EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 1.3.2017 SWD(2017) 91 final/2 CORRIGENDUM

This document corrects SWD(2017) 91 final linked to COM(2017) 90 final of 22.2.2017.

Concerns the FI language version.

Corrections on page 51; a missing row has been added to the table.



The text shall read as follows:

KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Suomen maaraportti 2017,

johon sisältyy perusteellinen tarkastelu makrotalouden epätasapainojen ehkäisemisestä ja korjaamisesta Oheisasiakirja KOMISSION TIEDONANTOON EUROOPAN PARLAMENTILLE, NEUVOSTOLLE, EUROOPAN KESKUSPANKILLE JA EURORYHMÄLLE

Talouspolitiikan EU-ohjausjakso 2017: kasvua koskevien haasteiden arviointi, makrotalouden epätasapainojen ehkäisy ja korjaaminen ja asetuksen (EU) N:o 1176/2011 nojalla tehtyjen perusteellisten tarkastelujen tulokset



{COM(2017) 90 final}

{SWD(2017) 67 final to SWD(2017) 93 final}



Sisällysluettelo Tiivistelmä1 1.Talouden tilanne ja näkymät4 2.Edistyminen maakohtaisissa suosituksissa 10 3.Makrotalouden epätasapainoa koskevaan menettelyyn liittyvän perusteellisen tarkastelun tärkeimmät havainnot13 4.Uudistusten painopisteet18 4.1.Julkinen talous ja verotus18 4.2.Rahoitusala22 4.3.Työmarkkinat, koulutus ja sosiaalipolitiikka28 4.4.Investoinnit35 4.5.Toimialakohtaiset politiikat42 4.6.Julkishallinto46 A.Yhteenvetotaulukko47 B.Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulu53 C.Vakiotaulukot54 Lähdeluettelo59 LUETTELO TAULUKOISTA 1.1.Tärkeimmät talous-, rahoitus- ja sosiaali-indikaattorit – Suomi8

2.1.Yhteenveto vuoden 2016 maakohtaisten suositusten noudattamista koskevasta arvioinnista11 3.1.Makrotalouden epätasapainoa koskevaan menettelyyn liittyvä arviointitaulukko (*) – Suomi 201715 4.2.1.Pankkisektorin keskeiset indikaattorit22 4.4.1.Työllisyyden muutos 2005–2015 koulutuksen ja koulutetumman työvoiman kysynnän mukaisesti jaettuna39 B.1.Makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn tulostaulu – Suomi53 C.1.Rahoitusmarkkinaindikaattorit54 C.2.Työmarkkinoita ja sosiaalista osallisuutta kuvaavat indikaattorit54 C.3.Työmarkkinoita ja sosiaalista osallisuutta kuvaavat indikaattorit (jatkoa)56 C.4.Tuotemarkkinoita ja politiikkaa kuvaavat indikaattorit57 C.5.Vihreä kasvu58 LUETTELO KUVIOISTA 1.1.Kokonaistuotannon kasvu ja sen osatekijät, 2005–2018, Suomi4 1.2.Potentiaalisen kasvun osatekijät4 1.3.Työllisyysasteen muutos jaoteltuna ikäluokan ja sukupuolen perusteella, 2005–20155 1.4.Työllisyysaste ja taloudellinen huoltosuhde5 1.5.Nimelliset yksikkötyökustannukset, 2005=1006 1.6.Vientimarkkinaosuudet6 1.7.Velkaantuneisuuden kasvun osatekijät 7 1.8.Julkisen talouden alijäämä ja velka, % suhteessa BKT:hen7

4.1.1.Julkisen talouden alijäämä vuosina 2002–2015, % suhteessa BKT:hen18 4.1.2.Julkisen talouden tulot ja toimintokohtaiset menot (% suhteessa BKT:hen)18 4.1.3.Ympäristöverojen osuus suhteessa BKT:hen, valikoidut EU-maat21 4.2.1.Pankkien kustannukset suhteessa tuloihin, %23 4.2.2.Rahoitusalan ulkopuolisille yrityksille myönnettyjen pankkilainojen kasvu, %, vuositasolla, vuoden 2004 1. neljänneksestä vuoden 2016 3. neljännekseen24 4.2.3.Asuntojen suhteelliset hinnat, Suomi25 4.2.4.Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten vastuut, %, vuositasolla25 4.2.5.Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkasuhteeseen vaikuttavat tekijät26 4.2.6.Kotitalouksien velkasuhteeseen vaikuttavat tekijät26 4.2.7.Velkajärjestely, ulosotot27 4.3.1.Keskeiset työmarkkinaindikaattorit 28 4.3.2.PISA: Huippuosaajien osuus luonnontieteissä – Suomi34 4.4.1.Vientimarkkinaosuuksien kasvun jakautuminen35 4.4.2.Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, valikoidut maat, 2005=10035 4.4.3.Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin kehitykseen vaikuttavat tekijät, Suomi36 4.4.4.Nimelliset yksikkötyökustannukset toimialoittain, 2010=10036 4.4.5.Vientimarkkinaosuuksien jakautuminen, Suomi36 4.4.6.Tavarakaupan tase tavaroiden laajan taloudellisen luokittelun mukaisesti jaoteltuna37 4.4.7.Rakennemuutoksen nopeus, Suomi37 4.4.8.Rakennemuutoksen nopeus lyhyellä aikavälillä, valikoidut maat38

4.4.9.Talouden uudelleensuuntautuminen kohti alhaisemman tuottavuuden toimialoja38 4.5.1.Sisäiset T&K-menot yhteensä toimialoittain Suomessa vuosina 2005–201442 LUETTELO TEKSTILAATIKOISTA 1.1.Kohokohtia: kilpailukykysopimus7 2.1.EU:n talousarvion vaikutus rakennemuutokseen Suomessa11 4.3.1.Kohti Suomen palkanmuodostusmallia – haasteet28 4.4.1.Investointeihin liittyvät haasteet ja uudistukset Suomessa39 Tiivistelmä Tässä raportissa arvioidaan Suomen taloutta käyttäen vertailukohtana 16. marraskuuta 2016 julkaistua komission vuotuista kasvuselvitystä. Kasvuselvityksessä komissio kehottaa EU:n jäsenvaltioita tehostamaan toimiaan, jotka kohdistuvat seuraaviin kolmeen onnistuneen talouspolitiikan elementtiin: investointien edistäminen, rakenneuudistusten toteuttamisen jatkaminen ja vastuullisen finanssipolitiikan noudattaminen. Jäsenvaltioiden olisi keskityttävä samalla sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen ja osallistavamman kasvun edistämiseen. Komissio julkaisi vuotuisen kasvuselvityksen kanssa samaan aikaan varoitusmekanismia koskevan kertomuksen, jolla käynnistettiin kuudes makrotalouden epätasapainoa koskeva menettely. Varoitusmekanismia koskevassa vuoden 2017 kertomuksessa edellytetään, että Suomen taloudesta on tehtävä perusteellinen tarkastelu. Se esitetään tässä maaraportissa. Kolmivuotisen talouden taantuman jälkeen vuonna 2015 alkoi vähittäin vahvistuva elpyminen. Talouden odotetaan kasvaneen 1,5 prosenttia vuonna 2016, ja kasvun odotetaan jatkuvan siten, että se on 1,2 prosenttia vuonna 2017 ja 1,5 prosenttia vuonna 2018. Kotimaisen kysynnän, ja erityisesti rakennusalan investointien, odotetaan toimivan kasvun pääasiallisena veturina lyhyellä aikavälillä. Myös vientimenestyksen odotetaan paranevan. Työmarkkinatilanne on niin ikään alkanut kohentua ja työttömyysaste on laskussa, vaikka pitkäaikaistyöttömyyden kasvu jatkuu yhä. Suomen talouden potentiaalinen kasvu on edelleen lähellä nollaa. Potentiaalinen kasvu heikkeni huomattavasti finanssikriisin myötä ja on edelleen vaimeaa. Tämä johtuu työikäisen väestön vähenemisestä ja vaimeasta kokonaistuottavuuden kasvusta, jonka taustalla on erityisesti elektroniikka- ja paperiteollisuuden taantuminen. Investoinnit ovat vähentyneet. Kasvava julkinen velka saattaa rajoittaa kasvua edistävien julkisten investointien tekemistä tulevaisuudessa. Työmarkkinaosapuolten välillä vuonna 2016 tehty kilpailukykysopimus lopetti epävarmuuden kauden palkkakehityksessä. Kilpailukykysopimuksella vuoden 2017 palkankorotukset jäädytetään ja vuosityöaikaa pidennetään ansiotason muuttumatta. Lisäksi työntekijöiden on vastattava jatkossa pysyvästi suuremmasta osuudesta sosiaalivakuutusmaksuja. Näiden toimenpiteiden odotetaan parantavan kustannuskilpailukykyä ja tukevan vientiä ja työllisyyttä tulevina vuosina. Julkisella sektorilla kilpailukykysopimus tuo kustannussäästöjä, kun työntekijöiden vuotuisia lomarahoja alennetaan tilapäisesti. Hallitus kuitenkin kompensoi palkkojen jäädyttämisen ja sosiaaliturvamaksujen maksuvelvoitteiden siirtymisen toteuttamalla säästöjä suuremmat veronkevennykset ja sosiaaliturvamaksujen alennukset. Tämän vuoksi kilpailukykysopimuksen vaikutuksen julkiseen talouteen ennustetaan olevan lyhyellä aikavälillä negatiivinen, mutta pitkällä aikavälillä positiivinen, koska työllisyystilanteen odotetaan paranevan. Parantuneen kustannuskilpailukyvyn odotetaan myös vauhdittavan investointeja. Vuonna 2015 hyväksytyn eläkeuudistuksen toteuttaminen on alkanut vuonna 2017. Alhaisin lakisääteinen eläkeikä alkaa vähitellen nousta, ja se sidotaan elinajanodotteeseen vuonna 2027. Tämän odotetaan nostavan ikääntyneempien työntekijöiden osallistumisastetta ja lisäävän näin kokonaistyöllisyyttä. Uudistuksella tähdätään eläkejärjestelmän kestävyyden paranemiseen, sillä väestö ikääntyy ja huoltosuhteen ennustetaan kasvavan merkittävästi vuoteen 2025 mennessä. Sekä julkinen että yksityinen velkaantuneisuus on lisääntynyt hieman. Julkisen talouden bruttovelka on kasvanut. Se on noin 64 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä on kuitenkin edelleen suhteellisen alhainen luku euroalueella. Kotitalouksien velkaantuneisuus lisääntyi vuonna 2016, ja luotonannon kasvua tukivat suotuisat lainaehdot ja alhainen korkotaso. Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkaantuneisuuden kasvu hidastui vuonna 2016, sen jälkeen kun konserninsisäiset lainat olivat lisääntyneet nopeasti vuonna 2015. Rahoitusalan pääomapohja on edelleen vahva. Kaiken kaikkiaan Suomi on edistynyt jonkin verran vuoden 2016 maakohtaisten suositustensa noudattamisessa. Hallitus on tehnyt poliittiset päätökset sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen uudistamisesta, ja lausuntokierrokset on käyty suurimmasta osasta lakiesityksistä. Julkisen talouden kestävyyttä koskevan suosituksen noudattamisessa on siis edistytty jonkin verran. Kilpailukykysopimuksella alennetaan työmarkkinoita koskevan suosituksen mukaisesti työnantajien työvoimakustannuksia ja laajennetaan mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen. Uudesta palkanmuodostusmallista neuvotellaan ja sen myötä avoimen sektorin palkankorotukset muodostaisivat palkka-ankkurin myös suljetulle sektorille. Kilpailukykysopimuksen odotetaan parantavan talouden kustannuskilpailukykyä. Vuodesta 2017 kannustimia työn vastaanottamiseen on lisätty: ansiosidonnaisten työttömyysetuuksien kestoa leikataan viidenneksen eli 400 päivään. Myös päivähoitomaksuja on alennettu erityisesti pienituloisten vanhempien kohdalla. On otettu käyttöön tulosperusteisia rahoitussopimuksia (SIB), jotta maahanmuuttajat voidaan integroida paremmin työmarkkinoille. Näin ollen työmarkkinoita koskevan suosituksen noudattamisessa on edistytty jonkin verran. Hallitus on esitellyt myös toimenpidepaketin, joka tarjoaa uusia mahdollisuuksia yritysten perustamiseen ja kasvuun. Merkittäviä uudistustoimenpiteitä on ehdotettu toteutettaviksi liikennealalla, ja niitä on käynnissä myös kaasumarkkinoilla Balticconnector-kaasuputkihankkeen myötä. Näillä ehdotuksilla on edistytty jonkin verran kilpailukykyä koskevan suosituksen noudattamisessa. Kun tarkastellaan edistymistä Eurooppa 2020 -strategian mukaisten kansallisten tavoitteiden saavuttamisessa, kehitys on ollut yleisesti ottaen positiivista vuonna 2016. Kunnianhimoinen tavoite on vaikea saavuttaa, mutta työllisyysaste on kuitenkin noussut. Köyhyysriskiaste on alhainen EU:n keskiarvoon verrattuna, mutta se on kuitenkin kaksinkertaistunut kahden syvän taantuman vuoksi. Köyhyysriskiaste ei ole pienentynyt merkittävästi viime aikoina, joten vaikuttaa siltä, että köyhyyden vähentämistä koskevaa tavoitetta ei saavuteta. Koulunkäynnin keskeyttäneiden osuus väheni hieman vuonna 2015, mutta tavoitteen saavuttaminen voi olla haasteellista. Korkeakoulututkinnon suorittaneiden osuus jatkoi Suomessa nousuaan vuonna 2015, ja asetettu tavoitetaso on jo ylitetty. Suomi on saavuttamassa uusiutuvia energialähteitä ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevat tavoitteet. Erittäin kunnianhimoista T&K-tavoitetta ei todennäköisesti kuitenkaan saavuteta, sillä T&K-investoinnit ovat vähentyneet viime vuosina. Tässä maaraportissa esitetyn perusteellisen tarkastelun keskeiset päätelmät ja niihin liittyvät politiikkahaasteet ovat seuraavat: Kustannuskilpailukyvyn odotetaan paranevan vuonna 2017 kilpailukykysopimuksen ansiosta. Kilpailukykysopimuksen myönteisten vienti- ja työllisyysvaikutusten odotetaan realisoituvan vähitellen. Keskustelut tulevalla palkkaneuvottelukierroksella käytettävästä uudesta palkanmuodostusmallista ovat edelleen käynnissä. Sopimukseen pääseminen on ratkaisevaa odotettujen myönteisten vaikutusten turvaamiseksi. Reaalinen kilpailukyky heikentää vientimenestystä. Kilpailun avaamisessa palvelualoilla, kuten vähittäiskaupassa, on edistytty, ja joitakin muita kotimaisia palvelualoja (kuten taksiliikenne) on määritetty mahdollisiksi tuleviksi uudistuskohteiksi. Vaikka Suomi sijoittuu kansainvälisissä vertailuissa kärkijoukkoon, kun tarkastellaan liiketoimintaympäristöä ja houkuttelevuutta investointikohteena, Suomeen tehdään kuitenkin EU:n keskiarvoa vähemmän sijoituksia talouden kokoon suhteutettuna.

Rakennemuutos on meneillään, mutta talouden uudelleensuuntautuminen näyttää hidastuneen viime aikoina. Tietotekniikka-alan tuotannon supistuttua tieto- ja viestintätekniikan palveluiden osuus viennistä on kasvanut. Startup-yritykset ovat lisääntyneet nopeasti viime aikoina, minkä odotetaan edistävän tuotantorakenteiden vähittäistä monipuolistumista. Suomessa toteutetaan startup-yritysten tukemiseen sekä pienten ja keskisuurten yritysten kansainvälistymiseen tähtääviä toimia, ja hallitus on myös suunnitellut toimia, joilla helpotetaan ja edistetään yrittäjyyttä esimerkiksi hallinto- ja sääntelyrasituksen vähentämisen kautta. Yksityisen sektorin velkaantuneisuuden odotetaan säilyvän suurena, mutta rahoitusala on vakaa. Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkaantuneisuus voi tulevina vuosina vähentyä kilpailukykysopimuksen ansiosta parantuneen kannattavuuden vuoksi. Viimeaikaisten toimien, kuten asuntolainojen korkojen vähennysoikeuden asteittaisen poistamisen ja heinäkuussa 2016 voimaan tulleen asuntolainojen sitovan enimmäisluototusasteen, odotetaan hillitsevän jonkin verran kotitalouksien luotonottoa. Kotitalouksien velkaantuneisuus on kuitenkin vähäistä Tanskaan ja Ruotsiin verrattuna, eikä velkaantuneisuuden odoteta vähenevän lainanoton ehtojen jatkuessa edullisina. Järjestämättömien lainojen osuus on edelleen alhainen ja pankkisektori on yleisesti ottaen vakaa. Julkisen talouden velkasuhteen kasvu on alkanut hidastua, ja velan ennustetaan olevan vuonna 2018 noin 66,5 prosenttia suhteessa BKT:hen. Hallitus on sitoutunut julkisen talouden vakauttamiseen, ja alijäämän arvioidaan pienenevän keskipitkällä aikavälillä. Hallituksen julkisen talouden suunnitelman mukaan velka on lasku-uralla vuonna 2019. Vuodesta 2017 toteutettava eläke-uudistus sekä meneillään oleva sosiaali- ja terveydenhuollon palvelurakenteen uudistus auttavat vähentämään keskipitkän aikavälin kestävyysriskejä. Muita tässä raportissa analysoituja Suomen talouden erityishaasteisiin liittyviä keskeisiä taloudellisia kysymyksiä ovat seuraavat: Hallitus on päässyt sopimukseen sosiaali- ja terveydenhuollon palvelurakenteen uudistuksen edellyttämästä lainsäädännöstä. Uudistuksen päätavoitteisiin kuuluu hoitoon pääsyn parantaminen ja kustannusten nousun hillitseminen julkisen talouden kestävyyden lisäämiseksi. Ennen kuin lainsäädäntö voidaan vahvistaa on päästävä sopimukseen myös kiistanalaisimmista kysymyksistä, joita ovat valinnanvapaus ja yksityisten palveluntarjoajien rooli uudessa järjestelmässä. Työmarkkinatilanne on alkanut kohentua. Joitakin työllisyyttä koskevia ja sosiaalisia haasteita on kuitenkin vielä ratkaisematta, kuten pitkäaikaistyöttömyyden kasvu. Tämä korostaa tarvetta kohdentaa aktiivista työmarkkinapolitiikkaa paremmin ja jatkaa investoimista elinikäiseen oppimiseen ja ammatilliseen koulutukseen. Työllisyysasteen nostaminen (myös maahanmuuttajien kohdalla) on ratkaisevan tärkeää, jotta väestön ikääntymisestä johtuviin haasteisiin voidaan vastata. Vaikka osallistumisaste on kokonaisuudessaan parantunut, se on laskenut 25–39-vuotiaiden ikäryhmässä. Monimutkainen etuusjärjestelmä erilaisine tukineen voi johtaa merkittäviin kannustin- ja matalapalkkaloukkuihin. 1. Talouden tilanne ja näkymät BKT:n kasvu Kolmen vuoden supistumisen jälkeen Suomen talous on jälleen kasvussa. Vuonna 2015 talous kasvoi 0,3 prosenttia ja komissio odottaa BKT:n kasvun nopeutuneen vuonna 2016 noin 1,5 prosenttiin yksityisen kulutuksen ja investointien lisääntymisen myötä. Talouden odotetaan jatkavan kasvuaan siten, että se on 1,2 prosenttia vuonna 2017 ja 1,5 prosenttia vuonna 2018. Ennustejakson lopulla BKT:n kasvun odotetaan muuttuvan tasapainoisemmaksi, kun sekä kotimainen että ulkoinen kysyntä tukevat kasvua. Kuvio 1.1:Kokonaistuotannon kasvu ja sen osatekijät, 2005–2018, Suomi Lähde: Euroopan komissio, talven 2017 talousennuste Potentiaalisen BKT:n kasvu Potentiaalisen kokonaistuotannon kasvun ei odoteta palaavan finanssikriisiä edeltävälle tasolle keskipitkällä aikavälillä. Ennen finanssikriisiä potentiaalinen BKT kasvoi nopeasti erityisesti kokonaistuottavuuden kasvun vuoksi, sillä talous sopeutui kohti korkean tuottavuuden toimialoja. Vaarana kuitenkin on, että talous ohjautuu hitaan kasvun uralle, jolloin i) työikäisen väestön osuus pienenee, ii) kokonaistuottavuus ei kasva; iii) investoinnit pysyvät alhaisella tasolla (erityisesti tutkimusinvestointien supistuminen ja vaatimattomat laiteinvestoinnit heikentävät mahdollisuuksia työvoiman tuottavuuden parantamiseen; tuottavuuden heikko kasvu puolestaan edellyttää palkkamaltin jatkamista kilpailukyvyn säilyttämiseksi), ja iv) yksityisen ja julkisen sektorin suuri velkaantuneisuus jarruttavat kasvua. Investointeja, tutkimusta ja innovointia edistävän ympäristön luomiseen tähtäävät toimenpiteet ja rakennemuutos kohti korkeamman tuottavuuden toimintaa voisivat auttaa taloutta siirtymään pois hitaan kasvun piiristä. Kuvio 1.2:Potentiaalisen kasvun osatekijät Lähde: Euroopan komissio, talven 2017 talousennuste Työmarkkinat

Työmarkkinatilanne alkoi kohentua vuonna 2016. Vuoden 2016 kolmannella neljänneksellä työllisyysaste (15–64-vuotiaat) nousi 70,5 prosenttiin, eli se oli 0,6 prosenttiyksikköä edellisvuotta korkeampi. Työttömyysaste oli korkeimmillaan 9,4 prosenttia vuonna 2015 ja laski 8,8 prosenttiin vuonna 2016. Viimeisimmät työttömyysastetta koskeva luvut (7,9 % joulukuussa 2016) osoittavat, että työttömyys on vähentynyt vuodessa 1,3 prosenttiyksikköä. Myös nuorisotyöttömyys (15–24-vuotiaat) alkoi vähentyä. Se väheni 2,3 prosenttiyksiköllä 20,1 prosenttiin vuonna 2016 ja lähenee näin EU:n keskiarvoa, joka on 18,8 prosenttia. Pitkäaikaistyöttömyysasteen ennakoidaan nousseen 2,3 prosenttiin vuonna 2016. Työmarkkinapolitiikan haasteena ovat suurten ikäluokkien siirtyminen eläkkeelle ja nuorempien ikäluokkien työllisyyden väheneminen. Suurin, vuonna 1947 syntynyt ikäluokka saavutti alimman lakisääteisen eläkeiän (63 vuotta) vuonna 2010. Siitä alkaen työikäisen väestön (15–64-vuotiaat) osuus on pienentynyt. Eläkejärjestelmän kestävyyden säilyttämiseksi työeläkejärjestelmää uudistettiin vuonna 2005. Uudistuksella lisättiin kannustimia jatkaa työelämässä pidempään. Uusi eläkeuudistus tulee voimaan vuodesta 2017, ja alhaisin lakisääteinen eläkeikä alkaa vähitellen nousta 63 ikävuodesta siten, että se on 65 vuotta vuonna 2027. Toimenpiteet varhaisen työmarkkinoilta poistumisen väylien poistamiseksi ovat johtaneet ikääntyneiden työntekijöiden työllisyysasteen nousuun. Samaan aikaan 20–39-vuotiaiden työllisyysaste on pienentynyt. Kaiken kaikkiaan 15–74-vuotiaiden työllisyysaste heikkeni vuosina 2005–2015, erityisesti miesten osalta. Vaarana on, että taloudellinen huoltosuhde( ) heikkenee keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Väestöennusteiden ja komission vuonna 2015 julkaisemassa ikääntymisraportissa esitettyjen työllisyysastetta koskevien oletusten perusteella taloudellinen huoltosuhde heikkenee. Se oli 2000-luvun alkupuolella noin 120 ja sen arvioidaan vuoteen 2025 mennessä heikkenevän noin 135:een. Tämä korostaa tarvetta jatkaa työllisyyttä lisääviä uudistuksia, jotta voidaan varmistaa sosiaaliturvajärjestelmän kestävyys. Kuvio 1.3:Työllisyysasteen muutos jaoteltuna ikäluokan ja sukupuolen perusteella, 2005–2015 Lähde: Euroopan komissio Kuvio 1.4:Työllisyysaste ja taloudellinen huoltosuhde Lähde: Euroopan komissio, Tilastokeskus Sosiaalinen kehitys Tuloerot ovat Suomessa vähäisiä muihin EU-maihin verrattuna. Vuonna 2015 vauraimpaan 20 prosenttiin kuuluvan väestönosan tulot olivat 3,6-kertaiset verrattuna vähävaraisimpaan 20 prosenttiin kuuluvan väestönosan tuloihin, kun ero on EU:ssa keskimäärin 5,2-kertainen. Gini-kerroin (ekvivalentti käytettävissä oleva tulo) oli 25,2 vuonna 2015, mikä kertoo, että tulonjako on tasapuolisempaa kuin EU:ssa keskimäärin (Gini-kerroin 31,0). Tuloerot ovat molemmilla indikaattoreilla mitattuina pysyneet Suomessa viime vuosina muuttumattomina. Kotitalouksien nettovarallisuus ( ) ei kuitenkaan ole yhtä tasaisesti jakautunut, mutta varallisuusero on samaa suuruusluokkaa kuin muissa EU-maissa, joista tietoja kerättiin vuosina 2013–2014 (EKP 2016). Köyhyysriski on vähentynyt asteittain vuodesta 2011, jolloin luvut olivat suurimmillaan. Vuonna 2015 köyhyysriskiaste (kun sosiaalietuudet ja eläkkeet on otettu huomioon) oli 12,4 prosenttia, mikä on noin 4 prosenttiyksikköä alle EU:n keskiarvon. Äskettäinen taantuma on kuitenkin johtanut pitkäaikaistyöttömyyden kasvuun ja niiden 15–24-vuotiaiden nuorten määrän lisääntymiseen, jotka eivät opiskele, käy töissä tai osallistu (ammatilliseen) koulutukseen. Tämä todennäköisesti heikentää lähitulevaisuudessa mahdollisuuksia tuloerojen tuntuvaan kaventumiseen ja köyhyyden torjumiseen. On myös syytä huomata, että 1990-luvun laman perintönä merkittävästi kasvanut köyhyysriskiaste ei ole korjaantunut sitä seuranneiden nousukausien aikana. EU2020-strategiaan perustuvaa Suomen tavoitetta, joka mukaan köyhyysriski ja sosiaalisen syrjäytymisen vaara koskisi enintään 770 000:ta henkilöä, ei todennäköisesti saavuteta. Vuonna 2015 tämä määrä oli 904 000, ja se on vähentynyt vain marginaalisesti (7 000) vuodesta 2008. Kilpailukyky Kilpailukyvyn odotetaan alkavan hitaasti palautua keskipitkällä aikavälillä. Kustannuskilpailukyky on jo viime vuosina parantunut vertaismaihin verrattuna ja paranee edelleen vuonna 2017 hiljattain tehdyn kilpailukykysopimuksen ansiosta (ks. tekstilaatikko 1.1 ja kuvio 1.5). Viennin ennustetaan kääntyvän kasvuun vuodesta 2017 alkaen, ja vuonna 2018 nettoviennin vaikutuksen BKT:n kasvuun odotetaan olevan jälleen positiivinen. Vaikka vientinäkymät ovat parantuneet, ulkoiseen ympäristöön liittyvä epävarmuus on edelleen suurta. Erityisiä epävarmuustekijöitä ovat EU:sta lähtöisin olevan kysynnän määrä ja Venäjän talouden elpymisvauhti vuosina 2017–2018. Ratkaistavana on edelleen myös reaaliseen kilpailukykyyn liittyviä haasteita, kuten tuottavuuden heikko kasvu, vientiä harjoittavien pk-yritysten vähäinen määrä ja vientituotteiden keskittyminen väli- ja investointituotteisiin. Vaihtotaseen alijäämä on supistunut vuodesta 2012 alkaen, jolloin alijäämä oli 1,9 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuonna 2015 se oli noin 0,4 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kuvio 1.5:Nimelliset yksikkötyökustannukset, 2005=100 Lähde: Euroopan komissio, talven 2017 talousennuste Kuvio 1.6:Vientimarkkinaosuudet Lähde: Euroopan komissio Rahoitusala Yksityisen sektorin suuri velkaantuneisuus aiheuttaa haavoittuvuustekijöitä, mutta rahoitusala on pysynyt vakaana ja vahvana. Yksityisen sektorin velkasuhteen kasvu on jatkunut, ja vuonna 2015 velka lisääntyi noin 156 prosenttiin suhteessa BKT:hen pääasiassa rahoitusalan ulkopuolisten yritysten ulkomaisen velanoton kasvun vuoksi. Kotitalouksien velan suhde käytettävissä oleviin bruttotuloihin kasvoi 112 prosenttiin, mikä on kaikkien aikojen suurin luku Suomessa ja ylittää euroalueen keskiarvon, joka on noin 94 prosenttia. Se on kuitenkin alle Ruotsin (166 prosenttia) ja Tanskan vastaavan tason (256 prosenttia). Sekä kotitaloudet että rahoitusalan ulkopuoliset yritykset ovat kuitenkin hyötyneet matalasta korkotasosta, eikä velanhoito ole tuottanut ongelmia, kuten järjestämättömien lainojen vähäinen määrä osoittaa. Pankkiala on pitkälle keskittynyt. Pohjoismaiden pankit ovat sidoksissa toisiinsa ja ne ovat riippuvaisia tukkurahoituksesta. Kotitalouksien velka on useimmiten asuntolainaa, jonka vakuutena on asunto-osake tai asuinkiinteistö. Tämä asuntomarkkinoiden ja pankkialan välinen kytkös voi Suomessa olla jossain määrin muita maita vahvempi, sillä omistusasuntojen osuus on Suomessa EU:n keskiarvoa suurempi. Kuvio 1.7:Velkaantuneisuuden kasvun osatekijät Lähde: Euroopan komissio Julkinen talous Julkisten tulojen ja menojen tasapainottaminen jatkuu asteittain. Julkisen talouden alijäämä oli 2,8 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2015, ja sen odotetaan vuonna 2016 supistuvan 2,2 prosenttiin menoleikkausten ja tulopuolen toimenpiteiden (kuten työttömyysvakuutus-maksujen korottamisen) ansiosta. Näistä toimenpiteistä päätettiin hallituksen julkisen talouden suunnitelmassa vuosille 2016–2019. Kilpailukykysopimuksen mukaisesti vuonna 2017 alennettiin tuloveroa ja työnantajan sairausvakuutusmaksuja. Näiden toimenpiteiden seurauksena tuloja menetetään arvion mukaan 0,6 prosenttia suhteessa BKT:hen. Vuonna 2017 alijäämän ennustetaan kasvavan 2,3 prosenttiin suhteessa BKT:hen huolimatta julkisen talouden suunnitelman mukaisten menoleikkausten toteuttamisesta ja julkisen sektorin työntekijöiden lomarahojen vähentämisestä. Vuonna 2018 alijäämän odotetaan jälleen supistuvan 1,8 prosenttiin suhteessa BKT:hen lisääntyneen taloudellisen toiminnan ja julkisen talouden suunnitelmassa esitettyjen menoleikkausten ansiosta. Kuvio 1.8:Julkisen talouden alijäämä ja velka, % suhteessa BKT:hen Lähde: Euroopan komissio, talven 2017 talousennuste

Tekstilaatikko 1.1: Kohokohtia: kilpailukykysopimus Monissa talousanalyyseissa (mm. Borg ja Vartiainen (2015), Euroopan komissio (2014), Kajanoja (2012)) on katsottu, että heikentynyt kustannuskilpailukyky on yksi mahdollinen syy vuoden 2015 eduskuntavaaleja edeltäneelle heikolle talouskehitykselle. Sipilän hallitus aloitti kautensa toukokuussa 2015 ja asetti tavoitteekseen parantaa Suomen kustannuskilpailukykyä 15 prosenttia puuttumalla nimellisiin yksikkötyökustannuksiin. Tästä parannuksesta 5 prosenttiyksikköä on tarkoitus saavuttaa tuottavuuden parantamiseen johtavilla rakenneuudistuksilla, 5 prosenttiyksikköä jatkamalla palkkamalttia ja 5 prosenttiyksikköä työmarkkinaosapuolten välisellä sopimuksella. Keskeiset työmarkkinajärjestöt vahvistivat kilpailukykysopimuksen helmikuussa 2016. Työnantaja- ja työntekijäjärjestöt kävivät kevään ja alkukesän aikana alakohtaisia työehtosopimusneuvotteluja, joiden tavoitteena oli sisällyttää kilpailukykysopimus noin 300:aan ala- tai yrityskohtaiseen sopimukseen. Jotta alakohtaiset sopimukset saataisiin tehtyä, hallitus ilmoitti kesäkuun alussa keventävänsä ansiotulojen verotusta kaikissa tuloluokissa vuodesta 2017 alkaen kilpailukykysopimuksen kattavuudesta riippuen. Kun hallitus aloitti loppukesästä budjettineuvottelut, jo yli 90 prosenttia työntekijöistä kuului kilpailukykysopimuksen piiriin. Näin ollen hallituksen esitykseen vuoden 2017 talousarvioksi sisältyi 515 miljoonan euron veronkevennykset. Kilpailukykysopimus sisältää seuraavia toimenpiteitä työvoimakustannusten alentamiseksi: Vuosittainen työaika pitenee 24 tunnilla ansiotasoa muuttamatta vuoden 2017 alusta. Kun voimassa olevat työehtosopimukset päättyvät (pääasiassa loppuvuodesta 2016 tai alkuvuodesta 2017), palkat jäädytetään 12 kuukaudeksi (tarkka ajankohta vaihtelee toimialoittain). Suurempi osuus sosiaalivakuutusmaksuista siirtyy pysyvästi työntekijöiden maksettavaksi. Kilpailukykysopimuksen perusteella julkisen sektorin työntekijöiden vuotuiset lomarahat (jotka vastaavat noin puolen kuukauden palkkaa) pienenevät väliaikaisesti (2017–2019) 30 prosentilla ja supistavat näin julkisia menoja. Myös pidentyneen työajan ja työnantajien alentuneiden sosiaalivakuutusmaksujen odotetaan aikaansaavan pysyviä säästöjä. Kilpailukykysopimuksen tuloksena syntyvillä säästöillä on tarkoitus alentaa työnantajien työvoimakustannuksia. Pitkällä aikavälillä kilpailukykysopimuksella odotetaan olevan myönteinen vaikutus vientiin, kokonaistuotantoon, työllisyyteen ja julkiseen talouteen. Ennusteet alentuneiden työvoimakustannusten vaikutuksista vaihtelevat. Vaikutusten arvioidaan olevan 20 000–40 000 euroa käytetystä laskentamenetelmästä ja oletuksista riippuen (ks. esimerkiksi seuraavat ennusteet: valtionvarainministeriö (2016), Lehto (2016), Talouspolitiikan arviointineuvosto (2016)). Työmarkkinaosapuolet ovat sopineet myös lisäävänsä mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen. Kilpailukykysopimusta koskevien neuvottelujen jälkeen neuvotteluja käydään uudesta palkanmuodostusmallista, jossa avoimen sektorin kustannuskilpailukyvyn rooli korostuu (ks. jakso 4.3). Palkankorotuksilla, joista neuvotellaan palkkojen jäädyttämisen päätyttyä, on ratkaiseva merkitys kilpailukykysopimuksen tuomien etujen säilyttämisessä. Taulukko 1.1:Tärkeimmät talous-, rahoitus- ja sosiaali-indikaattorit – Suomi Lähde: Euroopan komissio, Euroopan keskuspankki 2. Edistyminen maakohtaisissa suosituksissa Edistymistä Suomelle vuodeksi 2016 annettujen suositusten toteuttamisessa( ) on tarkasteltava pidemmällä aikavälillä eli siitä lähtien, kun talouspolitiikan EU-ohjausjaksot vuonna 2011 aloitettiin. Kuluneella kuusivuotiskaudella suosituksissa on keskitytty julkiseen talouteen, julkisen talouden kestävyyteen, työmarkkinoihin ja liiketoimintaympäristöön. Näillä osa-alueilla on toteutettu monia uudistuksia. Suomi on pitkälti noudattanut finanssipolitiikkaa koskevia suosituksia. Keskipitkän aikavälin tavoitetta ei ole saavutettu pääosalla kautta, mutta Suomi on edistynyt vuosina 2011–2015 kohti sitä pitkälti vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten mukaisesti. Suomen velan suhde BKT:hen on kuitenkin noussut yli 60 prosenttiin ja jatkaa edelleen nousuaan. Julkisen talouden kestävyyttä koskevien suositusten noudattamiseksi hyväksyttiin vuonna 2015 merkittävä eläkeuudistus ja sosiaali- ja terveyspalvelujen uudistusta valmistellaan parhaillaan. Eläkeuudistuksella alhaisinta eläkeikää korotetaan vähitellen, ja se sidotaan uudistuksen loppuvaiheessa elinajanodotteeseen. Tämän odotetaan lisäävän työvoiman tarjontaa ja varmistavan samalla, että eläkkeet voidaan säilyttää asianmukaisella tasolla. Lisäksi hallitus valmistelee kuntien hallintorakennetta ja sosiaali- ja terveyspalveluiden järjestämistä koskevia uudistuksia. Työmarkkinauudistusten toteuttamisessa on myös edistytty. Aktiivisia työmarkkinatoimenpiteitä on toteutettu työvoimaosuuden kasvattamiseksi. Työmarkkinaosapuolet ovat sopineet erittäin maltillisista palkankorotuksista kilpailukyvyn parantamiseksi, ja vuonna 2016 tehtiin kilpailukykysopimus, jonka tarkoituksena on parantaa kustannuskilpailukykyä vähentämällä työnantajille aiheutuvia työvoimakustannuksia. Taloudellisia kannustimia ottaa vastaan matalapalkkaista tai osa-aikaista työtä on lisätty, sillä vuoden 2014 alusta alkaen enintään 300 euron ansiotulojen saaminen kuukaudessa ei ole vaikuttanut työttömyysetuuksien maksuun. Samoin asumistukeen on vuodesta 2015 sisältynyt 300 euron suojattu osuus, joka ei pienene, vaikka avustuksensaaja olisi saanut ansiotuloja. Hallitus on myös toteuttanut toimia palvelualojen kilpailua koskevan suosituksen noudattamiseksi erityisesti vähittäiskaupassa. Vähittäiskaupan alalla on vähennetty sääntelyä. Merkittävä edistysaskel otettiin, kun kauppojen aukioloajat vapautettiin vuonna 2016. Maankäyttö- ja rakennuslakiin on tehty muutoksia, joilla kilpailun edistäminen lisättiin maankäytön suunnittelun tavoitteisiin. Alkon myymälöitä on avattu myös muiden kuin johtavien vähittäiskaupparyhmien liikkeiden yhteyteen. Yleisesti ottaen Suomi on edistynyt jonkin verran( ) vuoden 2016 maakohtaisten suositustensa noudattamisessa. Hallitus on antanut suuren osan sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen uudistamista koskevista lakiesityksistä. Työmarkkinaosapuolet ovat allekirjoittaneet kilpailukykysopimuksen, jolla alennetaan työnantajien työvoimakustannuksia ja laajennetaan mahdollisuuksia paikalliseen sopimiseen. Uudesta palkanmuodostusmallista neuvotellaan parhaillaan. Jotta kannustimia työn vastaanottamiseen voidaan lisätä, työttömille asetettua velvoitetta ottaa työtarjous vastaan ja osallistua aktivointiohjelmiin on tiukennettu. Lisäksi ansiosidonnaisten työttömyysetuuksien kestoa on lyhennetty. Hallitus on esitellyt yrittäjyyden edistämiseksi toimenpidepaketin, joka tarjoaa lisää mahdollisuuksia yritysten perustamiseen ja kasvattamiseen. Aloitteita vähittäismyymälöiden perustamista koskevien ehtojen helpottamiseksi on käynnistetty. Sääntelyn purkamiseen tähtääviä toimenpiteitä on ehdotettu liikennealan osalta ja niitä on parhaillaan käynnissä kaasumarkkinoiden osalta. Taulukko 2.1:Yhteenveto vuoden 2016 maakohtaisten suositusten noudattamista koskevasta arvioinnista Lähde: Euroopan komissio

Tekstilaatikko 2.1: EU:n talousarvion vaikutus rakennemuutokseen Suomessa Suomi saa Euroopan rakenne- ja investointirahastoista (ERI-rahastot) yhteensä 3,8 miljardia euroa nykyisen rahoituskehyksen aikana 2014–2020. BKT:hen suhteutettuna tämä on noin 0,3 prosenttia vuodessa (vuosina 2014–2017) ja julkisiin investointeihin1 suhteutettuna 5 prosenttia. Konkreettisille hankkeille oli 31. joulukuuta 2016 mennessä myönnetty jo noin 1,8 miljardia euroa eli noin 49 prosenttia ERI-rahastojen kokonaismäärärahoista. ERI-rahastojen lisäksi rahoitusta myönnetään Euroopan strategisten investointien rahastosta (ESIR), Horisontti 2020 -ohjelmasta, Verkkojen Eurooppa -välineestä ja muista suoraan hallinnoiduista EU:n rahastoista. Suomi oli vuoden 2016 loppuun mennessä allekirjoittanut 107,9 miljoonan euron sopimukset Verkkojen Eurooppa -välineestä rahoitusta saavia hankkeita varten. EIP-ryhmä on hyväksynyt 923 miljoonan euron rahoitussopimukset ESIR-rahastosta, ja tämän rahoituksen odotetaan aikaansaavan lähes 2,8 miljardin euron kokonaisinvestoinnit (vuoden 2016 lopusta alkaen). Hallintouudistuksiin osoitettavaa tukea on saatavilla Euroopan sosiaalirahaston myöntämänä kohdennettuna rahoituksena, rakenneuudistusten tukipalvelun tarjoamina neuvontapalveluina ja epäsuorasti teknisenä apuna. Kaikki tarvittavat uudistukset ja strategiat on toteutettu ennakkoehtojen2 edellyttämällä tavalla, jotta varmistetaan varojen oikea-aikainen ja tehokas käyttö. Kaikki relevantit maakohtaiset suositukset on otettu huomioon kauden 2014–2020 ohjelmia suunniteltaessa. ERI-rahastoista tuetaan kilpailukykyä, vauhditetaan tutkimusta ja innovaatioita, luodaan työpaikkoja sekä edistetään koulutusta. ERI-rahastojen varoilla esimerkiksi helpotetaan eri toimin nuorten, ikääntyneiden työntekijöiden, pitkäaikaistyöttömien, maahanmuuttajien ja muiden heikommassa asemassa olevien ryhmien pääsyä työmarkkinoille. Esimerkiksi nuorisotakuun toteutusta rahoitetaan osittain ERI-rahastoista keskitettyjen palvelupisteiden kautta. Joulukuuhun 2016 mennessä yli 9 000 työtöntä tai työelämän ulkopuolella olevaa nuorta oli saanut tukea Euroopan sosiaalirahaston rahoittamien toimenpiteiden avulla. Tutkimuksen ja innovaatioiden alalla ERI-rahastojen varoilla tuetaan Suomea älykkään erikoistumisen strategioiden toteuttamisessa. Hankkeeseen osallistuu Suomen 19 maakunnassa yli 1 000 yritystä, jotka tekevät yhteistyötä tutkimuslaitosten kanssa huippuosaamisaloillaan https://cohesiondata.ec.europa.eu/countries/FI 3. Makrotalouden epätasapainoa koskevaan menettelyyn liittyvän perusteellisen tarkastelun tärkeimmät havainnot Varoitusmekanismia koskevassa kertomuksessa 2017 edellytettiin perusteellista jatkoanalyysia, jotta voidaan seurata Suomen edistymistä makrotalouden epätasapainoa koskevan menettelyn yhteydessä vuonna 2016 havaittujen epätasapainojen poistamisessa. Syynä tähän olivat toimialakohtaisiin rakennemuutoksiin liittyvät hintakilpailukyvyn ja reaaliseen kilpailukyvyn haasteet. Lisäksi yksityisen ja julkisen sektorin velkaantuneisuus on suurta, mikä voi aiheuttaa riskejä talouden vakaudelle. Tässä maaraportissa esitetään havaittujen epätasapainojen kehittymistä koskeva perusteellinen tarkastelu. Analyysi sisältyy erityisesti kilpailukykyä ja rakennemuutosta (jakso 4.4.1), yksityisen sektorin velkaantuneisuutta (jakso 4.2) ja julkista velkaa (jakso 4.1.1) koskeviin osuuksiin. 3.1.Epätasapainot ja niiden vakavuus Vientimarkkinaosuudet pienenivät vuonna 2015 pääasiassa tavarakaupan heikon menestyksen vuoksi. Vientimarkkinaosuuksien kumuloituneiden menetysten arvioidaan vuosina 2011–2015 olleen noin 20 prosenttia, eli menetys on yksi suurimmista EU:ssa. Sen syinä ovat olleet kilpailukyvyn kumuloituneet menetykset ja meneillään oleva talouden rakennemuutos sekä viennin herkkyys Venäjän heikolle taloustilanteelle. Lisäksi Suomen vienti keskittyy välituotteisiin ja investointihyödykkeisiin, mikä tekee viennistä herkän taloustilanteen heikkenemiselle ja siitä seuraavalle investointien vähenemiselle. Teollisuuden rakennemuutos on hidastunut. Metsä- ja elektroniikkateollisuuden nopea supistuminen on ohi, mutta mikään muu teollisuudenala ei ole ottanut selkeää johtavaa roolia talouden elvyttäjänä. Finanssikriisin jälkeen tehdasteollisuuden työpaikoista on menetetty noin viidennes ja bruttoarvonlisäyksestä lähes kolmannes. Tämän vuoksi työn tuottavuus on vähentynyt. Yksityisen sektorin velkaantuneisuus on edelleen suurta, ja vuonna 2015 se oli noin 155 prosenttia suhteessa BKT:hen. Kotitalouksien velka oli 67 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja rahoitusalan ulkopuolisten yritysten noin 89 prosenttia suhteessa BKT:hen. Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkaantuneisuus lisääntyi vuonna 2015 osittain siksi, että kotimaisten emoyritysten ja niiden ulkomaisten tytäryritysten väliset lainajärjestelyt lisääntyivät. Kotitalouksien velkaantuneisuus on kasvanut 112 prosenttiin käytettävissä olevista bruttotuloista. Euroopan järjestelmäriskikomitea antoi Suomelle vuonna 2016 virallisen varoituksen, jossa otettiin esiin suuri velkaantuneisuus ja siihen liittyvä haavoittuvuus. Koska pääosa asuntolainoista on sidottu markkinakorkoon, kotitalouksien keskimääräiset korkomenot ovat samaan aikaan supistuneet ennätyksellisen alhaiselle tasolle, 0,4 prosenttiin käytettävissä olevista bruttotuloista. Järjestämättömien lainojen osuus koko lainakannasta oli vuoden 2016 puolivälissä 1,2 prosenttia eli alhaisin EU:ssa. Suuri yksityinen velkaantuneisuus, erityisesti kotitalouksien velkaantuneisuus, saattaa heikentää talouden kykyä kestää makrotalouden häiriöitä. Julkinen velka on kasvanut finanssikriisin alusta alkaen ja ylittää nyt perussopimuksen mukaisen 60 prosentin viitearvon. Sen odotetaan kuitenkin vakiintuvan alle 70 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Rahoitussektorin pääomapohja on vahva, ja se on suojattu riskejä vastaan. Jäljellä on kuitenkin edelleen haavoittuvuustekijöitä, kuten suuri keskittymisaste, riippuvuus rahoituksen tukkumarkkinoista ja sidokset Pohjoismaiden ja Baltian maiden pankkeihin (ks. myös Ruotsin maaraportit 2016 ja 2017). Pankkisektorin vakaus vähentää yksityisen sektorin velkaantuneisuuden aiheuttamia makrotason vakausriskejä. Pohjoismaiden mittakaavassa suomalaisten kotitalouksien velan suhde käytettävissä oleviin tuloihin ei kuitenkaan ole erityisen suuri. Lisäksi useimmat kotitaloudet ovat asuntolainojen kiinteiden kuukausierien vuoksi suojassa asuntolainojen viitekorkojen normalisoitumiselta tulevaisuudessa. 3.2.Kehitys, näkymät ja politiikkatoimet Suomen odotetaan menettävän edelleen vientimarkkinaosuuksia, sillä tehdasteollisuuden näkymät pysyvät suhteellisen heikkoina. Vuoden 2016 odotetaan olleen viennin ja tehdasteollisuuden tuotannon käännekohta. Kilpailukyvyn jatkuneeseen heikkenemiseen on joiltakin osin puututtu. Kustannuskilpailukyvyn odotetaan paranevan vuonna 2017 kilpailukykysopimuksen ansiosta, mutta vuoden 2018 jälkeisestä palkanmuodostusmallista ei ole sovittu, mikä aiheuttaa epävarmuutta tulevasta kehityksestä. Jos uusi palkanmuodostusmalli eli ns. Suomen malli onnistuu, sen perusteella sovittavissa nimellispalkkojen korotuksissa otetaan huomioon kilpailukyvyn ja tuottavuuden kehitys siten, että työntekijöiden ostovoima turvataan ja samalla vientiyritykset menestyvät. Jos mahdollisuudet toimialakohtaisten sopimusten paikalliseen soveltamiseen paranevat, kuten kilpailukykysopimuksessa edellytetään, järjestäytyneillä työnantajilla olisi enemmän liikkumavaraa sopeuduttaessa taloudellisesti vaikeisiin aikoihin. Reaalisen kilpailukyvyn haasteet, kuten tuottavuuden hidas kasvu, haittaavat edelleen talouden suorituskykyä ja viennin kasvua, mutta startup-yritysten nopea lisääntyminen merkitsee, että liiketoiminnan harjoittamisen perusedellytykset ovat pääosin kunnossa. Reaalinen kilpailukyky heikentää vientimenestystä. Monien talouden ominaisuuksien, kuten ammattitaitoisen työvoiman tai suotuisan ja vakaan liiketoimintaympäristön, pitäisi antaa Suomelle hyvät mahdollisuudet hyödyntää maailmantalouden kasvua, mutta näin ei kuitenkaan näytä olevan. Startup-yritysten nopea lisääntyminen saattaa kuitenkin tarjota mahdollisuuden viennin monipuolistamiseen. Lisäksi Venäjän talouden odotettu elpyminen vuodesta 2017 alkaen voi merkitä Suomen talouden näkymille positiivista riskiä tulevina vuosina.

Rakennemuutos on käynnissä, mutta talouden uudelleensuuntautuminen vaikuttaa hidastuneen viime aikoina. Tietotekniikka-alan tuotannon supistumisen jälkeen tieto- ja viestintätekniikan palveluiden merkitys palveluiden viennissä on kasvanut. Hallitus jatkaa startup-yritysten tukemista kasvuohjelmiensa kautta. Startup-yritysten tukemiseksi ja pk-yritysten kansainvälistymisen edistämiseksi on otettu käyttöön toimenpiteitä, mutta niillä ei välttämättä saada aikaan nopeaa muutosta talouden rakenteeseen tai vientimarkkinaosuuksiin lyhyellä aikavälillä. Yksityisen sektorin velkaantuneisuuden odotetaan säilyvän suurena muuta vakaana. Rahoitusalan ulkopuoliset yritykset voivat vähentää velkaantuneisuuttaan tulevina vuosina esimerkiksi kilpailukykysopimuksen avulla kasvaneen tuottavuuden ansiosta. Viimeaikaisten politiikkatoimien, kuten asuntolainojen korkojen vähennysoikeuden asteittaisen poistamisen ja heinäkuussa 2016 voimaan tulleen asuntolainojen sitovan enimmäisluototusasteen, odotetaan hillitsevän jonkin verran kotitalouksien luotonottoa. Kotitalouksien velkaantuneisuuden ei kuitenkaan odoteta vähenevän niin kauan kun luotonoton ehdot säilyvät edullisina. Kotitalouksien velka suhteessa käytettävissä oleviin tuloihin saattaa jatkaa kasvuaan, sillä tulojen kasvun odotetaan olevan vähäistä kilpailukykysopimuksen mukaisen palkkojen jäädytyksen vuoksi. Julkisen sektorin velan odotetaan kasvavan edelleen väestön ikääntymisestä aiheutuvien kustannusten vuoksi. Suomen hallitus on sitoutunut julkisen talouden vakauttamiseen vuonna 2015 laaditun hallitusohjelman mukaisesti. Hallituksen julkisen talouden suunnitelman mukaan velka saatetaan lasku-uralle vuonna 2019. Vuoden 2017 eläke-uudistus ja meneillään oleva sosiaali- ja terveyspalvelujen uudistus auttaa vähentämään keskipitkän aikavälin kestävyysriskejä. 3.3.Kokonaisarviointi Suomen havaitut epätasapainot liittyvät kilpailukyvyn heikkenemiseen, jonka taustalla ovat toimialojen rakennemuutos ja yksityisen sektorin suhteellisen suuri velkaantuneisuus. Kilpailukyvyn heikkeneminen johtuu merkittävästä toimialojen rakennemuutoksesta, joka vaikuttaa kasvupotentiaaliin ja näkyy pitkään jatkuneina markkinaosuuksien menetyksinä. Julkinen velka on kasvanut kriisistä alkaen. Tällä kehityksellä on kuitenkin vähäisiä vaikutuksia makrotason vakauteen, koska rahoitusala on vahva. Yksityisen sektorin korkea velkataso ei ole johtanut pankkien taseiden heikkenemiseen ja järjestämättömien lainojen osuus on edelleen hyvin pieni. Kriisin jälkeinen potentiaalisen kasvun hidastuminen todennäköisesti jatkuu osittain, mutta elpymisen merkkejä on näkyvissä. Potentiaalinen kasvu on heikentynyt kriisin jälkeen, eikä sen odoteta palaavan kriisiä edeltäneisiin lukemiin keskipitkällä aikavälillä, sillä työvoiman tuottavuuden kasvun odotetaan pysyvän vaimeana. Vientimarkkinaosuuksien menettäminen ja kustannuskilpailukyvyn heikkeneminen ovat hidastuneet. Yksityinen velka suhteessa BKT:hen kasvaa, mutta kasvu on hitaampaa sekä rahoitusalan ulkopuolisten yritysten että kotitalouksien osalta. Julkisen velan odotetaan kasvavan hitaasti vuosina 2016–2018 ja vakiintuvan sen jälkeen. Hallitus on toteuttanut määrätietoisia toimia talouden kilpailukyvyn palauttamiseksi. Hallituksen vahvan panostuksen myötä työmarkkinaosapuolet pääsivät sopuun toimenpiteistä, joilla parannetaan kustannuskilpailukykyä etenkin alentamalla työvoimakustannuksia ja joilla kehitetään yritysten selviytymiskykyä joustavampien palkanmuodostuskäytäntöjen avulla. Lisäksi on toteutettu toimenpiteitä, joilla hillitään ylisuurten asuntolainojen ottamista. Taulukko 3.1:Makrotalouden epätasapainoa koskevaan menettelyyn liittyvä arviointitaulukko (*) – Suomi 2017 (jatkuu seuraavalla sivulla) Taulukko (jatkoa) Lähde: Euroopan komissio 4. Uudistusten painopisteet 4.1. Julkinen talous ja verotus 4.1.1.Finanssipolitiikka* ( ) Suomen julkinen velka on kasvanut vuoden 2007 noin 30 prosentista yli 60 prosenttiin vuonna 2016. Päättäjillä on ollut taantuman tai hyvin hitaan kasvun vuosina vaikea tehtävä löytää tasapaino finanssipoliittisten sääntöjen noudattamisen ja talouskasvun tukemisen välillä. Näinä vuosina julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoite jäi useimmiten saavuttamatta. Sen sijaan Suomi pehmensi tulojen nopeaa vähenemistä ottamalla velkaa (kuvio 4.1.1). Komissio ennustaa, että velka kasvaa suhteessa BKT:hen myös vuosina 2016–2018. Kuvio 4.1.1:Julkisen talouden alijäämä 2002–2015, % suhteessa BKT:hen Lähde: Kansantalouden tilinpito Julkisen velan kasvu johtuu suhteellisen suurista perusalijäämistä ja siitä, että eläkerahastot, jotka ovat ylijäämäisiä, eivät sijoita julkiseen velkaan. Perusalijäämät johtuvat siitä, että julkisen talouden tulot ovat vähentyneet kriisien jälkeen, mutta menot, ja erityisesti sosiaaliturva- ja terveydenhuoltomenot, ovat edelleen kasvaneet. Velkakannan korjauserä kirjataan, koska julkiseen sektoriin kuuluva lakisääteinen työeläkejärjestelmä on osittain ennakkoon rahastoiva ja ylijäämäinen. Vuonna 2015 lakisääteisen työeläkejärjestelmän ylijäämä oli 1,3 prosenttia suhteessa BKT:hen. OECD:n tilastojen ( ) mukaan Suomen julkisyhteisöjen nettorahoitusvarojen odotetaan olevan 52,0 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 2016. Tämä on toiseksi eniten OECD-maissa (useimmilla mailla on suuri nettovelka). Kuvio 4.1.2:Julkisen talouden tulot ja toimintokohtaiset menot (% suhteessa BKT:hen) Lähde: Tilastokeskus Bruttovelkasuhteen kehittymiseen kohdistuvat riskit johtuvat lähinnä makrotalouden kehityksestä sekä hitaasta reaalisesta ja nimellisestä kasvusta. Erilaisiin valtion takauksiin liittyvät riskit näyttävät olevan hallinnassa, sillä ne liittyvät suureen määrään eri yrityksiä eivätkä keskity tiettyihin yrityksiin tai aloihin. 4.1.2.Pitkän aikavälin kestävyys

Julkisen talouden kestävyyttä koskevan analyysin perusteella kestävyyshaaste on suuri keskipitkällä aikavälillä. Debt Sustainability Monitor -selvityksen perusteella Suomella ei näytä olevan julkisen talouden rahoituspaineen riskiä lyhyellä aikavälillä (vuosi). Pitkällä aikavälillä se voidaan luokitella keskisuuren riskin maaksi (Euroopan komissio 2017). Keskipitkällä aikavälillä riski on kuitenkin suuri, koska perusskenaariossa rakenteellisen perusjäämän on määrä kohentua 2,1 prosenttiyksikköä viidessä vuodessa (ennustejakson jälkeen) niin, että julkinen velka olisi 60 prosenttia suhteessa BKT:hen vuoteen 2031 mennessä. Tässä melko mittavassa sopeutusvaatimuksessa otetaan huomioon nykyinen velkataso ja väestön ikääntymisestä johtuvien lisämenojen rahoitustarve. Velan kestävyyttä koskeva analyysi osoittaa, että velkasuhde kasvaisi kaikissa herkkyystestiskenaarioissa vielä ennusteen kattaman kymmenvuotiskauden lopussa. Todennäköisyys sille, että velkasuhde on vuonna 2021 suurempi kuin vuonna 2016 on 80 prosenttia. Päättäjät ovat hyvin tietoisia kestävyyshaasteista, ja toimenpiteitä niiden ratkaisemiseksi on hyväksytty tai niistä keskustellaan. Tammikuun alusta 2017 tulee voimaan eläkeuudistus. Alin vanhuuseläkeikä nousee nykyisestä 63 vuodesta kolmella kuukaudella jokaista ikäluokkaa kohti, kunnes se on 65 vuotta vuonna 2027. Sen jälkeen eläkeikä kytketään elinajanodotteeseen niin, että työssäoloajan ja eläkeajan suhde säilyy vuoden 2025 tasolla. Suomen viranomaiset arvioivat eläkeuudistuksen vuodesta 2020 alkaen kasvattavan BKT:tä 0,1 prosenttia vuodessa, kun työvoiman tarjonta kasvaa. Perusjäämään kohdistuvan välittömän vaikutuksen arvioidaan olevan –0,1 prosenttia vuonna 2017 (eläkemaksujen alentamisen seurauksena). On kuitenkin odotettavissa, että positiivinen kokonaisvaikutus perusjäämään on vuoteen 2030 mennessä 0,6 prosenttia. Kansalliset viranomaiset ovat arvioineet, että uudistus alentaa S2-kestävyysindikaattoria 1 prosenttiyksiköllä. Sosiaali- ja terveyspalvelujen uudistuksen odotetaan lisäävän sosiaali- ja terveydenhuoltojärjestelmän kestävyyttä. Kustannuspaineet johtuvat väestön ikääntymisestä. Uudistuksen päätavoite on sosiaali- ja terveyspalvelujen tarjonnan ja saatavuuden turvaaminen niin, että menojen kasvu pidetään kurissa. Vaikka uudistuksesta ei synnykään välittömiä säästöjä, sen avulla on mahdollista hillitä menojen kasvuvauhtia (tällä hetkellä terveydenhuoltomenot kasvavat reaalisesti 2,4 prosenttia vuodessa, ja uudistuksen on määrä alentaa kasvu 0,9 prosenttiin). Vastuu sosiaali- ja terveyspalveluista siirtyy 1. tammikuuta 2019 kunnilta 18 maakunnalle. Lakiesitysluonnosten ensimmäinen erä oli lausuntokierroksella syksyllä 2016. Nyt on meneillään lausuntokierros asiakkaiden valinnanvapautta koskevista esitysluonnoksista. Uudessa järjestelmässä terveyspalveluiden järjestämis- ja tuottamisvastuu erotetaan toisistaan ja asiakkaat voivat valita sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen tarjoajan julkiselta sektorilta, yksityiseltä sektorilta tai kolmannelta sektorilta. Valinnanvapauden järjestäminen niin, että se ei lisää kustannuksia tai johda helppohoitoisten asiakkaiden osalta kermankuorintaan, voi olla erittäin haasteellista. Erilaisia valinnanvapausmalleja kokeillaan vuonna 2017 viidellä alueella. Uudistuksen odotetaan ratkaisevan myös joitakin sosiaalihuoltojärjestelmään liittyviä haasteita. Palvelujen saatavuudessa on tällä hetkellä eroja, ja niiden ihmisten osuus, jotka ilmoittavat, että pitkän odotusajan vuoksi heidän terveydenhuoltotarpeensa ovat jääneet täyttämättä, on selvästi EU:n keskiarvoa suurempi (Suomessa 3,2 %, EU:ssa 1,1%). Terveydenhuollossa on tällä hetkellä voimakas kahtiajako: työterveyshuoltoon pääsee nopeasti, mutta julkisessa terveydenhuollossa odotusajat ovat pitkiä. Samaan aikaan sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen tarve kasvaa väestön ikääntyessä. Työterveyshuoltojärjestelmä on tarkoitus säilyttää uudessa järjestelmässä. Suomen pitkäaikaishoitojärjestelmän (sosiaalihuoltojärjestelmän) haasteet ovat vakavia, kuten hoitoa tarvitsevien suuri määrä, resurssien kohdentaminen niille, jotka hoitoa eniten tarvitsevat ja joilla on siihen vähiten varaa, ja hajautunut hallinto. Uudistuksessa muuttuu myös paikallishallintojärjestelmä. Palvelujen järjestämisvastuu ja resursseja siirtyy kunnilta maakuntahallinnolle, joka luodaan kuntien yläpuolelle. Suuri määrä työntekijöitä siirretään kunnista uuteen maakuntahallintoon. Sosiaali- ja terveydenhuoltoon liittyvien tehtävien lisäksi maakunnilla on muita tehtäviä, kuten julkiset työvoimapalvelut. Maakuntien toiminta rahoitetaan valtionosuuksin, sillä maakunnilla ei ole verotusoikeutta. Kun työpaikkoja siirtyy kunnista maakuntiin, kuntien valmiudet todennäköisesti heikkenevät ainakin tilapäisesti. Väliaikaishallinto aloittaa toiminnan valmistelun heinäkuussa 2017, kun kevääseen 2017 kestävä eduskuntakäsittely on saatu päätökseen. Uusien maakuntavaltuustojen vaalit pidetään keväällä 2018, ja uudet maakunnat aloittavat toimintansa vuoden 2019 alusta. 4.1.3.Julkisen talouden kehys Julkisen talouden kehys on sidottu monivuotisiin menokehyksiin. Kehys on tähän asti toiminut hyvin. Hallituskauden alussa vahvistetaan neljän vuoden menokehykset hallituksen finanssipolitiikan mukaisesti. Tämän jälkeen hallitus päivittää joka kevät valtiontalouden menokehykset jäljellä olevalle vaalikaudelle ja vahvistaa monivuotisen määrärahakehyksen. Menokehykset asetetaan reaalimääräisin luvuin. Kehykseen sisältyy automaattisia vakauttajia, sillä jotkin menot, kuten työttömyysmenot tai korkomaksut, eivät kuulu kehyksen soveltamisalaan. Lainsäädännössä ei edellytetä (nimellistä) budjettitasapainoa eikä rajoiteta vuotuisia alijäämiä. Rakenteellista rahoitusasemaa koskeva sääntö on finanssipoliittisen sopimuksen ratifioinnin seurauksena otettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Syksyllä 2016 hallitus esitti lainsäädännön muuttamista niin, että hallitukselta poistuu harkintavalta sen suhteen, käynnistyykö automaattinen korjausmekanismi, ja ”noudata tai selitä” -periaatetta noudatetaan niin, että hallituksen on jatkossa automaattisesti reagoitava finanssipoliittisen neuvoston havaintoihin. Valtiontalouden tarkastusvirastolle on annettu finanssipoliittiselle neuvostolle kuuluvat tehtävät, kun taas valtiovarainministeriö vastaa edelleen ennusteista. Valtiontalouden tarkastusvirasto seuraa finanssipoliittisten sääntöjen täytäntöönpanoa ja erityisesti julkisen talouden keskipitkän aikavälin tavoitteen noudattamista. Vakausohjelman ja vuotuisen talousarvioesityksen taustalla olevat makrotalouden ennusteet on laatinut valtiovarainministeriön kansantalousosasto. Suomi on ainoa euroalueen jäsenvaltio, joka on nimennyt valtiovarainministeriön osaston two-pack-asetuksissa( ) tarkoitetuksi riippumattoman ennusteen laatijaksi. 4.1.4.Verotus Suomi on edelleen maa, jossa verorasitus on suhteellisen suuri. Vuonna 2015 verorasitus suhteessa BKT:hen oli noin 44,1 prosenttia eli hieman suurempi kuin vuonna 2014, jolloin se oli 44,0 prosenttia. Vuonna 2016 verorasituksen odotetaan pysyneen pitkälti muuttumattomana. Vuoden 2017 talousarvioon sisältyy verotoimenpiteitä, joilla verotuksen painopistettä on tarkoitus siirtää työn verottamisesta muihin veropohjiin, jotka tukevat paremmin kasvua. Tuloverotusta kevennetään ja sekä työnantajien että työntekijöiden sosiaaliturvamaksuja alennetaan osana uudistustoimenpiteitä, joilla lisätään kustannuskilpailukykyä. Tuloveron kevennykset toteutetaan alentamalla veroprosenttia kaikissa tuloluokissa ja korottamalla tulonhankkimisvähennystä. Kun erilaisista verotoimenpiteistä koostuvaa pakettia arvioidaan, käy kuitenkin ilmi, että vaikutus käytettävissä oleviin tuloihin on pienituloisten keskuudessa pienin eikä sillä ole todennäköisesti lainkaan vaikutusta eriarvoisuuteen.( ) Toimenpiteet vähentävät julkisen sektorin tuloja vuodesta 2017 alkaen, mutta kilpailukykypaketti myös helpottaa julkisen sektorin kustannuspaineita. Haasteena on edelleen investointien turvaaminen niin, että talouden pitkän aikavälin tarpeet voidaan tyydyttää. Vaikka investointien taso onkin hieman EU:n keskiarvon yläpuolella, investoinnit ovat vähentyneet viime vuosina. Yksityisten investointien osuus on keskimäärin pienempi kuin muualla EU:ssa. Valtiovarainministeriö on nimittänyt asiantuntijaryhmän tarkastelemaan yritysverotusta ja arvioimaan, miten sen avulla voitaisiin parhaiten tukea kilpailukykyä, kasvua ja tuottavuutta. Asiantuntijaryhmän toimeksiantoon kuuluu yritysverotuksen tarkastelu eri puolilta ja sen vaikutus rahoitukseen, investointeihin ja T&K:toimintaan. Ryhmä tarkastelee myös osinkojen ja muiden rahoitustuotteiden verotuksen taloudellisia vaikutuksia. Ryhmän työtä tukee VATT:n ja Etlan koordinoima tutkimushanke. Tutkijat ovat laatineet raportin, jossa analysoidaan eri vaihtoehtoja järjestelmän parantamiseksi (valtioneuvoston kanslia 2016). Raportti on määrä saada valmiiksi vuoden 2017 loppuun mennessä, ja siihen on tarkoitus sisällyttää suosituksia. Eräät verojärjestelmän piirteet voivat olla esteenä yritysten kasvulle. Suomen verolainsäädännön mukaan 85 prosenttia julkisesti noteeratuista yrityksistä saaduista osingoista on osakkeenomistajan verotettavaa tuloa. Listaamattomista yrityksistä saatujen osinkojen verotus taas riippuu kyseisen yrityksen nettovarallisuudesta. Jos osinko on alle 8 prosenttia yrityksen nettovarallisuudesta ja alle 150 000 euroa, 75 prosenttia osingosta on verotonta tuloa. Jos osinko on yli 8 prosenttia yrityksen nettovarallisuudesta, verovapaa osuus alenee 25 prosenttiin. Jos osinko jää alle 8 prosentin, mutta ylittää 150 000 euroa, verovapaa osuus on 15 prosenttia. Tällaiset keinotekoiset raja-arvot saattavat kannustaa säätämään yrityksen pääomapositiota ja maksettavien osinkojen määrää niin, että veroetu voidaan hyödyntää täysimääräisesti (ETLA 2014). Ne voivat myös estää yritysten kasvua ja/tai listautumista pörssiin. Perinteisillä talouden aloilla on edelleen ympäristön kannalta haitallisia tukia. Useimmat näistä tuista annetaan verojärjestelmän kautta tietyille toimialoille ja polttoaineille myönnettävän verovapauden ja alennettujen verokantojen muodossa. Valtiovarainministeriö on arvioinut niiden vuotuisen vaikutuksen olevan 1,5–2 prosenttia suhteessa BKT:hen. Hallitus on palauttanut vuodesta 2017 lukien kaivosteollisuudelle myönnettävät veronalennukset, jotka poistettiin vuonna 2015. Lisäksi hallitus on esittänyt uutta tukea, jolla energiaintensiivisille toimialoille korvataan päästökaupasta johtuvia välillisiä menoja. Vuosina 2017–2019 tämän uuden tuen nettomääräisen vuotuisen vaikutuksen tuloihin odotetaan olevan 43 miljoonaa euroa vuodessa ja vuonna 2020 46 miljoonaa euroa. Ympäristöverotuksesta saatavat tulot ovat EU:n keskiarvoa suuremmat mutta laskusuunnassa (ks. kuvio 4.1.3). Kuvio 4.1.3:Ympäristöverojen osuus suhteessa BKT:hen, valikoidut EU-maat Lähde: Euroopan komissio 4.2. Rahoitusala 4.2.1.Pankkisektori

Suomen pankkijärjestelmä on pysynyt vahvana ja vakaana talouden yleisestä heikkoudesta ja ennätyksellisen alhaisesta korkotasosta huolimatta. Lyhyen aikavälin riskit rahoitusvakaudelle ovat vähäiset, vaikka kotitaloudet ovat voimakkaasti velkaantuneita. Suomalaisten luotonantajien pääomapohja on edelleen erittäin vahva, ja niiden tappionsietokyky on hyvä. Niiden omaisuuserien laatu kuuluu EU:n parhaimpiin. Pankkisektori on laaja ja keskittynyt: sektorin varallisuus on noin 300 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja kolme suurinta pankkia hallitsee markkinoita. Mahdollisia riskitekijöitä ovat edelleen vahvat alueelliset kytkökset muihin Pohjoismaihin ja Baltian maihin sekä riippuvuus tukkurahoituksesta. Yksityissektorin luototus on vakaassa nousussa. Yleisesti ottaen pankkijärjestelmä on välittänyt ennätyksellisen alhaiset korot nopeasti reaalitalouteen. Kesäkuussa 2016 yritysten luototus kasvoi 4,2 prosenttia ja asuntolainasegmentti 2,6 prosenttia edellisvuodesta. Positiivinen luottokehitys kertoo myös kuluttajien luottamuksen parantumisesta. Erityisesti kuluttajien yhä myönteisempi näkemys henkilökohtaisesta taloudestaan ja tulevista kulutusodotuksistaan tuki vähittäiskauppaa ja asuntomarkkinoita vuonna 2016. Taulukko 4.2.1:Pankkisektorin keskeiset indikaattorit Lähde: EKP, CBD Pankkien suhteellisen voimakas tukeutuminen tukkurahoitukseen sisältää ehdollisen jälleenrahoitusriskin. Suomen pankit tukeutuvat voimakkaasti tukkurahoitukseen ja julkisen sektorin rinnalla ne ovat suurin velkapapereiden liikkeeseenlaskija. Pankkijärjestelmän tasolla lainojen suhde talletuksiin on suhteellisen suuri, lähes 140 prosenttia. Yksityisen sektorin talletusten osuus kotimaisessa pankkijärjestelmässä on 34 prosenttia kokonaisvastuista eli paljon pienempi kuin euroalueen keskiarvo, joka on 54 prosenttia. Tätä kompensoi järjestelmän voimakkaampi tukeutuminen velan liikkeeseenlaskuun (markkinarahoitus), ulkomaanvelkaan (euroalueen ulkopuolinen markkinarahoitus) ja muuhun velkaan (lähinnä Nordea-konsernin johdannaissalkku). Pankeilla on käytettävissään suuri määrä likvidejä varoja, jotka voidaan hätätilanteessa myydä käteisen saamiseksi. Tukkurahoitus erityisesti lyhytaikaisten ja valuuttainstrumenttien kautta voi olla epävakaa rahoituslähde varsinkin epäedullisissa markkinaolosuhteissa. Pankeilla voi kuitenkin olla strategioita tämän riskin lieventämiseksi, kuten likviditeettipuskurit. Rahoitusvakausindikaattorit osoittavat, että rahoitusjärjestelmä on hyvässä kunnossa, huolimatta alhaisesta korkotasosta ja vaikeasta makrotalouden ympäristöstä. Pankkien pääomapohja on vahva: vuoden 2015 lopussa ensisijaisen pääoman (Tier 1) osuus oli 22,4 prosenttia eli EU:n korkeimpia. Tier 1 instrumentit muodostavat pääosan pääomasta (ks. taulukko 4.2.1.) järjestelmän kokonaistaseessa. Pääoman suuri määrä näkyi myös suurimpien Suomessa toimivien pankkien hyvinä tuloksina Euroopan pankkiviranomaisen vuonna 2016 tekemissä stressitesteissä, joissa suurimpien luotonantajien pääoman määrä pysyi hyvänä sekä perus- että stressiskenaariossa. Pankkien omaisuuserien keskimääräinen laatu on erittäin korkea verrattuna muihin EU-maihin: järjestämättömien luottojen osuus luottojen bruttomäärästä oli joulukuussa 2015 vain 1,3 prosenttia, kun EU:n keskiarvo oli lähes 6 prosenttia. Pankkisektorin kannattavuus on myös hyvä. Vuonna 2014 oman pääoman tuotto (8,3 %) ja kokonaispääoman tuotto (0,4 %) ylittivät reilusti euroalueen keskiarvon (edellinen 2,3 % prosenttia ja jälkimmäinen 0,1 %). Poikkeuksellisen alhainen korkotaso rasittaa kuitenkin pankkien korkokatetta, joka on tyypillisesti pankkien tulojen peruserä. Korkokate laski vuonna 2015 noin 5 prosenttia vuoden 2014 tasosta. Suomalaiset pankit ovat kuitenkin pitäneet kustannuksensa tehokkaammin kurissa kuin euroalueen pankit yleensä. Vuoden 2017 alussa ruotsalainen Nordea teki pohjoismaisista tytäryhtiöistään sivuliikkeitä. Paikalliset Nordeat ovat kaikissa neljässä Pohjoismaassa järjestelmän kannalta merkittäviä. Tästä lähtien Suomen Nordea on Ruotsin finanssivalvontaviranomaisen vastuulla. Nordea on Suomen suurimpia pankkeja. Sen markkinaosuus on luotonannossa ja talletuksissa lähes 30 prosenttia. Ellei Suomen ja Ruotsin valvontaviranomaisten yhteistyötä lisätä, muutos saattaa rajoittaa merkittävästi Suomen viranomaisten tietoja maan suurimpiin kuuluvan rahoituslaitoksen liiketoiminnasta ja sen kykyä harjoittaa makrovakauspolitiikkaa. Uuden tilanteen ratkaisemiseksi pohjoismaiset finanssivalvontaviranomaiset ja EKP ovat sopineen järjestelyistä, jotka koskevat tietojen jakamista, valvontavastuuta ja -yhteistyötä, makrovakauspolitiikkaa, talletussuojaa sekä elvytyksen ja kriisinratkaisun suunnittelua ( ). Kuvio 4.2.1:Pankkien kustannukset suhteessa tuloihin, % Lähde: Euroopan komissio 4.2.2.Rahoituksen saaTAVUUS Suomalaisten yritysten tärkein rahoituslähde on oma pääoma. Helsingin pörssi (Nasdaq Helsinki Oy), joka kuuluu pohjoismaiseen OMX-Nasdaq-koserniin, on hyvin toimiva markkinapaikka. Vuonna 2015 yritysten liikkeeseen laskema noteerattu kokonaisosakekanta kasvoi 74 prosenttiin suhteessa BKT:hen, kun se edellisenä vuonna oli ollut 68 prosenttia. Viime aikoina joukkorahoituksen käyttö on kasvattanut suosiotaan. Valtiovarainministeriön arvion mukaan joukkorahoitus suurin piirtein kaksinkertaistui vuonna 2016 noin 150 miljoonaan euroon. Markkinoita sääntelevä joukkorahoituslaki tuli voimaan syyskuussa 2016. Kasvuyritysten perinteisemmän rahoituksen puolella pääomasijoitusten määrä oli 122 miljoonaa euroa vuonna 2015 (Suomen pääomasijoitusyhdistys, 2016). BKT:hen suhteutettuna pääomasijoittamisen osuus on Suomessa EU:n suurimpia ja kaksi kertaa suurempi kuin EU:ssa keskimäärin. Pk-yritykset tukeutuvat lähinnä oman pääoman ehtoiseen rahoitukseen ja pankkirahoitukseen, mutta suuryrityksillä on käytettävissään laajempi valikoima rahoituslähteitä. Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten markkinalähtöinen velkarahoitus lisääntyi vuoteen 2013 asti. Se oli tuolloin 18 prosenttia suhteessa BKT:hen, mutta väheni seuraavina vuosina 31 miljardiin euroon eli 15 prosenttiin suhteessa BKT:hen, mikä on hieman EU:n keskiarvon alapuolella. Pk-yritykset saavat hyvin rahoitusta. Luotonanto pk-yrityksille väheni yli 40 prosenttia vuodesta 2008 vuoteen 2014. Tämä johtui vähäisemmästä kysynnästä, tiukemmista luotonannon ehdoista, joidenkin yritysten kasvavista vakavaraisuusongelmista ja muista tekijöistä. Vuodesta 2014 vuoteen 2015 luotonanto pk-yrityksille lisääntyi 26 prosenttia, ja sen osuus pankkien kokonaisluotonannosta oli suurimmillaan sitten vuoden 2007. Viime aikoina rahoitusalan ulkopuolisten yritysten pitkäaikainen luototus on lisääntynyt nopeammin kuin lyhytaikaisempi luototus. Tämä kertoo siitä, että pk-yritykset lainaavat ennemminkin investoidakseen kuin saadakseen käyttöpääomaa (ks. kuvio 4.2.2.). Vaikka kokonaistilanne on hyvä, esimerkiksi vakuuksien puute voi estää joitakin pk-yrityksiä käyttämästä ulkoista rahoitusta. Äskettäin tehdyssä selvityksessä 10 prosenttia pk-yrityksistä vastasi jättäneensä viimeisten 12 kuukauden aikana hakematta rahoitusta, vaikka siihen olisi ollut tarvetta ( ) (Yrittäjät, 2016). Julkinen sektori täydentää markkinarahoitusta. Valtion omistama kasvurahoitus- ja vientitakuuyhtiö Finnvera täydentää pk-yritysten rahoitustarjontaa antamalla rahoitusta laajentamiseen ja kansainvälistymiseen. Hallitus on äskettäin ohjannut Finnveran kautta lisää resursseja startup- ja pk-yrityksille sekä lisännyt Finnveran vientitakuukapasiteettia. Reilu viidennes pk-yrityksistä kääntyy rahoitusta saadakseen pankkien sijaan Finnveran puoleen (Yrittäjät, 2016). Kun rahoitusta on saatavilla runsaasti ja edullisesti, kaikki taloudellisesti tai rahoituksellisesti elinkelvottomat yritykset eivät välttämättä poistu markkinoilta. Tällaiset yritykset sitovat edelleen pääomaa ja työvoimaa, mikä estää tehokkaamman resurssien kohdentumisen (OECD, 2016e). Suomalaisten pk-yritysten rahoitusta edistetään EU:n varoin. Syyskuussa 2016 päästiin sopimukseen pk-yrityksiä koskevan aloitteen täytäntöönpanosta. Suomi odottaa pk-yritysten saavan aloitteen ansiosta 400 miljoonaa euroa uutta rahoitusta, kun kansalliseen budjettirahoitukseen yhdistetään 40 miljoonaa euroa Euroopan rakenne- ja investointirahastojen ja Horisontti 2020 -ohjelman varoja ja riskinjakomekanismin kautta saadaan pankkien kanssa aikaan vipuvaikutus (TEM, 2016). Myös Euroopan strategisten investointien rahasto on myötävaikuttanut investointihankkeiden toteutumiseen. Noin 300 suomalaista pk-yritystä on jo hyötynyt Euroopan investointiohjelmasta 75 miljoonan euron rahoitussopimusten kautta (Euroopan komissio, ym., 2016). Kuvio 4.2.2:Rahoitusalan ulkopuolisille yrityksille myönnettyjen pankkilainojen kasvu, %, vuositasolla, vuoden 2004 1. neljänneksestä vuoden 2016 3. neljännekseen Lähde: Suomen Pankki, Euroopan komissio 4.2.3.Asuntomarkkinat Asuntojen hintojen lasku päättyi vuonna 2016. Sekä asuntojen nimellis- että reaalihinnat laskivat vuosina 2014 ja 2015, eikä niiden tällä hetkellä katsota olevat yli- tai alihinnoiteltuja. Asuntojen hinnat ovat ansiotuloihin ja vuokriin suhteutettuina lähellä pitkän aikavälin keskiarvoja (ks. kuvio 4.2.3). Vuokrat ovat viime aikoina nousseet nopeasti erityisesti vetovoimaisilla kaupunkialueilla, kuten pääkaupunkiseudulla, jossa pienten asuntojen kysyntä on lisääntynyt. Asuntojen nimellishinnat alkoivat vuonna 2016 nousta pääkaupunkiseudulla, vaikka ne muualla maassa pysyivät entisellään. Euroopan järjestelmäriskikomitea (EJRK) varoitti marraskuussa 2016 Suomea (ja seitsemää muuta jäsenvaltiota) siitä, että asuntokiinteistösektorin keskipitkän aikavälin haavoittuvuustekijät voivat muodostaa rahoitusvakauden kannalta järjestelmäriskin. EJRK korosti, että kotitalouksien velka ei jakaannu tasaisesti kotitalouksille ja että riskien mahdollisesta toteutumisesta voisi pankkisektorin kautta aiheutua mittavia heijastusvaikutuksia Baltian maihin ja muihin Pohjoismaihin. Kuvio 4.2.3:Asuntojen suhteelliset hinnat, Suomi Lähde: Suomen Pankki, Euroopan komissio 4.2.4.Yksityinen velkaantuneisuus* Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velkaantuneisuus kasvoi vuonna 2015 nopeasti, mutta sittemmin kasvu on tasoittunut. Suomalaisten rahoitusalan ulkopuolisten yritysten vastuista (esim. joukkovelkakirjat, lainat ja osakepääoma) noin kolmanneksessa on ulkomainen vastapuoli, ja lopuissa vastapuoli on kotimainen. Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten ulkomaiset vastuut kasvoivat kaiken kaikkiaan noin 14 prosenttia vuonna 2015, kun taas kotimaiset vastuut pysyivät pitkälti muuttumattomina. Eniten ulkomaisia vastuita kasvattivat konserninsisäiset lainat ja suorien ulkomaisten sijoitusten lisääntyminen. Koska vastuiden viimeaikainen lisääntyminen johtuu pääasiassa velkainstrumenteista, rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen kasvoi vuonna 2015. Vuoden 2016 alkupuoliskolla tilanne muuttui, kun luottovirrat muuttuivat negatiivisiksi ja nimellisen BKT:n kasvu kiihtyi. Suomalaisten yritysten nettoluotonantoasema on ollut huomattavan positiivinen vuodesta 1993. Niiden bruttotoimintaylijäämä on ollut suurempi kuin pääoman bruttomuodostus kokonaisuudessaan. Ylijäämän rinnalla rahoitusalan ulkopuoliset yritykset ovat kuitenkin lisänneet luotonottoaan. Vaikuttaa siltä, että yritykset ovat käyttäneet sekä Suomessa että ulkomailla velkavipua hankkiakseen rahoitusvaroja. Hankitut varat olivat useimmiten lainoja, kauppaluottoja ja osakkeita.

Kuvio 4.2.4:Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten vastuut, %, vuositasolla Lähde: Tilastokeskus, Euroopan komissio Aggregaattitasolla suomalaiset rahoitusalan ulkopuoliset yritykset näyttävät ottavan luottoa laskeakseen liikkeeseen velkakirjoja ja ostaakseen listaamattomia osakkeita. Vuonna 2015 rahoitusalan ulkopuolisen yrityssektorin omaisuustulot olivat 32,5 prosenttia suhteessa niiden bruttotoimintaylijäämään. Tämä kertoo siitä, että suomalaisyritysten tuloista merkittävä osuus tulee finanssisijoituksista. Luotonantoa harjoittavat pitkälti suuryritykset. Orbis-tietokannan perusteella (Bureau Van Dijk) velkaa on eniten energia- ja metsäsektorin yrityksillä, joilla on myös runsaasti varoja sekä Suomessa että ulkomailla. Kuvio 4.2.5:Rahoitusalan ulkopuolisten yritysten velka suhteessa BKT:hen, osatekijät Lähde: Euroopan komissio Kotitalouksien nettorahoitusvarat lisääntyivät vuonna 2015. Kotitalouksien velka suhteessa BKT:hen kasvoi vuoden 2015 65,5 prosentista 66,8 prosenttiin vuonna 2015. Korkotaso oli edullinen, ja pankit tarjosivat asuntolaina-asiakkailleen mahdollisuutta vuoden lyhennysvapaaseen. Tätä mahdollisuutta käytettiin laajasti. Varojen puolella kotitalouksien rahoitusvarat lisääntyivät vuonna 2015 143,6 prosenttiin suhteessa BKT:hen. Suomalaiset kotitaloudet omistavat melko monipuolisen valikoiman erilaisia rahoitusvaroja. Rahasto-osuuksien ja julkisen kaupankäynnin kohteena olevien osakkeiden omistusosuus on Euroopan suurin, mikä kenties kertoo korkeasta finanssiosaamisesta. Tulodesiilien III–IX kotitalouksien nettorahoitusvarallisuus on kuitenkin negatiivinen, koska näillä kotitaloukilla on yleensä myös asuntolainaa. Kun otetaan huomioon reaaliomaisuus, kuten asunnot, kotitalouksien nettovarallisuus on positiivinen melkein kaikissa tuloluokissa, myös ylimmässä ja alimmassa desiilissä (EKP 2016). Eläkejärjestelmän erityisluonne saattaa vaikuttaa kotitalouksien säästämispäätöksiin. Työeläkejärjestelmä on osittain ennakkoon rahastoiva, ja se kattaa suurimman osan eläkkeensaajista. Maksut eläkejärjestelmään ovat pakollisia, ja työnantaja maksaa ne säännöllisesti. Vuosien saatossa järjestelmään kertyneiden eläkevarojen määrä on tällä hetkellä lähes 90 prosenttia suhteessa BKT:hen. Eläkerahastojen olemassaolo todennäköisesti vaikuttaa kotitalouksien säästämispäätöksiin ja rajoittaa tarvetta kerryttää rahoitusvaroja yksityisille tileille. Suomen eläkejärjestelmä sijoittui hiljattain kansainvälisessä vertailussa kärkeen, erityisesti luotettavuutensa ja läpinäkyvyytensä ansiosta (Melbourne Mercer Global Pension Index, 2016). Kuvio 4.2.6:Kotitalouksien velkasuhteeseen vaikuttavat tekijät Lähde: Euroopan komissio Järjestämättömien luottojen määrä pankkisektorilla on edelleen vähäinen, mutta eräät muut indikaattorit osoittavat merkkejä seurannan tarpeesta. Yksityishenkilöiden velkajärjestelyhakemusten määrä on ollut kasvussa vuodesta 2008 vuoteen 2016, jolloin hakemusten määrä väheni hieman. Ulosottojen määrä oli huipussaan vuonna 2013 ja on sen jälkeen laskenut. Syyskuun 2016 lopussa luottotietoyritys Asiakastiedon tietokannassa oli kuitenkin maksuhäiriömerkintä 8,7 prosentilla aikuisväestöstä. Määrä on noin prosentin suurempi kuin vuotta aikaisemmin. Eniten maksuhäiriöitä on 25–44-vuotiailla miehillä. Tässä ryhmässä 15 prosentilla on maksuhäiriömerkintä. Kuvio 4.2.7:Velkajärjestely, ulosotot Lähde: Tilastokeskus, Euroopan komissio Kotitalouksien velkaantuneisuuteen liittyvien riskien rajoittamiseksi on otettu käyttöön toimenpiteitä. Kesäkuussa 2016 otettiin käyttöön asuntolainojen 90 prosentin enimmäisluototusaste (ensiasunnon ostajilla 95 prosenttia). Pankkien, jotka noudattavat sisäisten luottoluokitusten menetelmää (IRB), on heinäkuussa 2017 otettava käyttöön asuntolainojen keskimäärin 10 prosentin vähimmäisriskipaino. Riskipainon vähimmäistasoa korotettiin, koska IRB-menetelmään perustuvat riskipainot ovat Suomessa kansainvälisesti vertailtuna alhaisia ja vaihtelevat merkittävästi luottolaitoksesta toiseen. Päätöksen odotetaan vahvistavan pankkien omien varojen riittävyyttä ja alentavan asuntolainojen kysyntää, kun korkoerot kasvavat. Asuntolainojen korkomenojen verovähennyskelpoisuutta on asteittain rajoitettu. Vuonna 2015 korkomenoista 75 prosenttia sai vähentää verotuksessa. Vuonna 2017 vähennyskelpoinen osuus laskee 45 prosenttiin ja vuonna 2018 35 prosenttiin. Näiden toimenpiteiden odotetaan hillitsevän kotitalouksien velkaantumista. 4.3. Työmarkkinat, koulutus ja sosiaalipolitiikka 4.3.1.Työmarkkinapolitiikka Kun talous on lähtenyt kasvuun, työllisyys on alkanut lisääntyä ja työttömyys vähentyä. Vuonna 2016 pitkäaikaistyöttömyys on kuitenkin vuositasolla kasvanut 13 prosenttia ja pitkittynyt työttömyys 18 prosenttia (Työ- ja elinkeinoministeriö, 2016a). Osallistumisaste on 25–39-vuotiaiden keskuudessa pienentynyt vuodesta 2005 toisin kuin EU:ssa keskimäärin. Osallistumisaste on nyt alle EU:n keskiarvon. Niiden määrä, jotka haluaisivat työtä, mutta eivät hae sitä, on kasvanut. Vuonna 2008 se oli 93 000 ja vuonna 2015 152 000 (kasvua 63 %, kun EU:n tasolla kasvu oli 12 %). Työn vastaanottamista estävät tekijät ja jähmeä liikkuminen alalta ja alueelta toiselle ovat edelleen haaste, ja se voi vaikeuttaa työn kysynnän ja tarjonnan kohtaamista. Suomen työmarkkinoiden suuria haasteita ovat työpaikkojen luomisen edistäminen ja kauimpana työmarkkinoilta olevien henkilöiden työllistäminen (esim. koulutuksen ja työelämän ulkopuolella olevat nuoret tai kolmansien maiden kansalaiset). Työmarkkinoilla on käynnissä rakennemuutos. Tehdasteollisuudessa, jonka työllistävyys on ollut EU:n korkeimpia, työpaikat ovat vuodesta 2008 vuoteen 2015 vähentyneet 21 prosenttia vientimenestyksen heikkenemisen myötä. Muilla sektoreilla työpaikkojen määrä on pysynyt samana tai kasvanut. Palvelualalla työpaikat lisääntyivät samaan aikaan 1,5 prosenttia, mikä kertoo talouden ja työllisyyden rakennemuutoksesta. Työ- ja elinkeinoministeriön tuoreimman työllisyysennusteen mukaan (työ- ja elinkeinoministeriö, 2016c) työvoiman kysyntä kasvaa vuosina 2016 ja 2017 yhteensä 30 000 hengellä. Rakentamisen osuus tästä on 15 000 ja palveluiden 20 000 uutta työpaikkaa. Makrotalouden tasolla osaamisen kohtaanto-ongelmat( ) ovat vähentyneet. Tämä johtuu osittain siitä, että matalan osaamistason työntekijöiden osuus on pienentynyt, vaikkakin heidän työllisyystilanteensa on heikkenemässä. Työllisyysaste on viime vuosina alentunut eri koulutustasoilla, mutta selvemmin matalan osaamistason työntekijöillä ( ). Tämä voi johtua vähemmän koulutettujen työntekijöiden eläkkeellejäännistä ja ikäkohorttivaikutuksesta, kun korkean osaamistason kysyntä on suhteellisesti voimakkaampaa. Pitkät välimatkat ja pula kohtuuhintaisista asunnoista seuduilla, joilla työvoiman kysyntä on voimakasta, eivät myöskään helpota työssäkäyntiä ja työvoiman liikkuvuutta, vaan ne voivat aiheuttaa työvoiman kysynnän ja tarjonnan epäsuhtaa. Näin on, vaikka työttömyys- ja työllisyysasteiden alueellinen hajonta ei näytä suurelta muihin maihin verrattuna. ( ) Kuvio 4.3.1:Keskeiset työmarkkinaindikaattorit Lähde: Euroopan komissio Avoimia työpaikkoja on suhteellisen paljon. Avoimia työpaikkoja on tällä hetkellä melko paljon suhteessa työllisyyteen. Avoimia työpaikkoja suhteessa työllisyyteen oli vuonna 2016 lähes yhtä paljon kuin vuonna 2007, mutta työttömyysaste oli kaksi prosenttiyksikköä korkeampi. Tämä voi kertoa työvoiman kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuudesta tai tiettyjen työtarjousten vähäisestä vetovoimasta tai vähäisistä kannustimista ottaa vastaan tiettyjä työpaikkoja. Joillakin aloilla työvoimapula on näkyvämpää: kiinteistöalan toiminnassa, ammatillisessa, tieteellisessä ja teknillisessä toiminnassa, hallinto- ja tukipalvelutoiminnassa. ( ) Näiden alojen työllistävyys on vähitellen kasvanut ja työttömyys vähentynyt merkittävästi vuodesta 2008. Työmarkkinaosapuolet ovat kilpailukykysopimuksen jatkotoimena sopineet laativansa uuden ”Suomen mallin” kilpailukykyä tukevia palkkaratkaisuja varten. Uusi palkanmuodostusmalli merkitsee irtautumista keskitetyistä palkkaratkaisuista. ( ) Tarkoituksena on, että tuottavuuserot näkyisivät palkoissa eri sektoreilla. Samaan aikaan avoimen sektorin palkat määrittäisivät muiden sektoreiden palkankorotuskaton. Ensimmäinen tämän uuden mallin mukainen neuvottelukierros käydään vuonna 2017 (vuoden 2018 palkoista), mutta edelleen on epäselvää, mikä on alakohtaisten neuvottelujen järjestys ja missä määrin eri alojen neuvotteluja koordinoidaan. Suunnitteilla on, että Suomen Pankki toimittaa tiedot Suomen taloudellisesta tilanteesta neuvottelujen pohjaksi. Hajautetulla sopimisella voi olla kaiken kaikkiaan myönteinen vaikutus työllisyyteen, jos häiriötilanteissa sopeutetaan työvoiman määrän sijaan työvoiman hintaa ja varmistetaan riittävä koordinointi.

Työmarkkinaosapuolet ovat sopineet, että mahdollisuuksia yrityskohtaisiin työehtosopimusneuvotteluihin lisätään. Mahdollisuus paikalliseen sopimiseen( ) sisältyy 86 prosenttiin järjestäytyneiden työnantajien nykyisistä työehtosopimuksista (EK 2016). Näistä alakohtaisista työehtosopimuksista noin 70 prosentissa on ns. kriisilauseke (jossa määritetään, milloin on mahdollista poiketa sopimuksesta esim. palkan tai työajan osalta) ja 30 prosenttiin sisältyy työaikapankki ( ) ( ). Jää nähtäväksi, missä määrin kriisilausekkeita sovelletaan käytännössä. Onnistunut paikallinen sopiminen edellyttää neuvotteluhalua ja -kykyä (Kröger, Mähönen, Klemetti ja Nieminen, Työpoliittinen aikakauskirja, 2016). Kilpailukykysopimukseen sisältyvä mahdollisuus paikalliseen sopimiseen on tarjolla työehtosopimusten osapuolina oleville järjestäytyneille työnantajille (EK 2016). Järjestäytymättömien työnantajien on noudatettava yleissitovia alakohtaisia työehtosopimuksia.( ) Työn vastaanottamisen esteet haittaavat työllisyyden parantamista. Tämä näkyy keskimääräistä suurempina vero- ja etuusjärjestelmän yhteisvaikutuksesta johtuvina työttömyys- ja kannustinloukkuina. Vuonna 2015 työttömyysloukku oli 76,1 prosenttia, kun EU:n keskiarvo oli 69,3 prosenttia ( ). Myös kannustinloukku on paljon EU:n keskiarvoa suurempi (68 % v. 56,1 %) ( ), mikä viittaa siihen, että joissakin tapauksissa palkkatyöhön siirtyminen ei ole riittävän houkuttelevaa. Loukut ovat erityisen suuria yksinhuoltajilla (kahden lapsen yksinhuoltajalla 75,0 %, kun EU:n keskiarvo on 54,5 %). Tarveharkintaiset sosiaaliturva- ja asumisetuudet saattavat luoda suurimman osan työnteon esteistä (EU:n ja OECD:n vero- ja etuustietokanta; Viitamäki, 2015). Työnteon esteenä on myös hallinnon monimutkaisuus (hallinnolliset loukut), joka liittyy etuuksien palauttamiseen niille, jotka ovat välillä työmarkkinoilla ja välillä niiden ulkopuolella. Päätöksentekoprosessi ja etuuksien saaminen uudestaan voi kestää viikkoja. Tilanteen odotetaan paranevan, kun päivittyvä tulorekisteri otetaan käyttöön vuonna 2020. Samaan aikaan eräät työttömyyskassat (yksityiset tai ammattiliittojen hallinnoimat) pyrkivät digitalisoimaan järjestelmiään haku- ja päätöksentekoprosessin nopeuttamiseksi. Työnteon kannustimien lisääminen on avain työvoimaosuuden nostamiseen. Hallitus on ehdottanut muun muassa, että oikeutta joihinkin etuuksiin kavennetaan, ehdollisuutta vahvistetaan tai lisätään seuraamuksia, jos aktivoitumisvaatimuksia ei noudateta. Esimerkiksi osallistuminen aktiivisen työmarkkinapolitiikan toimenpiteisiin on työttömyysetuuksien saamisen edellytys. Vuodesta 2017 alkaen työnhakijan on joissakin tapauksissa otettava vastaan työ, joka ei vastaa hänen ammatillista taustaansa, jossa ansiot ovat työttömyysetuuksia pienemmät tai jossa päivittäinen työmatka on yli kolme tuntia, tai otettava vastaan lyhytaikaista työtä säilyttääkseen etuutensa. Ansiosidonnaisen työttömyyskorvauksen kesto lyhennettiin vuoden 2017 alussa 500 päivästä 400 päivään (400 päivästä 300 päivään, jos työura alle kolme vuotta). Lisäksi otettiin käyttöön myönteisiä kannustimia: (ei-ansiosidonnaista) peruspäivärahaa voidaan käyttää liikkuvuusavustuksena ja palkkatukena työnhakijoiden aktivointiin. Työttömyysetuuksia voivat saada myös osa-aikayrittäjät, ja niitä voidaan myöntää starttirahana. Työssäkäyville maksettavien etuuksien käyttöönotto todennäköisesti lisää kannustimia työntekoon. Vuonna 2014 ja 2015 otettiin käyttöön joitakin työssäkäyville maksettavia etuuksia. ( ) Alustavat tulokset osoittavat, että muita tuloja saavien työttömien ( ) osuus on noussut vuoden 2013 6,7 prosentista 10,6 prosenttiin vuonna 2015 (Kela 2015). On kuitenkin merkkejä siitä, että henkilö siirtyy loukusta toiseen eli työttömyysloukusta matalapalkkaloukkuun ( ) (Kotamäki ja Kärkkäinen, 2014). Matalapalkkaloukku on jo EU:n keskiarvoa suurempi (55,8 % v. 47,3 %). Työssäkäyville maksettavat etuudet voivat johtaa siihen, että tuetaan pientä palkkaa maksavia työnantajia, sen sijaan, että tarjottaisiin kannustimia työntekoon. Työnteon kannustimien lisääminen tuottaa parhaan tuloksen kun se yhdistetään tuloksellisiin aktiivisen työvoimapolitiikan toimenpiteisiin. On suunniteltu, että työttömyysetuuksia käytetään aktivointitoimenpiteiden rahoittamiseen ja että keskitytään kaikkein tuloksellisimpiin toimenpiteisiin. Käynnissä olevan talouden rakennemuutoksen vuoksi on tärkeää varmistaa, että työntekijät saavat uudelleenkoulutuksen avulla työnantajien edellyttämiä taitoja ja että kysyntä ja tarjonta kohtaavat paremmin työmarkkinoilla (Andersen ja Svarer, 2011). ( ) Paikallisten työnantajien kanssa tiiviissä yhteistyössä suunniteltua työvoimakoulutusta pidetään suhteellisen onnistuneena, ja sitä on tarkoitus jatkaa. Lisäksi keskustellaan mahdollisuudesta laajentaa työttömyyskorvauksen saajien mahdollisuutta osallistua koulutukseen ( ).Työmarkkinaosapuolilla voisi olla suurempi rooli työelämän siirtymissä, ja irtisanomispaketeissa voitaisiin painottaa enemmän työnhaun tukemista (OECD, 2016). Kaikille työttömille järjestetään vuodesta 2017 alkaen säännöllisesti haastattelu TE-toimistoissa. Tällä pyritään nopeuttamaan uudelleentyöllistymistä. Hallitus on varannut näihin tapaamisiin lisärahoitusta. Tapaamiset toteutetaan osittain yhteistyössä yksityisen sektorin palveluntarjoajien kanssa. Suunnitelmissa on ulkoistaa osa työvoimapalveluista, kun vastuu näistä palveluista siirtyy kunnilta uuteen maakuntahallintoon. Jää nähtäväksi, onko yksityisille kumppaneille tarjolla asianmukaisia kannustimia, jotta vältetään ”kermankuorinta” (joka aiheuttaa lisähaittaa niille työttömille, joiden työllistymiselle on eniten esteitä (European Job Mobility Laboratory, 2011)), ja myös varmistetaan työntekijöiden pysyvä paluu työmarkkinoille. Lisätukea tarvitseville pitkäaikaistyöttömille on ollut vuodesta 2016 alkaen yhden luukun periaatteella toimivien palvelukeskusten välityksellä tarjolla erilaisia palveluja (sosiaalinen tuki, terveyspalvelut, kuntoutus). Pitkäaikaistyöttömät saavutetaan hyvin, mutta työmarkkinoiden tuloksia voitaisiin parantaa, jos saavutettaisiin myös ne, jotka ovat työmarkkinoiden ulkopuolella eivätkä hae työtä. Eräät viimeaikaiset toimenpiteet mahdollistavat pitkäaikaistyöttömille varhaiseläkkeelle siirtymisen, mikä on vastoin työurien pidentämistavoitetta. Hallitus valmistelee parhaillaan lainsäädäntöä, jonka nojalla pitkäaikaistyöttömät, jotka 1. tammikuuta 2016 olivat täyttäneet 60 vuotta ja olleet työttömänä yli viiden vuoden ajan, voivat jäädä eläkkeelle. Pitkäaikaistyöttömistä noin 35 000 on yli 60-vuotiaita, ja heistä 5 300 täyttää uuden lain kriteerit. Tästä toimenpiteestä aiheutuvien lisäkustannusten lasketaan olevan noin 16 miljoonaa euroa seuraavan vuosikymmenen aikana. Koska tämä on toinen kerta, kun tämänkaltainen laki säädetään (edellinen kerta oli vuonna 2005), voi syntyä odotuksia, että vastaavia mahdollisuuksia on käytettävissä myös tulevaisuudessa. Tämä voi hillitä kriteerit (nyt tai myöhemmin) täyttävien intoa hakea työtä. Nuorisotyöttömyys ja työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien nuorten määrä väheni vuonna 2016. Vuonna 2016 15–24-vuotiaiden työttömyysaste laski noin 2 prosenttiyksikköä eli 20,1 prosenttiin. Työelämän ja koulutuksen ulkopuolella olevien osuus on kasvanut tasaisesti vuodesta 2011 lähtien. Vuonna 2015 se oli 10,6 prosenttia 15–24-vuotiaista. Nuorten ikäluokkien ja erityisesti miesten työllisyysaste aleni vuosina 2005–2015 (ks. kuvio 1.3) enemmän kuin taloudessa keskimäärin ( ). Nuorten alhaisempi työllisyysaste tuo esiin sen, että nuoriin kohdennettujen toimien tarve on jatkuva. Nuorisotakuuseen kohdistuvat budjettileikkaukset saattavat vaikuttaa erityisesti nuoriin, jotka eivät ole töissä tai koulutuksessa. EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisten työllisyysaste on – myös toisessa sukupolvessa – alhaisempi kuin syntyperäisten suomalaisten. Vuonna 2015 työllisyysasteiden ero (25,4 prosenttiyksikköä) oli yksi EU:n korkeimmista, ja se ylitti selvästi EU:n keskiarvon (13,9 prosenttiyksikköä). EU:n ulkopuolisista maista tulevien naisten työllisyysaste oli EU:n alhaisin (35,7 % eli 37,1 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin syntyperäisten suomalaisnaisten). Työvoiman ulkopuolella oleminen on EU:n ulkopuolisista maista tulleiden naisten alhaisen työllisyyden tärkein tekijä, kun se miehillä on työttömyys. Kaiken kaikkiaan Suomen houkuttelevuus korkean osaamistason maahanmuuttajien keskuudessa on ollut vähäistä, mikä on johtanut työperäisen maahanmuuton vähäisyyteen. Kun otetaan huomioon viime aikoina saapuneiden turvapaikanhakijoiden suuri määrä (38 000 eli 0,7 % koko väestöstä) ja ennen vuotta 2015 saapuneiden pakolaisten alhainen työllisyysaste, pakolaisten integroituminen työmarkkinoille on merkittävä haaste. Jos asia hoidetaan hyvin, tämänhetkinen pakolaisten ja maahanmuuttajien virta tarjoaa mahdollisuuksia torjua väestön ikääntymisen vaikutuksia. On arvioitu, että Suomessa noin yksi neljästä turvapaikanhakijasta saa lopulta myönteisen päätöksen turvapaikkahakemukseensa. Kielitaidon puute sekä alemmantasoinen koulutus ja osaaminen (ks. koulutusta koskeva jakso) ovat työmarkkinoille integroitumisen esteenä. Turvapaikanhakijoiden määrän lisääntymisen seurauksena hallitus on ottanut käyttöön maahanmuuttajien kotouttamisen pilottiohjelman vuosiksi 2016–2019. Uudella yksityisen sektorin aloitteella, jota työ- ja elinkeinoministeriö ja Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitra tukevat, pyritään kouluttamaan ja työllistämään ainakin 2 000 maahanmuuttajaa vuosina 2017–2019. Tulosperusteiseen rahoitussopimusmalliin perustuvassa hankkeessa tarjotaan maahanmuuttajille koulutusta, joka lisää heidän kiinnostavuuttaan työnantajien piirissä. Sijoittajat rahoittavat toiminnan ja kantavat taloudellisen riskin, ja julkinen sektori maksaa vain, jos työllisyystavoitteet saavutetaan. Lisäksi on pyritty suuntaamaan Euroopan rakenne- ja investointirahastojen varoja toimiin, joilla edistetään maahanmuuttajien kotouttamista. 4.3.2.Sosiaalipolitiikka Vuoden 2017 alusta on ollut käynnissä perustulokokeilu. Kokeilun tarkoituksena on muuttaa sosiaaliturvajärjestelmää niin, että työelämän muutokset voidaan ottaa paremmin huomioon. Lisäksi on tarkoitus vähentää nykyisen etuusjärjestelmän monimutkaisuutta ja luoda kannustimia työn vastaanottamiseen. Kokeilussa on mukana 2 000 25–58-vuotiasta, jotka saivat vuoden 2016 lopussa peruspäivärahaa. ( ) He saavat ilman tarveharkintaa perustulon, joka on noin 560 euroa kuukaudessa ( ), ja he voivat ottaa vastaan työtä menettämättä perustuloa. Kokeilussa odotetaan saatavan tietoa ihmisten reagoinnista etuusjärjestelmien muutoksiin. Tällainen tieto auttaa suunnittelemaan mahdollisia tulevia sosiaaliturvajärjestelmän uudistuksia. Äitiyden vaikutus naisten työuriin on Suomessa suuri. Vuonna 2015 ero alle kuusivuotiaiden lasten äitien ja lapsettomien naisten (20–49-vuotiaat) työllisyydessä oli 15,7 prosenttiyksikköä ( ). Samana vuonna äideistä noin 84 prosenttia sai kotihoidon tukea (isistä 6,9 %). Kotihoidon tuki todennäköisesti vähentää osallistumista työmarkkinoille ja pidentää työmarkkinoille heikosti kiinnittyneiden poissaoloa työmarkkinoilta (Närvi, 2015, Bouget ym. 2015). Pitkät kotihoidontukijaksot todennäköisesti heikentävät mahdollisuuksia työmarkkinoilla (Thévenon ja Solaz, 2013), ja kotihoidon tuki on mahdollisesti yksi syy siihen, että sukupuolten välinen palkkaero on suurempi kuin EU:ssa keskimäärin ( ). Nämä kotihoidon tukea koskevat arviot rajoittuvat vain siihen, miten tuki mahdollisesti vaikuttaa äitien työvoimaosuuteen. Niissä ei oteta huomioon laajempia sosiaalipoliittisia tavoitteita. Kaiken kaikkiaan isille voitaisiin tarjota enemmän kannustimia lastenhoitovapaiden käyttämiseen. Suomessa vain 8,8 prosenttia miehistä ottaa palkallista vanhempainvapaata, kun Ruotsissa osuus on 25,5 prosenttia (Employment and Social Developments in Europe, 2015). ( ) Naisten työvoimaosuuden parantaminen edellyttää toimia, joilla tuetaan nuorten äitien siirtymistä työelämään. Erityisesti olisi kiinnitettävä huomiota vähän koulutettuihin ja työmarkkinoille heikosti kiinnittyneisiin äiteihin, joille ei ole tarjolla oikeanlaisia kannustimia (Närvi, 2014, Bouget ym. 2015). Eduskunta on muuttanut lakia päivähoitomaksuista niin, että pienituloisten vanhempien maksut alenevat. Uudet päivähoitomaksut tulevat voimaan maaliskuussa 2017. Jotkin väestöryhmät, kuten EU:n ulkopuolella syntyneet, ovat kiinnittyneet työmarkkinoille löyhemmin. Tähän liittyy köyhyys- ja syrjäytymisriski. EU:n ulkopuolella syntyneiden työllisyysaste on alhainen. EU:n ulkopuolella syntyneiden työssäkäyvien palkat ovat pienempiä (vaikkakin palkkaero on pienempi kuin työllisyysasteen ero), ja EU:n ulkopuolella syntyneiden työssäkäyvien köyhyysaste on kolme kertaa suurempi. Köyhyysero ( ) on 23,3 prosenttiyksikköä eli suurempi kuin EU:n keskiarvo, joka on 17,4 prosenttiyksikköä. Lisäksi palkkatukijärjestelmään viime aikoina tehdyillä supistuksilla on ollut merkittävä vaikutus kolmannen sektorin järjestöissä työskentelevien – usein kaikkein heikoimmassa asemassa olevien – työllisyysnäkymiin. Tukien käyttö on vähentynyt vuoden 2007 14 000 henkilöstä 4 000 henkilöön (SOSTE 2016), ja lisää leikkauksia on suunnitteilla. 4.3.3.Koulutus ja osaaminen Suomen koulutustulokset kuuluvat edelleen EU:n parhaimpiin, mutta niiden heikkeneminen jatkuu, erityisesti luonnontieteissä ja matematiikassa. Vuonna 2015 OECD:n kansainvälisen oppimistulosten arviointiohjelman (PISA) testeissä heikosti menestyvien osuus oli Suomessa yksi testien pienimmistä. Vuoteen 2006 verrattuna heikosti menestyneiden osuus luonnontieteissä on kuitenkin lähes kolminkertaistunut, kun taas parhaiten menestyneiden osuus on vähentynyt noin kolmanneksen (ks. kuvio 4.3.2.). Alueiden väliset erot ovat kasvaneet, ja Helsingin seudulla menestytään huomattavasti paremmin kuin maaseudulla. Ero maahanmuuttajataustaisten ja muiden oppilaiden osaamisessa on EU:n suurimpia (83 pistettä), ja ero on suurimpien joukossa myös kun sosioekonominen asema otetaan huomioon (65 pistettä). Tämä näkyy runsaan kahden vuoden erona osaamisessa. Koulutusmenot ovat pienentyneet viime vuosina, joskin ne ovat olleet suhteellisen korkealla tasolla. Vuonna 2015 julkiset koulutusmenot olivat EU:n suurimpia, sekä suhteessa BKT:hen (6,2 %) että suhteessa julkisyhteisöjen kokonaismenoihin (11,0 %). Koulutusmenoja on kuitenkin reaalisesti leikattu vuodesta 2011 lähtien, ja hallitusohjelmaan sisältyy lisäsäästöjä. Vuonna 2019 menojen arvioidaan olevan noin 0,4 prosenttiyksikköä pienemmät suhteessa BKT:hen kuin vuonna 2015 (0,7 prosenttiyksikköä pienemmät kuin vuonna 2011). Käynnissä on uudistuksia, joilla lisätään koulutusjärjestelmän tehokkuutta ja tuloksellisuutta. Koulutusjärjestelmän heikentymisestä seuraava osaamisen rapautuminen tulee näkyviin vasta pidemmällä aikavälillä; samoin vie aikaa ennen kuin mahdolliset korjaavat toimet alkavat vaikuttaa. Kun otetaan huomioon PISA-tulosten heikentyminen ja ammattitaitoisen työvoiman ja vahvan luonnontieteellisen perustan merkitys tulevalle talouskasvulle, on tärkeää, että koulutusmenojen leikkaukset eivät johda osaamisen rapautumiseen. Yliopistot pyrkivät lisäämään tutkimustulosten siirtämistä yrityssektorille. Hallinnon uudistusten tarkoituksena on kannustaa korkeakouluja terävöittämään strategista painopistettään ja kirkastamaan profiiliaan koulutusaloillaan. Hallituksen tavoitteena on lyhentää aikaa, joka kuluu opintojen aloittamiseen ja valmistumisen jälkeen työpaikan saamiseen. Koska korkeakoulut ovat itsenäisiä, julkinen valta voi vaikuttaa niihin vain vähän rahoitussopimusten, lainsäädännön ja epävirallisen ohjauksen kautta. Nämä toimet vastaavat kehitystä muissa Euroopan maissa. Lisätietoja, ks. jakso 4.5.1. Ammatillisen koulutuksen uudistus on määrä saada päätökseen vuonna 2018. Sen tavoitteena on saada ammatillinen koulutus vastaamaan paremmin työmarkkinoiden tarpeita vähentämällä Suomessa tarjolla olevien tutkintojen määrää, laajentamalla tutkintojen sisältöä ja mahdollistamalla yksilöllisemmät opintopolut. Tämän odotetaan auttavan osaamisen kysynnän ja tarjonnan kohtaamattomuuden vähentämisessä (ks. työmarkkinoita koskeva jakso). Hallituksen aiempien menoleikkausten vaikutusten alustava arviointi osoittaa, että ammatillisen koulutuksen tarjoajat eivät ole vähentäneet opiskelupaikkoja eivätkä myöskään opettajien määrää, vaan ne ovat säästäneet muilla osa-alueilla, kuten laitteissa ja investoinneissa. Siksi laatu, kaikille vapaa pääsy ja alueellinen kattavuus eivät ole tähän mennessä kärsineet. Näitä kysymyksiä on aiheellista seurata tiiviisti uudistuksen seuraavissa vaiheissa.

Kuvio 4.3.2:PISA: Huippuosaajien osuus luonnontieteissä – Suomi Lähde: OECD, Euroopan komissio Toimia on toteutettu äskettäin saapuneiden turvapaikanhakijoiden integroimiseksi Suomen koulutusjärjestelmään. Turvapaikanhakijoiden vastaanotto on järjestetty kunnissa, ja ne saavat valtiolta lisäkorvauksen henkeä kohti enintään yhden vuoden ajan. Näillä rahoilla voidaan perustaa valmistavan opetuksen luokkia, järjestää lisätukea tavallisissa luokissa tai tarjota erityistä opetussuunnitelmaa. Vuonna 2016 käynnistettiin kansallisella tasolla maahanmuuttajien koulutuspolkuja ja kotoutumista koskeva toimintasuunnitelma. Opetusministeriö on arvioinut maahanmuuttajien koulutustarpeiden kustannusten olevan noin 160 miljoonaa euroa vuodessa. 4.4. Investoinnit 4.4.1.Ulkoinen kilpailukyky * Palvelujen vienti on kasvanut viimeisten kymmenen vuoden aikana, kun taas tavaravienti, jonka osuus ulkomaankaupasta on 70 prosenttia, on edelleen yli 10 prosenttia alle kriisiä edeltäneen tason. Suomen viennin osuus maailmanmarkkinoista on pienentynyt viimeisten kymmenen vuoden ajan (ks. kuvio 4.4.1.). Kuvio 4.4.1:Vientimarkkinaosuuksien kasvun jakautuminen Lähde: Euroopan komissio Samaan aikaan, kun vientimarkkinaosuudet ovat vuodesta 2008 alkaen pienentyneet, nimellinen kustannuskilpailukyky on nopeasti heikentynyt. Suomea koskevassa Euroopan komission raportissa vuodelta 2016 käsiteltiin seikkaperäisesti palkkojen ja tuottavuuden kehitystä tuona aikana. Kokonaistasolla nimellisten yksikkötyökustannusten kasvu hidastui vuosina 2014–2016 maltillisten palkkaratkaisujen ansiosta (ks. kuvio 4.4.4.). Tämä osoittaa, että myös reaalisilla kilpailukykytekijöillä on viime aikoina ollut vaikutusta vientimenestykseen. Kansainvälisesti vertaillen osa Suomen kustannuskilpailukyvyn heikkenemisestä on korjaantunut vuoden 2013 jälkeen. Suomen kustannuskilpailukyky on suhteessa 37 teollisuusmaahan reaalisella efektiivisellä valuuttakurssilla mitattuna ja tehdasteollisuuden yksikkötyökustannuksilla deflatoituna vuonna 2015 edelleen heikompi kuin kymmenen vuotta aikaisemmin (ks. kuvio 4.4.2). Muut euroalueen jäsenvaltiot ovat hyötyneet enemmän euron heikentymisestä, koska ne ovat vähemmän alttiita Venäjän ruplan ja Ruotsin kruunun heikentymiselle (molemmat ovat Suomen tärkeimpiä vientimaita). Vaikka Suomen tehdasteollisuuden suhteelliset yksikkötyökustannukset ovat alentuneet, alentuminen on ollut vähäisempää kuin Ruotsissa tai euroalueella kokonaisuutena. Kuvio 4.4.2:Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, valikoidut maat, 2005=100 Lähde: Euroopan komissio Tuleva palkkamalli ja sen toteutus ovat avainasemassa kilpailukyvyn turvaamisessa. Vuodesta 2017 alkaen uusi keskitetty palkkaratkaisu, kilpailukykysopimus, edistää osaltaan palkkakustannusten asteittaista alenemista (ks. laatikko 1.1). Kaiken kaikkiaan sopimukseen sisältyvät toimenpiteet pienentäisivät yritysten työvoimakustannuksia noin 4 prosenttia, mikä parantaa Suomen kustannuskilpailukykyä. Kuten kuviosta 4.4.4 käy ilmi, yksikkötyökustannusten kehitys vaihtelee aloittain, koska tuottavuuden kehityksessä on eroja. Tätä käsiteltiin Euroopan komission maaraportissa vuodelta 2016. Palkkakustannustoimenpiteiden lisäksi työmarkkinaosapuolet ovat sopineet uuden palkanmuodostusmallin kehittämisestä ja paikallisen sopimisen lisäämisestä. Näitä on käsitelty jaksossa 4.3. Eri alojen palkanmuodostuskäytännöillä on tulevina vuosina keskeinen merkitys kustannuskilpailukyvyn säilyttämisessä. Kuvio 4.4.3:Reaalisen efektiivisen valuuttakurssin kehitykseen vaikuttavat tekijät, Suomi Lähde: Euroopan komissio Kuvio 4.4.4:Nimelliset yksikkötyökustannukset toimialoittain, 2010=100 Lähde: Euroopan komissio Tavaraviennin jatkuva väheneminen ja markkinaosuuksien menettäminen viittaavat siihen, että reaalinen kilpailukyky ja tuottavuus ovat edelleen haaste, vaikka kustannuskilpailukyky onkin vähitellen parantunut. Työn tuottavuus pysyttelee paikoillaan, ja se on nyt samalla tasolla kuin vuonna 2011. Samaan aikaan kokonaistuottavuuden vaikutus kasvuun on pysynyt negatiivisena. Tuottavuuden hidas kasvu on lisännyt painetta työvoimakustannusten alentamiseen kilpailukyvyn säilyttämiseksi. Kuten Euroopan komission maaraportissa vuodelta 2016 todetaan, suomalaiset yritykset eivät ole pystyneet hyödyntämään vientimarkkinoidensa kasvua täysimääräisesti, vaan Suomen tavaravienti on kasvanut vähemmän kuin markkinat. Tavaraviennin arvo on alentunut vuodesta 2013. Reaalisesti tavaravienti on hieman lisääntynyt, ja taas vähentynyt vuonna 2015. Viime vuosina kasvu on ollut Suomen tärkeimmissä vientikohteissa hidasta. EU:n talouskasvu on edelleen heikkoa, ja Venäjän talous ajautui taantumaan vuonna 2014. Kuten kuviosta 4.4.5 ilmenee, noin puolet Suomen menetyksistä maailman vientimarkkinoilla vuonna 2015 selittyy sillä, että kasvu on ollut hidasta niillä markkinoilla, joille suomalaiset yritykset vievät. Pidemmällä aikavälillä tärkein syy Suomen vientimarkkinaosuuden pienenemiseen on Suomen kilpailukyvyn heikkeneminen EU:n ulkopuolisilla markkinoilla. Kuvio 4.4.5:Vientimarkkinaosuuksien jakautuminen, Suomi Lähde: Euroopan komissio Vaihtotaseen ylijäämä on huvennut vuoden 2010 jälkeen, mikä johtuu erityisesti siitä, että tuotantohyödykkeiden kauppatase ei ole enää ylijäämäinen. Lisäksi välituotteiden kaupan ylijäämä on pienentynyt, kun taas kulutushyödykkeiden kaupan alijäämä on kasvanut tasaisesti yksityisen kulutuksen kasvaessa (ks. kuvio 4.4.6). Kuvio 4.4.6:Tavarakaupan tase tavaroiden laajan taloudellisen luokittelun mukaisesti jaoteltuna Lähde: Euroopan komissio Tavaravientiä hallitsevat välituotteet. Niiden osuus on noin kaksi kolmasosaa tavaraviennistä eli paljon suurempi kuin EU:n keskiarvo (hieman alle 50 %). Suomen rooli maailmanlaajuisissa arvoketjuissa on pääasiassa välituotteiden toimittaminen muihin talouksiin, kuten Kiinaan, Saksaan ja Ruotsiin. Myös välituotteiden osuus tuonnista on suuri, noin 55 prosenttia. Ulkomaisen bruttoarvonlisäyksen osuus Suomen tehdasteollisuudessa oli 38 prosenttia vuonna 2011 eli hieman suurempi kuin Ruotsissa ja Tanskassa (Ali-Yrkkö, R