Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Lausunnon 'Sosiaalipolitiikka ja talouden kantokyky' jatkotoimet"



Virallinen lehti nro C 407 , 28/12/1998 s. 0292



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Lausunnon 'Sosiaalipolitiikka ja talouden kantokyky' jatkotoimet" (98/C 407/50) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 10. heinäkuuta 1997 pitämässään täysistunnossa työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Lausunnon 'Sosiaalipolitiikka ja talouden kantokyky' jatkotoimet", sekä muodostaa työjärjestyksensä 11 artiklan 4 kohdan ja 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti alakomitean lausuntoa valmistelemaan. Työvaliokunta antoi 24. helmikuuta 1998 pitämässään kokouksessa luvan kolmen esittelijän nimittämiseen. Alakomitea antoi luonnoksensa oma-aloitteiseksi lausunnoksi 30. heinäkuuta 1998. Esittelijät Ursula Konitzer, John Simpson ja José Rodríguez García Caro jakoivat työn seuraavasti: Osa I: Lausunnon taustaa, esittelijä: John Simpson; Osa II: Kilpailukyky, yrittäjyyden edistäminen ja investoinnit, esittelijä: José Rodríguez García Caro; Osa III: Työllistettävyys, työpaikkojen luominen ja huonosti tuottavan työn tulevaisuus, esittelijä: Ursula Konitzer; Osa IV: Mukautumiskyky ja yhtäläiset mahdollisuudet, eurooppalaisessa yhteiskuntamallissa, esittelijä: John Simpson; Osa V: Päätelmät, esittelijät: Ursula Konitzer, José Rodríguez García Caro ja John Simpson. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 9. 10. syyskuuta 1998 pitämässään 357. täysistunnossa (syyskuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon äänin 85 puolesta, 5 vastaan 5:n pidättyessä. I. LAUSUNNON TAUSTAA 1. Lausunnon tavoitteet ja perusteet 1.1. Tämä lausunto heijastaa talous- ja sosiaalikomitean halua edistää omalta osaltaan työttömyyden vähenemistä Euroopan unionissa. Lausunnossa esitettävillä toimilla olisi kuitenkin luonnollisesti laajempiakin kuin pelkästään työttömyyteen liittyviä vaikutuksia (). 1.2. Sosiaali- ja talouspolitiikan tärkeimmät, toisistaan riippuvat tavoitteet ovat: lisätä kestävällä tavalla EU:ssa saatavilla olevien tuotteiden ja palvelujen laatua ja määrää maailmanlaajuisesti kilpailukykyisin hinnoin; parantaa EU:n mahdollisuuksia luoda työpaikkoja ja vähentää työttömyyttä; lisätä unionin kansalaisten hyvinvointia; parantaa huono-osaisten kansalaisten tilannetta; edistää kansalaisten tasavertaisia mahdollisuuksia; lisätä tuotteiden ja palvelujen kysyntää nostamalla reaalituloja, mikä puolestaan saadaan aikaan parantamalla talouden suorituskykyä. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavat toimet edellyttävät yhteensovitettuja ja yhdensuuntaisia talous- ja sosiaalipoliittisia toimia. 1.3. Esitetyt tavoitteet koskevat erityisesti (mutta ei ainoastaan) talous- ja rahaliiton osalta sekä unionin että jäsenvaltioiden viranomaisten toimia. Tavoitteiden määrittämisen lisäksi TSK on yksilöinyt eräitä taloudellisten ja sosiaalisten ongelmien syitä, jotka liittyvät näihin tavoitteisiin tai haittaavat niiden saavuttamista. Etsittäessä keinoja ongelmien vähentämiseksi tai poistamiseksi on otettava huomioon eri toimijoiden roolit ja läheisyysperiaatteen noudattaminen, jota tulee täydentää lisäämällä jäsenvaltioiden yhteistyötä yhtenäismarkkinoiden toimintaan vaikuttavilla politiikan aloilla. 1.4. Taloudellisten ja sosiaalisten ongelmien alueellinen jakautuminen ja vaikutukset tulee ottaa huomioon mahdollisista toimista käytävässä keskustelussa. 1.5. Tässä johdanto-osassa I selvitetään lausunnon taustaa luomalla katsaus keskusteluun, jota on käyty talous- ja sosiaalipolitiikan mahdollisesti ristiriitaisten elementtien yhteensovittamista tai vaihtoehtoisesti talous- ja sosiaalipolitiikan yhteisvaikutusmahdollisuuksia koskevista vaikeista kysymyksistä. Lausunnon osassa II käsitellään kilpailukykyä, yrittäjyyden edistämistä ja investointeja ja annetaan näitä aiheita koskevia suosituksia. Osassa III käsitellään työllistettävyyttä, työpaikkojen luomista ja huonosti tuottavan työn tulevaisuutta. Osa IV korostaa mukautumiskyvyn ja yhtäläisten mahdollisuuksien keskeistä asemaa. Osa V sisältää päätelmät. 2. Sosiaali- ja talouspolitiikan yhdentäminen 2.1. Unionin tavoitteena, tapahtuu sen toiminta sitten EU:n politiikan tai jäsenvaltioiden päätösvallan puitteissa, on yhdistää talous- ja sosiaalipolitiikan elementtejä, jotta Euroopan unioni voi säilyttää asemansa yhtenä maailman johtavista talouksista ja kehittää sitä sekä parantaa kansalaistensa elintasoa. Pelkkä työttömyyden vähentäminen keinoin, jotka eivät tuota muuta lisäarvoa eivätkä lisää reaalituloja, ei ole tarkoituksenmukaista. 2.1.1. Näin ollen talouden suorituskyvyn ja kokonaislisäarvon kohentaminen tavalla, joka lisäisi työn, tulojen ja muiden sosiaalisten etujen jakautumisen epätasaisuutta, merkitsisi epäonnistumisen hyväksymistä, ja sitä tulisi välttää. 2.2. Nämä tavoitteet korostavat oikean ja kestävän talouspolitiikan merkitystä sekä unionin tasolla että jäsenvaltioissa. EU pyrkii edelleen pitkäaikaiseen ja kestävään talouskasvuun. 2.3. Näissä kysymyksissä korostuu asianmukaisen sosiaalipolitiikan vaikutus taloudellisen kasvun ja kehityksen tuoman hyödyn jakautumiseen. 2.4. Talous- ja sosiaalipoliittisten tavoitteiden välillä on kuitenkin pinnanalaisia jännitteitä. Sosiaalipolitiikka voi haitata talouskasvua esimerkiksi heikentämällä kansalaisten motivaatiota parantaa omaa osuuttaan lisäarvon tuotannosta. Vastaavasti sosiaalipolitiikkaa voi rajoittaa taloudellinen paine yritysten suorituskyvyn parantamiseksi ja sellaisten investointien tekemiseksi, jotka haittaavat esimerkiksi perus- tai vähimmäistulon takaamista matalapalkkaisille työntekijöille. 2.5. Ääritapauksissa palkansaajien verotusta lisäävä politiikka voi horjuttaa tarjotun työpaikan hyväksymisen ja työttömänä pysymisen välistä suhdetta. Myös sijoitustulojen korkeaan marginaaliveroasteeseen perustuva sosiaalipolitiikka voi estää investointeja, joita tarvittaisiin työpaikkojen luomiseksi. Tehtävänä on sovittaa yhteen nämä politiikat mahdollisimman tasapainoisesti ja välttää mahdollisuuksien mukaan talous- ja sosiaalipolitiikan yhteentörmäyksiä. 2.6. Sosiaali- ja talouspolitiikka tulee sovittaa yhteen Euroopan unionin tasolla, sillä unioni on pitkälti riippuvainen markkinajohtoisen talouden toiminnasta, jota puolestaan hallitsevat tuhansien yritysten toiminta ja päätökset. Eurooppalaisen yhteiskuntamallin mukaan julkishallinnon tehtävänä talouden hoidossa on pääasiassa vaikuttaa yritystoiminnan taloudelliseen toimintaympäristöön. Julkishallinto voi itsekin toimia yrittäjänä tai osallistua yritysten kehittämiseen tai valvontaan, kun erityiset syyt puoltavat tällaista täydentävää roolia, esimerkiksi jos uusi teknologia tai tutkimus- ja kehitystyön laajuus edellyttävät toimia, jotka ovat parhaiten julkishallinnon tai sen yksikköjen toteutettavissa. Tämä on synnyttänyt markkinajohtoisen talouden, joka toimii tietyissä, yleensä julkishallinnon asettamissa rajoissa, joilla pyritään saavuttamaan laajempia, usein sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä tavoitteita. 3. Talous- ja sosiaalipolitiikkaan vaikuttavia tekijöitä 3.1. Eräiden tekijöiden merkitys EU:n työmarkkinoiden kannalta kasvaa jatkuvasti. Tällaisia tekijöitä ovat: a) työvoiman ikäjakauman muuttuminen; b) lisääntyvä varhaiseläkkeelle siirtyminen; c) toisaalta monien halukkuus jatkaa työssä eläkeiän saavuttamisen jälkeenkin; d) uusien työmarkkinoille tulijoiden määrän vähentyminen EU:n väestömäärän luonnollisen vähentymisen vuoksi; e) koulutusta edellyttämättömien työpaikkojen määrän ja osuuden pieneneminen; f) muutosnopeuden selvä kasvu työssä vaadittavien taitojen suhteen; g) työpaikkaa vaihtavien työntekijöiden määrän lisääntyminen; h) naispuolisten työntekijöiden taloudellisen toiminnan lisääntyminen eräissä maissa; i) etenkin vanhempiin ikäryhmiin kuuluvien miespuolisten työntekijöiden aktiivisuusasteen pieneneminen; j) useampaa kuin yhtä (ilmoitettua tai ilmoittamatonta) työtä tekevien määrän lisääntyminen; k) unionin ulkopuolisten maiden kansalaisten vaikutus heidän muuttaessaan EU:hun tekemään työtä. 3.2. On myös esiintynyt huolta siitä, että yritykset, jotka käyttävät hyväkseen eri jäsenvaltioiden työmarkkinasäännösten eroja, osittain vääristävät työmarkkinoita. Eräiden jäsenvaltioiden käytännöt eivät perustu kilpailuun vaan yhtenäismarkkinoille soveltumattomiin taloudellisiin kannustimiin (tai verotukselliseen syrjintään). Tämä sisältää myös "sosiaalisen ja ympäristöpolkumyynnin" käsitteen. 3.3. Myös vero- ja sosiaalipolitiikan välinen suhde on aihe, joka herättää yhä enemmän huolta koko Euroopan unionissa. Talouspolitiikan tasapainon kannalta olisi suositeltavaa vähentää verojen ja sosiaaliturvamaksujen osuutta työvoimakustannuksista. On myös paineita vähentää verojen kokonaismäärän osuutta BKT:stä. Kun myös valtioiden lainanotto on lähentymistä koskevien suuntaviivojen vuoksi pienentynyt, tämä merkitsee, että julkisia menoja olisi karsittava jyrkästi. Nämä paineet sopivat huonosti yhteen sosiaalipalveluihin (sosiaaliturva mukaan lukien) käytettävien menojen lisäämistarpeen kanssa. Vero- ja sosiaalipolitiikan yhteensovittamiseksi sosiaalipoliittiset toimet tulisi suunnata siten, että löydetään alueet, joilla avuntarve on suurin, vältetään tuhlausta ja jaetaan sosiaaliturvaa mahdollisimman tehokkaasti, jolloin sosiaaliset tavoitteet saavutetaan veronmaksajia mahdollisimman vähän rasittaen. 4. Tähän lausuntoon liittyvä toimintasuunnitelma 4.1. Osassa IV kohdassa 2.5 esitetyn kaltaiset aiheet muodostavat osan eri vaihtoehtoja sisältävästä toimintasuunnitelmasta, jossa on otettava huomioon yksilöiden tarpeet ja yrityksiin kohdistuvat vaikutukset. Tämä edellyttää, että sopivalla tasolla, joka on usein jäsenvaltio tai sen alue- tai paikallishallinto, ryhdytään jo määritettyihin tai vielä määritettäviin toimiin. 4.2. Toimintasuunnitelman tulisi sisältää: i) talouksien kokonaiskysyntää ylläpitäviä tai kasvattavia sopivia makrotaloudellisia strategioita; ii) talouden tarjontapuoleen kohdistuvia sopivia makrotaloudellisia strategioita (eräitä näistä käsitellään seuraavissa kappaleissa); iii) sellainen yhtiö- ja henkilöverotus sekä sosiaaliturva, että ne haittaavat mahdollisimman vähän investointeja ja lisäävät mahdollisimman paljon työllisyyttä; iv) nykyistä laajemmat ja kaikkien saatavilla olevat perus-, ammatti- ja täydennyskoulutusmahdollisuudet, joihin liittyy asianmukainen valmistautuminen, vastaavat koulutuksesta sitten julkinen perus- ja jatkokoulutusjärjestelmä tai yritykset, jotka maksavat itse omien koulutustarpeidensa aiheuttamat kustannukset; v) valikoivia järjestelmiä, joilla parannetaan pitkäaikaistyöttömien ja nuorten työttömien työnsaantimahdollisuuksia; vi) valikoivia järjestelmiä, joilla parannetaan naisten työnsaantimahdollisuuksia, mukaan lukien työelämästä poissa olleiden naisten työhön palaamista helpottavat toimet; vii) toimintakehys epäedullisimmassa asemassa olevien alueiden korkean työttömyyden pienentämiseksi (rakennerahastojen tuella); viii) toimia, joilla autetaan etnisiä vähemmistöjä sopeutumaan ympäröivän yhteiskunnan työelämään; ix) vähimmäispalkkaa ja/tai tuloja koskevaa yhteisesti sovittua EU-politiikkaa; x) vastatoimia tuonnille, jonka taustalla on kansainvälisesti sovittuja standardeja loukkaavia työvoimajärjestelyjä ja jota voidaan pitää epärehtisenä kilpailuna; xi) politiikkaa, jolla autetaan sovittamaan yhteen työ ja perhe-elämä (mukaan lukien lastenhoidon järjestäminen tai siinä avustaminen sekä vero- ja etuusjärjestelyjen tasapainottaminen siten, että kannusterakenne on myönteinen); xii) strategioita, joilla yrittäjyyden kannustaminen laajennetaan koskemaan yhtä lailla naisia kuin miehiä; xiii) verotusjärjestelmiä, joiden avulla minimoidaan työllistämishalukkuutta vähentäviä negatiivisia tai vääristyneitä kannustimia (esimerkiksi painottamalla verotuksen lähtökohtana yksittäistä kansalaista perheen sijasta); xiv) toimia, joilla vältetään matalapalkkaisen työn ja korkean (todellisen) marginaaliveroasteen synnyttämä köyhyysloukku tilanteessa, jossa ansiot paranevat ja riippuvuutta sosiaalietuuksista vähennetään; xv) politiikkaa, joka sisältää joustavan eläkkeelle siirtymisen mahdollistavia järjestelmiä, joihin tarvittaessa liittyy sosiaaliturva- ja/tai eläkesäännöksiä; xvi) joustavia työsopimuksia, jotka mahdollistavat jatkuvasopimuksisen osa-aikatyön, joustavat työajat, vain työtä koskevat palvelusopimukset sekä muita vaihtoehtoisia muotoja, joiden on osoitettu parantavan tuottavuutta ja samalla ylläpitävän sosiaaliturvajärjestelmää. 4.3. TSK on ottanut kantaa näihin kysymyksiin monissa asiakirjoissaan. Tämän lausunnon tarkoituksena on yksilöidä ne politiikan alat, joilla sosiaalipoliittiset toimet voivat haitata taloudellista suorituskykyä ja päinvastoin. 4.4. Yritysten lisäinvestointien tuottaman katteen tulee olla riittävän suuri houkutellakseen pääomaa. Työvoimakustannuksia ei pidä korottaa sosiaalimaksuilla, jotka lisäävät marginaalikustannuksia ja saattavat kaventaa työllistämismahdollisuuksia. Työmarkkinoiden tulisi toimia hyvin koulutettujen työntekijöiden rekrytointilähteenä. 4.5. Ei ole kohtuullista, että koko yhteisöä tai erityisjärjestelyistä nauttivia yksilöjä hyödyttävän sosiaalipolitiikan kustannukset sälytetään yksittäisten yritysten maksettaviksi. 4.6. Toisaalta on monia esimerkkejä yrityksistä, jotka hyväksyvät sosiaalisiin kysymyksiin laajasti liittyviä lisävelvoitteita. Tällaiset yritykset ryhtyvät usein järjestelyihin, joilla autetaan huono-osaisia parantamaan työnsaantimahdollisuuksiaan, tai ne toimivat suurempien organisaatioiden asiantuntemuksesta hyötyvien pienten tai uusien yritysten ohjaajina. TSK suosittaa erilaisia vapaaehtoisia yrityskumppanuuksia, joiden avulla yritykset voivat antaa oman panoksensa asiantuntemustaan parhaiten vastaavalla tavalla. 4.7. Kilpailukyvyn ylläpitäminen ja kohentaminen edellyttää yksikkökustannusten painamista mahdollisimman alhaisiksi. Tämä nostaa esiin koko joukon kysymyksiä yritysten kustannusrakenteesta, hallinnon kehittämisestä, TTK-toiminnan tehostamisesta, sopivien raaka-ainelähteiden käytöstä jne. 4.8. Työvoimakustannukset tulevat aina olemaan tärkeä osatekijä kilpailukyvyn määrittämisessä. Keskeistä tämän kannalta on kytkös siihen, miten ansiotaso määritellään yrityksessä samoin kuin makrotalouden tasolla, joka puolestaan vaikuttaa yksittäisiin yrityksiin. Eräissä jäsenvaltioissa tämä prosessi on virallistettu valtion ja työmarkkinaosapuolten väliseksi muodolliseksi järjestelmäksi (esim. Irlannin "kilpailukyky ja työ" -ohjelma). Toisissa jäsenvaltioissa tällaista virallista menettelyä ei ole. Jos talouden suorituskykyä halutaan parantaa, yleisten palkkasopimusten on noudatettava tuottavuuden kokonaiskasvua. 4.9. Kun Maastrichtin sopimukseen liitetty ja nyttemmin Amsterdamin sopimuksessa vahvistettu sosiaalipöytäkirja kehittyy, TSK odottaa, että jäsenvaltiot tiivistävät yhteistyötään yhä useammissa sosiaalipolitiikkaan ja talouden suorituskykyyn liittyvissä vaikeissa kysymyksissä. TSK myöntää, että komissiolle äskettäin asetettu velvoite antaa työllisyyspolitiikkaa koskevia suuntaviivoja nykyisten talouspoliittisten suuntaviivojen lisäksi merkitsee hyödyllistä parannusta jäsenvaltioiden politiikkojen koordinoinnissa sekä sosiaali- ja talouspolitiikan keskeisten kohtien yleistä yhdentämistä koko yhteisön tasolla. On tärkeää yhdentää talous- ja työllisyyspoliittiset suuntaviivat, jotta niiden yhteisvaikutuksella voidaan luoda kasvua ja työpaikkoja. 4.10. TSK ehdottaa, että nykytilanteen eräiden haitallisten sisäisten vaikutusten poistamiseksi komissio hyväksyy virallisesti osana työllisyyssuuntaviivojen laatimisvaltuuksia velvoitteen arvioida, kuinka hyvin sosiaali- ja talouspolitiikkaa on onnistuttu yhdentämään ja kehittämään. 4.11. Osissa II, III ja IV TSK esittää ajatuksia vuodeksi 1998 laadittujen työllisyyspoliittisten suuntaviivojen kehittämisestä ja yhdentämisestä. II. KILPAILUKYKY, YRITTÄJYYDEN EDISTÄMINEN JA INVESTOINNIT Käsillä oleva lausunto on osa talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon "Sosiaalipolitiikka ja talouden kantokyky" liittyviä jatkotoimia. Osan II otsikko "Kilpailukyky, yrittäjyyden edistäminen ja investoinnit" heijastelee taloudellisen kehityksen tärkeitä peruspilareita. Nämä kolme aihetta ovat olleet viime aikoina ja tulevat olemaan vastakin Euroopan unionin huomion kohteena. Ne ovat toisiinsa läheisesti liittyviä käsitteitä, minkä vuoksi on asianmukaista tarkastella niitä tästä näkökulmasta. 1. Kilpailukyky 1.1. Yleiset puitteet 1.1.1. Kun poliittinen keskustelu niin koko Euroopan kuin jäsenvaltioidenkin tasolla on keskittynyt työttömyyden ongelmaan, tulee enemmän kuin koskaan kiinnittää huomiota yhteen Euroopan työllisyyden avaintekijöistä, kilpailukyvyn kohentamiseen. 1.1.2. Kilpailukyky on käsite, jota on usein käytetty väärin, mikä on saanut yleisen mielipiteen suhtautumaan siihen kielteisesti ja yhdistämään sen työpaikkojen lakkauttamiseen, yritysten poismuuttoon ja sopeuttamistoimiin. 1.1.3. Todellisuudessa asia on kuitenkin päinvastoin: Yritysten kilpailukyvyn puute on yksi työpaikkojen vähenemisen syistä. Kilpailukyky vaikuttaa kuitenkin kaikkiin yhteiskunnan toimijoihin muuallakin kuin yritysmaailmassa. 1.1.4. Maailmassa, jonka on vastattava lisääntyvän maailmanlaajuistumisen haasteeseen ja jolle ominainen liikkeelle paneva voima on jatkuva muutos, kilpailukyky tulee ymmärtää yhteiskunnan kyvyksi lakkaamatta mukautua ympäröivään todellisuuteen, ennakoida sitä sekä vaikuttaa siihen. 1.1.5. Tämä kolmitahoinen olemus on keskeinen osa kilpailukykyä, joka koskettaa jokaista kansalaista, jokaista hallitusta ja jokaista yritystä kehityksen kiihtyessä aina vain nopeammaksi. Erityisesti ennakointi, jota unionin toimielimet voivat edistää pohdinnoilla ja asianmukaisella tiedotuksella, auttaa liennyttämään sosiaalisia jännitteitä ja helpottaa tarvittavaa mukautumista. 1.1.6. Yritysten kohdalla kilpailukyky merkitsee kykyä tyydyttää asiakkaiden tarpeet kestävällä tavalla ja kilpailevia yrityksiä tehokkaammin tarjoamalla hinnaltaan ja muilta ominaisuuksiltaan houkuttelevampia tuotteita ja palveluja kuin kilpailijat. 1.1.7. Valtio voi pitää itseään kansainvälisesti ja kestävästi kilpailukykyisenä, jos se täyttää seuraavat ehdot: 1) Sen tuottavuus nousee yhtä nopeasti tai nopeammin kuin sen tärkeimpien kauppakumppanien, jotka ovat vastaavalla kehitystasolla. 2) Sen ulkomaankaupan tase on tasapainoinen avoimessa markkinataloudessa. 3) Sen työllisyystilanne on hyvä. 4) Se on poliittisesti ja yhteiskunnallisesti vakaa. 1.1.8. Työn tuottavuus Euroopan unionissa on kasvanut vakaasti 24 viime vuoden aikana. Vuotuinen kasvu on ollut keskimäärin 2 %, mikä on enemmän kuin Yhdysvalloissa (0,7 %) ja viime vuosina myös Japanissa (1986 1997 vuosittain 1,9 %) (). 1.1.9. Vaihtotase on perinteisesti vaihdellut Euroopan unionissa hyvin vähän. Se on ollut lähes tasapainoinen tai jopa ylijäämäinen. 1.1.10. Kun kiinnitämme huomiomme kilpailukyvyn määritelmän kolmanteen osaan, esiin nousee kuitenkin Euroopan unionin suurin ongelma: työttömyys. 1.1.11. Totuus on, että Euroopan unionissa oli viime vuonna 18 miljoonaa työtöntä, mikä merkitsee 10,7:ää prosenttia työikäisestä väestöstä. 1.1.12. Tämä työttömyysaste poikkeaa jyrkästi Yhdysvalloissa samana vuonna mitatusta työttömyysasteesta, joka oli 4,7 prosenttia. Pohjois-Amerikan ja Euroopan sosioekonomiset olosuhteet eivät tosin ole täysin vertailukelpoiset. 1.1.13. Euroopan talouden kilpailukyvyn parantaminen muodostaa pohjan kasvulle, työpaikkojen luomiselle ja hyvinvoinnin lisäämiselle. Siksi Euroopan työllisyyttä tulee pyrkiä lisäämään kilpailukykyä kohentamalla. 1.1.14. Ollakseen kilpailukykyinen Euroopan talouden tulee kyetä vastaamaan jatkuvien innovaatioiden ja kilpailun kiristymisen haasteisiin. Yritysten täytyy pystyä kohtaamaan nämä muutokset, ja työntekijöillä tulee olla tähän tarvittavat tiedot ja taidot. 1.1.15. Euroopan unioni ei ole kyennyt muuttamaan jatkuvaa kasvua työpaikoiksi yhtä menestyksekkäästi kuin kilpailijansa. Menneisyydessä Eurooppa ei huomannut ajoissa tätä kilpailukykynsä rapautumista, vaan turvautui tämän vuoksi jälkikäteen harjoitettavaan mukauttamispolitiikkaan, kun suositeltavampaa olisi ollut toimia ennakoivasti. 1.1.16. Kansalaiset ovat kilpailukykyisen yhteiskunnan pääosan esittäjä ja tärkein edunsaaja, ja tämän vuoksi henkilöresursseihin kohdistuvat investoinnit sekä koulutuksen kehittäminen ovat nousemassa yhä keskeisempään asemaan kilpailukyvyn nykymääritelmässä. 1.1.17. Kuluttajina kansalaiset saavat kilpailuun perustuvassa toimintaympäristössä ulottuvilleen suuremman valikoiman parempilaatuisia ja halvempia tuotteita. Tässä mielessä kuluttajat ovat ratkaiseva tekijä yritysten kilpailukyvyn parantamiseksi. 1.2. Kilpailukyvyn parantamiskeinoja Euroopan on kyettävä kilpailemaan globalisoituvassa maailmassa. Tätä varten on toteutettava joukko toimia: 1.2.1. Markkinoiden, etenkin työmarkkinoiden joustavoittaminen 1.2.1.1. Nykyisin Euroopan työmarkkinat vastaavat poikkeuksellisen hitaasti sisäisiin ja ulkoisiin muutossysäyksiin. Tarvitaan suurempaa joustavuutta niin hallitusten, työnantajien kuin työntekijöidenkin taholta. Tähän voidaan päästä seuraavin keinoin: 1) luomalla uusia työaikamalleja, joissa neuvotteluilla tasapainotetaan työnantajien ja työntekijöiden edut; 2) kehittämällä uudentyyppisiä työsopimuksia kuten osa-aikatyö ja etätyö; 3) parantamalla maantieteellistä ja ammatillista liikkuvuutta; 4) parantamalla koulutuksen laatua ja mukauttamalla se yritysten tarpeita vastaavaksi sekä luonnollisesti kehittämällä työttömien tietoja ja taitoja; 5) ennen kaikkea pienentämällä etenkin välillisiä työvoimakustannuksia, jotta päästään tasapainoisempaan suhteeseen pääoma- ja työvoimakustannusten välillä; 6) laatimalla uusia sosiaalisen suojelun malleja, jotka joustavoittavat työmarkkinoita. 1.2.1.2. Hallitusten täytyy toteuttaa joukko rakenteellisia uudistuksia talouksien kilpailukyvyn parantamiseksi, ja työmarkkinaosapuolten tulee, itsenäisen toimivaltansa rajoissa ja yhteiskunnallisen vuoropuhelun eri mekanismien kautta, kannustaa lainsäädännön sovittamista kunkin alan ja sen yritysten erityispiirteisiin. 1.2.2. Valtion taloudellisen roolin tarkistaminen 1.2.2.1. Paras tapa varmistaa Euroopan kilpailukyky ei ole hyvinvointivaltion purkaminen tai sen sosiaalisten vähimmäisstandardien alentaminen vaan hyvinvointivaltion uudistaminen sen perusarvojen säilyttämiseksi (taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, oikeusperiaate, vapaus, suvaitsevaisuus, yhtäläiset mahdollisuudet, vuoropuhelu). 1.2.2.2. Valtion asemaa on tarpeen pohtia uudelleen, sillä Euroopan on kilpailtava maailmanlaajuistuvassa taloudessa eikä se voi tehdä sitä ensisijaisesti julkisin varoin. Valtioiden tehtävänä on luoda riittävät mutta ei liian raskaat puitteet, joissa Euroopan talous voi kilpailla maailmanlaajuisesti. 1.2.2.3. Viimeksi kuluneiden 25 vuoden aikana Euroopan julkisten menojen osuus BKT:sta on kasvanut 36,9 prosentista 51 prosenttiin vuosina 1970 1995. Suuntaus kääntyi ensi kertaa laskuun vuonna 1996, jolloin menot olivat 50,4 prosenttia BKT:sta, ja voimistui vuonna 1997, jolloin menot laskivat 48,7 prosenttiin Euroopan unionin jäsenvaltioiden tekemien, talous- ja rahaliittoa koskevien sitoumusten johdosta. 1.2.2.4. Kyseisinä vuosina tapahtunut julkisten menojen kasvu johtui ensisijaisesti juoksevista kustannuksista eikä investoinneista. Tämä kasvatti sekä valtioiden velkaantumista että julkisen talouden vajetta. 1.2.2.5. Nimenomaan investointeihin käytetyt varat ovat keino parantaa Euroopan kilpailukykyä maailmanlaajuistuvassa taloudessa. 1.2.2.6. Viranomaisten roolin tulee olla vähemmän byrokraattinen ja suuntautua enemmän valmistamaan kansalaisia talouden muutokseen keskittymällä koulutukseen, ammatillisen pätevyyden kehittämiseen, teknologiaan, laadukkaisiin perusrakenteisiin sekä yksilöiden aloitteellisuutta edistäviin toimintasääntöihin. 1.2.2.7. Syvällekäyvät muutokset, joiden keskellä elämme, pakottavat meidät luomaan uusia toimintasääntöjä, joista rakentuu myönteinen sosiaalimalli. 1.2.2.8. Julkisten menojen ohjelmointia on analysoitava yksityiskohtaisesti paremman taloudellisen tehokkuuden saavuttamiseksi. Tämä voi merkitä joidenkin toimintojen siirtämistä yksityissektorille. Myös niissä toiminnoissa, jotka luonteensa vuoksi säilyvät julkisen sektorin vastuulla, tulee ottaa yhä enemmän huomioon tehokkuusperusteet. 1.2.2.9. Sosiaaliturvajärjestelmiä tulee tutkia sitä silmällä pitäen, mitä palveluja ne tarjoavat ja miten ne rahoitetaan. Rahoitusmuotoihin tulee puuttua pikaisesti, jotta niiden työllisyyttä haittaavia vaikutuksia saadaan pienennettyä. Näin estetään työpaikkojen luomisen vaarantuminen ja taataan sosiaaliturvajärjestelmien kannattavuus myös tulevaisuudessa. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että sosiaaliturvajärjestelmät on mukautettava uusiin tarpeisiin ja kehitykseen. Sosiaalinen suojelu voi osaltaan edistää ja vahvistaa talouden kehitystä. 1.2.2.10. On syytä muistaa, että valtioiden juoksevien menojen vähentäminen, joka näkyy verorasituksen kevenemisenä, lisää talouksien investointikykyä. Tämä edistää uusien työpaikkojen luomista. 1.2.3. Yritysten suorituskyvyn ja innovaatiotoiminnan tulosten parantaminen sekä niiden investointimäärien lisääminen 1.2.3.1. Eri jäsenvaltioiden taloudellisessa lähentymisessä saavutettu (eurosta johtuva) edistys on jo nyt näkynyt korkojen laskuna ja valuuttakurssien vakautena. Tämä kannustaa epäilemättä Euroopan unionin sisällä tehtäviä investointeja ja kauppavaihtoa. 1.2.3.2. Tästä huolimatta on toteutettava rakenteellisia uudistuksia julkisen talouden kestäväksi tervehdyttämiseksi. 1.2.3.3. Näin ollen vain sellaiset yritykset ja toiminnot, jotka kykenevät säilyttämään kilpailukykynsä parantamalla laatua, pienentämällä kustannuksia, toteuttamalla jatkuvaa innovaatiotoimintaa ja etsimällä lakkaamatta uusia markkina-alueita, voivat ylläpitää työllisyyttä ja luoda uusia työpaikkoja. 1.2.3.4. On selvää, että yritykset, vaikka ne itse olisivat kilpailukykyisiä, eivät selviydy kilpailukyvyttömässä ympäristössä. 2. Yrittäjyys 2.1. Yrittäjyyden edistäminen dynaamisena prosessina, jolla edistetään yritystoimintaa ja jonka avulla löydetään ja hyödynnetään liiketoiminnan mahdollisuuksia, on eurooppalaisen yhteiskunnan välttämätön edellytys. Tässä suhteessa pienillä ja keskisuurilla yrityksillä, joissa on kaksi kolmannesta Euroopan työpaikoista, on suuria vaikeuksia, jotka liittyvät esim. rahoituksen saantiin, oman pääoman puutteeseen ja liialliseen sääntelyyn. On muistettava, että 50 prosenttia uusista yrityksistä lopettaa toimintansa viiden vuoden kuluessa (). 2.2. Yrittäjyys on viime kuukausina ollut ansaitun huomion kohteena yhteisön tasolla, kuten aiheeseen liittyvä komission tiedonanto ja neuvoston päätös yrittäjyyden merkityksestä kilpailukyvylle, kasvulle ja työllisyydelle osoittavat. Yrittäjyydestä kannettu huoli tulee myös siirtää jäsenvaltioiden, alueiden ja kuntien tasolle, jotta yrittäjäkulttuuria ja sen kehittämistä voidaan edistää sopivimmalla tasolla. 2.3. Yrittäjäkulttuurin osatekijät ovat moninaiset, ja edistämistoiminnan on perustuttava niihin, jos halutaan kehittää yrittäjyyttä ja siten lisätä Euroopan kilpailukykyä ja kasvua. 2.3.1. Kulttuuriset edellytykset. Eurooppalaisten riskinottovalmiutta on lisättävä. Tämä edellyttää koulusta alkavaa asennemuutosta siten, että yritystoimintaan suhtaudutaan myönteisesti uravaihtoehtona, joka ei ole vain harvojen saavutettavissa. Yrittäjäksi ei synnytä vaan kehitytään tietoisesti. Tämä edellyttää toimia, joilla kansalaisia rohkaistaan ryhtymään yrittäjiksi ja turvataan heille tarvittava koulutus. On myös päästävä eroon sosiaalisista ennakkoluuloista, jotka Euroopassa liitetään yrityskonkursseihin. Tässä suhteessa Yhdysvallat, jossa vaikeuksissa olevaa yrittäjää ei pidetä "häviäjänä" vaan hänen annetaan yrittää uudelleen, tarjoaa hyvän esimerkin. 2.3.2. Koulutus. Yrittäjäksi rohkaisemisen lisäksi tulee edistää tarvittavaa koulutusta. Elinikäisen oppimisen periaatetta tulee soveltaa myös yrittäjiin. Lisäksi on tiivistettävä yrityksien yhteyksiä sekä korkeakoulu- että ammattikoulutusjärjestelmiin, jotta niissä syntyy sellaisten ammatti-ihmisten kouluttamiseen tarvittavaa dynamiikkaa, jotka vastaavat koko yhteiskunnan ja erityisesti yritysten nykyisiä ja ennakoituja niin hallintoon kuin teknisiin tehtäviin liittyviä tarpeita. Näin helpotettaisiin osittain Euroopan korkeaa nuorisotyöttömyyttä, joka vuonna 1996 oli yli 20 %, kun se Yhdysvalloissa oli 12 % ja Japanissa alle 7 % (). 2.3.3. Innovaatiot. Teknologisten innovaatioiden soveltaminen käytäntöön edellyttää tutkimuskeskusten ja yritysten yhteistyön tiivistämistä. Näin päästään parhaisiin mahdollisiin tuloksiin. Tämän alan ensisijainen toimi on perustaa teknologiapuistoja, joilla lisätään suurten ja pienten yritysten sekä tutkimuskeskusten välistä yhteisvaikutusta. Eurooppalaisen patentin aikaansaaminen helpottaisi innovaatioiden kaupallista soveltamista. Tässä suhteessa Euroopan unioni on huonommassa asemassa kuin Yhdysvallat ja Japani, jotka käyttävät 2,5 % ja 2,8 % BKT:staan tutkimukseen. Euroopan unioni käyttää tähän tarkoitukseen keskimäärin 1,8 %. Tulee myös muistaa, että juuri huipputekniikka-alat tarjoavat parhaat kasvumahdollisuudet. 2.4. Kuten komission tiedonannossa "Yrittäjyyden edistäminen Euroopassa: Tulevaisuuden painopistealat" () todetaan, hyvät kansantaloudelliset tulokset ovat yrittäjyyden edistämisen keskeinen tekijä. Vakaa ja siksi myös ennakoitava makrotaloudellinen ympäristö helpottaa yritysten riskinottoa eli investointeja. 2.5. Eurooppalaisten yritysten nykyinen toimintaympäristö on sisämarkkinoiden luomisen ja yhtenäisvaluutan lähestyvän käyttöönoton ansiosta varsin hyvä. 2.6. Sisämarkkinoiden tuomat edut ovat ilmeiset. Komission mukaan yhteisön tulot kasvoivat vuonna 1994 arviolta 1,1 1,5 prosenttia enemmän kuin ne olisivat kasvaneet ilman yhtenäismarkkinoita. Yhtenäismarkkinoiden toimintaa on kuitenkin syvennettävä, kunnes ne saavuttavat täyden toimintakykynsä. Yksi esimerkki tätä haittaavista esteistä ovat ongelmat, joita yritykset kohtaavat sijoittuessaan toisen jäsenvaltion alueelle (). 2.7. Euron käyttöönotto tarjoaa yrityksille, varsinkin pk-yrityksille, uusia mahdollisuuksia kansainvälistymiseen ja valuuttakustannuksien alentamiseen. Talous- ja sosiaalikomitea valmistelee parhaillaan useita lausuntoja euron vaikutuksista eri aloilla. 2.8. Silti on vielä tekijöitä, jotka haittaavat suuresti yritysten toimintaa. Kuten edellä todettiin, hallinnolliset esteet, verotuslainsäädännön monimutkaisuus ja rahoituksen saantiin liittyvät vaikeudet hankaloittavat suunnattomasti yritystoimintaa. On laskettu, että hallintomuodollisuudet aiheuttavat Euroopan unionin yrityksille vuosittain 200 miljardin ecun kokonaiskustannukset, mikä on noin 3 prosenttia yhteisön BKT:sta (). Kaupan maksusuoritusten viivästyminen vaikeuttaa suuresti varsinkin toimintaansa aloittavien yritysten ja pk-yritysten toimintaa Euroopan unionissa. 2.9. Tarvitaan epäilemättä toimivaltaisten viranomaisten toimia, joilla helpotetaan yritysten perustamista ja liikkeenluovutusta. Yritysten toimintaedellytysten yksinkertaistamistyöryhmän (BEST) suositusten mukaan on tarpeen perustaa yhtenäinen rekisterikeskus, yhtenäinen rekisteröintiasiakirja ja yhtenäinen tunnusnumero. Lisäksi tarvitaan asianomaisten viranomaisten yhteistyötä tietojen vaihdon muodossa. Tämä olisi hyvä alku yritystoiminnan kannustamiselle. Lisäksi olisi hyvä, jos yritykset voisivat käyttää tieto- ja neuvontapalveluita varsinkin toimintansa alkuvaiheessa. 2.10. Pankkialan ja pk-yritysten suhteissa tulee pyrkiä yhteisymmärrykseen, josta hyötyvät molemmat osapuolet. 2.11. Toinen yrittäjyyden kannalta tärkeä tekijä on lainsäädännön laadullinen kehittäminen. Tämä merkitsee nykyisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yksinkertaistamista ja siten eurooppalaisten yritysten ja etenkin pk-yritysten hallinnollisen rasituksen vähentämistä. Tämä ei tarkoita, että sääntely poistettaisiin kokonaan, vaan että luodaan hyvää lainsäädäntöä, joka sopivilla tasoilla toimeenpantuna ja läheisyysperiaatetta noudattaen auttaa kehittämään toimintaa. 2.12. Yritysten toiminnasta puhuttaessa on korostettava Euroopan tuotantokustannuksia, jotka ovat Yhdysvaltoihin verrattuna korkeat. Tärkeimmät tuotantotekijät ja -palvelut kuten energia, kuljetukset ja televiestintä ovat Euroopassa paljon kalliimpia kuin muualla maailmassa (). 2.13. On hyvin myönteistä, että yrittäjyys liitettiin neuvoston 15. joulukuuta 1997 hyväksymiin vuotta 1998 koskeviin työllisyyspoliittisiin suuntaviivoihin. Yrittäjyys tulee sisällyttää seuraavienkin vuosien suuntaviivoihin, joissa sitä tulee myös syventää. 2.14. Myös yrittäjyyteen liittyvää tietojen vaihtoa tulee edistää parhaiden käytäntöjen vertailemiseksi. 2.15. Sellaiset eurooppalaiset teollisuudenalat ja yritykset, jotka menestyvät uusissa maailmanlaajuistumisen ja tietotekniikan nopean kehityksen leimaamissa olosuhteissa, muodostavat tulevaisuuden talouden dynaamisen ytimen ja tärkeimmän työllisyyslähteen. 3. Investoinnit 3.1. Edellä mainitut haasteet edellyttävät huomattavia ponnisteluja, kuten investointeja tutkimus- ja kehitystoimintaan, koulutukseen sekä uusiin laitteisiin ja tuotteisiin. Tutkimuksen tulee tuottaa loogisena jatkona sovelluksia yrityksen käyttöön. Lisäksi tarvitaan strategiaa uusille markkinoille pääsemiseksi. 3.2. Vain taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti vakaassa ympäristössä yritykset voivat ottaa riskejä ja tehdä investointeja, jotka lisäävät kasvua ja siten myös työllisyyttä. Euroopan talous- ja rahaliittoon johtava kehitys ja, konkreettisemmin katsoen, saavutettu taloudellinen läheneminen ovat jo nyt parantaneet makrotaloudellista toimintaympäristöä. 3.3. Kuten olemme todenneet, pk-yrityksillä on suuria vaikeuksia saada rahoitusta, sillä niillä ei ole riittävästi omaa pääomaa. Yrittäjyyden edistämiseksi on välttämätöntä, että yrittäjät saavat riittävästi kohtuuhintaista rahoitusta, kun heidän yrityksensä on elinkelpoinen (käynnistys-, siirtymä- ja kehitysvaihe). 3.4. Nykyään kukaan ei epäile riskipääomamarkkinoiden soveltuvuutta yritysten rahoittamisvälineeksi. Osoitus tästä on tämän välineen laaja käyttö Yhdysvalloissa, jossa ne ovat kehittymässä nopeasti kasvavien pk-yritysten suosituimmiksi pääomamarkkinoiksi. 3.5. Euroopan unionissa riskipääomamarkkinat ovat vielä hyvin pienet ja hajanaiset, sillä edelleen on lukuisia sääntely- ja verotusesteitä, jotka jarruttavat niiden kehitystä ja siten työpaikkojen luomista. Näiden esteiden poistamista koskevaan komission aloitteeseen, jonka talous- ja raha-asiain neuvosto on hyväksynyt, on syytä suhtautua myönteisesti (). 3.6. Riskipääoman määrä on Euroopan unionissa pienempi kuin Yhdysvalloissa, ja tätä välinettä tulisi dynaamistaa ja soveltaa yhä enemmän suurriskeihin, kuten huipputekniikka-aloihin ja yritysten käynnistämiseen. 3.7. Euron käyttöönotto edistää rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä ja siten myös suurien eurooppalaisten riskipääomamarkkinoiden muodostumista. Viime kädessä tavoitteena on kehittää rahoitusvälineitä, jotta yritysten toimintaa voidaan edistää eivätkä ne enää olisi riippuvaisia muista rahoitusmuodoista kuten pankkilainoista, joilla ei ole toivottua vaikutusta kasvuun ja työllisyyteen. Eurooppa-neuvosto tunnusti Luxemburgissa pitämässään kokouksessa suurten yleiseurooppalaisten pääomamarkkinoiden merkityksen työpaikkojen luomisessa. 3.8. Pian Eurooppa-neuvoston Amsterdamissa 16. 17. kesäkuuta 1997 pitämän kokouksen jälkeen Euroopan investointipankki hyväksyi Amsterdamin erityistoimintasuunnitelman, jonka tavoitteena on luoda konkreettisia investointimahdollisuuksia työpaikkojen luomisen helpottamiseksi Euroopassa. Ohjelman toimiin kuuluu ETF-käynnistysjärjestelmä (European Technology Facility), jonka tarkoituksena on tuottaa riskipääomaa huipputekniikka-alan pienille ja keskisuurille yrityksille. Tämä EIP:n dynaaminen lähestymistapa on hyvä esimerkki toimista, joilla voidaan edistää Euroopan unionissa tehtäviä investointeja. 3.9. Jo komission tiedonannosta "Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998" () antamassaan lausunnossa talous- ja sosiaalikomitea viittasi yrittäjyyttä koskevan toimintalinjan ja Euroopan investointipankin toimintasuunnitelman yhteyksiin ja korosti sen merkitystä kasvun ja investointien edistämisessä etenkin pk-yritysten osalta. Samassa yhteydessä TSK kehotti EIP:tä toimimaan rohkeammin ja keskittymään hankkeisiin, jotka parantavat työllistämiskykyä ja työpaikkojen laatua. 3.10. TSK korostaa jälleen EU:ssa tehtävien investointien tehostamisen merkitystä ja toivoo, että sitä kuullaan tällä alalla tulevaisuudessa toteutettavista toimista. 3.11. Komitea on myös tyytyväinen neuvoston päätökseen, joka koskee innovatiivisille ja työpaikkoja luoville pienille ja keskisuurille yrityksille tarkoitettuja rahoitustukitoimenpiteitä (). 3.12. Kuten vuonna 1993 julkaistussa valkoisessa kirjassa kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä todetaan, kilpailukyvyn parantaminen ja kestävä talouskehitys ovat työttömyyden vastaisen taistelun tärkeimmät aseet. 3.13. Työllisyydestä puhuttaessa ei tule unohtaa, että 25 viime vuoden aikana julkisen sektorin työpaikkojen osuus kaikista työpaikoista on pysynyt Yhdysvalloissa ja Japanissa samana, mutta kasvanut Euroopassa huomattavasti. Tällä hetkellä niiden osuus kaikista Euroopan unionin työpaikoista on 18 prosenttia (valtionyritysten työpaikkoja mukaan laskematta), kun taas Yhdysvalloissa vastaava osuus on 15 prosenttia ja Japanissa alle 10 prosenttia (). Kokemus kuitenkin osoittaa, että juuri yksityinen sektori kykenee synnyttämään pysyviä työpaikkoja aiheuttamatta sellaisia kielteisiä kokonaistaloudellisia seurauksia kuin korkeaa julkisen talouden vajetta, johon yhtenäisvaluutan Euroopassa ei voida turvautua. Näistä syistä yksityissektorille on luotava sellaiset toimintaedellytykset, että se voi ottaa sille kuuluvan osan työpaikkojen luomisessa. 3.14. Jean-Claude Payen johtama kilpailukykyä käsittelevä neuvoa-antava työryhmä totesi raportissaan, jonka se antoi komission puheenjohtajalle ja valtioiden ja hallitusten päämiehille 20. 21. marraskuuta 1997 järjestetyssä työllisyyttä käsitelleessä ylimääräisessä huippukokouksessa, olevansa vakuuttunut, että vain kilpailukykyä parantamalla on mahdollista lisätä työllisyyttä ja vähentää työttömyyttä täysimittaisesti ja kestävästi (). III. TYÖLLISTETTÄVYYS, TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN JA HUONOSTI TUOTTAVAN TYÖN TULEVAISUUS 1. Johdanto 1.1. Aiheista "Eurooppa-neuvoston työllisyyskokous" () ja "Komission tiedonanto Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998" () äskettäin antamissaan lausunnoissa talous- ja sosiaalikomitea on käsitellyt työmarkkinoita ja laatinut luettelon tärkeimmistä poliittisista tavoitteista. 1.2. Käsillä olevassa lausunnossa työmarkkinoita tarkastellaan kokonaisvaltaisesti sosiaalipolitiikan ja talouden suorituskyvyn näkökulmasta. Lausunnon lähtökohtana on, että korkea työllisyysaste on yhtä lailla suuren ja kestävän talouskasvun edellytys kuin sen lopputulos. 1.3. Viime vuosien kokemukset ovat osoittaneet, etteivät työpaikat synny itsestään, vaan on yhdistettävä kaikki voimat, jotta vuosituhannen vaihteen lähestyessä voidaan vastata tähän suureen haasteeseen. 1.4. Ensisijaista on yhdistää myönteisesti erilaiset intressit ja vaatimukset, jotta saadaan aloitettua nousukierre ja pidettyä sitä yllä. Esimerkiksi yritysten kilpailukykyä koskevaan strategiaan tulisi liittää työntekijöiden koulutustoiveet, koska siten voidaan lisätä työn tuottavuutta. Samoin ympäristönsuojelu tulisi kytkeä myönteisellä tavalla korkean työllisyyden tavoitteeseen painottamalla kestävää talouskasvua (). 1.5. Yksi toistaiseksi ratkaisemattomista tehtävistä on yhdistää työmarkkina- ja sosiaalipolitiikka johdonmukaiseksi kokonaistaloudelliseksi yhdistelmäpolitiikaksi. 2. Työllistettävyys 2.1. "Työllistettävyys" on yksi asiakirjan "Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998" avainsanoista. Komissio määrittelee tiedonannossaan tämän käsitteen seuraavasti (): "Työllistettävyys merkitsee sekä sitä, että henkilöllä on työhön tarvittava ammattitaito, että sitä, että hänelle tarjotaan kannustimia ja mahdollisuuksia työpaikan hakemiseen." 2.2 Talous- ja sosiaalikomitean mielestä nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyys ovat työmarkkinoiden suurimmat ja polttavimmat ongelmat. 2.2.1. Nuorten ammatillisen pätevyyden kehittämisen tulisi perustua mahdollisimman paljon nuorten taipumuksiin ja soveltuvuuteen. Tässä yhteydessä talouden, valtion ja yhteiskunnan ei tulisi tuijottaa vain talouskasvun teknisiin ja taloudellisiin taustoihin vaan ottaa yhtä lailla huomioon kasvun yhteiskunnalliset tekijät (mm. koulutus, osallistuminen, yhtäläiset mahdollisuudet, ympäristönsuojelu). 2.2.2. Koulutus on talous- ja sosiaalikomitean käsityksen mukaan kiinteä osa elin- ja työoloja ja siten koko yhteiskuntaa koskeva tehtävä, jonka puolesta kaikkien toimijoiden tulisi antaa panoksensa. Yksittäisten kansalaisten tulisi oivaltaa elinikäisen oppimisen merkitys ja pyrkiä aktiivisesti hyödyntämään tarjotut koulutus- ja täydennyskoulutusmahdollisuudet. Koulun ja kodin tulee tulevaisuudessa ponnistella nykyistä ankarammin antaakseen vaadittavat valmiudet ja edistääkseen yksilöllistä ja yhteiskunnallista vastuuntuntoa, jotta kansalaiset kykenevät vastaamaan haasteeseen. Työnantajien ja valtion sekä yhteiskunnan tulee huolehtia työntekijöiden inhimillisen pääoman hoitamisesta kohdennetuin koulutustoimin. 2.2.3. Pitkäaikaiseen ja toistuvaan työttömyyteen liittyy tulonmenetyksen lisäksi myös turhautumista ja näköalattomuutta, joilla on kielteisiä seurausilmiöitä ja jotka aiheuttavat yhteiskunnallisia kustannuksia. Tämän vuoksi sosiaalisissa suojelujärjestelmissä tulisi määrätietoisesti rakentaa ja edistää henkilöresursseja kehittäviä ja ylläpitäviä tekijöitä. 2.2.4. Euroopan tasolla tulisi etsiä parhaita käytäntöjä, sillä monissa jäsenvaltioissa uudet keinot ovat jo kokeiluvaiheessa osoittautuneet tehokkaiksi: Hyvänä esimerkkinä voidaan mainita Tanska, jossa kokeillaan kohdennettua tehtäväkierrätysjärjestelmää, johon liittyy myös pätevöittämistoimia. Saksassa työntekijöiden on niin halutessaan mahdollisuus työskennellä koulutusvapaansa aikana ajoittain työnantajansa palveluksessa. Ruotsissa täydennyskoulutusjaksot lasketaan tietyin edellytyksin ajaksi, jolta kertyy eläkettä. Talous- ja sosiaalikomitea näkee näissä monia hyviä lähtökohtia. Siirrettäessä toimia muihin jäsenvaltioihin on kuitenkin otettava huomioon niiden erityispiirteet. 2.3. Yleisesti ottaen sekä sosiaali- että työmarkkinapolitiikkaa tulisi ohjata nykyistäkin voimakkaammin aktiivisen ja aktivoivan kykyjenkehittämispolitiikan suuntaan. Tässä yhteydessä ei saa unohtaa ensisijaista tavoitetta, joka on työssäkäyvien työntekijöiden työllistettävyyden säilyttäminen. Yksi keino työttömyyden torjumiseksi on nimittäin estää sen syntyminen. Tässä mielessä tulee harjoittaa ehkäisevää työmarkkina- ja sosiaalipolitiikkaa. Toinen tärkeä tekijä on työttömien aktiivinen integroiminen sopivilla työmarkkina- ja sosiaalipoliittisilla toimilla, sillä työttömyyden psykologiset ja yhteiskunnalliset seurausvaikutukset ovat jo nyt vakavat. Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa myös hyväntekeväisyysjärjestöjen merkityksestä eurooppalaisen sosiaalivaltiomallin yhtenä itsenäisenä tekijänä (). 2.4. On tärkeää, että kaikki toimet ovat osa johdonmukaista makrotaloudellista yhdistelmäpolitiikkaa, jotta niiden kokonaistaloudelliset vaikutukset pystytään ottamaan huomioon. 2.5. Erityisen tärkeää on työntekijöiden alueellinen, yhteiskunnallinen ja ammatillinen liikkuvuus. Työntekijöiden liikkuvuuden lisääntyminen on merkki joustavuudesta, joka parantaa koko talousprosessia. Liikkuvuus ei kuitenkaan saa olla itsetarkoitus. Tulisi miettiä, miten juurettomuuden vaara voitaisiin ehkäistä. 2.5.1. Työntekijöiden alueellinen liikkuvuus heidän työllistettävyytensä säilyttämiseksi ja kehittämiseksi on varsinkin kansainvälisesti vielä alkutekijöissään. Vaikka Maastrichtin sopimuksella raivattiin monia kansalaisten liikkuvuutta haittaavia esteitä, on sen tiellä yhä kulttuurisia ja kielellisiä, mutta myös sosiaalisia raja-aitoja (). Yksi eurooppalaisen politiikan tärkeistä tehtävistä, johon talousja sosiaalikomitean mielestä ei ole työllisyyspoliittisessa keskustelussa kiinnitetty riittävästi huomiota, on tukea työntekijöiden osallistumista kansainvälistä liikkuvuutta edistäviin kulttuuriohjelmiin. Komission tiedonannossa "Koheesiopolitiikka ja kulttuuri työllisyyden edistäminen" () analysoidaan "kulttuurin" välittömiä ja välillisiä työllisyysvaikutuksia. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo, että työtä jatketaan tämän analyysin pohjalta, jotta löydettäisiin alalla piilevät toistaiseksi hyödyntämättömät mahdollisuudet. 2.5.2. Yhteiskunnallinen liikkuvuus toteutetaan etenkin koulutus- ja täydennyskoulutusjärjestelmällä, jonka on taattava kaikille yhtäläiset mahdollisuudet. 2.5.3. Ammatillisen liikkuvuuden kannalta on hyvin tärkeää, että talouden niin sanottu kilpailusektori ja edelleen kehitettävä huonosti tuottavan työn ala eivät eristy toisistaan. Sosiaali- ja työmarkkinapolitiikalla tulee huolehtia siitä, että liikkuminen näiden alojen välillä sujuu ongelmitta. 2.6. Olisi myös tutkittava, missä määrin sosiaali- ja työmarkkinapolitiikalla voidaan edistää riskinottokulttuuria. Tässä on tärkeää löytää oikea tasapaino joustavuuden ja turvallisuuden välillä. 3. Työpaikkojen luominen 3.1. Eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan pienipalkkaisten tukemisesta, negatiivisesta tuloverotuksesta sekä vähimmäiseläkkeistä. Näiden pohdintojen yleisenä tavoitteena on tehdä huonosti tuottavasta työstä markkinakelpoista. Ajatuksena on, että työnantajat maksavat tuottavuuden mukaista palkkaa, mutta työntekijöille taataan tukien avulla riittävä tulotaso. TSK ei halua torjua tällaisia ajatuksia lopullisesti, mutta se varoittaa mahdollisista seurannaisvaikutuksista. Sen vuoksi komitea kehottaa komissiota tekemään tutkimuksen tästä aiheesta. Erityisesti tulisi selvittää palkkatukien ja sosiaalituen aktivoivuuden ero, palkkatukien rahoituskysymykset ja kokonaistaloudelliset yhteydet. 3.2. Tähän liittyy läheisesti ehdotus rakennepolitiikan puitteissa perustettavasta eriytetystä arvonlisäverojärjestelmästä, jossa työvoimavaltaisia aloja verotettaisiin kevyemmin. Tässä kuten kohdassa 3.1 esitetyissä toimissa ongelmana on määrittää ne alat, joilla tällainen politiikka olisi mielekästä. Talous- ja sosiaalikomitea painottaa, että tätä varten tarvitaan avoimia menettelyjä, joihin asianomaiset yhteiskunnalliset eturyhmät osallistuvat. 3.3. Eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan myös sosiaaliturvan rahoituspohjan uudistamisesta. 3.3.1. Talous- ja sosiaalikomitea on useissa yhteyksissä pahoitellut, että tuloverotusta ja sosiaalimaksuja on Euroopan unionissa kehitetty menneisyydessä työllisyydenvastaiseen suuntaan kasvattamalla työn hintaa liiallisin maksuin (). 3.3.2. Tämän vuoksi komitea on tyytyväinen pohdintoihin, joiden tavoitteena on laajentaa sosiaaliturvajärjestelmien rahoituspohjaa (). Eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan tässä yhteydessä lisäarvomaksusta. Nimitys johtuu siitä, että sosiaalimaksujen perusteena pidettäisiin yritysten tuottamaa bruttolisäarvoa eikä pelkästään niiden maksamia palkkoja (). 3.3.3. Talous- ja sosiaalikomitea myöntää tällaisen päättelyn oikeellisuuden. Maksujen perustuminen aiemmin monissa jäsenvaltioissa työkustannuksiin aiheutti vääristymiä. Työ muuttui suhteellisesti kalliimmaksi, ja siksi tehtiin yhä enemmän rationalisointi-investointeja. Tämä synnytti työttömyyttä. Lisäarvomaksun on vaihtoehtoisena rahoitusmuotona määrä korjata nykyinen vääristymä ja saattaa pääoman ja työn suhteellinen hinta tasapainoon. Tarkoituksena ei ole korottaa maksujen kokonaistasoa vaan muuttaa niiden koostumusta. Kertyvien tulojen määrä on siis pidettävä ehdottomasti ennallaan. 3.3.4. Päättelyn tueksi voidaan osoittaa kokemusperäinen todiste: Euroopan unionissa on kaksi maata, Iso-Britannia ja Tanska, joissa sosiaaliturva rahoitetaan kokonaisverokertymästä eikä työhön kohdistuvista maksuista (). Näissä maissa myös työttömyys on suhteellisen alhaisella tasolla. 3.3.5. Ei tule kuitenkaan unohtaa keskeistä vasta-argumenttia: jos pääoman suhteellista hintaa korotetaan, heikkenee myös investointien kannattavuus. Muiden tekijöiden pysyessä ennallaan tämä johtaa investointien vähenemiseen. 3.3.5.1. Jos tällaisen kysynnän vähenemisen seurauksia halutaan välttää, on suhteellisesti pienempi investointikysyntä kompensoitava vastaavasti suuremmalla kulutuskysynnällä, mikä asettaa erityisiä vaatimuksia tavaramarkkinoiden joustavuudelle. 3.3.5.2. Investointien vähentyessä heikkenee myös investointien kapasiteettia lisäävä vaikutus, mikä puolestaan hidastaa talouskasvua. Muiden tekijöiden pysyessä ennallaan tämä vaikuttaa kielteisesti työllisyyteen. 3.3.5.3. Vastaväitteenä tälle voidaan kuitenkin esittää, että kasvun työllisyysintensiteetti lisääntyy, kun tuotanto muuttuu työvoimavaltaisemmaksi sen seurauksena, että pääoma korvataan työllä. 3.3.5.4. Asian lopulliset kokonaisvaikutukset eivät siis ole yksiselitteiset. 3.3.6. Toinen ongelma-alue piilee siinä, että investointeihin liittyvä tekniikan kehitys hidastuu investointien vähentyessä. Myös tätä vastaan voidaan argumentoida, että tällaisessa tilanteessa toteutuva tekninen kehitys olisi vähemmän työtä säästävää, kun kiihoke innovaatioiden kehittämiseksi rationalisointi-investointien suuntaan puuttuisi. 3.3.7. Vaikka sosiaaliturvan vaihtoehtoisena rahoitusmuotona käytettävän lisäarvomaksun työllisyysvaikutuksista ei vielä ole lopullista selvyyttä, talous- ja sosiaalikomitea on hyvin kiinnostunut asiasta käytävästä keskustelusta. 3.3.7.1. Talous- ja sosiaalikomitea tietää hyvin, että tällainen hanke on "kuuma peruna", johon tarttuminen edellyttää uskallusta. Jopa siinä tapauksessa, että toimenpiteen katsotaan olevan teoriassa kokonaisuutena ottaen myönteinen, on odotettavissa huomattavaa vastustusta, sillä toteutettuna toimi synnyttää voittajia (työvoimavaltaiset alat) ja häviäjiä (pääomavaltaiset alat). Siksi on hyvin tärkeää edetä varovasti ja ottaa työmarkkinaosapuolet johdonmukaisesti mukaan työhön. Tärkeää on myös, että maksujärjestelmien pohjan mahdolliset muutokset koordinoidaan yhteisön tasolla, jotta niiden sisämarkkinoita vääristävät vaikutukset voidaan torjua jo ennakolta. 3.3.7.2. Niinpä talous- ja sosiaalikomitea kehottaa komissiota laatimaan tästä aihepiiristä vihreän kirjan ja ilmoittaa olevansa valmis osallistumaan aktiivisesti sitä koskevaan kuulemisprosessiin. 3.4. Samoin tulisi tutkia energialle säädettävän vähimmäisveroasteen vaikutuksia. Kohdennettu ympäristöverotus, jolla luotaisiin yhtäältä markkinataloudellisia kannustimia energian säästämiseksi ja ympäristön suojelemiseksi ja toisaalta vähennettäisiin työkustannuksia, voisi olla kauaskantoinen valinta ympäristöä säästävän ja työvoimavaltaisen kasvun puolesta (). Talous- ja sosiaalikomitea viittaa tässä yhteydessä aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi energiatuotteiden verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta" antamansa lausunnon () päätelmiin. 4. Huonosti tuottavan työn tulevaisuus 4.1. Talouden maailmanlaajuistuminen aiheuttaa erityisesti huonosti tuottavaan työhön ja sen palkkaukseen kohdistuvia paineita. Tässä yhteydessä alojen väliset näkökohdat tulee pitää erillään alojen sisäisistä näkökohdista. 4.1.1. Alojen väliset näkökohdat. Maailmanlaajuistuminen kiihdyttää rakennemuutosta. Huonosti tuottavat alat voidaan siirtää entistä helpommin maihin, joissa on saatavilla enemmän kouluttamatonta työvoimaa ja palkkataso on alhaisempi. On tärkeää, että huonosti tuottavien alojen siirtyessä pois tilalle saadaan tulevaisuuden aloja. Näin voidaan luoda varmoja työpaikkoja. Tämä edellyttää, että työntekijöillä on tarvittava pätevyys kyseisten tehtävien hoitamiseksi. Varsinkin uuteen teknologiaan liittyvien perusrakenteiden tulee olla erinomaista tasoa. Voimakas sosiaalinen yhteenkuuluvuus on osa vakaita taloudellisia toimintapuitteita, joita tarvitaan, jotta työpaikkoja luovat investoinnit tuottaisivat voittoa. 4.1.2. Alojen sisäiset näkökohdat. Aiheesta "Työllisyys, kilpailukyky ja talouden maailmanlaajuistuminen" antamassaan lausunnossa (), joka hyväksyttiin suurella ääntenenemmistöllä, talous- ja sosiaalikomitea käyttää "epäsymmetrisen maailmanlaajuistumisen" käsitettä: Kun yritykset kansainvälistävät toimintaansa yhä enemmän, jäävät nykyiset talouspoliittiset instituutiot liiaksi kansallisvaltioiden puitteisiin. Työmarkkinoista lausunnossa sanotaan (kohta 2.1.2): "Epäsymmetria ilmenee [ ] siten, että työnhakijat toimivat alue- ja paikallistasolla, kun taas työnantajapuoli voi tehdä päätöksensä koko maailman kattavien laskelmien perusteella." 4.1.3. Epäsymmetrinen maailmanlaajuistuminen voi olla korkeana jatkuvan työttömyyden rinnalla syynä siihen, että työmarkkinaneuvottelujen tasapaino horjuu yritysten hyväksi. Palkkojen osuus BKT:sta on viime vuosikymmeninä jatkuvasti laskenut, kun taas voittojen osuus on kasvanut (vrt. taulukko 1). Tämän tuloksena nettotulot lähenevät palkka-asteikon alapään aloilla jatkuvasti sosiaalituen tasoa, vaikka tämä ei ole muuttunut. Tästä aiheutuu motivaatio-ongelmia. 4.2. Talous- ja sosiaalikomitea vetoaa jälleen eri osapuoliin, jotta ne edistäisivät omalta osaltaan kansainvälisesti toimintakykyisen työehtosopimusneuvottelujärjestelmän luomista, jota komitea vaati jo edellä mainitussa lausunnossaan (kohta 2.1.4): "Jotta työmarkkinoiden neuvottelutasapaino palautuu, on luotava kansainvälisesti toimivaltaisia työehtosopimusneuvottelujärjestelmiä sekä sosiaalista vuoropuhelua." Alueelliset, kansalliset ja alakohtaiset olosuhteet on tällöin otettava asianmukaisesti huomioon (). 4.3. Pitkällä aikavälillä on kaikkien asianosaisten edun mukaista, että työntekijöiden keskinäinen palkkakilpailu saadaan vältettyä. Vuosituhannen vaihteen toimiva talous perustuu olennaisesti eri osapuolten vuoropuheluun ja yhteistyöhön. Tämä pätee niin yksittäisiin yrityksiin kuin politiikkaan yleensä (). Tämänhetkinen tilanne Kaakkois-Aasiassa on vaikuttava esimerkki siitä, kuinka taloudelliset ongelmat voivat johtaa vakavaan kriisiin, mikäli talouspoliittinen sääntelykehys ja yhteiskunnallinen vakaus puuttuvat. Talous- ja sosiaalikomitea huomauttaa tässä yhteydessä olevansa tyytyväinen, että eräät kaukonäköiset kansainvälisesti toimivat yritykset ovat jo luoneet työntekijöilleen maailmanlaajuisia edunvalvontarakenteita (esim. Volkswagenin perustama maailmanlaajuinen yritysneuvosto). 4.4. Talous- ja sosiaalikomitea yhtyy Euroopan parlamentin komissiolle antamaan suositukseen () laatia yrityksiä koskevat menettelysäännöt, jotka perustuvat ILO:n yleissopimuksiin () ja joissa määrätään erityisesti seuraavista perusoikeuksista: järjestäytymisoikeus ja oikeus palkkasopimusneuvotteluihin; pakkotyövoiman käytön kieltäminen; lapsityövoiman käytön kieltäminen; työelämässä tapahtuvan syrjinnän poistaminen ja miesten ja naisten samapalkkaisuus. 4.5. Valtion toimintaan liittyy kansainvälisten yritysten kansainvälisesti liikkuvista reaali-investoinneista käytävän kilpailun ongelma. Talouden maailmanlaajuistuminen ja rahoitusmarkkinoiden lisääntyvä yhdentyminen johtavat siihen, että yksittäisten valtioiden veropolitiikkaa pyritään yhä enemmän suuntaamaan niin, että kansainvälisille yrityksille taataan lyhyen aikavälin voittoja niiden investointien houkuttelemiseksi kyseiseen maahan. Talous- ja sosiaalikomitea epäilee tämän osaltaan johtaneen siihen, että työtä tuotannontekijänä on alettu liiaksi rasittaa veroin ja maksuin, koska työvoima on suhteellisen liikkumatonta (). Tämä ei ole kokonaistaloudellisesti järkevää ja aiheuttaa työmarkkinoille ongelmia. 4.6. Yleisesti ottaen talous- ja sosiaalikomitea kuitenkin kannattaa komission ehdotusten kaltaisia yrittäjyyden verotuksellisia kannustimia (). Kuten tämän lausunnon osassa II (ja erityisesti sen luvussa 2) todetaan, talous- ja sosiaalikomitea korostaa yrittäjyyden edistämisen merkitystä työllisyydelle. 4.7. Tässä yhteydessä talous- ja sosiaalikomitea kiittää Eurooppa-neuvoston 13. joulukuuta 1997 antamaa päätöslauselmaa, jonka mukaan talouspolitiikan suuntaviivoissa "olisi tästä lähin kiinnitettävä suurempaa huomiota kilpailukyvyn, työmarkkina-, tavara- ja palvelumarkkinoiden tehokkuuden sekä kulutuksen ja ammatillisen koulutuksen parantamiseen sekä verotuksen ja sosiaalisten turvajärjestelmien muuttamiseen enemmän työllisyyttä suosiviksi." Tämä on kuitenkin vain esimerkki siitä, että tärkeiden politiikan alojen yhteisötasoinen koordinointi on yksi aktiivisen työmarkkina- ja sosiaalipolitiikan strategioista. Muita aloja, joilla tarvitaan vielä toimia, ovat esim. vero- ja ympäristöpolitiikka. 4.8. Talous- ja sosiaalikomitea varoittaa vaarasta, että paikallistason työllistämismahdollisuudet lyödään laimin. Niiden suhteen on vielä paljon tilaa luoville ratkaisuille. Talous- ja sosiaalikomitea on aiemmissa lausunnoissaan käsitellyt julkisen ja yksityisen sektorin innovatiivista kumppanuutta, joka voi kohdennetun tuen ja liitännäistoimien avulla osaltaan edistää välttämättömien huoltotarpeiden tyydyttämistä ja innovatiivisten hankkeiden toteuttamista. 4.9. Talous- ja sosiaalikomitea toteaa, että yksinkertaiset, alhaisen tuottavuuden työt Euroopassa kulkevat usein "epävirallisia teitä" ohi markkinoiden. 4.9.1. Tämä voi johtua ensinnäkin siitä, että näihin töihin vaikuttavat erityisen raskaasti palkan sivukulut. Viitattakoon vain edellä mainitun lisäarvomaksun herättämiin ajatuksiin. 4.9.2. Syynä voi kuitenkin olla myös toinen, kulttuurinen tekijä: talous- ja sosiaalikomitea epäilee, että tähän saakka Euroopan kuluttajille ei ole voinut kehittyä varsinaista palvelukulttuuria. Tähän voi eri tapauksissa olla eri syitä. Yksinkertaisten töiden teettämistä vierailla voidaan esimerkiksi pitää negatiivisena, tai tällaisten töiden tekemiseen liittyy kielteinen kuva. Tai sitten niiden tekemistä omakätisesti pidetään positiivisena tai vähemmän hankalana. Konkreettisena esimerkkinä mainittakoon, että kotitalouksien siivoamista pidetään useimmiten itse tehtävänä työnä, "tee-se-itse" -periaatetta sovelletaan kodin pieniin huoltotöihin ja itsepalveluperiaate hyväksytään yleisesti marketeissa ja kaupoissa. 4.9.3. Tästä kaikesta johtuu, että erityisesti yksinkertaiset palvelutyöt siirtyvät harmaaseen talouteen tai kotitaloudet suorittavat ne itse. 4.9.4. Aiheen käsittely talouspoliittisen analyysin puitteissa on vaikeaa, sillä arvostelun kohteeksi pitäisi ottaa kansalaisten mieltymykset. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo kuitenkin, että alalla on piilevää työllisyyspotentiaalia. Komitea olisi tyytyväinen, jos komissio kehittäisi ehdotuksia siitä, kuinka tämä potentiaali voitaisiin aktivoida uusia työpaikkoja luovaksi. Joka tapauksessa on huolehdittava siitä, että näin luotavat uudet työsopimussuhteet perustuvat sääntelyyn, eikä niissä tapahdu syrjintää. 4.10. Tuotantokapasiteetin hajauttaminen nykyistä laajemmalle voisi aiheuttaa sen, että palkkatyöstä tulee nykyistä pienemmälle väestönosalle ainoa tulolähde. Tämän lisäksi komissio on todennut ns. Pepper-kertomuksessaan, että työntekijöiden voittopalkkio- ja pääomaosakkuusjärjestelmät lisäävät tuottavuutta (). Talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että omaisuuden muodostuminen laajoissa väestökerroksissa on pitkällinen prosessi, jota tulisi vauhdittaa. IV. MUKAUTUMISKYKY JA YHTÄLÄISET MAHDOLLISUUDET EUROOPPALAISESSA YHTEISKUNTAMALLISSA 1. Mukautumiskyky 1.1. Komission julkaisemissa vuoden 1998 työllisyyssuuntaviivoissa suositetaan, että mukautumiskykyä uuden teknologian ja uusien markkinaolosuhteiden synnyttämään rakennemuutokseen tulee edistää ja rohkaista. Muutokset ovat niin laajoja, että komissio pitää tätä prosessia uudenlaisen talouden syntynä, talouden, jossa yritykset käyttävät uusinta tekniikkaa, palvelusektori kasvaa ja pienten yritysten määrä lisääntyy. 1.2. Jos yritykset haluavat olla kannattavia ja pysyä sellaisina, niiden mukautumiskyky voi olla ratkaisevan tärkeä tekijä. Keskeinen edellytys on, että yritykset pystyvät ennakoimaan muutoksia sekä markkinoilla, joilla ne kilpailevat, että menetelmissä ja tekniikassa, jotka määräävät, miten voimavaroja myös henkilöresursseja käytetään. Tästä on tulossa vastuutehtävä, joka vaikuttaa niin yritysjohtoon kuin työntekijöihin. Johtamismenetelmien parantuminen, työn sisällön ja työsopimusmuotojen muutokset, uuden teknologian käyttöönotto sekä tuotteiden ja palvelujen muutokset ovat kaikki suorituskykyä parantavan jatkuvan muutoksen osatekijöitä. 1.3. Työntekijöiden näkökulmasta mukautumistarpeeseen liittyy usein epävarmuutta ja turvattomuuden tunnetta. Jotta muutostarpeisiin voidaan vastata rakentavasti, on tärkeää, että työntekijöille tiedotetaan asioista kunnolla ja että heillä on mahdollisuus tulla kuulluiksi ja osallistua muutosten toteuttamiseen. Joskus menetelmien muutos, tuottavuuden parantuminen tai henkilöstön vähentäminen voivat vaikuttaa kielteisesti työnäkymiin. Työsuhdeturvan heikentyminen on heijastus yrityksen toiminnassa ilmenneistä riskeistä, jotka liittyvät markkinoiden muuttumiseen tai siihen, että uudet tuotteet tai tekniikat uhkaavat syrjäyttää kyseisen yrityksen tuotteet ja tekniikan. Teknologisten muutosten kiihtymisen eräs piirre on, että työntekijöillä samoin kuin yrityksillä on aina tietty riskielementti, jota voidaan pienentää mukauttamalla ja joustavoittamalla yksittäisiä työtehtäviä. 1.4. Komissio suosittaa, että työmarkkinaosapuolet neuvottelevat sopivilla tasoilla "sopimuksista, jotka koskevat työorganisaatiota ja joustavia työaikajärjestelyjä, tarvittaessa myös työajan lyhentämistä varsinkin niillä talouden aloilla, joilla on käynnissä rakennemuutos. Tavoitteena on parantaa yritysten tuottavuutta ja kilpailukykyä sekä saavuttaa tasapaino jouston ja turvallisuuden välillä." () TSK katsoo, että tämä on jo vakiintunut käytäntö useimmissa yrityksissä, ja myöntää, että nämä ovat keskeisiä kysymyksiä, joihin työmarkkinaosapuolten tulee tarttua myönteisesti ja rakentavasti. 1.5 Komissio suosittaa myös, että jäsenvaltiot loisivat puitteet joustavammille sopimuksille, joissa otetaan huomioon nykyistä useamman tyyppiset työjärjestelyt. Tämä parantaisi myös työsuhdeturvaa ja ammatillista arvostusta niiden kohdalla, joiden työsopimukset poikkeavat tavallisesta. Tavoitteena tulisi myös olla, että ne, jotka valitsevat lyhyemmän työajan, eivät kärsi urakehityksen hidastumisesta tai sosiaaliturvan heikkenemisestä. TSK suosittaa tällaista toimintatapaa jäsenvaltioiden viranomaisille. 1.6 Työmarkkinaosapuolten vastuulla on uudenaikaistaa työjärjestelyt, mutta tämä edellyttää, että yritykset motivoituvat sopeutumaan muuttuviin oloihin. Jäsenvaltiot voivat rohkaista tällaista joustavampaa lähestymistapaa yrityksissä poistamalla esteet, jotka haittaavat ammattitaidon kohentamiseen tähtääviä investointeja ja yritysten sisäisen koulutuksen kehittämistä. Vaihtoehtoisesti jäsenvaltioiden ja työnantajien tulisi harkita muita keinoja, joilla työntekijöitä kannustetaan hyödyntämään täydennyskoulutusmahdollisuuksia ja siten kehittämään taitojaan. 1.7. Komissio on ehdottanut, että jäsenvaltiot suuntaisivat politiikkansa uudelleen ja keskittyisivät työvoiman pätevöittämiseen, työmarkkinoiden toiminnan parantamiseen ja pysyvien työpaikkojen luomiseen. 1.8. TSK katsoo, että nämä komission suositukset ovat vähimmäistoimia yritysten ja työvoiman mukautumiskyvyn kehittämiseksi. Koska työmarkkinoiden toiminta vaihtelee jäsenvaltioittain huomattavasti, toiminnan parantamiskeinoissa tulee ottaa huomioon kullekin maalle ominaiset yhteiskunnalliset, taloudelliset ja kulttuuriset perinteet. Minkään jäsenvaltion (tai jäsenvaltioiden) ei kuitenkaan tule antaa estää yhtenäismarkkinoiden kehitystä toimilla, jotka muuttaisivat työmarkkinoiden sääntelyä kohtuuttomasti kyseisen valtion työllisyyttä suosivaksi ja kokonaisuutena yhtenäismarkkinoiden edun vastaiseksi. 1.9. Työpaikkojen tarjoajien ja hakijoiden tarpeet ovat osittain huonosti yhteensovitetut. Joillekin työntekijöille esimerkiksi tarjotaan vain osa-aikatyötä tai määräaikaisia sopimuksia, kun he haluaisivat kokopäivätyötä. Toiset taas haluaisivat työskennellä osa-aikaisesti mutta eivät voi tehdä niin. Monet etsivät työtä samalla kun toiset tekevät ylitöitä vasten tahtoaan (tai vapaaehtoisesti). Tämä koordinointiongelma liittyy sosiaalipolitiikkaan, sillä esimerkiksi sosiaalimaksut perustuvat yksilöllisiin työsuorituksiin. 1.10. TSK katsoo, että yhteisön tasolla tulisi pohtia, missä määrin sosiaaliturvan ja työllisyyden nykyinen suhde haittaa joustavuutta, sekä keinoja, joilla kyseisten alojen sääntelyä voitaisiin joko purkaa tai muuttaa oikean tasapainon löytämiseksi joustavuuden ja turvallisuuden välille. Oikea yhdistelmä tarjoaisi riittävän turvan oloissa, jotka antaisivat kansalaisille myönteisen yllykkeen etsiä työtä. 2. Yhtäläiset mahdollisuudet 2.1. Sosiaalipolitiikan yleispiirteenä ovat toimet, joilla pyritään lisäämään sellaisten ryhmien tasavertaisia mahdollisuuksia, jotka syystä tai toisesta ovat kohtuuttoman huonossa asemassa. 2.2. Työmarkkinat ovat erittäin tärkeä yhteiskunnan osa puhuttaessa tasa-arvopolitiikan soveltamisesta. Mahdollisuuksien tulisi olla laajalti kansalaisten käytettävissä, ja heitä tulisi kannustaa hyödyntämään niitä täysimittaisesti, jotta he voisivat kehittää työmarkkinoiden avulla sekä omaa hyvinvointiaan että koko yhteiskuntaa. Tässä ympäristössä työnantajien pyrkimys valita kulloiseenkin tehtävään parhaiten soveltuva hakija on sekä talous- että sosiaalipoliittisesti järkevää. Yksi modernin talouden keskeisistä piirteistä on lisäksi, että yritysten tulisi käyttää mahdollisimman tehokkaasti mahdollisimman sopivia työntekijöitä ja kannustaa elinikäistä oppimista. 2.3. Yhtäläiset mahdollisuudet eivät aina takaa yhtäläisiä tuloksia. Tarjoutuvien tilaisuuksien hyödyntäminen edellyttää myös yksilöiden omaa panosta mahdollisuuksiensa parantamiseksi. Jotkut eriarvoisuustekijät voivat heijastaa ominaisuuksia, jotka vaikuttavat itse tuloksiin, ja eriarvoisuuden vähentäminen voi viedä aikaa, jos esimerkiksi sosiaalipolitiikalla voidaan vaikuttaa vain uusiin työmarkkinoille tulijoihin. 2.4. Tästä huolimatta EU:ssa on useita merkkejä eriarvoisuudesta, jota tulisi vähentää. Yksi parhaista työmarkkinoiden epätasa-arvon vähentämiskeinoista olisi taata täystyöllisyys tai päästä lähelle sitä. Kun työttömyysaste on huolestuttavan korkea, työtä vaille jäävät heijastavat väistämättä vallitsevaa eriarvoisuutta. 2.5. Yhtäläisiä mahdollisuuksia edistävissä toimissa tulisi ottaa huomioon mm. a) liian korkea työttömyys; b) puutteellisen ammattitaidon tai taitojen vanhentumisen vuoksi työttömäksi jääneet; c) pitkäaikaistyöttömät; d) nuoret työttömät; e) naisten työttömyys alueilla, joilla se on korkeampi kuin miesten (tai joissakin tapauksissa päinvastoin); f) alueelliset työttömyyserot (ottaen huomioon työttömyyden erilaiset määritelmät eri jäsenvaltioissa); g) etnisten tai uskonnollisten vähemmistöjen muita väestönosia korkeampi työttömyys; h) vammaiset, joiden vamma haittaa heidän työnsaantimahdollisuuksiaan; i) virallisesti liian matalina pidetyt palkkatulot; j) koulutustarpeet ja -mahdollisuudet; k) naisten miehiä alhaisempi osallistumisaste työelämään; l) naisten tasavertaisten mahdollisuuksien edistäminen koko työelämässä; m) verotuksen ja ansioiden riippuvuussuhde, joka laimentaa työnhakuintoa; n) "pimeän työn" ja sosiaalietuuksien riippuvuussuhde, joka laajentaa ns. harmaata taloutta. 2.6. Tasavertaisten mahdollisuuksien puuttumisesta kertovien indikaattorien tutkiminen ja niistä sopiminen ovat vasta ensimmäinen askel. On kehitettävä politiikka, joka vähentää eriarvoisuutta haittaamatta talouden suorituskykyä. 2.7. Tämä kahtiajako on sosiaalipolitiikan ja talouden suorituskyvyn välisen luovan jännitteen eli synergian ydinkysymys. V. PÄÄTELMÄT 1. Talous- ja sosiaalikomitea on laatinut tämän lausunnon, koska työttömien työnsaannin parantaminen tunnustetaan EU:n ensisijaiseksi tavoitteeksi. Työttömyys on luvattoman korkea. EU:n menestyksestä useilla talous-, sosiaali ja ympäristöpolitiikan eri aloilla ei ole epäilystä, mutta eurooppalaisen yhteiskuntamallin puitteissa tulisi saavuttaa parempia tuloksia työnhakijoiden työllistämisessä. 2. Useilla politiikan aloilla voidaan edistää parempien keinojen löytämistä näiden ensiarvoisen tärkeiden tavoitteiden saavuttamiseksi. TSK käsittelee tässä lausunnossa erästä kriittistä alaa, jolla eri politiikat toimivat keskenään vuorovaikutuksessa. Lausunnossa selvitetään, miten sosiaalipolitiikka voi vaikuttaa talouden suorituskykyyn. Siinä korostetaan, että sosiaalipolitiikat ovat tarpeellisia ja voivat vastavuoroisesti tukea talouden suorituskykyä. Komitea myöntää kuitenkin myös, että mikäli sosiaalipolitiikkoja ei koordinoida huolellisesti, ne saattavat toimia talouden suorituskyvyn vastaisesti tai sille epäedullisesti. 3. TSK on huolissaan siitä, että näiden seikkojen merkitystä ei ole täysin tunnustettu EU:n ja jäsenvaltioiden politiikkojen kaikissa näkökohdissa, ja katsoo, että sen lausunto tarjoaa pohjan niiden jatkokäsittelylle. 4. Etsittäessä keinoja EU:n työllisyyden parantamiseksi ja nykyisen kestämättömän korkean työttömyysasteen alentamiseksi TSK katsoo, että vastausta on haettava monitahoisesta talous- ja sosiaalipoliittisten toimien yhdistelmästä. Siihen vaikuttavat lisäksi strategiat, joilla pyritään edistämään kestävää kehitystä ja liittämään toimiin niiden edellyttämän läheisyysperiaatteen mukaiset vastuutasot. Mikään yksittäinen toimi ei sinällään ole riittävä. Vaikka eurooppalainen yhteiskuntamalli muodostuu moninaisista toimista, Euroopan unioni on riittävän kekseliäs, vauras ja yhtenäinen kehittääkseen ideoita, jotka voivat tarjota maailmanlaajuisen esimerkin taloudellisia parannuksia ja sosiaaliturvan kehittämistä yhdistelevästä edistyksellisestä ajattelusta. 5. Tämä haaste on niin tärkeä, että TSK:n mielestä on syytä tarkastella perusteellisesti uudelleen nykyisen talous- ja sosiaalipolitiikan vuorovaikutusta. Tarkastelussa tulisi ottaa huomioon työllisyys- ja talouspoliittisten suuntaviivojen puitteissa toimivan Euroopan unionin sekä läheisyysperiaatteen mukaisesti toimivien jäsenvaltioiden tehtäväjako. Erityisesti tulee kiinnittää huomiota yhtenäismarkkinoiden vahvistamisen ja talous- ja rahaliiton kehittämisen vaikutuksiin. 6. Lausunnossa määritetään osa tällaisen tarkastelun viitekehyksestä ja hahmotellaan eräitä sen kannalta merkittäviä rajoituksia. 7. TSK on jo ilmaissut tukensa neuvoston Amsterdamissa tekemien päätelmien tuloksena käyttöönotettaville työllisyyspoliittisille suuntaviivoille. TSK kannattaa myös vuoden 1998 suuntaviivoissa esitettyjä laajoja periaatteita (). 8. Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja hallitusten päämiehet ovat ilmaisseet toivovansa, että sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla luodaan sellaiset olosuhteet, jotka rohkaisevat ja kannustavat yrittäjiä ja pienyrityksiä. Lisäksi Cardiffin Eurooppa-neuvosto toisti aikaisemman kannan, että talous- ja rahaliiton ja yhtenäismarkkinoiden täydelliset edut voidaan saavuttaa vain toteuttamalla sellaista strategiaa, jossa työllisyyttä edistetään kasvattamalla kilpailukykyä sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Cardiffissa kesäkuussa 1998 pidetyssä Eurooppa-neuvoston kokouksessa arvioitiin jäsenvaltioiden esittämien työllisyyttä koskevien toimintasuunnitelmien vaikutuksia. TSK panee tyytyväisenä merkille, että jäsenvaltiot pyrkivät määrätietoisesti parantamaan aktiivisen väestönosan työllistettävyyttä edistämällä taitojen kehittämistä ja elinikäistä oppimista, kehittämällä pk-yritysten ja itsenäisten ammatinharjoittajien toimintaehtoja sekä toteuttamalla toimia, joilla kannustetaan työntekoa passiivisen riippuvaisuuden sijasta. TSK kannattaa näitä tavoitteita, jotka ovat sopusoinnussa tässä lausunnossa esitettyjen ajatusten kanssa. 9. Eurooppa-neuvoston ehdotus, jonka mukaan sosiaaliasiain sekä talous- ja raha-asiain neuvostot jatkaisivat yhteistyötään mm. vuoden 1999 työllisyyspolitiikan suuntaviivojen valmistelemiseksi, on myönteinen askel. TSK on erityisen iloinen mahdollisuudesta käsitellä näitä suuntaviivoja, jotka on määrä esitellä Wienissä kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle myöhemmin tänä vuonna. 10. TSK tukee neuvostoa sen pyrkimyksissä löytää nykyistä parempia keinoja yhdistää taloudellisen suorituskyvyn kohentaminen ja välittävän sosiaalipolitiikan kehittäminen. Työllisyyspolitiikan suuntaviivat ovat hyödyllinen työkalu, joka hioutuu jatkuvasti paremmaksi, kun suuntaviivoja tarkistetaan vuosittain. 11. Vuodeksi 1998 hahmotellut toiminnan päälinjat ovat jo osoittautuneet tarkoituksenmukaisiksi ja rakentaviksi. Kutakin niistä on tarkasteltu tässä lausunnossa, ja TSK uskoo nyt löytyneen viitteitä siitä, miten niitä voidaan edelleen kehittää ja niiden vaikutusta työllisyys- ja sosiaalipolitiikkaan entisestään täydentää ja tehostaa. 12. TSK pitää työmahdollisuuksien lisäämistä yhtenä EU:n ensisijaisista tehtävistä. Neuvostolla, komissiolla, Euroopan parlamentilla, alueiden komitealla ja talous- ja sosiaalikomitealla on kullakin tässä oma osansa. TSK voi erityisesti jäsentensä laajan kokemuspohjan ansiosta antaa tätä haastetta koskevia neuvoja. 13. Työmahdollisuuksien lisääminen on EU:n ja jäsenvaltioiden kaikkien toimielinten, laitosten ja sosiaalitahojen yhteinen tehtävä. Sen lisäksi, että TSK pyrkii omalta osaltaan luomaan mahdollisuuksia työllisyyden parantamiseksi, se pyytää, että kaikki komiteassa edustettuina olevat yhteiskuntaelämän tahot kaikkialla EU:ssa tukevat tässä lausunnossa esitettyjen ajatusten toteuttamista ja vahvistamista. TSK:n jäsenten tulisi varmistaa, että heidän edustamansa organisaatiot ottavat tämän haasteen vastaan. 14. Työllisyyskysymystä ei voida ratkaista pelkästään lyhyen aikavälin toimilla. Tietyt valinnat ovat luonteeltaan perustavaa laatua ja rakenteellisia. Tämän vuoksi TSK turvautuu kaikkiin tilaisuuksiin auttaakseen löytämään vieläkin tehokkaampia keinoja työttömyyden vähentämiseksi ja EU:n kansalaisten elintason parantamiseksi. Bryssel 10. syyskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS () Liitteenä on luettelo TSK:n muista työllisyyttä käsitelleistä lausunnoista. Erityisesti tässä yhteydessä on syytä mainita lausunnot aiheesta "Eurooppa-neuvoston työllisyyskokous" (EYVL 355, 21.11.1997) ja lausunto komission tiedonannosta "Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998" (EYVL C 19, 21.1.1998). () Kasvu ja työllisyys vakauteen tähtäävässä talous- ja rahaliitossa, KOM(98) 103 lopull. () Euroopan pk-yritysten seurantakeskus: Viides vuosittainen kertomus (1997), s. 140. () OECD:n työllisyyskatsaus, joulukuu 1997 / OECD:n talouskatsaus, heinäkuu 1997. () KOM(98) 222 lopull. () EYVL C 235, 27.7.1998. () Lähde: KOM(98) 222 lopull. "Komission tiedonanto neuvostolle Yrittäjyyden edistäminen Euroopassa: Tulevaisuuden painopistealat", sivu 6 / komission jäsenen Edith Cressonin 18. toukokuuta 1998 Coventryssä pitämä puhe. () Lähteet: Kuorma-autoalan kansainvälinen järjestö IRU, Kansainvälinen energia-alan järjestö IEA, Kansainvälinen televiestinnän käyttäjäryhmä ITU-G ja OECD:n viestintää käsittelevä katsaus 1997. () Komission asiakirja "Riskipääoma: avain työpaikkojen luomiseen Euroopan unionissa", 31.3.1998. () EYVL C 19, 21.1.1998. () EYVL C 157, 25.5.1998. () OECD:n historialliset tilastot. () Kilpailukykyä käsittelevä neuvoa-antava työryhmä: Kilpailukyky työllisyyden edistäjänä. Marraskuu 1997, s. 4. () EYVL C 355, 21.11.1997. () Vrt. komission tiedonanto ympäristöstä ja työllisyydestä (Kestävän kehityksen Euroopan rakentaminen), KOM(97) 592 lopull., 18.11.1997. () Komission tiedonanto Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna1998, KOM(97) 497 lopull., 1.10.1997, luku III "Uusi työllistettävyyskulttuuri", ensimmäinen kappale. () Vrt. TSK:n oma-aloitteinen lausunto aiheesta "Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden kanssa sosiaalialalla", EYVL C 73, 9.3.1998. () Talous- ja sosiaalikomitea on tyytyväinen komission tiedonantoon "Työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma", KOM(97) 586 lopull. () KOM(96) 512 lopull. TSK suhtautuu myönteisesti komissiossa toistaiseksi vain sisäisesti käytävään keskusteluun aiheesta "Culture, The Cultural Industries and Employment" (komission sisäinen työasiakirja) ja kehottaa painokkaasti jatkamaan intensiivistä työtä aiheen parissa. () TSK:n lausunnot aiheista "Verotus Euroopan unionissa Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä", EYVL C 296, 29.9.1997 ja "Eurooppa-neuvoston työllisyyskokous", EYVL C 355, 21.11.1997. () Eräissä jäsenvaltioissa keskustellaan samanaikaisesti myös veropolitiikasta. () Mallin yksityiskohtaisen esittelyn, tarkan määrittelyn, tilastollisen rajaamisen ja mahdollisten mittausongelmien suhteen viitataan itävaltalaiseen tutkimukseen: Österreichisches Institut für Wirtschaftsforschung: "Wertschöpfungsabgabe als Alternative zu lohnbezogenen Dienstgeberbeiträgen zum Familienlastenausleichfonds", helmikuu 1997. Myös Isossa-Britanniassa ja Ranskassa käydään vastaavaa keskustelua. () Vrt. komission kertomus "Sosiaalinen suojelu Euroopassa vuonna 1997 tiivistelmä", KOM(98) 243 lopull., jossa todetaan, että sosiaalimaksuilla rahoitetaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa alle 40 % ja Tanskassa ainoastaan 23,5 % sosiaaliturvasta (s. 10). () Vrt. valkoisen kirjan "Kasvu, kilpailukyky, työllisyys" 10. luku. () EYVL C 19, 21.1.1998. () EYVL C 158, 26.5.1997. () Tällä välin on tehty ensimmäiset esimerkiksi kelpaavat sopimukset. Mm. Kansainvälinen kuljetustyöntekijöiden federaatio ITF on kehittänyt mukavuuslippualusten miehistöille maailmanlaajuisen työehtosopimuksen, joka kattaa jo yli kolmanneksen alan kaikista työntekijöistä koko maailmassa. () Amsterdamissa 16 päivänä kesäkuuta 1997 hyväksytyssä Eurooppa-neuvoston päätöslauselmassa kasvusta ja työllisyydestä sanotaan johdanto-osassa seuraavaa: "Taloudellinen tehokkuus ja yhteiskuntaan kuuluminen ovat toisiaan täydentäviä osatekijöitä siinä yhtenäisemmässä eurooppalaisessa yhteiskunnassa, johon me kaikki pyrimme. Ottaen huomioon nämä periaatteet Eurooppa-neuvosto kehottaa kaikkia sosiaali- ja talousalan toimijoita, kansalliset, alueelliset ja paikalliset viranomaiset sekä työmarkkinaosapuolet mukaan lukien, kantamaan täyden vastuun omilla toiminta-alueillaan." EYVL C 236, 2.8.1997, s. 3 4. () Euroopan parlamentin päätöslauselma yritysten toimipaikan siirroista ja unionin ulkopuolisiin maihin suuntautuvista suorista ulkomaisista investoinneista, 15.1.1998, kohta Q.2. () Komitea on ottanut tähän aiheeseen useasti kantaa. "Sosiaalilausekkeista" ks. erityisesti kohta 5 lausunnossa aiheesta "Kansainvälisen kaupan maailmanlaajuinen haaste: Markkinoillepääsyä koskeva strategia Euroopan unionin osalta", EYVL C 56, 24.2.1997. Lausunnossa luetellaan myös aiheeseen liittyvät ILO:n yleissopimukset, joista sanotaan kohdassa 5.3: "Valtaosa maista on ratifioinut kaikki ILO:n yleissopimukset, eli näitä voidaan pitää kansainvälisesti hyväksyttyinä standardeina." () Vrt. kohta 3.3. lausunnossa aiheesta "Verotus Euroopan unionissa Kertomus verotusjärjestelmien kehityksestä", EYVL C 296, 29.9.1997. Kohdassa esitetään tätä koskeva laskelma, jonka mukaan työllisen työvoiman epäsuora verokanta kasvoi vuosina 1980 1994 34,7 prosentista 40,5 prosenttiin, kun muiden tuotantotekijöiden verokanta pieneni 44,1 prosentista 35,2 prosenttiin (laskennallinen veroaste sosiaalimaksut mukaan lukien). () Vrt. komission tiedonanto neuvostolle "Yrittäjyyden edistäminen Euroopassa: Tulevaisuuden painopistealat", KOM(98) 222 lopull. Tiedonannon II osan 2.5 kohdassa todetaan veroista seuraavaa: "Lisäksi uusiin yrityksiin tehtäviä investointeja olisi kannustettava esimerkiksi yksityisille pääomasijoittajille (business angels) myönnettävillä verohelpotuksilla, ja yritysten siirtoja työntekijöille olisi kannustettava esimerkiksi huolehtimalla siitä, että siirto työntekijöille [ ] on verotuksellisesti kannattavaa tai ainakin haittaa aiheuttamaton. Jäsenvaltioiden olisi myös tarkasteltava laina- ja osakerahoituksen verotuksen suhdetta ja pyrittävä muuttamaan sitä pk-yritysten omaa pääomaa vahvistavaan suuntaan." () Ensimmäinen "Ehdotus neuvoston suositukseksi voittopalkkiojärjestelmien (mukaan lukien pääomaosakkuus) edistämisestä" on jo vuodelta 1991 (EYVL C 245, 20.9.1991, s. 12). Lisäksi: Neuvoston suositus 92/443/ETY voittopalkkiojärjestelmien (mukaan lukien pääomaosakkuus) edistämisestä, annettu 27.7.1992 (EYVL L 245, 26.8.1992). Itse Pepper-kertomus on myöhempää perua: "Komission kertomus Pepper II voittopalkkiojärjestelmien edistäminen (mukaan lukien pääomaosakkuus) jäsenvaltioissa 1996", KOM(96) 697 lopull. () Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998, KOM(97) 497 lopull. () TSK:n lausunnot aiheesta "Eurooppa-neuvoston työllisyyskokous", EYVL C 355, 21.10.1997, ja komission tiedonannosta "Ehdotus jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuonna 1998", EYVL C 19, 21.1.1998.