KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Euroalueen raportti {COM(2015) 85 final} Tämä on Euroopan komission yksiköiden valmisteluasiakirja. Se ei edusta komission virallista kantaa eikä vaikuta tällaisen kannan muodostamiseen. /* SWD/2015/0020 final */





Sisällysluettelo Tiivistelmä. 2 1............ Lähtötilanne: euroalueen taloudellinen tilanne ja haasteet 4 2............ Rakenteelliset kysymykset 6 2.1......... Rakenneuudistustoimet 6 2.2......... Finanssipolitiikka. 13 2.3......... Rahoitussektorin politiikka. 20 Tiivistelmä Talouden elpyminen jatkuu euroalueella. Kaikkien euroalueen maiden talouksien ennustetaan taas kasvavan tänä vuonna ensimmäistä kertaa vuoden 2007 jälkeen. Määrätietoisten politiikkatoimien ja raakaöljyn hinnan laskun arvioidaan tukevan kasvua. Toisaalta talouden elpymistä jarruttavat pitkään jatkunut hidas kasvu sekä viime vuosien talous- ja finanssikriisin jälkivaikutukset, kuten käynnissä oleva ulkoisen tasapainon palauttaminen, suuri julkinen ja yksityinen velka ja niihin liittyvät velkaantuneisuuden vähentämispaineet, korkeat työttömyysasteet ja heikko luottamus talouteen sekä vähäisinä pysyvät investoinnit. Tarvitaan lisää määrätietoisia politiikkatoimia, jotta nämä heikkoudet saadaan poistettua pysyvästi. Kriisi osoitti, että talouden häiriötekijöiden siirtyminen euroalueella maasta toiseen voi olla nopeata ja voimakasta. Euroalueen talouksien tiiviit yhteydet tarkoittavat sitä, että makrotalouspolitiikalla voi olla merkittäviä heijastusvaikutuksia kaupan ja rahoituskanavien kautta, ja se voi vaikuttaa muiden jäsenvaltioiden politiikkavalintoihin koko euroalueella. Vaikka kriisissä huomio kiinnittyi kielteisiin heijastusvaikutuksiin ja negatiiviseen kierteeseen, euroalueella on myös paljon mahdollisuuksia luoda myönteistä muutosvoimaa, aikaansaada hyvän kierre sekä vahvistaa synergiaa edistämällä koordinoituja ja johdonmukaisia politiikkavalintoja kaikissa jäsenvaltioissa. Euroalueen taloudet ovat sopeutusprosessin eri vaiheissa. Kriisistä pahiten kärsineet euroalueen maat eivät kohtaamiensa haasteiden takia kykene edistämään euroalueen kasvua parhaalla mahdollisella tavalla. Laajat epätasapainotilat ennen kriisiä, maiden asema suhdannekierrossa ja julkisen talouden liikkumavara vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltiosta toiseen. Euroalueen finanssipolitiikan virityksen olisi tuettava kasvua ja samalla varmistettava, ettei vaaranneta edistymistä tasapainottamisessa. Monissa euroalueen talouksissa velkaantuneisuuden vähentäminen on vielä pahasti kesken. Uudistusten toteuttamisaste ja -tapa määräävät euroalueen kasvupotentiaalin keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Viime vuonna käynnistettiin jo merkittäviä toimenpiteitä, kuten komission esittämä Euroopan investointiohjelma, Euroopan keskuspankin (EKP) rahapoliittiset päätökset sekä merkittävät askeleet kohti pankkiunionia. Euroryhmä on jatkuvasti kasvattanut rooliaan koordinoitujen toimenpiteiden kehittämisessä, yhteisen näkemyksen luomisessa politiikkahaasteista sekä luottamuksen rakentamisessa euroalueen keskeisten sidosryhmien välillä. Kaikkia suosituksia, jotka koskevat yksittäisiä euroalueen maita sekä koko euroaluetta, ei kuitenkaan ole vielä pantu täytäntöön. Haasteita riittää seuraavilla toisiinsa yhteydessä olevilla osa-alueilla: · Tarvitaan kunnianhimoisia rakenneuudistuksia, joilla lisätään euroalueen kilpailukykyä ja kasvupotentiaalia. Uudistusten toteutus ei kuitenkaan ole vielä riittävää. Ulkoisen tasapainon palauttaminen on käynnissä, mutta edistyminen on ollut epätasaista, eikä vaihtotaseen suuria ylijäämiä ole lainkaan sopeutettu. Työmarkkinatilanne on kohentumassa, mutta työttömyysaste on edelleen korkea ja kasvava pitkäaikaistyöttömyys on vaarassa muuttua vakiintuneeksi olotilaksi, mikä nostaa ennestään köyhyysastetta. Kunnianhimoisilla rakenneuudistuksilla on tässä yhteydessä mahdollista edistää välttämätöntä talouden sopeutusta euroalueella sekä tukea kasvua niissä maissa, joissa uudistukset toteutetaan. Jos rakenneuudistukset toteutetaan johdonmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa, niistä on hyötyä koko euroalueelle positiivisten heijastusvaikutusten ansiosta. Syntyneiden epätasapainotilojen korjaaminen vie kuitenkin aikaa. Rakenneuudistuksilla saattaa lyhyellä aikavälillä olla myös negatiivisia vaikutuksia talouden toimeliaisuuteen, kun rahapolitiikkaa rajoittaa se, että korot eivät voi laskea alle nollan (korot ovat nyt lähellä nollaa, eikä laskuvaraa juuri ole). Uudistuksia voidaan kuitenkin räätälöidä siten, että mahdolliset kielteiset vaikutukset minimoidaan lyhyellä aikavälillä. Näkemys, että rakenneuudistusten lykkääminen lähitulevaisuuteen voisi parantaa taloudellisia olosuhteita korkotason ollessa lähellä nollaa, ei sen vuoksi saa kannatusta. · Finanssipolitiikkojen koordinoinnissa on parantamisen varaa. Euroalueen julkisen talouden kokonaiskuva on parantunut huomattavasti kriisin alkuvaiheisiin verrattuna, ja finanssipolitiikan kokonaisviritys on yleisesti ottaen neutraali. Voidaankin katsoa, että on saatu aikaan riittävä tasapaino kestävyyden varmistamisen ja suhdannekierron vakauttamisen välillä. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin suuria eroja, jotka eivät aina korreloi julkiseen talouteen liittyvien haasteiden ja vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisten velvoitteiden kanssa. Osa maista ei ole kyennyt noudattamaan vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisia velvoitteitaan, kun taas osalla maista on vielä käytettävissään liikkumavaraa vakaus- ja kasvusopimuksen puitteissa. Koordinoinnin parantaminen tukisi kasvua koko euroalueella, jos ne jäsenvaltiot, joiden julkisessa taloudessa ei ole liikkumavaraa, pyrkisivät aikaansaamaan sitä, ja ne jäsenvaltiot, joilla julkisen talouden liikkumavaraa on, pyrkisivät edistämään kotimaista kysyntää ja erityisesti investointeja. Lisäämällä toimien koordinointia voitaisiin mahdollisesti aikaansaada kasvuun vaikuttavia laajoja ja hyödyllisiä heijastusvaikutuksia. Vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjen joustavuus auttaa jäsenvaltioita toteuttamaan investointisuunnitelmat ja rakenneuudistukset. Julkisen talouden strategiat eivät vielä edistä kasvua riittävän hyvin. Tulopuolella verojärjestelmät eivät ole riittävän tehokkaita ja työn verotus on edelleen liian kireää huolimatta siitä, että tilanne on hiljattain parantunut sen ansiosta, että koordinointia on lisätty euroryhmän puitteissa. Menopuolella ei ole toteutettu riittävästi julkisia investointeja, jotka pohjautuisivat asianmukaisiin kustannushyötyanalyyseihin, eikä muita julkisia menoja, joilla olisi vahva myönteinen vaikutus kasvuun. Menojen uudelleenarvioinnissa on korostettu tarvetta saada julkishallinnossa aikaan tehokkuushyötyjä. · Rahoitusmarkkinoiden tilanne euroalueella on parantunut, mutta luotonanto yksityiselle sektorille on edelleen vähäistä ja rahoitusmarkkinat ovat liian pirstoutuneet. EU:n investointiohjelman sekä EKP:n laajennetun arvopapereiden osto-ohjelman käynnistämisen jälkeen rahoitusalalla ei ole laajemmin toteutettu vastaavia jatkotoimia luottojen tarjonnan lisäämiseksi. Yhteistä sääntökirjaa ei edelleenkään sovelleta johdonmukaisesti kaikissa euroalueen pankeissa. Rahoituslähteiden monipuolistaminen siirtymällä kohti markkinapohjaista rahoitusta ei ole toistaiseksi päässyt vauhtiin. Yhdennetymmät ja tehokkaammat pääomamarkkinat saisivat liikkeelle lisärahoitusta investointeja varten, vähentäisivät Euroopan talouden riippuvuutta pankeista ja tekisivät Euroopan rahoitusalan rakenteista tasapainoisempia ja vakaampia. 1. Lähtötilanne: euroalueen taloudellinen tilanne ja haasteet Talouden elpyminen jatkuu euroalueella. Kaikkien euroalueen maiden talouksien ennustetaan kasvavan tänä vuonna ensimmäistä kertaa vuoden 2007 jälkeen. Elpyminen on kuitenkin edelleen hidasta. Öljyn hinnan laskun ja elpymistä tukevien politiikkojen arvioidaan edistävän kasvua, mutta vähäiset investoinnit, euroalueen tärkeimpien kauppakumppaneiden kasvun hidastuminen sekä geopoliittisen tilanteen huonontuminen heikentävät lyhyen aikavälin kasvunäkymiä. Erittäin hidas inflaatio, joka johtuu energian ja elintarvikkeiden hintojen laskusta sekä siitä, että talous toimii vajaateholla, kasvattaa velan vähentämiseen ja suhteellisten hintojen sopeuttamiseen liittyviä haasteita. Lisäksi euroalueen maiden velkataso ja kilpailukyky poikkeavat edelleen toisistaan. Alueelliset ja suhdanne-erot ovat kasvaneet euroalueella, sillä taloudelliset ja rahoitukseen liittyvät haasteet ovat olleet jäsenvaltioissa erilaisia, ja kansalliset viranomaiset ovat puuttuneet niihin eri tahdissa. Talouden odotetaan elpyvän hieman vuosina 2015 ja 2016, mutta talousnäkymiin sisältyy edelleen odotettua heikomman kehityksen riski. Hitaana jatkuva kasvu on osittain suoraa seurausta maailmanlaajuisen finanssi- ja talouskriisin jälkeen toteutetusta talouden sopeutuksesta, joka vaikuttaa edelleen talousnäkymiin lyhyellä aikavälillä. Luottamus talouteen on heikentynyt ja paineet velkaantumisen vähentämiseen jatkuvat sekä yksityisellä että julkisella sektorilla. Sisäiset ja ulkoiset sopeutustoimet ovat käynnissä, mutta ne jakautuvat erittäin epätasaisesti eri maiden kesken. Potentiaalinen kasvu on hidastunut pääomanmuodostuksen supistumisen sekä korkeiden työttömyysasteiden takia, ja rakennetyöttömyys on lisääntynyt. Jatkuvasti heikkona pysyvä kasvu liittyy myös useisiin keskipitkän aikavälin haasteisiin, kuten kokonaistuottavuuden heikkoon kasvuun ja väestön ikääntymiseen, jotka olivat näkyvissä jo ennen kriisiä. Kasvunäkymiä heikentävät myös heikko investointiympäristö ja korkea työttömyys. Lisäksi jäsenvaltioiden työ- ja tuotemarkkinoilla esiintyy edelleen rakenteellisia jäykkyyksiä, jotka hidastavat rahapolitiikan välittymistä ja estävät reaalitalouden nopean sopeuttamisen talouden negatiivisten häiriöiden aikana. Finanssimarkkinoiden jakautuminen jäsenvaltioiden rajoja seuraten on vähentynyt, mutta tilanne ei ole vielä kohentunut kriisiä edeltävälle tasolle. Vaikka useat euroalueen tämänhetkisistä ongelmista koskettavat myös muita kehittyneitä talouksia, talous- ja rahaliiton (EMU) rakenteelliset heikkoudet ovat syventäneet kriisiä euroalueella. Euroalueella on hiljalleen ymmärretty yhä paremmin, että talous- ja rahaliiton ohjauskehykseen liittyvät puutteet on korjattava ja sen rakennetta on lujitettava, jotta se olisi kestävä ja joustava. Keskinäisessä vuorovaikutuksessa olevien talouden muuttujien monimutkainen järjestelmä sekä rahaliittoon kuuluvien jäsenvaltioiden suuri keskinäinen riippuvuus korostavat sitä tosiseikkaa, että kansallisten ja euroalueen toimenpiteiden olisi muodostettava johdonmukainen ja koordinoitu kokonaisuus. Tämä korostui äskeisen kriisin aikana, jolloin nähtiin, että talouden häiriötekijät voivat siirtyä maasta toiseen nopeasti ja laajasti ja että samoilla häiriötekijöillä voi olla hyvin epäsymmetriset vaikutukset kasvuun eri maissa. Tämä johtuu siitä, että jäsenvaltioiden taloudellisissa ja institutionaalisissa rakenteissa on edelleen suuria eroja. Talous- ja rahaliiton ainutlaatuisen rakenteen takia tarvitaan yhteistyöhön perustuvaa lähestymistapaa, jotta voidaan paremmin toteuttaa koordinoituja yksityisiä ja julkisia sopeutustoimia kotimaisen kysynnän lisäämiseksi lyhyellä aikavälillä ja kasvupotentiaalia lisäävän rakenteellisen muutoksen aikaansaamiseksi pitkällä aikavälillä. Euroalue on enemmän kuin osiensa summa. Kriisistä johtuneet häiriöt ja hajanaiset toimenpiteet kriisin aikana vaikuttivat myös valtioiden rajojen yli ja synnyttivät eksistentiaalisia riskejä koko euroalueella. Vastaavasti jäsenvaltioiden toimenpiteiden tiiviillä koordinoinnilla voidaan luoda myönteistä synergiaa, käynnistää politiikkatoimien välinen hyvän kierre sekä nopeuttaa myönteisiä heijastusvaikutuksia kaikissa jäsenvaltioissa. Talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson yhteydessä annetut euroaluetta koskevat suositukset ovat osoittautuneet hyödyllisiksi euroalueen politiikkojen koordinoinnin edistämisessä. Euroryhmän lisääntynyt sitoutuneisuus euroaluetta koskeviin suosituksiin on tukenut edistymistä useilla merkittävillä politiikan aloilla kuluneen vuoden aikana. Alustavien talousarviosuunnitelmien tarkastelu on johtanut siihen, että jäsenvaltiot ovat tiukemmin sitoutuneet mukauttamaan finanssipolitiikkojaan. Euroryhmässä on keskusteltu perinpohjaisesti uudistussuunnitelmista ja edistetty yhteisymmärrykseen pääsemistä merkittävissä kysymyksissä, kuten rakenneuudistusten mahdolliset edut, kireää työn verotusta koskevien rakenneuudistusten hyödyt sekä talouden epäsymmetrisen sopeutuksen vaikutukset talous- ja rahaliiton sisällä. Näin on päästy yhteisymmärrykseen tämänhetkisistä politiikkahaasteista, määritetty parhaita käytänteitä sekä tuettu toimenpiteiden tiiviimpää koordinointia kasvua edistäviksi suuntaviivoiksi. Talouden elpymisen tukeminen ja lujittaminen edellyttää jatkuvaa ja määrätietoista toimintaa. Jatkuvasti heikkona pysyvään kasvuun voidaan puuttua yhdistämällä rakenne-, finanssi-, rahoitus- ja rahapolitiikat kasvua edistäväksi yhdennetyksi lähestymistavaksi, joka vaikuttaa yhtä aikaa eurooppalaisten talouksien kysyntä- ja tarjontapuoleen. Euroalueen tärkeimmät haasteet ovat seuraavat: (i) tasapainoisen sopeutuksen tukeminen yksityisellä ja julkisella sektorilla, (ii) talouden kasvupotentiaalin lisääminen keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä sekä (iii) talous- ja rahaliiton rakenteen täydentäminen. Keskeistä näiden haasteiden ratkaisemisessa tulee olemaan investointien lisääminen. Tarvitaan myös laajoja politiikkaratkaisuja, jotta voidaan sulkea tuotantokuilu ja kasvattaa potentiaalista tuotantoa ja siten turvata Euroopan tulevaisuus pitkällä aikavälillä, ottaen huomioon myös Euroopan väestön ikääntyminen. Lyhyen aikavälin haasteet: Vuoden 2015 alustavien talousarviosuunnitelmien arvioinnin perusteella euromaiden erilaisia finanssipoliittisia toimia voitaisiin koordinoida paremmin. Niiden jäsenvaltioiden, joiden julkisessa taloudessa ei ole liikkumavaraa, on pyrittävä palauttamaan sitä. Niiden jäsenvaltioiden, joilla julkisen talouden liikkumavaraa on enemmän, pitäisi puolestaan edistää kotimaista kysyntää ja erityisesti investointeja. Näin voitaisiin tukea kasvua ja auttaa hyödyntämään positiivisia heijastusvaikutuksia euroalueella. Euroopan investointiohjelmalla tuetaan kasvua paremmin edistävää finanssipolitiikkaa ja asetetaan tuottavat investointimahdollisuudet etusijalle. Jo ilmoitetuilla tavanomaisilla ja epätavanomaisilla rahapolitiikan toimilla on myös tärkeä rooli tuettaessa luottamuksen säilymistä ja kasvua. Niiden tuloksellisuus riippuu myös siitä, kuinka kunnianhimoisesti muiden politiikanalojen (finanssi- ja rakennepolitiikka) toimet suunnitellaan ja kuinka määrätietoisesti ne pannaan täytäntöön. Keskipitkän aikavälin haasteet: Hyvin suunniteltuja rakenneuudistuksia ei ole vieläkään toteutettu riittävän nopeasti työ-, tuote- ja finanssimarkkinoilla. Syntyneiden epätasapainotilojen korjaamiseen tarvitaan vielä aikaa. Rakenneuudistuksilla saattaa lyhyellä aikavälillä olla myös negatiivisia vaikutuksia talouden toimeliaisuuteen, sillä rahapolitiikkaa rajoittaa se, että korot eivät voi laskea alle nollan (korot ovat lähellä nollaa, eikä korkoa voida enää juuri laskea). Nämä vaikutukset ovat kuitenkin todennäköisesti vähäisiä ja riippuvat valituista toimenpiteistä. Toimenpiteitä voidaan mukauttaa siten, että mahdolliset kielteiset vaikutukset minimoidaan lyhyellä aikavälillä. Näkemys, että rakenneuudistusten lykkääminen parantaa taloudellisia olosuhteita nykytilanteessa, ei sen vuoksi saa kannatusta.[1] Jos useat maat toteuttavat näitä uudistuksia yhtäaikaisesti positiivisten heijastusvaikutusten aikaansaamiseksi, myönteiset vaikutukset voivat olla odotettuakin suurempia. Myönteisiä vaikutuksia saadaan etenkin poistamalla sääntelystä aiheutuvia investointien pullonkauloja, saamalla aikaan edistystä palvelu-, energia- ja televiestintäaloilla sekä digitaalisessa taloudessa, parantamalla liiketoiminnan yleisiä edellytyksiä, toteuttamalla työmarkkinauudistuksia, parantamalla pitkäaikaisen rahoituksen saantia sekä saattamalla pankkiunioni valmiiksi. Näin voitaisiin vähentää rahoitusalan pirstoutumista ja varmistaa rahoitusvakaus. Pitkällä aikavälillä on puututtava talous- ja rahaliiton rakenteissa oleviin heikkouksiin. 2. Rakenteelliset kysymykset 2.1. Rakenneuudistustoimet Euroaluetta koskevissa vuoden 2014 maakohtaisissa suosituksissa kehotetaan toteuttamaan rakenneuudistuksia, jotta voidaan edistää kasvua ja lähentymistä ja sisäisten ja ulkoisten epätasapainotilojen korjaamista. Lisäksi suosituksissa korostetaan tarvetta seurata, arvioida ja nopeuttaa etenemistä uudistussitoumusten toteuttamisessa erityisesti niissä euroalueen jäsenvaltioissa, joiden makrotaloudessa on liiallisia epätasapainotiloja, jotka edellyttävät määrätietoisia politiikkatoimia. Näin voidaan rajoittaa negatiivisten heijastusvaikutusten leviämistä muualle euroalueelle. Suosituksessa kehotetaan toteuttamaan asianmukaisia politiikkatoimia niissä maissa, joissa on suuri vaihtotaseen ylijäämä, jotta voidaan optimoida myönteiset heijastusvaikutukset. Suosituksissa ehdotetaan myös säännöllistä temaattista keskustelua työ- ja tuotemarkkinoiden rakenneuudistuksista, joilla on potentiaalisesti suuret heijastusvaikutukset, keskittyen työn suuren verokiilan kaventamiseen ja palvelumarkkinoiden uudistamiseen. Yleisesti ottaen rakenneuudistusten toteuttamisessa edistyttiin jonkin verran vuonna 2014 (ks. liitteenä oleva taulukko). Rakenneuudistusten toteutusvauhti ei kuitenkaan yleisesti ottaen nopeutunut euroalueella vuoden 2014 aikana. Ulkoisen tasapainon palauttaminen etenee euroalueella. Vaihtotaseen sopeuttamisen myötä kriisiä edeltäneet hyvin suuret alijäämät ovat tasapainottuneet tai muuttuneet ylijäämiksi useissa euroalueen jäsenvaltioissa. Suuri osa tästä sopeutuksesta on suhdanteista riippumatonta, minkä vuoksi se ei ole vaarassa kadota talouden kokonaistilanteen parantuessa.[2] Näiden saavutusten tärkeä seuraus on, että euroalueella on kokonaisuutena ottaen kasvava positiivinen vaihtotase. Se on parantunut 0,8 prosentin alijäämästä suhteessa BKT:hen (vuonna 2008) 2,0 prosentin ylijäämään vuonna 2013 ja 3,2 prosentin ylijäämään vuonna 2014 (ks. kuvio 1). Tasapainon palauttaminen on perustunut euroalueella suurelta osin velallismaiden sopeutustoimiin. Velkojamaat eivät sen sijaan ole sopeuttaneet ylijäämäisiä vaihtotaseitaan. Vaihtotaseen ylijäämiin ei liity niin paljon riskejä kun suuriin alijäämin. Ylijäämät edellyttävät kuitenkin seurantaa ja mahdollisesti politiikkatoimia, koska ne ovat mahdollisesti merkki hitaasta kotimaisesta kasvusta ja tehottomasti kohdennetuista taloudellisista resursseista. Julkinen velka heikentää talouden toimeliaisuutta. Pääomavirtojen sopeuttamisesta huolimatta ulkomaanvelkaa on paljon, ja se on keskittynyt tiettyihin maihin (ks. kuvio 2). Ulkomainen nettovelka (ulkomainen nettovarallisuusasema, NIIP) on useissa maissa lähes yhtä suuri tai jopa suurempi kuin vuoden 2013 kokonaistuotanto. Harva maa on pystynyt parantamaan tilannettaan viime aikoina. Sopeutusohjelman piiriin kuuluvissa maissa valtaosa ulkomaisista nettovastuista on velkaa, mikä aiheuttaa riskejä talouden kestävyydelle. Jotta suuri ulkoinen velka saadaan alenemaan kestävämmälle tasolle, vaihtotaseet on pidettävä tulevaisuudessa kestävällä tasolla. Joissakin tapauksissa tilannetta on vielä parannettava suuremmilla kauppa- ja vaihtotaseen ylijäämillä. Eräät tekijät vaikeuttavat tällä hetkellä sopeutusprosessia. Odotettua hitaampi inflaatio ja kasvu sekä hintojen ja palkkojen vähäinen jousto alaspäin haittaavat käynnissä olevia toimia, joilla pyritään palauttamaan kilpailukyky ja tasapainottamaan ulkoista rahoitusasemaa. Tässä ympäristössä resursseja näyttää siirtyneen velallisilta velkojille. Hyvin hidas inflaatio tukee kulutusta, mutta samalla se vaikeuttaa suhteellisten hintojen sopeuttamista euroalueella. Velallismaiden suuri haaste on välttää väsymistä uudistuksiin ja jatkaa niiden ja muiden politiikkatoimien toteuttamista asemansa vakauttamiseksi. Velkojamaat puolestaan voisivat tuottaa sopeutustoimillaan positiivisia heijastusvaikutuksia muualla euroalueella. Euron käynnissä olevan heikentymisen, öljyn hinnan laskun ja epätavanomaisten rahapoliittisten toimien odotetaan tukevan tasapainon palauttamista erityisesti velallismaissa. Tämä johtuu niiden yleisesti suuremmasta vientihintojen joustosta ja energiaintensiteetistä sekä yleensä suuremmista joukkovelkakirjalainojen tuottoeroista ja suhteellisen suljetuista pankkien antolainauskanavista. Euroalueen on kansainvälisesti osoitettava, että se toteuttaa asianmukaisia politiikkatoimia, jotka tukevat talouden sopeutusta. Yritykset ja kotitaloudet vähentävät velkaansa. Yksityisen velan vähentäminen on vielä alkuvaiheessa.[3] Joidenkin euroalueen maiden suuri ulkomaanvelka johtuu sekä yksityisen että julkisen sektorin raskaasta velkataakasta. Erityisesti paineet vähentää sekä kotitalouksien että yritysten velkaa yksityissektorilla jarruttavat yksityistä kulutusta ja investointeja. Nämä paineet ovat osittain hälvenneet kriisiä edeltäneeseen tilanteeseen verrattuna. Negatiiviset luottovirrat ovat toistaiseksi olleet tärkein tekijä, joka supistaa velkaa suhteessa BKT:hen. Tällä on huomattavia kerrannaisvaikutuksia talouden toimeliaisuuteen. Hidas tai jopa negatiivinen BKT:n kasvu on jarruttanut velkasuhteen supistumista. Kuvio 1: Osuus euroalueen vaihtotaseesta (% suhteessa euroalueen BKT:hen) || Kuvio 2: Erittäin velkaantuneiden maiden ulkomainen nettovarallisuusasema vuonna 2013 (% suhteessa BKT:hen) || Lähde: Euroopan komissio Huom. Euroalueen vaihtotase lasketaan yksittäisten jäsenvaltioiden vaihtotaseista neljän vuosineljänneksen liukuvana summana. || Lähde: Euroopan komissio Monissa talouksissa on edelleen suuri tarve keventää velkaa. Yksityissektorin velkavivun purkamistarve on monissa maissa yli 30 prosenttia suhteessa BKT:hen, vaikka osassa kyseisistä maista yksityistä velkaa on jo vähennetty huomattavasti. Luottomarkkinoiden ja yksityisen sektorin taseiden heikko tila edellyttää näiden sopeutustoimien nopeuttamista. Tämän vuoksi velan ripeän vähentämisen voidaan olettaa jatkuvan. Euroalueen jäsenvaltioiden välillä on suuria suhdanne-eroja. Suhdanne-erot ovat jossain määrin väistämättömiä rahaliitossa, koska ne heijastavat eroja talouden rakenteissa, instituutioissa ja kyvyssä sietää talouden häiriöitä ja sopeutua niihin. Jos suhdanne-erot pitkittyvät ja ovat liian suuria, ne aiheuttavat ongelmia. Euroalueella tälä hetkellä havaittavat suuret suhdanne-erot voidaan suurelta osin selittää jäsenvaltioiden talouden rakenteiden suurella epäyhtenäisyydellä ja riittämättömällä kansallisella talouspolitiikalla, liian vähäisellä rajat ylittävällä yhdentymisellä sekä talous- ja rahaliiton rakenteen heikkouksilla, joihin kuuluu epätasainen riskinjako rahoitus- ja pääomamarkkinoiden kautta. Lisäksi etenkin rahoitusmarkkinoiden häiriöihin sopeudutaan hitaasti euroalueella. Tämä johtuu erityisesti finanssipolitiikan rajoitteista ja täysin toimivan pankkiunionin puuttumisesta. Työmarkkinatilanne on parantumassa, mutta työttömyysaste on yhä korkea. Vuonna 2014 havaittiin ensimmäisen kerran kriisin alkamisen jälkeen, että euroalueen jäsenvaltioiden työmarkkinatilanne on lähentynyt hieman. Työttömyys on vähentymässä myös niissä euromaissa, joissa se valtionvelkakriisin seurauksena kasvoi eniten. Perinteisissä alhaisen työttömyyden maissa työttömyysaste on pysynyt yleisesti ottaen vakaana. Työmarkkinoiden kokonaistilanne ei ole yleisesti ottaen parantunut kaikissa niissä maissa, joiden työttömyysaste on yli 10 prosenttia. Maiden väliset työttömyysasteen erot nousivat 20 prosenttiyksikköön. Jossakin maissa suurtyöttömyydestä uhkaa tulla rakenteellista, koska pitkäaikaistyöttömyyden osuus kokonaistyöttömyydestä oli lähes 50 prosenttia vuonna 2014 (ks. kuvio 3) ja nuorisotyöttömyys on korkea. Resurssien uudelleenkohdentaminen suljetulta sektorilta avoimelle jatkui sopeutusohjelman piiriin kuuluvissa maissa. Tätä kehitystä tuki suljetun sektorin maltillisempi palkkakehitys. Suhteellisen palkkatason sopeuttamisen lisäksi tarvitaan räätälöityjä politiikkatoimia, jotta voidaan edistää resurssien nopeampaa uudelleenkohdentamista sektorien välillä ja vähentää pitkäaikaistyöttömyyttä. Työntekijöiden ammattitaidon ja työmarkkinoiden vaatimusten välinen suuri epäsuhta hidastaa työmarkkinatilanteen parantumista useissa jäsenvaltioissa. Toimet on kohdistettava erityisesti matalan taitotason työntekijöiden työllistymismahdollisuuksien parantamiseen. Elinikäiseen oppimiseen kannustavat toimet eivät riitä ratkaisemaan ikääntyvään työvoimaan ja työvoiman liikkuvuuteen liittyviä haasteita. Kuvio 3: Pitkäaikaistyöttömyys (vähintään vuoden työttömänä olleet henkilöt) EU:ssa, euroalueella ja Yhdysvalloissa (% koko työvoimasta) || || Lähde: Euroopan komissio ja Yhdysvaltojen tilastoviranomainen (U.S. Bureau of Labor Statistics). || Kriisin jälkeen heikentyneet sosiaaliset olosuhteet eivät ole juurikaan parantuneet euroalueella. Tuoreimpien käytettävissä olevien tietojen mukaan vuonna 2013 köyhyysriski ja vakavasta aineellisesta puutteesta kärsivien osuus alkoivat kokonaisuutena laskea vuositasolla. Köyhyysriski laski 16,7 prosenttiin ja vakavasta aineellisesta puutteesta kärsivien osuus 7,4 prosenttiin. Hyvin alhaisen työssäkäyntiasteen kotitalouksissa elävien (10,9 prosenttia) ja työssäkäyvien köyhien (11,5 prosenttia) osuudet kuitenkin kasvoivat hieman. Tämä johtui pääosin niissä maissa vallinneista trendeistä, joita kriisi on koetellut pahiten. Myös köyhyysvaje jatkoi kasvuaan 24,0 prosenttiin vuonna 2013. Tämä johtui negatiivisen kehityksen jatkumisesta niissä euroalueen valtioissa, jotka toteuttivat merkittäviä sopeutustoimia. Kriisin pahiten koettelemissa maissa köyhien ja vakavasta aineellisesta puutteesta kärsivien osuus on edelleen kasvanut jyrkästi. Useissa maissa kansantulo on lisäksi supistunut. Sosiaalinen kehitys voi vaikuttaa pitkän aikavälin kasvuun ja julkisen velan kestävyyteen monin eri tavoin.[4] Köyhyys voi heikentää tuottavuutta koulutuksen ja terveydenhuoltopalvelujen huonon saatavuuden kautta. Eriarvoisuus puolestaan voi hidastaa kasvua, koska yksityissektorille kertyy liikaa velkaa ja kulutuksen kasvu hidastuu. Korkealla nuorisotyöttömyydellä ja pitkäaikaistyöttömyyden kasvulla on pitkällä aikavälillä negatiivisia sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia. Pitkäaikaistyöttömyys on Euroopassa yksi tekijöistä, jotka ovat tiiveimmin yhteydessä köyhyyteen[5]. Euroalueen maiden työ- ja tuotemarkkinoita koskevissa säännöksissä on edelleen paljon jäykkyyksiä, jotka haittaavat sisämarkkinoiden toimintaa. Nämä jäykkyydet voivat vähentää jäsenvaltioiden kykyä sopeutua talouden häiriöihin, mikä haittaa talous- ja rahaliiton sujuvaa toimintaa. Potentiaalinen kasvu hidastui lähes kaikissa euroalueen maissa vuosina 2007–2013. Hidastuminen oli jyrkintä taloudellisesti kaikkein heikoimmassa asemassa olevissa euroalueen jäsenvaltioissa ja Baltian maissa. Näin potentiaalinen kasvu on hidastunut eniten niissä jäsenvaltioissa, joissa tulotaso alittaa EU:n keskiarvon. Joissakin näistä maista työttömyyden kasvua kiihdytti työikäisen väestön ja työvoimaosuuden negatiivinen kehitys. Työpanoksen väheneminen oli tärkein potentiaalista kasvua hidastanut tekijä. Myös pääoman tuottavuuden ja kokonaistuottavuuden vaikutus potentiaaliseen kasvuun väheni kaikissa jäsenvaltioissa vuosina 2007–2013. Euroalueen jäsenvaltioiden on sitouduttava uudelleen rakenneuudistuksiin, joilla parannetaan kilpailukykyä ja kasvupotentiaalia. Ennen euron käyttöönottoa uskottiin, että yhteinen raha sinällään kannustaa uudistuksiin, koska kilpailukykyä ei voida enää parantaa valuuttakurssin muutoksilla. Näin ei ole kuitenkaan käynyt, vaan rakenneuudistusten tulokset ovat olleet vaatimattomia. Kriisin jälkeen kunnianhimoisia rakenneuudistuksia on toteutettu useissa euroalueen jäsenvaltioissa, erityisesti sopeutusohjelman piiriin kuuluvissa maissa. Uudistukset jatkuivat vuonna 2014 edistäen käynnissä olevaa talouden sopeutusta. Uudistukset ovat kuitenkin edenneet euroalueen jäsenvaltioissa huomattavasti hitaammin kuin maakohtaisissa suosituksissa edellytetään. Lisäksi niiden toteutus on joissakin tapauksissa käytännössä pysähtynyt. Uudistuksista saatetaan myös lipsua heti kun akuutit rahoitustarpeet hellittävät ja talouden tila paranee. Asianmukaisten uudistusten toteutus kaikissa euroalueen maissa piristäisi osaltaan kotimaista kysyntää ja helpottaisi toimia, joilla pyritään palauttamaan euroalueen kasvu ja kilpailukyky. Mallisimulaatiot osoittavat lisäksi, että rakenneuudistusten toteuttaminen yhtäaikaisesti useassa euroalueen maassa tuottaisi enemmän hyötyjä kuin yksittäisten maiden toimet (ks. tekstilaatikko 1). Työvoiman ja pääoman käyttö on liian vähäistä euroalueella. Hyvin suunnitellut uudistukset voivat kasvuun, tuottavuuteen ja työllisyyteen kohdistuvien vaikutustensa kautta lieventää yksityisen sektorin velkavivun välttämättömän purkamisen negatiivisia vaikutuksia sekä auttaa ennaltaehkäisemään haitallisia makrotalouden epätasapainoja ja yleisten sosiaalisten olosuhteiden heikkenemistä. Erityisen tärkeitä ovat politiikkatoimet, joilla autetaan lisäämään investointeja. Investointien lisääminen euroalueen suurissa maissa voisi tuottaa positiivisia heijastusvaikutuksia muualla euroalueella.[6] Tähän liittyen komission laatima Euroopan investointiohjelma käynnistyi marraskuussa 2014. Se perustuu kolmeen toisiaan tukevaan osa-alueeseen: 1) investointien lisääminen vähintään 315 miljardilla eurolla seuraavien kolmen vuoden aikana hyödyntämällä erityisiä riskirahoitusvälineitä, käyttämällä julkisia resursseja mahdollisimman tehokkaasti ja lisäämällä yksityisiä investointeja; 2) kohdennetut aloitteet, joilla on tarkoitus varmistaa, että nämä lisäinvestoinnit vastaavat reaalitalouden tarpeita; 3) toimenpiteet, joilla pyritään lisäämään sääntelyn ennustettavuutta ja poistamaan investointien esteitä tarkoituksena tehdä Euroopasta entistä houkuttelevampi investointikohde. Samanaikaiset toimet kaikilla kolmella osa-alueella ovat keskeisessä asemassa pyrittäessä palauttamaan luottamus ja vähentämään epävarmuutta, joka haittaa investointeja. Euroalueen jäsenvaltioiden on nopeutettava uudistusten täytäntöönpanoa. Koska valuuttakurssin joustoa ei voida käyttää sopeutusmekanismina, talouden muiden muuttujien on sopeuduttava, jotta häiriöt voidaan ottaa vastaan tai antaa taloudelle mahdollisuus sopeutua. Lisäksi suljettujen sektorien osuus työllistämisestä ja arvonlisäyksestä on monissa euroalueen maissa suurempi kuin 2000-luvun alussa, minkä vuoksi näillä talouksilla on enemmän vaikeuksia sopeutua kilpailukykypaineisiin. Tällä voi olla negatiivisia vaikutuksia koko talouden kilpailukykyyn.[7] Tämän vuoksi työ- ja tuotemarkkinoiden toimintaa on tehostettava, jotta saadaan joustovaraa ja vältetään epätasapainojen ja häiriöiden muuttuminen pitkäaikaistyöttömyydeksi. Rakenneuudistuksista voidaan saada huomattavaa hyötyä. Uudistusten tulokset näkyvät yleensä kokonaisuudessaan vasta pidemmällä aikavälillä. Käynnissä olevien uudistusten onnistumisesta on jo ensimmäisiä merkkejä. Tekstilaatikossa 1 esitetään QUEST-simulaatioita käyttäen vertailukelpoisia koko talouden kattavia arvioita uudistusten vaikutuksista. Tekstilaatikko 1: Rakenneuudistusten vaikutus potentiaaliseen kasvuun euroalueella Kuvio 4: Uudistusten osa-alueiden BKT-vaikutukset 5, 10 ja 20 vuoden kuluttua Lähde: Varga ja in ’t Veld (2014), %-muutos suhteessa perustasoon. Euroalue voisi saada merkittävää hyötyä rakenneuudistuksista. Tuotanto voisi olla 10 vuoden kuluttua 7 prosenttia suurempi, ja työllisyyden ohella euromaiden julkisen talouden rahoitusasemat voisivat parantua. Tämä käy ilmi malliperusteisesta analyysista, jossa on käytetty Euroopan komission QUEST-mallia. Tämä vertailuanalyysi perustuu rakenteellisiin indikaattoreihin, jotka kuvaavat kehitystä useilla aloilla, joita ovat muun muassa kilpailu ja sääntely markkinoilla, työmarkkinat ja osaaminen, verotuksen rakenne ja T&K. Analyysissa tarkastellaan eroa parhaisiin, ja uudistuspotentiaali ilmaistaan määrällisesti olettaen, että ero EU:n kolmeen parhaaseen jäsenvaltioon supistuu asteittain ja osittain (ks. lisätietoja Varga ja in’t Veld, 2014).[8] Jotta vältetään epärealistiset ja/tai mahdottomat tavoitteet, skenaarioissa oletetaan, että vain puolet erosta kurotaan kiinni. Kuviossa 4 esitetään BKT-vaikutukset uudistusten eri osa-alueilla euroalueella olettaen, että kaikki jäsenvaltiot toteuttavat samankaltaisia uudistuksia kyseisillä osa-alueilla. Suurimmat vaikutukset saadaan lyhyellä aikavälillä työmarkkinauudistuksista (suurempi työvoimaosuus, aktiivinen työmarkkinapolitiikka ja etuusjärjestelmän uudistaminen), verouudistuksista (verotuksen painopisteen siirtäminen välillisiin veroihin) ja tuotemarkkinoiden uudistuksista (enemmän kilpailua palvelualoilla ja pienemmät markkinoille tulon kustannukset). Ammattitaitoa parantavilla ja T&K-toimintaa tukevilla toimilla on suuri vaikutus BKT:hen hyvin pitkällä aikavälillä. Niiden osuus pitkän aikavälin BKT-vaikutuksista on yli kolmannes. (Ks. Varga ja in ’t Veld, 2014). Yhdessä maassa toteutetuilla rakenneuudistuksilla voi olla positiivisia heijastusvaikutuksia muissa maissa. Näihin voivat kuulua seuraavat: i) kauppaan kohdistuvat heijastusvaikutukset uudistuksista, jotka piristävät kysyntää. Esimerkiksi viejämaan toteuttamat markkinoiden vapauttamistoimet voivat auttaa lisäämään tuojamaan tuottavuutta parempilaatuisten välituotepanosten kautta; ii) investointivirtojen ohjaamista parantavat uudistukset, jotka kannustavat tekemään investointeja, etenkin suoria ulkomaisia sijoituksia; iii) työvoiman liikkuvuutta ja resurssien kohdentamista yksittäisissä maissa parantavat toimet, joiden vaikutukset voivat heijastua koko euroalueelle; iv) rakenneuudistukset voivat myös hyödyttää euroaluetta lisäämällä yleistä luottamusta. Koordinoidut uudistustoimet voivat auttaa välittämään rakenneuudistusten laajempia hyvinvointiin kohdistuvia vaikutuksia. Osa rakenneuudistuksista on muita kiireellisempiä, ja niiden ripeä toteuttaminen on tärkeää muun muassa koko euroalueeseen kohdistuvien potentiaalisten hyötyjen vuoksi. Tuotemarkkinoilla edistyminen muun muassa palvelu-, energia- ja televiestintäaloilla sekä digitaalitaloudessa voi tuottaa kasvuun liittyviä heijastusvaikutuksia kaikissa jäsenvaltioissa. Kun samaan aikaan parannetaan liiketoiminnan yleisiä edellytyksiä (esimerkiksi yksinkertaistamalla hallintoa), luodaan uusia mahdollisuuksia investoinneille, työpaikkojen luomiselle ja kasvulle. Uudistukset, joiden tarkoituksena on lisätä kilpailua suljetuilla sektoreilla, edistäisivät talouden sopeuttamista ja investointeja ja nopeuttaisivat näiden sektoreiden kehittymistä. Työmarkkinauudistukset auttavat kohdentamaan resursseja uudelleen dynaamisimmille sektoreille sekä tukevat sopeuttamista ja kilpailukyvyn parantamista. Työn kireän verotuksen keventäminen kuuluu tärkeisiin tavoitteisiin (ks. myös jäljempänä 2.2 jakso). Koska pitkäaikaistyöttömyys on lisääntynyt, on tarpeen tehostaa sekä aktiivista että passiivista työmarkkinapolitiikkaa, joilla kehitetään osaamista ja estetään jatkossa työvoiman katoaminen ja syrjäytyminen työmarkkinoilla. 2.2. Finanssipolitiikka Euroaluetta koskevissa vuoden 2014 maakohtaisissa suosituksissa kehotetaan koordinoimaan euroalueen jäsenvaltioiden finanssipolitiikkaa euroryhmässä. Tähän kuuluu erityisesti alustavien talousarviosuunnitelmien arviointi, jotta voidaan varmistaa johdonmukainen ja kasvua edistävä finanssipolitiikan viritys koko euroalueella. Suosituksessa viitataan tarpeeseen parantaa julkisen talouden laatua ja kestävyyttä asettamalla etusijalle investoinnit kansallisella ja EU:n tasolla. Lisäksi korostetaan tarvetta säilyttää vahvat kansalliset julkisen talouden kehykset, muun muassa kansalliset finanssipoliittiset neuvostot. Euroalueen julkisen talouden kokonaiskuvan parantuminen jatkui vuonna 2014. Julkisen talouden toimien koordinoinnissa edistyttiin jonkin verran. Euroalueen julkisen talouden näkymät ovat kokonaisuutena parantuneet, ja finanssipolitiikan kokonaisviritys näyttää asianmukaiselta. Nimellinen alijäämä alitti 3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2013 ensimmäisen kerran vuoden 2008 jälkeen. Komission talven 2015 talousennusteen mukaan se supistuu euroalueella edelleen 2,6 prosenttiin vuonna 2014 ja 2,2 prosenttiin vuonna 2015. Kokonaisvelkasuhteen, joka oli noin 94,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2014, ennustetaan pysyvän käytännössä ennallaan vuonna 2015 ja supistuvan 94 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2016 (ks. kuvio 5). Useiden maiden velkasuhde kuitenkin jatkaa kasvuaan vuoden 2015 jälkeenkin. Kestävään julkisen talouden rahoitusasemaan on vielä jonkin verran matkaa euroalueen jäsenvaltioissa. Julkisen talouden vakauttamistoimet päättyivät vuonna 2014, eivätkä euroalueen jäsenvaltiot yleisesti ottaen aio jatkaa vakauttamista vuonna 2015. Tähän viittaavat julkisen talouden rakenteelliset sopeutustoimet – päätösperäiset julkisen talouden toimet[9] ja rakenteellisen rahoitusaseman muutokset eivät osoita sopeutusta tapahtuvan vuonna 2015 (ks. kuvio 5). Yleisesti ottaen neutraali finanssipolitiikan kokonaisviritys näyttää asianmukaiselta, kun otetaan huomioon monta vuotta jatkuneet merkittävät julkisen talouden toimet sekä nykyinen hidas talouskasvu ja alhainen inflaatio. Finanssipolitiikkaa ei yleisesti ottaen kiristetä euroalueella, mikä johtuu osittain tarpeesta löytää asianmukainen tasapaino kestävyysvaatimusten ja suhdannevakautukseen liittyvien näkökohtien välillä. Finanssipolitiikkojen koordinointi ei ole niin tehokasta kuin se voisi olla. Maiden välillä on suuria eroja, mikä aiheuttaa riskejä koko euroalueelle (ks. kuvio 6). Enemmän julkisen talouden liikkumavaraa säilyttäneillä jäsenvaltioilla on tilaisuus toteuttaa toimia, jotka piristävät kotimaista kysyntää ja erityisesti investointeja. Finanssipoliittisia puskureita ei ole vielä palautettu. Julkisen talouden kestävyyteen liittyvät ongelmat sekä suuret ja edelleen kasvussa olevat velkasuhteet edellyttävät määrätietoisia toimia asianomaisissa maissa. Jos puskureita ei palauteta, jäsenvaltioilla ja koko euroalueella on huonot edellytykset selvitä talouden häiriöistä. Yksi euroalueen tärkeimmistä poliittisista haasteista on julkisen velan vähentäminen jatkamalla eriytettyä, kasvua edistävää finanssipolitiikkaa samalla kun euroalueen kasvupotentiaalia lisätään.[10] Yhä enemmän huomiota kiinnitetään siihen, että finanssipolitiikan koordinointi on liian tehotonta EU:n sääntöjen muodostamassa puitteissa. Niiden jäsenvaltioiden, joiden julkisessa taloudessa ei ole liikkumavaraa, olisi pyrittävä palauttamaan sitä. Niiden jäsenvaltioiden, joilla julkisen talouden liikkumavaraa on, pitäisi puolestaan pyrkiä edistämään kotimaista kysyntää ja erityisesti investointeja. Niistä maista, joiden julkisessa taloudessa on liikkumavaraa 1 prosentti suhteessa BKT:hen, on tehty simulaatioita vaikutuksista, joita aiheutuu väliaikaisesta kaksi vuotta kestävästä valtion investointien lisäämisestä. Tulosten mukaan sillä on positiivinen vaikutus kasvuun vaikutuskertoimen ollessa 0,8–1. Tuontivuoto johtaa suhteellisen suuriin heijastusvaikutuksiin muissa euroalueen maissa, mikä kasvattaa BKT:ta 0,2–0,3 prosenttia[11]. Kuvio 5: Päätösperäiset julkisen talouden toimet ja rakenteellisen rahoitusaseman muutos vuonna 2015 (% suhteessa BKT:hen) || Kuvio 6: Kestävyysriskin taso ja suunnitellut päätösperäiset julkisen talouden toimet vuonna 2015 || Lähde: Euroopan komissio || Lähde: Euroopan komissio, talven 2015 talousennuste. Huom. Kestävyysriskin tasoa mitataan S1-indikaattorilla, joka ilmaisee (prosenttiyksikköinä suhteessa potentiaaliseen BKT:hen) kuinka paljon rakenteellisen rahoitusaseman on muututtava vuoteen 2020 mennessä vuoden 2014 tasosta, jotta julkinen velka suhteessa BKT:hen supistuu 60 prosenttiin vuonna 2030. Julkisen talouden toimien mittarina käytetään suunniteltuja päätösperäisiä julkisen talouden toimia. Jäsenvaltioiden on varmistettava vakaus- ja kasvusopimuksen täysimääräinen noudattaminen. Kahdeksan euroalueen jäsenvaltiota[12] oli edelleen liiallisia alijäämiä koskevassa menettelyssä vuonna 2014. Vain kahden ennaltaehkäisevän osion piiriin kuuluvan jäsenvaltion odotetaan saavuttavan tai ylittävän keskipitkän aikavälin tavoitteensa vuosina 2014 ja 2015. Rakenteellisten sopeutustoimien puuttuminen viittaa siis siihen, että euroalueella ei kokonaisuutena tarkasteltuna ole noudatettu vakaus- ja kasvusopimuksessa asetettuja vaatimuksia.[13] EU:n julkisen talouden kehyksessä kannustetaan eriytettyyn, kasvua edistävään julkisen talouden vakauttamiseen. Jäsenvaltioille annetaan vakaus- ja kasvusopimuksessa mahdollisuus soveltaa eriytettyjä julkisen talouden strategioita, joissa otetaan huomioon maiden yksilölliset olosuhteet. Maiden, joilla on muita suurempia julkisen talouden haasteita, edellytetään toteuttavan mittavampia vakauttamistoimia. Keskipitkän aikavälin tavoitteet tähtäävät vakaaseen julkisen talouden rahoitusasemaan, jossa otetaan huomioon tarve luoda puskureita liiallisten alijäämien varalta ja varmistaa velan kestävä taso. Vakaus- ja kasvusopimukseen sisältyvän jouston ansiosta kasvu voi jatkua lyhyellä aikavälillä. Erityisesti ennaltaehkäisevässä osiossa, jonka piiriin yhä useampi jäsenvaltio kuuluu, julkisen talouden toimet voidaan mukauttaa taloudelliseen tilanteeseen, ja niissä voidaan ottaa huomioon jäsenvaltion toteuttamat merkittävät rakenneuudistukset. Euroopan investointiohjelma auttaa lisäämään potentiaalista kasvua kannustamalla tuottavien investointien lisäämiseen. Tehdessään vakaus- ja kasvusopimuksen mukaisia arviointeja komissio suhtautuu Euroopan strategisten investointien rahastoon tehtäviin pääomasijoituksiin myönteisesti. Julkisen talouden laatu ei ole parantunut riittävästi. Menojen kokonaislaatu perustuu kahteen päätekijään: i) menojen koostumus, erityisesti kasvua paremmin tukevien menojen osuus; ja ii) menojen tehokkuus, eli se, miten hyvin julkiset resurssit muunnetaan kansalaisille ja yrityksille suunnatuiksi palveluiksi. Julkisen talouden strategioita pystyttäisiin laatimaan paljon kasvua edistävämmiksi. Tämä koskee kaikkia EU:n jäsenvaltioita, mutta erityisesti euroalueen jäsenvaltioiden kannattaa varmistaa, että kansallisia talousarvioita käytetään tehokkaana sopeutusmekanismina. Tulopuolella julkisen talouden laatua voitaisiin parantaa esimerkiksi puuttumalla veropetoksiin ja eriarvoisuuteen. Tekstilaatikko 2: Euroaluetta koskevien suositusten seuranta – työhön kohdistuva verorasite Valtaosassa euroalueen jäsenvaltioista työhön kohdistuva verorasite on suhteellisen suuri, noin 40 prosenttia tai enemmän kokonaistyövoimakustannuksista. Tämä vaikuttaa negatiivisesti työmarkkinakehitykseen ja talouden toimeliaisuuteen. Keskeinen politiikkavaihtoehto on siirtyminen työn verotuksesta kasvua paremmin edistäviin tulolähteisiin, kuten kulutus- ja ympäristöveroihin ja juokseviin kiinteistöveroihin. Joissakin maissa näitä hyödynnetään liian vähän. Työn verotuksen keventäminen piristää työn tarjontaa ja kysyntää ja tukee yritysten kannattavuutta. Tämä puolestaan parantaa pääoman tuottoa ja kannustaa investoimaan. Kuvio 7: Työhön kohdistuva verorasite euroalueella ja sen koostumus (%) vuonna 2013 Kuvio 8: Työhön kohdistuvan verorasitteen kehitys matalapalkka-aloilla euroalueella Lähde: OECD ja Euroopan komissio. Huom. Tässä käytettävä mittari, jota kutsutaan myös verokiilaksi, osoittaa kuinka suuri prosenttiosuus työvoimakustannuksista aiheutuu tuloverosta ja sosiaaliturvamaksuista. Verokiila on laskettu naimattomalle lapsettomalle keskipalkkaiselle työntekijälle vuonna 2013 (kuvio 7). Kuviossa 8 esitetään 67 prosenttia keskipalkasta ansaitsevan henkilön verorasitteen kehitys. Kyproksesta ei ole saatavilla tuoreita tietoja. Finanssikriisin aikana työn verotusta keventävät toimet jäivät taka-alalle, ja monet jäsenvaltiot sen sijaan tukivat julkisen talouden vakauttamista kiristämällä työn verotusta. Neuvosto on antanut yksittäisille jäsenvaltioille suosituksia keventää työn kireää verotusta. Tämän lisäksi on annettu euroalueen jäsenvaltioille suositus paneutua tähän ongelmaan, koska se koskee useita euroalueen jäseniä. Lisäksi suuret heijastusvaikutukset ovat mahdollisia kysyntään ja kilpailukykyyn kohdistuvien vaikutusten vuoksi. Euroryhmä reagoi suositukseen välittömästi järjestämällä useita aihekohtaisia keskusteluja. Avointen keskustelujen myötä sovittiin yhteisistä periaatteista, jotka liittyvät työn verotusta koskevien uudistusten rakenteeseen ja rahoitukseen. Ministerit sitoutuivat myös tiukasti toteuttamaan jatkotoimia. Toteutusvaiheen alustava arviointi osoittaa, että euroryhmässä käydyt keskustelut ovat lisänneet huomattavasti euroalueen jäsenvaltioiden tietoisuutta työn kireän verotuksen keventämisestä saatavista hyödyistä. Verokiilaa kasvattavia toimia on käynnissä hyvin vähän. Useat jäsenvaltiot ovat sen sijaan suunnittelemassa tai toteuttamassa toimia, joilla verokiilaa kavennetaan. Euroryhmässä sovitut yhteiset periaatteet on otettu hyvin vastaan jäsenvaltioissa, joista monet muun muassa kohdentavat veronkevennykset erityisesti alimpiin tuloluokkiin. Lisäksi on vältettävä veronmaksajia ja verohallintoa rasittavia liian monimutkaisia säännöksiä, tarkasteltava työmarkkinatilannetta laajemmasta näkökulmasta ja varmistettava poliittinen ja yhteiskunnallinen tuki. Toteutuksen seurantaa on jatkettava, vaikka haasteista ja niiden edellyttämistä toimista on yleisesti ottaen selkeä käsitys. Euroryhmän osallistuminen voisi auttaa pitämään tämän asian poliittisen asialistan kärkipäässä. Komissio on toistuvasti kehottanut asettamaan kasvua edistävän finanssipolitiikan etusijalle. Tulopuolella tämä tarkoittaa verojärjestelmää, joka on tehokas ja kasvua edistävä. Kasvua hidastaa erityisesti työn verotus (ks. tekstilaatikko 2). Painopistettä on jo siirretty työn verotuksesta kasvua paremmin edistäviin veroihin, kuten kulutus- ja ympäristöveroihin ja juokseviin kiinteistöveroihin, mutta nämä uudistukset ovat haasteeseen nähden edelleen suhteellisen vaatimattomia. Euroalueen keskimääräinen korkein yritysverokanta ei ole erityisen korkea muihin kehittyneisiin talouksiin verrattuna, mutta jäsenvaltioiden soveltamissa verokannoissa on suuria eroja, kuten kuviosta 9 käy ilmi. Verokannoissa ja ‑perusteissa esiintyvät erot voivat kannustaa verokilpailuun. Erot voivat myös antaa mahdollisuuden voitonsiirtoihin, mikä kiihdyttää veropohjan rapautumista. Menojen koostumusta ei ole olennaisesti muutettu kasvua edistävämmäksi. Tiedot menojen viimeaikaisesta kehityksestä osoittavat, että tietyt kasvua vähemmän edistävät menoerät ovat kasvaneet. Tämä voi kuitenkin johtua siitä, että sosiaalisia turvaverkkoja on aktivoitu kriisin negatiivisten sosiaalisten vaikutusten lieventämiseksi. Samaan aikaan koulutuksen ja julkisten investointien kaltaisiin kasvua paremmin edistäviin kohteisiin käytetyt menot ovat pysyneet ennallaan tai jopa vähentyneet. Kuvio 9: Yritystuloon kohdistuva verorasite (%) vuonna 2014 Lähde: Euroopan komissio. Huom. Euroalueen keskiarvo on BKT-painotettu. Tässä käytettävä mittari on kohdentamaton korkein lakisääteinen yritysverokanta; voimassa olevat pysyvät tai tilapäiset lisäverot ja paikalliset verot on sisällytetty laskelmiin. Ks. lisätietoja Euroopan komission julkaisusta ”Tax reforms in EU Member States”, 2014. Menojen tehokkuudessa on runsaasti parantamisen varaa euroalueella. Julkisten menojen laatu voi parantua selvästi menojen uudelleenarviointien järjestelmällisemmästä käytöstä talousarviomenettelyn keskeisenä osana. Niiden avulla voidaan erityisesti tunnistaa potentiaalisia (kasvua vähiten hidastavia) säästöjä, uudelleenohjata resursseja kasvua edistäviin menokohteisiin sekä parantaa julkisen sektorin tehokkuutta maakohtaisten tarpeiden ja prioriteettien mukaisesti. Hyvin suunniteltujen ja perusteellisesti toteutettujen menojen uudelleenarviointien avulla menot voidaan kohdentaa paremmin kansallisille painopistealueille. Tämä edistää julkisen talouden tavoitteiden saavuttamista ja voi myös luoda liikkumavaraa uusille kasvua edistäville menoille, kasvua edistävien menojen lisäämiselle tai veronalennuksille[14]. Menoleikkaukset ovat erityisen suositeltavia maissa, joilla on suhteellisen suuri julkinen sektori, mutta verotuksen tarkistamista voidaan harkita myös niissä maissa, jossa julkiset menot ovat pienemmät. Vankat ja läpinäkyvät kansalliset julkisen talouden kehykset muodostavat vastuullisen ja kestävän finanssipolitiikan perustan euroalueella. Vuonna 2014 tulivat täysimääräisesti voimaan lainsäädännön vaatimukset, joilla pyritään vahvistamaan euroalueen jäsenvaltioiden kansallisia julkisen talouden kehyksiä: julkisen talouden kehyksistä annettu direktiivi[15], talousarvioiden tehostetusta seurannasta annettu asetus[16] ja finanssipoliittinen sopimus[17], jota sovelletaan täysimääräisesti kaikissa euroalueen jäsenvaltioissa. Tämä lainsäädäntö antaa euroalueen jäsenvaltioille mahdollisuuden uudelleenarvioida kansallisia julkisen talouden ohjausjärjestelmiään ja käynnistää merkittäviä uudistuksia, jotka joissakin tapauksissa johtavat finanssipolitiikan sääntöjen, menettelyjen ja instituutioiden perinpohjaisiin muutoksiin. Uudistukset ovat vaikuttaneet kansallisten julkisen talouden kehysten kaikkiin keskeisiin osiin: - Finanssipolitiikan sääntöjä on enemmän ja ne ovat tiukempia kuin ennen. Rakenteellisin luvuin mitattuna tasapainoista talousarviota koskevista säännöistä on tulossa vahvistettujen julkisen talouden kehysten keskeinen osa melkein kaikissa euroalueen jäsenvaltioissa. Tasapainoista talousarviota koskevilla säännöillä tavoitellaan keskipitkän aikavälin tavoitetta tai kunnianhimoisempia julkisen talouden tavoitteita. Poikkeuslausekkeet ja korjausmekanismin rajoittavat vaikutukset poikkeamien esiintyessä voivat jättää jonkin verran tilaa lipsumiselle, ja näiden uusien sääntöjen uskottavuutta on vielä testattava käytännössä todellisessa julkisen talouden ympäristössä. - Vuotuisesta budjetoinnista ja finanssipolitiikan keskipitkän aikavälin suunnittelusta on tehty laaja-alaisempaa ja niiden laatua ja läpinäkyvyyttä on parannettu. Lisäksi nämä prosessit on asteittain mukautettu budjettikurin tiukentamista koskevassa lainsäädäntöpaketissa (two-pack-asetukset) määritettyjen yhteisten välitavoitteiden mukaisiksi. - Riippumattomia toimielimiä on perustettu (tai olemassa olevia toimielimiä on vahvistettu) seuraamaan julkista taloutta ja erityisesti voimassa olevien finanssipoliittisten sääntöjen soveltamista. Ne tuottavat tai hyväksyvät makrotalouden ennusteita, joita käytetään julkisen talouden suunnittelussa. Kaikissa euroalueen valtioissa näitä elimiä ei kuitenkaan vielä ole. Yleisesti ottaen on vielä liian aikaista arvioida tällaisten uusien valvontaelinten toiminnan vaikuttavuutta ja niiden vaikutusta kansalliseen finanssipolitiikkaan. Euroalueen jäsenvaltioilla, jotka pyrkivät saamaan täyden hyödyn ”uuden sukupolven” kansallisista julkisen talouden kehyksistä, on finanssipolitiikan harjoittamisessa edessään kaksi haastetta: i) Niiden on suunniteltava ja hyväksyttävä jäljellä olevat uudistukset, joilla on tarkoitus saattaa EU:n uuteen julkisen talouden ohjausjärjestelmään perustuvat vaatimukset osaksi kansallista järjestelmää (ottaen huomioon, että Euroopan komissio valvoo jatkuvasti asianomaisten säännösten noudattamista). ii) Niiden on varmistettava vastikään perustettujen tai parannettujen julkisen talouden kehysten tuloksellinen toiminta, jotta ne voivat toimia täysipainoisesti harjoitettaessa vakaata ja kestävää finanssipolitiikkaa sekä kotimaisten politiikkavaatimusten että EU:n perussopimuksessa määrättyjen talousarviositoumusten mukaisesti. Tähän sisältyy muun muassa riippumattomien finanssipolitiikan instituutioiden täysimääräinen käyttöönotto ja niissä olevan asiantuntemuksen hyödyntäminen, jotta jäsenvaltioiden julkista taloutta voidaan hallinnoida paremmin. 2.3. Rahoitussektorin politiikka Euroaluetta koskevissa vuoden 2014 maakohtaisissa suosituksissa kehotetaan toteuttamaan toimia, joilla varmistetaan pankkijärjestelmän häiriönsietokyky. Tähän kuuluvat erityisesti EKP:n tekemän kattavan arvioinnin edellyttämät jatkotoimet, pankkiunionia koskevien säännösten täytäntöönpano sekä yhteisen kriisinratkaisumekanismin siirtymäkauden aikana tarvittavien lisätoimien edistäminen. Suosituksissa korostetaan tarvetta vähentää finanssialan pirstoutumista, kannustaa yksityissektoria investointeihin ja lisätä talouden luottovirtoja toteuttamalla toimia, joilla parannetaan pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritykset) luotonsaantia, syvennetään pääomamarkkinoita ja käynnistetään uudelleen arvopaperistamismarkkinat. Äskettäiselle kriisille olivat ominaisia huomattavat negatiiviset rahoitusmarkkinoiden heijastusvaikutukset koko valtionlainamarkkinoilla ja valtion ja yksityisen sektorin riskien välillä. Analyysi valtionvelan luottoriskin kahdenvälisistä heijastusvaikutuksista euroalueen jäsenvaltioissa osoittaa, että tilanne on hyvin heterogeeninen. Talouden sopeutusohjelman piiriin kuuluvat maat ovat sekä heijastusvaikutusten lähde että alttiita muista jäsenvaltioista tuleville häiriöille. Kriisi osittain käänsi rahaliiton käynnistämän finanssimarkkinoiden yhdentymistrendin ja vapautti markkinoita pirstovia vahvoja voimia. Muun muassa pankkiunionin perustaminen ja yhteisen eurooppalaisen sääntökirjan täytäntöönpano auttavat poistamaan valtioiden ja pankkien lainamarkkinoiden välisen yhteyden. Näiden toimien yhdessä pankkien parantuneen häiriönsietokyvyn kanssa odotetaan johtavan aika myöten kestävämpään valtioiden rajat ylittävään pankkitoimintaan. Yleisesti ottaen näiden suositusten noudattamisessa on edistytty merkittävästi. Myös finanssialan jäljellä oleviin politiikkahaasteisiin on pystytty vastaamaan euroalueella: Rahoitusmarkkinoiden tila euroalueella on parantunut, mutta markkinat ovat edelleen hajanaiset. EKP:n ohjauskorkojen kehityksen mukaisesti myös euroalueen lyhytaikaiset rahamarkkinakorot ovat laskeneet lähes nollaan. Vastaavasti euroalueen valtioiden joukkovelkakirjojen tuottojen ja tuottoerojen trendi on ollut laskeva. Tätä kehitystä ovat edistäneet erityisesti i) rahapoliittisten toimenpiteiden vaikutus, mukaan lukien EKP:n sitoutuminen rahapoliittisten suorien kauppojen (OMT) ohjelmaan ja suuren mittakaavan määrälliseen keventämiseen; ii) pitkän aikavälin inflaatio-odotusten lasku; iii) käsitys luottoriskin vähenemisestä taloudellisesti heikossa asemassa olevissa jäsenvaltioissa; iv) vahvistetut talous- ja finanssipolitiikan ohjauksen kehykset sekä v) tehostunut finanssialan sääntely ja valvonta. Euroalueen valtioiden joukkolainamarkkinoilla on ollut ajoittain epäsuotuisasta geopoliittisesta kehityksestä aiheutuvaa volatiliteettia. Joillakin markkinasegmenteillä finanssialan pirstoutuminen saatiin osittain pysähtymään vuoden 2013 puolivälissä, mutta se on edelleen suurta aiemman kehityksen näkökulmasta. Pankkien luotonantoa koskevat tutkimukset osoittavat edelleen, että lainaehdoissa on euroalueella eroja, jotka johtuvat jossain määrin yrityskohtaisista tekijöistä ja järjestämättömien lainojen kehityksestä. Vaikka varainhankinnan kustannukset ovat laskeneet, pankkien luotonanto yksityiselle sektorille on edelleen vähäistä. Yleisestä rahoitusvajeesta ei ole pitävää näyttöä euroalueen taloudessa, ja heikko kysyntä on keskeinen taustatekijä luotonannon rajalliselle kasvulle. Rahoitusvirroissa esiintyy kuitenkin jonkin verran ongelmia etenkin pidemmän aikavälin infrastruktuurihankkeissa ja pk-yrityksissä, jotka toimivat haavoittuvimmissa talouksissa. Luotonantoa perusteettomasti haittaavat rajoitteet on vielä poistettava, jotta ei synny rahoitusvajetta, joka hidastaa talouskasvua, kun luottojen kysyntä alkaa piristyä. EKP on reagoinut hitaaseen inflaatioon useilla tavanomaisilla ja epätavanomaisilla rahapolitiikkatoimilla. Inflaatio oli euroalueella vuonna 2014 keskimäärin 0,4 prosenttia eli selvästi alle EKP:n keskipitkän aikavälin inflaatiotavoitteen. EKP tuki keskipitkän aikavälin inflaatio-odotusten vakiintumista laskemalla ohjauskorkonsa käytännössä alarajalle. Perusrahoitusoperaatioiden korko laskettiin 0,05 prosenttiin syyskuussa 2014, ja talletusmahdollisuuden koroksi määritettiin –0,20 prosenttia. Heinäkuussa 2013 otettiin käyttöön ennakoiva viestintä, jolla voidaan vaikuttaa suoremmin tuottokäyriin. EKP vahvisti, että keskeiset ohjauskorot pysyvät alhaisina vaimeiden inflaationäkymien mukaisesti. Kohdennetut pidempiaikaiset rahoitusoperaatiot (Targeted Longer-Term Refinancing Operation, TLTRO) otettiin käyttöön tarjoamaan pidempiaikaista rahoitusta enintään neljäksi vuodeksi erittäin alhaisella kiinteällä korolla. Lisäksi EKP toteutti muitakin epätavanomaisia toimenpiteitä osallistumalla suoraan omaisuusvakuudellisten arvopapereiden ja katettujen joukkolainojen markkinoille. EKP päätti tammikuussa 2015 suuresta määrällisen keventämisen ohjelmasta. Se ilmoitti aikovansa laajentaa arvopaperien osto-ohjelmaa omaisuusvakuudellisista arvopapereista ja katetuista joukkolainoista euromääräisiin markkinakelpoisiin investointiluokan joukkovelkakirjoihin, joiden liikkeeseenlaskijoita ovat euroalueen valtiot ja eurooppalaiset instituutiot. Tämän laajennetun osto-ohjelman mukaisesti eurojärjestelmä ostaa kuukausittain julkisen ja yksityisen sektorin arvopapereita 60 miljardilla eurolla vuoden 2016 syyskuun loppuun saakka tai siihen saakka, kunnes inflaatiovauhti pystytään keskipitkällä aikavälillä sopeuttamaan kestävästi hieman alle 2 prosentin tasolle. Lisäksi EKP päätti muuttaa kohdennettujen pitkäaikaisten rahoitusoperaatioiden hinnoittelua. Tulevaisuudessa kohdennettuihin pitkäaikaisiin rahoitusoperaatioihin sovellettava korko on yhtä suuri kuin eurojärjestelmän perusrahoitusoperaatioiden korko ajankohtana, jona kohdennetut pitkäaikaiset rahoitusoperaatiot toteutetaan. Näin poistetaan 10 peruspisteen ero perusrahoitusoperaatioiden korkoon, jota sovellettiin kahdessa ensimmäisessä kohdennetussa pitkäaikaisessa rahoitusoperaatiossa. Markkinat ovat reagoineet laajennettuun arvopaperien osto-ohjelmaan myönteisesti. Osto-ohjelman arvioidaan olevan tarpeeksi mittava, jotta sillä pystytään vaikuttamaan laajemmin makrotalouden kehitykseen euroalueella ja vakiinnuttamaan jälleen keskipitkän ja pitkän aikavälin inflaatio-odotukset EKP:n hintavakaustavoitteen mukaiselle tasolle eli hieman alle 2 prosenttiin. Tämän pitäisi puolestaan helpottaa velkavivun purkamista koko euroalueella sekä tukea luottojen kysyntää ja investointeja. Tämän EKP:n toteuttaman määrätietoisen politiikkatoimen vaikuttavuus riippuu myös siitä, kuinka määrätietoisesti ja asianmukaisesti finanssi- ja rakennepoliittiset ja muiden politiikanalojen uudistustoimet toteutetaan. Vahvoja rahapoliittisia elvytystoimia pidetään välttämättöminä, jotta voidaan torjua talouden heikkoudet ja ylläpitää hintavakautta keskipitkällä aikavälillä. Näitä toimenpiteitä ei ole kuitenkaan vielä täydennetty muiden alojen, kuten rahoitusalan toimilla. EKP:n suorittaman kattavan arvioinnin ja Euroopan pankkiviranomaisen koordinoiman EU:n laajuisen stressitestin tulokset vahvistavat, että eurooppalaisten pankkien pääomarakenne on parantunut merkittävästi viimeisten kuuden vuoden aikana. EKP:n kattavaan arviointiin osallistuneet 130 pankkiryhmää hankkivat yli 200 miljardia euroa pääomaa vuosina 2008–2013. Sen lisäksi pankit hankkivat tammikuun 2014 ja kattavan arvioinnin valmistumisen (lokakuu 2014) välisenä aikana 57 miljardia euroa pääomaa. Tämä merkitsee merkittävää pankkien pääomapohjan vahvistamista, jonka vetureina ovat olleet uusi sääntelykehys (EU:n vakavaraisuusasetus ja -direktiivi), valvontaviranomaisten vaatimukset ja markkinoiden odotukset. EKP:n kattavassa arvioinnissa havaittiin, että 25 pankissa on vielä yhteensä 25 miljardin euron pääomavaje. Kyseisistä pankeista 12 on jo kattanut vajeen hankkimalla vuonna 2014 lisäpääomaa yhteensä 15 miljardia euroa. Vajeesta kärsivät pankit ovat laatineet pääomasuunnitelman kattaakseen vajeensa yhdeksän kuukauden kuluessa. Eurooppalaiset pankit ovat nyt huomattavasti valmiimpia kohtaamaan rahoitusmarkkinoiden häiriöitä kuin ennen kriisiä. Tämän pitäisi vakuuttaa sijoittajat EU:n pankkien taseiden laadusta ja auttaa luottamuksen palauttamisessa. Pankit voivat silloin hoitaa päätehtäväänsä eli luotonantoa reaalitaloudelle. Haasteita on kuitenkin vielä jäljellä. Muun muassa pankkien taseiden ja ohjaus- ja hallintarakenteiden sopeutus on saatettava päätökseen. Eurooppalaisen rahoitusalan tervehdyttämisessä on edistytty merkittävästi, minkä seurauksena pankkien taseet ovat vahvistuneet ja luottoja on paremmin saatavilla. Vuonna 2014 euroalueen pankit ilmoittivat ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen, että luottokelpoisuusvaatimukset ovat keventyneet yrityksille myönnettävissä luotoissa. EKP:n toteuttama pankkien luotonantokysely viittaa siihen, että olosuhteet luotonannon kasvun kiihtymiselle euroalueella ovat vähitellen parantumassa. Nähtäväksi jää, johtaako tämä positiivinen trendi luotonannon nettokasvuun, sillä useissa maissa entisiä lainoja kuoletetaan edelleen enemmän kuin uusia myönnetään. Pankkien luotonanto pysyy jatkossakin eurooppalaisten yritysten tärkeimpänä rahoituslähteenä, mutta pankit eivät ole vielä pystyneet palauttamaan täyttä luotonantokapasiteettiaan. Tämän vuoksi pankkisektorilla on vielä odotettavissa uudistuksia. Euroalueen pankkien on alettava soveltaa kattavammin vakavaraisuusasetuksen ja -direktiivin (CRD IV/CRR) mukaisia tiukempia pääomavaatimuksia, jotka tulevat kokonaisuudessaan voimaan vuonna 2019. Lisäksi pankkien on tehostettava riskienhallintaansa, vahvistettava omia ohjaus- ja hallintarakenteitaan ja kohdattava kannattavuuteen liittyvät haasteet. Eurooppalaisten pankkien liiketoimintamallien häiriönsietokykyä voidaan vielä parantaa esimerkiksi lisäämällä pankkien rahoituslähteiden vakautta. Lisäksi järjestämättömien luottojen suuri määrä luo paineita pankkien taseisiin. Tapauksissa, joissa yrityksen velkaantuminen ei ole kestävällä tasolla, mutta sen liiketoimintamallin katsotaan olevan elinkelpoinen, järjestämättömiä luottoja voidaan hallita muun muassa velkojen uudelleenjärjestelyllä, maksukyvyttömyysmenettelyillä ja erikoistuneilla välineillä (esimerkiksi muuttamalla velkoja osakkeiksi). Tällaisia välineitä voidaan täydentää toimilla, joiden tarkoituksena on varmistaa oman ja vieraan pääoman ehtoisen rahoituksen verotuskohtelun parempi yhteensovittaminen. Pankkien taseissa olevien järjestämättömien luottojen hallinnan vastapainoksi on purettava velkavipua finanssisektorin ulkopuolisella yksityissektorilla. Näin voidaan keventää kriisiä seurannutta ylivelkaantuneisuutta ja tukea talouden toimeliaisuutta. Pankkiunionin toteuttaminen edistyy. EKP:n yhteinen valvontamekanismi (YVM) aloitti toimintansa 4. marraskuuta 2014 ja on nyt vastuussa euroalueen tärkeimpien pankkien suorasta valvonnasta. Yhteistä kriisinratkaisumekanismia koskevan asetuksen johdonmukainen täytäntöönpano täydentää pankkiunionin arkkitehtuurin. Myös yhteisen kriisinratkaisuneuvoston perustaminen edistyy. Kriisinratkaisuneuvoston pysyvien jäsenten odotetaan ottavan tehtävänsä vastaan tulevien kuukausien aikana. Kriisinratkaisuneuvoston hallinnollinen ja toiminnallinen perustaminen on myös hyvässä vauhdissa, ja pankkien kriisinratkaisusuunnitelmien laatiminen on tarkoitus käynnistää tämän vuoden aikana. Yhteisen varautumisjärjestelyn perustaminen yhteiselle pankkialan kriisinratkaisurahastolle on edistynyt. Varautumisjärjestelyä käytetään siirtymäkauden aikana, kun yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistuvien maiden kansalliset kriisinratkaisuresurssit yhdistetään asteittain. Jäsenvaltiot sopivat joulukuussa 2014 lausumasta, jolla varmistetaan yhteisen kriisinratkaisurahaston osalta euroalueen jäsenvaltioiden, joiden tukena on Euroopan vakausmekanismi (EVM), ja niiden euroalueen ulkopuolisten jäsenvaltioiden, jotka päättävät liittyä pankkiunioniin, tasavertainen kohtelu. Häiriöitä paremmin kestävän rahoitusjärjestelmän kehittäminen edellyttää vaihtoehtoisten, monimuotoisten ja häiriöitä kestävien markkinaperusteisten rahoituskanavien kehittämistä. Tämä on erityisen tärkeää siksi, että Euroopassa ollaan hyvin riippuvaisia pankkirahoituksesta. Lisäksi perinteisiä pankkien rahoituskanavia koettelevat velkavivun purkamiseen liittyvät vaatimukset ja liiketoimintamallien sopeuttaminen tuleviin sääntelyn muutoksiin. Verrattuna muihin talouksiin euroalue on vahvasti pankkeihin perustuva järjestelmä. Markkinoilta saatava rahoitus painottuu selkeästi velkarahoitukseen, ja oman pääoman ehtoisella rahoituksella on vähäinen merkitys. Tutkimukset osoittavat, että monipuolistaminen markkinalähtöisen rahoituksen suuntaan voi tuottaa taloudellista hyötyä. Lisää myönteisiä vaikutuksia saadaan rahoitusvakauden lisääntymisen kautta, koska jännittyneen markkinatilanteen aikana markkinalähtöisiin rahoitusrakenteisiin liittyy alhaisempi järjestelmäriski ja nopeampi talouskasvu verrattuna pankkeihin perustuviin rahoitusmalleihin. Euroopan komissio on sitoutunut toteuttamaan pääomamarkkinaunionin, jotta voidaan monipuolistaa yritysten ulkoisen rahoituksen lähteitä ja siten edistää talouskasvua. Sitoumukset || Tiivistetty arviointi Euroaluetta koskevat vuoden 2014 suositukset Suositus 1 Edistävät ja seuraavat tiiviissä yhteistyössä komission kanssa rakenneuudistusten toteuttamista euroalueen toimivuuden kannalta kaikkein keskeisimmillä aloilla, jotta voidaan edistää kasvua ja lähentymistä ja sisäisten ja ulkoisten epätasapainotilojen korjaamista. Arvioivat ja nopeuttavat etenemistä uudistussitoumusten toteuttamisessa niissä euroalueen jäsenvaltioissa, joiden makrotaloudessa on liiallisia epätasapainotiloja, ja uudistusten toteuttamisessa niissä jäsenvaltioissa, joiden epätasapainotilat edellyttävät määrätietoisia toimia negatiivisten heijastusvaikutusten rajoittamiseksi muualla euroalueella. Edistävät asianmukaisia toimenpiteitä niissä maissa, joissa on suuri vaihtotaseen ylijäämä, jotta voidaan edistää myönteisiä heijastusvaikutuksia. Käyvät säännöllisesti temaattista keskustelua työ- ja tuotemarkkinoiden rakenneuudistuksista, joilla on potentiaalisesti suuret heijastusvaikutukset, keskittyen työn suuren verokiilan kaventamiseen ja palvelumarkkinoiden uudistamiseen. || Euroalueella on edistytty jonkin verran suosituksen 1 noudattamisessa: · Uudistussitoumusten toteuttamiseen on kannustettu erityisesti euroalueen tasolla muun muassa talouspoliittisessa komiteassa ja talous- ja rahoituskomiteassa käydyillä teknisillä keskusteluilla sekä euroryhmässä ja Ecofin-neuvostossa käydyillä poliittisilla keskusteluilla. Keskusteluja on käyty myös uudistusten etenemisestä ohjelmamaissa ja niissä jäsenvaltioissa, joissa on liiallisia epätasapainoja tai epätasapainoja, joka edellyttävät määrätietoisia toimia. · Maakohtaisten uudistussitoumusten täytäntöönpanosta yksittäisissä jäsenvaltioissa tehty arviointi viittaa siihen, että euroaluetta kokonaisuutena tarkasteltaessa vähintään jonkin verran edistystä on tapahtunut noin [50] prosentissa suositusten kohteena olleista toimista. · Euroryhmässä on käyty esimerkiksi alustavien talousarviosuunnitelmien arvioinnin yhteydessä useita keskusteluja siitä, kuinka voidaan edistää asianmukaisia politiikkatoimia niissä maissa, joissa on suuri vaihtotaseen ylijäämä. · Euroryhmä pohti kahdessa temaattisessa keskustelussa (heinäkuussa ja syyskuussa) tapoja kaventaa työn suurta verokiilaa. Maaliskuussa keskustellaan vielä palvelumarkkinoiden uudistamisesta. Suositus 2 Koordinoivat euroalueen jäsenvaltioiden julkisen talouden toimia tiiviissä yhteistyössä komission kanssa, erityisesti alustavien talousarviosuunnitelmien arvioinnin yhteydessä, jotta voidaan varmistaa johdonmukainen ja kasvua edistävä finanssipolitiikan kokonaisviritys koko euroalueella. Parantavat julkisen talouden laatua ja kestävyyttä asettamalla etusijalle aineelliset ja aineettomat investoinnit kansallisella ja EU:n tasolla. Huolehtivat siitä, että kansalliset julkisen talouden kehykset, muun muassa kansalliset finanssipoliittiset neuvostot, ovat vahvat. || Euroalueella on edistytty jonkin verran suosituksen 2 noudattamisessa: · Julkisen talouden toimien koordinoinnissa on edistytty jonkin verran. Euroalueen julkisen talouden näkymät ovat parantuneet yleisesti ottaen, ja finanssipolitiikan kokonaisviritys näyttää asianmukaiselta. Julkisen talouden toimien koordinointi ei kuitenkaan ole onnistunut parhaalla mahdollisella tavalla. Asiasta on keskusteltu alustavien talousarviosuunnitelmien arvioinnin yhteydessä. · Komissio julkaisi 13. tammikuuta 2015 tiedonannon vakaus- ja kasvusopimukseen sisältyvän jouston parhaasta käytöstä, joka voidaan toteuttaa muun muassa helpottamalla investointeja. · Edistyminen on ollut vähäistä julkisen talouden laadun ja kestävyyden parantamisessa. Tästä aiheesta keskustellaan talouspoliittisessa komiteassa käytävien tulevien aihekohtaisten vertaisarviointien yhteydessä. · Teknisellä tasolla, euroryhmässä ja Ecofin-neuvostossa on keskusteltu investointien edistämisestä ja aineellisten ja aineettomien investointien asettamisesta etusijalle kansallisella ja EU:n tasolla. · Teknisiä keskusteluja on käyty kansallisista julkisen talouden kehyksistä, muun muassa kansallisista finanssipoliittisista neuvostoista. Suositus 3 Varmistavat pankkijärjestelmän häiriönsietokyvyn erityisesti toteuttamalla omaisuuserien laadun tarkastelun ja stressitestien perusteella tarvittavat jatkotoimet ja panemalla täytäntöön pankkiunionia koskevat asetukset sekä edistämällä yhteisen kriisinratkaisumekanismin siirtymäkauden aikana tarvittavia lisätoimia. Edistävät yksityisen sektorin investointeja ja vahvistavat luottovirtoja talouteen edistämällä toimia, joilla tuetaan pk-yritysten luotonsaantia, syventämällä pääomamarkkinoita ja käynnistämällä uudelleen arvopaperistamismarkkinat Euroopan talouden pitkäaikaista rahoitusta koskevassa komission tiedonannossa esitettyjen ehdotusten ja aikataulun pohjalta. || Euroalueella on edistytty jonkin verran maakohtaisen suosituksen 3 noudattamisessa: Huomattavaa edistymistä on tapahtunut toimissa, joilla varmistetaan pankkijärjestelmän häiriönsietokyky: · EKP:n kattava arviointi ja Euroopan pankkiviranomaisen koordinoitu EU:n laajuinen stressitesti, saatiin onnistuneesti päätökseen lokakuussa 2014. Arviointi osoitti eurooppalaisten pankkien pääomapohjan vahvistuneen huomattavasti viime vuosina. Kattavan arvioinnin jatkotoimet ovat käynnissä. Pääomavajeesta vielä kärsivät pankit ovat laatineet pääomasuunnitelman kattaakseen vajeensa yhdeksän kuukauden kuluessa. · Pankkiunionin toteuttamisessa yhteinen valvontamekanismi otti valvontatehtävät virallisesti vastuulleen 4. marraskuuta 2014. Yksi sen tärkeimmistä painopisteistä on varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset kaikille merkittäville eurooppalaisille pankeille valvonnan lisäksi myös yhteisen sääntökirjan johdonmukaisessa soveltamisessa. · Yhteisen kriisinratkaisuneuvoston toiminnan aloittamiseen tähtäävät toimet ovat edenneet hyvin. Kriisinratkaisuneuvoston pysyvien jäsenten odotetaan ottavan vastaan tehtävänsä tulevina kuukausina. Pankkien kriisinratkaisusuunnitelmien laatiminen on tarkoitus käynnistää tämän vuoden aikana. · Säännöt, jotka koskevat pankkien kriisinratkaisurahastoihin maksamien rahoitusosuuksien riskipainotettua laskemista pankkien elvytys- ja kriisinratkaisudirektiivin mukaisesti, on hyväksytty. Yksityissektorin investointeja on edistetty ja luottovirtoja talouteen on lisätty jonkin verran eri keinoin: · Euroopan komission investointiohjelma käynnistettiin marraskuussa 2014 osana julkisia toimia, joilla pyritään suoraan piristämään yksityisiä investointeja. Se tehostaa Euroopan rahoitusmarkkinoiden yhdentymistä ja monipuolistamista ja toimii yksityisen sektorin investointien katalysaattorina. · Eurooppalaisista pitkäaikaissijoitusrahastoista annetulla asetuksella luodaan EU:n yhteinen sääntelykehys ja toimilupaoikeudet rahastoille, jotka erikoistuvat pitkän aikavälin sijoituksiin esimerkiksi infrastruktuurihankkeisiin tai pk-yrityksiin. Eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen pitäisi aloittaa toimintansa vuoden 2015 puoleenväliin mennessä. · Euroopan komissio on ilmoittanut pyrkivänsä kohti pääomamarkkinaunionia, joka edistää markkinoiden kasvua ja syvenemistä ja luo todelliset rahoituspalvelujen sisämarkkinat. · Yksi komission lyhyen aikavälin prioriteeteista on kestävällä pohjalla toimivien arvopaperistamismarkkinoiden perustaminen EU:hun. Komissio laatii parhaillaan lähestymistapaa, joka lisää järjestelmän riskiherkkyyttä. Ensimmäinen askel tähän suuntaan otettiin, kun lokakuussa 2014 hyväksyttiin korkealaatuiset kriteerit Solvenssi II -prosessiin (vakuutuksenantajan vakavaraisuussäännöt) ja pankkien maksuvalmiusvaatimuksiin (maksuvalmiussäännöt) liittyvien komission delegoitujen säädösten puitteissa. Muitakin julkisia ja yksityisiä aloitteita tarvitaan, jotta EU:hun voidaan perustaa vakaat, syvät ja likvidit arvopaperistamismarkkinat. Suositus 4 Edistävät talous- ja rahaliiton syventämistä ja talouden valvontakehyksen parantamista vuoden 2014 lopulla toteutettavien uudelleentarkastelujen yhteydessä. || Euroalueella on edistytty jonkin verran suosituksen 4 noudattamisessa: · Komissio on esittänyt tiedonannon talouspolitiikan ohjauspaketin (six-pack) ja budjettikuripaketin (two-pack) tarkistamisesta pohjaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa käytäville keskusteluille. Tältä pohjalta komissio tarkastelee, onko lainsäädäntöä tai sen käytännön täytäntöönpanoa muutettava. · Komissio on ilmoittanut vuotuisessa kasvuselvityksessä useita toimenpiteitä, joilla pyritään parantamaan talouden ohjausjärjestelmän soveltamista jo vuoden 2015 talouspolitiikan EU-ohjausjakson aikana. · Talous- ja rahaliiton syventämisen osalta lokakuun eurohuippukokouksessa kehotettiin Euroopan komission puheenjohtajaa yhdessä EKP:n pääjohtajan, Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan ja euroryhmän puheenjohtajan kanssa valmistelemaan lisätoimia, joilla vahvistetaan talouden ohjausjärjestelmää. Joulukuussa 2014 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti käymään asiasta epävirallisen keskustelun helmikuussa 2015 pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa ja laatimaan raportin kesäkuussa kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle. [1] Ks. ”Structural reform at the zero lower bound”, Quarterly report on the euro area, Vol.13, Issue 3, 2014. [2] Ks. ”Quarterly Report on the Euro Area”, Volume 13, No 4, Euroopan komissio. [3] Ks. ”Private Sector Deleveraging, where do we stand”, Quarterly Report on the Euro Area, Volume 13, No 3, Euroopan komissio. [4] Darvas, Z. and G. Wolff, ”Europe's social problem and its implication for economic growth”, Bruegel Policy Brief, Issue 03, 2014. Cingano, F. (2014); ”Trends in Income Inequality and its Impact on Economic Growth”, OECD Social, Employment and Migration Working Papers, No. 163, OECD Publishing. . [5] Ks. ”Poverty development in the EU after the crisis”, M. Duiella ja A. Turrini (2014), ECFIN Economic Brief, Issue 31, toukokuu 2014. [6] Ks.”Cross-border spillovers in the euro area” Quarterly report on the euro area, Volume 13, No. 4, joulukuu 2014. [7] Joissakin maissa on alkanut rakenteellinen siirtymä avointen sektorien suuntaan: vuosina 2008–2013 avointen sektorien osuus arvonlisäyksestä kasvoi seitsemässä euroalueen maassa, pysyi lähes ennallaan yhdessä euroalueen maassa ja laski muissa euroalueen maissa. [8] Varga ja in ’t Veld, ”The potential growth impact of structural reforms in the EU. A benchmarking exercise”, European Economy Economic Papers, 2014, s. 541. [9] Päätösperäiset julkisen talouden toimet perustuvat tulopuolella alhaalta ylös -lähestymistapaan ja menopuolella pääosin ylhäältä alas -lähestymistapaan (ks. myös Euroopan komission raportti ”Public Finances in EMU – 2014”). [10] Ks. esimerkiksi Goujard, A. ”Cross Country Spillovers from fiscal consolidations”, OCED Economics Department Working Papers, No.1099, 2013 ja In't Veld, J. ”Fiscal consolidations and spillovers in the euro area periphery and core”, European Economic Papers, no.506. [11] Ks.”Cross-border spillovers in the euro area” Quarterly report on the euro area, Volume 13, No. 4, joulukuu 2014. [12] Espanja, Irlanti, Kreikka, Kypros, Malta, Portugali, Ranska ja Slovenia. [13] Koko euroalueen rakenteellista sopeutusta voidaan pitää tässä yhteydessä ainoastaan havainnollistavana indikaattorina, koska se ei anna tietoa jäsenvaltioiden välisistä merkittävistä eroista, jotka liittyvät vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten täyttämiseen. Näiden vaatimusten täyttymistä tarkastellaan komission maakohtaisissa arvioinneissa. Lisäksi kaikkiin euroalueen vakauttamistoimia kokonaisuutena koskeviin päätelmiin, jotka perustuvat rakenteellisen rahoitusaseman muutokseen, olisi suhtauduttava varauksin, koska rakenteellinen rahoitusasema ei välttämättä anna tarkkaa kuvaa sen taustalla olevista vakauttamistoimista. Tämä voi johtua esimerkiksi siitä, että tulot reagoivat talouden kasvuun epätavallisella tavalla. [14] Ks. Vandierendonck, C., ”Public spending reviews: design, conduct, implementation”, European Economy Economic Papers No, 525, heinäkuu 2014. [15] Neuvoston direktiivi 2011/85/EU, annettu 8 päivänä marraskuuta 2011, jäsenvaltioiden julkisen talouden kehyksiä koskevista vaatimuksista. [16] Asetus (EU) N:o 472/2013 alustavien talousarviosuunnitelmien seurantaa ja arviointia sekä euroalueen jäsenvaltioiden liiallisen alijäämän tilanteen korjaamisen varmistamista koskevista yhteisistä säännöksistä. [17] Finanssipoliittinen sopimus on talous- ja rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta sekä ohjauksesta ja hallinnasta tehdyn sopimuksen (vakaussopimus) finanssipolitiikkaa käsittelevä luku.