1.Johdanto

Vuoteen 2030 ulottuvan kahdeksannen ympäristöalan toimintaohjelman, jäljempänä ’kahdeksas ympäristöohjelma’, tavoitteena on nopeuttaa vihreää siirtymää ja varmistaa määrätietoiset toimet ympäristön suojelemiseksi ja ennallistamiseksi. EU:n ympäristöpolitiikan kehittämistä ja koordinointia on jo vuodesta 1973 ohjattu yleisillä ympäristöalan toimintaohjelmilla, joilla on luotu puitteet EU:n ja sen jäsenvaltioiden ympäristö- ja ilmastotoimille. Kahdeksas ympäristöohjelma perustuu Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteisiin. Ohjelma on EU:n kasvustrategia, jolla pyritään saavuttamaan ilmastoneutraali, resurssitehokas, myrkytön, häiriönsietokykyinen ja kilpailukykyinen kiertotalous oikeudenmukaisella ja osallistavalla tavalla. Ohjelma on myös olennaisen tärkeä YK:n Agenda 2030 -toimintaohjelman, sen kestävän kehityksen tavoitteiden ja monenvälisten ympäristö- ja ilmastosopimusten ympäristö- ja ilmastotavoitteiden saavuttamisen kannalta.

Koska taustalla on useita haastavia taloudellisia ja geopoliittisia kriisejä, kuten Venäjän hyökkäys Ukrainaan, kahdeksas ympäristöohjelma on osoitus EU:n ja sen jäsenvaltioiden päättäväisyydestä puuttua ilmastoa, luonnon monimuotoisuutta ja ympäristön pilaantumista koskeviin kriiseihin ja parantaa EU:n kykyä selviytyä tulevista häiriöistä. Kahdeksannessa ympäristöohjelmassa asetetaan vuodelle 2050 pitkän aikavälin ensisijainen tavoite, jonka mukaan ihmiset elävät hyvää elämää maapallon resurssien rajoissa, ja kuusi aihekohtaista ensisijaista tavoitetta. Se sisältää myös kunnianhimoisen kehyksen, joka koostuu 34 mahdollistavasta edellytyksestä näiden tavoitteiden saavuttamiseksi Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa esitetyn vahingon välttämisen periaatteen mukaisesti, sekä oikeudenmukaisen siirtymän, jossa ketään ei jätetä jälkeen.

Kahdeksannen ympäristöohjelman vuoden 2050 ensisijainen tavoite: ”Ihmiset elävät viimeistään vuoteen 2050 mennessä hyvää elämää maapallon resurssien rajoissa hyvinvointitaloudessa, jossa mitään ei tuhlata, kasvu on uusintavaa, ilmastoneutraalius on saavutettu unionissa ja eriarvoisuudet ovat huomattavasti vähentyneet. Terve ympäristö tukee kaikkien ihmisten hyvinvointia ja siinä luonnon monimuotoisuus säilyy, ekosysteemit kukoistavat ja luontoa suojellaan ja ennallistetaan, minkä johdosta kyky sietää ilmastonmuutosta, sääoloihin ja ilmastonmuutokseen liittyviä katastrofeja ja muita ympäristöriskejä paranee. Unioni näyttää suuntaa nykyisten ja tulevien sukupolvien hyvinvoinnin varmistamiselle maailmanlaajuisesti sukupolvien välisen vastuun mukaisesti.”

Keskeisten suuntausten johdonmukainen seuranta oikeita indikaattoreita käyttäen on tärkeässä asemassa sen varmistamisessa, että EU edistyy ympäristö- ja ilmastotavoitteidensa saavuttamisessa. Yhdennetyn lähestymistavan tukemiseksi ja vahvistamiseksi kahdeksannessa ympäristöohjelmassa otetaan käyttöön hallintomekanismi ja annetaan komissiolle tehtäväksi luoda uusi seurantakehys, jolla mitataan edistymistä ohjelman ensisijaisten tavoitteiden saavuttamisessa, eli kahdeksannen ympäristöohjelman seurantakehys. Seurantakehyksen on määrä perustua rajalliseen määrään pääindikaattoreita, mukaan lukien systeemiset indikaattorit, jotka koskevat ympäristöulottuvuuden ja sosiaalisen ulottuvuuden sekä talouden välisiä yhteyksiä, jotta EU voi seurata edistymistä kohti vihreää siirtymää ja tarjota korkean tason strategista poliittista valvontaa. Komission tehtävänä on raportoida vuosittain Euroopan parlamentille ja neuvostolle toteutetuista toimista ja hahmotella mahdollisia tulevia toimia.

2.Kahdeksannen ympäristöohjelman seurantakehyksen yleiset piirteet

Kahdeksannen ympäristöohjelman hallintomekanismiin kuuluvat komission vuotuinen seuranta, arviointi ja raportointi ohjelman kuuden ensisijaisen tavoitteen saavuttamisessa tapahtuneesta edistymisestä, ja siinä otetaan huomioon mahdollistavat edellytykset ja systeemisen muutoksen aikaansaamista koskeva yleinen tavoite. Komissiota tukevat Euroopan ympäristökeskus (EEA) ja Euroopan kemikaalivirasto (ECHA), joka kehittää parhaillaan kemikaaleja koskevaa indikaattorikehystä.

Kahdeksannen ympäristöohjelman pääindikaattorit ovat hallintomekanismin ytimessä. Ohjelmapäätöksen 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti indikaattoreiden on perustuttava olemassa oleviin tietoihin hallinnollisen rasituksen minimoimiseksi ja niissä on otettava huomioon tietojen ja indikaattoreiden saatavuus ja merkityksellisyys. Lisäksi seurantakehyksen on perustuttava menetelmään, jonka avulla komissio voi seurata, miten kaukana ensisijaisiin tavoitteisiin liittyvien tavoitteiden saavuttaminen on. Kun EU:n lainsäädännössä asetetaan oikeudellisesti sitovia EU:n tavoitteita, niiden perustana olevat indikaattorit on valittu ohjelman tavoitteiden ja mahdollistavien edellytysten seuraamiseksi. EU on esimerkiksi sopinut oikeudellisesti sitovasta tavoitteesta vähentää kasvihuonekaasupäästöjä hiilidioksidiekvivalenttitonneina mitattuna 55 prosenttia vuoden 1990 tasosta vuoteen 2030 mennessä. Jos on asetettu yleisiä oikeudellisia vaatimuksia tai tavoitteita, olisi käytettävä indikaattoreita, joilla mitataan edistymistä haluttuun suuntaan. Esimerkiksi syntyvän jätteen kokonaismäärä kuvastaa pyrkimyksiä soveltaa jätehierarkiaa ja siten vähentää jätettä merkittävästi vuoteen 2030 mennessä, ja ympäristöverojen osuus kaikista verotuloista kuvastaa aiheuttamisperiaatetta.

Kahdeksannen ympäristöohjelman vuoden 2030 tavoitteet ja vuoteen 2050 ulottuva visio edellyttävät indikaattoreita, joilla mitataan pitkän aikavälin tuloksia EU:ssa ja jäsenvaltioissa (vaikutus- tai tulosindikaattorit). Joissakin tapauksissa mukana on kuitenkin indikaattoreita, joissa keskitytään toteutettuihin toimiin (tuotosindikaattorit), jos niillä on suuri poliittinen merkitys tai yhteys sovittuun tavoitteeseen. Suojelualueita koskeva indikaattori on esimerkki viimeksi mainitusta, sillä se liittyy tavoitteeseen suojella 30 prosenttia maa- ja merialueista vuoteen 2030 mennessä.

Kahdeksannen ympäristöohjelman seurantakehykseen sisältyy valikoituja pääindikaattoreita, jotka tarjoavat korkean tason toimintapoliittisen yhteenvedon. Seurantakehys perustuu alakohtaisiin seurantavälineisiin johdonmukaisuuden varmistamiseksi ja hallinnollisen rasituksen minimoimiseksi. Näitä välineitä ovat muun muassa energiaunionin ja ilmastotoimien hallinto, kiertotalouden seurantakehys, EU:n luonnon monimuotoisuuden seurantakehys, EU:n biotalouden seurantajärjestelmä ja tuleva saasteettomuutta koskeva seurantakehys. Siinä otetaan huomioon myös lisäksi ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa esitetyt näkemykset.

Laaja yhteisymmärrys ympäristöä koskevista pääindikaattoreista tukee johdonmukaista viestintää ympäristö- ja ilmastopolitiikkaa koskevassa raportoinnissa laajemmasta näkökulmasta. Tähän liittyen käytetään esimerkiksi

·Euroopan vihreän kehityksen ohjelman visualisointivälinettä, joka kattaa myös digitaaliseen siirtymään ja oikeudenmukaisuuteen liittyvät näkökohdat

·EU:n vuotuiset edistymisraportit kaikista 17:stä kestävän kehityksen tavoitteesta

·selviytymiskykyä kuvaavan tulostaulun kokonaisvaltainen arvio selviytymiskyvystä EU:ssa ja sen jäsenvaltioissa

·siirtymäkehitystä koskeva indeksi, jolla asetetaan 45 maan edistyminen paremmuusjärjestykseen kestävään kehitykseen siirtymisen neljän ulottuvuuden osalta

·talouspolitiikan eurooppalainen ohjausjakso, jossa keskitytään laajaan talous- ja työllisyyspolitiikan koordinointiin ja joka mahdollistaa kestävän kehityksen tavoitteita koskevan raportoinnin kaikkien jäsenvaltioiden osalta, sekä

·interaktiivinen Composite Indicators & Scoreboards Explorer -työkalu, joka sisältää yli 100 moniulotteista toimenpidettä.

Kahdeksannen ympäristöohjelman seurantakehyksessä otetaan huomioon Euroopan tulevaisuuskonferenssin loppuraportti ja siinä esitetyt ilmastonmuutokseen ja ympäristöön liittyvät ehdotukset.