Tämän vuoksi näkymät ovat erittäin epävarmoja. Kehittyneissä talouksissa maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeen puhjennut syvä taantuma tasoitti tietä epätyypilliselle maailmanlaajuiselle elpymiselle, jonka tukena olivat nousevan talouden maat, jotka rakenteellisesti olivat vielä heikossa asemassa ja liian riippuvaisia Kiinasta, suurista pääomavirroista sekä tuloista, joita ne saivat hyödykkeiden viennistä. Tämä on haaste maailmantalouden vakaudelle ja riskinä on, että kaupan kasvun nopeutuminen hidastuu sen vuoksi tulevina kuukausina. On myös epäilty, että nykyinen hidas kaupan kasvu on luonteeltaan rakenteellisempaa ja kertoo siitä, että kaupan mukautuvuus (hintajousto) BKT:hen nähden vähenee ajan mittaan. Makrotaloudellinen epävarmuus sekä nousevan talouden maissa että kehitysmaissa yhdessä valuutta- ja rahoitusmarkkinoilla tulevina kuukausina todennäköisesti lisääntyvän epävakauden kanssa edellyttävät sitä, että protektionististen toimenpiteiden seurantaa pidetään poliittisesti etusijalla.

Tähän kertomukseen on sisällytetty Euroopan komission kauppapolitiikan pääosaston laatima kauppaa mahdollisesti rajoittavien toimenpiteiden seurantaa koskeva raportti (”protektionismin seurantaraportti”) sekä kaupan ja investointien esteitä koskeva komission raportti (”TIBR”), jotka tämä kertomus korvaa. Molempia raportteja on julkaistu säännöllisesti: ensimmäistä vuodesta 2008 ja toista vuodesta 2011.

Kuten taulukossa 2 esitetään, sovellettavien rajoittavien toimenpidetyyppien osalta maat ovat jälleen kerran turvautuneet pääasiassa tuontiin ja vientiin suoraanvaikuttaviin rajatoimenpiteisiin eli tyypillisesti lisänneet tulleja, ottaneet käyttöön määrällisiä rajoituksia tai tuontilisensioinnin taikka suoranaisesti kieltäneet kaupan. Kyseisen 18 kuukauden ajanjakson aikana uusien tuontiin kohdistuvien toimenpiteiden määrä oli huomattavasti suurempi (80) kuin vientirajoitusten (12). Kun edelliseen protektionismin seurantaraporttiin tehtävä vertailu lasketaan 13 kuukauteen perustuen, uusien tuontitoimenpiteiden määrä pysyy vakaana, mutta uusien vientirajoitusten määrä on vähentynyt puolella. Vaikka tämä on sinänsä myönteistä kehitystä, poistettujen toimenpiteiden määrä ei vielä läheskään tasapainota rajatoimenpiteiden lisääntymistä.

Uusia rajoittavia toimenpiteitä otettiin 18 kuukauden viitejakson aikana käyttöön yhteensä 201 ja ainoastaan 16 aiemmin käyttöön otettua rajoittavaa toimenpidettä peruttiin aktiivisesti. Nimellisen 13 kuukauden jakson perusteella tehty uudelleenlaskenta ja vertailu aiempiin protektionismin seurantaraportteihin antaa tulokseksi yhteensä noin 145 äskettäin hyväksyttyä rajoittavaa toimenpidettä eli niiden määrä on laskenut 15 prosenttia, jos lukua verrataan edellisessä protektionismin seurantaraportissa yksilöityihin 170:een rajoittavaan toimenpiteeseen. Rajoittavien toimenpiteiden kokonaismäärä vuodesta 2008 nousee kuitenkin tällöin 1059:ään, sillä niitä on sen jälkeen poistettu vain 180.

Komissio kartoitti aiempien protektionismin seurantaraporttien tapaan kaikki mahdollisesti kauppaa rajoittavat toimenpiteet, jäljempänä ”rajoittavat toimenpiteet”, jotka on hyväksytty, joita on huomattavasti muutettu tai joiden hyväksyminen EU:n 31:ssä kauppakumppanimaassa oli viitejaksolla edennyt pitkälle. Tämän raportin liitteenä olevassa komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa luetellaan kaikki tällaiset rajoittavat toimenpiteet maittain sekä esitetään yksityiskohtainen analyysi protektionistisista suuntauksista. Luettelo vuodesta 2008 alkaen hyväksytyistä kaikista rajoittavista toimenpiteistä, poistetuista toimenpiteistä sekä kauppaa helpottavista toimenpiteistä on julkaistu komission verkkosivuilla (” overview of potentially trade-restrictive measures December 2015 ”).

Lisäksi talouden digitalisointi on tuonut uusia kaupan esteitä. Vuoden 2008 jälkeen on otettu käyttöön yli 35 tieto- ja viestintätekniikka-alaan liittyvää rajoittavaa toimenpidettä (pääasiassa Kiinassa, Intiassa, Venäjällä ja Indonesiassa), joista yli 15 on hyväksytty tai toteutettu viitejakson aikana. Niihin sisältyy usein lokalisaatio tai kotimaisuusastetta koskevia vaatimuksia. Komissio aikoo hyödyntää kaikkia käytettävissä olevia kaupan välineitä, joilla näihin haasteisiin voidaan vastata. Komissio pyrkii kauppasopimusten, varsinkin vapaakauppasopimusten sekä palvelukauppasopimuksen (ks. III.A.1 jakso) avulla asettamaan tieto- ja viestintätekniikan standardeja ja sähköistä kauppaa ja rajatylittäviä tietovirtoja koskevia sääntöjä ja torjumaan digitaalisen protektionismin uusia muotoja Myönteistä on, että hiljattain tehdyllä tietotekniikkasopimuksella (ITA2, ks. III.A.1 jakso) tulee olemaan merkittävä rooli tieto- ja viestintätekniikkatuotteita koskevien tullien poistamisessa.

Kuten aiemmissa protektionismin seurantaraporteissa on havaittu, monissa maissa on edelleen raaka-aineiden vientiin liittyviä esteitä sekä energiatuotteisiin liittyviä syrjiviä säännöksiä. Viitejakson aikana nykyiset raaka-aineisiin liittyvät vientirajoitukset pidettiin suurelta osin voimassa (esim. Algeriassa, Indonesiassa, Egyptissä, Intiassa ja Etelä-Afrikassa) ja uusia otettiin käyttöön (esim. Indonesiassa, Malesiassa ja Ukrainassa). Energia-alalla käytettiin usein kotimaisuusastetta koskevia vaatimuksia (esimerkiksi Marokossa, Nigeriassa, Turkissa ja Etelä-Koreassa). Markkinoillepääsyn esteisiin puuttuminen ja markkinoiden avaaminen näillä aloilla on edelleen etusijalla. Lisäksi komissio on sitoutunut sisällyttämään jokaiseen kauppasopimukseen energia- ja raaka-aine -asioita koskevan luvun osana laajempaa tavoitetta luoda eurooppalainen energiaunioni ja raaka-ainetta koskevan aloitteen mukaisesti .

Protektionististen suuntausten seurannan lisäksi komissio tarkasteli myös toimenpiteitä, jotka saattavat parantaa kaupan tai investointien edellytyksiä. Viitejaksolla yksilöitiin 70 kauppaa helpottavaa toimenpidettä, joista yli 40 prosenttia toteutti Kiina, Argentiina ja Meksiko yhdessä. Tämä luku (46) on 13 kuukauden perusteella laskettuna huomattavasti suurempi kuin edelliseltä seurantajaksolta saatu luku (36). Tällainen kehitys on myönteistä, koska kyseiset toimenpiteet edistävät maailmanlaajuisen kaupan vapautumista ja nykyisten protektionististen suuntausten lieventymistä siten, että esimerkiksi tuonti- tai vientitulleja vähennetään, tuontimenettelyjä helpotetaan tai ulkomaiseen omistukseen liittyviä rajoituksia höllennetään. Niitä ei kuitenkaan lasketa sellaiseksi nykyisten esteiden poistamiseksi, johon G20-maat ovat sitoutuneet (ks. alaviite 2).

Lisäksi monet maat tukevat edelleen niiden omia taloudellisia toimijoita uusilla tukimuodoilla, kannustimilla ja muilla toimenpiteillä (28). Vaikka voidaan todeta, että tällaisten uusien toimenpiteiden määrä on laskenut verrattuna edelliseen seurantajaksoon, tämä ei koske äskettäin käyttöön otettuja viennin edistämiseen tarkoitettuja elvytystoimia (11), joiden määrä on pysynyt vakaana. Tällaisilla toimenpiteillä voi olla maailmanlaajuisesti kilpailua vääristäviä vaikutuksia, ja ne otetaan vientitukia ja tasoitustoimenpiteitä käsittelevässä WTO:n komiteassa säännöllisesti esille.

Lisäksi 31 rajantakaista ”muuta” kuin palveluihin, investointeihin tai julkisiin hankintoihin liittyvää toimenpidettä muodostavat edelleen merkittävän osan (38 prosenttia) uusista hyväksytyistä rajantakaisista toimenpiteistä, vaikkakin niiden lukumäärä on pienentynyt (noin 34 prosenttia) edelliseen raportointikauteen verrattuna. Niihin luetaan tyypillisesti syrjivät verotoimenpiteet tai muut syrjivät säännökset, joilla suositaan paikallisia yrityksiä tai jotka edellyttävät paikallista sisältöä, rekisteröintimenettelyjä sekä muita standardeja ja teknisiä vaatimuksia. Tällaisia toimenpiteitä on havaittu enimmäkseen Kiinassa, seuraavina Argentiina, Thaimaa, Indonesia ja Algeria. Myös Venäjä harjoittaa merkittävää tuontitukipolitiikkaa, sillä suuri joukko toimenpiteitä sisältää kotimaisuusastetta koskevia vaatimuksia, joita on sisällytetty muun muassa maan tukijärjestelmiin (ks. II.F kohta)

Venäjä otti eniten käyttöön julkisia hankintoja rajoittavia toimenpiteitä, ja seuraavana tulee Yhdysvallat. Tällaisten toimenpiteiden määrä on edelliseen raportointikauteen verrattuna lisääntynyt merkittävästi Venäjällä, mutta laskenut Yhdysvalloissa. Protektionististen suuntausten jatkuminen tällä alalla osoittaa, että on tärkeää varmistaa julkisia hankintoja koskevan sopimuksen (GPA) mahdollisimman laaja kattavuus. Se osoittaa myös, miten tärkeää EU:n on neuvotella julkisia hankintoja koskevat luvut vapaakauppasopimuksiin, transatlanttinen kauppa- ja investointikumppanuus (TTIP) mukaan lukien. Lisäksi se osoittaa, että ehdotettua ”kansainvälisten julkisten hankintojen välinettä” (ks. III.A.1 jakso) on tärkeää viedä eteenpäin.

Lisäksi viitejakso osoittaa, että uusien ”rajantakaisten” toimenpiteiden määrä (81) on lisääntynyt merkittävästi. Tämä osoittaa, että ulkomaiseen kilpailuun vaikuttaviin sisäisiin toimenpiteisiin, joihin on usein rajatoimenpiteitä vaikeampi puuttua, turvaudutaan useammin. Niihin sisältyy uusia toimenpiteitä julkisten hankintojen (23) sekä palveluiden ja investointien (27) alalla (molemmat viimeiseltä seitsemältä vuodelta lasketun keskiarvon mukaisia) sekä 31 ”muuta” rajantakaista toimenpidettä. Tällaisia rajantakaisia toimenpiteitä on jälleen käyttänyt eniten Kiina, ja seuraavana tulee Venäjä.

Kiinassa otettiin viitejakson aikana uusia rajoittavia toimenpiteitä käyttöön enemmän kuin missään muussa maassa, huolimatta siitä, että Kiina on sitoutunut lisäämään yksityisen sektorin, myös ulkomaisten yritysten, markkinoille pääsyä. Suurin osa uusista toimenpiteistä on rajantakaisia toimenpiteitä, jotka koskevat erityisesti palveluja ja investointeja.

Terveys- ja kasvinsuojelutoimet: Brasiliassa on pitkät, monimutkaiset ja arvaamattomat hyväksymismenettelyt, esimerkiksi eläinperäisten tuotteiden etikettien hyväksymisen, tarkastusten suorittamisessa tapahtuvien viiveiden ja kasvituotteiden tuholaisriskiä koskevien kalliiden analyysien osalta, jotka Brasilian toimivaltainen viranomainen (MAPA) toteuttaa. Tämä on johtanut siihen, että eläin- ja kasvituotteiden markkinoille pääsyä koskevat EU:n hakemukset ovat pitkäaikaisesti ja merkittävästi ruuhkautuneet. Brasilia ei myöskään noudata kasvi- ja eläintuholaisten ja -tautien alueellistamista koskevia kansainvälisiä standardeja ja viivästyttää usein sellaisten EU:n laitosten ennakkoluettelointia, jotka haluavat viedä eläinperäisiä tuotteita Brasiliaan. Komissio ottaa nämä kysymykset säännöllisesti esiin kahdenvälisissä yhteyksissään (esim. EU:n ja Brasilian terveys- ja kasvinsuojelutoimia koskevan kuulemismenettelyn vuosittaisissa kokouksissa) sekä terveys- ja kasvinsuojelutoimia käsittelevässä WTO:n komiteassa.

Kauppaa helpottaviin toimenpiteisiin kuuluu muun muassa se, että tavaroiden tuonnilta poistettiin joulukuussa 2015 ”ennen valaehtoista tuonti-ilmoitusta” (”DJAI”) -koskeva vaatimus (viime vuosien merkittävin kaupan este) sen jälkeen, kun WTO antoi EU:n jäsenvaltioiden ja muiden maiden vireillepanemasta asiasta päätöksen (DS438). Palvelujen osalta DJAI on kuitenkin voimassa. Tavaroiden osalta se korvattiin uudella tuonnin seurantajärjestelmällä ja lisenssivaatimuksilla (joita automaattisesti sovelletaan suurimpaan osaan tuontia, mutta harkinnanvaraisesti noin 1400 tullinimikkeeseen). Lisäksi jalkineiden ja tekstiilien tuojien on toimitettava valaehtoinen ilmoitus tuotteen koostumuksesta. Komissio seuraa tiiviisti näitä uusia toimenpiteitä.

Vaikka Argentiina on edelleen yksi niistä maista, jotka ovat vuodesta 2008 lähtien ottaneet eniten rajoittavia toimenpiteitä käyttöön, viitejakson ajalta piirtynyt kuva on rohkaiseva, sillä toimenpiteitä otettiin käyttöön vähemmän kuin aiempina viitejaksoina ja myönteistä kehitystä on tapahtunut useissa asioissa sen jälkeen, kun Argentiinan uusi hallitus astui joulukuussa 2015 virkaansa.

Lopuksi on todettava, että teräsalan maailmanlaajuisen ylikapasiteetin akuutti paheneminen on lisännyt protektionistisia toimenpiteitä alalla, erityisesti rajatoimenpiteitä (pääasiassa tulleja) sekä turvautumista kaupan suojakeinoihin, suojatoimenpiteet (ks. III.A.3 jakso) mukaan lukien. EU keskustelee myös kahdenvälisesti kumppaneidensa (erityisesti Kiinan) kanssa sekä OECD:n teräsalaa käsittelevässä komiteassa puuttuakseen ylikapasiteettiongelman perimmäisiin syihin. Koska todellisten ratkaisujen löytymiseen menee oletettavasti jonkin aikaa, tämä suuntaus todennäköisesti jatkuu viitejaksoa pidemmällekin ajalle. Tätä tukee muun muassa se, että vuoden 2016 alussa Algeriassa, joka on EU:n toiseksi suurin teräsviennin määräpaikka, otettiin käyttöön tuontilisenssijärjestelmä ja terästuotteita koskeva kiintiö.

EU:n yritykset kohtaavat edelleen lukuisia esteitä Kiinassa, mukaan lukien paikalliseen kumppaniin liittyvät vaatimukset, markkinoille pääsyä koskevat rajoitukset, hyväksymismenettelyt, teknologian siirto sekä sijoittautumisen jälkeiset syrjivät käytännöt, esimerkiksi teknisten määräysten ja standardien alalla.

Kansalliset turvallisuusvaatimukset: Monet uusista toimenpiteistä on otettu käyttöön näennäisesti ”kansallisen turvallisuuden”, myös kyberturvallisuuden, perusteella. Esimerkkeinä voidaan mainita kansallinen turvallisuuslaki, terrorismintorjuntalaki, kyberturvallisuutta koskeva lakiesitys, ulkomaisten valtiosta riippumattomien järjestöjen hallintoa koskeva lakiesitys ja toimenpiteet, joita on toteutettu ”turvallisen ja valvottavissa olevan tieto- ja viestintätekniikan” yhteydessä (pankki- ja vakuutusalalla). Suuri osa tästä lainsäädännöstä ylittää keskeiset kansallisen turvallisuuden intressit, sisältää oikeudellista epävarmuutta lisääviä laajoja ja epäselviä määritelmiä kansallisesta turvallisuudesta ja velvoittaa yritykset luovuttamaan arkaluonteisia tietoja viranomaisille. Tällaisen lainsäädännön riskinä on, että se aiheuttaa yleisesti tarpeettomia rajoituksia kaupalliseen toimintaan. Tämä on ristiriidassa Kiinan kommunistisen puoleen kolmannessa yleiskokouksessa tekemän ”ennakoitavissa olevia ja avoimia investointiedellytyksiä” koskevan sitoumuksen kanssa ja voi mahdollisesti vähentää kauppaa, investointeja ja innovointia Kiinassa.

EU on toistuvasti ottanut nämä kysymykset kahdenvälisesti esiin Kiinan kanssa ja kommentoinut mainittua lainsäädäntöä julkisten kuulemisten aikana. Tällä näyttää olleen vaikutusta sikäli, että pankkialan turvallista tieto- ja viestintätekniikkaa koskevia suuntaviivoja on lykätty. Edellä mainitut huolenaiheet ovat kuitenkin edelleen olemassa, ja komissio seuraa tilannetta tarkasti.

Investoinnit: Edistyminen suorilta ulkomaisilta investoinneilta (FDI) suljettujen alojen avaamisessa on edelleen hidasta. Rajoituksiin sisältyy yhteisyrityksiin liittyviä vaatimuksia, teknologian siirtoon ja kotimaisuusasteeseen liittyviä rajoituksia sekä hallinnollista ennakkohyväksyntää koskevia vaatimuksia. Vuonna 2015 julkaistu ehdotus ”ulkomaisia investointeja koskevaksi laiksi” sisältää joitakin myönteisiä osatekijöitä, mutta myös tiukennuksia kansallisen turvallisuustilanteen arviointiin. Lisäksi siinä edellytetään, että tietyn kynnysarvon ylittävät investoinnit on hyväksyttävä etukäteen. Alat, joilla ulkomaisia investointeja on erityisesti rajoitettu, näyttävät pysyneen pitkälti muuttumattomina, ja joillakin aloilla on otettu käyttöön uusia rajoituksia. Kiina ilmoitti lokakuussa 2015 maanlaajuisesta ”negatiivista luetteloa” koskevasta järjestelmästä, jossa esitetään kaksi luetteloa aloista, joilla investointi on kiellettyä tai rajoitettua: yksi luettelo, joka koskee kotimaisia sijoittajia (ja ulkomaisia sijoittajia sellaisilta lainkäyttöalueilta, joilla on investointisopimus Kiinan kanssa), ja toinen luettelo, joka koskee muita ulkomaisia sijoittajia. Järjestelmän on tarkoitus olla yksinkertaisempi ja avoimempi, sillä luettelon ulkopuolisilla aloilla ei periaatteessa pitäisi edellyttää investointien ennakkohyväksyntää. Järjestelmä on kuitenkin vielä pantava täytäntöön ja on silti edelleen syrjivä. Lisäksi kansallista turvallisuutta koskevat näkökohdat voidaan asettaa etusijalle.

Meneillään olevissa investointisopimusta koskevissa EU:n ja Kiinan välisissä neuvotteluissa keskitytään pääasiassa investointimarkkinoille pääsyä ja -suojaa koskeviin asioihin, joihin sisältyy myös sääntely-ympäristön parantaminen. Vuonna 2015 neuvottelut eivät vielä olleet edenneet alakohtaiselle tasolle.

Hankinnat: EU kannustaa edelleen Kiinaa tehostamaan mahdollisuuksia päästä sen markkinoille pitäen silmällä liittymistä WTO:n GPA-sopimukseen ja Kiinan lainsäädännön saattamista sen mukaiseksi. Kiina esitti joulukuussa 2014 tarkistetun esityksen julkisia hankintoja koskevasta sopimuksesta (GPA). EU panee tyytyväisenä merkille kattavuuden osalta tapahtuneen edistymisen keskushallintoa alemmalla tasolla, mutta merkittäviä parannuksia tarvitaan vielä, erityisesti valtio-omisteisten yritysten kattavuuden osalta.

Teollis- ja tekijänoikeudet: Komissiolla on edelleen huomattavia huolenaiheita patentoitavuusvaatimusten, vilpillisessä mielessä tehtyjen tavaramerkkihakemusten, liikesalaisuuksien suojelun sekä ulkomaisia oikeuksien haltijoita vastaan vireille pantujen kilpailuasioiden osalta. Kiinan hallinnollinen ja oikeudellinen täytäntöönpanojärjestelmä on edelleen ongelmallinen, erityisesti ulkomaisten yritysten kannalta. Sähköisen kaupankäynnin alustat ovat osaltaan pahentaneet Kiinassa esiintyviä vakavia väärentämiseen liittyviä ongelmia. Kaikki nämä kysymykset on otettu Kiinan kanssa kahdenvälisesti esille, erityisesti vuosittain käytävän EU-Kiina vuoropuhelun aikana ja puolivuosittain kokoontuvan työryhmän kokouksissa.

Terveys- ja kasvinsuojelutoimet: Kiinan markkinat ovat edelleen hyvin tärkeä EU:n maatalouselintarvikkeiden vientikohde, joka tarjoaa valtavan kasvupotentiaalin. EU:n yritykset kohtaavat Kiinassa monia terveys- ja kasvinsuojelutoimiin liittyviä tuontitoimenpiteitä, vaikka EU:n elintarviketurvallisuutta koskevat standardit ovat hyvin tiukat. Tähän sisältyy liian raskaita hyväksyntämenettelyjä, jotka joissakin tapauksissa (erityisesti liha) aiheuttavat vuosia kestäviä viivästyksiä; maanlaajuiset kiellot ilman tieteellisiä perusteita (esimerkiksi yli 15 vuotta kestänyt kielto tuoda naudanlihaa useimmista EU:n jäsenvaltiosta, väitetysti BSE-taudin vuoksi); kansainvälisten standardien noudattamatta jättäminen; maanlaajuiset kiellot tärkeimpien tautien (esim. lintuinfluenssa ja afrikkalainen sikarutto) puhkeamisen jälkeen, mikä on ristiriidassa alueellistamista koskevien kansainvälisten sääntöjen kanssa. Lisäksi Kiina laati vuonna 2015 uudelleen elintarviketurvallisuuslainsäädäntönsä, erityisesti maitotuotteiden tuonnin osalta. Komissio on tehnyt kyseisiin täytäntöönpanoa koskeviin sääntöehdotuksiin huomautuksia, joilla se pyrkii estämään tarpeettomia rajoituksia. Terveys- ja kasvinsuojelutoimiin liittyviä kysymyksiä on käsitelty useissa kahdenvälisissä vuoropuheluissa.

Kaupan tekniset esteet: Lääkinnällisten laitteiden ja lääkkeiden alalla Kiinan sääntelyjärjestelmä olisi yhdenmukaistettava kansainvälisten standardien kanssa kliinisten tutkimusten ja rekisteröintivaatimusten kaltaisten kysymysten osalta. Uusien kosmeettisten ainesosien rekisteröintiprosessia olisi myös parannettava ja rajattava se riskialttiisiin ainesosiin. Myönteistä on, että kosmeettisten valmisteiden tarroilla merkitsemisen osalta (ns. ”tarran lisääminen”) Kiina on keskeyttänyt toimenpiteen, jonka tarkoituksena oli kieltää tarran lisääminen. Komissio käsittelee näitä kysymyksiä kahdenvälisten kauppaa koskevien vuoropuhelujen ja alakohtaisten teknisten vuoropuhelujen yhteydessä.

D. Intia

Intia on edelleen yksi niistä neljästä maasta, joissa on eniten uusia rajoittavia toimenpiteitä.

Tullit: Intia nosti useiden tuotteiden, kuten tieto- ja viestintätekniikan, terästuotteiden ja moottoriajoneuvojen, tulleja. Tieto- ja viestintätekniikan osalta Intia ottaa tehostetusti käyttöön 10 prosentin tullin neljässä tieto- ja viestintätekniikan tuotteiden ryhmässä väittäen, että ne eivät kuulu informaatioteknologiasopimukseen 1 (ITA1). Komissio on ottanut asian Intian kanssa säännöllisesti esille, myös EU:n ja Intian tieto- ja viestintätekniikkaa käsittelevässä työryhmässä sekä kaupan alakomiteassa, ja EU:n edustustoon Delhiin on perustettu markkinoille pääsyä käsittelevä ryhmä (EU, jäsenvaltiot ja sidosryhmät yhdessä edustettuina), jonka tehtävänä on seurata tiiviisti tieto- ja viestintätekniikkaan liittyviä kysymyksiä. Teräksen osalta Intia otti käyttöön väliaikaisen 20 prosentin suojatullin, nosti tiettyjen terästuotteiden tulleja ja laajensi Intian kansallisen standardointijärjestön (Bureau of Indian Standards, BIS) pakollista sertifiointia (ks. jäljempänä TBT). Intia pyrkii näin mahdollisesti rajoittamaan maailmanlaajuisen ylikapasiteetin kielteisiä vaikutuksia.

Terveys- ja kasvinsuojelutoimet: Intian vaatimukset vaikuttavat suhteettomilta ja poikkeavat usein kansainvälisistä standardeista. Tämä koskee eläinten ja eläintuotteiden (erityisesti naudan siemennesteen ja sianlihan), kasvien ja kasvituotteiden, jalostettujen elintarvikkeiden ja alkoholijuomien vientiä EU:sta. Intia tarkastelee parhaillaan huomautuksia, joita EU:n yritykset ja viranomaiset ovat tehneet sen alkoholijuomia koskevaan vuoden 2015 asetusluonnokseen, ja toimivaltainen viranomainen (FSSAI) on hyväksynyt vuoropuhelun EU:n kanssa ja suostunut tapaamaan Euroopan teollisuuden edustajia.

Lisäksi Intia rajoitti syyskuussa 2015 omenoiden tuonnin yksinomaan Mumbain satamaan, mikä lisää lopulliseen määräpaikkaan pääsystä EU:n viejille koituvia kustannuksia. Lopulta Intia poisti tämän toimenpiteen tammikuussa 2016 sen jälkeen, kun EU oli ottanut kysymyksen esiin sekä kahdenvälisesti että WTO:n komiteoissa.

Kaupan tekniset esteet: Tieto- ja viestintätekniikkaan, terästuotteisiin sekä renkaisiin vaikuttavat edelleen kohtuuttomat vaatimustenmukaisuuden arviointia koskevat vaatimukset, jotka eivät näytä olevan WTO:n kaupan teknisiä esteitä koskevan sopimuksen mukaisia. Erityisesti ehdotettu televerkkojen verkkoelementtien pakollinen maansisäistä turvallisuutta koskeva testaus ja sertifiointi (lykätty huhtikuuhun 2016) herättää kysymyksiä testausmenetelmistä, kustannuksista ja viivästymisistä. Lisäksi Intian kansallisen standardointijärjestön (Bureau of Indian Standards, BIS) 15:tä terästuotetta koskeva pakollinen sertifiointijärjestelmä laajennettiin koskemaan 21:tä muuta terästuotetta ja kolmea ruostumattomasta teräksestä valmistettua tuotetta, mikä aiheuttaa lisärasitteita EU:n terästeollisuudelle pitkien ja vaivalloisten vaatimustenmukaisuuden arviointimenettelyjen ja tehtaalla tapahtuvien tarkastusten vuoksi. Renkaiden osalta merkintään liittyvät maksut ja pankkitakausta koskevat vaatimukset ovat edelleen keskeisiä esteitä EU:n viejille. Intian paikallisen standardointijärjestön uudessa autojen ja henkilöautoihin tarkoitettujen ilmarenkaiden sertifiointitestauksessa ja -tarkastuksessa otetaan käyttöön myös ”valvontayksikön” käsite (5000 saman rengasperheen rengasta) ja edellytetään joka kymmenennen valvontayksikön testaamista. Tämä merkitsee parannusta verrattuna aiempaan vaatimukseen, jonka mukaan kaikenkokoisille Intiaan tuoduille renkaille on kolmen kuukauden välein tehtävä tuotannon vaatimustenmukaisuuden testi (COP), mutta se on silti suuri rasite. EU on ottanut tämän Intian kanssa esille ja pyytänyt ilmoittamaan toimenpiteestä WTO:lle. Vuonna 2015 EU:n yritykset kohtasivat kaupan teknisiä esteitä myös Intian vähittäis- ja vakuutuspalvelujen vapauttamista koskevan uudistuksen täytäntöönpanon yhteydessä sekä alkoholijuomien markkinoinnin ja merkintöjen yhteydessä.

Komissio tuo tällaisia tullien ulkopuolisia toimenpiteitä koskevia asioita säännöllisesti esiin WTO:n kaupan teknisiä esteitä ja terveys- ja kasvinsuojelutoimia käsittelevissä komiteoissa, kahdenvälisesti asianomaisissa EU ja Intian välisissä työryhmissä ja EU:n ja Intian välisessä kauppaa käsittelevässä alakomiteassa. Lisäksi vuoropuhelu on tiivistä EU:n jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa sekä Delhissä että Brysselissä.

Hankinnat: Kotimaassa valmistettujen elektroniikkatuotteiden osalta julkisissa hankinnoissa käyttöön otetun, markkinoille pääsyyn liittyvän etuuskohtelun täytäntöönpanossa ei voida ilmoittaa tapahtuneen merkittävää edistystä.

Teollis- ja tekijänoikeudet: Tehokas patenttisuoja Intiassa on edelleen vaikeaa. Tähän ovat syynä rajoittavat patentoitavuuskriteerit, kuten ”keksinnöllisyyden” liikaa rajoittava määritelmä, jolla aikaisempiin tuotteisiin perustuvilta innovatiivisilta lääkkeiltä voidaan evätä patenttisuoja, minkä lisäksi pakkolisenssin myöntämiskriteerit sekä patenttien mitättömäksi julistamiskriteerit ovat erittäin laajat ja patenttien täytäntöönpanossa on vaikeuksia. Tämä koskee lääkkeitä, kemikaaleja ja muita aloja, joilla paikallista innovointia pyritään edistämään. Intia on toistaiseksi torjunut EU:n pyynnöt (vuoden 2005 erityissopimuksen mukaisesta) säännöllisestä teollis- ja tekijänoikeuksia käsittelevästä vuoropuhelusta, mutta komissio tuo huolensa edelleen esiin muiden kahdenvälisten yhteyksien kautta, mukaan lukien EU:n ja Intian välinen kauppaa käsittelevä alakomitea.

Investoinnit: Usean tuotemerkin vähittäiskauppaan tehtävien investointien osalta Intian uusi hallitus ei ole peruuttanut ulkomaisia suoria investointeja koskevaa nykyistä 51 prosentin kattoa (huolimatta vaalien aikana antamastaan ilmoituksesta sulkea kyseinen vähittäiskaupan osa ulkomaisilta suorilta investoinneilta), vaan jätti täytäntöönpanon kunkin yksittäisen Intian osavaltion harkintaan, varmistamatta sitä keskushallinnosta. Käytännössä tämä rajoittaa EU:n investointeja useimmissa Intian osavaltioissa. Myönteistä on, että yhden tuotemerkin vähittäiskaupassa 30 prosentin kotimaisuusastetta suorien ulkomaisten investointien (FDI) osalta (saavutettava viiden vuoden kuluessa suorien ulkomaisten investointien ensimmäisestä erästä) lievennettiin marraskuussa 2015 siten, että 30 prosentin kotimaisuusastetta sovelletaan viiden vuoden ajan toiminnan aloittamisesta. Ilmoitustekstissä lukee tällä hetkellä, että 30 prosentin kotimaisuusaste olisi saavutettava heti liiketoimintaa aloitettaessa, mutta toimivaltainen ministeriö on luvannut korjata tämän. Lisäksi EU:n ja asianomaisten Intian viranomaisten käymien säännöllisten keskustelujen ansiosta yhden tuotemerkin vähittäismyyjät saavat marraskuusta 2015 harjoittaa myyntiä verkossa.