[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO | Bryssel 29.11.2006 KOM(2006) 725 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisten jakosuunnitelmien arvioinnista EU:n kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toisella kaudella oheisasiakirja komission 29. marraskuuta 2006 tekemiin päätöksiin, jotka koskevat Saksan, Kreikan, Irlannin, Latvian, Liettuan, Luxemburgin, Maltan, Slovakian, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan direktiivin 2003/87/EY mukaisesti esittämiä kansallisia jakosuunnitelmia KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisten jakosuunnitelmien arvioinnista EU:n kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toisella kaudella oheisasiakirja komission 29. marraskuuta 2006 tekemiin päätöksiin, jotka koskevat Saksan, Kreikan, Irlannin, Latvian, Liettuan, Luxemburgin, Maltan, Slovakian, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan direktiivin 2003/87/EY mukaisesti esittämiä kansallisia jakosuunnitelmia 1. Johdanto Ilmastonmuutoksen torjuminen on Euroopan unionin keskeinen tavoite. Direktiivillä 2003/87/EY perustettu EU:n kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä (EU:n päästökauppajärjestelmä) on keskeinen väline, jonka avulla EU pyrkii saavuttamaan kustannustehokkaasti Kioton pöytäkirjan mukaiset tavoitteensa vuosina 2008–2012. Päästökauppajärjestelmä on keskeisessä asemassa, kun EU pyrkii vähentämään edelleen kasvihuonekaasujen päästöjä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Päästökauppajärjestelmän ensimmäisestä vaiheesta (2005–2007) on saatu arvokkaita kokemuksia. Näistä kokemuksista on hyötyä uudelleentarkasteluprosessissa[1], jossa tarkastellaan järjestelmän toimivuutta ja soveltamisalaa ja pyritään vahvistamaan järjestelmää. Erityisesti tarkastellaan järjestelmän laajentamista muille sektoreille ja muihin kaasuihin toisen päästökauppakauden (2008–2012) jälkeen. Erityisen tärkeää tietoa saatiin ensimmäisistä riippumattomasti todennetuista päästöraporteista, jotka koskivat vuotta 2005. Raporteista kävi ilmi, että vuoden 2005 kokonaispäästöt, jotka olivat hieman yli kaksi miljardia tonnia, olivat merkittävästi pienemmät kuin ensimmäiselle kaudelle jaetut vuosittaiset päästöoikeudet keskimäärin (2,2 miljardia tonnia)[2]. Ensimmäisen päästökauppakauden oli tarkoituskin olla opetteluvaihe. Äskettäisessä Euroopan ympäristökeskuksen raportissa[3] korostetaan, että useissa jäsenvaltioissa on välittömästi toteutettava lisää toimia Kioton pöytäkirjan mukaisten EU:n tavoitteiden täyttämiseksi. Jos jäsenvaltiot myöntävät enemmän päästöoikeuksia kuin järjestelmään kuuluvien laitosten todennäköisten päästöjen määrä vuosina 2008–2012 on, vaarantuu Kioton sitoumusten täyttyminen merkittävällä tavalla, ja EU:n päästökauppajärjestelmästä saataisiin vain vähän tai ei ollenkaan ympäristöhyötyjä. Nykyisten ja uusien puhtaiden teknologioiden kehittäminen ja hyödyntäminen hidastuisivat, ja dynaamisten ja elinvoimaisten maailmanlaajuisten markkinoiden kehittyminen vaarantuisi. Tästä syystä komissio arvioi toista päästökauppakautta koskevat suunnitelmat tavalla, jolla varmistetaan direktiivin perusteiden asianmukainen ja yhdenmukainen soveltaminen. Komissio varmistaa myös, ettei päästökauppajärjestelmässä ole liikaa päästöoikeuksia. Näin päästöt todella vähenevät ja kehittyvät hiilidioksidimarkkinat vahvistuvat. EU:n päästökauppajärjestelmästä saadaan siten kaikki sen ympäristö- ja taloudellinen hyöty. Käsillä olevassa tiedonannossa vahvistetaan lähestymistapa, jota komissio käytti toista päästökauppakautta koskevien suunnitelmien arvioinnissa. Tiedonannon liitteenä on 10 jäsenvaltiota koskevat päätökset. 2. Kansallisten jakosuunnitelmien arviointi Kunkin jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi kutakin päästökauppakautta koskeva kansallinen jakosuunnitelmansa. Direktiivissä edellytetään, että komissio arvioi kaikki suunnitelmat samojen perusteiden mukaisesti. Arviointiperusteet on vahvistettu direktiivin liitteessä III[4] ja 10 artiklassa. Komissio tekee erilliset päätökset kustakin suunnitelmasta kolmen kuukauden kuluessa täydellisen suunnitelman tiedoksi antamisesta[5]. Kaikkiaan 19 jäsenvaltioita oli 29. marraskuuta 2006 mennessä antanut komissiolle tiedoksi kansallisen jakosuunnitelmansa. Suunnitelmista 10 on siinä määrin kattavia, että komissio pystyy tekemään päätöksen siitä, ovatko ne direktiivin mukaisia. Nämä suunnitelmat kattavat lähes puolet siitä päästöoikeuksien kokonaismäärästä, joka jaettiin ensimmäistä päästökauppakautta varten. Komissio käynnisti 12. lokakuuta 2006 rikkomismenettelyn kaikkien puuttuvien suunnitelmien osalta. Se aikoo jatkaa oikeudellisia toimia sen varmistamiseksi, että puuttuvat suunnitelmat annetaan tiedoksi mahdollisimman pian. Komissio on korostanut erityisesti, että toista päästökauppakautta koskevat suunnitelmat arvioidaan yhdenmukaisesti, tasapuolisesti ja avoimesti. Suunnitelmia analysoidessaan komissio määritti useita kysymyksiä, joita tarkasteltiin sen selvittämiseksi, onko liitteen III perusteita noudatettu. Keskeisiä tarkasteltuja kysymyksiä olivat : - sellaisen päästökaton määritteleminen, joka on yhteensopiva kunkin jäsenvaltion Kioton pöytäkirjan mukaisten sitoumusten, päästöjen kehityksen ja vähennyspotentiaalin kanssa, - päästöoikeuksien jaon jälkikäteismuutokset, - lisävaatimusten (yhteistoteutus- ja puhtaan kehityksen mekanismin hankkeista saatavien päästöhyvitysten enimmäismäärä) noudattaminen, - yksittäisiin suunnitelmiin liittyvät muut erityiskysymykset, joita tarkastellaan kilpailun ja sisämarkkinoiden toiminnan tarpeettoman vääristymisen välttämiseksi. Kutakin näistä kysymyksistä selostetaan tarkemmin seuraavissa kohdissa. Ne vastaavat komission arvioinnin yhteisiä elementtejä, jotka on sisällytetty päätöksiin ja jotka ovat päätösten lisäperusteita. Tiivistelmä komissio arvioista on taulukossa 1. Taulukkoon on merkitty, mitä vaatimuksia ei ole noudatettu. 2.1. Kioton sitoumusten, päästöjen kehityksen ja vähennyspotentiaalin mukaiset päästökatot Päästöoikeuksien kokonaismäärää (päästökatto) on arvioitava direktiivin 2003/87/EY liitteessä III olevien perusteiden 1–3 mukaisesti. Nämä perusteet koskevat Kioton sitoumuksia, päästöjen kehitystä ja vähennyspotentiaalia. Samalla olisi vältettävä kilpailun ja sisämarkkinoiden tarpeetonta vääristymistä. Liitteessä III olevalla yleisellä periaatteella valtuutetaan komissio varmistamaan kaikkien perusteiden[6] tinkimätön soveltaminen. Komission arvio perustuu parhaaseen käytettävissä olevaan tietoon. Päästötiedot ovat korkealaatuisia ja ne on todennettu riippumattomasti. Näiden tietojen lisäksi käytetään luotettavia tietoja, joiden avulla arvioidaan odotettavissa olevaa talouskasvua ja hiili-intensiteetin alenemista. Nämä kaksi keskeistä tekijää ovat tärkeitä pyrittäessä noudattamaan Kioton pöytäkirjan mukaisia EU:n sitoumuksia vuosina 2008–2012. Komissio ottaa myös huomioon muut todennetut ja perustellut päästöt, jotka kuuluvat EU:n päästökauppajärjestelmään toisen päästökauppakauden aikana, jos jäsenvaltio on sisällyttänyt suunnitelmaan polttolaitoksia sellaisilta aloilla, jotka eivät kuuluneet ensimmäistä päästökauppakautta koskevaan suunnitelmaan. Komissio arvioi erityisesti näiden muiden päästöjen riippumatonta todentamista. Kun komissio käytti arviossaan EU:n päästökauppajärjestelmän ensimmäistä toimintavuotta koskevia todennettuja päästötietoja, se tarkasteli erityisesti, onko ensimmäinen toimintavuosi edustava vuosi ja olisiko sitä perusteltua käyttää viitevuotena. Vaikka käytettävissä ei olekaan kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjä kuvaavia tietoja, joiden avulla vuoden 2005 kokonaispäästöjä voitaisiin verrata viime vuosien keskimääräisiin päästöihin, Eurostat[7] on raportoinut, että EU-25:n energiankulutus on pysynyt vakaana vuosina 2004 ja 2005 (1 637,60 miljoonaa öljyekvivalenttitonttia vuonna 2004 ja 1 627,2 miljoonaa öljyekvivalenttitonnia vuonna 2005). Vuotta 2005 edeltäviä, eli siis aikaa ennen EU:n päästökauppajärjestelmän käynnistymistä koskevia vertailukelpoisia tietoja järjestelmään kuuluvien laitosten päästöistä ei ole käytettävissä kaikilta osin, koska tietoja ei aiemmin ollut direktiivin nojalla velvollisuus todentaa riippumattomasti. Komissio katsoo, että kuhunkin vuoteen liittyy useita tekijöitä, kuten sääolot, jotka vaikuttavat EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten päästöihin. Nämä tekijät kuitenkin yleensä kumoavat toistensa vaikutukset vuosittaisissa kokonaispäästöissä. Komissio tutkii tarvittaessa vuotta 2005 aikaisempien vuosien päästö- ja energiankäyttötietojen saatavuutta ja laatua. Yleisesti ottaen komissiolla ei ole näyttöä siitä, että selkeä enemmistö poikkeuksellisista olosuhteista olisi kääntänyt tilannetta tiettyyn suuntaan vuonna 2005. Näin ollen se katsoo, että vuotta 2005 koskevia todennettuja päästötietoja voidaan pitää yleisesti ottaen edustavina. Jos poikkeuksellisia olosuhteita kuitenkin esiintyy, komissio tutkii tarkkaan, missä määrin on perusteltua mukauttaa riippumattomasti todennettuja vuoden 2005 päästöjä asianmukaisella korjauskertoimella. Jotta komissio voisi arvioida, onko päästöjen kehitystä koskevaa perustetta 2 ja vähennyspotentiaalia koskevaa perustetta 3 noudatettu asianmukaisesti, se on ottanut huomioon odotettavissa olevan talouskasvun ja hiili-intensiteetin kehityksen vuosina2005–2010[8]. Varmistaakseen kaikkien suunnitelmien yhdenmukaisen arvioinnin komissio soveltaa taloudellista kasvua[9] ja hiili-intensiteettiä koskevia suuntauksia, jotka perustuvat yhteen ja yhdenmukaiseen menetelmään, sekä joukkoa oletuksia, jotka on esitetty asiakirjassa ”European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005”[10]. Kasvihuonekaasujen vähentämispotentiaalia koskevan perusteen 3 arvioinnin osalta on tärkeää ottaa huomioon, että EU:n päästökauppajärjestelmässä asetettiin vuodesta 2005 alkaen päästöoikeudelle hinta, joka vaikuttaa myönteisesti hiili-intensiteetin kehitykseen. EU:n ja jäsenvaltioiden vahvat sitoumukset torjua ilmastonmuutosta antavat päästökauppajärjestelmään kuuluville laitoksille selkeän ja kestävän viestin siitä, että kasvihuonekaasupäästöillä on hinta, joka tulevaisuudessa nousee. Tämä vahvistaa pitkän aikavälin taloudellisia kannustimia päästöjen vähentämiseksi. Näin ollen hiili-intensiteetti alenee ajan myötä vähintään siinä määrin kuin sen on osoitettu alenevan, jos hiilipäästöjä rajoitetaan vain vähän tai jos hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia ei ole[11]. Komission mielestä tämän tasoinen hiili-intensiteetin aleneminen ei heijasta asianmukaisesti tulevia suuntauksia, koska siinä ei oteta huomioon kaikkia asiaan kuuluvia tekijöitä. EU:n päästökauppajärjestelmän luomien taloudellisten kannustimien lisäksi toiminnanharjoittajat investoivat todennäköisesti energiatehokkaisiin teknologioihin alentaakseen omia polttoaine- ja sähkökustannuksiaan. Lisäksi jäsenvaltioiden politiikat ja toimenpiteet sekä yleisön mielipiteet kannustavat niitä yhä enemmän voimistamaan toimia energiaa säästävien tuotantomenetelmien innovointiin ja samalla tehokkaisiin toimiin ilmastonmuutosta vastaan. EU:n tasolla Energiatehokkuuden toimintasuunnitelma[12] sekä yhteiset pyrkimykset tuontienergiariippuvuuden vähentämiseksi kannustavat edelleen parantamaan energiatehokkuutta ja alentamaan yleisesti myös hiili-intensiteettiä. Tästä syystä on tarpeen ottaa realiteetit asianmukaisesti huomioon. Komissio katsookin, että perusteen 3 mukainen arviointi on perustettava oletukseen, että hiili-intensiteetti alenee vuosittain 0,5 prosenttia enemmän kuin skenaariossa, jossa hiilipäästöjä rajoitetaan vain vähän (eli 2,5 prosentin lisäys viisivuotisjakson 2005–2010 aikana). Käytännössä komissio arvioi seuraavan kaavan avulla, onko suunnitelma perusteiden 2 ja 3 mukainen: Suurin sallittu vuotuinen keskimääräinen päästökatto = (CIVE*GTD*CITD)+ADD jossa: CIVE = corrected independently verified emissions for 2005 (vuoden 2005 korjatut riippumattomasti todennetut päästöt) GTD = growth trend development 2005 to 2010 (talouskasvun kehitys 2005–2010) CITD = carbon intensity trend development 2005 to 2010 (hiili-intensiteetin muutos 2005–2010) ADD = additional emissions covered by an extended scope of combustion installations (muut päästöt, jotka aiheutuvat siitä, että järjestelmän soveltamisalaan otetaan nyt useampia polttolaitoksia[13]. CIVE = IVE + AWIVE + EOPT jossa: IVE = independently verified emissions for 2005 (vuoden 2005 riippumattomasti todennetut päästöt) AWIVE = annual average allocation to installations without an independently verified emissions report (sellaisille laitoksille jaetut keskimääräiset vuosittaiset päästöoikeudet, joista ei ole laadittu riippumattomasti todennettua päästöraporttia) EOPT = emissions for 2005 of installations opted out (järjestelmästä poisjääneiden laitosten päästöt vuonna 2005)[14] Kun komissio arvioi, onko suunnitelma Kioton sitoumusten mukainen perusteen 1 osalta, se otti huomioon seuraavat näkökohdat : - Kioton sitoumusten täyttämisessä saavutettu edistyminen ja tapauskohtaisesti myös jäljellä oleva vähennysvelvoite, - valtion rahoittamien Kioton päästöyksiköiden ostojen merkitys suunnitelman kannalta ja ostamiseen liittyvien toimenpiteiden valmistelun ja toteutuksen tilanne, - päästökauppajärjestelmän piiriin kuulumattomien alojen merkitys suunnitelman kannalta ja näitä aloja koskevien toimenpiteiden valmistelun ja toteutuksen tilanne, - kansallisen päästöoikeuksien jakosuunnitelman perustana käytettyjen liikennesektorin ennusteiden luotettavuus[15]. Kioton sitoumusten täyttämisessä saavutettu kehitys ja jäljellä oleva osuus Saavutettua edistystä kuvaavaan raporttiin perustuen Kioton sitoumusten noudattamista arvioidaan perusteen 1 osalta sen mukaan, miten jäsenvaltio on edistynyt sitoumusten täyttämisessä, ja miten paljon päästöjä olisi vielä vähennettävä vuosina 2008–2012 suhteessa raportissa ilmoitettujen vuoden 2004 kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärään. Kuten komissio toteaa kansallisia jakosuunnitelmia koskevissa lisäohjeissa[16], kunkin jäsenvaltion, jonka on vielä vähennettävä päästöjä, on tarpeen käyttää toista päästökauppakautta koskevaa jakosuunnitelmaa päästöjen vähentämiseksi edelleen vähintään kohtuullisella määrällä, eli sellaisella osuudella, joka vastaa EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten osuutta kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärästä. Valtion aikomus ostaa Kioton päästöyksiköitä Komissio arvioi kahden ohjeasiakirjan[17] mukaisesti, onko riittävän perusteltua, että valtio ostaa Kioton päästöyksiköitä. Komission arvio perustuu lisäohjeiden liitteessä 5 lueteltujen kysymysten arviointiin. Komission mielestä Kioton päästöoikeuksien osto on perusteltua vain, jos jäsenvaltio jo toteuttaa toimintaohjelmaa ja on allekirjoittanut sopimuksia tai on käynnistänyt päästöoikeuksien ostoa koskevia tarjouskilpailuja ja on jo varannut merkittävän osan tarvittavasta rahoituksesta. Jos jäsenvaltion todelliset päästöt ovat edelleen suuremmat kuin Kioton tavoitteiden mukaisesti sallitut päästöt, ja jos se ei perustele tai perustelee riittämättömästi aikomustaan ostaa Kioton päästöyksiköitä, katsotaan oston olevan vastoin perustetta 1. Tästä syystä jaettavaksi aiottujen päästöoikeuksien kokonaismäärää vähennetään samassa suhteessa. Vaadittavia vähennyksiä määritettäessä olennaista on päästökauppajärjestelmän kattama osuus kokonaispäästöistä verrattuna niihin päästöihin, jotka ovat peräisin direktiivin soveltamisalaan kuulumattomista lähteistä. Käytännössä komissio määrittelee vaadittavan vähennyksen seuraavalla kaavalla: Vaadittava keskimääräinen vuotuinen vähennys = (UNSUB GP) * TSS jossa: UNSUB GP= unsubstantiated annual average intended government purchase of Kyoto units (Kioton päästöyksikköjen keskimääräinen määrä, jonka valtio aikoo ostaa ilman perusteita) TSS = trading sector share (päästökauppasektorin osuus) TSS = CIVE / GHG jossa: GHG = total greenhouse gas emissions in 2004 (kasvihuonekaasupäästöjen kokonaismäärä vuonna 2004)[18] Muiden politiikkojen ja toimenpiteiden merkitys ja perusteltavuus Komissio arvioi ohjeasiakirjan mukaisesti, missä määrin jäsenvaltio turvautuu muihin politiikkoihin ja toimenpiteisiin muiden politiikkojen ja toimenpiteiden luotettavuuden komission ohjeasiakirjan mukaisesti. Jos niiden osuus on suuri, se tutkii tarkkaan, onko muiden suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden täytäntöönpano riittävän perusteltua. Komission arvio perustuu ohjeasiakirjan liitteessä 6 lueteltuihin näkökohtiin. Komission mielestä politiikat ja toimenpiteet ovat perusteltuja erityisesti, jos suunnitellun vähennyspotentiaalin on osoitettu olevan realistinen ja tavoitettavissa päästökauppakauden 2008–2012 aikana, ja jos on riittävä varmuus siitä, että politiikka tai toimenpide pannaan täytäntöön kansallista jakosuunnitelmaa koskevan komission päätöksen mukaisesti, ja jos on osoitettu, että toimenpiteellä ei ole merkittäviä päällekkäisiä EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten päästöjen vähennysvaikutuksia. Jos jäsenvaltion todelliset päästöt ovat edelleen suuremmat kuin Kioton tavoitteiden mukaisesti sallitut päästöt, ja jos jäsenvaltio ei perustele tai perustelee riittämättömästi muita politiikkoja tai toimenpiteitä, katsotaan näiden olevan vastoin perustetta 1. Tästä syystä jaettavaksi aiottujen päästöoikeuksien kokonaismäärää vähennetään samassa suhteessa. Vaadittavia vähennyksiä määritettäessä olennaista on päästökauppajärjestelmän kattama osuus kokonaispäästöistä verrattuna niihin päästöihin, jotka ovat peräisin direktiivin soveltamisalaan kuulumattomista lähteistä. Käytännössä komissio määrittelee vaadittavan vähennyksen seuraavalla kaavalla: Vaadittu keskimääräinen vuotuinen vähennys = (UNSUB PM) * TSS jossa: UNSUB PM = unsubstantiated policy or measure (politiikka tai toimi, jota ei ole perusteltu) Liikennesektorin hiilidioksidipäästöennusteet Liikennesektorin hiilidioksidipäästöt ovat kasvaneet merkittävästi. Liikennesektorilla toteutettavien päästöjen vähennystoimenpiteiden odotetut vaikutukset näkyvät vasta varsin pitkän ajan jälkeen. Perusteen 1 noudattamisen arvioinnin osalta on siksi tärkeää tutkia liikennesektorin hiilidioksidipäästöjen odotettuja suuntausten paikkansapitävyyttä. Komissio on verrannut jäsenvaltioiden kansallisissa jakosuunnitelmissaan esittämiä liikennesektorin hiilidioksidipäästöjen suuntauksia asiakirjassa ”European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005” esitettyyn suuntaukseen. Jos jäsenvaltion todelliset päästöt ovat edelleen suuremmat kuin Kioton tavoitteiden mukaisesti sallitut päästöt ja jos sen kansallisessa jakosuunnitelmassa oletettu suuntauksen kehitys on olennaisesti alhaisempi kuin asiakirjassa ”European Energy and Transport Trends to 2030 - update 2005”, komissio katsoo, että suunnitelma ei ole perusteen 1 mukainen ja jaettavaksi aiottujen päästöoikeuksien kokonaismäärää vähennetään samassa suhteessa. Vaadittavia vähennyksiä määritettäessä olennaista on päästökauppajärjestelmän kattama osuus kokonaispäästöistä verrattuna niihin päästöihin, jotka ovat peräisin direktiivin soveltamisalaan kuulumattomista lähteistä. Käytännössä komissio määrittelee vaadittavan vähennyksen seuraavalla kaavalla: Vaadittu keskimääräinen vuotuinen vähennys = [TRANS EM * (ETT-NAPT)]* TSS jossa: TRANS EM = transport carbon dioxide emissions in 2005 (liikennesektorin hiilidioksidipäästöt vuonna 2005) ETT = trend develoopment 2005 to 2010 in the ”European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005” (suuntauksen kehittyminen vuosina 2005–2010 asiakirjassa ”European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005” NAPT = trend development 2005 to 2010 in the national allocation plan (suuntauksen kehittyminen kansallisessa jakosuunnitelmassa vuosina 2005–2010) 2.2. Jälkikäteen tehtävät muutokset Direktiivin 11 artiklan sekä liitteessä III olevan perusteen 10 mukaan jäsenvaltioiden on päätettävä etukäteen (ennen päästökauppakauden alkua) myönnettävien päästöoikeuksien kokonaismäärä ja kunkin laitoksen toiminnanharjoittajalle jaettava määriä. Tätä päätöstä ei saa muuttaa jälkikäteen eikä päästöoikeuksia saa jakaa uudelleen siten, että yksittäisille toiminnanharjoittajille jaettuja määriä suurennettaisiin tai pienennettäisiin valtion päätöksellä tai ennalta vahvistetun säännön perusteella. Jälkikäteen tehtävät muutokset olisivat ristiriidassa direktiivillä luodun päästökatto ja päästöoikeus -järjestelmän kanssa. Kullekin laitokselle jaetaan tietty määrä päästöoikeuksia direktiivin 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun päätöksen perustella. Laitos voi vapaasti hyödyntää päästöoikeuksien arvon tehdäkseen parhaita mahdollisia taloudellisia päätöksiä. Käytettävissä on kolme yhtä hyväksyttyä vaihtoehtoa: investoinnit päästövähennyksiin ja ylimääräisten päästöoikeuksien myynti; tuotannon määrän vähentäminen ja ylimääräisten päästöoikeuksien myynti tai nykyisen tuotannon määrän ylläpito/tuotannon laajentaminen ja lisäpäästöoikeuksien osto. Komissio katsoo, että jälkikäteen tehtäville muutoksille ei ole hallinnollista tarvetta tai muuta perustelua. Jäsenvaltioiden on hyödynnettävä parasta käytettävissä olevaa tietoa päättäessään päästöoikeuksien kokonaismäärästä ennen kauden alkua. Ennusteiden käyttö edellyttää tietyssä määrin aina päästöjen etukäteisarviointia, vaikka päästöjen todellinen taso voikin poiketa ennusteesta. Tämä kuuluu kuitenkin olennaisesti päästökatto ja päästöoikeus –järjestelmään, eikä sitä voida käyttää perusteena muuttaa jälkikäteen jo päätettyä päästöoikeuksien määrää. Tällaisten muutosten syitä ei voida myöskään luotettavasti yksilöidä ja ne voivat aivan hyvin aiheutua sellaisten todellisten investointien aiheuttamista vähennyksistä, joita toiminnanharjoittajat ovat toteuttaneet järjestelmän luomien taloudellisten kannustimien mukaisesti. Kuten ensimmäiselläkin kaudella, päästöoikeuksien jakosuunnitelmassa ilmoitettuihin päästöoikeuksien määriin voidaan tehdä muutoksia komission päätösten mukaisesti tietojen laadun paranemisen myötä. Muutokset voidaan tehdä milloin tahansa ennen direktiivin 11 artiklan 2 kohdan mukaisen päästöoikeuksien jakamista koskevan päätöksen tekemistä. Päästöoikeuksien jakoa koskevien lopullisten kansallisten päätösten tekemisen jälkeen määriä voidaan muuttaa ainoastaan seuraavissa tapauksissa: - jos laitos lopettaa toimintansa päästökauppakauden aikana, jäsenvaltio voi päättää, ettei toiminnanharjoittajaa, jolle myönnetään päästöoikeuksia, enää ole olemassa, sekä - jos päästöoikeuksia jaetaan uusille osallistujille niitä varten etukäteen muodostetusta varannosta, kunkin uuden osallistujan saamasta täsmällisestä päästöoikeuksien määrästä päätetään sen jälkeen kun 11 artiklan 2 kohdan mukainen jakopäätös on tehty. Kuten ensimmäisenkin kauden arvioinneissa, komissio ei hyväksy muita muutoksia, koska ne ovat ristiriidassa perusteen 10 kanssa. 2.3. Muiden vaatimusten (yhteistoteutuksesta ja puhtaan kehityksen mekanismin hankkeista saatavien päästöhyvitysten enimmäismäärä) noudattaminen Jäsenvaltioiden kotimaassa toteuttamien kasvihuonekaasujen vähennystoimenpiteiden lisäksi Kioton pöytäkirja antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden investoida yhteistoteutus- ja puhtaan kehityksen mekanismin hankkeisiin muissa maissa ja käyttää näistä saatavat päästöhyvitykset omien päästövähennyssitoumustensa täyttämiseen. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että Kioton joustomekanismien käyttö täydentää kotimaisia toimia ja että tarkoituksena on kaventaa eroja asukaskohtaisissa päästöissä teollisuus- ja kehitysmaiden välillä[19]. Tämän lisäksi direktiivi mahdollistaa sen, että EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvien laitosten toiminnanharjoittajat käyttävät yhteistoteutus- ja puhtaan kehityksen mekanismin hankkeista saatuja päästöhyvityksiä direktiivin mukaisen sitoumusosuutensa täyttämiseen. Päästöhyvityksiä on käytettävä johdonmukaisesti täydentävyyttä koskevien jäsenvaltion sitoumusten kanssa ja niiden osuus on määriteltävä kansallisessa päästöoikeuksien jakosuunnitelmassa. Komission täytyy näin ollen arvioida, onko tämä osuus jäsenvaltion täydentävyyttä koskevien sitoumusten mukainen. Täydentävyyttä koskeviin vaatimuksiin sisältyvät sekä valtion ostot sekä yksityissektorin käyttämät päästöhyvitykset. Direktiivin mukaisesti komission arviointi koskee kuitenkin ainoastaan yksityissektorin käyttöä. Komissio käyttää seuraavaa lähestymistapaa arvioidessaan, ovatko ehdotetut yhteistoteutus- ja puhtaan kehityksen mekanismin hankkeista saatujen päästöhyvitysten enimmäisrajat noudattamista direktiivin III liitteen mukaisia: Jäsenvaltion kasvihuonekaasupäästöjen vähennystason vaatimien toimien taso arvioidaan vertaamalla vaadittujen vähennysten määrää - perusvuoden päästöihin, - vuoden 2004 kasvihuonekaasupäästöihin, ja - vuoden 2010 ennustettuihin päästöihin[20]. Seuraavaksi lasketaan toimilla aikaansaatava mahdollisimman pieni päästötaso ja jaetaan se kahdella. Tämän luvun katsotaan olevan suurin mahdollinen määrä yhteistoteutus- ja puhtaan kehityksen mekanismin hankkeista saatuja päästöhyvityksiä, jotka jäsenvaltio voi hyödyntää kotimaisten toimien lisäksi siten, että se kuitenkin noudattaa sitoumustaan varmistaa, että Kioton mekanismia käytetään vain täydentämään kotimaisia toimia. Jos jäsenvaltio ei aio ostaa Kioton päästöyksikköjä valtion varoin, se voi antaa yhteisön järjestelmään kuuluvien toiminnanharjoittajien hyödyntää näitä päästöhyvityksiä tähän enimmäisrajaan saakka. Rajan katsotaan olevan prosentuaalinen osuus päästökauppasektorin hyväksytystä päästökatosta. Jos jäsenvaltio sallii päästöhyvitysten suuremman hyödyntämisen, katsotaan, että perustetta 12 on rikottu. Jos jäsenvaltio aikoo ostaa Kioton päästöyksiköitä valtion varoin, nämä ostot otetaan huomioon. Niiden päästöhyvitysten määrää, jotka yhteisön järjestelmään kuuluvat laitokset voivat käyttää kyseisessä jäsenvaltiossa, pienennetään suunniteltujen tai toteutuneiden valtion hankintojen vuosittaisella keskimääräisellä määrällä. Jos näiden tietojen mukaan tehty arviointi osoittaisi, että EU:n järjestelmään kuuluvat laitokset voisivat käyttää päästöhyvityksiä kyseisessä jäsenvaltiossa korkeintaan 10 prosentin osuudella, komissio katsoo, että laitosten olisi voitava käyttää päästöhyvityksiä vähintään 10 prosentin rajaan saakka. Tämä riittää takaamaan riittävän tasapainon kotimaisten vähennystoimien ja ulkomailla toteutettavan hanketoiminnan välille. Toiminnanharjoittajat saavat myös kannusteen investoida kehitysmaissa toteutettaviin hankkeisiin. Käytännössä komissio arvioi lisävaatimusten noudattamista seuraavalla kaavalla: A = perusvuoden päästöt – Kioton tavoitteen mukaisesti sallitut päästöt B = kasvihuonekaasujen päästöt vuonna 2004 – Kioton tavoitteen mukaisesti sallitut päästöt C = ennustetut päästöt vuonna 2010 – Kioton tavoitteen mukaisesti sallitut päästöt D = 50 prosenttia enimmäismäärästä (A, B ,C) – valtion vuosittain hankkimien Kioton päästöyksikköjen keskiarvo Suurin sallittu hyödyntämisraja (prosentteina) = (D / vuotuinen keskimääräinen päästökatto) tai 10 prosenttia 2.4. Yksittäisiin suunnitelmiin liittyvät kysymykset Päästöoikeuksien jakoa koskevat takuut päästökauppakauden jälkeen Komissio haluaa muistuttaa, että direktiivin 2003/87/EY mukaan kansallisen jakosuunnitelman on katettava kyseessä oleva päästökauppakausi. Tästä syystä komission suunnitelmasta tekemä arvio rajoittuu kyseessä olevaan päästökauppakauteen liittyviin näkökohtiin. Näin ollen komissio ei ottanut kantaa sellaisiin, erityisesti päästöoikeustakuita[21] koskeviin ensimmäisen päästökauppakauden (2005–2007) sunnitelmien kohtiin, jotka liittyivät vuoden 2007 jälkeiseen aikaan. Komissio arvioi nyt ensimmäistä kertaa sitä, miten ensimmäiseltä päästökauppakaudelta periytyviä päästöoikeustakuita sovelletaan käytännössä toista päästökauppakautta koskevissa suunnitelmissa. Komissio katsoo, että nämä takuut ovat vastoin perustetta 5 ja aiheuttavat syrjintää yritysten välillä siten, että niillä suositaan tiettyjä yrityksiä tai toimintoja EY:n perustamissopimuksen ja erityisesti sen 87 ja 88 artiklan määräyksien vastaisesti. Tällaisessa tapauksessa takuut tarkoittaisivat, että niistä hyötyville laitoksille jaettaisiin maksuttomia päästöoikeuksia enemmän kuin järjestelmään jo kuuluville laitoksille yleisen päästöoikeuksien jakomenettelyn mukaisesti jaettaisiin. Tällainen tiettyä laitosryhmää suosiva menettely vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua toisen laitosryhmän kanssa. Sillä on myös rajat ylittäviä vaikutuksia, koska kaikilla direktiivin 2003/87/EY kattamilla aloilla käydään EU:n laajuista kauppaa. Komissio katsoo tässä vaiheessa, että kaikenlainen päästöoikeuksiin liittyvä valtiontuki tulkittaisiin sisämarkkinoille soveltumattomaksi, jos sitä arvioitaisiin EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 88 kohdan suhteen. Tarkastellessaan asiaa ympäristönäkökulmasta komissio on lisäksi huolissaan takuista, joilla annetaan runsaasti maksuttomia päästöoikeuksia hiili-intensitiivisille tuotantomuodoille vielä pitkälle tulevaisuuteen. Tällaiset takuut voivat kannustaa investoimaan hiili-intensitiivisiin tuotantotapoihin ja siten rajoittaa mahdollisuuksia saavuttaa tarvittavat kasvihuonekaasujen päästöjen lisävähennykset vuoden 2012 jälkeen. Lisäksi kaikki vuoden 2012 jälkeen sovellettaviksi tulevat takuut rajoittavat päästöoikeuksien jakomenetelmän lisäharmonisointia sisämarkkinoilla EU:n päästökauppajärjestelmän tarkistuksen yhteydessä. Päästöoikeuksien tallettaminen (banking) Päästöoikeuksien tallettaminen seuraavalle päästökauppakaudelle[22] on periaatteessa osa päästökauppajärjestelmää, ja jäsenvaltioiden on sallittava se toisesta päästökauppakaudesta alkaen. Ensimmäisen päästökauppakauden aikana jäsenvaltiot saivat itsenäisesti päättää siitä, voidaanko päästöoikeuksia siirtää seuraavalla kaudelle, ja 23 jäsenvaltiota 25 jäsenvaltiosta päätti kieltää päästöoikeuksien tallettamisen. Valinnainen päästöoikeuksien siirtäminen ensimmäiseltä päästökauppakaudelta toiselle on valtionapua, koska jäsenvaltio myöntää maksutta sellaisia päästöoikeuksia, joita se olisi muuten voinut myydä sallittuina päästömääräyksiköinä (AAU). Jos jäsenvaltio siirtää päästöoikeuksia seuraavalle päästökauppakaudelle, on se päästövähennyspotentiaalia koskevan perusteen mukainen ainoastaan, jos seuraavalle kaudelle siirretyt päästöoikeudet vähennetään direktiivin päästöoikeuksien jakamista koskevan perusteen[23] mukaisesta päästökatosta. Komission mielestä kaikki kansalliset säännökset, jotka liittyvät päästöoikeuksien tallettamiseen ensimmäiseltä kaudelta toiselle kaudelle, on annettava tiedoksi komissiolle EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan nojalla. Jos jäsenvaltio sallii päästöoikeuksien siirtämisen toiselle päästökauppakaudelle ja jos siirron perusteena ei ole toiminnanharjoittajan todistetut todelliset päästövähennykset ensimmäisen päästökauppakauden aikana, komissio katsoo, että tallettamista pidettäisiin sisämarkkinoille soveltumattomana valtiontukena, jos sitä arvioitaisiin EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan suhteen. Huutokauppa Direktiivin 2003/87/EY mukaan enintään 10 prosenttia jäsenvaltion toiselle päästökauppakaudelle jakamista päästöoikeuksista voidaan huutokaupata tai myydä. Kuten kilpailukykyä, energiaa ja ympäristöä käsittelevä korkean tason ryhmä[24] totesi, energiamarkkinoiden riittämättömän kypsyyden johdosta kilpailupaine ei ilmeisesti ole riittänyt vähentämään päästöoikeuksien hinnan siirtämistä sähkönhintaan, mistä syystä sähköntuottajat ovat saaneet niin sanottuja ansiottomia voittoja. Ryhmä suosittelee lisäksi, että jäsenvaltiot harkitsisivat päästöoikeuksien jakamisen aloittaista eriyttämistä toisella päästökauppakaudella kilpailukyvyn ulkoisten tekijöiden huomioon ottamiseksi. Useat jäsenvaltiot aikovat lisätä huutokaupan osuutta ja kiristää sähkön tuottajien päästöoikeuksien saantia. Joissakin jäsenvaltiossa vielä harkitaan päästöoikeuksien huutokauppaamista. Tästä syystä toista päästökauppakautta koskevien päätösten mukaan jäsenvaltiot voivat lisätä huutokaupan osuutta direktiivin 2003/87/EY 10 artiklassa vahvistetuissa rajoissa komission arvioinnin jälkeen, mutta ennen kuin direktiivin 11 artiklan 2 kohdan mukaiset kansallista päästöoikeuksien jakoa koskevat päätökset on tehty. Komissio katsoo lisäksi, että kaikkien yhteisössä olisi voitava osallistua mihin tahansa huutokauppaan rajoituksetta. Polttolaitokset Jos jäsenvaltio ei sovella polttolaitosten soveltamisalaa lisäohjeiden 36 kohdan, sellaisena kuin se on selvennettynä ilmastonmuutoskomitean 31. toukokuuta 2006 pitämän kokouksen pöytäkirjassa olevissa ”yhteensovitetuissa määritelmissä”, mukaisesti, komissio katsoo, että perustetta 10 ei ole noudatettu ja hylkää suunnitelman. Jos jäsenvaltio ehdottaa, että polttolaitoksille jaettaisiin lisäoikeuksia lisäpäästöihin, jotka eivät kuuluneet järjestelmään ensimmäisellä päästökauppakaudella, komissio tutkii, onko laitoksille jaettavaksi aiotut päästöoikeudet määritelty kansallisessa jakosuunnitelmassa esitettyjen yleisten menetelmien mukaisesti sekä perusteltujen ja todennettujen päästölukujen perusteella. Jos näille lisäpäästöille jaettavien päästöoikeuksien laskenta soveltamalla yleistä menetelmää ja käyttäen pohjana perusteltuja ja todennettuja päästölukuja antaa tulokseksi pienemmän päästöoikeuksien määrän, komissio edellyttää, että komission päätöksessä vahvistettua päästökattoa alennetaan eroa vastaavalla määrällä. 3. Päätelmät Päästökauppajärjestelmän onnistuminen on erittäin tärkeää, jotta EU:n uskottavuus säilyy vuoden 2012 jälkeistä aikaa koskevaa päästöjen vähennysjärjestelmää silmällä pitäen. Päästökauppajärjestelmän käytön lisääminen on myös välttämätöntä, jotta EU voisi täyttää Kioton pöytäkirjan mukaiset sitoumuksensa vuosina 2008–2012. Jotkut komissiolle esitetyt kansalliset jakosuunnitelmat eivät ainoastaan vaarantaisi Kioton pöytäkirjan sitoumusten saavuttamista Euroopassa, vaan vääristäisivät lisäksi tarpeettomasti sisämarkkinoita. Komissio arvioi toista päästökauppakautta koskevat suunnitelmat puolueettomasti ja avoimesti, kuten tässä tiedonannossa on esitetty. Komissio turvaa siten Kioton sitoumusten saavuttamisen ja onnistuneet ja kasvavat päästömarkkinat tulevaisuudessa. Taulukko 1: Yleiskatsaus perusteista, joita ei ole noudatettu[25] Saksa | Kreikka | Irlanti | Latvia | Liettua | Luxemburg | Malta | (1) Kioton tavoite | X | X | X | (2) Päästömäärien kehitys | X | X | X | X | X | X | (3) Vähennyspotentiaali | X | X | X | X | X | X | (4) Muu lainsäädäntö | ( 5) Syrjimättömyys | X | X | (6) Uudet osallistujat | X | X | X | (7) Varhaiset toimet | (8) Puhtaat teknologiat | (9) Yleisön kuuleminen | (10) Luettelo laitoksista ja niiden päästöoikeusmäärät | X | X | X | X | X | (11) Ulkopuolinen kilpailu | (12) Päästöhyvitysraja | X | X | 10 artikla | Taulukko 1: Yleiskatsaus perusteista, joita ei ole noudatettu (jatkoa ed. sivulta) Slovakia | Ruotsi | Yhdistynyt kuningas-kunta | (1) Kioton tavoite | (2) Päästömäärien kehitys | X | X | (3) Vähennyspotentiaali | X | X | (4) Muu lainsäädäntö | ( 5) Syrjimättömyys | X | (6) Uudet osallistujat | X | (7) Varhaiset toimet | (8) Puhtaat teknologiat | (9) Yleisön kuuleminen | (10) Luettelo laitoksista ja niiden päästöoikeusmäärät | X | X | (11) Ulkopuolinen kilpailu | (12) Päästöhyvitysraja | X | 10 artikla | LIITE I Direktiivin 2003/87/EY liitteessä III luetellut kansallisia jakosuunnitelmia koskevat perusteet 1. Kunakin kautena jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän on vastattava jäsenvaltion päästörajoitusvelvoitetta, joka perustuu päätökseen 2002/358/EY ja Kioton pöytäkirjaan, ottaen huomioon toisaalta kokonaispäästömäärä, jota nämä päästöoikeudet vastaavat verrattuna tämän direktiivin soveltamisalaan kuulumattomista lähteistä aiheutuviin päästöihin, ja toisaalta kansalliset energiapolitiikat, ja sen olisi oltava kansallisen ilmastonmuutosohjelman mukainen. Jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärä ei saa ylittää tässä liitteessä olevien perusteiden tinkimättömäksi soveltamiseksi todennäköisesti tarvittavaa määrää. Ennen vuotta 2008 on kyseisen määrän oltava johdonmukainen niiden toimien kanssa, joilla pyritään saavuttamaan tai ylittämään kunkin jäsenvaltion tavoite päätöksen 2002/358/EY ja Kioton pöytäkirjan mukaisesti. | 2. Jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän on vastattava päätöksen 93/389/ETY mukaisesti laadittavia arvioita toteutuneesta ja suunnitellusta edistymisestä jäsenvaltioiden osallistumisessa yhteisön velvoitteiden täyttämiseen. | 3. Jaettavien päästöoikeusmäärien on vastattava tämän suunnitelman kattamien toimintojen edellytyksiä, myös teknisiä edellytyksiä, vähentää päästöjä. Jäsenvaltiot voivat perustaa päästöoikeuksien jakamisen kasvihuonekaasujen päästöjen tuotekohtaiseen keskitasoon kussakin toiminnassa sekä kussakin toiminnassa saavutettavissa olevaan edistykseen. | 4. Suunnitelman on vastattava yhteisön muita lainsäädännöllisiä ja poliittisia välineitä. Uusista lainsäädännöllisistä vaatimuksista johtuvat väistämättömät päästöjen lisääntymiset on otettava huomioon. | 5. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja etenkin sen 87 ja 88 artiklan vaatimusten mukaisesti suunnitelma ei saa syrjiä eri yrityksiä tai aloja toisiinsa nähden siten, että suosittaisiin aiheettomasti tiettyjä yrityksiä tai toimintoja. | 6. Suunnitelmassa on oltava tiedot siitä, millä tavalla uudet osallistujat voivat alkaa osallistua yhteisön järjestelmään kyseisessä jäsenvaltiossa. | 7. Samoin kaikkia uusia osallistujia tulisi kohdella samalla tavoin. Jäsenvaltiot voivat käyttää parhaita käytettävissä olevia tekniikoita koskevien viiteasiakirjojen avulla saatuja vertailuarvoja kansallisten jakosuunnitelmien laatimisessa. Vertailuarvoihin voi sisältyä varhaisten toimien huomioon ottaminen. | 8. Suunnitelmassa on oltava tietoa tavasta, jolla puhdas tekniikka, mukaan lukien energiatehokkaat teknologiat, otetaan huomioon. | 9. Suunnitelmassa on selostettava, kuinka yleisö voi esittää huomautuksia. Lisäksi siinä on oltava tiedot järjestelyistä, joiden avulla varmistetaan huomautusten huomioon ottaminen ennen kuin päästöoikeuksien jaosta päätetään. | 10. Suunnitelmaan on sisällyttävä luettelo tämän direktiivin kattamista laitoksista ja päästöoikeuksista, jotka niille kullekin aiotaan myöntää. | 11. Suunnitelma voi sisältää tietoja siitä, millä tavalla Euroopan unionin ulkopuolisten maiden tai yksiköiden kilpailu otetaan huomioon. | 12. Suunnitelmassa on määritettävä se sertifioitujen päästövähennysten ja päästövähennysyksiköiden enimmäismäärä, jonka toiminnanharjoittajat saavat käyttää yhteisön järjestelmässä, prosenttiosuutena kullekin laitokselle jaetuista päästöoikeuksista. Prosenttiosuuden on oltava yhdenmukainen Kioton pöytäkirjan sekä UNFCCC:n tai Kioton pöytäkirjan perusteella tehtyjen päätösten mukaisten jäsenvaltioiden täydentävyyttä koskevien velvoitteiden kanssa. | LIITE 2 Talouskasvun kehitysennuste 2005–2010 Jäsenvaltio | Kasvu 2005–2010 | Saksa | 9,6 % | Kreikka | 19,9 % | Irlanti | 27,2 % | Latvia | 50,0 % | Liettua | 37,4 % | Luxemburg | 27,2 % | Malta | 11,9 % | Slovakia | 32,4 % | Ruotsi | 16,6 % | Yhdistynyt kuningaskunta | 14,3 % | Lähde: Liikenteen ja energian pääosaston asiakirja: ”Energy and Transport Trends to 2030 – Update 2005” sekä talouden ja rahoituksen pääosaston syksyllä 2006 laatimat talousennusteet. [1] KOM(2006) 676 – Maailmanlaajuisten hiilidioksidimarkkinoiden alkuvaiheet. [2] Tähän lukuun sisältyvät uusien osallistujien varannon päästöoikeudet, jotka tuodaan EU:n päästöoikeusmarkkinoille huutokaupalla. [3] Greenhouse gas emission trends and projections in Europe 2006, EEA Report No 9/2006. Ks. http://reports.eea.europa.eu/eea_report_2006_9/en/eea_report_9_2006.pdf [4] Ks. liite 1. [5] Komissio pyytää jäsenvaltiolta tarvittaessa lisätietoja ennen arvioinnin päättämistä. [6] ”Jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärä ei saa ylittää tässä liitteessä olevien perusteiden tinkimättömäksi soveltamiseksi todennäköisesti tarvittavaa määrää”. (Ks. perusteen 1 toinen virke). [7] Statistical aspects of the EU energy economy in 2005, Eurostat, Environment and Energy, 13/2006. [8] Vuosien 2008–2012 keskiarvovuodeksi valittiin 2010. [9] Jo arvioituja suunnitelmia koskevan taloudellisen kasvun kehityssuuntaukset on lueteltu liitteessä 2. Talouskasvu on komission vuosia 2006, 2007 ja 2008 koskevien viimeisten ennusteiden mukainen. Ks. http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/2006/ee204en.pdf. [10] http://ec.europa.eu/dgs/energy_transport/figures/trends_2030_update_2005/energy_transport_trends_2030_update_2005_en.pdf [11] Tämä skenaario laadittiin direktiivin 2001/81/EY (kansallisia päästökattoja koskeva direktiivi) tarkistuksen yhteydessä. Siinä käytetään samaa menetelmää ja samoja oletuksia kuin asiakirjassa ”European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005”, mutta siihen sisältyvät odotetut hiili-intensiteetin parannukset oletuksella, että päästöoikeuden hinta nousee 12 eurosta (hinta vuonna 2010) 20 euroon (hinta vuonna 2020). Katso http://ec.europa.eu/environment/climat/aviation_en.htm. [12] Energiatehokkuutta koskeva toimintasuunnitelma: Mahdollisuuksien toteuttaminen [KOM(2006) 545]. [13] Ks. KOM(2005) 703, kohta 36. [14] Jos riittävän hyvälaatuisia päästötietoja ei ole käytettävissä, perustuu arviointi keskimääräiseen vuotuiseen jaettujen päästöoikeuksien määrään, joka olisi jaettu järjestelmästä poisjääneille laitoksille. [15] Viimeisen vuosikymmenen aikana EU:n liikennesektorin hiilidioksidipäästöt ovat kasvaneet merkittävästi. Liikennesektorilla toteutettavien päästöjen vähennystoimenpiteiden odotetut vaikutukset näkyvät vasta varsin pitkän ajan jälkeen. [16] Toinen lisäohjeasiakirja on komission tiedonanto EU:n päästökauppajärjestelmän vuosien 2008–2012 päästökauppakauden jakosuunnitelmia koskevista lisäohjeista [KOM(2005) 703]. [17] Ensimmäinen ohjeasiakirja on komission tiedonanto ohjeista jäsenvaltioiden avustamiseksi direktiivin 2003/87/EY liitteessä III lueteltujen perusteiden täytäntöönpanossa [KOM(2003) 830]. [18] Kuten on esitetty edistymistä koskevassa kertomuksessa [KOM(2006) 658] ja asiakirjan SEC(2006) 1412 (27.10.2006) liitteessä olevassa taulukossa 1. [19] Decision 2/CMP.1 of the Conference of the Parties serving as the Meeting of the Parties to the Kyoto Protocol "Principles, nature and scope of the mechanisms pursuant to Articles 6, 12 and 17 of the Kyoto Protocol" joulukuu 2005, FCCC/KP/CMP/2005/8/Add. 1, s. 4. [20] Kaikki luvut perustuvat edistymistä koskevaan komission vuoden 2006 raporttiin SEK(2006) 1412, 27.10.2006, ja sen liitteen taulukoihin 1 ja 2. [21] Esimerkkinä päästöoikeustakuusta voidaan pitää suunnitelman kohtaa, jonka mukaan jäsenvaltio takaa vuonna 2006 toimintansa aloittavalle uudelle osallistujalle täydet ja ilmaiset päästöoikeudet 14 vuodeksi vuoteen 2020 saakka, eli neljännelle päästökauppakaudelle. [22] Päästöoikeuksien tallettaminen tarkoittaa mahdollisuutta siirtää käyttämättömät päästöoikeudet seuraavalle päästökauppakaudelle, jos toiminnanharjoittaja ei tarvitse niitä päästöjensä kattamiseen tai ei ole myynyt niitä. Ks. direktiivin 2003/87/EY 13 artiklan 2 ja 3 kohta. [23] Ks. direktiivin liitteessä III oleva peruste 3. [24] Ks. http://ec.europa.eu/enterprise/environment/hlg/doc_06/first_report_02_06_06.pdf. [25] Perusteen 1 toisessa virkkeessä vahvistetun periaatteen mukaisesti Latvian, Liettuan, Luxemburgin, Maltan, Slovakian tasavallan ja Ruotsin suunnitelmat eivät ole liitteessä III olevan perusteen 1 mukaisia, koska niissä ei ole sovellettu kaikkia perusteita.