EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 11.05.1999 
KOMQ999) 134 lopullinen 
KOMISSION TIEDONANTO 
KOHTI LISÄELÄKKEIDEN 
YHTENÄISMARKKINOITA 
Vihreää kirjaa lisäeläkkeistä yhtenäismarkkinoilla 
koskevan lausuntokierroksen tulokset 
Sisällysluettelo 
YHTEENVETO 
Eläkerahastojen toiminnan vakauden valvonnan sääntely 
Ammatillisen liikkuvuuden esteiden poistaminen unionista 
Jäsenvaltioiden verojärjestelmien koordinointi 
JOHDANTO 
1.1 Lisäeläkkeiden yhtenäismarkkinoiden tarve 
1.2 Lisäeläkkeitä yhtenäismarkkinoilla koskevaan vihreään kirjaan liittyvä 
lausuntokierros 
YHTENÄISMARKKINOIDEN JA EURON KANSSA YHTEENSOPIVAT 
ELÄKERAHASTOJEN TOIMINNAN VAKAUDEN VALVONTAA KOSKEVAT 
SÄÄNNÖT 
2.1 Eläkerahastot euroalueella 
2.1.1 Turvallisemmat sijoitussalkut 
2.1.2 Tuottavammat sijo itus salkut 
2.1.3 Laatuun perustuva lähes tym is tapa valvontaan 
2.2 Eläkerahastojen toiminnan vakauden valvonnan sääntely 
2.2.1 Direktiivin hyödyllisyys 
2.2.2 Soveltamisala ja sisältö 
2.2.3 Vakuutus järjestelmän lakkaamiseen liittyvien riskien varalta 
2.2.4 Keinot toimijoiden yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi 
2.2.5 Uusi ympäristö 
TYÖNTEKIJÖIDEN VAPAAN LIIKKUVUUDEN HELPOTTAMINEN 
3.1 Yleisiä huomioita 
3.2 Vihreää kirjaa koskevan lausuntokierroksen tulokset 
3.3 Mahdolliset toimet 
KANSALLISTEN VEROJÄRJESTELMIEN PAREMPI YHTEENSOVITTAMINEN 
4.1 Vihreää kirjaa koskevan lausuntokierroksen tulokset 
4.2 Mahdolliset toimet 
YHTEENVETO 
Sosiaalisen suojelun korkean tason ylläpitäminen on kaikkien Euroopan unionin 
jäsenvaltioiden yhteinen tavoite. Tämän suojelun kustannusten valvonta on jatkuva 
haaste: suojelun on edelleen taattava yhteiskunnallinen yhteenkuuluvuus ja 
vaikutettava samaan aikaan positiivisesti talouden kasvuun. 
Eläke-etuudet ovat Euroopan unionin maiden sosiaaliturvajärjestelmien olennainen 
osa. Valtion eläkejärjestelmien aiheuttamat menot ovat miltei puolet kaikista 
sosiaaliturvamenoista. Ne ovat 9-15 prosenttia jäsenvaltioiden 
bruttokansantuotteista1. Osuus uhkaa kasvaa voimakkaasti unionin väestön 
vanhetessa. Vuonna 1995 23 prosenttia väestöstä oli 65-vuotiaita tai vanhempia. 
Osuus nousee 40 prosenttiin vuonna 2025 . 
Näistä muutoksista selviytymisen vastuu lankeaa pääosin jäsenvaltioille, jotka ovat 
toimivaltaisia järjestämään omat eläkejärjestelmänsä. Järjestelmät perustuvat yleensä 
kolmeen pylvääseen: 
- ensimmäinen pylväs käsittää sosiaaliturvaan kuuluvat valtionjärjestelmät 
- toinen ammatilliset eläkejärjestelmät 
- ja kolmas yksittäisten henkilöiden tekemät eläkevakuutusjärj estelyt. 
Toisen ja kolmannen pylvään järjestelmät ovat lisäeläkejärjestelmiä, joiden 
tarkoituksena on siis täydentää valtion järjestelmiä. Tässä tiedonannossa kehitelty 
analyysi koskee juuri näitä lisäeläkejärjestelmiä ja erityisesti toiseen pylvääseen 
kuuluvia ammatillisia järjestelmiä, joilta tässä vaiheessa puuttuvat todelliset yhteisön 
oikeudelliset puitteet. Ottaen huomioon toissijaisuusperiaatteen soveltamisen asiassa 
komission tehtävänä on ehdottaa uudistuksia, joiden avulla nämä järjestelmät voivat 
hyötyä yhtenäismarkkinoiden vapauksista ja euron tarjoamista uusista näköaloista 
järjestelmien turvallisuuden ja tehokkuuden vahvistamiseksi ja osallistua Euroopan 
pääomamarkkinoiden kehitykseen. 
Näin muistutetaan rahoituspalveluja koskevassa toimintasuunnitelmassa, jonka 
komissio esitti 28. lokakuuta 19983. Tässä toimintasuunnitelmassa, joka on laadittu 
yhteisymmärryksessä rahoitusalan ja jäsenvaltioiden kanssa, esitetään ehdotuksia 
unionin rahoitusmarkkinoiden toteuttamiseksi. Avoimemmat 
vähittäisrahoitusmarkkinat tarjoavat valinnanvaraa ja joustavuutta tuleville 
eläkeläisille. Tehokkaammat pääomamarkkinat auttavat eläkerahastoja kasvattamaan 
sijoitustensa tuottoja, mikä auttaa alentamaan välillisiä työvoimakustannuksia ja 
luomaan työpaikkoja. Tämä voisi auttaa vahvistamaan sosiaalisen suojelun 
taloudellista perustaa. Tämän toteutumiseksi on toivottavaa, että lisäeläkejärjestelmät 
sopeutuvat itse yhtenäismarkkinoihin ja euroon. Sijoittamista koskevat säännöt eivät 
saisi suotta rajoittaa eläkerahastojen sijoitusstrategioita. Niiden olisi voitava käyttää 
1 Ks. European Economy, The Welfare State in Europe, Challenges and reforms 
(n°4, 1997). 
2 Ks. European Economy, Ageing and Pension Expenditure prospects in the 
Western World (n°3, 1996). 
3 -Rahoituspalvelujen toimintaohjelma (KOM(1998) 625). 
ketä tahansa Euroopan unionissa hyväksyttyä varainhoitajaa hallitsemaan varojaan. 
Kaikkien lisäeläkkeiden tarjoajien olisi voitava tarjota palvelujaan kaikissa 
jäsenvaltioissa. 
Samanaikaisesti edunsaajien suojelun on säilyttävä eläkelaitosten toiminnan sääntelyn 
ja valvonnan kulmakivenä. Kaikkien suunniteltujen toimenpiteiden on taattava, että 
tulevien eläkeläisten etuudet maksetaan sovitusti. Toimenpiteiden ei pidä kuitenkaan 
ylittää sitä, mikä on objektiivisesti katsoen välttämätöntä jäsenten suojelun kannalta. 
Tästä analyysistä oli samaa mieltä suurin osa niistä jäsenvaltioista ja erilaisten elinten 
edustajista, jotka osallistuivat komission kesäkuussa 1997 julkaisemaa vihreää kirjaa 
lisäeläkkeistä yhtenäismarkkinoilla4 koskevaan lausuntokierrokseen. Vaikka 
näkemykset eroavatkin vielä joissakin asioissa, kuten sijoittamista koskevien 
sääntöjen suhteen, ollaan laajalti yhtä mieltä tarpeesta alkaa laatia yhteisön puitteita, 
jotka niveltyvät kolmen pääkohdan ympärille: eläkerahastojen toiminnan vakauden 
valvonnan sääntely, ammatillisen liikkuvuuden esteiden poistaminen ja 
jäsenvaltioiden verojärjestelmien koordinointi. 
Eläkerahastojen toiminnan vakauden valvonnan sääntely 
Vaikka Euroopan unioniin sijoittautuneiden, toiseen pylvääseen kuuluvien 
eläkerahastojen varojen arvo on tällä hetkellä noin 23 prosenttia unionin 
vuosittaisesta BKT:stä6, ei ole vielä olemassa minkäänlaista erityistä yhteisön tason 
sääntöä, joka takaisi, että nämä rahastot voisivat hyötyä pääomien vapaan 
liikkuvuuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteesta. 
Tämä on sitäkin valitettavampaa, kun yhtenäisvaluutan käyttöönoton ansiosta 
sijoittajat voisivat toimia suuremmilla, likvidimmillä pääomamarkkinoilla, joilla ei ole 
valuuttakurssiriskejä. Joissakin jäsenvaltioissa sääntely on riittävän joustavaa, jotta 
eläkerahastot voivat hyvissä turvallisuusolosuhteissa kehittää sijoituspolitiikkaansa ja 
sopeutua tähän uuteen tilanteeseen. Nämä rahastot voivat siis hajauttaa paremmin 
sijoitussalkkujaan ja päästä työnantajien ja jäsenien etujen mukaisesti parempaan 
tasapainoon sijoitustensa riskien ja tuottojen välillä. Jos halutaan helpottaa eläkkeiden 
rahoittamista, on mitä toivottavinta, että tämä mahdollisuus annettaisiin kaikille 
Euroopan unioniin sijoittautuneille eläkerahastoille. 
KOM (1997) 283. Tähän vihreään kirjaan saadut vastaukset on koottu 
valmisteluasiakirjaan (CAB/62/98), joka on saatavissa pääosasto XV:n 
Internet-sivustosta (http://europa.eu.int/comm/dgl5). 
Eläkerahastoilla tarkoitetaan tässä työntekoon liittyviä täydentäviä 
eläkerahastoja. 
Lähde: European Federation for Retirement Provision (EFRP). Määrä on 20 
prosenttia, jos ei oteta lukuun laskennallisiin varauksiin ja 
ryhmähenkivakuutuksiin liittyviä varoja. 
Kokemus osoittaa, että liialliset sijoittamisen rajoitukset vähentävät huomattavasti 
eläkerahastojen varojen tuottoja lisäämättä kuitenkaan niiden turvallisuutta. Tämä 
ilmenee joko heikompina etuuksina tai suurempina vakuutusmaksuina, jotka 
kasvattavat työvoimakustannuksia. Lisäksi erityisesti osakesijoituksiin kohdistuessaan 
nämä rajoitukset heikentävät usein yksityistalouden rahoitusmahdollisuuksia ja 
estävät Euroopan unionin pääomamarkkinoiden avautumista ja yhdentymistä. 
Tehokkaammat pääomamarkkinat, joilla osakkeiden ja yritysten obligaatioiden 
markkinat ovat likvidit ja hyvin kehittyneet, voivat osaltaan lisätä talouskasvua ja 
työpaikkojen luomista Euroopan unionissa ja näin helpottaa sosiaaliturvan 
rahoittamista tulevina vuosikymmeninä. 
Direktiivin antaminen vaikuttaa toivottavalta tämän toteutumiseksi. Vihreää kirjaa 
koskevalla lausuntokierroksella ja rahoituspalvelujen toimintaohjelmaa laadittaessa 
kuultujen osapuolten suuren enemmistön mielestä direktiivillä pitäisi olla seuraavat 
neljä tavoitetta: 
(i) parhaan mahdollisen suojan takaaminen edunsaajille. Tämä merkitsee sitä, että 
sijoittamis- ja hallintavapauden on oltava osa yleistä toiminnan vakauden 
valvontaa. 
(ii) eläkerahastojen mahdollisuus hyödyntää täysimääräisesti yhtenäismarkkinoita ja 
euroa. Eläkerahastojen sijoitusstrategioiden tekoa saa rajoittaa ainoastaan 
toiminnan vakauden valvontaan perustuvilla syillä. Rahastojen on myös 
voitava käyttää ketä tahansa Euroopan unionissa asianmukaisesti hyväksyttyä 
varain- tai omaisuudenhoitajaa. 
(iii) taata työntekoon liittyvien lisäeläkkeiden tarjoajien yhdenvertainen kohtelu. 
Eläkerahastoilla on omat erityisominaisuutensa, jotka oikeuttavat erityisten 
oikeudellisten puitteiden laatimisen. Mutta samanaikaisesti on vältettävä 
vääristämästä kilpailua muihin palvelujen tarjoajiin kuten 
henkivakuutusyhtiöihin nähden7. Tämä edellyttää todellisten toiminnan 
vakauden valvonnan puitteiden toteuttamista, kuten henkivakuutusyhtiöiden 
osalta on tehty. Se voi myös merkitä samantapaisten sääntöjen määrittelemistä 
tarkoin määritellyille tuotteille. 
(iv) mahdollistaa toiminnan vakauden valvontaa koskevien sääntöjen vastavuoroinen 
tunnustaminen. Tällä hetkellä eläkerahastolla voi olla jäseniä vain yhdessä 
unionin jäsenvaltiossa. Lisäeläkkeiden erityisluonteesta johtuen ja siksi, että 
niillä on yhteys valtion järjestelmiin, voidaan ajatella ainoastaan rajoitettuja 
jäsenyysmuotoja (kuten saman yrityksen sisällä). Lisäksi eläkerahastoihin 
kuuluminen rajojen yli voi olla vain pitkän tähtäimen tavoite, sillä se edellyttää 
useiden ehtojen toteutumista samanaikaisesti: mm. jäsenvaltioiden 
verotusjärjestelmien on oltava paremmin koordinoidut. Jäsenvaltioissa 
käytössä olevat toiminnan vakauden valvontaa koskevat järjestelmät on myös 
tunnustettava vastavuoroisesti. Jos direktiiviehdotus mahdollistaa 
vastavuoroisen tunnustamisen, tämä olisi ensimmäinen askel kohti 
eläkejärjestelmiin kuulumista rajojen yli. Sillä olisi useita etuja: eritoten 
Ne ovat läsnä työntekoon liittyvien lisäeläkkeiden markkinoilla 
ryhmäsopimusten välityksellä. Joissakin jäsenvaltioissa tämäntyyppisiä 
eläketuotteita tarjoavat myös yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavat yritykset 
(yhteissijoitusyritykset). 
siirtotyöläisille, jotka eivät enää menettäisi oikeuksiaan lisäeläkkeeseen, mutta 
myös työnantajille ja eläkerahastoille itselleen. Ne voisivat saavuttaa 
hallinnossa ja rahoituksessa mittakaavaetuja ja vähentää näin 
työvoimakustannuksia. 
Pohdintojen tässä vaiheessa näyttää siltä, että direktiiviehdotus voisi käsittää 
kolmenlaisia sääntöjä: 
(i) Toiminnan vakauden valvontaa koskevat perussäännöt. Näitä ovat mm. 
toimivaltaisen viranomaisen suorittama eläkerahastojen hyväksyminen; 
hyväksymisen antaminen ainoastaan niiden hoitajien vastuullisuutta, 
pätevyyttä ja hyvää mainetta koskevin tiukoin perustein; 
valvontaviranomaisen toimintavaltuuksien määrittely; jäsenille ja 
valvontaviranomaisille suoritettavan säännöllisen raportoinnin toteuttaminen. 
(ii) Vakuutusmaksujen sijoittamista koskeva säännöt. Täydellisen sijoittamisvapauden 
antaminen eläkerahastoille ei ole toivottavaa. Sijoitusten on oltava niitä 
vastaavien vastuiden luonteeseen ja kestoon mukautettuja ja asianmukaisesti 
hajautettuja (valuutan, maantieteellisen alueen ja talouden alan mukaan). 
Valuuttojen vastaavuutta koskevan vaatimuksen tarpeellisuutta olisi 
pohdittava. Säännöstön on joka tapauksessa oltava täysin yhteensopiva 
pääomien vapaan liikkuvuuden kanssa. On painotettava, että näistä seikoista 
on yleisesti ottaen neuvoteltava syvällisesti jäsenvaltioiden ja rahoitusalan 
kanssa. 
Eläkerahastojen taseen vastattavaa-puolen sekä varojen ja vastuiden suhdetta koskevat 
säännöt. Sijoitusten on perustuttava rahaston vastuiden tarkkaan arviointiin. 
Arviointi suoritetaan laskemalla vakuutustekninen vastuuvelka varovaisen ja 
tunnustetun vakuutusmatemaattisen menetelmän mukaisesti. Tässä on 
pohdittava sitä, että riippumaton aktuaari vahvistaisi eläkerahaston 
tilinpäätöksen. Rahoituksen vähimmäistaso, jonka tarkoitus on taata se, että 
kertyneet etuudet ovat täysin katetut, lienee myös tarpeellinen. 
Näissä asioissa olisi pyrittävä mahdollisimman vähäiseen yhdenmukaistamiseen. 
Koska unionissa toimivat eläkerahastot ovat hyvin erilaisia, tavoitteena voi ainoastaan 
olla vakiinnuttaa yleiset toimintapuitteet, joissa määrätään noudatettavat periaatteet 
edunsaajien suojelemisen ja taloudellisen tehokkuuden takaamiseksi. Eläkerahastojen 
valvojien välinen yhteistyö näyttää myös välttämättömältä. Sitten kun direktiivi on 
hyväksytty, toimivaltaisten viranomaisten yhteinen foorumi saattaisi olla hyödyllinen. 
Ammatillisen liikkuvuuden esteiden poistaminen 
Yhtenäismarkkinoiden perusperiaate, ammatillinen liikkuvuus, on entistä tärkeämpää 
nyt kun ollaan toteuttamassa talous- ja rahaliittoa (EMU). Kyseessä on EMU:n 
uskottavuus kansalaisten silmissä. Euroopassa on jo nyt yhteisön tason sääntöjä, joilla 
koordinoidaan tehokkaasti ensimmäiseen pylvääseen kuuluvia eläkejärjestelmiä 
siirtotyöläisten osalta. Sen sijaan tällaisen koordinoinnin puuttuminen lisäeläkkeiltä 
on todellinen este niiden työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle, jotka kuuluvat 
tällaisiin järjestelmiin. Tämä este koskee yhä useampia henkilöitä ja rajoittaa 
Tämä koskee eritoten etuusperusteisia järjestelmiä. 
työvoiman liikkumismahdollisuuksia, jos jäsenvaltiot päättävät turvautua yhä 
enemmän lisäeläkejärjestelmiin. 
Näin ollen olisi pohdittava seuraavia seikkoja: 
(i) lisäeläkeoikeuksien hankkimisen ehdot. Liian monimutkaiset ehdot ja liian pitkät 
odotusajat voivat olla merkittävä este henkilöiden vapaalle liikkuvuudelle. On 
tärkeää, että asiaan pohditaan enemmän yhdessä jäsenvaltioiden ja 
työmarkkinaosapuolten kanssa. 
(ii) eläkeoikeuksien siirtämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt. On tosiasia, että 
yhteisen vakuutusmatemaattisen normin puuttuminen pääomasiirtojen 
toteuttamiseksi rankaisee siirtotyöläisiä samassa jäsenvaltiossa pysyviin 
verrattuna. Komissio tutkii lakialoitteen mahdollisuutta asiassa teknisten 
töiden pohjalta, joihin ryhdytään kaikkien asianomaisten osapuolten kanssa. 
(iii) eläkerahastoihin kuulumista rajojen yli koskevat ehdot. Eläkerahastoihin 
kuuluminen rajojen ylitse edellyttää valvontajärjestelmien vastavuoroista 
tunnustamista ja verojärjestelmien parempaa koordinointia. Mutta työntekoon 
liittyviä lisäjärjestelmiä koskevat lisäksi kansallisella tasolla erityiset 
sosiaaliturvasäännöt, jotka liittyvät mm. etuuksien maksuun (koko- ja osa-
aikaisten työntekijöiden kohtelu, etuuksien maksatuksen muoto jne.). 
Tekninen tutkimus näyttää tarpeelliselta sen määrittämiseksi, miten näitä 
sääntöjä voidaan käsitellä eläkejärjestelmiin kuulumisen rajojen yli 
yhteydessä. 
(iv) eläkefoorumin perustaminen. Eläkefoorumi voisi olla hyödyllinen keskusteltaessa 
kysymyksistä, jotka liittyvät ammatilliseen liikkuvuuteen Euroopan unionissa. 
Se voisi helpottaa tarvittavien teknisten töiden toteuttamista asiassa. Tällainen 
foorumi, joka kokoaisi jäsenvaltioiden, eläkerahastojen ja 
työmarkkinaosapuolten edustajat, voisi myös suorittaa yhteisön olemassa 
olevan ja tulevan lainsäädännön seurantaa. 
Jäsenvaltioiden verojärjestelmien koordinointi 
Kansalliset erot henki- ja eläkevakuutusten verokohtelussa, niiden monimutkaisuus ja 
maakohtaisuus ovat suurin este ammatilliselle liikkuvuudelle ja palvelujen 
tarjoamisen vapaudelle Euroopan unionissa. Samalla kun hylätään tässä vaiheessa 
ajatus yhdenmukaistamisesta ja huolehditaan jäsenvaltioiden verotulojen 
säilyttämisestä, näyttää tarpeelliselta yrittää poistaa kansallinen verotuksellinen 
syrjintä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden laitosten (vakuutusyhtiöiden, 
eläkerahastojen) tarjoamilta tuotteilta. 
Tämän joustavan koordinointilähestymistavan jatkoksi komissio ja jäsenvaltiot ovat 
alkaneet tehdä yhteistyötä tutkiakseen,, kuinka tältä alueelta voitaisiin poistaa 
suurimmat esteet. Lukuisten siirtotyöläisten ja heidän työnantajiensa kannalta 
ensisijainen ja kiireellinen ongelma on sellaisten vakuutus- ja muiden maksujen 
verokohtelu, jotka on maksettu muuhun jäsenvaltioon kuin jäsenen tai 
vakuutuksenhaltijan asuinjäsenvaltioon sijoittautuneeseen laitokseen. 
Aihetta käsitellään veropoliittisessa työryhmässä, joka toimii korkean tason 
keskusteluelimenä komission ja jäsenvaltioiden välillä verotusasioissa. Sen työt 
jatkuvat tulevina kuukausina. Tarpeesta jatkaa töitä ollaan laajalti yhtä mieltä. 
Ongelmien moninaisuus ja monimutkaisuus tekevät vaiheittaisesta lähestymistavasta 
yleisesti hyväksytyn soveltuvan keinon. Näiden töiden pohjalta voitaisiin suunnitella 
lakialoitetta, joka kattaisi siirtotyöläisten lisäeläkerahastoihin rajojen yli maksamien 
vakuutusmaksujen verokohtelun. 
Jo h topäätökset 
Nämä liitteessä 1 lyhyesti esitetyt mahdolliset aloitteet toteutettaisiin tietyssä määrin 
erikseen. Ne olisivat kuitenkin hyvin riippuvaisia toisistaan. Esimerkiksi mahdollisuus 
kuulua eläkejärjestelmään rajojen yli edellyttäisi sekä toiminnan vakauden valvontaa 
koskevien sääntöjen vastavuoroista tunnustamista, verojärjestelmien koordinointia 
että sosiaaliturvalainsäädännön mukauttamista. 
Ne myötävaikuttavat myös kaikki unionin rahoituspalvelujen parempaan 
yhdentymiseen. Tässä mielessä päämäärä on kaksiosainen: myötävaikuttaa 
rahoituspalvelujen yhdentymiseen kasvun ja työllisyyden edistämiseksi sekä parantaa 
tuleville eläkeläisille tarjottavien palvelujen laatua. 
1. JOHDANTO 
1.1 Lisäeläkkeiden yhtenäismarkkinoiden tarve 
Eläkejärjestelmät ovat jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun ydin. Väestön 
vanheneminen ja sen vaikutukset valtion talousarvioon aiheuttavat paineita näiden 
järjestelmien taloudelliselle kestävyydelle kaikissa jäsenvaltioissa. Valtio on yleensä 
tärkein eläkkeiden maksaja ensimmäiseen pylvääseen kuuluvien järjestelmien kautta, 
jotka toimivat tavallisesti jakoperiaatteella. Väestötieteelliset näkymät saattavat siis 
johtaa merkittävään julkisten eläkemenojen kasvuun. Vaikka jäsenvaltiot, joilla on 
vastuu eläkejärjestelmiensä rakenteesta, ovat aktiivisesti alkaneet uudistaa niitä, 
tarvitaan vielä monenlaisia ja jatkuvia lisätoimia, jotta järjestelmien kestävä 
taloudellinen vakaus voitaisiin varmistaa (ks. laatikko 2). Komissio on useaan 
otteeseen todennut, että korkeammalla toiminta-asteella ja tuottavuudella on tässä 
ratkaiseva merkitys. Komissio on todennut myös, että on pohdittava tapaa käsitellä 
lukuisia varhaiseläkkeelle lähtöjä, jotka rasittavat huomattavasti valtion järjestelmiä. 9 
Neuvosto on sitä paitsi hiljattain tunnustanut työllisyyttä koskevissa 
suuntaviivoissaan10 tarpeen parantaa sellaisten ikääntyvien henkilöiden 
työllistettävyyttä, jotka eivät vielä kuitenkaan ole laillisessa eläkeiässä. Osa ratkaisua 
julkisen menotaakan keventämiseksi voi olla lisääntyvä turvautuminen työntekoon 
liittyviin rahastoituihin lisäeläkejärjestelmiin. Taloudellisesta ja sosiaalisesta 
näkökulmasta on siis olennaisen tärkeää toteuttaa yhteisön puitteet, jotka ovat 
suotuisat tällaisten järjestelmien nopealle kehitykselle. 
Ks. tiedonanto "Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen 
Euroopan unionissa", (KOM(97) 102 lopullinen, ja luonnos 
tiedonannoksi "Kaikenikäisten Eurooppaan", joka on parhaillaan 
hyväksyttävänä. 
Neuvoston 9 päivänä helmikuuta 1999 antama päätöslauselma työllisyyttä 
koskevista suuntaviivoista (5530/99). 
Laatikko 1: 
Erilaiset eläkejärjestelmät 
Eläkejärjestelmien kuvataan perinteisesti järjestäytyvän kolmen pylvään ympärille: pylväs 1, 
joka käsittää sosiaaliturvaan kuuluvat valtionjärjestelmät, sekä pylväät 2 ja 3, joihin kuuluvat 
lisäeläkejärjestelmät. 
Pylväs 1: Tämä on valtion perusjärjestelmä, johon osallistuminen on yleensä pakollista. 
Järjestelmät rahoitetaan useimmiten jakojärjestelmäperusteella niin, että nykyisten 
työntekijöiden vakuutusmaksuja käytetään eläkkeiden maksamiseen. Valtio takaa nämä 
eläkkeet, ja järjestelmää hallinnoi julkinen laitos. Yhteisön tasolla näitä järjestelmiä koordinoi 
asetus 1408/71. 
Pylväs 2: Tämän ryhmän eläkejärjestelmät liittyvät tavallisesti työntekoon tai jonkin ammatin 
harjoittamiseen. Puhutaan "ammatillisista järjestelmistä". Ne perustuvat useimmiten 
rahastointiin: työnantaja ja työntekijät keräävät säästöosuutta, joka sijoitetaan ja jolla 
maksetaan tulevaisuuden eläkkeet. Lisäksi näissä järjestelmissä on usein mahdollista kattaa 
biometriset riskit (kuolema, invaliditeetti, pitkäikäisyys). Rahastoituja ammatillisia 
järjestelmiä on monenlaisia: 
työnantajasta erillisen eläkerahaston perustaminen tai osuus eläkerahastossa: Rahasto 
saa vakuutusmaksuja, sijoittaa ne ja maksaa etuudet. Rahasto voi olla "avoin" 
(teollisuuden eri alojen yritykset voivat osallistua siihen) tai suljettuja (siihen 
osallistuu yksi ainoa yritys tai tietyn teollisuudenalan yrityksiä). Järjestelmä voi olla 
etuusperusteinen (työnantaja takaa tietyn etuuden maksamisen) tai maksuperusteinen 
(etuudet riippuvat varojen tuotosta). 
ryhmähenkivakuutus: Vakuutusmaksut maksetaan henkivakuutusyhtiölle, joka 
sijoittaa ne ja maksaa etuudet. Vakuutusyhtiö takaa yleensä etuuksien maksamisen. 
Henkivakuutusyhtiöitä säännellään jo yhteisön tasolla11. 
yhteissijoitusyrityksen osuuksien ostaminen: Vakuutusmaksuilla ostetaan 
arvopapereita yhteissijoitusyrityksen välityksellä. Etuudet riippuvat arvopaperien 
tuotosta. Yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä säännellään jo yhteisön 
tasolla12. 
laskennallisen varauksen mekanismi: työnantaja sitoutuu maksamaan etuudet 
työntekijöille ja tekee sitoumuksia vastaan kirjanpidollisen varauksen taseeseen. 
Pylväs 3: Tähän kuuluvat vakuutussopimukset, joita yksittäiset henkilöt tekevät palvelujen 
tarjoajan, yleensä henkivakuutusyhtiön tai yhteissijoitusyrityksen, kanssa. 
Tässä tiedonannossa kehitetyt analyysit koskevat seuraavia aloja. 
Luvussa 2 käsitellään sellaisten eläkerahastojen toiminnan vakauden valvonnan sääntelystä, 
jotka ovat erillään yrityksestä, sekä keinoja taata näiden rahastojen ja muiden tärkeimpien 
ammatillisten eläkkeiden tarjoajien välinen yhdenvertainen kohtelu. 
Luvussa 3 tarkastellaan ammatillisen liikkuvuuden esteitä, jotka aiheutuvat eläkerahastojen 
toimintaa säätelevistä sosiaaliturvasäännöistä, sekä laskennallisen varauksen mekanismia. 
Luvussa 4 käsitellään lisäeläkkeiden verotusta yleisemmin: ammatilliset järjestelmät ja 
henkivakuutussopimukset. Tiedonannossa pohditaan mahdollisuutta antaa ammatillisia 
eläkejärjestelmiä koskeva ensimmäinen lainsäädäntöaloite. 
Ks. direktiivit 79/267, 90/619 ja 92/96. 
Ks. direktiivit 85/611, 85/612 ja 88/220. 
2. Rahastoivat lisäjärjestelmät eivät kuitenkaan ole ihmelääke, joka ratkaisee kaikki 
väestön ikääntymiseen liittyvät ongelmat. Oli järjestelmä mikä tahansa 
(jakojärjestelmä tai rahastoitu), eläkkeet ovat aina osa sen ajanjakson kansantuotetta, 
jona ne maksetaan. Näin ollen työssä olevat rahoittavat aina niiden etuuksia, jotka 
sillä hetkellä ovat eläkkeellä. Mutta lisäeläkejärjestelmät voivat tarjota yleisemmän 
tuottavan sijoituskehyksen, yhteisössä ja sen ulkopuolella. Jakojärjestelmät ovat 
pelkästään kansallisia. Rajatylittäviä sijoituksia koskevien rajoitusten puuttuessa 
lisäjärjestelmät ovat siksi joustavampia kuin jakojärjestelmät eläkejärjestelmien 
demografisen kriisin ratkaisemisessa. 
3. Henkivakuutuseläkkeen etuja ei siis pidä aliarvioida. Jos nämä varat sijoitetaan 
tuottavasti kansantulon lisäämiseksi, sillä voidaan auttaa rahoittamaan eläkkeitä. 
Unionin ulkopuolella, pääomaa tarvitsevissa kansantalouksissa syntyneillä 
sijoitustuloilla on tässä keskeinen merkitys. 
4. Koska säästämisaste on useissa jäsenvaltioissa korkea, eläkerahastojen kasvu on vain 
vaihtoehtoinen säästämisen muoto. Mutta se voisi joissakin maissa myös ehkäistä 
äkillisen säästämisasteen putoamisen. Lisäksi henkivakuutuseläkkeen etuna on se, että 
se on hyvin pitkäaikaista säästämistä, mikä vakauttaa kansantalouden rahoitusta. 
Laatikko 2: 
Väestötietelliset näkymät, niiden taloudelliset vaikutukset ja mahdolliset ratkaisut 
Väestön ikääntymisestä johtuvien eläkejärjestelmien ongelmien ratkaiseminen on eräs 
suurimmista kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden kohtaamista haasteista. Tilanteen 
vakavuus voi vaihdella jäsenvaltiosta toiseen sen mukaan, mikä on niiden väestörakenne. 
Mutta yleisesti ottaen jäsenvaltioiden on tehtävä asiassa merkittäviä poliittisia valintoja. 
Tällä hetkellä jokaista eläkeläistä kohti on neljä työikäistä. Vuonna 2040 heitä on enää kaksi. 
Ilman uudistuksia valtion eläkejärjestelmien menot voivat nousta joissakin jäsenvaltioissa 15— 
20 prosenttiin BKT.stä (vuonna 1997 ne olivat noin 10 prosenttia). Mahdollisten 
verotuksellisten vaikutusten laajuutta on painotettava: joidenkin jäsenvaltioiden 
rahastoimattomien eläkevastuiden määrä voi nousta 200 prosenttiin BKT:stä. 
Valtion eläkejärjestelmät ovat keskeisellä sijalla jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun 
järjestelmissä, ja niiden tehtävänä on jatkossakin maksaa suurin osa eläke-etuuksista. Mutta 
jotta nämä järjestelmät voivat täyttää tehtävänsä murentamatta valtion talouden vakautta, 
jäsenvaltioiden on sopeutettava järjestelmiensä rahoitus väestötilanteen muutosten mukaan. 
Ne voivat luoda lisäjärjestelmiä tai jatkaa valtion järjestelmiin tukeutumista ja pohtia näin 
esimerkiksi vakuutusmaksujen maksuajan pidentämistä ja/tai etuuksien supistamista. 
Ikääntyvien henkilöiden työllisyyden ja työllistettävyyden lisääminen olisi myös tehokas 
ratkaisu meneillään oleviin muutoksiin. 
10 
5. Komission kesäkuussa 1997 julkaisema vihreä kirja "Lisäeläkkeet 
yhtenäismarkkinoilla" aloitti uudelleen keskustelun aiheesta, jossa EU ei tähän 
mennessä ole onnistunut käyttämään hyväksi yhtenäismarkkinoiden tarjoamia 
mahdollisuuksia. Jos toimiin ei ryhdytä, myös euron mahdollisuudet hukataan. 
Lisäeläkkeitä koskevien sopivien yhteisön toimintapuitteiden puuttumista voidaan 
pitää erittäin epätyydyttävänä sekä tulevien eläkeläisten että eläkerahastojen 
näkökulmasta. Tulevat eläkeläiset odottavat saavansa turvallisen ja riittävän eläkkeen, 
ja eläkerahastot etsivät sijoitusmahdollisuuksia varoilleen, joiden määrä vastaa jo 23 :a 
prosenttia EU:n BKT:stä14. Tämä luku kasvaa jatkuvasti jäsenvaltioissa 
toimeenpantujen uudistusten takia, joilla tähdätään usein eläkerahastojen 
kehittämiseen, kuten Italiassa vuodesta 1995 lähtien. Ranskassa keskustellaan 
parhaillaan samansuuntaisista hankkeista. On elintärkeää, että näihin kehityskulkuihin 
liittyvät asianmukaiset yhteisön toimintapuitteet. 
6. Vihreän kirjan tarkoituksena oli herättää mahdollisimman laajaa keskustelua parhaista 
tavoista tarttua tuleviin väestöä ja taloutta koskeviin haasteisiin sekä määrittää kuinka 
yhtenäismarkkinat ja euro voivat kasvattaa lisäeläkejärjestelmien tehokkuutta. 
Eläkerahastojen rooli on jäsenvaltioiden päätettävissä. Jäsenvaltioiden on kuitenkin 
tehtävä päätöksensä yhtenäisissä yhteisön toimintapuitteissa ja kunnioitettava 
seuraavia yhtenäismarkkinoiden vapauksia: 
7. 
• palvelujen tarjoamisen vapaus 
• työntekijöiden vapaa liikkuvuus 
• sijoittamisvapaus, jota voidaan rajoittaa ainoastaan toiminnan vakauden 
valvontaan liittyvin perustein. 
8. Komission on lisäksi otettava huomioon Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 
2 artikla, jossa määritetään yhdeksi yhteisön päämääräksi työllisyyden ja sosiaalisen 
suojelun korkea taso. Tässä on noudatettava toissijaisuusperiaatetta, jonka mukaan 
jäsenvaltiot vastaavat omista eläkejärjestelmistään. 
1.2 Lisäeläkkeitä yhtenäismarkkinoilla koskevaan vihreään kirjaan liittyvä 
lausuntokierros 
Komissio sai vihreään kirjaan satakunta vastausta jäsenvaltioilta, Euroopan 
parlamentilta, Euroopan yhteisöjen talous- ja sosiaalikomitealta, kuluttajajärjestöiltä, 
ammattiyhdistyksiltä, teollisuudelta ja koko rahoituspalvelualalta. Vastauksista on 
laadittu yhteenveto , jota käytettiin keskustelun pohjana 21. huhtikuuta 1998 
pidetyssä kuulemistilaisuudessa, johon kaikki asiasta kiinnostuneet osapuolet oli 
kutsuttu. 
KOM(97)283. 
Lähde: European Federation for Retirement Provision (EFRP). 
Asiakirja CAB/62/98. Se löytyy pääosasto XV:n Internet-sivustosta: 
http ://europa.eu. int/comm/dg 15. 
10. Komissio on erittäin tyytyväinen suureen kiinnostukseen kuulemisvaiheessa ja 
vakaaseen tukeen, jota lähes kaikki asiasta kiinnostuneet tahot ilmaisivat yhteisön 
toimeen ryhtymiselle tällä alalla. 
11. Vihreää kirjaa kuitenkin kritisoitiin kahdessa horisontaalisesti tärkeässä asiassa. 
Joissakin vastauksissa oltiin sitä mieltä, että komission olisi pitänyt painottaa 
enemmän eläkerahastojen yhteiskunnallista puolta ja että liian paljon painoa pantiin 
eläkerahastoille keinona luoda Euroopan pääomamarkkinat. On totta, että 
pääomamarkkinat ovat olemassa eläkeläisiä varten eikä toisin päin. Siksi komission 
tässä tiedonannossa ehdottaman politiikan ensimmäinen huoli on edunsaajien 
oikeuksien suojeleminen ja sellaisen ympäristön luominen, jossa he voivat nauttia 
etuuksien korkeasta tasosta. Unionin rahoitusmarkkinoiden yhdentymisen roolia 
kasvun ja työllisyyden hyväksi ei kuitenkaan voida jättää ottamatta huomioon. 
Tehokkaat ja avoimet rahoitusmarkkinat voivat helpottaa pääoman saantia ja parantaa 
sen tuottavuutta. 
12. Toinen esille nostettu seikka oli tarve kiinnittää enemmän huomiota eläkkeiden 
turvallisuuteen. Joissakin lausunnoissa korostettiin esimerkiksi tarvetta taata, että 
ammatilliset eläkejärjestelmät olisivat vakuutusmekanismien turvaamia ja suojelisivat 
edunsaajien kertyneitä oikeuksia, jos toimeksiantava yritys menee konkurssiin ja jos 
rahaston varat eivät riitä kattamaan vastuita. On ilmiselvää, että tulevat eläkeläiset 
haluavat eläkkeidensä olevan mahdollisimman turvallisia. Eläkkeiden turvallisuus on 
oleellinen kysymys, joka komission olisi otettava työssään enemmän huomioon 
esittämällä eläkerahastoille todellisia valvontapuitteita. 
13. Kritiikistä huolimatta suurimmassa osassa lausuntoja kannatettiin komission vihreässä 
kirjassa esittämää analyysiä. Muita kuulemisen aikana esille nousseita kysymyksiä 
tarkastellaan tämän tiedonannon seuraavissa luvuissa. 
14. Tiedonannossa esitetään lausuntokierroksesta tehtävissä olevat poliittiset 
johtopäätökset tarkoituksena alkaa tunnistaa tarvittavia vaiheita, jotta lisäeläkkeiden 
yhtenäismarkkinoiden toteuttamisessa voidaan edetä. 
12 
2. YHTENÄISMARKKINOIDEN JA EURON KANSSA 
YHTEENSOPIVAT ELÄKERAHASTOJEN TOIMINNAN VAKAUDEN 
VALVONTAA KOSKEVAT SÄÄNNÖT 
15. Tässä luvussa selostetaan, missä määrin euro ja yhtenäismarkkinat voivat 
parantaa eläkerahastojen turvallisuutta ja suorituskykyä. Sitten esitetään 
ehdotuksia direktiiviksi sellaisten eläkerahastojen toiminnan vakauden 
valvonnan sääntelystä, jotka ovat erillään yrityksestä ja toimivat 
rahastointiperiaatteella. 
2.1 Eläkerahastot euroalueella 
2.1.1 Turvallisemmat sijoitussalkut 
16. Ensimmäinen toiminnan vakauden valvonnan sääntelyn peruste on taata kuluttajien, 
tässä tapauksessa eläkejärjestelmien jäsenten, suojelu. Euro vaikuttaa, omalta osaltaan 
turvallisuutta lisäävästi, sillä se poistaa valuuttakurssiriskin ja näin ollen valuuttojen 
vastaavuutta koskevat vaatimukset euroalueelta. Eläkerahastoilla, kuten 
vakuutusyhtiöillä, on tästedes käytössään laajemmat pääomamarkkinat, joiden avulla 
ne voivat hajauttaa paremmin sijoituksiaan ja tätä kautta riskejään. Tämä ei 
kuitenkaan ehkä riitä: jotta voidaan tehokkaasti taata edunsaajien suojelu, varojen 
hajauttamisen on perustuttava vastuiden keston ja kustannusten tarkkaan analyysiin. 
Eläkerahastojen on näin huolehdittava siitä, että niillä on erääntyvien etuuksien 
maksamiseksi jatkuvasti riittävän likvidejä varoja, jotka ovat samassa valuutassa kuin 
vastuut. Lisäksi eläkerahastojen toiminnan on kuuluttava toiminnan vakauden 
valvontaa koskeviin yleisiin toimintapuitteisiin: rahastojen on mm. oltava 
asianmukaisesti hyväksyttyjä ja toimivaltaisen viranomaisen valvomia. Jäsenten on 
saatava tietoja tavasta, jolla rahastoa hoidetaan. 
2.1.2 Tuottavammat sijoitussalkut 
17. Jos jäsenvaltiot päättävät kehittää järjestelmiä, jotka täydentävät valtion perusturvaa, 
ja jos nämä järjestelmät rahastoidaan, EU:n laajuiset pääomamarkkinat ja euro voivat 
tehostaa näiden varojen keräämistä parempien sijoitustuottojen kautta. Tämä voi joko 
johtaa suurempiin eläkkeisiin ja näin auttaa ylläpitämään valtioiden perusjärjestelmiä, 
vähentää eläkkeiden sosiaaliturvamaksuja ja vaikuttaa näin positiivisesti 
työllisyystilanteeseen. Mutta kunkin jäsenvaltion on itse päätettävä tasapainosta eri 
eläkejärjestelmien välillä. 
18. Euro tehostaa sijoitussalkkujen hoitoa. Sijoittajat voivat paremmin hyödyntää 
syvempiä ja likvidimpiä pääomamarkkinoita valuuttakurssiriskin poistumisen, 
liiketoimien kustannusten alenemisen ja markkinoiden toimijoiden välisen 
lisääntyneen kilpailun ansiosta. Suurin osa vihreään kirjaan vastanneista tahoista 
odottaa, että yhtenäiset eurooppalaiset pääomamarkkinat tarjoavat suuremman 
kapasiteetin eläkerahastojen varojen todennäköisen kasvun imemiseksi. Euroopan 
osake- ja yritysten obligaatiomarkkinat ovat vielä kehittymättömät ja tarjoavat siten 
huimat kasvumahdollisuudet. Näin on erityisesti yritysten obligaatioiden osalta, jotka 
tarjoavat laajan korkohaitarin, kun taas valtion obligaatioiden korkohaitari kapenee. 
Sijoitukset yritysten obligaatioihin voivat siis olla tärkeä tulonlähde eläkerahastoille. 
13 
19. Eläkerahastoilla pitäisi myös olla tärkeä merkitys Euroopan laajuisten 
riskipääomamarkkinoiden kehittämisessä, koska pienet ja keskisuuret yritykset 
avaintekniikoiden ja -teollisuuden aloilla kuten televiestinnässä, bioteknologiassa, 
terveydenhuollossa, rahoituspalveluissa ja energia-alalla etsivät jatkuvasti pääomia 
osakeannein. Ne voisivat näin auttaa rahoittamaan Euroopan laajuisten verkkojen 
hankkeita, joilla pyritään parantamaan liikkuvuutta Euroopan unionissa ja jotka voivat 
saada riskipääomaa. Koska eläkerahastoilla on aina oltava hyvin hajautettu 
sijoitussalkku, ne sijoittavat vain osan saaduista vakuutusmaksuista 
riskipääomamarkkinoille. Jos kaikki eurooppalaiset eläkerahastot sijoittaisivat vaikka 
vain 2 prosenttia varoistaan riskipääomayrityksiin, vaikutus pk-yritysten kasvuun olisi 
kuitenkin epäilemättä erittäin merkittävä . 
Laatikko 3: 
Lisäeläkkeiden yhtenäismarkkinoista taloudelle ja työllisyydelle koituvat edut 
Lisäeläkkeiden yhtenäismarkkinat eivät olisi hyödyllisiä pelkästään eläkeläisille ja eläkkeiden 
tarjoajille. Niistä voisi koitua yleisemmin seuraavia etuja: 
- Eläkerahastojen mahdollisuus sijoittaa mantereen mittakaavassa ja enemmän osakkeisiin 
olisi omiaan lisäämään niiden tuottoja: tämä voi auttaa alentamaan välillisiä 
työvoimakustannuksia, jotka usein jarruttavat työpaikkojen syntymistä. 
- Eläkerahastojen mahdollisuus sijoittaa enemmän osakkeisiin lisäisi pääoman tarjontaa 
eurooppalaisille yrityksille. Tämä lähentäisi sijoittajia ja lainaajia ja edistäisi rahoituksen 
välityksen siirtymistä pois pankeista. Päästessään eroon pankkikuluista yritysten olisi 
halvempi rahoittaa toimintaansa. 
- Eläkerahastoilla on ratkaiseva merkitys erityisesti teknologian alalla toimivien ja 
innovatiivisten pk-yritysten nopeassa kehittymisessä. Työllisyys kasvoi 15 prosenttia 
Euroopan unionissa vuosina 1991-1995 niissä yrityksissä, jotka saivat riskipääomarahoitusta. 
- Jos eläkerahastot saisivat hoitaa eläkejärjestelmiä useissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, 
ne voisivat saavuttaa hallinnossa ja rahoituksessa mittakaavaetuja, mikä vaikuttaisi välillisiin 
työvoimakustannuksiin. Koko Euroopan unionin laajuinen eläkerahasto voisi hyödyllisesti 
korvata 15 erillistä ammatillista järjestelmää yhdessä yrityksessä tai yritysryhmässä. 
2.1.3 Laatuun perustuva lähestymistapa valvontaan 
20. Euro luo suuren määrän yhtenäisvaluuttamääräistä pääomaa. Markkinoiden koko ja 
likviditeetti kasvaa, ja eurooppalaiset yritykset voivat vähentää 
pääomakustannuksiaan ja lainata rahaa edullisemmilla ehdoilla. Samaan aikaan 
vakaus- ja kasvusopimuksen mukaiset jäsenvaltioiden jatkuvat pyrkimykset rajoittaa 
julkista alijäämää ja vähentää valtion velkaa houkuttelevat pääomaa yksityiseltä 
sektorilta. 
Päätös 1692/96, 23. heinäkuuta 1996. 
Komission eläkerahastoja koskevat ehdotukset on nähtävä riskipääoman alalla 
tehdyn työn yhteydessä. Ks. "Riskipääoma: avain työpaikkojen luomiseen 
Euroopan unionissa" (SEC 98 (552)). 
14 
21. Tulevat eläkeläiset ja Euroopan unionin talous kokonaisuudessaan voivat siis saada 
hyötyjä. Tällaiset "kultaiset näkymät" kannustaisivat sijoittamista, millä olisi 
positiivisia seurauksia työpaikkojen syntymiselle ja kasvulle, mutta sen toteuttamisen 
tiellä on vielä esteitä. 
22. Jotkut näistä esteistä liittyvät sijoittamista koskeviin sääntöihin. Joissakin 
jäsenvaltioissa sovellettavat varojen sijoittamista koskevat jäykät määrälliset säännöt 
estävät eläkerahastoja toimimasta koko unionin pääomamarkkinoilla. Tiukat 
rajoitukset siitä, kuinka paljon osakkeita eläkerahastoilla saa olla sijoitussalkuissaan, 
saattavat mm. pienentää niiden tuottoastetta (ks. laatikko 4) lisäämättä kuitenkaan 
sijoitusten turvallisuutta. Liian tiukat määrälliset rajoitukset voivat itse asiassa uhata 
tätä turvallisuutta. Ne saattavat nimittäin estää sijoittajia hyötymästä euroalueesta 
riskien hajauttamiseksi paremmin. Lisäksi kokemus osoittaa, että osakkeisiin 
sijoittamisen volatiliteetti ja näin ollen riski verrattuna valtion obligaatioihin on hyvin 
pieni eläkevastuun keston aikana (ks. liite 4) . Ainoastaan laatuun perustuva 
lähestymistapa valvontaan antaa eläkerahastoille tarvittavaa joustavuutta ja 
mahdollistaa parhaan tasapainon saavuttamisen riskin ja tuoton välillä tulevien 
väestöllisten muutosten ja unionin rahoitusmarkkinoiden tarjoamien mahdollisuuksien 
edessä. Samanaikaisesti ja kuten edellä on todettu kaikkiin toimenpiteisiin on 
ryhdyttävä jäsenten oikeuksien suojelemiseksi parhaalla mahdollisella tavalla. Siksi 
sijoittamisvapaus on alistettava jatkuvasti varojen hajauttamiselle. Samasta syystä 
sijoittamisvapauden on oltava osa yleistä toiminnan vakauden valvontaa. 
23. Tämä joustava lähestymistapa antaa myös eläkerahastoille mahdollisuuden olla 
mukana riskipääomayritysten kehittämisessä. On myös tunnettua, että Yhdysvalloissa 
1970-luvun lopulla eläkerahastoihin kohdistuvien sijoitusrajoitusten poistamisella oli 
ratkaiseva merkitys sellaisten teknologian alalla toimivien innovatiivisten pk-yritysten 
nopeassa kehittymisessä, jotka lisäksi tuottivat sijoittajille erittäin korkeat tuottoasteet 
(ks. liite 5). Se, että eläkkeiden rahoittamista jatketaan lisäämällä valtionvelkaa, 
riistäisi sen sijaan teollisuudelta ja eritoten pk-yrityksiltä yksityiset sijoitukset, joita ne 
tarvitsevat voidakseen vaikuttaa positiivisesti kasvuun ja työllisyyteen. 
15 
Laatikko 4: 
Kuinka eläkerahastojen turvallisuutta ja suorituskykyä voidaan parantaa? 
Maissa, joissa eläkerahastot ovat yleisiä ja joissa ne toimivat menestyksekkäästi, ei ole 
sijoitussalkkujen koostumusta koskevia määrällisiä rajoituksia (noteerattujen ja muiden 
osakkeiden, kiinteistöjen, lainojen jne. määrät). Liitteessä 2 esitetään sellaisten 
eläkerahastojen parhaat tuotot, jotka eivät ole sijoittamisrajoitusten alaisia.Parhaat tuotot on 
saatu mm. siksi, että osakkeiden osuus sijoitussalkusta voi olla suurempi kuin maissa, joissa 
on määrällisiä rajoituksia. Ne hyötyvät siis suuremmista tuotoista, joita osakkeet ovat viime 
vuosikymmeninä tarjonneet verrattuna valtion obligaatioihin (ks. liite 4). 
Jotkut jäsenvaltiot asettavat siis tiukkoja määrällisiä rajoituksia siitä, kuinka paljon 
tietynlaisia varoja - erityisesti osakkeita - eläkerahastojen hallussa saa olla. Sen lisäksi, että 
määrälliset rajoitukset yleensä pienentävät tuottoastetta, pidetään järkevämpänä sijoittaa 
huomattava osa sijoitussalkusta osakkeisiin, koska ne sopivat paremmin yhteen 
eläkevastuiden pitkäaikaisen luonteen kanssa. Tässä suhteessa on tärkeää huomata, kuten 
liitteestä 4 käy ilmi, että pitkällä tähtäimellä osakkeet ovat vakaampia kuin valtion obligaatiot. 
Tämä selittyy mm. tuottavuuden ja reaalitalouden jatkuvalla kasvulla pitkällä tähtäimellä, 
mikä heijastuu yritysten pörssinoteerauksiin. Vaikka valtion obligaatiot ovat vakaampia 
lyhyellä tähtäimellä, ne ovat alttiita inflaatio- ja korkotason vaihteluille. Lisäksi 
osakesijoitukset ovat tehokas väline rajoittamaan inflaation mahdollisia vaikutuksia tuleviin 
eläke-etuuksiin. 
Määrällisten rajoitusten vähentäminen osana toiminnan vakauden tarkoituksenmukaista 
valvontaa antaisi siis varainhoitajalle tarpeeksi joustavuutta osakesijoitusten lisäämiseksi, jos 
tämä nähdään hyödylliseksi, mikä lisää näin eläkerahastojen tuottoja ja takaa niiden 
turvallisuuden. 
2.2 Eläkerahastojen toiminnan vakauden valvonnan sääntely 
2.2.1 Direktiivin hyödyllisyys 
24. Lisäeläkkeitä koskevaan vihreään kirjaan tulleet vastaukset osoittavat, että monet 
jäsenvaltiot, työmarkkinaosapuolet ja miltei koko rahoitusala katsovat, että 
eläkerahastojen toimintapuitteiden puuttuminen on suuri puute rahoituspalveluja 
l o 
koskevassa eurooppalaisessa lainsäädännössä. Tämä on myös talous- ja 
sosiaalikomitean mielipide. Se ilmoitti 10. joulukuuta 1997 antamassaan 
lausunnossa19, että olisi tarkoituksenmukaista antaa perusperiaatteita koskeva 
direktiivi. Tätä mieltä on myös Euroopan parlamentti, joka 3. joulukuuta 1998 
antamassaan vihreää kirjaa koskevassa päätöslauselmassa kehotti komissiota 
hyväksymään ehdotuksen direktiiviksi, jossa säädetään "eläkerahastojen 
sijoittamisvapaudesta, yhteisössä ja sen ulkopuolella tapahtuvan sijoitustoiminnan 
Tässä yhteydessä on muistutettava, että 15 jäsenvaltion eläkerahastojen 
varojen arvo on noin 23 prosenttia unionin BKT:stä. Vakuutusyhtiöiden varat 
ovat vertailun vuoksi noin 35 prosenttia Euroopan unionin BKT:stä, ja ne 
hyötyvät todellisista sisämarkkinoista, jotka perustuvat noin 
kolmeenkymmeneen määräykseen tai säädökseen. 
TSK 1403/97. 
16 
rajoista..." ja "annetaan toimijoille oikeus tarjota vapaasti sijoituspalveluja, jos he ovat 
saaneet siihen luvan missä tahansa jäsenvaltiossa...". 20 
25. Euro lisää omalta osaltaan eläkerahastojen sijoittamismahdollisuuksia. Mahdolliset 
perustamissopimuksen vastaiset rajoitukset voidaan puolestaan poistaa 
jäsenyysvelvoitteiden rikkomisesta johtuvien menettelyjen avulla. Lausuntokierros 
kuitenkin osoitti, että näiden kahden vaihtoehdon yhdistäminen ei tuo asianomaisille 
toimijoille, ei työmarkkinoiden eikä rahoitusalan toimijoille, samoja etuja kuin selkeä 
oikeudellinen kehys, joka yhdenmukaistaa toiminnan vakauden valvontaa koskevat 
perusperiaatteet. 
26. Direktiivi näyttää tarpeelliselta myös valvontajärjestelmien vastavuoroisen 
tunnustamisen mahdollistamiseksi, mikä on tarpeen eläkerahastoihin kuulumiselle 
rajojen yli. Useissa lausunnoissa korostettiin tarvetta määrittää tarkat jäsenyyden 
muodot erityisesti saman yrityksen tai yritysryhmän sisällä, vaikkei ole kysymys 
lisäeläkemarkkinoiden täydellisestä avaamisesta, koska ne liittyvät erittäin läheisesti 
valtioiden perusjärjestelmiin. Mahdollisuus kuulua eläkejärjestelmiin rajojen yli 
helpottaisi työntekijöiden liikkumista Euroopan unionin alueella. Lausuntokierros 
osoitti selkeästi, että mahdottomuus kuulua eläkejärjestelmiin rajojen yli on suuri este 
tälle liikkumiselle. Sen avulla eläkerahastot saisivat lisäksi mittakaavaetuja 
hallinnossa ja rahoituksessa. 
27. Toiminnan vakauden valvontajärjestelmien tunnustamisen puuttuminen ei 
selvästikään ole ainoa este eläkejärjestelmiin kuulumiselle rajojen yli. Muut esteet 
ovat luonteeltaan mm. verotuksellisia ja niitä käsitellään veropoliittisessa 
työryhmässä '. Joissakin jäsenvaltioissa voimassa oleviin lakeihin tai asetuksiin 
liittyvät esteet (esimerkiksi velvoite maksaa kansallisen ammatillisen 
eläkejärjestelmän vakuutusmaksu) olisi myös käsiteltävä yhteistyössä asianomaisten 
jäsenvaltioiden kanssa. Direktiiviehdotus olisi siis vasta ensimmäinen vaihe erilaisten 
esteiden poistamisessa, jotka tässä vaiheessa estävät eläkejärjestelmiin kuulumisen 
rajojen yli22. 
Päätöslauselman A4-0400/98 3 kohta. 
Ks. jäljempänä jakso 4. 
On toivottavaa, että asiaa koskeva poliittinen toimi, jos siitä on päätettävä, 
perustuisi alan taloudellista todellisuutta kuvaaviin tilastoihin. Siksi Eurostat 
on pannut alulle yhteisten puitteiden toteuttamisen Euroopan unionin 
jäsenvaltioihin sijoittautuneiden eläkerahastojen rakennetta, toimintaa ja 
suorituskykyä koskevien tietojen keräämiseksi, muokkaamiseksi, siirtämiseksi 
ja arvioimiseksi. Nämä puitteet, jotka ovat neuvoston asetuksen 58/97 
liitteenä, voitaisiin ottaa käyttöön vuoden 2000 aikana. 
17 
2.2.2 Soveltamisala ja sisältö 
28. Yhtenäisen soveltamisalan takaamiseksi direktiivi voisi koskea vain laitoksia, jotka 
ovat täysivaltaisia oikeushenkilöitä, jotka eivät kuulu sosiaaliturvajärjestelmään ja 
jotka toimivat rahastointipenaatteella . Se, että on valitaan direktiivi, joka koskee 
eläkerahastolaitoksia eikä kaikkia työntekoon liittyviä eläkerahastotuotteita, olisi 
tähän mennessä annetun Euroopan yhteisön rahoituspalveluja koskevan lainsäädännön 
mukaista. Tämä ei koskisi henkivakuutusyhtiöiden ja yhteistä sijoitustoimintaa 
harjoittavien yritysten tarjoamia tuotteita, sillä ne kattava yhteisön lainsäädäntö on jo 
nyt olemassa. 
29. Edellä esitettyjen tavoitteiden toteutumisen varmistamiseksi ja tulevien 
eläkkeensaajien suojelemiseksi parhaalla mahdollisella tavalla tulevan 
direktiiviehdotukseen voitaisiin sisällyttää seuraavat osatekijät. 
• Vakauden valvontaan liittyvät perusvaatimukset 
eläkerahaston varoj en j a toimeksiantavan yrityksen pitäminen erillään 
toimivaltaisen viranomaisen suorittama eläkerahaston hyväksyminen ja 
sanktiojärjestelmän olemassaolo 
tarve alistaa tämä hyväksyminen varainhoitajien vastuuta, pätevyyttä ja 
hyvää mainetta koskevien tiukkojen kriteerien alaisuuteen 
valvontaviranomaisen toimintavaltuuksien määrittely 
jäsenille osoitettujen määräaikaisten ilmoitusten järjestelmän 
toteuttaminen. Avoimuus on ehdottoman välttämätöntä edunsaajien 
suojelussa. Heillä on oltava jatkuvasti mahdollisuus saada tietoja 
rahaston taloudellisesta tilanteesta ja tämä koskee erityisesti 
maksuperusteisia järjestelmiä, joissa työntekijä kantaa yleensä 
•sijoitusriskit. 
valvontaviranomaisille osoitettujen määräaikaisten ilmoitusten 
järjestelmän toteuttaminen. Ilmoituksia voitaisiin täydentää säännöllisin 
väliajoin ilmaisemalla selvästi yleinen sijoitusstrategia tehtyjen 
sitoumusten osalta. 
*3 Tässä ei tarkoiteta laitoksia, jotka toimivat jakoperiaatteella, eikä 
kirjanpito varausjärjestelmiä ("bookreserves"), joissa ei määrätä yrityksestä 
erillisen eläkelaitoksen perustamisesta. Ei olisi juurikaan järkeä määritellä 
esim. sijoittamista koskevia sääntöjä järjestelmille, joiden olemassaolon 
perusteita on olla toimeksiantavan yrityksen itserahoituksen lähde. Lisäksi on 
epäilemättä laadittava luettelo sosiaaliturvalaitoksista, jotka eivät kuulu 
direktiivin soveltamisalaan. 
• Sijoittamista koskevat säännöt 
30. Varovaisuusperiaatteesta (ks. laatikko 5) oltiin laajalti samaa mieltä 
lausuntokierroksen aikana. Kyseessä on pääomien vapaan liikkuvuuden periaatteeseen 
parhaiten soveltuva sääntelykehys. Se mahdollistaa sen, että varainhoitajat saavat 
parhaalla mahdollisella tavalla varat soveltumaan yhteen vastuiden luonteen ja keston 
kanssa ottaen samalla huomioon taloudellisen ja rahoituksellisen tilanteen kehityksen. 
Tämä menetelmä on mukautettu eläkevastuiden tavalliseen profiiliin: maksut, joista 
varainhoitajan on huolehdittava, porrastuvat usean vuosikymmenen ajalle. Näin ollen 
on tärkeää, että hän voi turvautua erilaisiin enemmän tai vähemmän likvideihin 
varoihin. Kaikki määrälliset erityyppisiä varoja koskevat rajoitukset olisi perusteltava 
asianmukaisesti yksinomaan toiminnan vakauden valvontaan liittyvillä syillä. Jos 
jotkut jäsenvaltiot haluavat, voitaisiin harkita, että kansallisille viranomaisille 
annettaisiin mahdollisuus säilyttää määrällisiä rajoja, mikäli ne eivät rajoita 
kohtuuttomasti sijoittamisvapautta (esimerkiksi 70 prosentin yläraja 
osakesijoituksille) eivätkä estä eläkerahastoja toteuttamasta tarkoituksenmukaista 
varojen ja vastuiden hallintaa. On kuitenkin vältettävä lakiin perustuvaa velvollisuutta 
tietyntyyppisiin varoihin sijoittamisesta ja määrällisten kynnysten lisäämistä, koska 
nämä rajoittavat tosiasiassa voimakkaasti sijoittamisvapautta. Kansallisille varoille 
euroalueella myönnettyjä etuoikeuksia suhteessa muiden jäsenmaiden vastaaviin 
varoihin ei voida perustella varsinkaan toiminnan vakauden valvonnan tasolla. 
Sijoitukset liikkeellelaskijaa kohden ja erityisesti sijoitukset "toimeksiantavaan 
yritykseen" olisi rajoitettava varovaisuusperiaatteen mukaiselle tasolle (esimerkiksi 5 
tai 10 prosenttia). 
19 
Laatikko 5: 
Varovaisuusperiaate ja modernit varojen ja vastuiden hallintotekniikat käytännössä 
Varova is uusperiaate 
Varovaisuutta koskevat säännöt ovat yleisiä suuntaviivoja, jotka koskevat eläkerahastojen ja 
sijoitustoiminnan hoitamisesta vastaavia (kuten uskottuja miehiä, hallintayhtiöitä ja 
varainhoitajia). Säännöt ovat luonteeltaan laadullisia. Tavoitteena on, että vastuuhenkilöt 
käyttäytyvät sijoituspäätöksiä tehdessään varovaisten ammattilaisten lailla, mutta ovat samaan 
aikaan tietoisia tarpeesta saada sijoitukselle riittävä tuotto. Varovaisuusperiaate edellyttää, 
että rahasto ei ota tarpeettomia riskejä ja pyrkii hajauttamalla pienentämään riskejä. 
Varovaisuusperiaate ei ole pelkkä abstrakti käsite, vaan se toimii käytännössä. Monet 
jäsenvaltiot ovat soveltaneet sitä tuloksekkaasti pitkiä aikoja. Sen on osoitettu antavan 
muunlaisiin sijoitusperiaatteisiin verrattuna yhtä hyvän turvan, mutta korkeamman tuoton. 
Turvallisuuden liika korostaminen voi vähentää tarpeettomasti varojen tuottoja. Toisaalta 
sijoittamisvapauden holtiton käyttö rikkoisi varovaisuusperiaatetta. Kumpikin tilanne johtaa 
turhan vaatimattomiin tuloksiin, joten niitä on vältettävä. 
Modernit varojen ja vastuiden hallintotekniikat 
Varojen ja vastuiden hallinnon avulla hoidetaan sijoitussalkkua ja taataan, että, varat 
sijoitetaan tavalla, joka heijastaa niitä vastaavien vastuiden luonnetta ja kestoa. 
Varovaisuusperiaatetta voidaan pitää välttämättömänä osana rahoituslaitosten modernia 
varojen ja vastuiden hallintoa ja riskinhallintaa. Ne antavat tietoa rahoitusmarkkinoiden 
volati 1 iteetistä ja riskien vaikutuksesta varoihin ja vastuisiin. 
Hyvä varojen ja vastuiden hallinto on tehokkainta silloin, kun rahastojen hoitajille ja 
uskotuille miehille ei ole asetettu määrällisiä rajoituksia sijoitussalkun ja riskin 
hajauttamiseksi. Riskin hajauttamisella pyritään parantamaan sijoitussalkun tuottoa riskille. 
Vihreää kirjaa koskevalla lausuntokierroksella alan asiantuntijoiden lausunnoissa kannatettiin 
vahvasti ajatusta, että sijoitusten hajauttaminen, jonka varojen ja vastuiden hallinto -
lähestymistapa mahdollistaa, lisää sijoittajien turvaa, sillä se ei lisää riskejä vaan minimoi 
altistumisen ongelmille, joita saattaa syntyä yksittäisissä maissa tai tietyntyyppisissä 
sijoituksissa. 
Tässä vaiheessa mallitettuja varojen ja vastuiden hallintotekniikoita ei käytetä niiden 
kustannusten takia kuin suurissa laitoksissa. Pienet ja keskisuuret laitokset käyttävät 
perinteisempiä maksuvalmiuden suunnittelun menetelmiä. Palvelujen tarjoaminen riskien 
mittaamisessa ja hallinnassa on kehittyvä ala. 
Kypsien eläkerahastojen on aina varmistettava riittävä maksuvalmius.Toisin kuin "nuorilla" 
eläkerahastoilla, joiden vastuut ovat pitkäaikaisia ja joiden sisäänpäin kulkeva kassavirta 
(vakuutusmaksut) on suurempi kuin ulospäin kulkeva kassavirta (eläkemaksut), kypsillä 
eläkerahastoilla on vastuita, jotka niiden on täytettävä läheisemmässä tulevaisuudessapa siksi 
niiden on suhtauduttava varovaisemmin riskiin. Siksi käteisten ja likvidien varojen osuuden 
niiden lyhytaikaisia vastuita kattavassa sijoitussalkussa on oltava suurempi kuin nuorissa 
eläkerahastoissa. On siis mahdollista, että tiukat määrälliset rajoitukset ovat 
tarkoituksenmukaisia joissakin eläkejärjestelmissä, muttei kuitenkaan kaikissa. Ainoastaan 
laatuun perustuva lähestymistapa toiminnan vakauden valvontaan voi palvella eri 
eläkejärjestelmien erilaisia vastuurakentei.ta. 
20 
Laatikko 6: 
Riittävä valvonta 
Niiden jäsenvaltioiden kokemus, jotka soveltavat varovaisuusperiaatetta ja moderneja varojen 
ja vastuiden hallintamenetelmiä, osoittaa, että tinkimättömät valvontapuitteet ovai 
välttämättömät. Pelkän varovaisuusperiaatteen soveltaminen ei riitä. Sen on oltava osa 
toiminnan vakauden valvontaa, ja se sisältää sekä sisäistä että ulkoista valvontaa, jota 
suorittaa: 
eläkejärjestelmän aktuaari, rahaston hoitaja/hallintoyhtiö - sisäinen valvonta 
ulkopuolinen tarkastaja 
toimivaltainen valvontaviranomainen. 
Eläkejärjestelmän aktuaari, rahaston hoitaja/hallintoyhtiö - sisäinen valvonta 
Aktuaarin on varmistettava, että vastuut lasketaan varovaisella tavalla.Hänen on taattava, että 
varat heijastavat vastuiden luonnetta ja kestoa. Aktuaarin laatima rakenne on ensimmäinen 
takuu eläkkeen turvallisuudesta. Aktuaari laatii toimintapuitteet, joissa rahaston 
hoitajan/hallintoyhtiön on noudatettava mahdollisimman tehokasta strategiaa. 
Sisäinen valvonta käsittää yleensä: 
rakenteellisia toimenpiteitä (kaupankäynnin ja kauppojen toteutustoiminnon 
erottaminen toisistaan sekä säännölliset tarkastukset) 
sijoitusten riskien ja tietojärjestelmän mittaamisen ja hallinnan. 
Ulkopuolinen tarkastaja 
Ulkopuolisen tarkastajan on tarkastettava, toimivatko rahastojen käyttöönottamat sisäisel 
valvontajärjestelmät tehokkaasti ja tuovatko ne korkean suojan tason edunsaajille. Hänen on 
myös tarkastettava, ovatko rahaston hoitajan laatimat sisäiset valvontamenettelyt riittävän 
tiukkoja ja noudattavatko varainhoitajat todellakin määrättyjä menettelyjä. 
Toimivaltainen valvontaviranomainen 
Eläkerahaston suhde sen vastuiden rakenteeseen ja sijoitussuunnitelmaan on yleensä osa 
tilinpäätöstä, jonka toimivaltainen valvontaviranomainen voi tarkastaa. Valvoja voi näin 
arvioida, ovatko riskin hajauttamismenettelyt ja sisäiset valvontarakenteet riittäviä. Jos 
valvoja katsoo tarpeelliseksi, hän voi määrätä korjaustoimenpiteitä ja seuraamuksia. Koska 
varainhoitajat, uskotut miehet ja aktuaarit ovat avainroolissa varovaisuusperiaatteen 
soveltamisessa, heihin sovelletaan yleensä pätevyyttä ja hyvää mainetta koskevia 
erityisedellytyksiä. 
Suurin osa vihreään kirjaan vastanneista oli sitä mieltä, että varovaisuusperiaatteen ja 
modernien varojen ja vastuiden hallintotekniikkojen käyttö merkitsee suurta muutosta ja 
haastetta valvontaelimille, jotka nykyisin soveltavat tiukkoja määrällisiä rajoituksia 
Siirtyminen valvonnassa määrällisestä lähestymistavasta laadulliseen saattaa viedä aikaa 
Mutta tällaisen siirtymisen edut ylittävät huomattavasti siitä koituvan vaivan. 
21 
• Valuuttojen vastaavuutta koskeva vaatimus 
31. Neuvottelut vuoden 1991 direktiiviehdotuksesta epäonnistuivat lähinnä niiden erojen 
vuoksi, jotka koskivat kysymystä valuuttojen vastaavuusvaatimuksesta. Euro vähentää 
kuitenkin huomattavasti näiden vaikeuksien merkitystä mitätöimällä valuuttojen 
vastaavuutta koskevat vaatimukset euroalueen sisällä. Niiden maiden osalta, jotka 
eivät heti alkuun liity talous- ja rahaliittoon, tilanne voitaisiin ratkaista samalla tavalla 
kuin vakuutusalalla: jäsenvaltioilla, jotka eivät osallistu talous- ja rahaliittoon, olisi 
mahdollisuus katsoa euroina määriteltyjen varojen täyttävän vastaavuusvaatimuksen 
suhteessa kansallisena valuuttana määriteltyihin vastuisiin.24 On kuitenkin ratkaistava, 
onko valuuttojen vastaavuusvaatimusfa sovellettava suhteessa varoihin, jotka ovat 
kolmansien maiden valuuttoina. Euroopan yhteisön lainsäädännön mukaan 
vakuutusyhtiöitä koskee 80 prosentin valuuttojen vastaavuussääntö. Jotkut 
jäsenvaltiot katsovat, että tätä vaatimusta on sovellettava myös eläkerahastojen 
tuotteisiin. Toiset jäsenvaltiot ovat taas sitä mieltä, että eläkerahastojen vastuiden 
erittäin pitkäaikainen luonne merkitsee kuitenkin sitä, että niille aiheutuu vähemmän 
huolta valuuttakurssien vaihteluista. Voidaan lisäksi katsoa, että sellaisista 
sijoituksista saadut tulot, jotka on tehty Euroopan unionin ulkopuolelle pääomaa 
tarvitseviin maihin ja maihin, joissa työelämässä mukana olevien henkilöiden osuus 
on suurempi kuin unionissa, voisivat auttaa osaltaan tulevina vuosikymmeninä eläke-
etuuksien rahoittamisessa unionin jäsenmaissa. Tässä asiassa tarvittaisiin komission ja 
jäsenvaltioiden lisäneuvotteluja. 
• Vapaus valita varainhoitajat 
32. Direktiiviehdotukseen olisi kirjattava eläkerahastojen hoitajien oikeus käyttää koko 
unionissa kaikkia asianmukaisesti hyväksyttyjä hoitopalvelujen tarjoajia -
omaisuudenhoitajia ja varainhoitajia. 
• Varojen ja vastuiden suhde 
33. Edunsaajien suojelu edellyttää, että sijoittamisvapaus perustuu rahaston tekemien 
sitoumusten tarkkaan arviointiin (ks. laatikko 7). Arviointi tapahtuu erityisesti 
laskemalla vakuutustekninen vastuuvelka varovaisen ja tunnustetun 
vakuutusmatemaattisen menetelmän mukaisesti. Vakuutusteknisen vastuuvelan 
tarkoituksenmukainen laskeminen on ensimmäinen turvallisuuden tae jäsenille, ja 
turvallisuuden lisäämiseksi voitaisiin harkita sitä, että riippumaton aktuaari vahvistaisi 
eläkerahaston tilinpäätöksen. Toinen tae turvallisuudesta voidaan antaa määräämällä 
eläkerahastoille rahoituksen vähimmäistaso, jonka tarkoituksena on taata, että 
kertyneet oikeudet etuuden saantiin katetaan täydellisesti. Kolmas tae turvallisuudesta 
Ks. direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi) liitteen 1 kohta 5. 
Lisäksi olisi huomattava seuraava epäsuhtaisuus: raha- ja talousliittoon 
osallistuviin valtioihin sijoittautuneet henkivakuutusyhtiöt eivät voi katsoa, 
että niiden varat, jotka ovat muiden kuin talous- ja rahaliittoon osallistuvien 
maiden valuutan määräisiä, vastaavat niiden euromääräisiä vastuita. 
Nämä huomautukset koskevat eritoten etuusperusteisia järjestelmiä. 
Maksuperusteisissa järjestelmissä etuus, johon palkansaajalla on oikeus 
perustuu suoritettujen maksujen ja näiden maksujen sijoituksista saatujen 
tuottojen kerääntymiseen. Tässä tapauksessa palkansaaja kantaa sijoitusriskin 
kokonaisuudessaan. 
22 
perustuu vakuutusteknistä vastuuvelkaa edustavien varojen huolelliseen arviointiin. 
Vakuutusteknisen vastuuvelan tason ylittävien varojen hallussapito voi lisäksi suojella 
jäseniä varojen äkillisen kurssilaskun riskiltä. Tämän ylityksen taso on kuitenkin 
määriteltävä (esimerkiksi 5 prosentin suuruusluokka) verotulojen menetysten 
rajoittamiseksi. 
Laatikko 7: 
Eläkevastuun luonne 
Tulevaisuuden eläkevastuiden laskeminen riittävän varovaisesti on tulevaisuuden eläkkeiden 
turvallisuuden ensimmäinen tae. Riittävä vastuisiin varautuminen on lähtökohtana 
sovellettaessa varojen ja vastuiden hallintoa, ja tätä menettelyä voidaan pitää turvallisuuden 
perustekijänä. Varat on sitten valittava tarkoituksenmukaisella tavalla näiden vastuiden 
mukaisesti. 
Mitä markkinoilla tarjottaviin erilaisiin eläketuotteisiin tulee, voidaan tehdä yleinen ero 
kiinteään osallisuuteen perustuvien (firm commitment) eläkejärjestelmien (tavallisesti 
etuusperusteinen järjestelmä) ja tuloksista riippuvaan osallisuuteen perustuvien (best effort 
commitment) eläkejärjestelmien (tavallisesti maksuperusteinen järjestelmä) välillä. 
Etuusperusteisissa järjestelmissä etuudet, johon työntekijä on oikeutettu, määräytyvät kaavan 
avulla, jossa vuosittainen eläke tyypillisesti sidotaan työntekijän työvuosiin ja 
palkkahistoriaan. Etuusperusteiset järjestelmät voivat olla rahastoimattomia (ei erillistä 
rahastoa), alirahastoituja (kertynyt pääoma on pienempi kuin luvattujen etuuksien nykyarvo), 
ylirahastoituja (kertynyt pääoma on suurempi kuin luvattujen etuuksien nykyarvo) tai 
pelkästään rahastoituja (kertynyt pääoma on yhtä suuri kuin luvattujen etuuksien nykyarvo). 
Työnantaja kantaa yleensä sijoitusriskin ja takaa korvaavansa etuuksien mahdollisen 
vajauksen. 
Maksuperusteisissa järjestelmissä etuus, johon työntekijä on oikeutettu, perustuu kertyneisiin 
vakuutusmaksuihin ja näiden maksujen sijoittamisesta saatuun tuloon. Maksuperusteisen 
järjestelmän pääominaisuus on se, että työntekijä kantaa kaikki sijoitusriskit ja määritelmän 
mukaan eläketili on aina täysin rahastoitu. 
Lisäeläkejärjestelmien toiminnan vakauden valvonnan kehys on otettava huomioon eri tavalla 
etuus-ja maksuperusteisissa järjestelmissä. Jäsenille annettavat takuut ja kysymys siitä, kuka 
kantaa sijoittamiseen liittyvän riskin, ovat tähän liittyvät avainkysymykset. Niin sanotut 
sekamuotoiset eläkejärjestelmät, jotka yhdistävät etuus- ja maksuperusteisten järjestelmien 
ominaisuuksia, on myös otettava huomioon. 
23 
2.2.3 Vakuutus järjestelmän lakkaamiseen liittyvien riskien varalta (ks. laatikko 
8) 
34. Ylimääräinen turvallisuustoimenpide voidaan toteuttaa vakuutuksella, joka koskee 
järjestelmän lakkaamistilannetta. Etuusperusteisessa järjestelmässä tällainen vakuutus, 
joka voi toteutua eri muodoissa (kolmannen antama takaus, takausrahasto, valtion 
takaus jne.), on tarkoitettu korjaamaan tilanne, jossa toimeksiantava yritys on 
konkurssissa ja rahaston hallussa olevat varat eivät ole riittäviä tehtyihin sitoumuksiin 
vastaamiseksi. Vakuutus voi olla myös hyödyllinen sekä etuusperusteisissa että 
maksuperusteisissa järjestelmissä rahastojen hoitajien mahdollisten vilpillisten 
toimien aiheuttaman tilanteen korjaamiseksi. Tällaisessa järjestelmässä on kuitenkin 
vältettävä eettiset riskit. Tietäessään, että saavutettuja oikeuksia kunnioitetaan joka 
tapauksessa, jotkut rahastojen hoitajat voisivat sortua vaaralliseen sijoitusstrategiaan. 
Tämä voidaan nähtävästi välttää rajoittamalla vakuutuksen kattavuus laittomiin 
toimiin (esimerkiksi petos, kavallus, varkaus). 
35. On toivottavaa, että jäsenvaltiot harkitsevat tällaisen järjestelmän käyttökelpoisuutta 
erityisesti vilpillisestä toiminnasta aiheutuvien ongelmien ratkaisemiseksi. On tärkeää, 
että mahdollisille jäsenille tiedotetaan asianmukaisesti, onko tällainen vakuutus 
olemassa vai ei, erityisesti sitten, kun rajatylittävä eläkerahastoihin kuuluminen on 
mahdollista. 
24 
Laatikko 8: 
Kansallisia kokemuksia järjestelmien lakkauttamisesta 
Saksa: Vuonna 1996 noin 57 prosenttia Saksan ammatillisista eläkkeistä oli taseeseen 
tehtäviin varauksiin perustuvia. Varauksiin perustuvassa järjestelmässä yritysten on 
kasvatettava varauksia työntekijöiden ansaitsemien eläke-etuuksien kattamiseksi sitä mukaa 
kun näitä etuuksia kertyy. Eläkevastuita kattavia varoja ei eroteta oikeudellisesti yrityksen 
muista varoista. Varauksiin perustuvaan järjestelmään liittyy pakollinen 
maksukyvyttömyysvakuutus tulevien eläke-etuuksien suojaamiseksi työnantajan mennessä 
konkurssiin. Maksukyvyttömyysvakuutuksen antaa. Pensions-Sicherungs-Verein auf 
Gegenseitigkeit (PSVaG), joka on keskinäinen vakuutusyhtiö. PSVaG:n varojen 
sijoitustuottojen lisäksi työnantajien on lain mukaan maksettava riittävän suuria 
vakuutusmaksuja maksukyvyttömyysvakuutuksen rahoittamiseksi jakoperusteisesti. 
Yhdistynyt kuningaskunta: Yhdistyneessä kuningaskunnassa rahastoinnille määrätään 
lakisääteinen vähimmäistaso (Minimum Funding Requirement, MFR), jota useimpien 
yksityisen sektorin etuusperusteisten ammatillisten eläkejärjestelmien on noudatettava.MFR 
on eräänlainen hälytystesti, jolla voidaan varmistaa, että järjestelmällä on joka hetki riittävästi 
varoja jäsenten etuuksien maksamiseksi, mikä tarjoaa näin suojan työnantajan 
maksukyvyttömyystapauksessa. MFR:n lisäksi kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan 
eläkejärjestelmät ovat yleensä osa Pensions Compensation Scheme -järjestelmää, joka maksaa 
jäsenille korvausta tietyin ehdoin, jos järjestelmän varat eivät riitä etuuksien maksamiseen 
(työnantajan on oltava samaan aikaan maksukyvytön, vastuiden on oltava yli 10 prosenttisesti 
alirahoitettuja ja varojen vähenemisen on johduttava varkaudesta tai petoksesta). Korvaus 
rahoitetaan kaikkien järjestelmien maksamalla maksulla. 
Yhdysvallat: Pension Benefit Guaranty Corporation (PBGC) takaa etuusperusteisten 
järjestelmien tarjoamat eläkkeet. Yhdysvaltain etuusperusteisten järjestelmien on yleensä 
hankittava PBGC:ltä vakuutus, ja PBGC:n on osaltaan katettava näiden järjestelmien jäsenten 
etuudet. PBGC:tä rahoitetaan vakuutetuista eläkejärjestelmistä tulevilla maksuilla, PBGC:n 
varojen sijoitustuotoilla, lakkautettavien järjestelmien varoilla ja sellaisilta työnantajilta 
perityillä summilla, jotka lakkauttavat alirahastoituja järjestelmiä. 
25 
2.2.4 Keinot toimijoiden yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi 
• Yleisiä huomioita 
36. Vihreää kirjaa koskevassa kuulemisessa päädyttiin ajatukseen, että samanlaisia 
eläketuotteita pitäisi koskea toisiaan vastaavien toiminnan vakauden valvontaa 
koskevien vaatimusten siitä riippumatta, mitkä instituutiot tuotteita tarjoavat 
(henkivakuutusyhtiöt, eläkerahastot tai arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä 
sijoitustoiminta harjoittavat yritykset). Pääasialliset tarjoajat, jotka toimivat tällä 
hetkellä toisen pylvään puitteissa, ovat avoimet ja suljetut eläkerahastot (ks. laatikko 
9) ja henkivakuutusyhtiöt. Liitteessä numero 3 luetellaan esimerkinomaisesti ja 
kaavamaisesti tiettyjä eroja, joita näiden instituutioiden sekä niiden tarjoamien 
tuotteiden välillä on. 
37. Yleisesti ottaen komissio katsoo, että eläkerahastoja varten olisi määriteltävä erityiset 
toiminnan vakauden valvonnan puitteet. Samanlaisten sääntöjen soveltaminen kuin 
henki vakuutusalalla ei näytä toivottavalta useiden institutionaalisten ja toiminnallisten 
erojen vuoksi. On kuitenkin ehdottoman välttämätöntä ryhtyä kaikkiin toimenpiteisiin 
mahdollisimman suuren turvallisuuden takaamiseksi eläkerahastojen jäsenille. Tämä 
edellyttää unionin alueella toimivien eläkerahastojen välisten erojen huomioon 
ottamista ja sellaisten tarkkojen ja täsmällisten sääntöjen määrittelyä, joissa otetaan 
huomioon samalla tavalla kuin aikaisemmin vakuutusyhtiöiden osalta eläkerahastojen 
varat ja vastuut. Toiminnan vakauden valvontaa koskevat edellytykset yhdenvertaisen 
kohtelun osalta siis täyttyvät. 
• Yhdenvertainen kohtelu instituutiotasolla 
38. Institutionaalisella tasolla henkivakuutusyhtiön konkurssilla ja eläkerahastoa 
koskevan järjestelmän lakkaamisella on hyvin erilaisia seurauksia edunsaajille. Jos 
eläkerahaston toiminta lakkaa, mikä voi johtua erityisesti rahastoa tukevan yrityksen 
konkurssista, jäseniä pidetään yleensä rahaston hallussa olevien varojen omistajina. 
Sitä vastoin henkivakuutusyhtiön konkurssin yhteydessä on yleistä, että kyseisestä 
yrityksestä otettujen vakuutuskirjojen haltijat muodostavat velkojien ryhmän, joka voi 
toteuttaa oikeutensa vasta useiden muiden velkojien (konkurssipesän selvitysmiehen, 
yrityksen työntekijöiden, veroviranomaisten, sosiaaliturvalaitosten) jälkeen. Tällä 
voitaisiin perustella sitä, että toiminnan vakauden valvontasäännöt eivät olisi täysin 
samanlaisia. 
39. Institutionaalisen tason osalta on edelleen hyödyllistä palauttaa mieleen, että suurin 
osa unionissa toimivista eläkerahastoista on suljettuja rahastoja, jotka tarjoavat 
palvelujaan yhdelle ainoalle yritykselle tai yritysryhmälle samalla talouden 
sektorilla . Juuri nämä järjestelmät ovat vallitsevia Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
ja Alankomaissa, kahdessa unionin jäsenvaltiossa, joissa eläkerahastot ovat kaikkein 
yleisimpiä. Nämä järjestelmät eivät tarjoa tuotteitaan muille työnantajille eivätkä ne 
siinä mielessä harjoita kaupallista toimintaa, mikä erottaa ne henkivakuutusyhtiöistä. 
Kilpailuongelmia voi kuitenkin esiintyä varsinkin ennen ammatillisen 
eläkejärjestelmän toteuttamista. Tuolloin työnantajan tai työnantajien tai 
työmarkkinaosapuolten on itse asiassa päätettävä, turvautuvatko ne 
henkivakuutusyhtiön palveluihin, suljetun rahaston perustamiseen, avoimeen 
rahastoon osallistumiseen vai muihin järjestelmiin. 
Ks. laatikko 6 ja liite 2. 
26 
• Yhdenvertaisuus tuotetasolla 
40. Tuotetasolla on korostettava, että suurimmassa osassa tapauksia eläkerahastot eivät 
itse takaa eläkkeen maksua. Etuusperusteisissa järjestelmissä takauksen antaa 
useimmiten työnantaja. Maksuperusteisissa järjestelmissä jäsen kantaa sijoitusriskin. 
Henkivakuutuksen antajat sitä vastoin sitoutuvat useimmiten taattuun kiinteään 
korkoprosenttiin, lukuun ottamatta sijoitusrahastoihin sidottuja sopimuksia, joiden 
osalta ne hyötyvät kevennetyistä vakauden valvontavaatimuksista, koska ne eivät ota 
vastuuta sijoitusriskistä (maksukykymarginaali 1 prosentti vakuutusmatemaattisesta 
97 
vastuuvelasta 4 prosentin sijasta) . Tämä puhuisi myöskin erilaisten vakauden 
valvontavaatimusten puolesta. 
41. Vaara kilpailun vääristymisestä voisi kuitenkin olla olemassa, jos eläkerahasto 
henkivakuutusyhtiöiden tapaan itse takaa etuuksien maksun. Tässä tapauksessa on 
harkittava maksukykymarginaalia, joka voisi olla 4 prosenttia 
vakuutusmatemaattisesta vastuuvelasta, kuten vakuutusalalla. Asia on sitä paitsi 
säännelty näin useissa unionin jäsenvaltioissa, kuten Saksassa ja Espanjassa. 
• Yhdenvertainen kohtelu ja sijoittamista koskevat säännöt 
42. Epäyhdenvertaiseen kohteluun voitaisiin vedota myös sijoittamista koskevien 
sääntöjen tasolla. Tilanne olisi tämä erityisesti silloin, jos tulevassa direktiivissä 
ehdotettavat sijoittamista koskevat säännöt olisivat vähemmän rajoittavia kuin 
sijoittamista koskevat säännöt, jotka sisältyvät kolmanteen henkivakuutusdirektiiviin, 
jonka jotkut jäsenvaltiot ovat saattaneet osaksi kansallista lainsäädäntöään. Tämä 
ongelma voitaisiin ratkaista kahdella tavalla: Ensinnäkin kyseiset jäsenvaltiot voisivat 
yksipuolisesti lieventää sijoittamista koskevia sääntöjään kolmannen 
henkivakuutusdirektiivin puitteissa. Toinen vaihtoehto olisi toimia tarvittaessa 
monenvälisellä tasolla ja harkita sijoittamista koskevien ad hoe -sääntöjen laatimista 
henkivakuutusyhtiöistä otettuihin ryhmäsopimuksiin sidotun vakuutusmatemaattisen 
vastuuvelan kattamiseksi. 
Ks. ensimmäisen henkivakuutusdirektiivin (79/267/ETY) 19 artiklan e 
alakohta. 
27 
Laatikko 9: 
Pohdittavia kysymyksiä ammatillisten eläkkeiden tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun 
takaamiseksi 
Yhdenvertaisen kohtelun ongelma voidaan ratkaista ainoastaan tarkastelemalla kattavasti 
erityyppisten eläkkeiden tarjoajien toimintaa. Seuraavat seikat on otettava huomioon: 
— tarjotut etuudet: On erotettava toisistaan kiinteään osallisuuteen perustuvat (firm 
commitment) eläkejärjestelmät (tavallisesti etuusperusteiset järjestelmät) ja tuloksista 
riippuvaan osallisuuteen perustuvat (best effort commitment) eläkejärjestelmät 
(tavallisesti maksuperusteiset järjestelmät). Järjestelmää voidaan rahoittaa eri keinoin, 
eläkerahastoilla, vakuutusohjelmillajne. 
— tarjotut takuut: On erotettava toisistaan yritysten perustamat eläkerahastot 
(työnantaja/työmarkkinaosapuolet ovat yleensä loppujen lopuksi vastuussa eläke-
etuuksien maksamisesta) ja avoimet tai itsenäiset eläkerahastot (rahastot, joilla itsellään 
on vastuu etuuksien maksamisesta taijoissa työntekijä kantaa kaiken riskin). 
— riskit: On erotettava toisistaan tekniset riskit (eläkevastuisiin, erityisesti eläkelaskelmiin ja 
niiden taustoihin liittyvät riskit) ja taloudelliset riskit (eläkevastuut kattaviin varoihin, 
erityisesti sijoituksiin, korko-ja inflaatiomuutoksiin liittyvät riskit). 
eläkevarainhallinto: On erotettava toisistaan itsehallinto (kun kyseinen laitos hoitaa itse 
lid 
hoitaminen, johon liittyy vakuutus29 eläkejärjestelmän varojen ja vastuiden hallinnon), pelkkä varojen hoitaminen28 ja varojen 
jäsenten oikeudet maksukyvyttömyystapauksessa: On erotettava toisistaan eläkerahastot, 
joiden ainoita velkojia ovat tulevat eläkeläiset, ja henkivakuutusyhtiöt, joille tulevat 
eläkeläiset ovat vain velkojia muiden joukossa ja joiden aseman kansallinen lainsäädäntö 
määrittää. 
Vakuutusyhtiöiden harjoittama toiminta direktiivin 79/267/ETY 1 artiklan 2 
kohdan c alakohdan mukaisesti. 
Vakuutusyhtiöiden harjoittama toiminta direktiivin 79/267/ETY 1 artiklan 2 
kohdan d alakohdan mukaisesti. 
28 
2.2.5 Uusi ympäristö 
43. Komission vuonna 1991 ehdottaman ja vuonna 1993 muuttaman direktiivitekstin 
Tl 
poisvetäminen ja vuonna 1994 annettuun tiedonantoon liittyvät ongelmat ovat 
tuoneet esiin ne vaikeudet, joita eläkerahastojen vakauden valvontaa koskevien 
jäsenvaltioiden näkökantojen sovittamisessa sisämarkkinaperiaatteisiin on. Ottaen 
huomioon vihreään kirjaan saadut kommentit ja rahoituspalvelujen toimintaohjelman 
puitteissa käydyt neuvottelut komissio katsoo kuitenkin, että on toivottavaa toimia 
uudelleen tässä asiassa. 
44. Samalla kun tämä uusi aloite noudattaa varojen sijoittamisen ja hoidon vapautta 
koskevia keskeisiä periaatteita, sen pitäisi erota monessa kohdassa edellisistä 
ehdotuksista. Lausuntokierroksen perusteella uudessa ehdotuksessa pitäisi antaa lisää 
painoarvoa rahastojen turvallisuudelle ja toiminnan vakauden valvontaa koskevien 
perusvaatimusten noudattamiselle. Siinä ei pantaisi näin painoa yksinomaan varojen 
jakautumiselle ja otettaisiin paremmin huomioon eläkerahastojen taseen vastattaviin 
liittyvät vaatimukset ja tarve välttää aiheuttamasta kilpailun vääristymistä toisen 
pylvään mukaisten lisäeläkkeiden alalla toimivien tärkeimpien toimijoiden välillä. 
Ehdotuksen pitäisi olla kunnianhimoisempi ja olla ensimmäinen askel kohti 
välttämättömien edellytysten toteuttamista eläkerahastoihin kuulumiselle rajojen yli. 
Ajan mittaan syntyy todennäköisesti ylikansallisia tuotteita, mikä edellyttää 
kansallisten eläkerahastojen valvojien välisen yhteistyön kehittämistä. 
Lähitulevaisuudessa on syytä tarkastella konkreettisia tapoja tehdä tällaista 
yhteistyötä. 
45. Mahdollisen direktiiviehdotuksen ympäristö on lisäksi muuttunut paljon vuoden 1991 
tilanteeseen verrattuna. Euron lisäksi, joka tarjoaa enemmän turvallisuutta ja 
sijoitusmahdollisuuksia eläkerahastoille, nykyisin vallitsee paljon laajempi 
yhteisymmärrys siitä, että eläkejärjestelmiä on uudistettava vihreän kirjan 
ensimmäisessä luvussa esitetyistä budjettiin ja demograafisiin näkökohtiin liittyvistä 
paineista selviytymiseksi. Nämä näkökohdat pakottavat kaikki julkiset viranomaiset 
asianomaisilla toimivalta-alueillaan tekemään kaiken mahdollisen varmistaakseen 
kestävällä tavalla eläkejärjestelmien rahoituksellisen elinkelpoisuuden. 
Sisämarkkinoista ja eurosta hyötymisen mahdollistaminen lisäeläkejärjestelmille 
sijoittuu tähän yhteyteen. 
30 9l/C 312/04. 
31 94/C 360/08 
29 
3. TYÖNTEKIJÖIDEN VAPAAN LIIKKUVUUDEN HELPOTTAMINEN 
46. Tässä luvussa tarkastellaan työntekoon liittyvistä lisäjärjestelmistä johtuvia 
ongelmia työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle Euroopan unionissa. 
47. Yhtenäismarkkinoiden perusperiaate, ammatillinen liikkuvuus, on entistä tärkeämpi 
nyt kun talous- ja rahaliitto on toteutettu. Euroopassa on jo nyt yhteisön tason 
sääntöjä, joilla koordinoidaan tehokkaasti ensimmäiseen pylvääseen kuuluvia 
eläkejärjestelmiä siirtotyöläisten osalta. Nämä säännöt ovat mahdollistaneet sen, että 
miljoonat eurooppalaiset työntekijät ovat voineet liikkua unionissa koko työelämän tai 
osan työelämää ajaksi tietäen saavansa eläke-etuudet koko unionin alueella 
kertyneiden työvuosien perusteella. Sen sijaan tällaisen koordinoinnin puuttuminen 
lisäeläkkeiltä on todellinen este niiden työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle, jotka 
kuuluvat tällaisiin järjestelmiin. Tämä este koskee yhä useampia henkilöitä ja rajoittaa 
työvoiman liikkumismahdollisuuksia, jos jäsenvaltiot päättävät turvautua yhä 
enemmän lisäeläkejärjestelmiin. 
48. Monissa Eurooppa-neuvoston kokouksissa on korostettu sen merkitystä, että 
jäsenvaltioissa luodaan olosuhteet, joilla edistetään mukautumiskykyisen työvoiman 
kehitystä, sekä joustavia työmarkkinoita taloudellisiin muutoksiin vastaamiseksi. 
Tietyt lisäeläkkeisiin liittyvät ongelmat muodostavat todellisia esteitä työntekijöiden 
vapaalle liikkuvuudelle ja heidän mukautumiskyvylleen. Eurooppalaisen 
työllisyysstrategian tavoitteiden saavuttamiseksi vaaditaan jäsenvaltioiden ja unionin 
aktiivista toimintaa. 
3.1 Yleisiä huomioita 
49. Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 42 artiklassa määrätään, että neuvosto 
hyväksyy yksimielisesti komission ehdotuksesta sellaiset sosiaaliturva-alan 
toimenpiteet, jotka ovat tarpeen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi. 
50. Yhteisössä on tällä perusteella hyväksytty lainsäädäntöä (asetukset ETY 1408/71 ja 
574/72) , jonka tarkoituksena on poistaa työntekijöiden liikkuvuuden esteet 
pakollisten julkisten eläkejärjestelmien alalla. Tämä lainsäädäntö ei vaaranna 
jäsenvaltioiden vapautta päättää omien julkisten eläkejärjestelmiensä organisoinnista, 
vaan pyrkii takaamaan sen, että työntekijän oikeutta liikkua unionin alueella ei estetä 
eläkkeeseen (ja muihin sosiaaliturvaa koskeviin oikeuksiin) liittyvistä syistä siksi, että 
työntekijä siirtyy jäsenvaltiosta toiseen. 
51. Nämä yhteisön asetukset eivät kuitenkaan koske lisäeläkejärjestelmiä. 
52. Komissio otti heinäkuussa 1991 neuvostolle antamansa tiedonannon jälkeen nämä 
asiat esille ja laati suuntaviivat, jotka muodostavat rungon tämän alan tuleville 
toimille. Komissio korostaa kiistatonta merkitystä, joka lisäeläkejärjestelmillä on 
Näiden asetusten päivitetyt versiot on julkaistu EYVL:ssä 30. tammikuuta 
1997. Sen jälkeen kun soveltamisalaa laajennettiin itsenäisiin 
ammatinharjoittajiin, edellytetään perustamissopimuksen 308 artiklan 
täydentävää oikeusperustaa. 
30 
työntekijöiden sosiaalisessa suojelussa, ja tuo esiin useita esteitä työntekijöiden 
vapaalle liikkuvuudelle ja näin ollen yhtenäismarkkinoiden toteutumiselle. 
53. Perustamissopimuksessa ei vaadita ainoastaan kaiken kansalaisuuteen perustuvan 
syrjinnän poistamista, vaan myös sellaisten kansallisten toimenpiteiden poistamista, 
jotka voivat estää työntekijöitä käyttämästä niitä perusoikeuksia tai vaikeuttamaan 
niiden perusoikeuksien käyttöä, jotka on taattu perustamissopimuksessa ja joita 
yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut useissa ratkaisuissaan . Toiminta on tarpeen 
esteiden poistamiseksi ja rajojen yli tapahtuvan työntekijöiden liikkuvuuden 
helpottamiseksi ottaen huomioon lisäeläkejärjestelmien ominaisuudet. 
54. Komissio esittää lisäeläkkeitä yhtenäismarkkinoilla koskevassa vihreässä kirjassaan 
joukon kysymyksiä kaikille asianomaisille tahoille (hallituksille, 
työmarkkinaosapuolille ja erityisesti lisäjärjestelmien edustajille) syventääkseen 
niiden ongelmien analyysiä, joita yhä esiintyy vapaan liikkuvuuden osalta. Tämä 
koskee erityisesti pitkiä odotusaikoja, hankittujen oikeuksien siirtämiseen liittyviä 
vaikeuksia ja vero-ongelmia, jotka liittyvät oikeuksien hankkimiseen useammassa 
kuin yhdessä jäsenvaltiossa. 
3.2 Vihreää kirjaa koskevan lausuntokierroksen tulokset 
55. Sosiaaliturvan alaan kuuluva asetus 1408/71 mahdollisti palkansaajien, itsenäisten 
ammatinharjoittajien ja heidän perheenjäsentensä eläkejärjestelmien koordinoinnin. 
Koska kansalliset järjestelmät ovat erilaisia, ainoastaan koordinointi oli mahdollista, 
yhdenmukaistaminen ei. Lähestymistapa, joka perustuisi koordinointiin eikä 
yhdenmukaistamiseen, soveltuisi lisäeläkejärjestelmille. 
56. Vihreään kirjaan saadut vastaukset osoittivat, että vapaan liikkuvuuden esteiden 
poistamista koskevasta komission lähestymistavasta vallitsee laaja yksimielisyys. 
Poistamisen olisi tapahduttava asteittain ja sen vuoksi 29. kesäkuuta 1998 annetun 
direktiivin olisi oltava kaikkien lisätoimien perusteena. Tämä direktiivi on 
ensimmäinen askel kohti työntekijöiden vapaan liikkuvuuden esteiden poistamista. 
Direktiivin ansiosta lähetetyillä työntekijöillä on mahdollisuus jatkaa maksujen 
suorittamista kotijäsenvaltionsa eläkejärjestelmään, jonka jäseniä he ovat. 
57. Suurin osa jäsenvaltioista katsoo, että uudet lainsäädäntötoimet ovat tässä vaiheessa 
ennenaikaisia. Pääosa muista toimijoista (työmarkkinaosapuolet, eläkerahastot) 
kuitenkin tunnustaa, että vuonna 1991 annetussa komission tiedonannossa ja 
lisäeläkkeitä koskevassa vihreässä kirjassa yksilöidyt ongelmat ovat todellisia ja että 
ne estävät henkilöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa. Euroopan 
parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea katsovat myös, että Euroopan unionissa 
liikkuvien työntekijöiden kohtaamat ongelmat ovat huomattavia ja että yhteisön olisi 
toteutettava lisätoimenpiteitä näiden yhtenäismarkkinaperiaatteen vastaisten esteiden 
poistamiseksi. 
Ks. asia C-279/93, Finanzamt Köln-Altstadt v. Schumacher, tuomio 
14.2.1995, Kok. s. 1-225; asia C-19/92, Kraus, tuomio 31.3.1993, Kok. s. I-
1663; asia C-80/94, Wielockx, tuomio 11.8.1995, Kok. s. 1-2493; asia C-
107/94, Asscher, tuomio 27.6.1996, Kok. s. 1-3089. 
31 
58. On myös todettu, että ennen lisätoimenpiteiden toteuttamista komission olisi 
kuitenkin harkittava tarkemmin, miten kysymykset kuten eläkeoikeuksien siirto, 
pitkät odotusajat ja kaksinkertaiseen verotukseen liittyvät ongelmat olisi ratkaistava. 
59. Eläkerahastoon kuuluminen rajojen yli voisi olla hyödyllistä ainakin tiettyjen 
siirtotyöläisten ryhmien osalta, jotka siirtyvät lyhyeksi ajaksi jäsenvaltiosta toiseen, 
sillä näin vältettäisiin siirtymiset eläkejärjestelmästä toiseen sekä eläkeoikeuksien 
menetykset. Työntekijöiden kuuluminen eläkerahastoon rajojen yli on kuitenkin hyvin 
vaikea toteuttaa käytännössä. Se edellyttää edellisessä luvussa esitetyn toiminnan 
vakauden valvontaa koskevien sääntöjen yhdenmukaistamisen lisäksi asiaa koskevien 
kansallisten verosäännösten vastavuoroista tunnustamista ja tästä syystä monia 
muutoksia nykyiseen työehtoja koskevaan sääntelyyn. Rajat ylittävä jäsenyys 
helpottaisi kuitenkin suuresti työvoiman liikkuvuutta unionissa ja sitä toivovat 
yritysten edustajat. Sen olisi siis oltava Euroopan unionin keskipitkän tai pitkän 
aikavälin tavoitteena. 
60. Henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän 
ehdotus eläkefoorumista sai työmarkkinaosapuolten kannatuksen, mutta hallitusten 
edustajat pitivät parempana, että komissio käyttäisi yhteisön tason nykyisiä elimiä, 
kuten siirtotyöläisten sosiaaliturvan neuvoa-antavaa komiteaa. Tämä on myös talous-
ja sosiaalikomitean näkökanta. Euroopan parlamentti puolestaan suhtautuu 
myönteisesti foorumin perustamiseen. 
3.3 Mahdolliset toimet 
61. Vihreään kirjaan saadut vastaukset osoittavat, että toimiin voitaisiin tulevaisuudessa 
ryhtyä useilla aloilla. 
• Edellytykset, jotka on täytettävä lisäeläkeoikeuksien saamiseksi 
62. Vihreään kirjaan saadut vastaukset osoittavat riittävästi, etteivät jäsenvaltioiden 
näkemykset tästä asiasta ole yhteneväiset. Nykyvaiheessa vaikuttaa ennenaikaiselta 
antaa lainsäädäntöä. Ei voida kuitenkaan kieltää sitä, että oikeuksien saamisen ehdot 
voivat yleisesti ottaen muodostaa työvoiman liikkuvuuden esteen. 
63. Eurooppalaisen työllisyysstrategian keskeinen tekijä on pätevän ja 
mukautumiskykyisen eurooppalaisen työvoiman luominen ensi vuosisadalle, mikä on 
sellaisenaan Euroopan unionin poliittinen avaintavoite. Lisäeläkejärjestelmien pitkät 
odotusajat haittaavat työntekijöiden mahdollisuuksia siirtyä työmarkkinoiden 
muutosten mukaan. Tällainen siirtymiskyky saattaisi olla yhä tärkeämpää 
tulevaisuuden työmarkkinoilla. 
64. Voitaisiin myös esittää, että liian pitkä odotusaika merkitsee naistyöntekijöiden 
epäsuoraa syrjintää, sillä he saattavat vaihtaa työpaikkaa tai keskeyttää työuransa 
useammin. Työmarkkinaosapuolet ja Euroopan parlamentti ovat korostaneet tätä 
tosiasiaa useaan otteeseen. 
65. Komissio olisi sitä mieltä, että olisi aloitettava keskustelu työmarkkinaosapuolten 
kanssa Euroopan tasolla ja tutkittava keinoja vapaan liikkuvuuden esteiden 
voittamiseksi. 
32 
66. Komissio valvoo erityisesti, että sukupuolen perusteella tapahtuva syrjintä poistetaan 
lisäeläkkeiden alalla. 
• Lyhyeksi ajaksi toiseen paikkaan Euroopan unionin sisällä siirtyvien muiden 
kuin lähetettyjen työntekijöiden kuuluminen eläkerahastoon rajojen yli 
67. Kesäkuun 29 päivänä 1998 annettu direktiivi 98/49/EY mahdollistaa sen, että 
työnantajan toiseen jäsenvaltioon lähettämät työntekijät pysyvät sen jäsenvaltion 
lisäeläkejärjestelmän jäseninä, jossa he työskentelivät ennen siirtoa. Tätä 
mahdollisuutta ei anneta muille työntekijöille, jotka siirtyvät lyhyeksi ajanjaksoksi 
toiseen paikkaan unionin sisällä. Nämä työntekijät haluavat lähetettyjen 
työntekijöiden tapaan, että heidän eläkeoikeuksiensa kasvu jatkuu normaalisti 
keskeytyksettä siihen asti, kun he palaavat alkuperävaltioonsa. Näin ollen he 
hyötyisivät enemmän, jos he voisivat jatkaa maksujen suorittamista 
lisäeläkejärjestelmään, jonka jäseniä he ovat kyseisessä jäsenvaltiossa. 
68. Kaikissa komission keräämissä lausunnoissa todetaan, että - eläkerahastoon 
kuuluminen yli rajojen olisi tärkeä askel kohti työvoiman vapaan liikkuvuuden 
esteiden poistamista Euroopan unionissa, mutta ettei sitä ole helppo toteuttaa 
käytännössä. Tätä varten on poistettava useita esteitä, jotka estävät työntekijän 
jäsenyyden jatkumisen hänen alkuperäisessä eläkejärjestelmässään. Sopimusta 
alkuperäjäsenvaltion työnantajan, vastaanottavan jäsenvaltion työnantajan, työntekijän 
ja tarvittaessa asianomaisen lisäeläkejärjestelmän välillä ei ole aina helppo saada 
aikaan. 
69. Komissio käynnistää selvityksen tarkastellakseen perusteellisesti keinoja esteiden 
poistamiseksi työntekijöiden eläkerahastoon kuulumiselta rajojen yli. Se ryhtyy 
tarvittaviin toimenpiteisiin selvityksen tulosten valossa. 
• Eläkeoikeuksien siirtokelpoisuus 
70. Erityisesti ammattiliitot ja eläkerahastojen edustajat ovat korostaneet, että toiminta on 
tarpeen tällä alalla. Ei voida kieltää, että siirtoarvojen laskeminen, jossa rangaistaan 
järjestelmän jättäviä jäseniä, ja "uinuvien" oikeuksien riittämätön säilyttäminen ovat 
suuria esteitä työntekijöiden liikkuvuudelle. 
33 
71. Lisäeläkkeiden rahoitusmenetelmien, siirtoarvon vakuutusmatemaattisten 
laskentamenetelmien ja verokohtelun moninaisuus vaikeuttavat siirtoja jäsenvaltiosta 
toiseen. Teknisesti on mahdollista, että kaikissa maissa hyväksytään toisista 
jäsenvaltioista tulevat siirrot, mutta tämä mahdollisuus on ennen kaikkea teoreettinen 
tai mahdoton toteuttaa käytännössä joidenkin järjestelmien, kuten laskennallisten 
varausten tai jakojärjestelmien osalta, joissa ei ole eläkesitoumuksia edustavia 
rahoitusvaroja. Siirto kelpoisuus olisi siis mahdollista ainoastaan rahastoiduissa 
järjestelmissä, joiden luonne sopii tällaiseen menettelyyn. 
72. Yleensä saman jäsenvaltion sisällä ovat voimassa yhteiset vakuutusmatemaattiset 
normit kahden samanluonteisen järjestelmän siirtoarvojen laskemista varten. Koska 
yhteinen lähestymistapa sitä vastoin puuttuu eri jäsenvaltioiden lisäjärjestelmien 
välisten siirtojen kohtelussa, työntekijä, joka ylittää unionin sisärajat, on 
epäedullisemmassa asemassa verrattuna henkilöön, joka siirtyy eläkerahastosta 
toiseen jättämättä jäsenvaltiotaan. 
73. Yhteisen vähimmäisnormin vahvistaminen siirrettyjen pääomien laskentaa ja näiden 
siirtojen tuleviksi etuuksiksi muuntamista varten voisi auttaa ratkaisemaan ongelman 
osittain. 
74. Siinä tapauksessa, että pääomien siirto on mahdotonta, saavutettujen oikeuksien 
säilyttäminen olisi ainoa vaihtoehto. Näiden "uinuvien" oikeuksien haltijalle olisi 
taattava se, että hän saa oikeudenmukaisen osuutensa lisäeläkejärjestelmän tarjoamista 
etuuksista. On selvää, että näiden tavoitteiden toteutuminen vie paljon aikaa. 
75. Komissio lisää ponnistelujaan kaikkien asianomaisten osapuolten (hallitusten 
edustajien, työmarkkinaosapuolten ja lisäeläkelaitosten) avulla tiettyjen 
eläkeoikeuksien siirtoon liittyvien teknisten ongelmien ratkaisemiseksi. Niitä ovat 
oikeuksien siirtokelpoisuus ainoastaan hyväksyttyjen järjestelmien välillä, 
vakuutusmatemaattisten normien yhteensovittaminen ja siirtoarvot. 
76. Tämä työ antaa aineksia pohdinnalle, joka koskee mahdollisuutta laatia 
lainsäädännöllinen kehys eläkeoikeuksien siirrolle. 
77. Komissio jatkaa myös työtään lisäeläkkeiden alalla julkaisemalla joka toinen vuosi 
raportin jäsenvaltioiden tilanteesta. Tämä raportti laaditaan yhteistyössä asiaan 
erikoistuneiden kansallisten korkean tason asiantuntijoiden muodostaman verkon 
kanssa. 
• Eläkefoorumi 
78. Henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevä korkean tason asiantuntijaryhmä on 
ehdottanut eläkefoorumin perustamista. Eläkefoorumi voisi koota yhteen 
asianomaisten osapuolten (hallitusten, työmarkkinaosapuolten ja eläkerahastojen) 
edustajat pohtimaan, kuinka lisäeläkkeisiin, liittyviä esteitä työntekijöiden 
liikkumiselle rajojen yli voitaisiin käsitellä. Tämä foorumi voisi auttaa komissiota 
löytämään ratkaisuja muihin havaittuihin ongelmiin ja varmistamaan yhteisön 
voimassa olevan lainsäädännön noudattamisen. 
79. Komissio kannattaa tätä ajatusta ja on niin ollen päättänyt kutsua koolle 
eläkefoorumin, joka kokoontuu kahdesti vuodessa ja joka koostuu hallitusten, 
34 
työmarkkinaosapuolten ja eläkerahastojen edustajista ja tarvittaessa muiden tällä 
alalla toimivien instituutioiden edustajista. 
4. KANSALLISTEN VEROJÄRJESTELMIEN PAREMPI 
YHTEENSOVITTAMINEN 
80. Lisäeläkkeitä koskevassa vihreässä kirjassa käsiteltiin sekä toisen että 
kolmannen pylvään järjestelmiä. Sitä paitsi kyseessä olevat verotukseen liittyvät 
perusongelmat ovat itse asiassa samanlaisia. Käytännön syistä yhteisön 
toiminnan ensimmäinen vaihe voisi kattaa kuitenkin ainoastaan siirtotyöläisten 
toisen pylvään mukaisiin järjestelmiin suorittamien rajojen yli tapahtuvien 
maksujen verokohtelun. 
4.1 Vihreää kirjaa koskevan lausuntokierroksen tulokset 
Pitkän ajan kuluessa kehittyneiden kansallisten verosäännösten erilaisuus, 
monimutkaisuus ja erityisluonne on tunnistettu vakaviksi esteiksi henkilöiden 
vapaalle liikkuvuudelle ja palvelujen vapaalle tarjoamiselle " lisäeläke- ja 
henkivakuutusalalla. Ongelmat liittyvät olennaisesti yleiseen kysymykseen tavasta, 
jolla eläkerahastoihin tai henkivakuutusyhtiöille suoritettuja rajat ylittäviä maksuja on 
käsiteltävä, ja siihen seikkaan, että siirtotyöläiset joutuvat tekemisiin kahden tai 
useamman eläke- ja verojärjestelmän kanssa, jotka eivät ole välttämättä 
yhteensopivia. 
35 
Laatikko 11: 
Yhteenveto epäyhtenäisistä verojärjestelmistä johtuvista ongelmista 
Monissa jäsenvaltioissa sellaisten lisäeläkkeiden ja henkivakuutusten verokohtelu, jotka 
on otettu muusta kuin kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevasta laitoksesta, on 
epäedullisempaa kuin jäsenvaltiossa sijaitsevasta laitoksesta otettujen vakuutusten 
kohtelu. Vastavuoroista tunnustamista ei yleensä esiinny. Näin ollen on harvinaista, että 
yhdessä jäsenvaltiossa hyväksytty eläkejärjestelmä täyttää vastaanottavan valtion 
järjestelmän verotusta koskevat vaatimukset. Tämän seurauksena henkilöt, jotka haluavat 
täydentää eläkettään ja saada verohelpotuksia, voivat käytännössä ostaa vain kansallisten 
toimittajien tarjoamia tuotteita. Pystyäkseen kilpailemaan viimeksi mainittujen kanssa 
kansallisilla markkinoilla lisäeläkkeiden ja henkivakuutustuotteiden ulkomaisten 
toimittajien on perustettava kyseiseen maahan toimipaikka.Tämä estää palvelujen vapaan 
tarjoamisen ja rajoittaa kuluttajien valinnanvapautta. 
Työntekijä, joka muuttaa jäsenvaltiosta toiseen, ei voi useinkaan jatkaa kotijäsenvaltiossa 
ottamaansa vakuutusta, koska vastaanottava jäsenvaltio ei salli maksettujen 
vakuutusmaksujen vähentämistä verotuksessa tai verottaa muutoin työnantajan 
suorittamia maksuja tilanteessa, jossa vastaanottavassa jäsenvaltiossa sijaitsevalle 
laitokselle suoritettavia maksuja ei verotettaisi. 
Vakavin ongelma on tunnistettu tilanteessa, jossa henkilö jättää EET-järjestelmää 
(vakuutusmaksut verovapaita, vakuutuksen kasvu verovapaa, etuudet veronalaisia) 
soveltavan jäsenvaltion siirtyäkseen jäsenvaltioon, joka soveltaa TEE-järjestelmää 
(maksut veronalaisia, vakuutuksen kasvu verovapaa, etuudet verovapaita) tai päinvastoin. 
Järjestelmien yhdenmukaisuuden puute voi johtaa siihen, että verotus jätetään 
toimittamatta kahteen kertaan (maksut voidaan vähentää eikä etuuksia veroteta), tai 
kaksinkertaiseen verotukseen (sekä maksuja että etuuksia verotetaan). 
Lausuntokierroksen aikana monet henkilöt katsoivat, että EET-järjestelmä on sopivin ja 
että sen pitäisi pitkällä tähtäimellä yleistyä. Sen etuna on, ettei veroa pidätetä 
epävarmoista tulevista etuuksista, koska etuuksia ei voi periä ja koska edunsaaja voi 
kuolla ennen eläkkeelle siirtymistään (tässä tapauksessa TEE-järjestelmässä edunsaaja 
olisi maksanut veroja suorittamiensa maksujen kautta etuuksista, joita hän ei koskaan 
saa). 
• Eläkerahastot ja henkivakuutusyhtiöt voivat myös törmätä verotuksellisiin esteisiin 
varsinkin, jos ne sijoittavat rajojen yli. Jotkut esteet johtuvat siitä, että eläkerahastot ovat 
usein vapautettuja veroista. Yksi vihreään kirjaan saaduissa kommenteissa mainituista 
esimerkeistä koski sitä, että tietty jäsenvaltio verottaa muiden kuin kyseisessä 
jäsenvaltiossa sijaitsevien laitosten kyseisessä jäsenvaltiossa hankkimista tai siirtämistä 
varoista saamia pääomavoittoja samalla kun kyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevat 
eläkerahastot ovat vapautettuja verosta. Tämä vääristää varojen jakautumista 
yhtenäismarkkinoilla. Eläke-etuuksien karttumisen osalta verohuojennukset myönnetään 
joskus ainoastaan kotimaisille sijoituksille. 
Nämä ongelmat ovat ilmeisesti vaikeutuneet tilanteissa, joissa on mukana useampi kuin kaksi 
maata. Näin voi olla esimerkiksi siinä tapauksessa, että siirtyvä henkilö työskentelee toiseen 
jäsenvaltioon sijoittautuneessa yrityksessä ja suorittaa maksuja lisäeläkerahastoon, joka on 
sijoittautunut kolmanteen jäsenvaltioon. Sen vuoksi monet osapuolet ovat korostaneet, että on 
tarpeen löytää ratkaisut Euroopan tasolla erityisesti määrittelemällä eläkesuunnitelma, joka 
saisi samat verohuojennukset kaikissa jäsenvaltioissa. Tämä voisi heidän näkemyksensä 
mukaan johtaa todellisten yleiseurooppalaisten eläkerahastojen luomiseen, jotka voisivat 
toimia ilman veroesteitä Euroopan tasolla ja hyötyä siitä seuraavista mittakaavaeduista. 
36 • 
82. Lausuntokierros koski myös ongelmien ratkaisukeinoja. Jotkut tahot katsovat, että 
komission olisi laadittava suuntaviivat, jotka perustuvat tiettyihin voimassa oleviin 
kahdenvälisiin sopimuksiin sisältyviin periaatteisiin ja käytäntöihin. Keskustelujen 
aikana on korostettu, että on epäilemättä helpompaa sopia muista kuin sitovista 
toimenpiteistä, mutta että niiden hyödyllisyys käytännössä voisi osoittautua 
vähäiseksi. Kahdenvälisten kaksinkertaista verotusta koskevien sopimusten yksi etu 
on se, että ne voidaan "räätälöidä mittojen mukaan" kyseisten maiden 
eläkejärjestelmien erityispiirteiden mukaisesti. Jäsenmaiden uudet neuvottelut 105 
sopimuksesta 4 olisivat sitä vastoin erittäin monimutkainen ja pitkä prosessi, joka ei 
kuitenkaan takaisi kohtelun yhdenvertaisuutta ja syrjimättömyyttä. Harkittujen 
suuntaviivojen välitön käytännön arvo voisi siis olla vähäinen, koska kestäisi 
vuosikymmeniä integroida ne voimassa oleviin kahdenvälisiin sopimuksiin. 
83. Jotkut tahot ovat sitä mieltä, että yhteisön lainsäädännön aikaansaaminen olisi 
järkevin vaihtoehto. On ehdotettu, että mahdollisen lainsäädäntöaloitteen osatekijöitä 
olisivat eläkejärjestelmien vastavuoroinen tunnustaminen, toimenpiteet, joilla pyritään 
välttämään kaksinkertainen verotus, muut toimenpiteet verotuksen oikeudenmukaisen 
tason takaamiseksi, tehokas tiedonvaihtojärjestelmä ja tehokas keskinäinen 
avunantojärjestelmä perinnän alalla. Asianomaiset osapuolet korostivat, että 
oikeudellisesti sitovat toimenpiteet, kuten monenvälinen sopimus tai direktiivi, 
takaisivat oikeussuojan ja loisivat kaikille tasapuoliset kilpailun edellytykset. 
4.2 Mahdolliset toimet 
84. Tämä pitää erityisesti paikkansa, kun kyseessä ovat jäsenvaltiosta toiseen siirtyvät 
työntekijät, jotka ovat vaarassa menettää saavutettuihin oikeuksiinsa liittyvän hyödyn 
valtiossa, jossa eläkkeestä on jo sovittu. Tällä hetkellä ei ole olemassa yhteisön 
lainsäädäntöä, jossa säänneltäisiin toimivallan antamista eläke-etuuksien 
verottamiseksi tai aikaisemman eläkejärjestelmän puitteissa saavutettuja 
eläkeoikeuksia vastaavien siirtoarvojen verokohtelua. Jäsenvaltioiden on kuitenkin 
perustamissopimuksen 39 ja 43 artiklan ja asetuksen 1612/6835 mukaisesti 
varmistettava, että vapaata liikkumisoikeuttaan käyttävät työntekijät eivät joudu 
perusteettomien rajoitusten tai syrjinnän kohteeksi. 
85. Vaikka on tärkeää, ettei yksikään työntekijä tai siirtyvä eläke voi täysin välttää veroja, 
jäsenvaltioiden on myös valvottava, etteivät siirtotyöläiset joudu kaksinkertaisen 
verotuksen kohteeksi. Nykyään suurin osa kaksinkertaista verotusta koskevista 
sopimuksista sisältää tätä asiaa koskevia määräyksiä, joihin on usein saatu vaikutteita 
tulojen ja pääoman verotusta koskevan OECD:n tyyppisopimuksen 18 artiklasta, 
jonka mukaan verotusoikeus kuuluu asuinmaalle. Jollei kahdenvälistä sopimusta ole, 
tapa, jolla kaksinkertainen verotus vältetään, riippuu asianomaisten jäsenvaltioiden 
kansallisista lainsäädännöistä. 
Euroopan unionin sisällä jäsenvaltioiden välisten mahdollisten kahdenvälisten 
suhteiden lukumäärä on 105, joista kahden- tai monenväliset sopimukset 
kattavat tällä hetkellä 98. Näistä joihinkin sisältyy jo tyhjentävät määräykset 
lisäeläkkeistä. 20 jäsenvaltion unionissa kahdenvälisten suhteiden mahdollinen 
lukumäärä ylittäisi jo 190. 
Neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68, annettu 15 päivänä lokakuuta 1968, 
työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisössä,EYVL L 257, 19.10.1968, 
s. 2-12. 
37 
86. Ecofm-neuvoston 1. joulukuuta 1997 pidetyn kokouksen pöytäkirjaan sisältyvässä 
julistuksessa komissio on sitoutunut tutkimaan henkivakuutuksia ja lisäeläkkeitä 
koskevien sopimusten verotukseen liittyvää ongelmakenttää yhteistyössä 
veropoliittisen työryhmän kanssa mahdollisen direktiiviehdotuksen laatimista varten. 
Tämän työn lopullinen tavoite on varmistaa käytännössä työntekijöiden ja itsenäisten 
ammatinharjoittajien vapaa liikkuvuus (EY:n perustamissopimuksen 39 ja 43 artikla) 
ja palveluiden tarjoamisen vapaus (EY:n perustamissopimuksen 49 artikla) sellaisena 
kuin siitä on säädetty myös kolmannessa henkivakuutusdirektiivissä 94/96/EY. Tämä 
työ on jo alkanut. 
• Koordinoidun lähestymistavan periaatteet 
87. Komissio katsoo, että lisäeläkkeitä koskevasta vihreästä kirjasta saadut kokemukset, 
sen julkaisemisen aiheuttamat reaktiot ja sitä seurannut lausuntokierros osoittavat 
yleensä ottaen, että vaihe vaiheelta etenevän koordinoidun toiminnan tarpeesta 
vallitsee laaja yksimielisyys. Käytyään läpi kuulemisen tulokset komissio katsoo, että 
toiminnan on perustuttava seuraaville periaatteille: 
Tavoitteena ei ole yhtenäistää henkivakuutuksia ja lisäeläkkeitä koskevia 
kansallisia verojärjestelmiä. Koordinoitu lähestymistapa mukautettaisiin 
jäsenvaltioissa voimassa olevien sääntöjen moninaisuuteen. Tätä 
lähestymistapaa on noudatettu menestyksellisesti sosiaaliturvan alalla 
asetuksella 1408/71. 
Lisäeläkkeitä ja henkivakuutuksia koskevien rajat ylittävien sopimusten 
perusteeton verokohtelu ei saa estää palvelujen vapaata tarjoamista ja 
henkilöiden vapaata liikkuvuutta. 
Koordinoidun lähestymistavan on autettava jäsenvaltioita säilyttämään 
verotulonsa, jotka niiden tehtävänä on kerätä verolainsäädäntönsä perusteella. 
Tämän lähestymistavan on liityttävä todella käytettävissä olevaan 
järjestelmään, joka on omiaan vakuuttamaan verovelvolliset siitä, että heidän 
on noudatettava verotukseen liittyviä velvollisuuksiaan ja että he eivät voi 
välttää niitä riippumatta siitä, missä he asuvat tai mihin he sijoittavat varansa. 
• Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön vaikutus 
88. Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan rajoitukset, jotka 
johtuvat perusteettomista eroista rajat ylittävien eläkkeiden ja 
henkivakuutustuotteiden verokohtelussa, ovat EY:n perustamissopimuksen ja 
erityisesti sen 39, 43, 49 ja 56 artiklan vastaisia. Tuomiossaan asiassa Safir36 
tuomioistuin katsoi, että ulkomaisen vakuutuskirjan erilaisen verokohtelun sisältävät 
säännöt, jotka saattoivat estää henkilöitä ottamasta vakuutusta toisiin jäsenvaltioihin 
sijoittautuneilta vakuutuksenantajilta, olivat periaatteessa perustamissopimuksen 49 
artiklan vastaisia. Lisäksi tuomioistuin hylkäsi tiukasti tämän rajoituksen 
perustelemiseksi esitetyt argumentit ja erityisesti verotuksen yhtenäisyyttä koskevan 
Asia C-l 18/90, (Kok. 1992, s. 1-1897). 
38 
argumentin. On huomattava, ettei tuomioistuin koskaan asiassa Bachmann37 annetun 
tuomion jälkeen ole hyväksynyt tätä perustelua veropolitiikan alalla. 
• Tilanne veropoliittisessa työryhmässä 
89. Veropoliittisen työryhmän jäseniä pyydettiin ilmaisemaan näkökantansa 3. heinäkuuta 
1998 pidetyssä kokouksessa lisäeläkkeiden ja henkivakuutusten verotusta koskevaan 
koordinoituun lähestymistapaan liittyvistä tärkeimmistä näkökohdista. Osallistujat 
tunnustivat yksimielisesti, että harkintaa on tarpeen jatkaa, ja suurin osa suhtautui 
myönteisesti koordinoituun lähestymistapaan. Edellä esitetyt periaatteet - ei 
yhdenmukaistamista, ei syrjintää, ei verotulojen menetystä - saivat laajan 
hyväksynnän. Myönnettiin, että siirtotyöläisten ongelma on käsiteltävä kiireellisesti. 
Suositeltiin voimakkaasti, että tutkittaisiin keinoja tietojen vaihdon parantamiseksi. 
Jotkut kannattivat oikeudellisesti sitovien toimenpiteiden käyttöönottoa -
monenvälinen sopimus sai pääosan äänestyksistä - kun taas toiset vastustivat niitä 
tiukasti eivätkä voineet hyväksyä kuin suuntaviivat. Lisäksi jotkut vaativat, että 
tarkasteltaisiin myös sosiaalisia ja oikeudellisia ongelmia eikä yksinomaan 
verotukseen liittyviä näkökohtia. 
90. Veropoliittisen työryhmän kokouksessa 8. maaliskuuta 1998 päästiin sopimukseen 
siitä, että asteittainen lähestymistapa on parempi ilmenevien vaikeiden ja moninaisten 
ongelmien käsittelemiseksi. Ryhmän jäsenet myönsivät myös, että ensimmäisen 
vaiheen pitäisi koskea, mikäli mahdollista, siirtotyöläisten toiseen pylvääseen 
kuuluviin laitoksiin suorittamien rajat ylittävien maksujen verokohtelua. Asia ei 
koskisi laskennalliseen varaukseen perustuvia järjestelmiä, sikäli kuin työntekijät 
eivät maksa vakuutusmaksuja vaan kyseessä on ainoastaan työnantajan vastuu. 
• Tulevat työt 
91. Komissio katsoo, että veropoliittinen työryhmä on sopivin paikka kuulla jäsenvaltioita 
tavasta syventää aiheen käsittelyä. Asian monimutkaisuuden takia päätettiin perustaa 
tekninen alatyöryhmä, joka avustaa veropoliittista työryhmää. 
92. Komissio toivoo, että veropoliittisen työryhmän ja sen alatyöryhmän työn perusteella 
on mahdollista muotoilla tarkoituksenmukainen lainsäädäntöaloite joko vuonna 1999 
tai 2000. Edellä esitetystä johtuu, että tällainen aloite olisi ainoastaan ensimmäinen 
vaihe kunnianhimoisessa toiminnassa tällä alalla. Ensimmäinen vaihe kattaisi 
siirtotyöläisten lisäeläkerahastoihin rajojen yli suorittamien maksujen verokohtelun. 
37 Asia C-204/90, (Kok. 1992, s. 1-249). Tuomioistuin katsoi, että se, että Belgia 
kieltäytyi sallimasta eläke- ja henkivakuutusmaksujen vähennyskelpoisuutta 
oli 39 ja 49 artiklan mukaista syrjintää. Se katsoi kuitenkin myös Belgian 
verojärjestelmän erityispiirteistä johtuen, että tällainen syrjintä oli 
perusteltavissa tarpeella säilyttää verotuksen yhtenäisyys. Olisi muistettava, 
että Belgian verojärjestelmään sisältyy veron maksun lykkääminen eikä 
verovapauden myöntäminen Belgian ulkopuolella tehdyistä 
eläkesitoumuksista. Tässä tilanteessa kieltäytyminen myöntämästä 
verovapautta muille kuin belgialaisille vakuutusyhtiöille suoritetuista 
maksuista oli sopusoinnussa sen kanssa, ettei vastaavista vakuutusmaksuista 
vaadittu maksamaan veroa toisin kuin Belgiassa otetusta vakuutuksesta. 
Verotuksen yhtenäisyyteen liittyviä tuomioistuimen perusteluja on 
täsmennetty tuomiossa Wielockx C-80/94, (Kok. 1995, s. 2493). 
39 
Liite 1 
Lisäeläkkeitä yhtenäismarkkinoilla koskevaan vihreään kirjaan liittyvän 
lausuntokierroksen johdosta harkittavat toimet 
Toimet 
Direktiiviehdotus 
eläkerahastojen 
toiminnan 
vakauden 
valvonnan 
sääntelystä 
Jäsenvaltioiden 
verojärjestelmien 
yhteensovittaminen 
lisäeläkkeiden ja 
henkivakuutusten 
alalla 
Lisäcläkcoikeuksien 
hankkimisedellytyk 
siä koskevat 
neuvottelut 
Toteutcttavuustutki 
m us 
eläkerahastoihin 
kuulumisesta 
rajojen yli 
Eläkefoorumin 
perustaminen 
Lisäeläkeoikeuksicn 
siirtokelpoisuutccn 
liittyvät tekniset 
työt Tavoitteet 
Jäsenten oikeuksien 
suojelu, 
sijoittamisvapaus, 
hallintavapaus ja 
eläkerahastoon 
kuulumisen rajojen 
yli helpottaminen 
Ammatillisen 
liikkumisoikeuden ja 
lisäeläke-ja 
henkivakuutuspalvel 
ujen vapaan 
tarjoamisoikeuden 
käytön helpottaminen 
Ammatillista 
liikkuvuutta 
helpottavien keinojen 
määrittely 
Niiden esteiden 
yksityiskohtainen 
tarkastelu, jotka 
estävät 
eläkerahastoihin 
kuulumisen rajojen 
yli. Keinojen 
määrittely näiden 
esteiden 
poistamiseksi 
Erityisen foorumin 
luominen eläkkeistä 
ja ammatillisesta 
liikkuvuudesta 
käytävälle 
keskustelulle 
Mahdollisen 
lainsäädäntöehdotuks 
en antamisen 
edellytysten 
tarkastelu Asianomaiset 
instituutiot ja 
elimet 
Komissio, asiasta 
kiinnostuneet 
osapuolet, sen 
jälkeen neuvosto, 
parlamentti ja talous-
ja sosiaalikomitea 
Jäsenvaltiot ja 
komissio 
veropoliittisen 
työryhmän puitteissa. 
Neuvosto, 
parlamentti ja talous-
ja sosiaalikomitea, 
jos komissio tekee 
direktiiviehdotuksen 
Komissio ja 
työmarkkinaosapuole 
t 
Komissio 
Komissio 
Komissio 
yhteistyössä 
jäsenvaltioiden, 
eläkerahastojen ja 
työmarkkinaosapuolt 
en kanssa Mahdollinen 
aikataulu 
Komission 
hyväksyntä vuoden 
1999 lopussa/2000 
alussa. Neuvottelut 
neuvostossa ja 
parlamentissa 
vuodesta 2000 alkaen 
Neuvottelujen 
jatkaminen vuonna 
1999. Mahdollinen 
direktiiviehdotus 
vuoden 1999 
loppuun mennessä / 
vuoden 2000 alussa. 
Vuoden 1999/2000 
aikana 
Vuoden 1999/2000 
aikana 
Vuoden 1999 tai 
2000 aikana 
Vuoden 1999/2000 
aikana. Mahdollinen 
lakiehdotus vuoden 
2000 aikana 
40 
Liite 2 
Eläkerahastojen sijoitussalkkujen tuotot 1984-1996 
(keskimääräinen todellinen kokonaistuottoprosentti paikallisena valuuttana) 
Belgia 
Tanska 
Saksa 
Irlanti 
Japani 
Alankomaat 
Espanja 
Ruotsi 
Sveitsi 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Yhdysvallat 
Ei määrällisiä rajoituksia 
Määrällisiä rajoituksia 1984-1993 
8.8 
6.3 
7.2 
10.3 
6.5 
7.7 
7.0 
8.1 
4.4 
10.2 
9.7 
9.5 
6.9 1984-1996 
9.0 
6.0 
7.0 
11.0 
0.0 
8.0 
-
-
4.0 
10.0 
.9.0 
9.5 
5.2 
Lähteet: EFRP Report, kesäkuu 1996; Pragma Consulting; ja OECD Staff 
Calculations 
41 
Liite 3 
Henkivakuutusyhtiöiden (ryhmäsopimustcn osalta), avointen eläkerahastojen ja 
suljettujen eläkerahastojen välinen suuntaa-antava vertailu 
Toiminnan 
luonne 
Suhde muihin 
talouden 
toimijoihin 
Eläkcjärjestel 
män 
lakkaamistilan 
ne 
Takuu 
ammatillisten 
lisäetuuksien 
maksamisesta 
Suhde 
ammatillisten 
eläkcjärjestel 
mien jäseniin Henkivakuutusyhtiöt 
Kaupallista toimintaa, 
joka perustuu tuotteiden 
moninaisuuteen 
Pai veluntarj oaj at 
Vakuutetut ovat yleensä 
velkojia muiden 
joukossa/8 Kaikki 
velkojat toteuttavat 
oikeutensa määrätyssä 
järjestyksessä. 
Vakuutuksenantaj ai la 
lukuun ottamatta 
sijoitusrahastoihin 
sidottuja sopimuksia, 
kun on määrätty, ettei 
vakuutuksenantaj a 
kanna sijoitusriskiä. 
Epäsuora, työnantajan 
kautta: Avoimet 
eläkerahastot 
Kaupallista toimintaa, 
joka perustuu yhteen 
ainoaan palveluun 
Kuluttajat ja 
palveluntarjoajat 
Jäseniä pidetään 
yleensä 
eläkerahastojen 
hallussa olevien 
varojen omistajina. 
Yleensä 
eläkerahastoilla 
etuusperusteisissa 
järjestelmissä tai 
sijoitusriski on 
työntekijällä 
maksuperusteisissa 
järjestelmissä. 
Epäsuora, työnantajan 
kautta. Suljetut 
eläkerahastot 
Yleensä ei-
kaupallista 
toimintaa, joka 
perustuu yhteen 
ainoaan palveluun 
Kuluttajat ja 
palveluntarjoajat 
Jäseniä pidetään 
yleensä 
eläkerahastojen 
hallussa olevien 
varojen omistajina. 
Yleensä 
eläkerahastoilla 
etuusperusteisissa 
järjestelmissä tai 
sijoitusriski on 
työntekijällä 
maksuperusteisissa 
järjestelmissä. 
Jäsenten yleinen 
osallistuminen 
järjestelmän 
hallintoon. 
Ks. tässä asiassa komission ehdotus direktiiviksi vakuutusyhtiöiden 
selvitystilasta (89/C253/04, EYVL, 6.10.1989). 
LIITE 4 
Vi 
O) 
o> 
Y~ <4 o 
00 
.2 
o "5" 
i 
"«5 
•S 
<5 
"C 
a> 
y> c 
o ti o 
•5 
s 
0)joii|isonA u3ui|BB3j uouiBji;i:uir>|S3>i 
Tämä liite osoittaa, että 10 vuoden ajanjaksolla osakkeista 100-prosenttisesti koostunut 
sijoitussalkku olisi ollut lähes yhtä vakaa (toisin sanoen yhtä "varma") kuin 100-prosenttisesti 
obligaatioista koostunut sijoitussalkku, mutta osakkeet olisivat antaneet noin 7 prosentin 
tuoton verrattuna obligaatioiden 3-4 prosentin tuottoon. Kolmen prosentin ero vuodessa koko 
työelämän keston ajan on huomattava. Vähimmäisriski osoittaa heikointa mahdollista 
volatiliteettiä, joka olisi saatu osakkeiden ja obligaatioiden optimaalisella suhteella. 
43 
LIITE 5 
Yhdysvallat: Vuosittainen kokonaistuotto sijoitusluokittain (1926-1995) 
U.S. Treasury Bills 
Valtion keskipitkän aikavälin obligaatio 
Valtion pitkän aikavälin obligaatiot 
Yritysten pitkän aikavälin obligaatiot 
Pienten yritysten osakkeet 
Suurten yritysten osakkeet 
10 15 
Lähde: Morgan Stanley Dean Witter 
44 
LIITE 6 
Osakkeet verrattuna obligaatioihin 
Osakkeiden ja obligaatioiden tuottoerot 
Kansalliset valuutat 
Vuosittaiset tiedot 
Saksa 
Belgia 
Yhdysvallat 
Ranska 
Italia 
Alankomaat 
Yhdistynyt kuningaskunta 
Ruotsi 
Sveitsi 15 vuoden jakso 
1984-1998 
4.36 % ' 
9.09 % 
5.29 % 
3.12 % 
0.95 % 
7.18% 
3.67% 
4.32 % 
9.88 % 10 vuoden jakso 
1989-1998 
3.71 % 
1.98% 
7.08 % 
0.17% 
-3.47 % 
7.95 % 
1.40% 
2.94 % 
12.08 % 
Lähde: Pragma Consulting NV/SA 
45 
LIITE 7 
Varojen jakaminen 
Maa 
Saksa 
Belgia 
Tanska 
Espanja 
Suomi 
Ranska 
Irlanti 
Italia 
Norja 
Alankomaat 
Portugali 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
Ruotsi 
Sveitsi Kansalli­
set 
osakkeet 
% 
6 
18 
17 
9 
9 
8 
24 
2 
13 
5 
14 
53 
20 
10 Kansalli­
set 
obligaa­
tiot 
% 
71 
31 
65 
65 
69 
75 
26 
56 
60 
47 
72 2) 
9 
64 
25 Ulkomai­
set 
osakkeet 
% 
3 
24 
7 
2 
1 
5 
33 
— 
6 
19 
4 
22 
8 
5 Ulkomai­
set 
obligaa­
tiot 
% 
4 
12 
1 
1 
1 
10 
4 
— 
6 
10 
1 
6 
— 
7 Kiinteis­
töt 
% 
13 
5 
8 
-
1 
-
6 
40 
7 
7 
2 
2 
8 
16 Likvidit 
varat/ 
muut 
% 
3 
10 
2 
23 
13° 
2 
7 
2 
8 
2 
7 
8 
-
37 3> 
1) 
2) 
3) rahamarkkinoiden välineitä 
50/50 % kiinteä-ja vaihtuvakorkoisia obligaatioita 
sisältää lainat työnantajille, hypoteekkilainat ja muut lyhytaikaiset lainat 
Lähde: European Pension Fund Managers Guide, Volume I 
William M. Mercer The Marketplace, 1998; 
46 
LIITE 8 
Väestö ja eläkevarat 
Maa 
Saksa 
Belgia 
Tanska 
Espanja 
Suomi 
Ranska 
Irlanti 
Italia 
Norja 
Alankomaat 
Portugali 
Yhdistynyt 
kuningaskunta 
Ruotsi 
Sveitsi Väestö, 
miljoonaa 
henkeä 
82.0 
10.2 
5:3 
39.3 
5.1 
58.6 
3.6 
57.4 
4.4 
15.6 
9.9 
59.0 
8.9 
7.1 Huoltosuhde 
i) 
21.7 
24.2 
22.4 
23.5 
20.9 
22.7 
19.0 
23.2 
25.0 
18.8 
22.4 
24.6 
28.6 
22.4 Eläkevaro-
jen arvo, 
miljardia 
dollaria 
310 
25 
148 
22 
40 
95 
29 
91 
35 
502 
10 
1015 
142 
288 Eläkevarat, 
% BKT:stä 
14 
11 
84 
4 
3.5 
7 
42 
7 
23 
127 
9 
77 
66 
117 Eläkevarat 
asukasta 
kohti (1 000 
dollaria) 
3.8 
2.5 
27.9 
0.6 
7.9 
1.6 
8.0 
1.6 
7.9 
32.2 
1.0 
17.2 
16.0 
40.6 
' Yli 65-vuotiaiden määrä verrattuna 15-64-vuotiaiden määrään. 
Lähde: Population Concern, 30. kesäkuuta 1997, European Pension Fund Managers 
Guide, Volume I - The Marketplace, 1998 ; William M. Mercer . 
47 
ELÄKERAHASTOJEN HOITOON LIITTYVÄ SANASTO 
Varojen jakaminen: rahastojen varojen jakaminen varojen tyypin ja/tai 
markkinoiden mukaan. 
Valuuttojen vastaavuus: vaatimus, jonka mukaan vastuiden kattamiseen 
tarkoitettujen varojen on oltava samassa valuutassa kuin vastuiden. 
Maksuperusteinen (järjestelmä): järjestelmä, jossa ainoastaan vakuutusmaksut on 
määrätty. Edut vaihtelevat vakuutusmaksun suuruuden ja varojen tuoton mukaan. 
Sijoittamisesta aiheutuvan riskin kantaa yleensä työntekijä. 
Omaisuudenhoitaja: henkilö, yleensä luottolaitos, jolle uskotaan rahaston varojen ja 
niitä edustavien arvopapereiden hallussapito. 
Toimeksiantava yritys: yritys tai yritysryhmä, joka käyttää rahaston palveluksia 
tarjotakseen eläke-etuuksia työntekijöilleen. 
Vakuutusmatemaattinen arviointi: aktuaarin suorittama laskelma sen 
määrittämiseksi, onko eläkejärjestelmällä riittävästi varoja vastuidensa kattamiseksi. 
Aktuaarin on myös varmistettava, että vakuutustekninen vastuuvelka on laskettu 
oikein. 
Rahoitusvaatimus: vaatimus, jonka mukaan vastuiden kattamiseen tarkoitetut 
rahaston varat eivät saa olla pienemmät kuin vastuut. 
Varojen ja vastuiden hallinto: menetelmä, jonka tarkoituksena on minimoida riskit 
johtamalla ja valvomalla rahaston vastuiden, varojen, maksukyvyn ja 
sij oituspolitiikan j ohdonmukaisuutta. 
Varainhoitaja: henkilö, jolle eläkerahasto antaa tehtäväksi rahaston varojen hoidon. 
Se voi olla luottolaitos, vakuutusyhtiö tai yhteistä sijoitustoimintaa harjoittava yritys. 
Jotkut rahastot hoitavat kuitenkin itse varojaan. 
Rahaston hoitajat: henkilöt, jotka ovat vastuussa rahaston yleisestä politiikasta 
rahoituksen (varojen jakamisen määrittämisen) ja hallinnon osalta. Rahastojen hoitajat 
ovat yleensä jäsenten ja työnantajan edustajia. Hoito voidaan myös antaa uskotuille 
miehille, jotka sitoutuvat hoitamaan rahastoa parhaan kykynsä mukaisesti. 
Etuusperusteinen (järjestelmä): järjestelmä, jossa edut vahvistetaan etukäteen 
(esim. prosenttiosuudeksi viimeisestä palkasta) riippumatta vakuutusmaksun 
suuruudesta ja varojen tuotosta. Työnantaja takaa yleensä eläkkeen maksamisen. 
Vakuutustekninen vastuuvelka: eläkerahaston taseen vastattavaa-puolella oleva 
laskennallinen erä, joka vastaa rahaston tekemiä sitoumuksia. Vakuutusteknisen 
vastuuvelan vastineena on oltava varoja, joiden likviditeetti, turvallisuus 
(hajauttaminen) ja tuotto on mukautettu vastuisiin. 
48 
ISSN 1024-4492 
KOM(1999) 134 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 10 05 06 01 
Luettelonumero : CB-CO-99-242-FI-C 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg