KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE jäsenvaltioiden satamiin saapuvia ja/tai satamista lähteviä aluksia koskevista ilmoitusmuodollisuuksista annetun direktiivin 2010/65/EU toimivuudesta /* COM/2014/0320 final */





1. Johdanto Meriliikenteessä on noudatettava monimutkaisia hallinnollisia menettelyjä, jotka johtuvat laajasta kansainvälisestä, Euroopan unionin (EU) ja kansallisesta lainsäädännöstä muun muassa tullin, verotuksen, maahanmuuton, turvallisuuden ja turvatoimien, jätteiden, terveyden suojelun alalla. Tästä syystä julkiset viranomaiset vaativat aluksen saapuessa satamaan ja/tai sen sieltä lähtiessä lukuisia kyseisiin aloihin liittyviä asiakirjoja ja tietoja. Näiden muodollisuuksien ja niiden noudattamiseksi tarvittavien menettelyjen katsotaan usein olevan päällekkäisiä ja aikaa vieviä aiheuttavan kustannuksia ja viivästyksiä, jotka saattavat heikentää meriliikenteen houkuttelevuutta. Lokakuun 20. päivänä 2010 hyväksyttiin jäsenvaltioiden satamiin saapuvia ja/tai satamista lähteviä aluksia koskevista ilmoitusmuodollisuuksista ja direktiivin 2002/6/EY kumoamisesta annettu direktiivi 2010/65/EU[1] (ilmoitusmuodollisuuksia koskeva direktiivi). Direktiivin tarkoituksena on yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa joitakin näistä menettelyistä ottamalla käyttöön vakiomuotoinen sähköinen tiedonsiirto ja järkeistämällä EU:n satamiin saapuvia ja niistä lähteviä aluksia koskevat ilmoitusmuodollisuudet, mikä vähentää meriliikenteen harjoittajien hallinnollista rasitetta. Käytännössä tämä merkitsee sitä, että jäsenvaltioiden on viimeistään 1. kesäkuuta 2015 hyväksyttävä direktiivin liitteeseen sisältyvien ilmoitusmuodollisuuksien suorittaminen sähköisessä muodossa ja tietojen toimittaminen kansallisen keskitetyn palvelupisteen kautta. Direktiivin 15 artiklassa edellytetään, että komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin toimivuudesta. Kertomuksen on katettava muun muassa seuraavat seikat: · edistyminen ilmoitusmuodollisuuksien yhdenmukaistamisessa ja yhteensovittamisessa eli kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden toteuttamisessa; · alusliikennettä/alusten liikkeitä unionissa ja/tai alusten käyntejä kolmansien maiden satamissa koskevien tietojen saatavuus; · alusten kolmannen maan tai vapaa-alueen satamassa käyntiä koskevien muodollisuuksien välttämisen tai yksinkertaistamisen toteutettavuus; · jokitiedotuspalvelun (RIS) ja sähköisen tiedonsiirtomenettelyn yhteensopivuus; · mahdollisuus ulottaa direktiivillä toteutettu yksinkertaistaminen koskemaan myös sisävesiliikennettä. Tässä kertomuksessa käsitellään näitä kysymyksiä. Koska keskitetyn palvelupisteen perustaminen on direktiivin tärkein vaatimus, sitä käsitellään erillisessä luvussa (3 luku). Muita kysymyksiä käsitellään luvussa 4. Lisäksi kertomuksessa annetaan tietoa tulevista suunnitelmista, joilla pyritään parantamaan merialan tietojen vaihtoa, yksinkertaistamaan menettelyjä ja vähentämään hallinnollista rasitetta. Tämän kertomuksen laatimista varten annettiin konsultin tehtäväksi tehdä selvitys[2] edellä mainituista asioista. 2. Taustaa Komissio ehdotti ilmoitusmuodollisuuksia koskevaa direktiiviä esteettömän eurooppalaisen meriliikennealueen perustamista koskevan tiedonannon ja toimintaohjelman[3] puitteissa. Tiedonannossa esitetään politiikat ja toimet, joilla pyritään yhdenmukaistamaan ja yksinkertaistamaan lähimerenkulun hallinnollisia menettelyjä ja siten parantamaan EU:n sisäisen meriliikenteen tehokkuutta ja kilpailukykyä. Ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin ja alusliikennettä koskevan yhteisön seuranta- ja tietojärjestelmän perustamisesta sekä neuvoston asetuksen 93/75/ETY kumoamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/59/EY[4] välille on luotu yhteys erityisesti unionin merenkulun tiedonvaihtojärjestelmän (SafeSeaNet)[5] osalta. Asiaankuuluvat tiedot on vaihdettava SafeSeaNet-järjestelmän kautta, mikä turvallisuustoimintojen lisäksi mahdollistaa lisätietojen vaihtamisen meriliikenteen ja merikuljetusten helpottamiseksi. Hiljattain tehdyssä sinistä vyöhykettä koskevassa aloitteessa, jolla täydennetään ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin tavoitteita ja joka on osa sisämarkkinoiden toista toimenpidepakettia[6], peräänkuulutetaan todellisten meriliikenteen sisämarkkinoiden perustamista siten, ettei EU:n merisatamien välillä kuljetettaviin tavaroihin enää sovellettaisi samoja hallinto- ja tullimuodollisuuksia kuin unionin ulkopuolisista satamista saapuviin tavaroihin. Sinistä vyöhykettä koskevassa tiedonannossa[7] esitetään erityisesti, että otettaisiin käyttöön yhdenmukaistettu sähköinen rahtiliikenteen tullimanifesti, niin kutsuttu eManifest. eManifestin tarkoituksena on helpottaa EU:n satamien välistä meriliikennettä ja yhtenäistää ja vähentää hallinnollista rasitetta. 3. Kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden toteuttaminen Keskitetyn palvelupisteen konsepti on ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpanon tärkein vaatimus. Keskitetty palvelupiste · on paikka, jonne kaikki tiedot raportoidaan ja jossa ne ovat saatavilla jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille eri aloilla eli satama-, tulli-, turvallisuus-, terveys- ja rajavalvontaviranomaisille; · luo yhteydet SafeSeaNet-järjestelmän, sähköisen tullijärjestelmän ja muiden sähköisten järjestelmien välille, ja · on SafeSeaNet-järjestelmän ja tarvittaessa paperittomasta tullin ja kaupan toimintaympäristöstä tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 70/2008/EY[8] vahvistettujen järjestelmien kanssa yhteentoimiva ja yhteensopiva sekä niiden käytettävissä. 3.1. Nykytilanne 3.1.1. Ilmoitusmuodollisuuksien yhdenmukaistaminen ja yhteensovittaminen jäsenvaltioiden tasolla raportointimuodollisuuksia koskevan direktiivin 3 artiklan mukaisesti Ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa todetaan, että kunkin jäsenvaltion on toteutettava toimenpiteitä varmistaakseen, että kyseisessä jäsenvaltiossa vaaditaan ilmoitusmuodollisuuksia yhdenmukaisella ja yhteensovitetulla tavalla. Kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään ja toteuttaneet kansalliseen meriliikenteen keskitettyyn palvelupisteeseen liittyviä aloitteita. Jäsenvaltioiden välillä on kuitenkin huomattavia eroja keskitetyn palvelupisteen ratkaisuissa, järjestelmissä ja ympäristöissä sekä tällaisten palvelupisteiden luomiseen omaksutuissa lähestymistavoissa. Jäsenvaltiot myös edistyvät asiassa varsin eri tahtiin. Jotkin jäsenvaltiot odottavat teknisten eritelmien valmistumista (ks. jäljempänä); toisissa nykyaikaistetaan, liitetään yhteen tai ikään kuin jälleenrakennetaan olemassa olevia kansallisten ilmoitusvelvollisuuksien infrastruktuuria direktiivin mukaisen kansallisen keskitetyn palvelupisteen luomiseksi. Toimiin osallistuu eri viranomaisten lisäksi yksityisiä sidosryhmiä politiikan eri aloilla (muun muassa meriliikenne, tulli, terveys ja rajavalvonta). Tämä johtaa monimutkaiseen täytäntöönpano- ja koordinointiprosessiin. Jäsenvaltion tasolla tarvitaan merkittäviä ponnistuksia, jotta kaikki nämä osapuolet osallistuisivat jatkuvasti ja voitaisiin varmistaa johdonmukainen ja tehokas koordinointi. Jäsenvaltioilla on edessään vaihtelevassa määrin myös seuraavat haasteet: · täytäntöönpanon vaikutukset osallistuvien jäsenvaltioiden ja sidosryhmien käytettävissä oleviin varoihin ja talousarviomenettelyihin; · luottamuksellisten tai arkaluonteisten tietojen vaihtoon ja tietojen laadun takaamiseen liittyvät huolenaiheet ja/tai lainsäädännölliset vaikeudet; · puuttuvat tai vielä riittämättömät EU:n tason tekniset eritelmät; · täytäntöönpanon ajoitus – myös eManifestin laatiminen sinisen vyöhykkeen yhteydessä (ks. jäljempänä). Merenkulkuala toi esiin, että yhteentoimivuutta koskevien normien puuttuessa ja kansallisella tasolla vaadittavien tietojen erilaisuuden vuoksi jäsenvaltioiden laatimat kansalliset yhden luukun järjestelmät voivat osoittautua melko erilaisiksi eri maissa. Tämä saattaa edellyttää erityisten rajapintojen luomista toimialan viestintään eri jäsenvaltioiden järjestelmien kanssa, mikä lisää täytäntöönpanokustannuksia ja vähentää toimialalle koituvia hyötyjä. 3.1.2. Ilmoitusmuodollisuuksien yhdenmukaistaminen ja yhteensovittaminen EU:n tasolla raportointimuodollisuuksia koskevan direktiivin 3 artiklan mukaisesti Ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti komissio kehittää yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa mekanismeja ilmoitusmuodollisuuksien yhdenmukaistamiseksi ja yhteensovittamiseksi unionissa. On kuitenkin syytä huomata, ettei direktiivissä säädetä erityisistä menettelyistä, jotka voisivat johtaa yhdenmukaistamista edistäviin sitoviin säädöksiin. Tätä varten komissio on perustanut merenkulkualan sääntelyn yksinkertaistamista ja meriliikenteen sähköisiä tietopalveluja käsittelevän asiantuntijaryhmän, "eMS-ryhmän", jonka tavoitteena on tukea jäsenvaltioita panemaan ilmoitusmuodollisuuksia koskeva direktiivi täytäntöön yhteensovitetulla tavalla. Ryhmän toimintaan osallistuu myös tarkkailijoita tärkeimmistä sidosryhmäliitoista. eMS-ryhmän rakennetta on selvitetty liitteessä I. Direktiivi pannaan täytäntöön vaiheittaisen lähestymistavan mukaisesti: (1) Vaihe 1: Toiminnallisten eritelmien laatiminen (2) Vaihe 2: Teknisten eritelmien laatiminen (3) Vaihe 3: Tekninen täytäntöönpano (4) Vaihe 4: Testaus (5) Vaihe 5: Toiminnan alkuvaihe Yksityiskohtainen kuvaus eri vaiheista esitetään liitteessä II. Alkuperäisen aikataulun mukaan yhteiset toiminnalliset vaatimukset oli määrä kehittää vuosien 2012 ja 2013 kuluessa (vaihe 1) ja tekniset eritelmät vuoden 2013 loppuun mennessä (vaihe 2). Tällä hetkellä asianomaiset alaryhmät ovat laatineet toiminnalliset eritelmät lähes kaikille ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin liitteessä yksilöidyille ilmoituksille. Tässä yhteydessä yksilöitiin, tarkasteltiin ja yhdenmukaistettiin horisontaalisesti useita yhteisiä tietoja ja kysymyksiä, joilla on horisontaalinen ulottuvuus. Tietojen kartoitusta ja toimintoja käsittelevä työryhmä on ehdottanut joukkoa yhdenmukaistettuja tietoja, jotka tämän direktiivin vaatimusten täyttämiseksi on toimitettava, mutta työ on vielä kesken. FAL-lomaketta 2 (lastiluettelo) ja rahtimanifestia koskevia liiketoimintasääntöjä ei ole vielä laadittu eivätkä ne olleet mukana tietojen kartoituksessa, jotta se ei häiritsisi eManifest-eritelmien laadintaa komission yksiköissä. Mainittu eManifest, joka on määrä toimittaa kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden kautta, on osa sinisen vyöhykkeen aloitetta. Koska koko yhdenmukaistamisprosessi johtaisi eri ilmoitusmuodollisuuksissa vaadittujen tietojen yhteisiin määritelmiin ja tietoformaatteihin, komission yksiköt pyrkivät yhdenmukaistamaan yhdenmukaistettua sähköistä rahtiliikenteen tullimanifestia ja muiden direktiivin 2010/65/EU mukaisesti kerättyjen tietojen ilmoitusmuodollisuuksia koskevat tekniset eritelmät. eManifest on edelleen käsittelyssä. Tekninen toteutusvaihe alkoi vuoden 2014 alussa, mutta jotkin jäsenvaltiot käynnistävät toteutuksen vasta, kun toiminnalliset ja tekniset eritelmät on saatettu päätökseen. Tekniset eritelmät eli datamääritelmät ja tietojen muoto on laadittu vasta sovittujen toiminnallisten eritelmien kattamien muodollisuuksien osalta. Työ on vielä kesken. Tämä saattaa vaikuttaa tuleviin aikatauluihin: järjestelmien on oltava valmiit vuoden 2015 ensimmäisellä puoliskolla toteutettavaan testaukseen, jotta ensimmäinen toimintavaihe voidaan aloittaa viimeistään 1. kesäkuuta 2015. 3.1.3. Hankkeiden tukeminen Helpottaakseen ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpanoa edelleen komissio käynnisti AnNa-hankkeen ja yhdennetyn meripolitiikan (IMP) esittelyhankkeen, joihin osallistuu useita jäsenvaltioita. 3.1.3.1. Yhdennetyn meripolitiikan esittelyhanke (IMP) IMP-esittelyhankkeessa, jonka budjetti on 700 000 euroa, toteutetaan SafeSeaNet-järjestelmän kehittämistä koskeva yhdennetyn meripolitiikan työohjelman toimi 3.1. Se on annettu Euroopan meriturvallisuusviraston tehtäväksi. Esittelyhankkeen tarkoituksena on kehittää ohjelmiston palvelujen osatekijät, joita käytettäisiin osallistuvien jäsenvaltioiden (Bulgaria, Italia, Kreikka, Malta ja Romania) ja Norjan tukemiseksi ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin mukaisten keskitetyn palvelupisteen ratkaisujen täytäntöönpanossa. Osallistuvat jäsenvaltiot voivat näin säästää kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden täytäntöönpanon vaatimia kustannuksia ja aikaa, koska ne voivat käyttää omissa kansallisissa järjestelmissään ja integroida niihin hankkeessa keskitetysti laadittuja osatekijöitä. Hankkeen tärkeimpänä suoritteena on kansallisen keskitetyn palvelupisteen prototyypin suunnittelua ja täytäntöönpano. Prototyypillä testataan tietovirtoja – merenkulkutoimialan (esim. laiva-asiamiehen tai päällikön tai muun asianmukaisesti valtuutetun henkilö) ja kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden välillä; – kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden ja viranomaisten (meriturvallisuus-, tulli-, rajatarkastus-, terveys- ja satamaviranomaiset ja muut mahdollisesti yksilöitävät viranomaiset) välillä sekä – SafeSeaNet-järjestelmän ja kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden välillä. Prototyypin ensimmäinen versio julkaistiin ja sitä testattiin vuoden 2013 aikana. Tämä versio mahdollisti ilmoitusmuodollisuuksien täyttämisen yhdenmukaistetun rajapinnan kautta. Käytetyt tietorakenteet ja -muodot perustuivat eMS-ryhmän tietojen kartoitusta ja toimintoja käsittelevän alatyöryhmän työn tuloksiin. Vuoden 2014 alussa tuli saataville prototyypin toinen versio, jonka rajapintojen kautta viranomaiset voivat käsitellä alustietojen antajilta saamaansa ja rekisteröidä asiaankuuluvat päätökset ja jossa tietojenvaihto SafeSeaNet-järjestelmän kanssa toimii. Vuoden 2014 aikana prototyyppiä on määrä kehittää edelleen, ja hankkeen viimeinen vaihe päättyy marraskuussa 2014. 3.1.3.2. AnNa-hanke[9] Euroopan laajuisen liikenneverkon (TEN-T) merten moottoriteitä koskevassa vuoden 2012 monivuotisessa ehdotuspyynnössä valittiin AnNa-hanke, jonka budjetti on 37 076 000 euroa ja joka toteutetaan vuosina 2012–2015. Hanke koskee edistyneitä kansallisia viranomaisverkkoja, ja se on ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin tehokasta täytäntöönpanoa tukeva jäsenvaltioiden hanke. Hankkeen tarkoituksena on tukea direktiivin mukaisten kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden kehittämistä tehokkaalla ja kestävällä tavalla (siinä esimerkiksi tuetaan tieto- ja viestintätekniikkaan perustuvaa järjestelmäintegraatiota meriliikenteen keskitettyjen palvelupisteiden kehittämisessä). Jäsenvaltioista 14 (Belgia, Bulgaria, Kypros, Kreikka, Ranska, Italia, Latvia, Alankomaat, Portugali, Romania, Slovenia, Espanja, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) ovat hankkeessa mukana aktiivisesti, ja kuusi muuta jäsenvaltiota (Kroatia, Tanska, Saksa, Irlanti, Suomi ja Malta) on mukana tarkkailijoina.[10] Useita merenkulkualan sidosryhmien organisaatioita on mukana hankkeessa liitännäisjäseninä[11]. AnNa-hanke toimii alhaalta ylöspäin -periaatteella, ja siinä autetaan kansallisia viranomaisia rakentamaan meriliikenteen keskitetyn palvelupisteen järjestelmät. Hankkeessa tuetaan (järjestelmä)integraatiota meriliikenteen kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden sisällä ja niiden välillä (aluksen ja rannikon sekä eri palvelujen ja hallintojen välillä). Taustalla on tarve · hyödyntää jo saatavilla olevaa dataa ja (kansainvälisiä) datamalleja optimaalisella tavalla; · yksilöidä selkeästi, mitä tietoja viranomaiset vaativat (lakisääteisesti) ja mitä tietoja logistiikkaketjun toimijat tarvitsevat; · yksilöidä, miten tietoja voidaan käyttää uudelleen; · ottaa huomioon pidemmän aikavälin näkökohdat. Tämä tarkoittaa sitä, että työssä ja investoinneissa olisi noudatettava kustannustehokkuuden periaatetta (myös sataman sisäisiin tiedonvaihtojärjestelmiin investoitaessa) ja että niiden pitäisi liittyä eurooppalaisen liikennepolitiikan täytäntöönpanoon, sähköistä rahtikirjaa (eFreight) ja ja sähköistä tullia (eCustoms) koskevien tavoitteiden saavuttaminen mukaan luettuna; · luoda kehys laatimalla luettelo toteutuskelpoisista toimenpiteistä (niiden kansainvälinen ulottuvuus mukaan luettuna). Hankkeessa laaditaan direktiivin vähimmäisvaatimuksia koskevat toiminnalliset ja tekniset vaatimukset sekä väliaikainen yleissuunnitelma. Lisäksi laaditaan sidosryhmäorganisaatioiden näkemyksiä kuvaava sidosryhmästrategia-asiakirja. Seuraavassa vaiheessa käynnistetään pilottihankkeita, jotta voidaan testata erilaisia direktiivin täytäntöönpanoa koskevia konsepteja ja ajatuksia. eMS-ryhmän toimintojen kanssa päällekkäisten ja ristiriitaisten toimien välttämiseksi AnNa-hankkeen suoritteet esitetään eMS-ryhmälle, joka validoi ne. Sekä yhdennetyn meripolitiikan esittelyhankkeen että AnNa-hankkeen tavoitteena on vastata joissakin jäsenvaltioissa ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpanossa koettuihin tarpeisiin. Yhdennetyn meripolitiikan esittelyhankkeen ja AnNa-hankkeen puitteissa tehdyn työn katsotaan tuovan lisäarvoa ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpanoon liittyvään eMS-ryhmän (alaryhmien) työhön edellyttäen, että hankeissa tehty työ on asianmukaisesti koordinoitua ja johdonmukaista. 4. Muut 15 artiklan mukaiset raportointivelvoitteet 4.1. Unionin alusliikennettä/alusten liikkeitä ja/tai kolmansien maiden tai vapaa-alueiden satamissa käyviä aluksia koskevien tietojen saatavuus Tällä hetkellä ei ole saatavilla yksityiskohtaista tietoa alusliikenteestä / alusten liikkeistä EU:n satamien välillä eikä kolmansien maiden ja vapaa-alueiden satamissa käyvien alusten määristä. Sidosryhmien organisaatioiden, kuten ECSAn ja WSC:n, mukaan valtaosa EU:n vesillä liikennöivistä aluksista käy kolmansien maiden satamissa, mutta täsmällisiä tietoja ei ole yleisesti saatavilla sen enempää lastimääristä kuin liikenteen tiheydestäkään. Kaikki lastia koskevat tiedot esitetään rahtimanifestissa. Lastitiedot on esitettävä tullille verotukseen liittyvistä ja muista syistä ja satamille/terminaaleille toimintaan liittyvistä syistä. Ne annetaan luottamuksellisesti näitä tiettyjä tarkoituksia varten, ja niitä voidaan käyttää muihin tarkoituksiin ainoastaan tiedot antavan henkilön tai viranomaisen nimenomaisella suostumuksella. Jäsenvaltioiden on toimitettava lastitiedot komissiolle (Eurostat), mutta näitä tietoja voidaan käyttää vain tavaroiden ja matkustajien merikuljetuksia koskevista tilastoista 6. toukukuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/42/EY määriteltyihin tarkoituksiin[12]. Merenkulun tilastotietoja käsittelevän työryhmän[13] mukaan satamien välisiä meriliikennetietoja pidettävä luottamuksellisina. Eurostat levittää sen sijaan kokoomatietoja lastimääristä satamien ja rannikkoalueiden välillä. On myös muita julkisesti saatavilla olevia tilastoja, mutta ne ovat liian yleisluonteisia (ne eivät koske tavaraliikennettä erikseen) ja/tai ne eivät liity alusten liikkeitä koskeviin tietoihin. Tietoja alusten liikkeistä on sisällytetty ilmoitusmuodollisuuksiin (satamien turvatoimia, vaarallisia aineita jne. koskevat ilmoitukset) tai niitä saadaan seurantajärjestelmistä, kuten automaattisista tunnistusjärjestelmistä (AIS)[14] ja pitkän kantaman järjestelmästä alusten tunnistamiseksi ja seuraamiseksi (LRIT)[15]. Saatavilla on vain harvoja tutkimuksia, joissa on analysoitu liikkeitä koskevia tietoja tiettyjen alueiden, tiettyjen alustyyppien tai tiettyjen ajanjaksojen osalta, eivätkä ne riitä antamaan käsitystä alusten liikkeistä EU:n sisällä ja EU:n ja kolmansien maiden tai vapaa-alueiden satamien välillä. Tutkimuksia, joissa yhdistetään alusten liikkeet satama-/rahtiliikenteeseen on tehty (onnistuneesti) sataman tai terminaalin tasolla. Vaikka teoriassa pitäisi olla mahdollista yhdistellä esimerkiksi AIS-järjestelmän tietoja lastitietoihin, tätä on erittäin vaikeaa tehdä EU:n tasolla. AIS-järjestelmän tietokannoissa on valtava määrä dataa, ja lastitietojen saaminen satamista ei ole helppoa tietojen luottamuksellisuuden vuoksi. Direktiivin 2009/42/EY puitteissa kerättyjen, satamien välisiä lastimääriä koskevien tietojen yleinen levittäminen olisi vastoin Euroopan tilastoja koskeviin käytännesääntöihin sisältyvää luottamuksellisuuden periaatetta sekä Eurostatiin ja kansallisiin tilastoviranomaisiin sovellettavia oikeudellisia puitteita. Ennalta valitut tutkijat voivat kuitenkin saada tieteellisiä tarkoituksia varten käyttöönsä luottamuksellista mikrodataa edellyttäen, että tällaista käyttöä koskevia Eurostatin suuntaviivoja noudatetaan. AIS-järjestelmän tiedoista olisi mahdollista johtaa yksityiskohtaisia tietoja alusten liikkeistä. Tietoja voitaisiin kerätä myös alusten ilmoitusmuodollisuuksien ja tulevaisuudessa eManifestin pohjalta. 4.2. Mahdollisuus välttää tai yksinkertaistaa kolmannen maan tai vapaa-alueen satamassa käyneitä aluksia koskevia muodollisuuksia Vaikka menettelyjä on jo yksinkertaistettu, meriliikenteen hallinnollisia menettelyjä pidetään edelleen usein tarpeettoman monimutkaisina ja päällekkäisinä, eikä niitä ole yhdenmukaistettu eri jäsenvaltioiden tai satamien välillä. Näin ollen meriliikenteen potentiaalia ei aina hyödynnetä kokonaisuudessaan. Sinisen vyöhykkeen aloitteen käynnistäminen helpottaa meriliikennealaa merkittävästi: sen myötä alukset voivat toimia EU:n sisämarkkinoilla vapaasti siten, että niihin kohdistuva hallinnollinen rasite on vähennetty minimiin. Samassa yhteydessä meriliikenteeseen sovellettavia tullitoimenpiteitä on määrä yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa tapauksissa, joissa alus on käynyt myös kolmansien maiden satamissa. Kun alukseen on lastattu unionitavaraa ja alus purjehtii 12 meripeninkulman aluevesirajan ulkopuolelle, kyseisen tavaran asema muuttuu automaattisesti muuksi kuin unionitavaraksi. Tällöin kaikki tavarat on käsiteltävä muuna kuin unionitavarana niiden saapuessa satamaan. Tämä pätee silloinkin, kun alus on matkalla toiseen EU:n satamaan. Näin ollen kun alus saapuu EU:n satamaan, tulli vaatii tiettyjä ilmoitusmuodollisuuksia, selvityksiä, tarvittaessa todisteita unionitavaran asemasta ja muiden aluksesta purettavien tavaroiden lastitietoja. Aluksen saapuessa seuraaviin EU:n satamiin siitä purettava tavara saattaa käydä läpi samat/vastaavat tarkastukset. Sinisen vyöhykkeen tiedonannossa viitataan kahteen lainsäädäntötoimenpiteeseen, joita komission on määrä ehdottaa. Niistä ensimmäinen – säännöllisen liikenteen harjoittamiseen eli pääasiassa unionitavaraa EU:n satamien välillä kuljettavien valtuutettujen alusten liikennöintiin sovellettavan järjestelmän yksinkertaistaminen – on jo hyväksytty. Uusien, 1. maaliskuuta 2014 alkaen sovellettavien sääntöjen myötä säännöllisestä liikenteestä tulee houkuttelevampaa. Ensinnäkin hakemuksen jättämistä seuraavaan kuulemiseen varattu aika on lyhennetty 45 päivästä 15 päivään. Toiseksi varustamot voivat sisällyttää hakemukseen alusta alkaen paitsi jäsenvaltiot, joihin jo liikennöidään, myös muita jäsenvaltioita, joihin liikennöidään mahdollisesti tulevaisuudessa. Koska useimmat alukset käyvät usein kolmansien maiden satamissa ja kuljettavat sekä unionitavaraa että muuta kuin unionitavaraa, ne jäävät joko säännöllisen liikenteen soveltamisalan ulkopuolelle tai kyseinen yksinkertaistaminen ei ole niiden kannalta tarkoituksenmukaista. Jos meriliikenteen halutaan hyödyntävän koko potentiaalinsa, myös tämän tyyppistä liikennettä olisi helpotettava. Tätä varten komissio kehittää toisena toimenpiteenä sähköistä lastiluetteloa eManifestia. Ensimmäisessä vaiheessa eManifestin toimittaminen EU:n satamaan sallii tulliviranomaisten helposti todentaa tavaroiden tullioikeudellisen aseman, mikä vähentää tullitarkastuksia. Vaikka alus olisi käynyt kolmannen maan satamassa mutta unionitavara pysyi aluksessa, unionitavaran tullioikeudellinen asema on helpompi osoittaa, jolloin niiden päästäminen jatkokuljetukseen nopeutuu. eManifestin pitäisi olla käyttövalmis kesäkuusta 2015. Henkilöliikenteen osalta on yksinkertaistettu Schengenin rajasäännöstöä. Kun alus saapuu EU:n satamaan, rajavalvonta edellyttää tiettyjä muodollisuuksia, kuten matkustaja- ja miehistöluetteloiden toimittamista. Tätä sovelletaan, kun laiva saapuu EU:n satamasta tai lähtee EU:n tai kolmannen maan satamaan. Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15. maaliskuuta 2006 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 562/2006[16], sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella (EU) N:o 610/2013[17], säädetään näiden menettelyjen helpottamisesta risteilyalusten, huviveneiden ja lauttayhteyksien osalta muun muassa siten, että yhdenmukaistetaan luetteloiden toimittamiselle asetetut määräajat ilmoitusmuodollisuuksia koskevassa direktiivissä säädettyjen määräaikojen kanssa. 4.3. Ilmoitusmuodollisuuksia koskevalla direktiivillä toteutetun yksinkertaistamisen ulottaminen koskemaan sisävesiliikentnettä ja sähköisen tiedonsiirtomenettelyn yhteentoimivuus jokiliikenteen tietopalvelun kanssa Meri- ja sisävesiliikenne ovat kaksi toisistaan erillistä liikennesektoria. Merenkulkualaa säännellään jo kattavasti EU:n lainsäädännössä ja kansainvälisillä säännöillä ja pakollisilla hallinnollisilla menettelyillä, tietojen toimittamis- ja raportointivelvoitteet mukaan luettuina. Sisävesiliikennettä säännellään vähäisemmässä määrin. Yhdenmukaistetuista jokitiedotuspalveluista (RIS) Euroopan yhteisön sisävesillä annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/44/EY[18] ja niitä seuranneissa elektronisia alusten ilmoittautumisjärjestelmiä koskevissa teknisissä eritelmissä, jotka kuvataan komission asetuksessa N:o 164/2010[19], määritellään jäsenvaltioiden välistä sähköistä raportointia ja tietojen toimittamista koskevat säännöt ja standardit, joita on määrä käyttää, kun kansalliset tai kansainväliset säännöt edellyttävät alusten raportointia. Sen lisäksi Reinin navigaation keskuskomissio otti 1. tammikuuta 2010 alkaen käyttöön pakollisen sähköisen raportoinnin tiettyjen konttialusten osalta, ja Saksan ja Alankomaiden välillä on toteutettu kansainvälinen tietojenvaihtojärjestely. Meriliikennesektorilla on sillä välin kehitetty vakiintunut tietojenvaihtomekanismi, SafeSeaNet-järjestelmä. Sen lisäksi ilmoitusmuodollisuuksia koskevassa direktiivissä säädetään kansallisista keskitetyistä palvelupisteistä, jotka ovat yksinkertaistettu ja selkiytetty tapa toimittaa moniin tarkoituksiin tarvittavat tiedot. Sähköinen tiedonsiirto on sisävesiliikenteen alalla järjestetty jokitiedotuspalvelujen kautta, mutta sinne ei ole luotu keskitettyä tietojen toimituspistettä eikä SafeSeaNet-järjestelmään verrattavissa olevaa edistynyttä tietojenvaihtomekanismia. Meriliikenteen alan ilmoitusmuodollisuuksien yksinkertaistamista voitaisiin mahdollisesti ulottaa koskemaan myös sisävesiliikenteen alaa, mutta tämä edellyttäisi (1) meriliikenteen alalla käytettyjen tietokokonaisuuksien yhdenmukaistamista sisävesiliikenteessä käytettyjen kanssa ja (2) sähköisen tietojenvaihdon organisoinnin sekä mahdollisesti myös sähköistä raportointia sisävesiliikenteessä koskevien oikeudellisten puitteiden tarkistamista. Lisäksi olisi laadittava kaikkien asianomaisten sidosryhmien tuella vaiheittainen ja hyvin jäsennelty toimintasuunnitelma ja realistinen aikataulu. 5. Päätelmät Ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpano on edelleen käynnissä, ja kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden perustaminen on saatava päätökseen vasta kesäkuussa 2015. Konsultin raportin ja jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa eMS-ryhmän puitteissa käytyjen keskustelujen perusteella voidaan kuitenkin esittää joitakin huomioita. Kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden perustamiseen osallistuu useita eri viranomaisia ja sidosryhmiä, joilla on erilaiset tehtävät, toimivalta ja vastuut. Niiden välinen yhteistyö sekä EU:n että jäsenvaltioiden tasolla on ratkaisevan tärkeää, ja sitä olisi vahvistettava. Tehokkuuden maksimointiin ja työn päällekkäisyyden välttämiseen liittyvistä syistä pohjana pyritään pitämään olemassa olevia järjestelmiä, teknisiä ratkaisuja ja standardointia. Näin voidaan myös hyödyntää järjestelmiin jo tehtyjä investointeja. Olemassa olevien järjestelmien pohjalta edetessä olisi kuitenkin pidettävä mielessä direktiivin vaatimukset ja varmistettava, että niitä noudatetaan asianmukaisesti. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden olisi huolellisesti arvioitava olemassa olevia järjestelmiään, osallistuttava aktiivisesti eMS-ryhmän työhön ja pantava toiminnalliset ja tekniset eritelmät täytäntöön asianmukaisella tavalla ja eMS-ryhmässä käytyjen keskustelujen mukaisesti. Lisäksi voitaisiin hyödyntää yhdennetyn meripolitiikan esittelyhankkeessa ja AnNa-hankkeessa tehtyä työtä. Molemmat hankkeet tarjoavat käytännön ratkaisuja kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden perustamista varten. Kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden täytäntöönpanoprosessin tukemista on tarpeen jatkaa, jotta ne perustettaisiin säädetyssä määräajassa. Toiminnallisia ja teknisiä eritelmiä on kehitettävä edelleen niin pian kuin mahdollista. Tältä osin tärkeä tekijä on eManifest, jossa ilmoitetaan valtaosa keskitettyjen palvelupisteiden kautta toimitettavista tiedoista. Jäsenvaltiot lykkäävät kansallisten keskitettyjen palvelupisteidensä tieto- ja viestintäteknisten ratkaisujen viimeistelyä, kunnes on olemassa selkeä käsitys eManifestin tiedoista. Asiassa toimivaltainen yhteisön tullikoodeksia käsittelevä komitea äänestää vaadittavasta oikeudellisesta kehyksestä vuoden 2014 puoliväliin mennessä. Muiden ilmoitusmuodollisuuksien osalta voidaan tehdä seuraavat päätelmät: · Tällä hetkellä ei ole saatavilla riittävää yksityiskohtaista tietoa alusliikenteestä / alusten liikkeistä EU:n satamien välillä eikä kolmansien maiden ja vapaa-alueiden satamissa käyvien alusten määristä. On kuitenkin yksilöity mahdollisuuksia koota tulevaisuudessa enemmän tietoja. Komissio tarkastelee näitä mahdollisuuksia ja selvittää, voidaanko niiden avulla parantaa tilastojen laatua ja saatavuutta ja jos, niin miten. · Vesiliikenteen hyödyntämistä olisi optimoitava välttämällä kolmannen maan tai vapaa-alueen satamassa käyneisiin aluksiin sovellettavia muodollisuuksia tai yksinkertaistamalla niitä. Sinistä vyöhykettä koskevan tuoreen aloitteen ja –toteuduttuaan – eManifestin uskotaan olevan merkittävä askel tähän suuntaan. Seuraavaksi komission olisi tarkasteltava toimenpiteiden yksinkertaistamista edelleen esimerkiksi lisäämällä eManifestiin muita toimintoja (tulli). · Ilmoitusmuodollisuuksia koskevassa direktiivissä kaavailtua yksinkertaistamista on järkevää ulottaa sisävesiliikennealalle ja sovittaa RIS-järjestelmä SafeSeaNet-järjestelmään, vaikkakin tietyin edellytyksin. Komissio tarkastelee näitä kysymyksiä ja tarvittaessa käsittelee tiettyjä kohtia RIS-järjestelmää koskevan toimintapolitiikan tulevan uudelleentarkastelun ja sähköistä rahtikirjaa (eFreight) koskevan aloitteen yhteydessä. 6. Tulevaisuudennäkymät Kaikessa EU:n politiikassa korostetaan tarvetta tehostaa resurssien käyttöä ja varmistaa Euroopan liikennetoimialan ja kaupan kilpailukyky. Komissio uskoo, että näiden tavoitteiden saavuttamiseksi on yhtenä keskeisenä tekijänä hyödynnettävä sähköistä tietoa paremmin. Kansalliset keskitetyt palvelupisteet luovat jäsenvaltioihin monialaiset tietojenvaihtoympäristöt, joiden avulla kansalliset viranomaiset saavat kaikki asiaankuuluvat meriliikenteen tiedot yhden palvelupisteen kautta kun taas toimialan tarvitsee toimittaa tiedot vain kerran. SafeSeaNet-järjestelmän avulla asiaan liittyviä tietoja voidaan jakaa ja jaetaan kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden ja siten jäsenvaltioiden välillä. Kansalliset keskitetyt palvelupisteet ja SafeSeaNetin alusta muodostavat yhdessä todelliset puitteet merialan tietojen keräämiselle ja vaihdolle, tarjoavat palveluja erilaisille meriliikenteeseen liittyville toiminnoille ja vastaavat meriliikennealan toimijoiden erilaisiin tarpeisiin. SafeSeaNet-järjestelmä todellakin kehittyy, ja se pystyy tarjoamaan yhdennettyjä merenkulkualan palveluja integroimalla maanpäällisiä ja satelliittivälitteisiä AIS-, LRIT- ja satelliittikuvia. Tästä johtuen SafeSeaNet-järjestelmästä saatavia tietoja käytetään jo muihin tarkoituksiin kuin meriturvallisuuteen, esim. FRONTEXin suorittamaan rajavalvontaan/maahanmuuton valvontaan, Euroopan kalastuksenvalvontaviraston suorittamaan kalastuksen valvontaan ja merenkulun turvatoimiin, kuten merirosvouksen torjuntaan. Parhaillaan käydään keskusteluja SafeSeaNetin käyttämisestä muihin toimintoihin, kuten lainvalvontaan sekä rajavartioston ja tullin toimiin. Tällainen kehitys on keskeisessä asemassa myös tietojen ja yhteisen tietojenvaihtoympäristön (CISE) aloitteen/toimen toteuttamisessa. Sillä pyritään edistämään monialaista valvontatietojen vaihtoa merialalla, puolustusala mukaan luettuna. Kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden / SafeSeaNet-järjestelmän alustojenk autta hoituu jo merkittävä osa datan ja tietojen jakamisesta sekä keskitetysti että hajautettuna, minkä vuoksi kansalliset viranomaiset voivat rakentaa uutta jo olemassa olevien järjestelmien ja ratkaisujen varaan. Tämä parantaa tietojenvaihtoa kansainvälisellä, EU:n ja kansallisella tasolla. Keskipitkällä aikavälillä voimassa olevaa lainsäädäntöä on selvennettävä ja mukautettava ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpanosta ja käytöstä saatujen kokemusten sekä SafeSeaNetin piirissä aikaansaadun teknisen kehityksen perusteella. Ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin ja kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden osalta olisi mahdollista tarkastella seuraavia seikkoja, jotka edistäisivät yksinkertaistamista ja hallinnollisen taakan keventämistä sekä viranomaisten että merenkulkutoimialan kannalta: · direktiivin soveltamisalan laajentaminen kattamaan uusia muodollisuuksia, kuten satamavaltion harjoittamaan valvontaan liittyvät ilmoitukset; · kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden täytäntöönpanon seurantamenetelmät niiden optimoimiseksi edelleen; · unionin lainsäädännön säädösten yhdenmukaistaminen, mukaan luettuina ilmoitusmuodollisuuksia koskevassa direktiivissä asetetut ilmoitusvelvoitteet, niiden soveltamisalaan kuuluvien alusten ja poikkeusten osalta; · EU:n sisäistä meriliikennettä harjoittavat alukset joistakin ilmoitusvelvoitteista vapauttavan 9 artiklan uudelleentarkastelu, koska jäsenvaltioiden mukaan tiettyjen tietojen antaminen voi edelleen olla tarpeen. Uudelleentarkastelu voi auttaa ymmärtämään paremmin, mitä poikkeuksia EU:n satamien välillä liikennöiville aluksille voidaan myöntää; · ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin soveltamisalaan kuuluvissa unionin eri säännöksissä säädettyjen, ilmoitusvelvoitteisiin sovellettavien määräaikojen yhdenmukaistaminen; · kansallisista vaatimuksista aiheutuvien, kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden kautta suoritettavien ilmoitusmuodollisuuksien yhdenmukaistaminen; · tietojen uudelleenkäyttö EU:n tasolla. Lisäksi olisi tarkasteltava komission mahdollisuutta vahvistaa oikeudellisesti sitovia eritelmiä. On selvästi tarpeen vahvistaa sitova väline, jolla säännellään joitakin esimerkiksi lastitietoihin liittyviä toimintoja ja luonteeltaan teknisiä kysymyksiä, kuten teknisiä eritelmiä ja tunnistamista ja käyttöoikeuksia koskevia seikkoja, koska nykyinen ilmoitusmuodollisuuksia koskevassa direktiivissä säädetty lainsäädäntökehys ei ole riittävä. Tällainen väline voisi perustua esimerkiksi direktiivissä 2002/59/EY säädettyyn rajapinnan ja toimintojen valvonta-asiakirjaan. SafeSeaNet-järjestelmän osalta on omaksuttu kaksivaiheinen lähestymistapa tarkistettaessa direktiiviä 2002/59/EY. Ensimmäisessä vaiheessa keskitytään tärkeisiin osatekijöihin, jotka koskevat sähköisen tiedon hyödyntämisen parantamista ja yhteentoimivuuden luomista nykyisten merenkulun ja muiden asiaan liittyvien seuranta-, tieto- ja raportointijärjestelmien kanssa. Tarkoituksena on mahdollistaa yhdennetyn meripolitiikan palvelujen tarjoaminen siten, että järjestelmän ytimenä on SafeSeaNet. Toimet ovat seuraavat: · direktiivin 2002/59/EY liitteen III saattaminen ajan tasalle valjastaen tekniikan kehitys SafeSeaNet-järjestelmän kautta yhdennetyn meripolitiikan palvelujen käyttöön ja tämän seurauksena korkean tason ohjausryhmän periaatteiden ja tehtävien mukauttaminen; · kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden / SafeSeaNet-järjestelmän alustan integroinnin ja käytön selkiyttäminen ympäristöön liittyvän seurannan ja raportoinnin osalta (esimerkiksi satamien vastaanottolaitteisiin ja alusten aiheuttamaan ympäristön pilaantumiseen liittyvät seuranta- ja tietojärjestelmät). Toisessa vaiheessa direktiivi tarkistetaan perusteellisesti ottaen huomioon ilmoitusmuodollisuuksia koskevan direktiivin täytäntöönpanon vaikutukset ja siitä saadut kokemukset. Lisäksi komissio aikoo kehittää sähköisiä merenkulkupalveluja koskevan eMaritime-aloitteen, jolla pyritään optimoimaan alukseen ja lastiin liittyviä satamaprosesseja ja vähentämään hallinnollista rasitetta tarkastelemalla nykyisiä käytäntöjä, prosesseja ja sääntöjä ja ehdottamalla menettelyjen yksinkertaistamista nykyisten ja uusien sähköisten järjestelmien käytön, tiedon jakamisen ja vanhentuneiden käytänteiden ja säännösten poistamisen kautta. Tämän aloitteen yhteydessä käynnistetään asiantuntijoiden kanssa käytävät keskustelut, joissa merenkulun toimiala ja viranomaiset yhdessä yksilöidä esteitä, jotka haittaavat Euroopan meriliikennesektorin kilpailukykyä ja tehokkuutta, ja kartoittaa lupaavia ideoita tilanteen parantamiseksi. Logistiikan osalta komissio käynnistää tavaraliikenteen sähköistä tiedonsiirtoa koskevan eFreight-aloitteen, jolla pyritään parantamaan sidosryhmien välisiä yhteyksiä tietojen saatavuuden ja käytön tehostamiseksi paitsi meritse myös muilla liikennemuodoilla kulkevassa tavaraliikenteessä. e-Freight-aloitteen tavoite on kolmiosainen: siirrytään aidosti paperisten asiakirjojen käytöstä sähköisiin asiakirjoihin, yksinkertaistetaan menettelyjä sekä vältetään samojen tietojen toistuvaa syöttämistä eri järjestelmiin ja integroidaan eri lähteistä ja eri kerroksista saadut tiedot kautta koko ketjun. Tästä syntyy uusia liiketoimintamahdollisuuksia. Erityisesti ilmoitusmuodollisuuksien osalta ilmoitusmuodollisuuksia koskevaa direktiiviä ja toimintapoliittisia aloitteita, kuten eMaritime-aloitetta ja sinisen vyöhykkeen aloitetta, olisi täydennettävä eFreight-aloitteessa kehitettävillä teknisillä välineillä ja koordinointivalmiuksilla. Tiedon uudelleenkäyttöä laajentamalla päästään tilanteeseen, jossa toimialan viranomaisille yhden kerran toimittamat tiedot riittävät tullin ja liikenneviranomaisten tarpeisiin sekä muihin tarkoituksiin kaikissa liikennemuodoissa. Kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden perustaminen ja sähköisten tietojen ja tiedonsiirtojärjestelmien saatavuus meriliikennealalla ovat jo melkoinen saavutus, mutta katseet on suunnattava tulevaisuuteen. Merialan uuden sukupolven tieto- ja tiedonvaihtojärjestelmän, jossa yhdistyvät kansalliset keskitetyt palvelupisteet, SafeSeaNet ja eMaritime-aloite ja joka rakentuu niiden varaan, olisi oltava hyödyksi meriliikennealan eri toiminnoille ja vastattava tarpeisiin sekä kansallisella että EU:n tasolla, jotta se parantaisi meriturvallisuutta ja merenkulun liikenneulottuvuutta sekä helpottaisi kauppaa. Tämä edistää kokonaisvaltaisempaa lähestymistapaa, joka osaltaan auttaa saavuttamaan liikennettä koskevassa komission valkoisessa kirjassa asetetut tavoitteet. [1] EUVL L 283, 29.10.2010. [2] http://ec.europa.eu/transport/modes/maritime/studies/doc/2013-12-reporting-obligation-2010l0065-final-report.pdf [3] KOM(2009) 10 lopullinen, 21.1.2009. [4] EYVL L 208, 5.8.2002. [5] SafeSeaNet-järjestelmä on sähköinen alusliikenteen raportointi- ja tiedonvaihtojärjestelmä, jota ylläpitää ja jonka teknisestä kehittämisestä vastaa Euroopan meriturvallisuusvirasto (EMSA). Järjestelmässä on muun muassa aluksen tunnistus-, sijainti- ja tilannetiedot, lähtö- ja saapumisajat, selostukset vaaratilanteista ja vaarallisia aineita koskevat yksityiskohtaiset tiedot. [6] COM(2012) 573 final, 3.10.2012. [7] COM(2013) 510 final, 8.7.2013. [8] EUVL L 23, 26.1.2008. [9] www.annamsw.eu. [10] Tarkkailijan asema on lisäksi myös Islannilla, Israelilla, Montenegrolla ja Norjalla. [11] Laivanpäällystöliittojen eurooppalainen liitto CESMA (Confederation of European Shipmasters’ Associations), huolinta-, logistiikka- ja tullialan eurooppalainen järjestö CLECAT (European organisation for freight forwarding, logistics and customs), rahtihuolitsijoiden kansainvälinen liitto FIATA (International Federation of Freight Forwarders Associations), laivameklareiden ja -agenttien liitto Euroopan yhteisössä ECASBA (European Community Association of Ship brokers and agents), laivanvarustajien liitto Euroopan yhteisössä ECSA (European Community Shipowners’ Association), Euroopan satamapäälliköiden komitea EHMC (European Harbour Masters’ Committee), satamansisäisten tiedonvaihtojärjestelmien operaattoreiden eurooppalainen liitto EPCSA (European Port Community Systems Association), Euroopan merisatamaliitto ESPO (European Sea Port Association), maailman merenkulkuneuvosto WSC (World Shipping Council) ja maailman tullijärjestö WCO (World Customs Organisation). [12] EUVL L 141, 6.6.2009, s.29. [13] Meriliikenteen tilastotietoja käsittelevä työryhmä on komission asiantuntijaryhmä, joka antaa komissiolle neuvoja kyseisellä alalla, tekee tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden tilastolaitosten ja komission kanssa ja helpottaa tietojen, kokemusten ja hyvien käytäntöjen vaihtoa. [14] Kansainvälisessä yleissopimuksessa ihmishenkien turvaamisesta merellä (SOLAS), sellaisena kuin se on muutettuna, määrätään kaikissa aluksissa pakollisesta automaattisesta tunnistusjärjestelmästä, jonka on kyettävä antamaan alusta koskevia tietoja toisille aluksille ja rannikkoviranomaisille automaattisesti. [15] SOLAS-yleissopimuksella, sellaisena kuin se on muutettuna, otettiin käyttöön myös pitkän kantaman järjestelmä alusten tunnistamiseksi ja seuraamiseksi (LRIT). LRIT-järjestelmässä annettavien alusten sijaintiraporttien pääasiallisena tarkoituksena on mahdollistaa se, että yleissopimuksen osapuolina olevat valtiot voivat saada aluksen yksilöintiä ja sijaintia koskevat tiedot riittävän ajoissa, jotta kyseisen valtion rannikkovesillä liikkuvan aluksen aiheuttamat turvallisuusriskit voidaan arvioida ja jotta niihin voidaan tarvittaessa varautua riskien pienentämiseksi. [16] EUVL L 105, 13.4.2006, s. 1. [17] EUVL L 182, 29.6.2013, s. 1. [18] EUVL L 255, 30.9.2005, s. 152. [19] EUVL L 57, 6.3.2010, s. 1. LIITE I: eMS-työryhmän toiminta Keskustellakseen tietyistä aihepiireistä ja muodollisuuksista eri hallintoviranomaisten kanssa eMS-työryhmä perusti seuraavat kahdeksan aihepiirikohtaista alaryhmää: 1) Yleisten merenkulkuasioiden alaryhmä: ennakkoilmoitus saapumisesta satamaan, ilmoitus vaarallisista ja ympäristöä pilaavista aineista, FAL-lomake 1 (yleisselvitys) ja FAL-lomake 7 (luettelo vaarallisista aineista) 2) Tulliasioiden alaryhmä: saapumisen yleisilmoitus, FAL-lomake 2 (lastiluettelo), FAL-lomake 3 (luettelo aluksen varastoista) ja FAL-lomake 4 (luettelo laivaväen omaisuudesta) 3) Jäteasioiden alaryhmä: ilmoitukset jätteestä ja lastijäämistä 4) Turvallisuusasioiden alaryhmä: ilmoitukset turvatoimista 5) Terveysasioiden alaryhmä: meriterveysilmoitus 6) Rajatarkastusasioiden alaryhmä: alukseen jäävien henkilöiden rajatarkastukset, FAL-lomake 5 (miehistöluettelo) ja FAL-lomake 6 (matkustajaluettelo) 7) Tietojen kartoituksen ja toimintojen alaryhmä 8) Keskitettyjen palvelupisteiden ja datavirtojen määrittelyn alaryhmä eMS-ryhmässä ja alaryhmissä kokoontuvat direktiivin täytäntöönpanosta vastaavat kansalliset koordinaattorit ja esim. liikenteestä, tulliasioista, terveysasioista ja rajatarkastuksista vastaavat kansalliset viranomaiset kukin käyttämiensä tietojen mukaisesti. Työhön osallistuu merkittävällä panoksella Euroopan meriturvallisuusvirasto EMSA, joka tukee komissiota ja jäsenvaltioita toiminnallisten ja teknisten eritelmien laadinnassa ja hallinnoi esittelyhanketta. Komission asiantuntijaryhmille kuten SafeSeaNetin korkean tason ohjausryhmälle[1] tiedotetaan ja sitä kuullaan tietojenvaihtoa koskevista asioista, ja sähköistä tullia käsittelevälle ryhmälle[2] tiedotetaan ja sitä kuullaan vastaavasti tulliasioista. LIITE II: etenemissuunnitelma 1) Vaihe 1: Toiminnallisten eritelmien laatiminen Toiminnallisissa eritelmissä kuvataan sidosryhmien (viranomaisten ja toimialan) tarpeet ja menettelyt sekä toimitetulta ja jaetulta tiedolta vaadittavat ominaisuudet. Eritelmien avulla voidaan välttää päällekkäisyyttä ja epäjohdonmukaisuutta, ja ne mahdollistavat tarvittavan työn ja resurssien täsmällisemmän arvioinnin. Eritelmät antavat tarkan kuvan ratkaistavista ongelmista, jolloin järjestelmäarkkitehdit voivat suunnitella järjestelmät tehokkaasti ja arvioida vaihtoehtoisten suunnitelmien kustannukset. Ne toimivat myös ohjenuorana testaajille kunkin teknisen vaatimuksen todentamisessa. Toiminnallisiin eritelmiin sisältyy seuraavat elementit: keskitetyn palvelupisteen ja tietovirran määritelmät, kunkin ilmoitusmuodollisuuden liiketoimintasäännöt, liiketoimintasääntöjen yhdenmukaistaminen ja datajoukon kartoitus. 2) Vaihe 2: Teknisten eritelmien laatiminen Teknisissä eritelmissä määritellään keskitetyn palvelupisteen ja siihen liittyvien verkkoyhteyksien välinen yhteyspinta, mukaan lukien järjestelmäarkkitehtuuri, yhteyspinnat ja suorituskykyvaatimukset. Niihin sisältyvät merenkulkutoimialan ja keskitetyn palvelupisteen sekä keskitetyn palvelupisteen ja SafeSeaNet-järjestelmän välinen yhteyspinta, keskitetyn palvelupisteen pakolliset toiminnot kuten tietojen laatu ja käyttöoikeuksien hallinta, käyttäjien tunnistaminen, testaussuunnitelmien tilaaminen ja alustietojen tallennus. Toiminnalliset ja tekniset eritelmät muodostavat yhdessä täytäntöönpanon suuntaviivat. Kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden suuntaviivoissa määritellään vaaditut vähimmäistoiminnot, joita kansallisten keskitettyjen palvelupisteiden on tuettava. Niissä määritellään myös toimintoja, joita jäsenvaltiot voivat toteuttaa kansallisista säännöksistään riippuen. Vähimmäisvaatimukset ovat suuntaviivoissa pakollisia ja muut vapaaehtoisia. 3) Vaihe 3: Tekninen täytäntöönpano Tässä vaiheessa jäsenvaltiot ja Euroopan meriturvallisuusvirasto toteuttavat kansalliset ja keskitetyt järjestelmät, joista on sovittu vaiheissa 1 ja 2. 4) Vaihe 4: Testaus Testausvaiheessa suoritetaan toiminnalliset ja muut kuin toiminnalliset testit. Toiminnallisissa testeissä todennetaan toiminnallisissa eritelmissä täsmennettyjä eritelmiä. Niissä ei pyritä vastaamaan kysymyksiin, kuten "voiko käyttäjä tehdä näin" ja "toimiiko tämä erityinen ominaisuus". Muu kuin toiminnallinen testaus koskee muita näkökohtia, kuten skaalattavuutta tai muuta suorituskykyä, käyttäytymistä tiettyjen rajoitusten mukaisesti tai turvallisuutta. 5) Vaihe 5: Toiminnan alkuvaihe Tässä viimeisessä vaiheessa kansallista täytäntöönpanoa verrataan oikeudellisiin ja teknisiin vaatimuksiin. [1] Komission päätös 2009/584/EY, tehty 31 päivänä heinäkuuta 2009 (EUVL L 201, 1.8.2009, s. 63), SafeSeaNet-järjestelmän korkean tason ohjausryhmän perustamisesta (ryhmään kuuluvat kaikki EU:n jäsenvaltiot ja komissio). [2] Sähköistä tullia käsittelevä komitea on komission asiantuntijaryhmä, jonka alaa on sähköistä tullia koskevan strategian toimintapoliittinen täytäntöönpano.