokset Komissio kehotti tammikuussa 2016 matkustajia ja toimialaa EU:n tasolla edustavia elimiä esittämään näkemyksiään asetuksen toimivuudesta. Kaikki kuulemiseen osallistuneet olivat samaa mieltä siitä, että seuraavat kaksi tekijää vaikuttavat huomattavasti asetuksen toimivuuteen: – Sopivien linja-autoterminaalien puute useissa jäsenvaltioissa on linja-autoliikenteen kehittämisen merkittävimpiä esteitä. Nykyaikaiset, esteettömät ja turvalliset terminaalit, jotka olisivat yhteydessä muihin liikennemuotoihin, voisivat houkutella linja-autoliikenteelle uusia käyttäjiä. Linja-autoterminaalit ovat keskeisessä asemassa myös asetuksen soveltamisen kannalta. Laadukkaassa terminaalissa matkustajien olisi helpompi saada tietoja palveluista ja oikeuksistaan, terminaalihenkilöstö voisi avustaa vammaisia matkustajia asianmukaisesti ja matkustajia voitaisiin auttaa nykyistä paremmin liikenteen häiriötilanteissa. – Asetuksella ei otettu käyttöön linja-autoja ja terminaaleja koskevia uusia esteettömyysvaatimuksia, eikä se siksi edistänyt merkittävästi ajoneuvojen ja liikenneinfrastruktuurin (linja-autopysäkit ja terminaalit) esteettömyyden parantamista vammaisten ja liikuntarajoitteisten matkustajien kannalta. Jotta linja-autoliikenne olisi näiden matkustajien käytettävissä, sekä ajoneuvojen että terminaalien on oltava esteettömiä. Tämän vuoksi useiden jäsenvaltioiden toteuttamilla toimenpiteillä, joilla vaaditaan toiminnanharjoittajia käyttämään ainoastaan kalustoa, joka soveltuu vammaisten ja liikuntarajoitteisten matkustajien kuljettamiseen, saadaan vain vähäisiä tuloksia, jos infrastruktuuri on edelleen puutteellinen. Komission tiedossa on kuitenkin myös paikallisia ja alueellisia aloitteita, joissa toiminnanharjoittajat ovat tehneet tiivistä yhteistyötä vammaisia henkilöitä edustavien järjestöjen kanssa tehdäkseen palveluistaan esteettömiä. Vaikka kuullut osapuolet olivat samaa mieltä edellä esitetyistä asioista, toimialaa edustavien järjestöjen ja matkustajajärjestöjen näkemykset asetuksen vaikutuksista poikkesivat selvästi toisistaan. Liikenteenharjoittajia edustavat järjestöt katsoivat, että asetuksen mukainen liikenteenharjoittajien velvollisuuksien ja matkustajien oikeuksien välinen tasapaino oli alan erityisrajoitteet huomioon ottaen ihanteellinen ja että asetus takasi riittävän joustavuuden. Matkustajia edustavat järjestöt (EDF ja EPF) pahoittelivat sitä, että useimpia asetukseen sisältyvistä säännöksistä sovellettiin vain säännölliseen liikenteeseen, jossa liikennöitävä aikataulun mukainen matka on 250 km tai enemmän. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että valtaosaan säännöllisen liikenteen linja-automatkoista sovelletaan vain asetuksen keskeisiä säännöksiä. Matkustajajärjestöt myös arvostelivat jäsenvaltioita siitä, että ne ovat myöntäneet liikaa vapautuksia. Järjestöjen mielestä liiallinen vapautusten käyttö estää matkustajia hyödyntämästä oikeuksiaan täysimääräisesti ja heikentää oikeusvarmuutta (erityisesti koska matkustajien on vaikea tietää, mitä vapautuksia missäkin jäsenvaltiossa sovelletaan). Kuullut osapuolet katsoivat, että ei ollut tarpeen muuttaa mitään tiettyä asetuksen säännöstä mutta että toiminnanharjoittajien olisi parannettava nykyisen asetuksen soveltamista ja kansallisten viranomaisten olisi valvottava sen täytäntöönpanoa nykyistä tiukemmin. Komission tekemä arviointi Komissio ei havainnut tarkoituksellista tai vakavaa asetuksen rikkomista. Useimmat yksittäiset valitukset, joista komissio on tietoinen, liittyvät tiedotuksen, avun tai korvauksen puutteeseen pitkäaikaisen viivästymisen tai peruutuksen tapauksessa. Kansallisten täytäntöönpanoelinten kertomusten perusteella vaikuttaa siltä, että monet valituksista jäävät asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Myönteisestä yleiskuvasta huolimatta komissio yksilöi seuraavat tekijät, jotka estävät asetuksen nykyistä tehokkaamman soveltamisen: a) Matkustajat ja toiminnanharjoittajat eivät ole riittävän tietoisia oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan Koska asetus on suhteellisen tuore, kansalaiset eivät ole riittävän tietoisia siitä. Kansalliset täytäntöönpanoelimet ja asianomaisten osapuolten edustajat toivat esiin, että monet toiminnanharjoittajat eivät olleet tietoisia asetuksesta, kun se annettiin, ja että tiedon puute on edelleen ongelma joissakin jäsenvaltioissa. Sen vuoksi kansallisten täytäntöönpanoelinten, osapuolia kansallisella ja EU:n tasolla edustavien elinten sekä komission on edelleen tiedotettava matkustajille heidän oikeuksistaan ja toiminnanharjoittajille niiden velvollisuuksista. b) Täytäntöönpano laahaa joissakin jäsenvaltioissa Jäsenvaltiot toteuttivat asetuksen soveltamistoimenpiteitä myöhässä. Asetuksen soveltamispäivään 1. maaliskuuta 2013 mennessä yksikään jäsenvaltio ei ollut toteuttanut kaikkia tarvittavia kansallisia toimenpiteitä. Jotkin jäsenvaltiot toteuttivat edellytetyt toimenpiteet kaksi vuotta myöhässä. Kansallisten täytäntöönpanoelinten suhtautuminen asetuksen täytäntöönpanon valvontaan vaihtelee suuresti. Jotkin ovat erittäin aktiivisia ja tiedottavat matkustajille näiden oikeuksista ja seuraavat asetuksen soveltamista, kun taas toiset lähinnä vain käsittelevät valituksia. Myös matkustajien oikeuksien tosiasiallisessa täytäntöönpanossa on merkittäviä eroja. Joissakin jäsenvaltioissa ei ole käytössä vaihtoehtoista riidanratkaisumenettelyä, joten matkustajien on vietävä asia tuomioistuimeen, mikä on kallista ja hidasta ja saa matkustajat luopumaan oikeuksiensa puolustamisesta. c) Tiettyjen säännösten tulkintavaikeudet Eri kansalliset täytäntöönpanoelimet ja toiminnanharjoittajat ovat tulkinneet eri tavalla joitakin asetuksen säännöksiä.

Osapuolia edustavien elinten ja kansallisten täytäntöönpanoelinten mukaan asetusta ei tarvitse muuttaa näiden säännösten selkeyttämiseksi, mutta komission ja kansallisten täytäntöönpanoelinten olisi sovittava, miten säännöksiä sovelletaan käytännössä. 4.2 Komission toimet asetuksen soveltamisen parantamiseksi Komissio on toteuttanut seuraavat toimenpiteet edellä yksilöityihin seikkoihin puuttumiseksi: a) Toimet matkustajien oikeuksia ja toiminnanharjoittajien velvollisuuksia koskevan tietoisuuden lisäämiseksi Komissio käynnisti kesäkuussa 2013 kaksivuotisen tiedotuskampanjan matkustajien oikeuksista kaikkien liikennemuotojen, myös linja-autoliikenteen, osalta. Kampanjassa käytettiin julisteita ja lehtisiä, joita jaettiin kaikkialla EU:ssa, sosiaalista mediaa ja matkapuhelinsovelluksia. Myös matkailumessuille osallistuttiin. Komissio julkaisi asetuksesta tiivistelmän, jota kansalliset täytäntöönpanoelimet ja toiminnanharjoittajat käyttävät laajalti tiedottaakseen matkustajille näiden oikeuksista. b) Toimet täytäntöönpanon parantamiseksi Komissio käynnisti rikkomusmenettelyjä sellaisia jäsenvaltioita vastaan, jotka eivät olleet nimenneet kansallista täytäntöönpanoelintä, säätäneet kansallisessa lainsäädännössään asetuksen säännöksiä rikkoviin toiminnanharjoittajiin sovellettavista seuraamuksista tai nimenneet linja-autoterminaaleja, joissa vammaisia ja liikuntarajoitteisia henkilöitä avustetaan asianmukaisesti. Kaikki jäsenvaltiot olivat toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet heinäkuuhun 2015 mennessä, ja rikkomusmenettelyt lopetettiin. Komissio on järjestänyt vuotuisia EU-tason kokouksia, joissa kansalliset täytäntöönpanoelimet ja sidosryhmät ovat voineet vaihtaa asetuksen soveltamisesta saatuja kokemuksia ja yksityiskohtaisia tietoja hyvistä toimintatavoista. Lisäksi komissio on antanut neuvoja ja levittänyt hyviä toimintatapoja koskevia tietoja kansallisten täytäntöönpanoelinten kanssa järjestettävissä vuotuisissa kokouksissa elinten välisen yhteistyön tiivistämiseksi. c) Toimet asetuksen yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi Komissio on selventänyt kansallisten täytäntöönpanoelinten ja osapuolia edustavien elinten kanssa järjestetyissä vuotuisissa kokouksissa ja kirjeenvaihdon kautta asetuksen useiden säännösten käytännön soveltamista. Tämä on auttanut varmistamaan säännösten yhdenmukaista soveltamista kaikkialla EU:ssa. 5. Päätelmät ja tulevat toimet Koska asetuksen soveltamisesta on saatu tähän mennessä vain vähän kokemuksia, komissio katsoo, ettei asetuksen muuttaminen ole perusteltua. Sidosryhmät ja kansalliset täytäntöönpanoelimet ovat samaa mieltä siitä, että useat niistä esteistä, jotka haittaavat matkustajien oikeuksien toteutumista, voidaan poistaa parantamalla nykyisen asetuksen soveltamista. Komissio toteuttaa siksi toimia ja antaa sidosryhmille ja kansallisille täytäntöönpanoelimille suosituksia seuraavasti: Komissio järjestää kevään 2016 ja vuoden 2017 lopun välisenä aikana pääasiassa sosiaalisessa mediassa kolmannen tiedotuskampanjan, jolla on määrä lisätä matkustajien tietoisuutta oikeuksistaan. Komissio kehottaa kansallisia täytäntöönpanoelimiä, toimialaa ja matkustajien oikeuksien parissa toimivia organisaatioita yhdistämään voimansa ja käynnistämään samanlaisia toimia omalla toimialueellaan. Kansallisia täytäntöönpanoelimiä kannustetaan tarkastamaan linja-autoja ja terminaaleja esimerkiksi sen todentamiseksi, miten asetusta sovelletaan käytännössä, ja toiminnanharjoittajien valistamiseksi niille asetuksessa säädetyistä velvollisuuksista. Kansallisia täytäntöönpanoelimiä kannustetaan myös tarkistamaan liikenteenharjoittajien kotisivut sen varmistamiseksi, että ne sisältävät tietoa matkustajien oikeuksista ja että yleiset sopimusehdot ovat asetuksen mukaiset. Jäsenvaltioita, joissa ei tällä hetkellä ole vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä matkustajien oikeuksien puolustamiseen, kannustetaan ottamaan tällaiset menettelyt käyttöön direktiivin 2013/11/EU mukaisesti, jotta matkustajat voisivat hakea korvausta nykyistä nopeammin ja edullisemmin. Komissio järjestää edelleen kansallisten täytäntöönpanoelinten ja osapuolia edustavien elinten kanssa säännöllisiä kokouksia, jotta päästäisiin yhteisymmärrykseen asetuksen tulkinnasta ja täytäntöönpanosta ja edistettäisiin yhteistyötä ja kokemusten vaihtoa (sekä esiin tulleista ongelmista että hyvistä toimintatavoista). Komissio julkaisee tarvittaessa asetukseen liittyviä yleisiä tulkintaohjeita tiettyjen säännösten merkityksen selventämiseksi (kuten se on aiemmin tehnyt eri liikennemuotojen osalta) ja/tai tiettyjen aihealueiden hyviä toimintatapoja käsitteleviä asiakirjoja (esimerkiksi siitä, miten voidaan vastata paremmin vammaisten ja liikuntarajoitteisten henkilöiden erityistarpeisiin).