EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 27 11 1996 
KOM(96) 608 lopull. 
KOMISSION TIEDONANTO 
teleyleispalvelun kustannuslaskentaa ja rahoitusta koskevien kansallisten 
järjestelmien arviointiperusteista 
ja jäsenvaltioille annettavista järjestelmien toimintaa koskevista 
pääperiaatteista 

SISÄLLYSLUETTELO 
1. JOHDANTO: TÄMÄN TIEDONANNON TAVOITE 1 
2. TAUSTA 2 
2.1 Yleispalvelun määritelmä, laajuus ja rahoitus 2 
2.2 Yleispalvelun rahoituksen perustana olevat periaatteelliset tavoitteet 3 
2.3 Päätös kansallisen järjestelmän luomisesta jäsenvaltiossa yleispalvelun 
nettokustannusten rahoittamiseksi 4 
2.4 Yleispalvelun kustannuslaskentaan ja rahoitukseen sovellettava yhteisön 
lainsäädäntö 4 
2.4.1 Täydellisen kilpailun direktiivi 4 
2.4.2 Yhteenliittämisdirektiivi 5 
2.4.3 Valtiontukien merkitys 6 
3. KANSALLISTEN JÄRJESTELMIEN ARVIOINTIPERUSTEET 6 
4. KANSALLISELLA TASOLLA MÄÄRITETTÄVÄT KYSYMYKSET 10 
5. KANSALLISTEN JÄRJESTELMIEN TOIMINNAN PÄÄPERIAATTEET 11 
6. PÄÄTELMÄ 19 
LIITE A: YLEISPALVELUA KOSKEVAT YHTEISÖN OIKEUDEN 
ASIANMUKAISET SÄÄNNÖKSET 20 
LIITE B: LIITTYMISTÄ AIHEUTUVIEN ALIJÄÄMIEN 
KORVAUSJÄRJESTELMÄT 24 
LIITE C: 27 PÄIVÄNÄ MAALISKUUTA 1996 KOKOONTUNEEN 
1910:nnen TELEVIESTINTÄNEUVOSTON PÖYTÄKIRJAAN 
TEHTY KOMISSION LAUSUNTO YLEISPALVELUN 
MAKSAJISTA 26 
LIITE D: LÄHINNÄ KANSALLISTA TASOA KOSKEVIA KANSALLISTEN 
JÄRJESTELMIEN NÄKÖKOHTIA 27 
SANASTO 30 
/}tL 
1. JOHDANTO: TÄMÄN TIEDONANNON TAVOITE 
Tämän tiedonannon tavoitteena on ilmoittaa jäsenvaltioille ne perusteet, joita 
komissio käyttää arvioidessaan yhteisön oikeuteen liittyviä säännöksiä, jotka on 
annettu yleispalvelun kustannuslaskentaa ja rahoitusta koskevista kansallisista 
järjestelmistä (jäljempänä "kansalliset järjestelmät"). 
Jäsenvaltioita ei vaadita perustamaan kansallisia järjestelmiä sen talousrasitteen 
jakamiseksi markkinoilla toimivien kesken, joka syntyy yleispalvelun tarjoamisen 
aiheuttamista kustannuksista. 
Jos tällaisia järjestelmiä kuitenkin otetaan käyttöön, niiden on oltava yhteisön 
oikeuden mukaisia ja erityisesti täydellisen kilpailun toteuttamista 
televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 13 
päivänä maaliskuuta 1996 annetun komission direktiivin (jäljempänä "täydellisen 
kilpailun direktiivi") mukaisia ja yhteenliittämisestä annettavassa neuvoston ja 
Euroopan parlamentin direktiivissä1 (jäljempänä "yhteenliittämisdirektiivi") olevien 
neuvoston ja Euroopan parlamentin hyväksymien säännösten mukaisia. 
Kansallisia järjestelmiä on välttämättä mukautettava jäsenvaltioiden erityisolojen 
perusteella varsinkin muita heikommin kehittyneillä yhteisön alueilla. Samalla 
yleispalvelun kustannuslaskentaa ja rahoitusta koskevien perusperiaatteiden olisi 
oltava samoja kaikissa yhteisön alueen järjestelmissä, vaikka lopulliset lasketut 
kustannukset voivatkin olla kiinteässä yhteydessä vallitseviin taloudellisiin, 
sosiaalisiin ja maantieteellisiin oloihin. Tässä tiedonannossa annetaan myös opastusta 
kansallisten järjestelmien toimintaperiaatteista. 
Täydellisen kilpailun direktiivin mukaan kansallisista järjestelmistä on ilmoitettava 
komissiolle. Siksi tämän tiedonannon jaksossa 2 ja 3 määritellään ne oikeudelliset 
periaatteet ja lähestymistavat, joita komissio odottaa komissiolle ilmoitettavien 
kansallisten järjestelmien sisältävän, jos on arvioitava, ovatko tällaiset järjestelmät 
yhteisön lainsäädännön mukaiset. Jaksossa 4 tarkastellaan lähinnä kansallisella tasolla 
käsiteltäviä yleispalvelun näkökohtia. Jaksossa 5 on yksityiskohtaisia tietoja, jotka on 
tarkoitettu kansallisille sääntelyviranomaisille pääperiaatteiksi teleyleispalvelun 
kansallisten järjestelmien toiminnasta. 
Tällä tiedonannolla ei luoda täytäntöönpanokelpoisia oikeuksia. Lisäksi siinä ei 
rajoiteta komissiolle ilmoitettavien kansallisten järjestelmien lopullista arviointia, 
jossa otetaan ilman muuta huomioon tilanne ilmoituksentekohetkellä. 
l Neuvoston yhteinen kanta (EY) N:o 34/96, vahvistettu 18 päivänä kesäkuuta 1996 Euroopan 
parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/.../EY antamiseksi ... päivänä ...kuuta .... televiestinnän 
yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja 
yhteentoimivuuden varmistamiseksi 
H 
2. TAUSTA 
2.1 Yleispalvelun määritelmä, laajuus ja rahoitus 
Yleispalvelun käsitteellä on tärkeä asema tietoyhteiskunnan haasteisiin 
vastaamisessa2. Yleispalvelu perustuu yleisen saatavuuden, tasapuolisuuden, 
jatkuvuuden ja kohtuuhintaisuuden periaatteisiin. 
Yhteenliittämisdirektiivissä yleispalvelulla tarkoitetaan: 
"määriteltyä tietyniaatuisten palvelujen vähimmäismäärää, joka on 
kaikkien käyttäjien saatavilla käyttäjien maantieteellisestä sijainnista 
riippumatta erityiset kansalliset edellytykset huomioon ottaen 
kohtuulliseen hintaan". 
Tämän vuoden maaliskuussa komissio totesi, että tällä tavoin määritelty 
palvelu on sama kuin npuhelintoiminnan palvelun tarjoaminen kiinteän 
liittymän välityksellä, joka mahdollistaa myös telekopion ja modeemin 
toiminnan sekä operaattorineuvonnan, hätä- ja luettelopalvelujen (johon 
kuuluu tilaajaluettelojen tarjoaminen) ja maksullisten yleisöpuhelimien 
tarjonta? " 
Komissio totesi myös, että direktiivin 95/62/EY4 (niin sanotun 
puhelintoimintadirektiivin) mukaisesti "käyttäjien saatavilla pitäisi olla 
julkista tietoa palvelujen kustannuksista, hinnoista ja laadusta ja 
laatutavoitteiden täyttymisestä". 
Lopuksi komissio korosti kyseisessä tiedonannossa sitä, että yleispalvelun 
käsite muuttuu ja kehittyy ja että käsitettä ja erityisesti sen laajuutta, tasoa, 
laatua ja kohtuuhintaisuutta Euroopan unionissa olisi säännöllisesti 
tarkistettava. Komission on määrä julkaista ensimmäinen kertomus aiheesta 1 
päivään tammikuuta 1998 mennessä. Tässä yhteydessä voitaisiin myös 
käsitellä kysymystä sellaisten erityistariffien mahdollisesta rahoittamisesta, 
joita koulut maksaisivat liittymisestä Internetin tyyppisiin verkkoihin, kuten 
komission viime lokakuussa antamassa toimintasuunnitelmassa Oppiminen 
tietoyhteiskunnassa esitetään. Ensimmäinen tärkeä yleispalvelun kehitysvaihe 
sisältyy tuoreeseen ehdotukseen Euroopan parlamentin ja neuvoston 
2 Katso komission 13 päivänä maaliskuuta 1996 antama tiedonanto Teleyleispalvelu täysin vapautetun 
ympäristön näkökulmasta, KOM(96) 73 ja komission tiedonanto Yleishyödylliset palvelut 
Euroopassa, KOM(96) 443 
3 Katso 13 päivänä maaliskuuta 1996 annettu tiedonanto Teleyleispalvelu täysin vapautetun 
ympäristön näkökulmasta, COM(96) 73 
4 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi N:o 95/62/EY, annettu 13 päivänä joulukuuta 1995 
avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta pientaajuuspuheviestitykseen, EYVL N:o L 321, 
30.12.1995 
direktiiviksi puhelintoimintadirektiivin mukauttamisesta kilpailuympäristöön5. 
Tässä ehdotuksessa ei esimerkiksi enää tarkoiteta yleispalvelulla ainoastaan 
kiinteän linjan liittymää, vaan pikemminkin määritellyn palvelun tarjoamista 
kiinteään sijaintipaikkaan kiinteän linjan tai langattoman yhteyden välityksellä. 
Tässä tunnustetaan langattoman siirron asema yleispalveluvelvoitteen 
täyttämisessä niissä tapauksissa, joissa se on edullisin tekniikka. 
Yleispalveluvelvoitteiden nettokustannukset voidaan jakaa markkinoilla 
toimivien kesken, jos ne merkitsevät epäoikeudenmukaista rasitusta 
yleispalvelua tarjoavalle organisaatiolle. Jäljempänä olevassa jaksossa 2.3 on 
yleiskatsaus yleispalvelun kustannuslaskentaan ja rahoitukseen sovellettavasta 
yhteisön oikeudesta. 
2.2 Yleispalvelun rahoituksen perustana olevat periaatteelliset tavoitteet 
Yleispalvelun rahoitusta koskevien kansallisten järjestelmien olisi oltava 
yhdenmukaisia tiettyjen Euroopan tason periaatteellisten perustavoitteiden 
kanssa. Näiden järjestelmien on mahdollisimman paljon 
- vähimmäistettävä markkinoille pääsyn esteitä ja huolehdittava riittävistä 
takuista yleispalvelun rahoittamiseksi; 
- turvattava puolueettomuus {esimerkiksi markkinoilla toimivien, 
tiettyjen tekniikoiden tai yhdistettyinä tai erillisinä tarjottavien 
palvelujen välillä) niin, ettei markkinoille pääsy eivätkä sen seurauksena 
syntyvät investointipäätökset ja/tai markkinoiden toiminta vääristy; 
- vähimmäistettävä hallinnolliset rasitteet ja niihin liittyvät kustannukset; 
- perustuttava puolueettomille, avoimille, suhteellisille ja syrjimättömille 
menettelyille ja 
- luotava ympäristö, joka kannustaa entistä parempaan tehokkuuteen ja 
innovatiivisuuteen, jotta yleispalvelua voitaisiin ajan mittaan tarjota 
entistä alhaisemmin kustannuksin. 
Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot voivat vapaasti asettaa tiettyjä 
tekniikoita ja toiminteita koskevia lisävelvoitteita ja/tai asettaa (esimerkiksi 
matkaviestinpalveluja tai ISDN:ää koskevia) palvelu- ja peittotavoitteita, 
mutta tällaisten tekniikoiden tai toiminteiden tarjonnasta aiheutuviin 
talousrasitteisiin ei voi saada varoja yleispalvelun rahoittamiseksi perustetusta 
mekanismista. 
5 Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi avoimen verkon tarjoamisen (ONP) 
soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä, KOM(96) 419, 
11.9.1996 
2.3 Päätös kansallisen järjestelmän luomisesta jäsenvaltiossa yleispalvelun 
nettokustannusten rahoittamiseksi 
Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti kansallinen sääntelyviranomainen voi 
vapaasti päättää vahvistetun tilinpäätöksen mukaisesti laskettujen 
yleispalvelun kustannusten perusteella, että 
- yleispalvelun rahoitusta ei tarvita, koska joko yleispalveluvelvoitteesta ei 
synny nettokustannuksia tai (i) syntyneet nettokustannukset eivät rasita 
operaattoria tai operaattoreita epäoikeudenmukaisesti tai (ii) sen käyttö 
erityisen rahoitusjärjestelmän hallintokustannuksiin ei ole perusteltua; 
- yleispalveluvelvoitetta ei pidetä rasitteena, vaan jäsenvaltio päättää 
rahoittaa sen suoraan tai välillisesti; 
- yleispalveluvelvoitetta pidetään rasitteena ja erityistä yleispalvelun 
rahoitusjärjestelmää tarvitaan. Tällöin kansallisten järjestelmien on 
oltava yhteisön oikeuden mukaisia. 
2.4 Yleispalvelun kustannuslaskentaan ja rahoitukseen sovellettava yhteisön 
lainsäädäntö 
Yllä esitetyt yleisperiaatteet ja poliittiset tavoitteet ovat peräisin yleispalvelun 
kustannuslaskennan ja rahoituksen nykyisestä järjestelmästä {katso liitteessä 
A olevat viitteet lainsäädäntöön). Tässä järjestelmässä jäsenvaltioille 
asetetaan erityisvelvoitteita. 
2.4.1 Täydellisen kilpailun direktii vi 
Täydellisen kilpailun direktiivin mukaisesti jäsenvaltioiden on ilmoitettava 
komissiolle viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1997 toimiluvan myöntämis-Ja. 
ilmoitusmenettelyt, joiden tarkoituksena on noudattaa "yleispalvelua 
koskevia taloudellisia velvoitteita"6. Jäsenvaltioiden on julkistettava tällaiset 
menettelyt viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 1997 ja ennen tällaisten 
järjestelmien toteuttamista "komissio varmistaa, että ne ovat 
perustamissopimuksen mukaiset" (3 artikla). Näin ollen komissio tekee 
kyseiset varmistukset vuoden 1997 ensimmäisen puoliskon aikana. 
Jos yleispalvelujärjestelmiä perustetaan muulla tavoin kuin toimilupa- tai ilmoitusmenettelyin, 
direktiivin 4 c artiklassa vaaditaan jäsenvaltioita ilmoittamaan kansallisista järjestelmistä, joilla 
yleispalvelun velvoitteesta johtuvan yleispalvelun tarjoamisen aiheuttamat nettokustannukset jaetaan, 
jotta voidaan tarkastaa, että ne ovat perustamissopimuksen mukaisia. Tällaisessa tapauksessa kyseiset 
järjestelmät on ilmoitettava 11 päivään tammikuuta 1997 mennessä eikä toimilupa- tai 
ilmoitusmenettelyä varten asetettuun hieman aikaisempaan määräaikaan mennessä. 
Myöhempiä ilmoitusmääräaikoja voidaan soveltaa jäsenvaltioihin, joille komissio myöntää 
lisäsiirtymäaikoja niiden markkinoiden avaamiseksi kilpailulle. Näissä tapauksissa ilmoitusmääräajat 
asetetaan lisäsiirtymäaikojen myöntämisestä tehtävässä päätöksessä. Silloin kun jäsenvaltiot eivät 
perusta yleispalvelun kansallisia järjestelmiä heti vaan myöhempänä ajankohtana, komissio odottaa 
tällaisista järjestelmistä ilmoitettavan, jotta voidaan arvioida hyvissä ajoin ennen niiden 
voimaantuloa, noudattavatko ne yhteisön oikeutta. 
Direktiivin 4 c artiklassa säädetään perusteet, joita kyseisten järjestelmien on 
noudatettava. Perusteiden mukaan jäsenvaltiot voivat käyttää joko 
yleispalvelurahastoa tai periä lisämaksuja. Valittua lähestymistapaa voidaan 
soveltaa vain yleisiä televerkkoja tarjoaviin yrityksiin, ja on "jaettava 
vastaavat kustannukset... puolueettomia ja ketään syrjimättömiä perusteita 
noudattaen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti". 
Komission on määrä tarkastaa yleispalvelun järjestelmät viimeistään 1 päivänä 
tammikuuta 2003 ja arvioida, "rajoittavatko käytössä olevat 
rahoitussuunnitelmat kyseisille markkinoille pääsyä". 
2.4.2 Yhteenliittämisdirektiivi 
Annettavassa yhteenliittämisdirektiivissä luodaan järjestelmä, joka menee 
täydellisen kilpailun direktiivin periaatteita pidemmälle. Viimeksi mainitussa 
direktiivissä määritellään perustamissopimuksesta johtuvia 
yleispalveluvelvoitteita, mutta yhteenliittämisdirektiivissä kyseisiä periaatteita 
käytetään perustana ehdotukselle jäsenvaltioiden yleispalvelun 
kustannuslaskentaa ja rahoitusta koskevasta yleisestä ja yhdenmukaistetusta 
puitejärjestelmästä. 
Yhteenliittämisdirektiivin 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti jäsenvaltiot voivat 
toteuttaa järjestelmiä yleispalvelun nettokustannusten jakamiseksi muiden 
yleisissä televerkoissa toimivien ja/tai yleisesti saatavilla olevia 
puhelintoimintapalveluja tarjoavien oTglïnlSaatioKlêrr kanssa. Yhteistr 
täydellisen kilpailun direktiivin kanssa on se, että maksut on määritettävä 
puolueettomasti, avoimesti, syrjimättömästi ja suhteellisesti. 
Samoin kuin täydellisen kilpailun direktiivissä, yhteenliittämisdirektiivin 5 
artiklan 2 kohdassa säädetään joko kansallisen tason yleispalvelurahastosta tai 
yhteenliittämismaksun lisäksi perittävistä lisämaksuista. 
Yleispalvelun rahoitusmekanismin avulla voidaan rahoittaa vain yleistä 
kiinteää puhelinverkkoa ja yleisiä kiinteitä puhelinpalveluja, sellaisina kuin ne 
on määritelty edellä jaksossa 2.1 (ja siis yhteenliittämisdirektiivin liitteessä I 
olevassa 1 osassa)7. 
Yhteenliittämisdirektiivissä (5 artiklan 3 kohdassa ja liitteessä III) säädetään 
yleispalvelun nettokustannuksen laskentaperiaatteista. Nettokustannukset 
lasketaan "teleorganisaatiolle teletoiminnan harjoittamisesta\ 
yleispalveluvelvoitteiden mukaisesti aiheutuneiden nettokustannusten ja 
tele jiminnan harjoittamisesta ilman yleispalveluvelvoitteita aiheutuneiden 
nettokustannusten erotuksen perusteella". Direktiivissä säädetään, että 
kustannuslaskelmien on oltava pyynnöstä kansallisten sääntelyviranomaisten 
saatavilla, että kansallinen sääntelyviranomainen tai muu toimivaltainen elin 
valvoo kustannusten laskemista ja että tulokset on julkistettava. 
7 Kuten edellä 2.1 jaksossa mainitaan, komissio on ehdottanut nykyisen puhelintoimintadirektiivin 
muuttamista. Kun muutettu direktiivi on annettu, yleispalvelun käsite ja erityisesti 
kohtuuhintaisuuden velvoite Euroopan yhteisössä täsmentyy lopullisesti. 
Kansallisten sääntelyviranomaisten on arvioitava yleispalvelua tarjoavalle 
organisaatiolle koituva markkinaetu huomioon ottaen, onko erityinen 
rahoitusmekanismi perusteltu (5 artiklan 4 kohta). 
Lisäksi kustannusten jakamisperiaatteiden ja käytettyjen järjestelmien on 
oltava julkisia. Kansallisten sääntelyviranomaisten on myös julkaistava 
vuosittain kertomus yleispalvelun kustannuksista ja kaikilta osapuolilta 
perityistä maksuista (5 artiklan 5 kohta). 
2.4.3 Valtiontukien merkitys 
Jos jäsenvaltiot päättävät rahoittaa kaikki televiestinnän alan yleispalvelun 
nettokustannukset tai osan niistä suoraan tai välillisesti valtion talousarviosta, 
tällaiset maksut on suoritettava Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 
92-94 artiklassa ja 90 artiklassa määrättyjen valtion tukia koskevien 
sääntöjen mukaisesti. Rahoituksen on oltava avointa eikä se saa ylittää tässä 
tiedonannossa esitettyjen pääperiaatteiden mukaisesti laskettuja velvoitteiden 
nettokustannuksia. Tapauksissa, joissa on perusteellisesti selvitetty, ettei 
julkisen palvelun kustannuksiin ole saatu liikaa korvausta (esimerkiksi silloin, 
kun sellaisiin kustannuksiin ei voi saada korvausta, jotka asiaankuuluva 
toiminta tavallisesti kattaisi), ei tavallisesti myönnetä perustamissopimuksen 
92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Käänteisesti ilmaistuna 
komission on määritettävä, voidaanko annettu tuki hyväksyä 92 artiklan 2 tai 
3 kohdassa mainittujen poikkeusten mukaisesti, kun valtion tuki johtaa 
korvauksen liian suureen määrään. 
Suorana tukena voitaisiin esimerkiksi myöntää sosiaaliturvan talousarviosta 
tukea tietyille operaattoreille tai suoraan tietyille asiakkaille erikoislaitteiden 
hankkimisesta tai vammaisille käyttäjille suunnatuista tariffipaketeista 
syntyvien kustannusten peittämiseen. 
3. KANSALLISTEN JÄRJESTELMIEN ARVIOINTIPERUSTEET 
Jäljempänä olevassa luettelossa määritellään ne arviointiperusteet, joita komissio 
käyttää tarkastellessaan yleispalvelun kansallisten järjestelmien toteuttamiseksi 
annettua kansallista lainsäädäntöä. 
Jäljempänä jaksossa 5 annetaan kansallisille sääntelyviranomaisille 
yksityiskohtaiset kansafljsten järjestelmien toiminnan pääperiaatteet, joiden 
tavoitteena on kehittäq parhaita käytäntöjä alalla ja hyödyntää jäljempänä 
esitettyjä periaatteita. 
Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kansalliset järjestelmät ovat yhteisön 
oikeuden mukaiset. 
Arvioidessaan, ovatko komissiolle ilmoitetut kansalliset järjestelmät yhteisön 
oikeuden mukaiset, komissio tarkastelee seuraavia seikkoja. 
ÉaaÊtomiïmx JOTKA VOI&AANKORVATA KANSALLISESTA tfjui*mjtf*rA 
Komissio tarkastaa kansallisen yleispalvelun kustannuslaskentatavan ja erityisesti 
seuraavat seikat: 
1. Kansallisten järjestelmien avulla voidaan korvata vain yleispalveluvelvoitteista 
koituvia nettokustannuksia sellaisina kuin ne on määritelty yhteisön 
oikeudessa (eli yleisten kiinteiden puhelinverkkojen ja yleisesti saatavilla 
olevien kiinteiden puhelinpalvelujen tarjoamisesta koituvia kustannuksia8). 
Laskennassa on otettava huomioon sekä kustannukset että tulot. 
Kustannuslaskentatavan pitäisi pikemminkin suuntautua tulevaisuuteen kuin 
perustua aikaisemmin käytettyihin kustannuslaskentaperiaatteisiin. 
Jaksossa 5 olevissa pääperiaatteissa selitetään, mitä nettokustannuksilla 
tarkoitetaan ja mikä menetelmä sopii yleispalveluvelvoitteiden 
nettokustannusten laskentaan. 
2. Kansallisissa järjestelmissä on huolehdittava siitä, että yleispalvelun 
nettokustannukset lasketaan puolueettomin, avoimin, syrjimättömin ja 
suhteellisin perustein ja menettelyin. 
3. Täydellisen kilpailun direktiivissä olevien avoimuuden ja suhteellisuuden 
vaatimusten täyttämiseksi kansallisissa järjestelmissä on huolehdittava siitä, 
että yleispalvelun rahoitusta vaativa operaattori määrittelee selkeästi 
(esimerkiksi virallisella ilmoituksella) ne asiakkaat tai asiakasryhmät, joita se 
kieltäytyy palvelemasta tai joiden liittymän se aikoo katkaista, jollei näille 
tarjottavasta palvelusta koituvaa rasitetta jaeta kansallisen järjestelmän avulla. 
Operaattorin ei tarvitse määritellä kyseisiä asiakkaita yksittäin. Kuitenkin sen 
olisi voitava ilmoittaa tiettyihin ryhmiin kuuluvien tai tietyillä alueilla olevien 
asiakkaiden lukumäärä, joita asia koskee. 
KUSTANfWKSET JOITA M VOIDA KORVATA KANSALLISESTA JÄRJESTELMÄSTÄ 
Komissio tarkastaa kansalliset järjestelmät varmistaakseen, ettei niiden avulla pyritä 
korvaamaan nettokustannuksia, jotka eivät johdu yleispalveluvelvoitteista, ja pyrkii 
erityisesti varmistamaan, ettei yleispalvelun kustannuslaskelmiin sisälly mitään 
jäljempänä luetelluista seikoista. 
4. Kansallisista järjestelmistä ei saa maksaa liittymistä aiheutuvien alijäämien 
korvauksia, jotka johtuvat tasapainottamattomista kansallisista 
Katso yhteenliittämisdirektiivin liitteessä I oleva 1 osa. 
tariffirakenteista9. Tällaisia korvauksia käsitellään liitteessä B. 
Jotta komissio voi arvioida, ovatko kansalliset järjestelmät yhteisön 
oikeuden mukaiset, komissiolle ilmoitetuissa järjestelmissä on oltava 
aikataulu jäljellä olevan tariffien epätasapainon asteittaiseksi poistamiseksi 
tulevaisuudessa. Tariffien tasapainottamisen on oltava loppuunsaatettu 1 
päivään tammikuuta 2000 mennessä lukuun ottamatta niitä jäsenvaltioita, 
joille on myönnetty ylimääräinen täytäntöönpanoaika täydellisen kilpailun 
direktiivin 1 artiklan 2 kohdan nojalla. Näiden jäsenvaltioiden osalta 
tasapainottamisen loppuunsaattamisen määräpäivä on ylimääräisen 
täytäntöönpanoajan päättymispäivä. 
5. Lisäksi täydellisen kilpailun direktiivin perusteella olisi suhteetonta käyttää 
kansallisia järjestelmiä sellaisista toimista aiheutuvien kustannusten 
korvaamiseen, jotka eivät kuulu yleispalvelun laajuuteen. Tällaisiin 
kustannuksiin kuuluvat esimerkiksi seuraavat: 
- yleisen turvallisuuden vuoksi toteutettavista erityistoimista aiheutuvat 
kustannukset; 
- yleispalvelun laajuuden ylittävä viestintäpalvelujen tarjonta kouluille, 
sairaaloille ja vastaavanlaisille laitoksille; 
- hyvitykset ja/tai palautukset (tai niihin liittyvät hallinto- tai muut 
kustannukset), joita käyttäjille maksetaan, kun määriteltyä palvelun 
laatutasoa ei ole täytetty; 
- telelaitteiden korvaamisesta tai uudistamisesta tavanomaisen verkon 
uudenaikaistamisen yhteydessä aiheutuvat kustannukset; 
6. Eritellystä laskutuksesta ja muista toiminteista (esimerkiksi valikoivasta 
puhelujen estosta ja kutsuvan tilaajan tunnistuksesta) aiheutuvia 
kustannuksia ei saa ottaa huomioon yleispalveluvelvoitteen 
nettokustannusten laskennassa, jos näiden toiminteiden 
tarjoamisvelvoitteita on asetettu kaikille puhelintoiminnan harjoittajille. 
VÀÎ#1OT MWHUflSMÏ YLEtSFALVELIJVELVOrrrEmiN NBTTOIOI^TANNOSTEN 
JAKAMISEKSI MARKKINOILLA TOIMIVIEN KESKEN 
Jos tariffien tasapainottamisen loppuun saattaminen ci ole mahdollisia 1 päivään tammikuuta 1998 
mennessä, jäsenvaltiot voivat täydellisen kilpailun direktiivin (j°hdanto-osan 20 kappaleen) 
mukaisesti toteuttaa yleispalvelun rahoituksen kansallisesta järjestelmästä erillisiä järjestelmiä 
estääkseen hallitsevassa asemassa oleville operaattoreille niiden ohittamisesta ja niin sanotusta 
kerman kuorinnasta aiheutuneet haitat. Tällaisia haittoja voisi aiheutua valvovasta sääntelystä, joka 
estäisi niitä tasapainottamasta tariffirakenteitaan (toisin sanoen kilpailevat operaattorit eli uudet 
markkinatulokkaat onnistuvat alittamaan hallitsevassa asemassa olevan operaattorin tariffit 
kansainvälisten ja kaukopuhelujen markkinoilla ilman, että tämä voi reagoida asiaan. Kyseiset 
markkinat ovat kilpailijalle houkuttelevia, koska hallitsevassa asemassa oleva operaattori toimii 
kaupallisten periaatteiden pohjalta ja sen on keinotekoisesti ylläpidettävä muita korkeampia hintoja 
näillä markkinoilla saadakseen sisäistä tukea liittymä- ja paikallispuhelumaksuilleen, jotka sääntelyn 
vuoksi ovat kustannukset alittavalla tasolla.). 
Komissio tarkastaa, toimivatko yleispalvelun rahoittamiseksi luodut erityiset 
mekanismit puolueettomalla, syrjimättömällä, avoimella ja suhteellisella tavalla, ja 
tutkii erityisesti seuraavan seikan. 
7. Kun erityistä mekanismia yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten 
jakamiseksi markkinoilla toimivien kesken pidetään välttämättömänä, 
kansallisissa järjestelmissä voidaan koota ja jakaa varoja joko (i) kansallisella 
tasolla perustetun yleispalvelurahaston avulla tai (ii) perimällä lisämaksuja 
yleispalvelun tarjoajan verkkoon liittyviltä yrityksiltä. 
ÔA^ÀMSAAtïOt^OI0EN ON <]^LLföTlJrrTAVAl(X«:CSFALVBL0N KimANmamt 
Komissio tarkastaa ne organisaatiot, joiden on osallistuttava yleispalveluvelvoitteista 
aiheutuviin kustannuksiin, ja tutkii erityisesti seuraavan seikan. 
8. Kansallisissa järjestelmissä on yksilöitävä ne organisaatiot, joiden on 
osallistuttava yleispalvelun nettokustannuksiin. Maksuja voidaan vaatia 
yleisten televerkkojen ja/tai yleisesti saatavilla olevien 
puhelintoimintapalvelujen tarjoajilta, mutta vain syrjimättömyyden ja 
suhteellisuuden periaatteiden mukaisesti ja 27 päivänä maaliskuuta 1996 
kokoontuneen televiestintäneuvoston pöytäkirjaan tekemän komission 
lausunnon10 mukaisesti. Tämä merkitsee sitä, että maksuja voidaan periä 
vain puhelintoimintapalvelujen tarjoajilta sen mukaan, kuinka paljon ne 
käyttävät yleisiä televerkkoja. 
Direktiivin 96/19/EY mukaisesti jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 
puhelintoiminnasta ja yleisten televerkkojen tarjonnasta viimeistään 1 
päivänä tammikuuta 1997. Arvioidessaan puhelintoimintaa ja yleisten 
televerkkojen tarjontaa koskevia toimilupa- ja ilmoitusmenettelyjä komissio 
arvioi niissä hakemuksissa, jotka koskevat velvoitteiden myöntämistä/ 
laajentamista markkinatulokkaille ja/tai matkaviestinoperaattoreille, 
erityisesti sitä, jaetaanko rasite puolueettomin ja syrjimättömin perustein ja 
suhteellisuuden periaatetta noudattaen. Kyseisten jäsenvaltioiden on siksi 
annettava mahdollisimman yksityiskohtaiset tiedot tällaisten hakemusten 
/laajennusten mahdollisista perusteluista, jotta komissio voi tehdä arvionsa 
muun muassa matkaviestinpalvelun ja kiinteän puhelintoimintapalvelun 
välisestä korvaavuudesta. 
Komissio ottaa kantaa näihin rahoitusjärjestelmiin niiden virallisten 
päätösten yhteydessä, jotka se tekee arvioituaan, sopivatko jäsenvaltioiden 
ilmoittamat kansalliset ilmoitus- tai toimilupajärjestelmät yhteen. 
¥%tmA%vmm K^TANNUK^IA RAHOITTA VTBN MAKSUJEN i^tmcrorAPfHiAAt* 
Komissio tarkastaa menetelmän, joka on valittu yleispalvelun nettokustannuksia 
rahoittavien maksujen määrittämiseksi ja suhteelliseksi jakamiseksi markkinoilla 
toimivien kesken, ja tutkii erityisesti seuraavan seikan. 
10 Komission lausunto 27 päivänä maaliskuuta 1996 kokoontuneen 1910:nnen televiestintäneuvoston 
pöytäkirjaan. Tämä lausunto on jäljempänä liitteessä C. 
9. Kansallisissa järjestelmissä maksut on jaettava soveliaiden markkinoilla 
toimivien kesken sen mukaan, miten ne toimivat asiaankuuluvilla 
markkinoilla. Tätä tarkoitusta varten kansallisissa järjestelmissä on luotava 
menettely niiden markkinoiden määrittelemiseksi selkeästi, joilla tällainen 
toiminta mitataan, ja maksuperustan määrittämiseksi avoimesti kullekin 
rahoitusjärjestelmään osallistuvalle soveliaalle organisaatiolle. 
KEDELLE VOIDAAN MAKSAA KORVAUKSIA KANSALLISESTA JÄRJESTELMÄSTÄ 
Komissio tarkastaa mekanismit, joiden perusteella kansallisesta järjestelmästä 
suoritetaan korvauksia ja tutkii erityisesti seuraavat seikat. 
10. Kansallisesta järjestelmästä on suoritettava korvauksia suhteellisella, 
syrjimättömällä ja avoimella tavalla niille organisaatioille, joita 
yleispalveluvelvoitteet koskevat. 
4. KANSALLISELLA TASOLLA MÄÄRITETTÄVÄT KYSYMYKSET 
Kansallisten järjestelmien arvioinnissa otetaan ilman muuta huomioon jäsenvaltion 
yleinen suhtautumistapa yleispalveluun. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on arvioitava 
useita, toissijaisuusperiaatteen mukaisesti lähinnä kansallisella tasolla määritettäviä 
kysymyksiä. 
Arvioitavia kysymyksiä ovat seuraavat: 
- asetetaanko yleispalveluvelvoitteita erityisesti markkinoilla toimiville vai 
luotetaanko markkinavoimiin kohtuuhintaisen palvelun yleisen saatavuuden 
turvaamiseksi; 
- asetetaanko velvoitteisiin erityisiä hinnoittelurajoituksia (esimerkiksi vaatimuksia 
kohtuuhintaisuudesta, kustannuksiin suhteuttamisesta, yhdenmukaisesta 
kansallisesta hinnoittelusta). Tässä yhteydessä teleyleispalvelusta 13 päivänä 
maaliskuuta 1996 annetussa tiedonannossa tunnustettiin, että kohtuuhintaisuus on 
yhteisön yleispalvelujärjestelmän keskeinen tekijä. Tiedonannossa mainittiin myös, 
että "jäsenvaltioiden tulisi myös varmistaa, että tarvittavat toimenpiteet 
(esimerkiksi hintakatot, kohdennetut tariffijärjestelyt) toteutetaan palvelujen 
kohtuuhintaisuuden säilyttämiseksi kaikille käyttäjille". 
- asetetaanko velvoitteita yhdelle vai useammalle markkinoilla toimivalle ja miten 
velvoitteet asetetaan (esimerkiksi toimilupien, ensisijaisesti lainsäädännön tai 
määräaikojen avulla); 
- pyrkivätkö jäsenvaltiot huolehtimaan yleispalveluvelvoitteista luvakesopimuksin 
vai "pay or play" -menetelmän avulla (eli joko ne tarjoavat palvelua tai maksavat 
sen tarjoamatta jättämisestä). 
Komission lähestymistavasta näihin kansallisen tason kysymyksiin kerrotaan 
liitteessä D. 
10 
5. KANSALLISTEN JÄRJESTELMIEN TOIMINNAN PÄÄPERIAATTEET 
Edellä kuvatussa sääntelyjärjestelmässä esitettyjen periaatteiden perusteella tässä 
jaksossa annetaan sellaisten kansallisten järjestelmien yksityiskohtaiset pääperiaatteet, 
joiden perusteella kansalliset sääntelyviranomaiset voivat kehittää parhaat käytännöt. 
Tämän vuoksi kansallisten järjestelmien toiminnassa on noudatettava jäljempänä 
esitettyjä perusteita ja edellytyksiä. Näillä perusteilla arvioidaan kansallisten 
järjestelmien kolmea päänäkökohtaa: 
I yleispalvelun nettokustannusten laskentaa 
II yleispalveluvelvoitteiden rahoitusmekanismeja ja 
III määrittelyä siitä, kuka järjestelmään osallistuu ja miten kustannukset jaetaan 
osallistuvien kesken 
KANSALLISILLE SÄÄNTELYVIRANOMAISILLE TARKOITETUT PÄÄPERIAATTEET 
I < n£!5i*ALVaUNKUSTANNU$TBNLASKe^TA 
1. Kansalliset järjestelmät koskevat vain kustannuksia, jotka syntyvät 
yleispalvelun tarjoamisesta (toisin sanoen yleisen kiinteän televerkon ja yleisesti 
saatavilla olevien kiinteiden telepalvelujen tarjoamisesta syntyneistä kustannukset, 
kuten yhteenliittämisdirektiivin liitteen I olevassa 1 osassa on määritelty). 
Yleispalvelun kustannuksiin kuuluvat väistämättömät nettotappiot, joita toimivalle 
operaattorille syntyy yleispalvelun tarjoamisesta joillekin asiakkaille tai 
asiakasryhmille. 
Operaattorin kustannukset palvelun tarjoamisesta tällaisille asiakkaille tai 
asiakasryhmille ovat suuremmat kuin palvelun tarjoamisesta saadut hyödyt. 
Tämän vuoksi vain kaupallisten periaatteiden perusteella toimiva operaattori 
päättäisi katkaista tällaisten asiakkaiden liittymät, jollei yleispalveluvelvoite vaatisi 
sitä tarjoamaan palvelua kohtuuhintaan. Alueilla, joilla verkkoa ei ole vielä kokonaan 
rakennettu, operaattori ei tarjoaisi palvelua tällaisille asiakkaille. Tällaisia 
"nettokustannusasiakkaita" voidaan pitää taloudellisesti kannattamattomina. 
Yleispalvelun kustannuksiin kuuluvat myös yleisöpuhelimien, hätänumerolta 
tukevien hätänumeropuhelukeskusten ja joidenkin erityislaitteita vaativien palvelujen 
tarjonta esimerkiksi vammaisille käyttäjille. 
2. Yleispalveluvelvoitteiden kustannusten laskennassa on aina laskettava 
tällaisten velvoitteiden nettokustannukset. 
Täydellisen kilpailun direktiivin mukaisesti kansallisista järjestelmistä 
voidaan korvata vain yleispalveluvelvoitteen nettokustannuksia. 
Yhteenliittämisdirektiivin liitteen III mukaisesti kansallisten järjestelmien on 
oltava seuraavien periaatteiden mukaiset: 
11 
2.1 Nettokustannusten laskennan on perustuttava puolueettomiin, avoimiin, 
syrjimättömiin ja suhteellisiin menettelyihin ja perusteisiin. 
2.2 Nettokustannusten laskennassa olisi otettava huomioon seuraavaa: 
(i) Sellaisten kustannusten määrittäminen, joita syntyy yleispalvelun 
tarjoamisvelvoitteesta jollekin asiakkaalle tai asiakasryhmälle, vähennettynä 
tuloilla ja tarjoamisvelvoitteeseen liittyvillä hyödyillä. 
Nvkvisille asiakkaille tarjottavien palvelujenkustannuksiin pitäisi kuulua vain 
palvelun tarjoamisen lisäyksen aiheuttamat kustannukset tästä lisäyksestä 
saaduilla tuloilla vähennettynä eli nettokustannukset, jotka operaattori voi välttää 
lopettamalla palvelun "taloudellisesti kannattamattomille" asiakkaille (eli 
katkaisemalla heidän liittymänsä)11. 
Uusiin asiakkaisiin (sekä alueilla, joilla verkko on jo rakennettu, että alueilla, joilla 
verkko on vielä laajentumisvaiheessa) olisi periaatteessa sovellettava samaa 
lähestymistapaa12. 
Kaikissa tapauksissa on sallittava kohtuullinen13 tuotto lisäpääomalle, jota 
käytetään palvelun tarjoamiseen taloudellisesti kannattamattomille asiakkaille. 
Palvelun tarjoamisen lisäyksestä saatavien tulojen ia siihen liittyvien hyötyjen 
arviointiin olisi kuuluttava seuraavaa: 
asiakkaiden tai asiakasryhmien suorittamista maksuista kertyvät liittymä- (eli 
kertaluontoisten asennusmaksujen tulot), vuokra- ja puhelumaksutulot (suorat 
tulot); 
puhelumaksutulot kaikilta taloudellisesti kannattavilta asiakkailta heidän 
puheluistaan "taloudellisesti kannattamattomille" asiakkaille (välilliset tulot, 
joihin kuuluvat tulot maksuttomista puhelinpalveluista ja yhteisesti 
kustannettavista palveluista); 
korvaavien puhelujen maksutulot, jotka olisi arvioitava ja joita olisi verrattava 
palvelun tarjoamisen lisäyksestä saataviin suoriin tuloihin, jotka menetettäisiin, 
jos palvelu taloudellisesti kannattamattomille asiakkaille lopetettaisiin1*. 
(ii) Nettokustannuksia laskettaessa hyötyihin olisi lisättävä yleispalvelun 
tarjoajana olemisesta koituvat aineettomat hyödyt ja ilmaistava ne 
määrällisinä. 
11 Pitkän aikavälin lähestymistapa vältettävissä olevien kustannusten määrittelemiseen noudattaa 
parhaiten syrjimättömyyden periaatetta. 
12 Uusilta asiakkailta odotettavista tuloista tehtävien laskelmien on perustuttava samanlaisten alueiden 
nykyisiltä asiakkailta saatuihin tyypillisiin tuloihin. 
13 Kohtuullinen tuotto käytetylle pääomalle tarkoittaa tarvittavaa vähimmäistuottoa, jotta investoijien 
kiinnostus tarpeellisten varojen sijoittamiseen säilyy. Vakiintuneiden operaattoreiden osalta tällainen 
tuotto on noin 13-19 prosenttia aikaisempien kustannusten perusteella laskettuna ja 6-9 prosenttia 
nykyisten kustannusten perusteella laskettuna. 
14 Menetettyjä tuloja laskettaessa olisi arvioitava ne tulot, jotka operaattori yhä saisi asiakkaalta, jonka 
liittymän se on katkaissut. Tuloja kertyisi niin sanotuista korvaavista puheluista eli sukulaisen, 
ystävän, työpaikan puhelimen tai yleisöpuhelimen käytöstä. 
12 
Kunkin operaattorin yleispalveluvelvoitteen tarjoajana olemisesta saamat 
aineettomat hyödyt olisi arvioitava. Vaikka kaikkia yleispalvelun tarjoamisen hyötyjä 
ei ehkä voida ilmaista täsmällisesti määrällisinä, viitteelliset (benchmark) arviot 
jäljempänä yksilöidyistä luokista olisi voitava antaa, koska tällaiset arviot ovat liike-
elämän arvioinneissa varsin yleisiä. Kyseisissä arvioinneissa on kuitenkin selkeästi 
yksilöitävä laskentaperusta ja mahdolliset olettamukset. Näihin hyötyihin kuuluu: 
parempi tunnettuus (kilpailijoihin nähden); 
yleinen peitto kaikkialle ulottuvan toiminnan alueella (eli suhteellisesti 
pienemmät kustannukset verkon laajentamisesta uusiin asiakkaisiin kuin 
kilpailijoilla); 
tiettyjen asiakkaiden tai asiakasryhmien elinkaariarvo (elinkaariarvo tarkoittaa 
sitä, että nykyään taloudellisesti kannattamaton asiakas voi osoittautua 
kannattavaksi tulevaisuudessa, esimerkiksi palvelun tarjoaminen "taloudellisesti 
kannattamattomalle" nuorelle perheelle voi muuttua ajan mittaan kannattavaksi, 
kun perheen tulot alkavat kasvaa ja lapset alkavat käyttää puhelinta). Tämä 
merkitsee sitä, että palvelun tarjoamisessa kyseiselle asiakkaalle on 
operaattorille tietty arvo lyhyellä aikavälillä ottaen huomioon asiakkaan koko 
elinaikana syntyvät tulot; 
monenlaisten puhelimenkäyttötilastojen käyttömahdollisuudesta saatavat 
markkinointiedut. 
(iii) Yleisöpuhelimien, hätänumeropalvelujen ja erityislaitteiden tai -palvelujen 
tarjoamisen (esimerkiksi vammaisille käyttäjille) nettokustannukset olisi 
eriteltävä. 
Tässä yksilöidyt palvelut eroavat peruspuhelinpalvelun tarjoamisesta ja siksi ne 
pitäisi yksilöidä erikseen kaikissa jäsenvaltioiden kustannuslaskelmissa. Kyseiset 
palvelut ovat erityispalveluja, joita operaattorin on tarjottava tariffeilla, jotka eivät 
kokonaisuudessaan tuota riittäviä suoria tai välillisiä hyötyjä palvelun tarjoamisesta 
syntyvien lisäkustannusten kokonaismäärän kattamiseksi. Näitä palveluja 
kutsutaan joskus "taloudellisesti kannattamattomiksi palveluiksi", eikä niitä 
tarjottaisi tavanomaisten kaupallisten periaatteiden mukaisesti, ellei sääntely 
velvoittaisi niiden tarjoamiseen. 
Hätänumeropalveluissa on erotettava maksuttomien hätäpuhelujen 
tarjoamisvetvoite, joka yleensä asetetaan kaikille operaattoreille (niin että kukin 
huolehtii omista kustannuksistaan) ja yhdelle operaattorille asetettu velvoite tarjota 
hätäpuhelukeskus koulutettuine henkilökuntineen kansallisten tai alueellisten 
hätäpuhelujen käsittelyyn. Tällaisen puhelukeskuksen nettokustannuksia voitaisiin 
korvata yleispalvelun kansallisesta järjestelmästä. 
Yleisöpuhelimet voivat myös tuottaa operaattorille tappiota. Jos tämä johtuu 
säännellystä keskimääräisestä puhelunhinnasta, yleisöpuhelimista huolehtivalle 
operaattorille palvelun tarjoamisen lisäyksestä aiheutuvien nettokustannusten 
kc.onaismäärä (eli lisäyksestä aiheutuvat kustannukset kaikilla niihin liittyvillä 
tuloilla vähennettynä) voidaan lisätä yleispalvelun kustannuksiin. 
Kun tällaisia palveluja tarjotaan sellaisilla hinnoilla, että palvelun tarjoamisen 
lisäyksestä saatavien tulojen (jos niitä on) kokonaismäärä ei kata palvelun 
tarjoamisen lisäyksen aiheuttamien kustannusten kokonaismäärää pitkällä 
aikavälillä, syntyneet nettokustannukset olisi lisättävä yleispalvelun kustannuksiin. 
2.3 Kansallisissa järjestelmissä olisi laskettava kohdissa 2.1 ja 2.2 käsitellyt 
kustannukset investointien ja sellaisten käyttökustannusten perusteella, 
jotka voitaisiin välttää, jos operaattori lopettaisi palvelun tarjoamisen 
taloudellisesti kannattamattomalle asiakkaalle tai asiakasryhmille. 
"Taloudellisesti kannattamaton" tarkoittaa asiakkaita, joiden osalta 
13 
operaattorin saamat suorat ja välilliset kokonaistulot (jotka on laskettu kuten 
edellä 2.2 kohdassa on esitetty) ovat pienemmät kuin palvelun tarjoamisesta 
kyseisille asiakkaille aiheutuvat kustannukset. 
Näissä kustannuslaskelmissa käytettävää "vältettävissä olevien kustannusten" 
periaatetta sovelletaan sekä käyttökustannuksiin että laitepääomaan liittyviin 
kiinteisiin kustannuksiin. Kun on menetetty investointeja (eli kerran tehtyjä 
investointeja ei voida täysin korvata), joiden menettäminen olisi voitu välttää ilman 
yleispalveluvelvoitetta, palvelun tarjonnan lisäyksestä aiheutuvien kustannusten 
laskelmiin olisi lisättävä sopivansuuruinen tuotto käytetylle pääomalle. 
Operaattorin kirjanpidossa esiintyvän arvon sijasta kiinteiden investointien arvona 
pitäisi käyttää sen pääomainvestoinnin nykyisiä kustannuksia, jota vaaditaan 
samanlaisen palvelun tarjoamiseen nykyään1^. 
2.4 Yleispalvelun kustannusten varsinainen määrällinen arviointi jäsenvaltioissa 
vaatii todennäköisesti todennäköisten nettokustannusalueiden arviointia. 
Näiden alueiden syntyyn vaikuttavat monet tekijät, kuten tilaajien 
sosiaalinen/taloudellinen asema, tilaajatiheys ja maasto. 
Edellä kohdissa 2.2 ja 2.3 ehdotetussa menetelmässä lasketaan mukaan myös 
palvelun tarjoamisesta "taloudellisesti kannattamattomille" asiakkaille aiheutuvat 
kustannukset niin kutsutuilla korkeiden kustannusten alueilla. Tällaisia alueita 
koskevia lisälaskelmia ei saa laatia, jos tästä seuraa "taloudellisesti 
kannattamattomien" asiakkaiden palvelemisesta syntyvien kustannusten 
moninkertaistuminen. 
2.5 Kansallisten järjestelmien pitäisi koskea vain yleispalveluvelvoitteen 
nettokustannusten rahoittamista. Operaattorin, jota tämä yleispalvelu­
velvoite koskee, on täsmällisesti ilmoitettava, että se voi tarjota palvelua vain 
nettotappiolla. 
Kyseinen ilmoitus olisi tehtävä kansalliselle sääntelyviranomaiselle. Siinä olisi 
yksilöitävä ne asiakkaat tai asiakasryhmät, joita kyseinen operaattori ei palvelisi tai 
ne palvelut, joita se ei tarjoaisi ilman yleispalveluvelvoitteita, tai ne uudet asiakkaat 
tai uudet alueet, joille operaattori ei ole valmis tarjoamaan palvelua pyynnöstä. 
3. Täydellisen kilpailun direktiivin mukaisesti yleispalveluvelvoitteiden 
laskennan kansallisiin järjestelmiin ei saa kuulua liittymistä aiheutuvien 
alijäämien korvauksia, jotka johtuvat kansallisten tariffirakenteiden 
epätasapainosta. 
Perinteisesti operaattorit ovat usein varmistaneet liittymä- ja vuokramaksujen (ja 
joskus paikallispuhelujen) halpuuden kauko- ja ulkomaanpuheluista saamiensa 
tulojen turvin. Tämä on usein merkinnyt sitä, että operaattori ei ole saanut 
liittymämaksuista ja liittymän vuokramaksuista kohtuullista tuottoa liittymän 
tarjoamiseen käyttämälleen pääomalle. 
Kun operaattorille, joka ei ole mukana kilpailussa, syntyy liittymistä alijäämää, se on 
tavallisesti korvautunut muiden palvelujen, kuten ulkomaan- ja kaukopuhelujen 
tuottamista suurista voitoista. Tällaisissa tilanteissa operaattorin tariffit ovat 
15 Hallitseva periaate on, että kilpailijoita olisi vaadittava maksamaan yleispalvelun tarjoamisesta vain 
niiden vähimmäiskustannusten mukaan, joilla toimiva operaattori nykyisin tarjoaa kyseistä palvelua. 
Samalla tällaisten kustannusten yksilöimisessä olisi otettava huomioon kaikki sääntelyn aiheuttamat 
rajoitukset, jotka estävät yleispalvelun tarjoajaa käyttämästä tehokkainta tekniikkaa (esimerkiksi 
vakiintuneelle operaattorille asetetut rajoitukset langattomien ratkaisujen käytöstä maaseutualueilla 
tai syrjäseuduilla). 
14 
epätasapainossa syntyvien kustannusten kanssa16. Kilpailumarkkinoilla 
operaattoria ei pitäisi pakottaa ylläpitämään tariffiepätasapainoa. 
4. Komissiolle ilmoitetuissa kansallisissa järjestelmissä on oltava aikataulu 
jäljellä olevan tariffiepätasapainon asteittaiseksi poistamiseksi 
tulevaisuudessa. Tariffien tasapainottaminen olisi saatettava loppuun 1 
päivään tammikuuta 2000 mennessä lukuun ottamatta niitä jäsenvaltioita, 
joille on myönnetty ylimääräinen täytäntöönpanoaika täydellisen kilpailun 
direktiivin 1 artiklan 2 kohdan nojalla. Näille jäsenvaltioille tasapainottamisen 
loppuun saattamisen määräpäivä on ylimääräisen täytäntöönpanoajan 
päättymispäivä. 
5. Silloin kun tariffien tasapainottamisen loppuun saattaminen ei ole ollut 
mahdollista 1 päivään tammikuuta 1998 mennessä, jäsenvaltiot voivat 
täydellisen kilpailun direktiivin mukaisesti17 luoda yleispalvelua koskevista 
kansallisista järjestelmistä erillisiä mekanismeja. Näillä mekanismeilla 
estetään se, etteivät uudet kilpailijat saa epäoikeudenmukaista hyötyä 
hallitsevassa asemassa olevan operaattorin hintoja sääntelemällä syntyneistä 
hintarakenteista (toisin sanoen ulkomaan- ja kaukopuheluista peritään 
korkeita maksuja, jotka eivät vastaa kustannuksia). 
Kyseisten mekanismien olisi perustuttava puolueettomiin, avoimiin, 
syrjimättömiin ja suhteellisiin menettelyihin ja perusteisiin. 
Liittymistä aiheutuvien alijäämien korvausjärjestelmiä koskevia periaatteita 
käsitellään liitteessä B. 
6. Yleispalveluvelvoitteiden nettokustannuksia laskettaessa ei pidä ottaa 
huomioon yleispalvelun laajuuteen kuulumattomia, esimerkiksi seuraavia 
seikkoja: 
6.1 yleisen turvallisuuden vuoksi toteutettavista erityistoimista aiheutuvia 
kustannuksia; 
6.2 yleispalvelun laajuuden ylittävää viestintäpalvelujen tarjontaa kouluille, 
sairaaloille tai kirjastoille; 
6.3 hyvityksiä ja/tai palautuksia (tai niihin liittyviä hallinto- tai muita 
kustannuksia), joita käyttäjille maksetaan, kun määriteltyä palvelun laatutasoa 
ei ole täytetty; 
6.4 telelaitteiden korvaamisesta tai uudistamisesta tavanomaisen verkon 
uudenaikaistamisen yhteydessä aiheutuvia kustannuksia. 
7. Yleispalveluvelvoitteen nettokustannusten laskennassa ei saa ottaa 
huomioon eritellystä laskutuksesta ja muista toiminteista (esimerkiksi 
valikoivasta puhelujen estosta ja kutsuvan tilaajan tunnistuksesta) aiheutuvia 
16 Epätasapainoiset tariffit tai niiden seuraus, liittymistä aiheutuvat tappiot, eivät merkitse samaa kuin 
todelliset operaattorin nettotappiot, koska operaattori saa yleensä korvauksen muista palveluista, 
kuten kauko- ja ulkomaanpuheluista, syntyvinä suurina voittoina. Todennäköisesti useimmat 
asiakkaat, jotka ovat saaneet avustuksin tuetun liittymän, ovat operaattorille yhä kannattavia 
tuottamiensa tulojen lisäyksen vuoksi. Operaattorille nettokustannuksia tuottaviin asiakkaisiin 
sovelletaan edellä kohdassa 2.2 kuvattua laskentamenetelmää. 
17 Katso erityisesti kyseisen direktiivin johdanto-osan 20 kappale. 
15 
kustannuksia silloin, kun näiden toiminteiden ta rjoarnis velvoitteita on 
asetettu kaikille puhelintoiminnan harjoittajille. 
$ VtEfôPALVËLUVËLVOiTTÊIDËN RAHÛITUSWIEKANISMI 
8. Kansallisiin järjestelmiin kuuluvien yleispalveluvelvoitteiden 
rahoitusmekanismien on perustuttava puolueettomiin; avoimiin, 
syrjimättömiin ja suhteellisiin menettelyihin ja perusteisiin. Tähän kuuluvat 
tilanteet, joissa tiettyä rahoitusmekanismia ei ole perustettu tai joissa valtio 
rahoittaa suoraan tai väSsiiisesti joidenkin tai kaikkien yleispalvelun 
osatekijöiden kustannukset. 
9. Täydellisen kilpailun direktiivin ja yhteenliittämisdirektiivin mukaisesti 
kansallisiin järjestelmiin voi kuulua mekanismi, jolla jaetaan muiden 
markkinoilla toimivien kesken yleispalveluvelvoitteen tarjoamisesta 
aiheutuvien nettokustannusten epäoikeudenmukainen rasite. 
10. Kansallisiin järjestelmiin kuuluvat mekanismit voivat olla joko kansallisella 
tasolla perustettuja yleispalvelurahastoja tai lisämaksujärjestelmiä. 
Kumpaankin rahoitusmekanismiin sovelletaan edellä esitettyjä yleispalvelun 
nettokustannusten laskentasääntöjä. Näissä kahdessa mekanismissa on eroa vain 
yleispalvelumaksujen perimisessä asiaankuuluvilta markkinoilla toimivilta. 
11. Kansallisissa järjestelmissä voidaan yhdistellä molempia mekanismeja sen 
varmistamiseksi, että yleispalveluvelvoitteen nettokustannusten aiheuttama 
epäoikeudenmukainen rasite jaetaan markkinoilla toimivien kesken 
oikeudenmukaisesti. Tämä edellyttää, ettei ketään asiattomasti syrjitä eikä 
organisaatiota vaadita osallistumaan suoraan tai välillisesti tietyn 
yleispalveluvelvoitteen nettokustannuksiin kuin yhden kerran. 
12. Yleispalvelurahastot 
12.1 Silloin kun kansallisiin järjestelmiin kuuluu yleispalvelurahasto, tätä rahastoa 
hoitavan hallintoelimen olisi täytettävä seuraavat vaatimukset: 
a) Rahastoa hoitaa siihen maksuja suorittavista ja siltä korvauksia saavista 
yrityksistä riippumaton hallintoelin. 
b) Kyseinen elin vastaa maksujen perimisestä operaattoreilta ja 
palveluntarjoajilta, joiden velvollisuutena on osallistua 
yleispalveluvelvoitteiden kustannuksiin kyseisessä jäsenvaltiossa, ja valvoo 
maksettavien määrien siirtoa ja/tai huolehtii maksuista niille henkilöille ja/tai 
organisaatioille, joilla on oikeus saada korvauksia rahastosta. 
Kansallisissa järjestelmissä olisi pyrittävä vähimmäistämään yleispalvelun 
rahoitusjärjestelyjen hoitamisesta aiheutuva hallinnollinen rasite ja sen aiheuttamat 
kustannukset. Tämän vuoksi rahastoa hoitava hallintoelin voi toimia maksujen 
Tilintarkastajana" tai "selvittelytoimistona" tai se voi pelkästään valvoa kyseisten 
organisaatioiden välillä suoraan tehtäviä maksuja. 
c) Yleispalveluvelvoitteen nettokustannusten tarkastusvastuun olisi säilyttävä 
kansallisella sääntelyviranomaisella. 
12.2 Rahastosta suoritetaan maksuja organisaatioille, joille on aiheutunut 
yleispalveluvelvoitteesta johtuvia nettokustannuksia, ja maksut on 
suoritettava suhteellisuuden, syrjimättömyyden ja avoimuuden perusteella. 
16 
13. Lisämaksujärjestelmä 
13.1 Lisämaksujärjestelmää toteuttavien kansallisten järjestelmien on 
huolehdittava siitä, että kyseinen operaattori tai kyseiset operaattorit 
määrittävät yleispalveluvelvoitteen nettokustannukset sekä 
lisämaksujärjestelmän avulla perittävät erityiset maksut avoimella, 
syrjimättömällä ja suhteellisella tavalla kansallisen sääntelyviranomaisen 
tarkastuksen alaisina. 
Kansallisissa järjestelmissä olisi huolehdittava erityisesti siitä, ettei synny 
eturistiriitaa operaattorin kaupallisen toiminnan ja sen kilpailijoilta maksuja 
perivän aseman välillä. 
Lisämaksujärjestelmästä suoritettavat maksut olisi laskettava vuosittain, ja niiden 
olisi perustuttava yleispalveluvelvoitteiden kustannusten vuosilaskelmiin^8. 
13.2 Maksettavaksi lankeava määrä olisi perittävä kyseisiltä operaattoreilta 
kohtuullisessa ajassa. Maksut voidaan periä kertaluontoisina vuosimaksuina 
tai asianmukaisen kansallisen sääntelyviranomaisen määrittäminä muina 
määräaikoina. 
13.3 Kansallisissa järjestelmissä on varmistettava kaikkien lisämaksujärjestelmien 
avoimuus. 
Tämä edellyttää yhteenliittämisestä aiheutuvien liikennemaksujen irrottamista 
yleispalvelun kustannuksiin määritellystä maksusta. Lisäksi yleispalvelun tarjoajan 
olisi ilmoitettava erikseen sen omien yleispalvelun kustannuksiin tarkoitettujen 
maksujen määrä. 
M KUKA OSALLISTUU JÄRJESTELMÄÄN JAMITEN KUSTANNUKSET JAETAAN 
14. Täydellisen kilpailun direktiivin ja yhteenliittämisdirektiivin mukaisesti vain 
yleisiä televerkkoja ja/tai yleisiä puhelintoimintapalveluja tarjoavia 
organisaatioita voidaan vaatia kansallisissa järjestelmissä suorittamaan 
maksuja yleispalvelurahastoon tai lisämaksujärjestelmään. 
Maksuvaatimusten on kuitenkin oltava syrjimättömyyden ja suhteellisuuden 
periaatteiden mukaisia sekä vuoden 1996 maaliskuussa kokoontuneessa 
televiestintäneuvostossa komission kyseistä asiaa koskevan lausunnon 
mukaisia (katso liite D). Tämä merkitsee sitä, että maksuja voidaan vaatia 
ainoastaan puhelintoimintapalvelujen tarjoajilta niiden yleisten 
televerkkojen käytön perusteella. 
Direktiivin 96/19/EY mukaisesti jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle 
puhelintoiminnasta ja yleisten televerkkojen tarjonnasta viimeistään 1 päivänä 
tammikuuta 1997. Arvioidessaan puhelintoimintaa ja yleisten televerkkojen 
tarjontaa koskevia toimilupa- ja ilmoitusmenettelyjä komissio arvioi niissä 
hakemuksissa, jotka koskevat velvoitteiden myöntämistä/ laajentamista 
markkinatulokkaille ja/tai matkaviestinoperaattoreille, erityisesti sitä, jaetaanko 
rasite puolueettomin ja syrjimättömin perustein ja suhteellisuuden periaatetta 
noudattaen. Kyseisten jäsenvaltioiden on siksi annettava mahdollisimman 
yksityiskohtaiset tiedot tällaisten hakemusten /laajennusten mahdollisista 
perusteluista, jotta komissio voi tehdä arvionsa muun muassa 
matkaviestinpalvelun ja kiinteän puhelintoimintapalvelun välisestä 
korvaavuudesta. 
18 Katso yhteenliittämisdirektiivin 5 artiklan 5 kohta. 
17 
Komissio ottaa kantaa näihin rahoitusjärjestelmiin niiden virallisten päätösten 
yhteydessä, jotka se tekee arvioituaan, sopivatko jäsenvaltioiden ilmoittamat 
kansalliset ilmoitus- tai toimilupajärjestelmät yhteen. 
15. Sellaisia organisaatioita, joi!la ei ole velvollisuutta osallistua yleispalvelun 
rahoittamiseen, ovat esimerkiksi (i) yritysverkkoja tai suljetuille 
käyttäjäryhmille tarkoitettuja palveluja tarjoavat yksityiset verkko-operaattorit, 
(ii) dataliikennettä tai lisäarvopalveluja (kuten sähköpostia) tarjoavat 
palveluntarjoajat sekä (iii) palveluntarjoajat, jotka tarjoavat sellaisia 
parannettuja puhelintoimintapalveluja19 kuten videoneuvotteluja, 
puhepostipalveluja ja sellaisia kysely» ja vastauspalveluja, kuten kotipankki 
tai teleavusteinen ostosten teko. 
Yleispalvelun maksuperuste voi kehittyä ajan mittaan tekniikan ja 
markkinoiden rakenteen muutoksen perusteella. 
16. Kansallisissa järjestelmissä maksut on jaettava soveliaiden markkinoilla 
toimivien kesken sen mukaan, miten ne toimivat asiaankuuluvilla 
markkinoilla. Tätä tarkoitusta varten kansallisissa järjestelmissä on luotava 
menettelyt niiden markkinoiden määrittelemiseksi selkeästi, joilla tällainen 
toiminta mitataan, ja maksuperustan määrittämiseksi avoimesti kullekin 
rahoitusjärjestelmään osallistuvalle soveliaalle organisaatiolle. 
17. Kansallisissa järjestelmissä on huolehdittava siitä, että 14 kohdassa 
määritellyiltä soveliailta organisaatioilta perityt maksut lasketaan 
puolueettomalla, avoimella, syrjimättömällä ja suhteellisella tavalla. Tämän 
varmistamiseksi kansallisten järjestelmien on noudatettava seuraavia 
periaatteita: 
17.1 Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltiot voivat määrittää 
kansallisissa järjestelmissä käytettävät erityisperusteet maksujen 
jakamiseksi soveliaiden markkinoilla toimivien kesken, jos nämä perusteet 
täyttävät 16 kohdan vaatimukset. 
17.2 Kansallisissa järjestelmissä olisi huolehdittava siitä, ettei maksujen 
jakaminen vääristä investointialoitteita ja taloudellista tehokkuutta. 
17.3 Kansallisissa järjestelmissä olisi varmistettava, että soveliaiden 
organisaatioiden markkinaosuuksien määrittämiseksi valitut perusteet eivät 
luo epäsuhtaa tiettyjen markkinoilla toimivien välille tai syrji niitä. 
Soveliaiden organisaatioiden toiminnan arvioimiseen voidaan käyttää useita 
mittareita, kuten bruttotuloja, puheluminuutteja, tilaajamäärää ja kokonaisvoittoa. 
Mitä menetelmää sitten käytetäänkin, sen pitäisi olla suhteellinen, syrjimätön ja 
avoin, ja sen olisi lisättävä kilpailua ja samalla estettävä epäoikeudenmukaisten 
hallinnollisten tai kirjanpitoa koskevien rasitteiden syntyminen kyseisille markkinoilla 
toimiville. Jäsenvaltioiden olisi esimerkiksi vältettävä perusteita, jotka vääristävät 
epäoikeudenmukaisesti markkinoille pääsyä, markkinoilla toimivien toimintaa tai 
niiden tekemiä investointeja. 
17.4 Kansallisissa järjestelmissä olisi varmistettava, että maksuja peritä moneen 
kertaan. 
19 Puhelintoimintapalvelujen tarjoamista Internetin välityksellä ci pidetii nykyisin yleisesti saatavilla 
olevana puhelintoimintapalveluna (katso komission ilmoitus [...] puhelintoiminnasta Internetissä 
direktiivin 90/388/ETY nojalla). Nykyisin ei siis voida periä maksuja Internet-palvelujen tarjoajilta, 
vaikka Internet-yhteyttä oman verkkonsa välityksellä tarjoavat organisaatiot olisivat tavallisesti 
suorittaneet maksuja sen perusteella, että ne toimivat yleisessä verkossa. 
18 
Esimerkkinä moninkertaisesta perimisestä olisi kiinteiden johtojen välityksellä 
palvelua tarjoava organisaatio, jota vaadittaisiin suorittamaan maksuja suoraan 
yleispalvelurahastoon toimintansa (esim. bruttotulojensa) perusteella, vaikka 
verkko-operaattori on yleisten televerkkojen tarjoajana määrittänyt kiinteiden 
johtojen tariffit sellaisiksi, että se saisi takaisin yleispalvelun rahoittamiseksi 
suorittamat omat maksunsa. Tällaisessa tilanteessa kyseinen palvelujen tarjoaja 
suorittaisi maksun yleispalveluvelvoitteen kustannuksiin kahteen kertaan suorana ja 
välillisenä maksuna. 
6. PÄÄTELMÄ 
Tässä tiedonannossa on määritelty perusteet, joita komissio käyttää arvioidessaan 
kustannuslaskenta- ja rahoitusnäkökohtia yleispalvelua koskevissa kansallisissa 
järjestelmissä, joista on ilmoitettava komissiolle täydellisen kilpailun direktiivissä 
säädettyjen määräaikojen mukaisesti. 
Komission aikomuksena on tarkistaa sille ilmoitetut järjestelmät vuoden 1997 
ensimmäisen puoliskon aikana, jotta jäsenvaltiot voivat toteuttaa tarvittavat toimet 
tällaisten järjestelmien mukauttamiseksi yhteisön oikeuteen hyvissä ajoin niin, että 
televiestintämarkkinoiden täydellinen vapauttaminen 1 päivään tammikuuta 1998 
mennessä on mahdollista. 
Komissio tekee päätelmät ilmoitettujen järjestelmien arvioinnissa saadun kokemuksen 
perusteella ja yleispalvelun kustannuslaskennan ja rahoituksen käytännön näkökohtia 
kilpailuympäristössä tarkastelevan tärkeän tutkimuksen perusteella. Päätelmät 
laaditaan käytännöllisiksi suuntaviivoiksi teleteollisuudelle, sääntelystä huolehtiville ja 
käyttäjille parhaiden mahdollisten käytäntöjen kehittämiseksi yhteisössä. 
Tämä tiedonanto annetaan nyt jäsenvaltioille auttamaan niitä kansallisten 
järjestelmiensä viimeistelyssä. 
19 
LIITE A: YLEISPALVELUA KOSKEVAT YHTEISÖN OIKEUDEN 
ASIANMUKAISET SÄÄNNÖKSET 
Täydellisen kilpailun direktiivin 4 c artikla20 
"Kaikissa kansallisissa suunnitelmissa, joita tarvitaan yleispalveluvelvoitteiden tarjoamisesta 
teleorganisaatioille aiheutuvien nettokustannusten jakamiseksi muiden organisaatioiden kanssa 
riippumatta siitä, sisältyykö niihin lisäkustannusjärjestelmä tai yleispalvelurahasto, ja sanotun 
kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston ehdottamaa yhdenmukaistamista 
avoimen verkon tarjoamisen yhteydessä, on 
(a) otettava huomioon, että niitä voidaan soveltaa ainoastaan yrityksiin, jotka tarjoavat yleisiä 
televerkkoja; 
(b) jaettava vastaavat kustannukset jokaisen yrityksen kesken puolueettomia ja ketään 
syrjimättömiä perusteita noudattaen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. 
Jäsenvaltioiden on annettava kaikki tällaiset suunnitelmat komissiolle tiedoksi, jotta se voi tarkistaa, 
että suunnitelmat ovat perustamissopimuksen mukaisia. 
Jäsenvaltioiden on sallittava teleorganisaatioidensa saattaa tariffinsa tasapainoon ottaen huomioon 
erityiset markkinaolot ja tarpeen varmistaa yleispalvelun hinnallinen kannattavuus, ja erityisesti 
jäsenvaltioiden on annettava teletoiminnan harjoittajille lupa mukauttaa nykyisiä maksujaan, jotka 
eivät ole kustannusten mukaisia ja jotka lisäävät yleispalvelun tarjoamisrasitetta, todellisiin 
kustannuksiin perustuvien tariffien saavuttamiseksi. Jos tällaista tasapainottamista ei voida saada 
valmiiksi ennen 1 päivää tammikuuta 1998, kyseessä olevan jäsenvaltion on toimitettava 
komissiolle kertomus jäljellä olevan tariffien epätasapainon tulevasta asteittaisesta poistamisesta. 
Kertomukseen on sisällyttävä yksityiskohtainen toteuttamisaikataulu. 
Kolme kuukautta sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat antaneet yhdysliikenteen 
edellytykset yhdenmukaistavan direktiivin, komissio arvioi joka tapauksessa, ovatko lisäaloitteet 
tarpeellisia molempien direktiivien johdonmukaisuuden varmistamiseksi, ja toteuttaa tarvittavat 
toimenpiteet. 
Lisäksi komissio tarkastaa viimeistään 1 päivään tammikuuta 2003 mennessä jäsenvaltioiden 
tilanteen ja arvioi erityisesti, rajoittavatko käytössä olevat rahoitussuunnitelmat kyseisille 
markkinoille pääsyä. Tällöin komissio tutkii, onko olemassa muita menettelytapoja, ja tekee 
aiheelliset ehdotukset." 
20 Täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY 
muuttamisesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 annettu komission direktiivi ("täydellisen kilpailun 
direktiivi") 
20 
YhteenUïttàitiisdîrektiivin 2 artiklaa g alakohta21 
(g) 'yleispalvelulla' määriteltyä tietynlaatuisten palvelujen vähimmäismäärää, joka on kaikkien 
käyttäjien saatavilla käyttäjien maantieteellisestä sijainnista riippumatta erityiset kansalliset 
edellytykset huomioon ottaen kohtuulliseen hintaan." 
Yateenliittanibdirekttivin 5 artikla21 
"Yhteenliittäminen ja yleispalvelumaksut 
1. Jos jäsenvaltio katsoo tämän artiklan säännösten mukaisesti, että yleispalveluvelvoitteet 
muodostavat kohtuuttoman rasitteen organisaatiolle, se voi ottaa käyttöön menettelyjä 
yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten jakamiseksi muiden yleisiä televerkkoja 
ylläpitävien ja/tai yleisesti saatavilla olevien puhelinliikenteen palveluja tarjoavien 
organisaatioiden kanssa. Jäsenvaltioiden on vaadittavia maksuja määrittäessään otettava 
asianmukaisesti huomioon avoimuuden, syrjimättömyyden ja suhteellisuuden periaatteet. 
Ainoastaan liitteessä I olevassa 1 osassa mainittuja yleisiä televerkkoja ja yleisesti 
saatavilla olevia telepalveluja voidaan rahoittaa tällä tavalla. 
2. Yleispalveluvelvoitteiden kustannuksiin liittyvät mahdolliset maksut voivat perustua 
erityiseen tätä tarkoitusta varten toteutettuun järjestelmään, jota hallinnoi edunsaajista 
riippumaton elin, ja/tai ne voidaan maksaa yhteenliittämismaksuun lisättynä lisämaksuna. 
3. Jotta yleispalvelun tarjoamisesta mahdollisesti aiheutuva rasite voidaan määritellä, on 
organisaatioiden, joilla on yleispalveluvelvoitteita, kansallisten sääntelyviranomaisten 
pyynnöstä laskettava tällaisten velvollisuuksien nettokustannukset liitteen III mukaisesti. 
Yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten laskentaa valvoo kansallinen 
sääntelyviranomainen tai muu toimivaltainen, organisaatioista riippumaton ja kansallisen 
sääntelyviranomaisen hyväksymä elin. Kustannuslaskennan tulosten ja tarkastusten 
johtopäätökset on julkistettava 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 
4. Perustelluissa tapauksissa 3 kohdassa tarkoitetun kustannuslaskennan perusteella ja ottaen 
huomioon yleispalvelua tarjoavalle organisaatiolle mahdollisesti koituvan markkinaedun, 
kansallisten sääntelyviranomaisten on päätettävä, onko perusteltua käyttää yleispalvelujen 
nettokustannusten jakamismenettelyä. 
5. Jos 4 kohdassa tarkoitettuja menettelyjä on toteutettu, kansallisten sääntelyviranomaisten 
on varmistettava, että kustannusten jakoperiaatteet ja käytettävän menettelyn 
yksityiskohdat ovat julkisia 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti. 
Kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että vuosittain julkaistaan kertomus, 
jossa on yleispalveluvelvoitteiden kustannuslaskelma ja jossa määritellään kaikilta 
osapuolilta vaadittavat maksut. 
6. Siihen asti, kun 3, 4 ja 5 kohdassa kuvattu menettely on pantu täytäntöön, kaikista 
yhteenliittämisen osapuolille kuuluvista maksuista, jotka sisältävät 
yleispalveluvelvoitteiden kustannuksiin liittyvän maksun tai toimivat sellaisena, 
ilmoitetaan ennen niiden käyttöönottoa kansalliselle sääntelyviranomaiselle. Jos 
kansallinen sääntelyviranomainen katsoo joko omasta aloitteestaan tai asianomaisen 
21 Neuvoston yhteinen kanta (EY) N:o 34/96, vahvistettu 18 päivänä kesäkuuta 1996 Euroopan 
parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/.../EY antamiseksi ... päivänä ...kuuta .... televiestinnän 
yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja 
yhteentoimivuuden varmistamiseksi 
21 
perustellun pyynnön johdosta, että tällaiset maksut ovat liian suuria, kyseessä olevaa 
organisaatiota on vaadittava alentamaan kyseisiä maksuja. Tällaisia vähennyksiä on 
sovellettava takautuvasti maksujen käyttöönottopäivästä alkaen, mutta aikaisintaan 1 
päivästä tammikuuta 1998." 
Yhteenliittämisdirektiivin liitteessä 1 oleva 1 osa2* 
"Yleinen kiinteä puhelinverkko 
Yleisellä kiinteällä puhelinverkolla tarkoitetaan yleistä kytkentäistä televerkkoa, joka mahdollistaa 
puheen ja 3,1 kHz.n kaistaleveydellä siirrettävän ääni-informaation välittämisen verkon kiinteiden 
liitäntäpisteiden välillä, mahdollistaen muun muassa 
- puhelintoiminnan, 
- III ryhmän telekopiontiyhteydet ITU-T -suositusten T-sarjan mukaisesti, 
- äänikaistaisen datasiirron modeemin avulla vähintään 2400 bitin sekuntinopeudella ITU-T 
suositusten V-sarjan mukaisesti. 
Yhteys loppukäyttäjän verkkoliitäntäpisteeseen saadaan kansallisen numerointisuunnitelman 
numeroa tai numeroita käyttäen. 
Yleinen kiinteä puhelinpalvelu avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta 
puhelintoimintaan 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston 
direktiivin 95/62/EY22 mukaisesti 
Yleisellä kiinteällä puhelinpalvelulla tarkoitetaan palvelujen tarjoamista kiinteissä sijaintipaikoissa 
oleville loppukäyttäjille kotimaan- ja ulkomaanpuhelujen ottamiseksi ja vastaanottamiseksi, ja 
niihin voi sisältyä yhteydet hätänumeropalveluihin (112), operaattoripalvelut, 
puhelinluettelopalvelut, yleisöpuhelimet, erityisehdoin välitettävät palvelut ja/tai erityislaitteiden 
tarjoaminen vammaisille tai henkilöille, joilla on sosiaalisia erityistarpeita. 
Yhteys loppukäyttäjään saadaan kansallisen numerointisuunnitelman mukaista numeroa tai 
numeroita käyttäen." 
22 EYVLN:oL321,30.12.1995,s.6 
22 
Yhteenliittämisdirektiivin liite III11 
PUHELINLIIKENNETTÄ KOSKEVIEN YLEISPALVELUVELVOITTEIDEN 
KUSTANNUSTEN LASKENTA 
5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu 
"Yleispalveluvelvoitteilla tarkoitetaan jäsenvaltion organisaatiolle asettamia velvoitteita, jotka 
koskevat televerkon ja -palvelujen tarjoamista kaikkialla tietyllä maantieteellisellä alueella, 
tarvittaessa mukaan lukien kyseiselle maantieteelliselle alueelle kyseisten palvelujen tarjoamiseksi 
lasketut keskihinnat. 
Yleispalveluvelvoitteiden kustannukset lasketaan organisaatiolle teletoiminnan harjoittamisesta 
yleispalveluvelvoitteiden mukaisesti aiheutuneiden nettokustannusten ja teletoiminnan 
harjoittamisesta ilman yleispalveluvelvoitteita aiheutuneiden nettokustannusten erotuksen 
perusteella. 
Tätä sovelletaan riippumatta siitä, onko tietyssä jäsenvaltiossa sijaitseva verkko jo täysin valmis vai 
onko se vielä kehitys-ja laajentumisvaiheessa. 
Laskentamenetelmä perustuu kustannuksiin, jotka liittyvät: 
(i) palvelujen yksilöityihin osiin, joita voidaan tarjota ainoastaan tappiollisesti tai 
tavanomaisista kaupallisista vaatimuksista poikkeavilla kustannusehdoilla. 
Tähän ryhmään voivat sisältyä osapalvelut kuten hätänumeropalvelut, tietyt 
yleisöpuhelimet, tietyt vammaisille tarkoitetut palvelut tai laitteet jne. 
(ii) tiettyihin loppukäyttäjiin tai loppukäyttäjien ryhmiin, joille tietyn televerkon ja -palvelujen 
tarjoamisesta aiheutuneet kustannukset, saatu tuotto ja jäsenvaltion maantieteellisin 
perustein mahdollisesti määräämät keskihinnat huomioon ottaen voidaan tarjota palveluja 
ainoastaan tappiollisesti tai tavanomaisista kaupallisista vaatimuksista poikkeavilla 
kustannusehdoilla. 
Tähän ryhmään kuuluvat ne loppukäyttäjät tai loppukäyttäjäiyhmät, jotka eivät saisi 
palveluja sellaiselta kaupalliselta operaattorilta, jolla ei ole velvollisuutta tarjota 
yleispalveluja. 
Syrjäisillä alueilla, joilla verkot ovat laajentumisvaiheessa, kustannuslaskennan olisi perustuttava 
niiden loppukäyttäjien tai loppukäyttäjäryhmien palvelemiseen liittyviin lisäkustannuksiin, joita 
kilpailulliseen ympäristöön kuuluvia tavanomaisia kaupallisia periaatteita soveltava operaattori ei 
palvelisi. 
Tuotto otetaan huomioon nettokustannuksia laskettaessa. Kustannusten ja tulojen olisi oltava 
ennakoivia." 
23 
LIITE B: LIITTYMISTÄ AIHEUTUVIEN ALIJÄÄMIEN 
KORVAUSJÄRJESTELMÄT 
Liittymistä aiheutuvien alijäämien korvausjärjestelmien arviointiperusteet 
Kuten kansallisten järjestelmien arviointiperusteiden yhteydessä on edellä esitetty, 
jäsenvaltiot voivat perustaa erillisiä mekanismeja, joissa käsitellään rajoittavan 
sääntelyn aiheuttamia seurauksia hallitsevassa asemassa olevan operaattorin 
tariffirakenteisiin. Mekanismeilla tarkoitetaan operaattorin keinoja säädellä tariffien 
tasapainottamisen etenemisnopeutta niin, että se täyttää täydellisen kilpailun 
direktiivissä asetetun tasapainottamisvaatimuksen. 
Kyseisten järjestelmien on oltava erillään jäsenvaltion yleispalveluvelvoitteen 
nettokustannusten laskennan ja rahoittamisen kansallisesta järjestelmästä. 
Järjestelmien on perustuttava puolueettomille, avoimille, syrjimättömille ja 
suhteellisille menettelyille ja lähtökohdille, ja ne olisi perustettava vain määräajaksi. 
Näiden edellytysten täyttämiseksi järjestelmien on noudatettava seuraavia 
periaatteita. 
1. Operaattorit, joita asia koskee, saavat 1 päivän tammikuuta 1998 jälkeen 
yksityisasiakkaiden liittymiin huomattavia sisäisiä tukia, jotka ylittävät 
tavanomaisen kaupallisen käytännön mukaan odotettavat tulot (Toisin sanoen 
kyseisiin operaattoreihin on sovellettu sääntelyä, jonka rajoitukset ovat 
estäneet niitä saattamasta tariffien tasapainottamista loppuun. Tämän 
seurauksena tariffirakenteet ovat melkoisesti epätasapainossa 
paikallisliittymän tarjoamiseen sijoitettuun pääomaan nähden.). 
2. Alijäämien korvausjärjestelmiä olisi toteutettava vain määräaikaisesti ja 
ainoastaan 1 päivään tammikuuta 2000 saakka. 
Periaatteessa liittymistä aiheutuvien alijäämien korvausjärjestelmissä 
otetaan yhteenliittämishintaa laskettaessa lähtökohdaksi hallitsevassa 
asemassa olevan operaattorin vähittäishintarakenne (tai kannattavuus sen 
useilla eri liiketoiminta-alueilla) ja annetaan näistä hinnoista alennus, jotta 
saadaan tietyntyyppiseen puheluun tai palveluun liittämisen hinta. Näin 
ollen hinta lasketaan pikemminkin vähennyslaskun kuin yhteenlaskun avulla, 
jonka lähtökohtana ovat tosiasialliset kustannukset. 
Tämän seurauksena alijäämien korvausjärjestelmät estävät todellisen 
kilpailun syntymisen, koska kilpailijat (markkinatulokkaat) pakotetaan 
perimään korkeita hintoja niistä palveluista, jotka osaltaan vaikuttavat 
liittymistä aiheutuvien alijäämien syntymiseen hallitsevassa asemassa 
olevalle operaattorille. Tällainen yhteenliittämisen hinnoittelujärjestelmä ei 
kannusta kyseistä operaattoria suhteuttamaan hintojaan kustannuksiin. 
Vaikutukset vääristävät teollisuuden investointeja, ja niitä voidaan pitää 
ainoastaan väliaikaisena poikkeuksena perustamissopimuksen 
kilpailusäännöistä. 
24 
3. Liittymistä aiheutuvien alijäämien korvausjärjestelmissä on vaadittava väitetyn 
alijäämän selkeää yksilöintiä, jonka on oltava laskettu suhteellisella, 
syrjimättömällä ja avoimella tavalla. Laskennan on oltava riippumattomalla 
tavalla todennettavissa. Siinä on yksilöitävä liittymän tarjontaan käytetyn 
pääoman kohdentaminen sekä kaikki yhteiset kustannukset, jotka on 
kohdennettava suhteellisuuden ja syrjimättömyyden periaatteiden mukaisesti. 
4. Alijäämien korvausjärjestelmien avoimuuden turvaaminen on erityisen 
tärkeää, kun otetaan huomioon hallitsevassa asemassa olevan operaattorin 
päätösvalta yhteisten kustannusten kohdentamiseksi liiketoiminnassaan. 
Alijäämien korvausjärjestelmiä ei pitäisi käyttää ainoastaan hallitsevassa 
asemassa olevan operaattorin tehottoman toiminnan rahoittamiseen. 
5. Kyseisten järjestelmien toteuttamisesta sekä niiden asteittaisen lopettamisen 
aikataulusta on ilmoitettava komissiolle yleispalvelun kansallisten järjestelmiä 
koskevan ilmoituksen yhteydessä (eli 11 päivään tammikuuta 1997 
mennessä). 
Jos kyseisiä ilmoituksia ei ole saatu, komissio ei voi arvioida, ovatko 
kansalliset järjestelmät Euroopan yhteisön perustamissopimuksen mukaiset. 
6. Liittymistä aiheutuvien alijäämien korvausjärjestelmien on oltava 
rakenteellisesti erillään yleispalvelun kansallisista järjestelmistä. 
Alijäämien korvausjärjestelmien tarkoituksena on käsitellä hallitsevassa 
asemassa olevan operaattorin ohittamisen ja niin sanotun kerman kuorinnan 
vaikutuksia, joita rajoittava sääntely on aiheuttanut kyseisen operaattorin 
tariffirakenteisiin. Alijäämä ei tarkoita kyseiselle operaattorille aiheutunutta 
todellista tappiota, eikä siksi kuulu yleispalvelun osien tarjoamisen 
nettokustannuksiin. 
7. Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi huolehdittava siitä, että muut 
markkinoilla toimivat suorittavat maksuja liittymistä aiheutuvien alijäämien 
peittämiseksi vain sellaisissa tapauksissa, joissa kilpailija käyttää jotakin osaa 
hallitsevassa asemassa olevan operaattorin verkosta (eli liittyy tämän 
verkkoon) puhelun siirtämiseksi. 
Jos kilpailija pystyy tarjoamaan asiakkaille päästä päähän -palvelun, johon 
ei käytetä hallitsevassa asemassa olevan operaattorin verkkoa tai jota varten 
ei liitytä siihen, liittymistä aiheutuvan alijäämän korvausta ei pitäisi 
maksaa. 
8. Liittymistä aiheutuvan alijäämän korvausjärjestelmään suoritettavat maksut 
on laskettava sen alijäämän korvausmaksun perusteella, jonka hallitsevassa 
asemassa oleva operaattori olisi saanut (tariffi)tuloina, mutta joka maksetaan 
kilpailijalle, vaikka puhelu siirrettiin osittain hallitsevassa asemassa olevan 
operaattorin verkon kautta23. Markkinoita laajentavien kilpailuvaikutusten 
vuoksi alijäämän korvausjärjestelmään suoritettava maksu on pienempi kuin 
23 Jos yhteenliittämistä ei tapahdu, alijäämän korvausjärjestelmään ei suoriteta maksua. 
25 
alijäämän peittämiseksi suoritettava täysi maksu, jonka hallitsevassa asemassa 
oleva operaattori olisi saanut, jos se olisi siirtänyt puhelun 
kokonaisuudessaan. Osaa yhdysliikenteestä on pidettävä uutena liikenteenä, 
josta ei makseta hallitsevassa asemassa olevalle operaattorille tarkoitettua 
maksuosuutta. 
LIITE C: 27 PÄIVÄNÄ MAALISKUUTA 1996 KOKOONTUNEEN 
1910:NNEN TELEVIESTINTÄNEUVOSTON PÖYTÄKIRJAAN 
TEHTY KOMISSION LAUSUNTO YLEISPALVELUN 
MAKSAJISTA 
Direktiiviehdotusta televiestinnän yhteenliittämisestä koskevan yhteisen kannan 5 
artiklan 1 kohdan osalta komissio muistuttaa, että täydellisen kilpailun toteuttamista 
televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 13 
päivänä maaliskuuta 1996 annetun komission direktiivin N:o 96/19/EY 4 c artiklassa 
säädetään, että jos jäsenvaltiot perustavat järjestelmiä yleispalveluvelvoitteiden 
nettokustannusten jakamiseksi, niiden on sovellettava tätä järjestelmää yleisiä 
televerkkoja tarjoaviin yrityksiin. Direktiivissä säädetään myös, että kustannukset on 
jaettava puolueettomien ja syrjimättömien perusteiden mukaan ja 
suhteellisuusperiaatetta noudattaen. Tämän periaatteen mukaisesti osuuksien 
maksamisen tarkoituksena tulisi olla, kuten komission direktiivin johdanto-osan 19 
kappaleessa korostetaan, ainoastaan sen varmistaminen, että markkinoilla toimivat 
osallistuvat yleispalvelujen rahoitukseen. Komissio huomauttaa, että avoimen verkon 
tarjoamisen (ONP) soveltamista puhelintoimintaan koskevassa Euroopan parlamentin 
ja neuvoston direktiivissä 95/62/EY määritellään yleispalvelun velvoitteiden 
soveltamisala, jonka kustannukset voidaan rahoittaa yleispalvelujärjestelmillä. Lisäksi 
syrjimättömyyden periaate on yleispalvelun velvoitteiden osalta ristiriidassa sellaisten 
rahoitusjärjestelmien kanssa, jotka aiheuttavat kaksinkertaisia maksuosuuksia 
yleispalvelujen kustannuksista samassa jäsenvaltiossa tai sen, että kaikki 
telemarkkinoilla toimivat yritykset subventoivat puhelintoiminnan harjoittajia. Tämän 
johdosta osuudet tulisi rajoittaa yleispalvelun määritelmän soveltamisalaan kuuluviin 
palveluihin. 
Komissio tulkitsee siis sekä komission direktiivin 4 c artiklan että yhteisen kannan 5 
artiklan 1 kohdan siten, että maksuja määrätään puhelintoimintapalvelujen tarjoajille 
vain siltä osin kuin ne käyttävät yleisiä televerkkoja. 
26 
LIITE D: LÄHINNÄ KANSALLISTA TASOA KOSKEVIA KANSALLISTEN 
JÄRJESTELMIEN NÄKÖKOHTIA 
Vaikka sisämarkkinoiden tarpeet ja pyrkimys korkeatasoiseen kuluttajansuojaan 
merkitsevät sitä, että yleispalvelun yhteinen käsite yhteisön tasolla on tarpeen, monet 
sen näkökohdat liittyvät kiinteästi kunkin jäsenvaltion omaan tilanteeseen. Tämän 
vuoksi kansallisille sääntelyviranomaisille on annettu huomattava vastuu päivittäisistä 
asioista ja esimerkiksi kohtuuhintaisen palvelun määrittämisestä kussakin 
jäsenvaltiossa. 
Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti useita yleispalveluvelvoitteiden hoitoa koskevia 
kysymyksiä käsitellään pääasiassa kansallisella tasolla. Näistä lähestymistavoista 
muodostuu yleinen rakenne, jonka piirissä kansalliset järjestelmät toimivat. 
Kansallisten järjestelmien on noudatettava yhteisön oikeutta ja erityisesti niiden on 
oltava suhteellisia, syrjimättömiä, avoimia sekä puolueettomiin lähtökohtiin ja 
menettelyihin perustuvia. Vaikka tällaiset kysymykset eivät olekaan tämän 
tiedonannon painopisteenä, komissio tulee ilman muuta tutkimaan valitun 
lähestymistavan arvioidakseen kunnolla sille ilmoitetun kansallisen järjestelmän. 
Yleispalvelun takaamiseksi asetettavien erityisvelvoitteiden tarve 
- Ensimmäinen kysymys koskee sitä, onko tarpeen asettaa joillekin 
operaattoreille erityisvelvoitteita yleispalvelun tarjoamisesta vai 
saavutetaanko kohtuuhintaisen palvelun tarjoamisen yleistavoite 
operaattoreiden vapaaehtoisten erityistariffien ja/tai tietyille asiakkaille 
suunnattujen tariffijärjestelmien avulla. 
Suhteellisuuden periaate tarkoittaa sitä, että yleispalveluvelvoitteita olisi asetettava 
vain silloin, kun on vaarana, ettei kilpailuympäristössä saavuteta ilman 
erityismekanismeja tavoitetta tarjota kohtuuhintainen määritellyn tasoinen 
yleispalvelu määrätyllä alueella. Kyseisillä erityismekanismeilla jaetaan 
oikeudenmukaisesti markkinoilla toimivien kesken kaikki yksilöidyt kustannukset, 
joita yleispalvelun tarjoajalle tai tarjoajille on velvoitteesta aiheutunut. 
Hinnoittelupäätökset osana yleispalveluvelvoitteita 
- Toisena kysymyksenä ovat päätökset hinnoitteluperiaatteista (esimerkiksi 
kansalliset valinnat yhtenäisen kansallisen tariffin soveltamisesta tai 
mahdollisuudesta poiketa keskimääräisistä tariffeista jonkin 
verran/kohtuuhintaisuuden määrittäminen/mekanismit tariffien 
tasapainjttamisnopeuden valvomiseksi). 
Hinnoittelua koskeva yhteisön politiikka rajoittuu tiettyihin velvoitteisiin joidenkin 
palvelujen tariffien (esimerkiksi kiinteiden johtojen ja yhteenliittämismaksujen) 
kustannuksiin suhteuttamisesta sekä kohtuuhintaisuuden velvoitteeseen 
27 
yleispalvelun toimittamisessa24. Yhteisön politiikassa ei vaadita eikä estetä 
kansallisen tason päätöksiä esimerkiksi yhtenäisten kansallisten hintojen 
säilyttämisestä tai keskimääräisistä hinnoista poikkeamisesta sillä 
edellytyksellä, että palvelun yleistä kohtuuhintaisuutta ei saateta kyseenalaiseksi. 
Yleispalvelua koskevassa tiedonannossa komissio selvensi, että "entistä 
suuremman [tariffien] joustavuuden on edellytettävä sääntelyjärjestelmää, (i) 
joka sisältää kohtuuhintaisuuden turvaamisen kannalta aiheellisia ... toimia, (ii) 
jolla varmistetaan, ettei hintoja nosteta etäisten ja maaseutualueiden käyttäjien 
osalta, lukuun ottamatta kustannuksiin suhteuttamisen vuoksi tehtyjä tarkistuksia, 
korvaukseksi teletoiminnan harjoittajien tulonmenetyksistä, jotka johtuvat 
hinnanalennuksista muualla, ja (iii) jolla varmistetaan, että hintaerot korkeiden 
ja alhaisten kustannusten alueiden välillä eivät vaaranna yleispalvelun 
kohtuuhintaisuutta. " 
Yleispalveluvelvoitteen organisointi kansallisella tasolla 
Kun yleispalvelun tarjoaminen on päätetty uskoa yhden tai useamman 
organisaation tehtäväksi, kansallisen sääntelyviranomaiset todennäköisesti 
päättävät joistakin muista kansallisten järjestelmien toimintaan vaikuttavista 
asioista: 
- asetetaanko jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion tietyillä alueilla yleispalveluvelvoitteita 
yhdelle vai useammalle palvelun tarjoajalle; 
- asetetaanko yleispalveluvelvoitteet maantieteellisten alueiden (esimerkiksi 
jäsenvaltion koko alueen vai jonkin seudun) perusteella vai palveluluokittain 
(esimerkiksi yleisten puhelintoimintapalvelujen tai yleisöpuhelimien tarjonnan 
perusteella); 
- yleispalveluvelvoitteiden asettamismenettelyt (esimerkiksi sääntelyn 
avulla/tarjouspyyntömenettelyjä käyttämällä/velvoitteiden tarkistamisaikataulu); 
- hallinnolliset näkökohdat (esimerkiksi yleispalvelurahaston rakenne ja 
hoito/yleispalvelun maksumekanismit esimerkiksi rahastosta/suorana valtion 
rahoituksena/tukea tarvitseville asiakkaille suoraan palvelusetelien 
avulla/maksujen laadun arviointi). 
Yleispalvelumaksut "pay or play" (maksu tai palvelu) -järjestelmien avulla 
Yksi tärkeimmistä esille otettavista asioista on valita yleispalvelun tarjoaja(t) ja se, 
miten se tai ne valitaan. Tässäkin asiassa päätös tehdään lähinnä 
toissijaisuusperiaatteen mukaisesti, kunhan puolueettomuuden, suhteellisuuden, 
syrjimättömyyden ja avoimuuden yleisperiaatteet otetaan huomioon. 
24 Katso KOM(96) 419, ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi avoimen verkon 
tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä, 
annettu 11 päivänä syyskuuta 1996 (korvaa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 
95/62/EY). 
28 
Samalla ei pitäisi ilman muuta olettaa, että nykyisen yleispalvelun tarjoajan on 
jatkettava palvelun tarjoamista tai oltava ainoa palvelun tarjoaja tai yleispalvelua on 
tarjottava edelleen yhtenä kokonaispakettina. Kaikissa järjestelmissä on tärkeää 
huolehtia siitä, että niissä on riittävästi kannustimia yleispalvelun kannattavaan 
tarjoamiseen. Tämä rajoittaa mahdollisia markkinoille tulon ja investointien 
vääristymiä, sillä yleispalvelun aiheuttamat investoinnit voivat olla tarpeettoman 
suuria. 
Eräs keino tämän saavuttamiseksi on avata joitakin yleispalvelun osia koskeva 
tarjouskilpailu joko maantieteelliseltä pohjalta tai tietyistä palvelun osista, kuten 
esimerkiksi yleisöpuhelimien tarjonnasta. Näin yleispalvelun osien saman- tai 
paremmanlaatuisesta tarjoamisesta voitaisiin kilpailla, ja kilpailun voittaisi se 
organisaatio, joka tarjoaisi määrätynlaatuista palvelua alhaisimmalla tuella. Jos 
tarjouskilpailu ei tuottaisi tuloksia, kansalliselle sääntelyviranomaiselle jäisi toimivalta 
asettaa yleispalveluvelvoitteita. 
Toinen keino olisi pyytää tarjouksia kilpailijoilta yllä kuvatulla tavalla, mutta 
luvakesopimusehdoin (eli palvelu, laatu ja asiakkaalta perittävät hinnat on 
määritelty). Yleispalveluvelvoite myönnettäisiin sille palvelun tarjoajalle, joka 
tarvitsisi vähiten tukea yleispalvelun osan tarjoamiseksi taloudellisesti 
kannattamattomalla alueella. Tämä lähestymistapa on ehkä erityisen tärkeä 
jäsenvaltioissa, joissa verkkoa ei vielä ole rakennettu valmiiksi kaikilla alueilla. 
Luvakesopimuksiin liittyy kiinteästi suhde yleispalvelua tarjoavien ja sen 
kustannuksiin osallistuvien välillä. Yleisesti ottaen yleispalvelun osien tarjonnan 
nettokustannusten olisi oltava palvelun tarjoajille samaa suuruusluokkaa kuin 
maksujen, joita niiltä muuten perittäisiin rahoitusmekanismin avulla. Näiden 
kustannusten arvioinnissa olisi otettava huomioon kaupalliset ja markkinointiedut, 
joita voidaan katsoa syntyvän yleispalvelun tarjoajana olemisesta. Tätä kutsutaan 
usein "pay or play" (maksu tai palvelu) -menettelyksi, vaikka todellisuudessa se 
todennäköisemmin merkitsee "pay and play" (maksu sekä palvelu) -menettelyä. 
29 
SANASTO 
Liittymäpääoma 
Liittymästä aiheutuva alijäämä 
Vältettävissä olevat (palvelun 
vähenemisestä aiheutuvat) 
kustannukset Pääoma, jota käytetään siihen, että asiakkaalle tarjotaan 
paikallisliittymä yleiseen puhelinverkkoon. 
Liittymästä aiheutuva alijäämä syntyy silloin, kun 
operaattori ei saa liittymis-ja vuokramaksutuloista 
kohtuullista tuottoa liittymän tarjoamiseen käyttämälleen 
pääomalle. 
Palvelun lisäyksestä aiheutuvia kustannuksia vastaava 
käsite paitsi, että tuotoksen "ulkoiseen" lisäykseen liittyvien 
kustannusten sijasta pääpaino on kustannuksilla, jotka 
voidaan välttää tuotosta vähentämällä. 
Käytetty pääoma 
Liittymismaksu 
Luvakesopimus 
Korkeiden kustannusten alue 
Käytettävä lisäpääoma 
Palvelun lisäyksestä aiheutuva 
kustannus 
Palvelun lisäyksestä syntyvät tulot 
Liittymän vuokramaksu 
Pitkällä aikavälillä vältettävissä olevat 
kustannukset 
Palvelun lisäyksestä aiheutuvat pitkän 
aikavälin kustannukset Tietyn palvelun tai alan (esim. paikallisliittymän, 
ulkomaanpuhelujen tai yleisöpuhelimien) tarjontaan 
käytettävissä olevat varat. 
Asiakkaan liittämisestä operaattorin verkkoon perittävä 
kertamaksu. 
Sellaisen velvoitteen tai oikeuden siirtäminen määräajaksi, 
jolla on julkinen tarkoitus ja johon kuuluu kaupallisella 
perusteella toteutettava toiminta. 
Alue, jonka puhelintoimintainfrastruktuuri on muita 
kehittymättömämpi ja jolla kustannukset tarjota asiakkaalle 
puhelinverkkoliittymä ovat huomattavasti korkeammat 
kuin kehittyneillä alueilla. 
Lisäpääoma, jota operaattori tarvitsee tietyn toiminnan 
toteuttamiseen. Toiminta (tai sen lisäys) voi liittyä 
esimerkiksi johonkin asiakkaaseen, asiakasryhmään tai 
tietyntyyppiseen palveluun. 
Kustannusstandardi, jolla mitataan tuotoksen (eli palvelun 
toimittamisen) vähäisen tai huomattavan lisäyksen tai 
vähenemisen aiheuttama kokonaiskustannusten muutos. 
Tietyn toiminnan (tai toiminnan lisäyksen) seurauksena 
syntyvä tulojen kokonaismuutos. 
Määräajoin perittävä kiinteä maksu, joka perustuu 
käyttäjän valitsemiin palveluihin ja toiminteisiin. 
Kustannukset, jotka operaattori voisi välttää pitkällä 
aikavälillä, jos se lopettaisi tietyn toiminnan (tai sen 
lisäyksen). 
Katso Pitkällä aikavälillä vältettävissä olevat 
kustannukset. 
30 
Taloudellisesti kannattamaton asiakas Asiakasta pidetään taloudellisesti kannattamattomana, kun 
asiakkaan tuottamien tulojen kokonaislisäys on pienempi 
kuin tämän palvelemisesta operaattorille koituvat 
lisäkustannukset. 
Palvelun lisäyksen aiheuttamat 
nettokustannukset 
Käytetyn pääoman tuottoaste 
Tariffien tasapainottaminen 
Menetetyt investoinnit 
Väistämättömät nettotappiot Palvelun lisäyksen aiheuttamat kustannukset kaikilla niihin 
liittyvillä palvelun lisäyksen aikaansaamilla tuloilla 
vähennettynä. 
Sama kuin kirjanpidollinen tuottoaste, joka on 
kirjanpidollisen voiton suhde käytettyyn kirjanpidolliseen 
pääomaan. 
Tapahtuma, jossa yleispalvelun osatekijöiden hintoja 
mukautetaan suhteessa toisiinsa (esimerkiksi otettaessa 
käyttöön kustannusten mukaisia hintoja). 
Investoinnit, jotka on kerran tehty ja joita ei voi enää saada 
täydellisinä takaisin. 
Nettotappiot, joita operaattori ei voi välttää, koska sillä on 
velvoite tarjota taloudellisesti kannattamatonta yleispalvelua 
tai tarjota palvelua taloudellisesti kannattamattomille 
asiakkaille. 
Taloudellisesti kannattamattomat 
palvelut 
Käyttäjä Palvelut, joiden tarjoamisen lisäyksen aiheuttamat 
kustannukset ovat suurempia kuin kaikki palvelun 
lisäyksestä operaattorin saamat niihin liittyvät tulot (jos 
niitä on) 
Käynäjillä tarkoitetaan loppukäyttäjiä, joihin kuuluvat 
kuluttajat (esim. yksityiskäyttäjät) ja palveluntarjoajat 
mukaan lukien teleorganisaatiot, jotka tarjoavat muiden 
tarjoamia tai muiden mahdollisesti tarjoamia palveluja. 
31 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 608 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
FI 15 08 
Luettelonumero : CB-CO-96-639-FI-C 
ISBN 92-78-12992-5 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg