A4-0374/96

Päätöslauselma rahapolitiikan vaikutuksista reaalitalouteen, inflaatioon, korkotasoon, kasvuun ja työllisyyteen EMUn kolmannessa vaiheessa sekä lähentymisperusteiden taloudellisesta merkityksestä

Euroopan parlamentti, joka

- ottaa huomioon 27. lokakuuta 1993 ((EYVL C 315, 22.11.1993, s. 91)) antamansa päätöslauselman EVJ:stä ja vuoden 1992 ohjelmasta: johtopäätöksiä EMUn täytäntöönpanoa varten, 15. joulukuuta 1993 ((EYVL C 20, 24.1.1994, s. 97)) antamansa päätöslauselman kansallisten keskuspankkien riippumattomuudessa EMUn toisen ja kolmannen vaiheen yhteydessä, 25. lokakuuta 1995 ((EYVL C 308, 20.11.1995, s. 54)) antamansa päätöslauselman komission vihreästä kirjasta käytännön järjestelyistä yhtenäisvaluutan käyttöön ottamiseksi, ja 30. marraskuuta 1995 ((EYVL C 339, 18.12.1995, s. 65)) antamansa päätöslauselman talous- ja rahaliitosta,

- ottaa huomioon työjärjestyksensä 148 artiklan,

- ottaa huomioon talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan mietinnön (A4-0374/96),

A. katsoo, että EMUn kolmannen vaiheen keskitetyn rahapolitiikan peruskysymyksiä ovat:

a) EKP:n suunnittelu, sisäinen rakenne, päätöksenteon menettelytavat ja tavoitteet,

b) EKP:n potentiaalinen vaikutus BKT:n nousuvauhtiin keskipitkällä aikavälillä tai taantuman todennäköisyyteen,

c) EKP:n, yhden rahapoliittisen päätöksentekijän harjoittaman keskitetyn rahapolitiikan sekä (ainakin) viidentoista jäsenvaltion suunnitteleman ja harjoittaman hajautetun rahapolitiikan yhteensovittaminen,

d) yhden päätöksentekijän toimeenpaneman keskitetyn rahapolitiikan ja kolmansien maiden suhteen harjoitettavien vaihtokurssien järjestelmän yhteensovittaminen, viidentoista jäsenvaltion hyväksymät yhteiset kannat sekä toistaiseksi määrittelemätön EU:n edustus kansainvälisissä elimissä,

B. katsoo, että EMUn institutionaalinen rakenne kuvastaa näkemystä siitä, mitä rahapolitiikalla voidaan ja mitä sillä ei voida saavuttaa, nimittäin ylläpitää vakauteen tähtäävää rahapolitiikkaa, joka käyttää välitavoitteita, kuten liikkeellä olevaa rahaa koskevaa tavoitetta, ja joka jättää vastaamatta seuraaviin kysymyksiin:

a) Miten saadaan paras mahdollinen hyöty valuuttapoliittisesta riippumattomuudesta sovittamalla jäsenvaltioiden veropolitiikat paremmin yhteen?

b) Miten parhaiten saavuttaa tilanne, jossa riippumattoman rahapoliittisen päätöksentekijän ensisijainen pyrkimys hintojen vakauteen ja hajautettujen veropoliittisten päätöksentekijöiden ensisijainen pyrkimys kasvuun ovat toisiaan vahvistavia?

c) Mitä seurauksia harjoitettuun politiikkaan on sillä, että riippumaton rahapoliittinen päätöksentekijä on mukana päättämässä myös vaihtokurssipolitiikasta?

C. katsoo, että on selvästi Euroopan unionin edun mukaista, että euro saavuttaa varantovaluutan aseman, ja ottaa huomioon, että varantovaluutan asema riippuu «euroryhmän» muodostavien maiden osuudesta maailmankaupan volyymista sekä euron vakaudesta, minkä vuoksi on pyrittävä optimaaliseen tasapainoon euron kaupankäyntiä edistävän vaikutuksen ja sen vakauttavan vaikutuksen välillä,

D. katsoo, että laillisuuden, avoimuuden ja vastuullisuuden periaatteet kuuluvat erottamattomina osina EMUun liittyviin institutionaalisiin järjestelyihin taaten näin keskuspankin riippumattomuuden,

E. katsoo, että EKP:n poliittinen, oikeudellinen ja taloudellinen riippumattomuus taataan EU:n perustamissopimuksen 109 b artiklassa sekä EKP:n perussäännön 15 artiklassa, mutta se on kuitenkin merkinnyt seuraavaa:

a) vaaleihin liittyvät suhdanteet eivät ole käytettävissä poliittisiin tarkoituksiin

b) kansallisten hallitusten kyky rahoittaa uusia menoja korottamatta veroja tai vähentämättä muita menoja tulee olemaan rajoitettu

c) kansalliset hallitukset eivät voi lievittää julkisen velan rasitusta inflaatiokehityksen avulla,

F. muistuttaa mieliin, että EKP:n ja jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien riippumattomuus taataan EY:n perustamissopimuksessa (107 artikla),

G. katsoo, että yhteisen rahapolitiikan yhteensovittaminen hajautetun veropolitiikan kanssa on varmistettava yhteisön johdetulla lainsäädännöllä; EKP:n riippumattomuutta on vahvistettava asianmukaisen vastuullisuuden periaatteella, jolla kansalaiset saadaan vakuuttuneiksi siitä, että EKP on kansalaisten palveluksessa; harkittua ohjausta on sekä tutkittava uudelleen että vahvistettava; EMUn kansainväliset ulottuvuudet myötävaikuttavat maailman uuden rahapoliittisen järjestyksen syntyyn;

1. Korostaa tarvetta toteuttaa EMU Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa määrättyjen edellytysten ja aikataulun mukaisesti, jotta saadaan aikaan asianmukainen reaalitaloutta tukeva politiikkojen yhdistelmä taloudellisten toimijoiden luottamuksen nostamiseksi ja työpaikkoja luovien sijoitusten ja kasvun varmistamiseksi;

2. Uskoo, että samalla kun valmistellaan EMUn kolmatta vaihetta ja ennen kuin päätetään, mitä rahapoliittisia instrumentteja käytetään yhteisen rahapolitiikan missäkin vaiheessa, kysymystä «mitä rahapolitiikalla voidaan ja mitä sillä ei voida saavuttaa» on käsiteltävä uudelleen ja siinä yhteydessä on otettava huomioon:

a) vakavat rakenteelliset muutokset, jotka sääntelyn poistaminen, tietotekniikka ja suurempi keskinäinen taloudellinen riippuvuus tuovat pääoma- ja rahoitusmarkkinoille,

b) «välikäsistä luopumisen prosessi», mikä merkitsee sitä, että luotonantajat ja lainanottajat kohtaavat toisensa ilman rahoituksellisia välikäsiä,

c) asianmukainen institutionaalinen järjestely, jolla varmistetaan politiikan koordinointi, EKP:n riippumattomuuden vahvistaminen demokraattisen oikeutuksen kautta sekä taloudellisen ja rahoituskomitean jäsenten valinnan avoimempi valinta;

3. Vaatii, että keskitetyn rahapolitiikan ja hajautetun talous-, työllisyys- ja veropolitiikan välistä politiikkojen yhdistelmää parannetaan kasvun ja työllisyyden edistämiseksi ja näin olleen pyytää, että politiikkoja yhteensovitetaan enemmän, mikä on välttämätöntä parhaan mahdollisen politiikkojen yhdistelmän saavuttamiseksi, pyytää tämän vuoksi Delorsin valkoisessa kirjassa esitettyjen integroitujen rakennepolitiikkojen toteuttamista ja niiden laajentamista;

4. Katsoo, että rahapolitiikka ei voi toimia verotuksellisessa tai institutionaalisessa tyhjiössä eikä sitä voida vapauttaa ulkoisista vaikutteista ja rajoituksista, mikä merkitsee tarkkaa rahapolitiikan, veropolitiikan sekä vaihtokurssipolitiikan välistä tasapainoa; tästä seuraa, että rahoituksellinen, institutionaalinen ja taloudellinen yhteys vaikuttaa rahapolitiikan tehokkuuteen; tässä yhteydessä rahapolitiikka ja luotonanto määräävät korkotason ja pääoman kertymisen; se saattaa vaikuttaa kotitalouksien säästämis- ja investointiasteeseen ja siten muuttaa tulonjakoa ja vaurauden jakoa sekä verotuksen kehitystä;

5. Katsoo, että sen riskin välttämiseksi, jonka unionin rahapolitiikan täytäntöönpano ilman todellista samalla tasolla olevaa veropolitiikkaa saattaa aiheuttaa, on tarpeen luoda välineitä unionin julkisia menoja koskevan politiikan täytäntöönpanemiseksi, mikä edellyttää unionin talousarvion asteittaista kasvattamista, jotta unionin on mahdollista rahoittaa politiikkoja, joista se on jo muodollisesti vastuussa mutta joita riittämättömien budjettivarojen vuoksi ei voida tehokkaasti kehittää;

6. Toistaa näkemyksensä, jonka mukaan rahaliiton kolmanteen vaiheeseen siirtymiseen ja yhteisen rahapolitiikan kehittämiseen on joka tapauksessa liityttävä jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen yhä läheisempi yhteensovittaminen;

7. On vakuuttunut siitä, että rahapolitiikan ja veropolitiikan keskinäinen riippuvuus tekee välttämättömäksi EY:n perustamissopimuksen 103 artiklan talouspolitiikkaa koskevien laajojen suuntaviivojen täytäntöönpanon vahvistamisen, ja sen lisäksi välttämättömäksi määrätä yksityiskohtaiset monenkeskisen valvontamenettelyn säännöt; kehottaa sen vuoksi komissiota tekemään 103 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun aiheellisen ehdotuksen;

8. Vaatii, että edellä mainitun ehdotuksen on pohjauduttava johdanto-osan kappaleiden B, C ja G logiikkaan ja että se olisi kytkettävä EY:n perustamissopimuksen 2 artiklan tärkeimpien periaatteiden saavuttamiseen;

9. On edelleen sillä kannalla, että demokratia ja taloudellinen vapaus ovat tärkeimpiä EKP:n riippumattomuuden perusteita; riippumattomuus voidaan kuitenkin saavuttaa vain demokraattisen oikeutuksen, kansalaisten tuen ja avoimuuden kautta, lyhyesti sanottuna vastuullisuuden periaatteen kautta; uskoo sen vuoksi, että riippumattomuus ja vastuullisuus liittyvät toisiinsa ja ovat toisiaan vahvistavia;

10. Pitää perustamissopimuksen EKP:n riippumattomuutta koskevia määräyksiä vahvoina, vastuullisuutta koskevia määräyksiä heikkoina; vaatii EKP:n demokraattista valvontaa siten, että EKP velvoiteaan antamaan komissiolle ja Euroopan parlamentin täysistunnolle säännöllisesti kertomus ja että se selvittää rahapoliittisiin päätöksiin vaikuttaneita syitä, ja edellyttää, että sille annetaan jatkuvasti asianmukaisia tietoja;

11. Ehdottaa sen vuoksi, että Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio tekevät toimielinten välisen sopimuksen, jolla EKP:n johtokunnan ja talous- ja rahoituskomitean jäsenten nimittämisen avoimuus ja demokraattinen oikeutus varmistetaan; toimielinten välisellä sopimuksella pyrittäisiin selventämään 109 a artiklan 2 kohdan EKP:n johtokunnan nimittämistä koskevia määräyksiä, 109 b artiklan 3 kohdan EKP:n vuosikertomusta koskevia määräyksiä sekä 109 c artiklan 2 ja 3 kohdan määräyksiä, jotka koskevat talous- ja rahoituskomitean jäsenten nimittämistä sekä komitean kokoonpanoa;

12. Toistaa näkemyksensä, jonka mukaan jäsenvaltioiden rahapolitiikoissa on lähentymiskehityksen aikana otettava huomioon tarve korjata talousarvion konsolidoinnista aiheutuvia supistavia vaikutuksia, ja näin ollen korostaa sen merkitystä, että komissio ja Euroopan rahapoliittinen instituutti 109 j artiklan 1 kohdan mukaisissa kertomuksissaan tunnustavat sanotussa kohdassa esitetyt indikaattorit, ja erityisesti seuraavat:

a) kiinteät bruttoinvestoinnit ja investoinnin muodot,

b) työvoimakustannusten kehitys,

c) vaihtotase,

d) työttömyysaste,

e) sisämarkkinoiden edistyminen;

13. Ilmaisee vakuuttuneisuutensa siitä, että yhteisen rahan käyttöönotolla on myönteinen vaikutus, koska vakaat hinnat ja korkotason aleneminen luovat paremmat olosuhteet julkisille ja yksityisille sijoituksille (sekä määrän että sijoituspäätösten tarkoituksen osalta), ja näin ollen se vaikuttaa myönteisesti kasvuun ja työllisyyteen;

14. Kehottaa komissiota ja EKP:a esittämään parlamentille ja neuvostolle kertomuksen siitä, ovatko luottolaitosten valvontaa koskevat sopimuksen määräykset (105 artiklan 5 ja 6 kohta sekä perussäännön 25 artikla) tarpeeksi vahvoja kohtaamaan ulkoa tulevia järkytyksiä, joita aiheuttavat maailmanlaajuiset rahoitusmarkkinat, perinteisen pankkitoiminnan ja arvopaperimarkkinoiden sekä vakuutuslaitosten rajalinjojen hämärtyminen sekä rahoitusvälikäsien kohtaamien riskien muuttunut luonne;

15. Kehottaa puhemiestään välittämään tämän lausunnon neuvostolle, komissiolle, Euroopan rahapoliittiselle instituutille ja kansallisille parlamenteille.