FI Euroopan unionin virallinen lehti C 175/19

Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Vihreä kirja – Edistetään nuorten oppimiseen liittyvää liikkuvuutta”

(2010/C 175/05)

I. POLIITTISET SUOSITUKSET

ALUEIDEN KOMITEA

Huomioita maatalouden ja maaseudun kehittämisestä

1. toteaa, että Euroopan komission tiedonannossa keskitytään selvästi epäsuotuisiin välimuotoalueisiin, ja kannattaa voimakkaasti Euroopan komission ehdotusta selkiyttää epäsuotuisten välimuotoalueiden määrittelyä. Komitea korostaa, ettei tiedonanto koske suoranaisesti vuoristoalueita eikä tarkoituksena ole keskittyä erilaisten luonnonhaitta-alueiden yhtymäkohtiin.

2. suhtautuu myönteisesti komission ehdottamaan työmenetelmään, joka vastaa monitasoisesta hallinnosta annetussa komitean valkoisessa kirjassa (1) esitettyjä suosituksia.

3. huomauttaa, että maatalous on EU:ssa erittäin tärkeä elinkeino, joka työllistää lähes 30 miljoonaa ihmistä. Viljelijäväestö on olennaisessa asemassa, kun halutaan säilyttää maaseudun sosiaalinen rakenne sekä vaalia ympäristöä ja maisemaa. Kaikkialla EU:ssa on niin ikään tärkeää pitää yllä maataloustuotantoa, jotta Eurooppa pystyy edelleen tuottamaan laadukkaita elintarvikkeita. Tämän tehtävän merkitys lisääntyy entisestään, kun ilmastonmuutos supistaa muun maailman tuotantokapasiteettia. Epäsuotuisten alueiden tukijärjestelmä on elintärkeä, jotta luonnonhaitoista tietyille alueille johtuvat kielteiset seuraukset voidaan korvata ja auttaa näin säilyttämään viljely kyseisillä alueilla.

4. painottaa, että nyt annettu tiedonanto koskee suoraan paikallis- ja alueviranomaisia, sillä vuonna 2005 luonnonhaitta-alueiden osuus Euroopassa käytössä olevasta maatalousmaasta oli 31,2 prosenttia ja maatalous on näillä alueilla tärkeä elinkeino.

5. toteaa, että epäsuotuisille alueille suunnattujen toimenpiteiden tarve on vuoden 1975 lähtötilanteeseen verrattuna muuttunut huomattavasti. Tarkoituksenmukaisesta maankäytöstä on tullut keskeinen painopiste, jotta luonnonhaitoista johtuvista haitoista selvitään. Epäsuotuisilla alueilla harjoitettava maatalous auttaa niin ikään säilyttämään alueen houkuttelevuuden, luonnon monimuotoisuuden ja kulttuurimaiseman.

6. korostaa, että luonnonhaitoista tai epäsuotuisista tuotanto-olosuhteista johtuvista haitoista olisi edelleen maksettava korvausta. Korvauksia ei ole tarkoitettu maatalouden ympäristötoimenpiteiksi.

7. tähdentää, että vaaditut simulaatiot on toteutettava koemielessä eikä niitä saa pitää oikeudellisesti sitovana perustana. AK tarkastelee komission tulevia ehdotuksia joka tapauksessa uudelleen niiden odotettuja vaikutuksia koskevan tarkan ja perinpohjaisen analyysin perusteella.

8. ottaa huomioon tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessa esitetyt huomautukset, joiden mukaan komissio ei ole riittävästi perustellut epäsuotuisten alueiden nykyisen luokituskäytännön jatkamista, mikä haittaa tukijärjestelmän tehokasta ja tuloksellista täytäntöönpanoa (kohta 76).

Epäsuotuisten alueiden määrittelyyn liittyviä konkreettisia näkökohtia (perusteet, hienosäätö jne.)

9. katsoo, että päätös määritellä biofyysiset perusteet, joilla on tarkoitus parantaa luonnonhaitta-alueiden kartoitusta, on asianmukainen tapa luoda nykyistä objektiivisempi, yhdenmukaisempi ja vertailukelpoisempi järjestelmä, jolla varmistetaan, että kyseisille alueille myönnettävä tuki jakautuu aiempaa tasapuolisemmin ja tehokkaammin.

10. kehottaa ottamaan käyttöön yksinkertaiset ja hallittavissa olevat perusteet sekä selkeät tukikelpoisuusehdot, jotta taataan tukien avoimuus ja vertailukelpoisuus. Näin varmistettaisiin, että luonnonhaitta-alueiden maataloustoimintaa ja tuotantokapasiteettia tuetaan tehokkaalla korvausjärjestelmällä. On ehdottoman oleellista varmistaa, että järjestelmät ovat viljelijöiden kannalta helppotajuisia ja perusteltavissa oikeudellisesti ja että niiden hallinnointi on jouheaa.

11. ehdottaa, että yksittäisestä luonnonhaitasta kärsivien alueiden määrittelyn lähtökohtana olisivat myös maantieteelliset ja maankäytön suunnitteluun liittyvät kriteerit pikemminkin kuin pelkät biofyysiset perusteet. Näin pystyttäisiin ottamaan huomioon sellaiset tekijät kuin eristyneisyys, infrastruktuurien käyttömahdollisuus ja tietyt helposti häiriytyvät ekosysteemit.

12. panee merkille, että tiedonannossa ehdotetaan alueen luokittelua epäsuotuisaksi alueeksi, jos vähintään 66 prosenttia sen käytössä olevasta maatalousmaasta täyttää vähintään yhden kaikkiaan kahdeksasta luokitusperusteesta. Koska koko alueluokituksen tarkoituksena on tukea alueita, joilla maatalouden ylläpitäminen on ehdottoman tärkeää, ehdotettu enimmäismäärä ei saisi olla liian korkea eikä se saisi johtaa siihen, että huomattavista luonnonhaitoista kärsivät alueet jäävät mahdollisesti tuen ulkopuolelle. Niinpä lopullista prosenttiosuutta, jonka perusteella alue määritellään epäsuotuisaksi alueeksi, olisi tarkasteltava huolellisesti, ja siitä voidaan keskustella vasta, kun simulaatiot ja kartat ovat käytettävissä.

13. esittää, että samanaikaisesti monista haitoista kärsiviin epäyhtenäisiin alueisiin harkittaisiin sovellettavaksi kumulatiivisia perusteita tai indeksijärjestelmiä. Yhdistelmäindikaattorin käyttö antaisi mahdollisuuden yhdistellä useita perusteita, ja tällä tavoin alue voitaisiin määritellä epäsuotuisaksi alueeksi, vaikka se yksittäisten kriteerien perusteella ei täyttäisikään luokitusehtoja.

14. ehdottaa myös, että harkitaan sellaisten lisäperusteiden käyttöä kuin peltokapasiteettipäivät, joilla mitataan maan ”työstettävyyttä” sekä maaperän kosteuden ja ilmasto-olojen vuorovaikutusta. Lisäksi kriteeristöön olisi sisällytettävä pysyvän laidunmaan osuus, sillä pääosin laidunkäytössä olevat alueet tarjoavat huomattavasti vähemmän erilaisia käyttömahdollisuuksia kuin viljelyalueet.

15. kehottaa pohtimaan, voitaisiinko ns. välimuotoalueet määritellä uudestaan myös LAU 2 -tason paikallisia hallintoyksiköitä pienempien alueyksiköiden (esimerkiksi kuntien yhteismaiden tai yksittäisten maa-alojen) pohjalta, sikäli kun tarvittavat tiedot ovat käytettävissä. Tämä mahdollistaisi nykyistä asianmukaisemmat, viljelijöille helppotajuisemmat ja perustellummat korvaukset.

16. panee merkille Euroopan komission ehdottavan, että jäsenvaltiot hienosäätäisivät biofyysisten perusteiden nojalla määritettyjä alueita soveltamalla asianmukaisia tuotantoperusteisia indikaattoreita. Toisin sanoen jäsenvaltioiden olisi järjestelmällisesti poistettava luokituksesta alueet, jotka ovat selviytyneet ongelmistaan keinotekoisin toimenpitein ja joilla relevantit tuotantoon liittyvät indikaattorit ovat verrattavissa jäsenvaltion keskiarvoon.

17. suosittaa kuitenkin, että komission ehdottama hienosäätö korvataan alueellisesti mukautetuilla perusteilla asianmukaisine leikkauksineen. Jäsenvaltiot ja alueet voivat muita paremmin selvittää sopivat perusteet ja asianmukaiset kynnysarvot, joilla kunkin alueen epäsuotuisten alueiden osuus määritetään. Sekä hienosäädön että alueellisesti mukautetun ratkaisun on joka tapauksessa oltava vaihtoehtoinen väline, eikä siitä saa tulla velvoitetta.

Vaiheittaisen käytöstä poistamisen mahdollisuus

18. arvostaa tiedonannon tavoitetta ottaa käyttöön nykyistä avoimempi, asianmukaisempi ja vertailukelpoisempi menetelmä, jolla kartoitetaan luonnonhaitoista kärsivät ja siis korvaukseen oikeutetut maatalousalueet ja otetaan kantaa Euroopan tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksessa asiasta esittämiin huomioihin.

19. on kuitenkin huolissaan siitä, että monet alueet menettävät mahdollisesti tuen, jos alueiden määrittelyssä nykyisin käytetty sosioekonominen peruste poistetaan tai toimiviksi osoittautuneita indeksijärjestelmiä ei enää voida käyttää. Olisi kuitenkin hyödyllistä tarkastella, millä tavoin maantieteelliset ja maankäytön suunnitteluun liittyvät kriteerit voidaan sisällyttää järjestelmään, jotta luonnonhaitta-alueet voidaan luokitella uudelleen.

20. katsoo niin ikään, että alueille ja/tai kunnille, jotka eivät enää ole oikeutettuja kyseiseen luokitukseen, on varattava mahdollisuus irtautua järjestelmästä vaiheittain. Olisi säädettävä asianmukaisesta siirtymäajasta, jotta viljelijät voivat sopeutua uuteen epäsuotuisten alueiden tukijärjestelmään. Tätä prosessia olisi harkittava myös tulevan YMP:n linjauksesta päätettäessä.

Toissijaisuusperiaate

21. on samaa mieltä siitä, että tietyt biofyysiset perusteet parantanevat luokitusmenetelmän avoimuutta ja vertailukelpoisuutta ja yksinkertaistavat menetelmää, mikä puolestaan tehostanee varojen hallinnointia. Koska järjestelmän soveltamisessa on nykyisin eroja, yhteisön taso vaikuttaa toissijaisuusperiaatteen mukaisesti sopivimmalta toimintatasolta.

Sääntelyn parantaminen

22. suhtautuu erittäin myönteisesti tiedonannon laadintaprosessiin. Vaikutustenarvioinnissa on otettu huomioon eri vaihtoehdot ja niitä analysoidaan yksityiskohtaisesti. On tärkeää pitää mielessä lisäkustannukset, joita uudesta mallista aiheutuu etenkin alkuvaiheessa.

23. korostaa kuitenkin, että nykyisen järjestelmän tarkistuksella ja siirtymisellä biofyysisiin kriteereihin perustuvaan järjestelmään on sosioekonomisia seurauksia, jotka on otettava huomioon pantaessa uutta menetelmää täytäntöön.

24. toivoo hartaasti, että epäsuotuisten alueiden yhteiset määrittelyperusteet myös yksinkertaistavat luonnonhaitoista maksettavien korvausten tukijärjestelmän täytäntöönpanoa kaikkialla Euroopassa ja takaavat näin entistä paremman avoimuuden ja tehokkuuden.

Bryssel 10. helmikuuta 2010 Alueiden komitean puheenjohtaja Mercedes BRESSO

(1) CdR 89/2009 fin.