Euroopan alueiden komitean lausunto aiheesta ”Kohti kahdeksatta ympäristöä koskevaa toimintaohjelmaa”

(2019/C 168/06)

Esittelijä: Cor LAMERS (NL, EPP), Schiedamin kaupunginjohtaja Viiteasiakirja: Oma-aloitteinen lausunto

POLIITTISET SUOSITUKSET

EUROOPAN ALUEIDEN KOMITEA

A. Johdanto

1. toteaa, että EU:n on nostettava tavoitetasoa kaikilla asiaankuuluvilla politiikan aloilla, erityisesti ympäristön, luonnon monimuotoisuuden ja ilmaston osalta, jotta se voi saavuttaa Pariisin sopimuksen ja YK:n vahvistamien kestävän kehityksen tavoitteiden mukaiset päämäärät.

2. huomauttaa, että EU:n ympäristö-, biodiversiteetti- ja ilmastopolitiikkojen ja lainsäädännön riittämätön täytäntöönpano vaarantaa elämäntapamme pohjan kestävyyden pitkällä aikavälillä, aiheuttaa vakavia terveysuhkia ja heikentää unionin kansalaisten elämänlaatua.

3. toteaa, että maailman kasvava väestö tarvitsee yhä enemmän ruokaa, energiaa ja resursseja. Seuraukset – ilmastonmuutos, laajamittainen luonnonvarojen kato ja luonnon monimuotoisuuden väheneminen – ovat useissa tapauksissa tuhoisia.

4. uskoo tätä taustaa vasten vakaasti, että ympäristöä koskevat EU:n toimintaohjelmat (ympäristöohjelmat) tarjoavat strategista ohjausta, pitkän aikavälin visioita sekä mahdollisuuksia varmistaa ympäristö- ja ilmastotavoitteiden johdonmukaisuus ja että niistä saadaan siten lisäarvoa.

5. korostaa, että ympäristöohjelmien avulla on saavutettu paljon: saastuminen on yleisesti ottaen alkanut hitaasti vähetä, luontoa suojellaan aiempaa paremmin ja siirtyminen vähähiiliseen kiertotalouteen on edennyt. Tehtävää on kuitenkin vielä paljon.

6. toteaa, että vaikka seitsemännessä ympäristöohjelmassa asetettiin täytäntöönpanon parantaminen yhdeksi ensisijaiseksi tavoitteeksi, esimerkiksi politiikkojen heikosta integroinnista johtuva ympäristöpolitiikan ja -lainsäädännön riittämätön täytäntöönpano on edelleen merkittävä ongelma.

7. kehottaa siksi Euroopan komissiota, neuvostoa ja Euroopan parlamenttia laatimaan kahdeksannen ympäristöohjelman ottaen huomioon käsillä olevassa lausunnossa esitetyt tavoitteet.

B. Seitsemännen ympäristöä koskevan toimintaohjelman arviointi

9. panee kuitenkin merkille, että seitsemännen ympäristöohjelman keskeisissä teemoissa saavutetut tulokset ovat epätasaisia ja riittämättömiä: a) Painopisteeseen 1 (luonnonpääoman suojelu) liittyviä tavoitteita ei tulla saavuttamaan vuoteen 2020 mennessä. b) Painopisteen 2 (vähähiilinen talous ja resurssitehokkuus) eri alatavoitteissa, erityisesti ilmastoon ja energiaan liittyvissä mutta jossain määrin myös jätteitä ja kiertotaloutta koskevissa tavoitteissa, on edistytty. c) On epävarmaa, missä määrin ensisijaiseen tavoitteeseen 3 (ympäristöön liittyvät paineet ja ihmisten terveyteen kohdistuvat riskit) liittyvät päämäärät tullaan saavuttamaan. d) Tavoitteessa 8 (kestävät kaupungit) on edetty epätasaisesti sellaisten päämäärien osalta kuin resurssitehokkuus, kestävä liikenne ja liikkuvuus, kestävä kaupunkisuunnittelu, kaupunkien luonnon monimuotoisuus ja kestävyysperiaatteiden mukainen rakentaminen.

10. pitää täytäntöönpanon puutteellisuuden neljänä pääsyynä seuraavia: a) Ympäristöasioita ei ole nivottu riittävästi osaksi muita toimintapolitiikkoja, erityisesti yhteistä maatalouspolitiikkaa (YMP), yhteistä kalastuspolitiikkaa (YKP) ja koheesiopolitiikkaa. b) Riittämätön rahoitus ja rahoitusjärjestelyjen riittämätön mukauttaminen kulloiseenkin toimintaympäristöön: Useat EU-rahoitteiset hankkeet ovat tuottaneet parannuksia, mutta kaikille EU:n rahoitusvaroille ei ole määritelty selkeitä kestävyyskriteerejä. Rahoitusvarojen saatavuus on liian heikkoa myös jäsenvaltioiden sisällä. c) Riittämätön tietämyksen jakaminen: asiantuntijatietoa on saatavilla tarpeeksi, mutta se ei aina päädy poliittisille päättäjille saakka. d) Paikallisyhteisöjen ja sidosryhmien osallistaminen ja sitouttaminen on vähäistä (4).

11. toteaa, että seitsemäs ympäristöohjelma on osoittanut kykynsä tuottaa lisäarvoa ja vaikuttanut myönteisesti EU:n ympäristöpolitiikkaan, kansalaisiin, ympäristöön ja talouteen. Sen selkeä pitkän aikavälin visio on tärkeä vakaan ympäristön luomiseksi kestäville investoinneille ja kasvulle planeetan ekologisten resurssien rajoissa.

12. korostaa, että seitsemäs ympäristöohjelma on lukuisine alatavoitteineen ja yksityiskohtaisine kuvauksineen laaja ja hyvin monimutkainen. Koska ohjelman yhteydessä asetettiin tavoitteet tietyksi ajanjaksoksi (ohjelma on varsin jähmeä), sen puitteissa ei ole ollut myöskään helppoa reagoida uuteen teknologiseen kehitykseen, muuttuviin olosuhteisiin ja uusiin kansainvälisiin strategioihin.

13. toteaa, että seitsemännessä ympäristöohjelmassa määriteltiin toimia kaupunkien kestävyyden parantamiseksi mutta jätettiin huomiotta muunlaiset yhteisöt, kuten maaseutu-, rannikko-, vuoristo-, saari-, saaristo- ja syrjäisimmät alueet. Kaupungit ovat tavoitteiden saavuttamisen kannalta tärkeitä solmukohtia, mutta ne eivät elä eristyksissä ympärillään levittäytyvistä alueista. Kaupunkien ja niiden lähialueiden keskinäisiin suhteisiin olisi kiinnitettävä enemmän huomiota.

14. yhtyy Euroopan ympäristökeskuksen (EYK) raportissa esitettyihin päätelmiin, joissa listattiin kuusi syytä EU:n ympäristölainsäädännön epätyydyttävään täytäntöönpanoon: paikallisten, alueellisten ja kansallisten viranomaisten välisen koordinoinnin tehottomuus, hallinnollisten valmiuksien puute, rahoituksen riittämättömyys, tiedon ja datan puute, säännösten noudattamisen varmistamismekanismien riittämättömyys ja toimintapolitiikkojen yhdentämisen puute ( 5 )

C. Kahdeksannen ympäristöä koskevan toimintaohjelman laadinnan pääperiaatteet

EU:n ympäristöpolitiikan muuttunut toteuttamiskehys sekä tämän politiikan alueelliset ja paikalliset vaikutukset

15. korostaa, että yhtenäisyys ja moninaisuus ovat kaksi tärkeää EU:n ominaisuutta. Nämä kaksi käsitettä ovat keskeinen osa EU:n sisintä olemusta, varsinkin kun on kyse toimintapoliittisten tavoitteiden asettamisesta tai uuden lainsäädännön laatimisesta.

16. toteaa, että unionin säännöstö on yhtenäisyyden vahvin symboli. Euroopan alueiden komitea (AK) pitää sitä näin ollen kahdeksannen ympäristöohjelman perustana. Säännöstöön kuuluvat säädökset, normit ja arvot ovat edelleenkin tärkeitä sen varmistamiseksi, että ympäristöä suojellaan, turvallisuutta ja riskejä koskeviin näkökohtiin kiinnitetään huomiota ja elämänlaatu taataan. Unionin säännöstö myös takaa yhtäläiset oikeudet eurooppalaisille sekä oikeudenmukaiset ja tasapuoliset toimintaedellytykset kaupalle ja teollisuudelle.

17. korostaa, että EU:lla on lisäksi selkeä velvollisuus kunnioittaa jäsenvaltioiden, alueiden ja kuntien poliittista, sosiaalista, taloudellista, maantieteellistä ja biokulttuurista monimuotoisuutta. EU:n mittavat toimet eivät aina ole johtaneet toivottuun tulokseen. Orastavien suurien muutosten vuoksi kahdeksannessa ympäristöohjelmassa olisi luovuttava ylhäältä alaspäin suuntautuvista, kaikille samanlaisista ratkaisuista ja rakennettava silta yhtenäisyyden ja moninaisuuden välille siten, että pyritään löytämään tasapaino yhdenmukaistettujen vaatimusten asettamisen ja paikallisten olosuhteiden mukaisesti räätälöityjen ratkaisujen kehittämismahdollisuuksien tarjoamisen välillä. Siksi on tärkeää, että EU- ja jäsenvaltiotason toimintapolitiikoissa ja lainsäädännössä jätetään riittävästi tilaa paikalliselle ja alueelliselle soveltamiselle.

18. painottaa, että kahdeksannella ympäristöohjelmalla olisi tuettava unionin nykyisen säännöstön tehokasta täytäntöönpanoa hyödyntäen Euroopan komission perinteistä roolia säännöstön valvojana.

19. korostaa tässä yhteydessä, että vaikka perinteinen ympäristöpolitiikka on ollut onnistunutta yli 40 vuoden ajan, se ei enää riitä. Ilman, maaperän ja veden liian huono laatu voi raja-arvojen sisälläkin vaikuttaa kielteisesti ihmisten terveyteen ja luontoon. On myös niin, ettei täytäntöönpanon ongelmia voida ratkaista vain antamalla yhä enemmän lainsäädäntöä. Tavoitearvojen saavuttamiseksi ja vaatimusten täyttämiseksi tarvitaan (säännöstön lisäksi) myös tukimekanismeja, uudenlaisia toimintatapoja ja innovointia.

20. korostaa tässä yhteydessä sitä ongelmaa, että useat jäsenvaltiot ovat antaneet kansallista lainsäädäntöä, jonka nojalla EU-säännösten rikkomismenettelyssä määrättyjä sakkoja voidaan periä jälkikäteen kunnilta ja alueilta. Tällainen EU:n lainsäädännön noudattamisvastuun ”hajauttaminen” on ongelmallista, koska valtiolliset viranomaiset keskittyvät usein ainoastaan oikeudelliseen täytäntöönpanoon eli säädösten saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä eivätkä paikallis- ja alueviranomaiset saa käyttöönsä tarvittavia välineitä unionin säännöstön toteuttamiseksi käytännössä. Useimmiten juuri EU ja jäsenvaltiot ovat hallintotasoja, joilla on käytössään riittävät taloudelliset, oikeudelliset ja hallinnolliset voimavarat, ja niiden tulisi sen vuoksi vastata sääntöjen noudattamatta jättämisestä määrättyjen sakkojen maksamisesta.

21. on vahvasti sitä mieltä, että EU:n pitäisi pyrkiä antamaan uutta pontta siirtymiin kohti kiertotaloutta sekä nykyistä kestäväpohjaisempaa energiahuoltoa, liikkuvuutta ja ruoan tuotantoa ja kulutusta. Sen olisi myös kannustettava jäsenvaltioita, alueita ja kuntia, jotka toimivat edelläkävijöinä, saavuttamaan EU:n vaatimukset ylittävä ympäristön laatu. Tämä edellyttää Euroopan komissiolta kannustusta lisätoimiin.

22. kehottaa antamaan tunnustusta sellaisten alueiden toimille, jotka ovat kiertotalouden, kestäväpohjaisen elintarviketuotannon ja -kulutuksen tai ilmansaasteiden ja melu- ja valosaasteen vähentämisen edelläkävijöitä, ja tämän pohjalta tukemaan niitä ja edistämään parhaiden käytäntöjen toistamista eri puolilla Eurooppaa.

23. toteaa, että ympäristöpolitiikan nykyinen toteuttamiskehys on erilainen kuin se ympäristö, jossa kyseinen politiikka laadittiin. Nyt tarvitaan uutta tasapainoa entisten ja uusien lähestymistapojen välillä mm. seuraavista syistä: a) Eri toimintapolitiikat liittyvät tänä päivänä tiiviimmin toisiinsa. Nykyiset haasteet edellyttävät EU:n lainsäädännön alakohtaisen jaon (ilma, vesi, melu, energia jne.) lisäksi kestävyyskysymysten tehokkaampaa integrointia, olipa kyse ihmisten arkikäyttäytymisestä, yritysten päivittäisestä toiminnasta tai sosioekonomisista näkökohdista. EU:n pitäisikin nähdä alueet monisyisinä taloudellisina, sosiaalisina, ekologisina ja biokulttuurisina järjestelminä. b) Suurimmat parannukset saadaan innovaatioiden ja siirtymien myötä. On myös tärkeää, että opimme toisiltamme, ja se puolestaan edellyttää avointa suhtautumista ja tietoisuutta sekä hyvistä että huonoista esimerkeistä. Nykyisessä lainsäädännössä keskitytään normeihin ja raja-arvoihin, mutta innovointi ja siirtymien toteuttaminen vaativat tilaa kokeilla. EU tarvitsee molempia. c) EU:n poliittinen sykli on lineaarinen (ehdotus, päätös, täytäntöönpano, arviointi), mutta innovoinnin nopeuden takia tarvitaan kehämäisempää ja joustavampaa toimintamallia.

24. korostaa, että politiikan uusi toteuttamiskehys edellyttää uudenlaista ajattelutapaa, jossa painottuu Euroopan ympäristökeskuksen hyväksymän, syy-yhteyksiä kuvaavan viitekehyksen kaikkien viiden osion – taustavoimat, paineet, tilat, vaikutukset ja toimenpiteet – keskinäinen riippuvuus. Perinteisessä ympäristöpolitiikassa keskitytään tiloihin ja vaikutuksiin. Jotta voitaisiin puuttua ympäristön pilaantumiseen nyt ja tulevaisuudessa, EU:n ja jäsenvaltioiden olisi kuitenkin kiinnitettävä toimintapolitiikoissaan huomiota myös taustavoimiin ja paineisiin. Kiertotalouden ja muiden siirtymämuutosten ydin on ongelmien ratkaisemisessa suoraan niiden lähteellä.

Toimintapolitiikkojen yhdentäminen

25. on vakaasti sitä mieltä, että kahdeksannella ympäristöohjelmalla tulee varmistaa toimintapolitiikkojen integrointi.

26. korostaa, että yhdennettyä lähestymistapaa käyttäen voidaan välttää yhteensopivuusongelmat ja nivoa yhteen erilaiset näkökohdat, kuten a) erilaisten ympäristö- ja ilmastopolitiikkojen tavoitetasot, aikataulut, täytäntöönpanomenettelyt ja välineet b) ympäristö- ja ilmastopolitiikat ja muut toimintapolitiikat, kuten YMP, YKP sekä talous- ja sosiaalipolitiikka c) EU:n ympäristölainsäädännössä vahvistettujen raja-arvojen (emissiopolitiikka) sekä lähdekohtaisissa politiikoissa vahvistettujen raja-arvojen (päästöpolitiikat) taso ja toteuttamisaikataulu (6) d) EU-, valtio-, alue- ja paikallistason toimintapolitiikat, jotta voidaan yhtenäistää painopisteet, välttää päällekkäisyyttä ja varmistaa, että mahdollisimman harva prosessi on ristiriidassa muiden kanssa tai irrallaan muista, sekä korjata nykyisten toimintapolitiikkojen ja niiden johdosta annetun lainsäädännön puutteet.

27. korostaa, että keskeinen kysymys on, millä tavoin EU ja muut hallintotasot voivat tehokkaasti yhdentää politiikkoja ja erityisesti sovittaa yhteen ympäristö-, sosiaali- ja taloustavoitteet.

28. huomauttaa, että koska toimintapolitiikkojen yhdentäminen edellyttää toisenlaista ajattelutapaa, kahdeksannessa ympäristöohjelmassa pitäisi a) nähdä integrointi (ei ensisijaisena tavoitteena vaan) toimintatapana, jossa yhdistellään ja jolla vahvistetaan eri tavoitteita b) kannustaa EU-, valtio-, alue- ja paikallistason viranomaisia viemään ympäristöön liittyvät toimintapolitiikat kaikkien muiden politiikkojen ytimeen (ympäristötavoitteiden valtavirtaistamisen sijasta niistä pitäisi tehdä perusta, jolle muut politiikat rakentuvat) ja omaksumaan ympäristöpolitiikat kaikkien toimiensa täytäntöönpanon tärkeimmäksi kiinnekohdaksi c) omaksua kokonaisvaltainen lähestymistapa: seitsemännellä ympäristöohjelmalla aloitettiin aiempia ympäristöohjelmia yhdennetympi toimintamalli, ja kahdeksannessa olisi jatkettava tätä kehitystä ja tarkasteltava ympäristön tilannetta ja taloudellista ja sosiaalista tilannetta kokonaisuutena.

Rahoitus ja investoinnit

29. painottaa, että ympäristö-, ilmasto- ja siirtymämuutoshaasteet edellyttävät huomattavaa määrää vihreitä ja sinisiä investointeja ja innovaatioita.

30. korostaa tarvetta lisätä EU-, jäsenvaltio- ja aluetason eri rahoituslähteiden välisiä synergioita sekä vahvistaa julkisen ja yksityisen rahoituksen keskinäisiä yhteyksiä kahdeksannen ympäristöohjelman vaikutusten lisäämiseksi.

31. korostaa, että paikallis- ja alueviranomaisten investointimahdollisuudet ovat rajalliset ja paineiden alaisia. Sosiaaliset kysymykset, kuten työttömyys, väestön ikääntyminen ja koulutus, nielevät useissa tapauksissa paljon varoja paikallis- ja aluetason budjeteista, ja toisaalta myös energiasiirtymän kaltaiset murrokset edellyttävät suuria investointeja. Jotta siirtymissä saavutettaisiin merkittävää edistystä, on yllettävä kriittiseen massaan, ja paikallis- ja alueviranomaiset tarvitsevat tätä varten lisärahoitusta.

32. suhtautuu myönteisesti ehdotukseen perustaa InvestEU-ohjelma ja ohjelman kestävyyspainotukseen sekä komission ehdotukseen vuoden 2020 jälkeiseksi monivuotiseksi rahoituskehykseksi, sillä siinä painotetaan kestävää kehitystä ja ympäristöpolitiikan nivomista kaikkiin budjettikohtiin. AK haluaisi kuitenkin, että ilmastopolitiikan huomioimiseen kaikilla eri politiikanaloilla varattaisiin yli 30 % budjetista. Komitea kehottaa lisäksi perustamaan oikeudenmukaisen siirtymän EU-rahaston energiamurroksessa olevien alueiden taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien haasteiden ratkaisemiseksi sekä antamaan riittävästi tukea jätehuollon ja liikkuvuuden siirtymämuutoksiin kaikilla alueilla koheesiorahoituksen lisäksi ja sen kanssa yhteensopivalla tavalla.

33. on erittäin tyytyväinen vuoden 2020 jälkeistä monivuotista rahoituskehystä koskevan komission ehdotuksen sisältämiin monialaisiin periaatteisiin, jotka koskevat integroidun sosiaalisen, taloudellisen, kulttuurisen ja ympäristöön liittyvän kehityksen ja turvallisuuden edistämistä kaupunki-, maaseutu- ja rannikkoalueilla.

Paikka- tai aluelähtöinen toimintatapa

34. pitää räätälöityä lähestymistapaa oleellisena, koska alueet ja paikallisyhteisöt a) ovat tärkeitä tilallisia kokonaisuuksia, joissa ihmiset asuvat, työskentelevät ja liikkuvat, mistä aiheutuu huomattavasti päästöjä b) ovat keskenään hyvin erilaisia saaste- ja päästölajien ja -määrien suhteen c) panevat EU:n lainsäädäntöä täytäntöön eri tavoin d) tarjoavat hyvin erilaisia taloudellisia, sosiaalisia, maantieteellisiä ja ympäristöön liittyviä mahdollisuuksia ja haasteita e) lähestyvät ympäristö- ja ilmastopolitiikkojen toteuttamista erilaisista hallinnollisista näkökulmista ja poikkeavat näissä asioissa toisistaan hallinnollisen toimivallan ja toimintakyvyn suhteen f) ovat etuoikeutetussa asemassa, sillä ne voivat edistää suoraan ihmisten ja yritysten parissa esimerkiksi ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja, rakennus- ja liikennealan toimintapolitiikkoja sekä koulutus-, tutkimus- ja valveutusohjelmia ja keksiä tämän ansiosta toteuttamiskelpoisia ratkaisuja ja toimia uusia ideoita ja tietämystä tuottavina elävinä laboratorioina.

35. katsoo, että kokonaisvaltainen paikka- tai aluelähtöinen toimintatapa on paras keino taata tietyssä paikassa tai tietyllä alueella paikalliset erityisolot huomioiden mahdollisuudet terveelliseen elämään.

36. suosittaa, että kahdeksannen ympäristöohjelman puitteissa kehitellään toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet sekä eri jäsenvaltioiden hallintorakenteet ja -kulttuurit asianmukaisesti huomioon ottaen useita aluelähtöisiä strategioita. Ne voivat koskea esimerkiksi terveellisiä ja hyvinvoivia kaupunki- ja metropolialueita, tervettä ja elinvoimaista maaseutua tai turvallisia ja vetovoimaisia rannikko-, saari-, saaristo- ja syrjäisimpiä alueita. Kaupunkistrategiassa voitaisiin keskittyä erityisesti kaupunkeihin liittyviin näkökohtiin, kuten liikkuvuuteen ja kaupunkisuunnitteluun, kun taas maaseutustrategiassa kiinnostuksen kohteina olisivat luonto, maatalouden innovaatiot ja väestökehitys. Suositettujen strategioiden tarkoituksena olisi tukea erilaisia siirtymiä siten, että samalla kiinnitetään kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti huomiota ihmisten terveyteen ja luontoon, talouteen sekä hyvän elinympäristön tarpeeseen. Tässä suhteessa kahdeksas ympäristöohjelma kuvastaa vuoden 2020 jälkeistä monivuotista rahoituskehystä koskevan komission ehdotuksen monialaisia periaatteita.

Monitasoinen lähestymistapa

37. peräänkuuluttaa näin ollen toimivaa monitasoista hallintojärjestelmää. Jyrkät ja pitkäkestoiset elämäntavan muutokset, joita oikeudenmukaisen ja kestävän vähähiilisen yhteiskunnan luominen edellyttää, vaativat toteutuakseen sekä alhaalta ylöspäin että ylhäältä alaspäin suuntautuvia toimia. AK onkin sitä mieltä, että kahdeksas ympäristöohjelma pitäisi kytkeä edeltäjäänsä selkeämmin EU-, valtio-, alue- ja paikallistason strategioihin ja suunnitelmiin.

38. kehottaa siksi kaikkia hallintotasoja edistämään parhaansa mukaan hallintotahojen välistä yhteistyötä, mm. eri hallintotasojen välistä vertikaalista yhteistyötä sekä alueiden välistä, kuntien välistä ja rajatylittävää yhteistyötä. Kahdeksannella ympäristöohjelmalla olisi niin ikään kannustettava kaupunkeja, kuntia ja alueviranomaisia entistä tarmokkaammin keskinäiseen ja EU:n laajuiseen yhteistyöhön. Tässä yhteydessä tulee ottaa lukuun jäsenvaltioiden hallintorakenteet ja toimijoiden maantieteellinen asema jäsenvaltiossa.

39. kannattaa EU:n kaupunkiagendan kumppanuuksien tapaisia unionin aloitteita. AK kehottaa hyödyntämään olemassa olevia kestävän maankäytön, energiasiirtymän, ilmastonmuutokseen sopeutumisen, kaupunkiliikenteen, ilmanlaadun ja kiertotalouden edistämiseen liittyviä kumppanuuksia ja harkitsemaan aktiivisesti ympäristöä ja ilmastoa koskevien uusien monialaisten kumppanuuksien perustamista unionin säännöstön täytäntöönpanon tueksi.

40. painottaa, että EU-tason tavoitteiden muuntaminen konkreettisiksi paikallisiksi tavoitteiksi on hankalaa mutta olennaisen tärkeää tuloksiin pääsemiseksi ja kansalaisten luottamuksen voittamiseksi. Komitea katsoo siksi, että tarvittaisiin kannustimia asetettujen tavoitteiden ylittämiseen. Euroopan vihreän pääkaupungin ja Green Leafin kaltaiset palkinnot olisi tuotava myös pienempien kaupunkien ja kylien ulottuville. Lisäksi olisi edistettävä yhä edelleen vapaaehtoisia toimia, joihin kuuluvat esimerkiksi kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimus ja kaupunkiliikenteen seurantakeskus.

41. suosittaa, että jäsenvaltiot tiivistävät yhteistyötään paikallis- ja alueviranomaisten kanssa ja kannustavat kuntia ja alueita osallistumaan yhä aktiivisemmin kansallisten strategioiden ja suunnitelmien laatimiseen ja toteuttamiseen.

42. kehottaakin jäsenvaltiota perustamaan asianmukaisia institutionaalisia rakenteita tai foorumeita lähempää yhteistyötä ja jatkuvaa kuulemista varten. Ne voivat olla esimerkiksi hallintotasojen välisiä vertikaalisia työryhmiä, joissa eri hallintotasoilta olevat asiantuntijat laativat yhdessä kansallisia suunnitelmia ja strategioita.

43. korostaa, että eri hallintotasojen välinen koordinointi ei yksin riitä varmistamaan hallinnon tehokkuutta. AK kehottaa siksi alueita ja kuntia luomaan tiiviit yhteydet kansalaisyhteiskuntaan, yksityiseen sektoriin ja tutkimuslaitoksiin omalla toiminta-alueellaan ja sen ulkopuolella ja edistämään alueidenvälistä yhteistyötä kyseisillä alueilla, sillä tällaiset pitkäaikaiset kumppanuudet ovat hyväksi päätöksenteon laadulle.

44. toteaa, että näin syntyisi vuoropuhelua ja keskustelua erilaisia intressejä edustavien, taustoiltaan erilaisten ja eri rajoitusten alaisten toimijoiden välillä, mikä johtaa parempaan päätöksentekoon.

45. kannustaa EU:n jäsenvaltioita laatimaan ja rahoittamaan omien kansallisten tutkimusrahastojensa puitteissa kokonaisvaltaisia ja ratkaisukeskeisiä monitieteisiä tutkimushankkeita.

D. Ehdotus kahdeksatta ympäristöohjelmaa varten

Kahdeksannen ympäristöohjelman uusi lähestymistapa

46. toteaa, että ympäristöpolitiikan uudessa toteuttamiskehyksessä kahdeksannen ympäristöohjelman pitäisi a) olla luonteeltaan strategisempi ja integroidumpi ja keskittyä tärkeimpiin aiheisiin b) edistää innovointia c) mahdollistaa innovatiivisten ratkaisujen siirtäminen ja laajempi soveltaminen d) olla haaste- ja ratkaisulähtöinen toisin kuin seitsemäs ympäristöohjelma, joka perustuu rajoihin ja on ongelmalähtöinen e) olla joustava, jotta sen puitteissa voidaan reagoida uuden teknologian kehitykseen ja uusiin kansainvälisiin strategioihin, toisin kuin seitsemäs ympäristöohjelma, joka on varsin jähmeä. f) olla joustava alueiden sosiaalisten, kulttuuristen, taloudellisten ja ympäristöolojen suhteen.

47. kehottaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja EU:ta kehittelemään erosopimuksen ja sen täytäntöönpanon puitteissa yhteisiä järjestelyjä, joilla varmistetaan korkeatasoisten ympäristönormien ja vastavuoroisuuden säilyminen, seuraavan ympäristöohjelman korkea tavoitetaso mukaan luettuna.

48. tähdentää, että tulevien ympäristöohjelmien tulee olla sellaisia, että niissä määritetään asialista ja että ne johtavat kestävyyskriteerien huomioon ottamiseen muissa EU:n toimintapolitiikoissa, makrotalouden painopisteissä ja rahoitusvälineissä. Ympäristöön liittyvät seikat osoittavat myös omalta osaltaan, miten kestävällä pohjalla talouskehityksemme on. AK kehottaa siksi varmistamaan kahdeksannen ympäristöohjelman, monivuotisen rahoituskehyksen ja talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson välisen synergian.

49. pitää tätä ajatellen valitettavana, että kahdeksas ympäristöohjelma ja vuoden 2020 jälkeinen monivuotinen rahoituskehys hyväksytään eri aikaan. Tulevia ympäristöohjelmia koskevat päätöksentekoprosessit tulee sovittaa yhteen monivuotisen rahoituskehyksen aikataulun kanssa, jotta ehdotettu monivuotinen rahoituskehys heijastaa asianmukaisesti ympäristöohjelman tavoitteita.

50. ehdottaa, että kahdeksannesta ympäristöohjelmasta tehdään vuoden 2020 jälkeisen uuden EU-strategian ympäristö- ja ilmastopilari.

Ehdotuksia kahdeksannen ympäristöohjelman aiheiksi

51. pitää lähestymistapaa, jossa tavoitteena on terveellinen elämä kaupungeissa ja maaseudulla, käytännöllisenä ja yhdennettynä. Tällaisessa elämänlaatuun pohjautuvassa lähestymistavassa yhdistyvät kestävän kehityksen kolme pilaria eli taloudelliset, ympäristöä koskevat ja sosiokulttuuriset näkökohdat, ja siinä asemoidaan ihmisten terveys ja luonto osaksi laajempaa kestäväpohjaisuuden kontekstia. Lisäksi se kytkeytyy kestävän kehityksen tavoitteiden toteuttamiseen.

52. ehdottaa, että kahdeksas ympäristöohjelma muodostaa EU:n strategian, jolla edistetään kaikkien mahdollisuutta terveelliseen elämään ja joka pohjautuu seuraaviin käsitteisiin: a) ihmisten terveys, myös korkea elämänlaatu b) terve maapallo, jolla käytetään luonnonvaroja vastuullisesti ja resurssitehokkaasti luonnon monimuotoisuutta, geologista monimuotoisuutta ja ekosysteemejä varjellen c) kiertotalouteen pohjautuva terve talous, joka tarjoaa riittävästi kasvua, kehitystä, työpaikkoja ja kestäväpohjaisia investointeja sekä kestäväpohjaisen liiketoimintaympäristön d) terve yhteiskunta, joka tarjoaa mahdollisuuksia kaikille.

53. kehottaa EU:ta omaksumaan terveellistä elämää korostavan lähestymistavan EU:n kaikkien toimintapolitiikkojen sekä unionin makrotaloudellisten painopisteiden ja rahoitusvälineiden perustaksi. Sitä olisi edistettävä ja noudatettava myös valtio-, alue- ja paikallistasolla. AK ehdottaa, että EU tekisi nykyistä tiiviimpää yhteistyötä terveellistä elämää edistävien verkostojen, kuten WHO:n Terveet kaupungit -verkoston, kanssa.

54. korostaa, että kahdeksannessa ympäristöohjelmassa olisi kohdistettava toimia siirtymävaiheen haasteiden ratkaisemiseen mm. energiasiirtymän, kiertotalouden, liikkuvuuteen, ruoan tuotantoon ja kulutukseen liittyvien muutosten sekä harmaasta vihreään ja siniseen infrastruktuuriin siirtymisen yhteydessä. Tuotannon, kulutuksen ja liikenteen käytännöt ovat keskeisiä ilman, veden ja maaperän saastumiseen sekä melusaasteeseen liittyviä tekijöitä. Kyseisten alojen siirtymät tapahtuvat lähteisiin perustuvan politiikan mukaisesti ja tukevat siten EU:n nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanoa. Ne ovat kytköksissä elämänlaadun muutoksiin, jotka liittyvät edelleen terveelliseen elämään kaupunkialueilla sekä maaseudun elinkelpoisuuden ja elinvoiman parantamiseen. Kahdeksannella ympäristöohjelmalla on helpotettava näitä siirtymiä, ja sen puitteissa tulee esittää suunnitelmia siirtymien toteuttamiseksi.

55. ehdottaa, että seitsemännen ympäristöohjelman keskeisiä teemoja – EU:n luonnonpääoman suojelu, säilyttäminen ja parantaminen, EU:n muuttaminen resurssitehokkaaksi, vihreäksi ja kilpailukykyiseksi hiilineutraaliksi taloudeksi mm. tarjoamalla puitteet saavutettavalle ja kestävälle henkilö- ja tavaraliikenteelle ja varmistamalla vihreä liikkuvuus niin taajama- kuin maaseutualueilla, unionin kansalaisten suojeleminen jatkuvilta ympäristöön liittyviltä paineilta sekä terveyden ja hyvinvoinnin parantaminen – käsitellään jatkossakin, koska ne ovat edelleen hyvin ajankohtaisia (aiheita voidaan lisätä).

56. korostaa, että kahdeksannen ympäristöohjelman tulee täyttää Pariisin sopimuksen vaatimukset ja siihen on sisällytettävä kestävän kehityksen 17 tavoitetta. Sen pitää olla riittävän joustava uuden kansainvälisen kehityksen ja uusien kansainvälisten sopimusten huomioon ottamiseksi.

Ehdotus kahdeksannen ympäristöohjelman rakenteeksi

57. ehdottaa, että kahdeksannesta ympäristöohjelmasta tehdään virtaviivainen ja selkeä jakamalla se viiteen päälukuun, jotka koskevat täytäntöönpanoa, siirtymiä, innovointia, laajempia maailmanlaajuisia haasteita ja viestintää.

58. ehdottaa, että nämä luvut pannaan täytäntöön EU:n toimintaohjelmilla, joihin liittyy mitattavissa olevia tavoitteita, kohdennettuja toimia, rahoitusta, investointeja, välineitä ja selkeä seurantamekanismi, joka pohjautuu esimerkiksi ympäristöpolitiikan täytäntöönpanon arviointiprosessiin. Toimintaohjelmien avulla EU voi luoda yhteyksiä kahdeksannen ympäristöohjelman viiden luvun välille, kehittää räätälöityjä, aluelähtöisiä ratkaisuja ja reagoida asianmukaisesti uuteen kehitykseen ja uusiin innovatiivisiin käytänteisiin. EU:n toimintaohjelmat voivat puolestaan antaa innoitusta valtio-, alue- ja paikallistason toimintasuunnitelmiin.

59. katsoo, että kahdeksannessa ympäristöohjelmassa olisi kannustettava hyväksymään kansallisia ja alueellisia toimintasuunnitelmia. Tässä yhteydessä tulee ottaa asianmukaisesti huomioon toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet sekä eri jäsenvaltioiden hallintorakenteet ja -kulttuurit. On jäsenvaltioiden asia päättää, laativatko ne yhden kansallisen tai useita alueellisia suunnitelmia tai molemmat, sillä nämä päätökset ovat hyvin riippuvaisia kulloisistakin kansallisista ja alueellisista hallintorakenteista. Seuraavassa ympäristöohjelmassa pitäisi esittää pääperiaatteet, joiden mukaisesti paikallis- ja alueviranomaiset voivat toimia, sekä kehottaa hyväksymään vapaaehtoisia paikallisia tavoitteita ja suunnitelmia. Tämä helpottaisi ympäristöohjelman täytäntöönpanoa ja mahdollistaisi jonkinasteisen jouston paikallisten tarpeiden, kapasiteetin, osaamisen ja asiantuntemuksen huomioon ottamiseksi, kun ratkotaan paikallisia ongelmia.

60. ehdottaa, että kahdeksannen ympäristöohjelman ensimmäisessä luvussa kerrataan seitsemännen ympäristöohjelman keskeiset teemat. Ne kaipaavat tehokasta täytäntöönpanoa.

61. korostaa, että ensimmäistä lukua varten tarvitaan EU:n täytäntöönpanotoimien ohjelmia, jotka sisältävät eurooppalaisessa täytäntöönpanon arvioinnissa ( 7 ) esitettyjä toimia sekä tukitavoitteita seitsemännelle ympäristöohjelmalle, esimerkiksi seuraavia: a) Tehostetaan toimintapolitiikkojen yhdentämistä ja lähteisiin perustuvia politiikkoja ja myönnetään kohdennettua EU-rahoitusta. b) Tutkitaan täytäntöönpanon erilaisia haasteita. c) Täytäntöönpanovälineet: Ympäristö- ja ilmastolainsäädännöllä on tällä hetkellä omat välineistönsä ja neuvontamateriaalinsa. AK ehdottaa sekaannusten välttämiseksi ja yhtenäisyyden parantamiseksi, että valmiuksien kehittämisinstrumentteihin (esim. välineet ja ohjelmat, työpajat, verkkoseminaarit, neuvontamateriaalit jne.) liittyvää menettelyä yhdenmukaistetaan. d) Kootaan tietämys ja parhaat käytänteet yhteen julkisesti saatavilla olevaan ja helppokäyttöiseen tietokantaan, joka sisältää tarvittavat toiminnot parhaiden käytänteiden yksilöinnin helpottamiseksi. e) Toteutetaan toimia sellaisten nykyisten ja uusien aloitteiden edistämiseksi, laajentamiseksi ja rahoittamiseksi, joilla tuetaan osaamisen ja parhaiden käytänteiden jakamista eurooppalaisten, valtakunnallisten, alueellisten ja paikallisten verkostojen välillä sekä kaupunkien välistä yhteistyötä, kuten vertaisarviointeja ja keskinäiseen oppimiseen liittyvää toimintaa, tutustumisvierailuja, ympäristöaiheisia ystävyyskaupunkiohjelmia sekä kumppanien välistä mentorointia ja valmennusta. f) Seurataan toimia ympäristöpolitiikan täytäntöönpanon arvioinnin kautta.

62. kehottaa tehostamaan kahdeksannen ympäristöohjelman avulla entisestään ENVE-valiokunnan ja ympäristöasioiden pääosaston perustaman ympäristöyhteistyön teknisen foorumin toimintaa. Foorumin on tarkoitus edistää vuoropuhelua ja koota tietoa paikallisista ja alueellisista haasteista ja ratkaisuista EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa. Komitea ehdottaa, että foorumin yhteyteen perustetaan lähettiläsverkosto, jonka tehtävänä on edistää ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa kaikilla hallintotasoilla, mikä täydentäisi ympäristöpolitiikan täytäntöönpanon arviointia ja TAIEX-ohjelmaa.

63. tarjoutuu kiinnittämään lausuntojensa sekä perustettavien alueellisten keskusten ( 8 ) työskentelyn kautta yhä enemmän huomiota EU:n ympäristöpolitiikkojen täytäntöönpanoon liittyviin näkökohtiin ja haasteisiin, jotta voidaan korjata puutteet ja kehittää räätälöityjä ratkaisuja.

64. ehdottaa, että toisessa luvussa käsitellään tärkeimpiä siirtymiä (energiasiirtymä, kiertotalous, liikkuvuuteen, ruoan tuotantoon ja kulutukseen liittyvät muutokset sekä siirtyminen harmaasta vihreään ja siniseen infrastruktuuriin) ja esitetään tarvittava oikeudellinen ja taloudellinen kehys, jonka avulla näitä siirtymiä voidaan edistää oikeudenmukaisella tavalla siten, että vauhditetaan edelleen innovointia edelläkävijäalueilla ja tuetaan hiili-intensiivisiä alueita, jotka käyvät läpi kallista energiamurrosta.

65. korostaa, että toinen luku on pantava täytäntöön EU:n siirtymäohjelmilla, joihin liitetään toimia ja rahoitus eri siirtymämuutosten ja uusien ruohonjuuritason innovaatioiden toteutuksen edistämiseksi. Tässä yhteydessä tulee toteuttaa konkreettisia toimia alue- tai paikallistasolla. Kahdeksannella ympäristöohjelmalla olisi annettava virikkeitä valtakunnallisten ja alueellisten siirtymäohjelmien laadintaan. Nämä ohjelmat voitaisiin laatia yhteiskehittämistä hyödyntäen, ja niissä tulee määritellä haasteet, yhteiset toimet ja tarvittavat politiikkatoimenpiteet.

66. ehdottaa, että kolmannella luvulla edistetään vihreitä innovaatioita ja investointeja. Innovoinnin jatkaminen on äärimmäisen tärkeää ympäristö- ja ilmastohaasteisiin vastaamiseksi. Tässä luvussa pitäisi antaa tutkimukselle näkyvämpi rooli asianmukaisten politiikkatoimenpiteiden muotoilussa.

67. korostaa, että kolmas luku on pantava täytäntöön EU:n vihreän innovoinnin ohjelmalla eli ohjelmalla, jonka avulla edistetään terveellistä elämää, kestäväpohjaista yhteiskuntaa ja kiertotaloutta. Ohjelmalla olisi tuettava tutkimus- ja kehittämistyötä. Se pitäisi laatia (EU-, jäsenvaltio-, alue- ja paikallistason) poliittisten päättäjien, elinkeinoelämän ja tutkijoiden yhteistyönä, ja siinä olisi määriteltävä haasteet, politiikkatoimenpiteet ja yhteiset ongelmanratkaisumallit. Tällainen ohjelma kannustaisi Euroopan komissiota, jäsenvaltioita, kuntia ja alueita soveltamaan kokonaisvaltaisia innovatiivisia lähestymistapoja ja solmimaan vihreän innovoinnin hankkeisiin liittyviä kumppanuuksia tai luomaan edellytyksiä tällaisille kumppanuuksille sekä mieltämään hallintoviranomaiset tahoiksi, jotka mahdollistavat hankkeiden käynnistämisen.

68. ehdottaa, että neljännessä luvussa käsitellään laajempia maailmanlaajuisia haasteita. Kansainvälinen kehitys ja kansainväliset strategiat, kuten Pariisin sopimus, kestävän kehityksen tavoitteet, biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus ja YK:n kaupunkikehitysohjelma, vaikuttavat voimakkaasti ympäristö- ja ilmastopolitiikkaan. Monet kahdeksannen ympäristöohjelman ensisijaisista tavoitteista voidaan sitä paitsi saavuttaa vain yhteistyössä kumppanimaiden kanssa tai kattavan lähestymistavan puitteissa. Siksi voi olla erittäin hyödyllistä parantaa alue- ja paikallishallintotahojen kykyä osallistua hajautettuun yhteistyöhön. Teollisuuden, matkailun ja kotitalouksien aiheuttaman saastumisen vähentäminen ja ympäristörikosten käsittely edellyttävät kansainvälistä sitoutumista ja sen jälkeen yhteisiä toimia.

69. korostaa, että neljäs luku on pantava täytäntöön EU:n kansainvälisellä ympäristö- ja ilmasto-ohjelmalla, joka auttaa unionia käsittelemään näitä haasteita ja toimimaan kansainvälisillä areenoilla johtoroolissa siten, että se pyrkii edistämään maapallon ympäristön ja ilmaston tilaa talous- ja kauppapolitiikan avulla.

70. ehdottaa, että viidennessä luvussa käsitellään viestintää ja kohdistetaan huomio tietämyksen lisäämiseen kahdeksannen ympäristöohjelman moitteettoman täytäntöönpanon merkityksestä ja hyödyistä sekä ohjelman kansalaisille, yrityksille ja ympäristölle tuottamasta lisäarvosta. Kansalaisten ja muiden sidosryhmien parempi ymmärrys EU:n ympäristöpoliittisista painopisteistä, toteutettavista toimista ja niiden mahdollisista konkreettisista tuloksista helpottaisi huomattavasti ympäristöohjelman täytäntöönpanoa.

Bryssel 7. helmikuuta 2019. Euroopan alueiden komitean puheenjohtaja Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) Viite: P8_TA(2018)0100.

(2) Mid-term review of the implementation of the 7th Environment Action Programme (2014–2020).

(3) Seuraavat AK:n lausunnot: ENVE-V-044 (EUVL C 271, 19.8.2014, s. 25), ENVE-V-045 (EUVL C 271, 19.8.2014, s. 45), ENVE-V-046 (EUVL C 415, 20.11.2014, s. 23), ENVE-VI/001 (EUVL C 260, 7.8.2015, s. 6–11), ENVE-VI/005 (EUVL C 51, 10.2.2016, s. 48), ENVE-VI/008 (EUVL C 240, 1.7.2016, s. 15), ENVE-VI/011 (EUVL C 88, 21.3.2017, s. 83), ENVE-VI/013 (EUVL C 88, 21.3.2017, s. 43), ENVE-VI/014 (EUVL C 207, 30.6.2017, s. 45), ENVE-VI/015 (EUVL C 207, 30.6.2017, s. 51), ENVE-VI/021 (EUVL C 54, 13.2.2018, s. 21), ENVE-VI-024 (EUVL C 54, 13.2.2018, s. 9), ENVE-VI-028 (EUVL C 361, 5.10.2018, s. 46), ENVE-VI-029 (EUVL C 461, 21.12.2018, s. 30) ja ENVE-VI-030 (EUVL C 387, 25.10.2018, s. 42).

(4) AK:n tutkimus Towards an 8th Environment Action Programme – Local and regional dimension.

(5) Euroopan ympäristökeskus, Environmental indicator report 2017 – In support of the monitoring of the Seventh Environment Action Programme (Euroopan ympäristökeskuksen raportti 21/2017), EYK, 2015. The European Environment – State and Outlook 2015 – Synthesis report, Euroopan ympäristökeskus, Kööpenhamina.

(6) AK:n lausunto: ENVE-V-046.

(7) AK:n lausunto: ENVE-VI/021.

(8) https://ec.europa.eu/commission/files/report-task-force-subsidiarity-proportionality-and-doing-less-more-efficiently_fi