Sisällysluettelo

Tiivistelmä. 3

1............ Johdanto. 5

2............ Talouden tila ja näkymät 5

3............ Suunnitellun politiikan haasteet ja arviointi 6

3.1......... Finanssipolitiikka ja verotus. 6

3.2......... Rahoitussektori 13

3.3......... Työmarkkina-, koulutus- ja sosiaalipolitiikka. 14

3.4......... Kestävää kasvua ja kilpailukykyä edistävät rakenteelliset toimenpiteet 18

3.5......... Julkishallinnon uudistaminen. 24

4............ Päätelmät 25

Yhteenvetotaulukko. 27

Liite ….……………………………………………………………………………………….32

Tiivistelmä

Suomi on nousemassa kaksi vuotta kestäneestä taantumasta. Vuosiksi 2014–2015 ennustetaan hienoista elpymistä. Sen edellytyksenä on ulkoisen kysynnän kasvu, sillä kotimainen kysyntä on edelleen heikkoa. Vuonna 2014 BKT:n kasvun ennustetaan olevan 0,2 prosenttia ja työttömyyden odotetaan edelleen kasvavan. Teollisuuden rakennemuutos jatkuu, ja talous on ottamassa uutta suuntaa palvelusektoreille. Väestön ikääntyminen vaikuttaa Suomen työvoimaan ja julkiseen talouteen.

Yleisesti ottaen Suomi on edistynyt jonkin verran vuoden 2013 maakohtaisten suositusten noudattamisessa. Käynnissä on prosessi, jossa päätetään konkreettisista toimenpiteistä kunnianhimoisen uudistusohjelman toteuttamiseksi. Elokuussa 2013 esitettyyn uudistusohjelmaan sisältyy toimenpiteitä, joilla on tarkoitus tasapainottaa julkista taloutta, uudistaa eläkejärjestelmää, parantaa työmarkkinoita ja edistää kasvua. Maaliskuussa 2014 ilmoitettiin vuoden 2015 talousarvioon sisällytettävistä kunnianhimoisista vakauttamistoimenpiteistä sekä elvyttävistä toimenpiteistä, jotka on määrä rahoittaa myymällä valtion omaisuutta. Kaikista ilmoitetuista uudistuksista ei ole kuitenkaan vielä annettu tarkkaa kuvausta tai säädösesitystä, joten on vaikeaa tehdä johtopäätöksiä uudistusten tuloksellisuudesta. Hallitus on tunnustanut julkisen talouden kestävyysvajeen ja ehdottanut kattavia toimenpiteitä ongelman ratkaisemiseksi. Eläkeuudistusta on kaavailtu vuodeksi 2017, mikä tarkoittaa, että säädöspaketin on oltava valmiina vuoden 2015 loppuun mennessä. Uudistuksen yksityiskohtien valmistelu on annettu työmarkkinaosapuolten tehtäväksi, ja uudistuksen suuntaviivat on hahmoteltu kattavassa asiantuntijaraportissa. Julkisen talouden kehyksen suhteen on edistytty merkittävästi, kun valtiolle on uudessa lainsäädännössä annettu lisävaltuuksia ohjailla julkiseen talouteen vaikuttavia kuntien ja sosiaaliturvarahastojen alasektoreiden politiikkatavoitteita. Nämä uudistukset on otettu huomioon myös kansallisessa uudistusohjelmassa, jossa kerrotaan myös edistymisestä Eurooppa 2020 -tavoitteissa.

Jäljellä olevat haasteet liittyvät lähinnä tuottavuuden, kasvun ja kilpailukyvyn lisäämiseen. Lisäksi Suomen on hyödynnettävä potentiaalinen työvoiman tarjonta täysimääräisesti, jotta väestön ikääntymisen mukanaan tuomia vaikutuksia voidaan tasata.

· Kilpailukyky: Suomen vienti on menettänyt huomattavasti markkinaosuuksiaan viimeisten kymmenen vuoden aikana. Teollisuuden rakennemuutosta on helpotettava, jotta voi syntyä uusia yrityksiä täyttämään tyhjiön, jonka elektroniikka- ja metsäsektorin alamäki on aiheuttanut. Suomen tutkimus- ja kehityspotentiaali on saatava kaupallisesti hyödynnettäviä tuotteita ja palveluita tuottavien yritysten käyttöön täysimääräisesti.

· Työmarkkinat: Työmarkkinoiden keskeinen haaste on edelleen työvoiman tarjonta pitkällä aikavälillä, sillä työmarkkinoilta poistuvien määrä on tällä hetkellä suurempi kuin työmarkkinoille tulevien. Siksi on entistäkin tärkeämpää saada työmarkkinoille mahdollisimman suuri osa käytettävissä olevista työntekijöistä. Työuria on pidennettävä, ja nuoriso- ja pitkäaikaistyöttömyyteen on puututtava. Vaikuttaisi mahdolliselta lisätä ikääntyneiden ja matalan osaamistason työntekijöiden osallistumista työmarkkinoille tarjoamalla kannustimia työhön, parantamalla työoloja ja luomalla kohdennettuja toimenpiteitä, joilla lisätään heidän osallistumistaan elinikäisen oppimisen ohjelmiin.

· Julkisen talouden kestävyys: Suomen velka suhteessa BKT:hen lähenee 60 prosentin tasoa, ja raja-arvon odotetaan ylittyvän vuonna 2015. Alijäämien on lyhyellä aikavälillä määrä pysyä alle 3 prosentissa suhteessa BKT:hen ja rakenteellisen alijäämän lähellä keskipitkän aikavälin tavoitetta. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä ikääntymiseen liittyvät kustannukset rasittavat talousarviota. Julkisten palvelujen tehokkuus ei ole lisääntynyt samaa vauhtia kuin yksityisen sektorin tuottavuus.

· Kilpailua on edelleen lisättävä aloilla, jotka on kotimaan markkinoilla suojattu ulkoiselta kilpailulta. Päivittäistavarakauppa on vain muutaman toimijan hallussa ja suljetun sektorin palveluiden hinnat ovat korkeat, mikä vaikuttaa haitallisesti kilpailukykyyn.

1. Johdanto

Komissio esitti toukokuussa 2013 Suomen talous- ja rakenneuudistuspolitiikkaa koskevia maakohtaisia suosituksia. Euroopan unionin neuvosto vahvisti näiden suositusten perusteella viisi maakohtaista suositusta, jotka se antoi heinäkuussa 2013 neuvoston suosituksen muodossa. Maakohtaiset suositukset koskivat julkista taloutta, hallinnon uudistamista, työmarkkinoita, kilpailua ja kilpailukykyä. Tässä valmisteluasiakirjassa arvioidaan, miten nämä suositukset on pantu Suomessa täytäntöön.

Politiikkatoimenpiteitä arvioidaan ottaen huomioon marraskuussa 2013 julkaistut komission vuotuinen kasvuselvitys 2014[1] ja kolmas varoitusmekanismia koskeva kertomus[2].

Vuotuisessa kasvuselvityksessä esitetään komission ehdotukset tarvittavan yhteisymmärryksen aikaansaamiseksi toimintatavoitteista kansallisella ja EU:n tasolla vuonna 2014. Siinä määritetään viisi ensisijaista tavoitetta, joilla jäsenvaltiot ohjataan uudestaan kasvuun. Nämä ovat eriytetyn, kasvua edistävän julkisen talouden vakauttamisen jatkaminen, talouden normaalin luotottamisen palauttaminen, nykyisen ja tulevan kasvun ja kilpailukyvyn edistäminen, työttömyyteen ja kriisin sosiaalisiin seurauksiin puuttuminen ja julkishallinnon nykyaikaistaminen. Kertomus varoitusmekanismista on alustava arviointiväline sen määrittämiseksi, onko jäsenvaltioissa makrotalouden epätasapainotiloja tai uhkaako sellaisia syntyä. Kertomuksessa esitettiin myönteisiä merkkejä makrotalouden epätasapainotilojen korjaamisesta Euroopassa. Jotta saavutettaisiin kattava ja kestävä tasapaino, Suomesta ja 15 muusta jäsenvaltiosta päätettiin tehdä tarkastelu, jossa käsitellään epätasapainotilojen kertymistä ja purkamista. Nämä perusteelliset tarkastelut julkaistiin 5. maaliskuuta 2014 yhdessä komission tiedonannon kanssa.[3]

Suomi esitti 17. huhtikuuta 2014 kansallisen uudistusohjelmansa ja vakausohjelmansa, joissa neuvoston vuonna 2013 antamat suositukset, vuotuinen kasvuselvitys, varoitusmekanismia koskeva kertomus ja perusteellinen tarkastelu on otettu huomioon. Ohjelmissa annetaan yksityiskohtaista tietoa heinäkuun 2013 jälkeen tapahtuneesta edistymisestä ja hallituksen tulevista suunnitelmista. Ohjelmiin sisältyvät tiedot ovat pohjana tässä valmisteluasiakirjassa tehtävälle arvioinnille.

Suomen eduskunta ja sidosryhmät ovat osallistuneet ohjelmia koskevaan kuulemisprosessiin.

2. Talouden tila ja näkymät

Talouden tila

Euroalueella jatkuva heikko tilanne ja käynnissä oleva talouden rakennemuutos vaikuttivat voimakkaasti Suomen kasvuun ja työllisyyteen vuonna 2013 ja alkuvuodesta 2014. Vuonna 2013 Suomen talous oli toista vuotta taantumassa. BKT supistui 1,4 prosenttia, kun se oli vuonna 2012 supistunut 1 prosentin. BKT:n supistuminen oli laaja-alaista, ja se vaikutti kulutukseen, vientiin ja erityisesti investointeihin. Ulkomainen nettokysyntä vaikutti positiivisesti kasvuun tuonnin voimakkaan vähenemisen seurauksena. Se osittain kumosi kotimaisen kysynnän voimakkaan vähenemisen aiheuttaman negatiivisen vaikutuksen. Työttömyyden asteittainen kasvu jatkui, ja työttömyysaste oli vuoden lopussa 8,2 prosenttia. Näin korkea se on ollut viimeksi vuonna 2010, jolloin talous oli vasta elpymässä vuoden 2009 kriisistä. Julkisen talouden alijäämä oli 2,1 prosenttia.

Talouden näkymät

Talouden toimeliaisuus alkoi vilkastua vuoden 2013 puolivälissä, mutta se heikkeni jälleen vuoden viimeisellä neljänneksellä. Ennakoivat indikaattorit eivät vielä viittaa siihen, että kotimainen kysyntä elpyisi vuoden 2014 alkupuoliskolla. Suomen tärkeimpien vientimarkkinoiden kohenevat talousnäkymät viittaavat vientivetoiseen elpymiseen vuonna 2014. Komission kevään 2014 talousennusteen mukaan kasvu pysyy vuonna 2014 vaimeana. Koko vuoden kasvun ennustetaan olevan 0,2 prosenttia ja nousevan 1,0 prosenttiin vuonna 2015.

Maltilliset palkankorotukset ja sitkeä työttömyys vaikuttavat käytettävissä oleviin tuloihin ja rajoittavat yksityisen kulutuksen kasvua. Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen ennustetaan lisääntyvän vain vähitellen, sillä alhainen kapasiteetin käyttöaste hillitsee laiteinvestointeja ja myönnettyjen rakennuslupien vähäinen määrä ennakoi rakennustoiminnan olevan vähäistä vuonna 2014. Teollisuuden rakennemuutos vaikuttaa edelleen tarjontaolosuhteisiin. Tieto- ja viestintäteollisuudesta sekä paperiteollisuudesta kadonnut tuotanto korvautuu vähitellen esimerkiksi uusilla kemian- ja metalliteollisuuden tuotteilla ja palveluilla.

Viennin ennustetaan kasvavan vuosina 2014–2015, vaikka Suomen odotetaankin menettävän edelleen vientimarkkinaosuuttaan. Maltillinen palkkaratkaisu on ensimmäinen askel kustannuskilpailukyvyn palauttamiseen. Toisaalta heikko kotimainen kysyntä rajoittaa tuontia, minkä seurauksena nettovienti vaikuttaa kasvuun positiivisesti. Vaihtotaseen odotetaankin edelleen kohenevan.

Talousnäkymiin kohdistuvat riskit ovat tasapainossa, ja ne liittyvät lähinnä vientimarkkinoiden kehitykseen. Näistä riskeistä merkittävimmät liittyvät Venäjän markkinoiden tilanteeseen. Rahoitusmarkkinoiden olosuhteista johtuvat riskit vaikuttavat vähäisiltä, ja varainhankintakustannukset pysyvät alhaisina.

Sekä vakausohjelman että kansallisen uudistusohjelman taustalla ovat samat, Suomen valtiovarainministeriön maaliskuun ennusteeseen perustuvat makrotalouden näkymät. Ennuste ei poikkea merkittävästi komission ennusteesta vuosiksi 2014 ja 2015, vaikkakin talouskasvun ennustetaan olevan jonkin verran voimakkaampaa kumpanakin vuonna. Ohjelmissa ei ole esitetty lukuina rakenneuudistusten vaikutusta makrotalouteen.

3. Suunnitellun politiikan haasteet ja arviointi 3.1. Finanssipolitiikka ja verotus

Julkisen talouden kehitys ja velkadynamiikka

Vakausohjelmassa on tavoitteena pysytellä keskipitkän aikavälin tavoitteessa tai ylittää se ja supistaa julkisen talouden alijäämää suhteessa BKT:hen vuoden 2013 2,1 prosentista 1,1 prosenttiin vuonna 2015. Suomen keskipitkän aikavälin tavoite on 0,5 prosentin rakenteellinen alijäämä. Tavoite ei ole muuttunut viime vuoden ohjelmasta, ja se on vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteiden mukainen.

Suunnitelman mukaan julkisen talouden alijäämä alkaa supistua myöhemmin kuin aiemmin ennakoitiin, mutta nyt alijäämän odotetaan supistuvan nopeammin. Suomen julkisen talouden alijäämä vuonna 2013 oli 2,1 prosenttia suhteessa BKT:hen[4]. Huhtikuun 2013 vakausohjelmassa suunniteltiin 1,9 prosentin alijäämää. Tänä vuonna vakausohjelmassa ennustetaan julkisen talouden rahoitusaseman pysyttelevän melko vakaana –2,0 prosentissa suhteessa BKT:hen. Joulukuussa 2013 hyväksytty valtion talousarvio vuodeksi 2014 oli alustavan talousarviosuunnitelman mukainen. Talousarviota ei muutettu komission annettua alustavien talousarviosuunnitelmien arvioinnin yhteydessä lausunnon, jonka mukaan vaarana on merkittävä poikkeaminen vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion vaatimuksista. Vuodeksi 2014 suunnitellaan 2,0 prosentin alijäämää. Se on suurempi kuin vuoden 2013 vakausohjelmassa, jossa alijäämän ennakoitiin vuonna 2014 supistuvan 1,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Vuoden 2013 alustavan talousarviosuunnitelman mukaan alijäämä supistuu 1,9 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2014.

Komission kevään 2014 talousennusteen mukaan vuosien 2014 ja 2015 talouskasvu on vakausohjelmassa ennustettua hitaampaa, mutta tulo- ja menoennusteet ovat samankaltaiset. Sekä komission kevään talousennusteen että kansallisen ennusteen mukaan talouskasvun veturina on nettovienti. Kulutuksen ja investointien odotetaan pysyvän vaimeina vuonna 2014 ja elpyvän vasta vuonna 2015. Komission kevään talousennusteen mukaan tulot olisivat vuonna 2014 hieman pienemmät ja menot suuremmat kuin vakausohjelmassa. Ero johtuu osittain erilaisesta kasvuennusteesta. Komission ennusteessa käytetään ajantasaisempaa tietoa vuoden 2013 tuloista ja menoista. Menojen kohdalla ero johtuu pitkälti julkisen sektorin palkansaajakorvausten odotetusta kehityksestä. Niiden ennustetaan vakausohjelmassa pienenevän enemmän kuin komission ennusteessa.

Ohjelman mukaan julkisen talouden rahoitusaseman on määrä vakautua ja kohentua ohjelmakaudella. Vuonna 2014 alijäämän ennustetaan olevan yhtä suuri kuin vuonna 2013, ja vuodesta 2015 lukien alijäämän odotetaan supistuvan, kunnes vuonna 2018 saavutetaan 0,3 prosentin ylijäämä. Kohenemisen on määrä olla etupainotteista niin, että vuonna 2015 alijäämä supistuu 0,9 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen ja sen jälkeen vähemmän. Aiemman ohjelman mukaan alijäämän suunniteltiin vakautuvan vuonna 2013, ja asteittaisen supistumisen oli määrä alkaa jo vuodesta 2014. Koska BKT:n kasvu oli 1,9 prosenttiyksikköä hitaampaa kuin vuoden 2013 vakausohjelmassa ennustettiin, alijäämätavoitetta ei saavutettu. Tämän seurauksena nimellinen alijäämä kasvoi vuonna 2013, kun taas rakenteellinen alijäämä supistui.

|| Laatikko 1. Tärkeimmät toimenpiteet Tärkeimmät julkisen talouden toimenpiteet ||

|| Tulot || Menot ||

|| 2013 ||

|| · Valtion verotuloja lisäävät toimenpiteet (+0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen) || · Valtion menojen leikkaukset (–0,2 prosenttia suhteessa BKT:hen) ||

|| 2014 ||

|| · Valtion verotuloja lisäävät toimenpiteet (+0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen) || · Valtion menojen leikkaukset (–0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen) ||

|| 2015 ||

|| · Valtion verotuloja lisäävät toimenpiteet (+1,1 prosenttia suhteessa BKT:hen) || · Valtion menojen leikkaukset (–1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen) ||

|| 2016 ||

|| · Valtion verotuloja lisäävät toimenpiteet (+1,4 prosenttia suhteessa BKT:hen) || · Valtion menojen leikkaukset (–1,6 prosenttia suhteessa BKT:hen) ||

|| 2017 ||

|| · Valtion verotuloja lisäävät toimenpiteet (+1,4 prosenttia suhteessa BKT:hen) || · Valtion menojen leikkaukset (–1,8 prosenttia suhteessa BKT:hen) ||

|| Huom. Taulukossa näkyvä vaikutus julkiseen talouteen on ohjelmassa esitetty vaikutus, ts. se on kansallisten viranomaisten esittämä. Positiivinen etumerkki tarkoittaa, että tulot/menot lisääntyvät toimenpiteen seurauksena. ||

Nykyisessä ohjelmassa alijäämän supistamiselle asetetaan vuodesta 2015 lukien kunnianhimoisempi tavoite kuin vuoden 2013 ohjelmassa. Aiemmin alijäämän ennustettiin vuonna 2017 olevan 0,5 prosenttia suhteessa BKT:hen, mutta uudessa ohjelmassa julkisen talouden odotetaan olevan vuoteen 2017 mennessä tasapainossa. Syy tilanteen kohenemiseen vuonna 2015 ovat maaliskuussa 2014 päätetyt vakauttamistoimenpiteet. Hallitus päätti lukuisista julkisen talouden vakauttamistoimenpiteistä, jotka otetaan huomioon vakausohjelmassa. Ilmoitetut toimenpiteet on määritelty selvästi ja ilmoitus, joka on annettu ministeriöille ohjeeksi vuoden 2015 talousarvioiden valmistelua varten, on uskottava. Rakennepoliittisen ohjelman toimenpiteiden suora vaikutus on vuosina 2014 ja 2015 vähäisempi mutta keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä huomattava.

Alijäämää aiotaan supistaa lisäämällä tuloja ja hillitsemällä menoja. Julkisen talouden tulojen odotetaan kasvavan vuoteen 2017 mennessä BKT:hen suhteutettuna 56,0 prosentista 57,3 prosenttiin ja menoja aiotaan supistaa 58,1 prosentista 57,3 prosenttiin. Suunniteltu tulojen lisäys perustuu lähinnä tulo- ja varallisuusverotulojen lisäykseen. Menopuolella painopiste on palkansaajakorvausten (suhteessa BKT:hen) ja kiinteän pääoman bruttomuodostuksen vähentämisessä. Kertaluonteisilla toimenpiteillä ei ole merkittävää roolia.

Ohjelman tavoitteen saavuttamiseen liittyvät riskit koskevat lähinnä makrotalouden näkymiä. Komission kevään 2014 talousennusteen mukaan kasvu olisi 0,3 prosenttiyksikköä hitaampaa vuonna 2014 ja 0,4 prosenttiyksikköä hitaampaa vuonna 2015. Kasvuun kohdistuvat riskit liittyvät lähinnä ulkoiseen kehitykseen. Merkittävin kasvua heikentävä riski on Venäjän kehitys, sillä se kuuluu Suomen tärkeimpiin kauppakumppaneihin.

Suomen uudelleenlaskettu rakenteellinen rahoitusasema[5] oli vuonna 2013 keskipitkän aikavälin tavoitteen mukainen, eikä vuonna 2014 tarvita sopeutusta. Ohjelman mukaan Suomi kuitenkin poikkeaisi vuonna 2014 keskipitkän aikavälin tavoitteesta –0,2 prosenttiyksikköä ja vuoden lopussa rakenteellinen rahoitusasema olisi –0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Koska tuotantokuilu on mittava, ennaltaehkäisevä osio antaa Suomelle vuonna 2015 mahdollisuuden vertailuarvoa (0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen) pienempään sopeutukseen. Vähimmäisvaatimus on näin ollen 0,1 prosenttiyksikön parannus vuonna 2015. Ohjelmassa pyritään kuitenkin 0,4 prosenttiyksikön parannukseen, joka on enemmän kuin keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseen riittävä 0,2 prosenttiyksikköä. Suomi siis saavuttaisi keskipitkän aikavälin tavoitteen vuonna 2015, ja sille jäisi pieni marginaali mahdollisen negatiivisen kehityksen varalta. Vuodesta 2016 lukien Suomi aikoo ylittää keskipitkän aikavälin tavoitteen. Vakausohjelmassa esitettyjen tietojen mukaan julkisten menojen kasvuvauhti ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä ei vuonna 2014 ylitä viitearvona olevaa BKT:n potentiaalista keskipitkän aikavälin kasvuvauhtia, joka on 0,78 prosenttia. Vuonna 2015 on odotettavissa, että julkisten menojen kasvuvauhdin (ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä) vaikutus vuotuiseen rakenteelliseen sopeutukseen, jolla pyritään keskipitkän aikavälin tavoitteeseen, on 0,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. Näin on siksi, että menojen kasvuvauhti on hitaampi kuin sovellettava menojen kasvulle asetetun vertailuarvon alempi 0,6 prosentin viitearvo.[6]

Rakenteellista rahoitusasemaa koskeva komission ennuste vastaa vakausohjelman arvioita, ja keskipitkän aikavälin tavoitteen ja menojen kasvulle asetetun vertailuarvon noudattamisen suhteen on päästy samanlaiseen tulokseen. Laskelmat, joita komissio on tehnyt ohjelmassa esitettyjen tietojen perusteella, johtavat samoihin päätelmiin.

Laatikko 2. Suomen tilanne vakaus- ja kasvusopimuksen näkökulmasta

Suomi on vakaus- ja kasvusopimuksen ennaltaehkäisevän osion toimenpiteiden kohteena ja se saavuttaa keskipitkän aikavälin tavoitteen vuonna 2013. Suomen ei odoteta saavuttavan keskipitkän aikavälin tavoitetta vuonna 2014, mutta se aikoo palata keskipitkän aikavälin tavoitteeseen vuonna 2015 ja pysyä siinä ohjelmakauden loppuajan. Näin ollen Suomen säilyttänee vakaan julkisen talouden rahoitusaseman, jolla keskipitkän aikavälin tavoitteen saavuttaminen voidaan varmistaa.

Vakausohjelman tietojen ja komission kevään 2014 talousennusteen perusteella voidaan päätellä, että poikkeaminen keskipitkän aikavälin tavoitteesta on vaarana ainoastaan vuonna 2014. Arvioitaessa vuoden 2014 alustavia talousarviosuunnitelmia komission syksyn 2013 talousennusteen perusteella näytti siltä, että vaarana oli merkittävä poikkeama, mutta nyt mahdollisen poikkeaman suuruusluokka näyttää pienemmältä. Suomi näyttää vuonna 2014 noudattavan myös menojen kasvulle asetettua vertailuarvoa.

Kun rakenteellista rahoitusasemaa pidetään viitekohtana, Suomen julkisen talouden suunnitelmien kokonaisarvio, johon kuuluu myös analyysi menoista ilman päätösperäisiä tulopuolen toimenpiteitä, osoittaa, että sopeutusura kohti keskipitkän aikavälin tavoitetta vaikuttaa asianmukaiselta vuosina 2013 ja 2015. Vuonna 2014 on odotettavissa merkityksetön poikkeaminen keskipitkän aikavälin tavoitteeseen tähtäävältä sopeutusuralta, ja kun otetaan huomioon vuodeksi 2015 ilmoitetut julkisen talouden toimenpiteet, poikkeaman odotetaan korjautuvan seuraavana vuonna täysin.

Suomen bruttovelkasuhde on nousussa, mutta se kasvaa hitaammin kuin aiemmassa vakausohjelmassa ja alustavassa talousarviosuunnitelmassa ennustettiin. Ohjelman mukaan velka kasvaa suhteessa BKT:hen vuoden 2013 57 prosentista 61,4 prosenttiin vuonna 2016, ja alkaa sen jälkeen hitaasti vähentyä. Keskeinen syy velan kasvuun on vaikea taloustilanne, josta myös mittava tuotantokuilu kertoo. Myöskään sosiaaliturvarahastojen ylijäämiä ei käytetä valtion ja kuntien velanmaksuun, ja näin ollen virta-varantokorjauserät näyttävät kasvattavan velkaa. Kun valtion alijäämän odotetaan supistuvan maaliskuun 2014 vakauttamistoimenpiteiden avulla, velan kasvun hidastuminen näyttää kuitenkin realistiselta ja se vastaa komission ennustetta. Koska suunnitelmien mukaan julkinen velka ylittää suhteessa BKT:hen määritellyn 60 prosentin viitearvon vuonna 2015, komissio laatii Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 126 artiklan 3 kohdan nojalla kertomuksen, jossa analysoidaan, noudattaako Suomi velkakriteeriä.

Julkisen talouden kehys

Suomelle ei annettu vuonna 2013 julkisen talouden kehystä koskevaa suositusta. Suomi on kuitenkin toteuttanut toimenpiteitä julkisen talouden kehyksen parantamiseksi. Se on muun muassa ratifioinut finanssipoliittisen sopimuksen vuoden 2012 lopulla, rakenteellista rahoitusasemaa koskeva sääntö on otettu kansalliseen lainsäädäntöön[7] ja sekundaarilainsäädännössä on toteutettu järjestelyjä sen täytäntöönpanemiseksi[8]. Suomen julkisen talouden kehys on tällä hetkellä sidottu monivuotisiin menokehyksiin. Kehys kytkeytyy vaalikausiin, ja kokemus on osoittanut, että hallitus pitkälti noudattaa sääntöjä. Hallitus asettaa vuosittain valtiontalouden menokehykset jäljellä olevalla vaalikaudelle ja määrittelee monivuotisen määrärahakehyksen. Myöhemmät vuosittaiset päätökset menokatoista tehdään tämän kehyksen perusteella. Julkisen talouden kehystä vahvistettiin edelleen helmikuussa 2014 päätöksellä, jossa valtiolle annetaan valtuudet suunnitella ja seurata kuntien ja sosiaaliturvarahastojen alasektoreiden menoja.

Menokehyspäätökset tehdään vuosittain maaliskuun lopulla. Niissä asetetaan vuotuiset rajat valtion menoille seuraaviksi neljäksi vuodeksi. Lainsäädännössä ei kuitenkaan edellytetä (nimellistä) budjettitasapainoa eikä rajoiteta vuotuisia alijäämiä. Menettely tarjoaa kunnianhimoisen tavoitteen budjettimenojen hillitsemiseksi, mutta samalla pyritään kuitenkin säilyttämään tarpeeksi joustavuutta, jotta taloudellisen ympäristön muutoksiin voidaan vastata. Kehykseen sisältyy automaattisia vakauttajia, sillä jotkin menot eivät kuulu kehyksen soveltamisalaan. Joustavuutta reagoida vuoden aikana esiin tuleviin haasteisiin näyttää kuitenkin olevan vain vähän. Jos kasvuennustetta tarkistetaan merkittävästi alaspäin vuoden aikana, menokehyksien vastaavaan mukautukseen ei ole menettelyä. Näin tapahtui vuonna 2013, kun menokehyspäätös tehtiin olettaen, että BKT kasvaa 1,6 prosenttia vuonna 2014. BKT-ennustetta tarkistettiin myöhemmin merkittävästi alaspäin, mutta menokehyspäätökseen ei tehty muutoksia.

Finanssipoliittisen neuvoston tehtävä on annettu Valtiontalouden tarkastusvirastolle, mutta valtiovarainministeriö vastaa edelleen ennusteista. Valtiontalouden tarkastusvirasto seuraa finanssipoliittisten sääntöjen täytäntöönpanoa ja erityisesti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen noudattamista, mutta se ei anna lausuntoa makrotalouden ennusteesta, johon vakausohjelma ja alustava talousarviosuunnitelma perustuvat. Vakausohjelman taustalla olevan makrotalouden ennusteen on laatinut valtiovarainministeriö. Julkisen talouden kehyksistä annetussa EU:n direktiivissä ja talousarviosuunnitelmien seurannasta annetussa neuvoston asetuksessa edellytetään ennusteiden riippumattomuutta. Valtiovarainministeriön työryhmä on näiden säädösten täytäntöönpanemiseksi ehdottanut muutoksia voimassa olevaan lainsäädäntöön[9], jotta valtiovarainministeriön ennustetehtävien riippumattomuus voitaisiin myös muodollisesti varmistaa. Näitä muutoksia ei ole kuitenkaan vielä hyväksytty.

Pitkän aikavälin kestävyys

Suomen julkiseen talouteen näyttää kohdistuvan keskipitkällä aikavälillä keskisuuria kestävyysriskejä. Keskipitkän aikavälin kestävyysvaje[10] on 2,1 prosenttia suhteessa BKT:hen. Sen suuruinen sopeutus tarvitaan vuoteen 2020 asti, jotta velkasuhde vuonna 2030 olisi 60 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kestävyysvaje liittyy lähinnä väestön ikääntymisestä aiheutuviin kustannuksiin, joiden on arvioitu olevan 2,3 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2030 asti. Pitkällä aikavälillä Suomella näyttää olevan edessään suuria julkisen talouden kestävyysriskejä, jotka liittyvät lähinnä ikääntymisestä aiheutuviin kustannuksiin, joiden hyvin pitkällä aikavälillä arvioidaan olevan 4,7 prosenttia suhteessa BKT:hen. Pitkän aikavälin kestävyysvaje[11] kertoo, että sopeutus, joka tarvitaan sen varmistamiseksi, että velka ei jatkuvasti kasva suhteessa BKT:hen, on 6,0 prosenttia suhteessa BKT:hen. Riskit olisivat pienempiä, jos rakenteellinen perusjäämä kääntyisi aiempiin korkeampiin lukemiin, esimerkiksi vuosien 2004–2013 keskiarvon tasolle. Siksi Suomen olisi säilytettävä riittävät perusylijäämät ja edelleen hillittävä ikäsidonnaisten menojen[12] kasvua, jotta julkisen talouden kestävyys parantuisi keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.

Vuonna 2013 suositeltiin, että Suomi huolehtisi pitkäaikaishoidon kustannusvaikuttavuudesta ja kestävyydestä ja painottaisi enemmän ennaltaehkäisyä, kuntoutusta ja itsenäistä asumista. Tässä valmisteluasiakirjassa esitettävä analyysi johtaa päätelmään, että Suomi on edistynyt merkittävästi suosituksiin perustuvien toimenpiteiden toteuttamisessa (ks. 4 kohdan yhteenvetotaulukko, jossa on arviointi maakohtaisista suosituksista). Suositus perustui vuoden 2012 ikääntymisraportin tuloksiin, joissa ennustettiin pitkäaikaishoidon kustannusten kasvavan merkittävästi. Uusi laki ikääntyneiden sosiaali- ja terveyspalveluista[13] (ns. vanhuspalvelulaki) tuli voimaan heinäkuussa 2013. Siinä painotetaan aiempaa enemmän ennaltaehkäisyä, kuntoutusta, itsenäistä asumista ja kotihoitoa sekä hoidon parempaa koordinointia. Toimenpide on kunnianhimoinen, uskottava ja merkityksellinen, ja sillä pitäisi voida vähentää laitoshoidon tarvetta ja hillitä pitkäaikaishoidon tulevia kustannuksia. Vuoden 2014 kansallisen uudistusohjelman mukaan sen seurauksena on jo uudistettu laatusuosituksia ja laadittu toimenpidesuunnitelma iäkkäiden laitoshoidon vähentämiseksi. Laitoshoidon vähentämistarve tunnustetaan myös rakennepoliittisessa ohjelmassa, jossa erityisenä tavoitteena on laitoshoidon menojen vähentäminen.

Suomi on tunnustanut kestävyysvajeen olemassaolon ja laatinut rakennepoliittisen ohjelman, jolla pyritään kuromaan vaje umpeen. Ohjelmalla pyritään lisäämään työpanosta ja talouden potentiaalista kasvua, mutta se koskee myös esimerkiksi pitkäaikaishoitoa ja eläkeuudistusta (käsitellään tarkemmin seuraavassa kohdassa).

Verojärjestelmä

Suomen verorasitus oli vuonna 2013 jäsenvaltioiden korkeimpia. Verorakenteen painopiste on välittömissä veroissa, erityisesti tuloverossa. Vakauttamistoimien tukemiseksi ja Eurooppa 2020 -ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi Suomen verojärjestelmä voisi olla kasvu- ja ympäristöystävällisempi.

Suomelle ei annettu vuonna 2013 verojärjestelmää koskevaa suositusta. Suomi on kuitenkin toteuttanut uudistuksia tällä osa-alueella lähinnä hienosäätämällä veroprosentteja pienituloisten verotuksen keventämiseksi ja suurituloisten verotuksen kiristämiseksi. Yhteisöveroa alennetaan vuodesta 2014 lukien, kun taas osinkoverotusta jonkin verran kiristetään. Useita kulutusveroja korotetaan edelleen vuosina 2014 ja 2015.

Nykyisten hallituspuolueiden vuonna 2011 sopiman hallitusohjelman mukaan vakauttamistoimista puolet toteutetaan veronkorotuksina ja puolet menoleikkauksina. Käytännössä ne ovat painottuneet veronkorotuksiin. Tämä johtuu kuntien valtionosuuksien leikkauksista, jotka valtio laskee menoleikkauksiin mutta jotka kuitenkin johtavat siihen, että kunnat kiristävät verotusta oikeuksiensa ja velvoitteidensa perusteella. Kunnat turvautuvat lähinnä tuloveroon tulojensa lisäämiseksi. Kunnallisen kiinteistöverotuksen osuus on vain noin 6,5 prosenttia kuntien verotuotoista. Vuonna 2012 juoksevista kiinteistöveroista saatujen tuottojen osuus oli 0,7 prosenttia suhteessa BKT:hen (EU:n keskiarvo 1,5 prosenttia). Kunnille annettiin maaliskuussa 2014 lisää joustavuutta nostaa kiinteistöveroja. Kiinteistöjen verotusarvojen määräytymisperusteita arvioidaan jatkuvasti. Omistusasuntojen verotus kiristyy, sillä asuntolainojen korkovähennysoikeutta on asteittain kavennettu viime vuosina. Vuonna 2014 verotuksessa voi maksetuista asuntolainojen koroista vähentää 75 prosenttia. Vähennyskelpoista osuutta pienennetään vuosittain 5 prosenttiyksiköllä, kunnes se rajataan 50 prosenttiin. Tämän odotetaan vähentävän velanoton suosimista asuntoverotuksessa.

Ympäristöverotulojen osuus kaikista verotuloista oli 7 prosenttia vuonna 2012. Joitakin ympäristöverotuksen näkökohtia voitaisiin tarkistaa. Näin voitaisiin laajentaa veropohjaa, lisätä verotuloja sekä edetä kohti päästötavoitteen saavuttamista päästökaupan ulkopuolisille sektoreilla. Suomessa ympäristöverokertymä on BKT:hen suhteutettuna suurempi kuin EU:ssa keskimäärin (vuonna 2012 Suomessa 3,1 prosenttia, EU:ssa 2,4 prosenttia). Ympäristölle haitallisten tukien vähentäminen on keskeinen osa-alue, jota vuoden 2014 kasvuselvityksessä korostettiin. Suomi tukee edelleen joitakin teollisuudenaloja ja toimintoja edullisin verojärjestelyin, vaikka samoihin tavoitteisiin voitaisiin päästä ympäristölle vähemmän haitallisella tavalla. Suomi hyötyisi haitallisten tukien vähentämisestä. Niiden vähentäminen lieventäisi haitallisia ympäristövaikutuksia ja toisi taloudellista etua, kun saataisiin lisätuloja ja varoja vapautuisi resurssitehokkaan ja vähähiilisen talouden edistämiseen ja myös riskit, jotka liittyvät mahdollisiin energian hintojen korotuksiin, pienenisivät. Tämä loisi kannustimia ekoinnovoinnille ja lisäisi yritysten kilpailukykyä. Rakennepoliittisessa ohjelmassa tartutaan näihin kysymyksiin, ja ympäristöministeriö julkaisi vuonna 2013 selvityksen ympäristölle haitallisista tuista[14].

3.2. Rahoitussektori

Rahoitussektori toimii edelleen hyvin verrattuna monien muiden euroalueen maiden rahoitussektoreihin. Pankkisektori ei tarvinnut valtion tukea kriisin aikana. Järjestämättömien lainojen määrä ei ole kasvanut ja on edelleen vähäinen (0,7 prosenttia). Lisäksi pankkijärjestelmä on pysynyt yleisesti kannattavana. Keskimääräinen oman pääoman tuottoaste on noin 10 prosenttia, mikä parantaa vakavaraisuutta: vakavaraisuussuhde on keskimäärin noin 14 prosenttia. Suomelle ei annettu vuonna 2013 maakohtaista suositusta rahoitussektoripolitiikasta.

Rahoitussektori on tiiviisti yhdentynyt pohjoismaisiin pankkikonserneihin. Ulkomaisten pankkien osuus sektorin varoista on noin kaksi kolmasosaa. Päätökset, joita emopankki tekee esimerkiksi johdannaisten kirjaamisesta tai varojen kohdentamisesta kansainvälisiin pankkikonserneihin kuuluvien pankkien välillä, voivat vaikuttaa merkittävästi Suomessa toimivien pankkien taloudelliseen vahvuuteen ja sitä kautta kotimaisiin pankkimarkkinoihin. Onkin tärkeää, että valvojat tekevät yhteistyötä valtioiden rajojen yli, jotta konsernien suoriutumista ja vakautta voidaan seurata, erityisesti omaisuuserien laadun ja maksuvalmiuden osalta. Pankkiunionin toteuttaminen muuttaa pohjoismaisen yhteistyön rakenteen, kun EKP:stä tulee ruotsalaisten ja tanskalaisten pankkien Suomessa sijaitsevien tytäryritysten valvoja.

Suomen haasteisiin kuuluvat yritysten kasvun edistäminen ja kansainvälistyminen muun muassa tarjoamalla pääomaa. Alkuvaiheen pääomaa on ollut Suomessa yleensä hyvin saatavilla[15], mutta kasvupääoman saantia on pidetty yhtenä kasvumahdollisuuksia rajoittavana tekijänä. Tämän ongelman ratkaisemiseksi hallitus on tehnyt päätöksen alkuvaiheen pääoman saatavuuden lisäämisestä erityisesti rahastojen rahastojen sijoituksin. Vuosiksi 2014–2017 on kohdennettu 230 miljoonaa euroa pääomasijoitusrahoituksen vivuttamiseen, osittain hyödyntäen epäsymmetristä voitonjakoa. Vuoden 2014 kansallisen uudistusohjelman mukaan Vigo-kiihdyttämöohjelman kautta on tehty lähes 300 miljoonan euron sijoitukset, joissa julkisen rahoituksen osuus on pienempi kuin neljännes. Jotta yksityisiä sijoittajia ei suljettaisi pois markkinoilta, hallitus ei pyri kattamaan enempää kuin 10 prosenttia alkuvaiheen yritysten pääomamarkkinoista. Vuosina 2013–2015 on voimassa bisnesenkeleiden verokannustin, joka ei kuitenkaan näytä lisänneen sijoitusten määrää vuonna 2013. Hallituksen pääomasijoitustoiminta on edelleen jakaantunut kolmeen eri organisaatioon, mikä lisää hallintokustannuksia ja päällekkäisyyden vaaraa. Kokonaisuutena tarkasteltuna kasvurahoituksen edistämiseen tarkoitetut toimet tarkoittavat, että rahoitusongelmiin on puututtu, mutta jää nähtäväksi, riittävätkö ne vakaan kasvun aikaansaamiseen.

3.3. Työmarkkina-[16], koulutus- ja sosiaalipolitiikka

Suomen työmarkkinat suoriutuivat kriisissä suhteellisen hyvin, mutta väestönkehityksen haasteet ovat merkittäviä. Työmarkkinoilta poistuu joka vuosi enemmän ihmisiä kuin sinne tulee. Väestön ikääntymisen vuoksi on tärkeää saada koko työvoimapotentiaali työmarkkinoille. Joissakin ammateissa on jo työvoimapulaa. Työvoiman tarjonnan ylläpitämiseksi on tärkeää parantaa työmarkkinoille tuloa ja ehkäistä työntekijöiden varhaista poistumista työmarkkinoilta. Työurien pidentäminen ja nuoriso- ja rakennetyöttömyyden torjuminen ovat edelleen keskeisiä haasteita Suomelle. Myös kustannuskilpailukyvyn osalta Suomen kilpailuasema pysyy haastavana, vaikka palkkakehitys maltillistuikin vuonna 2013.

Vuonna 2013 Suomelle suositeltiin työmarkkinatoimenpiteiden toteuttamista. Erityisesti suositeltiin, että Suomi toteuttaisi lisätoimia ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nostamiseksi ja nostaisi tosiasiallista eläkeikää kytkemällä eläkeiän tai eläke-etuudet elinajanodotteen muutoksiin. Lisäksi suositeltiin, että Suomi toteuttaisi käynnissä olevat toimenpiteet nuorten ja pitkäaikaistyöttömien työmarkkina-aseman parantamiseksi keskittyen erityisesti työn kannalta merkityksellisen osaamisen kehittämiseen. Tämän asiakirjan analyysi johtaa päätelmään, että Suomi on edistynyt jonkin verran tähän suositukseen perustuvien toimenpiteiden toteuttamisessa.

Suomi on edistynyt vain vähän ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nostamisessa. Vuonna 2012 60–64-vuotiaiden työllisyysaste oli vain 42,9 prosenttia. Huolimatta joustavasta 63–68 vuoden eläkeiästä ja siitä, että 63 ikävuoden jälkeen eläkekarttuma kolminkertaistuu, vuonna 2012 lakisääteiselle ansiosidonnaiselle työeläkkeelle jäi 63-vuotiaita lähes kaksi kertaa niin paljon kuin 64- ja 65-vuotiaita yhteensä. Työmarkkinoilta poistutaan varhain pääasiassa työkyvyttömyyden vuoksi tai ns. työttömyysputken kautta. Työttömyysputkella tarkoitetaan ikääntyneille työttömille tarjolla olevia laajennettuja työttömyysetuuksia. Suomi on asettanut tavoitteekseen nostaa tosiasiallisen eläkkeellesiirtymisiän vuoteen 2025 mennessä vähintään 62,4 vuoteen. Vuonna 2012 tosiasiallinen eläkkeellesiirtymisikä oli 60,9 vuotta, ja Eläketurvakeskus arvioi nykytrendien perusteella sen nousevan vuoteen 2025 mennessä vain 61,5 vuoteen.[17]

Työmarkkinaosapuolet valmistelevat ehdotustaan eläkeuudistukseksi, joka uuden hallituksen on määrä toteuttaa kevään 2015 vaalien jälkeen. Täsmällinen sisältö ei ole vielä tiedossa. Työmarkkinaosapuolet ovat nimittäneet asiantuntijaryhmän auttamaan uudistuksen valmistelussa. Asiantuntijaryhmä on tullut siihen tulokseen, että viime vuosina toteutetut uudistukset eivät riitä vuoteen 2025 asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen ja että Suomen eläkejärjestelmä olisi sopeutettava paremmin eliniän pitenemiseen. [18] On tunnustettu, että jo käyttöön otettu elinaikakerroin ja eläkekarttuman kolminkertaistuminen työntekijän täytettyä 63 vuotta näyttävät vaikuttavan eläkkeellejäämiskäytäntöihin vain vähän. Tämä koskee erityisesti matalamman osaamistason työntekijöitä. Lisäksi elinajanodote kasvaa nopeammin kuin aiemmin ennustettiin. Jos ihmiset eivät työskentele pidempään, myös eläkkeiden riittävyys vaarantuu. Sen sijaan, jos eläkeikä kytkettäisiin elinajanodotteeseen, eläkkeiden kestävyys ja riittävyys voitaisiin turvata väestön ikääntyessä.

Eläkeuudistus olisi tärkein tekijä todellisen eläkkeellesiirtymisiän nostamisessa, mutta taviotetta ei todennäköisesti voida saavuttaa ilman lisätoimenpiteitä ikääntyneiden työntekijöiden työllistettävyyden parantamiseksi. Ammatillinen koulutus ja toimenpiteet, joilla pyritään parantamaan työterveyttä, työturvallisuutta ja työelämän laatua, näyttävät olevan tärkeimmät kehitettävät osa-alueet tavoitteen saavuttamiseksi. Alentunut työkyky on tärkeimpiä syitä siihen, että vuosittain 25 000 työntekijää jää työkyvyttömyyseläkkeelle. Ikääntyneiden työntekijöiden osallistuminen elinikäiseen oppimiseen on huomattavasti vähäisempää kuin koko väestön. Koko väestön osallistuminen elinikäiseen oppimiseen on EU:n kolmanneksi suurinta (24,3 % vuonna 2012), mutta 55–64-vuotiaiden ikäryhmässä se on noin 13,5 prosenttia. Työmarkkinaosapuolet ovat yhdessä toimivaltaisten ministeriöiden, Kelan ja eläketurvakeskuksen kanssa laatineet raportin osatyökykyisten työllistettävyydestä.[19] Aloite on oikeansuuntainen mutta edellyttää täytäntöönpanotoimenpiteitä työpaikoilla.

Suomen suhteellisen alhaisen työttömyysasteen ja korkean työllisyysasteen taustalla piilee joitakin heikkouksia. Työttömyysasteissa on suuria alueellisia eroja, ja hallitus arvioi rakenteellisen työttömyyden olevan 4,5 prosenttia vuonna 2013. Tämä viittaa siihen, että työmarkkinoiden kyky sopeutua käynnissä olevaan perinteisten teollisuudenalojen rakennemuutokseen on vähäinen. Yksi alueellisiin eroihin vaikuttava tekijä voivat olla suuret erot asuntojen hinnoissa eri alueiden välillä. Hintaerot johtuvat osittain siitä, että kasvualueilla tonttimaata on rajallisesti saatavilla. Kansallisen uudistusohjelman mukaan tähän voitaisiin puuttua muuttamalla kaavoituslainsäädäntöä niin, että kunnat velvoitetaan tarjoamaan mahdollisuuksia asuntorakentamiseen.

Työmarkkinoilla on ryhmiä, joiden työllisyysaste on alhainen. Näitä ovat matalan osaamistason työntekijät[20] ja EU:n ulkopuolisten maiden kansalaiset.[21] Myös osa-aikatyöllisyyden osuus on alhainen, ja työuransa keskivaiheilla olevien (24–54-vuotiaiden) työllisyysaste on laskenut[22] vuodesta 2009. Noin 180 000 vajaakuntoisesta työikäisestä vain noin 20 prosenttia on ansiotyössä.

Työllisyysasteet ovat Suomessa matalammissa palkkaluokissa suhteellisen alhaiset. Tämä tarkoittaa joko sitä, että tällaisia työpaikkoja ei ole tarjolla, tai sitä, että työmarkkinoilla on jäykkyyksiä, jotka rajoittavat mahdollisuuksia solmia määräaikaisia, osa-aikaisia tai suhteellisen pienipalkkaisia työsuhteita. Ilmeinen myönteinen vaikutus tästä on, että työssäkäyvien köyhyys on hyvin vähäistä, mutta tällaisten työpaikkojen puute voi tarkoittaa, että tietyt väestöryhmät, kuten matalan osaamistason omaavat tai maahanmuuttajat, eivät löydä työtä. Kannustinloukku on indikaattori, jolla mitataan tosiasiallista veroastetta, joka työelämän ulkopuolella olevaan työnteon aloittamista harkitsevaan kohdistuu. Kannustinloukku on suuri, jos työnteon aloittavan veroaste on korkea tai jos tarveharkintaisten sosiaalietuuksien menetykset ovat suuret. Tällöin työelämän ulkopuolella olevien kannustimet työn vastaanottamiseen ovat vähäiset. Vuonna 2012 tosiasiallinen veroaste oli yhden tulonhankkijan perheessä lapsiluvusta riippuen 67–94 prosenttia siirryttäessä sosiaaliturvan varassa elämisestä työhön, jossa palkka on 67 prosenttia keskivertopalkasta. Työllisyyttä olisi mahdollista parantaa toteuttamalla kohdennettuja toimenpiteitä, joilla lisätään työnteon kannustimia. Työttömät ovat vuodesta 2014 alkaen voineet ansaita 300 euroa ilman, että tulot vaikuttavat työttömyysetuuden määrään. Tämä kannustaa työn vastaanottamiseen. Näyttää siltä, että tarvitaan lisää samansuuntaisia toimenpiteitä, kuten todetaan myös raportissa, jossa analysoidaan matalapalkkatyötä Suomessa[23]. On huolestuttavaa, että matalan osaamistason työntekijöiden osallistuminen elinikäiseen oppimiseen on vielä vähäisempää kuin ikääntyneiden työntekijöiden, vain 10,7 prosenttia.

Nuorisotyöttömyysaste on huomattavasti korkeampi kuin kokonaistyöttömyysaste huolimatta tilanteen parantamiseksi toteutetuista toimenpiteistä. Vuonna 2013 kokonaistyöttömyys oli 8,2 prosenttia ja nuorisotyöttömyys 19,9 prosenttia. Hallituksen rakennepoliittiseen ohjelmaan vuodelta 2013[24] sisältyy tervetulleita aloitteita nuorten työllisyyden parantamiseksi toimenpiteillä, joilla pyritään myös pidentämään työuria niiden alkupäästä puolella vuodella. Aloitteet koskevat sekä ammattikoulutusta että korkeakoulutusta ja niissä yhdistyvät ammatillinen peruskoulutus ja oppisopimuskoulutus. Suomi on kaiken kaikkiaan edistynyt merkittävästi nuorisotyöttömyyteen puuttumisessa. Tammikuussa 2013 parannettu nuorisotakuu on kunnianhimoinen julkisen ja yksityisen sektorin sekä kansalaisten kumppanuustoimenpide, jossa sidosryhmien vastuu on yhteinen. Nuorisotakuu on hyvin kohdennettu ja realistinen, mutta toimiakseen se edellyttää tehokasta koordinointia (kansalliset, alueelliset ja paikalliset viranomaiset, ammattiliitot, nuoret ja useampi ministeriö), jolla oppisopimuspaikkoja lisätään, sekä vakaata pitkäaikaista rahoitusta.

Yli vuoden työttömänä olleiden määrä kasvaa, kuten myös yli kaksi vuotta työttömänä olleiden. Monet työttömät ovat lopettaneet työn hakemisen[25]. Heidän on todennäköisesti vaikea palata työhön, kun talous alkaa kohentua, sillä siirtyminen pitkäaikaistyöttömyydestä työllisyyteen on Suomessa vähäisempää kuin EU:ssa keskimäärin.[26] Tämä edellyttää kohdennetumpia aktivointitoimenpiteitä.[27] Marraskuuhun 2013 mennessä 6 000 työtöntä oli osallistunut pitkäaikaistyöttömille suunnattuun pilottihankkeeseen, joka on ollut käynnissä 65 kunnassa syyskuusta 2012. Määrä saattaa vaikuttaa vaatimattomalta, mutta hankkeen tärkeintä antia lienevät uudet palvelumallit ja parhaat käytännöt, joita kunnat voivat hyödyntää, erityisesti koska pitkäaikaistyöttömien tukemista koskevat kuntien tehtävät lisääntyvät samaan aikaan, kun käynnissä on mittava kuntauudistus. Lisäksi kasvavat asiakasmäärät ovat olleet julkisten työvoimapalvelujen haasteena vuonna 2013 toteutetun uudistuksen jälkeen.

Pitkäaikais- ja nuorisotyöttömyyttä koskevat toimenpiteet vastaavat vuoden 2014 vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaisia tavoitteita, ja ne vahvistetaan vuoden 2014 kansallisessa uudistusohjelmassa. Toimenpiteet ovat merkityksellisiä ja kunnianhimoisia. Niiden uskottavuudesta voidaan todeta, että kohderyhmien työn kannalta merkityksellisen osaamisen ja työmarkkina-aseman pysyvä parantaminen esimerkiksi ammatillisen koulutuksen ja kohdennettujen aktivointitoimenpiteiden avulla vie aikaa ja siihen voidaan päästä ainoastaan, jos toimenpiteet toteutetaan kaikilta osin. Toteutetut toimet ovat oikeansuuntaisia, mutta mitään läpimurtoa ei ole tehty ja taustalla olevat politiikkahaasteet ovat edelleen jäljellä.

Vuonna 2013 Suomelle suositeltiin palkkakehityksen saattamista tuottavuuden kehitystä vastaavaksi. Työmarkkinaosapuolet saavuttivat lokakuussa 2013 valtakunnallisen palkkaratkaisun, jonka ansiosta palkankorotukset pysyvät maltillisina ainakin vuoden 2015 loppuun asti. Toimenpide on kunnianhimoinen, merkityksellinen ja uskottava, ja se vastaa vuoden 2014 vuotuisen kasvuselvityksen ensisijaisia tavoitteita. On huomattava, että yksikkötyökustannusten palauttaminen Suomen tärkeimpien kilpailijoiden tasolle vie vielä aikaa. Palkkaratkaisu merkitsee kuitenkin merkittävää edistymistä palkkakehityksen saattamisessa tuottavuutta vastaavaksi, kuten on suositeltu.

Koulutus

Oppivelvollisuusikä nousee 17 ikävuoteen vuonna 2015, ja hallitus suunnittelee esiopetuksen muuttamista pakolliseksi kaikille 6-vuotiaille. Jää nähtäväksi, vaikuttaako oppivelvollisuusiän nostaminen myönteisesti niiden nuorten määrään, jotka eivät ole koulutuksessa, työssä tai harjoittelussa tai jotka keskeyttävät koulunkäynnin. Suomessa on koulupudokkaita vähemmän kuin EU:ssa keskimäärin, mutta koulutuksen keskeyttämisaste on pysynyt samana lähes vuosikymmenen ja se on selvästi korkeampi maahanmuuttajataustaisten keskuudessa. Vuonna 2013 koulutus-, työ- tai harjoittelupaikkaa vailla oli 8,6 prosenttia ihmisistä, ja osuus kasvoi vain 0,2 prosenttiyksikköä vuodesta 2008 vuoteen 2012.

Suomi on säilyttänyt korkean osaamistason. OECD:n aikuisten osaamistutkimus osoittaa, että 16–65-vuotiaiden luku- ja numerotaito on EU:n parhaita.[28] Luku- ja numerotaitokokeissa Suomi kuuluu EU:ssa maihin, joissa on vähiten taidoiltaan heikkoja aikuisia. Suurella osalla väestöstä (yli 40 %) on erinomainen tietotekniikkaa soveltava ongelmanratkaisutaito. Nuorten ja vanhempien aikuisten väliset erot luku- ja numerotaidoissa ovat hyvin suuret. Nuorempi sukupolvi menestyi tutkimuksessa paljon paremmin kuin vanhempi. Vuoden 2012 PISA-tutkimuksen mukaan Suomi kuuluu edelleen EU:n huippumaihin 15-vuotiaiden perustaitojen osalta, mutta kokonaistulokset ovat aikaisempiin PISA-tutkimuksiin verrattuna heikentyneet merkittävästi, erityisesti matematiikan osalta. Suomessa yhdistyvät kuitenkin edelleen hyvät tulokset ja koulutuksen tasa-arvo. Erot oppilaiden tuloksissa ovat pieniä, ja hyvät tulokset ovat mahdollisia lähes kaikille. Sosioekonomisen taustan ja oppilaan tulosten välillä ei ole vahvaa yhteyttä. Kuitenkin maahanmuuttajataustaisten oppilaiden (erityisesti ensimmäisen sukupolven) tulokset ovat paljon huonompia kuin syntyperäisten suomalaisten.

Viimeaikaiset vakauttamistoimenpiteet aiheuttavat huolta koulutuksen rahoittamisen osalta. Koulutusmenoja vähennetään rakennepoliittisella ohjelmalla noin 300 miljoonaa euroa, mikä vaikuttaa erityisesti paikallisviranomaisiin, jotka vastaavat koulutuksesta. Tästä voi olla seurauksena tarve toisen asteen kouluverkoston ja/tai esiopetuksen tarjonnan uudelleenjärjestelyyn.

Sosiaalipolitiikka

Suomelle ei annettu vuonna 2013 sosiaalipolitiikkaa koskevaa suositusta. Merkille pantavaa tällä osa-alueella on, että yli 65-vuotiaiden naisten köyhyysriski on EU:n keskiarvoa suurempi ja miehiin verrattuna lähes kaksinkertainen. Sekä lyhyemmät työurat että naisten ja miesten välinen palkkaero (18,2 %, kun kansallinen tavoite on 15 % vuonna 2015 ja EU27:n keskiarvo on 16,2 %) vaikuttavat negatiivisesti naisten ansiotuloihin ja eläkkeisiin.[29] Erot eri sosioekonomisten ryhmien terveydessä ja hyvinvoinnissa ovat myös merkittäviä: alemmissa sosioekonomisissa ryhmissä ihmiset ovat köyhempiä ja kuolevat nuorempina.[30] Vaikka terveyspolitiikan tavoitteena on 1980-luvulta asti ollut terveyserojen kaventaminen, epätasa-arvosta ei ole päästy, vaan erot ovat jonkin verran kasvaneet huolimatta vuonna 2001 käynnistetystä Terveys 2015 -kansanterveysohjelmasta, kansallisesta terveyserojen kaventamisen toimintaohjelmasta vuosiksi 2008–2011 ja sosiaali- ja terveydenhuollon kansallisesta kehittämisohjelmasta (Kaste) vuosiksi 2012–2015.

3.4. Kestävää kasvua ja kilpailukykyä edistävät rakenteelliset toimenpiteet

Suomen on palautettava kasvu ja kilpailukyky, löydettävä tapoja rakennemuutoksen toteuttamiseen ja jatkettava teollisuutensa monipuolistamista. Lisähaasteita ovat siirtyminen uusiin korkean lisäarvon tuotteisiin ja palveluihin ja kilpailun lisääminen tuote- ja palvelumarkkinoilla. Elektroniikka-, metsä- ja terästeollisuuden vaikeudet näkyvät edelleen vaimeana vientinä, joka ei ole reagoinut myönteisesti viimeaikaiseen globaalin talouden toimeliaisuuden lisääntymiseen. Teollisuusrakenteen vuoksi myös keskimääräinen energiatehokkuus on heikompi kuin monilla kilpailijoilla. Yritysten kannattavuus heikkenee, ja T&K-potentiaalin muuntaminen uusiksi tuotteiksi on ratkaisevan tärkeää. Ongelmaa pahentavat kotimaanmarkkinoiden korkea hintataso, joka ainakin osittain johtuu kilpailun puutteesta ja vähentää vientiyritysten kilpailukykyä, sillä kotimaisten palveluiden hinnat ovat korkeat. Vuonna 2014 tehdyssä perusteellisessa tarkastelussa korostetaan muiden kuin kustannuskilpailukykyyn liittyvien tekijöiden roolia kaupan volyymin heikkenemisessä. Monilla suomalaisilla yrityksillä näyttää olevan vaikeuksia kasvaa ja kansainvälistyä. Suomessa on vain vähän suuria vientiyrityksiä, ja niiden tuotevalikoima on suppea, mikä näyttää olevan riskitekijä. Vuonna 2012 yksi prosentti yrityksistä tuotti 76 prosenttia bruttoviennistä. Suomalaiset yritykset lisäävät investointejaan ulkomaille, kun taas kotimaan investoinnit ovat vähäisiä eikä Suomi ole viime aikoina pystynyt houkuttelemaan merkittäviä suoria ulkomaisia sijoituksia.

Laatikko 3: Rakenneuudistusten potentiaalinen vaikutus – vertailuanalyysi

Rakenneuudistukset ovat keskeisiä kasvun vauhdittamisessa. Siksi on tärkeää tietää näiden uudistusten potentiaaliset edut. Rakenneuudistusten etuja voidaan arvioida taloudellisilla malleilla. Komissio käyttää QUEST-malliaan, jolla se määrittää, miten tietyn jäsenvaltion rakenneuudistukset vaikuttavat kasvuun, jos jäsenvaltio kaventaa eroaan EU:n kolmen parhaan maan keskiarvoon keskeisten indikaattoreiden (kuten talouden kilpailuasteen tai työvoimaosuuden) osalta. Näiden indikaattoreiden parannukset voisivat kasvattaa Suomen BKT:tä kymmenessä vuodessa noin 3,1 prosenttia. Jotkut uudistuksista voisivat vaikuttaa jopa suhteellisen lyhyellä aikavälillä. Mallisimulaatiot tukevat 3.3 jakson analyysia, jonka mukaan suurin hyöty saataisiin todennäköisesti pienentämällä lopputuotesektorin katteita ja lisäämällä työvoimaosuutta. Lisäksi simulaatiot tarjoavat perustelut työnteon kannustimien lisäämiselle pienentämällä etuuksien korvausastetta.

Taulukko: Rakenteelliset indikaattorit, tavoitteet ja potentiaaliset vaikutukset BKT:hen[31]

* Korkean osaamistason väestöosuuden lisäyksen pitkän aikavälin vaikutus olisi 0,7 % suhteessa BKT:hen ja matalan osaamistason väestöosuuden vähennyksen 1,8 %.

** Vertailuarvona EU:n keskiarvo.

Huom. Simulaatioissa oletetaan, että kaikki jäsenvaltiot toteuttava uudistuksia, jotka supistavat niiden rakenteelliset vajeet puoleen. Taulukosta käy ilmi kunkin uudistuksen vaikutus kokonaistuotantoon viiden ja kymmenen vuoden jälkeen

Jos maa ylittää tietyn indikaattorin vertailuarvon, uudistustoimenpiteiden vaikutusta ei simuloida. Kyseinen jäsenvaltio voi silti kuitenkin hyötyä muiden jäsenvaltioiden toteuttamista toimenpiteistä.

Lähde: Komission yksiköt

Vuonna 2013 Suomelle suositettiin, että se lisää kilpailua tuote- ja palvelumarkkinoilla, synnyttää innovatiivisia tuotteita, palveluita ja kasvuyrityksiä nopeasti muuttuvassa ympäristössä, jatkaa teollisuuden monipuolistamista ja jatkaa energiatehokkuuden parantamista koko taloudessa. Tämän valmisteluasiakirjan analyysi johtaa päätelmään, että Suomi on edistynyt jonkin verran näihin suosituksiin perustuvien toimenpiteiden toteuttamisessa.

Tutkimus, kehitys ja innovointi

Suomi menestyy hyvin kansainvälisissä kilpailukykyvertailuissa, mutta se on silti menettänyt vientimarkkinaosuuksiaan vuosina 2007–2012 EU:n jäsenvaltioista nopeimmin. Suomen kauppatase on perinteisesti ollut voimakkaasti ylijäämäinen, mutta tuonti lisääntyi nopeasti ennen kriisiä. Viennin kasvu on kriisistä asti ollut heikkoa, ja ulkoinen tasapaino on kääntynyt alijäämäiseksi. Elektroniikka-, metsä- ja terästeollisuudella on rakenteellisia sopeutumisongelmia. Muut toimialat eivät ole kyenneet korvaamaan vähentynyttä vientiä. Suomalaiset yritykset kansainvälistävät tuotantoaan ja yhdistyvät maailmanlaajuisiin arvoketjuihin, mikä vähentää Suomen vientiä. Talouden sopeutumiskykyä rajoittavat alhainen tuottavuus, vähäinen kotimainen kilpailu palvelualoilla, jatkuvat palkkakustannuspaineet ja korkeat energiakustannukset, jotka vaikuttavat erityisesti energiaintensiivisiin aloihin. Suomalaiset vientiyritykset ovat onnistuneet säilyttämään hintakilpailukykyään lähinnä supistamalla voittomarginaaleja. Vuonna 2014 tehdyssä perusteellisessa tarkastelussa todetaan, että ellei voittomarginaaleja pystytä palauttamaan, tarjolla on vähemmän kannustimia investoida ja muuntaa käytettävissä oleva suuri innovaatiopotentiaali uusiksi tuotteiksi ja palveluiksi. T&K-investointien ja innovaatioiden muuntaminen uusiksi innovatiivisiksi tuotteiksi ja palveluiksi edellyttää sopivia olosuhteita, jotta on mahdollista parantaa rakenteellisia haasteita kohdanneiden toimialojen kilpailukykyä ja edistää kasvua muilla aloilla.

Laatikko 4: Maaliskuussa 2014 tehdyn Suomea koskevan perusteellisen tarkastelun päätelmät

Kolmas makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä Suomesta laadittu perusteellinen tarkastelu julkaistiin 5. maaliskuuta 2014.[32] Komissio päätteli tämän tarkastelun perusteella, että Suomen makrotaloudessa on edelleen epätasapainotiloja, jotka edellyttävät valvontaa ja politiikkatoimia. Erityisesti viime vuosien heikkoon vientitulokseen, jonka taustalla on teollisuuden rakennemuutos sekä kustannuskilpailukyvyn ja muihin tekijöihin kuin kustannuksiin perustuvan kilpailukyvyn osatekijöitä, on kiinnitettävä jatkuvaa huomiota.

Tuonnin nopea kasvu ennen kriisiä ja heikko vienti sen jälkeen selittävät Suomen ulkoisen tasapainon heikkenemisen. Vaihtotaseen heikkeneminen on kuitenkin äskettäin pysähtynyt, eikä ulkoinen kestävyys ole ongelma. Maa on edelleen menettänyt vientimarkkinaosuuksiaan nopeassa tahdissa maailmankaupan elpymisestä huolimatta. Suomen integroitumisella maailmanlaajuisiin arvoketjuihin on ollut jonkin verran vaikutusta vientituloksen heikkenemiseen, kun taas teollisuuden rakennemuutos ei ole vielä pystynyt korvaamaan elektroniikka-, metsä- ja metalliteollisuuden huomattavaa supistumista. Talouden sopeutumiskykyä rajoittaa palvelusektorin alhainen tuottavuus ja heikko kilpailupaine sekä kustannusten kasvu, mikä johtuu aiemmasta dynaamisesta palkkojen noususta ja korkeasta energiaintensiteetistä. Suomalaiset vientiyritykset ovat joutuneet ylläpitämään hintakilpailukykyään lähinnä kaventamalla voittomarginaaleja, mikä on heikentänyt niiden kykyä muuntaa suuri innovaatiopotentiaali uusiksi tuotteiksi. Pääasiallisin selitys kilpailukyvyn heikentymiselle näyttävät olevan muut kuin hintaan liittyvät tekijät, kuten se, että Suomessa on vain vähän suuria vientiyrityksiä ja niiden tuotevalikoima on kapea, sekä pienten yritysten vähäisempi vientihalukkuus ja tutkimus- ja kehitysmenojen heikentynyt tehokkuus. Potentiaalista kasvua puolestaan rasittavat investointien vähäisyys, työssäkäyvän väestön väheneminen ja tuottavuuden huomattava heikkeneminen. Julkisen talouden rakenteellisen alijäämän odotetaan olevan hieman yli keskipitkän aikavälin tavoitteen vuonna 2014, ja osittain epäsuotuisasta kasvudynamiikasta johtuen julkisen velan ennustetaan kasvavan yli 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen.

Perusteellisessa tarkastelussa käsitellään myös seuraavista seikoista johtuvia politiikkahaasteita:

- työvoimakustannusten vaikutus kilpailukykyyn,

- kustannuskilpailukyky yleensä ja yritysten kannattavuus sekä

- reaalinen kilpailukyky.

Suomi on toteuttanut toimia rakennemuutoksen aikaansaamiseksi. Vuoden 2014 kansallisen uudistusohjelman mukaan innovointia ja tuottavuutta parantavia politiikkatoimenpiteitä ovat ICT 2015 -ohjelma, puhtaan teknologian Cleantech-ohjelma, biotalousstrategia, metsäalan strateginen ohjelma, kestävän kaivannaisteollisuuden toimenpideohjelma jne. Myös biotieteitä, arktista osaamista, koulutusta, luovia aloja ja muotoilua painotetaan enemmän. Asiakaslähtöisyyteen pyrkivällä Team Finland -hankkeella pyritään myös proaktiivisesti edistämään kansainvälistymistä ja parhaiden käytäntöjen jakamista erityisesti organisatorisen tehokkuuden ja työmenetelmien osalta. Kaiken kaikkiaan on saatu aikaan rohkaisevia tuloksia yritystasolla, esimerkiksi peliteollisuudessa. Hallitus on myös päättänyt alentaa yhteisöveroasteen 20 prosenttiin vuodesta 2014. Maaliskuussa 2013 hyväksyttiin kansallinen energia- ja ilmastostrategia, johon sisältyy 17 päätöstä, joilla edistetään tutkimusta ja kehitystä, demonstraatiohankkeita, kilpailukykyä markkinoilla, teknologian kaupallistamista ja yritysten kansainvälistymistä. Myös uudesta energiatehokkuuslaista on annettu hallituksen esitys.

Suomen julkinen T&K-intensiteetti on EU:n jäsenvaltioista toiseksi korkein, mutta innovaatiotuotosta mittaavalla indikaattorilla mitattuna Suomi on kuudentena: ratkaisevaa on, kuinka tehokkaasti Suomen tutkimus- ja innovointijärjestelmä pystyy muuntamaan T&K-panostukset uusiksi innovatiivisiksi tuotteiksi ja palveluiksi. Tärkein tähän vaikuttava uudistus on vuonna 2013 käynnistetty tutkimuslaitosten ja tutkimusrahoituksen kokonaisuudistus. Kyseessä on Suomen tutkimus- ja innovointikentän merkittävä rakenneuudistus, jolla pyritään vahvistamaan monitieteistä, korkeatasoista ja yhteiskunnan kannalta merkityksellistä tutkimusta. Kansallisia tutkimuslaitoksia yhdistetään aihepiireittäin vähitellen suuremmiksi kokonaisuuksiksi ja perustetaan strategisen tutkimuksen neuvosto. Neuvoston on määrä rahoittaa ”tutkimuslähtöisiä ratkaisuja” suomalaisen yhteiskunnan haasteisiin ja edistää Suomen talouden perustan ja kilpailukyvyn uudistamista. Lisäksi hallitus on antanut tutkimus- ja innovaationeuvostolle tehtäväksi uusien suuntaviivojen laatimisen vuosiksi 2014–2020. Hallitus parantaa strategisen huippuosaamisen keskittymien (julkisen sektorin tutkimusryhmien ja yksityisten yritysten yhteistyömuoto, jolla pyritään vauhdittamaan innovointia ja uudistamaan teollisuusklustereita) toimintamallia, kuten useissa asiantuntija-arvioinneissa on ehdotettu. Lisäksi sekä yliopistojen että ammattikorkeakoulujen rahoitusmallia uudistetaan. Uudistuksen tavoitteena on muun muassa tutkimustulosten parempi hyödyntäminen. Suomi on edistynyt jonkin verran suosituksen noudattamisessa, mutta toimien vaikutusta voidaan mitata vasta pidemmällä aikavälillä.

Yritysten T&K-intensiteetti on laskemassa ja T&K-menoille asetettu kansallinen tavoite näyttää loittonevan. T&K-intensiteetti heikkeni 3,55 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 2012 (vuonna 2011 se oli 3,80 prosenttia). Osuus on edelleen EU:n suurin, mutta vuodesta 2009 jatkunut laskusuuntaus tarkoittaa, että Suomi ei ole saavuttamassa T&K-intensiteetille asetettua 4 prosentin tavoitetta vuoteen 2020 mennessä. Suuntaus johtuu yritysten T&K-intensiteetin heikkenemisestä (2,81 % suhteessa BKT:hen vuonna 2009, 2,44 % vuonna 2012) T&K-intensiivisen elektroniikka-alan mittavan rakennemuutoksen seurauksena. Julkiset T&K-menot olivat vuonna 2012 edelleen noin 2 miljardia euroa. Julkisen talouden alijäämän vuoksi julkisen T&K-rahoituksen määrän ei odoteta kasvavan lähivuosina. Uusi väliaikainen T&K-verokannustin, jota sovelletaan ainoastaan verovuosina 2013 ja 2014, on julkisen lisäpanostus T&K:n tukemiseen.

Energiapolitiikka, ympäristö ja ilmastonmuutos

Suomen talous on energia- ja hiili-intensiivinen, mikä selittyy maantieteellisellä sijainnilla, maan koolla ja teollisuuden erikoistumisella. Suomi tuo enemmän energiaa kuin EU:n jäsenvaltiot keskimäärin (suhteessa BKT:hen), ja tämän vuoksi Suomi on suhteellisen herkkä energian hintojen nousulle. Monet energiaa kuluttavat teollisuusyritykset ovat kuitenkin myös energian tuottajia tai omistavat sähköntuotantolaitosten osakkeita, mikä vähentää niiden haavoittuvuutta. Kansallisen uudistusohjelman mukaan suurimmissa teollisuuslaitoksissa on tehty energiakatselmus. Katselmuksissa ei tullut esiin merkittäviä kustannustehokkaita energiatehokkuustoimia, joita voitaisiin toteuttaa, mikä tukee väitettä, että energiaintensiivinen talous on samalla energiatehokas. Suomen talouden energiaintensiteetti heikkeni vuodesta 2005 vuoteen 2010 (likimäärin) 5 prosenttia, kun heikkeneminen oli EU:ssa keskimäärin 12 prosenttia. Suomen teollisuuden energiatehokkuus parani vuodesta 2000 vuoteen 2010 10 prosenttia, mikä vastaa suurin piirtein EU:n keskiarvoa. Parannuksesta leijonanosa on tapahtunut paperiteollisuudessa, jolla on merkittävä asema Suomen teollisuudessa. Viime vuosina kuitenkin erityisesti terästeollisuuden energiatehokkuus on heikentynyt.

Suomessa on vuosikymmeniä harjoitettu aktiivista energiatehokkuuspolitiikkaa, johon kuuluvat kansalliset toimenpideohjelmat ja toimeenpanevat institutionaaliset rakenteet. Energiatehokkuudessa on edistytty merkittävästi toimenpiteillä, joilla tuetaan innovointia ja alkavia yrityksiä. Teollisuudessa ja kolmannella sektorilla tehdyt vapaaehtoiset sopimukset ovat tärkeimpiä välineitä. Heinäkuussa 2012 voimaan tulleella uudella rakennuslailla on tiukennettu energiatehokkuusvaatimuksia yleisesti 20 prosentilla vuoden 2010 tasosta. Valmisteltavana on kansallinen energia- ja ilmastotiekartta vuoteen 2050 sekä laki uusien energiatehokkuusvelvoitteiden toimeenpanosta. Tarvitaan kuitenkin lisätoimia, sillä energiatehokkuusuudistusten toteutusaste teollisuudessa on matala. Energiaintensiivisenä taloutena Suomen kannattaisi edelleen parantaa energiatehokkuutta.

Suomi voisi hyötyä myös energiatoimitusten monipuolistamisesta, sillä se tukeutuu ainoastaan yhteen kaasulähteeseen. Itämeren alueen energiayhteyksiä käsittelevän suunnitelman toteuttamista olisi jatkettava. Suomen (ja Pohjoismaiden) sähkömarkkinoiden yhdentyminen Baltian maiden sähkömarkkinoihin lisääntyi vuonna 2013, kun Estlink2 otettiin käyttöön. Kaasuntoimitusten osalta on allekirjoitettu kaksi yhteisymmärryspöytäkirjaa, joilla pyritään siihen, että Suomen ja Viron välinen Baltic Connector -kaasuputki valmistuisi vuonna 2015 ja voitaisiin sopia alueellisesta LNG-terminaalista.

Ekoinnovointia pidetään alana, jolle voisi kehittyä uusia nopeasti kasvavia yrityksiä, ja sitä voitaisiin hyödyntää joidenkin ympäristöhaasteiden ratkaisemisessa. Muun muassa resurssitehokkuus kuuluu ongelmiin, joihin paremmalla ympäristöasioiden hallintatekniikalla voitaisiin puuttua. Liiketoimintaympäristöä voitaisiin parantaa ohjelmilla, joilla pk-yrityksille annetaan käytännön neuvontaa resurssien – myös energian – käytön vähentämisessä kustannusten säästämiseksi ja työpaikkojen luomiseksi tai säilyttämiseksi. Kaatopaikkojen käytön vähentäminen ja kierrätyksen lisääminen ovat Suomen tärkeimmät jätehuoltoon liittyvät haasteet. Kaatopaikkajätteen osuus on Suomessa edelleen suuri (45 %). Lisäksi ilman saastumisen vähentäminen on edelleen tärkeä tavoite. On arvioitu, että ilmansaasteet (erityisesti esim. liikenteen hiukkaspäästöt) aiheuttavat Suomessa jopa 2 000 ennenaikaista kuolemaa (vuonna 2010) ja huomattavat terveyshaittoihin liittyvät ulkoiset kustannukset.[33]

Suomen tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä 16 prosenttia vuoteen 2020 mennessä (vuoden 2005 tasosta) aloilla, jotka eivät kuulu EU:n päästökauppajärjestelmään. Vuonna 2012 päästöt olivat vähentyneet 10 prosenttia vuoden 2005 tasosta. Tuoreimpien komissiolle toimitettujen kansallisten ennusteiden mukaan ja voimassa olevat toimenpiteet huomioon ottaen on odotettavissa, että tavoitteesta jäädään 4 prosenttiyksikköä ja vähennys on 12 % vuoden 2005 tasosta vuonna 2020. Tällä osa-alueella toteutettuja toimenpiteitä ei näin ollen pidetä riittävinä. Liikenteen kasvihuonekaasupäästöt vähenivät sekä vuonna 2008 (3,9 %) että vuonna 2009 (8,4 %) mutta lisääntyivät 3,7 prosenttia vuonna 2010, Toimenpiteitä on toteutettu taloudellisten kannustimien kohdentamisen parantamiseksi, mutta tavoitteena oleva liikenteen kasvihuonekaasupäästöjen järjestelmällinen vähentäminen on edelleen haaste.

Palvelusektori ja kilpailu markkinoilla

Suomi kuuluu Euroopan johtaviin digitaalitalouksiin. Tätä vahvuutta olisi käytettävä proaktiivisemmin kilpailuetujen löytämiseen ja julkisten palvelujen nykyaikaistamiseen. Maantieteellisistä haasteista huolimatta Suomen infrastruktuuri on Euroopan kehittyneimpiä. Suomi on investoinut voimakkaasti tietoliikennesektoriin ja kiinteän laajakaistan erittäin laajaan kattavuuteen. Korkealaatuisten verkkojen (valokuituyhteys) kattavuus onkin Euroopan laajimpia. Numeron siirtäminen on hyvin yleistä, ja myös vammaisille on runsaasti palveluja tarjolla. Sektorille investoidaan voimakkaasti, ja Suomi kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joissa investoinnit ovat kasvaneet. Tämän seurauksena 65,5 prosentilla väestöstä on käytössään nopea laajakaista (EU:ssa 53,7 %) ja ultranopeiden valokuituverkkojen kattavuus on Euroopan suurin (33,3 % väestöstä, EU:ssa 12,3 %).

Suljetulla palvelusektorilla kilpailua pidetään vähäisenä ja hinnat ovat korkeat niin kuluttajille kuin yrityksillekin. Kilpailun puutetta pidetään yhtenä niistä tekijöistä, jotka estävät talouden rakennemuutosta. Suomen vähittäiskaupan markkinat ovat hyvin keskittyneet. Kahden suurimman vähittäiskaupparyhmittymän (jotka omistavat hypermarketteja, supermarketteja ja pienempiä myymälöitä) markkinaosuus on 70 prosenttia. Suomen kilpailu- ja kuluttajaviraston hiljattain julkaisemassa tutkimuksessa kaupan sijainnin sääntelystä todetaan, että jos kaupan sijainnin ohjaus tai tonttipolitiikka ei anna tilaa kilpailulle, jäävät muutkin yhteiskunnan toimet kaupan kilpailullisuuden lisäämiseksi osin vaikutuksettomiksi. Kesäkuussa 2013 kilpailu- ja kuluttajavirasto antoi suosituksia, joilla pyritään vähentämään markkinoilletulon ja kilpailun esteitä vähittäiskaupassa (esim. maankäyttö- ja rakennuslaki). Marraskuussa 2013 hallitus päätti sisällyttää joitakin noista suosituksista maankäyttö- ja rakennuslain muutoksiin esimerkiksi ottamalla käyttöön kilpailuvaikutusten arvioinnin ja lisäämällä kilpailun edistämisen tavoitteen lain tavoitteisiin. Hallitus aikoo kilpailu- ja kuluttajaviraston suosituksen mukaisesti parantaa myös kuntien kaavoituksen läpinäkyvyyttä. Hallitus ei kuitenkaan noudattanut viraston suositusta lisätä maankäyttö- ja rakennuslain väljyyttä suuryksiköiden perustamisen osalta vaan sitoutui ainoastaan sisällyttämään kilpailun edistämisen alueidenkäytön suunnittelun tavoitteisiin, eri kaavatasojen sisältövaatimuksiin sekä vähittäiskauppaa koskeviin erityissäännöksiin. Asiantuntijaryhmä arvioi äskettäin tehdyssä maankäyttö- ja rakennuslain kokonaisarvioinnissa, että suhteellisen hiljattain (vuonna 2011) voimaan tulleet vähittäiskaupan suuryksiköiden sijainnin ohjausta koskevat säännökset ovat yhä perusteltuja.[34] Vähittäiskaupan kilpailuun vaikuttaa myös se, että valtion omistaman alkoholin vähittäismyyntimonopolin, Alkon, myymälät sijaitsevat yleensä lähellä kahden suurimman vähittäiskauppaketjun myymälöitä, mikä vahvistaa markkinoiden keskittymistä ostosten teon synergiaetujen kautta. Vähittäiskauppasektori on edelleen EU:n säännellyimpiä, ja esteitä on luotu lupasäännöksillä, vähittäiskaupan suuryksiköiden sääntelyllä ja olemassa olevien yritysten suojelulla[35].

Suomi on edistynyt jonkin verran terveen kilpailun edistämisohjelman toteuttamisessa. Kilpailu- ja kuluttajavirasto yhdistettiin vuonna 2013. Uuden rakenteen toteuttaminen on alkuvaiheissaan. Aineellisen oikeuden osalta Suomi on ottanut käyttöön uudet tiukemmat säännökset, joiden mukaan määräävä markkina-asema on kiistaton, jos markkinaosuus ylittää 30 prosenttia. Tällä puututaan vähittäiskaupan erityistilanteeseen (kahden suurimman vähittäiskaupparyhmittymän vakiintunut duopoli, ks. edellä). Näiden EU:n lainsäädännöstä poikkeavien säännösten täytäntöönpanoa ja niistä saatavia etuja on syytä seurata. Lakia tiukennettiin vuonna 2011 sakkojen ja muiden seuraamusten osalta. Koska sakkosäännösten vaikutus päätöksentekokäytäntöön vie tavanomaisen aikansa, myös tämä osa-alue edellyttää jatkuvaa seurantaa. Viimeaikaiset oikeustapaukset viittaavat siihen, että toimivaltaiset viranomaiset ovat halukkaita määräämään vaikuttavia sakkoja, myös aiemman lainsäädännön nojalla. Kansallisen uudistusohjelman mukaan hallitus on tekemässä selvitystä siitä, olisiko tarkoituksenmukaista, että kilpailuoikeudelliset seuraamukset muutettaisiin rikosoikeudellisiksi seuraamuksiksi. Selvityksen odotetaan valmistuvan toukokuussa 2014. Rikosoikeudellinen noudattamisen valvonta tuo lisähaasteita, ja olisikin analysoitava, tuottaisivatko yrityksille määrättävät sakot yhdessä sakkolievennys- ja sakkovapautusohjelman kanssa parempia tuloksia.

3.5. Julkishallinnon uudistaminen

Ikääntymiseen liittyvien haasteiden ja julkiseen talouteen kohdistuvien paineiden vuoksi julkishallinnon olisi oltava mahdollisimman tehokas. Hallinnon tarjoamien palvelujen taso on hyvin korkea, mutta niin ovat myös niihin liittyvät kustannukset. Lisätehostusta kaipaavia osa-alueita voitaisiin löytää. Suomen kunnat ovat suhteellisen pieniä, mutta niiden tehtäväkenttä on nykyisin melko laaja muihin maihin verrattuna. Kuntien pieni koko herättää kysymyksiä hallintomenojen tehokkuudesta. Vielä tärkeämpi kysymys kuitenkin on, pystyvätkö pienet kunnat ratkaisemaan liikenne-, koulutus- ym. ongelmat tehokkaimmalla tavalla.

Vuonna 2013 Suomelle suositeltiin kuntarakennetta koskevien hallinnollisten uudistusten toteuttamista, jotta voidaan parantaa tuottavuutta ja saavuttaa kustannussäästöjä julkisten palvelujen tarjonnassa, sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelut mukaan lukien, ja varmistaa järjestelmän kestävyys, joka on koetuksella, kun kysyntä kasvaa väestörakenteen muutoksen seurauksena. Tämän valmisteluasiakirjan analyysi johtaa päätelmään, että Suomi on edistynyt jonkin verran tähän suositukseen perustuvien toimenpiteiden toteuttamisessa.

Kuntarakenteen uudistus edistyy aiempien suunnitelmien mukaisesti, ja hallitus on sitoutunut kuntien tehtävien ja velvoitteiden vähentämiseen. Kuntauudistus perustuu vapaaehtoisiin kuntaliitoksiin, joiden eduista kunnat tekevät yksityiskohtaisia selvityksiä. Kunnat, jotka tekevät kuntaliitospäätöksen määräaikaan mennessä, saavat avustuksia ja korvauksia. Kansallisen uudistusohjelman mukaan hallitus on päättänyt nimittää 12 suurimmalle kaupunkiseudulle erityiset kuntajakoselvittäjät. Tällä hetkellä vapaaehtoisten kuntaliitosten tulos on epävarma, ja näyttää siltä, että nykyisten suunnitelmien mukaan kuntia ei pakoteta yhdistymään. Hallitus on kuitenkin asettanut rakennepoliittisessa ohjelmassa tavoitteeksi kuntien tehtävien ja velvoitteiden vähentämisen ja päällekkäisten toimintojen leikkaamisen tehokkuuden lisäämiseksi. Samaan aikaan kuntien odotetaan parantavan tuottavuutta ja lisäävän verotuloja kuntasektoria pitkään rasittaneen alijäämän (1 % suhteessa BKT:hen) supistamiseksi.

Puolueet ovat päässeet sopimukseen sosiaali- ja terveyspalvelujen tarjoamisesta. Kaikki sosiaali- ja terveyspalvelut on tarkoitus järjestää viiden vahvan alueellisen järjestäjän toimesta. Kansallisen uudistusohjelman mukaan uudistuksen lähtökohta on täydellinen sosiaali- ja terveyspalveluiden integraatio vahvan alueellisen järjestäjän toimesta. Kunnat olisivat jatkossakin mukana palvelujen tuottamisessa, mutta huomattava osa niiden velvoitteista siirretään viidelle alueelle. Lähipalvelut, kuten terveyskeskukset, vanhusten kotipalvelut tai sosiaalihuollon palvelut säilyisivät jatkossakin lähellä ihmistä. Lakiesitys annetaan eduskunnalle syksyllä 2014, ja uusien rakenteiden odotetaan olevan toiminnassa vuoteen 2017 mennessä.

Yrityksiin kohdistuvan hallinnollisen taakan keventämiseksi hallitus pyrkii yksinkertaistamaan lupamenettelyjä erityisesti rakennuslupien, ympäristölupien ja alakohtaisten lupien osalta. Ympäristönsuojelulain tarkistuksessa laajennetaan sähköisten lupien käyttöä, yhdistetään erilaisia ympäristölupia ja kannustetaan alueviranomaisia yhteistyöhön valvonta- ja lupatoiminnassaan. Eduskunnalle annetaan keväällä 2014 lakiesitys eräiden hallintoasioiden muutoksenhakusäännösten tarkistamisesta. Sähköisten viranomaispalvelujen saatavuutta parannetaan, ja kansallisen digitaalisten palvelujen infrastruktuurin rakentaminen edistyy. Infrastruktuurin on määrä olla valmis vuonna 2015. Hallitus panee täytäntöön myös rakennepoliittiseen ohjelmaan liittyviä päätöksiä, jotka koskevat markkinoilletulon ja kasvun esteitä erityisesti vähittäiskaupassa.

Suomi aikoo vuosina 2014–2020 keskittää Euroopan aluekehitysrahaston ja Euroopan sosiaalirahaston määrärahat Eurooppa 2020 -strategian ja aiempien suositusten mukaisiin ensisijaisiin tavoitteisiin. Kuusi ensisijaista tavoitetta ovat tutkimus ja innovointi, pk-yritysten kilpailukyky, siirtyminen vähähiiliseen talouteen, työllisyys, sosiaalinen osallisuus ja köyhyyden torjunta. Ohjelman toimenpiteissä keskitytään lähinnä seuraaviin: työpaikkojen luominen, innovoinnin edistäminen älykkään erikoistumisen kautta, yritysrakenteen monipuolistaminen, innovatiiviset kasvuyritykset, ympäristöystävälliseen kasvuun tähtäävän resurssien kestävän ja tehokkaan käytön vahvistaminen, työvoimaosuuden kasvattaminen työllisyyttä parantamalla, sosiaalinen osallisuus ja koulutustoimenpiteet.

4. Päätelmät

Suomessa on edelleen käynnissä vaikea teollisuuden rakennemuutosprosessi, jossa elektroniikka- ja paperiteollisuus ovat alamäessä. Tätä taustaa vasten talouskasvun ennustetaan jäävän tulevina vuosina vähäiseksi. Siksi on tärkeintä palauttaa kilpailukyky ja luoda uusia kasvualoja. Myös työllisyys-, kilpailu- ja finanssipolitiikkaan liittyy edelleen haasteita. Kasvun palauttaminen lievittäisi julkisen talouden ongelmia, mutta ei itsessään ratkaisisi pitkän aikavälin kestävyysongelmia, jotka edellyttävät hallituksen ilmoittamien rakenneuusitusten toteuttamista.

Tämän valmisteluasiakirjan analyysi johtaa päätelmään, että Suomi on edistynyt jonkin verran vuonna 2013 annettuihin suosituksiin perustuvien toimenpiteiden toteuttamisessa. Merkittäviä haasteita on kuitenkin edelleen lähes kaikilla osa-alueilla, joista suosituksia annettiin. Monilla osa-alueilla on ilmoitettu kunnianhimoisista aikeista, mutta konkreettisia toimia ei ole toteutettu tai suunnitelmista ei ole seurannut säädöksiä tai julkisen talouden toimenpiteitä. Hallitus on kuitenkin toteuttanut lisää rohkeita vakauttamistoimenpiteitä julkisen talouden kestävyyden turvaamiseksi, ja työmarkkinaosapuolet ovat päässeet sopimukseen palkkakehityksen saattamisesta tuottavuuden kasvua vastaavaksi.

Elokuussa 2013 ilmoitettu rakennepoliittinen ohjelma ja maaliskuussa 2014 sovitut menokehykset ja julkisen talouden suunnitelma vuosille 2015–2018, joita on kansallisessa uudistusohjelmassa kehitelty edelleen, ovat tärkeitä edistysaskelia. Niissä hahmotellut uudistukset ja toimenpiteet auttaisivat supistamaan kestävyysvajetta, jos ne toteutetaan lähivuosina määrätietoisesti. Vuonna 2017 on määrä hyväksyä kattava eläkeuudistus. Kuntarakenteen uudistus ja siihen liittyvät sosiaali- ja terveyspalvelujen tehokkuutta parantavat uudistukset ovat käynnissä, mutta uudistusten lopullinen suunta ja laajuus on vielä epäselvä.

Näin ollen viime vuoden valmisteluasiakirjassa määritetyt haasteet, jotka toistettiin myös vuotuisessa kasvuselvityksessä, ovat edelleen pitkälti voimassa. Suomen toimittamilla politiikkasuunnitelmilla puututaan näihin haasteisiin, ja toimitettujen kahden ohjelman johdonmukaisuudesta on huolehdittu. Kansallisessa uudistusohjelmassa vahvistetaan, että Suomi on sitoutunut korjaamaan julkisen talouden kestävyyteen, työmarkkinoihin ja talouden rakennemuutokseen liittyviä puutteita. Vakausohjelma antaa varmuuden, että Suomi on sitoutunut pitkälti noudattamaan vakaus- ja kasvusopimuksen ennalta ehkäisevää osiota.

Yhteenvetotaulukko[36]

Vuoden 2013 sitoumukset || Tiivistetty arviointi

Maakohtaiset suositukset

Suositus 1: noudattaa kasvua edistävää finanssipolitiikkaa ja säilyttää suunnitellusti julkisen talouden rahoitusaseman vakauden varmistamalla, että keskipitkän aikavälin tavoite saavutetaan ohjelmakauden aikana; arvioi edelleen vuosittain väestön ikääntymiseen liittyvän kestävyysvajeen suuruutta ja sopeuttaa julkisia tuloja ja menoja pitkän aikavälin tavoitteiden ja tarpeiden mukaisesti; huolehtii pitkäaikaishoidon kustannusvaikuttavuudesta ja kestävyydestä ja painottaa enemmän ennaltaehkäisyä, kuntoutusta ja itsenäistä asumista. || Suomi on edistynyt merkittävästi suosituksen noudattamisessa. · Julkisen talouden rahoitusaseman vakauden säilyttämisessä on edistytty jonkin verran. Kun havaittiin, että vuonna 2014 on vaarana poikkeaminen kesipitkän aikavälin tavoitteesta, päätettiin kunnianhimoisista vakauttamistoimenpiteistä vuodeksi 2015. · Kestävyysvajeongelmiin puuttumisessa on edistytty huomattavasti. Vajeen umpeen kuromiseksi on valmisteltu toimenpiteitä, joilla sopeutetaan julkisia tuloja ja menoja sekä lisätään kasvupotentiaalia. · Pitkäaikaishoidon osalta on edistytty merkittävästi ennaltaehkäisyn, kuntoutuksen ja itsenäisen asumisen painottamisessa antamalla heinäkuussa 2013 uusi vanhuspalvelulaki.

Suositus 2: huolehtii käynnissä olevien kuntarakennetta koskevien hallinnollisten uudistusten tehokkaasta toteuttamisesta, jotta voidaan parantaa tuottavuutta ja saavuttaa kustannussäästöjä julkisten palvelujen tarjonnassa, sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelut mukaan lukien. || Suomi on edistynyt merkittävästi suosituksen noudattamisessa. · Kuntarakenteen uudistamisessa on edistytty jonkin verran. Kuntaliitosten etuja koskevat selvitykset jatkuvat suunnitellusti mutta pyrkivät jäämään jälkeen alkuperäisestä tavoitteesta. · merkittävää edistymistä sosiaali- ja terveyspalvelujen osa-alueella, sillä puolueet ovat sopineet tulevan uudistuksen tärkeimmistä elementeistä.

Suositus 3: toteuttaa lisätoimia ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nostamiseksi, myös parantamalla heidän työllistettävyyttään ja kaventamalla varhaisen työmarkkinoilta poistumisen väyliä nostamalla tosiasiallista eläkkeellesiirtymisikää sopeuttamalla eläkkeellesiirtymisikä tai eläke-etuudet elinajanodotteen muutoksiin; toteuttaa käynnissä olevat toimenpiteet nuorten ja pitkäaikaistyöttömien työmarkkina-aseman parantamiseksi keskittyen erityisesti työn kannalta merkityksellisen osaamisen kehittämiseen ja seuraa tiiviisti toimenpiteiden vaikutusta. || Kaiken kaikkiaan Suomi on edistynyt jonkin verran suosituksen noudattamisessa. Edistymistä on tapahtunut jonkin verran eläkeuudistuksen suhteen (aikataulusta on sovittu ja tehty tärkeitä selvityksiä) ja varhaisen työmarkkinoilta poistumisen väylien kaventamisessa. Varhaisen eläkkeelle siirtymisen väyliä, kuten ns. työttömyysputki, on kuitenkin edelleen olemassa. Ikääntyneiden työntekijöiden työllistämisessä on edistytty vain vähän. Nuorten suhteen on edistytty merkittävästi, esimerkiksi toteuttamalla nuorisotakuu. Pitkäaikaistyöttömyyden suhteen on edistytty jonkin verran toteuttamalla toimenpiteitä rakenteellisen työttömyyden vähentämiseksi aktiivisten työmarkkinatoimenpiteiden avulla ja lisäämällä kannustimia työhön.

Suositus 4: jatkaa työtä kilpailun lisäämiseksi tuote- ja palvelumarkkinoilla ja erityisesti vähittäiskaupan alalla toteuttamalla terveen kilpailun uuden edistämisohjelman. || Suomi on edistynyt jonkin verran suosituksen noudattamisessa. Vähittäiskaupan kilpailun lisäämiseksi on toteutettu toimia, mutta maankäyttölaissa säädettyjen rajoitusten ja markkinaolosuhteiden vuoksi kaupan suuryksiköihin liittyviä kysymyksiä on vielä ratkaisematta. Terveen kilpailun edistämisohjelmaa ei ole vielä kokonaan toteutettu.

Suositus 5: lisää Suomen valmiuksia synnyttää innovatiivisia tuotteita, palveluita ja kasvuyrityksiä nopeasti muuttuvassa ympäristössä ja jatkaa teollisuuden monipuolistamista; jatkaa energiatehokkuuden parantamista koko taloudessa; tämänhetkisessä hitaan kasvun ympäristössä tukee reaalipalkkakehityksen saattamista tuottavuuden kehitystä vastaavaksi täysin kunnioittaen työmarkkinaosapuolten roolia ja kansallisten käytäntöjen mukaisesti. || Suomi on edistynyt jonkin verran suosituksen noudattamisessa. · On pystytty jonkin verran lisäämään valmiuksia synnyttää innovatiivisia tuotteita monipuolistamaan teollisuutta. Vaikka hallitus ei voikaan suoraan vaikuttaa kasvuun ja innovointiin, niiden edistämiseksi on käynnistetty huomattava määrä hankkeita, joista monet kuuluvat hallituksen vuonna 2013 hyväksymään rakennepoliittiseen ohjelmaan. Hallitus on tehnyt periaatepäätöksen valtion tutkimus­laitosten ja tutkimusrahoituksen kokonaisuudistuksesta. Uusien tutkimus- ja innovaatiopoliittisten linjausten valmistelu on käynnissä ja monissa arvioinneissa (esim. huippuosaamisen keskittymistä ja Suomen Akatemiasta tehdyissä) annettuja suosituksia toteutetaan. Lisäksi hallitus on käynnistänyt sekä yliopistojen että ammattikorkea­koulujen rahoitusmallin uudistuksen, jossa kiinnitetään erityistä huomiota tutkimuksen hyödyntämiseen. · Energiatehokkuudessa on edistytty jonkin verran toteuttamalla innovointia ja alkavia yrityksiä tukevia toimenpiteitä. Suomi ilmoitti vuonna 2013 ohjeellisen kansallisen energiatehokkuustavoitteensa (ener­giatehokkuusdirektiivin 3 artikla). Valmisteltavana on kansallinen energia- ja ilmastotiekartta vuoteen 2050 sekä laki uusien energiatehokkuusvelvoitteiden toimeenpanosta. · Merkittävää edistymistä on tapahtunut tuettaessa reaalipalkka­kehityksen saattamista tuottavuuden kehitystä vastaavaksi, sillä työmarkkinaosapuolet ovat sopineet vuosiksi 2014–2015 hyvin vähäisestä palkkojen noususta.

Eurooppa 2020 (kansalliset tavoitteet ja edistyminen)

Tavoite || Edistyminen

Työllisyysastetavoite: 78 % || Vuonna 2013 työllisyysaste oli 73,80 % (arvio). Tavoitteen saavuttamiseksi työllisyyden keskimääräisen vuotuisen kasvun on oltava 0,42 % vuosina 2013–2020. Tavoitteen saavuttaminen riippuu talouden olosuhteista, mutta lisäksi tarvitaan kansallisia toimia.

T&K-tavoite: 4 % suhteessa BKT:hen || Suomi ei ole saavuttamassa T&K-intensiteetille asetettua tavoitetta vuoteen 2020 mennessä, mikä johtuu yritysten T&K-intensiteetin heikkenemisestä (2,79 % vuonna 2009 ja 2,44 % vuonna 2012). Julkiset T&K-määrärahat ovat pysyneet melko vakaina noin 2 miljardissa eurossa (vuosina 2011 ja 2012), ja vuonna 2012 julkinen T&K-intensiteetti oli 1,11 %. Julkisen talouden alijäämän vuoksi julkisen T&K-rahoituksen määrän ei odoteta kasvavan lähivuosina. Uusi kysyntäpuolen toimenpide – väliaikainen T&K-verokannustin, jota sovelletaan ainoastaan verovuosina 2013 ja 2014 – on merkittävä julkinen panostus T&K:n tukemiseen. Tällaisten verotoimenpiteiden tehokkuus riippuu kuitenkin siitä, kuinka ne määritellään ja kuinka hyvin ne kohdennetaan.

Kasvihuonekaasupäästötavoite: ||

Uusiutuvaa energiaa koskeva tavoite: 38 % vuoteen 2020 mennessä Uusiutuvan energian osuus liikenteen energiankulutuksesta: 20 % vuoteen 2020 mennessä || Uusiutuvan energian osuus vuonna 2012: 34,3 % Uusiutuvan energian osuus liikenteen energiankulutuksesta vuonna 2012: 0,4 % Koska tavoitteiden saavuttamisessa tukeudutaan voimakkaasti biomassaan, Suomen on syytä kiinnittää erityistä huomiota biomassan kestävään hyödyntämisen. Suomi on direktiivin hyväksymisen jälkeen ottanut käyttöön uusia uusiutuvan energian toimenpiteitä. Tärkein niistä on lakiin uusiutuvalla energialla tuotetun sähkön tuotantotuesta sisältyvä syöttötariffijärjestelmä, josta myönnetään tukea tuulivoimaan, vesivoimaan, biokaasuun ja muihin biomassan lähteisiin perustuvaan sähköntuotantoon sekä sähkön ja lämmön yhteistuotantoon.

Energiatehokkuustavoite: 310 TWh Vuoteen 2020 mennessä: 35,9 Mtoe:n primäärienergiankulutus ja 26,7 Mtoe:n loppukulutus. || Suomi on ilmoittanut politiikkatoimenpiteet, jotka se aikoo hyväksyä energiatehokkuusdirektiivin 7 artiklan täytäntöönpanemiseksi.

Koulupudokkaita koskeva tavoite: 8 % || Koulutuksen keskeyttämisaste on Suomessa EU:n keskiarvoa parempi. Vuonna 2013 keskeyttämisaste oli Suomessa 9,2 % (alustava tieto), kun EU:n keskiarvo oli 12,0 %. Keskeyttämisaste kuitenkin nousi hieman vuonna 2013, ja se on maahanmuuttajien keskuudessa huomattavasti korkeampi, 14,9 % vuonna 2012. Kaiken kaikkiaan koulutuksen keskeyttämisaste on pysynyt melko vakaana viimeiset kymmenen vuotta. Vuosina 2011–2012 se aleni 0,9 prosenttiyksikköä. Vuonna 2013 Suomen viranomaiset päättivät tehdä esikouluopetuksesta pakollista kaikille 6-vuotiaille ja nostaa oppivelvollisuusikää yhdellä vuodella 17 ikävuoteen. Jää nähtäväksi, vaikuttaako toimenpide koulutuksen keskeyttämisasteeseen myönteisesti.

Korkea-asteen koulutusta koskeva tavoite: 42 % (suppea kansallinen määritelmä, ilman ammattikorkeakoulutusta) || Korkea-asteen koulutuksen suorittaneiden osuuden perusteella Suomi menestyy melkoisen hyvin. Vuonna 2013 osuus oli 45,3 % (alustava tieto), kun EU:n keskiarvo oli 36,6 % (EU:n määritelmä). Suomi siis ylitti EU:n yleistavoitteen vuodeksi 2020. Koska Suomen kansallinen tavoite perustuu kuitenkin suppeaan kansalliseen määritelmään (ilman ammattikorkeakouluja), korkea-asteen koulutuksen suorittaneiden osuuden arvioidaan tuon määritelmän mukaan olevan 38–40 %. Näin ollen Suomi on lähes saavuttanut myös kansallisen tavoitteensa. Korkea-asteen koulutuksen suorittaneiden osuus (EU:n määritelmä) oli vuonna 2012 ulkomailla syntyneiden keskuudessa pienempi (33 %) kuin syntyperäisten suomalaisten (47 %). OECD:n mukaan vuonna 2011 korkea-asteen koulutuksen keskeyttämisaste oli Suomessa 24,2 %, kun OECD:n keskiarvo oli samana vuonna 31,6 %.

Köyhyys- ja syrjäytymisriskiä koskeva tavoite: Köyhyys- ja syrjäytymisvaarassa elävien määrä alle 770 000. || Köyhyys- tai syrjäytymisvaarassa elävät: 17,2 % vuonna 2012. Vuoden 2014 kansallisen uudistusohjelman mukaan köyhyys- tai syrjäytymisriski koskettaa Suomessa noin 854 000 henkilöä. Köyhyys on lisääntynyt erityisesti suurimmilla kaupunkiseuduilla ja keskittynyt erityisesti tietyille alueille.

Liite

Vakiotaulukot

Taulukko I. Makrotalouden indikaattorit

Taulukko II. Makrotalouden kehityksen ja ennusteiden vertailu

Taulukko III. Julkisen talouden sopeutuksen koostumus

Taulukko IV. Velan kehitys

Taulukko V. Kestävyysindikaattorit

Taulukko VI. Verotusindikaattorit

Taulukko VII. Rahoitusmarkkinaindikaattorit

Taulukko VIII. Työmarkkinoita ja sosiaalista osallisuutta kuvaavat indikaattorit

Taulukko IX. Tuotemarkkinoiden tuloksia ja politiikkaa kuvaavat indikaattorit

Taulukko X. Vihreä kasvu

Rakenneuudistusten potentiaalista vaikutusta kuvaavassa laatikossa 3 käytetyt indikaattorit

Lopputuotesektorin katteet: Hintamarginaali eli tavaran tai palvelun myyntihinnan ja kustannusten erotus. Lopputuotesektorin katteet määritetään tiettyjen palvelualojen katteiden perusteella (kuljetus ja varastointi, posti ja tietoliikenne, sähkö, kaasu ja vedenjakelu, hotellit ja ravintolat sekä rahoituksen välitys ilman kiinteistöalaa, koneiden ja laitteiden vuokrausta sekä muuta liiketoimintaa[37]).

Lähde: Komission yksiköiden arvio vuosia 1996–2007 koskevien EU KLEMS -tietokannan tietojen perusteella. Käytetty metodologia: Röger, W. (1995), ”Can imperfect Competition explain the Difference between primal and dual Productivity?”, Journal of Political Economy Vol. 103(2), s. 316–30.

Aloituskustannukset: Yrityksen aloittamiskustannukset välituotesektorilla osuutena tuloista asukasta kohti. Mallissa välituotesektoria edustaa valmistussektori.

Lähde: Maailmanpankki, Doing Business -tietokanta. www.doingbusiness.org. Vuoden 2012 tiedot.

Implisiittinen kulutusveroaste: Kulutusverot yhteensä suhteessa yksityisen kulutuksen arvoon. Indikaattoria käytetään simulaatioissa kuvaamaan siirtymistä työn verottamisesta välillisiin veroihin. Implisiittinen kulutusveroaste nousee (ero parhaisiin maihin puolittuu), kun taas työn veroaste laskee. Näin ollen yhteisvaikutus on ennakkoarvioon perustuen julkisen talouden kannalta neutraali.

Lähde: Euroopan komissio, Taxation trends in the European Union, vuoden 2013 laitos, Luxembourg, 2013. Vuoden 2011 tiedot.

Korkean ja matalan osaamistason työvoiman osuudet: Korkean osaamistason työntekijöiden osuus kasvaa, ja matalan osaamistason työntekijöiden osuus laskee (ero parhaisiin maihin puolittuu). Matala osaamistaso vastaa kansainvälisen koulutusluokituksen (ISCED) luokkia 0–2. Korkea osaamistaso viittaa tutkijoihin (matematiikan ja tietotekniikan ja insinööritieteiden alalla). Muut työntekijät sijoittuvat näiden välille.

Lähde: EUROSTAT. Vuoden 2012 tiedot tai tuoreimmat saatavilla olevat tiedot.

Työvoiman ulkopuolella olevien naisten osuus: Niiden työikäisten naisten osuus työikäisestä naisväestöstä, jotka eivät ole ansiotyössä eivätkä hae ansiotyötä.

Lähde: EUROSTAT. Vuoden 2012 tiedot tai tuoreimmat saatavilla olevat tiedot.

Työvoiman ulkopuolella olevien matalan osaamistason miesten osuus: Niiden työikäisten matalan osaamistason miesten osuus työikäisestä miesväestöstä, jotka eivät ole ansiotyössä eivätkä hae ansiotyötä.

Lähde: EUROSTAT. Vuoden 2012 tiedot tai tuoreimmat saatavilla olevat tiedot.

Työvoiman ulkopuolella olevien ikääntyneiden (55–64-vuotiaiden) osuus: Niiden 55–64-vuotiaiden osuus koko 55–64-vuotiaasta väestöstä, jotka eivät ole ansiotyössä eivätkä hae ansiotyötä.

Lähde: EUROSTAT. Vuoden 2012 tiedot tai tuoreimmat saatavilla olevat tiedot.

Aktiivinen työvoimapolitiikka: Aktiivisen työvoimapolitiikan menot suhteessa BKT:hen työttömien määrään suhteutettuna.

Lähde: EUROSTAT. Vuoden 2011 tiedot tai tuoreimmat saatavilla olevat tiedot.

Etuuksien korvausaste: Työttömyysvakuutusjärjestelmästä maksettavien etuuksien osuus työntekijän tuloista ennen työttömyyttä. Nettokorvausasteiden keskiarvo 60 työttömyyskuukaudelta.

Lähde: OECD, Benefits and Wages Statistics. www.oecd.org/els/benefitsandwagesstatistics.htm. Vuoden 2012 tiedot.

[1] COM(2013) 800 final.

[2] COM(2013) 790 final.

[3] Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa määritettyjen 16 jäsenvaltion lisäksi myös Irlannista tehtiin perusteellinen tarkastelu neuvoston todettua, että Irlanti on otettava kaikilta osin mukaan tavanomaiseen valvontakehykseen, kun sen rahoitustukiohjelma on saatu onnistuneesti päätökseen.

[4] Vakausohjelmassa vuoden 2013 julkisen talouden alijäämä on 2,0 prosenttia. Tämä tieto oli saatavilla ennusteen koontipäivänä. Liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn mukaisessa ilmoituksessa Suomen alijäämä vuonna 2013 on 2,1 prosenttia.

[5] Suhdannetasoitettu rahoitusasema ilman kertaluonteisia ja muita väliaikaisia toimenpiteitä, komission yksiköiden uudelleenlaskemana ohjelmien tietojen perusteella yhteisesti sovittuja menetelmiä käyttäen.

[6] Tämä alempi luku on määritetty rakenteellisen rahoitusaseman vaatimusten mukaisesti. Suomen osalta se merkitsee rakenteellisen rahoitusaseman parantamista 0,1 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen, kun otetaan huomioon, että Suomen lähtövelka on alle 60 prosenttia ja tuotantokuilu on mittava.

[7] Tärkein väline, jolla finanssipoliittinen sopimus pannaan täytäntöön on laki talous- ja rahaliiton vakaudesta, yhteensovittamisesta sekä ohjauksesta ja hallinnasta tehdyn sopimuksen lainsäädännön alaan kuuluvien määräysten voimaansaattamisesta ja sopimuksen soveltamisesta sekä julkisen talouden monivuotisia kehyksiä koskevista vaatimuksista (869/2012).

[8] Valtioneuvoston asetus julkisen talouden suunnitelmasta (120/2014) tuli voimaan 14. helmikuuta 2014. Siinä hallitus velvoitetaan hyväksymään vuosittain julkisen talouden keskipitkän aikavälin suunnitelma, joka on keskipitkän aikavälin tavoitteen mukainen ja perustuu riippumattomaan talousennusteeseen ja arviointiin julkisen talouden tilanteesta.

[9] Ks. http://www.vm.fi/vm/en/04_publications_and_documents/01_publications/ 01_budgets/ 20131218 Budjet/ vm_budjetti_enkku_korjattu.pdf

[10] Ks. taulukko V liitteessä. Keskipitkän aikavälin kestävyysvajeindikaattori (S1) kertoo, kuinka suuri etupainotteinen sopeutus tarvitaan, jotta rakenteellinen perusjäämä paranisi tasaisesti vuoteen 2020 asti ja säilyisi seuraavat kymmenen vuotta siten, että velkasuhde saadaan vuoteen 2030 mennessä laskemaan 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja samalla pystytään rahoittamaan väestön ikääntymisestä aiheutuvat lisämenot määräaikaan asti. Kestävyyshaasteen suuruusluokan arviointiin on käytetty seuraavia raja-arvoja: i) jos S1 on pienempi kuin nolla, maalla on vähäinen riski, ii) jos vuoteen 2020 asti tarvitaan vuosittain perusjäämän rakenteellinen sopeutus, joka on syksyn 2013 ennusteen kattaman ajanjakson viimeisen vuoden (2015) jälkeen vuosittain enintään 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen (jolloin sopeutus on yhteensä 2,5 prosenttiyksikköä), maalla on keskisuuri riski, ja iii) jos se on suurempi kuin 2,5 (mikä tarkoittaa, että tarvitaan rakenteellinen sopeutus, joka on vuosittain suurempi kuin 0,5 prosenttiyksikköä suhteessa BKT:hen), maalla on suuri riski.

[11] Ks. taulukko V liitteessä. Pitkän aikavälin kestävyysvajeindikaattori (S2) osoittaa, kuinka suuri välitön ja pysyvä sopeutus tarvitaan, jotta intertemporaalista budjettirajoitetta ei rikottaisi, kun ikääntymisen kustannukset otetaan huomioon. S2-indikaattori koostuu kahdesta osatekijästä, jotka ovat: i) julkisen talouden rahoitusaseman lähtötaso, joka kertoo, kuinka suuri vaje on velan vakauttavaan perusjäämään nähden, ja ii) ikääntymiskustannuksista johtuva lisäsopeutuksen tarve. S2:n laskemisessa tärkein oletus on, että korkoero (eli nimelliskoron ja reaalikasvun erotus) määrittää velkasuhteen kasvun vaihteluvälin äärettömässä aikahorisontissa. Ei siis välttämättä oleteta, että velkasuhde laskee EU:n perussopimuksessa määrätyn 60 prosentin raja-arvon alapuolelle. S2-indikaattorissa on käytetty seuraavia raja-arvoja: i) jos S2 on pienempi kuin 2, maalla on vähäinen riski, ii) jos se on 2–6, maalla on keskisuuri riski, ja iii) jos se on suurempi kuin 6, maalla on suuri riski.

[12] Väestön ikääntymisestä aiheutuviin kustannuksiin sisällytetään pitkän aikavälin arviot julkisista ikäsidonnaisista eläke-, terveydenhuolto-, pitkäaikaishoito-, koulutus- ja työttömyysetuuksista. Ks. lisätietoa vuoden 2012 ikääntymisraportista.

[13] Laki ikääntyneen väestön toimintakyvyn tukemisesta ja ikääntyneiden sosiaali- ja terveyspalveluista (ns. vanhuspalvelulaki).

[14] http://www.ym.fi/download/noname/%7BB3E047CC-DD7A-4897-BA56-513FBDC50C5F%7D/40297

[15] Enterprise Finance Index (yritysrahoitusindeksi), Sub-index on access to equity finance 2012 (oman pääoman ehtoisen rahoituksen saantia kuvaava alaindeksi): http://ec.europa.eu/enterprise/policies/finance/data/enterprise-finance-index/sme-access-to-finance-index/index_en.htm.

[16] Lisätietoja vuoden 2014 yhteisessä työllisyysraportissa COM(2013) 801, jossa on keskeisten työllisyys- ja sosiaali-indikaattoreiden tulostaulu.

[17] Suomen eläkejärjestelmän sopeutuminen eliniän pitenemiseen. Eläkekysymysten asiantuntijatyöryhmän raportti, Eläketurvakeskus 31.10.2013

[18] Idem.

[19] Osatyökykyisten työllistymistä edistävien säädösmuutostarpeiden ja palvelujen arviointi, Sosiaali- ja terveysministeriön raportteja ja muistioita 2013:37.

[20] Vuonna 2012 matalan osaamistason työntekijöiden työllisyysaste oli 53,9 prosenttia, kun koko väestön (20–64-vuotiaat) työllisyysaste oli 74,0 prosenttia.

[21] Vuonna 2012 Suomessa 51,7 prosenttia ja EU:ssa 56,8 prosenttia. (EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisten määrä on puolet EU27:n keskiarvosta).

[22] Valtiovarainministeriön suhdannekatsaus 2/2013.

[23] Matalapalkkatyö Suomessa, Valtioneuvoston kanslian raporttisarja 1/2013.

[24] Hallituksen päätös rakennepoliittisen ohjelman toimeenpanosta 29.11.2013.

[25] Valtiovarainministeriön suhdannekatsaus 2/2013.

[26] Employment and Social Developments in Europe 2013.

[27] Hallitus asetti vuonna 2011 tavoitteeksi nostaa työttömien aktivointiasteen yli 30 prosenttiin. Tammikuussa 2014 se oli 26,4 prosenttia.

[28] OECD:n kansainvälisen aikuistutkimuksen (PIAAC) Suomen maaprofiili: http://www.oecd.org/site/piaac/country-specific-material.htm.

[29] Sukupuolten välinen ero eläkkeen määrässä oli vuonna 2009 yli 65-vuotiaiden ikäryhmässä 25 prosenttia. (Tämä viimeisin tieto on ajalta ennen kuin takuueläke tuli voimaan maaliskuussa 2011).

[30] Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen Kaventaja-sivusto.

[31] Lopputuotesektorin kate on tavaran/palvelun myyntihinnan ja kustannusten erotus. Aloituskustannuksilla tarkoitetaan kustannuksia yritystoiminnan aloittamisesta välituotesektorilla. Implisiittinen kulutusveroaste kertoo verotuksen siirtymisestä työn verottamisesta välillisiin veroihin. Etuuksien korvausaste on työttömyyskorvausjärjestelmästä maksettava prosenttiosuus työntekijän työttömyyttä edeltävistä ansioista. Tarkempi kuvaus indikaattoreista on liitteessä.

[32] European Economy, Occasional Papers, 177, maaliskuu 2014.

[33] Tiedot: Ympäristöasioiden pääosasto, yksikkö C1 (perustuen ilmansuojelupaketin vaikutusten arviointiin, 2014).

[34] http://www.ymparisto.fi/fi-FI/Rakentaminen/Maankaytto_ja_rakennuslain_kokonaisarvio(28271.

[35] Ks. OECD (2013) Product Market Regulation Database, www.oecd.org/economy/pmr.

[36] Edistymistä vuoden 2013 maakohtaisten suositusten noudattamisessa on arvioitu seuraavasti:

Ei ole edistynyt: Jäsenvaltio ei ole ilmoittanut eikä toteuttanut mitään toimenpiteitä maakohtaisen suosituksen noudattamiseksi. Arvio on tämä myös, jos jäsenvaltio on antanut selvitysryhmälle tehtäväksi arvioida mahdollisia toimenpiteitä.

Edistynyt vain vähän: Jäsenvaltio on ilmoittanut joistakin toimenpiteistä maakohtaisen suosituksen noudattamiseksi, mutta toimenpiteet vaikuttavat riittämättömiltä ja/tai niiden hyväksyminen/toteuttaminen ei ole varmaa.

Edistynyt jonkin verran: Jäsenvaltio on ilmoittanut tai toteuttanut toimenpiteitä maakohtaisen suosituksen noudattamiseksi. Toimenpiteet ovat lupaavia, mutta kaikkia niistä ei ole vielä toteutettu eikä toteuttaminen ole kaikissa tapauksissa varmaa.

Edistynyt merkittävästi: Jäsenvaltio on toteuttanut toimenpiteitä, joista suurin osa on toteutettu. Toimenpiteet menevät maakohtaisen suosituksen noudattamisessa pitkälle.

Noudattaa täysin: Jäsenvaltio on hyväksynyt ja toteuttanut toimenpiteitä, joilla maakohtaisen suosituksen asianmukainen noudattaminen toteutuu.

[37] Kiinteistöala on jätetty pois, koska alan katteiden arviointi on tilastollisesti vaikeaa. Koneiden ja laitteiden vuokraus sekä muu liiketoiminta kuuluvat käsitteellisesti välituotesektoriin.