EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 4.4.2019 SWD(2019) 111 final KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi 2019: taustaa Oheisasiakirja KOMISSION TIEDONANTOON EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE EU:n ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi 2019:

Eurooppa suojelee kansalaisiaan ja parantaa heidän elämänlaatuaan {COM(2019) 149 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 135 final} - {SWD(2019) 136 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



Taustaa — Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi 2019 I.Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi (EIR) on säännöllinen analyysi-, vuoropuhelu ja yhteistyökierros, joka toteutetaan nyt toisen kerran. Ensimmäinen kierros oli vuonna 2016 . Tarkoituksena on parantaa EU:n nykyisen ympäristöpolitiikan ja lainsäädännön täytäntöönpanoa. Ensimmäinen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointia koskeva tiedonanto ja 28 maaraporttia julkaistiin helmikuussa 2017 , ja nykyiset raportit muodostavat vuoden 2019 paketin. Raporttien tarkoituksena on herätellä keskustelua EU:n yhteisistä ympäristöhaasteista ja tehokkaimmista tavoista korjata kiireellisimmät täytäntöönpanon puutteet jäsenvaltioissa. Raportit perustuvat yksityiskohtaisiin alakohtaisiin täytäntöönpanokertomuksiin, joita komissio on koonnut tai julkaissut tietyn ympäristölainsäädännön perusteella, sekä ympäristön tilaa koskeviin raportteihin ja muihin Euroopan ympäristökeskuksen laatimiin raportteihin. Nämä ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointia koskevat raportit eivät korvaa oikeudellisia välineitä ja vuoropuheluja, joilla varmistetaan sitovien EU:n sääntöjen noudattaminen. Raporteissa noudatetaan pääpirteittäin seitsemännen ympäristöalan toimintaohjelman rakennetta ja viitataan kestävän kehityksen toimintaohjelmaan Agenda 2030:een sekä siihen liittyviin kestävän kehityksen tavoitteisiin niiltä osin kuin ne vastaavat EU:n ympäristölainsäädännön velvoitteita ja toimintapoliittisia tavoitteita. Keskeiset haasteet on yksilöity ottamalla huomioon erilaisia tekijöitä, kuten vaikutus kansalaisten elämänlaatuun, tähänastinen edistys EU:n ympäristölainsäädännön tavoitteiden saavuttamisessa ja resurssivaikutukset. Maaraportit liittyvät tiedonantoon ”Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi 2019: Eurooppa, joka suojelee kansalaisiaan ja parantaa heidän elämänlaatuaan”. Siinä yksilöidään yhteiset haasteet ja tehdään alustavia päätelmiä jäsenvaltioiden heikkojen tulosten perussyistä. Tämän perusteella siinä ehdotetaan rakenteellisia tapoja parempien tulosten aikaansaamiseksi maaraportteihin sisällytettyjen ensisijaisten toimien lisäksi. Tiedonanto sisältää liitteen, jossa esitetään ehdotetut toimet jäsenvaltioittain vertailun helpottamiseksi. Keskeinen tapa parantaa tuloksia on kehittää ympäristöviranomaisten valmiuksia, erityisesti henkilöstön taitoja ja asiantuntemusta. Tukeakseen ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointia Euroopan komissio käynnisti TAIEX-EIR PEER 2 PEER (P2P) -ohjelman helpottamaan vertaisperiaatteella tapahtuvaa taitotiedon vaihtoa ympäristöviranomaisten henkilöstön kesken, jotta ne voivat hyötyä suoraan muiden maiden ja alueiden hyvistä käytännöistä. P2P-ohjelma on käytännön työväline, jolla annetaan räätälöityä tukea jäsenvaltioiden viranomaisille, jotka panevat täytäntöön ympäristöpolitiikkaa ja -lainsäädäntöä. Komissio on menestyksekkäästi soveltanut tätä TAIEX-välinettä yli 20 vuotta laajentumis- ja naapuruuspolitiikassa ja hiljattain TAIEX REGIO P2P -ohjelman välityksellä koheesiopolitiikan tuella. Sen ensimmäisen toimintavuoden aikana (2018) toteutettiin 20 ympäristöhanketta, ja kaikki jäsenvaltiot ovat osallistuneet siihen. Tämä väline täyttää täydentäviä välineitä koskevan tarpeen ja parantaa täytäntöönpanoelinten asiantuntemusta edistämällä niiden kokemusten vaihtoa. Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointi eroaa ympäristöpolitiikan tuloksellisuutta koskevista OECD:n arvioinneista siltä osin, että siinä arvioidaan EU:n ympäristölainsäädännön ja -politiikan keskeisten vaatimusten täytäntöönpanoa kussakin EU:n jäsenvaltiossa kahden vuoden välein. Tämä johtaa melko tiiviisiin raportteihin, joissa annetaan yleiskuva täytäntöönpanon ja vertailukelpoisuuden edistymisestä koko EU:ssa. Taustaa Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointia koskevissa raporteissa tarkastellaan paitsi ympäristöasiantuntijoita myös muita viranomaisia ja laajempaa yleisöä, ja siksi poliittisen asiayhteyden selventäminen voi olla hyödyllistä raporttien maakohtaisten tietojen ymmärtämiseksi. Jotta vuoden 2019 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointia koskevat maaraportit voidaan pitää tiiviinä, tässä tausta-asiakirjassa esitetään joitakin yleisiä tietoja kustakin kohdealasta, eikä niitä käsitellä yksittäisissä raporteissa. EU:n yleiset tavoitteet ja niihin liittyvät kestävän kehityksen tavoitteet sisällytetään sinisiin laatikoihin. Kunkin osion alaviitteissä on myös linkit verkkosivustoihin, joissa esitetään yksityiskohtaista tietoa. Yksityiskohtaisempia taustatietoja EU:n ympäristöpolitiikasta ja -lainsäädännöstä on saatavilla Eurooppa-sivustolla . Kussakin maaraportissa esitetään Euroopan ympäristöpolitiikan ja -lainsäädännön täytäntöönpanon keskeiset haasteet sekä hyvät käytännöt ja lisäksi esimerkkejä onnistumisista kyseisessä maassa. Kaiken kaikkiaan EU:n ympäristöviranomaisilla on suuret mahdollisuudet parantaa suoriutumistaan oppimalla toisiltaan. II.Kohdealat 1.Muutetaan EU resurssitehokkaaksi, vihreäksi ja kilpailukykyiseksi vähähiiliseksi kiertotaloudeksi Toimet kohti kiertotaloutta Kiertotalouden toimintasuunnitelmassa korostetaan tarvetta siirtyä elinkaariperusteiseen kiertotalouteen, käyttää resursseja uudelleen mahdollisimman paljon ja vähentää jäännösjätteen määrä lähelle nollaa. Tätä voidaan edesauttaa kehittämällä innovatiivisia rahoitusvälineitä ja takaamalla niiden saatavuus sekä rahoittamalla ekoinnovointia. Kolme kestävän kehityksen tavoitetta liittyy kiertotalouspakettiin. Kestävän kehityksen tavoitteella 8 edistetään jatkuvaa, osallistavaa ja kestävää talouskasvua. Kestävän kehityksen tavoitteessa 9 tuodaan esille tarve rakentaa kestävää infrastruktuuria, edistää osallistavaa ja kestävää teollistumista ja lujittaa innovointia. Kestävän kehityksen tavoitteessa 12 kannustetaan maita pyrkimään luonnonvarojen kestävään hoitoon ja tehokkaaseen käyttöön vuoteen 2030 mennessä.

Siirtyminen lineaarisesta taloudesta kiertotalouteen tarjoaa tilaisuuden tehdä taloudesta kestävämmän ja kilpailukykyisemmän. Siirtyminen lisää investointeja ja tuo sekä lyhyen että pitkän aikavälin hyötyjä niin taloudelle, ympäristölle kuin kansalaisillekin. Euroopan komissio hyväksyi kiertotalouden toimintasuunnitelman vuonna 2015 ja perusti siihen liittyvän sidosryhmien foorumin vuonna 2017. Uuden tavoitepaketin komissio hyväksyi tammikuussa 2018 . Tähän kuului lisäaloitteita, kuten seuraavat: i) EU:n strategia muoveista; ii) tiedonanto siitä, miten ratkaista kemikaali-, tuote- ja jätelainsäädännön rajapinnalla yksilöityjä ongelmia; iii) kertomus kriittisistä raaka-aineista; ja iv) kiertotalouteen siirtymisen edistymisen seurantakehys . Kiertotalouden edistäminen on ollut jatkuva painopiste EU:n ohjausjakson vuotuisessa kasvuselvityksessä vuodesta 2016 lähtien. Seurantakehyksessä seurataan keskeisiä suuntauksia ja malleja, joiden avulla voidaan ymmärtää, miten kiertotalouden eri osatekijät kehittyvät. Kehyksessä on kymmenen keskeistä indikaattoria, jotka kattavat kunkin vaiheen, esimerkkeinä tuotanto, kulutus, jätehuolto ja uusioraaka-aineet, sekä taloudelliset osatekijät, kuten investoinnit, työpaikat, bruttoarvonlisäys ja innovointi. Pk-yritykset ja resurssitehokkuus Pk-yritykset voivat muuttaa ympäristöhaasteet mahdollisuuksiksi, esimerkiksi toteuttamalla resurssitehokkuutta edistäviä toimia, saamalla julkista tukea ja tarjoamalla vihreitä tuotteita ja palveluja. Pk-yritysten suorituskyvyn tarkastelu (SME performance review) on yksi keskeinen työväline, jota komissio käyttää, kun se seuraa ja arvioi pk-yritysten edistymistä resurssitehokkuudessa ja muissa ympäristöindikaattoreissa. Ekoinnovointi Ekoinnovoinnin tulostaulussa (ECO-IS) , jonka Ekoinnovoinnin seurantakeskus kehitti komissiolle, esitetään yleiskuva EU:n jäsenvaltioiden suoriutumisesta ekoinnovoinnin viidellä seuraavalla aihe-alueella: ekoinnovointipanokset, ekoinnovointitoimet, ekoinnovointituotokset, resurssitehokkuustulokset ja sosioekonomiset tulokset. Jätehuolto Jotta jäte voidaan muuntaa resurssiksi, tarvitaan seuraavia: i) unionin jätelainsäädännön täysimääräinen täytäntöönpano jätehierarkioineen, jätteiden erilliskeräyksen varmistaminen, kaatopaikalle sijoittamisen vähentämistä koskevat tavoitteet yms. ii) syntyvien jätteiden asukaskohtaisen määrän ja absoluuttisen määrän vähentäminen ja iii) energian talteenoton rajoittaminen pelkästään materiaaliin, jota ei voida kierrättää, ja kierrätettävissä tai talteen otettavissa olevan jätteen kaatopaikalle sijoittamisesta luopuminen vähitellen. Edellä mainitulla kestävän kehityksen tavoitteella 12 tuetaan jätehuoltoalan toimia. EU:n jätehuollon toimintamalli perustuu ”jätehierarkiaan”, joka on määritelty jätehuollon puitedirektiivissä. Siinä esitetään jätepolitiikan laadinnassa noudatettava tärkeysjärjestys. Hierarkia on seuraavanlainen: ehkäiseminen, uudelleenkäyttö, kierrätys, talteenotto ja viimeisenä vaihtoehtona loppukäsittely (johon sisältyvät kaatopaikalle sijoittaminen ja poltto ilman energian talteenottoa). Jäsenvaltioiden suoriutumisen keskeisenä mittapuuna ovat edelleen edistyminen kierrätystavoitteissa ja kaatopaikalle sijoittamisen vähentämistä koskevissa tavoitteissa sekä asianmukaisten jätehuoltosuunnitelmien / jätteiden syntymistä ehkäisevien ohjelmien antaminen sekä jätteiden syntymistä koskevat indikaattorit ja jätteidenkäsittelymuodot. Lainsäätäjän hyväksymät muutokset jätelainsäädäntöön ja äskettäin annettu ehdotus tiettyjen muovien ympäristöön kohdistuvien vaikutusten vähentämiseksi ovat esimerkkejä EU:n yhteisistä toimista kiertotalouden tukemiseksi ja jätehuollon parantamiseksi. Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin soveltamisalan mukaisesti tässä raportissa keskitytään tuleviin kierrätystavoitteisiin (50 prosenttia vuoteen 2020 mennessä) ja yleisesti yhdyskuntajätehuoltoon. Uusien sääntöjen ja tavoitteiden täytäntöönpanoa arvioidaan seuraavilla ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointikierroksilla. Ilmastonmuutos EU on sitoutunut toteuttamaan kunnianhimoisia ilmastotoimia kansainvälisesti sekä EU:ssa ratifioituaan Pariisin ilmastosopimuksen 5. lokakuuta 2016. EU:n tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä ja vähintään 40 prosentilla vuoteen 2030 mennessä vuoden 1990 tasoihin verrattuna. EU:n pitkän aikavälin tavoitteena on vähentää päästöjä 80–95 prosentilla vuoteen 2050 mennessä osana toimia, joita edellytetään teollisuusmailta ryhmänä. Ilmastonmuutoksen haittavaikutuksiin sopeutuminen on tärkeää, jotta voidaan lievittää ilmastonmuutoksen jo näkyviä vaikutuksia ja parantaa valmiutta vastata tuleviin vaikutuksiin ja kykyä sietää niitä.

Kestävän kehityksen tavoitteella 13 pyritään täyttämään ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden kansakuntien puitesopimuksen sitoumukset ja panemaan vihreä ilmastorahasto täytäntöön. Sen tavoitteena on vahvistaa maiden kykyä sopeutua ilmastoon liittyviin vaaroihin ja luonnonkatastrofeihin sekä kykyä sietää niitä. EU on antanut tarvittavan lainsäädännön vuosien 2020 ja 2030 EU:n ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi. EU:n päästökauppajärjestelmään (EU ETS) kuuluvat kaikki suuret päästöjen aiheuttajat teollisuus-, energia- ja ilmailualalla EU:ssa. Tämä järjestelmä on EU:n ilmastonmuutoksen torjuntapolitiikan kulmakivi ja keskeinen väline, jolla vähennetään kasvihuonekaasupäästöjä kustannustehokkaasti. EU:n päästökauppajärjestelmää sovelletaan kaikissa jäsenvaltiossa, ja sen noudattamisaste on hyvin korkea. Joka vuosi noin 99 prosenttia laitosten päästöistä katetaan vaaditulla määrällä päästöoikeuksia. Toimivaltaiset viranomaiset toteuttavat erilaisia laitosten toimittamia vuotuisia päästöselvityksiä koskevia vaatimustenmukaisuustarkastuksia. EU:n päästökauppajärjestelmään kuulumattomien päästöjen osalta jäsenvaltioilla on taakanjakolainsäädännön mukaisia sitovia kansallisia tavoitteita . Kaikkien EU:n jäsenvaltioiden on seurattava päästöjään EU:n kasvihuonekaasujen valvontajärjestelmän mukaisesti. Siinä esitetään EU:n sisäiset raportointisäännöt kansainvälisesti sovittujen velvoitteiden perusteella. Vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat täyttäneet raportointivaatimukset, raportoinnin kattavuutta ja ajantasaisuutta on vielä parannettava. Avoin ja koordinoitu suunnittelu auttaa EU:ta täyttämään vuoden 2030 ja sen jälkeiset tavoitteet. Jäsenvaltiot valmistelevat parhaillaan yhdennettyjä kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia ja pitkän aikavälin ilmasto- ja energiastrategioita. Ensimmäiset kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat kattavat ajanjakson 2021–2030 ja perustuvat jäsenvaltioiden ja komission väliseen monivaiheiseen hallintoprosessiin. Pariisin sopimuksen mukaisesti EU ja sen jäsenvaltiot laativat myös vuosisadan puoliväliin ulottuvat ilmastostrategiat vuoteen 2020 mennessä. EU:n alakohtaisella ilmastolainsäädännöllä kannustetaan vähentämään liikenteen, merialan ja tuotteissa käytettyjen fluorattujen kaasujen päästöjä. Liikenne aiheuttaa lähes neljänneksen EU:n kasvihuonekaasupäästöistä ja on tärkein ilmansaasteiden aiheuttaja kaupunkialueilla. Liikennealalla kasvihuonekaasupäästöt eivät ole vähentyneet tasaisesti, kuten muilla aloilla vuodesta 1990 lähtien. EU:n lainsäädännössä asetetaan sitovat vuosien 2020/2021 EU:n ajoneuvokannan laajuiset CO2-päästötavoitteet uusille henkilö- ja pakettiautoille. Tämän perusteella kullekin valmistajalle lasketaan erityinen päästötavoite. Jos valmistajat ylittävät tavoitteensa, niiden on maksettava liikapäästömaksuja. Jäsenvaltioiden on siksi seurattava ja ilmoitettava vuosittain kaikkien uusien rekisteröityjen ajoneuvojen CO2-päästötiedot Euroopan ympäristökeskukselle. EU:n lainsäädännössä edellytetään myös, että jäsenvaltiot varmistavat, että kuluttajille annetaan asiaa koskevat tiedot , joihin kuuluvat myös auton polttoainetehokkuutta ja CO2-päästöjä koskevat merkinnät, jotta kuluttajia voidaan rohkaista käyttämään tehokkaampia ajoneuvoja. Polttoaineen laatu on toinen tärkeä osatekijä liikenteen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisessä. EU:n lainsäädännössä edellytetään, että ajoneuvojen polttoaineen kasvihuonekaasuintensiteettiä vähennetään 10 prosenttia vuoteen 2020 mennessä. Vuodesta 2018 lähtien EU:n satamissa käyvien suurten alusten on tarkkailtava päästöjään ja raportoitava asianmukaisesti todennetut vuotuiset päästönsä ja muut merkittävät tiedot. Ensimmäiset päästöselvitykset on toimitettava komissiolle 30. huhtikuuta 2019 mennessä. EU on antanut useita säädöksiä fluorattujen kasvihuonekaasujen (F‑kaasut), joihin kuuluvat myös fluorihiilivedyt, päästöjen valvomiseksi. MAC-direktiiviä sovelletaan pienissä moottoriajoneuvoissa käytettyihin ilmastointijärjestelmiin, ja F-kaasuja koskeva asetus koskee kaikkia keskeisiä sovelluksia, joissa käytetään F-kaasuja. Tämä vähentää vähitellen niiden fluorihiilivetyjen määrää, jotka voidaan saattaa EU:n markkinoille, ja näin rajoitetaan niiden ilmastovaikutusta. Uuden F-kaasuja koskevan asetuksen avulla EU:n F-kaasujen päästöjen odotetaan vähenevän kahdella kolmanneksella vuoteen 2030 mennessä vuoden 2014 tasoihin verrattuna. Asetusta sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden oli käynnistettävä koulutus- ja pätevöintiohjelmia ja laadittava seuraamuksia koskevat säännöt sekä ilmoitettava niistä komissiolle vuoteen 2017 mennessä. Toisessa EU:n päätöksessä vahvistetaan maankäyttöön, maankäytön muutokseen ja metsätalouteen liittyvistä toimista peräisin olevia kasvihuonekaasujen päästöjä ja poistumia koskevat tilinpitosäännöt, mikä on ensimmäinen askel näiden toimien sisällyttämiseksi EU:n päästöjen vähentämissitoumukseen. Vuonna 2013 annetun ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevan EU:n strategian tavoitteena on parantaa Euroopan kykyä sietää ilmastonmuutosta edistämällä jäsenvaltioiden myönteisiä toimia, syvällisempää tietoon perustuvaa päätöksentekoa ja sopeutumista tärkeimmillä ilmastonmuutokselle kaikista herkimmillä aloilla. Strategiassa esitetään johdonmukainen ja hyvin koordinoitu lähestymistapa, jolla parannetaan kaikkien hallintotasojen valmiutta ja kykyä vastata ilmastonmuutoksen vaikutuksiin.

2.Suojellaan, säilytetään ja parannetaan EU:n luonnonpääomaa Luonto ja luonnon monimuotoisuus Luonnon monimuotoisuutta koskevalla EU:n strategialla pyritään pysäyttämään luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen EU:ssa vuoteen 2020 mennessä. Se edellyttää lintu- ja luontodirektiivien täysimääräistä täytäntöönpanoa, jotta voidaan päästä suojeltujen lajien ja luontotyyppien suojelun suotuisalle tasolle. Se edellyttää myös, että maatalous- ja metsätalousala auttavat ylläpitämään ja parantamaan luonnon monimuotoisuutta. Kestävän kehityksen tavoitteen 15 mukaan maiden on suojeltava maaekosysteemejä, palautettava niitä ennalleen ja edistettävä niiden kestävää käyttöä, harjoitettava kestävää metsänhoitoa, torjuttava aavikoitumista, pysäytettävä luonnon monimuotoisuuden häviäminen, pysäytettävä maaperän köyhtyminen ja käännettävä tämä suuntaus. Vuonna 1992 annettu EU:n luontodirektiivi ja vuonna 1979 annettu lintudirektiivi ovat EU:n luonnonsuojelua koskevan EU:n lainsäädännön kulmakivet. Natura 2000 on maailman laajin suojeltujen alueiden koordinoitu verkosto. Se on yksi keskeisistä välineistä, joiden avulla direktiivien tavoitteet voidaan toteuttaa ja varmistaa Euroopan arvokkaimpien ja uhanalaisimpien lajien ja luontotyyppien sekä niiden ekosysteemien pitkän aikavälin suojelu, säilyttäminen ja selviytyminen. Lintu- ja luontodirektiivien mukaan jäsenvaltioiden on perustettava yhtenäinen kansallinen Natura 2000 -alueiden verkosto. Komissio arvioi tämän vaatimuksen noudattamista jäsenvaltion alueella esiintyvän kunkin lajin ja luontotyypin osalta erikseen. Komissio toteutti yhdessä Euroopan ympäristökeskuksen kanssa tämän arvioinnin uusimman päivityksen. Natura 2000 -alueiden kansallinen nimittäminen luontodirektiivin mukaisiksi erityisten suojelutoimien alueiksi ja lintudirektiivin mukaisiksi erityisiksi suojelualueiksi on tärkeä virstanpylväs pyrittäessä saavuttamaan direktiivien tavoitteet . Tärkeimmät indikaattorit, joilla mitataan jäsenvaltioiden suoriutumista, on niiden edistyminen seuraavissa toimissa: i) sopivimpien alueiden valinta yhtenäisen Natura 2000 -verkostoa luomiseksi, ii) alueen nimeäminen kansallisella tasolla ja iii) EU:n tärkeinä pitämien lajien ja luontotyyppien suojelun tason säilyttäminen tai parantaminen. EU:n luonnonsuojelusäädösten perusteellisen arvioinnin jälkeen Euroopan komissio hyväksyi huhtikuussa 2017 toimintasuunnitelman parantaakseen niiden täytäntöönpanoa ja lisätäkseen niiden vaikutusta EU:n vuoden 2020 monimuotoisuustavoitteiden saavuttamisessa. EU:n toimintasuunnitelmassa luontoa, ihmisiä ja taloutta varten ehdotettiin 15:tä konkreettista toimea, jotka toteutetaan vuosina 2017–2019.

Ekosysteemien ja ekosysteemipalvelujen ylläpito ja ennallistaminen Luonnon monimuotoisuutta koskevan EU:n strategian tavoitteena on ylläpitää ja ennallistaa ekosysteemejä ja ekosysteemipalveluja. Tähän pyritään sisällyttämällä vihreitä infrastruktuureja maankäytön suunnitteluun ja ennallistamalla vähintään 15 prosenttia huonontuneista ekosysteemeistä vuoteen 2020 mennessä. EU:n vihreää infrastruktuuria koskevassa strategiassa edistetään vihreän infrastruktuurin sisällyttämistä asiaankuuluviin suunnitelmiin ja ohjelmiin. Vihreä infrastruktuuri tarjoaa ekologisia, taloudellisia ja yhteiskunnallisia hyötyjä esittämällä luonnonmukaisia ratkaisuja luontotyyppien esiintymisalueiden pirstaloitumisen estämiseksi ja ekologisten yhteyksien säilyttämiseksi tai palauttamiseksi. Se parantaa ekosysteemien kestävyyttä ja tätä kautta turvaa ekosysteemipalvelujen tarjonnan jatkumisen. Se myös auttaa ihmisiä ymmärtämään luonnon tuomia hyötyjä ja voi myös lisätä investointeja näiden hyötyjen maksimoimiseksi. Luonnonpääoman arvioiminen Luonnon monimuotoisuutta koskevassa EU:n strategiassa kehotetaan jäsenvaltioita kartoittamaan ja arvioimaan kansallisella alueellaan olevien ekosysteemien ja ekosysteemipalvelujen tila vuoteen 2014 mennessä, arvioimaan kyseisten palvelujen taloudellista arvoa ja edistämään näiden arvojen sisällyttämistä tilinpito- ja raportointijärjestelmiin EU:n ja kansallisella tasolla vuoteen 2020 mennessä. Liiketoimintaa ja luonnon monimuotoisuutta käsittelevät foorumit, verkostot ja käytännön yhteisöt ovat keskeisiä työvälineitä, joilla edistetään ja helpotetaan luonnonpääoman arviointia yritys- ja rahoituspalvelujen tarjoajien keskuudessa, esimerkiksi Natural Capital Coalition -yhteenliittymän ohjeiden avulla . Arvioinneilla edistetään EU:n luonnon monimuotoisuutta koskevaa strategiaa auttamalla yksityisiä yrityksiä ymmärtämään paremmin ja arvostamaan niiden vaikutusta luontoon ja riippuvuutta luonnosta. Luonnon monimuotoisuutta käsitteleviä foorumeita on perustettu EU:n tasolla ja lukuisissa jäsenvaltioissa.

Haitalliset vieraslajit EU:n luonnon monimuotoisuutta koskevan strategian mukaan vuoteen 2020 mennessä on saavutettava seuraavat tavoitteet: i) haitalliset vieraslajit paikallistetaan, ii) haitallisimmiksi katsottuja lajeja rajoitetaan tai ne hävitetään ja iii) kulkeutumisreittejä hallitaan, jotta uudet vieraslajit eivät häiritse Euroopan luonnon monimuotoisuutta. Tätä tuetaan haitallisia vieraslajeja koskevalla asetuksella, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2015. Haitalliset vieraslajit ovat eläimiä tai kasveja, jotka tuodaan vahingossa tai tarkoituksella luonnonympäristöön, jossa niitä ei yleensä esiinny ja jossa niillä voi olla vakavia kielteisiä vaikutuksia uuteen ympäristöön. Ne muodostavat suuren uhan Euroopan alkuperäisille kasveille ja eläimille ja aiheuttavat vuosittain miljardien eurojen vahingot EU:n taloudelle. Haitallisia vieraslajeja koskevassa asetuksessa säädetään menettelystä, jossa yksilöidään EU:n kannalta merkitykselliset haitalliset vieraslajit sekä koko EU:ssa toteutettavat tällaisia lajeja koskevat asianmukaiset toimenpiteet. Nämä toimenpiteet liittyvät ennalta ehkäisemiseen, varhaiseen havaitsemiseen ja nopeaan hävittämiseen ja hallintaan. Sekä jäsenvaltiot että Euroopan komissio voivat ehdottaa luetteloon sisällytettäviä lajeja riskinarviointien perusteella. Maaperän suojelu Maaperän suojelua koskevassa EU:n teemakohtaisessa strategiassa korostetaan tarvetta varmistaa maaperän kestävä käyttö. Tämä edellyttää, ettei maaperän anneta pilaantua enempää, että maaperälle kuuluvat tehtävät säilyvät ja että pilaantunut maaperä ennallistetaan. Resurssitehokasta Eurooppaa koskevassa vuoden 2011 etenemissuunnitelmassa todetaan, että vuoteen 2020 mennessä EU:n politiikoissa on otettava huomioon niiden suorat ja välilliset vaikutukset maankäyttöön. Kestävän kehityksen tavoitteen 15 mukaan maiden on torjuttava aavikoitumista, ennallistettava pilaantuneita alueita ja maaperää, myös aavikoituneita tai kuivuudesta ja tulvista kärsineitä alueita, ja pyrittävä saavuttamaan nollataso maaperän pilaantumisessa vuoteen 2030 mennessä. Maaperä on elämälle ja taloudelle tärkeä luonnonvara. Se tuottaa ruokaa, kuituja ja biomassaa uusiutuvaa energiaa varten. Se sitoo hiiltä, puhdistaa vesiä ja suojaa tulvilta sekä tuottaa raaka-aineita ja rakennusmateriaaleja ja paljon muuta. Maaperä on herkkä ja rajallinen luonnonvara, ja sen pilaantuminen jatkuu yhä EU:ssa. Nykyiset maankäyttömallit lisäävät myös luontotyyppien esiintymisalueiden pirstaloitumista. Maatalouden, veden, jätteiden, kemikaalien ja teollisuudesta aiheutuvan pilaantumisen torjunnan kaltaisilla aloilla laadituissa EU:n toimintapolitiikoissa käsitellään välillisesti maaperän suojelua. Veden aiheuttama maaperän eroosio on luonnollinen prosessi, jota ihmisten toimet, kuten sopimattomat maatalouskäytännöt, metsien raivaus, metsäpalot tai rakentaminen, voivat pahentaa. Maaperän orgaanisella aineksella on tärkeä merkitys hiilen kiertokulussa ja ilmastonmuutoksessa. Maaperä on maailman toiseksi suurin hiilivarasto valtamerien jälkeen. Maaperän orgaaninen yhdiste, joka tuottaa ravinteita kasveille ja parantaa veden saatavuutta, on tärkeä maaperän terveyden ja luonnon monimuotoisuuden indikaattori. Tärkeimmät ihmisen toimenpiteet, jotka vähentävät maaperän orgaanisen hiilen pitoisuutta, ovat muutokset maankäytössä (erityisesti laidunmaan muuttaminen viljelymaaksi ja metsien raivaus), kosteikkojen kuivatus ja häviäminen ja haitalliset maatalouskäytännöt. Maaperän orgaanisen aineksen häviäminen voi lisätä eroosion riskiä ja johtaa maaperän rakenteen ja laadun heikkenemiseen.

Helmikuussa 2017 komissio julkaisi ajantasaistetun kartoituksen ja arvion maaperän suojelupolitiikan välineistä EU:n jäsenvaltioissa tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden nimittämien maaperän asiantuntijoiden kanssa. EU:n rahoitusvälineillä voi olla tärkeä rooli maaperän suojelemisessa. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahasto voi auttaa maaperän orgaanisen aineksen lisäämisessä ja maaperän eroosion vähentämisessä, kun taas Euroopan aluekehitysrahasto voi tukea teollisuusalueiden ja pilaantuneiden maa-alueiden ennallistamista. Merten suojelu EU:n rannikko- ja merialueita koskevassa toimintapolitiikassa ja lainsäädännössä edellytetään, että vuoteen 2020 mennessä merivesiin kohdistuvien paineiden vaikutusta vähennetään ympäristön hyvän tilan saavuttamiseksi tai ylläpitämiseksi, ja varmistetaan, että rannikkoalueita hoidetaan kestävällä tavalla. Kestävän kehityksen tavoitteen 14 mukaan maiden on suojeltava valtameriä, meriä ja meriluonnonvaroja ja käytettävä niitä kestävällä tavalla kestävän kehityksen mukaisesti. Meristrategiapuitedirektiivillä pyritään saavuttamaan ympäristön hyvä tila EU:n merivesissä vuoteen 2020 mennessä. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on laadittava merivesiään varten meristrategia ja tehtävä yhteistyötä saman merialueen tai osa-alueen jakavien jäsenvaltioiden kanssa. Merten aluesuunnittelua koskeva direktiivi ja rannikkoalueiden yhdennetystä käytöstä ja hoidosta vuonna 2002 annettu EU:n suositus johtivat neuvoston päätökseen 2010/631/EU , jossa otettiin käyttöön kehys tämäntyyppistä suunnittelua varten. Meneillään olevassa rannikkoalueita koskevassa työssä, joka perustuu vesipuitedirektiiviin , luodaan perusta merialueiden, myös rannikkoalueiden, käytölle sen varmistamiseksi, että ihmisten merellä harjoittamat toiminnot toteutetaan tehokkaalla, turvallisella, ilmastonmuutokseen sopeutuvalla ja kestävällä tavalla. 3.Kansalaisten terveyden ja elämänlaadun varmistaminen Ilmanlaatu Puhdasta ilmaa edistävässä EU:n politiikassa edellytetään, että EU:n ilmanlaatua parannetaan merkittävästi ja sitä on saatava lähemmäs Maailman terveysjärjestön WHO:n suosittelemaa laatua. Ilmansaasteita ja niiden vaikutusta ekosysteemeihin ja luonnon monimuotoisuuteen olisi vähennettävä lisää. Pitkän aikavälin tavoitteeksi on asetettava, ettei kriittisten kuormitusten ja tasojen raja ylity. Tämä edellyttää lisää toimia, jotta EU:n ilmanlaatua koskevaa lainsäädäntöä voidaan noudattaa täysimääräisesti, sekä vuoden 2020 jälkeisten strategisten tavoitteiden ja toimien määrittämistä. EU on laatinut kattavasti ilmanlaatua koskevaa lainsäädäntöä , jossa otetaan käyttöön terveyteen perustuvat standardit ja tavoitteet useiden epäpuhtauksien osalta. Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden on varmistettava, että komissiolle ilmoitetaan säännöllisesti ajantasaiset tiedot erilaisten epäpuhtauksien pitoisuuksista ilmakehässä ja että kansalaisille annetaan tietoa niistä. Lisäksi kansallisia päästörajoja koskevassa direktiivissä säädetään tärkeimpien epäpuhtauksien kansallisen tason päästövähennystavoitteista. Ilmanlaatu on yleisesti parantunut Euroopan unionissa (EU) viime vuosikymmenten aikana. Tämä johtuu pääosin EU:n ilmanlaatupolitiikasta, jossa on onnistuttu vähentämään useita epäpuhtauksia. Useimmissa jäsenvaltioissa epäpuhtauksien pitoisuusrajat ylittyvät kuitenkin laajalti yhden tai useamman haitallisen ilman epäpuhtauden osalta. Tilanne on erityisen vakava kaupunkialueilla, joilla suurin osa eurooppalaisista asuu. Tämä vaikuttaa suoraan terveyteen ja elämänlaatuun ja aiheuttaa vakavia sairauksia, kuten astmaa, sydän- ja verisuoniongelmia ja keuhkosyöpää. Ilman epäpuhtaudet aiheuttavat eniten ympäristösyistä johtuvia ennenaikaisia kuolemantapauksia EU:ssa, arviolta yli 400 000 ennenaikaista kuolemaa vuodessa. Tästä aiheutuu myös suuria kustannuksia yhteiskunnalle, sillä terveydenhuoltokustannukset ovat arviolta 330–940 miljardia euroa vuodessa. Puhdasta ilmaa Euroopalle -ohjelmassa (COM(2013) 918) vahvistettiin strategiseksi tavoitteeksi nykyisten ilmanlaatua koskevien vaatimusten täysimääräinen noudattaminen kaikkialla EU:ssa mahdollisimman pian. Jäsenvaltioille on annettu noudattamiseen liittyvää tukea ja ohjeita aiemmissa ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinneissa, puhdasta ilmaa koskevien vuoropuhelujen ja puhdasta ilmaa käsittelevän foorumin, ilmanlaatua käsittelevän asiantuntijakomitean/asiantuntijaryhmän, rahoitusmahdollisuuksien (Euroopan aluekehitysrahasto, koheesiorahasto, Life-ohjelmat) ja Cooperation with judges -ohjelman kautta. Teollisuuden päästöt Teollisuuden päästöjä koskevan EU:n politiikan keskeiset tavoitteet ovat seuraavat: i) suojata ilmaa, vettä ja maaperää ii) ehkäistä ennalta ja hallita jätettä

iii) parantaa energia- ja resurssitehokkuutta ja iv) kunnostaa pilaantuneet alueet. Tämän saavuttamiseksi EU soveltaa yhtenäistä lähestymistapaa tavanomaisten tai vahingossa tapahtuvien teollisuuden päästöjen ehkäisemiseen ja vähentämiseen. Tämän politiikan kulmakivenä on teollisuuden päästöjä koskeva direktiivi . Vaikka teollisuustoiminnot ovat tärkeitä talouden kehityksen kannalta, niillä voi olla merkittävä haitallinen vaikutus ympäristöön. EU:n säännöstön ja erityisesti teollisuuden päästöjä koskevan direktiivin tavoitteena on ehkäistä ja vähentää haitallisia teollisuuspäästöjä lähteellä suurten laitosten lupajärjestelmän avulla. Lupajärjestelmä perustuu energia- ja resurssitehokkaan parhaan käytettävissä olevan tekniikan käyttöön. Siihen kuuluvat myös polttolaitosten tiukennetut päästöjen raja-arvot ja päästöjen raja-arvojen noudattamiseen liittyviä joustomahdollisuuksia koskevat aikarajoitukset sekä edistynyt tarkastusjärjestelmä, joka edellyttää riskiperusteisia suunnitelmia ja ohjelmia. Teollisuusalat, joiden ilmanpäästöjen tiedetään kuormittavan ympäristöä eniten, ovat seuraavat: i) energia, ii) metalli ja iii) muut toiminnot (lähinnä siipikarjan ja sikojen tehokasvatus ja pintakäsittely). Melu Ympäristömeludirektiivissä säädetään yhteisestä toimintamallista ympäristömelulle altistumisen haittavaikutusten välttämiseksi, ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi. Liiallinen melu, esimerkiksi lento-, rautatie- ja maantieliikenteestä, on keskeinen terveysongelmien aiheuttaja . Melu voi aiheuttaa sydän- ja verisuonisairauksia, myös iskeemistä sydänsairautta tai aivohalvausta, ja se voi johtaa ennenaikaiseen kuolemaan. Melu voi myös häiritä unta, mikä voi vaikuttaa haitallisesti hormonijärjestelmän toimintaan, aiheuttaa ihmisille epämukavuutta ja heikentää lasten kykyä oppia. EU:ssa joka neljäs kansalainen altistuu melulle, joka aiheuttaa terveyshaittoja. Alustavan arvion mukaan ennenaikaisia kuolemia on vähintään 16 600 vuodessa . Tämän korjaamiseksi EU:n oikeudessa edellytetään, että altistumista ympäristömelulle arvioidaan ja kartoitetaan – vaikka siinä ei aseteta raja-arvoja melulle – sen varmistamiseksi, että melusta ja sen vaikutuksista annetaan tietoa kansalaisille. Jäsenvaltioiden on myös annettava toimintasuunnitelmia ympäristömelun ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi ja sellaisten ympäristöjen ylläpitämiseksi, joissa melutaso on hyvä. Euroopan ympäristökeskuksen ensimmäisessä analyysissa osoitetaan, että vuosina 2007–2012 tieliikenteen melulle altistuminen on vähentynyt ainoastaan 60 prosentissa tapauksista. Veden laatu ja vesienhoito EU:n lainsäädännössä ja politiikassa edellytetään, että paineiden vaikutusta vaihettumisalueiden vesiin, rannikkovesiin ja sisävesiin (pinta- ja pohjavesiin) vähennetään merkittävästi. Vesistöjen hyvän tilan saavuttamisella, ylläpitämisellä tai vahvistamisella vesipolitiikan puitedirektiivissä määritetyllä tavalla varmistetaan, että EU:n kansalaiset hyötyvät hyvälaatuisesta ja turvallisesta juoma- ja uimavedestä. Siinä varmistetaan myös, että ravinnekierto (typpi ja fosfori) ovat kestävämmällä ja resurssitehokkaammalla tavalla hallinnassa. Kestävän kehityksen tavoitteen 6 mukaan maiden on varmistettava kaikille veden saanti ja jätevesihuolto integroidun vesivarojen hoidon avulla. EU:n vesipolitiikan ja -lainsäädännön yleisinä tavoitteina ovat EU:n vesivarojen suojelu, ihmisten terveyden suojelu ja tulvien seurausten vähentäminen. Voimassa olevassa EU:n vesilainsäädännössä otetaan käyttöön suojakehys, jolla varmistetaan EU:n kaikkien vesistöjen korkeat laatunormit ja käsitellään erityisiin kuormituslähteisiin (esimerkiksi maataloudesta, kaupunkialueilta ja teollisesta toiminnasta tuleva kuormitus) liittyvät ongelmat. Siinä vaaditaan myös, että ilmastonmuutoksen ennakoidut vaikutukset otetaan huomioon vastaavissa suunnitteluvälineissä (esim. vesienhoitosuunnitelmissa ja tulvariskien hallintasuunnitelmissa). Vesienhoitosuunnitelmilla, joita vaaditaan vesipolitiikan puitedirektiivissä, ja tulvariskien hallintasuunnitelmilla, joita vaaditaan tulvadirektiivissä, voidaan suojata ja parantaa vesiympäristöä ja varmistaa vesien kestävä käyttö EU:ssa. Tämä kattaa järvien ja jokien kaltaiset makeat pintavedet, pohjavedet, suistot ja rannikkovedet yhteen merimailiin asti. Kemikaalit EU pyrkii varmistamaan, että vuoteen 2020 mennessä kemikaaleja tuotetaan ja käytetään tavoilla, joilla minimoidaan merkittävät haitalliset vaikutukset ihmisten terveyteen ja ympäristöön. Kestävän kehityksen tavoitteella 3.9 pyritään vähentämään merkittävästi vaarallisten kemikaalien ja ilman, vesien ja maaperän pilaantumisen ja saastumisen aiheuttamaa kuolemien ja sairauksien määrää. Altistuminen vaarallisille kemikaaleille voi aiheuttaa vakavaa haittaa ympäristölle ja ihmisten terveydelle. EU:n kemikaalilainsäädännön päätavoite on ympäristön kannalta kestävä kemikaalien hallinta ja turvallinen käyttö. Lainsäädännöllä on myös sisämarkkinoita koskeva tavoite: lainsäädännöllä varmistetaan aineiden vapaa liikkuvuus sisämarkkinoilla ja samalla lisätään kilpailukykyä ja innovointia.

Kemikaalien haitallisten vaikutusten vähentäminen on myös keskeistä EU:n politiikan ja vesienhoitoa, ilmanlaatua ja jätehuoltoa koskevan lainsäädännön kannalta. Horisontaalisessa kemikaalilainsäädännössä (REACH-asetus , aineiden luokitusta, merkintöjä ja pakkauksia koskeva asetus (CLP) , sekä biosidivalmisteita ja kasvinsuojeluaineita koskeva lainsäädäntö ) säädetään ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun perustasosta koko EU:ssa ja varmistetaan talouden toimijoille vakaus ja ennustettavuus. REACH-asetusta ja CLP-asetusta sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa, ja niiden on raportoitava täytäntöönpanosta viiden vuoden välein. Euroopan kemikaalivirasto (ECHA) julkaisi vuonna 2016 kertomuksen REACH-asetuksesta ja CLP-asetuksesta , mutta tähän mennessä ei ole esitetty kattavaa ja edustavaa yleiskuvaa siitä, miten nämä säädökset on pantu täytäntöön kussakin jäsenvaltiossa. Osana täytäntöönpanotoimia, joita kehitetään yhä, useimmat jäsenvaltiot toteuttavat tiedotustoimia ja edistävät vaihtoehtoisten testimenetelmien käyttöä (eläinkokeiden sijasta). Jäsenvaltiot vaihtavat kokemuksia ECHAn täytäntöönpanofoorumissa . Foorumi koordinoi erilaisia täytäntöönpanoaloitteita, kuten REACH-EN-FORCE (REF) -hankkeita, joiden tavoitteena on yhdenmukaistaa täytäntöönpanoa kussakin jäsenvaltiossa ja tarkistaa, miten hyvin teollisuus nykyisin täyttää tietyt velvollisuudet. Hormonitoimintaa häiritseviä kemikaaleja koskevia säännöksiä on sisällytetty REACH-asetukseen sekä biosidivalmisteita (BP) ja kasvinsuojeluaineita (PPP) koskeviin asetuksiin. Hormonaalisten haitta-aineiden tunnistamista koskevat kriteerit on sisällytetty sekä kasvinsuojeluaineita että biosidivalmisteita koskeviin asetuksiin, ja ne tulivat voimaan vuonna 2017. Rotterdamin yleissopimuksen mukaan kemikaalit, joihin sovelletaan ilmoitettua ennakkosuostumusta koskevaa asetusta (PIC-asetus) , kuuluvat myös ECHAn täytäntöönpanofoorumin toimiin. Pysyvien orgaanisten yhdisteiden (POP) tuotannon rajoittamista, vientiä/tuontia, turvallista käsittelyä ja ympäristön kannalta kestävää hävittämistä säännellään POP-asetuksessa . Kaupunkien kestävyyden parantaminen Kaupunkiympäristöä koskevalla EU:n politiikalla kannustetaan kaupunkeja toteuttamaan kestävää kaupunkisuunnittelua ja -arkkitehtuuria edistävää toimintapolitiikkaa. Näihin sisältyvät innovatiiviset lähestymistavat kaupunkien julkiseen liikenteeseen ja liikkumiseen, ilmastonmuutokseen sopeutumiseen ja kykyyn sietää ilmastonmuutosta, kestäviin rakennuksiin, energiatehokkuuteen, sosiaaliseen osallisuuteen, kansalaisten terveyteen ja hyvinvointiin ja kaupunkien biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseen. Kestävän kehityksen tavoitteella 11 pyritään tekemään kaupungeista ja asuinyhdyskunnista osallistavia, turvallisia ja kestäviä. Noin 75 prosenttia EU:n väestöstä asuu kaupungeissa. Kaupunkiympäristö asettaa erityisiä haasteita ympäristölle ja ihmisten terveydelle mutta tarjoaa samalla mahdollisuuksia ja tehokkuusetuja resurssien käytössä. Jäsenvaltiot, Euroopan unionin toimielimet, kaupungit ja sidosryhmät ovat laatineet ”EU:n kaupunkiagendan” (johon sisältyy älykkäät kaupungit -aloite) näiden haasteiden ratkaisemiseksi kokonaisvaltaisella tavalla ja ottaen huomioon niiden yhteydet sosiaalisiin ja taloudellisiin haasteisiin. Kaupunkiagendassa muodostetaan 12 kumppanuutta yksilöityjä kaupunkiin liittyviä haasteita varten. Näihin kuuluvat ilmanlaatu ja asuminen, kaupunkiliikenne, energiansiirto, ilmastonmuutokseen sopeutuminen, maaperän kestävä käyttö ja luontoon perustuvat ratkaisut. Tässä yhteydessä vuoden 2018 vihreän viikon aikana Euroopan komissio otti käyttöön kaupunkeja koskevan uuden vapaaehtoisen välineen, jolla arvioidaan ja vertaillaan niiden ympäristötehokkuutta Euroopan vihreä pääkaupunki -palkintoon (ks. jäljempänä) kuuluvien indikaattoreiden osalta. Vihreä kaupunki -verkkotyökalu tarjoaa myös neuvoja ja esimerkkejä kaupunkien ”viherryttämisen” hyvistä käytännöistä. EU kannustaa kaupunkeja muuttumaan vihreämmiksi ja levittämään myönteisiä esimerkkejä palkintojen ja rahoituksen avulla. Esimerkkejä ovat EU:n vihreä pääkaupunki -palkinto kaupungeille, joissa on yli 100 000 asukasta, ja EU Green Leaf -aloite kaupungeille, joissa on 20 000–100 000 asukasta. Kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimuksella EU kannustaa paikallisiin toimiin ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi, ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi ja energiatehokkuuden parantamiseksi. Sen käynnistymisestä lähtien vuonna 2008 yli 7 300 paikallista viranomaista EU:ssa on ilmoittanut aikomuksestaan vähentää kasvihuonekaasupäästöjään. EU:ssa yhteensä 891 allekirjoittajaa on ilmoittanut aikomuksestaan kehittää strategioita ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi. EU investoi tutkimuksen puiteohjelmasta, Horisontti 2020, vuoteen 2020 mennessä yli 200 miljoonaa euroa luontoon perustuvien ratkaisujen kehittämiseen ja esittelemiseen kaupunkialueilla. Lisäksi Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) tukee kaupunkialueiden innovatiivisia toimenpiteitä, jotka kattavat vuodet 2014–2020, kaupunkien haasteisiin vastaavien uusien ja testaamattomien ratkaisujen kokeilemiseksi. Kaupunkialueiden innovatiivisia toimenpiteitä koskevalle aloitteelle on osoitettu yhteensä 372 miljoonan euron määrärahat EAKR:sta mainitulle ajanjaksolle. III. Toteutuskehys: täytäntöönpanovälineet 4.Ympäristöverotus, ympäristöä säästävät julkiset hankinnat, ympäristörahoitus ja investoinnit Ympäristöverotus ja ympäristölle haitalliset tuet

Taloudelliset kannustimet, verotus ja muut taloudelliset välineet ovat tehokkaita tapoja täyttää ympäristöpolitiikan tavoitteet. Kiertotaloutta koskevassa toimintasuunnitelmassa rohkaistaan käyttämään niitä. Ympäristölle haitallisia tukia seurataan EU-ohjausjakson ja energiaunionin hallintoprosessin yhteydessä. Verottamalla ympäristön pilaantumista ja luonnonvarojen käyttöä kuluttajia rohkaistaan tekemään yhteiskuntaa ja ympäristöä hyödyttäviä valintoja. Se tuottaa myös julkisen talouden tuloja. Verotusjärjestelmät, joissa painotetaan saastuttavampia tekniikoita, tuottavat vähemmän verotuloja ja aiheuttavat suurempia terveydenhoito- ja puhdistuskustannuksia. Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat Ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevalla EU:n politiikalla kannustetaan jäsenvaltioita toteuttamaan lisätoimia, jotta ne voisivat soveltaa ympäristöä säästäviä hankintakriteerejä vähintään 50 prosentissa julkisista tarjouskilpailuista. Euroopan komissio auttaa lisäämään julkisten hankintojen käyttöä strategisena välineenä, jolla tuetaan ympäristönsuojelua. Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat rohkaisevat viranomaisia hankkimaan tavaroita ja palveluja, joiden ympäristövaikutukset ovat koko niiden elinkaaren ajan vähäisemmät verrattuna samanlaisiin tavaroihin ja palveluihin, jotka muutoin hankittaisiin. Julkisten hankintojen ostovoima on noin 1,8 biljoonaa euroa EU:ssa (noin 14 prosenttia BKT:stä). Merkittävä osa varoista käytetään aloilla, joiden ympäristövaikutukset ovat suuret, kuten rakentamisen tai liikenteen alalla. Julkiset hankinnat voivat näin ollen auttaa vähentämään merkittävästi julkisten menojen kielteisiä ympäristövaikutuksia ja tukemaan kestävien ja innovatiivisten yritysten toimintaa. Komissio on ehdottanut ympäristöä säästävien EU:n julkisten hankintojen kriteereitä . Ympäristörahoitus ja investoinnit Euroopan rakenne- ja investointirahastoja (ERI-rahastoja) koskevien sääntöjen mukaan jäsenvaltioiden on edistettävä ympäristöä ja ilmastoa rahoitusstrategioissaan sekä taloudellista, sosiaalista ja alueellista koheesiota, maaseudun kehittämistä ja meripolitiikkaa koskevissa ohjelmissaan. Kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttaminen edellyttää julkisten ja yksityisten rahoituslähteiden käyttöönottoa. Komissio antoi maaliskuussa 2018 kestävän kasvun rahoitusta koskevan toimintasuunnitelman . Ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi ja niiden sisällyttämiseksi muihin politiikan aloihin on erittäin tärkeää, että Euroopan rakenne- ja investointirahastoja hyödynnetään paitsi asianmukaisessa suunnittelussa myös varojen käytössä. Junckerin Euroopan investointiohjelmassa tuetaan myös ympäristön ja resurssitehokkuuden alan hankkeita Euroopan strategisten investointien rahastosta (ESIR). ESIR myöntää suuririskisimmän osan kattavan takuun, jonka avulla Euroopan investointipankki voi investoida useampiin ja usein riskialttiimpiin hankkeisiin. LIFE+ -ohjelmasta voidaan antaa rahoitustukea ympäristöalan innovatiivisten hankkeiden kehittämiseen ja tarvittavan yksityisen ja julkisen rahoituksen keräämiseen.



5.Ympäristöhallinnan vahvistaminen Kestävän kehityksen tavoitteella 16 pyritään takaamaan oikeussuojan saatavuus ja rakentamaan toimielimistä tehokkaita, vastuullisia ja osallistavia kaikilla tasoilla. Kestävän kehityksen tavoitteella 17 pyritään parempaan täytäntöönpanoon, toimintapolitiikan koordinoinnin ja johdonmukaisuuden parantamiseen, tieteenteon ja teknologian sekä innovoinnin lisäämiseen, kumppanuuksien perustamiseen ja edistymistä mittaavien välineiden kehittämiseen. Vuoden 2017 ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnin maaraportteihin liittyvässä komission tiedonannossa komissio yksilöi viisi täytäntöönpanohaasteiden perussyytä EU:n jäsenvaltioissa. 1.paikallisten, alueellisten ja kansallisten viranomaisten välisen koordinoinnin tehottomuus 2.hallinnollisten valmiuksien puute ja rahoituksen riittämättömyys 3.tiedon ja datan puute 4.säännösten noudattamisen varmistamismekanismien riittämättömyys ja 5.ympäristönäkökohtien puutteellinen sisällyttäminen muiden alojen politiikkaan ja politiikan johdonmukaisuuden puute. Näitä sekä ympäristöhallintaan liittyviä oikeudellisia vaatimuksia käsitellään kussakin maaraportissa.

Komissio antoi tiedonannon ”EU:n toimet ympäristövaatimusten noudattamisen ja ympäristöhallinnan parantamiseksi” ja perusti yhteistyöfoorumin (ympäristövaatimusten noudattamisen ja ympäristöhallinnan foorumi), jotta jäsenvaltiot voivat tehdä yhteistyötä ja vastata näihin monialaisiin haasteisiin. Komissio käynnisti ”ympäristöhallinnan arviointikehyksen kehittämistä” koskevan hankkeen . Tässä hankkeessa kerättyjä todisteita on muiden lähteiden ohella käytetty tausta-asiakirjan tämän osion tukemiseen. Tiedonsaanti, yleisön osallistuminen ja oikeussuojan saatavuus Kansalaiset voivat suojella ympäristöään tehokkaammin, jos he voivat luottaa Århusin yleissopimuksen kolmeen pilariin: I) tiedonsaanti ii) yleisön osallistuminen päätöksentekoon ja iii) muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa. Viranomaisille, yleisölle ja yrityksille on erittäin tärkeää, että ympäristötiedon jakaminen on tehokasta ja toimivaa . Yleisön osallistumisen ansiosta viranomaiset voivat tehdä päätöksiä, joissa yleisön huolenaiheet otetaan huomioon. Mahdollisuus käyttää oikeussuojakeinoja muodostuu takeista, joiden ansiosta kansalaiset ja kansalaisjärjestöt voivat käyttää kansallisia tuomioistuimia ympäristön suojelemiseen. Siihen sisältyy oikeus hakea muutosta oikeusteitse (”asiavaltuus”). Kansalaiset voivat suojella ympäristöään tehokkaammin, jos he voivat luottaa edellä mainittuihin Århusin yleissopimuksen kolmeen pilariin. Vastaavasti yleisön osallistumisen lisääminen auttaa parantamaan eri kehityshankkeiden hyväksymistä ja johdonmukaisuutta ja siten parantamaan liiketoimintaympäristöä ja sosiaalista ympäristöä. Ympäristötieto Viranomaisille, yleisölle ja yrityksille on hyödyllistä, että ympäristötiedon jakaminen on tehokasta ja toimivaa. Yritysten ja viranomaisten olisi siksi laadittava raportteja ympäristöön liittyvistä toimistaan ja levitettävä aktiivisesti tietoa yleisölle, yhä useammin sähköisesti. Yleisön osallistuminen Yleisön osallistuminen päätöksentekoon on tärkeää sen varmistamiseksi, että asianomaiset viranomaiset tekevät päätöksensä mahdollisimman vankalta pohjalta. Oikeussuojan saatavuus Mahdollisuus käyttää oikeussuojakeinoja ympäristöasioissa muodostuu takeista, joiden ansiosta kansalaiset ja kansalaisjärjestöt voivat haastaa viranomaiset oikeuteen näiden teoista tai laiminlyönneistä. Kyseessä on EU:n ympäristölainsäädännön hajautetun täytäntöönpanon työkalu. Ensimmäisellä ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointikierroksella keskityttiin oikeudelliseen asemaan (eli osapuolen mahdollisuuteen osoittaa riittävä yhteys säädökseen tai riitautettuun toimeen tai siitä aiheutuva haitta), joka on tärkeää oikeussuojan saatavuuden ja siihen liittyvien kustannusten kannalta. Lisäksi arvioinnissa analysoitiin ensimmäistä kertaa järjestelmällisesti käytännön tietojen saatavuutta yleisölle. Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arvioinnissa tarkastellaan, miten hyvin jäsenvaltiot selittävät muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta yleisölle. Arvioinnissa tarkastellaan myös oikeudellista asemaa ja muita keskeisiä esteitä luontoa ja ilman pilaantumista koskevien asioiden viemiseksi tuomioistuimen käsiteltäväksi. Vaatimustenmukaisuuden varmistaminen Ympäristövaatimusten noudattamisen varmistaminen kattaa kaikki viranomaisten toteuttamat toimet sen varmistamiseksi, että teollisuus, maanviljelijät ja muut täyttävät vesien-, ilman- ja luonnonsuojelua ja jätehuoltoa koskevat velvoitteensa. Siihen kuuluvat viranomaisten tukitoimet, kuten i) noudattamisen edistäminen ii) viranomaisten suorittamat tarkastukset, eli noudattamisen seuranta ja

iii) viranomaisten toteuttamat toimet rikkomusten lopettamiseksi, seuraamusten määräämiseksi ja vahinkojen korvaamiseksi, eli täytäntöönpanon valvonta. Kansalaistieteen ja valitusten avulla viranomaiset voivat keskittää toimiaan paremmin. Ympäristövastuulla varmistetaan, että saastuttaja maksaa mahdolliset vahingot. Noudattamista koskevat velvoitteet voivat olla kieltoja, yleisiä sitovia sääntöjä, lupia ja muita ympäristön ja kansanterveyden suojelemiseksi ja yhteiskunnan pitkän aikavälin resurssitarpeiden tyydyttämiseksi käyttöön otettuja toimenpiteitä. Tätä selvitetään tiedonannossa ”EU:n toimet ympäristövaatimusten noudattamisen ja ympäristöhallinnan parantamiseksi” . Noudattamisen edistäminen ja seuranta Ympäristövaatimusten noudattamisen varmistamisessa kuvataan kaikkia tapoja, joilla viranomaiset edistävät ja seuraavat noudattamista ja valvovat sen täytäntöönpanoa seuraavien määritelmien mukaisesti: ·edistämisellä tarkoitetaan, että autetaan yrityksiä ja muita noudattamaan sääntöjä ·seuraamisella tarkoitetaan, että käytetään tarkastuksia keräämään tietoja noudattamisen asteesta ja esitetään vankkaa näyttöä täytäntöönpanon valvonnasta ja ·täytäntöönpanon valvonnalla tarkoitetaan, että pysäytetään sääntöjen rikkojat, rangaistaan niitä ja velvoitetaan ne korjaamaan vahingot. Edistämiseen kuuluvat tietoisuuden lisääminen, ohjeistus ja neuvot. Seurantaan kuuluvat rutiininomaiset ympäristötarkastukset, poliisitutkinnat ja viranomaisten ympäristöauditoinnit. Siihen kuuluu myös yleisön tekemien valitusten tutkiminen. Täytäntöönpanon valvontaan kuuluvat tarkastusten suositukset, viralliset varoitukset, määräykset, joilla toinen velvoitetaan tekemään tai jättämään tekemättä jotain, hallinnolliset sakot, kanteet ja korjaavia toimia koskevat pyynnöt. Toimet vaihtelevat sen mukaan, mikä toimii parhaiten. Kansalaistiede ja valitusten käsittely Valitusten käsittelyä on kahdentyyppistä: i) viranomaisille tehdyt valitukset ympäristöongelmista, jotka viranomaiset pyydetään ratkaisemaan ja ii) viranomaisten väitetyistä ympäristötehtävien laiminlyönneistä tehdyt valitukset, jotka tehdään usein kansalliseen oikeusasiamiehen toimistoon. Avoimuus, kansalaisten osallistuminen, saavutettavuus ja yksinkertaisuus, luottamuksellisuus, riippumattomuus ja vastuu ovat keskeisiä tässä osiossa käsiteltäviä aiheita. Täytäntöönpanon valvonta Ympäristörikoksiin kuuluvat toimet, joilla rikotaan ympäristölainsäädäntöä ja aiheutetaan merkittävää haittaa tai vaaraa ympäristölle ja ihmisten terveydelle. Tunnetuimpia esimerkkejä ympäristörikoksista ovat seuraavat: i) aineiden laiton saattaminen tai päästäminen ilmaan, veteen tai maaperään; ii) luonnonvaraisten eläinten ja kasvien laiton kauppa; iii) otsonikerrosta heikentävien aineiden laiton kauppa; ja iv) jätteiden laiton siirto tai sijoittaminen ympäristöön. Ympäristönsuojelusta rikosoikeudellisin keinoin annetussa direktiivissä 2008/99/EY esitetään luettelo ympäristörikoksista, joita kaikkien jäsenvaltioiden on pidettävä rikoksina rangaistavina, kun ne tehdään tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta. Lisäksi valvontaelinten koskemattomuus on olennaisen tärkeää asianmukaisen ympäristöhallinnan varmistamisessa ja ympäristöön liittyvien rikosten torjunnassa. Henkilöstön seuranta ja valvonta ja esimerkillisen toiminnan palkitseminen ovat joitakin keinoja näiden ongelmien ratkaisemiseksi. Ympäristövastuu Euroopan parlamentin ja neuvoston ympäristövastuudirektiivissä (2004/35/EY) luodaan ”saastuttaja maksaa” -periaatteeseen perustuva järjestelmä ympäristövahinkojen ehkäisemiseksi ja korjaamiseksi. Uusia ympäristövastuudirektiiviä koskevia kertomuksia ei ollut saatavilla toisella ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon arviointikierroksella, mutta aineistoa kerätään yhdessä jäsenvaltioiden kanssa osana monivuotista työohjelmaa. Ympäristöhallintojen tehokkuus Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanosta EU:n, jäsenvaltioiden ja alueiden tasolla sekä paikallistasolla vastaaville toimijoille on annettava tarvittavat tiedot, välineet ja valmiudet sen varmistamiseksi, että lainsäädännöstä ja täytäntöönpanoprosessin hallinnoinnista saadaan odotetut hyödyt.