FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 30.7.2004 
KOM(2004) 541 lopullinen 
. 
KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTO LLE, EUROOPAN PARLAMENTILLE, 
EUROOPAN TALOUS- JA SOSI AALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN 
KOMITEALLE 
vuorovaikutteisten digitaalitelevis iopalvelujen yhteentoimivuudesta 
 
[SEC(2004)1028] 
 
FI 2   FI TIIVISTELMÄ 
Tässä tiedonannossa komissio esittää näkemyks ensä interaktiivisten  eli vuorovaikutteisten 
digitaalitelevisiopalvelujen yht eentoimivuudesta, kuten sähköist en viestintäverkkojen ja -
palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetun direktiivin 2002/21/ EY ("puitedirektiivi") 
18 artiklan 3 kohdassa edellytetään. 
Komissio on selvittänyt asiaa kahdessa vaiheess a. Ensimmäisessä vaiheessa komissio julkaisi 
maaliskuussa 2004 kommentoitavaksi valmisteluasiakirjan (SEK(2004) 346) vuorovaikutteisten digitaalitelevisio palvelujen yhteentoimivuudesta.  
Tämä tiedonanto perustuu saatuihin kommentteih in. Tiedonannon taustalta löytyvä analyysi 
sisältyy laajennettuun vaikutustenarviointii n, joka julkaistaan asiakirjana SEK(2004) 1028. 
Puitedirektiivin 18 artiklan 3 kohdan muka an komission on selvite ttävä 18 artiklan 
vaikutukset vuorovaikutteisten televisiopalvelujen kehitykseen. Jos yht eentoimivuutta ja 
kuluttajien valinnanvapautta ei ole saavutettu  asianmukaisella tavalla yhdessä tai useammassa 
jäsenvaltiossa, komissio voi esittää tietty jen standardien määräämistä pakollisiksi.
 
Julkisen kuulemisen tuloksista saa hyvi n ristiriitaisen kuvan siitä, onko riittävä 
yhteentoimivuus käytännössä saavutettu. Koska alan teknologia- ja markkinaympäristö on 
hyvin monimutkainen, koska markkinatoim ijoilla on hyvin erilaisia näkemyksiä 
yhteentoimivuuden tasosta ja koska puitedire ktiivin täytäntöönpano on myöhästynyt monissa 
jäsenvaltioissa, komissio pitää tämän selvityksen  tärkeimpänä tavoitteena määritellä, pitäisikö 
yhden tai useamman standardin noudattaminen määrätä pakolliseksi. 
Komission johtopäätöksenä on, että tällä hetkellä ei ole selkeitä perusteita tiettyjen 
standardien määräämiselle pako llisiksi; asiaa olisi kuitenki n tarkasteltava uudelleen vuonna 
2005. Ennen sitä ehdotetaan kuitenkin toteut ettaviksi erilaisia toimia sellaisten 
vuorovaikutteisten digitaalitelev isiopalvelujen käyttöönoton edis tämiseksi, joissa käytetään 
MHP-standardia ( Multimedia Home Platform ). MHP on ainoa eurooppalaisen 
standardointielimen hyväksymä avoin standardi sovellusr ajapinnalle (API, Application 
Programming Interface ). Tarkoituksena on muun muassa perustaa MHP:n käytännön 
toteutusta käsittelevä, jäsenvaltioiden edustajis ta koostuva työryhmä ja antaa vahvistus sille, 
että jäsenvaltiot voivat valtiont ukisääntöjen sallimissa rajoissa  subventoida vuorovaikutteisia 
televisiovastaanottimia. Lisä ksi seurataan valmistajakohtaist en teknologioiden lisensoinnin 
kehittymistä.  
Komissio pyrkii varmistamaan, että Euroopa n kansalaiset pääsevät hyötymään entistä 
laajemmasta vuorovaikutteisten te levisiopalvelujen valikoimasta ja katsoo, että markkinoiden 
kehitystä voidaan tällä hetkellä tukea parhai ten jatkamalla Euroopan parlamentissa ja 
neuvostossa puitedirektiivin muodossa jo  sovittujen säännösten soveltamista. 
 
FI 3   FI 1. T AUSTAA  
Vuorovaikutteisuus merkitsee uusia lisätoiminte ita varsinaisen digitaalitelevisiolähetyksen 
rinnalle. Vuorovaikutteisessa palvelussa videokuvan ohella vastaa nottimeen lähetetään 
erilaisten lisäpalvelujen käyttämää dataa,  joka prosessoidaan vastaanottimessa 
sovellusrajapinnan ( Application Programming Interface , API) kautta toimivissa 
sovellusohjelmissa. Tällä hetkellä Eu roopassa on käytössä yli 32 miljoonaa 
digitaalivastaanotinta1, joista vähintään 25 miljoonassa  on valmiudet vuorovaikutteisuuteen2. 
Vuorovaikutteisen television mar kkinat kehittyivät alun alkaen ilm an yhteistä eurooppalaista 
sovellusrajapintastandardia. Aluksi Euroopassa oli viisi merkittävää sovellusrajapintavaihtoehtoa, joista yksikään ei ollut eurooppalaisen  standardointielimen 
standardoima. Yhdenlaiselle sove llusrajapinnalle luotuja sisält öjä tai sovelluksia ei voitu 
käyttää toisessa vastaanottimessa, jossa on erilainen sovellusrajapinta
3. 
Tämä herätti keskustelua yhteentoimivuuden puutteesta (mikä kattaa sekä teknisen 
yhteentoimivuuden että rajapintojen  käyttöoikeuksien saatavuuteen liittyvät kysymykset) sekä 
mahdollisesta kuluttajien valinnanvaran rajoittumisesta, joka voisi haitata vapaata tiedonkulkua, tiedotusvälineiden moniarvoisuutta ja kulttuurista monimuotoisuutta. Nämä 
huolenaiheet voidaan tiivistää se uraavasti: Kuluttajille ei olisi tarjolla standardinmukaista 
yleisvastaanotinta, jolla voisi käyttää kaikkia ilmais- ja ma ksutelevision vuorovaikutteisia 
palveluja, vaan he olisivat sidottuja kall iimpiin, valmistajakohtaisen sovellusrajapinnan 
sisältäviin vastaanottimiin. Lähetysyhtiöillä  olisi vaikeuksia kehittää ja jaella 
vuorovaikutteisia palveluja, koska ne saisivat  neuvotteluissa vastaa nsa vertikaalisesti koko 
tarjontaketjussa toimivat ve rkko-operaattorit, jotka määräävät valmistajakohtaisten 
sovellusrajapintojen käytöstä. 
Näiden epäilyjen johdosta direktiiviin 2002/21/EY  ("puitedirektiivi") si sällytettiin 18 artikla 
"Interaktiivisten digitaalitelevisi opalvelujen yhteentoimivuus". 
Artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden  on kannustettava vuorovaikutteisten 
digitaalitelevisiopalvelujen tarjoajia ja laitevalm istajia käyttämään avointa sovellusrajapintaa.  
Artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on rohkaistava sovellusr ajapinnan oikeuksien 
haltijoita antamaan kaikki sellais et tiedot, joita vuorovaikutteisten 
digitaalitelevisiopalveluiden tarjoajat tarv itsevat, jotta ne voi vat tarjota kaikkia 
sovellusrajapinnan tukemia palvelui ta täysin toimivassa muodossa.  
Artiklan 1 kohta noudattelee EU:n yleistä pyrkimy stä edistää avoimien standardien käyttöä 
sisämarkkinoilla. Artiklan 2 kohdassa otetaan huomioon se tosiseikka, että markkinoilla on 
käytössä valmistajakohtaisia sovellusrajapintoja ja pyritään varmistamaan teknisten määritysten avoin saatavuus niin, että sisällöntarjoajat vo ivat luoda näiden 
valmistajakohtaisten ratkaisujen kanssa toimivia vuorovaikutteisia sovelluksia.  
                                                
 
1 ETSI TR 102 282, helmikuu 2004, s. 11. 
2 Standardisation in digital interactive television , Contest-konsulttiyhti ön selvitys CENELECille, 
huhtikuu 2003, s. 13. 
3 Tavallisen digitaalitelevisiolähetyksen vastaanottamine n ei edellytä API:n käyttöä. API on lisävaruste. 
Digitaalilähetykset on täysin standardoitu ja Eu roopassa käytetään ainoastaan ETSI:n standardeja. 
 
FI 4   FI Artiklan 3 kohdan mukaan komission on 24. heinäkuuta 2004 mennessä tarkasteltava 18 
artiklan vaikutuksia ja ehdotettava tarpeen mukaan puitedire ktiivin 17 artiklan nojalla toimia 
tietyn standardin määräämiseksi pakolliseksi.  
Euroopan parlamentin täysistunnossa joulukuus sa 2001 komissio esitti  17 artiklan nojalla 
suullisesti MHP-standa rdin sisällyttämistä Euroopan unionin virallisessa lehdessä  
julkaistavaan luetteloon standa rdeista, joiden käyttöä jäse nvaltioiden on edistettävä.  
Asian eteneminen 
Komissio käynnisti tämän tarkastelun valmistelu t heti puitedirektiivin antamisen jälkeen 
teettämällä riippumattomalla konsulttiyri tyksellä selvityksen mahdollisista 
toimintavaihtoehdoista ja valtuuttamalla euro oppalaiset standardointielimet selvittämään, 
miten jatkostandardoinnilla voitais iin edesauttaa yhteentoimivuutta.4 MHP-standardit 
sisällytettiinkin julk aistavaan luetteloon.5 Lisäksi komissio totesi, et tä MHP-standardien laaja 
käyttöönotto olisi ilmeinen ta pa päästä yhteentoimivuuteen.6 
Maaliskuussa 2004 komissio käynnisti julkisen  kuulemisen valmisteluasiakirjan 
SEK(2004) 346 (jäljempänä 'valmisteluasiakirja ') pohjalta. Kuulemiseen sisältyi julkinen 
kuulemistilaisuus sekä Euroopan parlamentin jäsent en järjestämä epävirallinen seminaari.  
2. T OIMIJOIDEN NÄKÖKANNAT  
Kuulemiseen osallistui laaja joukko alan toimijoita, kuten laitevalmistajia, verkko-
operaattoreita, lähetysyhtiöitä ja sovellusrajapin tatoimittajia sekä kuluttajajärjestöjä ja muita 
eturyhmiä. Kokonaisuudessaan saatiin yhteensä 350 sivua tarkkaan peru steltuja lausuntoja 
51:ltä taholta, mikä osoittaa tämän keskus telun suuren merkityksen alan kannalta. 
Näkemykset jakaantuvat lähinnä kahteen ryhmään. 
2.1. Pakollisten standardien kannattajat 
Pakollisten standardien, kuten MHP:n, kannattajat katsovat, että kuluttajatason 
yhteentoimivuutta ei ole saavutettu. He pitävät tätä kaikkein eniten va linnanvapautta lisäävänä 
yhteentoimivuuden tasona, koska se tuo kulu ttajien ulottuville mahdollisimman laajan 
valikoiman palveluja ja laitteita. Tällä hetkel lä markkinat ovat pirstaleiset, eivätkä pysty 
aikaansaamaan yhteiseen standardiin liittyviä etuja. 
Markkinavoimat eivät todennäköisesti riitä luomaan tarvittavaa yhteentoimivuutta ilman 
valtiovallan toimia. Laitevalmistajien tärk eänä tavoitteena on edelleen päästä Euroopan 
tasolla riittävän suuriin myyntimääriin mittaka avaetujen saavuttamiseksi. Yleiskäyttöisen 
PCF-mallin ( Portable Content Format ) kaltaiset ratkaisut ovat avuksi, mutta eivät tarjoa 
ratkaisua ilmaislähetysyhtiöiden (ns. free-to-air -lähetysyhtiöt) kannalta. PCF:n avulla samaa 
sisältöä voidaan käyttää monenlaisten sovellusr ajapintojen kautta. Näiden lähetysyhtiöiden 
näkökulmasta järjestelmiin pääs yä koskevat säännöt eivät ol e paras mahdollinen ratkaisu 
moniarvoisuuden ja valinnanvapaud en kannalta. Lähetysyhtiöt ovat silloinkin riippuvaisia 
verkko-operaattoreista, jotka toimivat portinva rtijoina palvelujen jakelussa katsojille. 
                                                 
4 Viittaukset asiakirjassa SEK(2004) 346 alaviitteissä 31, 32, 40. 
5 EYVL C 331, 31.12.2002, s. 32. 
6 Euroopan parlamentin suullinen kysymys O/2002/40. 
 
FI 5   FI Viranomaisten olisi voimakkaammin puututtava markkinoiden toimintaan samalla tavoin kuin 
GSM:n tapauksessa. 
Pakollisten standardien, esimerkiksi MHP:n, etuja olisivat kuluttajien valinnanvaran 
laajentuminen sekä oikeusvarmuud en lisääntyminen, mikä alentaisi vastaanotinten hintoja ja 
nopeuttaisi siirtymistä analogisista digitaalisiin lähetyksiin. Kun lä hetysyhtiöiden ei tarvitsisi 
kärsiä valmistajakohtaisten sovellusrajapintoje n aiheuttamasta tarpeett omasta lisärasitteesta, 
tiedonkulku paranisi ja sitä kau tta olisi helpompi turvata mo niarvoisuus. Palveluinnovaatiot 
eivät enää olisi sidoksissa sovellusrajapintojen oikeudenhaltijoihin. Osa on myös sitä mieltä, 
että joko jäsenvaltion olisi voitava edelly ttää yhden tietyn sovellusrajapinnan käyttöä 
alueellaan tai koko EU:ssa olis i sallittava vain yksi avoin sovellusrajapi ntastandardi. 
Pakollisia standardeja ei pitäisi rajata koskemaan pelkästään maanpäällisiä ilmaislähetyksiä, koska tällöin ei ratkaistaisi valmistaja kohtaisista sovellusraj apinnoista aiheutuvaa 
portinvartijaongelmaa kaapeli- ja satelliittiläh etystoiminnassa. Muitakin standardeja olisi 
sisällytettävä luetteloon silloin kun ne eivä t ole päällekkäisiä luettelossa jo olevien 
standardien kanssa. 
Yleisissä huomioissa keskityttiin vuorovaiku tteisen television mahdollisuuksiin tukea 
Lissabonin tavoitteita, kuten Sevillan Eurooppa -neuvostokin korosti,  ja kritisoitiin 
valmisteluasiakirjaa ilmaislähetysten yhteiskun nallisen merkityksen sivuuttamisesta. Tätä 
näkökantaa kannattavat markkinatoimijat olivat pääasiassa ilmaislähetys yhtiöitä sellaisista 
jäsenvaltioista, joissa digitaal itelevisio ei vielä ole kehittynyt kovin pitkälle. Lisäksi tämän 
näkemyksen kannattajiin kuului yksi merkittävä laitevalmistaja. 
2.2. Pakollisten standardien vastustajat 
Tämä ryhmä katsoi, että yhteentoimivuus on jo  saavutettu. Näkemys yhteentoimivuudesta on 
erilainen: yhteentoimivuus tarkoittaa samojen vuorovaikutteisten palvelujen saatavuutta eri 
jakelukanavien kautta. Pääv ahvistintekniikalla (ns. head-end -ratkaisut) ja verkkotason 
teknologioilla voidaan mahdollistaa sisällön siirtäminen eri sovellusrajapintatyyppiä 
käyttävien järjestelmien välillä. Tällaisia teknologioita edustavat esimerkiksi järjestelmät, jotka pystyvät mukauttamaan sovellukset sama naikaisesti useille sovellusrajapintatyypeille 
(ns. monimuototuotanto) tai ehdotettu PCF-malli.  
Tämän ryhmän mielestä yhteentoimivuus on sidoksissa markkinakysyntään. Kun kysyntää 
ilmaantuu, vuorovaikutteisia sovelluksia tulee saat aville useiden eri ja kelukanavien kautta. 
Esimerkkejä ovat rahapelit, videopelit ja sääen nusteet. Kattava yleisvastaanotin on suurten 
kustannusten vuoksi epätodennäköinen ratkaisu ja tarpeeton, koska sama palvelu on 
saatavissa eri verkkojen kautta; varsinaisia teknisiä esteitä sellaiselle ei kuitenkaan ole. Valtiovallan toimiin liittyen tämän kannan edus tajat ovat sitä mieltä, että Euroopan 
digitaalitelevisiomarkkinat ova t Yhdysvaltojen vastaavia dyn aamisemmat juuri sääntelyn 
pidättyvyyden ansiosta. Sähköisen viestinnän s ääntelyn puitteissa jä rjestelmiin pääsyä 
koskevat säännöt ovat pääosin riittäviä m oniarvoisuuden ja käyttäjien valinnanvaran 
turvaamiseksi. Tiettyjen standardien myöhäs yntyinen määrääminen pakollisiksi aiempia, 
valmistajakohtaisiin järjestelmiin kohdistuneita huomattavia investointeja haittaavalla tavalla 
vähentäisi investointeja innovatiivisten teknologioid en tuleviin sukupolviin. 
Tämän ryhmän yleisissä huomioissa tuettiin va lmisteluasiakirjassa om aksuttua linjaa, jonka 
mukaan digitaalitelevision monimutkaisemp i luonne muuttaa monia näkökohtia verrattuna 
yksinkertaisempaan analogiseen malliin. Ry hmä kannattaa mahdollisuutta standardoiduille 
siirtotekniikoille rakentuviin innovaatioihin Inte rnetin mallin mukaisesti. Mikään yksittäinen 
 
FI 6   FI teknologia ei sovellu kaikkiin erilaisiin markkinatilanteisiin eri jäsenvaltioissa. 
Yhteentoimivuutta arvioidessaan komission o lisi otettava huomioon markkinahyväksynnän 
nykytaso ja eri tekniikoiden yhteentoimivuus koko arvoketjuss a. Yhteentoimivuudesta ei 
pitäisi tehdä lopullisia päätelmi ä kuin vasta 3–5 vuoden kuluttua.  
Tämän ryhmän mukaan pakollisista avoimista st andardeista aiheutuvat kustannukset olisivat 
hyötyjä suuremmat. Koska MHP-vastaanottimiin  liittyy lisäkustannuksia eikä voimakasta 
kysyntää vuorovaikutteisille televisiopalvelui lle ole, MHP:n määrääminen pakolliseksi 
pikemminkin ohjaisi vahvasti mar kkinoita edistämään sellaisia vastaanottimia, joissa ei ole 
lainkaan vuorovaikutteisuusominaisuuksia.  
Tämän näkemyksen kannattajat olivat pääasiassa sa telliittivälitteisiä maksutelevisiolähetyksiä 
tarjoavia yhtiöitä ja kaapelitelevisioyhtiöitä ja  usein sellaisista jäsenvaltioista, joissa 
digitaalitelevisio on jo kehittynyt  pitkälle ja joissa on käytö ssä paljon valmistajakohtaisella 
sovellusrajapinnalla varustettuja vastaanotti mia. Tämän kannan edustajiin kuului myös 
ohjelmisto- ja tietotekniikkayr ityksiä, muun muassa sovellusra japintojen oikeudenhaltijoita, 
sekä yksi merkittävä laitevalmistaja.  
2.3. Muut näkemykset 
Valtiovallan edustajien lausunnoissa heijastui se, ovat ko kyseisen maan 
digitaalitelevisiomarkkinat jo pitkälle kehittyneet – eli markkinoilla on paljon 
valmistajakohtaisen sovellusraj apinnan sisältäviä vastaanottimia  – vai vasta alkuvaiheissaan. 
Sellaisten maiden edustajat, joissa vuorovai kutteiset televisiopal velut ovat kaikkien 
pisimmälle kehittyneitä, pitivät yleisesti ottaen yhteentoimivuuden tasoa riittävänä.  
Kansalliset ja Euroopan tasoiset  kuluttajajärjestöt ka nnattivat pakollisia avoimia standardeja 
yhteentoimivuuden saavuttamiseksi. 
Julkisessa kuulemistilaisuudessa useat merkittä vät alan italialaiset toimijat kannattivat 
vahvasti MHP:ta, mutta olivat epäilevämpiä se n pakolliseksi määräämisen suhteen. Italiassa 
valtio subventoi paluukanavatoiminnolla varu stettujen MHP-vastaanotin ten kuluttajahintaa, 
mikä alentaa MHP:n lisäkustannuksia. Vast aanottimen hinta on sama kuin halvempaa 
sovellusrajapintaa käyttävien vastaanotinten hi nta joidenkin muiden maiden markkinoilla. 
3. K OMISSION ANALYYSI JA KANTA  
3.1. Puitedirektiivin 18 artiklan  tähänastiset vaikutukset 
Puitedirektiivin saattamisessa osaksi kans allista lainsäädäntöä on esiintynyt viiveitä7, minkä 
vuoksi on vielä liian varhaista esittää kokonais arviota 18 artiklan 3 kohdan vaikutuksista. 
Radio- ja televisiolähetystoimintaa käsittel evässä viestintäkomitean (COCOM) alaryhmässä 
käydyistä keskusteluista on käynyt selväksi, että monissa jäsenvaltioissa tehdään paljon 
yhteentoimivuuteen pyrkivää käyt ännön työtä usein maanpäällise n verkon digitaalilähetysten 
käynnistämiseen liittyen.  
                                                 
7 Määräaikaan 24. heinäkuuta 2003 mennessä vain 5 jäsenvaltiota 15:stä oli sisällyttänyt direktiivin 
kansalliseen lainsäädäntöönsä. Uudessa 25:n jä senvaltion EU:ssa 9 jäsenvaltiota 25:stä ei vielä 
toukokuun 2004 loppuun mennessä ollut siirtänyt direktiiviä lainsäädäntöönsä. 
 
FI 7   FI Mitä tulee 18 artiklan 2 kohtaan, varsin harvoissa jäsenvaltioi ssa on sijoittautuneena tai 
edustettuna sovellusrajapintojen oikeudenhaltijo ita, joten tällä säännöksellä on vain vähän 
merkitystä suurimmassa osassa jäsenvaltioita. Komission tiedossa ei ole, että yhdellekään 
sääntelyviranomaiselle olisi virallisesti valitettu  siitä, että sovellusraj apinnan oikeuksienhaltija 
ei olisi antanut käyttöön kaikkia sellaisia tietoja, joita vuorovaikutteisten digitaalitelevisiopalveluiden tarjoajat tarv itsevat, jotta ne voi vat tarjota kaikkia 
sovellusrajapinnan tukemia palveluita täysin  toimivassa muodossa. Valmistajakohtaisten 
sovellusrajapintojen oikeudenomistajat toteavat, että heidän on järkevää varmistaa kaikille käyttäjille mahdollisimman suuret hyödyt omasta järjestelmästään oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin, koska tarjo lla on myös kilpailevia sovellusrajapintoja.  
Komission näkemyksen mukaan  18 artiklan säännöksistä en iten vaikutusta on ollut 
vaatimuksella tarkastella heinäkuuhun 2004 menne ssä yhteentoimivuutta ja sen vaikutuksia 
kuluttajien valinnanvapautee n. Tämä on yllyttänyt markkina toimijat syvältä luotaavaan 
keskusteluun yhteentoimivuudesta. St andardointielime t saivat kahta 
yhteentoimivuusraporttiaan laat iessaan huomattavaa tukea ma rkkinatoimijoilta näiden 
näkökannasta riippumatta. Markkinatoimijat ova t antaneet asialle suuren painoarvon 
riippumatta siitä, mitä mieltä ne ovat direktiivin velvoitteen l uonteesta ja siitä miten velvoite 
voidaan parhaiten täyttää. 
Kuulemisessa ei noussut esiin merkittäviä perusteltuja uhkia va paalle tiedonkululle, 
tiedotusvälineiden moniarvoisuudelle ja kul ttuuriselle monimuotoisuudelle. Komissio on 
kuitenkin pannut merkille hiljattain Euroopa n parlamentissa esiin tuodut huolenaiheet
8.  
3.2. Keskeiset kysymykset 
Kuulemisessa näkemykset jakaantuivat tiukast i kahtia. Ilmaislähetysyhtiöt ovat ryhmittyneet 
satelliitti- ja kaap elitelevisioyhtiöitä ja tiet otekniikkayrityksiä vast aan. Molemmat osapuolet 
ilmoittavat, että niillä on tukenaan merkittävä  kulutuselektroniikkalaitteiden valmistaja.  
Kiista kulminoituu yleisen edun ja markkinavoimien väliseen suhteeseen. 
Ilmaislähetysyhtiöillä – ja varsinkin ju lkisen palvelun yleisradioyhtiöillä – on 
saavutettavanaan tärkeitä yleiseen etuun l iittyviä tavoitteita, kut en tiedotusvälineiden 
moniarvoisuus ja kulttuurinen monimuotoisuus, jo ihin pyritään ohjelmasisältöihin ja jakeluun 
kohdistuvilla velvoitteilla. Ver kko-operaattorit ovat keskei sessä asemassa Lissabonin 
tavoitteiden saavuttamisen ka nnalta investoidessaan kehitt yneiden viestintäverkkojen 
käyttöönottoon. Kumpikin osapuoli pyrkii puolus tamaan asemaansa näiden tavoitteiden 
kannalta, kun se pitää vastapuolen jotakin toimintata paa rajoittavana. 
Jakelupalvelujen vertikaalinen yhdentyminen di gitaalisen infrastrukt uurin kanssa herättää 
erityistä huolta julkisen pa lvelun yleisradioyhtiöissä. Ve rtikaalinen yhdentyminen voi 
esimerkiksi sitoa kuluttajat käyttämään tie ttyä valmistajakohtaista teknologiaa tietyllä 
digitaalisella alustall a tai sillä voi olla vipuvaikutus ma rkkinavoimaan. Valmistajakohtaisten 
teknologioiden käyttöä on valvo ttava kilpailuoikeuden näkökulma sta. Joissain tapauksissa 
vertikaalinen yhdentyminen voi lisätä taloudellista tehokkuutta9. 
Yleiseen etuun liittyvät näkökohdat,  kuten kulttuurinen monimuot oisuus ja tiedotusvälineiden 
moniarvoisuus, ovat keskeisellä sijalla euro oppalaisessa yhteiskuntamallissa, kun taas 
                                                 
8 Mietintö P5_TA(2004) 373. 
9 Esimerkiksi poistamalla kaksinkertaisia katteita. 
 
FI 8   FI taloudellista menestymistä tarv itaan varmistamaan, että EU:n kilpailukyky säilyy ja sillä on 
jatkossakin resursseja rahoittaa yleiseen et uun liittyvien tavoitteiden saavuttaminen ja 
analogisista digitaalisiin lähe tyksiin siirtyminen. EU:ssa nämä rinnakkaiset poliittiset 
tavoitteet on järjestetty erottamalla sisällön sääntely – jolla pyritään turvaamaan yleinen etu – viestintäverkkojen sääntelystä, jolla pyritään edistäm ään kilpailua markkinoilla keinona luoda 
innovaatioita ja houkutella uusia investointeja.  Nämä kaksi politiikan osa-aluetta kohtaavat 
juuri sovellusrajapintakysymyksessä, ja sen vuoksi  asiasta käydään niin kiihkeää keskustelua. 
3.3. Yhteentoimivuus ja puitedire ktiivin 18 artiklan 3 kohta 
Puitedirektiivin 18 artiklan 3 kohdan mukaan kom ission on arvioitava 18 artiklan vaikutuksia. 
Ellei riittävään yhteentoimivuuteen ole pääst y, komissio voi käynnistää 17 artiklan mukaisen 
menettelyn tiettyjen standardien määräämiseksi pakollisiksi. 
Vuorovaikutteisuutta ei määritellä puitedirektiivi ssä eikä siihen liittyvissä direktiiveissä. Sen 
lisäksi, että yhteentoimivuutta käsitellään puitedirektiivin 17 ja 18 artiklassa, käsitettä käytetään yleispalveludirektiivin
10 24 artiklassa, jossa se ka ttaa avoimen pistokeliitännän 
oheislaitteiden liittämistä varten. 
Puitedirektiivin johdanto-osan kappale 31 - joka  sisältää perusteluja 18  artiklalle - kuvastaa 
yhteentoimivuuden eri näkökohtia: 
(1) vuorovaikutteisten digitaalitelevisiopalvel uiden yhteentoimivuutta kuluttajan tasolla 
olisi tuettava, jotta voidaan varmis taa vapaa tiedonkulku, tiedotusvälineiden 
moniarvoisuus ja kulttuurillinen monimuotoisuus, 
(2) avoin sovellusrajapinta lisää yhteento imivuutta eli vuorovaikutteisen sisällön 
siirrettävyyttä siirtomekanismien välillä niin, että sisällön kaikki vuorovaikutteisuusominaisuudet säilyvät. 
Kun otetaan huomioon valmisteluasiakirjassa k uvattu monimutkainen toimintaympäristö ja 
kuulemisessa esiin nousseet erilaiset näkökanna t komissio pitää tarkastelun tavoitteena sen 
määrittelemistä, onko tässä vaiheessa perusteltua määrätä yksi tai useampi standardi 
pakolliseksi yhdellä tai useammalla markkinalohkolla.  
Seurauksia eri skenaarioissa, joissa standardej a voitaisiin määrätä pakollisiksi, on tarkasteltu 
tämän tiedonannon rinnalla laaditus sa laajennetussa vaikutustenarv ioinnissa. Ehdotukset siitä, 
että yksittäinen jäsenvaltio voisi määrätä yhde n tai useamman sovellusrajapintastandardin 
pakolliseksi alueellaan, ovat ristiriidassa sisämarkkinoide n kanssa. Tällaiset toimet 
muodostaisivat kaupan esteitä jäsenvaltioiden välille. 
Määräämällä MHP-standardi EU:n tasolla pakolliseksi tietystä päivämäärästä lähtien 
voitaisiin varmistaa laitteiden ja palvelujen  tekninen yhteentoimivuus, mutta, kuten edellä 
mainitaan, sisällöntuottajien olisi edelleen neuvoteltava pääsystä verkkoihin ja niihin liittyviin palveluihin. Useimmat kuulemiseen osallistunei sta tunnustavat ongelmat,  joita tällaisesta 
vaihtoehdosta aiheutuisi markkinoilla jo olevi lle arviolta 25 miljoonalle sovellusrajapinnalla 
varustetulle television lisälaitteelle, eikä yk sikään keskeisistä osapuolista itse asiassa 
ehdotakaan näin rajua puuttumista markkinoiden toimintaan. Puitedirektiiviä edeltäneiden 
                                                
 
10 Direktiivi 2002/22/EY, EYVL L 108, 24.4.2002, s. 51. 
 
FI 9   FI neuvottelujen valossa näyttää epät odennäköiseltä, että tällainen ehdotus sa isikaan tarvittavaa 
tukea jäsenvaltioilta. 
Komission johtopäätöksenä on, että  markkinakehityksen tässä vaiheessa ei ole selkeitä 
perusteita määrätä EU:n laajuisia pakollisia standardeja ja että kuluu vielä aikaa ennen kuin puitedirektiivin 18 artiklan täydet vaikutukset  ovat nähtävissä. On myös tarpeen ensin 
selvittää, toteutuvatko valmistajakohtaisia s ovellusrajapintoja käyt tävien operaattorien 
"portinvartija-asemaan" liittyvät epäilykset  käytännössä virallisina valituksina 
sääntelyviranomaisille.  
Vuorovaikutteisen television tähänastinen ka upallinen menestys on ollut siinä määrin 
vähäistä, että markkinatoimijoilla ei ole ollut paljoakaan syytä varmistaa, että kaikki palvelut olisivat saatavilla kaikkien vastaanotinten ka utta, päästäisiin tähän sitten miten tahansa. 
Palvelujen yhteentoimivuuden voidaan oletta a kehittyvän sitä mukaa kun markkinatkin 
kehittyvät. Vähimmäisedellytyksenä palvelujen  yhteentoimivuudelle kehittyvillä markkinoilla 
on se, että vuorovaikutteis ta sisältöä voidaan tuot taa niin, että sitä voidaan sovittaa erilaisille 
sovellusrajapinnoille. PCF-malli ja kehittynee mmät sisällönluontitekniikat voivat helpottaa 
sisällön siirrettävyyttä eri sovellusrajapintojen välillä
11. Tämä ei sulje pois muita 
yhteentoimivuuden muotoja, kuten siirtymistä va lmistajakohtaisista avoimiin standardeihin 
silloin kun se on liiketaloudellisesti kannattavaa. Koska kysynnän kehitys on epävarmaa, näyttäisi siltä että kuluttajien valinnanvaran mahdo llistamiseksi saatavilla olisi edelleen oltava 
sekä yksinkertaisia ja edullisia vain katseluun tarkoitettuja laitteita että kehittyneempiä ja 
kalliimpia lisätoimintoihin pystyviä laitteita.  
Komissio palaa tähän kysymykseen vuoden 2005 jälk ipuoliskolla. Siihen as ti eurooppalaisille 
kuluttajille voisi olla hyötyä  siitä, että MHP-standardia  edistettäisiin nykyistä enemmän 
muutamin lisätoimin. 
3.4. Edistämistoimet 
3.4.1. MHP:n käyttöönoton parempi koordi nointi jäsenvaltioiden välillä 
Komissio perustaa jäsenvaltioiden työryhmän klusterivaikutusten ai kaansaamiseksi. Muun 
muassa jäsenvaltioiden markkinoiden kehity svauhdin eroista johtuvan pirstaleisuuden vuoksi 
laitevalmistajilla on vaikeuksia saavuttaa mittakaavaetuja. Olisikin pyrittävä toimenpiteisiin, joilla MHP:lle voitaisiin koota kriittinen massa ja hyödyntää mittakaavaetuja, jolloin hinnat 
laskisivat ja näkymät käyttöönotosta markki noilla paranisivat. Tä llä hetkellä MHP:n 
lisäkustannukset muodostavat esteen laajal le käyttöönotolle. Tämän kohdan toimilla on 
tarkoitus auttaa eritoten pienempiä jäsenvaltioita.  
3.4.2. Kuluttajille suunnattu hintatuki 
Laitteet, jotka sisältävät jonkin MHP:n kaltaisen standardinmuka isen suoritusohjelman (ns. 
execution engine), ovat kuluttajil le kalliimpia. Kuluttajahintaa voidaan alentaa subventoimalla 
sitä. Kuluttajahintaa tuetaan jo Italiassa, jossa subventoidut MHP- vastaanottimet ovat nyt 
saman hintaisia kuin vanhempaa ja ha lvempaa sovellusrajapintaa käyttävät 
digitaalivastaanottimet eräiden muiden ma iden kypsemmillä markkinoilla. Hintatuelle 
asetetuilla ehdoilla kannustetaan lisäks i kuluttajia hankkimaan yksinkertaisen 
                                                
 
11 PCF-mallia voitaisiin soveltaa 80 prosenttiin vuorovaikutteisen television sovelluksista, mutta ei 
kaikkein monimutkaisimpiin, kuten sähköisiin ohjelmaoppaisiin. 
 
FI 10   FI katseluvastaanottimen asemesta vuorovaikutteinen ja paluukanavalla va rustettu vastaanotin. 
Jäsenvaltiot voivat siis subventoi da kuluttajahintaa. Tällaisen hi ntatuen on oltava teknologian 
suhteen puolueetonta, siitä on ilmoitettava komissi olle ja sen on oltava valtiontukisääntöjen 
mukaista. Hintatukien olisi oltava väliaikaisia ja pienentyä vastaanotin ten hinnan laskiessa, 
jotta vältytään ylikompensaatiolta. Tässä yhteydessä  ei tarkoiteta yrityks ille suunnattuja tukia, 
joista olisi ilmoitettava komissiol le tavanomaista menettelyä noudattaen. 
3.4.3. EUVL:ssä julkaistava standardiluettelo 
Komissio aikoo luettelon seuraavan päivit yksen yhteydessä lisätä siihen kaksi 
katseluohjelmastandardia, MHEG  5:n ja WTVML:n sillä va rauksella, että ne ensin 
hyväksytään ETSI:ssä. Tämän jälkeen tarkis tetusta luettelosta pyydetään lausunto 
viestintäkomitealta puitedirekt iivin 17 artiklan mukaisesti. 
Myös muita standardeja, joita syntyy to imeksiannon M331 vaiheessa 1 määritellyn 
työohjelman puitteissa, harkitaan sisällytet täviksi standardiluetteloon. Myös näillä 
standardointityön tuloksilla voidaan ma hdollisesti parantaa yhteentoimivuutta 
valmisteluasiakirjassa kuvatulla tavalla.  
3.4.4. Valmistajakohtaisten teknologioiden käyttöoikeuksien saatavuuden seuranta 
Komissio tulee jatkossakin seuraamaan – tarvittaessa jäsenvaltioiden avustamana – 
valmistajakohtaisten teknologi oiden käyttölisenssien  saatavuutta. Yksi tapa toteuttaa 
yleiskäyttöinen vastaanotin on sisällyttää samaan laitteeseen useita toisiaan täydentäviä teknologioita. Silloin kun on kyse standardoidusta osasta - esimer kiksi virittimestä - ainoana 
esteenä ovat kustannukset. Sovellusrajapin tojen kaltaisten valmistajakohtaisten 
teknologioiden saatavuuteen liittyviin kysymyksiin kaivattaisiin kuitenkin nykyistä enemmän selvyyttä. Jo käytt öoikeusdirektiivin
12 6 artiklassa ja liitteessä I asetetaan ehdollisen 
käyttöoikeuden järjestelmien tarjoajille velv ollisuus tarjota lisenssejä laitevalmistajille 
oikeudenmukaisin, kohtuullisin ja syrjimättömin ehdoin. 
Komissio seuraa säännöllisesti tämän toteutumista sähköisen viestinnän sääntelypaketin 
täytäntöönpanoraporteissaan. 
4. P ÄÄTELMÄT  
Komissio pyrkii varmistamaan, että Euroopa n kansalaiset pääsevät hyötymään entistä 
laajemmasta yhä useamman jakelukanavan ka utta saatavilla olev ien vuorovaikutteisten 
digitaalitelevisiopalveluj en valikoimasta ja katsoo, että ma rkkinoiden kehitystä voidaan tällä 
hetkellä tukea parhaiten jatkamalla Euroopan parlamentissa ja neuvos tossa puitedirektiivin 
muodossa jo sovittujen säännös ten soveltamista. Lisäksi valm istajakohtaisten teknologioiden 
käyttöä valvotaan kilpailuoikeuden näkökulmasta.  
Komissio ryhtyy lisätoimenpiteisiin edistääkseen MHP-standardin vapaaehtoista 
käyttöönottoa. MHP on tällä hetkellä keh ittynein avoin sovellusrajapintastandardi 
Euroopassa. 
                                                 
12 Direktiivi 2002/19/EY, EYVL L 108, 24.4.2002, s. 12. 
 
FI 11   FI Komissio pyrkii edelleenkin varmistamaan  18 artiklan täysimääräisen täytäntöönpanon 
kaikkien jäsenvaltioiden la insäädännössä. Toimintaympäristön monimutkaisuuden, 
markkinatoimijoiden erilaisten näkemysten ja monissa jäsenvaltioissa viivästyneen puitedirektiivin täytäntöönpanon vuoksi komissio pitää kuitenkin mahdottomana määritellä 18 
artiklan 3 kohdan mukaisesti, onko riittävä yhteentoimivuus saavut ettu. Tässä tark astelussa ei 
myöskään ole löytynyt perust eita sille, että kulttuuri seen monimuotoisuuteen ja 
tiedotusvälineiden moniarvoisuuteen liittyvät huolenaiheet voitaisiin poistaa vain määräämällä tietty sovellusrajapintastandardi pakolliseksi. Keskeisemmät tiedotusvälineiden moniarvoisuuteen liittyvät tekijät, kuten tiedotusvälineisiin  liittyvät omistajuussuhteet ja 
määräysvaltakysymykset, taas kuuluv at jäsenvaltioiden toimivaltaan. 
Komissio tarkastelee ti lannetta uudelleen vuoden 2005 jälkipuoliskolla.