Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto - Kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelma 1999-2001"

(2000/C 57/12)

ALUEIDEN KOMITEA, JOKA

ottaa huomioon komission tiedonannon "Kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelma 1999-2001" KOM(1998) 696 lopull.,

ottaa huomioon AK:n työvaliokunnan 15. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia aiheesta lausunto ja antaa lausunnon valmistelu valiokunta 5:n "Sosiaalipolitiikka - Kansanterveys - Kuluttajansuoja - Tutkimus - Matkailu" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 5:n syyskuun 6. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 181/99 rev. 2, jonka esittelijä oli Franz Jung, (D, PPE),

hyväksyi 17. ja 18. marraskuuta 1999 pitämässään 31. täysistunnossa (18. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Lähtötilanne

1.1.1. Markkinoiden maailmanlaajuistumisella ja teknologian kehityksellä on yhä laajempia ja pitkäaikaisempia vaikutuksia palveluihin, tuotteisiin ja markkinointiin. Kuluttajille tarjotaan yhä enemmän uusia tuotteita. Lisäksi tuotteet on yhä useammin valmistettu kuluttajan asuinvaltion tai jopa Euroopan unionin ulkopuolella. Teknisten innovaatioiden ja tieteen edistyksen myötä otetaan käyttöön yhä monimutkaisempia ja uudenaikaisempia tuotantomenetelmiä ja prosesseja, joiden pitkäaikaisvaikutuksia kuluttajien terveyteen ja turvallisuuteen ei voida aivan luotettavasti vielä arvioida.

1.1.2. Tämä kehitys tuo kuluttajapolitiikalle uusia tehtäviä ja vaikuttaa siten tulevaisuuden kuluttajapolitiikkaan. Eurooppalaiset kuluttajat odottavat tuotteilta ja palveluilta tiukkoja turvallisuus- ja terveysstandardeja ja asettavat odotuksillaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin politiikalle tavoitteita etenkin täytäntöönpanon, riskien arvioinnin ja lainsäädäntötoiminnan aloilla. Tämä nopean muutoksen leimaama kehitys edellyttää kuluttajilta runsaasti tietoa ja arviointikykyä, mitä heille ei toistaiseksi ole kaikilta aloilta kertynyt. Komission lähtökohtana on, että tämä lisää jäsenvaltioiden hallitusten toimintapainetta ja että tulevaisuudessa myös sääntelypolitiikassa tarvitaan paremman yhteistyön ja koordinoinnin lisäksi joustavaa ja tarpeet huomioon ottavaa toimintatapaa ja objektiivista politiikan suunnittelua, joka perustuu riippumattomaan tieteelliseen arviointiin. Lisäksi kuluttajien tiedonsaantimahdollisuuksia tulee laajentaa ja parantaa.

1.1.3. Markkinat ja niiden mukana kuluttajien odotukset muuttuvat myös palvelualalla. Yhä useammat tavalliset kuluttajat käyttävät esimerkiksi monimutkaisia rahoituspalveluja osana yksityisiä eläkejärjestelmiä. Palvelut on kuitenkin sovitettu tuotteita paremmin kuluttajien yksilöllisiin tarpeisiin. Tämä vaikeuttaa eri tarjoajien palveluiden vertailua ja heikentää siten kilpailupainetta. Tulevan kuluttajapolitiikan tehtävänä on ottaa tarjonnan monitahoistuminen huomioon myös osittain jo olemassa olevissa säännöksissä.

1.1.4. Markkinoiden vapauttaminen on viime vuosina muuttanut perustavasti tiettyjä aloja, joilla palvelujen toimittaminen oli aiemmin yksinomaan julkisen sektorin vastuulla. Näiden palvelujen tarjonnan vapauttamista perusteltiin ennen kaikkea kilpailun lisääntymisen kuluttajille tuomilla eduilla. Komissio muistuttaa, että lisätoimet saattavat olla tarpeen, jotta tavoiteltu hyöty todella saavutetaan.

1.1.5. Uuden tieto- ja viestintätekniikan ja etenkin Internetin nopea leviäminen muuttaa perusteellisesti markkinointi- ja myyntimenetelmiä. Internetin avulla kuluttajat voivat hankkia runsaasti haluamaansa tietoa ja tarjouksia. Siinä voi kuitenkin samalla piillä vaaroja, sillä etenkin elektronista kauppaa koskeva lainsäädäntökehys ei ole vielä täydellinen. Tällä alalla vallitseva toimintatarve avaa yhteisön tasolla lukuisia toimintakenttiä.

1.2. Taustaa

1.2.1. Amsterdamin sopimuksen uudelleenmuotoillussa 153 artiklassa yhteisö velvoitetaan kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi ja kuluttajien etujen suojaamiseksi turvaamaan kuluttajien terveys, turvallisuus ja taloudelliset edut ja edistämään kuluttajien oikeutta tiedonsaantiin ja koulutukseen sekä oikeutta järjestäytyä etujensa valvomiseksi.

1.2.2. Maastrichtin sopimuksessa tunnustettiin korkeatasoinen kuluttajansuoja ensi kertaa perussopimustasolla itsenäiseksi tavoitteeksi. Amsterdamin sopimuksen 153 artiklalla tämä tavoite vahvistetaan ja sitä kehitetään edelleen. Kuluttajapolitiikan jatkokehityksen kannalta on myös hyvin tärkeää, että tulevaisuudessa kuluttajansuojan vaatimukset otetaan huomioon suunniteltaessa ja toteutettaessa muita yhteisön politiikkoja ja toimia.

1.2.3. Tämä kuluttajien oikeuksien vahvistaminen ja kuluttajapolitiikan tunnustaminen itsenäiseksi politiikan alaksi oli myös yksi vaatimuksista, jotka alueiden komitea esitti komission tiedonannosta "Kuluttajapolitiikan ensisijaiset toimet 1996-1998" 13. kesäkuuta 1996 antamassaan lausunnossa(1).

1.3. Tavoitteet

Tällä lausunnolla alueiden komitea haluaa

- vahvistaa omalta osaltaan Euroopan unionin kuluttajansuojaa ja kuluttajien oikeuksia

- tukea komissiota sen kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelman 1999-2001 toimeenpanossa

- tehdä ehdotuksia kuluttajansuojan parantamiseksi

- korostaa jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisyhteisöjen vastuuta kuluttajansuojan toteuttamisesta Euroopassa

- edistää osaltaan komission, jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisyhteisöjen samoin kuin yritysten, kuluttajajärjestöjen ja kuluttajien aktiivista kuluttajapoliittista yhteistyötä.

2. Kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelman 1999-2001 sisältö

Kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelmassa 1999-2001 komissio hahmottelee tehtäväkentän, jonka tavoitteena on ajaa kuluttajien etuja entistä voimakkaammin koko Euroopan unionissa, taata korkeatasoiset turvallisuus- ja terveysstandardit sekä kunnioittaa täysimittaisesti EU:n kuluttajien taloudellisia etuja. Näiden kolmen ensisijaisen tavoitteen avulla komissio aikoo viedä kuluttajansuojan uudelle vuosituhannelle.

2.1. Kuluttajien etujen entistä voimakkaampi ajaminen kaikkialla EU:ssa

2.1.1. Komissio katsoo, että kuluttajat ovat tietyssä määrin itse vastuussa etujensa puolustamisesta. He tarvitsevat tässä kuitenkin asioiden monimutkaistumisen ja saatavilla olevan tiedon jatkuvan lisääntymisen (mikä on paljolti seurausta tietoyhteiskunnan kehittymisestä) takia tehokasta ja objektiivista tukea. Tämä koskee erityisesti tiettyjä väestöryhmiä.

2.1.2. Kuluttajien etujen tehokas ajaminen edellyttää tehokkaita kuluttajajärjestöjä. Jotta kuluttajajärjestöt voivat hoitaa kuluttajavalistuksen, -neuvonnan ja kuluttajien etujen puolustamisen tehokkaasti, asianmukaisesti ja riippumattomasti, ne tarvitsevat taloudellista ja teknistä tukea. Komissio ehdottaakin tiedonannon liitteessä I kuluttajajärjestöille tarkoitettuja koulutus- ja jatkokoulutustoimia nykyistä ammattikoulutustarjontaa täydentäviksi liitännäistoimiksi.

2.1.3. Komissio korostaa vuoropuhelun merkitystä välineenä, jolla taataan, että kuluttajien edut otetaan asianmukaisesti huomioon suhteessa muiden yhteiskunnallisten toimijoiden etuihin. Tämä koskee yhtäältä kuluttajien ja yritysten sekä toisaalta alue- ja paikallisyhteisöjen ja komission välisen vuoropuhelun lisäksi komission vuoropuhelua unionin ulkopuolisten maiden ja kansainvälisten organisaatioiden kanssa.

2.1.4. Ajaakseen tehokkaammin kuluttajien etuja komissio aikoo paitsi tehostaa kuluttajajärjestöjen kuulemista EU:n päätöksenteossa myös edistää etenkin kuluttajien ja yritysten alakohtaista vuoropuhelua, jotta nämä sopisivat mahdolliset tai todelliset riita-asiat itsesääntelevillä toimilla aina kun mahdollista. Jotta kuluttajien edut voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon, tulee komission kuluttajakomiteaa tulevaisuudessa kuulla toimien täytäntöönpanoon, koulutukseen ja Euroopan unionin tiedotuskampanjoihin liittyvistä kysymyksistä. Yritysten ja kuluttajien välistä vuoropuhelua komissio aikoo edistää rahoittamalla "alimman" tason eli kuluttajien ja yritysten alakohtaisia vuosittain järjestettäviä keskustelukierroksia.

2.1.5. Euroopan sisämarkkinoiden kuluttajien kanssa käymäänsä vuoropuhelua komissio aikoo syventää ja laajentaa perustamalla lisää "kuluttajien eurooppalaisia tieto- ja neuvontakeskuksia". Keskusten on määrä vastata jatkossa enemmän PR-työstä yhteistyössä kuluttajajärjestöjen kanssa. Tiedonkulun parantamiseksi kaikkien asianosaisten ja keskusten käyttäjien välillä komissio suunnittelee omien yksikköjensä ja tieto- ja neuvontakeskusten välisen verkon perustamista.

2.1.6. Komissio pitää myös kuluttajille suunnatun koulutuksen edistämistä jäsenvaltioissa erittäin tärkeänä. Se aikoo yhdessä valtiollisten sekä alue- ja paikallisviranomaisten kanssa edistää sellaisten hyvien toimintatapojen vaihtoa, jotka liittyvät kuluttajavalistuksen sisällyttämiseen osaksi kouluopetusta. Komissio keskittyy tässä erityisesti opetusmateriaalin kehittämiseen, opettajainkoulutukseen sekä koulujen ja niiden paikallisen ympäristön vuorovaikutukseen.

2.2. Kuluttajien terveyden ja turvallisuuden korkeatasoinen suojelu EU:ssa

2.2.1. Tällä alalla komissio aikoo seuraavina kolmena vuotena keskittyä seuraaviin seikkoihin:

- toimintalinjojen luominen tieteelliseltä pohjalta

- turvallisemmat tuotteet

- turvallisemmat palvelut

- kuluttajapolitiikan täytäntöönpanon ja seurannan tehostaminen sekä nopea reagointi hätätilanteissa.

2.2.2. Komissio muistuttaa toimintasuunnitelmassaan, että yhä monimutkaisemmat tuotteet ja palvelut lisäävät kuluttajien terveyteen ja turvallisuuteen kohdistuvia riskejä, ja korostaa erityisesti johdonmukaista ja objektiivista toimintalinjojen luomista, joka perustuu riippumattomaan tieteelliseen riskienarviointiin. Komissio katsoo myös, että on olennaisen tärkeää tunnistaa ja arvioida kuluttajien terveyteen ja turvallisuuteen kohdistuvat vaarat ja reagoida niihin nopeasti.

2.2.3. Tästä syystä tieteellisten komiteoiden työn lujittaminen ja tehostaminen on yksi komission tavoitteista, ja se on määrä saavuttaa laatimalla menettelytapoja ja metodologiaa koskevat yhdenmukaiset suuntaviivat. Tässä yhteydessä komissio aikoo tutkia vertaisarviointiin perustuvan kriittisen arvioinnin käyttöönottoa sekä sitä, onko mahdollista kehittää verkoston muodossa tapahtuvaa tieteellisten komiteoiden yhteistyötä jäsenvaltioiden vastaavien elinten kanssa. Tämän ohella komissio tutkii, miten koko riskienhallintaprosessin toimintaa voidaan parantaa johdonmukaisella riskianalyysilla. Lisäksi toimintasuunnitelmassa mainitaan varovaisuusperiaatteen laajaa soveltamista koskevien suuntaviivojen laatiminen yhteisötasolla.

2.2.4. Kuluttajiin kohdistuvat vaarat eivät pysähdy Euroopan unionin ulkorajoille, ja siksi myös kansainvälisellä tasolla pyritään yksimielisyyteen elintarvike- ja tuoteturvallisuuden riskianalyysista ja varovaisuusperiaatteen käyttöönotosta.

2.2.5. Toimintasuunnitelmassa ilmoitetaan elintarvikelainsäädännön alalla valmisteilla olevasta tiedonannosta, jossa käsitellään kuluttajien kannalta erityisen merkittäviä aiheita eli tuotemerkintöjä, hygieniaa ja tarkastuksia, sekä elintarvikelakia koskevan puitedirektiiviluonnoksen laatimista. Suunnitteilla on myös eläinlääkintähygieniadirektiivien ja elintarvikehygieniadirektiivin yksinkertaistaminen ja järkeistäminen. Muina nykyisten säännösten muutoksien tavoitteina mainitaan toimijoiden itsesääntelyn vahvistaminen koko elintarvikeketjussa ja komission suorittaman kansallisten tarkastusten valvonnan tehostaminen.

2.2.6. Sen lisäksi, että tiedonannossa ilmoitetaan tuoteturvallisuutta koskevan direktiivin täytäntöönpanoa käsittelevästä ja sen tarkistusehdotuksia sisältävästä raportista, siinä kaavaillaan mm. tuotteiden ja lastentarvikkeiden lapsiturvallisuuden parantamista laatimalla uusia tai tarkistamalla nykyisiä tuotestandardeja.

2.2.7. Palvelualan kuluttajansuojan parantamiseksi tehdään tarvittaessa palvelujen turvallisuutta ja palvelujen tarjoajien vastuuta koskevia ehdotuksia.

2.2.8. Vaarallisista kulutustavaroista varoittavaa nopeaa hälytysjärjestelmää on määrä parantaa ja laajentaa. Lisäksi hätätapauksia varten perustetaan asiantuntijoiden verkko. Turvallisempien elintarvikkeiden tavoite on määrä saavuttaa Dublinissa toimivan elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston avulla käyttämällä riskienarviointijärjestelmää ja valvomalla elintarvikkeiden koko tuotantoketjua valvontapalvelut mukaan luettuna. Varmistaakseen yhteisön lainsäädännön voimaansaattamisen ja toimeenpanon jäsenvaltioissa komissio mainitsee nimenomaisesti mahdollisuuden käynnistää rikkomismenettelyjä.

2.3. EU:n kuluttajien taloudellisten etujen täysi kunnioittaminen

2.3.1. Tällä otsikolla komissio viittaa siihen, että kuluttajien edun edistämiseksi on jo runsaasti lainsäädäntöä. Se pitää yhtenä seuraavien vuosien tehtävistä tämän lainsäädännön saattamista ajan tasalle ja siinä vielä olevien aukkojen tilkitsemistä. Lisäksi komission näkemyksen mukaan on huolehdittava siitä, että nykyiset säännökset tehoavat myös käytännössä. Tämän vuoksi hallinnollisen yhteistyön parantaminen on ensisijainen tavoite. Komissio suunnittelee myös toimia, joilla parannetaan lainsäädännön täytäntöönpanoa ja nykyisten yhteisön säännösten saattamista osaksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöä. Komission mielestä olisi myös löydettävä tasapaino lainsäädännöllisten ja muiden toimien (oikeudellisesti sitomattomat määräykset) välille.

2.3.2. Nykyisten direktiivien uudelleentarkastelun yhteydessä komissio aikoo tehdä ehdotuksia kulutusluottoja koskevien säännösten mukauttamisesta nykyisiin luotontarjousmenetelmiin ja -käytäntöihin. Tämän ohella se tutkii erilaisia tapoja torjua ylivelkaantumista ja antaa aiheesta tarvittaessa suosituksen. Lisäksi nykyiseen vakuutusasiamiehiä koskevaan lainsäädäntöön harkitaan parannuksia valtioiden rajojen yli solmittavien sopimusten helpottamiseksi. Komissio tutkii myös, onko sen tiedonannossa "Miten vahvistaa asiakkaiden luottamusta sisämarkkinoilla käytettäviin elektronisiin maksuvälineisiin" esitetyt suositukset pantu asianmukaisesti täytäntöön. Jos näin ei ole tehty, komissio ehdottaa alaa koskevaa direktiiviä.

2.3.3. Euron suhteen komissio keskittyy seuraamaan jatkuvasti kolmea tätä alaa koskevaa suositusta. Se harkitsee tähän liittyen lainsäädäntötoimia, jotka koskevat hintojen kaksoismerkintöjä ja joilla lisätään kuluttajien kiinnostusta elektroniseen rahaan.

2.3.4. Komissio haluaa tarkistaa perusteellisesti myös nykyisiä säännöksiä koskevat raportointivelvollisuudet. Toimintaohjelman puitteissa on määrä antaa

vuoden 1999 loppuun mennessä:

- kertomus kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin soveltamisesta

- kertomus mahdollisuudesta laatia tehokkaita keinoja kuluttajien valitusten käsittelemiseksi

- kertomus harhaanjohtavaa ja vertailevaa mainontaa koskevan direktiivin soveltamisesta

vuoden 2001 loppuun mennessä:

- kertomus etämyyntidirektiivin soveltamisesta

ilman määräaikaa:

- kertomus kieltoja käsittelevän direktiivin soveltamisesta.

Säännösten tarkistamisen lisäksi komissio aikoo tehdä ehdotuksia nykyisessä lainsäädännössä olevien puutteiden korjaamiseksi. Ehdotukset koskevat luultavasti "ihmetuotteita", terveysvaikutuksia koskevia harhaanjohtavia väitteitä ja pyramidimyyntiä.

2.3.5. Muina tärkeinä tehtävinään komissio mainitsee toimintasuunnitelmassaan lainsäädännön käytännön täytäntöönpanon ja yhteisön lainsäädännön soveltamisen seurannan. Täytäntöönpanoon liittyen tulee hallinnollista yhteistyötä jäsenvaltioiden, jäsenvaltioiden ja komission sekä jäsenvaltioiden ja kuluttajajärjestöjen välillä helpottaa ja parantaa. Samalla jäsenvaltioiden elinten tulee kehittää täytäntöönpanon koordinointia.

2.3.6. Pyrkiessään parantamaan kuluttajien mahdollisuuksia hyödyntää oikeusjärjestelmää komissio asettaa etusijalle kieltoja koskevan direktiivin käytännön soveltamisen. Tämän lisäksi on määrä tukea kuluttajariitojen ratkaisemista tuomioistuimien ulkopuolella koskevien toimien ja suositusten toimeenpanoa. Komissio aikoo myös tutkia, onko samantapaisia vahinkoja kärsineiden kuluttajien yhdessä toteuttamia oikeustoimia syytä helpottaa.

2.3.7. Komissio pyrkii siihen, että kuluttajien edut otetaan paremmin huomioon muilla Euroopan unionin politiikan aloilla. Kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelmassa mainitaan tähän liittyen ensimmäisenä yleishyödylliset palvelut, joissa on varmistettava tasapaino markkinoiden vapauttamisen vaatimusten ja kuluttajien toivomien maksukykyisyyttä, laatua ja tarjonnan selkeyttä koskevien aitojen valintamahdollisuuksien välillä. Komissio aikoo myös sisällyttää kuluttajanäkökohdat nykyistä voimakkaammin tietoyhteiskuntaa koskevaan politiikkaan, sillä tietoyhteiskunta voi tarjota kuluttajille suuria etuja, mutta samalla se voi vaarantaa kuluttajien edut maksujärjestelmien turvallisuutta ja vastuun ja velvollisuuksien jakamista koskevissa kysymyksissä.

3. Yleistä

3.1. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille, että komissio on julkaissut Amsterdamin sopimuksen perusteella kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelmaa 1999-2001 koskevan tiedonannon, jossa se esittelee tulevat kuluttajapoliittiset toimet Amsterdamin sopimuksen määräysten valossa ja selvittää, mihin aloihin se aikoo keskittyä seuraavien kolmen vuoden aikana.

3.2. Alueiden komitean mielestä Amsterdamin sopimuksen 153 artiklaan kirjattu itsenäinen vaatimus korkeatasoisesta kuluttajansuojasta on Euroopan sisämarkkinoiden välttämätön täydennys. Myös tässä suhteessa alueiden komitea on hyvin tyytyväinen komission julkaisemaan kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelmaan.

3.3. Alueiden komitea katsoo, että kuluttajapolitiikan toimintasuunnitelma 1999-2001 on perustavanlaatuinen väline kuluttajansuojan kehittämiseksi edelleen yhteisön tasolla. Komitea huomauttaa kuitenkin, että toimintasuunnitelma on pidetty tasoltaan yleisenä, ja siksi sen toimeenpanossa tulee konkretisoida harkittuja toimia ja ennen kaikkea tutkia ennen toimiin ryhtymistä, ovatko unionin lainsäädäntötoimet tarpeen.

3.4. Alueiden komitea kannattaa komission ehdottamaa toimintatapaa kuluttajapolitiikan vahvistamiseksi yhteisön tasolla sekä sen esittämiä tärkeimpiä tavoitteita, kuluttajien aseman vahvistamista, kuluttajien terveyden ja turvallisuuden korkeatasoista suojelua sekä kuluttajien taloudellisten etujen täyttä kunnioittamista Euroopan unionissa. Komitea korostaa kuitenkin, että Amsterdamin sopimuksen 153 artiklan mukaan Euroopan unionin tulee vain myötävaikuttaa tähän.

3.5. Alueiden komitea korostaa, ettei yhteisön kuluttajansuojapolitiikka saa olla leimallisesti puolustusvoittoista, vaan sillä on puututtava muotoillen ja tukien asioiden huolellisen tutkimisen jälkeen nykyisiin ongelmakenttiin ja erityisesti edistettävä eurooppalaisten kuluttajien aktiivista osallistumista tähän prosessiin.

3.6. Alueiden komitea korostaa kuitenkin myös sitä, että yhteisön kuluttajapolitiikan on Amsterdamin sopimuksen 5 artiklan mukaan oltava sopusoinnussa läheisyys- ja suhteellisuusperiaatteiden kanssa. Alueiden komitea kehottaa komissiota, joka aikoo tehostaa osallistumistaan lainsäädännön täytäntöönpanoon, noudattamaan läheisyysperiaatetta. Komitea muistuttaa, että Euroopan unionin oikeussäännösten täytäntöönpano kuuluu jäsenvaltioille ja eräissä tapauksissa alueille.

3.7. Vaikka kuluttajat ovat tietyssä määrin itsekin vastuussa etujensa puolustamisesta, ovat he alueiden komitean mielestä erityisesti luotaessa perustaa toimiville markkinoille, vapautettaessa yleishyödyllisiä palveluja sekä terveyden alalla ja runsaan - varsinkin uusien viestimien kautta - saatavilla olevan tiedon käsittelyssä riippuvaisia viranomaisten suojelusta tai kuluttajajärjestöjen tuesta. Euroopan unionin kuluttajien tiedonsaanti-, koulutus- ja järjestäytymisoikeutta, joka on edunvalvonnan välttämätön edellytys, on pidettävä perusoikeutena ja sitä on edistettävä. Alueiden komitea muistuttaa kuitenkin, että Euroopan unionin taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen (esim. väestön vanhenemisen(2)) myötä viranomaiset ja kuluttajajärjestöt joutuvat yhä useammin tekemisiin sellaisten väestöryhmien etujen kanssa, jotka eivät aineellisten tai henkilökohtaisten rajoitteiden vuoksi pysty itse ajamaan täysimittaisesti etujaan kuluttajina ja ovat siksi erityisen riippuvaisia tuesta.

3.8. Alueiden komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siihen, että komissio korostaa asiantuntevien ja tehokkaiden kuluttajajärjestöjen arvoa ja aikoo tukea niitä. Tämä on hyvin tärkeää paitsi kuluttajille myös paikallis-, alue-, jäsenvaltio- ja yhteisötason kuluttajapolitiikalle: kuluttajaorganisaatioiden täytyy kyetä kanavoimaan ja arvioimaan jatkuvasti kasvavaa tietomäärää ensinnäkin voidakseen neuvoa kuluttajia tehokkaasti ja toiseksi voidakseen ajaa kuluttajien etuja asianmukaisesti poliittisessa päätöksenteossa.

3.9. Tältä pohjalta voivat myös kuluttajat ja yritykset käydä mielekästä ja tasa-arvoista vuoropuhelua. Tässä yhteydessä alueiden komitea on erityisen tyytyväinen komission aikeeseen edistää säännöllistä alakohtaista vuoropuhelua, jonka tarkoituksena on luoda itsesääntelytoimia. Tällainen lähestymistapa, jossa asioihin puututaan mahdollisimman vähän säännöksin, voi osaltaan vähentää lainsäädäntöelinten työtaakkaa ja ennen kaikkea lisätä alue- ja paikallistason eri osapuolten vastuuntuntoa. Alueiden komitea korostaa kuitenkin painokkaasti, ettei tätä lähestymistapaa saa kehittää kuluttajien etujen kustannuksella ja että kuluttajia suojaavien lainsäädäntötoimien mahdollisuus on säilytettävä.

3.10. Alueiden komitea on erityisen tyytyväinen siihen, että komissio on asettanut ensisijaisiksi tavoitteiksi kuluttajien järjestelmällisen kuulemisen, alakohtaisten kuulemisten koordinoinnin kehittämisen ja verkoston perustamisen kuluttajakysymyksiä koskevan tietämyksen keräämiseksi.

Komitean mielestä tämän verkon, joka voisi uudenaikaisten viestintävälineiden avulla työskennellä suhteellisen edullisesti, tulisi kattaa kuluttajien eurooppalaisten tieto- ja neuvontakeskusten lisäksi myös alue- ja paikallisyhteisöt ja kuluttajaorganisaatiot. Koska mahdollisimman suuri avoimuus ja julkisuus ovat ratkaisevia, jotta kansalaiset hyväksyvät Euroopan unionin ja luottavat sisämarkkinoihin, AK kannattaa myös ehdotusta yhteisön ja jäsenvaltioiden voimassa olevan kuluttajalainsäädännön systemaattisesta kokoamisesta ja julkaisemisesta.

3.11. Komitea on erityisen tyytyväinen komission aikeeseen ottaa kuluttajien taloudelliset edut entistä paremmin huomioon myös muilla politiikan aloilla. Tämän tulee alueiden komitean näkemyksen mukaan johtaa siihen, että unionin muut politiikat voidaan sovittaa nykyistä paremmin kuluttajien etujen suojelun mukaisiksi.

4. Erityistä

4.1. Alueiden komitea korostaa, että kuluttajien etujen parempi huomioon ottaminen voi vahvistaa kansalaisten hyväksyntää Euroopan unionia kohtaan. Kansalaisten epäluuloisuus on selvintä terveyden suojelun ja elintarvikesektorin kaltaisilla aloilla, joilla Euroopan unionilta odotettuja toimia on toteutettu puutteellisesti tai ei lainkaan. Eurooppalainen kuluttajapolitiikka on strategisesti merkittävässä asemassa kansalaisten ja unionin lähentämisen kannalta.

4.2. Koska lasten ja nuorten mahdollisuudet käyttää uudenaikaisia viestintävälineitä lisääntyvät nopeasti, tämän väestöryhmän kasvattaminen avoimiksi mutta myös kriittisiksi kuluttajiksi ja ennen muuta vastuustaan tietoisiksi on alueiden komitean mielestä erityisen tärkeää; myös koulujen tulisi ottaa tämä tehtävä hoitaakseen. Lisäksi nuoret liikkuvat sisämarkkinoilla nykyisin paljon luontevammin kuin vielä muutamia vuosia sitten. Sikäli ehdotus kuluttajansuojan eurooppalaisen ulottuvuuden sisällyttämisestä opetustavoitteisiin vaikuttaa johdonmukaiselta. Siksi alueiden komitea panee hyväksyen merkille komission tarjoaman mahdollisuuden - viittaus läheisyysperiaatteen noudattamiseen - osallistua tämä alan kehittämiseen.

4.3. Alueiden komitea kannattaa komission aietta laatia tulevaisuudessa toimenpiteet ja päätökset tieteellisen riskianalyysin ja -arvioinnin pohjalta. BSE-skandaali ja sen aiheuttama eurooppalaisten kuluttajien syvä luottamuspula osoittivat liiankin selvästi, kuinka välttämätön tällainen lähestymistapa on yhteisön tasolla. Tulevaisuutta varten on varmistettava, että liikkeeseen lasketaan vain turvallisia, terveellisiä ja ihmisravinnoksi sopivia elintarvikkeita.

4.4. Elintarvikkeiden turvallisuuden takaamiseksi on välttämätöntä, että koko elintarviketuotantoketjua alkutuotannosta kuluttajamarkkinointiin valvotaan tehokkaasti ja kattavasti. Jäsenvaltioita ja alue- ja paikallisyhteisöjä kehotetaan optimoimaan valvontatoimintansa ja sovittamaan se komission tuella paremmin yhteen. Komitea kehottaakin komissiota laatimaan ja esittämään mahdollisimman pian koko elintarvikelainsäädäntöä koskevan puitedirektiivin, johon kirjataan yhteisön elintarvikelainsäädännön perusperiaatteet ja eri osapuolien velvollisuudet.

4.5. Alueiden komitea kannattaa komission aietta laatia tiedonanto kuluttajien kannalta erityisen tärkeiden alojen kuten elintarvikemerkintöjen, -hygienian ja -valvonnan seurantatoimista. Komissiota pyydetään tässä yhteydessä laajentamaan huomattavasti elintarvikemerkintöjä koskevia velvoitteita, jotta kuluttajat saisivat kattavaa tietoa kaikkien elintarvikkeiden sisällöstä, ainesosista ja alkuperästä. Tämä pätee erityisesti elintarvikkeisiin, jotka sisältävät geneettisesti muunneltuja organismeja tai jotka on valmistettu geneettisesti muunnelluista organismeista tai niiden avulla. Alueiden komitea muistuttaa, että kattavat elintarvikemerkinnät ovat tärkeitä myös allergioista kärsiville. Ainoastaan täydellisten sisältöä ja valmistusaineita koskevien tietojen ilmoittaminen antaa tälle kuluttajaryhmälle mahdollisuuden valita riskittömiä elintarvikkeita.

4.6. On myös tarpeen, että komissio, jäsenvaltiot sekä alue- ja paikallisyhteisöt ottavat varovaisuusperiaatteen keskeiseksi johtoajatuksekseen. Alueiden komitea kehottaa komissiota konkretisoimaan periaatetta sen käytännön soveltamista varten ja kehittämään tätä varten selkeät ja tehokkaat suuntaviivat.

4.7. Alueiden komitea korostaa, että yhteisön lainsäädännön yhtenäinen soveltaminen jäsenvaltioissa on välttämätöntä Euroopan sisämarkkinoiden ja kuluttajien luottamuksen kannalta ja sitä tulee valvoa. Komitea katsoo, että toimivaltaisten valvontapalveluiden ja viranomaisten suoritusten tarkastus myös auditointimenetelmiä käyttämällä on sopiva keino saada selville, suoritetaanko tarvittavat elintarvikevalvontatoimet koko sisämarkkinoiden alalla tehokkaasti ja yhdenmukaisesti. Tarkastukset tukevat myös yhteisön lainsäädännön yhtenäistä soveltamista. Tässä yhteydessä komitea korostaa kuitenkin myös, että elintarvikevalvonta kuuluu tällä hetkellä ja sen tulee vastaisuudessakin kuulua jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisyhteisöjen toimivaltaan.

4.8. Alueiden komitea kannattaa komission aikomusta antaa eurooppalaisten standardointijärjestöjen tehtäväksi laatia etenkin lasten turvallisuuteen ja vauvantarvikkeisiin liittyviä uusia tuotestandardeja tai tarkistaa nykyisiä standardeja. Euroopan kuluttajien tulee kuitenkin voida osallistua asianmukaisesti tulevaan standardointimenettelyyn.

4.9. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että komissio aikoo parantaa ja laajentaa vaarallisia kulutushyödykkeitä koskevaa nopeaa hälytysjärjestelmää. Jäsenvaltioiden erityisesti elintarvikealasta vastaavien viranomaisten täytyy voida reagoida nopeasti ja tehokkaasti, ja siksi katsotaan olevan välttämätöntä keskittää hälytykset akuutteihin terveyttä vaarantaviin tapauksiin ja antaa jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille myös tarvittavat tiedot vaarallisten tuotteiden jakelukanavista, jotta ne voivat toimia nopeasti ja määrätietoisesti. Yleisluonteiset tiedotukset tulisi voida erottaa hälytyksistä.

4.10. Alueiden komitea myöntää, että yritysten itsesääntely tai kuluttajajärjestöjen ja yritysten väliset vapaaehtoiset sopimukset ovat oikeussäännösten tervetullut täydennys tai vaihtoehto. Itsesääntelyn ja sopimusten on kuitenkin oltava korkeatasoisen kuluttajansuojan tavoitteen mukaisia. Lisäksi näiden välineiden asianmukainen toimeenpano ja valvonta on niiden tehokkuuden kannalta ratkaisevaa.

4.11. Alueiden komitea kannattaa täysin komission aikomusta saattaa kulutusluottoja koskevat säännökset ajan tasalle ja sovittaa ne nykyisiin luotontarjousmenetelmiin ja -käytäntöihin.

4.12. On eurooppalaisten kuluttajien edun mukaista päästä täysimittaisesti osallisiksi sähköisen viestinnän ja kehittyvän sähköisen kaupankäynnin mahdollisuuksista. Tämä edellyttää huomattavien teknisten edistysaskelien ohella myös oikeudellisten toimintaedellytysten lisämukautuksia. Alueiden komitea painottaa, että puitteet, joilla turvataan kuluttajansuoja tietoyhteiskunnassa, voidaan määrittää mielekkäästi vain yhteisön tai koko maailman tasolla.

4.13. Parhaillaan käytävä keskustelu rahoituspalvelujen etämyyntiä koskevasta direktiiviehdotuksesta on osoittanut jäsenvaltioiden olevan pitkälti yhtä mieltä siitä, että pohdintojen lähtökohtana tulee käyttää yleisen etämyyntidirektiivin säännöksiä. Yksimielisyys vallitsee myös siitä, että siviilioikeuden yhtenäistämisen tässä vaiheessa ei rahoituspalvelujen etämyyntidirektiivillä ole syytä pyrkiä täydelliseen yhdenmukaistamiseen. Alueiden komitea yhtyy näkemykseen, jonka mukaan vähimmäisstandardien luominen on tärkeämpää, sillä niiden avulla jäsenvaltioiden on mahdollista taata suojelun korkea taso.

4.14. Alueiden komitea ilmaisee tyytyväisyytensä komission aikeeseen tutkia, onko samantapaisia vahinkoja kärsineiden kuluttajien yhdessä toteuttamia oikeustoimia tarpeellista ja järkevää helpottaa. Komitea muistuttaa kuitenkin, että eräät jäsenvaltiot ovat periaatesyistä kollektiivisen kanneoikeuden laajentamista vastaan, sillä ne katsovat, että henkilöoikeuden tarjoamat keinot ovat kaikkien kuluttajien helposti käytettävissä.

5. Päätelmät

5.1. Eurooppalaiset kuluttajat arvioivat Euroopan unionin kuluttajapolitiikkaa ennen muuta sen perusteella, että Euroopan unionin markkinoille päästetään vain moitteettomia ja terveellisiä elintarvikkeita sekä turvallisia tuotteita ja tavaroita. Sen vuoksi alueiden komitea kehottaa keskittymään seuraavien kolmen vuoden aikana tähän alaan. Alueiden komitea katsoo, että lääkkeiden, etenkin antibioottien, runsaaseen käyttöön eläinten rehussa ja siten eläinperäisten elintarvikkeiden tuotannossa sekä terveysstandardeihin tulee vastaisuudessa kiinnittää enemmän huomiota myös kuluttajansuojan näkökulmasta.

5.2. Alueiden komitea kehottaa komissiota edistämään tarmokkaasti eurooppalaisten kuluttajien terveyttä, turvallisuutta ja taloudellisia etuja alan kansainvälisissä elimissä ja kansainvälisissä kauppasuhteissa.

5.3. Lisäksi alueiden komitea painottaa tarvetta edistää eurooppalaisen kuluttajalainsäädännön yhtenäistämistä vähimmäisstandardien pohjalta. Siten jäsenvaltioilla säilyy mahdollisuus ylittää sopimuksen puitteissa tarvittaessa omalla alueellaan suojan vähimmäistaso ja ottaa myös täytäntöönpanotoimissa huomioon kansalliset erityispiirteet.

5.4. Alueiden komitea tietää, että eurooppalaiset kuluttajat ovat yhä kiinnostuneempia markkinoilla olevien tuotteiden alkuperää ja koostumusta koskevista tiedoista. Tästä syystä komitea kehottaa komissiota laajentamaan merkittävästi kuluttajansuojan kannalta tärkeitä elintarvikemerkintöjä koskevia velvoitteita. Komitea pitäisi suotavana myös sitä, että lainsäädäntötoimilla helpotettaisiin myös tuotteiden maantieteellisen alkuperän merkitsemistä.

5.5. Markkinoiden kiihtyvän maailmanlaajuistumisen vuoksi kuluttajia on suojeltava kansainvälisesti toimivien tarjoajien rikkomuksilta. Tämän vuoksi yhteisön tulisi tehostaa ponnistelujaan aloilla, jotka koskevat kuluttajansuojaa maailmanlaajuisilla markkinoilla.

5.6. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että komissio pitää kuluttajain etujenvalvonnan tehostamista unionin ja kansainvälisellä tasolla itsenäisenä tavoitteena. Komitea kehottaa komissiota antamaan myös laajentumisprosessissa kuluttajansuojalle sille kuuluvan painoarvon ja tukemaan hakijavaltioita niiden oman kuluttajansuojan kehittämisessä. Alueiden komitean mielestä tässä yhteydessä on välttämätöntä, että jäsenvaltioiden alueellisten kuluttajansuojajärjestöjen sekä tulevien jäsenmaiden vastaavien järjestöjen välille luodaan kestävää kansainvälistä yhteistyötä.

5.7. Alueiden komitea kannattaa pyrkimyksiä standardoida kuluttajansuojadirektiivien sisältämät oikeudet. On järkevää yhtenäistää esimerkiksi erilaiset peruutusoikeudet ja määräajat, yhdenmukaistaa kuluttajan ja yrityksen käsitteet ja kehittää kansainvälistä yksityisoikeutta koskevalle lausekkeelle standardimuotoilu.

5.8. Alueiden komitea katsoo, että jäsenvaltio-, alue- ja paikallistasojen nykyisten kuluttajaorganisaatioiden pätevöittämisen ja verkottamisen tulee olla etusijalla uusien eurooppalaisten tieto- ja neuvontakeskusten perustamiseen nähden, sillä niiden puoleen tavalliset kuluttajat kääntyvät luontevimmin.

5.9. Alueiden komitea on tyytyväinen ehdotukseen yhteisön, jäsenvaltioiden ja alueiden voimassa olevan kuluttajalainsäädännön systemaattisesta kokoamisesta ja julkaisemisesta. Komitea ehdottaa, että tällaiseen tietokantaan liitetään myös yritysten itselleen asettamat vapaaehtoiset velvoitteet.

5.10. Alueiden komitea kehottaa komissiota kertomaan komitealle sopivin väliajoin toimintasuunnitelman täytäntöönpanosta ja saavutetusta edistyksestä.

Bryssel 18. marraskuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

(1) CdR 221/96 fin - EYVL C 337, 11.11.1996, s. 49.

(2) Vrt. AK:n lausunto aiheesta "Väestöraportti 1997", CdR 388/97 fin - EYVL C 251, 10.8.1998, s. 36.