Muutettu ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001

(komission EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla esittämä)

PERUSTELUT

EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan mukaisesti tällä luonnosehdotuksella muutetaan ehdotusta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001, jonka komissio hyväksyi 6. syyskuuta 2000 osana työllisyyspakettia. Tämän luonnosehdotuksen tarkoituksena on ottaa huomioon Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma, jonka se antoi 24. lokakuuta 2000.

Perustamissopimuksen 128 artiklan 2 kohdan mukaisesti Euroopan parlamenttia kuultiin ehdotuksesta työllisyyspolitiikan suuntaviivoiksi vuodeksi 2001. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa lainsäädäntöpäätöslauselmana ehdotuksesta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001. Euroopan parlamentti kehottaa komissiota muuttamaan ehdotustaan ja ottamaan huomioon suuntaviivojen sisältöä koskevat ehdotukset, jotka sisältyvät Euroopan parlamentin päätöslauselmaan komission tiedonannosta vuoden 2000 yhteisestä työllisyysraportista.

Komissio suhtautuu myönteisesti useisiin Euroopan parlamentin kommentteihin ja ehdotuksiin, jotka se on tehnyt komission ehdotuksen perusteella. Näin ollen komissio on sisällyttänyt tähän muutettuun ehdotukseen joukon muutoksia, joissa ilmenevät Euroopan parlamentin merkittävimmät huomautukset työllisyyden suuntaviivoista. Muutoksia ehdotetaan seuraaviin:

* suuntaviiva 1: tarve noudattaa ehkäisystrategiaa vuoteen 2002 mennessä ja julkisten työnvälityspalveluiden tehtävä

* suuntaviiva 3: tarve tarjota asteittaista eläkkeelle jäämistä iäkkäämmille työntekijöille

* suuntaviiva 4: tarve lisätä investointeja henkilöresursseihin henkeä kohti ja parantaa oppisopimuskoulutuksen ja työssä tapahtuvan koulutuksen tehokkuutta

* suuntaviiva 12: yhteistyökumppanuus, jossa ovat mukana kaikki institutionaaliset ja yhteiskunnalliset paikalliset toimijat

* suuntaviiva 15: työmarkkinaosapuolten neuvottelemien sopimusten tunnustamisen tärkeys

* suuntaviiva 17: työllisyystilastojen sukupuolikohtaisen erittelyn varmistaminen

* suuntaviiva 18: tarve vähentää huomattavasti naisten ja miesten välisiä eroja työllisyydessä ja työttömyydessä

* suuntaviiva 19: lastenhoitopalveluiden tarjonnan vertailu.

Komissio on myös tehnyt joitakin muutoksia johdanto-osan kappaleisiin. Näissä käsitellään erityisesti seuraavia seikkoja:

* tarve lisätä budjettipolitiikan ja työllisyyden suuntaviivoissa asetettujen strategioiden ja painopistealojen välistä johdonmukaisuutta

* yhteisön EQUAL-aloitteen ja Euroopan investointipankin asema Euroopan työllisyysstrategian tukemisessa

* tarve lisätä kansalaisten tietoista osallistumista

* indikaattoreiden merkitys työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanossa tapahtuneen edistyksen arvioinnissa.

Tämä muutettu ehdotus toimitetaan neuvostolle. Vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivoja koskeva keskustelu on 27. marraskuuta 2000 kokoontuvan työllisyys- ja sosiaaliasioita käsittelevän neuvoston asialistalla. Tarkoituksena on päästä sopimukseen tekstistä, joka toimitetaan Nizzassa 7.-8. joulukuuta kokoontuvalle Eurooppa-neuvostolle.

2000/0225 (CNS)

Muutettu ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivoista vuodeksi 2001

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 128 artiklan 2 kohdan,

ottaa huomioon komission ehdotuksen [1],

[1] EYVL C , , s. .

ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon [2],

[2] EYVL C , , s. .

ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon [3],

[3] EYVL C , , s. .

ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon [4],

[4] EYVL C , , s. .

ottaa huomioon työllisyyskomitean lausunnon,

sekä katsoo seuraavaa:

(1) Luxemburgin prosessi perustuu koordinoidun eurooppalaisen työllisyysstrategian täytäntöönpanoon, ja se käynnistettiin 20.-21. marraskuuta 1997 pidetyssä työllisyyttä käsitelleessä ylimääräisessä Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Vuoden 1998 työllisyyden suuntaviivoista 15. joulukuuta 1997 annetulla neuvoston päätöslauselmalla [5], jonka Eurooppa-neuvosto vahvisti, käynnistettiin prosessi, johon liittyy laaja julkisuus, voimakas poliittinen sitoumus ja kaikkien asiaan liittyvien tahojen laaja-alainen hyväksyntä.

[5] EYVL C , , s. .

(2) Vuoden 2000 työllisyyden suuntaviivoista 13. maaliskuuta 2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä [6] on vahvistettu Luxemburgin prosessia noudattamalla suuntaviivoja.

[6] EYVL C , , s. .

(3) Lissabonissa 23.-24. maaliskuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto asetti Euroopan unionille uuden strategisen päämäärän, jonka mukaan siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Saavuttamalla tämän päämäärän unioni voi saavuttaa täystyöllisyyden edellytykset.

(4) Työllisyyden suuntaviivojen ja talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen välinen johdonmukaisuus ja synergia on varmistettava.

(5) Kun jäsenvaltiot panevat täytäntöön työllisyyden suuntaviivoja, niiden olisi pyrittävä olemaan johdonmukaisia kahden muun Lissabonissa sovitun avainalan kanssa. Näitä avainaloja ovat sosiaalisen suojelun uudenaikaistaminen sekä sosiaalisen osallisuuden edistäminen. Samalla on varmistettava, että työnteko on taloudellisesti kannattavaa ja että sosiaalisen suojelun järjestelmien ylläpidettävyys taataan pitkällä aikavälillä.

(6) Lissabonissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti tarvetta mukauttaa Euroopan yleissivistävää ja ammatillista koulutusjärjestelmää niin, että se vastaa osaamisyhteiskunnan vaatimuksiin sekä tarpeeseen parantaa työllisyyden tasoa ja laatua. Se myös kehotti jäsenvaltioita, neuvostoa ja komissiota lisäämään merkittävästi vuosittain investointeja henkilöresursseihin.

(7) Santa Maria da Feirassa 19.-20. kesäkuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti työmarkkinaosapuolia osallistumaan aktiivisemmin niitä koskevien työllisyyden suuntaviivojen laatimiseen, toteuttamiseen ja seurantaan. Niiden olisi keskityttävä erityisesti työn organisoinnin uudistamiseen, elinikäiseen oppimiseen ja varsinkin naisten työllisyysasteen kohottamiseen.

(8) Neuvoston ja komission laatimassa vuoden 2000 yhteisessä työllisyysraportissa kuvataan työllisyystilannetta yhteisössä ja tarkastellaan toimia, joita jäsenvaltiot ovat toteuttaneet pannessaan täytäntöön työllisyyspolitiikkaansa vuoden 2000 työllisyyden suuntaviivojen mukaisesti ja jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta 14. helmikuuta 2000 annetun neuvoston suosituksen [7] mukaisesti.

[7] EYVL C , , s. .

(9) Neuvosto antoi [...] lisäsuosituksen jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan täytäntöönpanosta.

(10) Lissabonin Eurooppa-neuvoston kehotuksesta vuonna 2000 tehtävä Luxemburgin prosessin väliarviointi olisi otettava huomioon laadittaessa vuoden 2001 työllisyyden suuntaviivoja, joissa on säilytettävä neljän pilarin rakenne, ja tehostettaessa Luxemburgin prosessia.

(11) Jäsenvaltioiden on pyrittävä voimakkaammin sisällyttämään tasa-arvonäkökohdat kaikkiin pilareihin ja tekemään ne tunnetummiksi.

(12) Suuntaviivojen täytäntöönpano voi vaihdella suuntaviivojen luonteen, niiden kohteena olevien osapuolten ja jäsenvaltioiden eri tilanteiden mukaisesti. Niissä olisi otettava huomioon toissijaisuusperiaate ja jäsenvaltioiden vastuu työllisyysasioissa.

(13) Pannessaan täytäntöön työllisyyden suuntaviivoja jäsenvaltioiden olisi voitava ottaa huomioon alueelliset tilanteet ja pyrittävä samalla kansallisten päämäärien saavuttamiseen ja noudatettava yhtäläisen kohtelun periaatetta.

(14) Kaikilla tasoilla (yhteisön, valtion ja paikallistasolla) olisi tehtävä tarkastuksia sen varmistamiseksi, että hyväksytty budjettipolitiikka on johdonmukaista työllisyyden suuntaviivoissa asetettujen strategioiden ja painopistealojen kanssa, jotta sovittujen tavoitteiden, sitoumusten ja toimenpiteiden toteuttamiseksi voidaan myöntää asianmukaiset määrärahat mahdollisesti monivuotisesti.

(15) Neuvoston direktiivissä 1999/85/EY [8] säädetään mahdollisuudesta soveltaa kokeiluluontoisesti alennettua arvonlisäverokantaa erityisen työvaltaisiin palveluihin. Direktiivin toteuttamista olisi seurattava, jotta voitaisiin tarkastella erityisesti kansallisten aloitteiden vaikutusta työpaikkojen luomiseen.

[8] EYVL L 277, 28.10.1999, s. 34.

(16) Rakennerahastojen ja varsinkin Euroopan sosiaalirahaston ja yhteisön EQUAL-aloitteen osuutta Euroopan työllisyysstrategiaan olisi korostettava uudella ohjelmakaudella, samoin kuin Euroopan investointipankin asemaa.

(17) Kaikilla tasoilla olisi taattava kansalaisyhteiskunnan tiiviimpi sitoutuminen asiaan ja paremmat mahdollisuudet kansalaisten tietoiseen osallistumiseen.

(18) Edelleen on tarvetta kehittää vertailtavia indikaattoreita, varmistaa edistyksen tehokas arviointi ja asettaa vertailuarvoja sekä helpottaa hyvien toimintatapojen havaitsemista ja vaihtoa.

(19) Kestävän kehityksen periaate ja ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen yhteisön muussa politiikassa ovat perustamissopimuksen tavoitteita. Jäsenvaltioita kehotetaan sisällyttämään nämä niiden kansalliseen työllisyysstrategiaan edistämällä työpaikkojen luomista ympäristöalalla,

ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

Hyväksytään tämän päätöksen liitteenä olevat jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan suuntaviivat vuodeksi 2001. Jäsenvaltioiden on otettava suuntaviivat huomioon työllisyyspolitiikassaan.

2 artikla

Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

Tehty Brysselissä

Neuvoston puolesta

Puheenjohtaja

[...]

LIITE

TYÖLLISYYDEN SUUNTAVIIVAT VUODEKSI 2001

LAAJA-ALAISET TAVOITTEET - TÄYSTYÖLLISYYDEN EDELLYTYSTEN LUOMINEN OSAAMISELLE PERUSTUVASSA YHTEISKUNNASSA

Viime vuosikymmenen aikana vakautta ja kasvua varten huolellisesti rakennetut makrotaloudelliset puitteet, joihin liittyvät jatkuvat pyrkimykset työvoima-, pääoma- ja palvelumarkkinoiden uudistamiseksi, sekä suotuisa maailmantalous ovat luoneet Euroopan unionille suotuisat talousnäkymät. Niiden avulla se voi saavuttaa jotkin ulottuvilla olevista tärkeimmistä tavoitteistaan. Jatkuva edistyminen ei kuitenkaan ole automaattista: se vaatii johtamista, sitoutumista ja koordinoituja toimia.

Tämän vuoksi Eurooppa-neuvosto asetti täystyöllisyyden EU:n työllisyys- ja sosiaalipolitiikan yleistavoitteeksi ja vaati jäsenvaltioita sitoutumaan strategiseen päämäärään ja tekemään unionista maailman kilpailukykyisimmän ja dynaamisimman tietopohjaisen talouden, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää yhteisön ja jäsenvaltioiden yhtäaikaisia toimia. Se edellyttää myös tehokasta, tasapainoista ja toinen toistaan tukevien toimintalinjojen strategiaa, joka perustuu makrotalouspolitiikkaan, sopeutumiskykyisiä ja joustavia työmarkkinoita edistäviin rakenneuudistuksiin, innovaatioihin ja kilpailukykyyn, sekä aktiivista hyvinvointivaltiota, joka edistää henkilöresurssien kehittämistä, osallistumista, yhteiskunnallista osallisuutta sekä solidaarisuutta.

Luxemburgin prosessin tärkeimpiä haasteita ovat valmistautuminen siirtymään osaamiselle rakentuvaan yhteiskuntaan, tieto- ja viestintäteknologian etujen hyödyntäminen, eurooppalaisen yhteiskuntamallin uudistaminen investoimalla ihmisiin ja torjumalla yhteiskunnallista syrjäytymistä sekä yhtäläisten mahdollisuuksien edistäminen. Lissabonissa asetetun täystyöllisyyttä koskevan päämäärän saavuttamiseksi jäsenvaltioiden on vastattava suuntaviivoihin neljän pilarin mukaisesti yhtenäisellä kokonaisstrategialla, johon sisältyvät seuraavat laaja-alaiset tavoitteet:

A. Vahvistetaan työmahdollisuuksia ja tarjotaan riittäviä kannustimia kaikille, jotka haluavat työpaikan. Tavoitteena on täystyöllisyys. Jäsenvaltioiden on asetettava kansallisia tavoitteita työllisyysasteen nostamiseksi edistääkseen eurooppalaista yleistavoitetta, jonka mukaan vuoteen 2010 mennessä on saavutettu 70 prosentin ja naisten osalta yli 60 prosentin työllisyysaste. Näihin tavoitteisiin pyrittäessä on otettava huomioon myös työpaikkojen laadun parantaminen.

B. Jäsenvaltioiden on kehitettävä kattava ja yhtenäinen elinikäistä oppimista koskeva strategia, jolla autetaan ihmisiä hankkimaan taidot, joita he tarvitsevat taloudellisten ja yhteiskunnallisten muutosten hallintaan elinaikanaan. Strategiassa on otettava huomioon erityisesti nuorille ja aikuisille tarkoitettujen sellaisten perus-, keski- ja korkea-asteen koulutuksen, täydennyskoulutuksen sekä ammatillisen koulutuksen järjestelmien kehittäminen, joilla parannetaan heidän työllistettävyyttään, sopeutumiskykyään ja ammattitaitoaan samoin kuin osallistumismahdollisuuksia osaamiselle perustuvaan yhteiskuntaan. Strategiassa olisi tultava esiin viranomaisten, yritysten, työmarkkinaosapuolten ja yksittäisten ihmisten yhteinen vastuu ja kansalaisyhteiskunnan asianmukainen osuus, jotta edistettäisiin osaamiselle perustuvan yhteiskunnan toteutumista. Tähän liittyen työmarkkinaosapuolten olisi neuvoteltava ja sovittava toimenpiteistä, joilla kehitetään täydennyskoulutusta ja aikuisten ammatillista koulutusta työntekijöiden sopeutumiskyvyn ja yritysten kilpailukyvyn lisäämiseksi. Jäsenvaltioiden olisi asetettava kansallisia tavoitteita, jotka koskevat henkilöresursseihin tehtävien investointien sekä (viralliseen tai epämuodolliseen) yleissivistävään ja ammatilliseen täydennyskoulutukseen osallistumisen lisäämistä, ja valvottava säännöllisesti näiden tavoitteiden saavuttamista.

C. Jäsenvaltioiden on kehitettävä kattava yhteistyökumppanuus työmarkkinaosapuolten kanssa työllisyysstrategian täytäntöönpanoa, valvontaa ja seurantaa varten. Työmarkkinaosapuolten on tehostettava toimiaan kaikilla tasoilla Luxemburgin prosessin tukemiseksi. Suuntaviivoissa asetettujen yleisten puitteiden ja tavoitteiden mukaisesti työmarkkinaosapuolia kehotetaan kehittämään - kansallisten perinteiden ja käytäntöjen mukaisesti - niitä koskevien suuntaviivojen osalta oma täytäntöönpanoprosessi, etsimään neuvoteltavia aiheita ja ilmoittamaan säännöllisesti toteuttamiensa toimien edistyksestä ja niiden vaikutuksista työllisyys- ja työvoimamarkkinoiden toimintaan. Euroopan tason työmarkkinaosapuolia kehotetaan määrittelemään omat tehtävänsä sekä valvomaan, kannustamaan ja tukemaan kansallisella tasolla toteutettavia toimia.

D. Siirrettäessä työllisyyden suuntaviivoja kansalliseen työllisyyspolitiikkaan jäsenvaltioiden on kiinnitettävä huomiota kaikkiin neljään pilariin ja laaja-alaisiin tavoitteisiin sekä tasapainotettava painopistealueensa niin, että niissä otetaan huomioon suuntaviivojen yhtenäisyys ja yhtäläinen arvo. Kansallisissa toimintasuunnitelmissa on kehitettävä työllisyysstrategia, jossa eri alojen toimet perustuvat neljän pilarin ja laaja-alaisten tavoitteiden mukaiseen sekapolitiikkaan ja jossa on tuotava selvästi esiin, miten eri suuntaviivoihin kuuluvat poliittiset aloitteet muotoillaan pitkäaikaisten tavoitteiden saavuttamiseksi.

E. Jäsenvaltioiden ja komission on vahvistettava yhteisten määrällisten indikaattoreiden kehittämistä, jotta voidaan arvioida riittävällä tavalla kaikkien neljän pilarin mukaisten toimien edistymistä ja tukea vertailuarvojen asettamista ja hyvien toimintatapojen kartoittamista. Työmarkkinaosapuolten olisi kehitettävä asianmukaiset indikaattorit, vertailuarvot ja näitä tukevat tilastolliset tietokannat, joilla voidaan mitata niiden vastuulla olevien toimien edistymistä.

I. TYÖLLISTETTÄVYYDEN PARANTAMINEN

Nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden ehkäiseminen

Jotta jäsenvaltiot voivat vaikuttaa nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyden suuntauksiin, niiden on tehostettava pyrkimyksiään kehittää ennaltaehkäiseviä ja työllistyvyyteen tähtääviä strategioita, jotka perustuvat henkilökohtaisten tarpeiden aikaiseen havaitsemiseen. Kunkin jäsenvaltion määrittelemän ajanjakson kuluessa, joka ei saa ylittää kahta vuotta , jäsenvaltioiden on varmistettava seuraavat seikat:

1. Jokaiselle nuorelle työttömälle on tarjottava uutta tilaisuutta ennen kuin tämä on ollut kuusi kuukautta työttömänä ja aikuiselle työttömälle ennen kuin tämä on ollut kaksitoista kuukautta työttömänä. Uudella tilaisuudella tarkoitetaan ammatillista koulutusta, uudelleenkoulutusta, työharjoittelua, työpaikkaa tai muuta työllisyystoimenpidettä. Tarvittaessa on myös tarjottava yksilöllistä ammatinvalinnan ohjausta tai neuvontaa, jotta henkilö pystyisi integroitumaan tehokkaasti työmarkkinoille.

Nämä ehkäisy- ja työllistämistoimenpiteet on yhdistettävä toimenpiteisiin, joilla pienennetään pitkäaikaistyöttömien joukkoa edistämällä heidän paluutaan työmarkkinoille.

Tähän liittyen jäsenvaltioiden olisi pyrittävä uudistamaan julkisia työnvälityspalveluitaan valvomalla edistystä, asettamalla selkeät määräajat ja antamalla riittävää uudelleenkoulutusta. Niiden olisi kannustettava yhteistyötä muiden palveluiden tarjoajien kanssa, jotta ehkäisy- ja aktivointistrategiasta tulisi mahdollisimman tehokasta.

Työllistyvyyden kannustaminen etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmillä

Etuus-, verotus- ja koulutusjärjestelmiä on tarvittaessa tarkistettava ja muutettava niin, että ne tukevat aktiivisesti työttömien työllistettävyyttä. Näiden järjestelmien olisi lisäksi keskinäisellä vuorovaikutuksellaan pystyttävä kannustamaan työmarkkinoiden ulkopuolella olevien työhön haluavien ja pystyvien henkilöiden paluuta työmarkkinoille. Erityishuomiota olisi kiinnitettävä kannustimiin, joilla pyritään saamaan työttömät ja työmarkkinoiden ulkopuolella olevat henkilöt hakemaan ja ottamaan vastaan työtä, samoin kuin toimenpiteisiin, joilla pyritään päivittämään heidän ammattitaitoaan ja lisäämään erityisesti niiden työnsaantimahdollisuuksia, joilla on eniten vaikeuksia.

2. Kunkin jäsenvaltion on

- tarkistettava ja tarvittaessa muutettava etuus- ja verotusjärjestelmäänsä köyhyysloukkujen poistamiseksi ja tarjottava kannustimia työttömille tai työmarkkinoiden ulkopuolella oleville henkilöille työpaikan hakemista ja vastaanottamista varten.

- pyrittävä lisäämään merkittävästi niiden henkilöiden osuutta, jotka ovat työllistettävyyden parantamiseen tähtäävien aktiivisten toimenpiteiden kohteena. Tarkoituksena on edistää tehokasta integroitumista työmarkkinoille. Jäsenvaltioiden on myös pyrittävä lisäämään - lähtötilanteeseen nähden - aktiivisiin toimenpiteisiin käyttämiään varoja henkeä kohden. Tässä on otettava huomioon kustannustehokkuus ja yleinen talouden tasapaino.

Aktiivista ikääntymistä koskevan politiikan kehittäminen

Tarvitaan syvällisiä muutoksia nykyisiin asenteisiin vanhempia työntekijöitä kohtaan samoin kuin vero- ja etuusjärjestelmien uudistamista, jotta voidaan saavuttaa täystyöllisyys, varmistaa sosiaaliturvajärjestelmien oikeudenmukaisuus ja ylläpidettävyys pitkällä aikavälillä ja hyödyntää mahdollisimman hyvin vanhempien työntekijöiden kokemusta.

3. Jäsenvaltioiden on näin ollen kehitettävä aktiivista ikääntymistä koskevaa politiikkaa, jonka tavoitteena on kannustaa vanhempia työntekijöitä pysymään työvoimassa mahdollisimman pitkään. Tämän saavuttamiseksi on erityisesti

- toteutettava positiivisia toimenpiteitä vanhempien työntekijöiden työkyvyn ja ammattitaidon säilyttämiseksi, joustavien työskentelyjärjestelyjen - myös vapaaehtoisen asteittaisen eläkkeelle jäämisen mahdollistavan osa-aikatyön - käyttöön ottamiseksi ja sen edistämiseksi, että työnantajat ovat paremmin tietoisia vanhempien työntekijöiden potentiaalista.

- varmistettava, että vanhemmat työntekijät saavat riittävällä tavalla täydennyskoulutusta, jotta heillä on yhtäläinen asema osaamiselle perustuvilla työmarkkinoilla.

- tarkasteltava verotus- ja sosiaaliturvajärjestelmiä niiden kielteisten vaikutusten poistamiseksi ja uusien kannustimien luomiseksi vanhemmille työntekijöille, jotta nämä olisivat edelleen työmarkkinoiden käytettävissä.

Taitojen kehittäminen uusille työmarkkinoille elinikäisen oppimisen yhteydessä

Työmarkkinoiden tarpeisiin vastaava tehokas ja toimiva koulutusjärjestelmä on avainasemassa kehitettäessä osaamiseen perustuvaa taloutta ja parannettaessa työllisyyden tasoa ja laatua. Se on olennaisen tärkeä myös elinikäisen oppimisen kannalta, koska sen avulla voidaan tarjota joustava siirtyminen koulusta työelämään, luoda perusta tuottaville henkilöresursseille, joilla on perus- ja erityistaitoja, sekä mahdollistaa ihmisten myönteinen suhtautuminen yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin muutoksiin. Kehitettäessä työllistettävää työvoimaa on tarjottava ihmisille myös kyky päästä osallisiksi osaamiselle perustuvan yhteiskunnan tarjoamista etuuksista ja hyödyntää niitä. Lisäksi on otettava huomioon ammattitaidossa olevat puutteet ja estettävä - kaikissa elämän vaiheissa - työttömyydestä, työmarkkinoiden ulkopuolelle jäämisestä ja syrjäytymisestä aiheutuva taitojen heikkeneminen.

4. Jäsenvaltioiden on näin ollen lisättävä investointeja henkilöresursseihin henkeä kohti ja parannettava yleissivistävien ja ammatillisten koulutusjärjestelmien sekä opetussuunnitelmien laatua, nykyaikaistettava ja tehostettava oppisopimusjärjestelmää ja työssä tapahtuvaa koulutusta sekä kehitettävä paikallisia oppimisen monitoimikeskuksia, jotta voidaan

- varustaa nuoret perustaidoilla, myös tietotekniikan ja kielten perustaidoilla, jotka ovat tärkeitä työmarkkinoiden kannalta ja joita tarvitaan elinikäiseen oppimiseen osallistumista varten.

- poistaa lukutaidottomuus ja vähentää huomattavasti niiden nuorten määrää, jotka jättävät koulunkäyntinsä kesken. Tämä olisi tehtävä kehittämällä asianmukaista tukea nuorille, joilla on oppimisvaikeuksia. Jäsenvaltioiden on tähän liittyen kehitettävä toimia, joiden tavoitteena on puolittaa vuoteen 2010 mennessä niiden vain peruskoulun suorittaneiden 18-24-vuotiaiden määrä, jotka eivät ole jatkaneet opintojaan.

- edistää aikuisten edellytyksiä osallistua elinikäiseen oppimiseen, myös niiden, jotka ovat epätyypillisissä työsuhteissa. Tavoitteena on saada vähitellen kaikissa maissa sama osuus työikäisistä aikuisista (25-64-vuotiaista) osallistumaan koulutukseen kuin alalla johtavissa jäsenvaltioissa, kaksinkertaistaa nykyiset tasot vuoteen 2005 mennessä ja saavuttaa vuoteen 2010 mennessä vähintään 10 prosentin osuus.

- varmistaa, että koulutusjärjestelmät tarjoavat jatkuvasti ajanmukaistettuja perustaitojen hallintaan tähtääviä oppimispaketteja.

Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä tutkintojen sekä hankittujen tietojen ja taitojen tunnustamista liikkuvuuden ja elinikäisen oppimisen kannustamiseksi.

5. Jäsenvaltioiden on pyrittävä kehittämään tietotekniikkaa hyödyntävää opetusta (e-learning), joka on suunnattu kaikille kansalaisille. Niiden on erityisesti varmistettava, että kaikilla yleissivistävää ja ammatillista opetusta tarjoavilla laitoksilla on Internetin ja multimediaresursseiden käyttömahdollisuudet vuoden 2001 loppuun mennessä ja että kaikki niissä työskentelevät opettajat ja kouluttajat osaavat käyttää näitä välineitä vuoden 2002 loppuun mennessä, jotta he pystyvät tarjoamaan kaikille opiskelijoille laajat tietotekniikan käyttötaidot.

6. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä, joilla työttömät voivat hankkia tai parantaa esimerkiksi tietotekniikkaan tai viestintään liittyviä taitoja, jotka helpottavat heidän pääsyään työmarkkinoille ja vähentävät ammattitaidossa olevia puutteita. Kunkin jäsenvaltion on asetettava tavoite aktiivisten toimien, esimerkiksi työttömille tarjotun koulutuksen toteuttamiseksi. Tavoitteena on saavuttaa vähitellen kolmen alalla edistyneimmän jäsenvaltion keskiarvo ja vähintään 20 prosenttia.

Aktiivinen politiikka, jolla kehitetään sopivien työpaikkojen löytämistä sekä ehkäistään ja ratkaistaan tulevia pullonkauloja

Kaikissa jäsenvaltioissa ilmenee yhtäaikaisesti työttömyyttä ja syrjäytymistä ja toisaalta taas työvoimapulaa tietyillä aloilla, tietyissä ammateissa ja tietyillä alueilla. Kun työllisyystilanne paranee ja teknologisten muutosten vauhti kiihtyy, nämä pullonkaulat pahenevat. Tulevan työvoimapulan ehkäisemiseen ja torjuntaan tarkoitetun aktiivisen politiikan puute vahingoittaa kilpailukykyä, lisää inflaatiopaineita ja pitää rakenteellisen työttömyyden korkeana.

7. Jäsenvaltioiden on - tarvittaessa työmarkkinaosapuolten kanssa - lisättävä ponnistelujaan tulevien pullonkaulojen tunnistamiseksi ja ehkäisemiseksi erityisesti

- kehittämällä työnvälityspalveluiden kykyä löytää sopivat työpaikat sopiville työnhakijoille

- kehittämällä politiikkaa, jolla ehkäistään puutetta ammattitaitoisesta työvoimasta

- edistämällä ammatillista ja maantieteellistä liikkuvuutta

- vahvistamalla työmarkkinoiden toimivuutta parantamalla avoimia työpaikkoja ja opiskelumahdollisuuksia käsitteleviä tietokantoja, jotka olisi liitettävä yhteen Euroopan tasolla. Tässä olisi hyödynnettävä uutta tietotekniikkaa ja Euroopan tasolla jo saatuja kokemuksia.

Syrjinnän ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuminen työpaikkojen tarjoamisen kautta

Monilla ryhmillä ja yksittäisillä ihmisillä on suuria vaikeuksia hankkia asianmukaisia taitoja sekä päästä työmarkkinoille ja pysyä siellä. Tämä saattaa lisätä syrjäytymisvaaraa. Tarvitaan yhtenäistä politiikkaa, jolla edistetään sosiaalista osallisuutta tukemalla heikommassa asemassa olevien ryhmien ja ihmisten integroitumista työmarkkinoille ja torjutaan työnsaannissa ja työpaikoilla esiintyvää syrjintää.

8. Kunkin jäsenvaltion on

- kehitettävä malleja, jotka sisältävät ehkäiseviä ja aktiivisia poliittisia toimenpiteitä riskialttiiden tai heikommassa asemassa olevien ryhmien ja henkilöiden integroimiseksi työmarkkinoille, jotta vältettäisiin syrjäytyminen ja työssäkäyvien köyhien ryhmän muodostuminen

- tunnistettava ja torjuttava sukupuoleen, rotuun tai etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä työn ja koulutuksen saannissa

- toteutettava asianmukaisia toimenpiteitä, joilla vastataan vammaisten, etnisten vähemmistöjen ja siirtotyöläisten tarpeisiin työmarkkinoille integroitumisen osalta, ja asetettava tätä varten kansalliset tavoitteet kansallisen tilanteen mukaisesti.

II YRITTÄJYYDEN KEHITTÄMINEN JA TYÖPAIKKOJEN LUOMINEN

Yrityksen perustamisen ja hoitamisen helpottaminen

Yleisesti ottaen uusien yritysten kehittäminen ja varsinkin pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) lisääntyminen on olennaisen tärkeää työpaikkojen luomisen ja nuorten koulutusmahdollisuuksien laajenemisen kannalta. Prosessia on edistettävä lisäämällä tietoa yrittäjyydestä yhteiskunnassa ja koulutusjärjestelmässä, asettamalla selkeät, vakaat ja ennustettavissa olevat säännöt sekä parantamalla riskipääomamarkkinoiden kehittämisedellytyksiä ja pääsyä niille. Jäsenvaltioiden on myös kevennettävä ja yksinkertaistettava pk-yritysten hallinnollista ja verotuksellista taakkaa. Tämän politiikan pitäisi vahvistaa harmaan talouden torjumista.

9. Jäsenvaltioiden on kiinnitettävä erityishuomiota yritysten yleiskustannusten vähentämiseen ja hallinnollisen taakan keventämiseen erityisesti yritystä perustettaessa ja lisätyövoimaa palkattaessa. Uusia säädöksiä suunnitellessaan jäsenvaltioiden olisi lisäksi arvioitava niiden mahdollinen vaikutus yritysten hallinnolliseen taakkaan ja yleiskustannuksiin.

10. Jäsenvaltioiden on kannustettava yrittäjyystoiminnan aloittamista

- tarkastelemalla varsinkin verotus- ja sosiaaliturvajärjestelmään liittyviä esteitä ja pyrittävä vähentämään niitä, jotta yrittäjyyden aloittaminen ja pienyrityksen perustaminen helpottuisi

- edistämällä yrittäjyyttä ja itsenäistä ammatinharjoittamista koskevaa koulutusta, kohdennettuja tukipalveluita sekä nykyisten ja tulevien yrittäjien kouluttamista

- torjumalla "pimeää työtä" ja kannustamalla tällaisten työpaikkojen muuttamista laillisiksi työpaikoiksi hyödyntämällä kaikkia asiaan liittyviä toimia, myös sääntelytoimia, kannustimia sekä vero- ja etuusjärjestelmän uudistamista yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa.

Uudet työllistämismahdollisuudet tietoyhteiskunnassa ja palvelualalla

Jos Euroopan unioni haluaa vastata menestyksekkäästi työllisyyskysymykseen, sen on hyödynnettävä tehokkaasti kaikkia työpaikanluontimahdollisuuksia ja uutta teknologiaa. Innovatiivisten yritysten on saatava tukea, koska niillä voi olla merkittävä asema osaamiselle perustuvan yhteiskunnan työllistämismahdollisuuksien aktivoinnissa. Erityisesti palvelualalla on huomattavia mahdollisuuksia.

11. Jäsenvaltioiden on poistettava palveluiden tarjontaa haittaavat esteet ja kehitettävä toimintaedellytykset palvelualan työllisyyspotentiaalin hyödyntämiseksi täysimääräisesti useampien ja parempien työpaikkojen luomiseksi sekä perinteisten että uusien, yritystoimintaan liittyvien ja henkilökohtaisten palveluiden alalla. Erityisesti olisi hyödynnettävä osaamiselle perustuvan yhteiskunnan ja ympäristösektorin työllistämismahdollisuudet.

Paikallinen toiminta työllisyyden edistämiseksi

Kaikki alue- ja paikallistason toimijat on saatava mukaan Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpanoon. Tämä on tehtävä tunnistamalla työllistämismahdollisuudet paikallistasolla ja vahvistamalla yhteistyökumppanuutta.

12. Jäsenvaltioiden on

- kannustettava paikallis- ja alueviranomaisia kehittämään työllisyysstrategioita, jotta voitaisiin täysimääräisesti hyödyntää paikallistason työllistämismahdollisuudet.

- edistettävä kaikkien asiaan liittyvien institutionaalisten ja yhteiskunnallisten paikallisten tahojen, myös työmarkkinaosapuolten välistä yhteistyökumppanuutta tällaisten paikallistason strategioiden täytäntöönpanossa.

- edistettävä toimenpiteitä, joilla vahvistetaan sosiaalitalouden kilpailukykyä ja kykyä luoda työpaikkoja. Erityisesti mainittakoon tavaroiden ja palveluiden tarjoaminen sellaisiin tarpeisiin, joita nykyisillä markkinoilla ei tyydytetä. Lisäksi olisi tarkasteltava tällaisten toimien tiellä olevia esteitä ja pyrittävä poistamaan ne.

- vahvistettava julkisten työnvälityspalveluiden asemaa kaikilla tasoilla paikallisten työllistämismahdollisuuksien tunnistamisessa ja paikallisten työmarkkinoiden toimivuuden parantamisessa.

Verouudistukset työllisyyden ja koulutuksen edistämiseksi

On tärkeää tutkia tarkemmin verotuksen vaikutuksia työllisyyteen ja tehdä verotusjärjestelmä työllisyyttä kannustavammaksi kääntämällä vastakkaiseksi pitkäaikainen suuntaus, jossa verot ja työvoimakustannukset kohoavat. Verouudistuksissa on otettava huomioon myös tarve lisätä yritysten, viranomaisten ja yksilöiden omia investointeja ihmisiin, jotta saavutettaisiin pitkäaikainen vaikutus työllisyyteen ja kilpailukykyyn.

13. Kunkin jäsenvaltion on

- asetettava tarvittaessa tavoite kokonaisverorasituksen keventämiseksi asteittain sekä soveltuvin osin tavoite työhön kohdistuvan verorasituksen ja välillisten työvoimakustannusten vähentämiseksi erityisesti suhteellisen vähän ammattitaitoa vaativan ja heikosti palkatun työn osalta. Tavoitteen asettamisessa on otettava huomioon verotuksen senhetkinen taso. Tällaiset uudistukset on toteutettava niin, ettei vaaranneta julkisen talouden tervehtymistä tai sosiaaliturvajärjestelmien taloudellista tasapainoa.

- tarjottava kannustimia ja poistettava verotukselliset esteet henkilöresursseihin tehtävien investointien edistämiseksi.

- tarkasteltava, olisiko suotavaa ottaa käyttöön vaihtoehtoisia verotuslähteitä, esimerkiksi energia- tai saastepäästöveroa, markkinasuuntaukset huomioon ottaen, erityisesti öljymarkkinoilla.

III YRITYSTEN JA NIIDEN TYÖNTEKIJÖIDEN SOPEUTUMISKYVYN PARANTAMINEN

Osaamiselle rakentuvan talouden luomat mahdollisuudet ja näkymät työllisyyden paremmasta tasosta ja laadusta edellyttävät työn organisoinnin muuttamista ja kaikkien asiaan liittyvien tahojen, myös yritysten, osallistumista elinikäisen oppimisen strategian täytäntöönpanoon, jotta voidaan täyttää työntekijöiden ja työnantajien tarpeet.

Työn organisoinnin nykyaikaistaminen

Työn organisoinnin ja työmuotojen nykyaikaistamiseksi pitäisi saada aikaan kiinteä kumppanuus kaikilla soveltuvilla tasoilla (Euroopan, kansallisella, alakohtaisella, paikallisella ja yrityksen tasolla).

14. Työmarkkinaosapuolia kehotetaan neuvottelemaan ja panemaan kaikilla asianmukaisilla tasoilla täytäntöön sopimuksia työn organisoinnin nykyaikaistamiseksi, joustavat työjärjestelyt mukaan lukien. Tavoitteena on tehdä yrityksistä tuottavia ja kilpailukykyisiä, saavuttaa tarvittava tasapaino joustavuuden ja turvallisuuden välillä ja kohottaa työpaikkojen laatua. Käsiteltäviä aiheita voisivat esimerkiksi olla uuden teknologian käyttöönotto, uudet työskentelymuodot (esim. etätyö) ja työaikakysymykset, kuten työajan ilmaiseminen vuotuisena työaikana, työajan lyhentäminen, ylityön vähentäminen, osa-aikatyön kehittäminen ja mahdollisuus sapattivapaisiin. Luxemburgin prosessin puitteissa työmarkkinaosapuolia kehotetaan raportoimaan vuosittain niistä työn organisoinnin uudistamisen näkökohdista, joita on käsitelty neuvotteluissa, samoin kuin niiden täytäntöönpanon tilasta sekä vaikutuksista työllisyyteen ja työmarkkinoiden toimintaan.

15. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa tai työmarkkinaosapuolten neuvottelemien sopimusten perusteella

- tarkasteltava nykyistä lainsäädäntöä ja tutkittava ehdotuksia uusista säännöksistä ja kannustimista sen varmistamiseksi, että ne pyrkivät madaltamaan työllisyyden esteitä, helpottamaan uudistetun työn organisoinnin käyttöönottoa ja lisäämään työmarkkinoiden kykyä sopeutua talouden rakennemuutoksiin

- pyrittävä varmistamaan nykyisen työterveys- ja työturvallisuuslainsäädännön parempi soveltaminen työpaikkatasolla vauhdittamalla täytäntöönpanoa ja tehostamalla sen valvontaa, antamalla neuvoja yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, jotta niiden olisi helpompi noudattaa nykyistä lainsäädäntöä, kehittämällä työterveyttä ja työturvallisuutta koskevaa koulutusta sekä asettamalla tavoitteet työtapaturmien ja ammattitautien vähentämiseksi perinteisesti riskialttiilla aloilla.

- tutkittava mahdollisuutta säätää lainsäädännössään joustavammista sopimusmuodoista ja otettava huomioon, että työn muodot vaihtelevat yhä enemmän. Niiden on lisäksi varmistettava, että uusien, joustavampien työsopimusten mukaisesti työskentelevillä henkilöillä on kuitenkin riittävä turva ja parempi ammattiasema yrityksen tarpeiden kanssa yhteensopivalla tavalla.

Sopeutumiskyvyn tukeminen yrityksissä osana elinikäistä oppimista

Jotta yrityksessä voitaisiin uudistaa ammattitaitotaso keskeisenä osana elinikäistä oppimista,

16. kaikilla asiaankuuluvilla tasoilla toimivia työmarkkinaosapuolia kehotetaan

- tekemään elinikäistä oppimista koskevia sopimuksia sopeutumiskyvyn ja innovaation helpottamiseksi erityisesti tieto- ja viestintätekniikan alalla. Tähän liittyen olisi määriteltävä edellytykset, joilla kaikille työntekijöille annetaan mahdollisuus hankkia tietoyhteiskunnassa tarvittavat taidot vuoteen 2003 mennessä

- kannustamaan yrityksiä etsimään elinikäistä oppimista koskevia hyviä toimintatapoja ja laajentamaan niiden käyttöä sekä kehittämään eurooppalainen palkinto, joka myönnetään erityisen edistyksellisille yrityksille.

IV TASA-ARVOPOLITIIKAN VAHVISTAMINEN

Valtavirtaistaminen (mainstreaming)

Jotta jäsenvaltiot voisivat saavuttaa yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan tavoitteen ja kohottaa naisten työllisyysastetta Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti, niiden olisi vahvistettava tasa-arvopolitiikkaansa ja käsiteltävä siinä kaikkia tekijöitä, jotka vaikuttavat naisten päätöksiin siirtyä työelämään.

Naisilla on edelleen erityisiä vaikeuksia päästä työelämään, edetä urallaan ja sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämää, ja heidän ansiotasonsa on edelleen alhaisempi kuin miehillä. Tämän vuoksi on tarpeen muun muassa

- varmistaa, että naisille suunnattuja aktiivisia työmarkkinatoimia toteutetaan suhteessa heidän osuuteensa työttömistä

- kiinnittää erityistä huomiota vero- ja etuusjärjestelmien vaikutukseen eri sukupuoliin ja vähentää vero- ja etuusjärjestelmissä havaittuja tekijöitä, jotka jarruttavat naisten hakeutumista työmarkkinoille

- kiinnittää erityistä huomiota siihen, että samasta tai samanarvoisesta työstä maksetaan sama palkka

- kiinnittää erityistä huomiota seikkoihin, jotka ovat esteenä yksityisyrittäjiksi tai itsenäisiksi ammatinharjoittajiksi aikoville naisille

- varmistaa, että naiset voivat vapaaehtoiselta pohjalta hyödyntää joustavia työn organisointimuotoja työn laadun kärsimättä.

17. Tätä varten jäsenvaltiot ottavat tasa-arvonäkökulman huomioon työllisyyden suuntaviivojen täytäntöönpanossa kaikkien neljän pilarin osalta

- kehittämällä ja vahvistamalla tasa-arvoelinten kuulemista

- arvioimalla sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamista kussakin suuntaviivassa

- kehittämällä indikaattoreita, joilla voidaan mitata tasa-arvon edistymistä kussakin suuntaviivassa.

Jäsenvaltioiden on luotava asianmukaiset tietojenkeruujärjestelmät ja -menettelyt ja varmistettava työllisyystilastojen erittely sukupuolikohtaisesti, jotta kehitystä voidaan arvioida luotettavasti.

Eriarvoisuuden korjaaminen

Jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten olisi kiinnitettävä huomiota naisten ja miesten määrän epätasapainoon tietyillä aloilla ja tietyissä ammateissa sekä naisten uramahdollisuuksien parantamiseen.

18. Jäsenvaltioiden on tarvittaessa yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa

- tuettava aktiivisesti naisten työllisyyden lisäämistä ja asetettava kansalliset tavoitteet naisten ja miesten työllisyys- ja työttömyysasteen erojen kaventamiseksi huomattavasti viiden vuoden kuluessa

- toteutettava toimia, jotta naiset ja miehet olisivat tasapainoisesti edustettuina kaikilla aloilla ja kaikissa ammateissa

- aloitettava positiivisia toimia edistääkseen periaatetta, jonka mukaan samasta tai samanarvoisesta työstä maksetaan samaa palkkaa, ja vähentääkseen naisten ja miesten tuloeroja. Sukupuolen välisiä palkkaeroja on käsiteltävä julkisella ja yksityisellä sektorilla, ja palkkaeroja koskevan politiikan vaikutuksia olisi tutkittava ja käsiteltävä.

- tarkasteltava mahdollisuuksia käyttää naisten urakehitystä edistäviä toimia nykyistä laajemmin naisten ja miesten eriarvoisen aseman korjaamiseksi.

Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen

Politiikka, joka koskee sapattivapaita, vanhempainlomaa, osa-aikatyötä ja joustavia työjärjestelyjä, jotka ovat sekä työnantajien että työntekijöiden etujen mukaisia, on erittäin tärkeä sekä naisten että miesten kannalta. Alaa koskevat direktiivit ja työmarkkinaosapuolten sopimukset olisi pantava täytäntöön nopeammin ja niiden soveltamista olisi seurattava säännöllisesti. Käytettävissä on oltava riittävästi laadukkaita hoitopalveluja lapsille ja muille huollettaville, jotta tuetaan naisten ja miesten pääsyä työmarkkinoille ja pysymistä työelämässä. Perhevelvollisuuksien tasapuolinen jakaminen on tässä mielessä ratkaisevan tärkeää. Työmarkkinoille poissaolon jälkeen palaavien taidot ovat saattaneet vanhentua, ja heillä voi olla vaikeuksia päästä koulutukseen. Naisten ja miesten paluuta työmarkkinoille poissaolon jälkeen olisi helpotettava. Yhtäläisten mahdollisuuksien vahvistamiseksi

19. jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten on

- laadittava, toteutettava ja edistettävä perhepolitiikkaa, johon kuuluvat kohtuuhintaiset, helposti saatavat ja laadukkaat lastenhoitopalvelut ja muut hoivapalvelut sekä vanhempainlomia ja muita vapaita koskevat järjestelmät

- harkittava kansallisten tavoitteiden asettamista - kansallisen tilanteen mukaisesti - hoitopalveluiden saatavuuden lisäämiseksi; tavoitteena on saavuttaa vähitellen kolmen parhaan jäsenvaltion keskimääräinen taso

- kiinnitettävä erityistä huomiota niiden naisten ja miesten asemaan, jotka suunnittelevat paluuta ansiotyöhön oltuaan poissa työelämästä, ja tutkittava tätä varten keinoja poistaa asteittain työelämään paluun esteitä.