EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 18.6.2019 COM(2019) 285 final KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN TALOUS- JA SOSIAALIKOMITEALLE JA ALUEIDEN KOMITEALLE EMPTY Energiaunionin ja ilmastotoimien yhteinen toteuttaminen – perustan luominen onnistuneelle siirtymiselle puhtaaseen energiaan {SWD(2019) 212 final} - {SWD(2019) 213 final}



1.JOHDANTO – YHDENNETTYJEN KANSALLISTEN ENERGIA- JA ILMASTOSUUNNITELMIEN ROOLI Euroopan unioni aikoo päättäväisesti täyttää sitoumuksensa, jotka koskevat kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä ja varman, kohtuuhintaisen ja kestävän energian tarjoamista sen kansalaisille. EU on ensimmäinen merkittävä talous, joka on vahvistanut oikeudellisesti sitovan kehyksen Pariisin sopimuksessa tehtyjen sitoumusten täyttämiseksi ja niiden ylittämiseksi. Komission ehdotusten pohjalta on hyväksytty vuoteen 2030 ulottuva kunnianhimoinen oikeudellinen kehys ja perustettu tulevaisuuteen suuntautuvaa ilmastopolitiikkaa harjoittava energiaunioni. Vuodelle 2030 on asetettu kunnianhimoiset tavoitteet, jotka koskevat kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä, uusiutuvaa energiaa ja energiatehokkuutta. Näiden tavoitteiden saavuttaminen vaatii jatkuvia ja yhteisiä toimia. Tämä on tärkeä askel kohti siirtymistä puhtaaseen energiaan vuoteen 2050 mennessä, kuten pitkän aikavälin strategiassa esitetään. Tavoitteet eivät ole enimmäistasoja vaan pikemminkin kynnyksiä, jotka voidaan jopa ylittää oikeiden kannustimien avulla. EU:n hallintoasetuksella on luotu ainutlaatuinen energia- ja ilmastotoimien hallintojärjestelmä, jolla varmistetaan, että unioni ja sen jäsenvaltiot voivat yhdessä suunnitella, kuinka nämä vuodelle 2030 asetetut tavoitteet saavutetaan, ja täyttää ne kollektiivisesti sekä varmistaa siirtymisen sellaiseen ilmastoneutraaliin talouteen, joka on oikeudenmukainen ja kustannustehokas kaikille. Sibiun julistuksessa vahvistettiin korkeimmalla tasolla, että unioni sitoutuu olemaan vastuullinen globaali johtaja ilmastonmuutoksen torjumisessa ja suojelemaan samalla kansalaisiaan ja ympäristöä ja noudattamaan oikeudenmukaisuuden periaatetta. Kuva 1: Ilmasto- ja energiatoimien kehys vuoteen 2030 Kaikki jäsenvaltiot ovat laatineet ensimmäistä kertaa luonnoksen yhdennetystä kansallisesta energia- ja ilmastosuunnitelmasta. Ne ovat pyrkineet rikkomaan raja-aitoja – politiikanalojen ja sektoreiden ja julkishallinnon yksiköiden välillä, suhteessa sidosryhmiin ja yleisöön sekä yli kansallisten rajojen – etenemissuunnitelman laatimiseksi kohti vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamista. Suunnitelmissa on vielä aukkoja, mutta tämä onkin vasta ensimmäinen monista askelista ennen vuotta 2030, ja siitä voidaan ottaa opiksi. Komissio aikoo edeltävien kolmen vuoden erinomaisen yhteistyöhengen pohjalta jatkaa rakentavaa ja intensiivistä työtä jäsenvaltioiden kanssa niiden kansallisten suunnitelmien viimeistelemiseksi ja toteuttamiseksi. Tämän tiedonannon ohessa annettavat lopullisia suunnitelmia koskevat suositukset ohjaavat tätä työtä jatkuvan yhteistyön hengessä. Komissio arvioi lopullisia suunnitelmia vuoden 2020 energiaunionin tilaa koskevassa katsauksessa ja vahvistaa, ovatko suunnitelmat yhdenmukaisia unionin vuoden 2030 tavoitteiden kanssa vai tarvitaanko mahdollisesti lisätoimia. Hallintoprosessiin sisältyy myös mahdollisuus päivittää suunnitelmia vuonna 2024 saatujen kokemusten huomioon ottamiseksi ja uusien mahdollisuuksien hyödyntämiseksi vuosikymmenen loppupuoliskolla. Kansallisilla energia- ja ilmastosuunnitelmilla on keskeinen rooli EU:n hallintojärjestelmässä, sillä ne varmistavat, että EU ja jäsenvaltiot toimivat yhteistyössä ja saavuttavat tavoitteet yhdessä. Suunnitelmien olisi tarjottava mahdollisimman suuri selkeys ja ennakoitavuus yrityksille ja rahoitusalalle, jotta saadaan aikaan tarvittavat yksityiset investoinnit. Ne helpottavat myös jäsenvaltioiden rahoituksen ja investointien suunnittelua seuraavan monivuotisen rahoituskehyksen aikana vuosina 2021–2027. Tässä tiedonannossa analysoidaan kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksia ja tarkastellaan niiden yhteisvaikutusta energiaunionin tavoitteiden ja EU:n vuoden 2030 tavoitteiden saavuttamiseen. Se täydentää kansallisen ja Euroopan tason yksityiskohtaisia analyyseja sekä kullekin jäsenvaltioille osoitettuja maakohtaisia suosituksia. Yhdessä ne auttavat jäsenvaltioita viimeistelemään niiden kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat vuoden 2019 loppuun mennessä. Suositusten täytäntöönpanoon liittyy jatkuva iteratiivinen vuoropuhelu, jonka pohjalta laaditaan lopulliset kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat. Prosessin perimmäisenä tavoitteena on edistää unionin talouden nykyaikaistamista ilmastoneutraaliutta koskevan pitkän aikavälin tavoitteen mukaisesti. Komissio toimii yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa auttaakseen niitä ottamaan suositukset asianmukaisesti huomioon sekä jäsenvaltioiden välisen että unionin ja jäsenvaltioiden välisen yhteisvastuun hengessä. 2.YHDENNETTYJEN KANSALLISTEN ENERGIA- JA ILMASTOSUUNNITELMIEN ARVIOINTI 2.1.EU:n laajuinen arviointi uusiutuvaa energiaa, energiatehokkuutta ja kasvihuonekaasupäästöjä sekä sähköverkkojen yhteenliitäntöjä koskevista vuoden 2030 tavoitteista Uusiutuvaa energiaa ja energiatehokkuutta koskevat unionin vuoden 2030 tavoitteet on vahvistettu ja niistä on sovittu EU:n tasolla määrittelemättä sitovia kansallisia tavoitteita. Sen sijaan on määritelty uusia työmenetelmiä ja välineitä, jotka mahdollistavat energiaunionin tavoitteiden saavuttamisen yhteisesti. Tämän prosessin ensimmäisenä vaiheena hallintoasetuksessa edellytetään, että jäsenvaltiot sisällyttävät kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmiensa luonnoksiin riittävän suuret kansalliset panokset, joilla unionin vuoden 2030 tavoitteet voidaan saavuttaa yhteisesti. Toisessa vaiheessa komissio arvioi suunnitelmat ja esittää riittävän korkeaa yhteistä tavoitetasoa unionin tavoitteiden saavuttamiseksi. 2.1.1.Uusiutuva energia Unionin olisi ylläpidettävä ja vahvistettava maailmanlaajuista johtoasemaansa uusiutuvan energian alalla. Tämä ei ole tärkeää ainoastaan huoltovarmuuden ja vastuullisen ilmastopolitiikan kannalta, vaan se on myös teollisuuspoliittinen välttämättömyys, jotta vihreän kasvun tarjoamat mahdollisuudet voidaan hyödyntää täydessä mitassa. Lähes kaikki jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet oman panoksensa unionin uusiutuvan energian tavoitteen saavuttamiseen. Lähes kolmannes jäsenvaltioista on ilmoittanut kunnianhimoisista panoksista. Erityisen suuria panostuksia ovat esittäneet Tanska, Viro, Espanja, Liettua ja Portugali. EU28:n tavoitteesta jäädään kuitenkin edelleen jälkeen. Nykyisten suunnitelmaluonnosten perusteella uusiutuvan energian osuus olisi unionin tasolla 30,4–31,9 prosenttia vuonna 2030 tavoitteena olevan 32 prosentin sijaan. Tästä johtuen suosituksissa pyydetään useita jäsenvaltioita harkitsemaan uudelleen omaa tavoitetasoaan sen varmistamiseksi, että havaittu vaje suhteessa EU:n tavoitetasoon katetaan lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa. Kansallisten panosten kasvattaminen tarpeen mukaan – samalla kun kunnianhimoiset jäsenvaltiot säilyttävät kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmiensa luonnoksissa esittämänsä panokset – on olennaisen tärkeää, jotta voidaan mahdollistaa unionin tason tavoitteen saavuttaminen tasapainoisella ja kustannustehokkaalla tavalla ja luoda pohjaa todellisten eurooppalaisten markkinoiden luomiselle uusiutuvan energian alalla. Näin unioni kokonaisuudessaan voisi hyödyntää täydessä mitassa mahdollisuuksiaan uusiutuvan energian kustannustehokkaaseen käyttöönottoon, edistää ilmansaasteiden ja fossiilisten polttoaineiden tuontiriippuvuuden vähentämistä sekä hyötyä johtavasta asemasta energiakäänneprosessissa.

Kuva 2: Uusiutuvan energian kansalliset panokset (Lähde: kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksiin perustuvat EU:n komission laskelmat). 2.1.2.Energiatehokkuus Energiaunionistrategia perustuu ”energiatehokkuus etusijalle” -periaatteelle. Vuoden 2020 energiatehokkuustavoitteiden saavuttaminen on kuitenkin vaarassa, koska energiankulutus on kasvanut viime vuosina. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa esitettyjen kansallisten panosten perusteella ainoastaan muutama jäsenvaltio on ehdottanut riittävää panosta vuotta 2030 ajatellen. Nämä jäsenvaltiot ovat Italia, Luxemburg ja Espanja (sekä primäärienergian kulutuksen että loppuenergian kulutuksen osalta), Alankomaat (primäärienergian kulutuksen osalta) ja Ranska (loppuenergian kulutuksen osalta). Eräät jäsenvaltiot eivät ole vielä ilmoittaneet kansallisia panoksiaan. Tämän seurauksena yhdistetty arviointi osoittaa merkittävää vajetta suhteessa primääri- tai loppuenergian kulutusta koskevaan unionin tason tavoitteeseen, joka on 32,5 prosenttia vuonna 2030. Primäärienergian kulutuksen osalta vaje on 118–43 Mtoe. (Arvot vaihtelevat huomattavasti sen mukaan, tehdäänkö varovaisempia vai kunnianhimoisempia oletuksia niiden maiden osalta, jotka eivät ole vielä ilmoittaneet kansallista panostaan.). Tämä vastaa 26,3–30,2 prosentin tasoa. Loppuenergian kulutuksen osalta vaihtelu on 85–26 Mtoe, mikä vastaa 26,5–30,7 prosentin tasoa. Kuva 3: Energiatehokkuuteen liittyvien panosten yhteenlaskettu vaje primääri- ja loppuenergian kulutuksessa (Lähde: kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksiin perustuvat EU:n komission laskelmat). Tätä taustaa vasten suositellaan, että kaikki jäsenvaltiot, joiden panosten arvioidaan olevan tässä vaiheessa riittämättömiä, harkitsevat niitä uudelleen ja nostavat tavoitetasoaan, jotta havaittu vaje suhteessa EU:n tavoitetasoon katetaan lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa. 2.1.3.Kasvihuonekaasupäästöt Unioni on ilmoittanut Pariisin sopimuksen mukaisena kansallisesti määriteltynä panoksena vähintään 40 prosentin vähennyksen kasvihuonekaasupäästöissä vuoteen 2030 mennessä vuoteen 1990 verrattuna. Junckerin puheenjohtajakauden aikana komissio on ehdottanut energiaunionilainsäädäntöä, jonka hyväksymisen myötä unionista on tullut ensimmäinen merkittävä maailmantalous, joka on muuntanut Pariisin sopimuksen mukaisen panoksensa konkreettiseksi lainsäädännöksi. Kaikkien unionin lainsäädännössä säädettyjen ilmastoa, energiaa ja puhdasta liikkuvuutta koskevien tavoitteiden tehokas täytäntöönpano voisi johtaa vuonna 2030 jopa noin 45 prosentin vähennykseen kasvuhuonekaasupäästöissä vuoteen 1990 verrattuna. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksiin sisältyvien kansallisia kasvihuonekaasupäästövähennyksiä koskevien suunniteltujen toimenpiteiden tai ilmoitettujen tavoitteiden perusteella sekä niitä maita koskevien varovaisten oletusten perusteella, jotka eivät ole vielä esittäneet kumpiakaan, unionin kasvihuonekaasupäästöjen kokonaisvähennyksen arvioidaan jo vastaavan vuodelle 2030 asetettua tavoitetta vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 40 prosenttia vuoteen 1990 verrattuna. Tämä merkitsee merkittävää edistymistä jäsenvaltioiden aikaisemmin ennakoimiin vähennyksiin verrattuna. Taakanjakoasetuksessa edellytetään, että EU:n päästökauppajärjestelmään kuulumattomilla aloilla saavutetaan unionin laajuisesti 30 prosentin vähennykset vuoteen 2005 verrattuna. Jäsenvaltioiden kansalliset tavoitteet vaihtelevat nollasta 40 prosenttiin. Jäsenvaltioilla on myös huomattavasti joustovaraa sen suhteen, kuinka tavoitteet saavutetaan. Jäsenvaltiot voivat esimerkiksi käyttää jäsenvaltioiden välisiä siirtoja tai tietynsuuruisia lisäpäästöpoistumia maankäyttösektorilla. Espanja, Luxemburg ja Ruotsi ovat asettaneet kunnianhimoisemmat kansalliset tavoitteet EU:n päästökauppajärjestelmään kuulumattomilla aloilla. Kun kootaan yhteen näillä aloilla nykyisin suunnitellut kansalliset toimenpiteet, jotka sisältyvät kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksiin, voidaan havaita, että unioni voisi jo saavuttaa 28 prosentin päästövähennyksen päästökauppajärjestelmään kuulumattomilla aloilla (ks. kuva 4, pois lukien maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsätalouden ala). Tämä merkitsee huomattavaa edistystä verrattuna EU:n vuoden 2018 ilmastotoimia koskevassa edistymisraportissa esitettyihin ennusteisiin, joiden mukaan nykyisillä toimenpiteillä saavutettaisiin 21 prosentin vähennys ja suunnitelluilla toimenpiteillä 23 prosentin vähennys. Unionin tasolla vielä esiintyvän 2 prosentin vajeen kattamiseksi jäsenvaltioiden on kuitenkin määriteltävä lisätoimenpiteitä lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa. Kuva 4: Jäsenvaltioiden vuoden 2030 taakanjakotavoitteet ja kasvihuonekaasupäästöt nykyisillä ja suunnitelluilla toimenpiteillä (Lähde: kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksiin perustuvat komission laskelmat). Nämä näkemykset perustuvat oletukseen, että kaikki jäsenvaltiot noudattavat ”ei debetsaldoa ‑sääntöä” maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsätalouden alalla, eli päästöt eivät ole poistumia suuremmat. Jos tällä alalla syntyy nettopäästöjä, ne olisi kompensoitava käyttämällä taakanjaon piiriin kuuluvilta aloilta saatavia päästöoikeuksia. 2.1.4.Sähköverkkojen yhteenliitännät Kansallisten markkinoiden väliset yhteenliitännät muodostavat infrastruktuurin, jonka avulla voidaan saattaa valmiiksi unionin sisäiset sähkömarkkinat, taata toimitusvarmuus, hyödyntää täydessä mitassa uusiutuvia energialähteitä ja helpottaa eri alojen yhteenliittämistä ja yhdentämistä. Viisi jäsenvaltiota (Tšekki, Saksa, Kreikka, Espanja ja Portugali) määrittelee kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelman luonnoksessaan selkeästi sähköverkon yhteenliitäntätason, jonka ne pyrkivät saavuttamaan vuoteen 2030 mennessä. Useat muut jäsenvaltiot (Belgia, Bulgaria, Ranska, Liettua, Luxemburg, Malta, Alankomaat, Slovakia, Suomi ja Ruotsi) ilmoittavat sähköverkkojen yhteenliitäntöjen ennakoidun tason vuonna 2030. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa noudatetaan usein Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevassa asetuksessa määriteltyä prosessia ja pyritään yksilöimään Euroopan tasolla sellaisia yhteistä etua koskevia hankkeita, jotka ovat välttämättömiä hallintoasetuksessa asetettujen yhteenliitäntätavoitteiden saavuttamiseksi, ja tukemaan näiden hankkeiden toteuttamista. Neljäs luettelo yhteistä etua koskevista hankkeista on määrä hyväksyä lokakuussa 2019 Euroopan tasolla toteutettavan objektiivisen ja osallistavan prosessin pohjalta. Luettelossa pyritään puuttumaan sähkön sisämarkkinoiden jäljellä oleviin pullonkauloihin esimerkiksi Iberian niemimaan ja muun Euroopan välillä ja Kaakkois-Euroopassa. Niiden jäsenvaltioiden, joiden sähköverkkojen yhteenliitäntäaste on tällä hetkellä alle 15 prosenttia, olisi kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia viimeistellessään ilmoitettava sähköverkon yhteenliitäntätavoitteensa vuodelle 2030. Tämän kynnysarvon jo ylittävien jäsenvaltioiden olisi tarkasteltava vuodelle 2030 ennakoitua yhteenliitäntäastettaan siltä kannalta, että niiden sähköjärjestelmän riittävyyttä voidaan ylläpitää uusiutuvan energian osuuden kasvaessa merkittävästi. Lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa infrastruktuurin odotettu kehitys on yhdistettävä toimiin, jotka ovat välttämättömiä sen varmistamiseksi, että nämä rajayhdysjohdot ovat markkinoiden käytettävissä rajat ylittävää sähkökauppaa varten asiaa koskevan lainsäädännön mukaisesti.

2.2.Tärkeimmät havainnot kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnosten kustakin viidestä ulottuvuudesta 2.2.1 Hiilestä irtautuminen (kasvihuonekaasut ja uusiutuva energia) A) Kasvihuonekaasupäästöt ja -poistumat Monissa kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa olisi hyödyllistä antaa yksityiskohtaisempia tietoja strategiasta, jota noudatetaan päästökauppajärjestelmään kuulumattomien alojen tavoitteiden saavuttamiseksi vuosina 2021-2030. Näitä voisivat olla viimeisimpiin tietoihin perustuvat arviot päästövähennyspolusta sekä joustomahdollisuuksien aiottu käyttö. Esimerkiksi Irlanti ja Latvia ovat jo esittäneet tällaisia tietoja. Koska päästökiintiöitä voidaan siirtää jäsenvaltioiden välillä, useilla jäsenvaltioilla on mahdollisuus saada muista jäsenvaltioista rahoitusta taloutensa nykyaikaistamiseen, esimerkiksi investoimalla rakennusten energiatehokkuuteen tai hyödyntämällä täysimääräisesti kustannustehokkaat mahdollisuudet käyttää uusiutuvaa energiaa päästökauppajärjestelmään kuulumattomilla aloilla. Tämä tehostettu kahdenvälinen yhteistyö jäsenvaltioiden välillä mahdollistaa sen, että unioni voi saavuttaa vuoden 2030 kunnianhimoiset tavoitteensa kustannustehokkaalla tavalla. Liikenne aiheuttaa noin neljänneksen unionin kasvihuonekaasupäästöistä ja on päästöiltään suurin ala päästökauppajärjestelmään kuulumattomissa jäsenvaltioiden tavoitteissa. Siksi sen on oltava keskeisellä sijalla kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa. Useimmat jäsenvaltiot ovat esittäneet päästövähennystoimia liikennealalla. Eräät jäsenvaltiot liittävät jo määrällisiä päästövähennystavoitteita suunniteltuihin toimenpiteisiin. Lopulliset kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden kehittää entistä yhtenäisempi lähestymistapa liikennealalle. Jäsenvaltioiden olisi esitettävä lopullisissa suunnitelmissaan konkreettisempia toimia, ja joidenkin niistä on edelleen esitettävä määrällinen arvio odotetuista vaikutuksista. Tavoitteisiin sisältyy usein sähköinen liikkuvuus, mutta toimenpiteitä ei useinkaan kuvata kovin yksityiskohtaisesti. On olennaisen tärkeää suunnitella vastaava vaihtoehtoinen polttoaineinfrastruktuuri ja investoida siihen, jotta henkilöautojen, pakettiautojen ja kuorma-autojen valmistajat voivat saavuttaa vuosien 2025 ja 2030 hiilidioksidipäästönormit ja kuljettajien ja liikenteenharjoittajien polttoainekustannuksia voidaan pienentää. Älykkäiden liikennejärjestelmien käyttöönoton tehokas koordinointi on taattava. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien pitäisi myös tarjota eräille jäsenvaltioille mahdollisuus määritellä toimia verorakenteen uudistamiseksi, jotta verotus edistäisi politiikan tavoitteita liikennealalla. Esimerkkejä hyvistä toimintamalleista – liikennealan politiikat ja toimenpiteet Itävallan ja Espanjan kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset ovat hyviä esimerkkejä siitä, kuinka liikennealan määrälliset päästövähennystavoitteet voidaan yhdistää politiikkoihin ja toimenpiteisiin, joiden avulla ne voidaan saavuttaa. Esimerkiksi Italia antaa paljon yksityiskohtaisia tietoja suunnitelluista toimenpiteistä ja ylittää uusiutuvaa energiaa koskevan pakollisen tavoitteen liikenteen alalla. Monet jäsenvaltiot ovat asettaneet sähköistä liikkuvuutta koskevia ohjeellisia tavoitteita, mutta Slovenia määrittelee niiden pohjaksi konkreettisia toimenpiteitä esim. määrittelemällä tarvittavan latausinfrastruktuurin suuruuden. Euroopan rakennukset aiheuttavat 40 prosenttia energiankulutuksesta ja noin 15 prosenttia kasvihuonekaasupäästöistä. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset kattavat tämän alan lähinnä siksi, että se vaikuttaa energiatehokkuutta ja uusiutuvan energian osuutta koskevien panosten toteuttamiseen. Joissain jäsenvaltioissa voitaisiin hyödyntää nopeammin sellaisten energiatehokkuustoimenpiteiden tarjoamia mahdollisuuksia, joilla voidaan saavuttaa kustannustehokkaita päästövähennyksiä ja samalla pienentää kotitalouksien energialaskua ja parantaa rakennusalan työllisyyttä. Toukokuussa 2018 hyväksytyn unionin lainsäädännön mukaan EU:n jäsenvaltioiden on varmistettava, että maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsätalouden (LULUCF) alan kasvihuonekaasupäästöt kompensoidaan poistamalla ilmakehästä vähintään vastaava määrä hiilidioksidia vuosina 2021–2030. LULUCF-sektrorin laskettu lisäpoistumapotentiaali vastaa 2 prosenttia kasvihuonekaasupäästöistä, joten alan on osallistuttava suuremmalla panoksella unionin ilmastotavoitteiden saavuttamiseen tulevina vuosikymmeninä, esim. parantamalla hiilidioksidin sitomista ilmakehästä. Samalla voidaan lisätä biomassan tuotantoa ja tehokasta käyttöä moniin eri tarkoituksiin ottaen asianmukaisesti huomioon biologiseen monimuotoisuuteen ja ilmanlaatuun liittyvät huolenaiheet. Tanska ja Ranska ovat esimerkkejä jäsenvaltiosta, jotka ovat esittäneet strategian tai erityisiä tietoja politiikoista ja toimenpiteistä, joilla tuetaan esimerkiksi maatalousmaan yksityistä metsittämistä, mikä voi kasvattaa hiilinieluja kestävällä tavalla ja edistää samalla biotaloutta ja tarjota viljelijöille ja metsänomistajille lisäkannustimia parantaa maankäyttöä ja tuottavuutta kestävällä tavalla. Muutoin kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa annetaan tästä aiheesta vain rajallisesti tietoja. Lisäksi sitä, ovatko päästöt poistumia suuremmat, voidaan arvioida kattavasti vain jos jäsenvaltiot antavat yksityiskohtaisempia tietoja LULUCF-tilinpidosta ja joustomahdollisuuksien käytöstä. Tällaisia tietoja ovat antaneet jossain määrin Tšekki, Tanska ja Irlanti. Tässä suhteessa yksi keskeinen tekijä on läpinäkyvien ja tarkkojen metsien vertailutasojen määritteleminen, jotta metsänhoidosta aiheutuvat hiilidioksidin päästöt ja poistumat voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon. Tähän voidaan käyttää kansallisia metsätalouden tilinpitosuunnitelmia, ja jäsenvaltioiden olisi tarkistettava niitä 31. joulukuuta 2019 mennessä tämän tiedonannon kanssa esitettävien teknisten suositusten pohjalta. Näin niitä voidaan hyödyntää täysimittaisesti ja johdonmukaisesti lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa, erityisesti suunniteltaessa joustomahdollisuuksia suhteessa taakanjaon piiriin kuuluviin aloihin. Muiden alojen, kuten maatalouden, jätehuollon ja teollisuuden, vaikutus EU:n päästökauppajärjestelmään kuulumattomien alojen päästöihin vaihtelee eri jäsenvaltioissa. Tämä olisi otettava huomioon politiikkojen ja toimenpiteiden suunnittelussa, kuten esimerkiksi Irlanti on tehnyt maatalouden osalta. Maataloussektorin osalta vuoden 2020 jälkeistä yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevassa komission ehdotuksessa korotetaan ilmastoon ja ympäristöön liittyvää tavoitetasoa siten, että vähintään 40 prosentin yhteisen maatalouspolitiikan kokonaisrahoituksesta odotetaan liittyvän ilmastotoimiin. Komissio ehdotti lisäksi ’ekojärjestelmiä’, jotka tarjoavat jäsenvaltioille mahdollisuuden tukea ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja siihen sopeutumiseen liittyviä laajakantoisia toimia, jotka on sovitettu paremmin paikallisiin erityistarpeisiin. Komission ehdotuksessa esitetään myös, että jäsenvaltioiden olisi yhteisen maatalouspolitiikan strategiasuunnitelmia laatiessaan otettava huomioon asiaan liittyvässä EU:n lainsäädännössä määritellyt kansallisten ympäristö- ja ilmastotoimien suunnittelutyökalut, kuten kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat. Tässä suhteessa on olennaisen tärkeää, että lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa annetaan konkreettisia tietoja sellaisista maa- ja metsätaloussektoreiden suunnitelluista päästövähennystoimista, joita voitaisiin tukea yhteisellä maatalouspolitiikalla, esim. tukemalla hiiltä sitovien viljelyjärjestelmien testausta. Sähköntuotanto aiheuttaa noin 25 prosenttia kasvihuonekaasupäästöistä. Tällä alalla hiilestä irtautumiseen tähtäävissä jäsenvaltioiden toimissa keskitytään uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön käytön kasvattamiseen ja hiilen käytöstä luopumiseen sähköntuotannossa. Kohti hiilen käytöstä luopumista Euroopassa? Useat jäsenvaltiot ottavat käyttöön tai vahvistavat kunnianhimoiset tavoitteet ja aikataulut hiilestä luopumiselle sähköntuotannossa. Ranska aikoo tehdä niin vuoteen 2022 mennessä, Italia ja Irlanti vuoteen 2025 mennessä ja Tanska, Espanja, Alankomaat, Portugali ja Suomi vuoteen 2030 mennessä. Myös Saksa on ilmoittanut vahvistavansa määräajan, johon mennessä hiilipohjainen sähköntuotanto loppuu. Hiilenkäytöstä aktiivisesti luopuvia jäsenvaltiota pyydetään antamaan lisätietoja siitä, kuinka ne aikovat päästä tähän tavoitteeseen ja aikovatko ne käyttää mahdollisuutta peruuttaa EU:n päästökauppajärjestelmän päästöoikeuksia. Lisäksi olisi käsiteltävä toimenpiteitä niiden työntekijöiden ja heidän perheidensä avustamiseksi, joihin hiilen käytöstä luopuminen vaikuttaa. Teollisuus tuottaa noin 15 prosenttia kasvihuonekaasupäästöistä. Hiilestä irtautumista teollisuudessa käsitellään kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa huomattavasti vähemmän kuin energia-alaa. Teknologian kehitystä ja innovointia on kiihdytettävä teollisuussektoreilla tulevan vuosikymmenen aikana teollisuuden hiilijalanjäljen pienentämiseksi. Hallitusten on osallistuttava tähän prosessiin esim. soveltamalla valtiontukisääntöjä asianmukaisesti. Mitä aikaisemmin jäsenvaltiot ilmaisevat aikeensa, sitä aikaisemmin teollisuus voi hyödyntää parasta saatavilla olevaa teknologiaa, sähköistämisvaihtoehtoja ja uusia teknologisia mahdollisuuksia, jotka voivat auttaa vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä. Monet jäsenvaltiot, jotka ovat määritelleet ilmastonmuutokseen sopeutumiseen liittyviä tavoitteita, ovat sisällyttäneet ne suunnitelmaluonnoksiinsa, ja eräät jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet uusista tavoitteista. Useat jäsenvaltiot käsittelevät sopeutumistavoitteita ja -toimenpiteitä melko yksityiskohtaisesti. Irlannin, Liettuan, Puolan, Slovakian ja Slovenian kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset ovat esimerkkejä sopeutumistavoitteiden ja -toimenpiteiden käsittelyyn liittyvistä hyvistä toimintamalleista. Vain muutamat jäsenvaltiot antavat yksityiskohtaisia tietoja sopeutumisesta ilmastonmuutoksen haittavaikutuksiin, jotka liittyvät unionin energiansaannin varmuuteen. B) Uusiutuva energia Unioni saavutti 17,5 prosentin uusiutuvan energian osuuden vuonna 2017, mutta kasvuvauhti on hiipunut vuoden 2014 jälkeen. On välttämätöntä kaksinkertaistaa toimet, jotta vuoden 2030 tavoite voidaan saavuttaa. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa on perusteltava jäsenvaltioiden panokset vuoden 2030 yhteisen tavoitteen saavuttamiseen ja esitettävä niiden tueksi vankkoja politiikkoja ja toimenpiteitä. Lämmitys ja jäähdytys aiheuttaa tällä hetkellä 50 prosenttia unionin vuotuisesta energiakulutuksesta. Uusiutuvan energian osuus tällä alalla nousi 19,5 prosenttiin vuonna 2017, mutta osuus on kasvanut vain 6 prosenttiyksikköä viime vuosikymmenenä. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa tulisi näkyä direktiivissä (EU) 2018/2001 säädetty uusiutuvan energian osuuden kasvu lämmityksessä ja jäähdytyksessä sekä hukkalämmön ja -kylmän rooli, jotta ala osallistuisi kustannustehokkaasti uusiutuvan energian osuutta koskevan kokonaistavoitteen saavuttamiseen. Sama koskee liikennealaa, jossa jäsenvaltioiden on vaadittava polttoaineen toimittajia toimittamaan vähintään 14 prosenttia maantie- ja rautatieliikenteessä kulutetusta energiasta uusiutuvana energiana vuoteen 2030 mennessä. Tämä luo teollisuudelle varmuutta markkinoiden tulevasta kysynnästä.

Uusiutuvan energian mahdollisuuksien määrittely – esimerkkejä hyvistä menetelmistä: Kansallisia tavoitteita koskevan jakson osalta Tšekin, Irlannin ja Italian kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset ovat hyviä esimerkkejä kattavista tavoitteista ja kehityspoluista, joiden olisi sisällyttävä lopullisiin suunnitelmiin. Tšekki ja Irlanti ovat sisällyttäneet suunnitelmiinsa kunkin sektorin panokset ja vastaavat teknologiat vuosittain ja absoluuttisina arvoina. Irlanti on yksi harvoista jäsenvaltioista, joka esittää myös bioenergian kysynnän ja biomassan tarjonnan kehityspolut raaka-aineittain sekä uusiutuvaan energiaan perustuvan lämmöntuotannon osuudet teknologioittain teollisuuteen, kotitalouksiin ja palvelusektoriin jaoteltuna. Tšekki esittää herkkyysanalyysin siitä, kuinka uusiutuvan energian kokonaisosuus voisi vaihdella talouskasvun ja energian kysynnän mukaan. Italia esittää liikenteen tavoitteesta tarkemman erittelyn, jossa otetaan huomioon kuhunkin teknologiaan sovellettavat kertoimet. Lopullisissa suunnitelmissa olisi annettava luotettavia tietoja politiikoista ja toimenpiteistä, joilla tuetaan ehdotettujen uusiutuvaa energiaa koskevien tavoitteiden ja panosten saavuttamista asetetussa ajassa. Politiikkojen ja toimenpiteiden osalta olisi osoitettava, että ehdotetut tavoitteet ja panokset voidaan saavuttaa, etenkin vuoteen 2022 asetettua ensimmäistä vertailukohtaa ajatellen. Jäsenvaltioiden olisi annettava yksityiskohtaisia tietoja tukijärjestelmistään, mukaan lukien uusiutuvan energian yksityiskohtaiset huutokauppa-aikataulut ja niiden kehitys vuosina 2021–2030. Tukijärjestelmien olisi lisättävä sijoittajien luottamusta ja pienennettävä uusiutuvan energian kehityskustannuksia pitkällä aikavälillä. Ohjeistuksen antamiseksi markkinatoimijoille ja uusien investointien houkuttelemiseksi uusiutuvan energian tuotantoon jäsenvaltioiden olisi esitettävä yksityiskohtaisemmin tärkeimpien politiikkojen ja toimenpiteiden osatekijät kuten i) odotetut tulokset, ii) alustava aikataulu ja iii) tarvittavan budjetin lähde ja suuruus. Tiedot toimenpiteistä, joilla edistetään itse tuotetun uusiutuvan energian kulutusta ja uusiutuvan energian yhteisöjä, sekä säännöksistä, joilla helpotetaan sähkönhankintasopimusten ja suunniteltujen huutokauppojen käyttöönottoa, ovat olennaisen tärkeitä, jotta voidaan lisätä energiakäänteen hyväksyttävyyttä kansalaisten keskuudessa, houkutella julkisia investointeja ja helpottaa tavoitteiden kustannustehokasta saavuttamista. Myös hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistaminen, kuten yhteyspisteiden käyttöönoton helpottaminen tai nopeat menettelyt voimalaitosten päivittämistä varten, ovat olennaisen tärkeitä uusiutuvan energian käyttöönoton edistämiseksi seuraavan vuosikymmenen aikana. Vuoteen 2021 mennessä perustetaan uusi uusiutuvan energian rahoitusmekanismi, jolla tuetaan uusiutuvan energian käyttöönottoa kaikkialla unionissa. 2.2.2 Energiatehokkuus Lopullisten suunnitelmien olisi oltava luonnoksia perustellumpia ja niissä olisi esitettävä selkeämmin energiankulutuksen kehityskulut. Kansallisten panosten perustana olevan yleisen kansallisen toimintakehyksen parempi määrittely on keskeinen tekijä, jolla varmistetaan ehdotetun tavoitetason, vajeiden havaitsemisen ja parhaan toimintamallin uskottavuus. Suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden mittakaava, aikataulu ja odotetut energiansäästöt olisi selitettävä yksityiskohtaisemmin. Tämä koskee erityisesti energiansäästövelvoitteen täytäntöönpanoa ja pitkän aikavälin peruskorjausstrategiaa. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi esitettävä lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan hallintoasetuksen liitteessä III vaaditut tiedot (energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklassa tarkoitetut energiatehokkuusvelvoitejärjestelmät ja vaihtoehtoiset politiikkatoimet), sillä tämä auttaa poliittisen toimintakehyksen konsolidoinnissa ja sen kaikkien osatekijöiden yhdistämisessä. Pitkän aikavälin peruskorjausstrategian sisällyttäminen suunnitelmaan antaa kattavan kuvan toimista, joita on suunniteltu jäsenvaltion rakennuskannan korjaamiseksi, jotta olemassa olevat rakennukset voidaan muuttaa kustannustehokkaasti lähes nollaenergiarakennuksiksi. Myös investointitarpeiden ja rahoituslähteiden määrittely on välttämätöntä energiansäästöön tehtävien yksityisten investointien houkuttelemiseksi ja energiatehokkuuspalvelujen markkinoiden kasvattamiseksi. Lopullisissa suunnitelmissa olisi myös selitettävä julkisten elinten rakennusten roolia ja tarkasteltava tapoja, joilla energiatehokkuuspolitiikoissa voitaisiin käsitellä energiaköyhyyttä. 2.2.3 Energiaturvallisuus Energiaturvallisuus on energiaunionin ja siten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien tärkeä ulottuvuus. Unioni tuo edelleen yli puolet kaikesta kuluttamastaan primäärienergiasta. Tällä on voimakkaita vaikutuksia tuontikustannusten sekä toimitus- ja hintahäiriöihin liittyvän haavoittuvuuden kannalta. Toimitusten, tuontilähteiden ja reittien monipuolistaminen on yksi energiaturvallisuuden keskeinen tekijä. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi edistettävä tehokkaita investointeja kansallisia energiaturvallisuustavoitteita tukevaan infrastruktuuriin ottaen samalla huomioon suunnitelmien eri ulottuvuuksien väliset synergiat. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi tuettava sellaisten kaasuinfrastruktuurihankkeiden loppuun saattamista, jotka ovat tarpeen, jotta kaikilla alueilla olisi pääsy nesteytetyn maakaasun terminaaleihin, erityisesti Kroatiassa ja Kreikassa, ja jotta kaikilla jäsenvaltioilla olisi mahdollisuus käyttää useita toimitusreittejä, erityisesti Suomessa, Irlannissa, Romaniassa ja Bulgariassa. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi myös edistettävä kotimaisten lähteiden, ennen kaikkea uusiutuvien energialähteiden, kehittämistä, samoin kuin energiavaltaisten teollisuudenalojen hiilestä irtautumisessa tarvittavien keskeisten komponenttien ja raaka-aineiden kehittämistä. Konkreettisemmat tavoitteet ja päämäärät, joilla on konkreettiset aikataulut, antaisivat paremman pohjan lopullisista kansallisista energia- ja ilmastosuunnitelmista käytävälle poliittiselle keskustelulle. Vaihtelevien uusiutuvien energialähteiden jatkuvasti kasvava tuotanto aiheuttaa entistä suurempia haasteita energiajärjestelmälle. Vaikka kysynnän ja tarjonnan jatkuvan tasapainon varmistamisen pitäisi olla pääasiassa markkinoiden vastuulla (myös eri alojen tiiviimmän yhteenliittämisen kautta), jäännösriskejä olisi käsiteltävä koordinoidulla tavalla jäsenvaltioiden kesken. Tämän tulisi näkyä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa. Asianmukainen vastaaminen energiaturvallisuuden asettamaan haasteeseen edellyttää riittävyyden arviointia, jossa otetaan huomioon jäsenvaltioiden alueella tapahtuvan kysynnän ja tuotannon lisäksi myös yhteenliitettyjen jäsenvaltioiden alueella tapahtuva kysyntä ja tuotanto sekä pitkän aikavälin ilmastotavoitteet. Joustovälineillä, erityisesti kysyntäjoustolla ja varastoinnilla, on keskeinen rooli energiaturvallisuuden varmistamisessa. Jäsenvaltioiden, joissa on jo kapasiteettimekanismi sähköntuotantoa varten tai joissa suunnitellaan sellaista, olisi otettava huomioon uuden sähköasetuksen uudet säännöt ja esitettävä lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan, kuinka ne aikovat tehdä tämän. Niiden jäsenvaltioiden, joiden energialähteiden valikoimaan sisältyy ydinvoima, kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiin voisi sisältyä toimia, joilla ylläpidetään riittävää kapasiteettia ydinvoiman toimitusketjun kaikissa osissa ja varmistetaan polttoaineen saanti. Energiajärjestelmän häiriönsietokyvyn varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että lopulliset kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat on yhdistetty riittävällä tavalla öljyä, kaasua ja sähköä koskeviin valmiussuunnitelmiin. Pitkälle menevä digitalisaatio lisää altistusta kyberhyökkäyksille, jotka voisivat vaarantaa toimitusvarmuuden ja/tai kuluttajien tietosuojan. Kyberturvallisuus on energiaturvallisuuden uusi, esiin nouseva osatekijä, jota on käsiteltävä sekä lopullisissa suunnitelmissa että kaasun toimitusvarmuutta koskevassa asetuksessa ja riskeihin varautumista sähköalalla koskevassa asetuksessa vaadituissa suunnitelmissa. Jäsenvaltioita kannustetaan määrittelemään kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmiensa lopullisissa versioissa myös muuntyyppisiä riskejä, kuten riskejä, jotka liittyvät raaka-aineiden saantiin, ilmastonmuutoksen vaikutuksiin tai kriittiseen energiainfrastruktuuriin kohdistuviin onnettomuudesta johtuviin, ihmisen tai luonnon aiheuttamiin tai terrorismista johtuviin uhkiin. 2.2.4 Energian sisämarkkinat Täysin yhdennettyjä ja hyvin toimivia energian sisämarkkinoita tarvitaan, jotta voidaan varmistaa kohtuulliset energian hinnat ja varmat energiantoimitukset ja mahdollistaa kasvavien uusiutuvien lähteiden kustannustehokas integrointi verkkoon. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi selvennettävä, että käytössä on oikea sääntelykehys tiiviimmin yhdennettyjen energiamarkkinoiden hyödyntämiseksi. Unionin energiajärjestelmissä tapahtuvan käänteen myötä esiin on nousemassa uusia yhteisiä haasteita, jotka liittyvät joustavuuteen, hajauttamiseen, infrastruktuuri-investoinneille annettavien kannustimien sääntelyyn ja kilpailuun. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi esitettävä yksityiskohtaisempia tietoja kansallisten sähkö- ja kaasumarkkinoiden nykytilasta ja siitä, kuinka näihin haasteisiin vastataan. Suunnitelmissa olisi esitettävä markkinoiden tulevaa kehitystä koskevia konkreettisia ja mitattavissa olevia kansallisia tavoitteita, joita tuetaan asianmukaisilla politiikoilla ja toimenpiteillä. Energian sisämarkkinoita koskevat tavoitteet – hyvä toimintamalli: Baltian maiden ja Suomen välisten yhteisten alueellisten kaasumarkkinoiden luominen on esimerkki vastaavissa suunnitelmaluonnoksissa hahmotellusta markkinoiden yhdentämisestä, jossa infrastruktuuriosuutta – Balticconnector-putken rakentamista – täydennetään yhdenmukaistetuilla markkinasäännöillä. Mailla, jotka ovat panneet EU:n kaasumarkkinalainsäädännön täytäntöön mahdollisimman kattavasti, on myös likvideimmät markkinat ja ne saavat suurimman hyödyn energian sisämarkkinoista. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi esitettävä katsaus sovellettavien kaasumarkkinasääntöjen täytäntöönpanossa saavutetusta edistyksestä.

Jäsenvaltioiden kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa esittämien energiamarkkinoiden uudistuksia koskevien tavoitteiden, ohjelmien ja aikataulujen olisi oltava linjassa ”Puhdasta energiaa kaikille eurooppalaisille” -säädöspaketissa hyväksytyn lainsäädännön ja voimassa olevien sääntöjen ja ohjeiden kanssa. Kun otetaan huomioon asian merkitys Euroopan toimitusvarmuuden, tuotannon riittävyyden ja markkinoiden toiminnan kannalta, on tarpeellista varmistaa luotettava mahdollisuus saada käyttöön riittävästi yhteenliitäntäkapasiteettia, jotta sähköllä ja kaasulla voidaan käydä kauppaa yli rajojen. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien ja sähköasetuksessa edellytettyjen täytäntöönpanosuunnitelmien olisi oltava täysin yhdenmukaisia. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi lisäksi otettava huomioon kansallisten sääntelyviranomaisten ja energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston (ACER) seurantaraportit. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi tuettava tukkumarkkinoiden uudistuksia. Kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden hahmotella enemmän tulevaisuuteen suuntautuneita toimintamalleja sähköjärjestelmän integrointia ja eri alojen yhteenliittämistä varten, mukaan lukien sähkö-, kaasu- ja lämpösektoreiden tiiviimpi integrointi. Tällaiset toimintamallit ovat entistä keskeisemmässä asemassa vähähiilisen energiajärjestelmän toteutuksessa. Energiatuet On äärimmäisen tärkeää, että julkisia varoja käytetään yhdenmukaisella ja kustannustehokkaalla tavalla ilman, että vääristetään energiamarkkinoita ja estetään investoinnit puhtaaseen energiaan siirtymiseen ja innovointiin. On tärkeää muodostaa kattava kuva suorista ja epäsuorista energiatuista ja tulevista suunnitelmista sellaisten tukien poistamiseksi, jotka eivät edistä pitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamista. Useimmissa kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa on käsitelty energiatukia osittain, mutta lopullisissa suunnitelmissa olisi systemaattisesti kuvattava ja ilmaistava määrällisesti kaikentyyppiset tuet avustuksista, tukijärjestelmistä ja veroetuuksista aina lakisääteisistä velvollisuuksista johtuviin tukiin olemassa olevien kansainvälisesti käytettyjen määritelmien pohjalta. Italian toimittama kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelman luonnos on tässä suhteessa hyvä esimerkki. On tärkeää, että kaikki jäsenvaltiot esittävät lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissaan tulevat toimet ja aikataulut fossiilisille polttoaineille annettavien tukien poistamiseksi, kun otetaan huomioon vaikutus, joka niillä voi olla heikossa asemassa oleviin kuluttajaryhmiin. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi tuettava tulevaisuuteen suuntautuneita politiikkoja, joilla pyritään kehittämään Euroopassa sellaisia kilpailuun perustuvia vähittäismarkkinoita, joiden avulla kuluttajat voivat hyödyntää älykkäitä infrastruktuureja. Järjestelmän joustavuuteen ja kuluttajien osallistumiseen liittyvien näkökohtien osalta monissa kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelman luonnoksissa viitataan älykkäiden mittareiden käyttöönottoon ja esitetään konkreettisia ja mitattavissa olevia tavoitteita. Vuoden 2017 loppuun mennessä noin 37 prosenttia EU:n kotitalouksista oli varustettu älykkäällä sähkömittarilla, ja seitsemän jäsenvaltiota oli saanut käyttöönoton valmiiksi. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi otettava huomioon tarkistukset, jotka tehtiin voimassa olevaan kehykseen puhtaan energian säädöspaketissa, sen varmistamiseksi, että loppukäyttäjällä on mahdollisuus saada älymittari. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi ilmoitettava suunnitellut toimenpiteet, jotka antavat kansalaisille ja yrityksille (erityisesti pk-yrityksille) paremmat mahdollisuudet hallita sähkönkulutustaan ja kustannuksiaan esimerkiksi dynaamisilla hintasopimuksilla. Myös kuluttajien vaikutusmahdollisuuksien ja tietoisuuden lisääminen ja kuluttajasuoja on varmistettava ja niitä on edistettävä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa. Suunnitelmissa voidaan myös hahmotella jäsennetympää lähestymistapaa energiaköyhyyteen liittyviin kysymyksiin vastaamiseksi (ks. myös 2.3.5 kohta). 2.2.5 Tutkimus, innovointi ja kilpailukyky Tutkimus ja innovointi ovat olennaisen tärkeitä, jotta unioni voi saavuttaa kunnianhimoiset energia- ja ilmastotavoitteet ja varmistaa energiansaannin varmuuden, luotettavuuden ja kestävyyden. Samaan aikaan EU:n on varmistettava teollisuutensa kilpailukyky. Molemmat prosessit liittyvät erottamattomasti toisiinsa. Energiaunionistrategiaan liittyvässä Euroopan strategisessa energiateknologiasuunnitelmassa (SET-suunnitelmassa) ja nopeampaa puhtaan energian innovointia koskevassa tiedonannossa määriteltiin strategiset tutkimus- ja innovointiprioriteetit ja -toimet, joita tarvitaan EU:n tasolla vauhdittamaan tätä energiajärjestelmän muutosta kustannustehokkaalla tavalla. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa on tarkoitus esittää nimenomaisesti, mitä näistä tavoitteista tavoitellaan kansallisesti, ja siten muuntaa SET-suunnitelma tehokkaasti kansallisiksi tavoitteiksi ja toimenpiteiksi. Jäsenvaltioiden olisi toteutettava lisätoimia tutkimuksen, innovoinnin ja kilpailukyvyn sisällyttämiseksi kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiinsa. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi määriteltävä politiikat, joissa keskitytään erityisesti energia- ja ilmastoprioriteetteihin, mukaan lukien tutkimus- ja innovaatio-ohjelmat ja niihin liittyvät rahoitustavoitteet sekä unionin rahoituksen ja rahoitusvälineiden käyttö. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi mietittävä, kuinka suunnitelluilla kansallisilla julkisilla investoinneilla voidaan tukea saatavilla olevien teknologioiden leviämistä markkinoilla ja uusien teknologisten läpimurtojen laajamittaista käyttöönottoa ja niiden integrointia energiajärjestelmään. Tarvitaan myös asianmukainen infrastruktuuri, joka voisi tukea siirtymistä kohti ilmastoneutraaliutta energiavaltaisilla aloilla, autoteollisuudessa ja rakennusalalla. Lisäksi olisi kehitettävä kansallisten innovointi- ja teollisuusekosysteemien panosta Euroopan strategisten kestävien arvoketjujen rakentamisessa (esim. akut, vety, kehittyvät biopohjaiset tuotteet, puhtaat, verkkoon liitetyt ja itseohjautuvat ajoneuvot, lämpöpumput ja integroidut energiahallintajärjestelmät). Horisontti 2020 -puiteohjelmassa saavutettujen hyvien tulosten pohjalta Horisontti Eurooppa -puiteohjelmassa virtaviivaistetaan ja järkeistetään unionin tutkimus- ja innovaatiorahoitusta sen merkityksellisyyden ja vaikutuksen parantamiseksi uusiutuvan energian lisääntymisen, energiatehokkuuden ja hiilestä irtautumisen kannalta. Innovointirahasto tukee kaikissa jäsenvaltioissa tehtäviä investointeja, joilla tuodaan markkinoille puhtaita innovatiivisia teknologioita. Tutkimus- ja innovointitoimet, joilla tuetaan siirtymistä ilmastoneutraaliin talouteen vuoteen 2050 mennessä Ilmastoneutraalia taloutta koskevassa komission strategisessa pitkän aikavälin visiossa, joka esitetään ”Puhdas maapallo kaikille” -tiedonannossa, korostetaan massiivisten koordinoitujen tutkimus- ja innovointitoimien tarvetta. Eurooppalaisessa tutkimuksessa olisi keskityttävä ratkaisuihin, jotka vauhdittavat siirtymää hiilineutraaleihin ratkaisuihin esimerkiksi energiantuotannossa ja liikenteessä, vety- ja polttoainekennoissa, energian varastoinnissa, energiavaltaisten teollisuudenalojen muuttamisessa hiilineutraaleiksi, kiertotaloudessa, biotaloudessa, älykkäissä kaupungeissa sekä maatalouden, vesiviljelyn ja metsätalouden kestävässä tehostamisessa. 2.3.Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnosten vahvuus ja johdonmukaisuus ja poliittisten vuorovaikutusten huomioon ottaminen 2.3.1 Onko analyyttinen kehys riittävä? Lopullisten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien vakaus, uskottavuus ja vahvuus määrittelee sen, missä määrin niillä voidaan tukea energiaunionin tavoitteiden saavuttamista. Analyyttisen kehyksen laatu ja uskottavuus riippuu suurelta osin mallintamistavasta, käytetyistä tietolähteistä, analyysin läpinäkyvyydestä sekä ehdotettujen politiikkojen ja toimenpiteiden kattavasta arvioinnista. Kaikki nämä näkökohdat ovat tärkeitä sen osoittamiseksi, että jäsenvaltiot ovat punninneet huolellisesti kaikkia keskeisiä tekijöitä tavoitteita ja politiikkoja vahvistaessaan. Luotettavan mallinnuksen tuloksena saatavat yksityiskohtaiset ennusteet ja suunniteltujen politiikkojen ja toimenpiteiden vaikutusten analysointi ovat molemmat keskeisiä näkökohtia. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien vertailtavuus edellyttää, että käytetyt mittausmenetelmät ovat mahdollisimman pitkälle yhteisiä ja että vertailuvuoden luvut sovitetaan yhteen raportoitavien tietoelementtien kanssa. Useimmissa kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa dokumentoidaan keskeiset oletukset ja tietolähteet, mutta tietojen kattavuutta voidaan edelleen parantaa. Komissio on antanut apua ja laatinut yhteisiä malleja tietojen yhdenmukaisuuden ja kattavuuden varmistamiseksi. Jäsenvaltioiden olisi mahdollisimman pitkälle käytettävä Eurostatin virallisia tilastoja. Tämä suunnitteluprosessi tarjoaa mahdollisuuden parantaa entisestään energia- ja ilmastotilastoista vastaavien elinten välistä koordinointia. 2.3.2 Kuinka energiaunionin eri ulottuvuuksien väliset vuorovaikutukset on otettu huomioon? Jotta siirtyminen puhtaaseen energiaan olisi mahdollista, jäsenvaltioiden olisi arvioitava ja käsiteltävä riittävästi eri ulottuvuuksien välisiä vuorovaikutuksia. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien olisi mahdollistettava kansallisten politiikkojen vaikutusten ja eurooppalaisten ja kansallisten energia- ja ilmastotoimien välisen vuorovaikutuksen jäsennelty arviointi. Politiikkojen välisten vuorovaikutusten systemaattisempi arviointi voitaisiin esittää vaikutustenarvioinneissa. Tämä voisi koskea esimerkiksi energiatehokkuutta ja energiainfrastruktuuria koskevien politiikkojen välisiä vuorovaikutuksia tai politiikan vaikutuksia bioenergian kestävään käyttöön eri tarkoituksissa. Arvioitujen eri energia- ja ilmastopolitiikkojen ja -tavoitteiden välisten vuorovaikutusten ja synergioiden poliittisia seurauksia olisi kuitenkin tarkasteltava lähemmin, etenkin toimitusvarmuuden, energian sisämarkkinoihin liittyvien tavoitteiden sekä uusiutuvaa energiaa ja energiatehokkuutta koskevien politiikkojen välillä. Esimerkiksi digitaaliteknologiat muuttavat energiamarkkinoita perinpohjaisesti. Jos digitalisaatiota ei kuitenkaan toteuteta huolella, on mahdollista, että sen myönteiset vaikutukset energiankulutuksen ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen kumoutuvat sillä, että sähkönkulutus kasvaa jyrkästi datakeskuksissa ja tietoliikenneverkoissa. Energiatehokkuus etusijalle -periaate on hyvä esimerkki monialaisesta politiikasta. Periaate tarkoittaa, että viranomaisten olisi ennen uusien energiapolitiikkojen käyttöönottoa tai investointipäätöksiä tarkistettava, voitaisiinko samat tavoitteet saavuttaa kustannustehokkaammin energiatehokkuustoimenpiteillä. Joissain kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa annetaan konkreettisia esimerkkejä etenkin siitä, kuinka tämä periaate on otettu huomioon, jotta energiaturvallisuutta koskevien toimenpiteiden suunnittelussa varmistetaan johdonmukaisuus energian kysynnän ennakoitujen kehityssuuntien kanssa. Tämän periaatteen soveltamista olisi kehitettävä pidemmälle lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa.

2.3.3 Kuinka kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset voivat synnyttää tarvittavia investointeja? Siirtyminen kohti ilmastoneutraaliutta merkitsee perustavanlaatuista muutosta Euroopan talouksille. Investointitarpeiden määrittely ja tarvittavan rahoituksen varmistaminen on olennaisen tärkeää, jotta saavutetaan ne 260 miljardin euron vuotuiset lisäinvestoinnit, jotka tarvitaan EU:n ilmasto- ja energiatavoitteiden saavuttamiseksi vuoteen 2030 mennessä. Kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat voivat olla tärkeä väline suunniteltaessa kansallisia investointeja energian ja ilmaston aloilla. Julkista rahoitusta tarvitaan myös digitaalisten ja kestävien taitojen parantamisessa, kierrätyksen tehostamisessa ja julkisten rakennusten peruskorjauksessa sekä infrastruktuurin ylläpitämisessä ja parantamisessa. Koordinoimalla uusia investointeja viranomaisten, yksityisen sektorin ja kansalaisten kesken voidaan valtavirtaistaa rahoitusta, välttää hukkainvestointeja ja vastata yritysten ja kansalaisten uusiin tarpeisiin. Kuva 5: Keskimääräiset vuotuiset investointitarpeet vuosina 2021–2030 (Lähde: komission mallinnus) Euroopan strategisten investointien rahastosta, Verkkojen Eurooppa -välineestä, Euroopan rakenne- ja investointirahastoista ja muista olemassa olevista aloitteista on tuettu onnistuneesti uusiutuvaan energiaan ja energiatehokkuuteen tehtäviä investointeja. Näiden aloitteiden pohjalta komission ehdotuksissa, jotka koskevat seuraavaa monivuotista rahoituskehystä vuosille 2021–2027, tähdätään siihen, että vähintään 25 prosenttia unionin varoista olisi käytettävä tukemaan ilmastonmuutoksen hillitsemistä ja siihen sopeutumista. Jotta voidaan houkutella yksityistä pääomaa kestäviin investointeihin, 30 prosenttia InvestEU-ohjelman kokonaismäärärahoista on tarkoitus käyttää ilmastotavoitteiden tukemiseen. Kestävää infrastruktuuria koskevassa ohjelman osiossa unionin ilmasto- ja ympäristötavoitteisiin osoitettavan osuuden olisi oltava vieläkin suurempi (55 prosenttia). Verkkojen Eurooppa -välineessä määrätty osuus varoista on osoitettu rajatylittävien uusiutuvaa energiaa koskevien hankkeiden tukemiseen. Kaikkia jäsenvaltioita kannustetaan käyttämään EU:n päästökauppajärjestelmästä saatavia huutokauppatuloja investointeihin, jotka kohdistuvat päästövähennyksiin ja -poistumiin, uusiutuvaan energiaan, energiatehokkuuteen sekä puhtaita energia- ja teollisuusteknologioita koskevaan tutkimukseen ja innovointiin. Odotettujen investointitarpeiden ja mahdollisten rahoituslähteiden määrittely ja kvantifiointi ovat olennainen osa energiaunionin tavoitteiden saavuttamista. Yksitoista jäsenvaltiota on arvioinut joko tavoitteidensa saavuttamiseen liittyvät kokonaisinvestointitarpeet (Ranska, Italia ja Espanja) tai osia investointitarpeistaan (Kreikka, Suomi, Unkari, Irlanti, Italia, Latvia, Puola ja Romania). Rahoituslähteitä koskevien tietojen yksityiskohtaisuus vaihtelee. Suurin osa jäsenvaltioista esittää kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissaan joitain konkreettisia lukuja investoinneista. Myös Euroopan komissio on käsitellyt tätä aihetta osana vuosien 2018–2019 talouspolitiikan eurooppalaista ohjausjaksoa. Painopiste on ollut jäsenvaltioiden investointitarpeissa sekä vuoden 2019 maaraporteissa että komission 5. kesäkuuta 2019 antamassa ehdotuksessa vuoden 2019 eurooppalaisen ohjausjakson maakohtaisiksi suosituksiksi. Useimmille jäsenvaltioille annetaan suosituksia energiatehokkuuteen, uusiutuvaan energiaan ja/tai ilmastotoimiin tehtävien investointien tärkeydestä. Tässä kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnosten arvioinnissa on otettu huomioon viimeisimmät eurooppalaista ohjausjaksoa koskevat havainnot ja suositukset. Useat jäsenvaltiot luovat jo yhteyden kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien ja eurooppalaisen ohjausjakson maakohtaisten suositusten välillä, ja kaikkien jäsenvaltioiden olisi varmistettava tällainen yhteys. Yleisemmin ottaen vuoropuhelussa olisi jatkossakin pyrittävä varmistamaan mahdollisimman suuri yhdenmukaisuus ja synergia energia- ja ilmastopolitiikkojen ja eurooppalaisen ohjausjakson välillä, sillä se on yksi keskeinen keino edistää rakenteellisia uudistuksia. Lopullisissa kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa ehdotettujen politiikkojen ja toimenpiteiden vankka makrotaloudellinen arviointi on tässä yhteydessä tärkeää suunniteltujen politiikkojen yleisten taloudellisten vaikutusten ymmärtämiseksi. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien viimeistelyssä saavutettua edistymistä hyödynnetään vuoden 2020 eurooppalaisen ohjausjakson maaraporteissa. Komissio on ehdottanut, että koheesiopolitiikan rahastoissa otetaan huomioon kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa määritellyt kansalliset ja alueelliset tarpeet. Vuoden 2019 eurooppalaisen ohjausjakson maaraporteissa ja kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa määritellyt investointiprioriteetit täydentävät toisiaan. Erityisen merkityksellistä on tuki, jolla voidaan auttaa parantamaan paikallisten, alueellisten ja kansallisten viranomaisten valmiuksia, antaa teknistä apua ja edistää rajat ylittävää yhteistyötä. Vuosina 2021–2027 keskitytään voimakkaasti puhtaaseen ja oikeudenmukaiseen energiakäänteeseen, tutkimukseen ja innovointiin ja teollisuuden muutosprosessiin, jotka perustuvat älykkääseen erikoistumiseen, teollisuusklustereiden monialaiseen yhteenliittämiseen ja innovatiivisia toimia koskevan alueiden välisen yhteistyön tukemiseen. Lisäksi komission ehdotusten mukaan kattavan kansallisen energia- ja ilmastosuunnitelman hyväksyminen on yksi ”aihekohtainen mahdollistava edellytys” Euroopan aluekehitysrahaston ja koheesiorahaston rahoituksen saamiselle erityisesti energiatehokkuuteen ja uusiutuvaan energiaan tehtävien investointien osalta. 2.3.4 Kuinka kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset voivat edistää unionin kilpailukykyä? Nykyhetkestä vuoteen 2030 kunkin jäsenvaltion olisi luotava oikeat puite-edellytykset strategisten arvoketjujen kehittämiselle. Niiden olisi myös oltava valmiita seuraavaan investointisykliin ja tuettava ilmastoneutraaliuden saavuttamista vuoteen 2050 mennessä. Yleisesti ottaen olisi hyödyllistä, jos kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa esitettäisiin yksityiskohtaisempi katsaus siitä, kuinka jäsenvaltiot aikovat edistää näitä edellytyksiä koordinoimalla politiikkoja ja toimenpiteitä, joilla pyritään tukemaan kustannustehokkaasti teollisuuden siirtymistä kohti ilmastoneutraaliutta ja kiertotalouteen perustuvaa ja kestävää tuotantoa nykyhetken ja vuoden 2030 välillä. Näiden puite-edellytysten tulisi edistää yhteiskuntaa ja planeettaa hyödyttävää muutosta ilman, että Euroopan teollisuus menettää kilpailukykyään. Yleisemmin kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien olisi autettava jäsenvaltioiden kilpailuetujen määrittelyssä ja kehittämisessä samalla kun ehdotettujen toimenpiteiden vaikutus arvioidaan asianmukaisesti. Ehdotettujen politiikkojen makrotaloudellisten vaikutusten ja teollisuuden kohtaamien kilpailukykyhaasteiden selkeämpi analyysi on olennaisen tärkeää, jotta energia- ja ilmastosiirtymä voidaan toteuttaa onnistuneesti. Tässä suhteessa hyvä toimintamalli on useiden jäsenvaltioiden ehdottama laajan kuulemisprosessin käynnistäminen teollisuuden kanssa. Kilpailupolitiikka varmistaa, että vähäpäästöisyyttä ja puhtaaseen energiaan siirtymistä tukevat julkiset menot toteutetaan tehokkaasti eivätkä ne aiheuta vääristymiä energian sisämarkkinoilla. Kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat eivät korvaa voimassa olevia lakisääteisiä ilmoitusvaatimuksia, mutta niissä voisi olla hyödyllistä määritellä valtiontukien ennakkoilmoituksiin liittyviä tulevia tarpeita. Jäsenvaltioiden olisi lisäksi varmistettava, että politiikoissa ja toimenpiteissä noudatetaan kansainvälisiä velvollisuuksia, etenkin WTO-sopimusten puitteissa. 2.3.5 Kuinka kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset edistävät oikeudenmukaista siirtymää? Talouksiemme suunniteltu muutos edellyttää yhtenäistä lähestymistapaa, jonka avulla yhteiskunnalliset, alueelliset ja työllisyyteen kohdistuvat lyhyen ja pitkän aikavälin vaikutukset voidaan arvioida perusteellisesti. Tämä arviointi luo pohjan kattavalle poliittisten toimien yhdistelmälle, jolla varmistetaan oikeudenmukainen siirtymä. Taitojen parantamiseen, tutkimukseen, innovointiin, infrastruktuuriin ja sosiaaliseen suojeluun annettava julkinen rahoitus on sovitettava yhteen yhteiskunnan uusien tarpeiden kanssa. EU:n energia- ja ilmastosuunnitelmien onnistuminen edellyttää, että sosiaalinen ulottuvuus otetaan huomioon heti alusta lähtien. Tämä auttaa varmistamaan, että siirtymä on sosiaalisesti oikeudenmukainen ja tasapuolinen, myös maaseutualueilla, ja viime kädessä se auttaa varmistamaan, että uudistus on sosiaalisesti hyväksyttävä ja sillä on suuren yleisön tuki, etenkin suuren mittakaavan hankkeiden ja läpimurtoteknologioiden osalta. Uudistuksiin olisi tarvittaessa sisällyttävä lieventäviä tai korvaavia toimenpiteitä, muun muassa energiaköyhyyden vähentämiseksi, ja tätä olisi korostettava myös kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa.

Energiaköyhyys koskettaa edelleen 50 miljoonaa ihmistä koko unionissa. Energiaköyhyyttä olisi käsiteltävä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa jäsennellymmällä tavalla arvioimalla aluksi energiaköyhyydestä kärsivien kotitalouksien määrää ja niiden tärkeimpiä ominaispiirteitä (koostumus, tulotaso jne.) ja niiden mahdollista maantieteellistä keskittymistä. Jos lukumäärä on merkittävä tai jos köyhyydestä kärsivät tietyt ryhmät tai alueet, olisi asetettava ohjeellinen tavoite energiaköyhyyden vähentämiseksi ja määriteltävä asianomaiset kohderyhmät, politiikat ja toimenpiteet sekä mahdolliset rahoituslähteet. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksissa on jo joitain myönteisiä merkkejä tästä. Esimerkiksi Kreikka vahvistaa erityiset tavoitteet, kun taas Italian, Maltan ja Suomen arvioinneissa annetaan yksityiskohtaisia tietoja. Euroopan sosiaalirahasto (ESF+) ja Euroopan osaamisohjelma ovat myös tärkeitä välineitä, joilla voidaan tukea vähähiiliseen talouteen ja energiaan siirtymistä. Yhdessä Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilarin kanssa ne auttavat osaltaan varmistamaan, että ihmisille annetaan tasapuoliset mahdollisuudet ja pääsy työmarkkinoille osaamisvaatimusten ja alakohtaisen jakautumisen muuttuessa. Erityisesti pilarissa korostetaan oikeutta täydennys- ja uudelleenkoulutukseen ja sosiaaliseen suojeluun – nämä kaikki ovat oikeudenmukaisen siirtymän olennaisia osatekijöitä. Myös EU:n päästökauppajärjestelmästä rahoitettu modernisaatiorahasto on omistettu energiajärjestelmien nykyaikaistamiselle kymmenessä alhaisemman tulotason jäsenvaltiossa, ja se edistää siirtymistä ilmastoneutraaliin talouteen ja ylöspäin tapahtuvaa lähentymistä. Komissio tarkastelee lähemmin mahdollisia synergioita muiden sellaisten aloitteiden kanssa, joilla pyritään vastaamaan haasteisiin ja tarttumaan mahdollisuuksiin, joita siirtyminen puhtaaseen energiaan tuo mukanaan tietyillä Euroopan alueilla. Tällaisia aloitteita ovat muun muassa EU:n kaupunginjohtajien energia- ja ilmastosopimus, Puhdasta energiaa EU:n saarille -aloite, EU:n syrjäisimpiä alueita koskeva komission strategia, EU:n akkualan yhteenliittymää ja Hiilialue muutoksessa -aloite. 2.3.6 Kuinka kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset liittyvät ympäristöpolitiikkaan? Energia- ja ilmastotoimet voivat tuoda ilmanlaatuun liittyviä hyötyjä. Biologisen monimuotoisuuden vähenemistä ja ilmastonmuutosta käsittelevien politiikkojen on kuljettava käsi kädessä. Kiertotalouden tuomat hyödyt hiilestä irtautumisen kannalta tunnustetaan laajasti. Jotkin jäsenvaltiot ovat jo sisällyttäneet nämä näkökohdat kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksiinsa. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että niiden kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat ja kansalliset ilmansuojeluohjelmat ovat yhdenmukaisia, myös niiden kvantitatiivisten näkökohtien osalta, kuten asiaa koskevassa lainsäädännössä vaaditaan. Energia- ja ilmastostrategioiden ja biologisen monimuotoisuuden säilyttämisen, kiertotalouden, biotalouden ja resurssitehokkuuden väliset yhteydet olisi tuotava selvästi esiin määrittelemällä konkreettisia toimenpiteitä, arvioimalla niiden vaikutuksia ja määräämällä tarvittaessa korjaavia toimia. Esimerkiksi tuotteiden laajempi uudelleenkäyttö ja tiettyjen uusioraaka-aineiden parempi kierrätys voi vähentää energian kysyntää. Komissio voi auttaa jäsenvaltioita sisällyttämään nämä näkökohdat kansallisiin energia- ja ilmastosuunnitelmiinsa politiikkaa koskevan vuoropuhelun ja parhaiden toimintamallien jakamisen kautta. Tähän käytettäviä välineitä voivat olla muun muassa puhdasta ilmaa koskevat vuoropuhelut, positiivisen kierteen missiot, TAIEX (teknisen avun ohjelma), vertaisarvioinnit, kiertotalouden toimintasuunnitelmat, LIFE-ohjelma ja Natura 2000 -verkkoa ja uusiutuvaa energiaa ja ilmastoa koskeva ohjeistus. Myös rakenneuudistusten tukipalvelu voi tukea tällaista toimintaa. 3.SEURAAVAT VAIHEET – KOHTI LOPULLISIA KANSALLISIA SUUNNITELMIA 3.1. Jatkuva iteratiivinen prosessi Tässä tiedonannossa ja maakohtaisissa suosituksissa esitetty analyysi kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnoksista ja niiden pohjana olevat komission yksiköiden valmisteluasiakirjat ovat ensimmäinen vaihe kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien viimeistelemiseksi toteutettavassa iteratiivisessa prosessissa. Euroopan komissio ja jäsenvaltiot ovat vuodesta 2015 tehneet yhteistyötä ensimmäisten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnosten valmistelemiseksi ja esittämiseksi. Komissio jatkaa ja tehostaa tulevina kuukausina teknisiä keskusteluja jäsenvaltioiden kanssa muun muassa teknisen työryhmän kokouksissa ja kahdenvälisissä tapaamisissa. Vuodelle 2030 sovitut energia- ja ilmastotavoitteet ovat erittäin kunnianhimoisia ja niiden saavuttaminen edellyttää konkreettisia toimia kaikilla talouden aloilla. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset muodostavat yhteisen, vankan ja vertailukelpoisen pohjan kansalaisyhteiskunnan, yritysten, työmarkkinaosapuolten ja paikallishallintojen kanssa ympäri unionia käytävälle keskustelulle unionin yhteisistä haasteista ja pitkän aikavälin prioriteeteista energian ja ilmaston alalla. Koska suunnitelmat julkaistaan samaan aikaan kuin ne toimitetaan komissiolle, nämä keskustelut ovat jo käynnistyneet läpinäkyvällä tavalla. Tämän vuorovaikutuksen pitäisi auttaa kohottamaan lopullisten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien tavoitetasoa ja antaa konkreettisia esimerkkejä seuraavan vuosikymmenen aikana toteutettavista hankkeista ja politiikoista. Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että yleisölle annetaan ajoissa ja tosiasiallisesti mahdollisuus osallistua suunnitelmien valmistelemiseen, ja suunnitelmissa olisi esitettävä yhteenveto yleisön mielipiteistä. Rinnakkain tämän kanssa komissio varmistaa jatkossakin yhteiskunnan kaikkien tasojen osallistumisen systemaattisella tavalla ja hakee kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien kautta vahvempia synergioita eurooppalaisten, kansallisten ja paikallisten toimien välillä. Vuoden 2019 jälkipuoliskolla ja siitä eteenpäin Euroopan komissio edistää edelleen kansallisista energia- ja ilmastosuunnitelmista käytävää osallistavaa keskustelua. 3.2. Seuraavien kuuden kuukauden prioriteetit Seuraavat kuusi kuukautta – vuoden 2019 loppuun – ovat tärkeä ajanjakso, jonka kuluessa jäsenvaltiot laativat vankat, vakaat, kattavat ja luotettavat lopulliset kansalliset energia- ja ilmastosuunnitelmat. Jotta tulevien keskustelujen vaikutus olisi mahdollisimman suuri, komissio haluaisi ohjata ne seitsemän ensisijaisen aiheen ympärille. Komissio on jäsenvaltioille antamissaan suosituksissa korostanut tavoitteiden saavuttamista suhteessa energiaunionin ulottuvuuksiin, mutta myös suhteessa muihin erityisen tärkeisiin kysymyksiin, joita ovat etenkin investoinnit, sosiaalisesti tasapuolinen ja oikeudenmukainen siirtymä ja ilmanlaatu.

Jäsenvaltioiden olisi kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia viimeistellessään otettava huomioon seuraavat ensisijaiset aiheet maakohtaisten suositusten lisäksi. 3.2.1 Kaikkien vuoden 2030 tavoitteisiin ja politiikkoihin liittyvien vajeiden poistaminen Kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia viimeisteltäessä voidaan vielä korjata monia puutteita. Energiatehokkuutta ja uusiutuvaa energiaa koskevien panosten osalta joitain jäsenvaltioita pyydetään hyödyntämään paremmin kansallisia mahdollisuuksiaan, kun taas toisia jäsenvaltioita pyydetään vahvistamaan jo ennestään kunnianhimoiset tavoitteensa. Jäsenvaltioiden olisi kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmia viimeistellessään tehostettava yhteisesti toimiaan unionin vuoden 2030 energia- ja ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi, sillä nykyisten toimintapolitiikkojen jatkaminen samassa mittakaavassa ei riittäisi varmistamaan tavoitteiden saavuttamista. Monia jäsenvaltioita pyydetään myös esittämään tarkemmat perusteet kansallisten tavoitteidensa saavuttamiselle ja unionin tason tavoitteiden saavuttamiseen antamilleen panoksille määrittelemällä konkreettisempia lisäpolitiikkoja ja -toimenpiteitä, joiden tueksi esitetään tarvittaessa rahoituslähteitä, ja työstämään edelleen kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmiensa analyyttista perustaa. Lopullisten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien on oltava täydellisiä ja kattavia, jotta toimia ja edistymistä voidaan seurata riittävästi ja tarvittaessa tarkistaa. Komissio on julkaissut aiemmin ohjeistusta, jota voidaan käyttää mitattavien, saavutettavien, realististen ja aikasidonnaisten tavoitteiden asettamisessa kaikille viidelle ulottuvuudelle. Jos lopullisten kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien tavoitetaso ei riitä siihen, että energiaunionin tavoitteet ja erityisesti uusiutuvaa energiaa ja energiatehokkuutta koskevat vuoden 2030 tavoitteet saavutetaan yhteisesti, komission on harkittava lisätoimenpiteiden toteuttamista unionin tasolla sen varmistamiseksi, että tavoitteet saavutetaan. 3.2.2 Kaikkien asianomaisten ministeriöiden osallistuminen kansallisella tasolla Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnokset tarjoavat jäsenvaltioille ennen näkemättömän mahdollisuuden hakea synergioita eri politiikanalojen välillä ja omaksua todellinen kaikki hallinnonalat kattava toimintamalli. Useat jäsenvaltiot ovat jo kehittäneet uuden institutionaalisen rakenteen, joka mahdollistaa paremman koordinoinnin eri politiikanalojen välillä, mutta lisätoimet ovat edelleen tarpeen kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien viimeistelemiseksi ja toteuttamiseksi. Tämä koskee erityisesti synergioita ja yhteistyötä valtiovarain- ja talousministeriöiden kanssa. Energia- ja ilmastopolitiikan kuvailtuja synergioita sellaisten alojen kuten alue-, teollisuus-, liikenne-, digitalisaatio-, sosiaali-, maatalous- ja ympäristöpolitiikan kanssa voitaisiin hyödyntää paremmin. Tähän sisältyy se, että vaihtoehtoisia polttoaineita koskevat näkökohdat ovat täysin yhdenmukaisia lopullisissa suunnitelmissa ja kansallisessa toimintakehyksessä, joka jokaisen jäsenvaltion on esitettävä marraskuuhun 2019 mennessä vaihtoehtoisten polttoaineiden infrastruktuuria koskevan direktiivin nojalla. 3.2.3 Paras mahdollinen yhteistyö naapurijäsenvaltioiden kesken Käynnissä olevat alueelliset yhteistyötoimet olisi vietävä seuraavalle tasolle markkinoiden yhdentymisen ja kustannustehokkaiden politiikkojen ja toimenpiteiden helpottamiseksi. Jäsenvaltioita kannustetaan jatkamaan yhteistyötä naapurijäsenvaltioiden lisäksi myös energiayhteisön perustamissopimuksen allekirjoittajamaiden ja Euroopan talousalueen jäseninä olevien kolmansien maiden kanssa. Alueellinen yhteistyö – hyvä toimintamalli: Nordic Energy Research avusti kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnosten laadinnassa koordinoimalla skenaariopohjaista systeemianalyysia, jossa tarkastellaan muutoksia Baltian maiden energiajärjestelmissä. Benelux-maiden yhteistyökehyksen puitteissa allekirjoitettiin 11. kesäkuuta 2018 järjestetyn energianeuvoston kokouksen yhteydessä julkilausuma, jolla pyritään lujittamaan yhteistyötä kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien luonnosten laadinnassa. Viidenvälisen energiafoorumin jäsenet allekirjoittivat 4. maaliskuuta 2019 järjestetyn energianeuvoston kokouksen yhteydessä poliittisen julistuksen, jossa vahvistetaan niiden aikomus ylläpitää ja vahvistaa yhteistyötä kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien laadinnassa ja seurannassa keskittyen erityisesti kysymyksiin, joilla on suuri rajatylittävä merkitys. Pohjanmeren rannikkovaltioiden energiayhteistyön puitteissa useat jäsenvaltiot ovat sitoutuneet kehittämään koordinoituja osia kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmiaan varten. Tarkoituksena on helpottaa uusiutuvan energian, erityisesti tuulienergian, kustannustehokasta käyttöä merialueilla. Komissio odottaa vastaavaa yhteistyötä myös muilla merialueilla, kun otetaan huomioon, että ilmastoneutraalin talouden saavuttaminen vuoteen 2050 mennessä edellyttää, että merkittävä osa Euroopan sähköstä tuotetaan merellä. Yleisemmin ottaen, maailmanlaajuisen energia- ja ilmastosiirtymän nopeuttamista koskevan tavoitteen saavuttaminen on vaikeaa ilman Euroopan unionin johtajuutta. Samaan aikaan unionin toimilla on vain pieni vaikutus globaalissa mittakaavassa, jos kolmannet maat eivät seuraa samalla polulla. Tätä taustaa vasten jäsenvaltioita kannustetaan täydentämään kansallisia energia- ja ilmastosuunnitelmiaan käytännöllisillä, mahdollisesti siirrettävillä ja skaalautuvilla politiikoilla. Niitä voitaisiin jakaa Euroopan ulkopuolella osana unionin toimia, joilla se pyrkii johtamaan maailmanlaajuista siirtymistä puhtaaseen energiaan. Jäsenvaltiot voivat myös kuulla kiinnostuksensa ilmaisseita kolmansia maita, jos ne pitävät sitä aiheellisena. 3.2.4 Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien käyttäminen teollisuuden, kilpailukyvyn ja innovoinnin tukemiseen Tarvitaan monenlaisia uudistuksia, jotta ilmasto- ja energiatoimien luomat kasvumahdollisuudet voidaan hyödyntää täydessä mitassa. Kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien olisi autettava jäsenvaltioiden kilpailuetujen yksilöinnissä ja kehittämisessä määrittelemällä oikeat uudistukset sekä oikeat investointisignaalit ja -kannustimet, muun muassa kehittämällä edelleen verotusta. Kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa olisi asetettava tarvittavat tavoitteet ja tuettava samalla kansallisia rakenneuudistuksia ja sellaisten yhdennettyjen teollisuusstrategioiden käyttöönottoa, joissa ovat etusijalla kilpailukyky, kestävyys, investoinnit, kaupankäynnin infrastruktuuri ja innovointi. Myös tutkimus- ja innovaatioprioriteetteja koskevilla selkeämmillä strategioilla voitaisiin lujittaa Euroopan pitkän aikavälin prioriteetteja ja ylläpitää samalla EU:n vientiä huipputeknologian aloilla. Kansallisista energia- ja ilmastosuunnitelmista voi myös tulla hyödyllisiä alustoja, joiden perusteella kehitetään pankkisektorin kanssa uusia ohjelmia pitkän aikavälin investointien rahoittamiseksi ja yksityisten resurssien saamiseksi käyttöön tai tuetaan teollisuuden toimijoiden välisiä uusia aloitteita eri alojen ja arvoketjujen välillä ja tehostetaan komission vuonna 2017 jo käynnistämiä aloitteita, kuten akkuja ja muoveja koskevia aloitteita (European Battery Alliance ja Circular Plastic Alliance). 3.2.5 Investointien houkutteleminen ja rahoitusmahdollisuuksien määrittely Uusien investointien ja yksityisen rahoituksen houkutteleminen tulee olemaan keskeinen osa kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien toteuttamista tulevina vuosina. Politiikan tavoitteiden ja välineiden selkeys on olennaisen tärkeää, jotta voidaan määritellä lisäinvestointitarpeiden laajuus ja mittakaava ja siten helpottaa eri rahoituslähteiden suunnittelua ja saamista käyttöön. Jäsenvaltioiden olisi siten tulevina vuosina selkeytettävä välineitä ja lujitettava ennakoitujen investointitarpeiden, olemassa olevien esteiden ja mahdollisten rahoituslähteiden analyysia, ottaen huomioon myös synergiat eurooppalaisen ohjausjakson prosessin kanssa. Tämä yksityiskohtainen arviointi on olennaisen tärkeä, jotta voidaan varmistaa valtion varojen tehokas ja paremmin kohdennettu käyttö, antaa teollisuudelle paremmin tietoa politiikan suunnasta ja houkutella uusia investointeja, millä on myönteisiä vaikutuksia työllisyyteen ja kasvuun. Euroopan komission nykyinen kestävää rahoitusta koskeva työ, jolla pyritään suuntaamaan yksityisiltä sijoittajilta tulevat pääomavirrat uudelleen ympäristön kannalta kestäviin investointeihin, voisi auttaa investointimahdollisuuksien määrittelyssä ja yksityisen rahoituksen saamisessa. Synergioita on pyrittävä hyödyntämään olemassa olevien ja tulevien unionin politiikkojen ja unionin rahoitusvälineiden kanssa. Samaan aikaan komissio tukee jatkossakin jäsenvaltioita niiden kansallisten energia- ja ilmastosuunnitelmien viimeistelyssä ja täytäntöönpanossa toteuttamalla edellä kuvattuja mahdollistavia toimenpiteitä. 3.2.6 Sosiaalisen ulottuvuuden täysimittainen huomioon ottaminen