[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 23.10.2007

SEK(2007) 1393

KOMISSION YKSIKÖIDEN VALMISTELUASIAKIRJA Oheisasiakirja

ehdotukseen NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kolmansien maiden kansalaisille jäsenvaltion alueella oleskelua ja työskentelyä varten myönnettävää yhdistelmälupaa koskevasta yhden hakemuksen menettelystä sekä jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden yhtäläisistä oikeuksista

VAIKUTUSTENARVIOINNIN TIIVISTELMÄ

{KOM(2007) 638 lopullinen}{SEK(2007) 1408}

1. Johdanto

Eurooppa-neuvosto tunnusti ensimmäisen kerran Tampereella vuonna 1999 antamissaan päätelmissä, että on tarpeen varmistaa jäsenvaltioiden alueella laillisesti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukainen kohtelu antamalla heille vastaavat oikeudet kuin unionin kansalaisille. Tämä asiakirja on tiivistelmä vaikutustenarviointiraportista; arvioinnissa verrattiin vaihtoehtoisia toimintamalleja, joilla voitaisiin vastata tähän tarpeeseen takaamalla yhtäläiset oikeudet kaikille jäsenvaltioissa laillisesti oleskeleville kolmansista maista tulleille työntekijöille.

Raporttia varten on kuultu jäsenvaltioita ja muita sidosryhmiä. Tiedot perustuvat pääasiassa kuulemisiin ja tapaustutkimuksiin sekä komission tilaaman ulkopuolisen selvityksen yhteydessä laadittuun kirjallisuuskatsaukseen. Selvitys ja raportti laadittiin yhteistyössä työllisyys-, sosiaali- ja tasa-arvoasioiden pääosaston sekä oikeus-, vapaus- ja turvallisuusasioiden pääosaston koolle kutsuman yksiköiden välisen johtoryhmän kanssa.

2. Ongelman määrittely

2.1 . Taustaa

Laillista maahanmuuttoa koskevassa[1] toimintapoliittisessa suunnitelmassa esitetään etenemissuunnitelma ja määritellään joukko toimenpiteitä ja lainsäädäntöaloitteita. Lisäksi siinä ehdotetaan, että avataan erityisiä laillisen maahanmuuton kanavia (erittäin pätevät työntekijät, kausityöntekijät, palkalliset harjoittelijat ja yrityksen sisällä siirtyvät työntekijät) ja annetaan yleisdirektiivi kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeuksista. Direktiivi olisi puitedirektiivi erityisdirektiiveille. Toisin sanoen ei ehdoteta horisontaalista lainsäädäntöä, jolla säädeltäisiin työsuhteessa olevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oleskelun edellytyksiä. Tiettyjen maahanmuuttajaryhmien maahanpääsyä säädeltäisiin erityisdirektiiveillä ja tämän perustana olisi horisontaalinen yhteisön lainsäädäntö, joka kattaisi kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeudet EU:n tasolla.

2.2. Selvitettävä kysymys/ongelma – erilaiset oikeudet ja tehottomat kansalliset maahanpääsymenettelyt

Erilaiset oikeudet

Voimassa olevien yhteisön säännöstön, jäsenvaltioiden kansallisten lainsäädäntöjen ja kansainvälisten sopimusten analyysi on osoittanut, että kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeudet ja EU-kansalaisten/omien kansalaisten ja EU:ssa pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten oikeudet ovat erilaiset.

Nykyisin tasavertainen kohtelu työolojen ja sosiaalipalveluja (sosiaaliturva) koskevien oikeuksien osalta taataan kolmansista maista tulleille työntekijöille ainoastaan kansallisilla laeilla ja tietyille näitä työntekijöitä koskeville erityisryhmille EY:n tekemillä monenvälisillä sopimuksilla. Jotkin kolmansista maista tulleiden työntekijöiden ryhmät, jotka on määritelty henkilöiden aseman (esim. EU:ssa pitkään oleskelleet kolmannet maan kansalaiset) tai kansalaisuuden (esim. EU:n ja sen jäsenvaltioiden kanssa monenvälisiä sopimuksia allekirjoittaneista maista, kuten EFTA-maista ja Turkista, tulevat henkilöt) mukaan, voivat vaatia yhteisön oikeuden nojalla etuoikeutetumpaa asemaa. Tämä ei kuitenkaan koske useimpia muita kolmansista maista tulleita työntekijöitä. Koska yleinen horisontaalinen yhteisön lainsäädäntö puuttuu, kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeudet voivat vaihdella huomattavasti riippuen siitä, mikä on heidän kansalaisuutensa ja missä jäsenvaltiossa he oleskelevat. Tämä heikentää kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeusturvaa ja asettaa heidät epätasa-arvoiseen asemaan niihin työntekijöihin nähden, joiden oikeudet on määritelty selkeästi. Tällainen tilanne ei vastaa Tampereella vahvistettua tavoitetta taata laillisesti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille EU:n kansalaisten oikeuksiin ja velvoitteisiin verrattavat oikeudet ja velvoitteet.

Mutkikkaat ja tehottomat maahanpääsymenettelyt

Analyysi osoitti, että vaikka asiasta ei ole annettu yhteisön lainsäädäntöä, yli puolella jäsenvaltioista on jo käytössä yhden hakemuksen menettely tai ne ovat aikeissa muuttaa järjestelmäänsä ja vain vähemmistö käyttää erillisiä menettelyjä oleskelu- ja työlupia haettaessa. Erillisiä menettelyjä käytettäessä hakemuksen käsittelyaika on pidempi, hallinnollista työtä on enemmän ja työnantajalle ja siirtotyöläiseksi haluavalle aiheutuu suuremmat kustannukset.

2.3. Kehen ongelma vaikuttaa missä jäsenvaltioissa ja missä määrin? – Ongelman laajuus

On vaikea määritellä, keitä erilaisiin oikeuksiin ja tehottomiin maahanpääsymenettelyihin liittyvä ongelma koskee. EU:ssa laillisesti työskentelevät kolmansien maiden kansalaiset ovat hyvin epäyhtenäinen ryhmä. EU:n tasolla ei ole käytettävissä tietoa jäsenvaltioihin suuntautuneista muuttovirroista muuton syyn perusteella eriteltynä (esim. työpaikka, perheen yhdistäminen)[2]. Sen vuoksi kolmansien maiden kansalaisten työllisyystilannetta EU:n työmarkkinoilla on analysoitu Euroopan työvoimatutkimuksessa, jossa Euroopan työmarkkinoilla olevat työntekijät erotellaan kansalaisuuden perusteella.

Suppea analyysi vuoden 2005 tilastotiedoista osoitti seuraavaa:

- Kolmansien maiden kansalaisten osuus EU:n väestöstä oli 3,6 prosenttia (16 miljoonaa henkeä).

- Suurin osa heistä (noin 12 miljoonaa henkeä) asuu viidessä jäsenvaltiossa (Saksa, Ranska, Espanja, Yhdistynyt kuningaskunta ja Italia).

- Eri jäsenvaltioissa on eri alkuperää olevia kolmansien maiden kansalaisia maantieteellisen läheisyyden ja historiallisten siteiden mukaisesti.

- Kolmansista maista tulleiden työntekijöiden ryhmä näyttää jakautuneen erittäin pätevien työntekijöiden ryhmään ja suurempaan, vähäisen tai keskinkertaisen ammattitaidon omaavien työntekijöiden ryhmään.

3. Tavoitteet

Toiminnan yleiset tavoitteet ovat seuraavat:

1) Vastataan Tampereella ensimmäisen kerran ilmaistuun pyyntöön myöntää kolmansista maista tulleille työntekijöille vastaavat oikeudet vakiinnuttamalla heidän tasavertaista kohteluaan koskeva periaate kaikkialla EU:n alueella.

2) Tehostetaan EU:n työmarkkinoiden toimintaa.

3) Suojataan unionin kansalaisia vilpilliseltä kilpailulta työmarkkinoilla.

Erityiset ja toiminnalliset tavoitteet ovat seuraavat:

1) EU:ssa laillisesti oleskelevien kolmansista maista tulleiden työntekijöiden, jotka eivät vielä ole saaneet pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa, muodostama ryhmä ymmärretään EU:n tasolla yhtenäisellä tavalla.

2) Määritellään kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeudet.

3) Suojataan EU:n kansalaisten ja EU:ssa pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten asema halvan ja hyväksikäytetyn ulkomaisen työvoiman aiheuttaman kilpailun mahdollisilta seurauksilta.

4) Avataan EU:n yhteisiä työmarkkinoita enemmän kolmansista maista tulleille työntekijöille.

4. Toimintavaihtoehdot

On ratkaistava, kuinka laajaa EU:n toimenpidettä tarvitaan. Kolmansista maista tulleilla työntekijöillä ja muilla työntekijöillä on jäsenvaltioissa erilaiset oikeudet erityisesti seuraavien seikkojen suhteen: pääsy työmarkkinoille, sosiaaliturva (erityisesti työttömyysturva, perhe-etuudet ja sosiaaliavustukset), mahdollisuus eläkeoikeuksien ja sosiaalietuuksien siirtämiseen ja mahdollisuus käyttää julkisia palveluja (työnvälityspalvelut ja muut julkiset palvelut, myös asumispalvelut). Mutkikkaisiin ja tehottomiin maahanpääsymenettelyihin olisi puututtava.

- Vaihtoehto 1 – Ei muutoksia

- Vaihtoehto 2 – Lainsäädäntöön liittymätön vaihtoehto eli tiedotus, koordinointi ja yhteistyö. Siirtotyöläisten oikeuksista ei anneta uutta yleistä lainsäädäntöä. Joidenkin kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeuksia tarkennettaisiin kansallisella lainsäädännöllä, ja EU:n tasolla niitä varten annettaisiin tietyt erityisdirektiivit (esim. erittäin päteviä työntekijöitä koskeva direktiivi). Sen sijaan panostettaisiin täydentäviin ja tukeviin toimenpiteisiin jäsenvaltioiden lainsäädäntökäytäntöjen lähentämiseksi edelleen tietoja keräämällä ja vaihtamalla.

- Vaihtoehto 3a – Lainsäädäntövaihtoehto eli yhtäläisyyksiin painottuva direktiivi. Tämä vaihtoehto takaisi tasavertaisen kohtelun sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka on jo hyväksytty työmarkkinoille niiden kaikilla osa-alueilla lukuun ottamatta sosiaaliturvaa, sosiaaliturvamaksujen ja eläkkeiden siirtoa sekä mahdollisuutta julkisten palvelujen saantiin.

- Vaihtoehto 3b – Tasavertaista kohtelua koskeva lainsäädäntövaihtoehto eli direktiivi, joka takaisi tasavertaisen kohtelun sellaisille kolmansien maiden kansalaisille, jotka on jo hyväksytty työmarkkinoille kaikilla työmarkkinapolitiikan osa-alueilla mukaan luettuina sosiaaliturva, sosiaaliturvamaksujen ja eläkkeiden siirto ja mahdollisuus julkisten palvelujen saantiin.

- Vaihtoehto 4 – Täydentävä lainsäädäntövaihtoehto eli direktiivi yhden hakemuksen menettelystä ja yhdistetystä oleskelu- ja työluvasta. Direktiivi käsittelisi yhden hakemuksen menettelyä, joka yksinkertaistaa hakumenettelyä sekä maahanmuuttajien että viranomaisten kannalta, sekä yhtä asiakirjaa, joka oikeuttaisi kolmannen maan kansalaisen oleskelemaan ja työskentelemään jossakin jäsenvaltiossa. Säännösten perustana voisi olla yhtenäisestä oleskeluluvasta annettu asetus (EY) N:o 1030/2002, joka jo oikeuttaa jäsenvaltiot lisäämään lupaan kansallisia huomautuksia pääsystä työmarkkinoille. Tähän vaihtoehtoon voisi sisältyä – oikeuksiin perustuvan toimintamallin mukaisesti – yhdistelmäluvan hakemiseen liittyviä menettelyllisiä suojatoimia ja takeita.

- Vaihtoehto 5 – Kokonaisvaltainen lainsäädäntöehdotus eli direktiivi, joka säätelee pääsyä työmarkkinoille ja myös takaa tasavertaisen kohtelun kolmansista maista tulleille työntekijöille. Direktiivi säätelisi kolmansista maista tulevien työntekijöiden pääsyä jäsenvaltioiden työmarkkinoille tasavertaisen kohtelun takaamiseksi työllistymisen ja liikkumisen suhteen asianomaisessa jäsenvaltiossa. Jotta kolmansien maiden kansalaisille voitaisiin taata pääsy työmarkkinoille, työluvan saannin edellytyksiä (taloudellinen tarveharkinta jne.) olisi yhdenmukaistettava. Tämä vaihtoehto turvaisi myös tasavertaisen kohtelun suhteessa maan omiin kansalaisiin kaikilla vaihtoehdon 3b yhteydessä mainituilla aloilla.

5. Vaihtoehtojen vertailu

Edellä mainittua kuutta toimintavaihtoehtoa (3a ja 3b ovat erillisiä alavaihtoehtoja) verrattiin yleisten tavoitteiden saavuttamisen, hallinnollisen työn määrän sekä sosiaalisten ja taloudellisten vaikutusten kannalta.

Analyysin mukaan yleiset tavoitteet saavutettaisiin selvästi parhaiten kolmella lainsäädäntövaihtoehdolla eli vaihtoehdoilla 3b, 4 ja 5.

Parhaimmat taloudelliset vaikutukset saavutettaisiin vaihtoehdolla 4 erityisesti siksi, että hakumenettelyä yksinkertaistamalla ja yhtenäistämällä saavutettaisiin kustannussäästöjä. Vaihtoehdoilla 3b, 4 ja 5 saavutettaisiin joukko taloudellisia etuja, mutta ne myös merkitsisivät taloudellisia ja hallinnollisia kustannuksia yrityksille ja viranomaisille. Toisaalta kyseiset vaihtoehdot toisivat mukanaan huomattavia myönteisiä sosiaalisia vaikutuksia mm. yhteiskuntaan sopeutumisen, tasavertaisen kohtelun ja sosiaalista suojelua ja julkisia palveluja koskevien oikeuksien osalta. Vaihtoehdon 4 edut liittyvät ennen kaikkea siihen, että erillisten oleskelu- ja työlupamenettelyjen yhteydessä ilmenevä viivästyskierre saadaan katkaistua, sekä menettelyjen ja lainsäädännön yksinkertaistamiseen, keventämiseen ja yhdenmukaistamiseen.

Arvioitaessa toimintavaihtoja yleisten tavoitteiden saavuttamisen ja taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten kannalta parhaimmiksi erottuivat vaihtoehdot 3b, 4 ja 5. Vaihtoehdossa 3b on joitakin haittapuolia, mm. kolmansista maista tulleiden työntekijöiden oikeuksiin liittyvät kustannukset todennäköisesti nousisivat.

Vaihtoehtoa 4 verrattiin muihin vaihtoehtoihin erillisenä toimintavaihtona, mutta itse asiassa se täydentää muita vaihtoehtoja ja voidaan yhdistää johonkin lainsäädäntövaihtoehtoon.

Kun tarkastellaan, millaiset mahdollisuudet lakiehdotuksilla on tulla lopulta hyväksytyksi, vaihtoehtoa 5 ei nykytilanteessa pidetä poliittisesti toteuttamiskelpoisena, kun otetaan huomioon komission vuonna 2001 tekemä ehdotus[3], joka peruutettiin vuonna 2006.

6. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto

Toimintavaihtoehtojen vertailun tulos huomioon ottaen toimenpiteeksi olisi valittava seuraava vaihtoehto:

- Vaihtoehdon 3b laaja soveltamisala , joka takaa tasavertaisen kohtelun kaikilla työelämään liittyvillä aloilla. Niihin kuuluvat mm. sosiaaliturva, eläkeoikeuksien siirto, mahdollisuus yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen, tutkintojen tunnustaminen ja mahdollisuus julkisiin palveluihin, erityisesti työvoimatoimistojen palveluihin[4],

yhdistettynä

- vaihtoehtoon 4, johon sisältyy yhdistettyä työ- ja oleskelulupaa koskevan yhden hakemuksen menettelyn käyttöönotto. Näin tasavertainen kohtelu kytketään asianomaista lupaa koskevan hakemuksen hyväksymiseen (pääsy jonkin jäsenvaltion työmarkkinoille).

Tämä toimintamalli näyttäisi sisältävän suurimman mahdollisuuden saavuttaa etuja niin käytännössä kuin toimintapolitiikankin kannalta.

Kyseiset kaksi toimintavaihtoehtoa on helppo yhdistää, sillä vaikka ne koskevat eri kysymyksiä, ne täydentävät toisiaan parantaen oikeusturvaa ja integroimalla työvoimaa. Nämä vaihtoehdot – yhtäältä maahanmuuttajien oikeudet ja toisaalta yhden hakemuksen menettely ja yhdistelmälupa – kytkeytyvät yhteen sikäli, että kumpikin tähtää maahanmuuton parempaa hallintaan oikeudenmukaisen toimintamallin kautta. Vaihtoehtojen tavoitteet täydentävät toisiaan, sillä niissä kummassakin pyritään parantamaan työmarkkinoiden toimintaa. Toiseksi oikeudet ja yhdistelmälupa kytkeytyvät toisiinsa siten, että oikeudet taataan ainoastaan maassa laillisesti oleskeleville ja työskenteleville henkilöille. Yhdistelmälupa osoittaa sekä oleskelun että työskentelyn lailliseksi. Vaihtoehdon 3b lisäksi myös vaihtoehtoon 4 sisältyvä yhden hakemuksen menettely takaisi maahanmuuttajille oikeuksia ja suojelisi heitä vahvistamalle heille nykyistä tehokkaamman ja avoimemman maahanpääsymenettelyn ja sitä koskevat menettelylliset takeet.

Työmarkkinoihin vaihtoehdot 3b ja 4 vaikuttaisivat jossain määrin eri tavoin. Vaihtoehto 3b saattaa vähentää kolmansista maista tulevan laillisen työvoiman kysyntää ja lisätä pimeää työtä, kun taas vaihtoehto 4 vähentää laitonta ja pimeää työtä erityisesti siksi, että nopeampi ja tehokkaampi menettely katkaisisi erillisistä oleskelu- ja työlupamenettelyistä johtuvan viivästyskierteen.

6.1 . Parhaaksi arvioidun vaihtoehdon edut ja haitat

Vaihtoehto 3b takaisi kaikkien yleisten tavoitteiden saavuttamisen sekä suojaisi kolmansista maista tulleita työntekijöitä ja kotouttaisi heidät parhaalla ja mahdollisimman joustavalla tavalla. Samaan aikaan tasavertaisen kohtelun toimintamallissa piilee kuitenkin vaara, että koska yhteisöllä ei ole toimivaltaa lainsäädännön yhdenmukaistamiseen, eri jäsenvaltiot myöntävät edelleen erilaisia oikeuksia (esim. sosiaaliturvaetuuksien kesto). Toinen sosiaaliturvaetuuksiin liittyvä haitta ovat kustannukset, joita aiheutuu kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän laajentamisesta niissä jäsenvaltioissa, joissa tiettyjä sosiaaliturvaetuuksia ei vielä myönnetä kolmansista maista tulleille työntekijöille.

Vaihtoehtoon 4 sisältyy yhden hakemuksen menettely, jonka tuloksena annetaan yhdistetty oleskelu- ja työlupa. Tämä nopeuttaisi ja yksinkertaistaisi menettelyjä (lyhyempi käsittelyaika, vähemmän paperisotaa) niin kolmansista maista tulleiden työntekijöiden kuin heidän työnantajiensakin kannalta sekä lisäisi avoimuutta ja parantaisi oikeusturvaa. Lisäksi yhden menettelyn käyttö kahden erillisen sijasta voisi pidemmän päälle vähentää kansallisten viranomaisten hallinnollista työtä ja niille aiheutuvia kustannuksia, kun luvanhakijoita varten tarvittaisiin vain yksi asiointipiste. Lisäksi yhdistelmälupa poistaisi epäjohdonmukaisuuden riskin, joka sisältyy kahden erillisen luvan käyttöön, ja sen avulla saataisiin selkeämpi kuva kolmannen maan kansalaisen asemasta ja oleskelun tarkoituksesta kyseisessä jäsenvaltiossa. Samaan aikaan tarvitaan tiivistä koordinointia eri viranomaisyksiköiden välillä, jotta yhden hakemuksen menettelystä tulisi toimiva järjestelmä. Tapauksissa, joissa nykyinen menettely on organisoitava uudelleen, saattaa syntyä kertaluonteisesti lisäkustannuksia, kun palkataan erikoistunutta henkilöstöä tai koulutetaan nykyistä henkilöstöä. Yhdistetyn oleskelu- ja työluvan olisi oltava jo olemassa olevan kolmansien maiden kansalaisten oleskeluluvan yhtenäisen kaavan[5] mukainen. Tämä tarkoittaa sitä, ettei jäsenvaltioiden tarvitsisi ottaa käyttöön omalla kustannuksellaan uusia lupia vaan ne voisivat käyttää nykyistä yhtenäisen kaavan mukaista lupaa, jossa niiden olisi ilmoitettava kaikki työmarkkinoille pääsyä koskevat olennaiset tiedot (laajuus, kesto jne.).

6.2 . Parhaaksi katsotun vaihtoehdon hallinto- ja toteuttamiskustannuksia koskeva arvio

Laadullisen analyysin mukaan

- kolmansista maista tulleille työntekijöille maksettavat sosiaaliturvaetuudet ja heille tarjottujen julkisten palvelujen menot kasvavat niissä jäsenvaltioissa, joissa tasavertaista kohtelua ei vielä sovelleta täysimääräisesti, sekä

- hakumenettelyn ja oleskelu- ja työluvan myöntämisen yhteydessä saavutetaan kustannussäästöjä, jotka perustuvat hallintokuluihin (hakemusten käsittelyyn ja hakijoille ilmoittamiseen tarvittava työmäärä vähenee) ja verotulojen kasvuun (kolmansista maista tulleet työntekijät voivat saada palkallista työtä aikaisemmassa vaiheessa).

Laadullinen analyysi osoitti lisäksi, että parhaaksi arvioitu vaihtoehto saattaa parantaa kolmansista maista tulleiden työntekijöiden sosioekonomista asemaa ja siten lisätä heidän maksamiaan veroja ja sosiaaliturvamaksuja ja samalla vähentää näiden etuuksien käyttöä. Näin ollen kolmansista maista tulleiden työntekijöiden sosioekonomisen aseman paraneminen saattaa tasapainottaa kustannuksia, joita aiheutuu, kun heidät otetaan tiettyjen oikeuksien piiriin.

7. Seuranta ja arviointi

Seuranta ja arviointi voitaisiin toteuttaa siten, että komissio antaa jäsenvaltioiden kertomusten pohjalta kertomuksen kolmen vuoden kuluttua siitä, kun määräaika direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä on kulunut umpeen. Jäsenvaltiot voidaan velvoittaa direktiivillä toimittamaan vastaavuustaulukot, joissa ne esittävät, kuinka direktiivin säännökset on pantu täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä. Samassa yhteydessä komission olisi päätettävä, ovatko muutosehdotukset tarpeen, jotta määriteltyihin tavoitteisiin kyettäisiin vastaamaan paremmin.

[1] SEK(2007) 1680.

[2] Sitä paitsi ainoastaan Saksalla oli tietoja nyt kyseessä olevasta kolmansista maista tulleiden työntekijöiden ryhmästä eli niistä, jotka eivät vielä ole saaneet pitkään oleskelleen kolmannen maan kansalaisen asemaa.

[3] KOM(2001) 388. Ehdotus neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä palkkatyötä tai itsenäistä ammatinharjoittamista varten.

[4] Ei kuitenkaan oikeuksia, jotka koskevat pääsyä työmarkkinoille ja liikkuvuutta EU:n sisällä.

[5] Vahvistetaan 13. päivänä kesäkuuta 2002 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1030/2002.