Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille jäsenvaltioille yhteiseen kalastuspolitiikkaan vuosina 2001–2006 sovellettavien seuranta- ja valvontajärjestelmien toteutuksesta aiheutuvista ja yhteisön yhteisrahoittamista menoista /* KOM/2009/0213 lopull. */





[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 7.5.2009 KOM(2009) 213 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE JÄSENVALTIOILLE YHTEISEEN KALASTUSPOLITIIKKAAN VUOSINA 2001–2006 SOVELLETTAVIEN SEURANTA- JA VALVONTAJÄRJESTELMIEN TOTEUTUKSESTA AIHEUTUVISTA JA YHTEISÖN YHTEISRAHOITTAMISTA MENOISTA KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE JÄSENVALTIOILLE YHTEISEEN KALASTUSPOLITIIKKAAN VUOSINA 2001–2006 SOVELLETTAVIEN SEURANTA- JA VALVONTAJÄRJESTELMIEN TOTEUTUKSESTA AIHEUTUVISTA JA YHTEISÖN YHTEISRAHOITTAMISTA MENOISTA 1. KALASTUKSENVALVONTAA KOSKEVAN YHTEISÖN YHTEISRAHOITUKSEN PERUSTA Yhteiseen kalastuspolitiikkaan (YKP) sisältyvät kalavarojen säilyttämistä koskevat yhteisön säännöt voivat toimia tehokkaasti vain, jos niiden asianmukaisesta soveltamisesta vastaavilla jäsenvaltioilla on käytössään riittävästi henkilöresursseja ja teknisiä keinoja. Tästä syystä yhteisössä on sovellettu vuodesta 1990 alkaen tukijärjestelmää, josta tuetaan jäsenvaltioiden toimia kalastuksenvalvontaa koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseksi. Tukijärjestelmää on muutettu useaan otteeseen tukitoimien tehokkuuden arvioinnin ja kalastuksenvalvontaa koskevien uusien haasteiden seurauksena. Tukijärjestelmää on muutettu muun muassa neuvoston päätöksillä 2001/431/EY[1] ja 2004/465/EY[2], joissa vahvistetaan tukijärjestelmän muoto vuosina 2001–2003 ja 2004–2006. 2. NEUVOSTON PÄÄTÖKSET 2001/431/EY JA 2004/465/EY 2.1. Yhteisön yhteisrahoittamat menot Neuvoston päätöksen 2001/431/EY 2 artiklassa säädetyt yhteisön tukeen oikeutetut menotyypit luetellaan uudelleen neuvoston päätöksen 2004/465/EY 4 artiklassa. Niihin on tosin sisällytetty joitakin uusia menotyyppejä ja sanamuotoa on muutettu hieman. Molemmissa päätöksissä säädetään, että tukea myönnetään valvontaan liittyvien tietojen vaihdossa eri jäsenvaltioiden viranomaisten välillä sekä jäsenvaltioiden viranomaisten ja komission välillä tarvittavien tietoverkkojen käyttöönottoa varten. Innovatiivisia lähestymistapoja kannustetaan yhteisrahoittamalla menoja, jotka liittyvät kalastuksenvalvontaa koskevien uusien teknologioiden täytäntöönpanoon. Päätöksessä 2001/431/EY mainitaan satelliittiseurantajärjestelmään ja sähköisiin tietojentallennuslaitteisiin liittyvät menot uusiin teknologioihin liittyvässä artiklassa, mutta päätöksessä 2004/465/EY niitä käsitellään erillisenä menoeränä. Tukikelpoisten hankkeiden luetteloon on sisällytetty koulutus- ja vaihto-ohjelmat valvontayksiköiden virkamiesten ammattitaidon parantamiseksi ja koordinoinnin lisäämiseksi muiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa. Ottaen huomioon yhteisön osallistumisen alueellisten kalastusjärjestöjen toimintaan ja sen intressit niiden toiminnan tehostamisessa uusien tarkastus- ja tarkkailijajärjestelmien toteuttamisesta tällaisten järjestöjen yhteydessä jäsenvaltioille aiheutuvat menot sisältyvät tukikelpoisiin menoihin vuosien 2001–2003 järjestelmässä. Vuosina 2004–2006 säännöksen soveltamisalaa taas on laajennettu siten, että tukikelpoisia ovat alueellisten kalastusjärjestöjen järjestelmien ohella myös muut tarkastus- ja tarkkailijajärjestelmät. Lisäksi yhteisö rahoittaa valvonta-, tarkastus- ja seurantalaitteiden hankintaa tai uudenaikaistamista. Tämäntyyppisiin menoihin sisältyvät muun muassa uusien partioalusten ja ilma-alusten pienet muutostyöt. Lisäksi tukikelpoisina menoina pidetään yhteisen kalastuspolitiikan valvonnasta aiheutuvien menojen arviointijärjestelmään liittyviä kustannuksia. Koska yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen vakavien rikkomusten syytetoimia koskevat jäsenvaltioiden kannat eroavat suuresti toisistaan, vuosien 2004–2006 järjestelmässä tukikelpoisten menojen luokkaan lisättiin seminaarit ja tiedotusvälineiden käyttö laittoman kalastuksen torjunnan tärkeyttä koskevan tietoisuuden lisäämiseksi. Lisäksi vuoden 2005 lopussa tehtiin muutos[3], jossa tukikelpoisiksi tulivat komission aloitteesta tehdyistä kalastuksenvalvontaa koskevista tutkimuksista jäsenvaltioille aiheutuvat kustannukset. 2.2. Rahoitusosuudet Neuvoston päätöksen 2001/431/EY 5–10 artiklassa ja neuvoston päätöksen 2004/465/EY 6 artiklan 2 kohdassa määritetään kuhunkin tukikelpoisten menojen tyyppiin sovellettavan rahoituksen enimmäismäärät vuosiksi 2001–2003 ja 2004–2006. Kuten liitteessä I olevan taulukon vasemmalla olevista sarakkeista käy ilmi, vuosien 2004–2006 järjestelmään on tehty vain hyvin pieniä muutoksia edelliseen järjestelmään verrattuna. 3. KOMISSION VUOSITTAIN TEKEMÄT RAHOITUSPÄÄTÖKSET 3.1. Rahoitusosuudet Kuten liitteessä I olevan taulukon oikeanpuolisissa sarakkeissa näkyy, neuvoston päätösten 2001/431/EY ja 2004/465/EY täytäntöönpanemiseksi vuosittain tehdyissä komission päätöksissä on yleensä noudatettu rahoitusosuuksia, jotka vastaavat mainituissa päätöksissä vahvistettuja enimmäismääriä. Ainoana poikkeuksena on ollut vuosien 2002 ja 2003 päätöksissä vahvistettu tietotekniikkamenojen rahoitusosuus, sillä silloin menoista rahoitettiin vain 50 prosenttia 65 prosenttia olevan enimmäismäärän sijaan. Satelliittiseurantajärjestelmää koskevia säännöksiä sovellettiin samalla tavalla vuosina 2001–2003 ja 2004–2006. Molemmissa tapauksissa määritettiin ensin satelliittiseurantalaitteista aiheutuvien menojen tukikelpoinen enimmäismäärä ja tämän jälkeen kynnysarvo, jonka ylittyessä rahoitusosuus putosi 100 prosentista 50 prosenttiin. 3.2. Maksusitoumusmäärärahat Molemmissa neuvoston päätöksissä eli päätöksen 2001/431/EY 4 artiklan 2 kohdassa ja päätöksen 2004/465/EY, sellaisena kuin se on muutettuna, 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kalastuksenvalvontaa koskeva yhteisön enimmäisrahoitus on 105 miljoonaa euroa kolmen vuoden aikana. Mainitut säännökset on pantu täytäntöön komission vuosittain tekemillä rahoituspäätöksillä, joissa on määritetty kutakin jäsenvaltiota koskevat tukikelpoiset menot kunkin menoluokan osalta ja niitä koskevat rahoitusosuudet. Kokonaisrahoituksen enimmäismäärä on ollut 100 890 377 euroa vuosina 2001–2003 ja 98 319 418 euroa vuosina 2004–2006[4]. 3.3. Rahoituksen enimmäismäärä kunkin tukikelpoisen menoluokan osalta Verrattaessa eri menoerien osuuksia suhteessa kokonaisrahoituksen enimmäismäärään vuosina 2001–2003 ja 2004–2006 (ks. kuvio I) paljastuu huomattavia samankaltaisuuksia. Alusten ja ilma-alusten rakentamisen/nykyaikaistamisen osuus on selvästi suurin (56 % ja 62,2 %). Tämän jälkeen tulee uuden teknologian rahoitus (20,6 % ja 16,6 %). Yksinkertaisuuden vuoksi tähän rahoitukseen on 2001–2003 [pic] 2004–2006 [pic] Kuvio I – Rahoituksen enimmäismäärä tukikelpoisten menojen tyypin mukaan on sisällytetty satelliittiseurantajärjestelmää ja muita sähköisiä raportointilaitteita koskevat yhteisön rahoitusosuudet. Kolmannella sijalla on tietoverkkojen käyttöönottoa koskeva tuki (16,7 % ja 15,3 %), minkä jälkeen tulee tarkastajien koulutusta koskeva tuki (6,1 % ja 3,9 %). Sekä vuosina 2001–2003 että vuosina 2004–2006 menojen arviointijärjestelmän käyttöönottoa koskeva rahoitus oli pienin menoerä (0,5 % ja 0,1 %). Se oli jopa vähemmän kuin tiedotusseminaareihin (1,7 % vuosina 2004–2006) ja uusien tarkastusohjelmien toteuttamiseen (0,3 % vuosina 2004–2006) liittyvä tuki. 3.3.1. Yhteisön rahoituksen suhteellinen painoarvo valvontalaitteiden kannalta Kuviosta I näkyy, että alusten ja ilma-alusten hankintaa ja nykyaikaistamista koskevan rahoituksen osuus on noussut 56 prosentista 62 prosenttiin ja ollut yli 50 prosenttia yhteisön sitoumuksista niin vuosina 2001–2003 kuin vuosina 2004–2006 Ymmärrettävistä syistä tämä johtuu pääasiassa keskimääräisistä yksikkökustannuksista tässä menoluokassa. Meriliikenteeseen tarkoitettujen alusten rakentamisesta voi aiheutua useiden miljoonien eurojen kustannukset. Sen sijaan muut menoluokat eivät yllä tuskin koskaan tällaiselle tasolle. Saadakseen vähennettyä yhteisön rahoitusta tässä menoluokassa komissio ilmoitti vuosien 2001–2003 tukijärjestelmäehdotukseen liitetyissä perusteluissa[5], että pyrkimyksenä on vastedes valikoivampi ”uudistaminen ja täydentäminen” eikä enää ”laitteistojen hankkiminen ensimmäistä kertaa”. Ajan mittaan tässä menoluokassa myönnettävää tukea on rajoitettu yhä enemmän. Vuosina 2001–2003 valvontalaitteita koskevien sitoumusten suhde valvontalaitteiden osalta kansallisissa valvontaohjelmissa toteutuneisiin menoihin oli ainoastaan 74 prosenttia, ja se laski edelleen 48 prosenttiin vuoden 2004–2006 järjestelmässä. Komission pyrkimykset kuitenkin kilpistyivät siihen, että jäsenvaltiot hakivat jatkuvasti yhä suurempia tukia. Vuonna 2001 valvontalaitteiden osalta suunnitellut menot olivat noin 40 miljoonaa euroa, ja vuoden 2006 valvontaohjelmissa ne nousivat jo yli 190 miljoonaan euroon. Edes laitteista aiheutuviin menoihin sovellettavan rahoituksen enimmäismäärän alentaminen vuoden 2004 jälkeen tehdyissä rahoituspäätöksissä (25 %:n rahoitus 35 %:n rahoituksen sijaan) ei ole kääntänyt tätä suuntausta. 3.3.2. Harvoin käytetyt / käyttämättömät menoluokat Kuviosta I käy ilmi, ettei tietyissä menoluokissa ollut ollenkaan tai juuri lainkaan tukikelpoisia menoja. Vuosina 2001–2003 tämä koski uusien tarkastus- ja tarkkailijajärjestelmien toteuttamisesta alueellisten kalastusjärjestöjen yhteydessä jäsenvaltioille aiheutuvia menoja. Menojen arviointijärjestelmän käyttöönottoa näyttää vaivaavan sama ongelma, sillä ainoastaan kaksi jäsenvaltiota haki onnistuneesti tätä koskevaa rahoitusta. Myös vuosina 2004–2006 näitä menotyyppejä koskevat sitoumukset sisällytettiin ainoastaan kahden jäsenvaltion valvontaohjelmiin. Vuosien 2004–2006 järjestelmään sisältyvistä uusista menoluokista jäsenvaltiot hakivat rahoitusta ainoastaan laittoman kalastuksen torjuntaa koskeville seminaareille, ja niille myönnettiin tätä koskevat sitoumukset[6]. 4. RAHOITUSTA KOSKEVA YLEISKATSAUS Vuosien 2001–2006 rahoituspäätösten perusteella on tähän mennessä korvattu 472 hanketta kaiken kaikkiaan 900:stä yhteisön rahoitukseen oikeutetusta hankkeesta. Seuraavat luvut koskevat suhteellisen vakiintuneita menoeriä, minkä vuoksi ne voidaan laskea yhteen kaikissa jäsenvaltioissa. Niiden avulla on mahdollista saada konkreettisempi kuva siitä, mitä yhteisön tuella on saatu aikaan tähän mennessä. Rahoitusta on saanut 161 kalastuksenvalvonnan alan henkilöstön koulutusta koskevaa hanketta, joista useisiin on sisältynyt henkilöstön vaihto jäsenvaltioiden kesken. Lisäksi viidessä hankkeessa keskityttiin yksinomaan valvontahenkilöstön vaihtoon yhteistyön ja koordinoinnin edistämiseksi jäsenvaltioiden keskuudessa. Tässä mielessä on huomionarvoista, että yhteisöön vuonna 2004 liittyneistä seitsemästä jäsenvaltiosta neljä rannikkovaltiota on saanut rahoitusta tarkastajien vaihtoon osittain tai kokonaan keskittyville hankkeille. Kolmessa edellä mainituista seitsemästä jäsenvaltiosta ei kuitenkaan toteutettu yhtään yhteisrahoitettua vaihtohanketta ja kahdessa niistä ei edes järjestetty yhtään yhteisrahoitettua koulutusta. Koska tällaisista hankkeista on potentiaalista etua erityisesti uusille jäsenvaltioille, näyttää siltä, ettei vaihto-ohjelmien potentiaalia ole vielä käytetty optimaalisesti. Vuosien 2001–2006 rahoituspäätösten perusteella on rahoitettu yhteensä 5 066 sinistä laatikkoa. Tämä tuntuu vaikuttavalta luvulta. Kun asiaa tarkastellaan lähemmin, käy kuitenkin ilmi, ettei tämä määrä ole läheskään riittävä. Esimerkiksi komission rahoituspäätöksessä 2004/690/EY[7] keskitytään yksinomaan satelliittiseurantajärjestelmään, ja se on laadittu jäsenvaltioiden esittämien konkreettisten pyyntöjen perusteella. Päätöksen perusteella rahoitettiin kuitenkin ainoastaan 1 050 sinistä laatikkoa, vaikka tukikelpoisiksi katsottiin 4 653 laatikkoa. Olettaen, että jäsenvaltioiden pyynnöt perustuivat realistiseen arvioon niiden alusten lukumäärästä, joissa on oltava sininen laatikko, vaikuttaa kohtuulliselta asettaa tulevissa rahoituspäätöksissä etusijalle satelliittiseurantajärjestelmään liittyvät menot. Koska aluksiin liittyvässä rahoituksessa on suuria eroja, vaikuttaa aiheelliselta luokitella menot kokonaisrakennuskustannusten mukaan. Tämä luokittelu vastaa myös eri alusluokkia. Pienimpään luokkaan kuuluvat enintään 50 000 euroa[8] maksavat alukset, muun muassa jäykkärunkoiset kumiveneet, joita käytetään tavallisesti pienien matkojen kulkemiseen ja joita on mahdollista käyttää myös rannikkovesillä. Komissio on osallistunut noin 27 tämäntyyppisen aluksen rahoitukseen. Hintaluokkaan 50 000–1 000 000 euroa kuuluu suurin osa partioaluksista. Noin 33 tällaista alusta on rakennettu yhteisön rahoituksella. Paljon yli 1 000 000 euroa maksaviin aluksiin kuuluvat partioalukset, jotka pystyvät tekemään tarkastuksia avomerellä, toisinaan hyvinkin kaukana Euroopan vesistä. Yhteisön tuella on rakennettu 13 tällaista alusta. 5. VUOTUISTEN VALVONTAOHJELMIEN TOTEUTTAMINEN Yhteisön maksusitoumusmäärärahojen rakenteen kuvauksen ja tähänastista rahoitusta koskevien konkreettisten lukujen tarkastelun jälkeen on mielenkiintoista tarkastella yksityiskohtaisemmin kansallisten valvontaohjelmien toteutuksen tasoa. Tarkasteltaessa kaiken kaikkiaan vapautuneiden sitoumusten suhdetta alkuperäisiin sitoumuksiin paljastuu, että toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus oli 25 prosenttia vuosina 2001–2003 ja 14 prosenttia vuosina 2004–2006. Koska näihin lukuihin liittyvä maksamatta olevien sitoumusten suhde alkuperäisiin sitoumuksiin on 33 prosenttia vuosina 2001–2003 ja 53 prosenttia vuosina 2004–2006, näyttää siltä, että ainoastaan vuosien 2001–2003 toteutumatta jääneiden sitoumusten osuutta on mahdollista analysoida tarkemmin. Kun toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus on 25 prosenttia ja maksamatta olevien sitoumusten osuus 33 prosenttia tämä tarkoittaa sitä, että jäljelle jäävä osuus (42 % alkuperäisistä sitoumuksista) on toteutunut. Vapautuneiden sitoumusten suhde maksettuun tukeen on noin 1:2[9]. Tämän perusteella vuosia 2001–2003 koskevien kaikkien ohjelmien päättämiseen mennessä toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus kasvaa todennäköisesti ainakin 33 prosenttiin uusien vapautuvien sitoumusten vuoksi. Olettaen, että mitä enemmän aikaa alkuperäisestä sitoumuksesta on, sitä todennäköisemmin maksamatta olevat sitoumukset vapautetaan, vaikuttaa siltä, että 33 prosenttia on melko varovainen arvio. Toteutumatta jääneiden sitoumusten ilmoitettu osuus ja varsinkin toteutumatta jääneiden sitoumusten arvioitu lopullinen osuus ovat selkeästi epätyydyttävän korkeita. 5.1. Toteutumatta jääneiden sitoumusten osuuden ja rahoituksen enimmäismäärän välinen suhde Liitteessä II olevassa taulukossa esitetään vuosien 2001–2003 järjestelmän perustiedot ja asetetaan jäsenvaltiot järjestykseen toteutumatta jääneiden sitoumusten osuuden mukaan. Asteriskillä (*) merkittyjä jäsenvaltioita ei ole otettu huomioon, sillä niiden maksamatta olevien sitoumusten osuus on huomattavasti suurempi kuin niiden tosiasiallinen kokonaisprosenttiosuus (minkä vuoksi toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus on harhaanjohtavan pieni). Muut kymmenen jäsenvaltiota voidaan kuitenkin ottaa huomioon analyysissa. Taulukosta käy ilmi, että sijoilla 1–10 olevien jäsenvaltioiden toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus suhteessa rahoituksen enimmäismäärään vaihtelee neljänneksestä lähes 100 prosenttiin. Kun näitä lukuja verrataan taulukon keskiosassa esitettyyn järjestykseen (jäsenvaltioille myönnetty rahoituksen enimmäismäärä), näkyy selvästi, ettei toteutumatta jääneiden sitoumusten osuuden ja rahoituksen enimmäismäärän välillä ole systemaattista positiivista korrelaatiota. Esimerkiksi huolimatta siitä, että Belgialle myönnetty rahoituksen enimmäismäärä on toiseksi pienin, sen toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus on toiseksi suurin. Vaikka Espanjalle on sen sijaan myönnetty toiseksi eniten yhteisön rahoitusta, sen toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus on keskiarvoa (51 %) pienempi. Suomen ja Kreikan tapauksissa näkyy, ettei vastakkaiseen suuntaan kohdistuvasta korrelaatiosta ole olemassa vakuuttavia todisteita. Näin ollen joillekin jäsenvaltioille myönnetty rahoituksen enimmäismäärä ei näytä vaikuttavan siihen, kuinka tuloksellisesti jäsenvaltio ohjelman toteuttaa. 5.2. Rahoituksen enimmäismäärän ja vapautuneiden sitoumusten välinen suhde Tarkasteltaessa vapautuneiden sitoumusten suhteellisen määrän sijasta niiden absoluuttista määrää, joka näkyy taulukon oikeassa laidassa, päädytään kuitenkin toisenlaiseen johtopäätökseen. Verrattaessa tätä järjestystä jäsenvaltiokohtaiseen rahoituksen enimmäismäärään perustuvaan järjestykseen, voidaan todeta, että ne korreloivat voimakkaasti. Viisi maata, joille on myönnetty suurin rahoituksen enimmäismäärä (asteriskilla merkittyjä jäsenvaltioita lukuun ottamatta), ovat samaan aikaan myös maita, joilla on eniten vapautettuja sitoumuksia. Tämä malli ohtuu sitoumusten jakautumisesta (seitsemän eniten tukea saavan maan osuus on 87 % kokonaisrahoituksen enimmäismäärästä), mutta korrelaatio voisi olla heikompi, jos järjestelmästä eniten hyötyvät maat pyrkisivät vielä pontevammin vähentämään toteutumatta jääneiden sitoumustensa osuutta. Tulevaisuudessa on toivottavaa, että kaikki jäsenvaltiot, joiden rahoituksen enimmäismäärä on keskimääräistä suurempi, pyrkivät keskimääräistä pienempään toteutumatta jääneiden sitoumusten osuuteen. 5.3. Miksi valvontaohjelmien toteutus on jäänyt alle optimaalisen tason? On olemassa monia syitä siihen, miksi huomattava osa vuotuisista valvontaohjelmista on jäänyt toteutumatta. Koska jäsenvaltiot eivät useinkaan ilmoita tähän johtaneita syitä, on mahdotonta laatia edustavaa luetteloa. Yleensä hankkeen hylkääminen johtuu kahdesta syystä. 5.3.1. Jäsenvaltiot ovat yliarvioineet rahoitusvalmiutensa Ensinnäkin valvontaohjelmien soveltamisala saattaa jo alun perin olla liian laaja, sillä jäsenvaltiot peruuttavat usein hankkeita, joiden valvontaohjelmaan sisältyvistä suunnitelluista menoista komissio hylkää suuren osa tukeen kelpaamattomina menoina. Tämän perusteella voisi olla toivottavaa laatia samaan aikaan niin vaatimattomampia kuin realistisempia vuotuisia valvontaohjelmia. 5.3.2. Menot eivät ole tukikelpoisia Toiseksi menot eivät ole välttämättä tukikelpoisia. Tyypillisiä esimerkkejä ovat tiettyyn valvontaohjelmaan sisältyvät hankkeet, jotka on käynnistetty ennen sitä vuotta, johon valvontaohjelma liittyy, ja joita koskevat korvaushakemukset komissio aina hylkää. Kalastuksenvalvontaa koskevaan yhteisön rahoitukseen sovellettavien sääntöjen tiukempi noudattaminen voisi auttaa jäsenvaltioita vähentämään tällaisten ongelmien esiintymistä. Jos tiettyjen sääntöjen tulkinnassa on epäselvyyttä, jäsenvaltioiden olisi niin ikään otettava rohkeasti yhteyttä vastuussa olevaan komission henkilöstöön, jotta vältettäisiin viime kädessä mahdollisesti vääriksi osoittautuvien olettamusten pohjalta työskentely ja yhteisön rahoituksen peruuntuminen. Tässä yhteydessä olisi mainittava, että hyvin usein korvauksia viivästyttää se, ettei korvaushakemuksiin ole heti alusta alkaen liitetty säännöissä vaadittuja todisteita[10]. Tukien maksaminen vauhdittuisi, jos jäsenvaltiot noudattaisivat sääntöjä kaikilta osin. 6. VUOSIEN 2001–2006 VALVONTAOHJELMIEN VAIKUTUS Neuvoston päätöksen 2004/465/EY, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 2006/2/EY, 16 artiklan b alakohdassa edellytetään muun muassa yleistä arviota yhteisön rahoituksen vaikutuksesta kalastuksenvalvontaohjelmiin vuosina 2001–2006. Kuitenkin ainoastaan joidenkin jäsenvaltioiden raportit täyttävät tämän vaatimuksen[11]. Vajavaisen raportoinnin vuoksi on vaikeaa antaa kokonaiskuvaa vaikutuksesta. Tietynlaiset trendit on kuitenkin otettu esille useamman kuin yhden jäsenvaltion arviointiraporteissa, minkä vuoksi niiden voidaan olettaa kuvaavan laajempia suuntauksia. 6.1. Kannustin- v. säästövaikutus Ensinnäkin komission tuki näyttää vaikuttavan huomattavasti jäsenvaltioiden kulutuskäyttäytymiseen. Paitsi että menot, jotka muutenkin aiheutuisivat tavalla tai toisella, pienenevät, kaksi jäsenvaltiota toteaa nimenomaisesti, että ne ovat ryhtyneet toteuttamaan yhteisön rahoituksen ansiosta hankkeita, jotka muuten olisivat jääneet toteuttamatta[12]. Kun kyseessä eivät ole tapaukset, joissa EU:n rahoituksen ansiosta on toteutettu hankkeita, joihin muutoin ei olisi ollut varaa, on rahoitus joissakin tapauksissa johtanut laadukkaampiin ratkaisuihin[13] ja/tai hankkeiden toteuttamiseen suunniteltua aikaisemmin[14]. 6.2. Yhteydet ja koordinointi jäsenvaltioiden kesken Toiseksi monissa raporteissa korostetaan, että yhteydet ja koordinointi jäsenvaltioiden keskuudessa ovat parantuneet[15]. Esimerkkinä mainittakoon kalastustarkastajien vaihto-ohjelmat ja kalastuksen seurantakeskusten uudet ohjelmistot, jotka helpottavat tietojen vaihtoa jäsenvaltioiden keskuudessa. 6.3. Määrälliset vaikutukset Edellä kuvattujen laadullisten vaikutusten lisäksi jäsenvaltiot korostavat yhteisön tuen määrällistä vaikutusta. Tämä koskee erityisesti valvontalaitteita koskevia investointeja (esim. alukset ja ilma-alukset) ja koulutusta, joka on auttanut huomattavaa määrää uutta henkilöstöä valmistautumaan tehtäväänsä kalastuksenvalvonnassa. 6.4. Valvontaohjelmien vaikutus lukuina Vaikka suurin osa jäsenvaltioista, jotka ovat ilmoittaneet yhteisön tuella olevan vaikutusta, ei ole toimittanut konkreettisia lukuja, neljä jäsenvaltiota on käyttänyt numeerisia indikaattoreita neuvoston päätöksen 2004/465/EY 16 artiklan b kohdan iii alakohdan mukaisesti. Espanja ilmoittaa vuoden aikana tehtyjen tarkastusten määrän. Laivatarkastusten määrä on kasvanut 320:sta vuonna 2001 2 612:een vuonna 2006. Tämän ansiosta myös havaittujen rikkomusten määrä on kasvanut 129:stä vuonna 2001 959:ään vuonna 2006. Italian viranomaiset ilmoittavat tarkastusten (ei pelkästään merellä tehtyjen tarkastusten) kokonaismäärän kasvaneen samana ajanjaksona 71 prosenttia. Myös Italian tapauksessa on todettu positiivisia vaikutuksia, sillä havaittujen vakavien rikkomusten määrä on kasvanut 58 prosenttia ja havaittujen hallinnollisten rikkomusten määrä 26 prosenttia. Portugalin raportissa verrataan vuonna 2006 havaittujen alusten ja tarkastettujen alusten määrää vuoden 2001 vastaaviin lukuihin. Luvut ovat kasvaneet molemmissa tapauksissa huomattavasti: havaittujen alusten osalta 1 432:sta 33 975:een ja tarkastettujen alusten osalta 1 929:stä 6 750:een. Viro on käyttänyt indikaattoria, joka kuvaa tietojen ilmoittamista ja tallentamista koskevien rikkomusten kehitystä vuosina 2004–2007. Havaittujen rikkomusten suhteellisen pienen määrän vuoksi on kuitenkin mahdotonta tehdä tilastollisesti päteviä päätelmiä. Monista eri syistä on mahdotonta esittää tässä jaksossa ilmoitettujen lukujen ekstrapoloinnin avulla arviota investointien vaikutuksista muissa jäsenvaltioissa. Luvut kuitenkin tukevat jossain määrin oletusta, että yhteisön rahoitus vaikuttaa huomattavasti jäsenvaltioiden valvontakapasiteettiin ja että se vaikuttaa suoraan valvontaviranomaisten suorituskykyyn. 7. LOPPUSUOSITUKSET Raportissa tunnustetaan, että yhteisön tuella on positiivinen vaikutus kalastuksenvalvontaan, mutta myös todetaan, että parantamisenkin varaa on, minkä perusteella suositellaan seuraavia käytännön toimenpiteitä. Komission olisi - tarkasteltava edelleen kriittisesti yhä kasvavaa määrää alusten ja ilma-alusten rakentamista ja nykyaikaistamista koskevia hankkeita niiden tarpeellisuuden arvioimiseksi; - asetettava tulevaisuudessa tehtävissä rahoituspäätöksissä etusijalle tietojen automatisointiin ja hallintoon, sähköisiin kalastuspäiväkirjoihin ja satelliittiseurantajärjestelmään sekä koulutukseen ja vaihto-ohjelmiin liittyvä rahoitus erityisesti laittoman kalastuksen torjunnan alalla; - tehtävä yhteisymmärryspöytäkirjoja sellaisten jäsenvaltioiden kanssa, joiden kanssa niitä ei ole vielä tehty[16]. Tällaisten sopimusten tavoitteena on määritellä, miten kansallisia valvontajärjestelmiä on tarpeen parantaa kalastuksenvalvontaa koskevan yhteisön tuen suhteen. Sopimuksissa luodaan puitteet strategista riskianalyysia varten ja määritellään parannustavoitteet. Tavoitteet kattavat kaikki tarkastuksiin liittyvät näkökohdat kansallisista oikeudellisista puitteista tarkastuskeinoihin ja -menettelyihin sekä satelliittiseurantajärjestelmän ja muiden tietojen käyttöön. Tavoitteisiin sisältyy myös hallinnollisen valvonnan alaan, kansalliseen organisatoriseen rakenteeseen ja rikkomusten seurantaan liittyviä parannuksia. Jäsenvaltioiden olisi - rajoitettava vuotuisten valvontaohjelmien laajuutta, jotta kaikki hankkeet olisivat toteutettavissa; - epäröimättä investoitava valvontahenkilöstön koulutukseen ja vaihto-ohjelmiin (EU-10); - parannettava hallintoviranomaisten tietoisuutta sellaisten menoluokkien rahoitusmahdollisuuksista, joita ei ole vielä tähän mennessä juurikaan sisältynyt jäsenvaltioiden valvontaohjelmiin. Huomionarvoisia ovat erityisesti menojen arviointijärjestelmän käyttöönottamista koskevat toimet, sillä tällainen järjestelmä voisi auttaa jäsenvaltioita laatimaan vuotuiset valvontaohjelmat valikoivammin, kuten edellä mainitaan; - varmistava, että niiden toteutumatta jääneiden sitoumusten osuus vähenee entisestään. Tämä koskee erityisesti jäsenvaltioita, joiden rahoituksen enimmäismäärä on keskimääräistä suurempi ja joiden olisi pyrittävä keskimääräistä pienempään toteutumatta jääneiden sitoumusten osuuteen; - varmistettava, että ohjelmien toteuttamisesta vastaava henkilöstö tuntee menojen tukikelpoisuussäännöt kaikilta osin, jotta saadaan vähennettyä riskiä siitä, että komissio katsoisi korvaushakemuksiin sisältyvät menot tukikelvottomiksi; - varmistettava, että komission kanssa tehdyt yhteisymmärryspöytäkirjat pannaan täytäntöön; - noudatettava tiukasti vuotuisille arviointikertomuksille määrättyä muotoa ja määräaikoja. Annex I – Maximum contribution rates per Council Decision & actual contribution rates per Commission Financing Decision TYPES OF ELIGIBLE EXPENDITURE & MAXIMUM CONTRIBUTION RATES (in %) | ACTUAL CONTRIBUTION RATES (in %) | Council Decision 2001/431/EC | Council Decision 2004/465/EC | Financing Decisions: | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | IT: | 65% | 50% | 65% | 50% | NEW TECHNOLOGIES: | 50%; 50%/100% for VMS, electr. logbook | 50% | 50%;>50% for VMS/logbook | >50% | VMS/REPORT. DEVICES: | for VMS: 50%/100% | lump sum | TRAINING: | 50% | 50% | 50% | NEW INSPECTION SCHEDULES: | n/a | 50% | n/a | 50% | 50% | EQUIPMENT: | 35% | 25%;50% for new MS | 35% | 25%; 50% for new MS | EXPENDITURE ASSESSMENT: | 50% | n/a | 50% | 50% | 50% | SEMINARS: | 75% | >50% | STUDIES: | n/a | 100% | Annex II – Ranking of the Member States regarding non-execution rate, maximum contribution & de-commitment (for the period 2001-03) Annex III[17] – Overview of the Execution of Community Funds per Member State for the Periods 2001-03 and 2004-06 respectively [1] EYVL L 154, 9.6.2001, s. 22. [2] EUVL L 157, 30.4.2004, s. 114, sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston päätöksellä 2006/2/EY (EUVL L 2, 5.1.2006, s. 4). [3] Neuvoston päätös 2006/2/EY, tehty 21 päivänä joulukuuta 2005. [4] Sallitusta enimmäismäärästa, joka oli 105 miljoonaa euroa, poikettiin alapäin, koska yhteisrahoitus rajoittaa menoja ja jotkut hankkeet jouduttiin hylkäämään, jotta eri jäsenvaltioiden rahoitusosuudet ja erilaiset menoluokat saatiin pysymään tasapainossa. [5] KOM(2000) 684 lopullinen, 27.10.2000. [6] Koska komission aloitteesta tehdyistä kalastuksen valvontaa koskevista tutkimuksista aiheutuneet menot tulivat tukikelpoisiksi vuosien 2004–2006 järjestelmässä vasta vuoden 2005 lopussa (muutos 2006/2/EY), on vielä liian aikaista arvioida, kuinka paljon jäsenvaltiot ovat käyttäneet hyväkseen tätä mahdollisuutta. [7] EUVL L 314, 13.10.2004, s. 11. [8] Kaikki tässa jaksossa mainitut määrät ilmoitetaan ilman arvonlisäveroa. [9] Nämä laskelmat perustuvat yhteisön varojen toteutumisesta laadittaviin komission sisäisiin seurantataulukoihin, ja ne on päivitetty viimeksi 12.12.2008. [10] Komission asetuksen (EY) N:o 391/2007 (EUVL l 97, s. 30) liitteessä VI kuvataan korvaushakemusten sisältöä. [11] Siitä huolimatta, että komissio lähetti vuoden 2008 alussa monia kirjeitä, joissa muistutettiin perusteista, jotka raportin on täytettävä. [12] Saksa ja Malta. [13] Ruotsi. [14] Belgia, Ruotsi ja Malta. [15] Tanska, Viro, Ranska, Saksa, Liettua ja Ruotsi. [16] Tähän mennessä yhteisymmärryspöytäkirja on allekirjoitettu komission sekä Ruotsin, Puolan ja Kreikan välillä. [17] All tables in this Annex are based upon Commission-internal follow-up tables of the execution of Community funds and have last been updated on 12/12/2008.