Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta"

(1999/C 198/08)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta KOM(1998) 558 lopull. - 98/0289 SYN(1),

ottaa huomioon komission 7. lokakuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan mukaisen päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 15. heinäkuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n "Maankäyttö - Taajama-asiat - Energia - Ympäristö" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 4:n helmikuun 4. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 447/98 rev. 1, jonka esittelijä oli Jens Kramer Mikkelsen,

hyväksyi 10.-11. maaliskuuta 1999 pitämässään 28. täysistunnossa (maaliskuun 10. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

Johdanto

1. Alueiden komiteaan on saapunut komission lopullisen, 7. lokakuuta 1998 päivätty ehdotus neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta.

2. Komission ehdotus neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta kattaa sekä perinteisissä jätteenpolttolaitoksissa poltettavat jätteet sekä esim. sementtiuuneissa tai sähkölaitosten uuneissa nk. rinnakkaispoltossa hävitettävät jätteet.

Yleistä

3. Alueiden komitea ilmaisee tyytyväisyytensä komission ehdotukseen neuvoston direktiiviksi jätteenpoltosta. Komitean mielestä direktiiviehdotus on viimeistelty ja erittäin tarpeellinen.

4. Neuvostolle tehtävän jätteenpolttoa koskevan direktiiviehdotuksen tavoitteena on osaltaan varmistaa, että jätteenpoltossa otetaan huomioon ympäristö- ja terveysnäkökohdat. Direktiiviehdotus ei kuitenkaan ratkaise ongelmia, jotka syntyvät siitä, että Euroopassa monin paikoin vastustetaan voimakkaasti jätteenpolttolaitoksia jätehuolto-ongelman osaratkaisuna. Niinpä näillä alueilla valitaan ratkaisuksi suurten jätemäärien säilyttäminen kaatopaikoilla, jolloin syntyy vaara mm. pohjavesien, merien, järvien ja jokien saastumisesta. Luonnossa hajoavan jätteen varastointi aiheuttaa myös metaanipäästöjä, jotka olennaisesti edistävät kasvihuoneilmiötä.

5. Alueiden komitean käsityksen mukaan energian hyödyntämiseen tähtäävän jätteenpolton liittämisestä osaksi ajanmukaista jätteenkäsittelyjärjestelmää on hyötyä, mikäli varmistetaan, ettei jätteenpoltto haittaa raaka-aineiden uusiokäyttöön tai muita jätemäärien minimointiin tähtääviä aloitteita. On lisäksi varmistettava, että jätteenpoltossa noudatetaan laaja-alaisia mm. ilman ja veden saastumisen torjuntatoimia.

6. Neuvosto korosti yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevassa päätöslauselmassaan(2) tarvetta edistää jätteiden hyödyntämistä esim. energiantuotannossa. Komission ehdotuksessa neuvoston direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla(3) edellytetään lisäksi luonnossa hajoavan jätteen määrän vähentämistä. Alueiden komitea on edellä mainitusta ehdotuksesta 11. kesäkuuta 1997 antamassaan lausunnossa(4) kannattanut kyseistä vaatimusta. Alueiden komitea korostaa tässä yhteydessä, että jätteenpoltto yleistynee jäteongelman ratkaisukeinona.

7. Alueiden komiteasta on tärkeää, että jätteenpolttolaitosten toimintaperiaatteena on ympäristönsuojelun korkean tason varmistaminen ja että laitosten suunnittelu, perustaminen ja toiminta on mahdollisimman avointa. Näin voitaisiin samalla ehkä helpottaa uusien laitosten järkevää sijoittamista ja perustamista estävää ongelmaa, eli nk. "ei minun takapihalleni" -ongelmaa. Alueiden komitea korostaa, että paikallis- ja alueviranomaiset ovat usein jätehuollon pääasialliset järjestäjät ja rahoittajat, ne ovat kansalaiskeskustelun kannalta avainasemassa ja että läheinen yhteistyö paikallis- ja alueviranomaisten kanssa on näin ollen ratkaisevan tärkeää tarkoituksenmukaisen jätehuoltojärjestelmän luomiseksi.

8. Tässä yhteydessä on lisäksi erittäin tärkeää, että jätteenpolttolaitosten käyttöönoton taustalla on johdonmukainen suunnitelma, jossa jäte- ja energiahuollon suunnittelu yhdistetään siten, että laitokset haittaavat ympäristöä mahdollisimman vähän ja että niiden uskottavuus ympäristöä säästävänä ratkaisumallina korostuu.

9. Alueiden komitea arvioi, että jätteenpolttoa koskevaa direktiiviehdotusta on täydennettävä siten, että jätteet on lajiteltava ennen polttoa niiden seassa mahdollisesti olevien ei-toivottujen jätteiden poistamiseksi. Tähän liittyen komitea korostaa, että jätteet on tarkoituksenmukaista lajitella niiden lähteellä ennen poltettavaksi kuljettamista.

10. Jäsenvaltioissa tarvitaan yhdenmukaiset jätteenpolttoa koskevat määräykset esim. jätteiden turhan maasta toiseen kuljettamisen välttämiseksi. Alueiden komitean mielestä jätteiden turhaan kuljettamiseen liittyvän ongelman rajoittaminen on erittäin tärkeää.

11. Alueiden komitean mielestä tarvitaan toteuttamiskelpoisia siirtymäsäännöksiä direktiiviehdotuksen voimaantulon jälkeiseksi ajaksi ja siihen asti kun jäsenvaltiot ryhtyvät toteuttamaan säännöksiä osana omaa lainsäädäntöään. Samalla on varmistettava, että estetään jätteiden kuljettaminen direktiiviä soveltavista maista niihin, joissa direktiivin kaikkia säännöksiä ei vielä noudateta.

12. Alueiden komitean käsityksen mukaan direktiiviehdotus on erityisen tärkeä paikallis- ja alueviranomaisille, koska ne pääasiassa vastaavat jätteenpolttolaitosten perustamisesta ja toiminnasta sekä usein myös laitosten ympäristönsuojeluvalvonnasta.

13. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille, että direktiiviehdotuksen johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa viitataan yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevaan neuvoston päätöslauselmaan(5), jossa mm. korostetaan, että jätteiden kuljettamista tulee mahdollisimman pitkälti välttää.

14. Alueiden komitean mielestä on myönteistä, että kuten johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan, kyseessä on vähimmäisdirektiivi, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat soveltaa jätteenpolttolaitoksiin direktiiviä tiukempia omia säännöksiään.

15. Alueiden komitea antaa arvoa sille, että direktiivin myötä jätteiden rinnakkaispoltolle luodaan suuntaviivat. Alueiden komitea on pannut merkille, että kyseistä alaa on tähän asti säännelty liian vähän. Komitean mielestä on kuitenkin välttämätöntä rajata jätteiden rinnakkaispoltto hyödyntämismenetelmänä (R 1 liite II B, direktiivi 75/442/ETY) jätteiden poltosta hävittämismenetelmänä (D 10 liite II A, direktiivi 75/442/ETY).

16. Alueiden komiteasta ei ole tarkoituksenmukaista, että direktiiviehdotuksen mukaan tietyt teollisuuslaitokset voivat soveltaa sellaista jätteidenpolttomenetelmää, että lopputuloksena syntyvään tuotteeseen jää epäpuhtauksia, koska se voi aiheuttaa riskin ympäristölle tai ihmisten terveydelle tai molemmille.

17. Näin tapahtuu esim. sementtiteollisuudessa, jossa jätteiden raskasmetallit jäävät sementtiin ja päätyvät siten myös rakennusaineisiin. Sementtiteollisuuden levittämät ei-toivotut aineet voivat pitkällä aikavälillä aiheuttaa ongelmia rakennusmateriaalin käytössä sekä juuri ennen kuin rakennusmateriaalit otetaan valvottuun jätteenkäsittelyyn. Alueiden komitea pitää tätä ja vastaavanlaisia prosesseja jätteiden laimentamisena.

18. Alueiden komitea vastustaa sellaista jätteenpolttoa, jota voidaan pitää jätteen laimentamisena ja jossa esim. raskasmetallien kaltaiset saastuttavat aineet jäävät tuotteisiin ja leviävät sen seurauksena ympäristöön rakennusmateriaalien mukana. Tämä on alueiden komitean mielestä ristiriidassa direktiiviehdotuksen tavoitteena olevan korkeatasoisen ympäristön- ja terveydensuojelun kanssa (vrt. viidestoista perustelukappale).

19. Alueiden komitean käsityksen mukaan jätteiden rinnakkaispoltto tulee sallia vain, mikäli kyseessä on tarkkaan määritelty ja tasakoosteinen jätelaji, jonka alkuperä on tarkkaan selvillä, ja mikäli rinnakkaispoltto tapahtuu hyväksytyn jätehuoltosuunnitelman mukaisesti.

20. Alueiden komitea huomauttaa, että paikallis- ja alueviranomaiset vastaavat pitkälti siitä, että tehokkaita jätteenkäsittely- ja polttolaitoksia perustetaan riittävästi. Ne tulee suunnitella tukemaan kestävää kiinteiden jätteiden huoltojärjestelmää, vähentämään jätteiden määrää ja parantamaan niiden hyötykäyttöä ja kierrätystä. Tässä yhteydessä on paikallaan korostaa, että tulenarkojen, kierrätykseen kelpaamattomien jätteiden poistaminen poltettavien jätteiden joukosta tekee erittäin vaikeaksi kyseisten jätteenpolttolaitosten teknisesti, taloudellisesti ja ympäristönsuojelun kannalta kestävän käytön.

21. Jätteenpolttoa koskevan direktiiviehdotuksen liitteessä II annetaan nk. rinnakkaispolttokaava, jonka avulla määritellään raja-arvot jätteen rinnakkaispoltossa syntyville, ilmaan joutuville epäpuhtauksille. Vastaavaa kaavaa sovelletaan vaarallisten jätteiden polttamista koskevassa direktiivissä 94/67/EY.

22. Rinnakkaispolttokaavaa käytetään yhtäältä jätteen ja toisaalta fossiilisen polttoaineen poltosta aiheutuvan poistokaasun osana ilmaan joutuvien päästöjen raja-arvojen määrittelyyn.

23. Alueiden komitean käsityksen mukaan rinnakkaispolttokaavan soveltaminen tietyissä tapauksissa voi merkitä sitä, ettei jätteiden rinnakkaispoltosta syntyviin saastuttaviin kaasupäästöihin sovelleta yhtä tiukkoja raja-arvoja kuin perinteisiin polttolaitoksiin.

24. Perinteisiin ja rinnakkaispolttolaitoksiin sovellettavat erilaiset säännöt ovat alueiden komitean mukaan ristiriidassa komission neuvostolle ja Euroopan parlamentille antaman yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamista koskevan tiedonannon kanssa, jossa todetaan: "Tietyn päästön vaikutus ympäristöön on sama riippumatta päästötapahtumasta. Niin muodoin ei ole syytä asettaa erilaisia standardeja eri sektoreille (teollisuuden ja jätteiden käsittelylaitokset), niin kauan kuin raaka-aineet ja prosessit ovat vertailukelpoisia. Samoja tiukkoja standardeja olisi periaatteessa sovellettava jätteeseen, mikäli sitä käsitellään teollisuuslaitoksissa tai jätteiden käsittelylaitoksissa (hyödyntäminen tai käsittely)". Parlamentin pyynnöstä laatimassaan Blokland-raportissa Euroopan parlamentin jäsen Johannes Blokland esittää, miten normien yhdenmukaisuus toteutuu käytännössä.

25. Alueiden komitea on jo yllä mainitusta strategiasta 16. tammikuuta 1997 antamassaan lausunnossa ilmaissut tyytyväisyytensä, että komission tavoitteena on varmistaa samojen standardien soveltaminen niin teollisuudessa kuin jätteenkäsittelylaitoksissa tapahtuvaan jätteenkäsittelyyn.

26. Rinnakkaispolttokaavan soveltamisen yllä mainittujen seurausten vuoksi alueiden komitean mielestä liitteessä II esitetty kaava on laadittava siten, että perinteisille ja rinnakkaispolttolaitoksille asetetaan yhdenmukaiset raja-arvot ja molemmille polttotavoille luodaan samanlaiset toimintaehdot. Mikäli tämä ei ole rinnakkaispolttokaavan avulla mahdollista, on kaava alueiden komitean mielestä laadittava uudelleen tai korvattava ilmaan pääsevien epäpuhtauksien kokonaismäärää koskevilla raja-arvoilla, niin että sekä perinteisiä että rinnakkaispolttolaitoksia koskevat samat vaatimukset.

27. Alueiden komitea korostaa samalla, että rinnakkaispolton raja-arvoja asetettaessa on tärkeää kiinnittää huomiota periaatteeseen, joka edellyttää parhaan saatavilla olevan tekniikan hyödyntämistä (vrt. direktiivi pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä, IPPC-direktiivi 96/61/EY). Alueiden komitea pitää tärkeänä, että vältytään turhilta päästöiltä.

28. Alueiden komitean käsityksen mukaan tulevassa toiminnassa tulee varmistaa, että niin rinnakkaispoltolle kuin varsinaisissa jätteenpolttolaitoksissa tapahtuvalle jätteiden polttamiselle luodaan yhtenäiset määräykset.

29. Alueiden komitea suosittaa, että vaarallisten jätteiden polttoa koskeva direktiivi 94/67/EY ja nyt käsiteltävä jätteenpolttoa koskeva direktiivi yhdistetään yhdeksi direktiiviksi, josta saadaan helposti kokonaiskuva ja joka on helppo panna täytäntöön.

Direktiiviehdotuksen artikloihin liittyviä konkreettisia huomautuksia

30. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille, että 3 artiklassa mainittu jätteenpolttolaitoksen määritelmä kattaa koko laitoksen alkaen jätteen vastaanotosta ja varastoinnista polttoa edeltävään lajitteluun sekä lisäksi polttokaasut, jätevedet ja palamisjätteiden varastoinnin. Komitean mielestä olisi myös selvennettävä, että jätteenpolttolaitoksissa syntyvä lämpö olisi hyödynnettävä tekniikan tason mukaisesti, kun pyritään vähentämään kasvihuonekaasuja EU:n omaksumia velvoitteita noudattaen (Kioton sopimus).

31. Alueiden komiteasta on myös myönteistä, että direktiivin kattamien jätteen rinnakkaispolttoon liittyvien toimien määrittelyssä on käytetty samaa perustaa.

32. Alueiden komitea on samaa mieltä 4 artiklassa mainitusta tavoitteesta hyödyntää jätteenpolttoprosessissa syntyvä lämpö mahdollisimman tarkkaan ja estää palamisjätteiden muodostuminen, pitää niiden määrä mahdollisimman alhaisena tai kierrättää ne mahdollisimman tarkkaan.

33. Tässä yhteydessä on korostettava, että palamisjätteiden hävittämisongelman rajoittamiseksi on kiirehdittävä niiden vähimmäistämis- ja kierrättämiskeinojen liittyvien tapojen kehittämistä. Tähän käytäntöön liittyvien riskien selvittämistä on kuitenkin paikallaan jatkaa.

34. Alueiden komiteasta 4 artikla on tarkoituksenmukainen myös siksi, että siinä asetetaan vähimmäisvaatimukset, joita luvan myöntävän viranomaisen tulee noudattaa valmistellessaan jätteenpolttoluvan myöntämistä.

35. Alueiden komitea korostaa direktiiviehdotuksen 5 artiklaan liittyen, että on välttämättä käynnistettävä asianmukaiset valvontajärjestelmät, jotta estetään vaarallisten jätteiden joutuminen vahingossa polttolaitokseen.

36. Alueiden komitean mielestä 5 artiklaa on täydennettävä vaatimuksella jätteenpolttoa edeltävästä, mieluiten jätteen syntypaikalla tapahtuvasta lajittelusta, tavoitteena tehostaa polttoprosessia ja vähentää siten ei-toivottujen aineiden joutumista polttojätteeseen ja poistokaasuihin.

37. Direktiiviehdotuksen 6 artikla sisältää vaatimuksen, jonka mukaan kuonassa olevan orgaanisen hiilen kokonaismäärän on oltava alle 3 prosenttia. Alueiden komitea arvioi, että ajanmukaiset polttolaitokset täyttävät nykyään helposti orgaanisen hiilen kokonaismäärää koskevan 3 prosentin vaatimuksen jättäen vielä selvän liikkumavaran. Näin ollen alueiden komitea kannattaa esitettyä vaatimusta.

38. Lisäksi 6 artiklassa vaaditaan, että kaikki jätteenpolttolaitokset on rakennettava ja niitä on käytettävä siten, että poistokaasun lämpötila on ainakin kahden sekunnin ajan vähintään 850 C. Alueiden komitea kannattaa vaatimusta.

39. Alueiden komitea arvioi, että vaatimus jätteenpolttolaitoksen 850 asteen käyttölämpötilasta auttaa osaltaan torjumaan dioksiinin muodostumista. Kun lisäksi 11 artiklassa vaaditaan uunin lämpötilan jatkuvaa mittausta, on lämpötilan jatkuva seuranta ja siten dioksidin muodostumisen ehkäiseminen mahdollista.

40. Alueiden komitean mielestä 6 artikla varmistaa siten osaltaan polton tehokkuuden.

41. Direktiiviehdotuksen 6 artiklassa vaaditaan lisäksi, että kaikki polttolaitokset varustetaan lisäpolttimilla, joilla on tarkoitus varmistaa, että lämpötila jätettä poltettaessa nousee nopeasti toivotulle tasolle. Lisäpolttimien pakollinen asentaminen on välttämätöntä, jotta taataan polttolaitoksen nopea käynnistys ja varmistetaan, ettei laitoksen vähimmäislämpötila alitu niin kauan kuin laitoksessa on polttamattomia jätteitä.

42. Jätteenpolttolaitokset on 7 artiklan mukaan perustettava ja niitä on käytettävä siten, etteivät liitteessä V mainitut ilmaan joutuvien päästöjen raja-arvot ylity.

43. Alueiden komitea arvioi, ettei liitteen V raja-arvojen noudattaminen tai alittaminen ole nykytekniikkaa käyttäen vaikeaa. Yhdistettäessä nyt käsiteltävää direktiiviä vaarallisten jätteiden polttoa koskevaan direktiiviin 94/67/EY olisi jo annettua direktiiviä vastaavat yhtenäiset raja-arvot ulotettava koskemaan kaikentyyppisiä jätteenpolttolaitoksia.

44. Alueiden kaipaa raja-arvoa myös ammoniakille (NH3), koska typpisuodatin yleensä puhdistetaan lisäämällä poistokaasuun ammoniakkia. Liian suurina pitoisuuksina käytettynä ammoniakki voi aiheuttaa mm. hajuhaittoja ja typpilaskeumia.

45. Jätteiden rinnakkaispoltosta aiheutuvien ilmaan joutuvien päästöjen raja-arvojen osalta direktiiviehdotuksen 7 artiklassa viitataan liitteeseen II. Liitteessä II esitetään nk. rinnakkaispolttokaava, jonka avulla määritellään ilmaan joutuvien saasteiden päästöarvot. Esim. teollisuuslaitoksissa jätteiden rinnakkaispoltosta aiheutuvien ilmaan joutuvien päästöjen raja-arvot lasketaan jätteenpolttoa koskevan direktiivin raja-arvojen ja fossiilisten polttoaineiden polttoa koskevan raja-arvon keskiarvona. Jälkimmäinen raja-arvo on yleensä jätteenpolttodirektiivin raja-arvoa korkeampi. Tästä on seurauksena, että rinnakkaispolttoa ja tavallisissa polttolaitoksissa tapahtuvaa jätteenpolttoa koskevat eri määräykset. Kuten mainittiin, samojen ohjeiden tulee alueiden komitean mielestä koskea molempia laitostyyppejä. Lisäksi komitean mielestä päästötaso ei missään tapauksessa saa ylittää perinteisen poltto- tai raaka-aineen polton päästötasoa. Yhdistettäessä ehdotetun mukaisesti nyt käsiteltävää direktiiviä direktiiviin 94/67/EY olisi myös vaarattomien jätteiden rinnakkaispolttoa rajoitettava siten, että polttolaitoksen tuottamasta lämmöstä enintään 40 % on peräisin jätteistä.

46. Alueiden komitean mielestä typelle on myös jäteveden osalta tarpeen asettaa raja-arvo, koska polttolaitosten jätevesi yleensä sisältää myös typpeä. Se voi lisätä rehevöitymistä vesistöissä, johon jätevedet päätyvät.

47. Lisäksi 8 artiklassa vaaditaan varmistamaan, ettei jätevesiä laimenneta sekoittamalla niitä laitoksessa syntyvään muuhun jäteveteen. Alueiden komitea on samaa mieltä laimentamisen välttämiseen liittyvästä periaatteesta. Polttolaitoksessa esim. kuonan jäähdyttämiseen ja poistokaasujen puhdistamiseen käytetyn jäteveden yhteiskäsittely voi olla periaatteessa järkevää, mutta niitä ei saa raja-arvojen alittamiseksi laimentaa muulla jätevedellä, kuten esim. sadevedellä. Ongelma on ratkaistava pyrkimällä soveltamaan tapaukseen parhaita mahdollisia käytettävissä olevia tekniikoita.

48. Direktiiviehdotuksen 10 artiklassa vaaditaan, että mittauslaitteistot on testattava vuosittain. Alueiden komitean mielestä vaatimus on muotoiltu liian väljästi, koska mittaustapoja sekä mittauslaitteistojen valmistajia on monia. Alueiden komitean mielestä 3 alakohtaan tulisi sisältyä vaatimus, jonka mukaan mittauslaitteisto tulee testata valmistajan ohjeiden mukaan vähintään kerran vuodessa.

49. Direktiiviehdotuksen liitteestä III ilmenee lisäksi, että kaikkien epäpuhtauksien näytteenotto ja analyysi on suoritettava CEN-standardien mukaisesti. Niiltä osin kun CEN-standardeja ei ole, noudatetaan jäsenvaltioiden omia standardeja.

50. Alueiden komitea korostaa, että on tärkeää laatia vielä puuttuvat CEN-standardit mahdollisimman pian, ettei synny epäilystä siitä, missä määrin jätteenpolttoa koskevan direktiiviehdotuksen raja-arvoja noudatetaan. Jäsenvaltioiden standardeihin viittaaminen ei ole siten pitkällä aikavälillä kestävä ratkaisu, koska niitäkään ei välttämättä ole vielä laadittu kaikille aloille.

51. Direktiiviehdotuksen 11 artiklassa viitataan liitteessä III mittauksille asetettuihin vaatimuksiin. Alueiden komitean mielestä liitteen III säännöt ovat tällaisenaan epäselvät. Alueiden komitea korostaa, että on tärkeää muotoilla alaa koskevat säännät selkeästi ja yksiselitteisesti, jotta voidaan varmistaa, että jäsenvaltioissa sovelletaan sekä valtakunnan, alue- että paikallistasolla samoja ohjeita.

52. Vaatimus poistokaasujen raskasmetalli-, dioksiini- ja furaanipitoisuuden mittaamisesta vähintään kahdesti vuodessa, kuten 11 artiklassa todetaan, vaikuttaa merkille pantavalta suhteessa jätevettä koskeviin tiukkoihin mittausvaatimuksiin. Jätteenpoltto-olosuhteiden erittäin suuren vaihtelun vuoksi tulisi alueiden komitean mielestä poistoilman ja jäteveden mittaustarvetta selvittää vielä tarkemmin asiantuntijaryhmässä.

53. Lopuksi alueiden komitea korostaa vielä kerran komission ehdotuksen myönteisiä puolia ja muistuttaa, että vaarallisten ja vaarattomien jätteiden polttoa koskeva kaikkia sitova direktiivi on hyväksyttävä mahdollisimman pian. Lisäksi komitea kiinnittää huomiota siihen, että direktiiviehdotuksen entistä tiukemmat ympäristövaatimukset lisäävät paikallis- ja alueviranomaisten kuluja silloin, kun ne vastaavat niin polttolaitosten perustamisesta ja toiminnasta kuin laitosten ympäristövaikutusten valvonnasta.

Bryssel 10. maaliskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) EYVL C 372, 2.12.1998, s. 11.

(2) EYVL C 76, 11.3.1997, s.1.

(3) KOM(97) 105 lopull - EYVL C 156, 24.5.1997, s. 10.

(4) CdR 112/97 fin - EYVL C 244, 11.8.1997, s. 15.

(5) EYVL C 76, 11.3.1997, s. 1.