[pic] | EUROOPAN KOMISSIO |

Bryssel 12.10.2010

KOM(2010) 560 lopullinen

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Öljyn- ja kaasunporaustoiminnan turvallisuus avomerellä

{SEK(2010) 1193 lopullinen}

KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE

Öljyn- ja kaasunporaustoiminnan turvallisuus avomerellä

1. Johdanto

Deepwater Horizon -öljynporauslautan räjähdystä Meksikonlahdella 20. huhtikuuta 2010 seurasi massiivinen vuoto merenpohjassa sijaitsevasta porauskaivosta, ja onnettomuudesta aiheutui huomattavia taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristövahinkoja[1].

Koska EU:n rannikoiden lähellä sijaitsevilla vesialueilla harjoitetaan paikoin runsaasti öljyn ja kaasun tuotantoa[2], ja uusia esiintymiä etsitään, on EU:n edun kannalta erityisen tärkeää pyrkiä estämään vastaavanlaiset katastrofit. Onnettomuuden syiden tutkinta ja sen kaikkien vaikutusten selvittäminen Meksikonlahden ja muiden alueiden ekosysteemeihin sekä vastuukysymysten tarkastelu ovat vielä kesken, mutta jo nyt kokemuksista voidaan ottaa opiksi ja ryhtyä tarvittaviin toimiin.

Yksin Koillis-Atlantilla on avomerilaitoksia yli 1 000. Mustallamerellä ja Itämerellä määrät ovat vielä toistaiseksi yksinumeroisia, mutta Välimeren EU-vesillä niitä on toiminnassa nykyisin jo yli 100, ja Maltan ja Kyproksen alueilta on saatu tietoja uusien etsintöjen aloittamisesta. Öljyä ja kaasua etsitään tai tuotetaan myös lähietäisyydellä EU:sta Algerian, Kroatian, Egyptin, Israelin, Libyan, Tunisian, Turkin ja Ukrainan rannikoiden edustalla.

Suurimmat avomerilaitokset Euroopassa ja sen lähialueilla

[pic]

Lähde: Euroopan ympäristökeskus

Piper Alphan ja Alexander Kiellandin onnettomuudet Pohjanmerellä[3] osoittivat, että Euroopassakaan öljyn ja kaasun avomerituotanto ei ole turvassa vakavilta onnettomuuksilta. Onnettomuuksien vuoksi jotkin Euroopan maat ovat ottaneet viime vuosina käyttöön tiukkoja turvallisuusvaatimuksia ja sääntelyjärjestelmiä. Deepwater Horizonin tapauksen vuoksi myös Euroopassa on kuitenkin vielä mietittävä tarkkaan, ovatko nykyiset sääntelykehykset ja -käytännöt riittäviä turvallisuuden ja hätätilavalmiuksien ja hätätilanteissa toimimisen kannalta.

Tällainen pohdiskelu on tarpeen myös sen vuoksi, että Euroopan öljyn- ja kaasunporaustoiminta on muuttumassa, kun helpoimmin hyödynnettävät öljy- ja kaasuvarat alkavat ehtyä. Etsintä siirtyy vaikeampiin olosuhteisiin, joissa varannoille on ominaista korkea paine tai korkea lämpötila, sijainti syvemmällä ja/tai äärimmäiset sääolosuhteet, jolloin vedenalaisten laitteistojen hallinta ja toiminta vaaratilanteissa voivat hankaloitua. Samaan aikaan tuotantolaitteistot vanhemmilla porausalueilla vanhenevat ja siirtyvät usein sellaisten toimijoiden haltuun, joilla on käytössään vähemmän pääomaa.

EU:n oman öljyn- ja kaasuntuotannon säilyttäminen on tärkeää paitsi energian toimitusvarmuuden myös työpaikkojen säilymisen ja Euroopan talouden mahdollisuuksien takia. Vaikka inhimillisen toiminnan kuten avomerellä harjoitettavan hiilivetyteollisuuden riskejä ei voida kokonaan eliminoida, toiminnan turvallisuus ja varmuus sekä Euroopan kansalaisten ja ympäristön mahdollisimman hyvä suojelu on voitava taata.

Deepwater Horizonin onnettomuuden laajuus ja vakavuus saivat komission aloittamaan jo toukokuussa kiireellisen arvioinnin Euroopassa harjoitettavan öljyn ja kaasun etsinnän ja tuotannon turvallisuudesta avomerellä. Tarkasteltuaan sovellettavaa EU-lainsäädäntöä ja kuultuaan toimialan edustajia ja jäsenvaltioiden toimivaltaisia viranomaisia[4] komissio määritteli heinäkuussa[5] seuraavat viisi aluetta, joilla tarvitaan toimia EU:n turvallisuus- ja ympäristöuskottavuuden säilyttämiseksi:

- lupamenettelyt

- viranomaisvalvonnan parantaminen

- sovellettavan lainsäädännön puutteiden korjaaminen

- EU:n katastrofivalmiuksien kehittäminen

- kansainvälinen yhteistyö avomeritoiminnan turvallisuuden ja kriisivalmiuksien edistämiseksi maailmanlaajuisesti.

Jäsenvaltioissa ja toimialalla on jo olemassa turvallisuuden, varautumisen ja kriisivalmiuksien suhteen monia hyviä toimintatapoja. Suuren avomerionnettomuuden riski on kuitenkin haaste, joka edellyttää, että parhaista toimintatavoista tehdään normi koko EU:ssa ja sen vesialueilla[6]. Yhteinen turvallisuustaso lisäisi yleistä luottamusta ja voisi tukea EU:n ponnisteluja korkeatasoisen turvallisuuden, varautuneisuuden ja kriisivalmiuksien saavuttamiseksi myös Euroopan rajojen ulkopuolella – sekä kolmansien maiden lainkäyttöalueilla että kansainvälisillä vesialueilla.

Tämä on saavutettavissa vain Euroopan viranomaisten määrätietoisilla toimilla, ja lisäksi se edellyttää kaikkien osapuolten eli EU:n toimielinten, jäsenvaltioiden, toimialan, kansalaisjärjestöjen ja muiden sidosryhmien vahvaa kumppanuutta EU:n yhdennetyn meripolitiikan periaatteiden mukaisesti. Euroopan parlamentti on antanut päätöslauselman öljynetsintää ja -porausta avomerellä Euroopassa koskevista EU:n toimista. Päätöslauselmassa komissiota pyydetään ehdottamaan kattavaa oikeudellista kehystä, jolla turvataan yhtä korkeiden turvallisuusvaatimusten soveltaminen kaikkialla EU:ssa ja kolmansissa maissa, ja johon sisältyy lainsäädäntöehdotuksia onnettomuuksien ehkäisystä, katastrofivalmiuksista ja korvausvastuusta[7]. Tämä tiedonanto on ensimmäinen vaihe näiden päämäärien tavoittelussa.

2. Parhaat mahdolliset toimintatavat koko Eurooppaan

Kansalaisten turvallisuuden ja ympäristönsuojelun parantaminen ei voi olla yksin teollisuuden oman aloitteellisuuden ja itsesääntelyn varassa. Sääntelyjärjestelmällä on varmistettava, että toimialalla noudatetaan selkeitä, pitäviä ja vaativia sääntöjä, jotka sallivat ainoastaan turvallisen ja kestävän toiminnan. Lisäksi on varmistettava riittävä avoimuus, jotta toimiala ja viranomaiset voivat osoittaa kaikille asiasta kiinnostuneille, että elämän, ympäristön tai omaisuuden kannalta riskialtista toimintaa johdetaan ja valvotaan asianmukaisesti.

Avomerellä harjoitettavaa öljyn- ja kaasunporaustoimintaa koskevat kansainväliset järjestelyt eivät joko ole täysin kehittyneitä tai niihin ei sisälly toimivia keinoja täytäntöönpanon valvomiseksi. Euroopan tilannetta sen sijaan määrittelevät pitkälti eri jäsenvaltioiden kansallisten lainsäädäntöjen säännökset, sillä EU:n lainsäädäntö ei joko kata alan moninaisia näkökohtia tai siinä säädetään vain suoritustason minimeistä. Avomeritoimintaan sovellettavat säännökset ovat monesti hajallaan EU:n lainsäädännössä.

Tästä on seurauksena, että eri jäsenvaltioiden lupa-, toimintaturvallisuus- ja ympäristönsuojelujärjestelyt poikkeavat toisistaan. Se vaikeuttaa terveys-, turvallisuus- ja ympäristöriskien ymmärtämistä ja hallitsemista Euroopassa sekä lisää yritysten kustannuksia. Ennen kaikkea se saattaa hidastaa koordinoitua toimintaa sellaisissa onnettomuuksissa, joilla on vaikutusta useisiin jäsenvaltioihin, sillä tekniset standardit, dataformaatit ja menettelyt poikkeavat toisistaan Euroopassa ja samankin merialueen sisällä.

Komissio ehdottaa, että tavoitteeksi olisi asetettava Euroopassa avomerellä harjoitettavalle etsintä- ja tuotantotoiminnalle kokonaan uudistettu ja nykyistä yhdenmukaisempi oikeudellinen kehys, jolla varmistetaan huippuunsa kehitettyjen toimintatapojen soveltaminen kaikkialla EU:ssa. Euroopan kansalaisten ja ympäristön suojelu paranisi ja teollisuus puolestaan hyötyisi lähinnä yksinkertaistumisesta ja tasapuolisemmista toimintaedellytyksistä. Tätä varten voidaan harkita nykyisen lainsäädännön eri osien muuttamista yksitellen, avomeritoimintaa koskevan lainsäädännön konsolidointia tai muita kuin oikeudellisesti sitovia määräyksiä nykyisen lainsäädännön täydentämiseksi. Kysymykseen tulevien riskien, oikeusvarmuuden tarpeen ja paremman sääntelyn periaatteen vuoksi komission mielestä avomerellä harjoitettavaa öljyn- ja kaasunporaustoimintaa varten olisi laadittava uusi erityinen säädös, jota voitaisiin mahdollisesti täydentää muilla kuin sitovilla oikeudellisilla toimenpiteillä (suuntaviivoilla).

2.1. Vastuullisten lupamenettelyjen keskeinen merkitys

Lupien myöntäminen on avainasemassa pyrittäessä turvaamaan uuden poraustoiminnan turvallisuus vaativassa ympäristössä. Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa (SEUT) vahvistetaan sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan yhteydessä sekä ympäristön säilyttämistä ja sen tilan parantamista koskevan vaatimuksen huomioon ottaen unionin energiapolitiikka[8]. Siinä myös todetaan, että jäsenvaltioilla on oikeus määritellä energiavarojensa hyödyntämisen ehdot, tekemänsä valinnat eri energialähteiden välillä ja energiahuoltonsa yleinen rakenne, sanotun kuitenkaan rajoittamatta unionin ympäristöpolitiikan soveltamista[9]. Nykyisessä lupia koskevassa EU-lainsäädännössä[10] käsitellään ainoastaan lupamenettelyjen kilpailunäkökohtia tarkoituksena varmistaa, että kaikilla EU:n yrityksillä on mahdollisuus osallistua kansallisiin tarjouskilpailuihin.

Tämän vuoksi kukin jäsenvaltio myöntää omien vaatimustensa mukaisesti lupia ja muita hyväksyntöjä hiilivetyjen etsimiseen ja tuotantoon alueellaan ja lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesillä. Jäsenvaltion vesialueillaan hyväksymillä porauksilla voi kuitenkin olla merkittäviä vaikutuksia muihin jäsenvaltioihin. Suuren öljyvuodon aiheuttamat taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristövahingot vaikuttavat meri- ja rannikkoalueisiin kansallisista rajoista riippumatta.

Siksi on välttämätöntä, että lupamenettelyt kaikkialla Euroopassa täyttävät tietyt yhteiset perusvaatimukset. Kaikkien jäsenvaltioiden kansallisia lupamenettelyjä olisi tarkistettava siten, että niissä otetaan huomioon tunnustetut parhaat toimintatavat ja koko EU:n laajuiset velvoitteet turvallisuuden, terveyden, ympäristötehokkuuden, riskinhallinnan ja riippumattoman varmennuksen osalta.

Lupajärjestelyjä on tarpeen tukea yksiselitteisellä korvausvastuujärjestelmällä, johon on sisällyttävä asianmukaisia vakuusvälineitä suuronnettomuuksien varalta. Nykyisiä vakuusvälineitä on tarkasteltava suhteessa rahamääräisiin ylärajoihin, ja niitä voi olla aiheellista täydentää muilla riskien kattamisvälineillä kuten rahastoilla, vakuutuksilla, takuilla ja niin edelleen.

- Hiilivetyjen etsintä- ja tuotantolupien keskeiset vaatimukset olisi määriteltävä EU:n tasolla. Komissio tekee tätä koskevia ehdotuksia vuonna 2011. Ehdotuksista tehdään myös vaikutustenarviointi. Arvioitaviin keskeisiin vaatimuksiin olisi sisällyttävä:

- Kunkin toiminnon osalta täydellisen turvallisuusarvion esittäminen turvallisuus- ja terveysasiakirjoineen[11]. Niissä olisi eriteltävä kriittisten tapahtumien käsittely, mukaan lukien mahdollinen näihin tapahtumiin kytkeytyvä samanaikainen toiminta, josta voi aiheutua vakavia onnettomuuksia.

- Sen osoittaminen, että mahdollisilla toiminnanharjoittajilla on tekniset valmiudet toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet kriittisten tapausten ehkäisemiseksi ja niihin reagoimiseksi, ottaen huomioon sijaintipaikan toimintaedellytykset ja sen toiminnan luonne, johon lupaa haetaan.

- Taloudelliset valmiudet käsitellä ennalta-arvaamattomien tapahtumien seurauksia, mukaan lukien mahdolliset soveltuvat vakuutusjärjestelyt tai välineet riskien kattamiseksi.

2.2. Toiminnan parasta mahdollista turvallisuutta edistävä sääntelyjärjestelmä

EU:n oikeudellisten puitteiden hajanaisuus ei ilmene vain lupamenettelyissä vaan se koskee myös laitosten toimintaa. EU:n terveys- ja turvallisuusdirektiivejä ei ole saatettu yhdenmukaisesti osaksi EU-jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä, koska jäsenvaltiot saavat pitää voimassa tai ottaa käyttöön vähimmäisvaatimuksia suojaavampia toimenpiteitä. Tästä on ollut seurauksena, että saman yrityksen öljynporauslauttoihin saatetaan soveltaa eri jäsenvaltioiden vesialueilla erilaisia vaatimuksia. Tämä luo tietysti haasteita turvatoimenpiteiden yhtenäisyydelle, mutta sen lisäksi siitä voi aiheutua alalle lisäkustannuksia sekä haittoja sisämarkkinoiden toiminnalle.

Jotta voitaisiin varmistaa paras mahdollinen turvallisuus ja tasapuoliset toimintaedellytykset teollisille toiminnanharjoittajille, toimialaan tavoitteenasettelulla tai lainsäädännön määräyksillä sovellettavat vaatimukset on tarpeen suunnitella yhteisin perustein sekä käyttäen hyväksi alan huippukehitystä, ja niiden noudattamista olisi valvottava tarkkaan. Näihin vaatimuksiin pitää taloudellisten ja teknisten valmiuksien lisäksi sisältyä keskeisiä elementtejä avomerilaitosten työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden suojelemiseksi, laitosten luotettavuuden turvaamiseksi, korkeatasoisen ympäristösuojelun varmistamiseksi sekä onnettomuuksien ehkäisemiseksi ja onnettomuustilanteissa toimimiseksi.

Uusien toimintojen ja laitosten lisäksi myös nykyisten on jatkuvasti täytettävä turvallisuuden ja suojelun korkeimmat mahdolliset vaatimukset. Huoltoon olisi sisällyttävä vaatimuksia laitosten säännöllisestä uudistamisesta teknologian kehittyessä.

Nykyisessä ympäristölainsäädännössä käsitellään monia avomerilaitoksiin liittyviä kysymyksiä (esimerkiksi ympäristövaikutusten arviointi) ja tiettyjä avomeritoiminnan näkökohtia (esimerkiksi porauslauttojen päästöjä). Laitoksiin ei kuitenkaan sovelleta pilaantumisen ja suuronnettomuusvaarojen torjuntaa koskevaa EU-lainsäädäntöä[12], joka on tarkoitettu pääasiassa maissa olevia laitoksia ja maalla tapahtuvia suuronnettomuuksia varten.

- Komissio tutkii, miten ympäristölainsäädäntöä voisi vahvistaa pilaantumisen torjunnan, tarkastusten, onnettomuuksien ehkäisyn ja yksittäisten laitosten hallinnoinnin osalta. Laadittavissa lainsäädäntöehdotuksissa voidaan joko ulottaa nykyinen lainsäädäntö koskemaan öljyn- ja kaasuntuotannon avomerilaitoksia tai säätää erillisestä välineestä tällaista toimintaa varten.

Öljyn- ja kaasunporausteollisuuden työvoiman terveyden ja turvallisuuden suojelun vähimmäisvaatimukset määritellään puitedirektiivissä 89/391/ETY ja sen aladirektiiveissä sekä alakohtaisessa direktiivissä 92/91/ETY[13].

- Kun Deepwater Horizonin tutkinnan kaikki tulokset ovat saatavilla, komissio tarkastelee uudelleen terveyttä ja turvallisuutta koskevia puitteita ja sitä, olisiko vähimmäisvaatimuksista porausta käyttävän kaivannaisteollisuuden työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun parantamiseksi annettua direktiiviä 92/91/ETY tarpeen muuttaa. Komissio pohtii myös eristyksissä olevissa oloissa työskentelyn mahdollisia psykologisia vaikutuksia inhimillisten erehdysten syntymiseen.

- Jäsenvaltioiden lupaviranomaisten ja toiminnanharjoittajien olisi tarkistettava ja tarvittaessa ajantasaistettava turvallisuusarviot ja turvallisuus- ja terveysasiakirjat. Kun tarkistaminen on toteutettu, niiden olisi laadittava selkeästi määritelty ajantasaistamisohjelma mahdollisesti havaittavien puutteiden varalta.

Öljyn- ja kaasuntuotannon avomerilaitosten laitteisiin sovelletaan yleisesti tuoteturvallisuutta koskevaa EU:n lainsäädäntöä[14], mutta sen soveltamisalaan eivät kuulu liikkuvat avomeriporausyksiköt MODUt[15] ( mobile offshore drilling units ) ja niillä olevat laitteet. MODUja pidetään merialuksina ja niiden turvallisuuteen sovelletaan Kansainvälisen merenkulkujärjestön (IMO) liikkuvien avomeriporausyksikköjen rakentamista ja laitteita koskevia sääntöjä (MODU-säännöstö). Tähän säännöstöön ei kuitenkaan sisälly poraukseen käytettävien teollisten laitteiden toimintaa koskevia vaatimuksia eikä menettelyjä porauksen hallitsemiseksi. Lisäksi asiaa koskevaa EU-lainsäädäntöä ei sovelleta öljynporauksen hallintalaitteisiin.

Öljyn- ja kaasunporauksesta avomerellä on olemassa eräitä kansallisia, eurooppalaisia ja kansainvälisiä teknisiä standardeja, mutta vain harvaan niistä sisältyy EU-lainsäädännön vaatimustenmukaisuusolettama. Kansallisissa määräyksissä on usein viittauksia teknisiin standardeihin, mutta eri jäsenvaltioissa käytetään erilaisia standardeja.

- Komissio tutkii, voisiko EU:n tuoteturvallisuuslainsäädännön soveltamisalaa laajentaa siten, että se koskisi myös liikkuviin avomeriyksiköihin asennettuja ja niissä käytettäviä laitteita. Tämä edellyttää, että selvitetään yhteydet MODU-säännöstöön yhteistyössä IMOn kanssa.

- Komissio arvioi yhteistyössä kansallisten viranomaisten kanssa kriittisesti porauskaivojen suunnittelua ja hallintaa koskevia nykyisiä määräyksiä ja toimintatapoja, ottaen huomioon Deepwater Horizonin onnettomuudesta saadut kokemukset. Jos todetaan, että nykyiset säännöt ovat riittämättömiä tai niitä ei sovelleta yhdenmukaisesti, komissio tutkii, olisiko alalla tarvetta suurempaan yhdenmukaistamiseen asianmukaisella lainsäädännöllä ja/tai muilla välineillä.

- Komissio edesauttaa yhteistyössä kansallisten viranomaisten ja standardointielinten CEN, CENELEC, ISO ja IEC kanssa tarvittavien teknisten standardien kehittämistä.

2.3. Korvausvastuu

Selkeillä säännöksillä puhdistusvastuusta ja mahdollisten vahinkojen lopullisesta korvausvastuusta ehkäistään sitä, että toiminnanharjoittajat aliarvioisivat riskejä tai tinkisivät turvallisuustoimista. Tällainen pelote auttaa rajoittamaan ympäristövahinkojen riskejä.

EU:n perussopimuksissa vahvistettujen ennalta varautumisen ja saastuttaja maksaa -periaatteiden[16] mukaisesti EU:n ympäristö- ja merilainsäädännössä säädetään onnettomuudesta aiheutuneiden vaurioiden korjaamisesta. Euroopan unionin tuomioistuin on jo vahvistanut haaksirikkoihin liittyvien tapausten yhteydessä, että mereen vahingossa päässeet hiilivedyt ovat EU:n jätelainsäädännön mukaisia jätteitä, jolloin vastuu vahingoista ja myös puhdistuksesta on toiminnanharjoittajalla.

Ympäristövastuudirektiivissä käsitellään avomeritoiminnassa sattuneesta onnettomuudesta tai muusta kriittisestä tapahtumasta aiheutuneiden ympäristövahinkojen korvausvastuuta. Lainsäädännöllä on varmistettava yksiselitteisesti, että avomeritoiminnan harjoittajilla on ankara vastuu paitsi suojeltaville lajeille, luontotyypeille ja vesipolitiikan puitedirektiivin soveltamisalaan kuuluville vesille aiheutuneiden vahinkojen myös jäsenvaltioiden lainkäyttövaltaan kuuluville merialueille aiheutuneiden vahinkojen osalta.

- Komissio ehdottaa ympäristövastuudirektiivin muuttamista siten, että sitä sovellettaisiin myös kaikkiin meristrategiapuitedirektiivissä[17] määritellyille merivesille aiheutuneisiin ympäristövahinkoihin.

- Komissio harkitsee uudelleen mahdollisuutta ottaa käyttöön vaatimus pakollisesta rahavakuudesta. Tässä yhteydessä se tutkii myös, ovatko vahvistettujen taloudellisten turvajärjestelyjen nykyiset rahamääräiset ylärajat riittäviä suuronnettomuustapauksissa, joiden vastuullisten osapuolten taloudelliset valmiudet ovat rajallisia.

- Vesipolitiikan puitedirektiivin tulkinnasta tekeillä olevissa toimintaohjeissa otetaan esille kyseisen direktiivin soveltaminen öljyvuotoihin.

2.4. Toimialan vastuu

Toimialalla on ensisijainen vastuu toiminnan turvallisuudesta. Turvallisuus ja kestävyys on asetettava selvästi ja näkyvästi etusijalle kaikkiin muihin seikkoihin nähden. Tämä on osoitettava investoinneilla onnettomuuksien ehkäisyyn ja niiden käsittelyyn sekä öljynkeräysvalmiuksiin. On yritysten edun mukaista sitoutua vakuuttavasti edistämään parasta mahdollista turvallisuutta ja ehkäisemään onnettomuuksia, sillä se vaikuttaa alan kilpailukykyyn ja tulevien sääntelytoimien laajuuteen.

Yritysten toteuttamat toimet ovat toistaiseksi olleet hyvin erilaisia, ja niiden lisäksi alalla tarvitaankin yhteisiä aloitteita. Ensimmäisistä tällaisista on jo ilmoitettu[18]. Toimialan on kuitenkin tehtävä lisää määrällisesti laskettavissa olevia ja kauaskantoisia sitoumuksia valmiuksien kehittämiseen sekä omaksuttava toimintakulttuuri, jossa turvallisuudella on ehdoton etusija ja joka auttaa ehkäisemään katastrofeja tulevaisuudessa sekä Euroopassa että muualla.

Vaikka toimiala ja viranomaiset ovat Meksikonlahden tapauksessa osoittaneet kykenevänsä irrottamaan ja ottamaan varsin tehokkaasti käyttöön voimavaroja öljyvuodon torjumiseksi, huolta aiheuttaa aika, joka on tarpeen vuodon tyrehdyttämiseen ja sen syiden selvittämiseen. Toimialan olisi sen vuoksi kehitettävä – tarpeen vaatiessa yhdessä viranomaisten kanssa –hätätilanteita varten uusia välineitä, jotka soveltuvat kaikkiin laitteisiin ja kaikkiin paikkoihin, joissa toimintaa harjoitetaan, kaikissa Euroopan meriympäristöissä.

- Koska toimialalla on hyvät mahdollisuudet arvioida avomerellä harjoitettavan turvallisen öljy- ja kaasutoiminnan teknisiä vaatimuksia, komissio kehottaa sitä osallistumaan tarvittavien standardien laadintaan ja ehdottamaan itsesääntelytoimenpiteitä.

- Komissio kehottaa toimialaa viimeistelemään ja esittämään vielä vuonna 2010 sekä yksittäisiä toimintasuunnitelmia että alan yhteisiä etenemissuunnitelmia, joissa määritellään aiottujen toimien luonne ja sisältö, toteuttamisen aikataulu ja tarvittavat resurssit. Nämä etenemis- ja muut suunnitelmat olisi annettava sääntelyelinten tutkittavaksi sekä, jos niissä ei ole kaupallisesti arkaluonteisia tietoja, laajasti saataville.

- Komissio kehottaa toimialaa aloittamaan konsortion perustamisen. Tällaisen konsortion tehtäväksi tulisi kehittää ja ottaa käyttöön Euroopassa välineitä ja valmiuksia nopeille ensitoimille onnettomuustilanteessa. Konsortion olisi ryhdyttävä kehittämään porauskaivojen hätäpysäytysjärjestelmiä.

2.5. Viranomaisvalvonnan uusi malli

Viranomaisilla on keskeinen vastuu avomeritoiminnan asianmukaisen sääntelykehyksen vahvistamisesta, ottaen huomioon myös merialuesuunnittelun periaatteet[19]. Lisäksi niiden on viestinnästä, neuvonnasta, valvonnasta ja noudattamisen seurannasta muodostuvalla tehokkaalla valvonnalla varmistettava, että toiminnanharjoittajat noudattavat sääntöjä täysimääräisesti.

Tähän on yhdistettävä tiiviit yhteydet väestöön ja sidosryhmiin, joiden taloudelliset ja sosiaaliset edut saattavat tulla kysymykseen. Avoimuutta sekä päätöksentekoon ja valvontaan osallistumista olisi edistettävä meriasioiden hallinnoinnin parhaiden toimintatapojen mukaisesti[20].

Toimialan viranomaisvalvonnan olisi perustuttava Euroopassa jo käytettävissä oleviin parhaisiin hallintokäytäntöihin, ja sitä voidaan tukea EU-tason toimilla. Voisi olla hyödyllistä arvioida, voisiko tähän toimintaan sisältyä esimerkiksi samantyyppisiä tarkastustehtäviä kuin Euroopan meriturvallisuusviraston (EMSA) toimintaan kuuluu merenkulun alalla. Tämä voisi auttaa edistämään tehokasta valvontaa ja noudattamisen varmistamista kaikkialla EU:ssa, jos EU-lainsäädännössä vahvistetaan selkeästi soveltamisala, laitestandardit ja turvallisuusvaatimukset.

- Komissio määrittelee yhdessä jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa huippuunsa kehitettyjä toimintatapoja, joita sääntely- ja valvontaviranomaisten olisi sovellettava avomeritoiminnan lupamenettelyihin, tarkastuksiin ja vaatimustenmukaisuuden seurantaan. Mallia niihin otetaan jäsenvaltioiden viranomaisten parhaista toimintatavoista, ja ne pyritään saamaan käyttöön kaikilla EU:n lainkäyttöalueilla, käyttäen myös hyväksi Fossil Fuels Forumin eli ns. Berliinin foorumin jäsennellyn sidosryhmävuoropuhelun mahdollisuuksia.

- Komissio laatii yhdessä jäsenvaltioiden kanssa vapaaehtoisen kuulemis-/raportointimekanismin, joka koskee lupien myöntämistä vaativiin avomeritoimintoihin ja mahdollistaa laajemman asiantuntijatarkastelun esimerkiksi läheisten rantajäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten vertaisarvioinnin perusteella.

- Komissio toimii yhdessä jäsenvaltioiden, toimialan ja muiden sidosryhmien kanssa antaakseen yleisön saataville jatkuvasti päivitettyjä tietoja turvallisuustoimenpiteistä, riskinhallinnasta ja varosuunnitelmista sekä yrityskohtaisia tilastoja keskeisistä turvallisuusindikaattoreista.

- Komissio pyrkii yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tarjoamaan puitteet kansallisten sääntelyelinten toiminnan ja erityisesti valvontatehtävien suorittamisen riippumattomalle arvioinnille.

3. Parannuksia on tehtävä varovaisesti

Sekä käynnissä olevaan etsintään tai tuotantoon että uuteen suunnitteluun ja uusiin lupiin olisi suhtauduttava erityisellä varauksella ja erittäin harkiten niin kauan kuin Deepwater Horizonin onnettomuuden syiden tutkinnan kaikkia tuloksia ei vielä ole saatavilla, toimialan pyrkimykset toiminnan turvallisuuden lisäämiseksi eivät ole alkaneet tuottaa konkreettisia tuloksia ja kampanja sääntelypuitteiden lujittamiseksi kaikkialla Euroopassa ei ole vielä päättynyt.

Varautuneisuuden olisi oltava oikeassa suhteessa riskeihin ja liityttävä erityisesti vaativaan avomeritoimintaan, jossa äärimäiset sääolot, varantojen korkea paine tai korkea lämpötila, veden syvyys tai luonnonympäristön erityinen haavoittuvuus edellyttävät erityistä varovaisuutta. Voisi olla aiheellista keskeyttää väliaikaisesti uusien lupien myöntäminen tällaiseen vaativaan toimintaan. Varotoimenpiteiden olisi oltava oikeassa suhteessa riskeihin ja ne olisi koordinoitava EU:n tasolla.

- Komissio kehottaa jäsenvaltioita tarkastelemaan kaikkia vaativia öljyn- tai kaasunetsintätoimia sekä varmistamaan, että parhaita toimintatapoja sovelletaan yhdenmukaisesti kaikkialla EU:ssa. Mahdolliset päätökset avomeriporausten keskeyttämisestä kuuluvat jäsenvaltioiden harkintavaltaan. Komissio kuitenkin toistaa jäsenvaltioille osoittamansa kehotuksen suhtautua erittäin varauksella lupien myöntämiseen uusiin vaativiin öljyn ja kaasun etsintätoimiin sekä harkita, olisiko tällaisten lupien myöntäminen syytä keskeyttää siihen asti, kunnes Euroopan avomeritoiminnan turvallisuusjärjestelyt on arvioitu Deepwater Horizonin onnettomuudesta saatujen tietojen valossa.

4. EU:lle lisää valmiuksia puuttua avomerionnettomuuksiin

Jos minkä tahansa jäsenvaltion merialueella tapahtuu vakava onnettomuus, sen kriisiryhmien on voitava saada käyttöönsä kaikki tarvittavat valmiudet, myös teollisuudelta[21] ja muilta jäsenvaltioilta. EU:lla on välineitä, joilla se voi täydentää jäsenvaltioiden pelastuspalvelu- ja väestönsuojelutoimia yhteisön pelastuspalvelumekanismilla, jolla voidaan pyynnöstä tukea ja helpottaa eurooppalaisen avun tarjoamista ja koordinointia. Mekanismi kattaa sekä pelastuspalvelun että merien pilaantumisen torjunnan. Sen seuranta- ja tiedotuskeskus, joka toimii Euroopan komission alaisuudessa, päivystää ympäri vuorokauden.

Seuranta- ja tiedotuskeskus voi tarvittaessa saada nopeasti käyttöön Euroopan meriturvallisuusviraston EMSAn öljynkeräysvalmiudet. Vaikka EMSAn päätehtävä koskee alusten aiheuttamaa pilaantumista ja siihen liittyviä hätätilavalmiuksia, sen puuttuminen myös öljyvuotoihin avomerilaitoksista voisi olla mielekästä, sillä EMSAn välineistä kuten pilaantumisen torjunta-aluksista ja satelliittikuvantamisesta on apua öljyvuotojen tapauksessa riippumatta siitä, mistä öljy on peräisin. Komissio on sen vuoksi alkanut valmistella EMSAn perustamisasetukseen[22] muutoksia, joiden nojalla se voi torjua merten pilaantumista mistä tahansa lähteestä, myös öljy- ja kaasualan avomerilaitoksista.

Lisäksi on aloitettu EU:n yleisten katastrofivalmiuksien lujittaminen, johon saadaan myös apua pelastuspalvelumekanismin seuranta- ja tiedotuskeskukselta. Näillä toimilla pitäisi tavoitella yhteisvaikutusta niiden toimien kanssa, joita toimiala on toteuttanut kehittääkseen valmiuksia puuttua nopeasti öljynporaukseen ja öljyvuotoihin.

Hätätilatoimien tehokkuus ja nopeus avomerellä edellyttävät lisäksi välitöntä tiedonsaantia vesialueen ja merenpohjan tilasta onnettomuuden aikana. Tällaisia tietoja ei ole vielä kaikilta osin saatavilla koko EU:n laajuisesti, ja niitä ei ole mahdollista koota erilaisista julkisista ja yksityisistä lähteistä niin nopeasti, että onnettomuuden kehittymistä voitaisiin asianmukaisesti seurata.

- Komissio antaa vuona 2010 tiedonannon, jonka tavoitteena on koota yhteen se laaja asiantuntemus ja voimavarat, joita on saatavilla paikalliselta, kansalliselta ja EU:n tasolta, toimivamman EU:n katastrofinhallintajärjestelmän kehittämiseksi. Siinä keskitytään ensivaiheen hätäavun antamiseen ja EU:n pelastuspalvelun ja humanitäärisen avun välineiden kehittämiseen.

- Komissio tutkii, miten hätätilavalmiuksien saatavuutta voitaisiin parantaa esimerkiksi vaatimalla, että hätätilanteissa tarvittavia laitteita olisi saatavilla kaikilla EU:n alueilla, joita asia koskee. Tätä varten komissio tekee yhteistyötä toimialan ja jäsenvaltioiden kanssa sekä käyttää hyväkseen EU:n pelastuspalvelumekanismin ja EMSAn jo olemassa olevia välineitä.

- Hätätilatoimien tehostamiseksi komissio kehottaa jäsenvaltioita ryhtymään toimiin, joita komissio ehdotti aloitteessa ”Meriosaaminen 2020” ja joiden tarkoituksena on luoda yhdenmukainen ja avoin ympäristö vesialuetta ja merenpohjaa koskevien tietojen jakamiselle.

5. Avomeriturvallisuuden uusia kumppanuuksia myös muualla kuin Euroopan vesillä

5.1. Alueelliset naapuruusaloitteet ensimmäisinä kansainvälisinä toimina

EU:n on tarpeen kiinnittää huomiota niihin lähellä sijaitseviin alueisiin, joilla avomeriporaukset ovat lisääntymässä ja joilla öljyvuotoon mahdollisesti johtava onnettomuus voisi vahingoittaa monien rantajäsenvaltioiden ympäristöä ja taloutta.

Tässä yhteydessä olisi kannustettava talousvyöhykkeiden ja mannerjalustan rajaamiseen Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen mukaisesti.

Välimerellä suuri osa merialueesta on aavaa merta, ja rantavaltioiden viranomaisten yhteistyötä on lujitettava.

Sen vuoksi EU:n olisi asetettava tavoitteeksi, että Euroopan vesialueiden läheisyydessä sijaitsevien lainkäyttöalueiden sääntelykehykset ja toimialan valvonta tarjoavat yhtä hyvän turvallisuuden ja suojan. Hyvä esimerkki alueellisen yhteistyön eduista on toimivaltaisten viranomaisten yhteistyö Pohjanmerellä[23].

Alueellisten sopimusten mahdollisuutta olisi tutkittava. Tämä tarkoittaa myös sitä, että käynnistetään uudelleen, tiiviissä yhteistyössä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa, prosessi avomeritoiminnan aiheuttaman pilaantumisen torjuntaa Välimerellä koskevan pöytäkirjan[24] voimaan saattamiseksi. Se mahdollistaisi jo olemassa olevan REMPEC-aluekeskuksen ( Regional Marine Pollution Emergency Response Centre for the Mediterranean Sea ) osallistumisen hätätilanteisiin liittyvään ennaltaehkäisyyn, toimintavalmiuteen ja toimintaan. Kahdenvälistä yhteistyötä erityisesti energialähteiden hyödyntämistä avomerellä harjoittavien Välimeren eteläpuolisten valtioiden kanssa voisi myös lisätä erityisesti käyttämällä hyväksi Euroopan naapuruuspolitiikan toimintasuunnitelmia ja välineitä.

Samanlaisiin tavoitteisiin tähtääviä toimia[25] pitäisi toteuttaa myös muiden alueellisten merisopimusten kuten OSPARin, Helsingin yleissopimuksen ja Bukarestin yleissopimuksen[26] osalta. Alueellisissa energiayhteistyöohjelmissa kuten Inogatessa keskitytään jo energian turvallisuuteen ja toimitusvarmuuteen. Niitä voisi kehittää siihen suuntaan, että niillä edistettäisiin yhteistyötä myös avomeritoiminnassa. Lisäksi voitaisiin harkita energiayhteisösopimuksen käyttämistä avomeritoiminnan turvallisuuskysymyksissä asiaankuuluvien valtioiden vesillä.

Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä myös arktiseen alueeseen, koska siellä luonnonympäristö on erityisen haavoittuvaa ja ilmasto ankaraa ja alueella on paljon käyttämättömiä hiilivetyvarantoja. Olisi otettava käyttöön sitovia kansainvälisiä sääntöjä tai viitearvoja, jotka perustuvat muun muassa Arktisen neuvoston ohjeisiin[27]. Tämän osalta keskeisiä ovat yhteydet arktisen alueen maihin.

- Komissio tehostaa EU:n naapurimaiden kanssa käytävää vuoropuhelua avomeritoiminnan turvallisuudesta. Tavoitteena on kehittää uusia yhteisiä aloitteita hätätilaviestinnän kanavien perustamiseksi, etsintää ja tuotantoa koskevan tiedon jakamiseksi, korkeatasoisen turvallisuuden ja suojelun edistämiseksi sekä yhteisiä noudattamisen valvontatoimia kuten laitosten tarkastuksia.

- Komissio työskentelee yhdessä jäsenvaltioiden ja asiaankuuluvien kolmansien maiden kanssa toimivaltaisten kansallisten viranomaisten alueellisten foorumien tai aloitteiden perustamiseksi Välimerellä, Mustallamerellä ja Itämerellä NSOAF:n ( North Sea Offshore Authorities Forum ) mallin mukaisesti ja sen tietämystä hyödyntäen. Se harkitsee myös avomeriturvallisuuden sisällyttämistä EU:n jäsenyyttä hakevien maiden ja EU:n naapurimaiden kanssa jo perustettuihin kahdenvälisiin ja alueellisiin yhteistyövälineisiin.

- Lisäksi komissio edistää nykyisiin yleissopimuksiin ja pöytäkirjoihin liittyviä toimia.

5.2. Euroopan teollisuuden kansainväliset velvoitteet

Eurooppalaisten öljy- ja kaasuyhtiöiden avomeritoiminta Euroopan ulkopuolella lisääntyy koko ajan. On välttämätöntä, että alan teollisuus sitoutuu säilyttämään parhaat mahdolliset toimintatavat turvallisuuden ja ympäristön osalta riippumatta siitä, millä lainkäyttöalueella ne toimivat, myös EU:n ulkopuolella.

Yksi mahdollisuus on velvoittaa yhtiöt, joiden päätoimipaikka on EU:ssa, soveltamaan yhdenmukaista turvallisuus- ja ympäristöpolitiikkaa kaikkiin avomeritoimintoihinsa kaikkialla maailmassa. Jos tätä velvoitetta ei noudateta, yhtiön toimilupa tai muut luvat voitaisiin peruuttaa,

- Komissio kehottaa toimialaa ja jäsenvaltioita asettamaan yhtiöille, joiden päätoimipaikka on EU:ssa, selkeitä ja sitovia velvoitteita, joiden mukaan niiden on noudatettava turvallisuutta ja onnettomuuksien ehkäisyä koskevia eurooppalaisia vaatimuksia kaikessa toiminnassaan kaikkialla maailmassa.

5.3. Maailmanlaajuinen vastuu

Vaikka avomerionnettomuuksien vaikutukset eivät tunne rajoja, hätätilanteisiin liittyvää ennaltaehkäisyä, toimintavalmiutta ja toimintaa koskevan kansainvälisen oikeuden soveltaminen ja noudattamisen valvonta on epäyhtenäistä ja riittämätöntä[28]. Esimerkiksi hätätilasuunnittelua koskeva yleissopimus[29] ei koske avomerilaitoksia vaan keskittyy ainoastaan aluksista peräisin olevan öljyn aiheuttamaan pilaantumiseen. Lisäksi avomerilaitoksista peräisin olevan öljyn ja kaasun aiheuttaman pilaantumisen taloudellisesta korvausvastuusta ei määrätä yhdessäkään kansainvälisessä yleissopimuksessa.

EU:lla on hyvät mahdollisuudet ottaa keskeinen rooli kansainvälisessä toiminnassa nykyisten sääntöjen lujittamiseksi maailmanlaajuisesti. Sen on kuitenkin yhdistettävä voimansa kumppaniensa kanssa, erityisesti Yhdysvaltojen sekä muiden tärkeiden tuottajamaiden kuten Norjan, Venäjän ja OPEC-maiden kanssa. EU:n aloitteiden olisi perustuttava kansainvälisen sääntelyfoorumin IRF:n ( International Regulators Forum ) työskentelyyn, mutta tähdättävä laajempaan osallistumiseen[30].

Lopullisena tavoitteena olisi oltava maailmanlaajuinen järjestelmä, jossa on vahvistettu etsinnälle ja tuotannolle avomerellä yhteiset turvallisuutta ja kestävyyttä koskevat tavoitteet tai viitearvot ja jolla olisi kaksi tarkoitusta: järjestelmän olisi ensinnäkin edistettävä tiukkojen turvallisuutta ja onnettomuuksien ehkäisyä koskevien sääntöjen hyväksymistä ja täytäntöönpanoa kaikilla lainkäyttöalueilla, joilla harjoitetaan öljyn- ja kaasunporausta avomerellä. Toiseksi sillä olisi koordinoitava toimia ja/tai kehitettävä yhteisiä toimia, joiden kohteena ovat hallintoelimet, sääntelijät, standardointijärjestöt, toimiala, sertifiointiyritykset ja tutkimuslaitokset ja tavoitteena merioikeusyleissopimuksen mahdollisimman laaja noudattaminen kaikkialla maailmassa alueilla, jotka eivät kuulu minkään maan kansalliseen lainkäyttövaltaan.

- Nykyisiä kumppanuuksia ja vuoropuhelua EU:n kansainvälisten kumppanien kanssa hyödynnetään EU-lähtöisessä maailmanlaajuisessa aloitteessa avomeritoiminnan turvallisuuden edistämiseksi sekä sovittaessa tällaisen maailmanlaajuisen toiminnan yleisistä ohjesäännöistä. EU:n ja OPECin ministerikokous on jo hyväksynyt aloitteen avomeriturvallisuutta koskevista neuvotteluista vuonna 2011. Komissio toivoo, että kyseisessä tapaamisessa sovittaisiin päätavoitteista ja pohdittaisiin parhaiden toimintatapojen ja maailmanlaajuisten standardien päämääriä ja viitearvoja. Lisäksi komissio jatkaa avomerialoitteisiin osallistumista G-20:n puitteissa.

6. Päätelmät ja jatkotoimet

Deepwater Horizonin onnettomuuden jälkeen tehty tarkastelu osoitti, että EU:n öljy- ja kaasutoimintaan avomerellä sovelletaan osittain erilaisia terveyttä, turvallisuutta ja ympäristöä koskevia sääntöjä. Tämä voi vaarantaa öljy- ja kaasuteollisuuden avomeritoiminnan kehittymisestä aiheutuvien riskien hallinnan. Lisäksi se aiheuttaa oikeudellista epävarmuutta sen suhteen, mitkä ovat yritysten velvollisuudet ja vastuualueet ja estää EU:n virastojen ja välineiden tarjoamien mahdollisuuksien täysimittaisen hyödyntämisen.

Vaikka joidenkin jäsenvaltioiden sääntelyjärjestelmissä onkin onnettomuuksien ehkäisemiseksi tiukkoja terveyttä, turvallisuutta ja ympäristönsuojelua koskevia vaatimuksia, lisätoimet ovat tarpeen, jotta tällaiset parhaat toimintatavat voidaan levittää koko EU:hun vahvistamalla selkeät ja parhaat mahdolliset EU-tason puitteet, selkiyttämällä EU-lainsäädäntöä ja täyttämällä todettuja aukkoja. On EU:n edun mukaista toimia viipymättä ja varmistaa, että avomeritoiminta sekä Euroopan vesillä että kaikkialla maailmassa täyttää tiukimmat mahdolliset vaatimukset turvallisuuden, onnettomuuksien ehkäisyn ja onnettomuustapauksissa toimimisen osalta ilman kompromisseja tai epäjohdonmukaisuutta.

Komissio pyytää Euroopan parlamenttia ja neuvostoa tukemaan tässä tiedonannossa esitettyjä toimia ja ilmaisemaan kantansa ehdotetuista yksittäisistä toimista. Komissio jatkaa yhteydenpitoa kansallisiin sääntelijöihin ja muihin sidosryhmiin keskustellakseen ehdotettujen aloitteiden soveltamisalasta, tavoitteenaan esittää konkreettisia lainsäädäntö- ja muita toimenpiteitä ennen kesää 2011. Prosessissa otetaan huomioon kaikki asiaan liittyvä tieto, jota Deepwater Horizonin tutkimuksista saadaan.

[1] Räjähdyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa menetettiin 11 ihmishenkeä. Mereen ehti päästä arviolta 4,9 miljoonaa barrelia öljyä ennen kuin vuoto saatiin loppumaan 85 päivän kuluttua. Öljyä levisi noin 350–450 kilometrin laajuudelle Yhdysvaltojen rannikolla.

[2] Vuonna 2009 EU:ssa ja Norjassa tuotettiin 196 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia öljyä ja 269 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia maakaasua. Noin 90 prosenttia Euroopan talousalueen öljyntuotannosta ja 60 prosenttia kaasuntuotannosta on peräisin mereltä.

[3] Öljynporauslautta Piper Alphan räjähdyksessä vuonna 1988 kuoli 167 ihmistä, ja öljyä pääsi mereen 670 tonnia. Öljynporauslautta Alexander Kielland puolestaan kaatui vuonna 1980, ja silloin kuoli 123 ihmistä.

[4] Julkiset hallintoelimet, jotka osallistuvat avomeritoiminnan lupamenettelyihin ja valvontaan jäsenvaltioissa.

[5] Komissaarien Oettinger ja Damanaki julkilausumat Euroopan parlamentin täysistunnossa 7. heinäkuuta.

[6] EU:n jäsenvaltioiden suvereniteettiin ja lainkäyttövaltaan kuuluvia vesialueita on Välimerellä, Itämerellä, Mustallamerellä ja Koillis-Atlantilla, mukaan lukien Azoreja, Madeiraa ja Kanariansaaria ympäröivät vedet. Näihin luetaan rannikkovedet, aluevedet ja talousvyöhykkeet.

[7] Päätöslauselma öljynetsintää ja -porausta Euroopassa koskevista EU:n toimista, annettu 7. lokakuuta 2010.

[8] Euroopan unionin toiminnasta tehdyn SEUT-sopimuksen 194 artikla.

[9] ibidem

[10] Direktiivi 94/22/EY hiilivetyjen etsintään, hyödyntämiseen ja tuotantoon tarkoitettujen lupien antamisen ja käytön edellytyksistä.

[11] Vähimmäisvaatimuksista porausta käyttävän kaivannaisteollisuuden työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelun parantamiseksi annetun direktiivin 92/91/ETY 3 artikla.

[12] Neuvoston direktiivi 96/82/EY vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta (Seveso II).

[13] Neuvoston direktiivi 89/391/ETY toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä.

[14] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2006/42/EY koneista ja direktiivin 95/16/EY muuttamisesta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/23/EY painelaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä.

[15] Porauslautta Deepwater Horizon oli luokitukseltaan MODU.

[16] SEUT-sopimuksen 191 artiklan 2 kohta.

[17] Direktiivi 2008/56 EY.

[18] Öljyn- ja kaasuntuottajien kansainväliseen järjestöön (OGP) on perustettu työryhmä arvioimaan nykyisiä toimintatapoja ja suunnittelemaan parannuksia. Lisäksi on perustettu teollisuuden alan konsortio kehittämään porauskaivojen hätäpysäytysjärjestelmiä Meksikonlahdelle.

[19] Merialuesuunnittelu on väline, jolla voidaan hallita eri toimintojen kilpailua tilasta paljon käytetyillä merialueilla turvaamalla alueidenkäytön pitkän aikavälin vakaus ja ennustettavuus.

[20] Ks. tiedonanto ”Meripolitiikkaan sovellettavaa yhdennettyä lähestymistapaa koskevat suuntaviivat: kohti parasta toimintatapaa meriasioiden yhdennetyssä hallinnoinnissa ja sidosryhmien kuulemisessa”, KOM(2008) 395 lopullinen.

[21] Oil Spill Response Ltd (osa Global Response Network -verkostoa).

[22] Asetus (EY) N:o 1406/2002.

[23] North Sea Offshore Authorities Forum (NSOAF).

[24] Pöytäkirja Välimeren suojelemisesta mannerjalustan sekä merenpohjan ja sen maaperän tutkimisesta ja hyväksikäytöstä johtuvalta pilaantumiselta.

[25] Ks. 23.–24.9.2010 pidetyn OSPAR-ministerikonferenssin päätelmien kohta 18.

[26] Koillis-Atlantin merellisen ympäristön suojelua koskeva yleissopimus (OSPAR), Itämeren alueen merellisen ympäristön suojelua koskeva yleissopimus (Helsingin yleissopimus), Mustanmeren suojelemista pilaantumiselta koskeva yleissopimus (Bukarestin yleissopimus).

[27] Arctic Offshore Oil and Gas Guidelines 2009.

[28] Merioikeusyleissopimuksen mukaan valtioiden on suojeltava meriympäristöä pilaantumiselta, laadittava varautumissuunnitelmia ja annettava lakeja ja asetuksia pilaantumisen ehkäisemisestä, vähentämisestä ja valvonnasta lainkäyttövaltaansa kuuluvalla alueella ja sen ulkopuolella. Sopimuksessa ei kuitenkaan ole määräyksiä noudattamisesta ja sen valvonnasta, joten täytäntöönpano on täysin valtioiden hyvän tahdon ja eräiden elinten kuten alakohtaisten organisaatioiden ja alueellisten merisopimusten varassa. Tästä on ollut seurauksena se, että velvollisuuksia noudatetaan hyvin eri tavoin, myös Euroopan vesillä.

[29] Öljyvahinkoja koskeva kansainvälinen yleissopimus (OPRC).

[30] IRF:n jäseniä ovat Brasilia, Kanada, Alankomaat, Uusi-Seelanti, Norja, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat.