Jotta voisimme löytää ratkaisuja tämän ja huomispäivän pakottaviin sosioekonomisiin ja ympäristöhaasteisiin, talouspolitiikan EU-ohjausjaksoa on kehitettävä edelleen. Tulevina vuosina on jatkettava työtä sen varmistamiseksi, että makrotalouden kannalta merkitykselliset kestävän kehityksen ohjelman eri ulottuvuudet sisällytetään saumattomasti talouspolitiikan EU-ohjausjaksoon (ks. Laatikko 1).

Jotta uuden talousohjelman tavoitteet voidaan saavuttaa, se on muunnettava konkreettisiksi politiikkatoimiksi, kuten investointistrategioiksi, vastuulliseksi finanssipolitiikaksi ja rakenneuudistuksiksi, jotka edistävät kilpailukykyistä kestävyyttä sen kaikissa ulottuvuuksissa. Talouspolitiikan EU-ohjausjakson keskeisenä tehtävänä on koordinoida ja suunnata kansallisia pyrkimyksiä pitkän aikavälin kestävyyden ja osallistavan kasvun edistämiseksi. Tänään julkaistavissa maaraporteissa esitetään perusteellinen analyysi niistä makrotalouden kannalta keskeisistä sosioekonomisista haasteista, joita kullakin jäsenvaltiolla on kilpailukykyisen kestävyyden neljän eri ulottuvuuden osalta. Maaraportit otetaan huomioon myöhemmin annettavissa politiikkasuosituksissa, joissa keskitytään niihin talous- ja työllisyyspolitiikan toimiin, joiden avulla voidaan vastata näihin neljään ulottuvuuteen liittyviin haasteisiin.

Rakentamalla perustaa tulevalle vauraudellemme voimme myös löytää ratkaisuja lyhyen aikavälin haasteisiin ja tämänhetkiseen talouskasvun hidastumiseen. Tämänhetkinen hidas talouskasvu korostaa rakenneuudistusten merkitystä, sillä niiden avulla voidaan vahvistaa potentiaalista kasvua ja parantaa talouksiemme tuottavuutta. Euroopan taloudella on valmiudet saada liikkeelle taloudelliset resurssit, jotka tarvitaan välttämättömien yksityisten ja julkisten investointien toteuttamiseen kestävällä tavalla. Erittäin velkaantuneissa jäsenvaltioissa olisi asetettava etusijalle velan vähentäminen, kun taas niissä jäsenvaltioissa, joissa julkisen talouden rahoitusasema on suotuisa, olisi varaa lisätä edelleen investointeja, jotta voidaan vauhdittaa talouskasvua ja kannustaa siirtymistä vihreämpään ja digitaaliseen talouteen. Vähentämällä edelleen makrotalouden ulkoisia ja sisäisiä epätasapainoja voimme parantaa talouksiemme häiriönsietokykyä.

Tuottavuuden kasvu on edelleen haaste, etenkin väestörakenteen muutoksen vuoksi. Työn tuottavuuden kasvu hidastuu edelleen, vaikka siinä on huomattavia eroja sekä jäsenvaltioiden välillä että niiden sisällä. Vuonna 2018 työn tuottavuuden kasvu vaihteli Puolan 6 prosentista Luxemburgin –1,1 prosenttiin. Alueellisella tasolla erot ovat vieläkin selvempiä, ja tuottavuuden kasvu on ollut keskimäärin suurempaa isommissa yrityksissä kuin pk-yrityksissä.

Siirtymisen kestävään ja ilmastoneutraaliin talouteen on tapahduttava tasapuolisesti ja sosiaalisesti oikeudenmukaisella tavalla, mikä edellyttää säännöllistä seurantaa. Vaikka ilmastonmuutoksen ja ympäristön pilaantumisen torjunta hyödyttää pitkällä aikavälillä kaikkia ja tarjoaa kaikille mahdollisuuksia keskipitkällä aikavälillä, kaikilla väestöryhmillä, alueilla ja jäsenvaltioilla ei ole samoja valmiuksia reagoida siihen lyhyellä aikavälillä. Kansallisen tason toimenpiteet ovat olennaisen tärkeitä, jotta voidaan lieventää tietyille ryhmille ja aloille aiheutuvia vaikutuksia ja varmistaa oikeudenmukaisuus. Myös EU:n talousarviosta myönnetään huomattava määrä tukea vihreää siirtymää edistävien eri rahoitusvälineiden kautta. Komission ehdottama oikeudenmukaisen siirtymän mekanismi varmistaa osaltaan, että ketään ei jätetä jälkeen, tarjoamalla lisätukea niille alueille ja ihmisille, joihin siirtymä vaikuttaa eniten, ja varsinkin niille, jotka ovat energian suhteen riippuvaisia kiinteistä fossiilisista polttoaineista (kivi- ja ruskohiilestä, turpeesta ja öljyliuskeesta) ja runsaasti kasvihuonekaasuja päästävästä teollisuudesta. Tänään julkaistuissa maaraporteissa analysoidaan siirtymään liittyviä haasteita ja esitetään komission yksiköiden alustavat näkemykset keskeisistä painopisteistä, joita olisi tuettava oikeudenmukaisen siirtymän rahastosta. Näistä tiedoista on hyötyä jäsenvaltioille niiden laatiessa alueellisia oikeudenmukaista siirtymää koskevia suunnitelmiaan, joissa määritellään tukikelpoiset alueet ja eritellään talouden monipuolistamiseen, työpaikkojen luomiseen, osaamisen hyödyntämiseen, paikalliseen innovointiin ja ympäristön kunnostamiseen liittyvät tarpeet. Komissio antaa jäsenvaltioille kohdennettua teknistä tukea suunnitelmien laatimista varten. Jäsenvaltiot laativat suunnitelmat käymällä vuoropuhelua komission kanssa ja kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmansa huomioon ottaen.

Ympäristöverotusta hyödynnetään käyttäytymisen muuttamiseksi ja tulojen keräämiseksi yhä varsin vähän. Ympäristöverot ja hiilen hinnoittelun eri muodot ovat tärkeitä politiikkavälineitä vaaditun siirtymän toteuttamiseksi. Hiilidioksidipäästöjen korkea hinta on ollut keskeinen osa Ruotsin ilmastopolitiikkaa jo vuodesta 2001. Nykyään se kattaa noin 40 prosenttia Ruotsin kasvihuonekaasupäästöistä ja auttaa näin vähentämään näitä päästöjä aloilla, jotka eivät kuulu EU:n päästökauppajärjestelmään, samalla kun talous voi jatkaa kasvua. Hiilivero on käytössä myös muissa jäsenvaltioissa, muun muassa Irlannissa, Latviassa, Portugalissa, Puolassa, Ranskassa, Sloveniassa, Suomessa, Tanskassa ja Virossa. Irlannissa kaikki viimeaikaisesta hiiliveron hinnannoususta saatavat tulot (noin 90 miljoonaa euroa vuonna 2020) osoitetaan ilmastomenoihin. Osa tuloista (6 miljoonaa euroa) käytetään Irlannin oman ”oikeudenmukaisen siirtymän rahaston” perustamiseen, jotta voidaan rahoittaa investointeja uudelleenkoulutukseen ja osaamisen uudistamiseen Midlandsin alueella ja auttaa paikallisia yhteisöjä ja yrityksiä mukautumaan vähähiiliseen talouteen.

Vihreän budjetoinnin käytännöt ovat tärkeä väline, jonka avulla voidaan seurata julkisen talouden osuutta Euroopan vihreän kehityksen ohjelman toteuttamisessa. Kun talousarvioasiakirjoissa yksilöidään nimenomaisesti meno- ja tulopolitiikat, jotka edistävät ilmastotoimia ja muita ympäristötavoitteita, finanssipolitiikan avulla on helpompi edistää vihreää siirtymää ja parantaa politiikkatavoitteiden yhdenmukaisuutta ja niiden seurantaa. Toistaiseksi vihreän budjetoinnin välineitä käytetään talousarvioprosesseissa vain muutamissa jäsenvaltioissa (Irlannissa, Italiassa, Ranskassa ja Suomessa). Lähestymistavat vaihtelevat huomattavasti, ja Italiaa lukuun ottamatta vihreää budjetointia on ryhdytty käyttämään vasta äskettäin. Joissakin tapauksissa vihreää budjetointia koskeviin tietoihin sisällytetään uusia raportointielementtejä, kuten ympäristövaikutusten arviointi, luettelo haitallisista tuista sekä tiedot kasvihuonekaasupäästöistä ja hyvinvointi-indikaattoreista. Vihreää budjetointia olisi kehitettävä edelleen kaikissa jäsenvaltioissa, jotta voidaan vahvistaa julkisen talouden roolia siirtymisessä ilmastoneutraaliin, vihreään, kilpailukykyiseen ja osallistavaan talouteen. Komissio aikoo tehdä jäsenvaltioiden kanssa yhteistyötä vihreän budjetoinnin käytäntöjen kartoittamiseksi ja vertailemiseksi.

Muun muassa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman kautta myönnettävällä julkisella rahoitustuella voidaan houkutella yksityistä rahoitusta ja kasvattaa näin kestävien investointien määriä. EU:n talousarviosta osoitetaan kestävään energiaan ja ilmasto- ja ympäristötoimiin suurempi osuus kuin koskaan aikaisemmin ja houkutellaan näin myös yksityistä rahoitusta. Euroopan investointipankilla on toiminnassa keskeinen tehtävä. Euroopan parlamentin ja neuvoston välillä joulukuussa tehty poliittinen sopimus EU:n laajuisesta ympäristön kannalta kestävien investointien luokittelujärjestelmästä on merkittävä askel ilmastonmuutoksen torjunnassa, sillä sen ansiosta saadaan liikkeelle paljon rahaa vihreisiin investointeihin.

Vihreän siirtymän toteuttamiseen tarvitaan merkittäviä ja kohdennettuja investointeja, sekä julkisia että yksityisiä, ja perinpohjaisia rakenneuudistuksia. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on olennaisen tärkeää kartoittaa keskeiset investointitarpeet, laatia tehokkaita investointihankkeita ja myöntää niihin riittävästi rahoitusta sekä luoda hankkeiden tukemiseksi tarvittava sääntelykehys. Maaraporteissa esitetty analyysi rakenneuudistuksista ja tärkeimmistä investointitarpeista muun muassa energian, liikenteen ja rakentamisen sekä energiatehokkuuden alalla voi ohjata jäsenvaltioiden politiikkatoimia EU:n tasolla sovittujen painopisteiden mukaisesti. Maaraporteissa on tietoa myös EU:n tason rahoituslähteistä.

Vihreän kehityksen ohjelman tavoitteena on tehdä Euroopasta ensimmäinen ilmastoneutraali maanosa vuoteen 2050 mennessä ja tukea resurssitehokkaampaa kasvua. Siinä hahmotellaan laaja-alainen lähestymistapa, joka kattaa kaikki ympäristö- ja ilmastokysymykset – erityisesti ilmastonmuutokseen, energiasiirtymään, biologiseen monimuotoisuuteen, ympäristön pilaantumiseen ja kiertotalouteen liittyvät haasteet – sekä eri aloja, kuten liikkuvuuden, teollisuuden ja elintarvikejärjestelmät. Tämä edellyttää kunnianhimoisia toimia sekä EU:lta että jäsenvaltioilta. Sekä jäsenvaltioiden että EU:n talouspolitiikoissa on otettava huomioon nykyisten tuotanto- ja kulutusmallien ympäristövaikutukset ja luotava asianmukaiset kannustimet niiden kestävyyden parantamiseksi. Komissio ilmoitti kesäkuussa 2019, minkä verran jäsenvaltioiden ehdottamat, suunnitelmaluonnoksiin perustuvat kansalliset maksuosuudet jäivät jälkeen EU:n tasolla asetetuista lakisääteisistä tavoitteista.

Komissio on myös käynnistänyt avoimen keskustelun talouden ohjausjärjestelmästä. Komission äskettäin julkaisemassa talouden ohjausjärjestelmän uudelleentarkastelussa arvioidaan nykyisen järjestelmän tähänastista toimintaa. Siinä otetaan myös huomioon taloudellisen tilanteen muuttuminen olennaisesti sen jälkeen kun vuoden 2011 talouspolitiikan ohjauspakettiin ja vuoden 2013 budjettikuripakettiin sisältyvät uudistukset hyväksyttiin sekä Euroopan vihreää ja digitaalista muutosta koskevat laajemmat kunnianhimoiset tavoitteet vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden mukaisesti. Komissio on tätä varten käynnistänyt eräistä kysymyksistä julkisia kuulemisia kerätäkseen näkemyksiä valvonnan tähänastisesta toiminnasta ja mahdollisista keinoista tehostaa sitä keskeisten tavoitteiden saavuttamiseksi.

·Jatkossa tätä analyysia on tarkoitus syventää edelleen, jotta voidaan tarkastella kestävän kehityksen tavoitteiden toteuttamista ja siirtymistä ilmastoneutraaliin ja resurssitehokkaaseen talouteen. Ensimmäiseksi on tarkoitus aikaistaa kestävän kehityksen tavoitteiden suhteen saavutettua edistymistä koskevan Eurostatin vuosiraportin julkaisemista, jotta se olisi käytettävissä jo seuraavan EU-ohjausjakson käynnistyessä. Tätä arviointia täydennetään kestävää kehitystä koskevilla tiedoilla, jotka jäsenvaltioiden olisi toimitettava vuotta 2020 koskevissa kansallisissa uudistusohjelmissaan. Komissio pyrkii myös laajentamaan välineistöään parantaakseen ekologisen siirtymän makrotaloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten analyysia tulevien ohjausjaksojen puitteissa. Tätä varten on kehitteillä joukko keskeisiä indikaattoreita, joita on tarkoitus soveltaa seuraavasta ohjausjaksosta alkaen. Komissio kehittää välineistöä tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden ja muiden sidosryhmien kanssa.

·Maaraporteissa on myös uusi liite, jossa esitetään arvio kestävän kehityksen tavoitteisiin liittyvistä trendeistä kyseisessä jäsenvaltiossa viimeksi kuluneiden viiden vuoden aikana. Jäsenvaltioiden tuloksia tarkastellaan Eurostatin julkaiseman kestävää kehitystä Euroopan unionissa käsittelevän vuotuisen raportin (Monitoring report on progress towards the SDGs in an EU context — 2019 edition) tilastotietojen pohjalta.

Heikkoihin tuloksiin on monia syitä. Yksi tärkeä tekijä liittyy tuotantopanosten saatavuuteen ja laatuun. Riittämättömät investoinnit tuotantohyödykkeisiin ja koulutukseen, suhteellisesti vanhentuneet tuotantoteknologiat, työvoiman ikääntyminen, naisten ja maahanmuuttajataustaisten riittämätön integroituminen työmarkkinoille sekä osaamisvaje ja ammattitaidon kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuus heikentävät kasvupotentiaalia. Esimerkiksi Tšekissä työllisyysaste on noussut 80 prosenttiin ja työvoimapulasta on tullut vakava huolenaihe. Bulgariassa merkittävä osa investoinneista on kohdennettu selvästi vanhentuneiden koneiden ja laitteiden uusimiseen. Lisäksi uudet teknologiat leviävät vain hitaasti muihin kuin teknologian eturintamassa oleviin yrityksiin, mikä heikentää tehokkuutta useimmissa yrityksissä ja erityisesti pk-yrityksissä.

Vihreä ja digitaalinen siirtymä tuovat Euroopan taloudelle haasteiden ohella myös mahdollisuuksia kasvuun, sillä eurooppalaisten yritysten on kehitettävä uusia liiketoimintamalleja ja parempia tuotteita ja palveluja. Tällä hetkellä Euroopan talouden digitalisaatiota hidastavat monien jäsenvaltioiden heikot tulokset keskeisissä toimintaedellytyksissä. Digitaalitalouden ekosysteemin vakaus ja kestävyys määräytyvät tiettyjen edellytysten mukaan. Näitä ovat digitaaliset taidot ja infrastruktuuri, innovoinnin rahoitus, datan saatavuus, kyberturvallisuus ja digitaaliseen aikakauteen soveltuvat julkiset palvelut. Esimerkiksi Italia, Kreikka, Romania, Saksa ja Unkari ovat jääneet jälkeen sähköisen hallinnon alalla, kun taas Portugalissa ja Tšekissä tilanne on parantunut huomattavasti. Espanjan, Italian, Puolan ja Ranskan kaltaiset suuret taloudet eivät ole kohentaneet digitaalisia taitoja teknologisen muutoksen edellyttämään tahtiin. Digitaalinen intensiteetti on vahvaa vain Ruotsin ja Tanskan yrityksissä, kun taas muissa jäsenvaltioissa tälle tasolle yltää alle 10 prosenttia yrityksistä. Täydentääkseen kansallisia toimia komissio on esittänyt näkemyksensä digitaalisesta yhteiskunnasta, joka toimii kaikkien hyväksi.

Innovointi ja uudet teknologiat ovat keskeisessä asemassa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi. EU:n osuus T&K-menoihin kohdennetuista investoinneista maailmassa pienenee. Kiina on nyt ohittanut EU:n sekä suhteellisesti että absoluuttisina lukuina. Vuonna 2019 neuvosto kehottikin maakohtaisissa suosituksissaan kaikkia jäsenvaltioita kiinnittämään huomiota erityisesti tutkimusta ja innovointia koskeviin näkökohtiin. Tuottavuuden lisääminen kilpailukykyisen kestävyyden saavuttamiseksi ei ole mahdollista ilman tutkimusta ja innovointia, joilla on keskeinen rooli Euroopan sosioekonomisten järjestelmien muutoksessa, esimerkiksi siten, että toteutetaan toimenpiteitä tavaroiden ja palvelujen sisämarkkinoiden yhdentämisen lisäämiseksi. Tuleva Euroopan uusi teollisuusstrategia auttaa luomaan edellytykset tällaiselle innovoinnille. Tätä tavoitetta edistää myös uusi aloite eurooppalaisen tutkimusalueen nostamiseksi uudelle tasolle. Siirtyminen ilmastoneutraaliin talouteen edellyttää uusia tuotanto- ja kulutusmalleja, jotka perustuvat teknologisiin ja sosiaalisiin innovaatioihin. Tältä osin on olennaisen tärkeää lisätä resurssien tuottavuutta ja varmistaa eurooppalaisten tutkimus- ja innovointijärjestelmien toimivuus.

Yksityisen tutkimus- ja innovointitoiminnan kehittäminen on Euroopassa keskeinen haaste. Useissa jäsenvaltioissa T&K-toimet keskittyvät yhä selvemmin harvoihin yrityksiin, samalla kun pk-yritysten innovointimenot pienenevät. Tämä suuntaus kasvattaa osaltaan tuottavuuskuilua teknologiajohtajien ja useimpien muiden yritysten välillä. Maaraportit osoittavat, että jäsenvaltioilla on tässä tehtävää. Esimerkiksi Ruotsissa eräs startup-yritys on voinut kasvaa hyvän teknologia- ja liiketoimintaympäristön ja Euroopan strategisten investointien rahaston tuen ansiosta yhdeksi suurimmista eurooppalaisista sähköautojen akkujen tuottajaksi. Tšekissä investoinnit autonvalmistajien automatisointiin ovat lisänneet niiden tuottavuutta edistämällä kehittyneiden digitaaliteknologioiden käyttöönottoa. Valitettavasti liiketoimintaympäristön parantaminen on hidasta erityisesti T&K- ja innovointirahoituksen riittämättömän saatavuuden vuoksi. Pääomamarkkinaunionin perustaminen voi huomattavasti helpottaa innovatiivisten yritysten mahdollisuuksia saada ulkoista rahoitusta. Keinoja helpottaa pk-yritysten rahoituksen saantia käsitellään myös komission tulevassa pk-strategiassa.

Jäsenvaltioiden väliset huomattavat erot estävät Euroopan taloutta saavuttamasta täyttä potentiaaliaan digitaalisten palvelujen alalla. Jäsenvaltiot edistyvät talouksiensa digitalisaatiossa hyvin eri tahtia. Tämä voi saada kaupalliset ja teolliset käyttäjät lykkäämään digitaaliteknologian käyttöönottoa. 5G-verkkojen laajaa käyttöönottoa olisi jatkettava viipymättä, sillä sen avulla Eurooppa voi tarttua vihreän ja digitaalisen vallankumouksen tarjoamiin mahdollisuuksiin.

Tuottavuuden kasvu perustuu vahvasti inhimilliseen pääomaan. Tämä edellyttää laadukkaita yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen järjestelmiä, jotka tarjoavat kaikille oppijoille avaintaitoja ja nopeasti muuttuvilla työmarkkinoilla tarvittavaa ammatillista koulutusta. Perustaidoissa heikosti suoriutuvien jatkuvasti suuri osuus, joka tuli jälleen esiin uusimmissa PISA-tuloksissa, on taitojen kehittämisen ja myöhemmän työllistettävyyden kannalta merkittävä pullonkaula. Neuvosto on maakohtaisissa suosituksissaan toistuvasti kehottanut jäsenvaltioita lisäämään investointeja osaamiseen, jotta voitaisiin tyydyttää laadukkaan työvoiman kysyntä.

Tuottavuuden lisäämiseen tähtäävät politiikat on mukautettava kansallisiin olosuhteisiin. Tätä varten tarvittavaa maakohtaista tietämystä tarjoavat kansalliset tuottavuuskomiteat. Monet nykyisistä tuottavuuskomiteoista on nimetty vasta äskettäin, minkä vuoksi on liian aikaista arvioida kattavasti niiden vaikutusta. On kuitenkin rohkaisevaa, että tuottavuuskomiteoita on perustettu jo useimpiin euroalueen jäsenvaltioihin, ja niiden määrä kasvaa jatkuvasti. Tuottavuuskomitea on olemassa jo 14:ssä euroalueen jäsenvaltiossa ja neljässä euroalueen ulkopuolisessa jäsenvaltiossa.

3.3 Oikeudenmukaisuus

Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilari on EU:n vastaus pyrittäessä täyttämään nämä perustavoitteet. Sosiaalisten oikeuksien pilari on EU:n strategia, jonka tarkoituksena on varmistaa, että siirtymät toteutuvat sosiaalisesti oikeudenmukaisella tavalla. Sen toteuttaminen on erityisen tärkeää siksi, että talouskasvun ennustetaan pysyvän EU:ssa pitkään hitaana, vaikka työllisyys ja sosiaalinen tilanne ovatkin jatkuvasti parantuneet, kuten sosiaali-indikaattorien tulostaulu osoittaa.

Komissio esitti äskettäin Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin toimeenpanoa koskevan toimintasuunnitelman ja käynnisti työmarkkinaosapuolten ensimmäisen vaiheen kuulemisen oikeudenmukaisesta vähimmäispalkasta. Vaikka ei olekaan olemassa yhtä ainoaa kaikille sopivaa ratkaisua, sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja sosiaalinen edistys muodostavat Euroopan sosiaalisen markkinatalouden perustan. Vähimmäispalkat nousivat vuonna 2019 lähes kaikissa jäsenvaltioissa, joissa on lakisääteinen kansallinen vähimmäispalkka. Italiassa ja Kyproksella keskustellaan ehdotuksista, joilla otettaisiin käyttöön lakisääteinen vähimmäispalkka. Vaikka palkat ovat joissain jäsenvaltioissa nousseet viime vuosikymmeninä kohtuullisesti, matalapalkkaisten työntekijöiden tilanne on huonontunut ja palkkaerot ovat kasvaneet. EU:ssa noin yksi kuudesta työntekijästä kuuluu matalapalkkaisiin. Tämä osuus on kasvanut. Myös työssäkäyvien köyhyys on vuosina 2005–2018 lisääntynyt 8,1 prosentista 9,6 prosenttiin.

Työttömyysluvut vaihtelevat edelleen huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen. Työmarkkinoiden segmentoituminen on monissa jäsenvaltioissa haaste, joka aiheuttaa usein työoloihin kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia ja turvattomuuden tunnetta. Työntekijöillä, joilla on väliaikainen työsopimus, on paljon suurempi köyhyysriski kuin vakituisessa työsuhteessa olevilla (16,2 % v. 6,1 % vuonna 2018). Lisäksi tietyt ryhmät, kuten nuoret, matalan osaamistason työntekijät, vammaiset ja maahanmuuttajataustaiset, ovat työmarkkinoilla edelleen epäedullisessa asemassa.

Monissa jäsenvaltioissa pyritään parantamaan muita heikommassa asemassa olevien ryhmien työoloja ja edistämään niiden integroitumista työmarkkinoille. Esimerkiksi Portugalissa on toteutettu työmarkkinaosapuolten sopimuksen perusteella toimenpiteitä työmarkkinoiden segmentoitumisen vähentämiseksi ja pysyvien työpaikkojen lisäämiseksi. Sloveniassa on toteutettu toimenpiteitä työttömien aktivoinnin ja sosiaaliturvan parantamisen edistämiseksi. Kyproksessa on uudistettu työlainsäädännön noudattamisen valvontaa ja hyväksytty toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena on vähentää pimeää työtä ja tuoda se virallisen talouden piiriin sekä ehkäisevien toimenpiteiden että pelotteiden avulla.

Työllisyys- ja palkkaerot miesten ja naisten välillä ovat viime vuosina pysyneet suurina. Naisten työllisyysaste on edelleen alempi kuin miesten, ja naisilla on vähemmän työtunteja, pienempi palkka ja lyhyempi työura kuin miehillä. Tämän seurauksena naisilla on myös pienemmät eläkkeet. Espanjassa otetaan käyttöön kummallekin vanhemmalle myönnettävä 16 viikon vanhempainvapaa, joka korvaa äitiys- ja isyysloman vuodesta 2021 alkaen. Irlannissa vuoden 2020 talousarviosta rahoitetaan muun muassa ohjelma, jolla autetaan hoitovelvoitteiden vuoksi työmarkkinoiden ulkopuolella olevia naisia palaamaan työelämään. Useimmissa jäsenvaltioissa vanhemmuudella on negatiivinen vaikutus naisten työllisyysasteisiin, kun taas miesten tilanne on päinvastainen. Useissa jäsenvaltioissa ollaan toteuttamassa toimia, joilla parannetaan kohtuuhintaisten ja korkealaatuisten hoitopalvelujen saatavuutta, mutta tähän liittyy edelleen haasteita.

Investoiminen koulutukseen ja osaamiseen on olennaisen tärkeää, jotta ihmiset voivat mukautua rakennemuutoksiin, erityisesti vihreään ja digitaaliseen siirtymään ja väestörakenteen muutokseen. Yhtäläiset mahdollisuudet laadukkaaseen koulutukseen varhaisesta iästä alkaen ovat olennaisen tärkeitä myös yhtäläisten mahdollisuuksien ja osallisuuden edistämiseksi, myös silloin kun kyseessä ovat työmarkkinoilla aliedustetut ryhmät, kuten romanit, maahanmuuttajataustaiset ja toimintarajoitteiset. Sosioekonominen tausta on silti edelleen tärkein nuorten koulutustuloksia määrittävä tekijä. Useissa jäsenvaltioissa toteutetaan toimenpiteitä koulutuksen osallistavuuden lisäämiseksi ja tutkimuslaitosten modernisoimiseksi. Sloveniassa on toteutettu toimenpiteitä muun muassa aikuiskoulutuksen lujittamiseksi, ja Irlannissa on kansallisen koulutusrahaston uudistuksen yhteydessä myönnetty lisärahoitusta osaamisvajeen arvioinnin parantamiseksi. Suomessa pyritään vuonna 2020 toteutettavan uudistuksen avulla lisäämään työikäisten mahdollisuuksia osallistua jatkuvaan oppimiseen yhdistämällä työ ja opiskelu joustavasti ja tukemalla oppimista työpaikalla.

Köyhyys ja sosiaalinen syrjäytyminen vähenevät hyvien työmarkkinaolosuhteiden ansiosta. Siitä huolimatta tuloerot ovat viime vuosina kasvaneet ja vakiintuneet historiallisen korkealle tasolle, mikä uhkaa rajoittaa kasvua ja vaarantaa sosiaalisen yhteenkuuluvuuden. Nopeasti muuttuvassa työelämässä on varmistettava riittävä sosiaalinen suojelu kaikille. Irlannissa otettiin viime vuonna myös itsenäiset ammatinharjoittajat työkyvyttömyyseläkkeen ja työttömyysvakuutuksen piiriin. Italiassa on hyväksytty sääntelykehys, joka koskee digitaalisilla alustoilla työskentelevien työoloja ja sosiaalista suojelua ja jolla taataan suojelun vähimmäistaso. Väestörakenteen muuttuessa on yhä tärkeämpää turvata yhtäläiset mahdollisuudet saada laadukasta terveydenhuoltoa ja vahvistaa pitkäaikaishoitoa. Useat jäsenvaltiot pyrkivät vahvistamaan ennaltaehkäisyä ja edistämään vaikuttavan ja kustannustehokkaan hoidon saatavuutta.

Vero- ja etuusjärjestelmiä uudistamalla voidaan edistää kestävää ja osallistavaa kasvua. Tasapainottamalla verorakennetta esimerkiksi siirtämällä verorasitusta työn verotuksesta vähemmän vääristäviin veroihin, kuten ympäristöveroihin, voidaan edistää talouskasvua ja työllisyyttä, vähentää epätasa-arvoa ja tukea ympäristön kannalta kestävää taloutta. Useat jäsenvaltiot jatkavatkin verojärjestelmiensä uudistamista ja erityisesti työn verotuksen keventämistä. Alankomaissa, Italiassa, Kreikassa, Ranskassa ja Sloveniassa työn verotusta kevennetään alentamalla ansiotuloveroa tai sosiaaliturvamaksuja. Monet näistä työn verotuksen kevennyksistä rahoitetaan lisäämällä vähemmän haitallisia veroja.

Terveydenhuollon ja pitkäaikaishoidon järjestelmien uudistukset etenevät eri jäsenvaltioissa eri tahtiin. Julkisen talouden kannalta kestävät, tehokkaat, kohtuuhintaiset ja helposti saatavilla olevat laadukkaat terveydenhoitopalvelut edistävät koko väestön terveyden ylläpitoa ja palautumista ja siten työvoiman tuottavuutta ja kestävyyttä. Myös julkisen talouden kannalta kestävää, tehokasta ja asianmukaista pitkäaikaishoitoa olisi parannettava. Useiden jäsenvaltioiden maakohtaisissa suosituksissa todetaan, että terveydenhuollon ja/tai pitkäaikaishoidon järjestelmiin on kiinnitettävä erityistä huomiota. Kypros, Latvia, Liettua ja Slovakia ovat edistyneet suositusten toteuttamisessa jonkin verran. Sen sijaan Belgia, Bulgaria, Irlanti, Itävalta, Malta, Portugali, Romania, Suomi ja Unkari ovat edistyneet vain vähän, Slovenia ja Tšekki eivät lainkaan.

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelulla on keskeinen rooli uudistusten onnistuneessa suunnittelussa ja toteuttamisessa. Työehtosopimusneuvottelut sekä työmarkkinaosapuolten ja kansalaisyhteiskunnan laajempi osallistuminen on erityisen tärkeää silloin kun poliittiset päättäjät laativat kattavia strategioita, jotta vihreä ja digitaalinen siirtymä voitaisiin toteuttaa oikeudenmukaisesti ja sopeutua väestörakenteen muutokseen. Työmarkkinaosapuolten osallistuminen poliittiseen päätöksentekoon on parantunut viime vuosina jonkin verran erityisesti Espanjassa, Latviassa, Portugalissa, Sloveniassa ja Virossa.

3.4 Talouden vakaus