Komission kertomus neuvostolle ja Euroopan parlamentille toimia, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä, koskevien neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 105 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen soveltamisesta SEK(2010)655 /* KOM/2010/0267 lopull. */





[pic] | EUROOPAN KOMISSIO | Bryssel 28.5.2010 KOM(2010)267 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE toimia, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä, koskevien neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 105 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen soveltamisesta SEK(2010)655 SISÄLLYSLUETTELO KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE toimia, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä, koskevien neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 105 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen soveltamisesta 1 1. JOHDANTO 3 2. HUNAJAOHJELMIEN SOVELTAMINEN 3 2.1 Perusrakenne (taulukko 9) 3 2.2. Menojen toteuttaminen 4 2.3. Käyttöaste 6 2.4. Tavoitteet 6 3. JÄSENVALTIOIDEN EHDOTUKSET 7 4. ALAN TOIMIJOIDEN EHDOTUKSET 10 5. PÄÄTELMÄT 11 Tätä kertomusta täydentää komission yksiköiden valmisteluasiakirja, joka sisältää tässä kertomuksessa mainitut taulukot ja kaaviot. 1. Johdanto Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007[1] 184 artiklassa säädetään, että komissio antaa joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen niiden 105 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädettyjen toimenpiteiden täytäntöönpanosta, jotka koskevat toimia, joiden tavoitteena on parantaa mehiläistuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen edellytyksiä. Tämän kertomuksen tarkoituksena on täyttää kyseinen velvollisuus, ja se kattaa varainhoitovuodet 2006–2007, 2007–2008 ja 2008–2009. Nämä kolme varainhoitovuotta vastaavat edellisen kolmivuotiskauden (2005–2007) viimeistä vuotta ja tämänhetkisten kolmivuotisten ohjelmien (2008–2010) kahta ensimmäistä vuotta. Komissio laati maaliskuussa 2007 kolmannen kertomuksen[2] neuvoston asetuksen (EY) N:o 797/2004 soveltamisesta arvioidakseen asetuksen kolmea viimeistä soveltamisvuotta. Koska kyseisessä kertomuksessa päädyttiin siihen, että kansallisia ohjelmia oli käytetty tehokkaasti ja että niihin oltiin erittäin tyytyväisiä sekä jäsenvaltioiden että toimijoiden tasolla, kertomukseen ei liitetty lainsäädännöllisiä muutoksia. Viimeisimmän kertomuksen jälkeen on kuitenkin soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 917/2004[3] otettu käyttöön yksinkertaistamistoimenpiteitä. Jäsenvaltiot ovat yhteisön lainsäädännön mukaisesti toimittaneet kansalliset ohjelmansa kaudeksi 2008–2010. On tärkeää huomata, että poikkeuksetta kaikki jäsenvaltiot ovat toimittaneet mehiläishoito-ohjelman, mistä käy ilmi ohjelman merkitys niiden kannalta ja Euroopan mehiläishoitoalan tarpeet. Alan tilanne Kaupallinen ympäristö, jossa kyseisiä ohjelmia sovelletaan, ei ole muuttunut paljonkaan vuodesta 2007. Euroopan markkinat ovat edelleen hyvin riippuvaisia tuonnista (EU:ssa kulutetusta hunajasta yli 40 % on tuontihunajaa), vaikkakin aiempaa vähemmässä määrin. Maailmanmarkkinoiden huomattavin kehityssuuntaus on voimakas hintojen nousu. Korkea hintataso erityisesti Argentiinassa (tuotannon lasku), joka oli EU:n tärkein hankintalähde, on käynnistänyt uudelleen kiinalaisen hunajan tuonnin EU:hun. Tämän kaupallisen näkökohdan ohella hunaja-ala kärsii edelleenkin mehiläiskuntien heikkenemisestä. 2. Hunajaohjelmien soveltaminen 2.1 Perusrakenne (taulukko 9) Lainsäädännön mukaisesti jäsenvaltiot toimittivat vuonna 2007 yhdessä ohjelmiensa kanssa tutkimuksen mehiläishoitoalan rakenteesta. Jäsenvaltioiden vuonna 2007 toimittamien tietojen mukaan mehiläishoitajien kokonaismäärä EU:ssa oli 595 775. Tuosta määrästä 19 025 oli ammattimaisia mehiläishoitajia (vähintään 150 mehiläispesää). Mehiläishoitajien lukumäärä on noussut hieman vuodesta 2004, mikä johtuu EU:n laajentumisesta Bulgariaan ja Romaniaan. Ilman näiden maiden mehiläishoitajia kyseinen määrä olisi laskenut merkittävästi. Mehiläispesien kokonaismäärä oli 13 602 719, josta 4 461 606 kuului ammattimaisille mehiläishoitajille (3,2 % mehiläishoitajista omisti lähes 33 % mehiläispesistä). Mehiläispesien määrä on kasvanut EU:ssa 1 971 419 pesällä vuoden 2004 määrästä. Kasvu johtuu osittain EU:n laajentumisesta vuonna 2007, sillä kahdessa uudessa jäsenvaltiossa laskettujen mehiläispesien määrä oli 1 646 736. Mehiläispesien määrä on kuitenkin kasvanut myös EU-25:ssä vuosien 2004 ja 2007 välillä. Mehiläishoitajien mukaan kyseinen kasvu oli tarpeen mehiläiskuolleisuuden kompensoimiseksi. Jäsenvaltioista eniten mehiläispesiä oli Espanjassa (17,06 %), Kreikassa (10,8 %), Ranskassa (10 %) ja Italiassa (8,5 %) (kaaviot 9a ja 9b). Espanjan mehiläiskanta pieneni merkittävästi suhteessa yhteisön kokonaismäärään (17,1 %, kun se vuonna 2004 oli 21,9 %) mehiläispesien määrä vähennyttyä siellä noin 130 000:lla vuodesta 2004. 2.2. Menojen toteuttaminen Jäsenvaltiokohtaiset määrärahat Kuten asetuksen (EY) N:o 917/2004 2 artiklassa säädetään, jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle ohjelmansa joka kolmas vuosi ennen 15 päivää huhtikuuta (vuosi 2007 vastaa vuosille 2008, 2009 ja 2010 jätettyjä hakemuksia). Yhteisön talousarviossa käytettävissä olevat varat jaetaan jäsenvaltioiden ilmoittamien menoarvioiden perusteella asetuksen (EY) N:o 917/2004 liitteessä I esitetyn yhteisön mehiläiskannan mukaan. Kunkin jäsenvaltion määrärahojen teoreettinen enimmäisprosenttiosuus lasketaan kunkin jäsenvaltion mehiläispesien prosenttiosuuden ja mehiläispesien kokonaismäärän välisen suhteen perusteella ennen kuin hakematta jääneet määrärahat jaetaan. Kunkin jäsenvaltion prosenttiosuus, joka esitetään kaaviossa 9b, vastaa siis sen teoreettista osuutta määrärahoista. Kaaviosta 9d voidaan kuitenkin todeta, että varainhoitovuoden 2008 määrärahojen tosiasiallinen jakautuminen poikkeaa hieman mehiläiskantaa koskevista osuuksista. Tämä selittyy sillä, että muutamat jäsenvaltiot eivät hakeneet koko teoreettista osuuttaan. Jäljellä oleva määrä jaetaan lainsäädännön mukaisesti niiden jäsenvaltioiden välillä, jotka ovat hakeneet teoreettista osuuttaan suuremman määrän. Esimerkiksi Espanja sai kokonaismäärärahoista 18 prosentin osuuden, vaikka sillä oli vain 17,1 prosenttia mehiläispesistä. Seitsemän jäsenvaltiota haki varainhoitovuonna 2008 teoreettisia määrärahojaan pienempää määrää. Vuonna 2008 kolmelle jäsenvaltiolle (Espanja, Kreikka ja Ranska) myönnettiin lähes 40 prosenttia käytettävissä olevista määrärahoista. Tämä tarkoittaa sitä, että ohjelmia haluavat käyttää eniten jäsenvaltiot, joissa on eniten mehiläispesiä. On syytä huomata, että EU:n Bulgariaan ja Romaniaan laajentumisesta seurannutta vanhojen jäsenvaltioiden mehiläiskantaosuuksien pienenemistä on kompensoitu lisäämällä vuotuisia määrärahoja 23 miljoonasta eurosta 26,3 miljoonaan euroon. Eräissä jäsenvaltioissa havaittu määrärahojen lasku arvossa mitattuna johtuu yksinomaan mehiläispesien määrän vähenemisestä. Menojen toteutuminen toimintatyypeittäin ja jäsenvaltioittain (taulukko 10) Menojen toteuttamisen tarkastelu perustuu tietoihin, jotka jäsenvaltiot toimittavat vuosittain asetuksen (EY) N:o 917/2004 6 artiklan 2 kohdan nojalla. Tietojen toimittamista koskeva velvollisuus otettiin käyttöön viimeisimmän kertomuksen jälkeen, jotta komissio pystyisi tarkastelemaan, millä tavoin jäsenvaltiot tosiasiallisesti käyttävät määrärahansa. Menojen toteuttaminen voikin poiketa menoarvioista, sillä edellä mainitulla komission asetuksella on lisätty ohjelmien mukauttamiseen liittyvää joustovaraa. Kaksi eniten käytettyä toimenpidettä olivat kaudella 2007–2009 edelleenkin varroapunkin torjunta ja tekninen tuki (kaaviot 10a ja 10b). Teknisen tuen menot ovat pysyneet vuosittain melko vakaasti 26–27 prosentissa käytetyistä määrärahoista, mutta varroapunkin torjuntaan käytettyjen määrärahojen voidaan todeta vähentyneen suuresti (vuoden 2007 37 prosentista 27 prosenttiin vuonna 2009). Teknisen tuen toimenpiteitä toteutettiin suurimmassa osassa jäsenvaltioita (kaaviot 10a ja 11a). Italia oli teknisen tuen suurin käyttäjä yli 900 000 euron määrärahoillaan varainhoitovuotta kohden. Muut kyseisten toimenpiteiden suurimmat käyttäjät olivat Kreikka, Ranska, Saksa ja Tšekki. Uudet jäsenvaltiot (BG ja RO) eivät käyttäneet teknistä tukea lainkaan vaan keskittyivät ohjelmassaan muihin toimenpiteisiin. Myös varroapunkin torjuntatoimenpiteitä toteutettiin kaikissa jäsenvaltioissa Sloveniaa lukuun ottamatta (kaaviot 10a ja 11b). Näitä toimenpiteitä eniten käyttäneet jäsenvaltiot olivat Espanja, Unkari ja Puola. Portugalissa varroapunkin torjuntaan käytettyjen määrärahojen osuus väheni voimakkaasti vuodesta 2007, jolloin kyseisiä toimenpiteitä toteutettiin runsaasti. Sitä vastoin Slovenia lisäsi vuonna 2009 varroapunkin torjuntaan käyttämiään määrärahoja merkittävästi vuosista 2007 ja 2008, jolloin kyseisten toimenpiteiden toteuttaminen oli vähäistä. Kolmanneksi eniten toteutettiin siirtohoidon järkeistämiseksi toteutettuja toimenpiteitä, joiden osuus menoista oli 18 prosenttia (kaaviot 10a ja 11c). Kyseisiä toimenpiteitä on perinteisesti toteutettu eniten Etelä-Euroopan maissa, joiden kasvisto on monipuolinen ja kukintakausi pitkä. Kreikka on päättänyt ohjata tukeaan voimakkaasti näihin toimenpiteisiin erityisesti vuosista 2008 ja 2009 alkaen (yli puolet Kreikan määrärahoista). Sitä vastoin Espanja, Italia ja Unkari ovat vuodesta 2008 alkaen vähentäneet kyseisiin toimenpiteisiin investoimiaan summia. Neljännellä sijalla olivat mehiläiskantojen lisäämiseksi toteutetut toimenpiteet. Näitä toimenpiteitä on toteutettu yhä enemmän, ja niiden voidaan todeta lisääntyneen voimakkaasti vuosien 2007 ja 2009 välillä, jona aikana niiden osuus menoista on kasvanut 10 prosentista 15 prosenttiin (kaaviot 10a ja 11e). Kyseisiin toimenpiteisiin käytettyjen menojen osuus on vuodesta 2005, jolloin ne otettiin käyttöön, kasvanut 6,2 prosentista 15 prosenttiin. Tämä selittyy mehiläiskuntien heikkenemisellä, joka on viime vuosina kiihtynyt. Ohjelmien laatimiseen osallistuvat mehiläishoitajien yhdistykset ovat erittäin kiinnostuneita näistä toimenpiteistä, joilla on tarkoitus korvata mainittuja mehiläiskuntien menetyksiä. Mehiläiskantojen lisäämiseksi toteutettuja toimenpiteitä on toteutettu eniten Puolassa ja Romaniassa. Puolan voidaan kuitenkin todeta vähentäneen suuresti kyseisiin toimenpiteisiin sidottuja määrärahojaan vuodesta 2009 alkaen. Hunajan määrityksiin ja soveltavaan tutkimukseen liittyviä toimenpiteitä toteutettiin vuonna 2009 aiempaa vähemmän, ja niiden osuus määrärahoista oli vuonna 2009 vain 6–7 prosenttia (kaaviot 10a, 11d ja 11f). Ranska käytti vuonna 2009 suurimman osan määrärahoistaan, lähes 900 000 euroa, soveltavaan tutkimukseen. Tämä osuus on yli puolet kyseisiin toimenpiteisiin yhteisön tasolla käytetystä kokonaismäärästä. Espanja käytti jäsenvaltioista eniten määrärahoja hunajan määrityksiin (erittäin suuri kasvu vuosien 2007 ja 2009 välillä). Muut jäsenvaltiot käyttivät niihin vain hyvin pieniä summia Itävaltaa lukuun ottamatta. 2.3. Käyttöaste Käyttöastetta koskevat huomiot on tehty niiden tietojen perusteella, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet määrärahojen toteuttamisesta toimenpiteittäin. Kyseisiä tietoja on käytetty myös viitetietoina määritettäessä suhteellista menojen toteuttamisen osuutta (taulukko 10). Nämä luvut poikkeavat paikoitellen maataloustukirahaston luvuista (taulukot 12a, b ja c). Varainhoitovuonna 2007 keskimääräinen käyttöaste oli 90 prosenttia. Tämä erinomainen tulos johtui siitä, että kyseessä oli EU-25:n kolmas varainhoitovuosi, ja EU:hun vuonna 2004 liittyneille 10 jäsenvaltiolle oli kertynyt riittävästi kokemusta. Suurimmassa osassa jäsenvaltioita käyttöaste oli 90–100 prosenttia. Heikoimmat käyttöasteet olivat Kyproksella (38 %) ja Luxemburgissa (56 %). Myös Portugalin, Slovenian ja Slovakian käyttöasteet olivat suhteellisen alhaiset (69–76 %). Varainhoitovuonna 2008 käyttöaste heikkeni voimakkaasti 90 prosentista 80 prosenttiin. Tähän oli kuitenkin selkeänä syynä se, että kyseisiä määrärahoja ensimmäistä kertaa toteuttavissa Bulgariassa ja Romaniassa oli alikäyttöä. Kokemuksen puute näkyi määrärahojen heikkona käyttönä, kuten vuonna 2005 kymmenen uuden jäsenvaltion tapauksessa (käyttöaste oli Bulgariassa vain 34 % ja Romaniassa 17 %). Myös Portugalin käyttöaste oli hyvin alhainen (36 %). Edellisvuosien tavoin suurimmat tuensaajat käyttivät määrärahansa erittäin hyvin lukuun ottamatta Ranskaa, joka käytti niistä vain 74 prosenttia. Kypros ja Luxemburg, joiden käyttöaste oli vuonna 2007 alhainen, onnistuivat tekemään täyskäännöksen ja käyttivät määrärahansa optimaalisesti. Määrärahojen käyttö on parantunut selkeästi varainhoitovuodesta 2009 alkaen (88 %). Bulgaria ja Romania paransivat merkittävästi käyttöastettaan, mutta Romanian käyttöaste (54 %) on edelleen huomattavasti yhteisön keskiarvoa heikompi. Yhteisön määrärahoja eniten saavien maiden joukosta Ranska paransi selkeästi suoritustaan vuoteen 2008 verrattuna. Sitä vastoin Puola pystyi kahden erinomaisen käyttöastevuoden jälkeen käyttämään vain 74 prosenttia määrärahoistaan. Vaikka Portugalin käyttöaste parani, se oli edelleen hyvin alhainen (58 %), ja Luxemburgin käyttöaste oli edelleen alhainen (60 %). 2.4. Tavoitteet Kaikki jäsenvaltioiden ehdottamat toimenpiteet voivat saada tukea edellyttäen, että niillä pyritään yksinomaan saavuttamaan jollekin ensisijaiselle toimenpiteelle asetetut tavoitteet. Tukikelpoisten toimenpiteiden erityiset tavoitteet Yhteisön tukea saavien toimenpiteiden tavoitteet eivät ole viimeisimmän kertomuksen jälkeen muuttuneet. Teknisen tuen tarkoituksena on tehostaa tuotantoa ja kaupan pitämistä parempaa tekniikkaa soveltamalla. Mehiläishoitajille sekä ryhmittymien ja osuuskuntien vastuuhenkilöille tarkoitettu koulutus ja muu toiminta koskevat erityisesti mehiläisten kasvatusta, tautien torjuntaa, hunajan keruu-, pakkaus-, varastointi- ja kuljetusvaatimuksia sekä kaupan pitämistä. Varroapunkin torjunnan tarkoituksena on vähentää mehiläispesien käsittelystä aiheutuvia menoja tai korvata osa tällaisista menoista. Tämä loistauti alentaa nykyään voimakkaasti mehiläistuotannosta saatavaa tuottoa EU:ssa, ja mehiläiskuntia menetetään, jollei pesiä käsitellä. Varroapunkkia ei voida kokonaan hävittää, ja ainoa keino välttää kyseisen taudin seurauksia on mehiläispesien käsitteleminen sallituilla tuotteilla (joista ei synny jäämiä hunajaan). Rahoitustukea tarvitaan, jotta taudin torjunnassa vältettäisiin kiellettyjen kemiallisten tuotteiden käyttö tai tukeutuminen tehottomiin menetelmiin. Siirtohoidon järkeistämisen tukemisen tarkoituksena on mehiläispesien liikkumisen hallinnointi yhteisön alueella ja käytettävissä olevien sellaisten sijoittautumispaikkojen suunnittelu, joille on kukinta-aikaan keskittynyt runsaasti mehiläishoitajia. Siirtohoitosuunnitelmilla, laitteistoihin tehdyillä investoinneilla ja hunajakorttien laatimisella edistetään osaltaan siirtohoidon hallinnointia. Hunajan määrittämistä koskevien tukitoimenpiteiden tarkoituksena on parantaa hunajan kaupan pitämistä. Kasvilajikkeisiin perustuvia hunajan fysikaalis-kemiallisia ominaisuuksia koskevien määritysten rahoittamisen tarkoituksena on auttaa mehiläishoitajia saamaan tarkkoja tietoja kerätyn hunajan laadusta, mikä lisää heidän tuotteensa arvostusta markkinoilla. Mehiläiskannan lisääminen mahdollistaa kuningatarmehiläisten tuotantoa tai mehiläispakkausten ostoa koskevien toimien rahoituksen ansiosta mehiläisten ja myös tuotannon menetysten korvaamisen. Asetuksen mukainen mahdollisuus sisällyttää hunajan laadun parantamista koskevan soveltavan tutkimuksen erityiset hankkeet hunajaohjelmiin ja levittää niiden tuloksia voi lisätä tuottajien tuloja erityisalueilla. 3. JÄSENVALTIOIDEN EHDOTUKSET Jäsenvaltiot ovat kaiken kaikkiaan erittäin tyytyväisiä ohjelmien hallintoon, eikä asetuksen (EY) N:o 1234/2007 muuttamiseksi ole esitetty toistuvia pyyntöjä. Jäsenvaltiot pyytävät hyvin usein, että kyseisten ohjelmien pysyvyys taattaisiin. Komissio on viimeisimmän kertomuksen jälkeen muuttanut soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä yksinkertaistaakseen ohjelmien täytäntöönpanoa sallimalla jäsenvaltioille enemmän joustovaraa erityisesti, jotta nämä voisivat mukauttaa ohjelmiaan varainhoitovuoden aikana. Komissio on poistanut säännön, jonka mukaan toimien rahoitusrajojen muuttaminen yli 20 prosentilla vaatii hallintoneuvoston lausunnon, jotta tiettyyn toimenpiteeseen alun perin sidotut varat voitaisiin käyttää muihin toimenpiteisiin. Vastedes jäsenvaltioilla on vapaus kohdistaa varoja uudelleen ilman erityisiä menettelyjä, kunhan ne kohdistetaan toimenpiteisiin, jotka oli alun perinkin määritelty kansallisissa ohjelmissa. Komission lausunto vaaditaan edelleenkin, jos varoja halutaan suunnata uusiin toimenpiteisiin, joita ei alun perin ilmoitettu komissiolle. Vastapainoksi komissio edellyttää jäsenvaltioiden toimittavan sille jokaisen varainhoitovuoden jälkeen tiedonannon, jossa ilmoitetaan tarkoin, mihin toimenpiteisiin varat käytettiin. Tämä mahdollistaa ohjelmien paremman analysoinnin. Jäsenvaltiot ovat ilmaisseet olevansa erittäin tyytyväisiä tähän yksinkertaistamiseen ja joustovaran lisäykseen. Jäsenvaltiot ovat kuitenkin ennen tämän kertomuksen laatimista esittäneet komissiolle muutamia pyyntöjä. Seuraavat pyynnöt tehtiin jo edellisen kertomuksen yhteydessä: - Eräät jäsenvaltiot pyytävät, että hunajan fysikaalis-kemiallisia ominaisuuksia analysoivien laboratorioiden tukitoimenpiteet laajennetaan koskemaan muita mehiläishoitotuotteita. Komission vastaus noudattaa sen vuonna 2004 antamaa vastausta: määrärahojen niukkuuden vuoksi tätä pyyntöä ei voida asettaa etusijalle ottaen huomioon varsinkin kaupan pidetyt määrät. Suuren lisäarvon tuotteet eivät kärsi analyysikustannuksista niin paljon kuin hunaja. Ei ole juurikaan syytä muuttaa asetusta tässä mielessä. - Muidenkin mehiläistautien kuin varroapunkin torjunta. On selvennettävä, että kyseisen järjestelmän tavoitteena ei ole luoda terveyspolitiikkaa mehiläishoidon alalla. Jotta vältettäisiin näiden toimien sekoittuminen eläinlääkintäpolitiikkaan, vuoden 2004 muutoksen yhteydessä päätettiin, etteivät varroapunkin seurannaistaudit voi saada tukea mehiläishoito-ohjelmista. - Tilastointivälineen parantaminen. Saadakseen ohjelmiinsa yhteisön rahoitusosuuden jäsenvaltioiden on jo nyt toimitettava tutkimus alan rakenteesta. Jäsenvaltioiden toimittamien lukujen vuotuinen tarkistaminen rasittaisi liikaa hallintoa, minkä vuoksi se ei ole suotavaa. Komission yksiköt toimittavat eri komiteoiden välityksellä toimijoille säännöllisesti käytettävissään olevat tuonti- ja vientitilastot. - Mahdollisuus toteuttaa eurooppalaisia hankkeita useiden jäsenvaltioiden kesken. Komissio tunnustaa tällaisten hankkeiden arvon ja on sitä mieltä, että ne voitaisiin hyväksyä. Mikään ei estä useita jäsenvaltioita tekemästä yhteistyötä jonkin hankkeen parissa. Kukin jäsenvaltio voisi osallistua tällaisten hankkeiden rahoitukseen sille myönnettyjen määrärajojen puitteissa. Hakematta jääneiden määrärahojen jakaminen uudelleen tällaisille erityishankkeille ei vastaisi hallinnon yksinkertaistamista koskevaa tavoitetta, johon suurin osa jäsenvaltioista ja komissio pyrkivät. Jäsenvaltiot ovat tehneet myös seuraavanlaisia ehdotuksia: - Rahoitus kattaisi demonstrointiin käytettävien mehiläispesien korjaukset tai kunnostuksen. Tämä on jo nyt mahdollista joko tekniseen tukeen tai mehiläiskannan lisäämiseen liittyvien toimenpiteiden turvin. - Jotkut toimenpiteet koskisivat uusia tuotteita (kaupan pitäminen, jalostus jne.): tämä on jo nyt mahdollista teknisen tuen puitteissa. Mikään ei estä rahoittamasta tuottajaryhmittymää, joka haluaa tuoda markkinoille uusia tuotteita tai uusia pakkauksia. Tuotannon parantamisen ohella näiden ohjelmien yhtä tärkeänä tavoitteena on kaupan pitämisen parantaminen. - Mahdollisuus jakaa joidenkin jäsenvaltioiden käyttämättä jääneet summat muille jäsenvaltioille tai pidentää maksumääräaikoja. Talousarvion vuosittaisuus vaikeuttaa tämän mahdollisuuden toteuttamista, sillä käyttöaste saadaan selville vasta jälkikäteen. - Mehiläishoitajille tiedotettaisiin paremmin soveltavan tutkimuksen tuloksista. Komissio tukee tätä tavoitetta, mutta sille on vaikea vahvistaa oikeusperustaa. Olisi muistettava, että mehiläishoitajien yhdistykset osallistuvat ohjelmien laadintaan kaikissa jäsenvaltioissa ja että ne pystyvät näin ollen pyytämään kyseisiä tietoja ja mahdollisesti jakamaan niitä Euroopan laajuisissa yhdistyksissään. - Muutamat jäsenvaltiot ovat lisäksi kritisoineet sitä seikkaa, että ohjelmien laatiminen on vaikeaa, koska etukäteen ei tiedetä, minkä verran niihin on käytettävissä määrärahoja. Komissio ymmärtää tämän ongelman ja tutkii, voidaanko se korjata. Koska määrärahat jaetaan kussakin jäsenvaltiossa olevien mehiläispesien määrän perusteella ja koska kyseinen määrä annetaan tiedoksi ohjelmien toimittamisen yhteydessä, jäsenvaltioille ei ole tässä vaiheessa mahdollista ilmoittaa summaa, joka niille tullaan myöntämään. Tämän välttämiseksi jäsenvaltioiden toteuttama alan rakennetta koskeva tutkimus ja kansallinen ohjelmaluonnos olisi kenties toimitettava eri aikoina. - Yksi jäsenvaltio kritisoi myös sitä seikkaa, että yhteisrahoitusta saavat toimet on toteutettava ennen kuluvan varainhoitovuoden 31. päivää elokuuta, minkä vuoksi syyskuussa toteutettavien toimien rahoitus on vaikeaa. Tähän on syynä se, että toimia koskevat maksut on suoritettava ennen kuluvan varainhoitovuoden päättymistä. - Eräät jäsenvaltiot vastustavat sitä, ettei toimeen voida myöntää tukea sekä kyseisistä ohjelmista että muista yhteisön tukijärjestelmistä. Nämä jäsenvaltiot eivät kiistä kaksinkertaisten tukien maksukieltoa mutta katsovat, että kaksi ohjelmaa voi täydentää toinen toistaan. Komission on toimittava hyvin harkitusti varmistaakseen, että kaksinkertainen rahoitus vältetään, eikä se näin ollen aio poistaa kyseistä rajoitusta. - Jotkut jäsenvaltiot toivovat tarkempaa kuvausta investointituista, jotka voidaan hyväksyä. Tämä ei vastaisi viime vuosina käyttöön otettua joustavuuden ja yksinkertaistamisen tavoitetta. Tukikelpoisista toimista ei ole mahdollista laatia kattavaa luetteloa. Komissio on periaatteesta suhtautunut asiaan aina joustavasti, kunhan voidaan osoittaa, että asianomaisten välineiden yksinomaisena tavoitteena on palvella yhteisrahoitusta saavien eri toimenpiteiden tavoitteita. Tämän lisäksi muutamat jäsenvaltiot pyytävät, että komissio tekisi soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annettuun asetukseen eräitä muutoksia ja erityisesti, että se sisällyttäisi siihen muiden mehiläistuotteiden määritelmiä. Komission yksiköt tarkastelevat tätä pyyntöä nyt, kun kyseiset tuotteet on lueteltu kattavasti yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa. Lisäksi on pyydetty, että komission (ei välttämättä pelkästään maatalouden pääosaston) tällä alalla toteuttamista toimista tiedotettaisiin enemmän. Komissio työskentelee parhaillaan tämän asian parissa ottaen erityisesti huomioon Euroopan parlamentin marraskuussa 2008 antaman päätöslauselman. Eri pääosastojen toteuttamien toimien koordinoinnin tehostamiseksi ja mehiläiskuolleisuuteen liittyvän ilmiön ymmärtämisen parantamiseksi on perustettu yksiköiden välinen ryhmä. Yksi ryhmän tehtävistä on tiedottaa komission toiminnasta, josta ei useinkaan saada riittävästi tietoa. Joissakin tapauksissa on myös ehdotettu erinäisiä yksityiskohtaisempia toimenpiteitä. Asetusten muuttaminen ei ole kuitenkaan perusteltua niiden vuoksi. Kunkin erityistoimenpiteen tukikelpoisuutta tarkastellaan arvioitaessa ohjelmia ennen niiden hyväksymistä. 4. Alan toimijoiden ehdotukset Alan toimijoiden esittämät huomautukset voidaan tiivistää seuraavasti: Ainoastaan tuottajat ja erityisesti COPA-COGECA ovat toimittaneet komission yksiköille eräitä huomioita. Huomioissa korostetaan ensinnäkin kyseisten ohjelmien merkitystä sekä niiden myönteisiä vaikutuksia alaan ja pyydetään, että niiden pysyvyys voitaisiin taata. Näiden yleisten huomioiden lisäksi toimijat ehdottivat seuraavia parannuksia, joista suurinta osaa myös jäsenvaltiot kannattavat: - Parannetaan jäsenvaltioiden ja mehiläishoitajien yhdistysten välistä yhteistyötä ohjelmien laadinnan yhteydessä. Toimijat valittavat erityisesti sitä, että puutteellisen yhteistyön seurauksena määrärahoja ei aina käytetä parhaalla mahdollisella tavalla. Komissio toteaa, että ammattialajärjestöillä on oltava tärkeä rooli ohjelmien laadinnassa, ja muistuttaa, että jäsenvaltioiden velvollisuus on kunnioittaa kyseisten järjestöjen kanssa käytävää vuoropuhelua, sillä tavoitteena on kohdentaa tukikelpoiset toimet optimaalisella tavalla. - Teknisen tuen toimenpiteitä ei pitäisi käyttää tutkimustoiminnan edistämiseen. - Otetaan käyttöön teknisen tuen soveltamisalaan kuuluva alatoimenpide synergiaa lisäävän Euroopan tason mehiläishoitofoorumin rahoittamiseksi. Komissio kannustaa eri jäsenvaltioiden mehiläishoitajien välistä yhteydenpitoa muttei pidä tällaisen foorumin luomista tarpeellisena. Se olisi suorastaan yhteisrahoituksen ja yksinkertaistamisen periaatteiden vastaista. Kunkin jäsenvaltion teknisen tuen toimenpiteet voivat kuitenkin sisältää yhteisön sisäistä yhteistyötä edistäviä toimenpiteitä. - Soveltavan tutkimuksen tulosten parempi levittäminen (ks. jäsenvaltioiden huomautukset). - Muiden mehiläistuotteiden määritelmän käyttöönotto (ks. jäsenvaltioiden huomautukset). - Määrärahojen ja yhteisön rahoitusosuuden lisääminen. - Lisäksi toimijat pyytävät asetuksen liitteen II muuttamista siten, että siihen sisällytettäisiin mehiläiskuolleisuutta koskevat tiedot. 5. Päätelmät Kyseisestä järjestelystä, jossa vahvistetaan kansallisia ohjelmia hunajan tuotannon ja kaupan pitämisen kehittämiseksi Euroopan unionissa, on jo vuodesta 2007 alkaen ollut hyötyä mehiläishoitoalalla niin jäsenvaltioille kuin mehiläishoitajille. Asetuksessa (EY) N:o 797/2004 säädetyt ensisijaiset toimet ovat budjetissa määrätyistä rajoituksista huolimatta merkinneet tosiasiallista laadullista arvoa mehiläishoitoalalle. Komission vuonna 2007 käyttöön ottamien yksinkertaistamistoimenpiteiden ansiosta jäsenvaltiot ovat vaivatta voineet mukauttaa ohjelmiaan varainhoitovuoden aikana reagoidakseen asianmukaisella tavalla vaikeuksiin, jotka jäivät ohjelmia toimitettaessa ennakoimatta tai tulivat aliarvioiduiksi. Ottaen huomioon tässä kertomuksessa esitetyt seikat ja välttääkseen asetukseen tehtävät uudet muutokset, jotka edellyttäisivät jäsenvaltioille myönnettävää sopeutumisaikaa ja voisivat alkuvaiheessa johtaa määrärahojen vähemmän tehokkaaseen käyttöön, komissio katsoo, ettei neuvoston asetusta (EY) N:o 1234/2007 ole syytä muuttaa. Sitä vastoin komissio aikoo mahdollisimman pian arvioida, voiko se vastata myöntävästi jäsenvaltioiden tai toimijoiden esittämiin pyyntöihin, jotka liittyvät soveltamista koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin. [1] EUVL L 299, 16.11.2007, s. 1. [2] KOM(2007) 131 lopullinen. [3] EUVL L 163, 30.4.2004, s. 83.