Ehdotus neuvoston direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla /* KOM/97/0105 lopull. - SYN 97/0085 */



Virallinen lehti nro C 156 , 24/05/1997 s. 0010



Ehdotus neuvoston direktiiviksi jätteiden käsittelystä kaatopaikoilla (97/C 156/08) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) KOM(97) 105 lopull. - 97/0085(SYN) (Komission esittämä 10 päivänä maaliskuuta 1997) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 130 s artiklan 1 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattaa perustamissopimuksen 189 c artiklassa määrättyä menettelyä, sekä katsoo, että jätehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetussa neuvoston päätöslauselmassa suhtaudutaan myönteisesti yhteisön toimintaperiaate-asiakirjaan ja tuetaan sitä sekä kehotetaan komissiota ehdottamaan arviointiperusteet ja säännöt jätteiden käsittelylle kaatopaikoilla, jätepolitiikasta 9 päivänä joulukuuta annetussa neuvoston päätöslauselmassa katsotaan, että tulevaisuudessa yhteisön alueella olisi toteutettava ainoastaan turvallisia ja valvottuja kaatopaikkoihin liittyviä toimenpiteitä, jätteen syntymisen estämistä ja jätteen kierrätystä ja hyödyntämistä olisi edistettävä kuten myös talteenotettujen materiaalien sekä energian käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi ja tuhlaavan maan käytön estämiseksi, kuten mitä tahansa muuta jäätteen käsittelyä, jätteiden sijoittamista kaatopaikoille on valvottava ja hoidettava asianmukaisella tavalla mahdollisten haitallisten ympäristövaikutusten ja ihmisille aiheutuvien terveysriskien ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, on tarpeen toteuttaa aiheelliset toimenpiteet jätteen valvomattoman hylkäämisen, pois heittämisen tai hävittämisen välttämiseksi; tämän vuoksi on oltava mahdollista valvoa kaatopaikoille sijoitettavien jätteiden sisältämiä aineita; tälläisten aineiden tulisi mahdollisuuksien mukaan käyttäytyä ainoastaan ennakoitavissa olevalla tavalla, kaatopaikalle tarkoitetun jätteen määrää ja myrkyllisyyttä olisi tarvittaessa vähennettävä; esikäsittelymenetelmien hyödyntämistä tulisi siksi edistää sen varmistamiseksi, että jätteiden kaatopaikkakäsittely tapahtuu tämän direktiivin tavoitteiden mukaisesti, jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuudet toteuttaa lähentämis- ja omavaraisuusperiaatteita jätteiden hävittämisen osalta sekä yhteisötasolla että kansallisella tasolla jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (1) mukaisesti; tämän direktiivin tavoitteita on seurattava ja selvennettävä luomalla tarkoituksenmukainen, yhdennetty jätteidenkäsittelylaitosten verkosto, joka perustuu korkeatasoiseen ympäristönsuojeluun, jätteiden käsittelyä kaatopaikoilla koskevien teknisten standardien väliset erot ja kaatopaikkakäsittelyn alhaisemmat kustannukset voivat lisätä jätteen käsittelyä laitoksissa, joissa ympäristönsuojelun taso on heikkoa, ja näin luoda mahdollisen vakavan vaaran ympäristölle, mikä johtuu jätteen tarpeettoman pitkistä kuljetusmatkoista sekä sopimattomasta käsittelystä kaatopaikalla, siksi on tarpeen säätää yhteisön tasolla jätteiden käsittelyä kaatopaikoilla koskevia teknisiä standardeja yhteisön ympäristön laadun suojelemiseksi, säilyttämiseksi ja parantamiseksi, on tarpeen osoittaa selvästi ne vaatimukset, jotka kaatopaikkojen on täytettävä sijainnin, käytön, hoidon, valvonnon ja käytöstä poistamisen sekä ehkäisevien ja suojelevien toimien suhteen, jotka on toteutettava minkä tahansa ympäristöuhan torjumiseksi sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä sekä erityisesti suotoveden maaperään suodattumisen aiheuttaman pohjaveden saastumisen ehkäisemiseksi, edellä esitetyn perusteella on tarpeen määritellä selvästi tarkasteltavat kaatopaikkaluokat ja jätetyypit, jotka hyväksytään eri kaatopaikkaluokkiin, kaatopaikoilla syntyvän metaanin määrän vähentämiseksi on ryhdyttävä toimenpiteisiin ilmaston lämpenemisen ehkäisemiseksi vähentämällä kaatopaikoille sijoitettavan orgaanisen jätteen määrää sekä edellyttämällä kaatopaikkakaasujen valvonnan järjestämistä, orgaanisen jätteen kaatopaikalle sijoittamista ehkäisevien toimenpiteiden tavoitteena on myös edistää orgaanisen jätteen erillistä keräämistä, lajittelua yleensä, hyödyntämistä ja kierrätystä, jäte on esikäsiteltävä ennen sen sijoittamista kaatopaikalle sen määrän ja vaarallisuuden vähentämiseksi ja sen käsittelemisen helpottamiseksi tai hyödyntämisen edistämiseksi; esikäsittelyn määritelmään sisältyy lajittelu, jätteen kaatopaikkakäsittelyyn liittyvien erityisominaisuuksien vuoksi on tarpeellista ottaa käyttöön kaikkia kaatopaikkaluokkia koskeva erityinen lupamenettely direktiivissä 75/442/ETY säädettyjen yleisten luvanmyöntämisedellytysten ja ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY (2) yleisten vaatimusten mukaisesti; kaatopaikan lupaehtojen täyttyminen on todennettava toimivaltaisen viranomaisen tekemän tarkastuksen yhteydessä ennen kuin kaatopaikkatoiminta alkaa, kaikissa tapauksissa olisi tarkastettava, voidaanko jäte sijoittaa sille suunniteltuun kaatopaikkaan, ympäristövaarojen ehkäisemiseksi on tarpeellista ottaa käyttöön yhdenmukainen jätteiden hyväksymismenettely eri kaatopaikkaluokkiin hyväksyttävien jätteiden luokittelumenettelyn perusteella, mukaan lukien etenkin standardoidut raja-arvot; tätä varten olisi hyvissä ajoin otettava käyttöön yhdenmukainen ja standardoitu jätteiden luokittelu-, näytteenotto- ja analyysijärjestelmä tämän direktiivin täytäntöönpanon helpottamiseksi; hyväksymisperusteiden on oltava erityisen tarkat pysyvän jätteen osalta; siihen saakka, kunnes tällaiset kaatopaikkakelpoisuuden analyysimenetelmät tai raja-arvot otetaan käyttöön, jäsenvaltiot voivat tätä direktiiviä soveltaessaan säilyttää tai laatia kansallisia luetteloita kaatopaikoille sallituista tai kielletyistä jätteistä tai määritellä arviointiperusteet, mukaan lukien raja-arvot, jotka ovat samankaltaiset kuin tässä direktiivissä säädetyt yhdenmukaista hyväksymismenettelyä koskevat arviointiperusteet, on tarpeen ottaa käyttöön yhteiset valvontamenettelyt kaatopaikan toiminnan ja jälkihoidon aikana, jotta voitaisiin yksilöidä kaatopaikan kaikki mahdolliset haitalliset ympäristövaikutukset ja toteuttaa aiheelliset korjaavat toimenpiteet, on tarpeen määritellä milloin ja miten kaatopaikka on poistettava käytöstä sekä kaatopaikan pitäjän velvollisuudet ja vastuu jälkihoidon aikana, olisi säädettävä käytössä olevien kaatopaikkojen tulevaa käyttöä koskevista edellytyksistä, jotta määräajassa toteutettaisiin tarvittavat toimenpiteet niiden mukauttamiseksi tähän direktiiviin kaatopaikka-alueen hoitosuunnitelman perusteella, kaatopaikan pitäjän on toteutettava aiheelliset toimenpiteet joko taloudellisen vakuuden muodossa tai muussa vastaavassa muodossa sen varmistamiseksi, että kaikki luvasta aiheutuvat velvollisuudet täytetään, mukaan lukien kaatopaikan käytöstäpoistamiseen ja jälkihoitoon liittyvät velvollisuudet, saastuttaja maksaa -periaatteen nojalla on tarpeen ottaa huomioon muun muassa kaatopaikasta mahdollisesti aiheutuvat vahingot ympäristölle; tämän vuoksi olisi varmistettava, että jätteiden sijoittamisesta kaatopaikalle perittävät maksut vahvistetaan siten, että kaikki kustannukset, jotka liittyvät kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan, mukaan lukien mahdollisuuksien mukaan taloudellinen vakuus tai vastaava, joka kaatopaikan pitäjän tulee antaa, sekä alueen käytöstäpoistamiseen liittyvät kustannukset sekä tarvittavien jälkihoitotoimenpiteiden kustannukset vastaavat kaatopaikan koko elinkaaren todellisia kustannuksia ja että näitä kustannuksia ei kateta yhteisistä varoista, on tarpeen varmistaa säännösten, joilla tämä direktiivi pannaan täytäntöön yhteisön koko alueella, moitteeton soveltaminen, sekä varmistaa, että kaatopaikan pitäjien ja henkilöstön koulutus ja tiedot antavat heille riittävän pätevyyden, komission on luotava yhtenäinen menettely jätteen hyväksymistä varten ja laadittava kaatopaikalle hyväksyttävän jätteen standardoitu luokittelu direktiivin 75/442/ETY 18 artiklassa säädettyä komiteamenettelyä noudattaen, tämän direktiivin liiteiden mukauttaminen tieteen ja tekniikan kehitykseen sekä seuranta-, näytteenotto- ja analyysimenetelmien standardointi on toteutettava samaa komiteamenettelyä käyttäen, ja jäsenvaltioiden on annettava komissiolle säännöllisin väliajoin kertomukset tämän direktiivin täytäntöönpanosta. ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Kaatopaikkadirektiivin yleinen tarkoitus Direktiivin 75/442/ETY ja erityisesti sen 3 ja 4 artiklassa säädettyjen vaatimusten täyttämiseksi tämän direktiivin tarkoituksena on säätää toimenpiteistä, menettelyistä ja ohjauksesta jätteiden käsittelyn haitallisten ympäristövaikutusten, etenkin pintaveden, pohjaveden, maaperän ja ilman saastumisen sekä niistä johtuvien ihmisten terveydelle aiheutuvien vaarojen ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi niin pitkälle kuin mahdollista. 2 artikla Määrittelyt Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) "jätteellä" mitä tahansa ainetta tai esinettä, joka kuuluu direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY, soveltamisalaan, b) "yhdyskuntajätteellä" kotitalouksien jätteitä sekä kaupallista, teollista tai laitosjätettä, joka luonteeltaan tai koostumukseltaan on samankaltaista kuin kotitalouksien jäte, c) "vaarallisella jätteellä" mitä tahansa jätettä, joka kuuluu vaarallisten jätteiden luettelon vahvistamisesta vaarallisista jätteistä annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY (3) 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti annetun neuvoston päätöksen 94/904/EY (4) soveltamisalaan, d) "vaarattomalla jätteellä" jätettä, joka ei kuulu c kohdan soveltamisalaan, e) "pysyvällä jätteellä" jätettä, joka ei merkittävästi muutu fysikaalisesti, kemiallisesti tai biologisesti; pysyvä jäte ei hajoa, pala tai reagoi muutoin fysikaalisesti tai kemiallisesti; se ei hajoa biologisesti tai vaikuta haitallisesti muihin aineisiin, joiden kanssa se joutuu kosketuksiin siten, että se todennäköisesti aiheuttaisi ympäristön pilaantumista tai vahinkoa ihmisten terveydelle; suotoveden kokonaistuotannon ja jätteiden saastepitoisuuden samoin kuin niiden ympäristömyrkyllisyyden on oltava merkityksetöntä, f) "kaatopaikalla" jätteen sijoittamiseen tarkoitettua käsittelypaikkaa maan pinnalla tai maan alla, mukaan lukien sisäiset kaatopaikat (eli kaatopaikat, joilla jätteen tuottaja hoitaa oman jätteensä käsittelyn tuotantopaikalla) ja lukuun ottamatta sellaisia laitteistoja, joihin jäte on sijoitettu, jotka mahdollistavat jätteen valmistelun kuljetettavaksi muualla tapahtuvaa hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä varten, sekä jätteen väliaikainen (eli yhtä vuotta lyhyempi) säilyttäminen ennen sen hyödyntämistä, esikäsittelyä tai käsittelyä, g) "esikäsittelyllä" fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia prosesseja, lajittelu mukaan lukien, jotka muuttavat jätteen luonnetta tarkoituksena vähentää sen määrää tai vaarallisuutta, helpottaa sen käsittelyä tai parantaa sen hyödyntämistä, h) "suotovedellä" mitä tahansa nestettä, joka suotautuu käsitellyn jätteen läpi ja purkautuu kaatopaikasta tai sisältyy kaatopaikkaan, i) "kaatopaikkakaasulla" kaikkia kaasuja, jotka ovat syntyneet kaatopaikalla olevista jätteistä, j) "eluaatilla" laboratoriossa simuloidun suotautumiskokeen avulla saatua liuosta, k) "kaatopaikan pitäjällä" luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka on vastuussa kaatopaikasta sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella kaatopaikka sijaitsee; kyseinen henkilö voi vaihtua valmisteluvaiheesta jälkihoitovaiheseen, l) "biologisesti hajoavalla jätteellä" mitä tahansa jätettä, joka voi hajota anaerobisessa tai aerobisessa prosessissa, m) "hallussapitäjällä" jätteen tuottajaa tai luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka hallussa jäte on, n) "luvanhakijalla" ketä tahansa henkilöä, joka hakee tämän direktiivin mukaista kaatopaikkalupaa, o) "toimivaltaisella viranomaisella" sitä viranomaista, jonka jäsenvaltio nimeää vastuulliseksi tästä direktiivistä aiheutuvien tehtävien suorittamisesta, p) "nestemäisellä jätteellä" mitä tahansa nestemäisessä muodossa olevaa jätettä mukaan lukien jätevedet, mutta ei lietettä. 3 artikla Soveltamisala 1. Jäsenvaltioiden on sovellettava tätä direktiiviä kaikkiin 2 artiklan f kohdassa tarkoitettuihin kaatopaikkoihin. Tämän direktiivin säännökset eivät rajoita ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämisestä annetun direktiivin 96/61/EY säännöksiä. 2. Tämän direktiivin soveltamisalaan ei kuulu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta voimassa olevan yhteisön lainsäädännön soveltamista: - lietteen levittäminen, mukaan lukien viemäriliete, sekä ruoppauksesta ja muista maan lannoitusta tai parannusta varten tehdyistä samankaltaisista maaperään kohdistuvista toimista syntynyt liete, - kunnostukseen/entisöintiin ja täytemaaksi tai rakennustarkoitukseen soveltuvan pysyvän jätteen käyttö, - ruoppauslietteen sijoittaminen niiden pienten vesiteiden varrelle, joista ne on ruopattu, - pilaantumattoman maaperän sijoittaminen tai mineraalivarojen louhinnan tuloksena syntyvien vaarattomien pysyvien materiaalien sijoittaminen. 3. Sanotun rajoittamatta direktiivin 75/442/ETY soveltamista jäsenvaltiot voivat oman harkintansa mukaisesti julistaa, ettei tämän direktiivin 6 artiklan 4 kohtaa, 7 artiklan 9 kohtaa, 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 10 artiklaa, 11 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohtaa, 12 artiklan 1 kohtaa, 12 artiklan 3 kohtaa, liitteessä I olevaa 3 ja 4 kohtaa, liitettä II (lukuun ottamatta 3 kohdassa olevaa tasoa 3 ja 4 kohtaa) ja liitteessä III olevaa 3, 4 ja 5 kohtaa sovelleta joko osittain tai kokonaisuudessaan a) vaarattomien tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin, joiden kokonaiskapasiteetti on 10 000 tonnia ja jotka palvelevat saaria, joilla ne ovat saaren ainoita kaatopaikkoja ja joilla nämä kaatopaikat on tarkoitettu ainoastaan kyseisellä saarella tuotetun jätteen käsittelyyn, b) vaarattomien tai pysyvien jätteiden kaatopaikkoihin eristyneissä yhteisöissä, joihin pääsy on vaikeaa, jos kaatopaikka on tarkoitettu ainoastaan kyseisen eristyneen yhteisön tuottaman jätteen käsittelyyn; "eristyneellä yhteisöllä" tarkoitetaan yhteisöä, - jossa on enintään 500 asukasta kuntaa kohden ja enintään viisi asukasta neliökilometrillä, - johon ei johda 3,5 tonnin painoisten tai raskaampien ajoneuvojen käyttöön soveltuvaa tietä, - joka sijaitsee vähintään 50 km päässä lähimmästä kaupunkitaajamasta, jossa on vähintään 250 asukasta neliökilometrillä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden kuluessa komissiolle luettelo niistä saarista ja eristyneistä yhteisöistä, jotka vapautetaan direktiivin noudattamisesta. Komissio julkaisee luettelon saarista ja eristyneistä yhteisöistä. 4 artikla Kaatopaikkaluokat Jokainen kaatopaikka on luokieltava yhteen seuraavista luokista: - vaarallisten jätteiden kaatopaikka, - vaarattomien jätteiden kaatopaikka - pysyvien jätteiden kaatopaikka. 5 artikla Kaatopaikalle soveltumaton jäte ja esikäsittely 1. Jäsenvaltioiden on laadittava kansallinen strategia kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrän vähentämisen toteuttamiseksi tämän direktiivin tullessa voimaan. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tästä strategiasta. Kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan jätteen kokonaismäärä ei saa ylittää seuraavia tavoitteita: Vuoteen 2002 mennessä kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrää on mahdollisuuksien mukaan vähennettävä 75 prosenttiin vuonna 1993 tuotetun biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Vuoteen 2005 mennessä kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 50 prosenttiin vuonna 1993 tuotetun biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Vuoteen 2010 mennessä kaatopaikoille sijoitettavan biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen määrää on vähennettävä 25 prosenttiin vuonna 1993 tuotetun biologisesti hajoavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärästä (massan mukaan). Vähentämisessä käytettävä vertailuvuosi on 1993, koska tämä on viimeisin vuosi, jonka osalta on käytettävissä standardoituja EUROSTAT-tietoja. Jäsenvaltioiden on luotava järjestelmät sekä kaatopaikoille sijoitettavan yhdyskuntajätteen kokonaismäärän että tämän jätteen biologisesti hajoavan osan seurantaa varten tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden kuluessa. Nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten ja yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, jos niitä pyydetään tilastojen laatimista varten. 2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, ettei kaatopaikalle hyväksytä seuraavia jätteitä: a) nestemäinen jäte, jollei sitä ole sallittu 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti; komissio vahvistaa tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden kuluessa ja 16 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti nestemäisen jätteen näytteenotto- ja analysointimenetelmät, b) direktiivin 91/689/ETY liitteessä III määritelty jäte, joka on kaatopaikkaolosuhteissa räjähtävää, syövyttävää, hapettavaa, erittäin helposti syttyvää tai helposti syttyvää, c) lääketieteellisten tai eläinlääketieteellisten laitosten tuottamia sairaalajätteitä ja muita kliinisiä jätteitä, jotka ovat tartuntavaarallisia (ominaisuus H 9 liitteessä III) vaarallisista jätteistä annetun direktiivin 91/689/ETY tarkoittamassa merkityksessä, ja edellä mainitun direktiivin (liite 1.A) luokkaan 14 kuuluvia jätteitä, d) kokonaiset käytetyt renkaat kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin voimaantulosta ja silputut käytetyt renkaat viiden vuoden kuluttua edellä mainitusta ajankohdasta (lukuun ottamatta molemmissa tapauksissa polkupyöränrenkaita ja renkaita, joiden halkaisija on suurempi kuin 1 400 mm), e) minkä tahansa muun tyyppinen jäte, joka ei täytä liitteen II mukaisesti määriteltyjä hyväksymisperusteita. 3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että jätteiden laimentaminen tai sekoittaminen ainoastaan hyväksymisperusteiden täyttämiseksi on kiellettyä. 4. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että toimivaltaisen viranomaisen luvalla ja direktiivin 91/689/ETY 2 artiklan 3 kohdan säännöksen mukaisesti vaarallista jätettä voidaan käsitellä sen lujittamiseksi tai vakiinnuttamiseksi. 6 artikla Eri kaatopaikkaluokkiin hyväksyttävät jätteet Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1. ainoastaan esikäsitelty jäte sijoitetaan kaatopaikalle, 2. ainoastaan liitteen II mukaisesti määritellyt arviointiperusteet täyttävä vaarallinen jäte ohjataan vaarallisten jätteiden kaatopaikalle, 3. vaarattomien jätteiden kaatopaikalle voidaan sijoittaa: a) yhdyskuntajätteitä, b) muualta peräisin olevat vaarattomia jätteitä, 4. pysyvälle jätteelle tarkoitettuja kaatopaikkoja käytetään ainoastaan pysyville jätteille. 7 artikla Lupahakemus Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaatopaikkaa koskeva lupahakemus sisältää vähintään seuraavat kohdat: 1. hakijan ja kaatopaikan pitäjän henkilöllisyys, jos kyse on kahdesta eri henkilöstä, 2. sijoitettavien jätetyyppien kuvaus ja jätteen kokonaismäärä, 3. kaatopaikan ehdotettu kapasiteetti, 4. kaatopaikan kuvaus, mukaan lukien sen hydrologiset ja geologiset ominaisuudet, 5. ehdotetut menetelmät saastumisen ehkäisemiseksi ja torjumiseksi, 6. ehdotettu toiminta-, seuranta- ja valvontasuunnitelma, 7. ehdotettu suunnitelma käytöstäpoistamista ja jälkihoitoa koskeviksi menettelytavoiksi, 8. jos tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (5) mukaisesti vaaditaan vaikutusten arviointia, rakennuttajan kyseisen direktiivin 5 artiklan mukaisesti antamat tiedot, 9. hakijan taloudellinen vakuus tai muut vastaavat keinot, joita edellytetään tämän direktiivin 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa. Jos lupahakemus hyväksytään, nämä tiedot on annettava toimivaltaisten kansallisten tai yhteisön tilastoviranomaisten käyttöön, jos niitä pyydetään tilastojen laatimista varten. 8 artikla Lupaehdot Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että 1. toimivaltainen viranomainen ei myönnä kaatopaikkalupaa, jollei seuraavia ehtoja ole täytetty: a) kaatopaikkahanke täyttää kaikki tämän direktiivin, mukaan lukien sen liitteet, vaatimukset, b) kaatopaikan hoito on teknisesti pätevän henkilön vastuulla; kaatopaikan pitäjille ja henkilöstölle tarjotaan ammatillista ja teknistä ohjausta ja koulutusta, c) luvanhakija on luvan vastaanottamiseen mennessä toteuttanut jäsenvaltioiden antamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen tarvittavat toimenpiteet taloudellisen vakuuden tai muun vastaavan välineen (esim. pankkitakuu) muodossa sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin säännösten mukaisesti myönnetystä luvasta aiheutuvat velvollisuudet (mukaan lukien jälkihoitoa koskevat säännökset) täytetään ja että 13 artiklassa edellytettyjä käytöstäpoistamismenettelyjä noudatetaan. Vakuus tai sitä vastaava väline on pidettävä voimassa niin kauan kuin alueen ylläpito ja jälkihoito sitä vaatii 13 artiklan 4 kohdan mukaisesti, d) kaatopaikkahanke on sopusoinnussa asianomaisen jätehuoltosuunnitelman tai direktiivin 75/442/ETY 7 artiklassa tarkoitettujen suunnitelmien kanssa; 2. ennen kaatopaikkatoiminnan aloittamista toimivaltainen viranomainen tarkastaa kaatopaikan sen varmistamiseksi, että se täyttää asianmukaiset lupaehdot; tämä ei kuitenkaan millään tavalla vähennä kaatopaikan pitäjä lupaehtojen mukaista vastuuta. 9 artikla Luvan sisältö Eritellen ja täydentäen direktiivin 75/442/ETY 9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä kaatopaikkaluvassa on mainittava vähintään: a) kaatopaikkaluokka, b) luettelo niistä määritellyistä jätetyypeistä ja jätemääristä, joille on myönnetty lupa kaatopaikalle sijoittamista varten, c) kaatopaikan valmisteluja, kaatopaikan toimintaa sekä seuranta- ja valvontamenettelyjä koskevat vaatimukset, mukaan lukien varotoimia koskevat suunnitelmat (liitteessä III olevan 5 kohdan B alakohta) sekä käytöstä poistamista ja jälkihoitoa koskevat väliaikaiset vaatimukset, d) luvanhakijan velvollisuus tehdä vähintään kerran vuodessa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus vastaanotetun jätteen määrästä ja laadusta sekä 12 ja 13 artiklassa ja liitteessä III säädetyn seurantaohjelman tuloksista. 10 artikla Kaatopaikan kustannukset Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikkien julkisten ja yksityisten kaatopaikan pitäjien perimä vähimmäishinta kaiken tyyppisen jätteen sijoittamisesta kaatopaikalle kattaa vähintään kaikki kaatopaikan käyttöönottoon ja toimintaan liittyvät kustannukset, mukaan lukien niin pitkälle kuin mahdollista 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta taloudellisesta vakuudesta aiheutuvat kustannukset ja kaatopaikan käytöstä poistamisesta ja jälkihoidosta aiheutuvat arvioidut kustannukset vähintään 50 vuoden ajanjaksolta. Jäsenvaltioiden on varmistettava kaikkien tarvittavien kustannustietojen keräämisen ja käytön avoimuus. 11 artikla Jätteen hyväksymismenettelyt1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ennen jätteiden hyväksymistä kaatopaikoille a) hallussapitäjä tai kaatopaikan pitäjä voi ennen toimitusta tai toimituksen aikana tai ensimmäisellä toimituskerralla, jos kyseessä on sarja samantyyppisen jätteen toimituksia, osoittaa asianmukaisilla asiakirjoilla, että kyseessä oleva jäte voidaan hyväksyä tälle kaatopaikalle luvassa määrättyjen ehtojen mukaisesti, ja että se täyttää liittessä II määrätyt hyväksymisperusteet, b) kaatopaikan pitäjä noudattaa seuraavia vastaanottomenettelyjä: - jätettä koskevien asiakirjojen tarkastaminen, mukaan lukien direktiivissä 91/689/ETY edellytetyt asiakirjat ja tarvittaessa Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 259/93 (6) edellytetyt asiakirjat, - jätteen silmämääräinen tarkastaminen kaatopaikalle tultaessa ja sijoituspaikalla, ja tarvittaessa yhdenmukaisuuden tarkastaminen hallussapitäjän esittämässä asiakirjassa annetun kuvauksen kanssa; jos edustavia näytteitä on otettava liitteessä II olevan 3 kohdan 3 tason täytäntöönpanemiseksi, tutkimusten tulokset säilytetään ja näytteenotto toteutetaan liitteessä II olevan 5 kohdan mukaisesti; nämä näytteet on säilytettävä vähintään yhden kuukauden ajan, - rekisterin pitäminen käsitellyn jätteen määristä ja ominaisuuksista; rekisteristä on käytävä ilmi alkuperä, toimituspäivämäärä, tuottajan henkilöllisyys tai kerääjän henkilöllisyys yhdyskuntajätteen osalta sekä vaarallisen jätteen osalta jätteen tarkka sijainti alueella, c) kaatopaikan pitäjän on aina annettava kirjallinen todistus jokaisesta kaatopaikalle hyväksytystä toimituksesta, d) asetuksen (ETY) N:o 259/93 säännöksistä huolimatta kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle jätteen torjumisesta, jos jätettä ei hyväksytä kaatopaikalle. 2. Niiden kaatopaikkojen osalta, jotka on vapautettu tämän direktiivin säädösten noudattamisesta 3 artiklan 3 kohdan nojalla, jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet säädösten laatimiseksi siitä, että - jätteelle suoritetaan säännöllinen silmämääräinen tarkastus sijoituspaikassa sen varmistamiseksi, että kaatopaikalle hyväksytään ainoastaan saarelta tai eristyneestä yhteisöstä peräisin olevaa vaaratonta tai pysyvää jätettä, ja - kaatopaikalle sijoitetun jätteen määrästä pidetään rekisteriä. 12 artikla Toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet, jotta toimintavaiheen valvonta- ja seurantamenettelyt vastaavat vähintään seuraavia vaatimuksia: 1. Kaatopaikan pitäjän on toteutettava toimintavaiheen aikana liitteessä III eritelty valvonta- ja seurantaohjelma. 2. Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvonta- ja seurantamenettelyjen yhteydessä esille tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. Näiden toimenpiteiden toteuttamisen kustannuksista vastaa kaatopaikan pitäjä. Toimivaltaisen viranomaisen asettamin säännöllisin väliajoin, mutta kuitenkin vähintään kunkin kalenterivuoden lopussa, kaatopaikan pitäjän on tehtävä kerättyjen tietojen perustella toimivaltaisille viranomaisille ilmoitus kaikista seurantatuloksista lupaehtojen noudattamisen osoittamiseksi ja tiedon lisäämiseksi jätteen käyttäytymisestä kaatopaikalla. 3. Valvonta- ja seurantamenettelyjen ja/tai 11 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen tutkimusten analyyttisten operaatioiden laadunvalvonnan toteuttavat toimivaltaiset laboratoriot. 13 artikla Käytöstäpoistamismenettely Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että luvan mukaisesti: 1. Kaatopaikan tai sen osan käytöstäpoistamismenettely aloitetaan: a) kun luvassa mainitut asiaan liittyvät ehdot täyttyvät, tai b) toimivaltaisen viranomaisen luvalla kaatopaikan pitäjän hakemuksesta, tai c) toimivaltaisen viranomaisen perustellulla päätöksellä. 2. Kaatopaikka tai sen osa voidaan katsoa lopullisesti käytöstäpoistetuksi vasta sitten, kun toimivaltainen viranomainen on toteuttanut lopullisen tarkastuksen paikalla, arvioinut kaikki kaatopaikan pitäjän antamat kertomukset ja antanut kaatopaikan pitäjälle luvan poistaa kaatopaikka käytöstä. Tämä menettely ei mitenkään vähennä kaatopaikan pitäjän lupaehtojen mukaista vastuuta. 3. Sen jälkeen kun kaatopaikka on lopullisesti poistettu käytöstä, kaatopaikan pitäjä on vastuussa kaatopaikan kunnossapidosta, seurannasta ja valvonnasta jälkihoitovaiheen aikana niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii, ottaen huomioon ajan, jonka kaatopaikka voi aiheuttaa vaaraa. Kaatopaikan pitäjän on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista valvontamenettelyjen yhteydessä esiin tulleista huomattavista haitallisista ympäristövaikutuksista ja hänen on noudatettava toimivaltaisen viranomaisen tekemää päätöstä toteutettavien korjaavien toimenpiteiden luonteesta ja ajoituksesta. 4. Niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen katsoo, että kaatopaikka todennäköisesti aiheuttaa vaaraa ympäristölle, kaatopaikan pitäjä on velvollinen seuraamaan ja tutkimaan kaatopaikan jätekaasujen ja alueen suotovesien koostumusta sekä lähialueen pohjavesikerrosta liitteen III mukaisesti. 14 artikla Olemassa olevat kaatopaikat Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kaatopaikat, joille on myönnetty lupa tai jotka ovat jo toiminnassa, kun tämä direktiivi saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, eivät voi jatkaa toimintaansa, jollei jäljempänä esitettyjä toimia saateta loppuun mahdollisimman pian ja viimeistään viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. 1. Tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kolmen vuoden kuluessa kaatopaikan pitäjän on valmisteltava ja esitettävä toimivaltaisen viranomaisen hyväksyttäväksi kaatopaikan hoitosuunnitelma, joka sisältää 8 artiklassa luetellut kohdat ja kaikki korjaavat toimenpiteet, joiden kaatopaikan pitäjä katsoo olevan tarpeellisia. Jos toimivaltainen viranomainen toteaa kaatopaikan ympäristövaikutusten arvioinnin perusteella, että kaatopaikka vastaa tämän direktiivin 1 artiklassa määriteltyjä tavoitteita, korjaavien toimenpiteiden täytäntöönpano voi olla tarpeetonta. Kaatopaikan pitäjän on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tämän direktiivin liitteessä I olevan 4 kohdan vaatimusten noudattamiseksi. Toimenpiteet on toteutettava tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien viiden vuoden kuluessa. 2. Hoitosuunnitelman esittämisen jälkeen toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä lopullinen päätös siitä, voidaanko toimintaa jatkaa mainitun hoitosuunnitelman ja tämän direktiivin säännösten perusteella. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sulkeakseen 7 artiklan 7 kohdan ja 13 artiklan mukaisesti mahdollisimman pian ne kaatopaikat, joille ei ole myönnetty lupaa jatkaa toimintansa 8 artiklan mukaisesti. 3. Hyväksytyn kaatopaikan hoitosuunnitelman perusteella toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä tarvittavat työt ja määrättävä siirtymäkaudesta suunnitelman toteuttamiseksi. Tämä suunnitelma on toteutettava direktiivin voimaantuloa seuraavien viiden vuoden kuluessa. 4. Tämän direktiivin voimaantuloa seuraavien kahden vuoden aikana 4, 5, 6, 11 artiklaa ja liitettä II sovelletaan vaarallisten jätteiden kaatopaikkoihin. 15 artikla Velvollisuus antaa kertomuksia Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle kertomus tämän direktiivin täytäntöönpanosta kolmen vuoden välein. Kertomus on laadittava sellaisen kyselylomakkeen tai kaavakkeen perusteella, jonka komissio on laatinut direktiivin 91/692/ETY (7) 6 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Kyselylomake tai kaavake on lähetettävä jäsenvaltioille kuusi kuukautta ennen kertomuksen kattaman ajanjakson alkua. Kertomus on lähetettävä komissiolle yhdeksän kuukauden kuluessa kertomuksen kattavan kolmivuotiskauden päättymisestä. Komissio julkaisee yhteisön kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta yhdeksän kuukauden kuluessa jäsenvaltioiden laatimien kertomusten vastaanottamisesta. 16 artikla Komitea Komissio hyväksyy muutokset, jotka ovat tarpeellisia tämän direktiivin liitteiden mukauttamiseksi tieteen ja tekniikan kehitykseen, sekä ehdotukset kaatopaikkoja koskevien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardoimiseksi direktiivin 75/442/ETY 18 artiklan mukaisesti perustetun komitean avustamana ja tämän direktiivin 17 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin liitteisiin liittyvien valvonta-, näytteenotto- ja tutkimusmenetelmien standardoimista koskevat ehdotukset kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. Komissio, jota avustaa komitea, hyväksyy tämän direktiivin 5, 7 ja 11 artiklassa tarkoitettujen tilastotietojen yhdenmukaistamista ja säännöllistä välittämistä koskevia säännöksiä kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta, ja tarvittaessa näiden säännösten muutoksia. 17 artikla Komiteamenettelyt Komissiota avustaa komitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden edustajista ja jonka puheenjohtajana on komission edustaja. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiirellisyyden mukaan. Lausunto annetaan EY:n perustamisopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätyllä määräenemmistöllä päätöksistä, jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen. Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean lausunnon mukaiset. Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaiset tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä. Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää erikseen kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessä ja joka ei misään tapauksessa saa olla pidempi kuin kolme kuukautta siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä. 18 artikla Voimaansaattaminen 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2000. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 19 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 20 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. (1) EYVL N:o L 194, 25.7.1975, s. 39, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 94/3/EY (EYVL N:o L 5, 7.1.1994, s. 15). (2) EYVL N:o L 257, 10.10.1996, s. 26. (3) EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 20, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/31/EY (EYVL N:o L 168, 2.7.1994, s. 28). (4) EYVL N:o L 356, 31.12.1994, s. 14. (5) EYVL N:o L 175, 5.7.1985, s. 40. (6) EYVL N:o L 30, 6.2.1993, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna päätöksellä 94/721/EY (EYVL N:o L 288, 9.11.1994, s. 36). (7) EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48. LIITE I KAIKKIEN KAATOPAIKKALUOKKIEN YLEISVAATIMUKSET 1. Sijainti 1.1. Kaatopaikan sijainnin osalta on otettava huomioon vaatimukset, jotka liittyvät seuraaviin tekijöihin: a) kaatopaikka-alueen rajojen ja asuin- ja virkistysalueiden, vesiteiden, vesistöjen sekä muiden maatalous- ja kaupunkialueiden välisten välimatkojen on oltava sellaiset, että ne takaavat vähintään 0,5 kilometrin etäisyyden asuinalueilta yhdyskuntajätteiden kaatopaikkojen osalta ja 2 kilometrin etäisyyden asuinalueilta vaarallisten jätteiden kaatopaikkojen osalta, b) alueella esiintyvät pohjavedet, rannikkovedet tai luonnonsuojeluvyöhykkeet, c) alueen geologiset ja hydrogeologiset olosuhteet, d) alueen tulvimis-, vajoamis-, maanvieremä- tai lumivyöryvaarat, e) alueen luonnonperinnön tai kulttuuriperinnön suojelu. 1.2. Kaatopaikka voidaan hyväksyä vain, jos direktiivin 85/337/ETY mukaisen mahdollisen ympäristövaikutusten arvioinnin jälkeen alueen ominaisuudet suhteessa edellä mainittuihin vaatimuksiin tai suunnitellut korjaavat toimenpiteet osoittavat, että kaatopaikka ei aiheuta vakavaa vaaraa ympäristölle. 2. Vesien valvonta ja suotoveden käsittely On toteutettava kaatopaikan ominaisuuksiin ja sääolosuhteisin liittyvät tarvittavat toimenpiteet - niiden vesimäärien rajoittamiseksi, jotka sadevedestä johtuen suotautuvat kaatopaikan jätemassaan, - pintaveden ja/tai pohjaveden kaatopaikan jätteisiin suotautumisen estämiseksi, - saastuneen veden ja suotoveden keräämiseksi; jos kaatopaikan sijaintiin ja hyväksyttävän jätteen tarkasteluun perustuva arviointi osoittaa, että kaatopaikka ei muodosta mahdollista uhkaa ympäristölle, toimivaltainen viranomainen voi päättää, että tätä säännöstä ei sovelleta, - kaatopaikalta kerätyn saastuneen veden ja suotoveden käsittelemiseksi kaatopaikalta purkautuvilta vesiltä edellytetyn laadun saavuttamiseksi. Edellä mainittuja säännöksiä ei sovelleta pysyvän jätteen kaatopaikkoihin. 3. Maaperän ja vesien suojelu 3.1. Kaatopaikan on sijaittava ja sen on oltava suunniteltu siten, että se täyttää tarpeelliset edellytykset, joilla ehkäistään maaperän, pohjaveden ja pintaveden pilaantuminen ja varmistetaan suotoveden tehokas kerääminen 2 kohdan edellytysten mukaisesti. Maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelu on saavutettava käyttämällä geologisen esteen ja pohjavuorauksen yhdistelmää toiminnallisen/aktiivin vaiheen aikana ja geologisen esteen ja eristevuorauksen yhdistelmää passiivisen vaiheen aikana/käytöstä poistamisen jälkeen. 3.2. Geologinen este määräytyy kaatopaikan alla ja sen läheisyydessä vallitsevien geologisten ja hydrogeologiset olosuhteiden perusteella, jotka tarjoavat riittävän vaimennuskapasiteetin maaperään ja pohjaveteen kohdistuvan mahdollisen uhan torjumiseksi. Kaatopaikan perustuksen ja sivujen tulee koostua mineraalikerroksesta, joka vastaa läpäisevyys- ja paksuusvaatimuksen osalta sellaisen maaperän, pohjaveden ja pintaveden suojelun yhdistettyä vaikutusta (k), joka vastaa vähintään seuraavien vaatimusten avulla saavutettavia tuloksia: - vaarallisen jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; paksuus ≥ 5 m - vaarattomaan jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; paksuus ≥ 1 m - pysyvän jätteen kaatopaikka: K ≤ 1,0 × 10-7 m/s; paksuus ≥ 1 m m/s = metriä/sekunti Jos geologinen este ei luonnostaan vastaa edellä mainittuja vaatimuksia, sitä voidaan täydentää keinotekoisesti ja vahvistaa muilla vastaavan suojan antavilla keinoilla. Keinotekoisesti luodun geologisen esteen on oltava vähintään 0,5 metriä paksu. 3.3. Edellä kuvatun geologisen esteen lisäksi on lisättävä suotoveden keruu- ja tiivistysjärjestelmä seuraavien periaatteiden mukaisesti, jotta varmistetaan, että suotoveden kerääntyminen kaatopaikan pohjalle on mahdollisimman vähäistä: >TAULUKON PAIKKA> Jäsenvaltiot voivat asettaa yleisiä tai erityisiä vaatimuksia pysyvän jätteen kaatopaikoille ja edellä mainittujen teknisten keinojen ominaispiirteille. Jos toimivaltainen viranomainen mahdollisia ympäristövaaroja tarkasteltuaan katsoo, että suotoveden muodostumisen torjuminen on tarpeellista, voidaan määrätä pintavuorauksesta. Pintavuorausta koskevat seuraavat suositukset: >TAULUKON PAIKKA> 3.4. Jos ympäristövaarojen arvioinnin perusteella, ottaen erityisesti huomioon direktiivi 80/68/ETY (1), toimivaltainen viranomainen on päättänyt 2 kohdan mukaisesti ("Vesien valvonta ja suotoveden käsittely"), että suotoveden keruu ja käsittely ei ole tarpeellista tai on todettu, että kaatopaikka ei muodosta todennäköistä uhkaa maaperälle, pohjavedelle tai pintavedelle, yllä mainittuja 2 ja 3 kohdan vaatimuksia voidaan lieventää vastaavasti. 3.5. Tämä direktiivin 16 artiklassa tarkoitettu komitea kehittää ja hyväksyy menetelmän, jota käytetään kaatopaikkojen vedenläpäisykertoimen määrittelemiseen kaatopaikan alueella ja alueella sen koko laajuudessa. 4. Kaasujen valvonta 4.1. On toteutettava tarvittavat toimenpiteet kaatopaikkakaasujen kertymisen ja purkautumisen valvomiseksi (liite III). 4.2. Kaatopaikkakaasuja on kerättävä kaikilta kaatopaikoilta, joihin sijoitetaan biologisesti hajoavaa jätettä, ja kaatopaikkakaasuja on käsiteltävä ja käytettävä. Jos kerättyä kaasua ei voida käyttää energian tuotantoon, se on hävitettävä polttamalla. 4.3. Kaatopaikkakaasujen keruu, käsittely ja käyttö tulee 4.2 kohdan mukaisesti toteuttaa tavalla, joka minimoi ympäristövahingot tai ympäristön pilaantumisen sekä ihmisten terveydelle aiheutuvat vaarat. 5. Haitat ja vaarat On toteutettava toimenpiteet, joilla pienennetään kaatopaikasta aiheutuvia haittoja ja vaaroja, jotka syntyvät: - haju- ja pölypäästöistä, - tuulen kantamista aineista, - melusta ja liikenteestä, - linnuista, tuhoeläimistä ja hyönteisistä, - aerosolien muodostumisesta, - tulipaloista. Kaatopaikat on varustettava niin, että kaatopaikalta peräisin oleva jäte ei leviä yleisille teille tai ympäröiville maa-alueille. 6. Vakavuus Jätteet on sijoitettava kaatopaikalle siten, että varmistetaan jätemassan ja siihen liittyvien rakenteiden vakavuus, etenkin liukumien estämiseksi. Jos on rakennettu keinotekoinen este, on varmistettava, että geologinen aluskerros on kaatopaikan muodon huomioon ottaen riittävän vakaa ehkäisemään pohjaan painautumisen, joka voi aiheuttaa vahinkoa esteelle. 7. Aitaaminen Kaatopaikka on ympäröitävä aidalla, joka on riittävä estämään vapaan pääsyn kaatopaikalle. Portit on pidettävä lukittuina toiminta-ajan ulkopuolella. Jokaisen laitoksen valvonta- ja sisäänpääsyjärjestelmään on sisällyttävä toimenpideohjelma jätteen laittoman kaatopaikalle sijoittamisen havaitsemiseksi ja ehkäisemiseksi. (1) EYVL N:o L 20, 26.1.1980, s. 43, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/692/ETY (EYVL N:o L 377, 31.12.1991, s. 48). LIITE II JÄTTEEN HYVÄKSYMISEN ARVIOINTIPERUSTEET JA MENETTELYT 1. Johdanto Tässä liitteessä kuvataan: - yleiset periaatteet jätteiden hyväksymiselle eri kaatopaikkaluokkiin; tulevan jäteluokitusmenettelyn olisi perustuttava näille periaatteille, - suuntaviivat alustavan jätteen hyväksymismenettelyn luomiseksi, jota on noudatettava, kunnes yhtenäinen jätteiden luokittelu- ja hyväksymismenettely on hyväksytty; tämän direktiivin 16 artiklassa tarkoitettu tekninen komitea kehittää tämän menettelyn sekä asianmukaiset näytteenottomenettelyt. Tämä teknisen komitean työ saatetaan loppuun kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin antamisesta, ja se on toteutettava ottaen huomioon tämän direktiivin 1 artiklassa määritellyt tavoitteet. 2. Yleiset periaatteet Kaatopaikalle sijoitettavan jätteen koostumus, liukoisuus, käyttäytyminen pitkällä aikavälillä ja yleiset ominaisuudet on tiedettävä mahdollisimmn tarkasti. Jätteen hyväksyminen kaatopaikalle voi perustua hyväksytyistä tai hylätyistä jätteistä tehtyihin luetteloihin, joissa jätteet on määritelty niiden luonteen ja alkuperän mukaan, tai jätteen analysointimenetelmiin ja hyväksyttävän jätteen ominaisuuksien raja-arvoihin. Tässä direktiivissä esitettyjen tulevien jätteen hyväksymismenettelyjen on perustuttava mahdollisimman pitkälle standardoituihin jätteenanalysointimenetelmiin ja hyväksyttävän jätteen ominaisuuksien raja-arvoihin. Ennen tällaisten analysointimenetelmien ja raja-arvojen määrittelemistä jäsenvaltioiden olisi ainakin laadittava kansallisia luetteloita kunkin kaatopaikkaluokan kaatopaikoille hyväksyttävistä jätteistä tai jätteistä, joita ei saa sijoittaa tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille, tai määriteltävä arviointiperusteet luetteloihin merkitsemiselle. Jotta jäte voidaan hyväksyä tiettyyn kaatopaikkaluokkaan kuuluville kaatopaikoille, sen on oltava mainittu asianmukaisessa kansallisessa luettelossa tai sen on täytettävä vastaavat arviointiperusteet kuin mitä luettelon merkitseminen vaatii. Nämä luettelot tai vastaavat arviointiperusteet sekä analysointimenetelmät ja raja-arvot on lähetettävä komissiolle kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, tai siitä, kun ne hyväksytään kansallisella tasolla. Näitä luetteloita tai hyväksymisperusteita olisi käytettävä paikkakohtaisten luetteloiden laatimisessa eli tämän direktiivin 9 artiklan mukaisesti luvassa eriteltyjen hyväksyttyjen jätteiden luetteloiden laatimisessa. Perusteet, joita käytetään jätteen hyväksymisessä viiteluetteloon tai tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille, voivat perustua muuhun lainsäädäntöön ja/tai jätteiden ominaisuuksiin. Perusteet, joita käytetään jätteen hyväksymisessä tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille, on johdettava seuraavista tekijöistä: - ympäröivän ympäristön suojelu (erityisesti pohjavesi ja pintavesi), - ympäristösuojelujärjestelmien suojaaminen (esim. vuoraukset ja suotovesien käsittelyjäjestelmät), - toivottujen jätteenvakauttamismenettelyjen suojaaminen kaatopaikan sisällä, - ihmisen terveyttä uhkaavilta vaaroilta suojaaminen. Esimerkkejä jätteen ominaisuuksiin perustuvista arviointiperusteista ovat: - kokonaiskoostumuksen tuntemista koskevat vaatimukset, - jätteeseen sisältyvän orgaanisen aineen määrän rajoitukset, - jätteen orgaanisten ainesosien biologista hajoamista koskevat vaatimukset tai rajoitukset, - määriteltyjen, mahdollisesti vahingollisten/vaarallisten aineiden määrää koskevat rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojeluperusteisiin), - määritellyistä, mahdollisesti vahingollisista/vaarallisista aineista mahdollisesti ja odotetusti syntyvien suotovesien määrää koskevat rajoitukset (suhteessa edellä mainittuihin suojeluperusteisiin), - jätteen ja siitä syntyvän suotoveden ympäristömyrkylliset ominaisuudet. Jätteiden ominaisuuksiin perustuvien hyväksymisperusteiden on yleensä oltava kaikkein kattavimpia pysyvien jätteiden kaatopaikkojen osalta, mutta ne voivat olla vähemmän kattavia vaarattomien jätteiden kaatopaikkojen osalta ja vähiten kattavia vaarallisten jätteiden kaatopaikkojen osalta, mikä johtuu kahden viimeksi mainitun luokan korkeammasta ympäristösuojelutasosta. 3. Yleiset menettelyt testaukselle ja jätteen hyväksymiselle Jätteen yleisen määrittelyn ja testauksen on perustuttava seuraavaan kolmitasoiseen porrastukseen: >TAULUKON PAIKKA> Tietyntyyppinen jäte on tavallisesti määriteltävä tasolla 1, ja sen on täytettävä asianmukaiset arviointiperusteet, jotta se voidaan hyväksyä viiteluetteloon. Jotta tietyntyyppinen jäte voi säilyä paikkakohtaisessa luettelossa, sitä on testattava säännöllisin määräajoin (esimerkiksi vuosittain) tasolla 2 ja sen on täytettävä asianmukaiset arviointiperusteet. Jokainen jätekuorma, joka saapuu kaatopaikan portille, on tarkastettava tasolla 3. Tietyntyyppiset jätteet voidaan pysyvästi tai väliaikaisesti vapauttaa testauksesta tasolla 1. Tämä voi johtua siitä, että testausta on vaikea toteuttaa tai että asianmukaisia testausmenetelmiä tai hyväksymisperusteita ei ole saatavissa, tai se voi johtua poikkeavasta lainsäädännöstä. 4. Suuntaviivat alustaville jätteen hyväksymismenettelyille Tämän liitteen täydentämiseen saakka ainoastaan tason 3 testaus on pakollista ja tasojen 1 ja 2 testauksia sovelletaan siinä määrin kuin se on mahdollista. Tässä alustavassa vaiheessa tietyn kaatopaikkaluokan kaatopaikoille hyväksyttävän jätteen on sisällyttävä joko kyseistä kaatopaikkaluokkaa koskevaan rajoitettuun kansalliseen luetteloon tai paikkakohtaiseen luetteloon tai sen on täytettävä perusteet, jotka vastaavat luetteloon merkitsemiseksi vaadittavia perusteita. Seuraavia yleisiä suuntaviivoja voidaan käyttää vahvistettaessa alustavia arviointiperusteita jätteiden hyväksymiselle kolmeen tärkeimpään kaatopaikkaluokkaan tai vastaaviin luetteloihin: Pysyvien jätteiden kaatopaikat: Ainoastaan 2 artiklan e kohdan määritelmän mukaiset pysyvät jätteet voidaan hyväksyä luetteloon. Vaarattomien jätteiden kaatopaikat: Jotta jätetyyppi voidaan hyväksyä luetteloon, se ei saa kuulua direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan. Vaarallisten jätteiden kaatopaikat: Vaarallisten jätteiden kaatopaikkoja koskeva alustava luettelo koostuu ainoastaan direktiivin 91/689/ETY soveltamisalaan kuuluvista jätetyypeistä. Tällaisia jätetyyppejä ei kuitenkaan saa hyväksyä luetteloon ilman esikäsittelyä, jos niihin sisältyvien mahdollisesti vaarallisten ainesosien kokonaispitoisuus tai näiden ainesosien liukoisuus ovat riittävän korkeita, että ne voivat muodostaa lyhyellä aikavälillä työterveys- tai ympäristövaaran tai estää jätteiden riittävän vakauttamisen kaatopaikan suunnitellun elinkaaren aikana. 5. Näytteenotto jätteestä Näytteenotto jätteestä voi aiheuttaa vakavia ongelmia näytteen edustavuuden ja näytteenottotekniikoiden kannalta, koska monet jätteet ovat luonteeltaan heterogeenisiä. Näytteenotolle jätteestä kehitetään eurooppalainen standardi. Siihen saakka, kunnes jäsenvaltiot hyväksyvät tämän standardin tämän direktiivin 16 artiklan mukaisesti, jäsenvaltiot voivat soveltaa kansallisia standardeja ja menettelyjä. LIITE III TOIMINTA- JA JÄLKIHOITOVAIHEIDEN VALVONTA- JA SEURANTAMENETTELYT 1. Johdanto Tämän liitteen tarkoituksena on esittää vähimmäismenettelytavat seurannalle, jota suoritetaan sen tarkistamiseksi, että - jäte on hyväksytty käsiteltäväksi kyseiselle kaatopaikkaluokalle vahvistettujen arviointiperusteiden mukaisesti, - kaatopaikan sisällä tapahtuvat prosessit etenevät halutulla tavalla, - ympäristönsuojelujärjestelmät toimivat täysin aiotulla tavalla, - kaatopaikan lupaehtoja noudatetaan. 2. Säätiedot Kertomusten antamista koskevan velvollisuuden mukaisesti (15 artikla) jäsenvaltioiden on toimitettava tiedot säätietojen keruujärjestelmästä. Jäsenvaltiot päättävät siitä, kuinka tiedot on kerättävä (paikan päällä, kansallinen säähavaintoasemien verkosto, jne.). Jos jäsenvaltiot päättävät, että vesibalanssit ovat tehokas keino sen arvioimiseksi, muodostuuko kaatopaikkamassassa suotovettä tai vuotaako kaatopaikka, on suositeltavaa, että seuraavat tiedot kerätään kaatopaikalla suoritettavan seurannan avulla tai lähimmältä säähavaintoasemalta niin kauan kuin toimivaltainen viranomainen sitä vaatii tämän direktiivin 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti: >TAULUKON PAIKKA> 3. Päästöjä koskevat tiedot: veden, suotoveden ja kaasujen valvonta Näytteenotto suotovedestä ja pintavedestä, jos niitä esintyy, on tehtävä edustavissa kohdissa. Suotoveden näytteenotto ja mittaaminen (määrä ja koostumus) on suoritettava erikseen jokaisessa kohdassa, josta suotovettä päästetään kaatopaikalta. Viite: näytteenottotekniikan yleiset suuntaviivat, ISO 5667-2 (1991). Pintaveden, jos sitä esiintyy, seuranta on toteutettava vähintään kahdessa kohdassa, joista toinen on ylävirtaan ja toinen alavirtaan kaatopaikalta. Kaasujen seurannan on oltava edustava kaatopaikan kaikissa osissa. Näytteenoton ja analyysien suoritustiheys esitetään alla olevassa taulukossa. Suotovedestä ja vedestä on otettava seurantaa varten näyte, joka edustaa sen keskimääräistä koostumusta. >TAULUKON PAIKKA> 4. Pohjaveden suojelu A. Näytteenotto Mittausten on tuotettava tietoa pohjavedestä, johon kaatopaikan toiminta todennäköisesti vaikuttaa, ja vähintään yhden mittauskohdan on sijaittava pohjaveden sisäänvirtausalueella ja toisen ulosvirtausalueella. Tätä lukumäärää voidaan nostaa erityisen hydrogeologisen tutkimuksen perusteella ja jos on tarvetta havaita varhaisessa vaiheessa suotoveden tahaton pääsy pohjaveteen. Näytteet on otettava vähintään kolmesta kohdasta ennen jätteiden sijoittamista, jotta saadaan viitearvot tuleville näytteille. Viite: Pohjavesien näytteenotto, ISO 5667, osa 11, 1993. B. Seuranta Otetuista näytteistä analysoitavat muuttujat on johdettava odotetusta suotoveden koostumuksesta ja alueen pohjaveden laadusta. Analyysin muuttujia valittaessa on otettava huomioon liikkuvuus pohjavesialueella. Muuttujiin voi sisältyä osoitinmuuttujia sen varmistamiseksi, että veden laadun muutoksen havaitaan nopeasti (1). >TAULUKON PAIKKA> C. Kynnystaso Tämän direktiivin 12 ja 13 artiklassa tarkoitettujen merkittävien ympäristöhaittojen on katsottava aiheutuneen pohjavedelle, jos pohjavedestä otetun näytteen analyysi osoittaa veden laadussa tapahtuneen merkittäviä muutoksia. Kynnystaso on määriteltävä ottaen huomioon kaatopaikka-alueen erityiset hydrogeologiset muodostumat ja pohjaveden laatu. Kynnystasosta on määrättävä luvassa aina kun se on mahdollista. Havainnot on arvioitava valvontataulukon avulla, joka sisältää vahvistetut valvontasäännöt ja -tasot jokaiselle alasuunnassa olevalle kaivolle. Valvontatasot on määriteltävä pohjaveden laadun paikallisten vaihtelujen mukaan. 5. Kaatopaikan topografia: kaatopaikkamassaa koskevat tiedot >TAULUKON PAIKKA> (1) Suositellut muuttujat: ph, TOC, fenolit, raskasmetallit, fluoridi, AS, öljy/hiilivedyt.