KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Eurooppalainen elokuva digitaaliajalla Kulttuurien monimuotoisuuden ja kilpailukyvyn yhdistäminen /* COM/2014/0272 final */





KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE Eurooppalainen elokuva digitaaliajalla Kulttuurien monimuotoisuuden ja kilpailukyvyn yhdistäminen Audiovisuaalialalla on suuri kulttuurinen, yhteiskunnallinen ja taloudellinen merkitys. Se muokkaa identiteettejä, tuo esiin arvoja ja voi edistää Euroopan yhdentymistä muovaamalla yhteistä eurooppalaista identiteettiämme. Ala lisää Euroopan kasvua ja työllisyyttä ja vauhdittaa innovaatioita. Audiovisuaaliala on myös siitä merkittävä, että se on paitsi tarkemmin säännelty kuin muut luovat alat myös erittäin riippuvainen julkisesta rahoituksesta.[1] Euroopan elokuvateollisuus on monimuotoista ja luovaa. Maailmalla ylistetään Euroopan elokuvaperintöä, joka on inspiroinut useaa sukupolvea elokuvantekijöitä ja heidän teoksiaan.[2] Euroopassa osataan tuottaa paljon erilaisia pitkiä elokuvia, mutta useimmat eurooppalaiset elokuvat eivät saavuta koko potentiaalista yleisöään Euroopassa ja vielä vähemmän maailmanmarkkinoilla. Elokuvat jäävät enimmäkseen kansallisille markkinoille, ja sielläkään osa elokuvista ei koskaan pääse teatterilevitykseen tai onnistu varmistamaan mitään muutakaan jakelukanavaa. Näin menetetään mahdollisuuksia levittää monimuotoisia eurooppalaisia kulttuureita maailmalle, kohentaa kilpailukykyä ja vähentää nykyistä kauppavajetta kolmansien maiden ja varsinkin Yhdysvaltojen kanssa. Digitaalinen vallankumous tarjoaa uusia joustavia levitysmahdollisuuksia, ja sillä on merkittävä vaikutus yleisön käyttäytymiseen. Siitä syystä on olennaisen tärkeää sopeutua digitaaliaikaan ja käyttää kaikki sen tarjoamat mahdollisuudet nykyisten yleisöjen säilyttämiseksi ja uusien houkuttelemiseksi. Kulttuurien monimuotoisuus ja kilpailukyky on yhdistettävä. Siihen liittyy haasteita: teollisuuden on testattava uusia liiketoimintamalleja ja yleisötyöstrategioita, ja julkisen politiikan on vastattava haasteisiin alueellisella, kansallisella ja Euroopan tasolla. Valtioiden rajat ylittävä poliittinen yhteistyö ja jäsennelty vuoropuhelu toimialan kanssa Euroopan tasolla ovat sen vuoksi elintärkeitä. Tämä tiedonanto on osa strategiaa, joka on esitelty komission tiedonannossa ”Kulttuurialalta ja luovilta toimialoilta kasvua ja työpaikkoja EU:lle”[3], ja se on Euroopan digitaalistrategian[4] mukainen. Tiedonannossa esitetään tilannekatsaus elokuva-alan viimeaikaisiin kehityskulkuihin ja eritellään elokuva-alaan vaikuttavan julkisen politiikan nykyhaasteita. Siinä esitellään myös välineet, joita EU:lla nykyisin on ja jotka voivat auttaa sopeutumaan haasteisiin. Tiedonannon tavoitteena on parantaa jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin politiikkojen keskinäistä täydentävyyttä kaikilla aloilla, joita tiedonannossa käsitellään. Siinä puolletaan yhteisiä ohjeita, jotta digitaaliaikaan siirtymisen mahdollisuuksia osattaisiin hyödyntää nykyistä paremmin ja kyettäisiin vastaamaan siihen liittyviin haasteisiin. Samalla otetaan huomioon kulttuurien ja kielien monimuotoisuus ja audiovisuaalialan kansallisten toimintaympäristöjen vaihtelu. Tiedonannossa myös korostetaan tarvetta pyrkiä yhteisin ponnistuksin parantamaan nykyisten rahoitusvälineiden kokonaistehoa Euroopan elokuva-alan kilpailukyvyn ja monimuotoisuuden lisäämiseksi. 1. Euroopan elokuva-alan nykytila 1.1. Kasvava kuilu elokuvatuotannon ja yleisöjen välillä? Euroopan elokuva-alalla tuotanto ja toisaalta levitys ja kulutus eivät ole tasapainossa. Toisin sanoen tuotettujen elokuvien määrä ei vastaa kohdeyleisönsä tosiasiassa saavuttavien elokuvien määrää. Euroopassa elokuvia tuotetaan selkeästi enemmän kuin Yhdysvalloissa ja Kanadassa[5], mutta eurooppalaisten elokuvien levitys on pienimuotoisempaa ja niillä on vaikeuksia saavuttaa laajoja yleisöjä ulkomaisilla markkinoilla, myös EU:n sisällä. Menestystä ei voida mitata pelkästään markkinaosuudella ja lipputuloilla. Elokuvilla voi olla rajoitettu kohdeyleisö, mikä voi johtaa alhaiseen markkinaosuuteen kansallisella/EU:n tasolla ja maailmanlaajuisesti. Tällaiset elokuvat voivat kuitenkin onnistua saavuttamaan kohdeyleisönsä ja muodostaa tärkeän osan kulttuurien monimuotoisuutta. Taloudelliselta kannalta elokuvan suhteellista menestystä on tarkasteltava myös kannattavuuden näkökulmasta, eli on tutkittava elokuvan suunnitteluun, tuotantoon ja levitykseen tehtyjen investointien ja saatujen tulojen suhdetta.[6] EU:ssa tuotetuista elokuvista merkittävä määrä jää elokuvateatterilevityksen ulkopuolelle tai se on rajoittunutta, varsinkin kotimaisten markkinoiden ulkopuolella. Ne eivät lisäksi vaikuta saavuttavan yleisöä sen paremmin muillakaan levitystavoilla. Tilanne ja siihen liittyvät luvut vaihtelevat eri levitysmuodoissa (elokuvateatterit, tv-lähetykset, DVD-levyt, tilausvideopalvelut[7] jne.), ja myös jäsenvaltioiden välillä saattaa olla merkittäviä eroja. Elokuvateatterien toiminnassa nähdään seuraavat pääsuuntaukset: · Eurooppalaiset elokuvat edustavat EU:ssa keskimäärin 62,52:ta prosenttia teattereissa esitettävistä elokuvista, ja niiden osuus myydyistä lipuista on 32,9 prosenttia.[8] Eurooppalaisten elokuvien lipputulot ja ‑myynti ovat paljon pienempiä kuin amerikkalaisten elokuvien. Yhdysvalloissa tuotettujen elokuvien osuus EU:n teatterilevityksestä vuonna 2012 oli 19,84 prosenttia ja lippumyynnistä 65,11 prosenttia.[9] Lippumyynti muihin kuin kotimaisiin EU:ssa tuotettuihin elokuviin EU:n markkinoilla on vakaasti pysynyt keskimäärin 12 prosenttina.[10] · Vain pieni vähemmistö eurooppalaisista elokuvista pääsee teatterilevitykseen Euroopan ulkopuolella (8 prosenttia vuonna 2010), jossa ne saavuttavat huomionarvoisen vaikkakin vaatimattoman yleisöosuuden lippumyynnin markkinaosuudella arvioituna.[11] Euroopan ulkopuolella syntyikin vuonna 2010 yli 19 prosenttia eurooppalaisten elokuvien koko lippumyynnistä (ja 16 prosenttia lipputuloista).[12] Edellä havainnollistettu eurooppalaisten elokuvien tilanne elokuvateattereissa heijastuu muihinkin katselualustoihin. Televisio on yhä eniten käytetty elokuvien katselualusta. Vuonna 2011 televisiossa näytettiin Euroopassa lähes 122 000 pitkää elokuvaa, ja niistä 41 prosenttia oli eurooppalaista alkuperää (7,7 prosenttia kansallisia tuotantoja, 14,5 prosenttia tuotettu muissa Euroopan maissa ja 18,7 prosenttia oli joko kokonaan tai osittain eurooppalaisia yhteistuotantoja).[13] DVD-levyjen käyttö vähenee, mutta tilausvideopalvelu on suhteellisen uusi levitysmuoto, jonka odotetaan tulevina vuosina kasvavan huomattavasti.[14] Tilausvideopalvelumarkkinoiden kasvuaste oli vuonna 2012 Saksassa 59 prosenttia ja Ranskassa 14,7 prosenttia.[15] Monet tilausvideopalvelujen tarjoajat tarjoavat palvelujaan ja käyttävät brändiään vain yhdellä alueellisella markkinalla, mutta muutama tarjoaja tarjoaa toimintojaan samalla brändillä maailmanlaajuisesti. Tilausvideopalvelu tarjoaa teoriassa rajoittamattoman jakelukapasiteetin (muihin jakeluteihin verrattuna), mutta eurooppalaisten elokuvien saatavuudesta ja markkinaosuudesta tilausvideopalvelukanavilla on vain vähän tietoja. Ensimmäiset tutkimukset osoittavat, että suurin osa tilausvideokanavien tuottamista tuloista saattaa tulla muista kuin eurooppalaisista elokuvista, samoin kuin DVD-markkinoilla.[16] Eurooppalaisten elokuvien tarjonnasta voidaan todeta, että maailmanlaajuinen toimija (joka on läsnä EU:n 26 maassa) tarjoaa tärkeimmissä kansallisissa kaupoissa enemmän EU:n menestyselokuvia ja eurooppalaisten elokuvapalkintojen voittajia kuin kansalliset tilausvideopalvelujen tarjoajat.[17] Näiden näkökohtien valossa eurooppalaisilla elokuvilla on varaa lisätä levitystään sekä Euroopassa että sen ulkopuolella kaikilla jakelukanavilla. 1.2. Yleisöpotentiaali ja muuttuva käyttäytyminen Iältään 4–50-vuotiaiden eurooppalaisten keskuudessa[18] tehtiin äskettäin kyselytutkimus, jonka tulosten mukaan 97 prosenttia eurooppalaisista katsoo elokuvia niiden alkuperästä riippumatta ja 54 prosenttia katsoo jopa elokuvia joka päivä[19]. Noin 27 prosenttia elokuvien katselijoista on ”raskaan sarjan” faneja, jotka sanovat katsovansa yli 11 elokuvaa kuukaudessa.[20] Vaikka elokuvissa käyminen on viime vuosina pysynyt vakaana[21], tutkimuksen mukaan elokuvissa käydään harvemmin kuin kerran kuukaudessa ja 39 prosenttia haastatelluista ei käy koskaan elokuvissa[22]. Elokuvateattereiden lisäksi eurooppalaiset katselevat elokuvia salaamattomassa televisiossa (79 prosenttia väestöstä), DVD-levyiltä (67 prosenttia) ja tilauspalvelujen kautta (56 prosenttia).[23] Elokuvien katselu kotona tai mobiililaitteilla muodostaa siten tärkeän markkinan, varsinkin kun katsojat yhä enemmän odottavat voivansa katsella sisältöä milloin tahansa, missä tahansa ja kaikista laitteista. Tutkimuksessa todetaan kuitenkin, että myös laittomia sisältöjä käytetään ja että katselun lisäksi pieni osa yleisöstä toivoo yhä enemmän vuorovaikutteisuutta sisältöön ja haluaa osallistua sen luomiseen tai ohjelmointiin muun muassa sovellusten avulla tai sosiaalisessa mediassa. Medioissa käytetyn ajan suhteen televisio on yhä audiovisuaalisten sisältöjen katseluun eniten käytetty väline. Katseluajat ovat edelleen koko EU:ssa noin neljä tuntia päivässä.[24] Nämä luvut ovat kokonaisuutena EU:ssa vakaita ja toisinaan pieneneviä, kun tarkastellaan lineaarisen sisällön katselua nuoressa ikäluokassa.[25] Toisaalta keskimääräinen videoiden katseluaika verkossa katsojaa kohden on lisääntynyt 155–200 prosentilla kaudella 2008–2011, vaikka se onkin tärkeimmillä EU:n markkinoilla edelleen suhteellisen vähäistä.[26] 1.3. Euroopan unionin ja koko maailman potentiaaliset yleisöt eurooppalaisen elokuva-alan ulottumattomissa rakenteellisten heikkouksien vuoksi Audiovisuaalialan tilanne vaihtelee huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen. Alan koko, tuotantomäärät ja kieliympäristö ovat erilaisia. Sen lisäksi myös elokuvien rahoitus, julkisen elokuvarahoituksen määrä ja rakenne, televisioyhtiöiden ja muiden sidosryhmien osallistuminen rahoitusjärjestelmään ja elokuva-alaa koskevat kansalliset ja alueelliset politiikat vaihtelevat. Koska jokainen elokuva on ainutlaatuinen prototyyppi, menestystekijöiden mallintaminen uhkaa kaatua liialliseen yksinkertaistamiseen. On kuitenkin selvää, että joillakin rakenteellisilla heikkouksilla on merkittävä vaikutus eurooppalaisten elokuvien kykyyn saavuttaa mahdolliset yleisönsä sekä kotona että ulkomailla. · Tuotannon ja rahoituksen sirpaleisuus Eurooppalainen elokuva-ala muodostuu pääasiassa pienistä ja mikroyrityksistä, joiden aineeton pääoma on rajallista. Niillä on yhä enemmän vaikeuksia saada kokoon merkittäviä budjetteja, ja ne ovat etupäässä julkisen rahoituksen varassa. Keskimääräinen tuotantobudjetti vaihtelee merkittävästi jäsenvaltiosta toiseen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa se on 10,9 miljoonaa euroa, Saksassa ja Ranskassa noin 5 miljoonaa euroa ja Ruotsissa 2,6 miljoonaa euroa. Sitä vastoin Unkarissa tai Virossa elokuvan keskimääräinen tuotantobudjetti on 300 000 euroa.[27] Yhdysvaltalaisen elokuvateollisuuden edunvalvojan MPAA:n (Motion Picture Association of America) mukaan Yhdysvalloissa tuotettujen elokuvien keskimääräinen budjetti on 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.[28] Suurimpien amerikkalaisten elokuvastudioiden tuottamia elokuvia koskevien viimeisten lukujen mukaan keskimääräinen budjetti vuonna 2006 oli 106,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Elokuvatuotannon korkean kustannustason takia suuret lipputulot ovat edelleen välttämättömiä, jotta taloudellinen kannattavuus saavutettaisiin. Amerikkalaisten elokuvien suuresta markkinaosuudesta huolimatta useilla äskettäin tehdyillä amerikkalaisilla menestyselokuvilla on ollut vaikeuksia maksaa takaisin niihin tehdyt suuret investoinnit. Vaikka jotkin eurooppalaiset elokuvat – joilla on pienempi budjetti – voivat saavuttaa kannattavuusrajan suhteellisen pienellä lippumyynnillä, käytettävissä olevat rajalliset tiedot osoittavat, että suuri enemmistö eurooppalaisista elokuvista ei tuota voittoa eikä niihin tehtyjä investointeja saada takaisin.[29] Tämän takia eurooppalaisten yritysten on vaikea vakiintua ja kasvaa ja siten siirtyä pois yksittäisiin hankkeisiin perustuvasta toimintatavasta. Elokuvatuotannon monimutkainen rahoitusjärjestelmä on vaikeuksissa digitaalitekniikan aiheuttamien levitys- ja kulutusmuutosten takia. Televisiotuloihin vaikuttaa kanavien määrän moninkertaistuminen ja yleisön sirpaloituminen. Verkkotulot kasvavat dynaamisesti, mutta ne eivät vielä korvaa DVD-tulojen menetystä.[30] Vaikuttaa myös siltä, että televisiosarjat – myös Euroopassa tuotetut – ovat yleisön keskuudessa erityisen suosittuja ja saavuttavat korkeita katsojalukuja sekä televisiossa että tilausvideopalveluissa.[31] Elokuvateattereiden haasteita ovat digitaalitekniikan kustannukset ja muutokset yleisön käyttäytymisessä. Uusilla toimijoilla (kuten tilausvideokanavilla, teleoperaattoreilla) on elokuvien levityksessä yhä tärkeämpi asema, mutta ne eivät merkittävästi osallistu elokuvien tuotantoon tai rahoitukseen. · Rajalliset mahdollisuudet ja kannustimet kansainvälistää hankkeita ja kohdentaa ne useille markkinoille Vain rajallinen määrä eurooppalaisia elokuvatuottajia toimii useammalla kuin yhdellä markkinalla. Elokuva-ala ei yleisesti saa hankittua asianmukaista rahoitusta kansainvälisesti painotetuille tai houkuttaville hankkeille sen enempää julkisista avustuksista, perinteisen arvoketjun investoijilta kuin uusilta investoijilta. Merkittävä osa rahoituksesta tulee usein kansallisista tai alueellisista julkisista avustuksista, joilla tuetaan kansallisesti tai alueellisesti painotettujen hankkeiden tuotantoa. Vain hyvin pieni osa julkisesta rahoituksesta tulee ylikansallisista varoista (esim. Euroopassa vuonna 2009 kansallisista ja alueellisista varoista saatiin 1 919 miljoonaa euroa, kun taas ylikansallisista varoista oli peräisin vain 144 miljoonaa euroa).[32] Siitä syystä hankkeet kohdennetaan yleensä kotimaiseen yleisöön. Suuntausta ilmeisesti voimistaa se, että elokuvien ennakkosuunnitteluun ei kiinnitetä tarpeeksi huomiota, vaikka siinä vaiheessa tuotannon mahdollinen yleisö olisi mahdollista vaikuttavasti tunnistaa ja optimoida. Sitä paitsi vaikka yhteistuotannot levitetään yleensä paremmin kuin puhtaasti kansalliset tuotannot[33], vaikuttaa siltä, että niitä käytetään ensisijaisesti rahoituksen varmistamiseen, varsinkin maissa, joiden tuotantokapasiteetti on pieni. Yhteistuotannon mahdollisuuksia lisätä tietyn elokuvan ulottuvuutta voidaan hyödyntää nykyistä paremmin. Liian monelta yhteistuotannolta puuttuu edelleen selkeä levitysstrategia asianomaisissa maissa ja niiden ulkopuolella. · Keskittyminen tuotantoon; rajallinen huomio levitykseen ja myynnin edistämiseen Tuotantotukeen painottuneissa elokuvapolitiikoissa ei kohdisteta vastaavasti riittäviä ponnisteluja levitysvaiheeseen. Nykyisessä valtiontukijärjestelmässä tuetaan pääasiassa elokuvatuotantoa, eikä levitystä painoteta riittävästi. Elokuva-alan julkiset rahoituselimet käyttivät vuonna 2009 Euroopassa keskimäärin 69 prosenttia budjetistaan teosten luomiseen, kun taas niiden levitykseen käytettiin vain 8,4 prosenttia ja myynnin edistämiseen 3,6 prosenttia. Ylikansallisen tason rahoituksessa levitystä painotetaan yleensä enemmän (33,6 prosenttia rahoituksesta levitykseen ja 35,7 prosenttia luovaan työhön) kuin kansallisessa (7,4 prosenttia levitykseen, 70,4 prosenttia luovaan työhön) ja alueellisessa rahoituksessa (3,5 prosenttia levitykseen, 75,5 prosenttia luovaan työhön). Kuten jo edellä todettiin, vain hyvin pieni osa rahoituksesta tulee ylikansallisista varoista. Yhdysvalloissa elokuvien markkinointibudjetit ovat huomattavan suuria[34], mutta niin ei yleensä ole Euroopassa. Teatterilevitykseen ja televisiointiin keskittyminen on oleellista investoinnin takaisinmaksun kannalta, minkä vuoksi levitysmahdollisuudet kaikilla mahdollisilla alustoilla eivät saa riittävästi huomiota. Nykyiseen julkaisuaikatauluun[35] kohdistuu yhä enemmän paineita yleisön käyttäytymisen muutosten takia.[36] Tämän alan jäykät säännöt ja hallitsevien markkinatoimijoiden taipumus pyrkiä säilyttämään tilanne ennallaan voi estää uusien innovatiivisten julkaisustrategioiden ja liiketoimintamallien kehittämisen ja käytön. Se voi myös estää pieniä, rajoitetulle kohdeyleisölle suunnattuja elokuvatuotantoja saavuttamasta yleisöään muiden jakelukanavien kuten tilausvideopalveluiden kautta.[37] Niillä on yleensä vaikeuksia päästä elokuvateattereiden valkokankaille, ja niitä esitetään vain lyhyen aikaa, jos lainkaan. Tilausvideopalvelu tarjoaa suuria mahdollisuuksia, mutta se edellyttää investointien mukauttamista ja uusien taitojen kehittämistä. Tehdessään elokuvia tilausvideokanavia varten toimijoille kertyy uudenlaisia teknisiä ja transaktiokuluja. Digitaalisten masterlevyjen koodaamiseen ja eri kieliversioiden (dubattujen tai tekstitettyjen) valmistamiseen liittyvät kustannukset merkitsevät jokaisen elokuvan kohdalla investointia. Transaktiokulut ovat Euroopassa erityisen korkeita elokuva-alan oikeuksien sirpaleisuuden ja aggregointitoiminnan[38] heikon kehittyneisyyden takia. Tämä rajoittaa eurooppalaisten ohjelmistojen houkuttavuutta uusien toimijoiden kannalta. Sitä paitsi sen jälkeen, kun elokuvat ovat saatavilla tilausvideopalvelussa, on tehtävä lisäinvestointeja toimitukselliseen työhön ja hyvin suunniteltuihin myyntiä ja tunnettuutta edistäviin välineisiin. Kaikkiaan kustannusten takaisinmaksu edellyttää merkittävää katselumäärää ja siten mahdollisesti pitkää ajanjaksoa. Rahoitusvälineiden olisi varmistettava varojen tehokas käyttö ottamalla nämä kustannukset huomioon. Eurooppalaisen elokuvaperinnön säilyttämisen kannalta Eurooppa on jäänyt digitointikehityksessä jälkeen, vaikka se on digitaalisen käytettävyyden ennakkoehto. Elokuvaperinnöstä vain 1,5 prosenttia on digitoitu.[39] Se johtuu rahoituksen puutteesta ja siitä, että tekijänoikeuksien selvittäminen vaatii paljon aikaa ja rahaa. Tekijänoikeuksien selvittämisen yksinkertaistaminen helpottanee prosessia myös pienentämällä kustannuksia. · Yrittäjyystaitojen ja monialaisten yhteistyökumppanuuksien puute Elokuva-alan ammatillisessa koulutuksessa ei useinkaan anneta tarvittavia yrittäjyys- ja liiketoimintataitoja. Koulujen ja liike-elämän suhteet ovat heikot, eikä koulutuksessa vielä tarjota riittäviä mahdollisuuksia saada kansainvälisiä näköaloja ja yhteyksiä. Euroopan elokuva-ala ei merkittävästi panosta uusien yhteistyökumppaneiden etsimiseen tai tee heidän kanssaan yhteistyötä. Mahdollisia yhteistyötahoja ovat mainostajat ja tietotekniikka-ala, jotka voisivat elintärkeällä panoksellaan maksimoida elokuvatuotantojen yleisön tilausvideopalveluissa. 2. Nykypäivän haasteet Rakenteellisten heikkouksien voittaminen edellyttää yhteisiä ponnisteluja kaikilla tasoilla. Seuraavia aloja olisi käsiteltävä, jotta eurooppalaisten elokuvien rikas monimuotoisuus saataisiin laajemman yleisön saataville houkuttelevalla tavalla ja jotta eurooppalaiset elokuvat ja elokuvayhtiöt olisivat tuottoisampia. 2.1. Rahoitusympäristön tarkastelu Jotta eurooppalainen elokuvateollisuus menestyisi, on tasapainotettava elokuvien tuotanto-, levitys- ja myynninedistämiskulut ja edistyttävä seuraavilla kolmella alalla: · Julkiset rahoitusjärjestelmät Elokuvan kotimaisilla tuotanto-, suunnittelu- ja levitystukijärjestelmillä on – suoraan tai välillisesti – vaikutus toimialan rakenteisiin ja toimintatapoihin sekä siihen, millaisia elokuvia tuotetaan ja levitetään. Eurooppalainen tuki voi ainoastaan täydentää näitä mekanismeja kansallisella tasolla, mutta sillä ei voida muuttaa perustekijöitä. Julkiset tukijärjestelmät on muotoiltava uudelleen valtiontukisääntöjen mukaisesti[40], koska digitaalisen ympäristön aiheuttamien muutosten myötä yleisön odotukset ovat muuttuneet. Haasteena ei kaiken kaikkiaan ole julkisen tuen tason nostaminen tällä alalla vaan pikemminkin sen kokonaislisäarvon optimointi, samoin kuin eri tasojen välineiden ja politiikkojen keskinäisen täydentävyyden maksimointi. Seuraaviin kysymyksiin on syytä kiinnittää tässä yhteydessä erityistä huomiota: – Ennakkosuunnittelua on painotettava aiempaa enemmän rahoitettavien hankkeiden laadun ja kannattavuuden parantamiseksi. On varmistettava, että hanke suunnitellaan siten, että se saavuttaa kohdeyleisönsä kotimaassa, EU:ssa ja maailmanlaajuisesti ottamalla huomioon kunkin hankkeen erityispiirteet. – Tuotantotuki ja toisaalta levitykseen ja myynnin edistämiseen myönnettävä tuki on tasapainotettava asianmukaisesti, ja ne on sidottava aiempaa tehokkaammin yhteen. On muun muassa varmistettava, että julkisesti rahoitettuihin hankkeisiin liitetään hyvin suunniteltu levitys- ja markkinointistrategia, tai annettava tuottajille ja tuotantoyhtiöille kannustimia, jotta ne painottavat enemmän tuotantojen levittämistä nykyistä laajemmille yleisöille. – On varmistettava, että julkista rahoitusta saavia elokuvia markkinoidaan tehokkaasti ja että ne ovat yleisön saatavilla. – Julkista rahoitusta saavien elokuvien tuloksia koskevaa avoimuutta on lisättävä. Voitaisiin esimerkiksi vaatia, että tällaisten elokuvien katsojaluvuista eri jakelukanavilla on annettava tietoja. Siten olisi mahdollista julkaista jokaista julkisesti tuettua elokuvaa koskevat katselutiedot kaikkien jakelukanavien osalta. – Alueellisella, kansallisella ja ylikansallisella tasolla eri toimintoihin (ennakkosuunnitteluun, tuotantoon, levitykseen, myynnin edistämiseen ja markkinointiin) annettavan julkisen tuen keskinäistä täydentävyyttä ja johdonmukaisuutta on parannettava sen kokonaistehon lisäämiseksi. – Tuottajille ja muille toimijoille on annettava välineet siirtyä hankepohjaisesta toimintatavasta yrityksen kasvustrategioihin. – On varmistettava, että elokuvien rahoitetukseen liitetään niiden tallettamista koskeva sopimusvelvoite, ja kehitettävä mekanismeja, joilla rahoitettavien elokuvien opetuskäyttöä helpotetaan kaupallisen käytön päättymisen jälkeen tekijänoikeuksia kunnioittaen.[41] Media-alaohjelmaa kehitetään Media 2007- ja Media Mundus ‑ohjelmista saatujen kokemusten perusteella osana uutta Luova Eurooppa ‑ohjelmaa. Alaohjelmasta tuetaan elokuvien ennakkosuunnittelua, levitystä ja teatterikäyttöä, minkä lisäksi alalle annetaan tukea digitaalisen ympäristön suomien mahdollisuuksien tutkimiseen erityisesti yleisötyötä varten. Siinä myös keskitytään aloihin, joilla on EU:n tasolla mahdollista luoda selkeää lisäarvoa ja täydentää jäsenvaltioiden välineitä. Alaohjelmasta tuetaan erityisesti tilauspalveluja, jotka panostavat eurooppalaisten elokuvien saatavuuteen ja tunnettuuteen, toimijoita, jotka osallistuvat verkkokäyttöön sopivien eurooppalaisten elokuvapakettien toimittamiseen, ja uusia synergiamuotoja eri käyttöalustojen välillä. · Uusien tulokkaiden osallistuminen arvoketjuun Media-alalle on syntynyt uusia jakelumuotoja, kuten tilausvideopalvelut. Sen myötä eräs keskeinen medioiden muuttuvaan toimintaympäristöön liittyvä kysymys on, miten nykyinen rahoitusmalli kehittyy ja mikä asema uusilla toimijoilla on uusien sisältöjen rahoituksessa. Maailmanlaajuiset tilausvideokanavat, muun muassa Netflix, pyrkivät investoimaan alkuperäiseen sisältöön – ensisijaisesti sarjoihin, mutta enenevässä määrin myös muihin lajityyppeihin, kuten dokumenttielokuviin ja stand-up-komiikkaan. Jää nähtäväksi, onko tällaisilla toimijoilla tulevaisuudessa kaupallista mielenkiintoa osallistua muun tyyppisen audiovisuaalisen sisällön tuottamiseen, elokuvateokset mukaan luettuina. Tilausvideopalvelujen dynaaminen nousu ja televisioyhtiöiden nykyinen panos eurooppalaisten teosten tuotantoon joissakin maissa – ja lainsäädännössä asetetut vastaavat velvoitteet – ovat aiheuttaneet keskustelua kyseisissä jäsenvaltioissa. Joissakin tapauksissa on herännyt kysymyksiä kansallisen lainsäädännön soveltamisesta toimijoihin, jotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin tai Euroopan unionin ulkopuolelle. · Yksityisen rahoituksen saatavuus EU:n rahoitusvälineiden avulla Elokuvatuotantoon liittyvien riskien ja epävarmuustekijöiden takia alalla toimivien yritysten on usein vaikea saada pankkilainaa.[42] Rahoitusjärjestelyvälineet (varsinkin takuurahastot) ovat osoittaneet kykynsä avata pääsy yksityiseen rahoitukseen. Tällaisesta takuuvälineestä voi olla hyötyä myös, kun kerätään pääomaa infrastruktuurihankkeisiin (kuten elokuvateattereihin, perinnön tallentamiseen ja uusin teknisiin alustoihin). Samalla Euroopan elokuvateollisuuden yleisen kilpailukyvyn parantaminen on olennaisen tärkeää, jotta alalla olisi mahdollista saada lainoja. Luova Eurooppa ‑ohjelman takausjärjestelmä edistää kulttuurialalla ja luovilla aloilla tätä prosessia vuodesta 2016 alkaen. Se helpottanee yksityisen rahoituksen saamista lainojen muodossa. Elokuva-ala voi myös hyödyntää horisontaalisia välineitä, jotka on tarkoitettu liiketoiminnan kehittämiseen (COSME-ohjelmaan[43] kuuluvat pk-yrityksiä koskevat politiikan välineet). Muut elokuva-alan käytettävissä olevat horisontaaliset välineet liittyvät investointeihin (koheesiorahasto, COSME- ja Horisontti 2020 ‑ohjelmien rahoitusvälineet), sisältötuotantoon ja levitykseen uusien tekniikoiden, sosiaalisen median ja konvergenssin avulla (LEIT-erityistavoite Horisontti 2020 ‑ohjelmassa)[44] sekä elokuvien arkistomateriaalien innovatiiviseen uudelleenkäyttöön[45]. 2.2. Innovatiivisen liiketoimintaympäristön suunnittelu Sääntelykehyksellä on suuri merkitys elokuva-alan liiketoimintaympäristön muotoilussa. Tässä suhteessa erityisen tärkeitä ovat tekijänoikeussäännöstö sekä medioiden ja sisällön sääntely. Tekijänoikeudet ovat elokuvainvestointien tärkein kannustin. Samalla ne muodostavat kaikkien arvoketjuun panostavien tahojen tulopohjan käsikirjoittajista alkaen. Elokuvat rahoitetaan usein myymällä yksinoikeudet rajoitetuilla alueilla. Tämän liiketoimintatavan vuoksi monille alueille myönnettävien verkkopalvelujen lisensointi digitaalisilla sisämarkkinoilla on vaikeaa ja kallista. Jo päätetyn eurooppalaista lisensointiprosessia koskevan sidosryhmien kanssa käytävän vuoropuhelun[46] ohella komissio tarkastelee tässä yhteydessä uudelleen EU:n tekijänoikeussäännöstöä, kuten se on sisällöstä digitaalisilla sisämarkkinoilla antamassaan tiedonannossa[47] ilmoittanut. Elokuva-alan kannalta tämä keskustelu on erityisen tärkeä. Alan nopeat muutokset edellyttävät riittävää joustavuutta, jotta toimijat voivat kokeilla ja testata uusia lähestymistapoja ja liiketoimintamalleja. Joustavuutta tarvitaan erityisesti julkaisuaikoihin[48], jotta voidaan testata, kehittää ja käyttää vaihtoehtoisia julkaisustrategioita, jotka on mukautettu erityyppisiin elokuviin ja joiden avulla voidaan maksimoida eri alustojen keskinäinen täydentävyys yleisöjen saavuttamiseksi. Testaamalla ja kehittämällä käyttöreittejä vastauksena yleisön muuttuneisiin odotuksiin yleisölle voidaan tarjota mahdollisuus tutustua elokuviin heti kun se on kuullut niistä. Näin voitaneen taata lisäyleisöä sellaisille eurooppalaisille elokuville, jotka sopivat hyvin uusiin levitysmenetelmiin, esimerkiksi tilausvideopalveluun. Samalla voitaneen maksimoida markkinoinnin vaikutus ja torjua tehokkaasti piratismia lisäämällä laillista tarjontaa. Mahdollisuuksia julkaista elokuvat samanaikaisesti tai nykyistä koordinoidummin eri valtioiden elokuvateattereissa tai tarjota elokuvat nykyistä nopeammin verkkopalveluissa olisi tutkittava. Ajanjaksoista, jotka koskevat elokuvateoksen esittämistä eri medioissa, on ensisijaisesti sovittava asianomaisten osapuolten tai ammattialojen välillä. Julkaisuaikoja koskevia sääntöjä voidaan tarkistaa markkinoiden ja tekniikan kehittymisen myötä. Näin tekijänoikeuksien haltijat voivat kehittää uusia ja innovatiivisia strategioita ja käyttää niitä elokuviensa myynnin edistämisessä ja levityksessä, muun muassa mahdollisuutta julkaista elokuva samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti elokuvateattereissa ja tilausvideopalveluissa. Eurooppalaisten elokuvien levittämistä koskevan valmistelutoimen tuloksista tiedotetaan eri julkaisuaikojen yhdistelyn osalta toimialalle keväällä 2014[49]. Rahoitetuista hankkeista saadut kokemukset ja tiedot voivat auttaa kehittämään entistä innovatiivisempia julkaisustrategioita ja liiketoimintamalleja. Kaikkia audiovisuaalisia välineitä – sekä perinteisiä televisiolähetyksiä että tilauspalveluja – koskevan kansallisen lainsäädännön koordinointia säännellään audiovisuaalisista mediapalveluista annetussa direktiivissä[50], jossa on määritetty yhteiset vähimmäissäännöt. Sen ansiosta audiovisuaaliset mediapalvelut voivat liikkua EU:ssa vapaasti, samalla kun tärkeitä toimintapoliittisia tavoitteita suojellaan. Vihreällä kirjalla ”Valmistautuminen täysin konvergoituneeseen audiovisuaaliseen maailmaan: kasvu, luominen ja arvot”[51] on käynnistetty laaja-alainen julkinen kuuleminen audiovisuaalisten medioiden toimintaympäristön meneillään olevaan muutokseen liittyvistä kysymyksistä. Siinä pyritään saamaan palautetta siitä, ovatko voimassa olevan audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin vaatimukset edelleen paras tapa edistää eurooppalaisten teosten luomista, levitystä, saatavuutta ja menestymistä digitaalisilla sisämarkkinoilla. 2.3. Luovan toimintaympäristön lujittaminen Euroopassa on vaalittava lahjakkuutta ja kehitettävä eurooppalaisen elokuvateollisuuden ammatillisia taitoja. Se on välttämätöntä eurooppalaisen elokuvan laadun, monimuotoisuuden ja omaperäisyyden takaamiseksi, ja ne taas ovat ratkaisevia ominaisuuksia yleisön houkuttamisen ja kilpailukyvyn vahvistamisen kannalta. Eurooppalaisten elokuvakoulujen välistä (opetus- tai vaihto-ohjelmia koskevaa) yhteistyötä ja luovia yhteistyökumppanuuksia koulujen ja toimialan välillä on kannustettava. Tavoitteena olisi oltava koulutuksen ja toimialan tarpeiden nykyistä parempi yhteensovittaminen, yrittäjyys, tietotekniikka-, mainonta- ja markkinointitaidot mukaan luettuina. Lisäksi toimialan luova osa olisi saatava tietoiseksi nykyistä kansainvälisemmästä ja maailmanlaajuista yleisöä koskevasta näkökulmasta. Luovaa yhteistyötä olisi kannustettava myös elokuva-alan ja muiden alojen välillä. Näin ei pitäisi tehdä ainoastaan suhteessa lähialoihin (joita ovat television fiktiiviset ohjelmat, videopelit ja monimedia) tai toimijoihin digitaalisessa ympäristössä (kuten teleoperaattoreihin tai kulutuselektroniikan valmistajiin) vaan myös suhteessa muihin luoviin aloihin tai yleissivistävään koulutukseen. Tätä tavoitetta edistää Luova Eurooppa ‑ohjelman ja erityisesti sen monialaisen osan ohella Erasmus+ -ohjelma, jolla tuetaan yhteistyötä ja liikkuvuutta peruskoulutuksessa sekä osaamiskumppanuuksia ja ‑alliansseja elokuvakasvatusalan ja liike-elämän välillä. 2.4. Esteetön käytettävyys ja yleisötyö Yleisön – olipa kyse massoista tai rajoitetusta kohderyhmästä – on yhdessä luovan panoksen kanssa oltava elokuvapolitiikan ytimessä kaikissa vaiheissa ennakkosuunnittelusta elokuvan hyödyntämiseen. Tämä edellyttää samoin kuin muillakin kulttuurin aloilla, että kehitetään strategioita ja välineitä, jotka lisäävät sekä eurooppalaisten elokuvien esteetöntä käytettävyyttä että niiden kysyntää, varsinkin muiden kuin kotimaisten elokuvien. Yleisön sitouttaminen kaikissa luovan työn ja levityksen vaiheissa on ratkaisevan tärkeää. Tiedot yleisön mieltymyksistä ja kuluttajien käyttäytymisestä ovat hyödyllisiä. Niiden avulla on mahdollista tunnistaa nykyistä paremmin tekijät, jotka edesauttavat elokuvan menestystä ja joihin on kiinnitettävä huomiota elokuvan ennakkosuunnittelussa. Lisäksi eurooppalaisten elokuvien näkyvyyttä ja tunnettuutta on edistettävä ja yleisö on sitoutettava niihin. Lähestymistapaa on mukautettava jokaiseen hankkeeseen, mutta kokemusten vaihto ja yhteisten välineiden (kuten sovellusten tai verkkopalvelujen, brändin luomiseen liittyvien tapahtumien tai toimintojen) kehittäminen voivat selvästi tehostaa työtä eurooppalaisen elokuvayleisön analysoimiseksi ja elokuvien kohdentamiseksi oikein. Useat tekijät vaikuttavat siihen, että olemassa on audiovisuaalisia mediapalveluja, jotka tarjoavat laillisen mahdollisuuden esteettä katsoa monimuotoisia eurooppalaisia elokuvia kohtuuhintaan. Käyttöoikeuksien aggregointi ja entistä koordinoidumpi lähestymistapa masterointiin ja kieliversioiden hallintaan voivat pienentää merkittävästi teknisiä ja transaktiokustannuksia, jotka muutoin saattavat estää elokuvan pääsyn tilausvideopalveluihin. Jokaisesta elokuvasta voitaisiin esimerkiksi antaa käyttöön ainutkertainen digitaalinen masterkopio, josta olisi mahdollista saada kaikki eri tilausvideopalveluille sopivat versiot. Näin vältettäisiin tarve rahoittaa yhtä monta masterkopiota kuin on katettavia maita tai asianomaisia tilausvideokanavia. Elokuvakasvatus muodostaa myös merkittävän investoinnin huomisen yleisöihin. Eurooppalaisissa elokuvissa käytetään usein monimutkaista visuaalista ja narratiivista kielioppia, jonka rikkautta voi arvostaa täysin vain, jos omaa jonkin verran analyyttisia taitoja. Yleisö on kiinnostunut elokuvakasvatuksesta[52], ja elokuva-alan pitäisi investoida siihen. Yleisötyö on keskeistä myös Luova Eurooppa ‑ohjelmassa. Eurooppalaista lisensointiprosessia koskeva vuoropuhelu[53] sidosryhmien kanssa on myös tuottanut tärkeitä tuloksia, joilla on merkitystä elokuva-alalle ja joiden suhteen on toteutettava jatkotoimia[54]. Audiovisuaalialan edustajat ovat antaneet yhteisen lausuman, jossa he vakuuttavat halukkuuttaan jatkaa työskentelyä, jotta tilattavien verkkopalveluiden saantia valtioiden rajojen yli voidaan kehittää edelleen. Elokuvaperinnön alalla elokuvien tuottajat ja käsikirjoittajat sekä elokuvaperinnöstä vastaavat laitokset ovat sopineet joukosta periaatteita ja menettelyjä, joilla eurooppalaiseen elokuvaperintöön kuuluvien teosten digitointia ja saatavuutta voidaan helpottaa ja kiinnostusta niihin lisätä. Käydyissä keskusteluissa on käsitelty myös sitä, kuinka elokuvien useampien tai kaikkien kieliversioiden saatavuutta tietyssä maassa voitaisiin parantaa. 3. Päätelmät Euroopan elokuvateollisuus tarvitsee virikkeistä ympäristöä voidakseen toteuttaa koko kulttuurisen ja taloudellisen potentiaalinsa. Tällaisen ympäristön luominen edellyttää kaikkien tahojen liikkeelle saamista kaikilla tasoilla: toimialalla itsessään ja jäsenvaltioissa paikalliselta valtakunnan tasolle. Myös Euroopan unioni voi osallistua tähän prosessiin täysin toissijaisuusperiaatetta kunnioittaen. Päämäärämme on yhdessä vastata haasteisiin, joita kulttuurien monimuotoisuus ja elokuva-alan taloudellinen kehitys asettavat. Edellä on havainnollisesti tuotu esiin, miten EU voi monella tavoin panostaa yhteiseen tavoitteeseen nykyisten julkisen rahoituksen verkostojen ja esimerkiksi Pohjoismaissa käytössä olevien alueellisten yhteistyökumppanuuksien ohella. On kuitenkin selvää, että päävastuu ja voimakkaimmat välineet ovat jäsenvaltioiden viranomaisilla ja toimialan itsensä toimijoilla ja sidosryhmillä. Alan nopea kehitys huomioon ottaen on tarpeen edistää eurooppalaista keskustelua ja avata kaikkien sidosryhmien – sekä viranomaisten että yksityisen sektorin – kanssa Euroopan elokuvapolitiikkaa koskeva vuoropuhelu. Siinä on keskityttävä yhteisiin tavoitteisiin saada eurooppalaisten elokuvien rikas monimuotoisuus paremmin yleisön saataville ja tehdä elokuva-alasta yhä kilpailukykyisempi ja tuottoisampi. Tätä varten komissio aikoo käynnistää eurooppalaisen elokuvan foorumin, nykyisiin välineisiin perustuvan prosessin, jossa pyritään edistämään kokemusten ja toimintatapojen vaihtoa ja yhteistä etua koskevien ongelmien tutkimista ja jakamista. Foorumin painopisteessä olisi oltava elokuva-alan julkista politiikkaa koskeva keskustelu. Prosessiin pyritään saamaan vapaaehtoiselta pohjalta mukaan osapuolet, joita asia Euroopassa koskee, ja se toteutetaan täysin avoimesti koko alan hyödyksi. [1] Eurooppalaiset elokuvarahastot jakavat vuosittain tukea 2,1 miljardia euroa (European Audiovisual Observatory, Public Funding for Film and Audiovisual Works in Europe – 2011). [2] Äskettäin tehdyt elokuvat, kuten ”Koskemattomat” (Intouchables), ovat keränneet yleisöä ympäri maailmaa omaperäisyytensä takia. Ne ovat olleet myös kassamenestyksiä ja tuottaneet voittoa. [3] COM(2012) 537 final. [4] KOM(2010) 245 lopullinen/2. [5] Euroopan unionissa tuotettujen pitkien elokuvien lukumäärä kasvoi 1 159:stä vuonna 2008 1 336:een vuonna 2011. Samaan aikaan Yhdysvalloissa ja Kanadassa tuotettujen elokuvien määrä nousi 773:sta 818 elokuvaan (Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, ”Focus 2013”). [6] On arvioitu, että ”Koskemattomat”-elokuvan lippumyyntitulot olivat maailmanlaajuisesti 309 189 989 euroa, ja sen tuotantobudjetti oli noin 7 miljoonaa euroa, kun taas ”The Artist” ‑elokuvan lipputuloiksi on arvioitu maailmanlaajuisesti 96 718 509 euroa, ja sen tuotantobudjetti oli noin 11 miljoonaa euroa. [7] Palvelu, josta voi tilata elokuvia tai televisio-ohjelmia verkon kautta katseltavaksi. [8] Ajanjakso: 2008–2012. Maltaa koskevat tiedot eivät ole mukana. Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus. [9] Ajanjakso: 2008–2012. Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus. [10] Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, vuosikirja 2012, nide 2, s. 234. [11] Esimerkiksi vuonna 2012 EU:n elokuvia ei juurikaan ollut levityksessä Yhdysvaltojen markkinoilla, ja ne saavuttivat hädin tuskin kahdeksan prosentin osuuden, kun taas amerikkalaiset filmit kattoivat markkinoista yli 90 prosenttia. Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, tietokanta ”Focus 2013”. [12] Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, ”Theatrical export of European films in 2010” (Eurooppalaisten elokuvien vienti ulkomaisiin teattereihin vuonna 2010). Tutkimuksessa olivat mukana seuraavat maat: Argentiina, Australia, Brasilia, Chile, Kolumbia, Etelä-Korea, Meksiko, Uusi-Seelanti, Yhdysvallat ja Kanada, Venezuela. Samaan aikaan Yhdysvalloissa tuotetut elokuvat saivat 66 prosenttia lipputuloistaan ulkomailta. [13] Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, vuosikirja 2012, s. 150–155. [14] Toisin kuin DVD-levyt, tilausvideopalvelut kuuluvat audiovisuaalisia mediapalveluja koskevan direktiivin ja sen eurooppalaisten teosten edistämiseen tähtäävien säännösten soveltamisalaan. [15] Vuonna 2011 kuluttajat käyttivät audiovisuaaliseen sisältöön digitaalisten ja verkkoalustojen ja ‑palvelujen kautta yhteensä 1,2 miljardia euroa, eli kulutus nousi 20,1 prosentilla, kun taas eurooppalaisten kuluttajien DVD-levyihin kuluttama määrä laski seitsemännen perättäisen vuoden ajan kymmenellä prosentilla ja oli nyt yhteensä 9,4 miljardia euroa. Ennakoitavassa tulevaisuudessa digitaalisten ja verkossa tapahtuvien jakelumuotojen odotetaan jatkavan kasvuaan Euroopan videoalalla. Esimerkiksi suljettujen verkkojen kautta tarjottavien videotilauspalvelujen (ns. walled garden ‑palvelujen) kokonaistuotto on suurempi kuin internetin kautta tapahtuvan levityksen tuotto. Euroopassa tällaisten tulojen odotetaan kasvavan 850 miljoonasta eurosta vuonna 2011 1,5 miljardiin euroon vuonna 2017. DVD- ja sinilaserlevyjen kulutuksen odotetaan pienenevän. Lähteet: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, vuosikirja 2012; ”Screen Digest” ‑tietokanta 2013. [16] IPTS-tutkimus: ”Statistical, ecosystems and competitiveness analysis of the media and content industries — the film sector” (Media- ja sisältöteollisuuden tilastollinen, ekosysteemejä ja kilpailukykyä koskeva analyysi – elokuva-ala), Sophie de Vinck, Sven Lindmark, 2012, kohta 3.4.3. [17] Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus. Saksassa iTunesin tarjonnasta otetusta 50 elokuvan näytteestä 36 elokuvaa kuului 25 parhaan European Film Awards ‑palkinnonsaajan (1988–2012) ja 25 parhaiten menestyneen eurooppalaisen elokuvan joukkoon (1996–2012), kun kansallisten tilausvideopalvelujen tarjoajien tarjonnasta tällaisia elokuvia oli enimmillään 29. Ranskassa vastaavat luvut olivat 30–21 ja Italiassa 2–8. [18] Kyselytutkimukseen osallistui 4 550 eurooppalaista 4–50-vuotiasta kuluttajaa kymmenessä maassa: ”A profile of current and future audiovisual consumers, Final Report” (Audiovisuaalialan nykyisten ja tulevien kuluttajien profiili, loppuraportti), EAC/08/2012, s. 10. [19] ”A profile of current and future audiovisual consumers, Final Report” (Audiovisuaalialan nykyisten ja tulevien kuluttajien profiili, loppuraportti), EAC/08/2012, s. 55. [20] ”A profile of current and future audiovisual consumers, Final Report” (Audiovisuaalialan nykyisten ja tulevien kuluttajien profiili, loppuraportti), EAC/08/2012, s. 77. [21] Ks. Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, vuosikirja 2012, nide 2, s. 222 (966 miljoonaa vuonna 2011). Elokuvissa käyminen on kuitenkin vähentynyt joissakin jäsenvaltioissa, kuten Ranskassa, Italiassa, Espanjassa, Portugalissa, Bulgariassa, Sloveniassa ja Slovakiassa. [22] ”A profile of current and future audiovisual consumers, Final Report” (Audiovisuaalialan nykyisten ja tulevien kuluttajien profiili, loppuraportti), EAC/08/2012, s. 60. [23] Viimeksi mainittuun lukuun sisältyy myös ns. maksuton suoratoisto tai lataaminen, josta suurin osa tapahtuu luultavasti laittomilla alustoilla. [24] Vihreä kirja. Valmistautuminen täysin konvergoituneeseen audiovisuaaliseen maailmaan: kasvu, luominen ja arvot. Vihreässä kirjassa on viitattu Euroopan audiovisuaalisen seurantakeskuksen vuosikirjan niteeseen II, sivuun 171. [25] Yhdistyneessä kuningaskunnassa äskettäin tehdyn analyysin mukaan lineaarinen television katseluaika on 16–24-vuotiaiden keskuudessa vähentynyt 168 minuutista päivässä vuonna 2010 142 minuuttiin päivässä vuonna 2013, ja sen odotetaan edelleen vähenevän 119 minuuttiin päivässä vuonna 2020. Ikäluokassa 25–34-vuotiaat katseluaika on vähentynyt 200 minuutista päivässä vuonna 2010 183 minuuttiin päivässä vuonna 2013, ja sen odotetaan edelleen vähenevän 148 minuuttiin päivässä vuonna 2020. Enders Analysis, ”Where have all the young viewers gone?” (Minne nuoret katsojat hävisivät?), tammikuu 2014. [26] Yhdistyneessä kuningaskunnassa verkkokatselun määrä oli vuonna 2011 kuukaudessa 20,5 minuuttia. Ranskassa vastaava luku oli 15 minuuttia ja Saksassa 22 minuuttia. [27] Katso Euroopan audiovisuaalisen seurantakeskuksen vuosikirja 2012, nide 2, s. 206. [28] MPAA, http://www.mpaa.org/Resources/3037b7a4-58a2-4109-8012-58fca3abdf1b.pdf, s. 21. [29] Ks. O. Bomsel ja C. Chamaret, ”Rentabilité des investissements dans les films français” (Ranskalaisiin elokuviin tehtyjen investointien kannattavuus), 2008. Tutkimus paljastaa, että Ranskassa vuonna 2005 tuotetuista 162 elokuvasta 15:ssä onnistuttiin saamaan takaisin tuotanto- ja levityskustannukset. http://crg.polytechnique.fr/fichiers/crg/perso/fichiers/chamaret_728_RentabContango2.pdf. [30] Videoiden kulutusmarkkinat pienenivät yhteensä 1,1 prosentilla Euroopan 17 suurimmassa maassa vuonna 2012 verrattuna vuoteen 2011, kun taas digitaalivideot lisäsivät myyntiään 71 prosentilla ja walled garden -tilausvideopalvelut (tv-tilausvideopalvelut) 26 prosentilla. Lähde: International Video Federation, vuosikirja 2013, s. 17 ja 18. [31] Tilastotiedot, jotka koskevat sataa eniten yleisöä kerännyttä ohjelmaa kuudessa jäsenvaltiossa (UK, DE, FR, IT, ES ja PT), osoittavat, että televisiosarja oli joulukuussa 2012 suosituin ohjelmatyyppi, jonka yhteenlaskettu yleisöosuus oli 62 prosenttia. Lähde: lesaudiencestv.com; http://www.lesaudiencestv.com/categorie-12499478.html. Euroopassa tuotetut sarjat saavuttavat jalansijaa kansallisessa ja kansainvälisessä ohjelmatarjonnassa. Esimerkiksi Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa esitettävä ruotsalainen tieteissarja Äkta människor (suom. ”Hubotit – melkein ihmisiä”) sovitetaan pian Yhdistyneeseen kuningaskuntaan nimellä Real Humans, ja se on jo viety 53 maahan. Lähde: Médiamétrie, ”Scripted Series Report” 02, lokakuu 2013. [32] Lähde: Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, ”Public Funding for Film and Audiovisual Works in Europe” (Elokuva- ja audiovisuaaliteosten julkinen rahoitus Euroopassa), 2011. [33] Euroopan audiovisuaalinen seurantakeskus, ”The circulation of European co-productions and entirely national films in Europe 2001 to 2007” (Eurooppalaisten yhteistuotantojen ja puhtaasti kansallisten elokuvien levitys Euroopassa 2001–2007), http://www.coe.int/t/dg4/cultureheritage/culture/film/paperEAO_en.pdf. [34] Yhdysvalloissa keskimääräinen budjetti vuonna 2006 oli 106,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mistä 70,8 miljoonaa meni tuotantokustannuksiin ja 35,9 miljoonaa dollaria markkinointiin. Lähteet: MPAA, ”Theatrical Market Statistics 2007”. [35] Järjestelmä, jossa elokuvat julkaistaan eri käyttöalustoilla peräkkäin. Aikataulut vaihtelevat eri jäsenvaltioissa, mutta esimerkiksi pitkän elokuvan kohdalla vakiojärjestys on teatterilevitys, kuva-/DVD-/sinilaserlevy, tilausvideopalvelu, maksutelevisio ja viimeiseksi salaamaton televisio. [36] Ks. edellä 1.2 kohta. [37] On huomattava, että monista eurooppalaisista elokuvista, jotka menestyvät kotimarkkinoillaan, tulee joissakin muissa maissa myös rajoitetun kohdeyleisön elokuvia. [38] Välittäjien eli aggregaattorien tarjoama palvelu, jossa tarkoituksena on neuvotella eri elokuvien tekijänoikeuksien haltijoiden kanssa ja luoda tilausvideopalvelukanavia kiinnostava audiovisuaalisten teosten katalogi. Toimintaa voidaan täydentää aktiivisella editoinnilla (kokoelman hoitoon liittyvä toiminta). [39] ACE:n (European Association of Film Archives) arvion mukaan. [40] On eritoten huomattava, että jäsenvaltioiden tukijärjestelmien arviointiin käytettävät valtiontuen arviointiperusteet on saatettu ajan tasalle elokuville ja muille audiovisuaalisille teoksille myönnettävästä valtiontuesta 15. marraskuuta annetussa komission tiedonannossa. Tiedonanto koskee aiempaa useammanlaisten toimintojen valtiontukia. Siinä korostetaan toissijaisuusperiaatteen soveltamista kulttuuripolitiikan alalla sekä sisämarkkinoiden periaatteiden noudattamista. Tiedonannossa vahvistetaan suurempi tuen enimmäisintensiteetti valtioiden rajat ylittäville tuotannoille ja huomioidaan elokuvaperinnön suojaaminen ja saatavuus. [41] Näin tapahtuu esimerkiksi Tanskassa, Espanjassa, Ruotsissa ja Latviassa. Ks. ”Third implementation report of the 2005 EP and Council Recommendation on Film Heritage” (Elokuvaperinnöstä vuonna 2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston suositusta koskeva kolmas täytäntöönpanokertomus), https://ec.europa.eu/digital-agenda/sites/digital-agenda/files/swd_2012_431_en.pdf. [42] Ks. ”Study on the Role of Banks in the European Film Industry” (Tutkimus pankkien asemasta Euroopan elokuvateollisuudessa), Peacefulfish, toukokuu 2009, http://ec.europa.eu/culture/media/media-content/documents/about/filmbanking.pdf. [43] COSME on yritysten kilpailukykyä ja pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskeva EU:n ohjelma vuosille 2014–2020. [44] Horisontti 2020 on Euroopan unionin tutkimusohjelma vuosille 2014–2020. LEIT on osa Horisontti 2020 ‑ohjelmaa: Johtoasema mahdollistavissa ja teollisuusteknologioissa. [45] Horisontti 2020 ‑ohjelman yhteiskunnallinen haaste nro 6. [46] http://ec.europa.eu/licences-for-europe-dialogue/en/content/about-site. [47] COM(2012) 789, 18.12.2012. [48] Varsinkin järjestykseen, jossa elokuvat julkaistaan elokuvateattereissa, maksutelevisiossa, kotivideomyynnissä, kotivideovuokrauksessa, salaamattomassa televisiossa ja tilausvideopalveluissa. [49] C(2012) 1890, 27.3.2012. [50] Direktiivi 2010/13/EU, EUVL L 95, 15.4.2010, s. 1–24. [51] COM(2013) 231 final. [52] ”A profile of current and future audiovisual consumers, Final Report” (Audiovisuaalialan nykyisten ja tulevien kuluttajien profiili, loppuraportti), EAC/08/2012, s. 72 alkaen. [53] http://ec.europa.eu/licences-for-europe-dialogue/en/content/about-site. [54] Ks. asiakirja ”Ten pledges to bring more content online” (Kymmenen lupausta, jotta verkkoon saadaan lisää sisältöä), http://ec.europa.eu/internal_market/copyright/docs/licences-for-europe/131113_ten-pledges_en.pdf.