Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Valkoinen kirja ympäristövahinkovastuusta"



Virallinen lehti nro C 268 , 19/09/2000 s. 0019 - 0023



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Valkoinen kirja ympäristövahinkovastuusta" (2000/C 268/07) Komissio päätti 18. helmikuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Valkoinen kirja ympäristövahinkovastuusta". Asian valmistelusta vastannut "maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö" -jaosto antoi lausuntonsa 21. kesäkuuta 2000. Esittelijä oli María Sánchez Miguel. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 12. ja 13. heinäkuuta 2000 pitämässään 374. täysistunnossa (heinäkuun 12. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 87 ääntä puolesta, 7 vastaan, ja 19 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Julkaistuaan Vihreän kirjan ympäristövahinkojen korvaamisesta(1) komissio tarvitsi lähes seitsemän vuotta laatiakseen valkoisen kirjan, jossa määritetään tulevan yhteisön ympäristövahinkovastuujärjestelmän rakenne ja kuvataan tärkeimpiä elementtejä, joilla järjestelmä saadaan tehokkaaksi ja käytännölliseksi. 1.2. Tällä välin on ilmennyt tarve paitsi ehkäistä ihmisen toiminnan aiheuttamia ympäristövahinkoja myös panna täytäntöön toinen yhteisön säännöstössä toistuva keskeinen periaate, jonka mukaan "saastuttaja maksaa" ja jonka kaikki työmarkkinaosapuolet ovat parhaillaan aikeissa hyväksyä. 1.3. Viime vuosina sattuneet vakavat onnettomuudet ("Doñana", "Erika", "Baia Mare" jne.) ovat osoittaneet, että tarvitaan jäsenvaltioiden ympäristövastuulainsäädännön ylittäviä sääntöjä, joiden tarjoamia välineitä voidaan hyödyntää silloin, kun ympäristövahingot koskevat useampaa kuin yhtä valtiota. Sen lisäksi, että eri valtioiden ympäristövastuulaeissa on suuria eroja, on syytä muistaa, ettei eräissä maissa ole vielä lainkaan tämän alan lainsäädäntöä, mikä vaikeuttaa asianmukaisten ratkaisujen löytämistä ympäristöongelmiin. 1.4. Tulisi myös käsitellä seikkoja, joiden mahdollisista vaikutuksista on tehtävä ennusteita. Yksi tällainen kysymys on muuntogeenisten organismien laajamittainen käyttö, joka herättää tällä hetkellä kansalaisten keskuudessa jyrkkää vastustusta. Näihin organismeihin tulee soveltaa ennalta varautumisen periaatetta koko laajuudessaan. Tätä koskevaa yhteisön säännöstöä(2) tarkistetaan parhaillaan. Eräissä jäsenvaltioissa esiintyy mielipiteitä, joiden mukaan kyseisten organismien käytöstä tulisi pidättyä, kunnes on tieteellisesti osoitettu, etteivät ne ole vaaraksi ihmisten terveydelle ja ympäristölle. 2. Valkoisen kirjan pääsisältö 2.1. Valkoisessa kirjassa tarkastellaan erilaisia mahdollisuuksia ympäristövahinkojen yhteisön laajuisen vastuujärjestelmän kehittämiseksi. Tavoitteena on parantaa EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen ympäristöperiaatteiden soveltamista (ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisemisen periaate sekä erityisesti saastuttaja maksaa -periaate) ja yhteisön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa. Mainittujen periaatteiden soveltamisen osalta tällainen järjestelmä vaikuttaisi olevan tehokas ehkäisykeino, joka täydentää muiden Euroopan unionissa voimassa olevien ympäristösääntöjen noudattamista. Päätavoitteena on kuitenkin korjata ympäristövahingot saastuttaja maksaa -periaatteen avulla siten, etteivät kustannukset lankeaisi suoraan yhteiskunnan maksettaviksi. 2.2. Valkoisessa kirjassa kuvataan mahdollisen yhteisön järjestelmän pääpiirteet, jotka ovat seuraavat: - Järjestelmää ei sovelleta taannehtivasti. - Järjestelmän soveltamisalaan kuuluvat sekä perinteiset vahingot (terveyshaitat ja omaisuudelle aiheutuneet vahingot) että ympäristövahingot (maaperän saastuminen ja biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneet vahingot. Viimeksi mainituissa on kyse vain Natura 2000 -verkostossa suojeltujen ja luonto- ja lintudirektiivissä määriteltyjen alueiden biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuvista vahingoista; siten kyseeseen voivat tulla paitsi luontotyypille myös kasvistolle ja eläimistölle [esim. muuttolinnuille] aiheutuneet vahingot). - Järjestelmän soveltamisala (sen avulla säännelty toiminta) on suppea ja yhteydessä yhteisön ympäristölainsäädäntöön siten, että saastuneet alueet ja perinteiset vahingot kuuluvat järjestelmän soveltamisalaan ainoastaan, jos vahingon on aiheuttanut yhteisön lainsäädännöllä säännelty vaarallinen tai mahdollisesti vaarallinen toiminta (tällainen toiminta on määritelty lukuisissa direktiiveissä, esim. vaarallisten aineiden ilmaan tai vesistöihin laskettavien päästöjen rajoja sisältävissä direktiiveissä, IPPC- ja Seveso II -direktiiveissä, jätteidenkäsittelyä tai muuntogeenisiä organismeja koskevassa lainsäädännössä jne.). - Sovelletaan ankaraa vastuuta (joka tarkoittaa, ettei toiminnan tuottamuksellisuutta tarvitse näyttää toteen, vaan riittää, että toiminnan ja vahinkojen välinen yhteys pystytään osoittamaan) "vaarallisen toiminnan" aiheuttamiin vahinkoihin ja tuottamukseen perustuvaa vastuuta (ainoastaan Natura 2000 -alueilla syntyneisiin) vahinkoihin, jotka aiheutuvat "vaarattomasta toiminnasta". - Otetaan käyttöön vastuusta vapauttamisen tai vastuun vähentämisen perusteiden ja lieventävien asianhaarojen tyypittely. - Vahingon aiheuttaneen toiminnan valvojaan kohdistuva vahinkovastuu: jos toiminnan on suorittanut yritys, joka on oikeushenkilö, vahinkovastuu säilyy oikeushenkilöllä eikä johtajilla tai muilla työntekijöillä. - Laaditaan perusteet erilaisten vahinkojen arvioimiseksi. - Saastuttajan maksama korvaus velvoitetaan käytettäväksi ympäristön ennallistamiseen. - Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskevat ehdotukset (kysymys kanneoikeudesta (ius standi) vastuuoikeudenkäynnin käynnistämiseksi): valkoisessa kirjassa valtio asetetaan etusijalle ympäristöorganisaatioihin ja -järjestöihin nähden, ja nämä voivat toimia ensisijaisesti vain kiireellisissä tapauksissa. 2.3. Valkoisessa kirjassa arvioidaan eri vaihtoehtoja yhteisön toimiksi ja päätellään, että asianmukaisin vaihtoehto on yhteisön puitedirektiivi. Direktiivin tarkempia yksityiskohtia tulisi kehittää myöhemmin komission parhaillaan toteuttamien kuulemisten tulosten valossa. 3. Yleistä 3.1. TSK suhtautuu valkoiseen kirjaan myönteisesti ja kehottaa komissiota tekemään lopullisesta tuloksesta lakiehdotuksen, jolla yhdessä yhteisön muiden käytössä olevien välineiden kanssa jarrutetaan ympäristön tilan huononemista EU:n alueella. 3.2. Aiempien lausuntojensa(3) mukaisesti TSK kannattaa komission ehdottamaa lainsäädäntövälinettä (puitedirektiivi) ja katsoo, että sen avulla voidaan noudattaa tarkasti läheisyysperiaatetta: suuntaviivat yhdenmukaistetaan ja jäsenvaltiot voivat säätää itse tarpeellisimmiksi katsomansa normit. 3.2.1. Puitedirektiivi edellyttäisi, että nykyisin voimassa olevat mutta hajanaisuutensa vuoksi vaikeasti noudatettavat säännöt koottaisiin yhdeksi tekstiksi. Samalla kumottaisiin vanhentuneet säännöt, mutta säilytettäisiin arvokkaiksi todetut tieteelliset käsitteet ja ennen kaikkea helpotettaisiin sääntöjen noudattamista, jolloin asiasta kiinnostuneet osapuolet tuntisivat ne paremmin ja niitä olisi yksinkertaisempi käyttää. 3.3. TSK on tyytyväinen siihen, ettei ehdotettua järjestelmää ole tarkoitus soveltaa taannehtivasti. On huomattava, että tätä periaatetta ei sovelleta, jos ennen yhteisön järjestelmän voimaantuloa alkanut saastuttava toiminta jatkuu vielä voimaantulon jälkeenkin. Tällaisessa tapauksessa saastuttaja on vastuussa vahingoista, ja kyseisenä aikana on otettava huomioon ympäristösääntöjen noudattaminen. 3.4. Valkoisessa kirjassa ehdotetusta vahinkojen korvaamismenettelystä TSK toteaa, että laaja vastuujärjestelmä, jonka mukaan perinteisten vahinkojen lisäksi korvataan myös ympäristölle aiheutuneet vahingot, on erittäin merkittävä. EU:ssa on nykyisin ympäristölainsäädännön noudattamatta jättämistä koskevia vastuujärjestelmiä, joiden seuraamukset rajoittuvat sakkoihin, mutta jäsenvaltiot voisivat ottaa käyttöön muunkinlaisia seuraamuksia. Sakkoseuraamuksilla katetaan kuitenkin vain osa aiheutuneista vahingoista eikä niillä voida täysin ennallistaa pilaantunutta ympäristöä. 3.5. Vastuustavapautumisperusteiden tunnustamisella ei saa vesittää ympäristövastuujärjestelmän myönteisiä vaikutuksia. Niitä tulee soveltaa asteittain ympäristölainsäädännön noudattamisasteen mukaan, ja vastuusta vapauttavana tekijänä voidaan pitää jopa toimivaltaisen viranomaisen sitovaa käskyä. 3.6. Ehdotetulla järjestelmällä voi olla ennalta ehkäiseviä vaikutuksia, sillä se edellyttää tiukemman ympäristönsuojelun mahdollistavien resurssien löytämistä ja lisäämistä. Tässä suhteessa olisi hyvä ennakoida toimia, joilla autetaan pk-yrityksiä mukauttamaan tuotantojärjestelmänsä ympäristönsuojelun tarpeisiin yksinkertaistettujen menettelyjen avulla. Menettelyissä otetaan huomioon niiden yritysten lukumäärä, jotka kärsisivät ns. vaarallisen toiminnan harjoittamisesta. Yksi mahdollisuus olisi myös riittävien varojen myöntäminen yrityksille, jotta ne voivat mukautua uusiin tarpeisiin, erityisesti vakuutuskuluihin. 3.7. Kohtuusharkintaperiaatteen noudattamiseksi on tarpeen määrittää ympäristövahinkojen laskentaperusteet ja -menetelmä. Jo nykyään on voimassa alueellisia järjestelmiä, joissa käytetään luonnonvarojen arvon kaltaisia arviointiperusteita. Yhtenä perusteena voidaan käyttää myös aiheutuneiden vahinkojen korjauskustannuksia. Kun käytössä on useita erilaisia laskentaperusteita, ne voidaan sovittaa kulloisenkin vahingon erityispiirteisiin ottaen huomioon kaikki vahingon aiheuttaneeseen toimintaan liittyvät seikat. Joka tapauksessa on edelleen etsittävä laskentaperusteita, jotka tukevat kohtuusharkintaa vahinkojen korjaamisen yhteydessä. 3.7.1. Laskentaperusteiden kehittämisessä vaikuttaisi järkevältä käyttää etujen siirtoa koskevia tietokantoja, kuten Environmental Valuation Resource Inventory -tietokantaa (EVRI), joka sisältää asiaankuuluvia arviointitietoja. 3.7.2. Saastuttajan maksettavaksi koituvien korvausten laskentaperusteissa tulee ottaa huomioon ympäristölainsäädännön noudattaminen tai noudattamatta jättäminen, viranomaisilta saatu lupa toiminnan harjoittamiselle, vastuun jakautuminen useammalle kuin yhdelle vastuulliselle jne. sekä lieventävät seikat, jotka voivat vaikuttaa vastuullisuuden asteeseen. 3.8. Talouden kilpailukyvyn säilyttämiseksi ympäristövastuun soveltamisella ei saa olla haitallisia vaikutuksia. Vaikka komissiolla ei toistaiseksi ole käytössään todennettavia tietoja ulkoiseen kilpailukykyyn kohdistuvista vaikutuksista, näkymät ovat valoisat, sillä useimmilla OECD-mailla on tämäntyyppistä lainsäädäntöä(4), joten vaikutukset jäävät vähäisiksi vastuujärjestelmien ja niiden noudattamistakuiden yleistyessä. 3.8.1. TSK:n mielestä EU:n tulee kuitenkin ehdottaa asiaan liittyvien kansainvälisten sopimusten (esim. Luganon yleissopimuksen) puitteissa, että ympäristövastuusäännöt yhtenäistettäisiin kaikissa valtioissa ja etenkin WTO:n piirissä kilpailuvääristymien välttämiseksi. 3.9. On myös valmistauduttava EU:n tulevaan laajentumiseen, sillä jäsenehdokasmaiden ympäristöpolitiikka on erilaista kuin yhteisön politiikka. Yhteisön säännöstön voimaan saattamiseen unioniin liittyvissä maissa tulee liittyä mittavaa tiedotusta ja heidän kuulemistaan asiaankuuluville osapuolille sekä taloudellista tukea esimerkiksi liittymistä valmistelevasta rahoitusvälineestä, jotta se voidaan toteuttaa sille määrätyssä ajassa. 4. Erityistä 4.1. Biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneiden vahinkojen korvausvastuuta koskevasta ehdotuksesta TSK toteaa, että sen mielestä on tarpeellista tarkentaa eräitä seikkoja, joita voitaisiin kehittää tulevassa puitedirektiivissä. 4.1.1. Biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneiden vahinkojen käsitteen soveltaminen rajoittuu Natura 2000 -verkkoon. Siksi on olennaista, että komissio hyväksyy luettelon yhteisölle tärkeistä alueista mahdollisimman pian. TSK kehottaakin jäsenvaltioita lopultakin täyttämään direktiivissä 92/43 säädetyn velvollisuuden ja esittelemään omat listansa, jotka todella ovat direktiivin vaatimusten mukaiset. 4.1.2. Minimitason vahvistaminen vastuujärjestelmän soveltamiselle on oikeusvarmuuden kannalta välttämätöntä. On kuitenkin muistettava, että vahinkojen alustava mittaaminen ei aina ole mahdollista, eikä kynnysarvon määräämistä tule tarkastella vain taloudellisesta näkökulmasta, vaan merkittävän vahingon luokittelun tulee liittyä biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneeseen vahinkoon ja alueen saastuneisuuteen. Siksi TSK pitää tarpeellisena, että lainsäädäntövälineessä täsmennetään "minimitason" ja "merkittävän vahingon" käsitteitä, jotta niiden käyttö ei aiheuta eroavuuksia vastuujärjestelmän käytännön soveltamisessa. 4.1.3. Erityisen arkaluonteisena kysymyksenä voidaan pitää puitedirektiivin säännösten toteuttamista geneettisesti muunnettujen organismien (GMO) osalta. Vaarojen arviointia ja lupamenettelyä koskevia säännöksiä (90/220) tarkistetaan parhaillaan. Käynnissä on EP:n ja neuvoston välinen sovittelumenettely. Yksi kiistanalaisista kohdista on vastuukysymys. Komission jäsen Wallström antoi julistuksen, jossa hän ilmoitti komission sitoutuvan ratkaisemaan kysymyksen horisontaalisesti puitedirektiivin yhteydessä ennen vuoden 2001 loppua. Muistutettakoon, että geneettisesti muunnettuja organismeja sisältävät tuotteet kuuluvat tuotevastuudirektiivin(5) piiriin (ihmisille ja tavaroille aiheutuneet vahingot), jota on hiljattain laajennettu niin, että se kattaa myös jalostamattomat maataloustuotteet. Valkoisessa kirjassa kohdassa 4.5.4 huomautetaan aiheellisesti, että tuotevastuudirektiiviä sovelletaan silloin, kun haetaan korvauksia perinteisiin vahinkoihin. Ympäristölle ja biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneiden vahinkojen vastuukysymykset on määriteltävä pikaisesti, kuten osoittavat tuoreet tapaukset, joissa maanviljelijät ovat käyttäneet muuntogeenisiä siemeniä tietämättään. 4.2. Kahden erilaisen vastuukannetyypin sisällyttäminen järjestelmään aiheuttaa sen, että todistustaakka jakautuu niissä eri tavalla. Ankaraa vastuuta sovellettaessa (nykyisen voimassa olevan yhteisön lainsäädännön mukaan vaaralliseksi luokitellun toiminnan aiheuttamat vahingot(6)) kantajan todistustaakka rajoittuu vahingon ja niiden aiheuttajan välisen yhteyden toteen näyttämiseen, kun taas tuottamukseen perustuvaa vastuuta sovellettaessa (vilpillinen toiminta) on osoitettava lisäksi aiheuttajan toiminnan tahallisuus. TSK katsoo, että komission ehdotus on tässä tapauksessa puolustettavissa, ja kannattaa sitä. 4.3. Vastuustavapautumisperusteet saattavat vaikuttaa vahinkovastuujärjestelmään, kuten kohdassa 3.5 todettiin. TSK:n mielestä ainoat vapautumisperusteet, jotka tulisi ottaa huomioon, ovat ylivoimainen este ja hallinnon sitova toimintamääräys. Muita syitä voidaan ottaa huomioon lieventävinä seikkoina. Useissa tapauksissa tuottajien ja toimivaltaisten viranomaisten samanaikainen toiminta aiheuttaisi ympäristövahinkovastuun jakamisen. 4.4. Yksi hyvin tärkeä aihe, jota valkoisessa kirjassa ei käsitellä, on tiedotus. Jotta ehdotetun kaltainen järjestelmä olisi tehokas, ympäristönsuojelusta kiinnostuneiden järjestöjen ja muiden yhteiskunnallis-taloudellisten organisaatioiden sekä kansalaisjärjestöjen olisi ehdottomasti osallistuttava siihen, ja tätä varten järjestelmässä tulisi olla tiedotusverkko, jolla viranomaiset tiedottaisivat kansalaisille (ja päinvastoin) kaikista vahinkojen välttämiseksi toteutettavista mahdollisista toimista. 4.4.1. Verkko voisi olla aihekohtainen, kuten satunnaispäästöistä johtuvaa merien pilaantumista koskevassa yhteisön toimintakehyksessä. 4.4.2. Yhdistyneiden Kansakuntien Århusin yleissopimus tulisi panna täytäntöön(7). 4.4.3. Myös ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja täytäntöönpanoa edistävää IMPEL-verkkoa voitaisiin hyödyntää. 4.5. Valkoisen kirjan mukaan kanneoikeus eli oikeus toimia kantajana kuuluu ensisijaisesti valtiolle, millä tarkoitetaan mitä tahansa toimivaltaista hallintoviranomaista, ja toissijaisesti ympäristöjärjestöille ja asianomaisille henkilöille. Tämä on TSK:n näkemyksen mukaan tarpeellinen järjestelmä, jotta voitaisiin puuttua viranomaisen mahdolliseen hidasteluun tai laiminlyönteihin. 4.5.1. Mahdollisuus vaatia vastuujärjestelmän puitteissa saastuttavan toiminnan pikaista lopettamista suurempien vahinkojen välttämiseksi vaikuttaa hyvin myönteiseltä. Tämä tapahtuisi väliaikaismääräysten avulla. 4.6. Yksi ehdotetun järjestelmän tehokkuuden kannalta keskeinen tekijä on kaikkien ympäristölle vaarallisten toimien pakollinen vastuuvakuutus. Direktiivin 85/374/ETY soveltamisen ei ole osoitettu lisäävän yritysten kustannuksia. Vakuutus säädettiin pakolliseksi myös palvelualoille (erityisesti lääkintäalan ammattilaisille), sillä se lisää vastuuvelvollisten turvaa. TSK katsoo, että pakollinen vakuutus on yhdenmukainen muiden EU:n sääntelemien vastuiden kuten pakollisen liikennevakuutuksen ja pakollisen tuotevastuuvakuutuksen kanssa. TSK:n mielestä on vastaavasti järkevää, että yritykset voivat ryhtyä vapaaehtoisesti valitsemiinsa täydentäviin toimenpiteisiin, joita ovat esim. varaukset, suojelujulistukset tai muut vakuutukset. 5. Päätelmät 5.1. TSK pitää vahinkovastuujärjestelmän aikaansaamista ympäristön kannalta tärkeänä. Komitea katsoo kuitenkin, että monia kysymyksiä tulee vielä täsmentää, jotta kaikki EU:n jäsenvaltiot voisivat soveltaa järjestelmää ongelmitta. Tästä syystä komitea suosittaa seuraavaa: 5.1.1. Tulisi laatia luettelo kaikista yhteisön oikeudellisista teksteistä, jotka liittyvät vastuusääntöihin. 5.1.2. Olisi määritettävä vaarallisen toiminnan ja biologiselle monimuotoisuudelle aiheutuneen vahingon käsitteet, suojeltujen alueiden yksilöiminen, vahinkojen arviointiperusteet jne. sekä kaikki muut niiden soveltamiseen vaikuttavat käsitteet. 5.1.3. Ehdotetut kaksi vastuujärjestelmää (vaarallista toimintaa koskeva ankara vastuu ja vaaratonta toimintaa koskeva tuottamukseen perustuva vastuu) tulee rajata selkeästi, jottei niiden soveltamisessa synny sekaannusta. Olisi hyvä luetella erillisessä liitteessä yhteisön säännöt, joilla määritetään vaarallinen toiminta ja rajataan vaaratonta toimintaa koskeva vastuujärjestelmä. 5.2. TSK katsoo, että ympäristövastuujärjestelmää koskeva puitedirektiivi on sopivin lainsäädäntöväline EU:ssa vallitsevien erilaisten tilanteiden ratkaisemiseksi. Yhtenäistämisellä ei kuitenkaan saisi luoda kilpailukykyä haittaavia eroja, ja tämä vaara on syytä pitää mielessä, jotta pystytään luomaan sitova vähimmäissisältö. Bryssel 12. heinäkuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) KOM(93) 47 lopullinen, 14.5.1993. (2) Direktiivi 90/220/ETY, EYVL L 117, 8.5.1990. (3) TSK:n lausunto aiheesta "Vihreä kirja ympäristövahinkojen korjaamisesta", EYVL C 133, 16.5.1994. TSK:n puitedirektiivin käyttöä koskevasta kannasta ks. myös lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston direktiiviksi vesipolitiikkaan liittyvien yhteisön toimien kehyksestä", EYVL C 355, 21.11.1997. (4) Yhdysvalloissa, joissa ympäristövastuuta on sovellettu jo 20 vuotta, on laskettu, että Superfund-järjestelmä on alle 5 % koko maassa liittovaltion ympäristölainsäädännön noudattamisen varmistamiseen vuosittain käytetyistä varoista. (5) 85/374/ETY, jota on muutettu direktiivillä 99/34/ETY (EYVL L 141, 1999). (6) Valkoisessa kirjassa todetaan olevan tärkeää, että biologisen monimuotoisuuden suojeluun sovellettava vastuujärjestelmä kattaa myös vaarattoman toiminnan, sillä lintu- ja luontodirektiivit sisältävät joukon merkittävien vahinkojen korjaamista koskevia vaatimuksia, joissa ei oteta huomioon vahingon aiheuttaneen toiminnan laatua.Komissio katsoo kuitenkin, että tällaisissa tapauksissa vastuu on tyypiltään erilainen kuin vaarallisen toiminnan aiheuttamissa vahingoissa. (7) YK:n Euroopan talouskomission yleissopimus tiedon saannista, kansalaisten osallistumisoikeudesta sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta ympäristöasioissa, jonka yhteisö hyväksyi Århusissa (Tanskassa) 23.-25. kesäkuuta 1998 järjestetyssä neljännessä ministerikonferenssissa. LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Seuraava muutosehdotus, jota kannatti yli neljännes äänestykseen osallistuneista, hylättiin keskusteluissa. Kohta 4.3 Muutetaan toinen ja kolmas virke seuraavasti: "TSK:n mielestä ylivoimainen este ja hallinnon sitova toimintamääräys tulisi nähdä vapauttavina perusteina. Myös muita syitä voidaan ottaa huomioon vapauttavina tai lieventävinä seikkoina." Perustelu Muutos on tarpeellinen kohtuullisen oikeudellisen varmuuden vuoksi erityisesti siksi, että ehdotettu vastuujärjestelmä koskee perinteisten vahinkojen lisäksi uudenlaisia ympäristövahinkoja. Äänestyksen tulos Jaa-ääniä: 35, ei-ääniä: 58, tyhjiä: 1.