Muutettu ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta

(komission EY:n perustamissopimuksen 189 A (2) artiklan nojalla esittämä)

PERUSTELUT

Johdanto

Komissio teki 10. lokakuuta 1997 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) (1). Ehdotus lähetettiin parlamentille ja neuvostolle 13. lokakuuta 1997 päivätyllä kirjeellä.

(1) EYVL C 343, 13.11.1997, s. 11.

Talous- ja sosiaalikomitea antoi 25. Maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa direktiiviehdotuksesta myönteisen lausunnon (2) (yksimielisesti) ja ehdotti joitakin muutoksia.

(2) EYVL C 157, 25.5.1998, s. 6.

Parlamentti antoi 16. heinäkuuta 1998 pidetyssä täysistunnossa lainsäädäntöpäätöslauselman, johon sisältyy lausunto (3) komission direktiiviehdotuksesta. Parlamentin lausuntoon sisältyy 36 tarkistusta. Komissio hyväksyi suuren osan näistä tarkistuksista, joilla parannetaan tai selvennetään ehdotusta. Osa tarkistuksista hyväksyttiin sellaisinaan, joissain tapauksissa taas säilytettiin tarkistuksen keskeinen sisältö tai tekstiä muokattiin hieman.

(3) EYVL C 292, 21.9.1998, s. 123.

Muutetussa ehdotuksessa otetaan huomioon molempien toimielinten lausunnot.

Huomautukset ehdotukseen tehtyihin tarkistuksiin

Johdanto-osan 4 a kappale [uusi] ja 4 b kappale [uusi]

Tekstiin on lisätty viittaukset vihreäkorttijärjestelmän toimintaan ja puutteisiin parlamentin tarkistusten 1 ja 2 huomioon ottamiseksi. Uusilla johdanto-osan kappaleilla muistutetaan siitä seikasta, että vaikka korvausvaateiden käsittelyä varten on olemassa järjestelmä, eräät käytännön ongelmat ovat vielä ratkaisematta.

Johdanto-osan 5 kappale

Tekstiä on paranneltu parlamentin tarkistuksen 3 mukaisesti.

Johdanto-osan 6 kappale

Sanamuotoa on paranneltu (sana "uhri" on korvattu parlamentin tarkistuksen 4 mukaisesti ilmaisulla "vahingon kärsinyt" - sama muutos on tehty direktiivin kaikkiin johdanto-osan kappaleisiin ja säännöksiin; viittaus käsitteeseen "vahinko tai vamma"), jotta voidaan varmistaa johdonmukaisuus aiemmin annettujen direktiivien kanssa (direktiivin 72/166/ETY 1 artiklan 2 kohta).

Johdanto-osan 6 a kappale [uusi]

Tekstissä on otettu huomioon parlamentin tarkistus 9. Siinä viitataan selkeästi tarpeeseen luoda mahdollisuus välittömään kanneoikeuteen, jolloin vahinkoa kärsineen ja vastapuolen vakuutusyhtiön välillä on oikeudellinen yhteys.

Johdanto-osan 6 b kappale [uusi] ja 6 c kappale [uusi]

Tekstissä otetaan huomioon parlamentin tarkistukset 5 ja 6. Siinä viitataan periaatteeseen, jonka mukaan korvausvaatimuksen voi esittää korvausedustajalle, sekä tällaisesta järjestelmästä saataviin etuihin.

Johdanto-osan 6 d kappale [uusi]

Tekstissä otetaan huomioon parlamentin tarkistus 7, jossa todetaan selvästi, että korvausedustajajärjestelmä ei vaikuta sovellettaviin lakeihin eikä tuomioistuinten toimivaltaan. Johdanto-osan kappaletta on laajennettu sisällyttämällä siihen tarkennus, jonka mukaan korvausedustajalla ei ole oikeudellista toimivaltaa vahingon kärsineen kotijäsenvaltiossa eikä korvausedustaja voi vaikuttaa korvausvaatimusta käsiteltäessä sovellettavaan jäsenvaltion lainsäädäntöön.

Johdanto-osan 6 e kappale [uusi] ja 9 kappale [poistettu]

Johdanto-osan uusi 6 e kappale korvaa alkuperäisen 9 kappaleen. Tekstiä on paranneltu, jotta siitä kävisivät selvemmin ilmi korvausedustajan täydentävät tehtävät sekä välitön kanneoikeus. Niin ikään pyritään välttämään väärä tulkinta, jonka mukaan korvausedustajalla olisi oikeudellista toimivaltaa vahingon kärsineen kotijäsenvaltiossa, ellei siitä määrätä Brysselin yleissopimuksessa (4) (näin ei ainakaan toistaiseksi ole) tai muussa oikeudellista toimivaltaa koskevassa kansainvälisessä sopimuksessa.

(4) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehty Brysselin yleissopimus.

Johdanto-osan 7 kappale

Tekstiä on muutettu, jotta otetaan osittain huomioon tarkistuksessa 10 ehdotetut muutokset. Kuvausta korvausedustajan toimivallasta on myös jossain määrin paranneltu. Viittaus korvausedustajan toimintaan vakuutusyhtiön edustajana tuomioistuimissa on säilytetty uudessa tekstissä. Vaikka kansainvälisen yksityisoikeuden nykyiset säännökset oikeudellisen toimivallan määrittämisestä eivät anna vahinkoa kärsineelle mahdollisuutta nostaa kotijäsenvaltiossaan kannetta korvausedustajaa vastaan, säännökset saattavat muuttua tulevaisuudessa (Brysselin yleissopimusta saatetaan muuttaa).

Johdanto-osan 10 kappale ja 10 a kappale [uusi]

Tekstiä on muutettu ottamaan huomioon tarkistusten 26 ja 27 tavoitteet, joiden mukaan on sovellettava tehostettuja seuraamuksia, jos vakuutuksenantaja ei anna perusteltua vastausta tiettyyn määräaikaan mennessä. Seuraamusten luonne on määritelty, niiden on oltava järjestelmällisiä ja tehokkaita. Seuraamusten sisällön osalta tekstiin on lisätty selvä viittaus taloudellisiin ja hallinnollisiin seuraamuksiin, ja johdanto-osan 10 kappaleeseen on lisätty luettelo lukuisista merkittävistä hallintosanktioista. Johdanto-osan 10 a kappaleessa viitataan myös muihin yksityisoikeuden säännöksiin sisältyviin taloudellisiin seuraamuksiin eli viivästyskorkoihin. Johdanto-osan kappaletta on tarkistettu 3 artiklan 6 kohtaan tehtyjen muutosten mukaisesti.

Johdanto-osan 11 kappale ja 11 a kappale [uusi]

Kuten parlamentin tarkistuksessa 12 ehdotetaan, johdanto-osan 11 kappaleen sanamuotoa on paranneltu. Lisäksi on selvennetty tietojen keräämistä vakuutusturvan päättymisestä, minkä ei tarvitse välttämättä vastata alkuperäisen vakuutussopimuksen voimassaoloaikaa. Lisäksi johdanto-osan 11 a kappaleeseen on lisätty viittaus ajoneuvoihin (esim. valtion tai puolustusvoimien ajoneuvot), joille ei tarvitse ottaa liikennevakuutusta. Näin varmistetaan yhdenmukaisuus tarkistetun 4 artiklan 4 kohdan kanssa, johon on lisätty kyseisiä ajoneuvoja koskeva säännös.

Johdanto-osan 11 b kappale [uusi] ja 11 c kappale [uusi]

Direktiiviä on selvennetty ajoneuvon haltijaa koskevien tietojen toimittamista koskevien velvollisuuksien suhteen. Sekä johdanto-osan 11 b kappaleeseen että 4 artiklan 4 kohtaan on sisällytetty oikeutetun edun käsite, joka on useiden jäsenvaltioiden lainsäädännössä yleisesti hyväksytty periaate. Alkuperäisestä ehdotuksesta puuttunut viittaus yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 95/46/EY (5) on sisällytetty tekstiin. Tällä viittauksella varmistetaan yhdenmukaisuus tietosuojaa koskevien säännösten ja komission yleisen politiikan kanssa, koska vakuuttamattoman tai puutteellisesti vakuutetun ajoneuvon ollessa kyseessä on toimitettava henkilötiedot, erityisesti ajoneuvon haltijan tai pääasiallisen käyttäjän nimi ja osoite. Direktiivin 4 artiklaa on täydennetty tämän mukaisesti lisäämällä siihen 5 kohta.

(5) EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31.

Johdanto-osan 12, 12 a [uusi] ja 13 kappale

Kappaleita on muutettu, jotta osa parlamentin tarkistukseen 13 sisältyvistä ehdotuksista otetaan huomioon. Johdanto-osan 13 kappaleen mukaan vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielin voi ratkaista tapaukset, joissa vakuutuksenantajaa ei pystytä selvittämään, jotta toisessa jäsenvaltiossa vahinkoa kärsineen ei tarvitse asioida kuin yhden toimielimen kanssa. Johdanto-osan 13 kappaleessa kuitenkin mainitaan, että voimassa olevien vakuutusdirektiivien säännöksiä on noudatettava: vakuuttamattomiin tai tunnistamattomiin ajoneuvoihin sovelletaan direktiivin 84/5/ETY (6) säännöksiä ja ne kuuluvat takuurahastojen toimivallan piiriin. Jotta varmistettaisiin yhdenmukaisuus kyseisen direktiivin säännösten kanssa, johdanto-osan 13 kappaleessa todetaan yksiselitteisesti, että lopullinen korvausvastuu on direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaan takuurahastoilla.

(6) Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 30 päivänä joulukuuta 1983 annettu toinen neuvoston direktiivi 84/5/ETY.

Johdanto-osan uuden 12 a kappaleen sanamuotoa on täydennetty 5 artiklan 2 kohtaan sisällytetyn säännöksen mukaisesti viittauksella sopimukseen, joka korvaustoimielinten on tehtävä takaisinperintään liittyvistä yksityiskohtaisista säännöistä.

1 artikla

Sanamuotoa on paranneltu, jotta otetaan ainakin osittain huomioon parlamentin tarkistus 15 ja selvennetään alkuperäisessä ehdotuksessa käytettyä vahingon kärsineen käsitettä. Niin ikään halutaan varmistaa johdonmukaisuus moottoriajoneuvojen vakuutuksista aiemmin annettujen direktiivien kanssa. Direktiiviin on lisätty uusi 8 a artikla, joka koskee direktiivin soveltamisalan laajentamista muussa valtiossa kuin vahingon kärsineen kotijäsenvaltiossa (eli myös kolmansissa maissa) tapahtuviin onnettomuuksiin, ja jossa komissio velvoitetaan tutkimaan mahdollisuutta saada tämä asia ratkaistua kansainvälisellä sopimuksella. Kyseisessä artiklassa komissio myös ilmaisee aikovansa tutkia tätä ratkaisua. Tarkasteltaessa 6 artiklaan sisältyvää soveltamisalan määritelmää voidaan todeta, että tämän artiklan soveltamisala on todellisuudessa laajempi, mutta ainoastaan sen vuoksi, että varmistetaan johdonmukaisuus direktiivin 72/166/ETY (7) 6 ja 7 artiklan kanssa. Kyseisten säännösten mukaan jäsenvaltioiden on tarkistettava, että unionin alueelle tulevilla kolmansien maiden ajoneuvoilla on voimassa oleva vihreä kortti tai rajavakuutustodistus. Ensimmäisellä moottoriajoneuvodirektiivillä tai käsiteltävänä olevalla direktiivillä ei ole vaikutuksia yhteisön ulkopuolella, koska maininta kolmansien maiden ajoneuvoista viittaa vain niiden väliaikaiseen käyttöön EY:n alueella ja sen vaikutuksiin eli mahdollisiin onnettomuuksiin.

(7) Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 24 päivänä huhtikuuta 1972 annettu neuvoston direktiivi 72/166/ETY.

2 artikla

Sanamuotoa on paranneltu parlamentin tarkistuksen 16 mukaisesti.

3 artiklan 1 kohta

Sanamuotoa on paranneltu parlamentin tarkistukseen 17 sisältyvien ehdotusten ottamiseksi osittain huomioon. Myös tarkistukset 18 ja 19 on otettu huomioon eli korvausedustajan on kyettävä käsittelemään tapaus vahingon kärsineen äidinkielellä ja korvausedustajan valinta on vakuutuksenantajan harkittavissa. Sen sijaan muita tarkistukseen 19 sisältyviä ehdotuksia, jotka viittaavat luonnollisiin tai oikeushenkilöihin, toimielimiin tai muihin sopiviksi katsottuihin korvausedustajiin, ei ole otettu mukaan direktiiviehdotukseen. Tällainen luettelo saattaisi johtaa väärään tulkintaan ja siihen harhakäsitykseen, että luettelo on tyhjentävä.

3 artiklan 3 kohta

Sanamuotoa on selvennetty parlamentin tarkistuksessa 20 ehdotetulla tavalla. Viittausta pakollista liikennevakuutusta koskeviin direktiivin 90/232/ETY (8) mukaisiin säännöksiin on myös selvennetty, samoin kuin niiden suhdetta onnettomuuteen sovellettaviin kansainvälisen yksityisoikeuden säännöksiin. Lopuksi on vielä laajennettu luetteloa niistä henkilöistä, joilta vahingon kärsinyt voi vaatia korvausta ja joita vastaan hän voi aloittaa oikeuskäsittelyn, jotta otetaan huomioon kaikki jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen tarjoamat mahdollisuudet. Tämän kohdan viimeinen virke on parlamentin tarkistuksen 25 mukainen.

(8) Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä toukokuuta 1990 annettu kolmas neuvoston direktiivi 90/232/ETY.

3 artiklan 4 kohta

Ehdotusta on muutettu parlamentin tarkistuksen 21 mukaisesti. Vakuutuksenantajan on otettava vastuu korvausedustajan valinnasta ja arvioitava, onko tällä riittävä ammattipätevyys.

3 artiklan 5 kohta

Korvausedustajan toimivaltuuksien laajuutta on selvennetty tuomioistuinten ja kansallisten viranomaisten suhteen. Kansallisilla viranomaisilla tarkoitetaan sekä hallinto- että oikeusviranomaisia. Oikeusviranomaisista voidaan todeta, että vaikka Brysselin yleissopimuksen nykyiset määräykset eivät salli oikeuskäsittelyn aloittamista vahingon kärsineen asuinvaltiossa (eli jäsenvaltiossa, johon korvausedustaja on sijoittautunut), yleissopimukseen tulevaisuudessa tehtävät muutokset tai muut kansainväliset sopimukset saattavat antaa vahingon kärsineelle tämän mahdollisuuden. Direktiivin säännökset eivät saa johtaa ennakkotapaukseen, joka saataisi tulevaisuudessa heikentää vahingon kärsineiden asemaa.

3 artiklan 6 kohta

Tekstiä on paranneltu, jotta siihen voidaan sisällyttää parlamentin tarkistukset 26 ja 27 ainakin niihin sisältyvän tavoitteen osalta. Tarkistuksilla pyritään ottamaan käyttöön tehostetut rangaistusseuraamukset sen varalta, että vahingon kärsinyt ei saa lyhyen ajan kuluessa perusteltua korvaustarjousta. Erityisesti seuraamusten luonne on määritelty: niiden on oltava järjestelmällisiä ja tehokkaita. Tämä tarkoittaa sitä, että kansallisten viranomaisten on ehdottomasti sovellettava rangaistusseuraamuksia; tästä periaatteesta ei ole mahdollista poiketa. Viranomaiset voivat luonnollisesti käyttää harkintaa määrittäessään olosuhteiden perusteella rangaistuksen ankaruutta. Rangaistusseuraamusten sisällön osalta tekstiin on lisätty selkeä viittaus sekä taloudellisiin seuraamuksiin että vastaaviin hallintosanktioihin. Johdanto-osan 10 kappaleeseen on lisätty kattava luettelo merkittävistä hallintosanktioista, jotta taloudellisten ja hallinnollisten seuraamusten "vastaavuus" kävisi paremmin ilmi.

Tiettyjä tarkoin määriteltyjä tilanteita varten tarvitaan tapauskohtaisia seuraamuksia, jotka poikkeavat direktiiviehdotuksen 9 artiklassa säädetyistä yleisistä rangaistusseuraamuksista.

Direktiivin 3 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyt taloudelliset seuraamukset, jotka voivat jäsenvaltion oikeuskäytännöstä riippuen olla hallinnollisia sakkoja tai harvemmissa tapauksissa erityisiä yksityisoikeudellisia seuraamuksia (esim. Ranskan loi Badinter), eroavat maksuviiveistä johtuvista viivästyskoroista, jotka useimmissa jäsenvaltioissa sisältyvät yksityisoikeuden yleisiin säännöksiin. Seuraamusten luonne määritellään, jotta direktiivin säännöksistä tulee tehokkaampia, mutta soveltamiseen liittyvät yksityiskohtaiset säännöt eivät sisälly tekstiin. Nämä kysymykset käsitellään toissijaisuusperiaatteen mukaisesti kansallisen yksityisoikeuden ja hallinnollisten määräysten puitteissa. Direktiivin 3 artiklan 6 kohdan viimeiseen alakohtaan on myös lisätty selkeä viittaus viivästyskorkoihin.

3 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa todetaan, että vakuutuksenantajan tarjouksen on oltava perusteltu. Toisessa luetelmakohdassa sana "asianmukainen" on niin ikään korvattu sanalla "perusteltu". Uusi sana vastaa paremmin komission tavoitetta velvoittaa vakuutuksenantaja antamaan perusteltu vastaus toimistaan tai päätöksestään olla maksamatta korvausta vahingon kärsineelle. Korvausedustajan on selvitettävä, kuinka hän on määrittänyt vahingon laajuuden tai miksi vaadittua korvausta ei makseta täysimääräisenä. Jos vahingon kärsinyt riitauttaa vakuutuksenantajan korvausvastuusta tai korvaussummasta antaman perustellun vastauksen, asia on ratkaistava kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa. Tällaisessa tapauksessa kansallinen tuomioistuin tai lainsäätäjä voi esimerkiksi todeta, että jos vahingon kärsinyt ei vastaa vakuutuksenantajan tai korvausedustajan oikeutettuun tiedusteluun, joka on tehty korvaushakemuksen täydentämiseksi, kolmen kuukauden määräajan kuluminen voidaan keskeyttää. Jäsenvaltio voi myös päättää, että jos korvausvastuuta ei ole riitautettu, mutta korvaussummaa ei ole määritetty tarkasti, vahingon kärsinyt voi saada etumaksuna osan lopullisesta korvaussummasta.

3 artiklan 7 kohta

Teksti on muotoiltu uudelleen ja sitä on täydennetty sen seikan selventämiseksi, että korvausedustajan toiminta ei merkitse vakuutusyhtiön pää- tai sivutoimisen toimipisteen perustamista aineellisen oikeuden säännöksien (viittaus kolmanteen (9) ja toiseen (10) henkivakuutusdirektiiviin) tai tuomiovallan määrittämisestä annettujen sääntöjen tarkoittamassa merkityksessä (viittaus Brysselin yleissopimuksiin).

(9) Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/49/ETY.

(10) Muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta 22 päivänä kesäkuuta 1988 annettu toinen neuvoston direktiivi 88/357/ETY.

4 artiklan 1 kohta

Tekstiä on paranneltu ja viittaus "alueellaan rekisteröityihin ajoneuvoihin" on korvattu a ja b luetelmakohdilla. Ajoneuvolla on oltava sekä rekisteritunnus että vakuutustodistuksen numero, jotta sitä voidaan laillisesti käyttää EU:n alueella. Tekstiin on lisätty viittaus vakuutusturvan voimassaoloaikaan, joka ei useinkaan pääty samaan aikaan kuin itse vakuutussopimuksen voimassaolo. Lisäyksellä otetaan huomioon parlamentin tarkistuksen 29 tavoitteet. Tekstiä on myös muutettu parlamentin tarkistuksen 28 mukaisesti lisäämällä siihen maininta ajoneuvoista, joita ei tarvitse vakuuttaa, kuten esimerkiksi puolustusvoimien ja valtion ajoneuvot. Tekstiin on lisätty d ja e luetelmakohdat, joissa luetellaan poikkeukset direktiivissä 72/166/ETY säädetystä velvollisuudesta ottaa vakuutus moottoriajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta.

4 artiklan 2 kohta

Esitystapaa on paranneltu. Tekstiin on myös lisätty viittaus vakuutuksen voimassaolon päättymiseen parlamentin tarkistuksen 29 huomioon ottamiseksi. Muutettu direktiiviehdotus eroaa kuitenkin parlamentin ehdotuksesta vakuutuksenantajalle asetettavan velvoitteen laajuuden osalta. Parlamentin tarkistuksen 29 mukaan vakuutuksenantaja on jatkuvasti velvollinen antamaan informaatiokeskukselle tietoja uusien tai olemassa olevien vakuutussopimusten voimassaolosta, kun taas komission ehdotuksessa ollaan yksinkertaisemman ratkaisun kannalla. Jos oletetaan, että vakuutussopimus on voimassa ja se uusitaan säännöllisin väliajoin, ellei sitä erikseen irtisanota sopimukseen sisältyvien ehtojen ja määräaikojen puitteissa, vakuutuksenantajan ei tarvitse ilmoittaa informaatiokeskukselle sopimuksen voimassaolosta vaan ainoastaan sen päättymisestä. Sopimuksen katsotaan olevan voimassa, jollei sen voimassaolon päättymisestä ole erikseen ilmoitettu. Tämä helpottaa vakuutuksenantajan toimintaa, koska sen on käytännössä annettava tiedot vain uusista vakuutussopimuksista (vakuutussopimusten lukumäärä) ja vanhojen sopimusten voimassaolon päättymisestä, mutta ei sopimusten automaattisesta uusimisesta.

4 artiklan 3 kohta ja 4 kohta [uusi]

Tämän artiklan 3 kohdan esitystapaa on paranneltu parlamentin tarkistukseen 30 sisältyvien ehdotusten mukaisesti. Tähän kohtaan on lisätty tarkistuksen 31 mukaisesti velvoite, jonka mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että informaatiokeskukset vastaavat viipymättä vahingon kärsineen tietopyyntöihin. Artiklaan on lisätty uusi 4 kohta niitä tapauksia varten, joissa vahingon kärsinyt on oikeutettu saamaan enemmän tietoja kuin mitä tarvitaan helpottamaan kanteen nostamista tai korvauksien hakemista korvausedustajan kautta. Vahingon kärsineen on osoitettava oikeutetun edun olemassaolo eli todistettava, että korvaus voidaan saada vain haastamalla vahingosta vastuussa oleva henkilö oikeuteen. Tätä kohtaa on selkeytetty, jotta voidaan ottaa huomioon henkilötietojen käsittelyyn liittyvät tietosuojavaatimukset, kuten vahingon aiheuttajan nimi ja osoite, ja jotta toisaalta voidaan varmistaa, että vahingon kärsinyt saa korvauksen. Oikeutetun edun käsite on yleisesti hyväksytty periaate useiden jäsenvaltioiden hallinto- ja yksityisoikeuden piirissä.

4 artiklan 5 kohta [uusi]

Tähän kohtaan on lisätty alkuperäisestä ehdotuksesta puuttuva säännös, jonka mukaan yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun direktiivin 95/46/ETY säännöksiä on noudatettava. Näin varmistetaan riittävä yhdenmukaisuus tietosuojaa koskevien säännösten kanssa, koska vakuuttamattoman tai puutteellisesti vakuutetun ajoneuvon ollessa kyseessä vahingon kärsineelle on annettava henkilötietoja, erityisesti vahingon aiheuttaneen ajoneuvon haltijan tai pääasiallisen käyttäjän nimi ja osoite.

5 artiklan 1, 2 ja 3 kohta

Tekstiä on paranneltu ja parlamentin tarkistus 33 on hyväksytty osittain seuraavien seikkojen osalta:

- 1 kohdassa säädetään erityisesti, että korvaustoimielimen väliintulo ei ole mahdollinen siinä tapauksessa, että vahingon kärsinyt ja vakuutettu ovat aloittaneet neuvottelut vahingonkorvauksen suuruudesta tai kun riita-asia on annettu tuomioistuimen käsiteltäväksi. Korvaustoimielimellä ei ole lainkäyttövaltaa.

- Komissio hyväksyy myös ehdotuksen, jonka mukaan korvaustoimielimet voivat tehdä sopimuksen takaisinperintää koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. Tällä säännöksellä ei ole vaikutusta muihin samojen toimielinten välisiin kansainvälisiin sitoumuksiin (vuonna 1991 tehty monenvälinen takuusopimus). 5 artiklasta saadaan näin kattavampi ja yksinkertaisempi.

Luetteloa henkilöistä, joille on annettava tieto vahingon kärsineen kotijäsenvaltion korvaustoimielimen aikeista toimia, on laajennettu. Luetteloon on sisällytetty toisaalta vahingon aiheuttanut henkilö (tämä saattaa lisätä vakuutuksenantajaan kohdistuvaa painetta) ja toisaalta sen jäsenvaltion korvaustoimielin, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut. Viimeksi mainittu korvaustoimielin osallistuu vakuutuksenantajaa vastaan korvausten perimiseksi aloitettuihin oikeustoimiin.

Tekstiin on myös lisätty selvennys, joka koskee jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenantaja maksaa korvauksen. Jotta voidaan kohdistaa paine sitä vakuutuksenantajaa kohtaan, joka ei ole täyttänyt velvollisuuksiaan, korvausta on ehdottomasti vaadittava siltä toimipisteeltä, joka on todellisuudessa tehnyt sopimuksen. Tämä ei aina välttämättä tarkoita pääkonttoria.

5 artiklan 2 kohdassa säädettyä sijaantulomenettelyä on myös täydennetty. Jäsenvaltiot velvoitetaan tunnustamaan vahingon kärsineen oikeuksien siirtyminen vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielimelle ja vastaavasti sen jäsenvaltion korvaustoimielimelle, johon vakuutussopimuksen tehnyt vakuutuksenantaja on sijoittautunut. Sijaantulosta on säädettävä sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jonka alueelle korvaussumman perimiseen oikeutettu korvaustoimielin on perustettu, mikä tarkoittaa sitä jäsenvaltiota, jossa vahingon kärsinyt asuu. Kyseisen korvaustoimielimen tunnustamisen suhteen voi ilmetä ongelmia siinä valtiossa, jossa vahinko on tapahtunut; korvausvaatimus käsitellään tavallisesti sen maan lakien mukaan, jossa vahinko on tapahtunut. Ongelmatilanteet ovat mahdollisia jäsenvaltiossa, johon vakuutussopimuksen tehnyt vakuutuksenantaja on sijoittautunut, koska maksuvaatimukset vahingon aiheuttajan vakuutusyhtiötä kohtaan on viime kädessä kohdistettava kyseiseen valtioon. Korvaustoimielinten järjestelmän toimivuus riippuu korvaussumman takaisinperinnän onnistumisesta ja sijaantulon vastavuoroisesta tunnustamisesta.

Direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohdan esimerkin mukaisesti komission tulisi tehdä päätös, jossa määritetään ajankohta, jona jäsenvaltioiden korvaustoimielinten välinen sopimus tulee voimaan. Tämä säädös tarvitaan, jotta yksityisoikeudellisesta sopimuksesta tulee täytäntöönpanokelpoinen koko EU:n alueella.

6 artikla

Jos vakuutuksenantaja jää tuntemattomaksi, komissio hyväksyy parlamentin tarkistukseen 33 sisältyvän ehdotuksen, jonka mukaan vahingon kärsinyt voi turvautua korvaustoimielinten järjestelmään edellyttäen, että voimassa olevia vakuutusdirektiivejä noudatetaan. Vakuuttamattomiin ja tunnistamattomiin ajoneuvoihin sovelletaan direktiiviä 84/5/ETY, ja ne kuuluvat takuurahastojen toimivallan piiriin. Korvaustoimielimen väliintulo hyväksytään, jotta vahingon kärsinyt voi yksinkertaisuuden vuoksi asioida yhden toimipisteen kanssa, mutta lopullinen vastuu on direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaan takuurahastoilla.

Toisin kuin tarkistuksessa 34 ehdotetaan, tekstissä on säilytetty selkeä viittaus direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa mainittuun järjestelmään sen selventämiseksi, että jos ajoneuvo on tunnistamaton tai vakuuttamaton, korvausvastuu on takuurahastolla eikä tässä direktiiviehdotuksessa tarkoitetulla korvaustoimielimellä. Tarkistuksessa 33 esitetty ajatus, jonka mukaan vahingon kärsinyt voi esittää korvausvaatimuksen silloinkin, kun vakuutuksenantaja jää tuntemattomaksi, voidaan hyväksyä sillä edellytyksellä, että tapaukseen ei jälkeenpäin sovelleta korvaustoimielinten järjestelmää vaan vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielin perii maksamansa korvaukset viime kädessä takuurahastolta, joka sijaitsee joko siinä jäsenvaltiossa, jossa vahinko tapahtui, tai jossa vahingon aiheuttanut ajoneuvo on rekisteröity.

Direktiivin 6 artiklaan on tehty vielä kaksi muutosta. Menettelyn nopeuttamiseksi ja epäselvien tilanteiden keston rajoittamiseksi jäsenvaltioille annetaan määräaika, jonka kuluessa vakuutuksenantajan tunnistamisen on tapahduttava. Lisäksi direktiiviin on tehty korjaus, jonka mukaan kolmansista maista tulevien vakuuttamattomien tai puutteellisesti vakuutettujen ajoneuvojen aiheuttamissa vahingoissa korvausvastuu on takuurahastoilla eikä vihreäkorttitoimistoilla. Direktiivin 72/166/ETY 6 ja 7 artiklan mukainen velvollisuus tarkistaa, että kolmansien maiden ajoneuvoilla on voimassa oleva vihreä kortti tai rajavakuutustodistus, asetetaan jäsenvaltioiden kansallisille viranomaisille eikä vakuutuksenantajille niiden välisten yksityisten sopimusten perusteella (vihreäkorttijärjestelmä). Vastuu kolmansien maiden ajoneuvojen aiheuttamien vahinkojen korvaamisesta on siis takuurahastoilla, joiden on tarkoitus korvata puutteet, joita esiintyy pakollisista liikennevakuutuksista annetuissa EY:n vakuutusdirektiiveissä säädetyssä korvaustakuujärjestelmässä.

8 a artikla [uusi]

Parlamentin tarkistus 4 on otettu osittain huomioon. Uudessa 8 a artiklassa todetaan, että komission tulisi tutkia mahdollisuutta laajentaa tässä direktiivissä säädettyjä järjestelyjä kansainvälisellä sopimuksella, jotta voitaisiin kattaa kolmansissa maissa tapahtuvissa liikenneonnettomuuksissa niiden henkilöiden kärsimät vahingot, jotka asuvat jossain jäsenvaltiossa ja vahingon aiheuttajana on toisessa jäsenvaltiossa vakuutettu siellä pääasiallisesti käytettävä ajoneuvo. Tarkoitus ei ole kuitenkaan laajentaa tämän direktiivin soveltamisalaa koskemaan kolmansissa maissa sattuvia onnettomuuksia.

Käytännön ongelmia esiintyy, vaikka kaikki direktiivissä ehdotettuja järjestelyjä (korvausedustaja, informaatiokeskus ja korvaustoimielin) hallinnoivat osapuolet (vahingon kärsineen kotijäsenvaltio, jäsenvaltio, jossa vahinko tapahtui, sekä vakuutuksenantajan kotijäsenvaltio) sijaitsisivat yhteisön alueella. Ongelmat liittyvät ensinnäkin sovellettavaan lainsäädäntöön. Useimmissa tapauksissa sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jossa onnettomuus sattuu. Jos onnettomuus tapahtuu yhteisön alueen ulkopuolella, korvausedustajan on käsiteltävä korvausvaatimus kolmannen maan lainsäädännön mukaisesti, jota hän ei kenties tunne lainkaan. Nykymuotoisen direktiiviehdotuksen mukaan riittää, jos korvausedustaja tuntee 15 jäsenvaltion moottoriajoneuvojen vakuutuksia koskevan lainsäädännön perusperiaatteet. Parlamentin ehdottama tarkistus merkitsisi sitä, että jokaisen tapauksen yhteydessä pitäisi tutkia kyseisen kolmannen maan asiaan liittyvässä lainsäädännössä sovellettavia periaatteita. Tämä vaatisi lisää voimavaroja ja aiheuttaisi kustannuksia vakuutusalalla sekä johtaisi vahingon kärsineen tekemien hakemusten varsin hitaaseen käsittelyyn.

Asian käsittely hankaloituu, jos tavanomaiset menettelyt eivät riitä vaan joudutaan oikeuskäsittelyyn. Ongelmia voivat aiheuttaa tuomiovallan määrittäminen ja kansallisten tuomioistuinten toimivalta asioiden käsittelyssä. Brysselin yleissopimusta ei sovelleta tällaisiin tapauksiin. Koska yhdenmukaisia kansainvälisen yksityisoikeuden säännöksiä ei ole, tuomiovalta määritetään kansallisen oikeuden mukaan, mikä voi tarkoittaa myös kolmannen jäsenvaltion lainsäädäntöä. Toimivaltaisesta tuomioistuimesta ei siis ole varmuutta, paitsi jos voidaan soveltaa muita kansainvälisiä sopimuksia. Tarkoituksenmukaisin ratkaisu tuomiovallan selvittämiseksi on todennäköisesti jäsenvaltioiden ja yhden tai useamman kolmannen maan välinen kansainvälinen sopimus.

Muutettu ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 92/49/ETY muuttamisesta

ALKUPERÄINEN EHDOTUS // MUUTETTU EHDOTUS

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka // EI MUUTOKSIA

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 100 a artiklan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen, (11)

(11) EYVL...

ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, (12)

(12) EYVL C...

noudattavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 189 b artiklassa tarkoitettua menettelyä, //

sekä katsovat, että

tällä hetkellä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten väliset erot estävät henkilöiden ja vakuutuspalvelujen vapaan liikkuvuuden, // EI MUUTOKSIA

on siis tarpeen lähentää tätä lainsäädäntöä sisämarkkinoiden toiminnan parantamiseksi, // EI MUUTOKSIA

neuvosto on antanut direktiivillä 72/166/ETY (13), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 90/232/ETY (14), säännökset moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaansaattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä, // EI MUUTOKSIA

(13) EYVL L 103, 2.5.1972, s. 1.

(14) EYVL L 129, 19.5.1990, s. 33.

neuvosto on antanut direktiivillä 88/357/ETY (15), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/49/ETY (16), sellaisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamista koskevat säännökset, jotka koskevat muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta ja joilla tähdätään palvelujen vapaan tarjoamisen helpottamiseen, // EI MUUTOKSIA

(15) EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1.

(16) EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1.

// vihreäkorttitoimistojen järjestelmällä varmistetaan onnettomuudessa aiheutuneiden vahinkojen ongelmaton korvaaminen vahingon kärsineen kotimaassa myös siinä tapauksessa, että onnettomuuden toinen osapuoli on kotoisin jostain toisesta Euroopan valtiosta,

vihreäkorttitoimistojen järjestelmällä ei ratkaista kaikkia ongelmia, joita aiheutuu, kun vahingon kärsineen on esitettävä korvausvaatimuksensa toisessa maassa siellä asuvalle vastapuolelle sekä kyseiseen maahan rekisteröidylle vakuutusyhtiölle (vieras oikeuskäytäntö, vieras kieli, totutusta poikkeava vahinkotapauksen käsittely ja usein myös käsittelyn perusteeton pitkittyminen),

Euroopan parlamentti teki Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 b artiklan 2 kohdan mukaisen aloitteen liikenneonnettomuuden uhrin kotimaan ulkopuolella tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 1995 antamallaan päätöslauselmalla, (17) jossa se kehotti komissiota tekemään ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi, // ongelman ratkaisemiseksi Euroopan parlamentti teki Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 138 b artiklan 2 kohdan mukaisen aloitteen liikenneonnettomuuden uhrin kotimaan ulkopuolella tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 1995 antamallaan päätöslauselmalla, (18) jossa se kehotti komissiota tekemään ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi,

(17) EYVL C 308, 20.11.1995, s. 108.

(18) EYVL C 308, 20.11.1995, s. 108.

on tarpeen täydentää direktiiveillä 72/166/ETY, 84/5/ETY (19) ja 90/232/ETY luotua järjestelyä, jotta voitaisiin taata moottoriajoneuvojen aiheuttamista liikennevahingoista vahinkoa kärsineille yhtäläinen kohtelu riippumatta siitä, missä yhteisön alueella vahingot sattuvat; vahingon korvaamisessa on puutteita, jos liikennevahinko on sattunut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa, // on tarpeen täydentää direktiiveillä 72/166/ETY, 84/5/ETY (20) ja 90/232/ETY luotua järjestelyä, jotta voitaisiin taata moottoriajoneuvojen aiheuttamista liikennevahingoista vahinkoa tai vamman kärsineille yhdenmukainen kohtelu riippumatta siitä, missä yhteisön alueella vahingot sattuvat; vahingon korvaamisessa on puutteita, jos liikennevahinko on sattunut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa,

(19) EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17.

(20) EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17.

// näitä järjestelyjä täydennetään antamalla vahingon kärsineelle suora kanneoikeus vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajaa vastaan,

// asia voidaan ratkaista tyydyttävästi esimerkiksi siten, että moottoriajoneuvon aiheuttaman liikennevahingon vuoksi vahingon tai vamman muussa jäsenvaltiossa kuin omassa asuinvaltiossaan kärsinyt oikeutetaan vaatimaan korvausta omassa jäsenvaltiossaan toimivalta korvausedustajalta, joka on vahingon aiheuttaneen osapuolen vakuutuksenantajan tähän valtioon nimittämä,

// tämän ratkaisun avulla asuinvaltionsa ulkopuolella vahinkoa kärsineet voivat turvautua tuttuihin menettelyihin vahinkotapauksen käsittelyssä,

// vahingon kärsineen asuinvaltiossa toimivien korvausedustajien järjestelmällä ei ole vaikutusta yksittäisiin tapauksiin sovellettavaan aineelliseen oikeuteen tai oikeudelliseen toimivaltaan; korvausedustajalla ei ole oikeudellista toimivaltaa jäsenvaltiossa, jossa vahingon kärsinyt asuu, jollei oikeudellisen toimivallan määrittämisestä annetuista kansainvälisen yksityisoikeuden säännöksistä muuta johdu,

// vahingon kärsineen välitön kanneoikeus vakuutuksenantajaa vastaan on johdonmukainen lisäys korvausedustajien järjestelmään, ja sillä parannetaan vahingon kärsineen oikeusturvaa, kun liikenneonnettomuus tapahtuu vahingon kärsineen asuinvaltion ulkopuolella,

jotta puutteet voidaan korjata edes osittain, on huolehdittava siitä, että se jäsenvaltio, johon vakuutusyhtiö on sijoittautunut, vaatii yritystä nimeämään edustajansa, joilla on kotipaikka muissa jäsenvaltioissa tai jotka ovat sijoittautuneet niihin sekä jotka kokoavat kaikki tarvittavat kyseisentyyppisten liikennevahinkojen korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja joilla on riittävät toimivaltuudet, jotta ne voivat edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, mukaan lukien korvausten maksaminen, ja edustavat sitä tai tarvittaessa huolehtivat sen edustamisesta muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, jos se on kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista, samoin kuin muiden jäsenvaltioiden viranomaisissa, // jotta puutteet voidaan korjata, on huolehdittava siitä, että se jäsenvaltio, johon vakuutusyhtiö on sijoittautunut, vaatii yritystä nimeämään korvausedustajansa, joilla on kotipaikka muissa jäsenvaltioissa tai jotka ovat sijoittautuneet niihin, sekä jotka kokoavat kaikki tarvittavat kyseisentyyppisten liikennevahinkojen korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja jotka ryhtyvät tarvittaviin toimiin korvausvaatimuksen käsittelemiseksi vakuutusyhtiön puolesta ja sen lukuun, mukaan lukien korvausten maksaminen; korvausedustajilla on oltava riittävät toimivaltuudet, jotta ne voivat edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, ja edustavat sitä kansallisissa viranomaisissa ja tarvittaessa myös jäsenvaltioiden tuomioistuimissa, jos se on kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista,

korvausedustajien nimeäminen on eräs direktiivin 73/239/ETY liitteen a kohdan vakuutusluokkaan 10 kuuluvaan vakuutustoimintaan ryhtymisen ja sen harjoittamisen edellytys; näin ollen se on hallinnollisen toimiluvan antamisen edellytys, ja toimilupa saadaan sen jäsenvaltion viranomaisilta, jossa yrityksen pääkonttori sijaitsee, sellaisena kuin se on direktiivin 92/49/ETY II osastossa määritelty; tämä edellytys koskee myös yrityksiä, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella ja jotka ovat saaneet luvan toimia jonkin yhteisön jäsenvaltion alueella; direktiivejä 73/239/ETY ja 92/49/ETY muutetaan ja täydennetään tämän mukaisesti, // EI MUUTOKSIA

se, että vahingon kärsinyt voi vaatia korvausta suoraan vakuutuksenantajalta, on looginen ennakkoedellytys mainittujen korvausedustajien olemassaololle; sillä parannetaan lisäksi yleisesti liikenneonnettomuuksissa asuinvaltionsa ulkopuolella vahinkoa kärsineiden oikeusturvaa yleensä, // POISTETTU

sen lisäksi, että taataan se, että vahingon kärsineen asuinvaltiossa on vakuutusyhtiön edustaja, on tarkoituksenmukaista taata vahingon kärsineelle oikeus vahingonkorvausvaatimusten riittävän pikaiseen käsittelyyn; näin ollen on tarpeellista sisällyttää kansalliseen lainsäädäntöön säännös vakuutusyhtiöitä koskevista sopivista pakkokeinoista, jos vakuutusyhtiön edustaja laiminlyö velvollisuutensa tehdä korvaustarjous kohtuullisen ajan kuluessa; edellytyksenä sille, että vakuutuksenantaja voi esittää korvaustarjouksen edellä mainitussa määräajassa on, että vahingonkorvausvelvollisuutta ja aiheutunutta vahinkoa ei ole riitautettu, // sen lisäksi, että taataan se, että vahingon kärsineen asuinvaltiossa on vakuutusyhtiön edustaja, on tarkoituksenmukaista taata vahingon kärsineelle oikeus vahingonkorvausvaatimusten riittävän pikaiseen käsittelyyn; näin ollen on tarpeellista sisällyttää kansalliseen lainsäädäntöön riittävän tehokkaat ja järjestelmälliset taloudelliset seuraamukset tai vastaavat hallintosanktiot, joita voivat olla kieltotuomio yhdistettynä hallinnolliseen sakkoon, tietojen toimittaminen säännöllisesti valvontaviranomaisille, paikan päällä tehtävät tarkastukset, tietojen julkaisu kansallisessa virallisessa lehdessä ja muissa lehdissä, yhtiön toiminnan keskeyttäminen (uusien vakuutussopimusten tekemisen kieltäminen määräajaksi), valvontaviranomaisten nimittämä erityisedustaja, joka valvoo, että liiketoiminta on vakuutusalan lainsäädännön mukaista, liiketoimintaa varten annetun toimiluvan peruuttaminen ja yrityksen johdolle määrättävät seuraamukset siinä tapauksessa, että vakuutuksenantaja tai sen edustaja laiminlyö velvollisuutensa tehdä korvaustarjous kohtuullisen ajan kuluessa; muita tarpeellisiksi katsottuja toimenpiteitä - erityisesti valvontaa koskevan lainsäädännön mukaisia - voidaan kuitenkin soveltaa; edellytyksenä sille, että vakuutuksenantaja voi esittää korvaustarjouksen edellä mainitussa määräajassa on, että vahingonkorvausvelvollisuutta ja aiheutunutta vahinkoa tai vammaa ei ole riitautettu,

edellä mainittujen seuraamusten lisäksi on tarpeen säätää korosta, jota maksetaan vakuutuksenantajan vahingon kärsineelle tarjoamalle tai tuomioistuimen vahingon kärsineelle myöntämälle korvaussummalle, jos tarjousta ei ole tehty edellä mainitussa määräajassa; tämä säännös voidaan toteuttaa viittaamalla voimassa oleviin kansallisiin sääntöihin, jos niissä määrätään viivästyskorosta; korvaustoimielimen tehdessä vahingon kärsineen korvausvaatimusta koskevan tarjouksen korvaussummalle ei edellytetä maksettavan viivästyskorkoa,

liikennevahinkojen yhteydessä vahingon kärsineiden on joskus vaikea saada selville sen vakuutusyhtiön nimeä, joka vastaa ajoneuvon käytöstä aiheutuneeseen vahinkoon liittyvästä vakuutusturvasta; jäsenvaltioiden olisi tällaisten vahingon kärsineiden etujen turvaamiseksi perustettava informaatiokeskuksia sen varmistamiseksi, että tällaiset tiedot ovat nopeasti saatavilla; mainittujen informaatiokeskusten on toimitettava vahingon kärsineille myös tietoja korvausedustajista; on välttämätöntä, että nämä toimielimet toimivat yhteistyössä ja vastaavat nopeasti tiedonsaantipyyntöihin, joita muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskukset esittävät, // liikennevahinkojen yhteydessä vahingon tai vamman kärsineiden on joskus vaikea saada selville sen vakuutusyhtiön nimeä, joka vastaa ajoneuvon käytöstä aiheutuneeseen vahinkoon liittyvästä vakuutusturvasta; jäsenvaltioiden on tällaisten vahingon kärsineiden etujen turvaamiseksi perustettava informaatiokeskuksia sen varmistamiseksi, että tällaiset tiedot ovat nopeasti saatavilla; mainittujen informaatiokeskusten on toimitettava vahingon kärsineille myös tietoja korvausedustajista; on välttämätöntä, että nämä toimielimet toimivat yhteistyössä keskenään ja vastaavat nopeasti tietopyyntöihin, joita muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskukset esittävät; on tarpeen kerätä tietoja vakuutusturvan päättymisestä, mutta ei vakuutussopimuksen alkuperäisen voimassaoloajan päättymisestä, jos sopimusta jatketaan ilman eri toimenpiteitä ellei sitä erikseen irtisanota;

on annettava erityiset säännökset niistä ajoneuvoista (esimerkiksi valtion tai puolustusvoimien ajoneuvoista), joihin sovelletaan poikkeusta velvollisuudesta ottaa vakuutus liikennevahinkojen varalta;

// saattaa olla vahingon kärsineen oikeutetun edun mukaista, että hän saa tietoja ajoneuvon omistajan tai pääasiallisen käyttäjän tai rekisteriin merkityn haltijan henkilöllisyydestä esimerkiksi silloin, kun vahingon kärsinyt voi saada korvausta vain heiltä, koska ajoneuvolla ei ole asianmukaista vakuutusta tai vahinko ylittää vakuutuksen enimmäismäärän; nämä tiedot on annettava vahingon kärsineelle;

eräät tiedot, kuten esimerkiksi ajoneuvon omistajan tai pääasiallisen käyttäjän nimi ja osoite, vakuutustodistuksen numero tai ajoneuvon rekisteritunnus ovat yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY tarkoitettuja henkilötietoja, ja tämän direktiivin noudattamisen kannalta tarpeellisessa henkilötietojen käsittelyssä on noudatettava direktiivin 95/46/EY mukaisia kansallisia säännöksiä;

on tarpeen säätää, että jokin toimielin takaa korvausten maksamisen vahingon kärsineelle, jos vakuutuksenantaja ei ole määrännyt korvausedustajaa tai jos maksu myöhästyy huomattavasti; on tärkeää varmistaa myös, että vastaavanlaisissa tapauksissa vahingon kärsinyt voi ottaa suoraan yhteyttä tähän toimielimeen; toimielimellä on oltava oikeus saada korvaus vahingon kärsineelle maksamastaan korvauksesta; vakuutuksenantajaan kohdistuvien jatkotoimien helpottamiseksi vahingon kärsineen kotimaassa sijaitsevalla toimielimellä on automaattinen takaisinperimisoikeus vaatia korvausta vahingon kärsineen asemesta vastaavalta toimielimeltä valtiossa, johon vakuutusyhtiö on sijoittunut; viimeksimainitun toimielimen on helpompi käynnistää takaisinperimismenettely vakuutuksenantajaa vastaan, ja // on tarpeen säätää, että korvaustoimielin takaa korvausten maksamisen vahingon kärsineelle ja että vahingon kärsinyt voi kääntyä sen puoleen, jos vakuutuksenantaja ei ole määrännyt korvausedustajaa tai jos korvauksen maksu myöhästyy huomattavasti; korvaustoimielimen väliintulon tulisi rajoittua niihin harvoihin yksittäistapauksiin, joissa vakuutuksenantaja ei ole täyttänyt velvollisuuksiaan mahdollisten rangaistusseuraamusten uhasta huolimatta; korvaustoimielimen on käsiteltävä korvausvaatimus vain niissä tapauksissa, joissa henkilön ulkomailla kärsimä vahinko voidaan määrittää objektiivisesti, eikä korvaustoimielin ota kantaa tapauksen sisältöön vaan varmistaa vain sen, että korvausedustajan korvaustarjous on tehty asiaan liittyviä määräaikoja ja menettelyjä noudattaen;

toimielimellä on oltava oikeus saada korvaus vahingon kärsineelle maksamastaan korvauksesta; vakuutuksenantajaan kohdistuvien jatkotoimien helpottamiseksi vahingon kärsineen kotimaassa sijaitsevalla toimielimellä on automaattinen takaisinperimisoikeus vaatia korvausta vahingon kärsineen asemesta vastaavalta toimielimeltä valtiossa, johon vakuutusyhtiö on sijoittunut, jos vakuutuksenantaja ei ole määrännyt korvausedustajaa tai jos korvauksen maksu myöhästyy huomattavasti; viimeksimainitun toimielimen on helpompi käynnistää takaisinperimismenettely vakuutuksenantajaa vastaan; järjestelmän toiminta voidaan varmistaa jäsenvaltioiden perustamien tai hyväksymien korvaustoimielinten välisellä sopimuksella, joka liittyy niiden toimintaan ja velvoitteisiin sekä takaisinperinnän yksityiskohtaisiin sääntöihin,

on tarpeen, että jokin toimielin takaa vahingon korvaamisen vahingon kärsineelle, jos vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajaa ei ole pystytty selvittämään; on oikeutettua säätää, että vahingon kärsineelle maksetusta korvaussummasta vastaa lopulta sen jäsenvaltion toimielin, jossa on vakuuttamattoman ja vahingon aiheuttaneen ajoneuvon pysyvä kotipaikka, // on tarpeen, että myös vahingon kärsineen kotijäsenvaltion korvaustoimielin voi käsitellä korvausvaatimuksen, jos vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutuksenantajaa ei ole pystytty selvittämään; on tarpeen säätää, että vahingon kärsineelle maksetusta korvaussummasta vastaa lopulta siinä jäsenvaltiossa sijaitseva direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa määritelty takuurahasto, jossa on vahingon aiheuttaneen vakuuttamattoman ajoneuvon pysyvä kotipaikka,

OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: // OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla

Soveltamisala

Tämän direktiivin tarkoituksena on antaa erityiset säännökset, joita sovelletaan vahingon kärsineisiin sellaisissa vahingoissa,

(a) // jotka sattuvat muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa ja

(b) // jotka on aiheuttanut moottoriajoneuvo,

- // joka on vakuutettu yrityksessä, joka on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, missä vahingon kärsinyt asuu ja

- // joka on rekisteröity muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vahingon kärsinyt asuu. // 1 artikla

Soveltamisala

Tämän direktiivin tarkoituksena on antaa erityiset säännökset, joita sovelletaan vahingon kärsineisiin, jotka ovat oikeutettuja korvauksiin vahingoista tai vammoista sellaisissa liikennevahingoissa,

(a) // jotka sattuvat muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa ja

(b) // jotka on aiheuttanut moottoriajoneuvo,

- // joka on vakuutettu yrityksessä, joka on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, missä vahingon kärsinyt asuu ja

- // jota käytetään pääasiallisesti muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vahingon kärsinyt asuu.

6 artiklaa sovelletaan myös liikennevahinkoihin, joiden aiheuttajina ovat direktiivin 72/166/ETY 6 ja 7 artiklassa tarkoitetut ajoneuvot.

2 artikla

Jokaisen jäsenvaltion on varmistettava, että henkilöllä, joka on joutunut tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyyn onnettomuuteen, on oikeus vaatia korvausta suoraan vahingosta vastuussa olevan osapuolen vakuutuksenantajalta. // 2 artikla

Jokaisen jäsenvaltion on varmistettava, että henkilöllä, joka on joutunut tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyyn onnettomuuteen, on oikeus vaatia korvausta suoraan vahingosta vastuussa olevan osapuolen tai osapuolten vakuutuksenantajalta.

3 artikla

1. // Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistuakseen siitä, että jokainen vakuutusyritys, jolle on myönnetty toimilupa

- // direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivin 92/49/ETY 4 artiklalla, nojalla kattaa direktiivin 73/239/ETY liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvien riskit, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta, tai

- // direktiivin 73/239/ETY 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti,

nimetä vapaasti kaikkiin muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, josta se on saanut toimilupansa, toimielimen (jäljempänä "korvausedustaja"). Korvausedustajan tehtävänä on sellaisista muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa tapahtuneista onnettomuuksista johtuneiden korvausvaatimusten hoito ja maksaminen, jotka on aiheuttanut edellä tarkoitettujen yritysten vakuuttama moottoriajoneuvo, joka on rekisteröity muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa vahingon kärsinyt asuu. Korvausedustajalla on oltava joko asuinpaikka tai oltava sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa vahingon kärsinyt asuu. // 3 artikla

1. // Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet varmistuakseen siitä, että jokainen vakuutusyritys, jolle on myönnetty toimilupa

- // direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan nojalla, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivin 92/49/ETY 4 artiklalla, kattaa direktiivin 73/239/ETY liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvien riskit, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta, tai

- // direktiivin 73/239/ETY 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti,

nimeää kaikkiin muihin jäsenvaltioihin kuin siihen, josta se on saanut toimilupansa, korvausedustajan. Vakuutuksenantaja valitsee itse korvausedustajansa. Korvausedustajan tehtävänä on 1 artiklassa määritellyistä liikennevahingoista aiheutuneiden korvausvaatimusten käsittely ja korvausten maksaminen vakuutusyhtiön puolesta ja sen lukuun. Korvausedustajalla on oltava joko kotipaikka siinä jäsenvaltiossa, jossa vahingon kärsinyt asuu, tai oltava sijoittautunut sinne.

// Korvausedustaja voi edustaa yhtä tai useampaa vakuutuksenantajaa.

Korvausedustajan on kyettävä käsittelemään vahinkotapaus sen jäsenvaltion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä, jossa vahingon kärsinyt asuu.

2. // Muutetaan direktiiviä 73/239/ETY seuraavasti:

(a) // Lisätään direktiivin 8 artiklan 1 kohtaan seuraava alakohta:

"f) ilmoittavat vakuutusyhtiöiden kuhunkin jäsenvaltioon nimeämien korvausedustajien nimet ja osoitteet, jos vakuutus kattaa liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin."

(b) // Lisätään direktiivin 23 artiklan 2 kohtaan seuraava alakohta:

""h) ilmoittavat vakuutusyhtiöiden kuhunkin jäsenvaltioon nimeämien korvausedustajien nimet ja osoitteet, jos vakuutus kattaa liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin.". // EI MUUTOKSIA

3. // Korvausedustaja kokoaa kaikki tällaisiin korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet neuvotellakseen korvausten maksamisesta vakuutuksenantajalta saamiensa ohjeiden, pakollista liikennevakuutusta koskevien määräysten, sellaisena kuin ne on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa, sekä liikennevahinkoon sovellettavien kansallisten vastuusäännösten mukaan. Vaatimus korvausasiamiehen nimittämisestä ei poista vahingon kärsineeltä tai tämän vakuutuksenantajalta mahdollisuutta vaatia korvausta suoraan vahingon aiheuttajalta tai tämän vakuutuksenantajalta.

// 3. // Korvausedustaja kokoaa kaikki tällaisiin korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet neuvotellakseen korvausten maksamisesta vakuutuksenantajalta saamiensa ohjeiden, pakollista liikennevakuutusta koskevien määräysten, sellaisena kuin ne on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa, sekä liikennevahinkoon sovellettavien kansainvälisen yksityisoikeuden säännösten mukaan. Vaatimus korvausedustajan nimittämisestä ei poista vahingon kärsineeltä tai tämän vakuutuksenantajalta mahdollisuutta vaatia korvausta suoraan vahingon aiheuttaneelta kuljettajalta, ajoneuvon omistajalta tai haltijalta tai tämän vakuutuksenantajalta.

4. // Korvausedustajalla on oltava riittävä ammattipätevyys. Edustajalla on oltava edellytykset tässä artiklassa mainittujen tehtävien hoitamiseen. // Poistettu

5. // Korvausedustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet, jotta se voi edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin, jotka voivat esittää korvausvaatimuksen, mukaan lukien korvausten maksaminen, ja jotta se voi edustaa yritystä tai tarvittaessa huolehtia sen edustamisesta tällaisia korvausvaatimuksia koskevissa asioissa tuomioistuimissa, jos se on oikeudellisesta toimivallasta ja siviiliasioita ja kauppaa koskevien päätösten täytäntöönpanosta 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen mukaista (21) sekä muiden kansainvälisen yksityisoikeuden oikeudellisen toimivallan määräytymistä koskevien sääntöjen mukaista, ja jotta se voi edustaa yritystä viranomaisissa siinä jäsenvaltiossa, jossa se edustaa vakuutuksenantajaa. // 5. // Korvausedustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet, jotta se voi edustaa vakuutuksenantajaa sen suhteissa vahinkoa kärsineisiin henkilöihin 1 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, mukaan lukien korvausten maksaminen; korvausedustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet edustaakseen vakuutuksenantajaa kansallisissa viranomaisissa.

(21) EYVL L 299, 31.12.1972.

6. // Jäsenvaltioiden on säädettävä velvoitteista ja niihin liittyvistä pakotteista, jotta voitaisiin varmistaa, että kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona vahingon kärsinyt on jättänyt korvausvaatimuksensa joko vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai korvausedustajalle,

- // vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajan tai tämän korvausedustajan on esitettävä korvaustarjouksensa tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuus on vahvistettu ja joissa korvaussumma on määritetty,

// vakuutuksenantajan, jolle korvausvaatimus on esitetty, tai tämän korvausedustajan on annettava asianmukainen vastaus korvausvaatimuksessa esitettyihin kohtiin tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuutta ei ole vahvistettu eikä vahingon kärsineelle aiheutunutta vahinkoa ole täysin määritetty. // 6. // Jäsenvaltioiden on säädettävä velvoitteista ja niihin liittyvistä riittävän tehokkaista ja järjestelmällisistä taloudellisista seuraamuksista tai vastaavista hallintosanktioista, jotta voitaisiin varmistaa, että kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona vahingon kärsinyt on jättänyt korvausvaatimuksensa joko vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai korvausedustajalle,

- vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajan tai tämän korvausedustajan on esitettävä perusteltu korvaustarjouksensa tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuus on vahvistettu ja joissa korvaussumma on määritetty,

- vakuutuksenantajan, jolle korvausvaatimus on esitetty, tai tämän korvausedustajan on annettava perusteltu vastaus korvausvaatimuksessa esitettyihin kohtiin tapauksissa, joissa vastuuvelvollisuutta ei ole vahvistettu eikä vahingon kärsineelle aiheutunutta vahinkoa ole täysin määritetty.

// Jäsenvaltioiden on annettava säännökset, joilla varmistetaan, että jos tarjousta ei tehdä tämän artiklan 6 kohdan mukaisessa kolmen kuukauden määräajassa, vakuutuksenantajan tarjoamalle tai tuomioistuimen myöntämälle korvaussummalle maksetaan korkoa.

7. // Sovelletaan direktiivin 88/357/ETY 12 a artiklan 4 kohdan viimeistä luetelmakohtaa. // 7. // Korvausedustajan nimeäminen ei merkitse direktiivin 92/49/ETY 1 b artiklassa tarkoitetun sivukonttorin avaamista eikä korvausedustajaa voida pitää direktiivin 88/357/ETY 2 c artiklassa tarkoitettuna toimipaikkana eikä tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevassa 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyssä Brysselin yleissopimuksessa tarkoitettuna toimipaikkana. (22)

(22) EYVL C 27, 26.2.98, s. 1 (konsolidoitu versio).

4 artikla

Informaatiokeskus

1. // Kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä toimielin (jäljempänä `informaatiokeskus`), jonka tehtävänä on pitää rekisteriä alueellaan rekisteröidyistä moottoriajoneuvoista, vakuutusyhtiöistä, jotka myöntävät liikennevakuutuksia tällaisille ajoneuvoille, ja korvausedustajista, jotka vakuutusyhtiöt ovat nimenneet 3 artiklan mukaan, tai johdettava näiden tietojen keräämistä ja jakelua; korvausedustajien nimet on toimitettava informaatiokeskuksille tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti; informaatiokeskuksen tehtävänä on myös auttaa vahingon kärsineitä selvittämään liikennevakuutusta harjoittavien yritysten nimet, jotka vakuuttavat kyseisessä jäsenvaltiossa rekisteröityjä ajoneuvoja, sekä sille ilmoitettujen korvausedustajien nimet. // 4 artikla

Informaatiokeskus

1. // Jotta vahingon kärsinyt voi vaatia korvausta, kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä informaatiokeskus, jonka tehtävänä on:

- pitää rekisteriä, josta ilmenevät seuraavat tiedot:

(a) // niiden moottoriajoneuvojen rekisteritunnukset, joita käytetään pääasiallisesti kyseisen jäsenvaltion alueella,

(b) // niiden ajoneuvojen vakuutustodistusten numerot, joiden vakuutus kattaa direktiivin 73/239/ETY liitteen A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 10 kuuluvan riskin; vakuutuksen voimassaolon päätyttyä tieto vakuutusturvan lakkaamisesta; jos ajoneuvolla on vihreä kortti tai rajavakuutustodistus, sen numero, jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan b kohdassa säädettyä poikkeusta,

(c) // näiden ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavia liikennevakuutuksia tarjoavat vakuutusyhtiöt ja näiden yritysten 3 artiklan mukaisesti nimeämät korvausedustajat, joiden nimi on tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti ilmoitettava informaatiokeskukselle,

(d) // luettelo ajoneuvoista, joihin kukin jäsenvaltio soveltaa direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a ja b kohdassa säädettyjä poikkeuksia velvollisuudesta ottaa liikennevakuutus ajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta,

(e) // tämän artiklan d kohdassa tarkoitettujen ajoneuvojen osalta:

(i) // tiedot viranomaisesta tai toimielimestä, jolle on 4 artiklan a kohdan toisen alakohdan nojalla annettu vastuu korvausten maksamisesta vahingon kärsineille niissä tapauksissa, joissa ei voida soveltaa direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyä menettelyä, jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a kohdassa säädettyä poikkeusta

(ii) // ajoneuvosta sen rekisteröintivaltiossa vastuussa oleva toimielin, jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan b kohdassa säädettyä poikkeusta

- // tai koordinoida näiden tietojen keräämistä ja jakelua

- // ja avustaa niitä, joilla on oikeus saada tämän kohdan a, b, c, d ja e alakohdassa mainittuja tietoja.

2. // Moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavia vakuutuksia myöntävät vakuutusyhtiöt toimittavat sen jäsenvaltion informaatiokeskukselle, jonka alueelle ne ovat sijoittautuneet, vakuuttamiensa, siinä jäsenvaltiossa rekisteröityjen ajoneuvojen rekisterinumeron, vakuutustodistuksen numeron sekä vakuutettujen nimet ja osoitteet. Ne toimittavat muiden jäsenvaltioiden informaatiokeskuksille kuhunkin jäsenvaltioon 3 artiklan mukaisesti nimittämänsä korvausedustajan nimen ja osoitteen lisäksi tiedot, jotka koskevat näissä maissa rekisteröityjä ajoneuvoja, jotka vakuutusyhtiöt ovat palvelujen vapaan tarjoamisen oikeuden perusteella vakuuttaneet. // 2. // Vakuutusyhtiöt toimittavat niiden jäsenvaltioiden informaatiokeskuksille, joiden alueella ne ovat tehneet vakuutussopimuksia moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta joko sinne sijoittautuneen toimipisteensä kautta tai palvelujen vapaan tarjoamisen oikeuden perusteella, vakuuttamiensa kyseisissä jäsenvaltioissa pääasiallisesti käytettävien ajoneuvojen rekisteritunnukset, vakuutustodistusten numerot ja vakuutussopimuksen voimassaolon päättyessä myös tiedon vakuutusturvan lakkaamisesta. Vakuutusyhtiöt ilmoittavat jäsenvaltioiden informaatiokeskuksille 3 artiklan nojalla jokaiseen jäsenvaltioon nimeämänsä korvausedustajan nimen ja osoitteen.

3. // Jäsenvaltiot varmistavat, että henkilöllä, jolle on sattunut onnettomuus muualla kuin omassa asuinvaltiossaan, on oikeus pyytää asuinvaltionsa tai vahingon aiheuttaneen ajoneuvon rekisteröintivaltion informaatiokeskusta toimittamaan itselleen tietoja, jotka koskevat vakuutuksenantajan nimeä ja vakuutustodistuksen numeroa sekä vahingon kärsineen asuinvaltiossa toimivan vakuutuksenantajan korvausedustajan nimeä. Jos ajoneuvoa ei ole asianmukaisesti ja laillisesti vakuutettu, informaatiokeskus toimittaa vahingon kärsineelle omistajan tai tavanomaisen kuljettajan nimi- ja osoitetiedot.

// 3. // Jäsenvaltiot varmistavat, että henkilöllä, jolle on sattunut onnettomuus muussa jäsenvaltiossa kuin omassa asuinvaltiossaan, on oikeus pyytää vahingon aiheuttaneen ajoneuvon rekisteröintivaltion informaatiokeskusta tai erityisesti oman asuinvaltionsa informaatiokeskusta toimittamaan itselleen seuraavia tietoja:

(a) // vakuutuksenantajan nimi ja osoite,

(b) // vakuutustodistuksen numero ja

(c) // vakuutuksenantajan vahingon kärsineen asuinvaltioon sijoittautuneen korvausedustajan nimi.

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että informaatiokeskukset toimittavat viipymättä pyydetyt tiedot. Informaatiokeskusten on tämän vuoksi toimittava yhteistyössä toistensa kanssa.

// 4. // Jäsenvaltioiden on varmistettava, että informaatiokeskus saa ainakin ajoneuvorekisterikeskukselta tai vakuutuksenantajalta ajoneuvon omistajan, pääasiallisen käyttäjän tai rekisteriin merkityn haltijan nimen ja osoitteen ja toimittaa kyseiset tiedot vahingon kärsineelle, jos on vahingon kärsineen oikeutetun edun mukaista, että hän saa nämä tiedot erityisesti vaatiakseen korvausta vahingosta vastuussa olevalta kuljettavalta tai ajoneuvon haltijalta, varsinkin jos ajoneuvoa ei ole asianmukaisesti vakuutettu. Informaatiokeskuksen on myös hankittava 5 artiklassa säädetyn vahingon kärsineen asuinvaltioon sijoittautuneen korvaustoimielimen osoitetiedot ja toimitettava nämä tiedot vahinkoa kärsineelle.

Jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a kohdan mukaista poikkeusta, informaatiokeskuksen on annettava korvauksenhakijoille sen viranomaisen tai toimielimen nimi, jolle on 4 artiklan a kohdan toisen alakohdan nojalla annettu vastuu korvausten maksamisesta vahinkoa kärsineille niissä tapauksissa, joissa ei voida soveltaa direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyä menettelyä.

Jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan b kohdassa säädettyä poikkeusta, informaatiokeskuksen on ilmoitettava korvauksenhakijoille ajoneuvosta sen rekisteröintivaltiossa vastuussa oleva toimielin.

// 5. // Edellisissä kohdissa tarkoitettujen henkilötietojen käsittelyssä on noudatettava yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/ETY nojalla annettuja kansallisia säännöksiä.

5 artikla

Korvaustoimielin

1. // Kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä toimielin (jäljempänä "korvaustoimielin"), jonka tehtävä on korvata jäsenvaltiossa asuvalle vahingon kärsineelle aiheutuneet sellaiset omaisuus- ja henkilövahingot, jotka on aiheuttanut muussa jäsenvaltiossa kuin vahingon kärsineen asuinvaltiossa rekisteröity ja vakuutettu ajoneuvo, jos vahingot aiheuttanut liikennevahinko tapahtuu toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa vahingon kärsinyt asuu.

Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielin ryhtyy toimenpiteisiin kahden kuukauden kuluessa siitä, kun vahingon kärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen, jos:

- vahingon aiheuttajan vakuutuksenantaja ei ole nimennyt korvausedustajaa 2 artiklan mukaisesti tai

- vakuutuksenantaja tai korvausedustaja on laiminlyönyt vastauksen toimittamisen sellaisiin vahinkoilmoituksen kohtiin, jotka kuuluvat vakuutuksen piiriin, siten kuin se on määritelty direktiivin 90/232/ETY 2 artiklan viimeisessä luetelmakohdassa, kansallisten liikenneonnettomuuteen sovellettavien vastuusäännösten mukaisesti eli vakuutuksenantaja tai korvausedustaja ei ole kolmen kuukauden kuluessa alkaen siitä päivästä, jona vahingon kärsinyt on jättänyt korvausvaatimuksensa joko suoraan vakuutuksenantajalle tai korvausedustajalle, tehnyt korvaustarjousta tai esittänyt perusteltua vastausta vahingon kärsineen esittämiin korvausvaatimuksiin taikka on hylännyt korvausvaatimuksen ilmoittamatta vahingon kärsineelle hylkäämispäätöksen perusteita.

// 5 artikla

Korvaustoimielin

1. // Kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä korvaustoimielin, joka on vastuussa korvausten maksamisesta vahinkoa kärsineille 1 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa.

Vahinkoa kärsineet voivat esittää korvausvaatimuksensa oman jäsenvaltionsa korvaustoimielimelle,

- jos vahingon aiheuttajan vakuutuksenantaja ei ole nimennyt vahingon kärsineen asuinvaltioon korvausedustajaa 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti; vahinkoa kärsineet eivät voi esittää korvausvaatimusta korvaustoimielimelle, jos he ovat esittäneet korvausvaatimuksen suoraan vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutusyhtiölle, ja jos he ovat saaneet perustellun vastauksen kolmen kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä tai

- jos vakuutuksenantaja tai korvausedustaja ei ole antanut tämän direktiivin 3 artiklan 6 kohdan mukaista perusteltua vastausta vahingon kärsineen korvausvaatimukseen kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun vahingon kärsinyt esitti korvausvaatimuksensa joko suoraan vahingon aiheuttaneen ajoneuvon vakuutusyhtiölle tai korvausedustajalle.

- Vahinkoa kärsineet eivät kuitenkaan saa esittää korvausvaatimusta korvaustoimielimelle, jos

- vakuutuksenantaja kiistää vastuun kokonaisuudessaan tai

- vahinkoa kärsineet eivät hyväksy vakuutuksenantajan tai korvausedustajan tekemää perusteltua tarjousta tai

- vahinkoa kärsineet ovat nostaneet kanteen vakuutuksenantajaa vastaan.

// 2. // Vahingon kärsineen jäsenvaltion korvaustoimielin ryhtyy toimenpiteisiin kahden kuukauden kuluessa siitä, kun vahingon kärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen mutta lopettaa ne, jos vakuutuksenantaja antaa korvausvaatimukseen perustellun vastauksen.

Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielimen on ilmoitettava vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai tämän korvausedustajalle, että vahingon kärsinyt on esittänyt sille korvausvaatimuksen ja että se aikoo vastata siihen kahden kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä. // Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielimen on ilmoitettava välittömästi:

- vahingon aiheuttajan vakuutuksenantajalle tai tämän korvausedustajalle

- korvaustoimielimelle, joka on sijoittautunut vakuutussopimuksen tehneen vakuutuksenantajan jäsenvaltioon

- vahingon aiheuttajalle, jos tämän henkilöllisyys tunnetaan,

vastaanottaneensa vahingon kärsineen korvausvaatimuksen ja antavansa siihen vastauksen kahden kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä.

2. // Korvaustoimielimellä, joka on myöntänyt vahingon kärsineelle korvausta tämän asuinvaltiossa, on oikeus periä takaisin maksamansa korvaus vastaavalta toimielimeltä siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut; takaisin perittävä korvaus on maksettava kahden kuukauden kuluessa siitä, kun maksuvaatimus esitettiin. Tällöin siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, sijaitsevalle korvaustoimielimelle siirtyvät vahingon kärsineen oikeudet vahingon aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa vastaan, jos vahingon kärsineen asuinvaltion vastaava toimielin on maksanut vahingon kärsineelle korvauksen vahingosta. Jos korvaus, jonka vakuutuksenantaja on velvollinen suorittamaan vahingon kärsineelle, on vahvistettu oikeuden päätöksellä, vakuutuksenantajan omalla suostumuksella tai keskinäisellä sopimuksella, mainittu vakuutuksenantaja ei voi kieltäytyä korvauksen maksamisesta, ellei se pysty todistamaan, että korvaustoimielin ei ole ilmoittanut sille vaatimuksesta tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti tai että se on virheellisesti hyväksynyt perusteettomia korvausvaatimuksia tai yliarvioinut vahingon. Vahingon kärsineen asuinvaltion korvaustoimielin sekä sen valtion korvaustoimielin, jossa vakuutuksenantajan pääkonttori sijaitsee, voivat myös vaatia maksamaan takaisin niille aiheutuneet asianmukaiset kustannukset. // 2. // Korvaustoimielimellä, joka on myöntänyt vahingon kärsineelle korvausta tämän asuinvaltiossa, on oikeus periä takaisin maksamansa korvaus vastaavalta toimielimeltä siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutussopimuksen tehnyt vakuutuksenantaja on sijoittautunut. Tällöin siinä jäsenvaltiossa, johon vakuutuksenantaja on sijoittautunut, sijaitsevalle korvaustoimielimelle siirtyvät vahingon kärsineen oikeudet vahingon aiheuttajaa tai tämän vakuutuksenantajaa kohtaan, jos vahingon kärsineen asuinvaltion vastaava toimielin on maksanut vahingon kärsineelle korvauksen vahingosta. Kunkin jäsenvaltion on hyväksyttävä muiden jäsenvaltioiden oikeuksien siirtymisestä antamat säännökset.

3. // Tämän artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kukin jäsenvaltio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen alueella sijaitseva korvaustoimielin maksaa tämän artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa takaisin toisen jäsenvaltion korvaustoimielimelle korvauksen, jonka tämä on suorittanut vahinkoa kärsineelle sellaisesta liikennevahingosta, jonka on aiheuttanut sellaisen vakuutusyhtiön vakuuttama ajoneuvo, jonka pääkonttori sijaitsee ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa.

// 3. // Tämän kohdan säännöksiä sovelletaan

- // siitä alkaen, kun jäsenvaltioiden perustamat tai hyväksymät korvaustoimielimet ovat päässeet sopimukseen toimistaan ja velvoitteistaan sekä takaisinperintää koskevista yksityiskohtaisista säännöistä

- // komission määrittämästä ajankohdasta alkaen, kun se on tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa todennut sopimuksen syntyneen

- // niin kauan kuin kyseinen sopimus on voimassa.

// Komissio laatii Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 5 artiklan täytäntöönpanosta ja kyseisen säännöksen tehokkuudesta ... vuoden kuluessa ja tekee tarvittaessa asiaa koskevia ehdotuksia.

6 artikla

Tuntemattomaksi jäävät vakuutuksenantajat

Jos vakuutuksenantaja jää tuntemattomaksi, ajoneuvoa on pidettävä vakuuttamattomana ajoneuvona. Vahingon kärsineelle aiheutettujen omaisuus- ja henkilövahinkojen korvaamisesta vastaa korvaustoimielin direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan ja siinä säädettyjen rajojen mukaisesti. Tässä artiklassa tarkoitettu korvaustoimielin, joka sijaitsee vahingon kärsineen asuinvaltiossa, korvaa vahingon. Tällä korvaustoimielimellä on oikeus esittää korvausvaatimus tämän direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa vahvistetuin edellytyksin sen maan vastaavalle toimielimelle, jossa on ajoneuvon vakituinen kotipaikka, tai tarvittaessa tämän jäsenvaltion vihreäkorttitoimistolle. // 6 artikla

Tuntemattomaksi jäävät vakuutuksenantajat

Jos vakuutuksenantajaa ei kyetä tunnistamaan kahden kuukauden kuluessa onnettomuudesta, vahingon kärsinyt voi hakea korvausta kotijäsenvaltionsa korvaustoimielimeltä. Korvaustoimielin maksaa korvaukset direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan säännösten mukaisesti. Korvaustoimielin voi tämän jälkeen esittää korvausvaatimuksen tämän direktiivin 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti

- direktiivin 85/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulle takuurahastolle siinä jäsenvaltiossa, jossa vahingon aiheuttanutta ajoneuvoa pääasiallisesti käytetään,

- sen jäsenvaltion takuurahastolle, jonka alueella vahinko on sattunut, jos vahingon aiheuttaja on kolmannesta maasta tuleva ajoneuvo.

7 artikla

Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

1. // Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava näistä toimista komissiolle viipymättä. Niiden on sovellettava näitä säännöksiä 24 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.

2. // Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. // 7 artikla

Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä

EI MUUTOKSIA

8 artikla

Voimaantulo

Tämä direktiivi tulee voimaan . . . päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

// 8 artikla

Voimaantulo

EI MUUTOKSIA

9 artikla

Seuraamukset

Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarpeelliset toimenpiteet. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä säännökset komissiolle viimeistään 7 artiklassa mainittuna päivänä ja kaikki niiden muutokset mahdollisimman pian. // 8 a artikla

Kolmansissa maissa tapahtuneet onnettomuudet

Komissio esittää viimeistään .... neuvostolle ja parlamentille kertomuksen mahdollisuudesta laajentaa tämän direktiivin 2 ja 6 artiklan säännöksiä kansainvälisellä sopimuksella kattamaan myös kolmansissa maissa tapahtuneet liikennevahingot, joissa on osallisina jossakin jäsenvaltiossa asuvia henkilöitä ja jossakin jäsenvaltiossa rekisteröityjä ja vakuutettuja ajoneuvoja.

9 artikla

Seuraamukset

EI MUUTOKSIA

10 artikla

Vastaanottajat

Tämä direktiivi on osoitettu jäsenvaltioille. // 10 artikla

Vastaanottajat

EI MUUTOKSIA

Tehty Brysselissä,

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja