FI Euroopan unionin virallinen lehti CE 259/77

Kohti uudistettua Maailman kauppajärjestöä

P6_TA(2008)0180

Euroopan parlamentin päätöslauselma 24. huhtikuuta 2008”Kohti uudistettua Maailman kauppajärjestöä” (2007/2184(INI))

(2009/C 259 E/14)

Euroopan parlamentti, joka

— ottaa huomioon 15. joulukuuta 1999 antamansa päätöslauselman Seattlessa pidetystä Maailman kauppajärjestön kolmannesta ministerikokouksesta (1), 25. lokakuuta 2001 antamansa päätöslauselman kansainvälisen kaupan avautumisesta ja demokratiasta (2), 13. joulukuuta 2001 antamansa päätöslauselman WTO:n kokouksesta Qatarissa (3), 25. syyskuuta 2003 antamansa päätöslauselman Maailman kauppajärjestön viidennestä ministerikokouksesta Cancúnissa (4), 12. toukokuuta 2005 antamansa päätöslauselman Dohan kierroksen arvioinnista WTO:n yleisneuvostossa 1. elokuuta 2004 tehdyn päätöksen jälkeen (5), 1. joulukuuta 2005 antamansa päätöslauselman Hongkongissa järjestettävän Maailman kauppajärjestön kuudennen ministerikokouksen valmisteluista (6) sekä 4. huhtikuuta 2006 antamansa päätöslauselman Dohan kierroksen arvioinnista Hongkongissa järjestetyn Maailman kauppajärjestön ministerikokouksen jälkeen (7),

— ottaa huomioon Maailman kauppajärjestöä (WTO) käsittelevän parlamentaarisen konferenssin istuntojen loppujulistukset, jotka hyväksyttiin Genevessä 18. helmikuuta 2003, Cancúnissa 12. syyskuuta 2003, Brysselissä 26. marraskuuta 2004, Hongkongissa 15. joulukuuta 2005 ja Genevessä 2. joulukuuta 2006,

— ottaa huomioon Maailman kauppajärjestön perustamisesta tehdyn Marrakeshin sopimuksen,

— ottaa huomioon WTO:n ministerikokouksen julkilausumat, jotka hyväksyttiin Dohassa 14. marraskuuta 2001 ja Hongkongissa 18. joulukuuta 2005,

— ottaa huomioon Peter Sutherlandin johdolla toimineen neuvoa-antavan komitean tammikuussa 2005 laatiman raportin WTO:n tulevaisuudesta (8),

— ottaa huomioon WTO:n raportin maailmankaupasta vuodelta 2004,

— ottaa huomioon Hongkongin julistuksen 56 kohdan toimista, joilla varmistetaan tärkeimpien YK:n erityisjärjestöjen, Kansainvälinen työjärjestö (ILO) mukaan lukien, täysipainoinen osallistuminen ja panos WTO-prosessiin ja meneillään oleviin neuvotteluihin,

— ottaa huomioon työjärjestyksen 45 artiklan,

— ottaa huomioon kansainvälisen kaupan valiokunnan mietinnön ja kehitysyhteistyövaliokunnan sekä talous- ja raha-asioiden valiokunnan lausunnot (A6-0104/2008),

A. katsoo, että WTO:lla on tärkeä merkitys niiden monenvälisten organisaatioiden joukossa, jotka osallistuvat omalta osaltaan kansainvälisen talouden hallintoon ja joiden on yhdessä työskenneltävä kestävää kehitystä koskevien vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi,

B. toteaa, että kun nykyinen WTO-kierros käynnistettiin Dohassa, Qatarissa vuonna 2001, sen viralliseksi nimeksi tuli ”Dohan kehitysohjelma”, koska haluttiin korostaa tarvetta auttaa ensisijaisesti köyhiä ja kehitysmaita hyötymään enemmän kaupan vapauttamisesta;

C. ottaa huomioon, että EU pitää monenvälistä kauppajärjestelmää koskevien saavutusten turvaamista ensisijaisen tärkeänä ja on edelleen vahvasti sitoutunut edesauttamaan Dohan kierroksen onnistumista,

D. katsoo, että neuvotteluissa kohdatuista vaikeuksista huolimatta pyrkimykset päättää menestyksekkäästi käynnissä oleva kierros jatkuvat ja niitä on tuettava,

E. katsoo, että EU:n monien kumppaneiden kanssa eri puolilla maailmaa hiljattain aloittamat kahdenväliset ja alueelliset kauppaneuvottelut ovat luonteeltaan täydentäviä eivätkä vaihtoehto Dohan kierroksen päättämiselle,

F. toteaa, että riippumatta Dohan kierroksen päättymiseen liittyvistä välittömistä huolenaiheista ja kritiikistä, joka kohdistuu käsiteltäviä eri aiheita koskeviin erilaisiin kantoihin, on jo nyt välttämätöntä valmistautua Dohan jälkeiseen aikaan,

G. ottaa huomioon, että Peter Sutherlandin johdolla toiminut neuvottelukunta teki jo vuonna 2004 tärkeää analyysiä WTO:n tulevaisuudesta ja järjestön kohtaamista institutionaalisista haasteista; toteaa, ettei mitään konkreettisia toimia ole kuitenkaan toteutettu neuvottelukunnan WTO:n pääsihteerille tammikuussa 2005 toimittaman raportin suositusten johdosta,

H. pitää viimeaikaisten tapahtumien valossa tärkeänä käynnistää tämä keskustelu pikaisesti uudelleen ja tarkastella perinpohjaisesti uudelleen monia WTO:n toimintaan liittyviä näkökohtia, jotta voitaisiin parantaa järjestön tehokkuutta ja legitiimiyttä,

I. katsoo, ettei Euroopan parlamentin toivoma WTO-instituutioita koskeva keskustelu ole mitenkään ristiriidassa Dohan kierroksen jatkamisen ja mahdollisen päättämisen kanssa,

1. vetoaa jälleen kaikkiin osapuoliin ja erityisesti nouseviin talouksiin, jotta ne osoittaisivat olevansa valmiita joustamaan, niin että Dohan kierroksella päästäisiin eteenpäin ja saataisiin aikaan kattava, tasapuolinen sopimus, joka edistää sekä maailmankaupan ja maailmanlaajuisen kasvun elpymistä että maailman vähiten kehittyneiden maiden kehitystä;

2. katsoo lisäksi, että nyt on tärkeämpää kuin koskaan aloittaa uudelleen pohdinta WTO:n päätöksentekoprosessista, tehtävänmäärityksestä, toiminnasta ja tulevaisuudesta järjestön mahdollista uudistusta silmällä pitäen;

3. pyytää komissiota esittämään mahdollisimman pian Genevessä vahvan aloitteen tämän keskustelun käynnistämiseksi uudelleen; kehottaa komissiota ottamaan asiassa epävirallisesti yhteyttä muihin WTO:n jäseniin, jotka saattaisivat tukea tällaista aloitetta, sekä järjestön pääjohtajaan ja antamaan tälle ennen vuoden 2008 loppua selvityksen näiden keskustelujen tuloksista;

4. panee tyytyväisenä merkille WTO:n merkittävän uudistamisen ja korostaa, että kauppa on tehokas väline kehitysyhteistyössä ja köyhyyden vähentämisessä; korostaa, että monenvälisyys (multilateralismi) on tärkeä mekanismi, joka edistää vapaata ja reilua kauppaa ja auttaa saavuttamaan Yhdistyneiden Kansakuntien vuosi-tuhattavoitteet;

5. katsoo, että vahva Maailman kauppajärjestö, joka noudattaa sääntöihin perustuvaa kansainvälistä kauppajärjestelmää, tarjoaa kehitysmaille parhaimmat mahdollisuudet köyhyyden poistamiseen; pitää valitettavana, että kehitysmaiden rajatut käyttövarat asettavat ne neuvotteluissa haitalliseen asemaan; painottaa, että EU:n pitäisi tukea WTO:n sihteeristön vahvistamista ja teknisen tuen varojen lisäämistä erityisesti kehitysmaihin kuuluville WTO:n jäsenille, jotta nämä pystyisivät ratkaisemaan erityisongelmiaan;

6. huomauttaa, että WTO on ainoa maailmanlaajuinen sääntelyjärjestö, joka ei kuulu YK:n järjestöihin, minkä seurauksena WTO:n sääntely rajoittuu pelkkään kauppapolitiikkaan; kehottaa komissiota asettamaan tämän rakenteellisen ongelman tärkeälle sijalle WTO-uudistusohjelmassa;

7. katsoo, että tällaisessa keskustelussa olisi keskityttävä ensi sijassa monenvälisen kauppajärjestelmän perustavoitteisiin, jotta ne olisivat johdonmukaisia muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa ja tukisivat toisiaan; katsoo, että on erityisen tarpeellista vahvistaa toisaalta WTO:n toimien ja toisaalta ILOn, YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO), YK:n ympäristöohjelman (UNEP), YK:n kehitysohjelman (UNDP), Maailman terveysjärjestön (WHO), YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin (UNCTAD) ja uusiutuvia energialähteitä koskevan Kioton ohjelman toimien välistä koordinointia kyseisten järjestöjen päätöksentekoprosessien yhdenmukaistamiseksi; katsoo tässä yhteydessä, että ILOlle olisi myönnettävä tarkkailijan asema WTO:ssa ja että olisi perustettava oikeudenmukaista kauppaa ja ihmisarvoista työtä käsittelevä komitea kauppa- ja ympäristökomitean mallin mukaisesti;

8. kehottaa pohtimaan syvällisesti kysymystä kauppaan liittymättömien näkökohtien huomioimisesta WTO:n säännöissä, jotta jäsenet voivat tavoitella hyväksyttäviä poliittisia tavoitteita ja samalla turvata pääsyn markkinoille; korostaa, että EU:n olisi tuettava lujasti kansainvälisten standardien hyväksymispyrkimyksiä ja että kehitysmaille olisi myönnettävä tarvittavaa tukea, jotta ne kykenevät täyttämään mainitut standardit;

9. pyytää YK:ta tarkastelemaan yhdessä WTO:n kanssa monenvälisten järjestöjen välille luotavia uusia suhteita, jotta voidaan varmistaa järjestöjen toiminnan ja kansainvälisten sääntelysopimusten ja -yleissopimusten johdonmukaisuus ja siten edistää kestävää kehitystä ja köyhyyden poistamista;

10. katsoo, että kaikkein haastavin yksittäinen YK:n ja WTO:n järjestelmien yhdenmukaisuutta koskeva vaatimus on WTO:n velvollisuus varmistaa, että kauppasäännöissä kunnioitetaan täysin ihmisoikeuslainsäädäntöä ja sosiaalisia ja ympäristöstandardeja;

11. kannattaa kannustinperusteista menettelyä, kun WTO:n jäseniä ohjataan noudattamaan sosiaalisia ja ympäristöstandardeja, mutta kehottaa tarkastelemaan myös WTO-yhteensopivia toimia sosiaalisen ja ympäristöperusteisen polkumyynnin torjumiseksi;

12. kannattaa vaatimusta, jonka mukaan vastaisuudessa WTO:n jäsenten ”kauppapoliittisessa maatutkinnassa” (TPRM) arvioidaan sosiaaliset sekä sukupuoleen ja ympäristöön liittyvät näkökohdat samoin kuin työllisyyttä ja työntekijöiden oikeuksia koskevat ja näihin liittyvät säännökset;

13. kehottaa keskusteluun osallistuvia pohtimaan sellaisten pitkiin ”kierroksiin” perustuvien kauppaneuvottelujen rajoja, joissa kaikki WTO:n jäsenmaat otetaan mukaan keskusteluun laajasta aihevalikoimasta ”yhtenäissitoumuksen” pohjalta; tunnustaa tämän lähestymistavan historialliset ansiot monenvälistä kauppajärjestelmää perustettaessa ja kehitettäessä ja mahdollistettaessa asteittainen kaupan vapauttaminen sekä vastavuoroiset ja molempia osapuolia hyödyttävät sitoumukset; katsoo kuitenkin, että aloilla, joilla on edistytty riittävästi (kuten nykyään kaupan helpottamisessa) voitaisiin tulevaisuudessa käyttää muita, joustavampia ja tehokkaampia malleja;

14. katsoo, että WTO:n institutionaalista rakennetta voitaisiin parantaa erottamalla uusia sääntöjä ja sitoumuksia koskeviin neuvotteluihin liittyvät toimet paremmin toimista, jotka liittyvät nykyisten sopimusten täytäntöönpanoon; korostaa pitävänsä tärkeinä viimeksi mainittuja toimia, joita WTO:n jäsenmaat eivät missään tapauksessa saisi uhrata kohdentaessaan resursseja ja poliittista huomiota;

15. ehdottaa, että voimassa olevien monenvälisten kauppasääntöjen tähdellisyyttä ja soveltuvuutta olisi arvioitava säännöllisesti uudelleen, jotta niitä voitaisiin tarvittaessa mukauttaa;

16. kehottaa määrittelemään uudelleen ministerikokouksen tehtävän ja muodon; toteaa, että WTO:n jäsenmaat ovat jo nyt taipuvaisia suosimaan tällä tasolla epävirallisempia koordinointi- ja päätöksentekotapoja, sekä toteaa, että vuonna 2007 ei kutsuttu koolle yhtäkään ministerikokousta huolimatta Marrakeshin sopimuksen tällaisten kokousten tiheyttä koskevista nimenomaisista määräyksistä; kehottaa WTO:n jäsenmaita ottamaan oppia tästä kehityksestä;

17. muistuttaa WTO:n parlamentaarisen ulottuvuuden tärkeydestä WTO:n neuvottelujen demokraattisen legitiimiyttä lujitettaessa ja neuvottelujen avoimuutta edistettäessä; korostaa Euroopan parlamentin ja parlamenttien välisen liiton (IPU) yhdessä järjestämän WTO:ta käsittelevän parlamentaarisen konferenssin, jonka toimia voitaisiin tehostaa, tekemän työn tärkeyttä;

18. muistuttaa, että parlamentin jäsenet vaaleilla valittuina kansalaisten edustajina näyttelevät tärkeää osaa kaupan alan ja erityisesti WTO:n neuvotteluissa;

19. korostaa, että on tarpeen luoda WTO:n parlamentaarinen yleiskokous, jolla on neuvoa antava asema, sillä WTO:lta puuttuu demokraattinen vastuu ja legitiimiys, ja suhtautuu myönteisesti kaikkiin uudistuksiin, jotka tehostavat parlamentaarikkojen osallistumista WTO:ssa;

20. kehottaa WTO:n jäseniä tukemaan riittävästi parlamenttiensa jäseniä, jotta he voivat osallistua WTO:n parlamentaarisen ulottuvuuden kehittämiseen; kehottaa painokkaasti komissiota tekemään tämänsuuntaisia aloitteita WTO:ssa; painottaa, että siihen asti kun WTO kantaa tämän vastuunsa, järjestön parlamentaarisesta ulottuvuudesta huolehtii Euroopan parlamentin ja IPU:n yhteisesti järjestämä WTO:ta käsittelevä parlamentaarinen konferenssi;

21. kehottaa luomaan WTO:lle demokraattisemman päätöksentekomenettelyn, jossa otetaan huomioon koko jäsenistön eli keskenään hyvinkin eri kehitystasolla olevien maiden näkemykset;

22. ei pidä WTO:n päätöksentekoprosessin konsensusperiaatteen kyseenalaistamista realistisena eikä toivottavana, sillä toisin kuin enemmistö- tai painotettu äänestys se takaa kaikille jäsenille yhtäläisen aseman; katsoo kuitenkin, että voitaisiin tutkia erilaisia tapauskohtaisia ratkaisuja yhteisymmärryksen helpottamiseksi;

23. tunnustaa tapauksissa, joissa ei voida saavuttaa yksimielisyyttä, edellä mainitun Sutherlandin raportin esitykset useammanvälisestä (plurilateralistisesta) lähestymistavasta, johon sisältyy vapaaehtoiset sopimukset (op-in ja op-out), mutta painottaa sitoutumistaan monenvälisyyteen ja varoittaa, että useammanvälisyys ei välttämättä hyödytä kehitysmaita ja saattaa syventää teollisuus- ja kehitysmaiden välistä kuilua;

24. panee merkille, että WTO:ssa on yhä enemmän epävirallisia ryhmiä, joissa kokoontuu erinäinen määrä WTO:n jäsenmaita, joita yhdistää tietty alakohtainen tai alueellinen etu, ja että näistä ryhmistä on usein hyötyä yhdistettäessä eri kantoja ja muodostettaessa kompromisseja; kehottaa WTO:n jäsenmaita pohtimaan mahdollisuutta säännellä paremmin tällaisten ryhmien perustamista ja toimintaa niiden avoimuuden ja tehokkuuden lisäämiseksi sekä antaa niille käyttöön tarvittavat voimavarat;

25. muistuttaa, että kaikkien jäsenten ja etenkin vähiten kehittyneiden maiden yhtäläinen ja tehokas osallistuminen on asetettava etusijalle kaikissa monenvälisen kauppajärjestelmän uudistuksissa;

26. katsoo, että on ensiarvoisen tärkeää lisätä kehitysmaiden aktiivista osallistumista, jotta ne tuntevat olevansa täysin edustettuina neuvotteluprosesseissa ja voivat määrittää, esittää ja puolustaa kaupallisia etujaan esimerkiksi niin, että otetaan käyttöön koalitioedistys tiettyjen maiden muodostamien ryhmien edustuksen asemesta, ja osoittamalla riittävät resurssit kyseisten maiden teknisen tuntemuksen ja kapasiteetin kehittämiseksi; painottaa, että kehitysmaat tarvitsevat riittäviä voimavaroja myös pannessaan tehokkaasti täytäntöön WTO:n sääntöjä, mukautuessaan uudistuksiin ja integroituessaan paremmin maailman kauppajärjestelmiin;

27. vaatii lisäämään kehitysmaiden osallistumista ja edustusta johtokunnissa sekä kehittämään näiden tilinpäätösjärjestelmiä, avoimuutta ja hyvää sisäistä hallintoa;

28. panee tyytyväisenä merkille Sutherlandin raportin ehdotuksen, jonka mukaan vähiten kehittyneiden maiden sopimukseen perustuviin oikeuksiin kuuluisivat rahoitusjärjestelyt teknisen avun saamiseksi, jotta ne voisivat osallistua mielekkäästi monenväliseen kauppajärjestelmään; korostaa, että kehitysmaiden toimintavalmiuksien kehittäminen on erittäin tärkeää, jotta ne voivat parantaa mahdollisuuksiaan neuvotella, tunnistaa tarpeitaan ja strategioitaan sekä täyttää WTO-sitoumukset;

29. katsoo, että kannattaisi tutkia tarkemmin toistuvasti esiin tulevaa kysymystä siitä, että luotaisiin jonkinlainen WTO:n ”rajattu neuvosto” tai ”ohjauskomitea”, joka valmistelisi ja helpottaisi konsensuspäätöksiä yleisneuvoston tasolla; pohtii, miten tällaisen elimen edustavuudesta voitaisiin tapauskohtaisesti huolehtia, ja korostaa, että tällaisen elimen olisi tärkeää olla vastuuvelvollinen kaikille WTO:n jäsenille sekä noudattaa sisäistä avoimuutta;

30. korostaa WTO:n sihteeristön tärkeää roolia ja pitää tärkeänä, että sihteeristössä ovat suhteellisesti edustettuina sekä teollisuusmaiden että kehitysmaiden virkamiehet, jotta se voi hoitaa tehtävänsä tehokkaammin;

31. toivoo, että WTO:n sihteeristön ja sen pääjohtajan tehtävää tarkasteltaisiin huolella; pohtii periaatteen, jonka mukaan WTO:n jäsenmaiden hallitukset hallinnoivat järjestelmää (”member driven organisation”), liian tiukan soveltamisen rajoja; pitää tarpeellisena lisätä WTO:n sihteeristön käytössä olevia taloudellisia ja henkilöstövoimavaroja; panee kuitenkin merkille, että aloiteoikeuden antaminen WTO:n elimille, jotta ne voivat edistää ”yhteistä” etua, tekee ajankohtaiseksi kysymyksen demokraattisesta legitiimiydestä, vastuuvelvollisuudesta ja avoimuudesta;

32. ehdottaa, että esimerkiksi WTO:n sihteeristölle voitaisiin jättää hieman liikkumavaraa hyväksyä instituutioiden kannalta hyödyllisiä aloitteita, ehdottaa kompromissimalleja pattitilanteissa tai jopa johtaa tiettyjen elinten työtä jatkuvuuden ja puolueettomuuden varmistamiseksi; korostaa, että näitä ehdotuksia käsiteltäessä on pohdittava vakavasti sitä, miten sihteeristön jäsenet palkataan ja että sen voimavarat vastaavat sille annettuja tehtäviä;

33. on vakuuttunut siitä, että jos kehitysmaita ei eritellä riittävällä tavalla, vaikka niiden taloudellisessa kehitystasossa ja erityistarpeissa on suuria eroja, se voi muodostua esteeksi tehokkaiden toimenpiteiden hyväksymiselle näiden maiden auttamiseksi Dohan kierroksella esitetyn tavoitteen mukaisesti ja on vahingoksi eniten avun tarpeessa oleville kehitysmaille; kehottaa eniten kehittyneitä kehitysmaita kantamaan oman osansa vastuusta jo tällä neuvottelukierroksella ja osallistumaan oman kehitystasonsa ja (alakohtaisen) kilpailukykynsä mukaisella panoksella;

34. ottaa huomioon, että erityis- ja erilliskohtelun (SDT) uudelleenlaatiminen on hyvin tärkeää WTO:n kehityksen kannalta; katsoo, että tämän uudelleenlaatimisen tulisi sisältää kehitysmaiden uudenlainen luokittelu WTO:ssa ja että erityis- ja erilliskohtelun käytön tulisi perustua mieluummin yksittäisten maiden kuin maaryhmien kehitystarpeisiin; suosittaa, että luokittelussa käytetään tehokkaita perusteita: ei pelkkää BKT:n kasvua vaan myös sellaisia mittareita kuin talouden haavoittuvuuden indeksi ja kauppa- ja kehitysindeksi;

35. katsoo, että olisi vakavasti harkittava kehitysmaiden, mutta myös kaikkien muiden WTO:n jäsenmaiden jakamista luokkiin ja alaluokkiin myös muiden kuin bruttokansantuloon liittyvien objektiivisten kriteerien avulla, jotta nykyisiä tai neuvoteltavina olevia sopimuksia voitaisiin mahdollisesti soveltaa eritellysti;

36. pitää oikeutettuna yhteiskunnan, kansalaisten ja parlamentin jäsenten esittämää vaatimusta kauppapolitiikan laatimisen ja toteuttamisen avoimuudesta; pitää myönteisenä, että WTO on perustamisensa jälkeen vuonna 1995 edistynyt ulkoisessa avoimuudessa ja sen viestintäpolitiikka on tehokasta; korostaa, että taloudellisille toimijoille ja kaikille kansalaisyhteiskunnan asianomaisille toimijoille on tärkeää saada jatkuvasti laadukasta tietoa monenvälisistä kauppasäännöistä ja niiden tosiasiallisesta soveltamisesta tai WTO:n jäsenvaltioiden mahdollisesti tekemistä poikkeuksista;

37. tukee WTO:n pääjohtajan esittämiä ajatuksia ”aktiivisen avoimuuden” mekanismien vahvistamisesta sekä WTO:n jäsenmaiden hyväksymien sääntöjen ja sitoumusten soveltamisen tehokkaasta seurannasta tehokkaan ja täysimääräisen täytäntöönpanon varmistamiseksi; kehottaa WTO:ta jatkamaan asiaan liittyviä pyrkimyksiään ja kehottaa sen jäsenvaltioita huolehtimaan tätä varten riittävien voimavarojen tarjoamisesta;

38. muistuttaa, että riitojen ratkaisemista koskevasta sopimuksesta on vuodesta 1997 käyty neuvotteluja, joiden tarkoituksena on selventää jotakin sen sääntöjä ja parantaa niiden soveltamista; pahoittelee, ettei neuvotteluissa ole pitkään aikaan saatu tuloksia; tukee EU:n ehdotusta riitojenratkaisuelinten autonomian lisäämisestä;

39. katsoo, että riitojenratkaisumenettelyn oikeudenkäyntiluonteen vuoksi osapuolten varsinaisten kokousten sekä paneelien ja valituselimen kokousten olisi tästedes oltava julkisia, kuten tuomioistuinkäsittelyt yleensä, ja että asiakirjat, eritoten osapuolten tai asiantuntijoiden esitykset, olisi asetettava julkisesti saataville, muutamia perusteltuja poikkeuksia lukuun ottamatta;

40. katsoo, että WTO:n riitojenratkaisumenettely on tähän asti kaiken kaikkiaan täyttänyt hyvin tehtävänsä mutta tiettyjä mukautuksia on tarpeen tehdä erityisesti riitojenratkaisuelimen suositusten tai päätösten täytäntöönpanon suhteen; kannattaa riitojenratkaisumenettelyn kehittämistä oikeudenkäyntimenettelyn kaltaiseksi, sillä tämä on lisännyt WTO:n sitoumusten uskottavuutta ja asettanut WTO:n jäsenet tasavertaisempaan asemaan;

41. korostaa tarvetta varmistaa, että riitojenratkaisuelin tulkitsee WTO:n sääntöjä siten, että se ottaa asianmukaisesti huomioon sovellettavan kansainvälisen ympäristö- ja sosiaalilainsäädännön, ja kehottaa tarvittaessa komissiota ja kaikkia WTO-jäseniä muuttamaan WTO:n sääntöjä tältä osin;

42. harkitsee mahdollisuutta ottaa käyttöön sellaisille maille asetettavia seuraamuksia, jotka kieltäytyvät saattamasta lainsäädäntönsä tai määräyksensä vastaamaan velvoitteitaan, ja jotka hyödyntävät maita, joita tällainen lainsäädäntö tai määräys vahingoittaa, etenkin kun on kyse pienistä kansantalouksista, joilla ei ole uskottavia mahdollisuuksia vastatoimiin;

43. kehottaa WTO:n jäseniä käyttämään tilaisuutta hyväkseen ja käynnistämään laajemman keskustelun järjestön mahdollisesta uudistuksesta riitojen ratkaisemista koskevan sopimuksen tarkistamisen jatkamiseksi ja loppuun saattamiseksi;

44. katsoo, että WTO:n puitteissa olisi kaupan esteiden vähentämisen tai poistamisen (negatiivinen integraatio) lisäksi myös edistettävä positiivista integraatiota jäsenten keskuudessa;

45. katsoo, että tällaisen keskustelun ohjelmaan olisi otettava myös uusien jäsenten liittyminen; pahoittelee, että eräiden maiden WTO-liittymisneuvottelut ovat venyneet joskus kohtuuttoman pitkiksi, koska vain yksi tai muutama WTO:n jäsen on estänyt niiden etenemisen;

46. kehottaa WTO:n jäseniä pohtimaan ajatusta siitä, että annettaisiin erityinen liittymistä edeltävä asema ehdokasmaille, jotka eivät vielä ole päättäneet markkinoille pääsyä koskevia kahdenvälisiä neuvotteluja tärkeimpien kumppaneidensa kanssa WTO:ssa ja sitoutuvat ottamaan viipymättä hoitaakseen kaikki voimassa olevien sääntöjen soveltamisesta johtuvat velvoitteet; korostaa, että päätös uuden jäsenmaan ottamisesta WTO:hon olisi ehdottomasti aina tehtävä pelkästään kaupallisin perustein;

47. katsoo, että Euroopan unionin EBA-aloite (”Kaikki paitsi aseet”) on hyvä esimerkki vähiten kehittyneiden maiden markkinoille pääsystä;

48. palauttaa mieleen vielä täytäntöön panemattoman tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (vuoden 1994 GATT-sopimus) 38 artiklan 2 kohdan a alakohdan, jossa velvoitetaan kaikki WTO-jäsenet vakauttamaan ja parantamaan edellytyksiä niiden perushyödykkeiden pääsylle maailmanmarkkinoille, joilla on erityinen merkitys kehitysmaasopimuspuolille, ja katsoo, että tämän artiklan täytäntöönpano on tärkeä tekijä uudistetussa WTO:ssa;

49. korostaa, että WTO:n uudistamista koskevan keskustelun olisi oltava luonteeltaan erityisesti poliittista ja että sen onnistuminen edellyttää jäsenmailta vankkaa sitoutumista ja päättäväisyyttä; jättää WTO:n jäsenten päätettäväksi, missä WTO:n elimessä tämä voitaisiin tehdä sekä mikä rooli pääjohtajalla voisi tässä olla; pyytää lisäksi, että WTO:n jäsenten parlamentit otetaan tähän mukaan WTO:ta käsittelevän parlamentaarisen konferenssin panoksen kautta;

50. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden hallituksille ja parlamenteille, WTO:n muiden jäsenten hallituksille ja parlamenteille sekä WTO:lle.

(1) EYVL C 296, 18.10.2000, s. 121.

(2) EYVL C 112 E, 9.5.2002, s. 326.

(3) EYVL C 177 E, 25.7.2002, s. 290.

(4) EUVL C 77 E, 26.3.2004, s. 393.

(5) EUVL C 92 E, 20.4.2006, s. 397.

(6) EUVL C 285 E, 22.11.2006, s. 126.

(7) EUVL C 293 E, 2.12.2006, s. 155.

(8) ”The Future of the WTO — Addressing Institutional Challenges in the New Millennium”, neuvoa-antavan komitean raportti pääjohtaja Supachai Panitchpakdille (WTO, tammikuu 2005).