FI Euroopan unionin virallinen lehti C 226/1

Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Markkinapohjaiset ohjauskeinot resurssitehokkaan ja vähähiilisen talouden luomiseksi Euroopan unioniin” (oma-aloitteinen lausunto)

2014/C 226/01

Esittelijä: Martin SIECKER

Toinen esittelijä: Lutz RIBBE

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea päätti 18. syyskuuta 2013 työjärjestyksensä 29 artiklan 2 kohdan nojalla laatia oma-aloitteisen lausunnon aiheesta

Markkinapohjaiset ohjauskeinot resurssitehokkaan ja vähähiilisen talouden luomiseksi Euroopan unioniin.

Asian valmistelusta vastannut ”maatalous, maaseudun kehittäminen, ympäristö” -erityisjaosto antoi lausuntonsa 3. maaliskuuta 2014.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25.–26. maaliskuuta 2014 pitämässään 497. täysistunnossa (maaliskuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 123 ääntä puolesta ja 2 vastaan 6:n pidättyessä äänestämästä.

1. Päätelmät ja suositukset

1.1 Siirtyminen resurssitehokkaaseen ja vähähiiliseen talouteen ei ole ollut tarpeeksi ripeää. Mikäli EU aikoo saavuttaa vuoteen 2050 asetetut tavoitteensa kustannustehokkaasti ja sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla siten kuin on sovittu jäsenvaltioiden kesken – ja mitä ETSK on tukenut monissa lausunnoissaan –, prosessia on vauhditettava. Tähän voidaan päästä selkeän, tehokkaan, vankan ja tuloksellisen sääntelykehyksen sekä ennakoitavien markkinapohjaisten ohjauskeinojen yhdistelmällä. Jäsenvaltioiden sopimilla hiilipäästöjen vähennystavoitteilla on tarkoitus hidastaa luonnonvarojen ehtymistä ja ilmaston lämpenemistä ja sillä keinoin estää tuleva ympäristökriisi. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi on keskipitkällä aikavälillä pyrittävä merkittävästi lisäämään uusiutuvien lähteiden hyödyntämistä ja vähentämään mittavasti hiilen käyttöä, ellei hiilidioksidin talteenotto osoittaudu kannattavaksi ja sosiaalisesti hyväksyttäväksi vaihtoehdoksi.

1.2 Energian hinnoittelu on noussut nykyisen rahoitus- ja talouskriisin seurauksena valokeilaan energian korkeista hinnoista aiheutuvien, kotitalouksien energiakustannuksiin ja teollisuuden kilpailukykyyn tiukassa taloustilanteessa kohdistuvien vaikutusten vuoksi. Energiaa pidetään elpymistä hidastavana rasitteena eikä osaratkaisuna. Näihin todellisiin ongelmiin on puututtava, mutta samalla on välttämätöntä, että erityisesti energia-alalla voidaan työstää pitkäkestoista siirtymäohjelmaa, jossa sitoudutaan selkeään suuntaan ja vakaisiin toimintalinjauksiin ja tukimekanismeihin. On tärkeää, että markkinapohjaiset ohjauskeinot auttavat siirtymään resurssitehokkaaseen ja vähähiiliseen talouteen ja samalla tukevat talouden elpymistä.

1.3 Ympäristöalan verouudistuksessa pyritään hyödyntämään markkinamekanismeja luonnonvarojen käyttöön liittyvien kielteisten ulkoisvaikutusten estämiseksi: tämä tehdään niin, ettei siitä aiheudu talousarviovaikutuksia, alentamalla työhön kohdistuvaa verorasitetta. Ympäristöalan verouudistuksen myötä saastuttaja maksaa -periaate otetaan samalla systemaattisemmin käyttöön lopettamalla ympäristön kannalta haitalliset tuet ja muuttamalla verotusta niin, että verotuksen painopistettä siirretään työn verottamisesta luonnonvarojen käytön verottamiseen. Näin ollen sen avulla voidaan korjata markkinahäiriöitä, parantaa taloudellista tehokkuutta, kehittää uusia elinkeinoaloja, missä syntyy kestäviä ja paikallisia työpaikkoja, luoda selkeä, ennustettavissa oleva ympäristö ekoinnovatiivisille investoinneille sekä palauttaa finanssipoliittinen vakaus taantuman jälkeen julkisen talouden lisätuloja hankkimalla.

1.4 Energian hinnat ovat nousseet kaikilla aloilla. Tämä on takaisku kotitalouksille ja teollisuudelle monissa jäsenvaltioissa. Tarvitaan tarkempia tutkimuksia korkeiden hintojen syiden (tuotanto, jakelu, verotus) selvittämiseksi ja sen kartoittamiseksi, missä määrin uusiutuvat energiamuodot osaltaan nostivat sähkön hintoja ja missä määrin vakauttivat tai laskivat niitä. Komitea kannustaa jäsenvaltioita etenemään tuntuvasti ympäristöalan verouudistuksissaan – erityisesti kriisiaikoina – odotettaessa aikanaan tehtävää verotusjärjestelmien perusteellisempaa uudistamista. Se, että varmistetaan hiilidioksidin asianmukainen hinnoittelu EU:ssa ja tämän seurauksena myös sovituissa maailmanlaajuisissa puitteissa, on oltava tämän uudistuksen keskeinen osatekijä. Komitea kehottaa komissiota varmistamaan, että ympäristöalan verouudistuksesta tulee talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson olennainen ja pysyvä osa ja että siinä kannustetaan erityisesti energiatehokkuuteen.

1.5 Markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttö EU:ssa ei ole nykyisin riittävän johdonmukaista ja yhtenäistä. EU:n jäsenvaltiot eivät hyödynnä täysimääräisesti mahdollisuuksia, joita siirtyminen vähähiiliseen talouteen tarjoaa, kun ajatellaan innovointia ja teollisuuden uudenaikaistamista sekä työllisyyden lisäämistä. Autoala on hyvä esimerkki siitä, miten hiilivetypohjaisten polttoaineiden käytön vähentämistavoite on saavutettu soveltamalla oikeanlaista sääntely- ja markkinapohjaisten ohjauskeinojen yhdistelmää. Markkinapohjaisia ohjauskeinoja on vahvistettava ja lisättävä tavalla, joka lähettää vahvan signaalin markkinoille. Komitea kehottaa jäsenvaltioita noudattamaan parhaita käytänteitä koskevia periaatteita, jotka on hyväksytty energian sisämarkkinoista ja niitä täydentävistä suuntaviivoista äskettäin annetussa komission tiedonannossa (1), ja panemaan ne täytäntöön. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö energian sisämarkkinoiden saattaminen valmiiksi poista jäsenvaltioiden välillä olevia merkittäviä hintaeroja. Lisäksi valtioiden välisten energiaverkkojen saaminen valmiiksi vähentäisi uusiutuviin lähteisiin siirtymisen kustannuksia, kun varavoimaloita olisi laajemmin käytettävissä.

1.6 Komitea toteaa, että markkinapohjaisia ohjauskeinoja voidaan energia-alan politiikkojen lisäksi hyödyntää muissa strategioissa, joilla tehostetaan luonnonvarojen käyttöä ja vähennetään hiilipäästöjä, kuten kierrätyksessä, kestäväpohjaisemmassa jätehuollossa ja kestäväpohjaisemmassa maataloudessa.

1.7 Ympäristöalan verouudistus kannustaa siirtämään verotaakan painopistettä työn verotuksesta luonnonvarojen käytön verotukseen, mikä siten helpottaa olemassa olevien työpaikkojen säilyttämistä ja uusien työpaikkojen luomista monilla talouden aloilla. Vaihtoehtoisesti jollakin tietyllä sektorilla, kuten energia-alalla, voidaan verottaa fossiilisista polttoaineista aiheutuvia haitallisia hiilidioksidipäästöjä ja tukea näillä verotuloilla päästöiltään puhtaampien uusien teknologioiden, kuten uusiutuvien energialähteiden, käyttöönottoa sekä energiatehokkuuden lisäämistä. Tällä tavoin tähdätään paljon nykyistä kestäväpohjaisempaan energiamuotojen yhdistelmään siten, että keskimääräiset energiahinnat ja -kustannukset pysyvät kohtuullisina. Se voi osaltaan edistää julkisen talouden vakauttamista vaikuttamalla vähemmän kielteisesti talouskasvuun ja työllisyyteen kuin muut suorat tai välilliset verot. Euroopan komissiolla tulisi olla koordinoiva ja liikkeellepaneva rooli ympäristöalan verouudistuksen edistämisessä.

1.8 Komitean mielestä ei ole hyväksyttävää, että perusteettomia ympäristön kannalta vahingollisia toimia tuetaan edelleen EU:ssa suoraan julkisista varoista ja välillisesti sellaisten ”ulkoisten kustannusten” muodossa, joita ei sisällytetä tuotteiden hintoihin, kun saastuttaja maksaa -periaatetta noudatetaan puutteellisesti. Tällaiset tuet vääristävät markkinasignaaleja ja estävät siirtymisen resurssitehokkaaseen ja vähähiiliseen talouteen. EU on jo vuosia sitoutunut ympäristön kannalta haitallisten tukien asteittaiseen poistamiseen ja ulkoisten kustannusten sisällyttämiseen hintoihin. Kun otetaan huomioon EU:n tavoite poistaa tällaiset tuet vuoteen 2020 mennessä, komitea on huolissaan, ettei riittäviin toimenpiteisiin ole ryhdytty. Komitea kehottaa jäsenvaltioita laatimaan inventaarioita ja toimintasuunnitelmia ympäristön kannalta haitallisten tukien poistamiseksi tavoitteen mukaisesti. Komissiolla tulisi olla koordinoiva ja liikkeelle paneva rooli myös tällä alalla esimerkiksi sisällyttämällä tavoite talouspolitiikan eurooppalaisen ohjausjakson prosessiin.

1.9 Aurinko- ja tuulienergian ympäristövaikutukset ovat huomattavasti pienemmät kuin fossiilisilla polttoaineilla tuotetulla energialla. Parhaissa ympäristöä säästävän energian tuotantomuodoissa otetaan huomioon yhteiskunnalliset ja ekologiset intressit sekä tulevien sukupolvien tarpeet, säilytetään tuotanto kotimaassa ja vähennetään riippuvuutta tuontienergiasta samalla kun luodaan uusia työpaikkoja. Ympäristöä säästävä energia ei kuitenkaan kykene kilpailemaan tasavertaisesti markkinoilla, sillä fossiilipohjaista energiaa ja ydinvoimaan perustuvaa energiaa tuetaan huomattavasti enemmän (suoraan ja välillisesti) kuin uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa. Ympäristöä säästävä energia tarvitsee tasavertaiset kehittymismahdollisuudet. Tästä syystä on välttämätöntä luoda tasapuoliset toimintaedellytykset energiantuotantoa varten.

1.10 Vaikka yleinen tavoite siirtymisestä vähähiiliseen talouteen on laajasti hyväksytty, siirtymisen nopeudesta ja valittavista menetelmistä käydään edelleen kiivasta keskustelua. Huolta herättää se, ettei taantuman ja velkakriisin vaikutusta Euroopan talouden kantokykyyn oteta huomioon. Pelkona on myös, että siirtymätoimenpiteiden vauhdittaminen lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä heikentää kilpailukykyä. Siirtymätoimenpiteiden myönteisistä taloudellisista vaikutuksista ollaan myös edelleen erimielisiä, ja monet kokevat, että kielteiset vaikutukset sivuutetaan. Käsillä olevassa lausunnossa todetaan nämä askarruttavat seikat ja tiedostetaan, että niitä tulee puida tulevissa keskusteluissa. Komitea kehottaa siitä huolimatta EU:ta ja jäsenvaltioita tavoittelemaan nykyistä kiireellisemmin menestyksekästä siirtymistä vähähiiliseen tulevaisuuteen.

2. Johdanto

2.1 EU:n jäsenvaltiot eivät ole mukauttaneet talousjärjestelmiään riittävän ripeästi ilmastonmuutoksen huomioon ottamiseksi. EU:ssa on käyty laaja-alaista ja perinpohjaista keskustelua siitä, tarvitseeko yhteiskuntaa sopeuttaa kestävään kehitykseen ja ilmastonmuutokseen. Keskustelujen tuloksena sovittiin kestävän kehityksen mukaisesta toiminnasta, johon sisältyy myös talouden ”viherryttäminen”. Tämä poliittinen linjaus on vahvistettu useissa asiakirjoissa, joista mainittakoon vuodelta 2001 peräisin oleva kestävän kehityksen strategia, jota tarkistettiin vuonna 2006, seitsemäs ympäristöä koskeva toimintaohjelma, Eurooppa 2020 -strategiaan kuuluva lippulaivahanke ”Resurssitehokas Eurooppa”, etenemissuunnitelma kohti resurssitehokasta Eurooppaa sekä vuoteen 2050 tähtäävä etenemissuunnitelma kilpailukykyiseen vähähiiliseen talouteen siirtymiseksi. Komitea on ilmaissut tukensa tälle tavoitteelle useissa eri lausunnoissaan.

2.2 Viimeisten viiden vuoden aikana kaikki jäsenvaltiot ovat suuremmassa tai pienemmässä määrin joutuneet ratkomaan pankkikriisin ja julkisen velan kriisin aiheuttamia haasteita tilanteessa, jota on vielä pahentanut hyvin vakava taloudellinen taantuma. Kotitalouksien ja teollisuuden käyttämän energian hintojen kehitys tiukassa taloustilanteessa ja kilpailtaessa maailmanlaajuisesti yhä halvemmilla hinnoilla on herättänyt kysymyksiä EU:n ympäristö- ja energiapolitiikan täytäntöönpanotavasta sen mahdollisten kielteisten oheisvaikutusten vuoksi. Tilanne on kriittinen, ja siihen on puututtava. Markkinapohjaisia ohjauskeinoja on käytettävä siten, että ne samanaikaisesti sekä edistävät talouden viherryttämistä että tukevat talouden elpymistä.

2.3 Vaikka keskustelua on ollut osaltaan käynnistämässä ilmastonmuutos, siinä on kysymys myös taloudesta ja yhteiskunnallisesta edistyksestä. Euroopalla on paljon voitettavaa, jos se johtaa siirtymistä osallistavaan, ympäristöä säästävään talouteen. Äskettäin julkaistu komission tutkimus vahvistaa, että Euroopan teollisuus on tähän asti säilyttänyt maailmanlaajuisen markkina-asemansa suhteellisen alhaisten energiaintensiteettitasojen ja uusiutuvien energialähteiden laajan käyttöönoton ansiosta. (2) Komitea on painottanut vähähiilisen talouden tarjoamia mahdollisuuksia uusille kestävyysajattelun mukaisille liiketoimintamalleille ja teollisuuden muutoksille (3). Onnistunut nopea siirtyminen ei ole ainoastaan haaste, vaan tämä ympäristöä säästävän talouden malli myös tarjoaa EU:lle parhaimman mahdollisuuden säilyttää asemansa maailman talousmahtina. Samaa n aikaan huolta herättää se, että lyhytkestoinen energian hinnoittelu on yksi teollisuustoiminnan vähenemistä aiheuttava tekijä. Tähän ongelmaan tulee puuttua. Kaasun alhainen hinta Yhdysvalloissa ja Venäjällä vaikuttaa varsinkin erittäin energiaintensiivisiin teollisuudenaloihin. Suurimmalle osalle teollisuudesta energiakustannukset ovat kuitenkin kilpailukyvyn kannalta vähemmän merkittävä tekijä kuin yleinen tuottavuus ja työvoimakustannukset. Komissio on asettanut siirtymisen resurssitehokkaaseen ja vähähiiliseen talouteen keskeiseen asemaan lippulaivahankkeessaan, jossa edistetään entistä vahvempaa eurooppalaista teollisuutta (4), mutta on nyt myös todennut, että siirtymä on toteutettava tavalla, jossa otetaan huomioon vallitsevat taloudelliset ja poliittiset olosuhteet (5).

2.4 On varmaa, että siirtyminen vähähiiliseen talouteen parantaisi EU:n energiavarmuutta. Nykyisin EU tuo yli 500 miljardin euron edestä kaasua ja öljyä, jotka ovat osittain peräisin poliittisesti epävakailta alueilta. Tuontipolttoaineiden korvaaminen EU:ssa tuotetulla vähähiilisellä energialla parantaisi EU:n talouden kestokykyä ja auttaisi säilyttämään arvoketjut Euroopassa. Mikäli tämä siirtyminen toteutetaan ajoissa muutosvauhtia järkevästi hallinnoiden ja säilyttäen asianmukainen tasapaino taloudellisten, ekologisten ja yhteiskunnallisten intressien välillä, sillä voi olla keskeinen rooli kriisin taltuttamisessa.

2.5 Siirtymistä ei voida toteuttaa EU:n kilpailukyvyn kustannuksella, ja perusvaatimuksena on vilkkaampi taloudellinen toiminta, jossa on mukana enemmän yrityksiä, jotka toimivat useammalla alalla ja työllistävät enemmän ihmisiä. Tässä yhteydessä ei mitenkään voida sivuuttaa halvemman energian, etenkään Yhdysvaltain tuotantoteollisuuden uuteen nousuun auttaneen liuskekaasun, vaikutusta. EU:n talous tarvitsee kipeästi vastaavaa teollisuuden renessanssia, joka saa ihmiset takaisin töihin ja lisää verotuloja. Tällainen uudelleennousu edellyttää muiden muassa EU:lta nykyistä varmempaa ja maailmanlaajuisiin paineisiin reagoivaa energiapolitiikkaa, kun samalla jatketaan yleistä vähähiiliseen talouteen tähtäävää toimintaa.

2.6 EU:n tavoitteena on vähentää hiilidioksidipäästöjä 80–95 prosenttia vuoteen 2050 mennessä vuoden 1990 tasoon verrattuna. Komissio arvioi, että vähähiiliseen talouteen siirtymiseen tulisi investoida vuosittain 1,5 prosenttia enemmän EU:n bkt:sta, jotta tavoite saavutettaisiin. Ellei mitään ei tehdä, komissio arvioi kustannusten suuruudeksi 50 miljardia euroa vuosittain. Niille kymmenille miljoonille EU:n kansalaisille, jotka ovat tällä hetkellä työttömiä tai jotka ovat joutuneet madaltamaan elintasoaan, nämä ”tulevat kustannukset” eivät kuitenkaan tunnu läheskään yhtä todellisilta kuin tämänhetkiset vaikeudet. Ellei tätä jännitettä saada purettua, tavoitteen saavuttamiseen voi kulua huomattavasti enemmän aikaa ja rahaa.

2.7 Tavoitteet ja säännökset koostuvat pääosin sanoista, kun taas politiikka perustuu tekoihin. Tavoitteiden saavuttamiseksi ei ole toteutettu riittävästi tekoja. Tähän on monia syitä: finanssikriisi, jäsenvaltioiden toiminnan puute, käänne jäsenvaltioiden politiikassa ja öljy- ja kaasuteollisuuden vastustus. Lisäksi on todellisia epävarmuustekijöitä ja mukautustarpeita, joita aiheuttavat uusien ilmiöiden tai tapahtumien – esimerkiksi Yhdysvaltain liuskekaasun nopea kehitys tai Fukushima – ennakoimattomat seuraukset. Tämän tuloksena harjoitettava tempoileva politiikka ei luo tarvittavaa vakaata ja ennakoitavaa toimintakehystä. Jotta siirtymäprosessia voitaisiin jatkaa viipymättä, on sovitettava yhteen poliittinen joustavuus ja välttämätön sitoutuminen pitkän aikavälin investointeihin ja erilaisiin siirtymää tukeviin markkinapohjaisiin ohjauskeinoihin. Tämä edellyttää tiivistä vuoropuhelua kaikkien energiaketjuun kuuluvien sidosryhmien eli esimerkiksi EU:n toimielinten, jäsenvaltioiden, teollisuuden ja suuren yleisön välillä.

2.8 Kaikkien markkinoiden tapaan myös energiamarkkinat reagoivat hintasignaaleihin vallitsevan sääntelykehyksen puitteissa. Jos energiamarkkinat eivät tarjoa siirtymäsuunnitelmassa kaavailtua energiamuotojen yhdistelmää, hintasignaalit ovat vääriä. Signaaleja voidaan muuttaa, mutta on varmistettava, ettei tämä aiheuta vakavaa haittaa taloudellisille ja sosiaalisille sidosryhmille.

2.9 Siirtymisessä vähähiiliseen talouteen on otettava huomioon sosiaaliset vaikutukset erityisesti työllisyyteen. Komissio on todennut, että työllisyyden kehitys vihreän talouden alalla on ollut myönteistä koko taantuman ajan, ja sen on ennakoitu jatkuvan melko vahvana. Jo pelkästään energiatehokkuuden ja uusiutuvan energian alalla voitaisiin luoda 5 miljoonaa työpaikkaa vuoteen 2020 mennessä. (6) Oikeudenmukainen siirtyminen edellyttää aktiivisia työllisyyspolitiikkoja ihmisarvoisten työpaikkojen varmistamiseksi. Keskeistä tässä on talouden uudelleennousu ja siihen liittyvät edellytykset energiapolitiikan, infrastruktuurin ja markkinoiden aloilla. Vaikutuksia pienituloisiin kotitalouksiin ja energian hintoihin on tarkasteltava huolellisesti. Energian markkinahinnat eivät lisäksi useinkaan heijasta asianmukaisesti eri energialähteiden tosiasiallisia kustannuksia. Toisin kuin uusiutuvien energialähteiden kustannukset, monia tavanomaiseen sähköntuotantoon liittyviä kustannuksia ei ilmoiteta energiahinnoissa eikä laskuteta sähkölaskuissa erikseen, vaan ne on sisällytetty julkisiin talousarvioihin tukien muodossa ja piilotettu haitallisista terveys- ja ympäristövaikutuksista aiheutuvien ulkoisten kustannusten muodossa.

2.10 Energian hintoihin ja kotitalous- ja teollisuuskuluttajiin kohdistuviin kustannusvaikutuksiin liittyviä monimutkaisia kysymyksiä tarkastellaan komission tiedonannossa ”Energian hinnat ja kustannukset Euroopassa” (7). Yksi päätelmistä on, että ”energiapolitiikan hintojen maksut ja verot” -osatekijästä, joka on suurentunut viime vuosina eniten, rahoitettuja toimenpiteitä on sovellettava mahdollisimman kustannustehokkaasti.

3. Markkinapohjaiset ohjauskeinot

3.1 Yleistä

3.1.1 Monilla EU:n säädöksillä pyritään vähentämään hiilidioksidipäästöjä. Pelkän sääntelykehyksen avulla ei päästä tavoiteltuun tulokseen; tarvitaan porkkana ja keppi (8) Vihreä kirja markkinapohjaisista ohjauskeinoista ympäristöä ja asiaan liittyviä toimintapoliittisia tarkoituksia varten, COM(2007) 140 final.

3.1.2 Näiden ohjauskeinojen avulla voidaan muuttaa markkinatoiminnan tuloksia, sillä ne parantavat hintasignaalijärjestelmää ottamalla huomioon ulkoiset kustannukset, mahdollistavat yrityksille suuremman joustavuuden ja tuen tavoitteiden saavuttamisessa ja kannustavat tehokkuuteen ja innovointiin.

3.1.3 EU ja jäsenvaltiot ovat kehittäneet muutamia ohjauskeinoja, joista esimerkkeinä mainittakoon ympäristöverotuksen uudistus, haitallisten tukien asteittainen poistaminen, päästökauppa, uusiutuvien energiamuotojen edistäminen ja ympäristöä säästävät hankinnat. Periaatteessa tavoitteisiin voidaan päästä käytettävissä olevien ohjauskeinojen avulla. Ongelmana on niiden saattaminen osaksi lainsäädäntöä, asianmukainen soveltaminen, tarkkailu ja sääntöjen noudattamisen valvonta, ja tässä on varmistettava kansalaisten tuki. Mikäli niissä on puutteita, todellisena vaarana on, etteivät ohjauskeinot toimi asianmukaisesti, minkä seurauksena tulokset jäävät vähäisiksi ja tasoltaan kohtuuttomat kustannukset tulevat kotitalouksien ja teollisuuden maksettaviksi. Energiakustannusten erot jäsenvaltioiden välillä ovat huomattavat, mikä on osoitus tästä epäjohdonmukaisuudesta.

3.1.4 Jos EU haluaa saavuttaa vähähiilisyystavoitteensa, prosessia on nopeutettava ja hankkeelle on saatava yleisön tuki. Energiansäästöä on lisättävä, ja fossiilisiin polttoaineisiin perustuva energiahuolto on korvattava uusiutuvalla energialla – molemmat ovat avaintekijöitä siirryttäessä vihreään talouteen. Siirryttäessä hiilestä uusiutuviin energialähteisiin on myös huolehdittava varapolttoaineista ja välivaiheista esimerkiksi kaasun tai ydinvoiman avulla. Jäsenvaltiot eivät sovella käytettävissä olevia ohjauskeinoja tavalla, joka antaisi markkinoille riittävän vahvan kannustimen toimia entistä paremmin. Ympäristöverojen kaltaisia merkittäviä ohjauskeinoja ei hyödynnetä riittävän laajasti. Tämä johtuu suurelta osin siitä, että kunkin jäsenvaltion käytössä oleva energialähteiden valikoima vaihtelee suuresti maantieteestä, ilmastosta, luonnonvaroista ja historiasta riippuen, ja jäsenvaltioiden toimintaohjelmat hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi ja markkinapohjaisten ohjauskeinojen käyttämiseksi vaihtelevat vastaavasti.

3.1.5 Komitean mielestä uusiutuvien lähteiden tulisi olla osa energialähteiden valikoimaa ja niitä tulisi suosia tavalla, jolla varmistetaan, että energiapolitiikalla tuetaan sekä talouden kehittymistä että siirtymistä vähähiiliseen talouteen. ETSK katsoo joka tapauksessa, että Euroopan laajuiset energiaverkot olisi saatava valmiiksi mahdollisimman nopeasti, vaikka olosuhteet eri jäsenvaltioissa vaihtelevatkin. Verkon suomat yhteydet voivat tuoda arvokkaan lisäresurssin kunkin maan kansalliseen strategiaan.

3.1.6 Ympäristöpolitiikan tulisi kytkeytyä tiiviisti muihin politiikanaloihin. Sähkön hajautettu tuotanto maaseutualueilla voi luoda monia uusia työpaikkoja. Kytkemällä ympäristöpolitiikka ja aluepolitiikka toisiinsa myös rahoituksen osalta voidaan parantaa merkittävästi elämänlaatua maaseutualueilla.

3.2 Ympäristöverot

3.2.1 Ympäristövero perustuu ajatukseen, että ympäristöä saastuttava taloudellinen toiminta hinnoitellaan saastuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti, jotta tuodaan ilmi tuotannon ja kulutuksen todelliset kustannukset, joita ei ole otettu huomioon markkinahinnassa. Näin toimitaan esimerkiksi Puolassa, missä saastuttavien yritysten tulee maksaa kansalliseen ympäristönsuojelu- ja vesistönhoitorahastoon maksu, ja rahastosta maksetaan kannustimia kestävää kehitystä edistäviä ohjelmia varten. EU:ssa oikeus määrätä suoria ja välillisiä veroja kuuluu jäsenvaltioille. Vain rajallinen joukko jäsenvaltioita on ottanut käyttöön erityisiä ympäristöveroja. Tältä osin on muutamia hyviä esimerkkejä (kuten Suomi, Ruotsi, Tanska, Alankomaat, Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta, Slovenia ja Viro). Verotuksen painopisteen siirtymisen laajuus vaihtelee jäsenvaltioittain. Verotuksen piiriin sisältyvän kokonaisrahamäärän suuruudeksi arvioidaan yli 25 miljardia euroa vuodessa (9).

3.2.2 Huolimatta ympäristöverojen menestyksellisyydestä muutamissa jäsenvaltioissa ympäristöalan verouudistuksessa ei ole hyödynnetty koko sen potentiaalia selkeän muutoksen aikaansaamiseksi veropolitiikoissa. Tulisi tähdentää sitä, että ympäristöalan verouudistus tarjoaa valtavia mahdollisuuksia erityisesti osana työllisyyden elvyttämistoimia. Mikäli komission jäsenen Connie Hedegaardin motto Tax what you burn, not what you earn (verotetaan sitä, mikä poltetaan, eikä sitä, mikä ansaitaan) viedään käytäntöön ja verotuksen painopiste siirtyy työn verotuksesta luonnonvarojen käytön verotukseen, työntekijöiden työvoimakustannukset alenevat ja uusien työpaikkojen luominen helpottuu sekä ekologisilla osa-alueilla että ylipäänsä monilla talouden aloilla. Ympäristöalan verouudistuksen tulisi olla julkisen talouden välttämättömän yleisen uudelleenjärjestelyn kulmakivi pyrittäessä julkistalouden vakauttamiseen. On selvää, että tällaisen uudistuksen ei pidä lisätä kokonaisverotaakkaa ja että sen on oltava kustannus- ja ekotehokas. Energiakustannusten nousua, joka ylittää mahdolliset tehokkuuden kautta saavutettavat kustannussäästöt, on vältettävä.

3.2.3 Ympäristöalan verouudistus voi myös auttaa vähentämään julkisen talouden alijäämää. Ympäristöverot voivat osaltaan edistää julkisen talouden tervehtymistä vaikuttamalla vähemmän kielteisesti talouskasvuun ja työllisyyteen kuin tuloveron tai alv:n kaltaiset muut suorat tai välilliset verot. (10) Komission olisi tehostettava pyrkimyksiään ottaa ympäristöalan verouudistusten hyödyt huomioon vuotuisessa kasvuselvityksessä ja EU-ohjausjaksossa.

3.3 Haitallisten tukien asteittainen poistaminen

3.3.1 EU aikoo poistaa asteittain ympäristön kannalta haitalliset tuet vuoteen 2020 mennessä. (11) Komissio antoi tästä lupauksen vuonna 2006 ja 2009. Vuonna 2009 G-20-maiden huippukokouksessa myös sovittiin, että ryhdytään asteittain poistamaan tehottomia fossiilisten polttoaineiden tukia, jotka kannustavat tuhlaavaan kulutukseen. Samanlainen sitoumus on annettu Aasian ja Tyynenmeren alueen taloudellisen yhteistyöfoorumin puitteissa ja Rio+20-konferenssin tuloksissa. Kaikista lupauksista huolimatta tähänastiset toimet eivät ole riittäviä.

3.3.2 Maailmanlaajuisella tasolla OECD on laatinut selvityksiä ympäristön kannalta haitallisista tuista jäsenvaltioissa: fossiilisten polttoaineiden suorien budjettitukien ja verohelpotusten määrä on yhteensä 55–90 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuosittain. (12) Kansainvälinen energiajärjestö IEA laskee, että fossiilisten polttoaineiden tukien määrä maailmanlaajuisesti on 523 miljardia Yhdysvaltain dollaria, ja luokittelee nämä tuet ”yhteiskunnan viholliseksi numero yksi” (13). Maailmanpankki arvioi fossiilisten polttoaineiden vuosittaisten tukien suuruudeksi 775 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Mikäli politiikkoja ei muuteta, fossiilisten polttoaineiden tuet nousevat huippuunsa muutaman vuoden kuluessa ja aiheuttavat paljon lisäongelmia. Tukien asteittainen poistaminen vuoteen 2020 mennessä vähentää energian kysyntää huomattavasti ja supistaa hiilidioksidipäästöjä 1,7 gigatonnia sekä tuottaa samalla lisätuloja valtioille.

3.3.3 Kattavia tietoja fossiilisten polttoaineiden tuista EU:ssa ei ole toistaiseksi saatavilla; eri lähteiden luvut poikkeavat toisistaan. Yleinen käsitys on, että fossiilisia polttoaineita tuetaan voimakkaasti. EU:n tasolla fossiilisten polttoaineiden tuet nousevat vuosittain 68,8 miljardiin euroon, mistä suoria tukia on 26 miljardia euroa ja mistä jäsenvaltioiden ja kansalaisten on maksettava jopa 42,8 miljardia euroa kielteisten sosiaalisten ja terveysvaikutusten kompensoimiseksi. (14) Ympäristön kannalta haitallisia tukia ei ole otettu tietoisesti käyttöön terveyden tai ympäristön vahingoittamiseksi, vaan niillä oli muita, myönteisiä tavoitteita, kuten halvan energian toimittaminen paikallisista lähteistä tai työpaikkojen luominen. ETSK kehottaa jäsenvaltioita arvioimaan, haluavatko ne edelleen tukea kyseisiä tavoitteita ja miten ne voivat tehdä sen ympäristön kannalta suotuisalla tavalla. Lähtökohdaksi voitaisiin ottaa EU-tason inventaario, jotta saataisiin kokonaiskuva näistä tuista.

3.3.4 Julkisista varoista myönnettävien suorien tukien sekä ulkoisten terveyskustannusten lisäksi on otettava huomioon fossiilisten polttoaineiden polttamisesta ympäristölle aiheutuvien haitallisten vaikutusten muut kustannukset, kuten ilmastonmuutoksesta aiheutuvien ympäristövahinkojen sekä voimakkaiden myrskyjen ja tulvien seurannaiskustannukset. Nämä ulkoiset kustannukset ovat seurausta saastuttaja maksaa -periaatteen puutteellisesta soveltamisesta. Saksan ympäristövirasto arvioi aiheutettujen hiilidioksidipäästöjen ulkoisten ympäristökustannusten olevan 80 euroa hiilidioksidipäästötonnia kohti (15), mihin on lisättävä 290 miljardin euron lisäkustannus, kun otetaan huomioon, että polttoaineiden polttamisesta aiheutuu 3,652 miljardia hiilidioksidipäästötonnia (16). Ydinvoimaloita tuetaan EU:ssa kaiken kaikkiaan 35 miljardilla eurolla ottamatta huomioon onnettomuusriskien vakuuttamisesta ja jätteiden käsittelystä aiheutuvia kustannuksia. Uusiutuvia energialähteitä varten myönnetään vuosittain suoria tukia 30 miljardia euroa.

3.3.5 Tästä epätasapainosta huolimatta uusiutuvien energialähteiden teknologia kehittyy nopeasti; niistä peräisin olevan energian hinta on laskenut viime vuosina nopeasti (aurinkopaneelien hinta on laskenut 85 prosenttia), ja alalla on luotu paljon työpaikkoja samalla, kun fossiilisten energialähteiden hinta on pysynyt poikkeuksetta korkeana. Lokakuussa 2013 energia-alan intressitahot kehottivat lopettamaan uusiutuvien energialähteiden tukemisen ja korottamaan ydinvoimaan myönnettäviä tukia. Mikäli näin tapahtuu, uusiutuvat energialähteet eivät kykene kilpailemaan muiden energiantoimitusjärjestelmien kanssa tasapuolisten toimintaedellytysten puuttumisen johdosta.

3.3.6 Kaikki tuet eivät ole haitallisia. Silloin, kun on kehitettävä uusia teknologioita tulevaisuuden kestäväpohjaisemman talouden tueksi, voi olla hyödyllistä tarjota tukia alustavaa tutkimusta, kehitystyötä ja infrastruktuuria varten, kunnes nämä uudet teknologiat kykenevät selviytymään markkinoilla. Tällainen tuki on ollut ratkaisevan tärkeää uusiutuvien energialähteiden kehityksen alkuvaiheessa ja sitä on jatkettava, kunnes uusiutuvat energialähteet ovat vakiinnuttaneet täysin asemansa kilpailukykyisinä tulevaisuuden energialähteinä.

3.3.7 Resurssitehokasta Eurooppaa koskevan etenemissuunnitelman mukaan jäsenvaltioiden olisi pitänyt vuoteen 2012 mennessä yksilöidä merkittävimmät ympäristön kannalta haitalliset tuet vahvistettujen menettelytapojen avulla, laatia suunnitelmat ja aikataulut ympäristön kannalta haitallisten tukien asteittaista poistamista varten sekä raportoida tästä kansallisten uudistusohjelmiensa puitteissa. Edistyminen näiden toimien toteuttamisessa ei ole ollut tyydyttävää. Ympäristöasioiden pääosaston tutkimuksessa vuodelta 2012 luodaan yleiskatsaus EU:ssa myönnettyihin ympäristön kannalta haitallisiin avustuksiin ja muuntyyppisiin tukiin (17) ja esitetään etenemissuunnitelma kyseisenlaisten avustusten tarkistamiseksi. Komission tulisi ottaa tämä väline huomioon kuluvalla talouspolitiikan eurooppalaisella ohjausjaksolla.

3.4 Päästökauppajärjestelmä

3.4.1 Päästökatto- ja päästökauppaperiaatteeseen perustuva EU:n päästökauppajärjestelmä on unionin tärkein taloudellinen ohjauskeino kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi. Järjestelmällä on tarkoitus antaa yrityksille voimakas kannustin investoida kasvihuonekaasujen vähentämiseen samalla kun se jättää niille liikkumavaraa toteuttaa se tehokkaimmalla tavalla.

3.4.2 EU:n päästökauppajärjestelmä kärsii tällä hetkellä tarjonnan ja kysynnän välisestä epätasapainosta, jonka seurauksena hintakannustin välttämättömien investointien tekemiseksi vähähiiliseen teknologiaan ei ole riittävä. Päästöoikeuksien tarjonnan ylijäämä johtuu suurelta osin odottamattoman vakavasta talouskriisistä sekä kansainvälisten hyvitysten laajasta käytöstä. EU:n päästökauppajärjestelmää on viipymättä uudistettava rakenteellisesti, jotta siitä tehdään vahva kannustin vähähiiliseen talouteen tähtääviin investointeihin. Päästöoikeuksien ylijäämä on poistettava markkinoilta, ja jäljelle jäävät oikeudet on saatettava sopusointuun tulevien hiilidioksidipäästöjen vähennystavoitteiden kanssa, jotka ovat välttämättömiä vähähiilistä taloutta koskevan EU:n tavoitteen saavuttamiseksi vuoteen 2050 mennessä. Tämänkaltaisessa uudistuksessa olisi myös otettava huomioon tekninen toteutettavuus ja taloudellinen kannattavuus teollisuuden kannalta ja tarkasteltava tulevien odottamattomien vaikutusten mahdollisuutta huolellisesti.

3.5 Hiilimukautus rajoilla

3.5.1 ”Hiilivuotoon” on puututtava uusilla toimenpiteillä, joista esimerkkinä mainittakoon hiilimukautus rajoilla (border carbon adjustment). Kyse on järjestelmästä, jolla pyritään vähentämään hiilidioksidipäästöjä ja varmistamaan samalla tasapuoliset toimintaedellytykset. Tässä järjestelmässä tuontitavaroiden hintaa nostetaan rajalla kyseisten tuotteiden aiheuttamien hiilidioksidipäästöjen massaa koskevan laskelman perusteella. Äskettäisessä tutkimuksessa (18) sovelletut mallit osoittavat, että rajoilla toteutettavan hiilimukautuksen avulla voidaan vähentää hiilivuotoa keskeisillä aloilla huomattavasti.

3.5.2 Eräät EU:n suurimmat kauppakumppanit eivät kuitenkaan pidä hiilimukautuksia rajoilla tervetulleina siinä muodossa, jossa niistä keskustellaan nykyisin. Asiasta on keskusteltava WTO:ssa. Sopimus mahdollistaa tällaisten ”kaupan ulkopuolisten” seikkojen huomioon ottamisen. Tämä on vaikeaa ilman maailmanlaajuista sopimusta hiilen hinnoittelusta, eikä haastetta tulisi aliarvioida. Näihin huoliin voidaan vastata parantamalla hankkeen suunnittelua. Keskeinen päätelmä on, etteivät rajalla tehtävät hiiliveromukautukset ole polkumyynnin vastainen väline vaan keino edistää osaltaan maailmanlaajuista kestävyysperiaatteiden mukaista ilmastopolitiikkaa, mikäli ne on hyvin suunniteltu.

3.6 Kestäväpohjaisen energian edistäminen

3.6.1 Uusiutuvien energialähteiden edistäminen on yksi olennaisen tärkeistä tekijöistä siirtymisessä vähähiiliseen talouteen. Markkinapohjaisilla välineillä voi tältä osin olla merkittävä rooli. Näiden välineiden käyttöönotto kuuluu jäsenvaltioiden vastuulle. Monet niistä ovat valinneet erilaisia välineitä uusiutuvan energian tukemiseksi; näitä ovat tuki investointeihin ja toiminnallinen tuki, syöttötariffijärjestelmä mukaan luettuna. Kokemukset useissa jäsenvaltioissa osoittavat viimeksi mainitun järjestelmän johtavan suurimpaan lisäykseen uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian tuotannossa, ja se tarjoaa usein investoinneille taatun ja reilun tuottoasteen.

3.6.2 On kuitenkin tärkeää, ettei uusiutuvien energiamuotojen käyttöönottoon kannustavia syöttötariffeja rahoiteta pelkästään nostamalla energian hintaa yleisesti, sillä tämän vaarana on, että kansalaiset alkavat suhtautua kielteisesti tariffiin ja niin muodoin myös uusiutuviin energialähteisiin. Valitettavasti näin on kuitenkin käynyt monin paikoin, ja takaisku on todellinen. Tarvitaan kiireellisiä korjaavia toimia, jotta kansalaisten luottamus vihreään vallankumoukseen saadaan palautettua.

3.6.3 Se, että jäsenvaltioilla on erilaisia tukijärjestelmiä, lisää osaltaan Euroopan energiamarkkinoiden pilkkoutuneisuutta. Komitea suosittaa, että käytetään markkinapohjaisia ohjauskeinoja, joilla edistetään kansallisten järjestelmien integroimista eurooppalaisiin energiamarkkinoihin. Yhteistyömekanismien käyttäminen, siten kuin ne määritellään vuonna 2009 annetussa direktiivissä uusiutuvista energialähteistä, on myös olennaisen tärkeää EU:n yhteisvaikutusten hyödyntämiseksi paremmin sähkömarkkinoiden puitteissa. (19)

3.7 Markkinapohjaiset ohjauskeinot autoalalla

3.7.1 Autoala on yleisesti ollut hyvä esimerkki markkinapohjaisten ohjauskeinojen onnistuneesta käytöstä. Siirtymän tavoitteena on vähentää hiilivetypohjaisten polttoaineiden käyttöä alalla ja lopulta lopettaa se kokonaan. Strategia käsittää neljä osa-aluetta: sääntelyn, tekniikan, infrastruktuurin ja markkinapohjaiset ohjauskeinot. Sääntelyllä parannetaan polttoaineiden tehoa ja vähennetään uusien polttomoottoriajoneuvojen päästöjä. Tekniikan avulla on mahdollista noudattaa hiilivetysäädöksiä ja kehittää sähköajoneuvoja. Sähköajoneuvojen käytön lisääntyessä tarvitaan infrastruktuuri, joka käsittää mittareilla varustettuja latauspisteitä, akunvaihtomahdollisuuksia jne., nykyisen hiilivetypohjaisen infrastruktuurin rinnalle ja lopulta sen tilalle. Sääntelyn, tekniikan ja infrastruktuurin kehittämisen tapaan markkinapohjaisilla ohjauskeinoilla voi olla ratkaiseva rooli siirtymässä.

3.7.2 Ilmeisin markkinapohjainen ohjauskeino on ollut hiilivetypohjaisten polttoaineiden verotuksen nostaminen asteittain. Tämän seurauksena polttomoottoriajoneuvojen omistajat ovat alkaneet käyttää pienempiä, polttoainetaloudeltaan tehokkaampia ajoneuvoja sekä julkista liikennettä ja polkupyöriä. Myös ajoneuvoverotusta on muutettu siten, että se kannustaa hankkimaan ja käyttämään polttoainetaloudeltaan tehokkaita ajoneuvoja joko ostohinnasta perittävien verojen tai ajoneuvojen vuotuisten käyttöverojen seurauksena. Samaa eriytettyä ajoneuvoverotusjärjestelmää käytetään sähköajoneuvojen edistämiseen, joskin sähköajoneuvojen laajamittaiselle käyttöönotolle on vielä monia muita esteitä.

3.8 Ympäristöä säästävät hankinnat

3.8.1 Julkisten hankintojen osuus EU:n bkt:stä on 16 prosenttia, joten julkinen sektori on merkittävä markkinatoimija. Ympäristöä säästävät julkiset hankinnat ovatkin merkittävä keino edistää ympäristömyönteisiä tuotteita ja palveluita. Kestävän tuotannon ja kulutuksen toimintasuunnitelmallaan ja ympäristöä säästäviä julkisia hankintoja koskevalla tiedonannollaan komissio on viime vuosina pyrkinyt etenemään kohti kattavaa ohjaus- ja tukijärjestelmää. Jäsenvaltioiden aikaansaamia tuloksia koskevan arvioinnin pohjalta komissio asetti alustavaksi tavoitteeksi sen, että vuoteen 2010 mennessä 50 prosenttia kaikista menoista olisi luonteeltaan ekologisia. Tavoite on vielä kaukana, ja se tulisikin nostaa tärkeämmälle sijalle jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmissa.

3.9 Yksityisen sektorin investoinnit

3.9.1 Siirtyminen kestäväpohjaisempiin tuotanto- ja kulutusmalleihin energia- ja muilla aloilla edellyttää talouden perusteellista rakenneuudistusta. Valtiot eivät voi tehdä sitä yksin julkisen politiikan keinoin. Se edellyttää koko yhteiskunnan laajuista sitoutumista näihin kysymyksiin sekä laajaa yhteistyöhenkistä vuoropuhelua kaikkien sidosryhmien kanssa, jotta rakennetaan yhteisymmärrys tarvittavista muutoksista ja sitoudutaan niihin. Vähähiilistä taloutta koskevan etenemissuunnitelman mukaan yksityisen ja julkisen sektorin on investoitava vuosittain 270 miljardia euroa lisää seuraavien neljän vuosikymmenen aikana. Kolmannes näistä investoinneista voidaan rahoittaa julkisin varoin; loput on saatava kokoon yksityiseltä sektorilta. Kyse on pitkän aikavälin investoinneista. Komissio pitää näitä investointeja keskeisenä haasteena EU:n palauttamiseksi älykkään, kestäväpohjaisen ja osallistavan talouden tielle esimerkiksi eurooppalaisen pitkäaikaissijoitusrahaston ja Verkkojen Eurooppa -välineen avulla.

3.9.2 Kuten OECD suosittaa ympäristöä käsittelevässä valmisteluasiakirjassa vuodelta 2012, investointien mahdollistamiseksi vähähiiliseen, ilmastonmuutoksen kestävään infrastruktuuriin ja vihreään kasvuun valtiovallan tulisi kehittää kattavia strategisia infrastruktuurisuunnitelmia, jotka on sidottu kiinteästi kansallisiin ilmastonmuutostavoitteisiin. Komission tulisi myös pyrkiä luomaan tämänkaltainen investointi-ilmapiiri eurooppalaisia pitkäaikaissijoitusrahastoja varten kestävää tulevaisuutta silmällä pitäen. Tässä suhteessa Verkkojen Eurooppa -välineen ja eurooppalaisten pitkäaikaissijoitusrahastojen investoinnin painopisteiden tulisi olla sopusoinnussa EU:n vähähiilistä taloutta ja energia-alaa koskevien etenemissuunnitelmien 2050, ilmastonmuutokseen sopeutumiseen tähtäävän strategian sekä parhaillaan käsiteltävänä olevan, vuotta 2030 koskevan ilmasto- ja energiapaketin tavoitteiden kanssa.

3.9.3 Edellä mainitun kaltaisilla rahastoilla voitaisiin helpottaa tämäntyyppisiä investointeja. Koska rahoitettavien omaisuuserien pitkän aikavälin maturiteetti on mukautettu institutionaalisten sijoittajien vastuullisuuteen, tällaiset rahastot voivat myös kyetä houkuttelemaan varoja pääomamarkkinoilta. Edellytyksenä on luonnollisesti, että kyseiset investoinnit ovat riskien – erityisesti sääntelyyn liittyvien riskien – vähäisyyden vuoksi houkuttelevia, koska näköpiirissä on riittävän suuri tuotto ja koska hankkeet, joihin investoidaan, ovat rahoituksellisesti ja teknisesti järkeviä.

3.9.4 Innovatiiviset rahastot ja rahoitusvälineet pääomamarkkinoiden varojen houkuttelemiseksi ovat tervetulleita. Pankkiala rahoittaa kuitenkin jatkossakin merkittävän osan EU:n taloudesta perinteisiä velkainstrumentteja käyttäen. Pankkitoimintaa koskevien standardien viherryttäminen on siksi olennainen edellytys, jotta yksityinen rahoitus siirtyisi tavanomaisista investoinneista vähähiilisiin ja ilmastonmuutoksen kestäviin investointeihin. Ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttamiseksi innovatiivisten rahoitusvälineiden on toimittava yksityiselle pääomalle pontimena investointeihin, joita ei muutoin tehtäisi.

Bryssel 25. maaliskuuta 2014 Euroopan talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Henri MALOSSE

(1) SWD(2013) 439 final.

(2) Euroopan komissio, Energy Economic Developments in Europe, European Economy 1/2014.

(3) ETSK:n lausunto aiheesta ”Toimintamallit kestävää kasvua, vähähiilistä taloutta ja teollisuuden muutoksia varten”, EUVL C 133, 9.5.2013, s. 8.

(4) Tiedonanto ”Vahvempi eurooppalainen teollisuus talouden kasvua ja elpymistä varten”, COM(2012) 582 final.

(5) Tiedonanto ”Ilmasto- ja energiapolitiikan puitteet vuosille 2020–2030”, COM(2014) 15.

(6) Tiedonanto ”Tavoitteena työllistävä elpyminen”, COM (2012) 173 final.

(7) Tiedonanto ”Energian hinnat ja kustannukset Euroopassa”, COM (2014) 21 final.

(8) -periaatteeseen perustuvia rahoituksellisia ja taloudellisia kannustimia siirtymän tukemiseksi. Merkittävä rooli tässä prosessissa on tällöin ympäristöverojen, päästökaupan ja tukien uudistamisen kaltaisilla markkinapohjaisilla ohjauskeinoilla.

(9) Euroopan ympäristöpolitiikan instituutti (Institute for European Environmental Policy, IEEP), Reforming environmental taxes and harmful subsidies: challenges and opportunities, s. 6.

(10) Vivid Economics, Carbon taxation and fiscal consolidation: the potential of carbon pricing to reduce Europe’s fiscal deficits, report prepared for the European Climate Foundation and Green Budget Europe, toukokuu 2012.

(11) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1386/2013/EU, annettu 20. marraskuuta 2013, vuoteen 2020 ulottuvasta yleisestä unionin ympäristöalan toimintaohjelmasta.

(12) OECD, Fossil fuel subsidies: billions up in smoke?, 2013.

(13) Euroopan tuulivoimayhdistys (European Wind Energy Association), lehdistötiedote, 4.2.2013.

(14) Suoria tukia koskevat luvut ovat peräisin OECD:ltä, Inventory of Estimated Budgetary Support and Tax Expenditures for Fossil Fuels 2013, ja ympäristötutkimuksen instituutilta IVM:ltä, Budgetary support and tax expenditures for fossil fuels: an inventory for six non-OECD EU countries; terveysvaikutuksia koskevat luvut ovat peräisin HEAL-järjestön (Health and Environment Alliance) vuonna 2013 julkaisemasta raportista The Unpaid Health Bill – How coal power plants make us sick. Ks. myös Süddeutsche Zeitung -sanomalehdessä 14. lokakuuta 2013 julkaistu artikkeli http://www.sueddeutsche.de/wirtschaft/foerderung-der-energiebranche-oettinger-schoent-subventionsbericht-1.1793957

(15) Saksan ympäristövirasto, Schätzung der Umweltkosten in den Bereichen Energie und Verkehr, 2012.

(16) Lähde: EU energy in figures – Statistical pocketbook 2013.

(17) Euroopan ympäristöpolitiikan instituutti (Institute for European Environmental Policy), Study supporting the phasing-out of environmental harmful subsidies, lokakuu 2012.

(18) Vivid Economics, Carbon taxation and fiscal consolidation: the potential of carbon pricing to reduce Europe’s fiscal deficits, report prepared for the European Climate Foundation and Green Budget Europe, toukokuu 2012.

(19) SWD(2012) 164 final.