Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Puolan liittymisvalmistelut"

(2000/C 51/17)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 25. helmikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan nojalla antaa lausunnon aiheesta "Puolan liittymisvalmistelut".

Asian valmistelusta vastannut "ulkosuhteet"-jaosto antoi lausuntonsa 24. marraskuuta 1999. Esittelijä oli Lutz Ribbe.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 8. ja 9. joulukuuta 1999 pitämässään 368. täysistunnossa (joulukuun 9. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 103 ääntä puolesta ja 14 vastaan 5:n pidättyessä äänestämästä.

1. Johdanto

Puolan lähdettyä demokratiaan ja markkinatalouteen johtavalle tielle talous- ja sosiaalikomitea on tukenut sen assosioitumista Euroopan unioniin Eurooppa-sopimuksella ja kannattanut painokkaasti Puolan liittymistä EU:n jäseneksi.

16. joulukuuta 1991 Puolan kanssa allekirjoitettu assosiaatiosopimus tuli voimaan 1. helmikuuta 1994. Maa jätti jäsenyyshakemuksensa EU:lle 5. huhtikuuta 1994. Vuotta myöhemmin neuvosto päätti kuulla asiassa komissiota, minkä jälkeen tämä laati Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 1993 määrittämien liittymiskriteerien pohjalta liittymistä koskevan lausunnon, joka julkaistiin 15. heinäkuuta 1997.

Eurooppa-neuvoston Luxemburgissa joulukuussa 1997 tekemien päätösten jälkeen jäsenyysneuvottelut Puolan kanssa käynnistettiin virallisesti 30. maaliskuuta 1998. Komissio sai tehtäväkseen antaa säännöllisesti kertomuksia kunkin ehdokasmaan uudistuksissa tapahtuvasta edistyksestä.

Tuorein kertomus julkaistiin 13. lokakuuta 1999, ja sen sisältö on otettu huomioon tätä lausuntoa laadittaessa.

2. Oma-aloitteisen lausunnon tavoite

2.1. Komitea tunnustaa sekä Puolan hallituksen että komission ja erityisesti sen laajentumisasioiden pääosaston liittymisprosessissa tekemän huomattavan työn ja ilmaisee tyytyväisyytensä siihen. Molemmin puolin on tehty valtavasti pohjatyötä, jotta jäsenyysneuvottelut saadaan vietyä menestyksellisesti loppuun ja Puola voi mukauttaa oman lainsäädäntönsä yhteisön säännöstön mukaiseksi. Tähän mennessä saavutettu edistys herättää komiteassa luottamusta. Ohjelmat, joista on päätetty Agenda 2000:n yhteydessä, ovat tekijä, joka tehostaa liittymisprosessia entisestään.

Tästä huolimatta toistaiseksi on keskusteltu liian vähän eräistä ongelmista, joihin komitea kiinnitti huomiota mm. kesäkuussa 1999 Puolaan tekemällään vierailulla. Tässä lausunnossa komitea haluaa käsitellä näitä kysymyksiä.

TSK:n osin kriittisiäkin arvioita ja ehdotuksia tulee pitää panoksena, jolla pyritään tehostamaan liittymisponnisteluja entisestään.

2.2. Tässä asiakirjassa jätetään tarkoituksellisesti antamatta yleiskuva Puolan kanssa käytävien neuvottelujen tämänhetkisestä tilanteesta. TSK viittaa sen suhteen komission lukuisiin julkaisuihin.

2.3. TSK:n oma-aloitteisen lausunnon tavoitteena on antaa mahdollisimman objektiivinen kuva Puolan tämänhetkisestä tilanteesta suhteessa liittymisprosessiin ja tuoda esiin ongelmia, joita syntyy tai saattaa syntyä yhdentymisprosessissa mutta joihin ei TSK:n mielestä ole vielä kiinnitetty riittävästi huomiota. Tärkein osuus on järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan tilanteen analyysilla, sen nykyisen roolin kuvauksella ja parannusten - jotka voivat toteutua myös uusilla EU:n aloitteilla - ehdottamisella.

2.4. Tämän oma-aloitteisen lausunnon kantavana ajatuksena on vakuuttuneisuus siitä, että niin suuri ja tärkeä tehtävä kuin Keski- ja Itä-Euroopan valtioiden liittäminen unioniin voi onnistua vain, jos päästään syvälliseen ja järjestelmälliseen vuoropuheluun mahdollisimman monien järjestäytynyttä kansalaisyhteiskuntaa edustavien kumppanien kanssa.

3. Alustavia yleishuomioita

3.1. Puolan talouskehitys etenee tällä haavaa varsin vaihtelevasti. Koko maassa on tapahtunut jo vuosia jatkuvaa talouskasvua. 90-luvun alussa alkaneen taloudellisen ja yhteiskunnallisen muutoksen ensimmäisten taloudellisesti vaikeiden vuosien jälkeen erittäin dynaamiselle taloudelle ovat olleet tyypillisiä 5-7 prosentin kasvuluvut. Budjetti- ja valuuttapoliittisen tilanteen vakaus houkuttelee ulkomaisia sijoittajia herkeämättä. Myös pienten ja keskisuurten yritysten alalla vallitsee jatkuva noususuuntaus. Taloustoiminnan merkittävin osa on kuitenkin edelleen keskittynyt pääasiassa perinteisille suurtaajama-alueille. Esim. Varsova, johon pelkästään on keskittynyt 40 prosenttia kaikista ulkomaisista investoinneista, nauttii oikkeuksellisesta talouskasvusta. Sen työmarkkinoita leimaavat jo lähes täystyöllisyys ja ammattitaitoisen työvoiman puute. Myös Poznanissa, Szczecinissä, Gdanskissa, Lodzissa, Ylä- ja Ala-Sleesiassa, Krakovassa sekä muissa suurkaupungeissa on havaittavissa samanlaisia tunnusmerkkejä.

3.2. Useimmilla maaseutualueilla tilanne on kuitenkin täysin toinen. Niiden työttömyysaste on selvästi koko maan keskiarvoa korkeampi. Näin on esimerkiksi pohjoisen Masurian eräissä osissa (Goldapin kaupungissa ja piirissä työttömyysaste on jatkuvasti yli 30 prosenttia) sekä Pommerissa. Yksi syy tähän on mm. valtavien maatalousosuuskuntakombinaattien ja valtiollisten maatalousyritysten hajoaminen, joka on jättänyt tuhansia työntekijöitä tyhjän päälle.(1) Vakavat sosiaaliset ja psyykkiset ongelmat ovat jo vuosia koetelleet maatalousväestön yhteenkuuluvuutta. Korkea työttömyys vallitsee myös Kaakkois- ja Itä-Puolan maaseudulla, jonka lukuisat pientilat ja vielä niitä pienemmät tilat sinnittelevät nykyisin juuri ja juuri toimeentulorajan yläpuolella.

Nykysuuntaus on siis se, että Puolan sisäiset alueelliset erot kasvavat jyrkästi ja muodostavat merkittäviä yhteiskunnallisia jännitteitä. Näitä jännitteitä ei saa missään tapauksessa aliarvioida EU-jäsenyydestä järjestettävää kansanäänestystä ajatellen.

3.3. Jyrkkien alueellisten eli kaupunkien ja maaseudun välisten erojen kasvua kiihdyttävät räikeät koulutuserot. Kun kaupunkien väestöstä vajaat 10 prosenttia on korkeasti koulutettua ja 34,1 prosentilla on lukiotasoinen (secondary school / college) koulutus, vastaavat luvut maaseudulla ovat vain 1,9 ja 15,4 prosenttia. Maaseudun väestöstä 10,8 prosentilla ei ole minkäänlaista päättötodistusta ja 43,8 prosenttia on käynyt vain peruskoulun, kun kaupungeissa nämä luvut ovat vain 3,8 ja 27,6 prosenttia. Tämä vakava koulutuskuilu haittaa pysyvästi maaseudun talouskehitystä. Parhaillaan toimeenpantavassa koulutusuudistuksessa tämä seikka on kyllä otettu huomioon, mutta epäterveen tilanteen ei voida - etenkään lyhyellä aikavälillä - odottaa muuttuvan, varsinkaan kun koulutusuudistukseen ei tällä hetkellä näytä olevan riittävästi varoja.

3.4. Koska yksi EU:n politiikan keskeisistä tavoitteista on alueellisten erojen vähentäminen, tulisi myös Puolan liittymiskumppanuuden EU-ohjelmien tarttua tähän tärkeään tehtävään jo liittymisvaiheen aikana ja tukea joustavasti mutta määrätietoisesti puolalaisten toimielinten ponnistuksia. On todennäköistä, että maaseudun ja maatalouden ongelmat ovat äärimmäisen tärkeässä ja jopa ratkaisevassa asemassa Puolan liittymistä koskevassa kansanäänestyksessä.

3.5. Vuoden 1999 alussa Puolassa aloitettiin neljä suurta ja perustavanlaatuista uudistushanketta parlamentin hyväksyttyä ne. Hankkeet ovat

- hallinto- ja rakenneuudistus, jolla voivodikuntien eli alueiden määrää vähennetään 49:stä 16:een ja perustetaan powiateja (piirejä)

- eläkeuudistus

- terveydenhuoltouudistus

- koulutusuudistus.

3.6. Paitsi että hallintouudistus on osaltaan lisännyt kuntien ja alueiden itsenäisiä tehtäviä, se on ollut välttämätön myös monien yhteisön säännöstön omaksumisesta johtuvien tehtävien hoitamiseksi. TSK:n näkemyksen mukaan tarvitaan kuitenkin vielä huomattavia ponnistuksia vastaavien hallintoyksiköiden luomiseksi sekä henkilöstön kouluttamiseksi. Lisäksi työnjako keskushallinnon (voivodikunnat) sekä vaaleilla valittujen aluevaltuustojen sejmikien ja näiden alueellisia etuja puolustavien puheenjohtajien (aluejohtajien) välillä ei käytännössä vielä suju kitkattomasti. Erityisen polttava on täysin avoin kysymys erilaisten alueellisten tehtävien rahoituksesta.

3.7. Puola on asettanut päämääräkseen luoda 31. joulukuuta 2002 mennessä kaikki liittymisen edellytykset. Komitea on tyytyväinen tähän epäilemättä kunnianhimoiseen tavoitteeseen ja tukee sitä painokkaasti, mutta toteaa samalla, että tavoitteen saavuttaminen kaikilla tasoilla ja aloilla, ts. yhteisön säännöstön hyväksyminen ja saattaminen osaksi Puolan lainsäädäntöä sekä lisäksi sen soveltaminen käytäntöön, edellyttää vielä äärimmäisiä ponnistuksia. Mainitussa 13. lokakuuta 1999 julkaistussa komission kertomuksessa esitetyt huomiot eräiden alojen, mm. ympäristönsuojelun, jälkeenjääneisyydestä herättävät komiteassa syvää huolta.

3.8. Yhä uudelleen on korostettava, että liittyminen on paljon enemmän yhteiskunnallinen kuin hallintotekninen prosessi. Kyse ei ole vain yhteisön säännöstön omaksumisesta ja soveltamisesta vaan uuden yhteiskuntamallin juurruttamisesta. TSK painottaa, että yhdentymisprosessin onnistumiseksi Puolan tulee kansalaisineen (ja hallintorakenteineen) kasvaa harmonisesti ja elimellisesti osaksi EU:ta. Järjestäytyneellä kansalaisyhteiskunnalla on tässä tärkeä katalysaattoritehtävä. Kaikkien osapuolten toivomasta ja järkeväksi tunnustamasta liittymisestä ei saa tehdä kenellekään ajallisesti ylivoimaista voimainponnistusta, vaikka komitea hyväksyykin Puolan toiveen mahdollisimman pikaisesta liittymisestä ja tukee sitä.

3.9. Puolan hallituspiirit painottavat yhä uudelleen, että Puolan liittyminen EU:hun muodostaa Puolan lähihistorian merkittävimmän tehtävän. Tässä yhteydessä EU-jäsenyyden kannattajien dramaattista vähenemistä puolalaisessa yhteiskunnassa on pidettävä hyvin huolestuttavana.(2) Tätä kehitystä on torjuttava paljon nykyistä tehokkaammin huolellisesti suunnitellulla tiedotuskampanjalla ja ennen kaikkea konkreettisella politiikalla; myös EU:n tukipolitiikka tulisi suunnata strategisesti tämän mukaan (ks. jäljempänä esitetty).

3.10. Tämä merkitsee, että neuvottelujen molempien osapuolien kansalaiset on saatava vakuuttuneiksi siitä, että

- yhdentyminen on järkevää

- liittymisvaiheessa käytettävät henkilöresurssit ja varat sekä myöhemmin tapahtuva itse liittyminen ovat paras mahdollinen sijoitus Euroopan tulevaisuuteen

- edessä olevat osin radikaalitkin muutokset tietyillä aloilla (maatalous, raskas teollisuus jne.) ovat välttämättömiä.

Ne, joita muutokset koskettavat, on saatava vakuuttuneiksi siitä, että ensi näkemältä häviäjiltä vaikuttavat ovat lopulta voittajia prosessissa, joka luo rauhaa, takaa tulevaisuuden ja edistää ympäristön ja yhteiskunnan kannalta kestävää kokonaiskehitystä (vuoden 1992 Rion konferenssin hengessä).

3.11. Tämä tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että heikompina ja häviäjinä pidettyjen pelot on otettava hyvin vakavasti, ehkä jopa tähänastista paljon vakavammin, vaikka ne johtuisivatkin EU:ta tai liittymisen seurauksia koskevan tiedon puutteesta. Sekä Puolan hallituksen että EU:n on luotava ohjelmilla ja aloitteilla konkreettisia tulevaisuudennäkymiä liittymisen mielekkyyttä kohtaan tunnetun epäluottamuksen vähentämiseksi.

3.12. Järjestelmällistä vuoropuhelua järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa on välttämättä tehostettava. TSK katsoo, että tässä suhteessa on vielä paljon parantamisen varaa. Tietämys liittymisen todellisista seurauksista on monissa ryhmissä sangen puutteellista. Siten spekulointi ja olettamukset ohjaavat usein yhteiskunnallista keskustelua. Tämä johtaa väestön epävarmuuteen, yhdentymisen yleiseen vastustukseen tai pitkällä aikavälillä vaaralliseen poliittiseen letargiaan. Tätä vaaraa on torjuttava määrätietoisella ja jatkuvalla, avoimella ja kaikesta propagandasta irtisanoutuvalla tiedottamispolitiikalla, johon järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta tulee kutsua laajamittaisesti mukaan. Talous- ja sosiaalikomitea tarjoaa tässä kysymyksessä komissiolle ja Puolan hallitukselle tukeaan. Esimerkiksi neuvoa-antavan sekakomitean avulla voitaisiin käynnistää tähän liittyviä aloitteita.

3.13. Puolan hallitus lienee vakuuttunut tällaisen vuoropuhelun huomattavan tehostamisen yleisestä mielekkyydestä ja tarpeellisuudesta. Komiteasta vuoropuhelu näyttää kuitenkin kehittyvän liian verkkaisesti. Syyt tähän lienevät monitasoisia ja perustuvat varmasti myös historiallisiin tekijöihin. Toimiva vuoropuhelu on jatkuva demokraattinen prosessi, jota Keski- ja Itä-Euroopan maiden entisessä poliittisessa järjestelmässä ei ollut. Hallituksen, työnantajien ja työntekijöiden sekä muiden yhteiskuntaelämän toimijoiden on ensin määritettävä ja löydettävä omat roolinsa, mihin ne epäilemättä tarvitsevat aikaa. On täysin ymmärrettävää, että järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan alhainen järjestäytymistaso aiheuttaa hallitukselle ongelmia, mutta se ei saa väistää vastuutaan niiden taakse.

3.14. Kansalaisyhteiskunnan yksittäisten ryhmien hajanaisuus on todellakin vakavasti otettava ongelma, jota hallitus ei voi yksin ratkaista. Tämän vuoksi myös EU:n tulisi pitää kansalaisyhteiskunnan tehokkaiden rakenteiden tukemista ensisijaisena tehtävänä ja avustaa sitä voimakkaasti esim. Phare-ohjelmasta tai sen mahdollisesti uudelleen luotavista alaohjelmista (esim. Twinning-ohjelma, jonka ei tulisi tulevaisuudessa rajoittua vain hallintoon).

4. Erityistä

4.1. Työmarkkinaosapuolet / Järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta

4.1.1. Sosiaali- ja ympäristöstandardit, sosiaalidialogi sekä järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan sisällä ja sen kanssa käytävä vuoropuhelu ovat jo vuosikymmeniä olleet osa Euroopan talous-, yhteiskunta- ja poliittisen elämän kulttuuria. Ne ovat merkittäviä tekijöitä markkinatalousjärjestelmän ja, mikä vielä tärkeämpää, demokratian ja kansalaisyhteiskunnan toiminnan kannalta. Ne sisältyvät myös osittain yhteisön säännöstöön. Työmarkkinaosapuolien toimivat suhteet ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan sisällä ja sen kanssa käytävä toimiva vuoropuhelu ovat korvaamattomia. Mikään hallitus tai parlamentti ei selviä yksin tehtävistä, jotka toimivissa demokraattisissa kansantalouksissa hoidetaan työmarkkinaosapuolien välillä tai järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa.

4.1.2. Tällaista "kulttuuria" ei kuitenkaan voida siirtää kuin jotain asetusta tai direktiiviä maihin ja yhteiskuntiin, jotka eivät ole sitä poliittisen menneisyytensä vuoksi (vielä) voineet tai saaneet kehittää.

4.1.3. On selvää, että Puolan kaltaisessa maassa, jonka poliittisen muutoksen käynnistämisessä kansalaisyhteiskunnan osat (kirkko ja ammattiliitot) olivat merkittävästi mukana, juuri poliittiset vastuuhenkilöt tiedostavat tämän vuoropuhelun erityisen merkityksen. Se, tiedostetaanko tämä kaikissa tapauksissa, kuten uusien työnantajien keskuudessa, on varsin kyseenalaista. Saattaa olla, etteivät monet ylöspäin pyrkivät uuden liike-elämän edustajat aina täysin tiedosta sosiaalista vastuutaan ja yhteiskunnallisia velvoitteitaan.

4.1.4. TSK:lle ehdokasmaiden järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kehittäminen on yksi keskeisistä tehtävistä, johon ei voida yhteisön säännöstön perusteella pakottaa, mutta joka on yhdentymisprosessin onnistumisen kannalta välttämätön. Hallitukset eivät kuitenkaan pysty yksin suoriutumaan tästä tehtävästä. Sen vuoksi tarvitaankin tehokasta taitotiedon siirtoa, johon myös EU:n komission tulisi etujensa vuoksi osallistua tiiviisti.

TSK:n näkökulmasta Puolan työmarkkinaosapuolten tilanne on tällä hetkellä seuraava:

4.1.5. Puolan hallitus on perustuslailla ja useilla yksittäisillä laeilla luonut työmarkkinaosapuolien vuoropuhelun oikeudelliset edellytykset. TSK on tähän hyvin tyytyväinen. Työoloja ja -suhteita säännellään Puolassa myös laaja-alaisella työlainsäädännöllä. Ammattiliitoilla ja työnantajilla on siten länsieurooppalaisia oloja vastaavat mahdollisuudet suhteidensa järjestämiseksi. TSK on kuitenkin todennut käytännön toteutuksessa vielä monenlaisia vaikeuksia, joita käsitellään tässä lyhyesti.

4.1.6. Vuodesta 1994 Puolassa on toiminut virallisesti kolmikantakomissio, jota täydentävät vastaavat alakohtaiset kolmikantatyöryhmät. Toistaiseksi kolmikantakomissio ei ole kuitenkaan kyennyt täyttämään tehtäväänsä, sillä sen osapuolten lähtökohdat ovat olleet liian epätasaiset:

4.1.6.1. Ammattiliitot ovat hajanaisia ja puoluepoliittisesti kahtiajakautuneita. Tämä näkyy erityisesti kahden suuren ammattiliittojen keskusjärjestön NSZZ "S":n (Solidarnosc) ja OPZZ:n suhteettomassa puoluepoliittisuudessa. NSZZ "S" on lähellä hallitsevaa kokoomushallitusta, joka koostuu vaaliliitto AWS:stä (Vaaliliitto Solidarnosc) ja UW:stä (Vapauden unioni), ja se asettaa suurimman osan hallituspuolueiden aluevaltuutetuista sekä hallituksen jäsenistä ja korkeista virkamiehistä. OPZZ on vastaavasti SLD:n (Demokraattisen vasemmiston liito) poliittinen kumppani, vaikkakaan se ei ole yhtä voimakkaasti verkottunut.

4.1.6.2. Suurten kattojärjestöjen lisäksi on vielä paljon muita ammattiliittoja, jotka toimivat osaksi vain yritys- tai toimialatasolla ja voivat vaikuttaa valtakunnallisiin prosesseihin vain poikkeustapauksissa.

4.1.6.3. Ammattiliittojen vaikutusvalta ja järjestäytymisaste on varsinkin jäljellä olevissa valtionyrityksissä (raskas teollisuus, rautatiet jne.) vahva, uusissa yksityisissä yrityksissä sitä vastoin pikemminkin heikko. Valtionyritysten rakenneuudistuksissa syntyy usein hallituksen ja ammattiliittojen välisiä konflikteja (ks. kohta 4.2 "Raskas teollisuus / Kaivostoiminta") varsinkin, koska ammattiliitot näkevät vaikutusvaltansa vähenevän, kun taas yksityisten yritysten ja niiden työntekijöiden välisissä neuvotteluissa ammattiliittojen vaikutus on ennemminkin poikkeuksellista; ne johtavat lähes yksinomaan yritysten sisäisiin sopimuksiin.

4.1.6.4. Työnantajat ovat kokonaisuutena huomattavasti heikommin järjestäytyneet ja antavat hyvin epäyhtenäisen kuvan. Julkissektorilla valtio joutuu usein pahaan välikäteen yhtäältä työnantajan, toisaalta uudistajan roolissaan. Yksityissektorilla suurin osa työnantajista välttelee sitoutumista alueellisiin tai valtakunnallisiin rakenteisiin. Ne eivät ole vahvoja neuvottelukumppaneita toistaiseksi ylivoimaisilta näyttäville ammattiliitoille, eivätkä ne ole kiinnostuneita yritystasoa kattavammista sopimuksista. Useimmat työehtosopimukset tehdään edelleen yritystasolla. Ammattiliittojen huomattavan heikkenemisen vuoksi ovat sopimusrikkomukset kuitenkin selvässä kasvussa.

4.1.7. Koska "S"-ammattiliiton vaikutus hallitukseen on kasvanut vuodesta 1997, jolloin hallitusvastuun ottivat "Solidarnoscia" lähellä olevat poliittiset voimat, ja useimmat todelliset tai mahdolliset konfliktit ratkaistaan pikemmin laeilla kuin työmarkkinaosapuolten neuvotteluilla, työnantajapuolella ei ole riittävästi kiinnostusta "alistua" mahtavilta vaikuttavien ammattiliittojen valtaan. Tämä merkitsee, että monet työnantajat eivät pidä omaa järjestäytymistään tarpeellisena, vaan hoitavat asiansa mieluummin yritystasolla suoraan työntekijöiden kanssa alakohtaisten ammattijärjestöjen myötävaikutuksella tai ilman niitä.

4.1.8. Toisaalta yksityissektorilla on havaittavissa järjestäytyneiden ammattiliittojen selvä väheneminen, mikä luultavasti leviää muille, vielä yksityistettäville talouden aloille. Kun vakiintuneet ammattiliitot ovat vain näennäisesti vahvoja, on odotettavissa, että Puolan vielä heikko työmarkkinajärjestelmä voi marginalisoitua täysin. Tämä saattaa heikentää työntekijöiden asemaa, mikä puolestaan voi johtaa yhteiskunnallisiin levottomuuksiin, koska vastaava katalysaattorijärjestelmä ei toimi tai puuttuu kokonaan.

4.1.9. Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa, että poliittisten puolueiden ja tärkeimpien ammattiliittojen on tutkittava riippumattomuuttaan ja määritettävä varsinaiset roolinsa.

4.1.9.1. Perustaessaan uuden valtakunnallisen vasemmistopuolueen SLD:n vasemmisto teki selväksi, ettei "sen" ammattiliitto OPZZ ole automaattisesti puolueen jäsen, vaan uusi jäsenistö muodostuu yksilö- eikä organisaatiopohjalta. Ammattiliitot voivat kyllä liittyä jäseniksi, mutta kattojärjestöinä niillä ei enää uudessa puolueessa ole merkittävää asemaa.

4.1.9.2. Myös oikeiston AWS-liitossa on havaittavissa samanlainen kehitys, joskaan ei samoin seurauksin. NSZZ Solidarnosc on vielä yksinkertaisesti liian vahva, jotta se voitaisiin sulkea organisatorisesti oikeiston poliittisen prosessin ulkopuolelle. Tämä näyttää kuitenkin olevan vain ajan kysymys, ja silloin on myös NSZZ "S":n pakko keskittyä vain ammattiliiton tehtäviin. On kuitenkin kyseenalaista, onko sillä silloin enää riittävästi jäseniä voidakseen hoitaa tehtävänsä.

4.1.10. Pohjimmiltaan edellä kuvattu kehitys merkitsee, että Puolan työmarkkinajärjestelmä on vasta rakennusvaiheessa eikä luodun oikeuskehyksen käytännön toteutus vielä toimi kunnolla. TSK seuraa asiain jatkokehitystä valppaasti.

4.1.11. Järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan muiden ryhmien ja organisaatioiden tilanne on myös ongelmallinen. Järjestäytymistaso on erittäin alhainen. Usein keskitettyjä organisaatiorakenteita kohtaan tunnetaan vastenmielisyyttä; keskusjohtoisista rakenteista menneisyydessä saatujen kokemusten vuoksi tämä on liiankin ymmärrettävää. Koska poliittisia päätöksiä tehdään kuitenkin luonnollisesti myös keskushallinnon tasolla, olisi ryhmien ja organisaatioiden viisasta asettaa nykyisten poliittisten päätöksentekorakenteiden vastapainoksi omia tasaveroisia organisaatiorakenteita voidakseen osallistua menestyksekkäästi yhteiskunnalliseen vuoropuheluun.

4.1.12. Yhden lisäongelman muodostaa varmasti väestön mielenkiinnon puute tiettyjä kysymyksiä kohtaan. Huolimatta kuluttajansuojajärjestöjen varsin kiitettävästä aktiivisuudesta kuluttajansuojakysymyksiin ei toistaiseksi ole kiinnitetty kovinkaan paljon huomiota. Yhdessä alhaisen järjestäytymistason ja varojen puutteen kanssa tämä selittää, miksi esim. kuluttaja- ja ympäristönsuojelujärjestöjen roolissa on vielä paljon parantamisen varaa.

4.1.13. Tästä huolimatta on havaittavissa varsin myönteisiä kehityskulkuja, joita on jatkettava. Esimerkiksi erilaisilla alueellisilla kamareilla on vuoropuhelussa tärkeä tehtävä. Puolan lainsäädännössä säädetään maatalouskamarien kaltaisista alueellisista kamareista. Demokraattiset vaalit on pidetty, ja nykyään kaikissa voivodikunnissa on valmiina esim. juuri maatalouskamarit. Sääntöjensä ja edustavan kokoonpanonsa avulla ne voivat osaltaan luoda organisaatiorakenteita tämän alan ammattilaisille ja toimia alueellisten ja valtiollisten viranomaisten tärkeänä keskustelukumppanina. Selvää on, etteivät nämä kamarit voi korvata esim. vapaiden maanviljelijäorganisaatioiden työtä.

4.1.14. Komitea pitää tärkeänä käsitellä naisten asemaa puolalaisessa yhteiskunnassa. Komissio(3) esittää mm. naisten vähäisen osuuden poliittisessa päätöksenteossa(4) todisteena siitä, ettei tasa-arvo ole vielä läheskään toteutunut. Lisäksi on havaittavissa suuntaus, joka noudattaa lähinnä perinteisiä, konservatiivisia perhearvoja ja aiheuttaa suuria vaikeuksia naisille, jotka haluavat järjestää elämänsä itsenäisesti.

4.2. Raskas teollisuus / Kaivostoiminta / Teollisuuden tulevaisuus

Tässä luvussa komitea esittää, millaisia ongelmia Puolalla on välttämättömässä rakenneuudistuksessa ja mitkä ovat hallituksen ja työmarkkinaosapuolien tehtävät tässä yhteydessä.

4.2.1. Puolan raskaan teollisuuden tilanne herättää suurta huolta niin Puolan kuin Euroopan unioninkin vastuuhenkilöissä. Teräsalan suunniteltua yksityistämistä ei ole toistaiseksi onnistuttu toteuttamaan. Teräsalan välttämätön rakenneuudistus, joka aiheuttaisi myös työpaikkojen vähenemistä, näyttää juuttuneen pahasti paikoilleen alasta tähän asti vastanneiden henkilöiden liian monien henkilökohtaisten etujen vuoksi.

4.2.2. Kaivostoiminnan tilanne on hyvin dramaattinen. Siinä piilee yhtä suuri yhteiskunnallisen räjähdyksen vaara kuin maataloudessakin.

4.2.2.1. Puolan kansantasavallan aikana kaivostoiminta oli koko talouden suosituin ala. Kaivostyöntekijöiden tulot olivat suhteellisesti suurimmat. Lisäksi he nauttivat silloisissa oloissa epätavallisen monia sosiaalietuja. Toisaalta kaivostoiminta tarjosi klassisen esimerkin silloisen talousjärjestelmän irrationaalisuudesta.

4.2.2.2. Virallisen linjan politiikka, joka vaati halpaa energiaa ja tuotannon jatkuvaa kasvua tuotanto- ja seurannaiskustannuksista välittämättä, teki yritysten järkevän laskentatoimen mahdottomaksi ja aikaisti koko taloudelle koituneita tuhoisia seurauksia. Hiilikaivokset tuottivat jatkuvasti tappiota. Niiden tulot riippuivat yksinomaan valtiontukien suuruudesta eivätkä todellisista hinnoista ja kustannuksista. Tämä ajattelutapa on pitkälti säilynyt tähän päivään asti kaivosten henkilöstön ja johdon keskuudessa.

4.2.2.3. 20 viime vuoden aikana hiilen virallisesti määrätty hinta kattoi 40-90 prosenttia todellisista tuotantokustannuksista. Tämän suhteen perusteella määritettiin valtiontuet, joihin sisältyi vielä valtion takaama "voitto" yksittäisille kaivoksille.

4.2.2.4. Vuonna 1989 tapahtuneen järjestelmän vaihdoksen jälkeen edellä esitetyt erot kyllä pienenivät, mutta hiiliala on edelleen raskaasti tappiollinen. Pääsyy hiilikaivostoiminnan kurjaan tilanteeseen on takertuminen suunnitelmatalouden vanhentuneisiin talousrakenteisiin eli työntekijöiden erityisasemaan, jolle ei enää ole perusteita.

4.2.2.5. Ratkaisevassa asemassa on myös talouden valtiollis-monopolistinen rakenne, joka ei vieläkään määritä hiilen ja sähkön hintaa markkinataloudellisin perustein. Hiilikaivosten vahvat edunvalvontaryhmät saavat erilaisista ja joskus ristikkäisistäkin eduista huolimatta kaivosyhtiöt, kaivosten johdon, myyntiyhtiöt ja vahvat ammattiliitot esiintymään yhtenäisenä rintamana. Markkinatalouden säännöt eivät näytä koskevan näitä ryhmiä. Kaivosten tappiot kasvavat, mutta tästä huolimatta kasvavat myös työntekijöiden tulot eli kaivostyöläisten palkat ja varsinkin kaivosyhtiöiden hallintoneuvostojen jäsenten palkkiot.

4.2.2.6. Kaikki Puolan vallanvaihdoksen jälkeiset hallitukset ovat yrittäneet saada kaivostoiminnan ongelman hallintaan. Vuonna 1999 julkaistiin jo viides tätä koskeva uudistusohjelma. Se näyttäisi esitetyssä muodossaan vähentävän merkittävästi kaivostyöläisten määrää ja parantavan Puolan hiilentuotannon tuottavuutta, mutta tämän tuottama hyöty on hiilen tämänhetkisen matalan maailmanmarkkinahinnan vuoksi valitettavasti rajallinen.

4.2.2.7. Uudistusohjelmassa välttämättömien irtisanomisten pehmentämiseksi kehitetty sosiaalisuunnitelma (joka tuli voimaan kesäkuussa 1998) sisältää seuraavia kohtia:

- 20 vuotta kaivoksissa työskennelleille työntekijöille myönnetään eläke, jonka suuruus on 75 prosenttia heidän tähänastisesta palkastaan.

- Vähemmän kuin 20 vuotta kaivoksissa työskennelleille työntekijöille, jotka haluavat lopettaa kaivostyön lopullisesti, maksetaan 24 kuukausipalkan eli noin 50000 PLN suuruinen eroraha.

- Sosiaalitukea myönnetään kahden vuoden ajan ja samalla tarjotaan jatkokoulutusta, jonka aikana maksetaan 65 prosenttia palkasta.

- Irtisanottuja kaivostyöläisiä palvelukseensa ottaville työnantajille maksetaan tukea.

4.2.2.8. Sosiaalisuunnitelman menestys on ilahduttavaa, sillä hallituksen onnistui tällä tavalla vähentää kaivostyöntekijöiden määrää vuodesta 1997 vuoden 1998 loppuun mennessä 243000:sta 207000:een. Ongelmana on kuitenkin, ettei hallitus ollut osannut odottaa näin suurta kiinnostusta varhaiseläkkeelle siirtymiseen erorahoineen ja tämän vuoksi siihen varatut varat eivät riitä.

4.2.2.9. Ammattiliitot puolustavat NSZZ "S":n johdolla tinkimättä oikeuttaan kaivostyön lopettamisesta maksettavaan rahalliseen korvaukseen. OPZZ ja joukko hajanaisia ryhmittymiä sitä vastoin vastustavat tarmokkaasti kaikkia sulkemis- ja vähentämispyrkimyksiä. Ammattiliitot eivät ole valmiita tekemään hallitukselle myönnytyksiä tässä vaikeassa tilanteessa. Päin vastoin: vuoden 1998 lopussa NSZZ "S"-ammattiliiton (Solidarnosc) kaivoksissa järjestämän viikkoja kestäneen nälkälakon jälkeen ne saivat hallituksen vahvistamaan aikaisemman lupauksensa ja lisäksi lupaamaan, että varhaiseläkkeelle siirtymiseen liittyvät maksut mukautetaan kulloinkin vallitsevaan inflaatioasteeseen. Tätä sopimusta arvosteltiin voimakkaasti Puolan julkisessa keskustelussa yhtäältä siksi, että muut sosiaalisesti huonossa asemassa olevat työntekijäryhmät eivät ole saaneet vaatimuksiaan läpi, koska hallituksen varat ovat menneet lähes yksinomaan kaivostyöläisille. Samoin arvosteltiin liian tiiviitä etukytköksiä hallituksessa toimivien NSZZ "S"-ammattiliiton edustajien ja työntekijöiden etuja ajavien ammattiliittojen välillä.

4.2.2.10. Puolan avoin kysymys ei ole, tuleeko kaivostoiminta mukauttaa muuttuneisiin taloudellisiin toimintaehtoihin, vaan miten tämä mukauttaminen rahoitetaan liioitellut ja ehdottomat vaatimukset huomioon ottaen. Puolan veronmaksajat eivät kykene enää kauan maksamaan tähän tarvittavia kustannuksia. Tässä yhteydessä kannattaisi tutkia Euroopan hiili- ja teräsyhteisön esimerkkiä; se suunnitteli rakenneuudistuksen ja uudelleenkoulutuksen kaltaisten ongelmien ratkaisuun vaadittavia taloudellisia ja sosiaalisia keinoja.

4.3. Maatalous ja maaseudun kehitys

Suurtaajamien ja maaseudun taloudelliset erot kasvavat yhä suuremmiksi. Samalla on havaittavissa, etteivät "kaupunkilaiset" näe, ymmärrä tai yksinkertaisesti halua ymmärtää maatalouden ja maaseudun ongelmia. Tällainen kehitys ei ole tyypillistä vain Puolalle.

4.3.1. Kaikissa Puolan maataloutta koskevissa analyyseissa mainitaan ensimmäisenä ongelmana maataloudessa työskentelevien suuri osuus(5) sekä tilojen pieni koko. Nykyisten maatilojen valtaosan (Euroopan parlamentin mukaan 1-1,5 miljoonaa nykyisistä 2 miljoonasta tilasta) tulevaisuutta ei pidetä maataloudellisena vaan yhteiskunnallisena ongelmana. Tätä perustellaan sillä, että osa tiloista ei tuota markkinoita varten, vaan harjoittaa eräänlaista omavaraistaloutta tai itsemarkkinointia.

4.3.2. On kiistämätöntä, että äärimmäisen pientilavoittoinen maatalous(6) on jyrkän rakennemuutoksen edessä. Rakennemuutos on kuitenkin pystyttävä tekemään niin yhteiskunnallisilta kuin ympäristövaikutuksiltaan mahdollisimman siedettäväksi. Erityisen tärkeitä tässä ovat koulutusohjelmat maataloustuotannossa toimivien ihmisten jatkokouluttamiseksi mutta myös heidän pätevöittämisekseen toimimaan maatalouden ulkopuolisilla aloilla.

4.3.3. Puolan maatilat voidaan epäilemättä jakaa kolmeen ryhmään. On tiloja, joista voi pääomasijoitusten avulla hyvinkin kehittyä kannattavia tuotantoyksiköitä. Toiset tilat taas säilyvät sivutoimisina tiloina. Kolmannen ryhmän edessä lienee viimeistään sukupolvenvaihdoksen yhteydessä tilanpidon lopettaminen, varsinkin kun mahdolliset jatkajat ovat usein suuntautuneet muille aloille.

4.3.4. Kaikkien kolmen ryhmän tilojen olisi välttämättä laadittava selvät kehittämisstrategiat. Niissä tulisi ottaa huomioon alueelliset maatalousrakenteiden erot sekä vaihtelevat mahdollisuudet luoda maatalous- ja muiden alojen työpaikkoja; tässä yhteydessä on taas syytä viitata kaupunkien ja maaseudun välisiin jyrkkiin koulutuseroihin. Tällaisia kehittämisstrategioita ei kuitenkaan vielä ole. Epäselvää on, onko tämä syy hallituksen ja maatalousorganisaatioiden lähes olemattomaan vuoropuheluun.

4.3.5. Puolan hallituksen äskettäin esittämä maaseudun kehittämissuunnitelmakin antaa vain vähän viitteitä konkreettisista aloitteista. Myös tästä syntyy ristiriitoja: vaikka maatalousekonomisesti onkin oikein todeta, ettei esim. kolme lehmää omistava nelihehtaarinen tila voi pitkän päälle olla elinkelpoinen, on väärin vaatia tilanomistajaa lopettamaan maataloustoimintansa, ellei hänelle voida osoittaa vaihtoehtoisia tulonäkymiä tai sosiaaliturvaa.

4.3.6. Myös laajamittaiset tutkimukset maatalousekonomisesti välttämättömän rakennemuutoksen mahdollisista ekologisista seurauksista puuttuvat, ja tämän myötä myös strategiat yhden EU:n tämänhetkisen tavoitteen, ympäristönsuojelun ja maatalouden yhdentämisen, säilyttämiseksi Puolassa.(7) Odotettavissa on kaksi suuntausta: laajaperäisesti viljellyistä marginaalitiloista luovutaan ja parempien tilojen maankäyttöä tehostetaan. Molemmat aiheuttavat ekologisia muutoksia, joiden vaikutuksia tulisi tutkia tarkasti.

4.3.7. Jalostuksessa ja markkinoinnissa - toisin kuin tuotannossa - on jo toteutettu tai ollaan parhaillaan käynnistämässä huomattavia rakenneuudistuksia. Merkillepantavaa on, että läntiset yritykset osallistuvat tähän voimakkaasti, mikä helpottaa kokonaisuutena prosessin rahoittamista. Samalla näin kuitenkin luodaan muutamien markkinatoimijoiden hallitsema, suhteellisen keskitetty järjestelmä, joka ei aina sovi yhteen alueiden taloudellisten tarpeiden kanssa. Lisäksi tämä järjestelmä moninkertaistaa hyvin heikosti järjestäytyneiden pienten ja keskisuurten tilojen markkinointiongelmat.

4.3.8. Maaseudun kehityksen kannalta olisi hyvä, jos EU ja Puolan hallitus pyrkisivät luomaan myös jalostus- ja markkinointisektorilla pieniä ja keskisuuria rakenteita (kuten pieniä lihajalostamoja niihin liittyvine teurastamoineen, pienleipomoja tai pieniä ja keskikokoisia meijereitä). Jäljellä olevia osuuskuntarakenteita voitaisiin esim. meijerialalla käyttää kehityksen lähtökohtana. EU:n tulisi huolehtia, että Phare- ja etenkin Sapard-ohjelmasta annettavaa tukea myönnettäessä tällaiset rakenteet otetaan erityisesti huomioon.

4.3.9. Tällaisissa "alhaalta ylöspäin" -hankkeissa on muistettava myös niiden luottamusta herättävä vaikutus alueiden kansalaisiin.

4.3.10. Niin ministeriön kuin maataloustuottajajärjestöjen edustajat muistuttivat yhä uudelleen ongelmista, jotka johtuvat yhtäältä Puolan vaikeuksista päästä EU:n maatalousmarkkinoille ja toisaalta - samalla kun Puolan tuontitulleja lasketaan - EU:n vientitukipolitiikasta.(8) Koska talouskriisien vuoksi Venäjän ja Aasian markkinoille voidaan myydä entistä vähemmän puolalaisia tuotteita, koettelevat YMP:n osaltaan aiheuttamat markkinointivaikeudet Puolan maataloutta erityisen raskaasti. Tätä seikkaa tulisi käsitellä parhaillaan käytävissä neuvotteluissa, jotka koskevat vastavuoroisia myönnytyksiä maataloustuotteiden ja -jalosteiden osalta.

4.3.11. Komission hahmottuvassa neuvottelukannassa, jonka mukaan Puolan kanssa käytävissä maatalousneuvotteluissa ei maataloudelle myönnettäisi korvauksia, piilee huomattavan konfliktin ainekset. Komitea kannattaa Keski- ja Itä-Euroopan maiden maatalouden ottamista EU:n nykyisen korvausjärjestelmän piiriin asteittain liittymisen jälkeen erityisesti aloilla, joiden hinnat ovat jo nykyään hakijamaissa suunnilleen EU:n hintojen tasolla. Tähän tarvittavien siirtymäjärjestelyjen ajan tulisi toistaiseksi olemassa olevat hintaerot ottaa huomioon, mutta myös mm. tuotantokustannusten erot.

4.3.12. TSK korostaa, että Puolan maataloutta kehitettäessä on kiinnitettävä suurta huomiota myös niihin tiloihin, jotka tulevaisuudessa toimivat vain sivutoimisesti. Niin kauan kuin maatalousalan vaihtoehdoksi ei onnistuta luomaan riittävästi muiden alojen työpaikkoja, ei maatalousyrityksiä voida tarkastella vain liiketaloudelliselta kannalta, vaan on otettava huomioon myös niiden sosiaalialaa keventävä vaikutus.

4.3.13. Puolan maatalouden suunnattomia rakenneongelmia ei mittavinkaan ponnistuksin voida ratkaista muutamassa vuodessa. Ei voida myöskään odottaa, että pääasiassa pienet ja varsin vähän tuottavat perhetilat pystyisivät lähitulevaisuudessa mitenkään vastaamaan sisämarkkinoiden kilpailupaineisiin. Puolan maatalous tarvitsee välttämättömään rakenneuudistukseen ja kilpailukyvyn vahvistamiseen vielä pitkän ajan. Komitea kannattaa siirtymäaikoja, joissa otetaan nämä vaatimukset sopivalla tavalla huomioon.

4.4. Liikenne

4.4.1. Puolan liikenteen kehitykselle on tunnusomaista henkilöliikenteen äärimmäisen jyrkkä kasvu ja julkisen henkilö- ja rahtiliikenteen nopea rappeutuminen. Tämä pätee niin taajama-, alue- kuin valtiotasolla. Puolan tieverkko ei kykene tyydyttämään tämän kasvun tarpeita. Sitä ei ole suunniteltu tällaisia liikennemääriä eikä näin painavia ajoneuvoja (akselipaino yli 10 tonnia) varten.

4.4.2. Liikennemuotojen käyttöjakauman muutoksella ja siihen liittyvällä julkisen liikenteen tarjonnan heikkenemisellä on vakavia seurauksia yhteiskunnalle ja ympäristölle. Ensinnäkin omaa ajoneuvoa omistamattomien liikkumismahdollisuudet huononevat, toiseksi liikenteen kasvulla on haitallisia ympäristövaikutuksia (ilman saastuminen, melu jne.). Tämä koskee erityisesti suurkaupunkeja, joissa liikenne on usein romahduksen partaalla.

4.4.3. Puolalla ei ole toistaiseksi ollut aikaa eikä rahaa mukauttaa tieverkkoaan vauhdikkaaseen kasvuun. Yksityishenkilöt voivat ostaa autoja nopeasti, mutta perusrakenteita voidaan kehittää (lähinnä julkisin varoin) vain hitaasti. Kun tarkastellaan EU:n taloudellista katsausta Puolan tulevien yleiseurooppalaisesti merkittävien liikennehankkeiden(9) edellyttämistä investoinneista, huomataan, että Puolan täytyisi käyttää tähän noin 1,5 prosenttia bruttokansantuotteestaan. Tätä nykyä kaikki (!) liikenneinvestoinnit yhteensä muodostavat 0,7 prosenttia BKT:stä. Koska nykyiset liikenneperusrakenteet on saneerattava myös näiden liikenneväylien ulkopuolella(10) mutta valtion varat ovat hyvin rajalliset(11), Puolan hallitus on vaikeassa tilanteessa joutuessaan valitsemaan yhtäältä joko suurinvestoinnit (esim. TINA-hankkeet) tai talouden kehityksen kannalta yhtä lailla välttämättömät eurooppalaisten liikenneväylien ulkopuoliset ylläpito- ja laajennusinvestoinnit, toisaalta joko tie- tai raideliikennettä painottavan politiikan. Sillä on nykyisin jopa vaikeuksia saada kokoon länsiavun turvin rakennettaviin hankkeisiin tarvittavat osarahoitusosuudet.

4.4.4. Sekä Puolan raideverkko että kaupunkien julkisen lähiliikenteen rakenteet olivat (ja ovat useimmiten edelleen) hyvin kehittyneet, joskin niitä odottavat mittavat supistukset.(12) Verkot ovat teknisesti vanhentuneita ja usein epätyydyttävästi organisoituja. Varsinkin kaupunkiliikenteessä, joka on toiminut aina tähän asti pääasiassa bussi- ja raideliikenteen varassa, on havaittavissa monenlaisia rakennemuutoksia. Puolan keskushallinto on sanoutunut irti kaikesta vastuusta kaupunkien lähiliikenteen osalta. Valtio ei myönnä rahoitusta tarvittaviin tehostamistoimiin, vaan vähävaraiset kunnat ovat jääneet yksin ongelmansa kanssa. Niiden liikennelaitokset ovat lisäksi joutuneet rahoittamaan toimia, joista keskushallinto on päättänyt yhteiskuntapoliittisin perustein mutta joiden aiheuttamiin kustannuksiin se ei ole myöntänyt varoja (koululais-, opiskelija-, vammais- ja eläkeläisalennukset jne.).

4.4.5. Oder-joen rakentaminen "eurooppalaisten mittojen" vesiväyläksi on aiheuttanut vilkasta keskustelua. Hankkeen arvostelijat muistuttavat rautateiden ylikapasiteetista ja vastustavat investointia liikenne- ja ympäristöpoliittisesti arveluttavana, kun taas kannattajat perustelevat toimenpidettä mm. sillä, että vesiväylä olisi "Euroopan etujen" mukainen. Komission tulisi ilmoittaa Puolan hallitukselle kantansa tai arvionsa tästä hankkeesta ja kertoa samalla, voisiko EU tukea hanketta ja jos voi, missä määrin.

4.4.6. Puolan liikenteen kehitys ei sovi yhteen EU:n asettamien, yhteiskunnan ja ympäristön kannalta kestävää liikennepolitiikkaa koskevien tavoitteiden kanssa. Puolalla ei toistaiseksi ole strategiaa eri liikennemuotojen koordinoiduksi ja yhtenäiseksi kehittämiseksi. Esim. EU:n valkoisessa kirjassa "Kansalaisten verkko" esitetyt ajatukset ovat useimmille päättäjille tuntemattomia. Olisi kuitenkin tärkeätä, että nämä ajatukset toteutuisivat myös ehdokasmaissa.

4.4.7. Kahdenvälisissä neuvotteluissa ja käytettävissä olevissa EU:n ohjelmissa tulisikin näin ollen käyttää kaikki mahdollisuudet ja keinot, joilla voitaisiin välttää jäsenvaltioissa tehtyjen liikennepoliittisten erehdysten toistaminen. Samalla EU:n tulisi siirtää mm. Eltis-ohjelmassa kuvatut myönteiset ratkaisut Puolan kaltaisiin ehdokasmaihin. TSK suosittaakin komissiolle painokkaasti, ettei Phare- ja Ispa-ohjelmista tuettaisi vain Euroopan laajuisia liikennehankkeita, vaan myös kaupunkien lähiliikenteen mallialoitteita, maaseudun liikenteen kehittämisaloitteita sekä kevyen liikenteen hankkeita. Arvostelun aihetta on myös siinä, että TEN-verkot jättävät kaupunkien liikenneongelmat huomiotta ja keskittyvät vain keskusten välisiin yhteyksiin. Tätä ajattelutapaa on ehdottomasti syytä tarkistaa.

4.5. Ympäristönsuojelu

4.5.1. Puola on saavuttanut ympäristöalalla viime vuosina huomattavaa edistystä. Tämä on osin varsin tiukkojen ympäristölakien sekä ympäristöinvestointien innovatiivisten rahoituskeinojen ansiota. Länsimaissa paljon keskusteltu "saastuttaja maksaa" -periaate on Puolassa todellisuutta. Sillä kerätään valtio-, alue-, piiri- ja kuntatasolla toimivien "ympäristörahastojen" varat. Toinen tärkeä ja OECD:n esimerkilliseksi tunnustama ympäristötoimien rahoitusväline on Puolan vuonna 1991 perustettu ekorahasto (debt-for-environment-swaps, järjestelmä, jossa lahjoittaja sitoutuu maksamaan edunsaajan velkoja tämän suorittamia ympäristötoimia vastaan). Ulkomaisen rahoituksen osuus Puolan ympäristöinvestoinneista on tätä nykyä vajaat 5 prosenttia.

4.5.2. Puolalla on edessään lainsäädännön mukauttaminen ympäristöalaa koskevan yhteisön säännöstön mukaiseksi ja siitä välttämättä seuraava toimivan ympäristöhallinnon rakentaminen. Varsinkin toimivan ympäristöhallinnon (johon kuuluvat myös seuranta- ja valvontajärjestelmät) rakentamisessa on vielä paljon työtä. Komission 13. lokakuuta 1999 julkaiseman kertomuksen tätä koskevissa huomioissa todetaan, että tässä suhteessa Puolalla on paljon tehtävää ja että viime aikoina asiassa on edistytty vain vähän, ja huomioiden tulisi saada puolalaiset vastuutahot ryhtymään pikaisiin toimiin. TSK katsoo, että yhteisön säännöstön omaksumisen oikeudellisten ja hallinnollisten edellytysten tulee jäsenyyden toteutuessa olla täysin kunnossa.

4.5.3. Yhteisön ympäristölainsäädännön toteutuksen eli teknisen täytäntöönpanon mahdollisuus on toinen ongelma. Huolimatta monista edistysaskelista, lukuisista ponnistuksista ja suhteellisen suurista ympäristöinvestoinneista(13) Puola on vielä kaukana EU:n ympäristöstandardien kattavasta täyttämisestä. Tilannetta vaikeuttaa lisäksi se, että eräiden, esim. kaupunkien ilmanlaadun alalla saavutettujen (siirtyminen talojen lämmityksessä hiilen käytöstä kaasuun) ympäristöpoliittisten menestysten vastapainoksi syntyy uusia ympäristöhaittoja (esim. autoliikenteen kasvun vuoksi).

4.5.4. Monin paikoin puuttuu teknisiä ympäristöperusrakenteita kuten suodattimia, riittäviä puhdistuslaitoksia jne. Tarvittavien investointien suuruudeksi arvioidaan yli 30-40 miljardia dollaria, ja ympäristöalaa koskevan yhteisön säännöstön saattamiseen osaksi Puolan lainsäädäntöä kuluu luultavasti paljon kauemmin kuin tähän asti on toivottu. On tuskin mahdollista, että Puolan onnistuu panna esim. kunnallisia jätevesiä koskeva direktiivi ajoissa täytäntöön. Väite, jonka mukaan Puolalle syntyy tästä yksipuolisia kilpailuetuja, koska eräiden alojen yritysten ei (toistaiseksi) tarvitse maksaa tiettyjen ympäristönsuojelutoimien kustannuksia, on otettava vakavasti. Samalla on kuitenkin muistettava, että ympäristösäännösten täytäntöönpano kangertelee myös EU:n jäsenvaltioissa.(14)

4.5.5. Ympäristöinvestointeja koskevat siirtymäajat ovat välttämättömiä. Puolan kanssa tulisi neuvotella selvät ja todennettavat toimintavaihtoehdot, joiden noudattamatta jättämisestä voitaisiin mahdollisesti ryhtyä oikeustoimiin, ja liittymisen myötä alkava Puolaan suuntautuva varainsiirto (esim. rakennerahastoista) tulisi kytkeä tämän ympäristösopimuksen noudattamiseen.

4.5.6. TSK on tyytyväinen komission aloitteisiin ympäristötoimien tukemiseksi Phare-ohjelmasta(15) sekä ISPA-ohjelmasta(16) (vuodesta 2000 lähtien). On kuitenkin pohdittava strategisesti, minkä tyyppisiin hankkeisiin investoidaan. Ajateltavissa on kaksi (tässä yksinkertaistettuina esitettävää) strategiaa: joko osallistutaan suurinvestointeihin tai keskitytään ainoastaan pieniin ja keskikokoisiin hankkeisiin. Koska Puolasta puuttuvat monin paikoin uudet innovatiiviset, työpaikkoja luovat pienhankkeet, tulisi harkita tämän asettamista EU:n tuen uudeksi painopistealueeksi. EU:n omilla mallihankkeilla olisi sekin etu, että EU:n tuen myönteiset vaikutukset voitaisiin tuoda suurelle yleisölle selvemmin esiin, mikä lisää EU-jäsenyyden hyväksyntää.

4.5.7. TSK korostaa, että kaikissa toimissa on pyrittävä säilyttämään jäljellä olevat luonnonsuojelumahdollisuudet. Komitea viittaa esittämäänsä arvosteluun, jonka mukaan ehdokasmaita kohdellaan niiden osallistuessa Life-hankkeisiin eri lailla kuin EU:n jäsenvaltioita tai muita unionin ulkopuolisia maita.(17)

4.6. EU:n tuet

4.6.1. EU myöntää Puolalle liittymistukia kolmesta ohjelmasta: Pharesta, Ispasta ja Sapardista(18) (kahdesta jälkimmäisestä vuodesta 2000 lähtien).

4.6.2. Nämä tuet ovat ehdokasmaille hyvin tärkeitä ja tervetulleita. Ottaen huomioon tarvittavat kokonaisinvestoinnit ja liittymisen jälkeen ehdokasmaiden käytössä olevat yhteisön varat nykyisin vuosittain myönnettävät 3 miljardia euroa ovat kuitenkin suhteellisen pieni summa, jonka käyttö on suunniteltava hyvin huolellisesti ja strategisesti. Toisaalta ehdokasmailla on toistaiseksi myös vaikeuksia käyttää niille myönnetyt varat asianmukaisesti.

4.6.3. Sitä tärkeämpää on, että tuki käytetään mahdollisimman täydentävästi ja että sillä avustetaan esimerkillisiä aloitteita tai käynnistetään aloitteita, jotka viestivät suurelle yleisölle: "EU auttaa meitä, sillä on jotain myönteistä tarjottavanaan."

4.6.4. Tässä mielessä menestyksekkäin toimi lienee ollut tuki, jota myönnettiin Phare-ohjelmasta vuoden 1997 tulvakatastrofin uhreille. Komission tulisi tulevaisuudessa kehittää painokkaammin tämän katastrofiavun kaltaisia ruohonjuuritason hankkeita ja toteuttaa ne Puolan viranomaisten kanssa. Erityisesti Ispan varojen keskittämistä suurtaajamiin, jotka ovat paljon vauraampia kuin pikkukaupungit tai maaseutu, tulisi harkita uudelleen.

4.6.5. TSK tietää, että komission on paljon vaikeampi hallinnoida pienhankkeita ja että nämä vaativat enemmän hallinto-, koordinointi- ja valvontatyötä ja sitovat siten enemmän henkilöstöä, jota ei usein muutenkaan ole riittävästi. Esimerkiksi aluepolitiikan pääosastolla tulee olemaan suuria vaikeuksia toteuttaa Ispa-ohjelma (jonka vuotuiset määrärahat ovat miljardi euroa) asianmukaisesti ilman henkilöstön huomattavaa lisäystä. Olisikin tutkittava, missä määrin tukiohjelmien hallinnointia voitaisiin siirtää puolalaisille viranomaisille ja rajoittaa EU:n yksiköiden tehtävät hankkeiden toteutuksen asianmukaisuuden valvontaan.

5. Erityishuomioita ja suosituksia

5.1. TSK seuraa hyvin huolestuneena EU-jäsenyyden kannatuksen nopeaa laskua Puolan väestön keskuudessa. Komitea pitää tätä vakavasti otettavana merkkinä siitä, että viestintä kansalaisten kanssa on menneisyydessä ollut puutteellista. Ongelmaan tulee puuttua kiireesti monenlaisilla toimilla, mm. kansalaisyhteiskunnan kanssa laadittavalla ja toteutettavalla tiedotusstrategialla. Uutta "neuvoa-antavaa sekakomiteaa" tulisi käyttää tähän tarkoitukseen.

5.2. TSK pitää järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan kanssa käytävän poliittisen vuoropuhelun kehittämistä ratkaisevan tärkeänä. Koska tässä suhteessa vallitsee huomattavia puutteita, komitea ehdottaa joko erillisen ohjelman perustamista tai esim. Phare-ohjelmaan sisältyvän Twinning-ohjelman avaamista valtiovallasta riippumattomien organisaatioiden ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan muiden ryhmien aloitteille.

5.3. TSK suosittaa neuvostolle ja komissiolle, että ne käsittelevät Puolan hallituksen kanssa käytävissä neuvotteluissa seuraavia aiheita ja tutkivat niiden toteuttamismahdollisuuksia:

- Miten työmarkkinaosapuolet ja järjestäytynyt kansalaisyhteiskunta saadaan järjestäytymään tehokkaammin, esim. perustamaan kattojärjestöjä? Tällaisten organisaatioiden tulisi välttämättä koordinoida toimintaansa paremmin keskenään ja kehittää kykyään käydä vuoropuhelua poliittisten päättäjien kanssa.

- Keskeisille aloille (esim. raskas teollisuus, maatalous, rautateiden uudistus) tulee laatia yhteiskunnalliset ja ympäristönsuojelulliset tarpeet huomioon ottavia kehittämisstrategioita ja niitä tulee käsitellä ja toteuttaa myös EU:n osarahoittamassa vuoropuhelussa asianomaisten ryhmien kanssa.

- Kansalaisyhteiskunnalle (työnantajat, työntekijäjärjestöt, kauppa, teollisuus, maatalousjärjestöt, kuluttajat, ympäristönsuojelijat) suunnattua tiedotusta ja sen kanssa EU-jäsenyydestä ja sen seurauksista käytävää keskustelua tulee tehostaa.

- Miten voitaisiin kehittää erityisesti taloudellisesti epäsuotuisassa asemassa oleville alueille sekä maatalouden taitoja että muiden alojen ammatteihin suuntautumista edistävä koulutuskampanja, jota tarvitaan kiireesti maatalouden rakennemuutoksen tukemiseksi ja kaupunkien ja maaseudun taloudellisten erojen estämiseksi kasvamasta ajan mittaan yhä suuremmiksi?

- Miten Puolan liikenteen kehitystä, joka ei sovi yhteen EU:n asettamien, yhteiskunnan ja ympäristön kannalta kestävää liikennepolitiikkaa koskevien tavoitteiden kanssa, voitaisiin parantaa yhteiskunnallisen vuoropuhelun avulla?

- Miten Ispa-varojen jaossa voitaisiin ottaa huomioon myös pienten kaupunkien ja maaseudun tarpeet?

- Miten jalostus- ja markkinointilaitoksia luotaessa voidaan parantaa pk-yritysten toimintaedellytyksiä ja lisäksi kehittää edelleen osuuskuntarakenteita?

- Miten eri päätöksenteko- ja hallintotasojen vielä osittain epäselvä tehtävänjako sekä tehtävien rahoitus voidaan ratkaista?

- Miten yhtäältä puolalaisten ja toisaalta EU:n ryhmien välisiä nykyisiä yhteyksiä voidaan syventää tai luoda yhteyksiä sinne, missä niitä ei vielä ole?

Bryssel 9. joulukuuta 1999.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) Noin 20 prosenttia maatalousmaasta oli aikaisemmin valtionyritysten tai suurten osuuskuntien käytössä, etenkin Puolan länsi- ja pohjoisosissa. Noin 80 prosenttia maatalousmaasta hyödynsivät lähinnä hyvin pienet yksityistilat.

(2) Uusimman kyselyn mukaan vain noin 46 prosenttia väestöstä kannattaa liittymistä, kun vielä vuonna 1997 kannattajia oli 83 prosenttia.

(3) Ks. European Commission's Annual Report 1998 on equal opportunities.

(4) Vain 12,7 prosenttia Puolan parlamentin jäsenistä on naisia.

(5) Noin 25 prosenttia Puolan työpaikoista on maataloudessa; noin puolet niistä on päätoimisilla tiloilla, loput sivutoimisilla tiloilla tai tiloilla, jotka kuluttavat tuotteensa itse eivätkä toimi virallisilla markkinoilla.

(6) Puolan maatilojen keskikoko on noin 7,5 ha. 95 prosentilla maitotiloista on vain 5 lehmää tai vähemmän.

(7) Puolan maatalousalueilla on tilojen pääomien puutteen ja tuotantovälineiden äärimmäisen vähäisen käytön vuoksi suhteellisen vähän ympäristöongelmia. Pääongelmana on vedestä ja tuulesta johtuva eroosio.

(8) Esimerkkeinä mainitaan sianlihan tuonti Tanskasta ja EU:n aiemmin harjoittama vehnän ja perunatärkkelyksen vienti Puolaan.

(9) Ks. TINAn kertomus.

(10) Ks. Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin tutkimus Puolan tiejärjestelmän kehittämisestä.

(11) Verrattuna 80-luvun puolivälin tienrakennusinvestointeihin investoinnit ovat vähentyneet 75 prosenttia.

(12) 8000 km Puolan valtion rautateiden 23000 km:n verkosta on määrä lakkauttaa.

(13) Ympäristöinvestointeihin käytetään lähes 2 prosenttia BKT:stä.

(14) Euroopan yhteisöjen tilintarkastustuomioistuin on todennut, että suurin osa Euroopan 40000 vedenpuhdistamosta on teknisen lisävarustelun tai muutosten tarpeessa ja lisäksi on rakennettava 40000 uutta puhdistamoa. Nämäkään eivät valmistu "määräajassa".

(15) Noin 170 miljoonaa euroa ohjelman perustamisesta lähtien.

(16) ISPA: Liittymistä valmisteleva rakennepolitiikan väline, asetus 1267/99, EYVL L 161, 1999.

(17) Ks. Life III:sta annettu TSK:n lausunto (EYVL C 209, 22.7.1999).

(18) Sapard: Hakijamaiden maatalouden ja maaseudun kehittämisen erityisohjelma, asetus 1268/99, EYVL L 162, 1999.

LIITE

talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon

Käsittelyssä hylättiin seuraavat muutosehdotukset, jotka saivat äänestyksessä tuekseen yli neljäsosan annetuista äänistä:

Kohdat 4.1.6.1 ja 4.1.6.2

Poistetaan ja muutetaan kuulumaan seuraavasti:

"(uusi 4.1.6.1)Puolan ammattiyhdistyselämää leimaa kaksi suurta ammattiliittojen keskusjärjestöä: NZZ Solidarnosc ja OPZZ. Niiden alakohtaisilla ja alueellisilla jäsenliitoilla on yleensä suuri autonomia. Näiden melko väljien rakenteiden lisäksi on olemassa paljon muita ammatillisia ryhmittymiä ja itsenäisiä ammattiliittoja, jotka joissakin tapauksissa toimivat ainoastaan yritystasolla.

(uusi 4.1.6.2)Suurten keskusjärjestöjen monimutkaiset suhteet politiikan maailmaan - Solidarnoscin suhteet AWS:ään (Vaaliliitto Solidarnosc) ja OPZZ:n suhteet SLD:hen (Demokraattisen vasemmiston liitto) - tekevät puhtaasti työmarkkina-asioiden käsittelyn joskus vaikeaksi tiettyjen kysymysten politisoituessa."

Perustelu

Näin muotoiltuna kohdassa otetaan paremmin huomioon maan sosiaalis-poliittinen tilanne ja vältetään jyrkät ja liian yksinkertaistavat väitteet.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 41, ei-ääniä: 53, tyhjiä: 9.

Kohta 4.1.7

Poistetaan kohdan alkuosa ("Koska 'S'-ammattiliiton vaikutus - - poliittiset voimat,"), ja aloitetaan kohta virkkeellä "Koska useimmat todelliset tai mahdolliset konfliktit..."

Perustelu

Solidarnoscin ja hallituksen väliset suhteet määritellään liian mekanistisesti ja yksinkertaistetusti, jolloin vaarana on virheellisyys.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 39, ei-ääniä: 62, tyhjiä: 8.

Kohdat 4.1.9.1 ja 4.1.9.2

Poistetaan kohdat.

Perustelu

Kohta 4.1.9 riittää yksinään.

Äänestyksen tulos

Jaa-ääniä: 41, ei-ääniä: 62, tyhjiä: 9.