FI    FI  EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel 5.2.2007 
KOM(2007) 39 lopullinen 
  
KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTO LLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
kalastuskapasiteetin ja pyyn tiponnistuksen indikaattoreiden  parantamisesta yhteisessä 
kalastuspolitiikassa 
 
FI 2   FI KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTO LLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE 
kalastuskapasiteetin ja pyyn tiponnistuksen indikaattoreiden  parantamisesta yhteisessä 
kalastuspolitiikassa 
Sisällysluettelo 
1. Tiedonannon tarkoitus.................................................................................................. 3 
2. Kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen määritelmät............................................. 3 2.1. Kalastuskapasiteetti...................................................................................................... 3 
2.2. Pyyntiponnistus........................................................................................................... .3  
3. Kalastuskapasiteetin määrittäminen............................................................................. 4 3.1. Alusten ominaisuuksiin perustuvat kala stuskapasiteetin indikaattorit......................... 4 
3.1.1. Kalastusaluksen vetoisuus............................................................................................ 4 3.1.2. Kalastusaluksen koneteho ............................................................................................ 5 3.1.3. Muut aluksen ominaisuuksiin perustuvat kalastuskapasiteetin indikaattorit ............... 6 
3.2. Pyydyksiin perustuvat kalastuska pasiteetin indi kaattorit............................................. 6 
3.2.1. Pyydystyyppi ja -koko. Te hokkuus ja valikoivuus ...................................................... 6 
3.2.2. Troolien kalastuskapasiteetin indikaattorit .................................................................. 7 3.2.3. Pikiensiimojen kalastuskapasiteetin indikaattorit ........................................................ 7 3.2.4. Nuottien kalastuskapasiteetin indikaattorit .................................................................. 7 3.2.5. Mertojen kalastuskapasi teetin indikaattorit.................................................................. 7 
3.2.6. Verkkojen ja riimuverkkojen kalast uskapasiteetin indikaattorit.................................. 7 
3.2.7. Valvonta ja noudattaminen .......................................................................................... 7 4. Teknologian kehittyminen ........................................................................................... 8 5. Kalastustoiminta........................................................................................................... 9  
5.1. Kalastustoiminnan määritelmä..................................................................................... 9 5.2. Toiminnan kirjaaminen ja se uranta; kalastuspäiväkirja............................................... 9 
6. Jatkotoimenpiteet ....................................................................................................... 10 7. Päätelmät................................................................................................................... . 11 
 
FI 3   FI 1. TIEDONANNON TARKOITUS  
Kalastuslaivastojen kapasiteetin mukauttaminen niiden käytettävissä oleviin 
kalastusmahdollisuuksiin ja pyyntiponnistuksen rajoittaminen tarvittaessa kalakantojen säilyttämiseksi ovat tärkeimpiä yhteisen kalastuspolitiikan hoitovälineitä. 
Tämän tiedonannon tarkoituksena on avata ke skustelu soveltuvimmista keinoista 
kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen määr ittämiseksi yhteisessä kalastuspolitiikassa.  
2. K
ALASTUSKAPASITEETIN JA PYYNTIPONNISTUKSEN MÄÄRITELMÄT  
2.1. Kalastuskapasiteetti 
Kalastuskapasiteetti on määritelty aluksen  tai alusryhmän pyyntikapasiteetiksi 1. Kapasiteetin 
määrittämiseksi on olemassa kaksi tapaa. 
Taloudellisessa lähestymistavassa aluksen tai alusryhmän kapasiteetti rinnastetaan 
enimmäis tuotokseen , toisin sanoen enimmäismäärään kalaa, joka voidaan pyytää tietyn 
ajanjakson aikana edellyttäen, että alusten käy ttöaste on täysimääräinen ja kalakannat pysyvät 
hyvässä kunnossa. 
Kalastuksenhoidossa yleisesti käytetyssä toisessa lähestymistavassa kapasiteetin 
määrittäminen perustuu laivastojen potentiaaliseen panokseen  kalastusalalla 
kalastuskuolevuuden aiheuttajana. Tämä tapa määrittää poten tiaalinen enimmäispanos voi 
perustua alusten tai pyydysten erityisomi naisuuksiin, joita voidaan käyttää myös 
kalastuskapasiteetin määrittämisen parametreinä. 
Toistaiseksi kalastuskapasiteetti on yhteise ssä kalastuspolitiikassa määritetty aluksen 
ominaisuuksien perusteella. Tämä käytäntö perustuu 1980-luvun al ussa hyväksyttyihin 
ensimmäisiin monivuotisiin ohjausohjelmiin. Tuolloin kalastuskapasiteetin indikaattoreiksi valittiin alusten vetoisuus ja koneteho, ja ne on sisä llytetty myös yhteist ä kalastuspolitiikkaa 
koskevaan perusasetukseen 
2, jossa säädetään lisäksi mahdollisuudesta määritellä 
kalastuskapasiteetti pyydysten m äärän ja/tai koon perusteella. 
2.2. Pyyntiponnistus 
Yhteisön lainsäädännössä aluksen pyyntiponnistuksel la tarkoitetaan aluksen kapasiteetin ja 
kalastustoiminnan tuloa, ja kun on kyse joukosta aluks ia, sillä tarkoitet aan joukon kaikkien 
alusten pyyntiponnistusten summaa.  
Pyyntiponnistus voidaan katsoa energiapanokseksi, jo lloin kapasiteetti va staa konetehoa ja 
kalastustoiminta aikaa, jona kyseinen teho on käytössä. Tämä on erityisen helppoa silloin, kun 
kapasiteetti määritellään aluks en tehoksi (ks. 3.1.2 kohta). 
                                                 
1 Gréboval D. (ed.): Managing fishing capacity: selected papers on underlying concepts and issues. FAO 
Fisheries Technical Paper. No . 386. Rooma, FAO. 1999. 
2 Elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä 
kalastuspolitiikassa 20. joulukuuta 2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 3 artikla. 
 
FI 4   FI 3. KALASTUSKAPASITEETIN MÄÄRITTÄMINEN  
3.1. Alusten ominaisuuksiin perustuvat kalastuskapasiteetin indikaattorit 
Kalastuskapasiteetin määrittäminen aluksen om inaisuuksien perusteell a on yleinen käytäntö. 
Lähestymistapa on yksinkertaine n ja suhteellisen helposti to teutettavissa ainakin aluksen 
vetoisuuden osalta. Koneteho ja vetoisuus ovat yleisimmin käyt etyt indikaattorit, joskin on 
olemassa myös muita vaihtoehtoja.  
3.1.1.  Kalastusaluksen vetoisuus 
Aluksen vetoisuus riippuu sen sisätilavuudesta tai osasta sisätilavuut ta. Aluksen vetoisuuden 
laskemiseksi on olemassa useita tapoja, jotk a eroavat toisistaan pääasiassa laskemisessa 
huomioon otettavien tilojen osalta. 
Yhteisen kalastuspolitiikan al kuaikoina jäsenvaltioissa sove llettiin erilaisia standardeja 
vetoisuuden mittaamiseen. Ainoa staan yli 24 metrin pituis iin aluksiin, jotka liikkuivat 
kansainvälisillä vesillä, sovellettiin kaikkialla yhteisössä yhteistä mittausjärjestelmää, koska 
ne kuuluivat Lontoon yleissopimuksen piiriin 3. 
Neuvosto hyväksyi vuonna 1994 nykyisin käytössä olevan vetoisuuden määritelmän, jota 
sovelletaan kaikkiin yht eisön kalastusaluksiin 4. Kokonaispituudeltaan yl i 15 metrin pituisten 
alusten vetoisuus lasketaan Lontoon yleissopim uksen mukaisesti aluksen suljettujen tilojen 
kokonaistilavuuden perusteella, kun taas alle 15 me trin pituisten alusten aluksen suljettujen 
tilojen kokonaistilavuus korvataan rungon tilavuu tta (pituus, leveys ja syvyys) koskevalla 
arviolla. 
Vuoden 2003 lopusta lähtien kaikki yhteisön kala stusalukset mitataan yhteisen vetoisuuden 
määritelmän mukaisesti. Tämä on merkittävä as kel yhteisessä kalastuspolitiikassa. Toisinaan 
kalastajat kuitenkin vaativat, että  tietyt aluksen tilat olisi jätettävä vetoisuuden laskemisen tai 
jopa laivastoon lisäämistä ja laivasto sta poistoa koskevien järjestelyjen 5 ulkopuolelle. 
Komission näkemyksen mukaan tämä olisi askel taaksepäin ja haitaksi nykyisten kapasiteetin 
hallintatoimenpiteiden kehittämiselle. Aiemmin vetoisuus mitattiin eri tavoin eri 
jäsenvaltioissa, mutta yhteinen piirre kaikkialla oli tiettyjen tilojen jättäminen pois laskelmista. Tämä monimutkaisti järjestelmää ja  rohkaisi ilmoittamaan vääriä tietoja tilojen 
käytöstä, jotta vanha alus vo itaisiin korvata suuremmalla. 
Kokemus on osoittanut, että käytössä oleva ve toisuuden määritelmä on h yväksyttävä, eikä sen 
perinpohjaiseen muuttamiseen tunnu olevan tarvetta. 
Vetoisuuden mittaamista koskevien yhteisön vaatimusten soveltamiseen on kuitenkin 
mahdollisesti vielä tehtävä pieniä parannuksia. Ne liittyvät esimerkiksi bruttovetoisuuden 
                                                
 
3 Lontoossa vuonna 1969 tehty kansainvälinen aluksenmittausyleissopimus.  
4 Kalastusalusten ominaisuuksista annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2930/86. Kalastusalusten 
ominaisuuksista annetun asetuksen (ETY) N:o 2930/86 muuttamisesta 22. joulukuuta 1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3259/94. Kalastusalusten ominaisuuksista annetun neuvoston asetuksen 
(ETY) N:o 2930/86 liitteen I soveltamisesta 20 . maaliskuuta 1995 tehty komission päätös. 
5 Neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 13 artiklassa  perustettujen laivastoon lisäämistä ja laivastosta 
poistoa koskevien järjestelyjen mukaisesti uuden ka pasiteetin lisääminen jäsenvaltion laivastoon on 
korvattava sellaisella poistolla, joka vastaa vähi ntään samaa kapasiteettimäärää vetoisuutena ja 
konetehona ilmaistuna. 
 
FI 5   FI laskemistarkkuuteen tai tilavuuden laskemistapaan erityistapauksissa, kuten alle 15 metrin 
pituisten katamaraania lusten yhteydessä.  
Voimassa olevat säännökset va hvistetaan kolmessa säädöksessä , jotka ovat neuvoston asetus 
(ETY) N:o 2930/86, sen muuttamisesta annettu  neuvoston asetus (ETY) N:o 3259/94 ja 
komission täytäntöönpanopäätös  95/84/EY. Yhteisön oikeude n yksinkertaistamiseksi 
komissio aikoo tehdä ehdotuksen uudeksi kodi fioiduksi neuvoston asetukseksi, jossa 
määritellään kalastusalusten ominaisuudet ja  jolla korvataan nykyisin voimassa olevat 
säädökset.  
3.1.2.  Kalastusaluksen koneteho 
Kalastusaluksen koneteho määrit ellään yhteisön oikeudessa 6 kaikkien moottoreiden 
vauhtipyörien yhteensä tuottama ksi jatkuvaksi enimmäistehoksi, jota voidaan käyttää aluksen 
käyttövoimana. Sen vuoksi kalastusaluksen ko neteholla tarkoitetaan yhteisön oikeudessa 
aluksen käyttövoimaa. 
Alukset käyttävät yleisesti myös niin sano ttua sivukoneiden tehoa. Se  voidaan määritellä 
sellaisten alukselle asennettu jen koneiden kokonaistehoksi, jotk a eivät sisälly käyttövoiman 
määritelmään. Sivukoneiden teho ka ttaa seuraavat tarpee t: käyttövoimaan li ittyvät laitteet 
(pumput, peräsin jne.), kalastusto imintaan liittyvät laitteet, kala njalostukseen ja -säilytykseen 
liittyvät laitteet, majoitus (valaistus, lämmitys ja keittomahdollisuudet) sekä 
kalastustoiminnan tai navigoinnin edellyttämät sähköi set laitteet. 
Sivukoneiden tehon osuus kalastusaluksen kokonaiskonetehosta on nykyisin merkittävä 
erityisesti isojen troolareid en osalta. Sivukoneiden tehon kasvu on mahdollistanut suurempien 
verkkojen käytön ja syvänmerenkalastuksen. Siksi komissio ehdottaak in jäsenvaltioille 
sivukoneiden tehon sisällyttämistä kala stuskapasiteetin määritelmään. 
Nykyisessä konetehon mittaus- ja varmennusjärjes telmässä on vakavia puutteita. Koneen teho 
voidaan varmentaa paljon sen jatkuvaa enimmä istehoa alhaisemmaksi. Alhaisemman tehon 
määritys saavutetaan yleensä säätämällä polttoai neen syötön asetuksia ennen varmentamista. 
Tällaiset säädöt ovat helpos ti purettavissa, minkä vuoks i alukselle asennetun koneen 
tosiasiallisen antotehon va lvominen ja toteaminen on lähes mahdotonta. 
Komissio kehittelee uutta järjestelmää konete hon varmentamiseksi siten, että varmennettu 
teho vastaisi tosiasiallista jatkuvaa enimmä istehoa ja että samanlaisten koneiden tehon 
määritykset vastaisivat toisiaan. 
Asia on teknisesti moni mutkainen ja edellyttää yhteistyötä konevalmistajien, 
luokittelulaitosten ja varmennus menettelyistä jäsenvaltioissa va staavien viranomaisten kanssa. 
Uuden tehonvarmennusjärjestelmän käyttöönotto ed ellyttää uusia säännöks iä, joilla korvataan 
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2930/86 5 artikla . Uusiin säännöksiin olisi sisällytettävä 
myös sivukoneiden tehon määritelmä osana kapasi teetin määritelmää. Komissio suunnittelee 
käyttävänsä konetehon varmentamisen perustana MARPOL-yleissopimuksen 7 liitteen IV 
                                                 
6 Kalastusalusten ominaisuuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2930/86 5 artikla. 
7 Alusten aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemisestä vuonna 1973 tehty kansainvälinen 
yleissopimus, sellaisena kuin se on muutettuna siihen liittyvällä vuoden 1978 pöytäkirjalla (MARPOL 
73/78). 
 
FI 6   FI määräysten mukaisesti annettavaa todistusta typen oksidien päästöistä, mutta asia vaatii vielä 
tarkempaa teknistä arviointia. 
3.1.3.  Muut aluksen ominaisuuksiin perustuv at kalastuskapasiteetin indikaattorit 
Muitakin aluksen ominaisuuksiin perustuvia kapa siteetin indikaattore ita voidaan käyttää, 
vaikka niillä ei ilmeisestikään  ole paljonkaan lisäarvoa vetois uuteen ja konetehoon verrattuna. 
Kalaruumien tilavuutta  käytetään toisinaan kalastusalus ten kantavuuden indikaattorina. 
Pohjakalalajien kalastuksessa tämä indikaattori ei vaikuta kovinkaan kä yttökelpoiselta, koska 
kalaruumat ovat harvoin täynnä. Pelagiset troolar it ja kurenuotta-alukset sitä vastoin joutuvat 
lyhentämään kalastusmatkojensa kestoaikaa ka laruumiensa koon vuoksi. Tämä indikaattori on 
kuitenkin läheisesti sido ksissa aluksen tilavuuteen (ts. brut tovetoisuuteen), ja sen valvonta on 
vaikeaa.  
Myös pakastuskapasiteettia  voidaan pitää sopivana kapasi teetin indikaattorina. Sillä 
tarkoitetaan määrää, joka voi daan jäädyttää aikayksikköä koht i, ja tiettyjen kalastusten 
kohdalla se on rajoittava tekijä. Pakastuskapasiteetin todentam inen ja valvominen on joka 
tapauksessa vaikeaa. Sivukoneiden tehoa on vaihtoehtoisesti mahdollista käyttää pakastuskapasiteetin ylläpitämiseen, koska paka stus- ja jäähdytysproses sit vaativat runsaasti 
energiaa, mikä on lisäperust e sivukoneiden tehon sisällyttämi selle aluksen kapasiteetin 
laskemiseen. 
Paaluvetovoimaa
 on ehdotettu soveltuvaksi indikaattori ksi troolareille. Se määritellään 
aluksen kiinteään pisteeseen kohdistamaksi suurimmaksi vetovoimaksi. Paaluvetovoimaa on aina käytetty hinaajien (ja usein myös troola reiden) sopimusarvona, ja sen mittaamiseksi on 
olemassa vakiomenetelmiä. Mittaaminen on ku itenkin kallista, ja sitä haittaa sama liian 
pieneksi ilmoittamiseen liittyvä ongelma kuin konetehon yhteydessä. Jos konetehoa alennetaan, mitattu paaluvet ovoima pienenee vastaavasti. 
3.2. Pyydyksiin perustuvat kalast uskapasiteetin indikaattorit 
3.2.1.  Pyydystyyppi ja -koko. Tehokkuus ja valikoivuus 
Pyydyksen ominaisuudet – ja erityisesti koko – voidaan ottaa huomioon aluksen mahdollisesti 
aiheuttamaan kalastuskuolevuuteen vaikutta vana tekijänä. Jos kalastajien tiettyyn 
kalastukseen käyttämien sallittujen pyydysten tyyppi ja koko on määritelty asianmukaisesti, 
kalastuskapasiteetin määrittäminen kyseist en tietojen perusteella on helpompaa. 
Tehokkuus ja valikoivuus
 
Tehokkuuteen (ts. yleiseen pyyntitehoon) ja valiko ivuuteen (ts. kykyyn erotel la tietyt kalalajit 
tai -koot) vaikuttavien pyydyksen ominaisuuksie n välillä ei ole selk eää eroa. Komissio aikoo 
ehdottaa, että pyydyksen tyypp i ja koko olisi katsottava  tehokkuuteen – ja siten 
pyyntimahdollisuuksiin tai kalastuskapasiteettiin  – liittyväksi tekijäksi, kun taas tiettyjen 
pyydyksen ominaisuuksien, kuten silmäkoon ja valikointilaitteiden, olisi katsottava 
vaikuttavan valikoivuuteen. Vaik ka periaate onkin yksinkertai stettu, sen avulla voidaan 
osaltaan erottaa toisistaan kapasiteetin rajo ittamiseen ja valikoivuuden lisäämiseen suunnatut 
hoitotoimenpiteet. 
Komissio ottaa tämän huomioon luonnostelles saan tulevia lain säädäntöehdotuksia 
kapasiteetin ja teknisten säilyttämistoimenpiteiden alalla. 
 
FI 7   FI Pyydystyyppi  
Pyrittäessä määrittämään kalastuskapasiteettia pyydysten perusteella saa ttaa olla aiheellista 
luokitella pyydykset kahteen ryhmään sen mukaa n, ovatko ne kiinni al uksessa vai ei. Jos 
pyydykset ovat koko ajan kiinni aluksessa, niiden pyyntiaika voidaan arvioida aluksen 
merelläoloajan perusteella. Asianlaita on näin troolien ja nuottien sekä eräiden 
pitkäsiimatyyppien kohdalla. Jos p yydys jätetään kalastusalueel le aluksen laskiessa muita 
pyydyksiä tai palatessa satamaan, pyyntiajan tai -toiminnan mittaaminen ei enää välttämättä riipu aluksen merelläoloajasta ja muuttuu vaik eammaksi. Tämä koskee esimerkiksi laskettuja 
verkkoja, riimuverkkoja ja mertoja. 
3.2.2.  Troolien kalastuskapasit eetin indikaattorit 
Troolikalastus  perustuu ensisijaisesti veden suoda ttamiseen. Olettaen että noudatetaan 
kohdelajin mukaan valittua optimaalista trool ausnopeutta, verkon avonaisen etupään koko 
neliömetreinä (m
2) mitattuna on kohtuullinen tapa määrittää kalastuskapasiteetti. 
Edellä kuvailtu verkon avonainen etupää on ominainen pelagisille ja pohjatroolareille. 
Puomitroolien erityisominaisuus on puomin p ituus, joka määrää niiden pyyntiaukon pinta-
alan. 
3.2.3.  Pitkiensiimojen kalastusk apasiteetin indikaattorit 
Pitkäsiima-alusten kalastuskapasiteetti void aan määrittää koukkujen lukumäärän perusteella, 
tai siinä tapauksessa, että koukkujen välinen et äisyys on aina sama, pitkänsiiman pituuden 
perusteella. 
3.2.4.  Nuottien kalastuskapasiteetin indikaattorit 
Kurenuotta-alusten kapasiteetti määräytyy verkon kokonaispituuden mukaan, ja verkon 
syvyys riippuu kohdelajista. Olisi otettava huom ioon kalojen kokoamislaitteiden käyttö, joka 
saattaa lisätä kalastuskapasiteettia vaikeasti määritettävälle tasolle. Nuotat ovat aina kiinni aluksessa.  
3.2.5.  Mertojen kalastuskapasiteetin indikaattorit 
Mertakalastuksen kapasiteetti  voidaan määrittää mertojen lukumäärän ja koon perusteella. 
Mertojen muut ominaisuudet, kuten muoto, aukkoj en koko ja eräät käytetty ihin materiaaleihin 
liittyvät yksityiskohdat riippuvat s uuresti harjoitettavasta ka lastuksessa, ja ne voidaan 
määritellä kuuluviksi pikemminki n teknisiin toimenpiteisiin. 
3.2.6.  Verkkojen ja riimuverkkojen ka lastuskapasiteetin indikaattorit 
Näiden verkkojen kalastuskapasiteetti rii ppuu suoraan niiden koo sta, joten verkkojen 
lukumäärä yhdessä sekä niiden pituus ja syvyys vaikuttaisivat asianmuka isilta kapasiteetin 
indikaattoreilta, mutta niiden asemesta voidaan  käyttää myös verkon pinta-alaa. Silmäkoko ja 
muut ominaisuudet määritellään teknisiksi ominaisuuksiksi.  
3.2.7.  Valvonta ja noudattaminen 
Yleisesti tunnustetaan, että mikä tahansa pyy dyksiä koskeviin indika attoreihin perustuva 
kalastuskapasiteetin tai pyyntiponnistuksen  hallinnointijärjestelmä on vaikeammin 
 
FI 8   FI noudatettavissa ja valvottavissa kuin järjestelm ä, joka perustuu aluksen ominaisuuksiin. Jotta 
tällainen järjestelmä toimisi tehokkaasti, se edellyttää viranomaisten ja toimijoiden vahvaa sitoutumista sen noudattamiseen. Se on mahdollista ainoastaan tarkoin rajatulla kalastusvyöhykkeellä ja tarkkaan määritelly n alusjoukon osalta, jolla mieluiten on 
yksinomainen pääsy kyseiseen kalastukseen. 
4. T
EKNOLOGIAN KEHITTYMINEN  
Yksi aluksen ominaisuuksiin perustuvien kalastus kapasiteetin indikaattoreiden tärkeimmistä 
varjopuolista on se, että niissä on vaik eaa ottaa huomioon teknologian kehittymisen 
vaikutuksia. 
On yleisesti hyväksytty tosiasia, että nykyi sin keskimääräisen varustetason omaava alus 
pyytää huomattavasti enemmän kalaa kuin vetois uudeltaan vastaavansuuruinen alus 30 vuotta 
sitten. Tämän ilmiön määrällinen arviointi on kui tenkin vaikeaa. Eräiden tutkimusten mukaan 
tuottavuus kasvaa teknologian kehittymis en ansiosta vuosittain 1–3 prosentilla 8 ja tiettyjen 
kalastusten osalta jopa enemmän. Seuraavassa luetellaan esimerkkejä teknisistä parannuksista, 
jotka ovat myötävaikuttaneet tosiasia llisen kalastuskapasiteetin kasvuun. 
– Säätösiipipotkurien tai -suu tinten käyttö ei lisää aluksen konetehoa, sellaisena 
kuin se määritellään yhteisön oike udessa, mutta parantaa konetehon 
käyttötehokkuutta. Samalla konetehon tuotoks ella voidaan saada aikaan suurempi 
vetovoima troolauksessa ja lisätä navigointinopeutta. 
– Elektroniset laitteet, kuten kaikuluotaime t ja pyydysten sijai nnin valvontalaitteet, 
ovat esimerkkejä alusten te hokkuuden lisääntymisestä, mu tta niitä varten ei ole 
olemassa mitattavissa olevia parametrejä. Sama pätee myös elektronisiin troolin aseman valvontalaitteisiin, jotk a lisäävät pyydyksen käyttötehokkuutta. 
– Satelliittitietojen käyttö tonnika lakantojen todennäköisen sijainnin 
määrittämiseksi lyhentää alusten kalaparvien etsimiseen käyttämää aikaa 
varsinaisen pyyntiajan hyväks i ja lisää siten kalastusmatkakohtaisia saaliita. 
– Voimakkaampien kansilaitteiden ansiosta  alus voi vetää ja nostaa verkkoja 
useampia kertoja päivässä, mikä lisää tosi asiallisia saaliita, vaikka aluksen koko, 
koneteho ja kalastuspäivien lukumäärä säilyvät ennallaan. 
– Troolien rakennetta on para nnettu monin tavoin troolin vetämiseen tarvittavan 
voiman pienentämiseksi. Lujempien ma teriaalien ansiosta voidaan käyttää 
ohuempia kuituja, mikä vähentää troolin vastusta vedessä. Myös troolin ovien ja muodon hydrodynaamista suunnittelua on pa rannettu vastuksen vähentämiseksi, 
mikä mahdollistaa suurempien troolien käytön aluksella. 
Teknologian kehittymisen vaikutus kalastus kapasiteettiin on todennäköisesti liian 
monimutkainen sisällytettäväksi sellaisenaa n kalastuksenhoitotoimenpiteisiin. Pyydysten 
tyyppiin ja kokoon perustuvan kalastuskapasiteetin  hallinnan etuna on se, että sen avulla 
voidaan välttää eräitä vaikeuksia asettamalla pyydyskohtaisia rajoituksia. 
                                                
 
8 Report on efficiency and productivity in fish capture operations ICES Working Group on Fish 
Technology and Fish Behaviour Report 2004. 
 
FI 9   FI Standardointi ja teknologian kehittyminen  
Kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen  määrittäminen ja rajoittaminen pyydysten 
ominaisuuksien perustee lla edellyttää pyydysten tyypin, koon ja muiden ominaisuuksien – 
kuten silmäkoon ja koukun muodon – tietynasteista standardointia. Se voi puolestaan haitata 
teknologian kehittymistä ja sen seurauksena myös pyydysten tehokkuutta. 
5. KALASTUSTOIMINTA  
5.1. Kalastustoiminnan määritelmä 
Kalastustoiminta määritellään ajaksi, jona al uksen kalastuskapasiteetti on tosiasiallisessa 
toiminnassa. Yhteisön oikeudessa kalastustoiminnalla tarkoitetaan aluksen päivinä mitattua toimintaa. Eräiden kalastusten osalta se voitaisiin kuitenkin määritellä täsmällisemmin sen ajan perusteella, jona pyydys on käytössä. 
Aluksen toiminta
 
Käsitettä sovelletaan nykyisin turskan ja kummeliturska n elvytyssuunnitelmiin sekä vuoden 
2006 TAC- ja kiintiöaset uksen liitteeseen II , jossa aluksen toim intaa hallinnoidaan 
alueellaolo- ja satamastapoissaolopäivien m äärän perusteella. Sitä sovelletaan myös 
pyyntiponnistuksen arviointiin läntiste n vesialueiden järjestelmässä 9, jossa toiminta 
määritellään tarkoin määritelly llä alueella vietetyksi ajaksi . Aluksiin, joiden toimipaikka 
sijaitsee niiden kalastusalueen läheisyydessä,  molemmat edellä olevista määritelmistä 
vastaavat toisiaan. 
Edellä olevien määritelmien lisäksi kalastustoimintaa koskevissa säännöissä on määriteltävä 
selkeästi tapa, jolla päivien lukumäärä lasketaan. On esimerki ksi vahvistettava, lasketaanko 
päivät kalenteripäivinä vai tuntien määränä jaett una 24:llä, ja selvitettävä, millä tavoin vajaat 
päivät otetaan huomioon. 
Pyydysten toiminta – Vedessäoloaika  
Tarkempi – ja teoriassa käyttökelpoisempi – indikaattori toiminnan mittaamiseksi olisi 
kalastukseen tosiasiallisesti käytetty ai ka, ts. aika, jonka pyydys on pyyntivalmiudessa 
vedessä. Kiinteän pyydyksen vedessäoloajan as ianmukainen valvonta on kuitenkin yleensä 
vaikeaa ja kallista, koska merra t, verkot ja muut kiinteät  pyydykset voidaan jättää veteen 
aluksen siirtyessä muualle tai palatessa sa tamaan. Lisäksi on mahdollista, että pyydykset 
laskee ja nostaa eri alus, ja ne void aan myös jättää pys yvästi paikalleen. 
5.2. Toiminnan kirjaaminen ja seuranta; kalastuspäiväkirja 
Kalastuspäiväkirjaan olisi periaatteessa voitava merkitä kaikki tarvittavat tiedot 
kalastustoiminnan määrittämiseksi eri tavoin. Aluksen päällikön olisi täytettävä asianmukaiset tiedot käytetyn kalastusjärjestelmän mukaan . Toiminnan osalta merkityksellisiä ovat 
kahdentyyppiset tiedot: 
                                                
 
9 Tiettyjä yhteisön kalastusalueita ja kalavaroja ko skevan pyyntiponnistuksen hallinnoinnista, asetuksen 
(ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta sekä asetusten (EY) N:o 685/95 ja (EY) N:o 2027/95 kumoamisesta 
4. marraskuuta 2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1954/2003.  
 
FI 10   FI (a) aluksen tiedot: maantieteellinen sijainti eri aikoina; 
(b) pyydyksen tiedot: vedessäoloai ka kalastustointa kohti. 
Aluksen toiminnan seurannan on peru stuttava kalastuspäiväkirjasta ja 
satelliittiseurantaj ärjestelmästä (VMS) saatuihin tie toihin. Tulevaisuudessa tapahtuva 
siirtyminen sähköiseen kalastuspäiväkirjaan  parantaa toiminnan seurantamahdollisuuksien 
tarkkuutta ja ajantasaisuutta.  
6. JATKOTOIMENPITEET  
Nykyisten kapasiteetin indik aattoreiden osalta komissio katsoo, että kalastusaluksen 
vetoisuuden määritelmä on asianm ukainen ja toimiva, minkä vuoks i se ei edellytä suurempia 
muutoksia. Kalastusalusten konetehon varmentamine n sitä vastoin ei toimi tyydyttävästi, ja 
komission yksiköt jatkavatkin kesk ustelua jäsenvaltioiden, koneva lmistajien, luokituslaitosten 
ja kalastajien edustajien kanssa kalastus alusten ominaisuuksista annetussa neuvoston 
asetuksessa (ETY) N:o 2930/86 vahvist etun ja nykyisin käytössä olevan 
varmennusjärjestelmän parantamiseksi. 
Pyydysten kokoon ja ominaisuuksiin perustuvien kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen 
indikaattoreiden vahvistamisen  osalta ei ole to istaiseksi ryhdytty vastaavanlaisiin 
toimenpiteisiin. Kysymys on erittäin tekninen ja vaatii pitkälle kehitettyä seurantaa ja valvontaa, minkä vuoksi sen asianmukainen  arviointi edellytt ää lisäkeskusteluja. 
Kalastusalueen, kohdelajin ja pyydystyypin peru steella määritellyt ka lastukset saattavat 
soveltua parhaiten lähtökohdaksi, j onka perusteella pyydyksiin perustuvat 
kalastuskapasiteetin ja pyyntiponnistuksen rajo itukset vahvistetaan. Tä llaisten kalastusten 
osalta voitaisiin harkita kalastuslupia, jotk a perustuisivat tarkoin määritellyllä tavalla 
tietynkokoisia (standardoituja) pyydyksiä käytt äen harjoitettavan toiminnan sallittuun 
enimmäismäärään. Ennen tällaisen periaatteen si sällyttämistä yhteisön oi keuteen on kuitenkin 
ratkaistava eräitä kysymyksiä: 
• yhteensopivuus voimassa olevien pyynti ponnistuksen rajoitust en ja aluksen 
ominaisuuksiin, ts. vetoisuuteen ja konetehoon, perustuvien kalastuslupien määritelmän 
kanssa; 
• mahdollisuus poistaa aluksen ominaisuuksiin peru stuvat kalastuskapasiteetin rajoitukset 
sovellettaessa yksinomaan pyydyksiin perustuv aa kalastuksenhoitojärj estelmää, ts. sen 
selvittäminen, olisiko mahdollista vahvistaa kalastuslupiin perustuva järjestelmä riippumatta alusten konetehos ta tai kapasiteetista;  
• olisi myös ratkaistava kysymys tällaise n pyyntiponnistuksen hallintajärjestelmän 
sisällyttämisestä yhteisön oikeudessa vahvi stettuun kokonaiskapasi teetin rajoitusten 
järjestelmään (lisäys-/poistojärjestelmä). 
Odotettaessa tämän keskustelun tuloksia komi ssio katsoo, että useide n kalastusten nykyinen 
tilanne Euroopassa on joka tapauksessa peruste ltu syy vahvistaa toimenpiteitä teknologian 
kehittymisestä ja pyydysten koon ja määrän  kasvamisesta johtuvan pyyntiponnistuksen 
lisäkasvun estämiseksi. 
Toimintasuunnitelma
 
 
FI 11   FI Konetehon varmentamisen ja vetoisuuden mittaamisen osalta suunnitellaan seuraavia toimia: 
• ehdotus kalastusalusten ominaisuuksis ta annettuun neuvoston asetukseen (ETY) 
N:o 2930/86 nykyisin sisältyvien vetoisuuden mittaamista koskevien säännösten 
konsolidoinniksi; 
• vuoropuhelun jatkaminen konevalmistajie n ja luokituslaitosten kanssa 
sopivimman teknisen ratkaisun määrittel emiseksi konetehon varmentamista varten 
sekä mielipiteiden vaihto jäsenvaltioiden asiantuntijoiden kanssa; näiden keskustelujen perusteella komissio esit tää ehdotuksen konetehoa koskeviksi 
uusiksi säännöksiksi. 
Tarkasteltuaan pyydysten ominaisuuksien kä yttämistä kalastuskapasiteetin ja 
pyyntiponnistuksen indikaattore ina komissio aikoo toteuttaa seuraavat toimenpiteet: 
• Tapaustutkimukset.  Jäsenvaltiot ovat asettaneet er ilaisia kansallisia, alueellisia 
ja paikallisia ra joituksia pyydystyype ille ja pyydysten koolle. Niiden 
soveltamisesta saatu kokemus voisi olla oivallinen perusta keskusteltaessa mahdollisuuksista toteuttaa vastaavanlaisia toimenpiteitä yhteis ön tasolla. Ensi 
askeleena komissio ryhtyy vuodesta 2007 alka en keräämään jäsenvaltioilta tietoja 
tällaisista rajoitusjärjestel yistä, minkä jälkeen on ta rkoitus käynnistää selvitystyö 
yhdestä tai useammasta hallintajärjestelmästä  saatujen tulosten analysoimiseksi. 
• Jäsenvaltioiden, toimijoiden ja tiet eellisten asiantuntijoiden kuuleminen . 
Komissio aikoo vuoden 2007 aikana aloittaa sarjan tapaamisia ja kokouksia alan 
toimijoiden ja tieteellisten asiantuntijo iden kanssa yksilöidäkseen sellaiset 
kalastukset, joihin on mahdollista s oveltaa tässä tiedonannossa mainittuja 
uudentyyppisiä kalastuskapasiteetin tai pyyn tiponnistuksen rajoituksia. Tieteellis-
teknis-taloudelliselta kalastuskomite alta (STECF) pyydetään lausuntoa 
pyyntiponnistuksen arvioimiseen pyydysten om inaisuuksien perusteella liittyvistä 
erityisnäkökohdista. 
• Pilottihankkeet. Komissio aikoo sen jälkeen e hdottaa tiettyjen kalastusten 
kokeiluluonteisia hoitotoimenpiteitä tässä tiedonannossa mainittujen 
pyyntiponnistuksen ja kalastuskapasiteet in indikaattoreiden perusteella. 
Pilottihankkeet toteutetaan mahdollisesti vuoden 2008 aikana. 
7. P
ÄÄTELMÄT  
Komissio katsoo, että vetoisuus on asianmukain en kalastusaluksen koon mittari ja siten 
sopiva kalastuskapasiteetin indikaattori. Vetoisuutta olisi jatkossakin käytettävä 
jäsenvaltioiden kalastuslaivas tojen kokonaiskapasiteetin arvi ointivälineenä. Komissio aikoo 
ehdottaa eräitä pieniä parannuks ia sen määritelmään, mukaan lu ettuna nykyisiin säännöksiin 
perustuva uusi konsolidoitu säädös. 
Myös kalastusaluksen koneteho on asianmukainen  kalastuskapasiteetin indikaattori, mutta 
nykyiset yhteisön säännöt eivät ole riittävän tehokkaat. Konetehon varmennusmenettely vaatii 
huomattavia parannuksia. Pyydysten ominais uuksien käytöstä kalastuskapasiteetin 
indikaattorina komissio toteaa, että se panna täytäntöön ehdottamansa toimintasuunnitelman, 
 
FI 12   FI johon sisältyvät tapaustutkimukset, keskustelut al an toimijoiden kanssa ja pilottihankkeiden 
täytäntöönpano. 
Komission mukaan toimintasuunnitelmassa ehdot etut toimenpiteet voisivat muodostaa vankan 
perustan tuleville päätöksille siitä, missä m äärin, missä vaiheessa ja millä tavoin pyydysten 
ominaisuuksia olisi käytettävä laajemmin kalast uskapasiteetin indikaattoreina ja siten myös 
yhteisen kalastuspolitiikan hallintovälineinä.