Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan ja Välimeren alueen energiaverkot"



Virallinen lehti nro C 032 , 05/02/2004 s. 0028 - 0035



Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Euroopan ja Välimeren alueen energiaverkot" (2004/C 32/05) Euroopan komissio esitti 27. maaliskuuta 2003 päivätyssä Loyola de Palacion allekirjoittamassa kirjeessä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyynnön, että talous- ja sosiaalikomitea laatisi lausunnon aiheesta "Euroopan ja Välimeren alueen energiaverkot". Asian valmistelusta vastannut "liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta" -jaosto antoi lausuntonsa 10. lokakuuta 2003. Esittelijä oli Bernardo Hernández Bataller. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. lokakuuta 2003 pitämässään 403. täysistunnossa (lokakuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 120 ääntä puolesta ja 2 vastaan 2:n pidättyessä äänestämästä. 1. Taustaa 1.1. Barcelonassa marraskuussa 1995 pidetty Eurooppa-Välimeri-konferenssi oli tärkeä merkkipaalu Euroopan unionin ja unioniin kuulumattomien Välimeren kumppanuusmaiden välisissä suhteissa, sillä konferenssissa päätettiin hyvinvoinnin jakamiseen perustuvan talous- ja sosiaalialueen luomisesta. Tavoitteen saavuttamiseksi suunniteltiin poliittisten kokousten sekä kansalaisyhteiskunnan ja talouden toimijoiden välisiin tapaamisiin tähtäävien toimien järjestelmä(1), joka kuuluu osana Barcelonassa sovittuun strategiaan, sekä luotiin MEDA-niminen yhteisön ohjelma, jolle osoitettiin merkittävästi varoja. 1.2. Jo prosessin alkutahdeista lähtien voitiin havaita, miten huomattava merkitys energia-alan entistä tiiviimmällä yhteistyöllä voi olla kaikille Välimeren alueen maille sekä Euroopan unionille. Eri energiamuotojen asianmukainen saatavuus kilpailukykyiseen hintaan onkin välttämätön edellytys taloudellisen kehityksen edistämiseksi. Useilla eteläisen Välimeren mailla on myös merkittävät, pääasiassa hiilivedyistä koostuvat energiavarat, joiden kehittäminen, hyödyntäminen ja kuljetus loppukäyttäjille vaatii huomattavasti varoja sekä tietyissä tapauksissa maiden omien kuluttajamarkkinoiden vakautta. Maailmanlaajuinen kestävä kehitys merkitsee myös sitä, että energiavarojen hyödyntämisessä ja käytössä on varmistettava mahdollisimman korkea ympäristönsuojelun taso. 1.3. Tämä on johtanut useisiin aloitteisiin, joista ensimmäinen oli energiasektorin määritteleminen Maltan konferenssissa vuonna 1997 yhdeksi seitsemästä ensisijaisesta toiminta-alasta. Toinen aloite oli Euroopan ja Välimeren energiafoorumin FEE:n perustaminen. Foorumi muodostuu EU:n ja Välimeren alueen 27 maan korkean tason edustajista. Kolmanneksi energia-alan yritykset perustivat Välimeren alueen energia-alan seurantakeskuksen OME:n, joka on alueen energiatilannetta ja -näkymiä tarkasteleva ja tutkiva elin. Lopuksi vuonna 2002 perustettiin monialainen Euro-Välimeri-alueen investointeja ja kumppanuutta koskeva rahoitusväline FEMIP, jota hallinnoi Euroopan investointipankki EIP. Euroopan unionin puheenjohtajavaltio Italia on ilmaissut halukkuutensa kyseisten varojen lisäämiseen ja siihen, että mainittu rahoitusväline olisi mahdollinen alku Euroopan ja Välimeren investointipankille. 1.4. Samanaikaisesti on pidetty lukuisia poliittisia kokouksia, joista viimeisin ja erittäin merkittävä oli Ateenassa kuluvan vuoden toukokuussa pidetty EU:n ja Välimeren maiden energiaministereiden konferenssi. Myös OME ja muut elimet kuten EUFORES (uusiutuvien energialähteiden eurooppalainen foorumi) ja FEMISE (talousinstituuttien Eurooppa-Välimeri-foorumi) ovat järjestäneet teknisen ja yritysalan tapaamisia sekä kehittäneet erittäin tärkeää vallitsevan tilanteen ja tulevaisuuden haasteiden tutkimus- ja analyysitoimintaa. 1.5. Kolme viimeisintä tapahtumaa ovat lokakuussa 2000 julkaistu Euroopan unionin energiahuoltoa käsittelevä vihreä kirja, äskettäinen, 13. toukokuuta 2003 julkaistu komission tiedonanto laajentuneen EU:n ja sen naapuri- ja kumppanuusmaiden energiapolitiikan kehittämisestä sekä Välimeren etelä- ja pohjoisosien yhteyksiä kehittävien hankkeiden sisällyttäminen heinäkuussa 2003 Euroopan laajuisiin energiaverkkoihin kuuluvien ensisijaisten hankkeiden tarkistettuun luetteloon. 1.6. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean mielestä kaiken edellä todetun perusteella voidaan katsoa, että riittävät poliittiset ja tekniset valmiudet kumppanuuden vahvistamiseksi energia-alalla ovat olemassa. Tärkeä osa kyseistä toimintaa on energian liitäntäverkkojen kehittäminen. 2. Painopisteet vuosina 2003-2006 2.1. Energiaministereiden äskettäin, kuluvan vuoden toukokuussa, Euroopan ja Välimeren energiafoorumin suositusten pohjalta hyväksymät painopisteet voidaan jakaa kolmeen päälinjaan: - alueellisten energiapoliittisten toimien toteuttaminen ja yleisen edun mukaisten infrastruktuurihankkeiden kehittäminen - yleisen edun mukaisten hankkeiden rahoittamista helpottavien mekanismien luominen ja teollisuusyhteistyön kehittäminen kyseisillä aloilla - logististen tukimekanismien kehittäminen Euroopan ja Välimeren energiafoorumia varten. Nämä päälinjat ovat seuraavan energia-alan infrastruktuuria käsittelevän Eurooppa-Välimeri-konferenssin asialistan tärkeimmät aiheet. Konferenssi järjestetään Italian EU-puheenjohtajuuskaudella joulukuussa 2003. Mainitut kolme päälinjaa puolestaan jakautuvat kuuteen pääteemaan, jotka kattavat kaikkiaan 24 ensisijaista tointa ja lukuisia konkreettisia energia-alan infrastruktuurihankkeita (9 maakaasuhanketta ja 12 sähköalan hanketta). Ensimmäiseen päälinjaan kuuluu kahdenlaisia toimia. Infrastruktuuria koskevista hankkeista mainitaan sopimus täysin yhtenäisten ja toisiinsa liitettyjen sähkö- ja maakaasumarkkinoiden luomisesta Euroopan ja Välimeren alueen välille. Eurooppa-Välimeri-yhteistyöhön sisältyvistä energiapoliittisista toimenpiteistä on syytä mainita yhdenmukaistetun oikeuskehyksen kehittäminen, mukaan luettuina hinnoittelukysymykset ja kaupankäyntiin liittyvät tekniset kysymykset, energian järkevän käytön edistämistä haittaavien verotuksellisten tukien vähentäminen tai mahdollinen poistaminen, uusiutuvien energiavarojen käytön tehostaminen ja toimitusvarmuuden parantaminen hiilivetyjen merikuljetusten osalta. 2.2. Hankkeiden rahoitusta koskevassa toisessa päälinjassa korostetaan FEMIP:n hyödyntämistä, uusien alueellisten rahoitusvälineiden etsimistä EKP:n ja muiden monenvälisten luottolaitosten kuten Maailmanpankin ja alueellisten kehityspankkien avustuksella sekä mahdollisen lainsäädännön kehittämistä entistä parempien takuiden varmistamiseksi potentiaalisille sijoittajille. Teollisuusyhteistyö liittyy tekniikoiden siirtoprosesseihin sekä alueen eri maissa toimivien yhtiöiden välisten yhteisyritysten (joint-ventures) luomista haittaavien lainsäädännöllisten esteiden poistamiseen. 2.3. Kolmas päälinja koskee rahoitusta, jota tarvitaan foorumissa perustettujen kolmen työryhmän toiminnan sekä tarvittavien tutkimusten jatkamiseksi (työryhmien kokouksiin osallistuu noin 100 asiantuntijaa; tutkimuksia on kaikkiaan 11, joista 7 on alueellisia ja 4 valtakunnallisia tutkimuksia). Useat tutkimuksista on jo aloitettu, mutta niitä ei ole vielä saatettu päätökseen, sillä niiden tavoitteet halutaan määritellä tarkasti. Tutkimusten rahoitustarpeiden arvioidaan nousevan 49 miljoonaan euroon. 3. Tulevaisuuden haasteet 3.1. Tällaisen painopisteiden yksityiskohtaisen määrittelyn yhteydessä ei pidä jättää huomiotta niitä haasteita, joita energia-alan Eurooppa-Välimeri-yhteistyö merkitsee. Haasteet voidaan esittää pääkohdittain seuraavasti. 3.2. Ensimmäinen haaste on määritellä tarkasti energian toimitusvarmuuden todellinen taso EU:ssa ja koko Välimeren alueella sekä selvittää, miten edellä mainittu yhteistyö ja energian liitäntäverkkojen kehittäminen voivat vaikuttaa toimitusvarmuuden parantamiseen. 3.3. Toiseksi on määriteltävä, mikä rooli tulee antaa julkishallinnon ja yksityisten toimijoiden hankkeille yhteistyön kehittämisessä ja mikä niiden rooli on eri maissa ja alueilla. Tällä on vaikutusta sekä rahoituskysymyksiin että lainsäädäntö- ja sääntelypuitteiden kehittämiseen. 3.4. Kolmantena haasteena on määritellä konkreettiset rahoitustarpeet ja käytettävissä olevat julkiset varat (erityisesti MEDA:n, FEMIP:n, EIP:n, Maailmanpankin ja alueellisten kehityspankkien rahastojen tarjoama rahoitus), etsiä uusia keinoja, joiden avulla voidaan pienentää "ei-kaupallisia" riskejä, sekä samanaikaisesti selvittää yksityisten tahojen kiinnostusta ja mahdollisuuksia ottaa hankkeet vastuulleen. 3.5. Neljäntenä haasteena on selvittää, miten pohjoisen ja etelän välisiä hankkeita (joilla on erityistä merkitystä Euroopan unionille ja energiaa vieville maille) voidaan täydentää hankkeilla, joissa pohjoinen-etelä-ulottuvuus yhdistetään eteläisten alueiden välisiin projekteihin siten, että Euroopan ja Välimeren alueella ja niiden eri osissa syntyy tunne todellisesta kumppanuudesta. 3.6. Viidennen haasteen muodostaa todellisten kestävien energiapoliittisten toimintalinjojen kehittäminen. Toimintalinjoissa on korostettava järkevää energiankäyttöä ja uusiutuvien energiavarojen käytön edistämistä ja samalla parannettava energiasovellusten ympäristövaikutuksia. Toimintalinjoissa on niin ikään kiinnitettävä erityishuomiota järkevään vedenkäyttöön, sillä koko Välimeren alueella tullaan tarvitsemaan valtavat määrät energiaa suolanpoistotarkoituksiin maatalouden ja asutuksen voimakkaasti kasvavan vedenkysynnän vuoksi. 3.7. Kuudes haaste on lainsäädäntö- ja sääntelypuitteiden yhdenmukaistaminen ja sen toteuttamisesta vastaavien lainsäätäjien ja virkamiesten asianmukainen kouluttaminen. 3.8. Seitsemäntenä haasteena on muodostaa EU:n ja Välimeren alueen muiden maiden yhteinen kanta kansainvälisissä foorumeissa, kuten ilmastonmuutosta käsittelevässä konferenssissa (UNFCC), uusiutuvien energialähteiden liittoutumassa (Coalition of the Willing), josta päätettiin Johannesburgin huippukokouksessa, tai kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO). 3.9. Epäilemättä vaikein ja tärkein haaste on selvittää, miten kaikki edellisessä luvussa esitetyt painopisteet ja myös edellä esitetyt haasteet voidaan järjestää siten, että jo nyt riittävän tarkasti määritellyt tavoitteet ja hankkeet voidaan toteuttaa asteittain ja hyvässä järjestyksessä. 4. Energian toimitusvarmuuden käsite ja merkitys 4.1. ETSK totesi jo toukokuussa 2001 vihreästä kirjasta antamassaan lausunnossa muun muassa, että aiheesta käytävän keskustelun kannalta on olennaista ymmärtää, että vaikka EU:n riippuvuus energian tuonnista kasvaa lähes vääjäämättä tulevaisuudessa, on tärkeää tehdä ero riippuvuuden ja riskin välillä. 4.2. Komissio sisällytti kyseisen arvion joulukuussa 2001 julkaisemaansa asiakirjaan, johon oli koottu pääkohdat vihreästä kirjasta annetuista lausunnoista. Samaa seikkaa oli korostanut myös joukko muita keskusteluun osallistuneita tahoja.Asiakirjasta voidaan poimia joitakin uusia ajatuksia energian toimitusvarmuuden tarkistetun käsitteen tiimoilta. Ne voidaan esittää tiivistäen seuraavasti: - Kasvava riippuvuus energian tuonnista ei välttämättä merkitse suurempia toimitusvarmuutta koskevia riskejä. - Energian toimitusvarmuuden parantaminen EU:ssa perustuu merkittäviltä osin energiavarojen asianmukaiseen käyttöön koko maailmassa. Ajatus on Kioton pöytäkirjan sitoumusten mukainen ja merkitsee sitä, että koko maailmassa on ehdottomasti ja ensisijaisesti toteutettava hyvin konkreettisia toimia energiankäytön järkeistämiseksi ja että kyseisen järkevän käytön on oltava keskeinen seikka kaikessa taloudellisessa ja sosiaalisessa kehityksessä. - Kyseinen välttämätön maailmanlaajuinen yhteistyö energia-alalla perustuu seuraaviin kolmeen periaatteeseen: kotimaisten - fossiilisten ja uusiutuvien - energialähteiden hyödyntämisessä ja järkevän energiankäytön tehostamisessa käytettävien tekniikoiden siirtäminen, sellaisten investointivirtojen tukeminen, jotka mahdollistavat kyseisen uusien resurssien hyödyntämisen ja jotka samanaikaisesti takaavat investoidun pääoman takaisinmaksun ja tuoton, sekä sellaisten olosuhteiden luominen, joissa energiatuotteiden kuljetus on mahdollista siten, että se hyödyttää tasapuolisesti sekä tuottaja-, kuluttaja- että kauttakulkumaita. - Euroopan unionin osalta tämä merkitsee sitä, että unionin tulee lisätä energia-ala yhdeksi ulkopolitiikkansa painopistealaksi, vahvistaa tuottajien ja kuluttajien välistä vuoropuhelua maailmanlaajuisesti sekä ottaa kyseinen vuoropuhelu keskeiseksi teemaksi kahdenvälisissä suhteissaan esimerkiksi Välimeren maiden ja Venäjän kanssa, vain pari esimerkkiä mainitaksemme. - Samalla tavoin kuin ympäristöverotusta pidetään hyväksyttävänä tietyissä tapauksissa, myös toimitusvarmuuden parantamiseen tähtäävä energiaverotus voisi saada laajan hyväksynnän etenkin, jos se merkitsee samalla ympäristösuojelun paranemista. 4.3. Vaikka energiantoimitusten vakaus ja säännöllisyys on EU:lle elintärkeää, ei pidä unohtaa, että kyseinen päämäärä kuuluu osana laajempaan tavoitteeseen eli pyrkimykseen luoda jaetun hyvinvoinnin alue, joka takaa tulevaisuudessa vakauden koko Välimeren alueella. Sen vuoksi on vahvistettava eteläisen Välimeren maiden ja myös niiden alueiden välistä yhteistyötä energia-alalla, sillä se on välttämätöntä alueellisen vakauden takaamiseksi ja kyseisten yhteiskuntien sopusointuisen kehityksen edistämiseksi. 5. Julkishallinnon ja yksityisten toimijoiden rooli 5.1. Investointitarpeiden valtava laajuus tulee edellyttämään, että suurin osa rahoituksesta saadaan yksityisiltä tahoilta. Yksityistä rahoitusta tulee täydentää energia-alan julkisyritysten aktiivisella osallistumisella etenkin eteläisen ja itäisen Välimeren maissa. 5.2. Ei kuitenkaan voida jättää huomiotta sitä olennaista tehtävää, joka EU:n ja Välimeren muiden maiden viranomaisten tulee ottaa hoitaakseen. Viranomaisten keskeisimmät tehtävät ovat seuraavat: - Niiden tulee luoda asianmukaiset edellytykset poliittiselle ja sosiaaliselle vuoropuhelulle, jotta vältetään ns. maariski, kuten asia rahoitustermein ilmaistaan, ja muut siihen liittyvät lisäkustannukset, sekä varmistettava eteläisen ja itäisen Välimeren maiden kansalaisille kattavat palvelut, jotka turvaavat heidän tulevaisuutensa. - Niiden tulee osallistua ennalta tehtävien, infrastruktuureita tai konkreettisia yleisen edun mukaisia hankkeita koskevien kannattavuustutkimusten rahoittamiseen. Yleisen edun mukaisiksi hankkeiksi tulee katsoa toimet, jotka vaikuttavat suotuisasti EU:hun ja vähintään yhteen unionin ulkopuoliseen Välimeren maahan. - Niiden tulee osallistua tietyin edellytyksin sellaisten ensisijaisiksi määriteltyjen infrastruktuurihankkeiden rahoitukseen, joita yksityiset tahot eivät ottaisi vastuulleen ilman julkista rahoitusta. - Niiden tulee kehittää sellaiset lainsäädäntö- ja sääntelypuitteet, joiden avulla helpotetaan yhteisten hankkeiden toteuttamista, koskivatpa hankkeet sitten energian hyödyntämistä tai yhteisiä perusrakenteita tai vaikkapa kyseisten energiatuotteiden kuljettamista kolmansien maiden kautta. 6. Euroopan ja välimeren alueen energia-alan ja sen infrastruktuurien rahoittaminen 6.1. Lukuisissa tutkimuksissa on pyritty selvittämään, kuinka suuri määrä investointeja tarvitaan etelän ja pohjoisen sekä eteläisten maiden välisten liitosinfrastruktuurien rahoittamiseksi. Etelä-pohjoislinjalla pyritään kaksinkertaistamaan Euroopan unioniin kolmelta suunnalta suuntautuvat kaasutoimitukset, vahvistamaan sähköverkkoja sekä vetämään öljyputkia raakaöljyn kuljettamiseksi. Eteläisten maiden välille pyritään luomaan niin sanotut Välimeren maiden kaasun- ja sähkönjakelurenkaat (joista jälkimmäinen tarjoaa kiistatonta ja välitöntä hyötyä kaikille renkaaseen osallistuville järjestelmien hallinnoinnissa sekä sähköntoimituksessa esiintyvien katkojen vähentämisessä). Ongelmana on kuitenkin, että myös Libya on saatava liittymään hankkeisiin, sillä muuten rengas ei ole täydellinen. Suunnitteilla on hankkeita Maghrebin alueen yhtenäisten sähkömarkkinoiden luomisesta. Hankkeet vahvistettiin poliittisella tasolla Ateenassa toukokuussa 2003 pidetyssä energiaministereiden kokouksessa. 6.2. Eri organisaatioiden (FEMISE, OME) tekemien lukuisten tutkimusten perusteella seuraavien kymmenen vuoden aikana infrastruktuureihin ja tuotantosektorin kehittämiseen tarvittavien investointien määrä nousee noin 200 miljardiin euroon, joista 110 miljardia tarvitaan sähköalalle (70 miljardia sähkön tuotantoon ja loput kuljettamiseen ja jakeluun). Luvut vastaavat yleisesti ottaen vuoden 2000 arvioita, joten todelliset luvut saattavat nousta jonkin verran korkeammiksi. On myös tärkeää huomata, että 50 % investoinneista koskee vain kahta maata, Turkkia ja Algeriaa. Välimeren alueen yhteistä etua palvelevien energiaverkkojen (Energy Networks of Common Mediterranean Interest) osuutta investoinneista ei ole pystytty määrittelemään. 6.3. Tätä taustaa vasten on tarpeen pyrkiä toteuttamaan rakentavia toimia. FEMISE:n mukaan suorien ulkomaisten investointien määrä oli kyseisissä maissa 90-luvulla vuosittain noin 15 miljardia euroa kaikki talouden sektorit mukaan luettuina. Investoinnit jakautuivat tasaisesti julkisiin (monenväliset instituutiot ja kehitysyhteistyöohjelmat) ja yksityisiin investointeihin. EIP toivoo voivansa nostaa uuden FEMIP:n avulla investointikapasiteettiaan Välimeren alueella 1,4 miljardista eurosta noin 2 miljardiin euroon vuodessa. On siis välttämätöntä, että yksityiset tahot vastaavat tämän huomattavan investointitoiminnan täydentämisestä. Uudet ideat, kuten äskettäinen Averroes-riskipääoma-aloite, jota varten on varattu 26 miljoonaa euroa, ovat vaatimaton mutta oikeansuuntainen askel. 6.4. Aihe, jota ei ETSK:n mielestä ole tutkittu riittävästi, on osittain yhteisövaroin rahoitettujen suurten liitosinfrastruktuurien avaaminen kilpailulle. Nykyään kyseisten infrastruktuurien mahdollisen ylikapasiteetin käyttöön sovelletaan omistajan etuoikeus- ja "first come basis" periaatteita. Aihetta on syytä tarkastella oikeudelliselta kannalta, sillä se voi muodostua vääristymiä aiheuttavaksi tekijäksi yksityisten tahojen osallistuessa kyseisten suurten, pohjoisen ja etelän välisten yhteenliittymien rakentamiseen. 6.5. Eräät viimeaikaiset seikat viittaavat siihen, että energia-alan yksityiset investoinnit ovat lisääntyneet merkittävästi Välimeren maissa. Esimerkiksi Turkissa, Algeriassa ja Egyptissä on käynnissä huomattavia yksityisiä hankkeita, vaikkakin kahdessa viimeksi mainitussa maassa hankkeet koskevat erityisesti maiden energiatuotteiden vientiä. Vaikka hankkeet ovat laajuudeltaan hyvin merkittäviä, ne ovat kuitenkin vain yksittäisiä ja toisistaan riippumattomia projekteja, eivätkä ne ole yhteydessä kollektiivisen kumppanuuden strategiaan, vaikka tuottavatkin merkittävää hyötyä sekä sijoittajille että kohdemaille. 6.6. Sen vuoksi on toteutettava uusia toimia, jotka perustuvat seuraaviin suuntaviivoihin: - On suosittava vastavuoroisia investointiensuojelusopimuksia, jotka perustuvat EU:n ja kyseisten Välimeren maiden välisiin kahdenvälisiin sopimuksiin. - On määriteltävä tarkasti osittain julkisin varoin rahoitettujen infrastruktuurien käyttökriteerit. - Välimeren maiden omaa lainsäädäntöä on kehitettävä, jotta energia-alan ulkomaisten sijoitusten määrää voidaan lisätä taloudellisten ja yhteiskunnallisten olosuhteiden sen salliessa. Tämä koskee sekä vientiä että maiden sisäisten toimitusten kehittämistä väestön ja taloudellisen toiminnan tarpeita vastaaviksi. - Kuten Ateenan ministerikokouksessa todettiin, EIP:n, Maailmanpankin, alueellisten kehityspankkien ja yksityisten rahoituslaitosten avulla on kehitettävä uusia rahoituspalveluja, jotka on mukautettu Euroopan ja Välimeren maiden olosuhteisiin. - Strategisesti ja yhteiskunnallisesti huomattavan arvokkaiden yhteistä etua koskevien energiahankkeiden kehittämiseen on suunnattava entistä enemmän valtioiden ja yhteisön rahoitusta silloin, kun hankkeilla on lisäksi selvästi myönteiset ympäristövaikutukset. - On suosittava energia-alan teollista yhteistyötä, joka tulee laajentaa koskemaan suurten yritysten sekä yritysten ja hallitusten välisten sopimusten lisäksi myös muuntasoista toimintaa. Yhteistyöhön tulee sisältyä laitteistojen valmistaminen ja ylläpito sekä paikallisen tuotantorakenteen luominen. 7. Pohjoinen-etelä- ja etelä-etelä-ulottuvuus 7.1. Vaikuttaa ilmeiseltä, että pohjoisen ja etelän väliset infrastruktuurit hyödyttävät niin energiaa vieviä maita kuin viennin kauttakulkumaita, jotka perivät käyttömaksuja infrastruktuuriensa käytöstä ja hyötyvät lisäksi rakennusvaiheessa syntyvistä työpaikoista ja vauraudesta, sekä erityisesti Euroopan unionia. 7.2. Monet näistä (maakaasun, öljyn tai sähkön) jakeluyhteyksistä merkitsevät kuitenkin viennin suuntautumista yksinomaan Euroopan unioniin, mikä puolestaan merkitsee sitä, että viejämaat joutuvat luopumaan viennistä mahdollisiin muihin kohteisiin (jotka voivat olla juuri eteläisen Välimeren maita) ja lisäksi asettamaan viennin oman maansa sisäisen kulutuksen edelle. On huomattava, että kyseinen sisäinen kulutus on kasvamassa erittäin korkeaksi rajun väestönkasvun ja maiden oman taloudellisen kasvun johdosta. 7.3. Sen vuoksi vaikuttaa välttämättömältä tehostaa samanaikaisesti eteläisten maiden välisiä yhteyksiä, jotta lisätään koko alueen turvallisuutta, kasvatetaan kyseisten maiden talouksien välistä synergiaa ja luodaan tunne kollektiivisesta kumppanuudesta eteläisen Välimeren maiden ja Euroopan unionin välille. 7.4. Eräät kyseisistä infrastruktuureista voivat palvella kahta tarkoitusta tapauksissa, jotka edellyttävät kauttakulkua pohjoinen-etelä-linjaan kuuluvien kolmansien maiden kautta, ja samalla ne lisäävät Euroopan unionin energiatoimitusten fyysistä ja teknistä varmuutta, kun lyhyissä tai pitkäkestoisissakin kriisitilanteissa on käytettävissä useita reittejä. Tällainen ratkaisu tarjoaisi vaihtoehdon Euroopan komission ehdotukselle kasvattaa unionin alueella sijaitsevia strategisia varastoja. Kyseiseen ehdotukseen on suhtauduttu erittäin varauksellisesti. 8. Kestävien energiapolitiikkojen kehittäminen 8.1. Kuten edellä todettiin: - Eteläisen Välimeren maiden energiankulutus voi kasvaa eksponentiaalisesti, mikäli nykyinen suuntaus jatkuu ja mikäli ei ponnistella järkevän energiankäytön puolesta. Myös Euroopan unionissa tulisi samanaikaisesti ponnistella järkevän energiankäytön puolesta. - Energia-alan investointitarpeet ovat erittäin suuret, ja ne voidaan tyydyttää ainoastaan julkisen ja yksityisen sektorin yhteisin toimin. Yksityisen sektorin osallistuminen on mahdollista vain, jos luodaan investoinneilta edellytettävää varmuutta ja tuottavuutta koskevat asianmukaiset puitteet. - On selvää, että energia-alaa varten on luotava sellaiset oikeudelliset ja sääntelypuitteet, jotka mahdollistavat kestävän talouskasvun sekä tulojen hankkimisen energianviennin avulla ja jotka samalla suosivat energian järkevää käyttöä. 8.2. Tapa, jolla Euroopan unionin energia-ala on organisoitu, vaikuttaa sopivalta jatkossakin sillä edellytyksellä, että seuraavat ehdot täyttyvät: - Hyväksytään se, että Euroopan unionin energiamalli on ollut kehittyvä malli, jossa valtioenemmistöisestä omistajuudesta ja hallituksen tiukasta valvonnasta on vuosikymmenten kuluessa siirrytty kohti toisenlaista mallia, joka perustuu markkinoiden avautumiseen ja säänneltyyn kilpailuun. - Otetaan huomioon se, että olosuhteet eteläisen Välimeren kussakin valtiossa ovat erilaiset, minkä johdosta asetettaessa Euroopan unionin nykyinen malli pitkän ajanjakson tavoitteeksi hyväksytään samalla suuri joukko erilaisia näkökulmia, jotka eivät välttämättä mahdollista lyhyellä aikavälillä tai edes teoriassa EU:n ja Välimeren alueen energian sisämarkkinoiden luomista. - Energiasektorin vapautumisessa aikaansaadun edistymisen yhteydessä on otettava erityisesti huomioon energia-alalla suoritettavien yleishyödyllisten tehtävien turvaaminen. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea ei ole vielä havainnut tätä koskevia mainintoja missään Eurooppa-Välimeri-yhteistyötä koskevassa virallisessa asiakirjassa.Kyseisen näkökohdan huomiotta jättäminen johtaisi väistämättä voimakkaaseen yhteiskunnalliseen vastustukseen ja koko prosessin mahdolliseen keskeyttämiseen. 8.3. Komitean välttämättöminä pitämät varovainen ja asteittainen eteneminen sekä sosiaalisen ulottuvuuden huomioiminen eivät kuitenkaan saa johtaa siihen, että muut varteenotettavat näkökohdat jätetään huomiotta, jotta saavutettaisiin yhteisymmärrys Välimeren alueen energiapolitiikan suuntaviivoista. Kyseisiä näkökohtia ovat seuraavat: - Tulee pyrkiä solidaarisuuteen energia-alalla vahvistamalla kahdenvälistä ja alueellista yhteistyötä siitä syystä, että valtakunnalliset mittasuhteet ovat energiasektorin kaltaisella alalla rajalliset. - Laaditaan sellaisia energiapolitiikkoja, jotka edistävät ennen kaikkea energian järkevää käyttöä ja perustuvat mahdollisimman suuressa määrin uusiutuviin energialähteisiin sekä joissa huomioidaan veteen ja energiaan liittyvä problematiikka, joka koskee enemmän tai vähemmän kaikkia Välimeren maita. - Laaditaan edellä mainittujen tavoitteiden mukaista veropolitiikkaa sekä lopetetaan tarpeettomat avustukset, jotka - sosiaaliset avustukset mukaan lukien - ovat pitkällä aikavälillä kestämättömiä ja vähentävät sellaista kulutusta, josta koituva yhteiskunnallinen ja kollektiivinen lisäarvo on alhainen. - Sisällytetään ympäristönsuojelun ulottuvuus kaikkeen energia-alaa koskevaan toimintaan sekä noudatetaan etenkin Euroopan unionin ensisijaisina pitämissä hankkeissa (Euroopan laajuiset energiaverkot mukaan lukien) samoja vaatimuksia, joita sovelletaan unionin alueella. 9. Lainsäädäntö- ja sääntelypuitteiden yhdenmukaistaminen 9.1. Kuten komitea toi jo esille edellä, yhdenmukaistamista ei tule ymmärtää päämääränä sinänsä, vaan keinona saavuttaa energia-alaa koskeva aito kumppanuus EU:n ja Välimeren alueen välillä. 9.2. Lainsäädäntö- ja sääntelypuitteiden yhdenmukaistamisessa on näin lähdettävä liikkeelle sellaisista tekijöistä käsin, jotka edistävät jo laadittuja kestäviä energiapolitiikkoja. Pyrkimyksenä ei siis tule olla se, että Välimeren etelärannalle luodaan heti EU:n malliin perustuvat energiamarkkinat. Sitä vastoin on painotettava kyseisten maiden olosuhteisiin mukautettuja lainsäädäntöpuitteita, jotka ovat sopusoinnussa maiden väestönkasvusta ja kasvaneista odotuksista johtuvan energia-alojen voimakkaan kasvuvaiheen kanssa ja jotka myös samalla mahdollistavat oman kulutuksen ylittävän energiantuotannon viennin Euroopan unioniin. 9.3. Tämä Euroopassa vuosina 1950-1990 käytetty sääntelykehys, joka laadittiin energia-alan nopean kasvuvaiheen yhteydessä ja joka perustui julkisen vallan johdolla ja valvonnassa myönnettyihin alueellisten toimilupien järjestelmään, on kuitenkin avattava yksityisille aloitteille ja investoinneille. Kokemukset maailman muilla alueilla - kuten Latinalaisessa Amerikassa saadut kokemukset vuosina 1970-1990 - osoittavat, että energia-alan pitäminen ainoastaan julkisen sektorin hallinnassa ei turvaa tarjontaa kysynnän kasvaessa, vaan se houkuttelee ennemminkin ainoastaan ulkomaista pääomaa, jolle vastaanottava valtio myöntää tuottotakeet ja joka näin ei hyödytä muita aloja, jotka eivät kykene tarjoamaan takuita yhtä suurista tuotoista. 9.4. Sääntelykehyksen avulla on kuitenkin myös säilytettävä energia-alan nykyiset yleishyödylliset tehtävät kokonaisuudessaan kyseisissä maissa käyttämällä vertailukohtana EU:n kokemuksia. Energiamarkkinoiden avaaminen - vaikka osittainkin - ilman että samalla vastaavasti huolehditaan julkisen palvelun velvoitteiden ja etenkin yleishyödyllistä julkista palvelua koskevan velvoitteen säilymisestä johtaisi yhteiskunnalliseen tyytymättömyyteen ja vaarantaisi mallin jatkuvuuden muutaman vuoden kuluttua sen käyttöönotosta. 9.5. Lisäksi on pyrittävä laatimaan ulkomaisia investointeja suojaavat sääntelypuitteet, joiden avulla poistetaan poliittiset riskit ja supistetaan uusien voimalaitosten - ja näin ollen energiatoimitusten - kustannuksia. Tämä tuottaa lisäarvoa kaikille kansalaisille heidän maksaessaan vähemmän tarvitsemastaan energiasta ja tukee uuden taloudellisen toiminnan kehittymistä. Tässä yhteydessä olisi mahdollista ja toivottavaa luoda yhdenmukaiset puitteet investointeja koskevalle lainsäädännölle, jotta voidaan torjua kilpailu, jota ei ole perusteltu yksinomaan teknisin ja taloudellisin syin. 9.6. Samalla tavoin voitaisiin yhdenmukaistaa veropoliittisten toimenpiteiden suunnittelua, jonka tavoitteena on edistää tiettyjen energialähteiden tai -sovellusten käyttöä tai rangaista niiden käytöstä. Yhteinen malli voitaisiin hyväksyä yhdenmukaistamalla verokannat ja menettelytavat ja antamalla kullekin valtiolle vapaus päättää kussakin veroluokassa erikseen sovellettavista käytänteistä. Tällä tavoin vältettäisiin verokilpailu, joka ei ole pitkällä aikavälillä toivottavaa. 9.7. Lisäksi on varmistettava lainsäädäntö- ja sääntelypuitteiden avoimuus ja vakaus. Tähän liittyen olisi suositeltavaa suunnitella MEDA-ohjelman puitteissa erityistoimia lainsäädännön laadinnasta ja soveltamisesta vastuullisten henkilöiden valmentamiseksi. Euroopan unionin useiden jäsenvaltioiden hankkiman monipuolisen ja rikkaan kokemuksen avulla on mahdollista löytää kunkin maan erityistarpeisiin parhaiten soveltuva valmennuksen ja kokemusten keskinäisen vaihdannan malli. Tässä mielessä erityisen merkittäviä ovat sekä unionin toimielinten että taloudellis-yhteiskunnallisten toimijoiden ja kansallisten viranomaisten toteuttamat koulutustoimet ja kumppanuushankkeet. 10. Yhteisen kannan muodostaminen kansainvälisillä foorumeilla 10.1. Viimeaikaiset tapahtumat maailmassa osoittavat yhä selvemmin, että Euroopan unionin ja eteläisen Välimeren maiden on toimittava aktiivisesti yhteistyössä edistääkseen monikeskuksista maailmaa, jossa pyritään yhteisymmärrykseen ja kunnioitetaan kansainvälistä oikeutta. 10.2. Edellä mainitun johdosta ja ottaen huomioon, että energiaan liittyvä ongelmakenttä on maailmanlaajuinen, että jokainen energiaa kuluttava valtio edellyttää aina energiaa tuottavaa valtiota, että jokaista energiankulutusta vähentävää valtiota kohti on valtio, joka on valmis lisäämään energiankäyttöään ja että jokaista energiaa vievää tai tuovaa valtiota kohti on toinen valtio, jonka maa-alueiden tai aluevesien kautta energia kuljetetaan, on välttämätöntä lähentää näkökantoja monilla eri kansainvälisillä foorumeilla. 10.3. Laatimalla kestäviä energiapolitiikkoja, jotka perustuvat energian järkevään käyttöön ja uusiutuvien energialähteiden käytön kannustamiseen, edistetään ilmastonmuutoksen torjumista. Uusien ja entistä turvallisempien infrastruktuurien kehittäminen minimoi muiden, paljon epävarmempien ja ympäristöä enemmän rasittavien kauttakuljetusmuotojen vaikutukset. Kehittämällä uusiutuvia energialähteitä ja edistämällä veden tehokasta käyttöä ei ainoastaan myötävaikuteta vaurauden hajauttamiseen, vaan estetään myös muuttovirtojen syntymistä. 10.4. Tästä syystä vaikuttaa mahdolliselta - liittää Välimeren maat mahdollisuuksien mukaan Kioton pöytäkirjassa määrättyihin puhtaan kehityksen mekanismeihin - määrittää Kansainvälisen merenkulkujärjestön (International Maritime Organization - IMO) puitteissa yhteiset kannat siitä, että Välimerellä kulkevat ainoastaan sellaiset alukset, jotka täyttävät asianmukaiset turvallisuusvaatimukset ja että kyseisiä aluksia valvotaan yhdenmukaisella tavalla kaikissa Välimeren satamissa - edistää uusiutuvien energialähteiden käytön tehostamista tarkoituksenmukaisen teknologian siirron avulla sekä kehittämällä teollisuustoimintaa paikallistasolla. Marrakechin julistuksen kaltaisten aloitteiden tulisi kannustaa kaikkia Välimeren maita osallistumaan Johannesburgissa muodostettuun uusiutuvien energialähteiden liittoutumaan. 11. Energiakumppanuuden painopisteiden realistinen määrittely 11.1. Energia-alaa varten on laadittu kuusi tavoitetta ja 24 ensisijaista tointa, joita tarkasteltiin kohdassa 2.1. Tämä vaikuttaa varsin kunnianhimoiselta, minkä johdosta komitea suosittelee ponnekkaasti asettamaan ne tärkeysjärjestykseen. Sitä varten voitaisiin vahvistaa seuraavat kriteerit: 11.2. Kriteerit energiakumppanuuden painopisteiden määrittelemiseksi - Ehdotetun toimenpiteen itsenäisyys - Voidaanko ehdotettu toimenpide toteuttaa itsenäisesti vai edellyttääkö sen toteutus ensin jotakin toista toimenpidettä tai menettelyä? - Kumppanuuden edistäminen - Koskeeko toimenpide ensisijaisesti pohjoinen-etelä-ulottuvuutta vai onko sillä myös merkittäviä vaikutuksia etelä-etelä-ulottuvuuteen? - Vastuu toteutuksesta - Tuleeko ainoastaan julkisviranomaisten vastata kyseisen toimenpiteen tai toimen toimeenpanosta vai vaatiiko se yksityisen tahojen osallistumista? Onko yksityinen taho jälkimmäisessä tapauksessa ilmaissut selkeästi kiinnostuksensa? - Kustannustehokkuus - Miten suunniteltu toimenpide tai toimi vaikuttaa kansalaisiin lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä? Saako julkisen hallinnon antama rahoitus vastinetta taloudellisessa ja sosiaalisessa mielessä ja ovatko kyseiset tulokset kansalaisten nähtävissä? - Kestävyys - Ovatko suunnitellut toimenpiteet tai toimet itseään ylläpitäviä vai edellyttävätkö ne säännöllistä rahoitusta tai jatkosääntelytoimia? Ovatko kyseiset toimenpiteet ympäristöä ajatellen Johannesburgissa uudelleen vahvistettujen kestävän kehityksen periaatteiden mukaisia? 11.3. Komitea ei luonnollisesti katso kykenevänsä vahvistamaan omatoimisesti kyseisiä painopisteitä, mutta uskoo, että edellä mainittujen kriteerien avulla energiaministereiden asettamat 24 painopistettä voidaan luokitella. Tällä tavoin voidaan välttää voimavarojen liiallinen hajauttaminen, joka olisi Välimeren alueen energia-aloitteen menestyksen esteenä. 12. Päätelmät 12.1. Energia-alan Euro-Välimeri-yhteistyö muodostaa keskeisen elementin sekä energian yleisen toimitusvarmuuden lisäämiseksi Välimeren alueella että eteläisen Välimeren maiden energiavarojen hyödyntämiseksi parhaalla mahdollisella tavalla, jotta ne eivät olisi pelkkä vientitulojen lähde, vaan muodostaisivat kyseisten maiden tuotantotalouksien kantavan voiman. 12.2. Lisäksi kyseinen yhteistyö merkitsee eteläisen Välimeren maille ainutlaatuista mahdollisuutta rakentaa infrastruktuureja ja perustaa yhteisiä hankkeita hyvinvoinnin jakamista koskevan käsitteen edistämiseksi. Kyseinen käsite perustuu resurssien yhteiseen hyödyntämiseen ja alueiden käyttämiseen edellä mainittujen tuotteiden kauttakuljetukseen sekä energian liitäntäverkkojen rakentamiseen, jotka mahdollistavat pienalueiden yhtenäisten energiamarkkinoiden kehittämisen. 12.3. Edellä mainitun perusteella voidaan kiistattomasti todeta, että Euro-Välimeri-yhteistyössä on energia-alalla saatu aikaan huomattavaa edistymistä, joka on merkinnyt esteiden kartoittamista, monien ensisijaisten toimien hyväksymistä sekä välttämätöntä hallitusten tietoisuuden lisäämistä kyseisistä aiheista. 12.4. On kuitenkin todettava, että edessä olevat ongelmat ovat hyvin merkittäviä. Ne voidaan tiivistää seuraaviin neljään kohtaan: - sääntelyjärjestelmien ja niiden hallinnollisen soveltamisen yhdenmukaistaminen siten, että painopisteet ja maiden erilaiset olosuhteet otetaan tarkoituksenmukaisella tavalla huomioon, jotta voidaan puhua aidosta kollektiivisesta kumppanuudesta eikä yksittäisistä ja kahdenvälisistä toimista - erittäin huomattavat kustannukset, jotka tulevat edellyttämään etupäässä yksityisten pääomien ja yritysten osallistumista; niille on taattava edeltä käsin vakaat lainsäädännölliset puitteet, mikä vastaavasti edellyttää julkisviranomaisten suorittamaa tehokasta valvontatyötä - eteläisen ja itäisen Välimeren maiden välisen alueellisen yhteistyön perinteinen vähäisyys - etenkin Välimeren eteläisen ja itäisen rannikon kansalaisten osallistaminen esittämällä hankkeet sekä niistä odotettavissa olevat kokonaistulokset, jotta yhteisölle ja energiankuluttajille koituvat hyödyt ymmärrettäisiin ja jotta voitettaisiin hankkeiden mahdollisesti aiheuttama vastustus. 12.5. Sääntelyjärjestelmien yhdenmukaistamisessa on keskityttävä muun muassa investointien vastavuoroiseen suojaamiseen, energiaverotuksen yhdenmukaistamiseen ympäristön kannalta kestävän kehityksen mukaisesti, energiatuotteiden kauttakuljetusta koskeviin sopimuksiin sekä yleishyödyllisen palvelun käsitteen ratifioimiseen energia-alalla. 12.6. Komitea pitää kuitenkin tarpeettomana keskittyä lyhyellä aikavälillä eteläisen Välimeren maihin perustettaviin energian sisämarkkinoihin, jotka perustuisivat Euroopan unionin nykyisin voimassa olevaan malliin ja jotka liittyisivät unionin omiin sisämarkkinoihin. Vaikka kyseiset energian sisämarkkinat voivatkin olla pitkän aikavälin tavoite, ETSK katsoo, että lyhyellä aikavälillä on noudatettava erillisiä strategioita, jotka on mukautettu kunkin maan tai tietyn alueen olosuhteisiin. Tällaisten strategioiden tulisi estää verotuksen tai hallinnollisten toimien kaikenlaiset syrjivät vaikutukset ja edistää kestävän energiapolitiikan tavoitteita, ja ne eivät saisi vaikeuttaa Euro-Välimeri-yhteistyön energia-alaa koskevia periaatteita etenkään vapaan kauttakuljetuksen, yksityisille toimijoille avautumisen ja kansallisuuteen perustuvan syrjimättömyyden osalta. 12.7. Kun sääntelyjärjestelmissä on päästy avoimuuteen ja vakauteen, on huomattavasti helpompaa kehottaa yksityistä sektoria osallistumaan sellaisten hankkeiden kehittämiseen, jotka on edeltäkäsin määritelty "Euroopan ja Välimeren yhteisen edun" mukaisiksi. Tällaiset hankkeet edistävät merkittävästi eteläisten alueiden välistä yhteistyötä. Edellytyksenä on, että viranomaiset ja julkiset laitokset ovat tätä ennen rahoittaneet yksityiskohtaisia tutkimuksia, jotka ovat välttämättömiä yhteisiä etuja koskevien hankkeiden arvioimiseksi taloudelliselta ja sosiaaliselta kannalta, ja että ne päättävät, mille hankkeille voidaan riittämättömän kannattavuuden tai suurten riskien vuoksi osoittaa julkista tukea avustuksina tai luottoina. Myös muiden monenvälisten elinten, kuten Maailmanpankin ja alueellisten kehityspankkien, osallistuminen mahdollisuuksien mukaan on aina toivottavaa. Tähän liittyen Euroopan komissio laatii parhaillaan uutta tarkistusta Euroopan laajuisiin energiaverkkoihin liittyvistä hankkeista, joihin on tarkoitus sisällyttää useita eteläisten alueiden välisiä verkkoja koskevia aloitteita. 12.8. On viipymättä ponnisteltava eteläisen ja itäisen Välimeren maiden kansalaisten valveuttamiseksi siitä, että on välttämätöntä laatia sellaiset energiapolitiikat, joissa painotetaan energian ja veden tehokasta käyttöä ja joilla tuetaan uusiutuvien energialähteiden käytön tehostamista. Samalla kansalaisille on vakuutettava, että energia tulee jatkossakin olemaan julkisen palvelun velvoitteen alainen peruspalvelu. Vasta kun tämä tavoite on saavutettu, on mahdollista ilmoittaa kansalaisille, että kunkin maan oman kulutuksen ylittävät energiavarat on mahdollista hyödyntää maiden ulkopuolella ja että energia-alan Euro-Välimeri-yhteistyö sekä infrastruktuurien, tuotannon ja jakelun kehittäminen ovat tältä osin tarkoitukseen soveltuvia välineitä kyseisten mahdollisuuksien hyödyntämiseksi asianmukaisia tavalla. 12.9. ETSK voi kyseisten maiden kansalaisyhteiskuntiin luomansa yhteysverkoston avulla olla sopiva väline kyseisen prosessin ohjaamiseksi alkuvaiheessa. Myöhemmin prosessi on ulotettava paikallistasolle käsittämään kaikki taloudelliset ja yhteiskunnalliset toimijat sekä yhteiskunta kokonaisuudessaan. Siksi ETSK suosittelee erityisohjelman perustamista Euromed-yhteistyön puitteissa näiden ajatusten ja hankkeiden tunnetuksi tekemiseksi valtio- ja paikallistason viranomaisten ja joukkotiedotusvälineiden keskuudessa hyödyntämällä koulutustoimia ja kumppanuushankkeita. Bryssel 29. lokakuuta 2003. Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Roger Briesch (1) ETSK:n on Barcelonan konferenssin antaman valtuutuksen nojalla määrä koordinoida alueen kansallisten talous- ja sosiaalineuvostojen aloitteita suhteessa yleiseen Eurooppa-Välimeri-strategiaan.