Ehdotus: neuvoston puitepäätös ihmiskaupan torjumisesta /* KOM/2001/0854 lopull. - CNS 2001/0024 */



Virallinen lehti nro 062 E , 27/02/2001 s. 0324 - 0326



Ehdotus: NEUVOSTON PUITEPÄÄTÖS ihmiskaupan torjumisesta PERUSTELUT 1. JOHDANTO Neuvosto vahvisti 24. helmikuuta 1997 ihmiskaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön vastaisen yhteisen toiminnan [1]. Asiakirjassa käsitellään useita aiheita kuten määritelmiä (rajoittamatta kuitenkaan jäsenvaltioiden lainsäädännössä olevien yksityiskohtaisempien määritelmien soveltamista), lainkäyttövaltaa, rikosprosessia, uhreille annettavaa apua sekä poliisiyhteistyötä ja oikeudellista yhteistyötä. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet yhteisen toiminnan puitteissa tarkastelemaan voimassa olevia kansallisia säädöksiään sen varmistamiseksi, että ihmiskauppa ja lasten seksuaalinen hyväksikäyttö on säädetty niissä rangaistaviksi teoiksi. [1] EYVL L 63, 4.3.1997. Sen jälkeen kun yhteinen toiminta vuonna 1997 hyväksyttiin, ihmiskaupan vastaisten toimien ja aloitteiden määrä on lisääntynyt ja niiden sisältö on kehittynyt huomattavasti sekä Euroopan unionin tasolla että paikallisella, alueellisella ja laajemmalla kansainvälisellä tasolla. Toisaalta on ilmeistä, että jäsenvaltioiden oikeudellisten lähestymistapojen eroavuus edellyttää lisätoimenpiteitä ihmiskaupan torjumiseksi. Lisäksi Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 29 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna Amsterdamin sopimuksella, on selkeä maininta ihmiskaupasta. Wienin toimintasuunnitelmassa [2] ja Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä kehotetaan selvästi jatkamaan ihmiskaupan vastaisia lainsäädäntötoimia. Lainsäädäntötoimet on mainittu myös komission tulostaulussa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisen seuraamiseksi Euroopan unionissa [3]. Laajemmassa kansainvälisessä mittakaavassa merkittävä askel oli kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastainen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus, jonka kahdessa lisäpöytäkirjassa käsitellään maahanmuuttajien salakuljetusta ja ihmiskauppaa. Komissio on osallistunut aktiivisesti näiden asiakirjojen valmisteluun, ja ihmiskauppaa koskevan lisäpöytäkirjan olennaiset osat sisältyvät myös tähän ehdotukseen, joskin pidemmälle vietyinä. [2] EYVL C 19, 23.1.1999. [3] KOM (2000) 167 lopullinen, 24.3.2000. Koska vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteutumisella Euroopan unionissa on erityinen merkitys, jäsenvaltioiden olisi voitava kehittää puitepäätöstä siten, että tiettyjä rikoslain ja oikeudellisen yhteistyön osa-alueita viedään pidemmälle kuin mikä on ollut mahdollista niillä välineillä, joita oli olemassa ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa tai joita on kehitetty laajemmalla kansainvälisellä tasolla. Puitepäätöksessä olisi käsiteltävä täsmällisesti mm. rangaistavaksi säätämistä, rangaistuksia ja muita seuraamuksia, rangaistuksen koventamisperusteita, lainkäyttövaltaa sekä rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista. Edellä mainitun perusteella komissio katsoo, että Euroopan unionin on toteutettava lisätoimia ihmiskaupan torjumiseksi. Puitepäätöksellä, joka on Amsterdamin sopimuksella käyttöön otettu väline, voidaan vahvistaa Euroopan unionin yhteistä lähestymistapaa tällä alalla ja täydentää lainsäädännössä olevia aukkoja. Ihmiskauppaa koskevan selkeän yhteisen lähestymistavan tarvetta on syytä tarkastella myös Euroopan unionin tulevaa laajentumista silmällä pitäen. Tämän johdosta ja edellä mainitun tulostaulun mukaisesti komissio on päättänyt antaa ehdotuksen puitepäätökseksi ihmiskauppaa koskevien jäsenvaltioiden rikoslakien ja myös rangaistusten lähentämisestä. Ehdotus sisältää määräyksiä myös horisontaalisista oikeudellisista kysymyksistä kuten lainkäyttövallasta ja jäsenvaltioiden välisestä yhteistyöstä. Ehdotuksen soveltamisalaan kuuluvat työvoiman hankkimista ja seksuaalista hyväksikäyttöä varten tapahtuva ihmiskauppa; lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ja lapsiporno sen sijaan kuuluvat toisen, erillisen ehdotuksen soveltamisalaan. Kahden erillisen puitepäätöksen laatiminen mahdollistaa sen, että neuvosto voi tarkastella työvoiman hankintaa ja seksuaalista hyväksikäyttöä varten tapahtuvaa ihmiskauppaa erillisenä kysymyksenä. 2. IHMISKAUPPA JA SALAKULJETUS Komissio toteaa, että ihmiskaupan ja maahanmuuttajien salakuljetuksen käsittely kahdessa erillisessä Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen lisäpöytäkirjassa on osoitus siitä, että kansainvälisten rikollisjärjestöjen harjoittaman henkilöiden laittoman siirtämisen esiintymismuodot ovat monimutkaisia. Maahanmuuttajien salakuljetusta voidaan pitää valtioon kohdistuvana rikoksena, jossa on usein kyse salakuljettajan ja salakuljetuksen kohteena olevan yhteisestä edusta, kun taas ihmiskauppa on henkilöön kohdistuva rikos, joka tehdään hyväksikäyttötarkoituksessa. Tämän vuoksi komissio katsoo, että Ranskan aloitteet [4], jotka koskevat laittomassa maahantulossa, liikkumisessa ja maassa oleskelussa avustamista, liittyvät maahanmuuttajien salakuljetukseen. Tässä ehdotuksessa sen sijaan käsitellään henkilöihin kohdistuvaa kauppaa ja sen ominaispiirteitä. Komission päätelmä on, että Ranskan edellä mainittu avustamista koskeva aloite ja tämä ihmiskauppaa koskeva ehdotus täydentävät toisiaan ja edistävät näiden kansainvälisten rikollisjärjestöjen harjoittamien vakavien rikollisuuden lajien torjuntaa kaikkialla Euroopassa. [4] EYVL C 253, 4.9.2000, ehdotuksia ei ole vielä hyväksytty. 1. OIKEUSPERUSTA Tässä ehdotuksessa puitepäätökseksi käsitellään jäsenvaltioiden lakien ja asetusten lähentämistä rikosasioissa tapahtuvan poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön alalla. Siinä käsitellään myös varsin perusteellisesti rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevia vähimmäisedellytyksiä järjestäytyneen rikollisuuden alalla. Ehdotuksen perusteluosassa tarkoitettu oikeusperusta on näin ollen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 29 artikla, jossa on selkeä maininta ihmiskaupasta, sekä 31 artiklan e alakohta ja 34 artiklan 2 kohdan b alakohta. Ehdotuksella ei ole Euroopan yhteisöjen talousarvioon kohdistuvia taloudellisia vaikutuksia. 4. PUITEPÄÄTÖS: ARTIKLAKOHTAISET PERUSTELUT 1 artikla (Työvoiman hyväksikäyttötarkoituksessa tapahtuva ihmiskauppa) Päätöksen 1 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että ihmiskauppa työvoiman hyväksikäyttötarkoituksessa on säädetty rangaistavaksi teoksi. Kyseisessä artiklassa ihmiskaupalla tarkoitetaan henkilöiden värväystä, kuljettamista, siirtämistä, myös kätkemistä, ja tämän jälkeen tapahtuvaa vastaanottamista ja hallinnan siirtoa hyväksikäyttötarkoituksessa tavaroiden tuotantoa tai palvelujen tarjoamista varten. Tämä määrittely vastaa erästä osaa ihmiskaupan tunnusmerkistöstä, sellaisena kuin se on määritelty Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimukseen liitetyssä ihmiskauppaa koskevassa lisäpöytäkirjassa. Työvoiman hyväksikäyttö määritellään kyseisessä artiklassa työmarkkinalainsäädännön mukaisten työehtojen, palkkaa koskevien ehtojen sekä työterveys- ja työturvallisuusmääräysten rikkomiseksi. Työmarkkinalainsäädäntöä koskevan viittauksen tarkoituksena ei ole puuttua jäsenvaltioiden työmarkkinalainsäädäntöön. Tavoitteena on muodostaa voimassa oleviin säädöksiin perustuva vertailuarvo (benchmark), joka vastaa työmarkkinoilla hyväksyttäviä käytäntöjä. Olisi korostettava, että tätä määritelmää on tarkasteltava suhteessa ihmiskaupan määritelmään ja siihen liittyviin osa-alueisiin kuten pakottamisen tunnusmerkistöön. Lisäksi tämän rikoksen tunnusmerkistöön kuuluu vaatimus, että henkilön perusoikeuksia on loukattu ja loukataan edelleen; perusoikeuksilla tarkoitetaan oikeuksia, jotka mainitaan esimerkiksi Nizzan Eurooppa-neuvoston julistamassa perusoikeuskirjassa. Tämä vaatimus kattaa myös uhrin perusoikeuksien näkökulman eikä pelkästään rikokseen syyllistyneen toimintaa kuten jäljempänä mainituissa tunnusmerkeissä. Edellytyksenä on myös se, että henkilön perusoikeuksia on loukattu jatkuvasti. Työvoiman hyväksikäyttöä varten tapahtuvan ihmiskaupan tunnusmerkistö, joita käsitellään a ja b alakohdassa, on yhdenmukainen Yhdistyneiden Kansakuntien ihmiskauppaa koskevan pöytäkirjan kanssa. Artiklan c ja d alakohdissa, jotka ovat osittain yhdenmukaiset asianomaisen pöytäkirjan kanssa, käsitellään ihmiskauppaan liittyviä hyväksikäytön ja painostuksen muotoja. Tavoitteena on varmistaa, että rikollinen käyttäytyminen tulee laaja-alaisesti katetuksi. Tässä yhteydessä mainitaan esimerkiksi velkaorjuus, jossa asianomaisella henkilöllä ei ole mahdollisuutta suojautua painostukselta. Lisäksi mainitaan henkilön heikon aseman hyväksikäyttö. Tämä tarkoittaa esimerkiksi henkisesti tai fyysisesti vammautuneita tai jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevia henkilöitä, joiden tilanne on - ainakin heidän oman käsityksensä mukaan - usein sellainen, ettei heillä ole muuta vaihtoehtoa kuin alistua hyväksikäytettäväksi. Viimeksi mainittujen seikkojen avulla otetaan huomioon uhrin erityisasema eikä pelkästään ihmiskaupan harjoittajan käyttäytymistä. Uhrin siirtymistä rajan yli ei tämän määritelmän mukaisesti edellytetä. Tämä perustelu noudattaa Europolin yleissopimusta ja ihmiskauppaa koskevaa Yhdistyneiden Kansakuntien lisäpöytäkirjaa, joiden mukaisesti ihmiskauppaan liittyy tavallisesti kansainvälinen järjestäytynyt rikollisuus, mutta siihen ei liity edellytystä uhrin itsensä siirtymisestä rajan ylitse. Lisäksi ihmiskaupan tunnusmerkistössä on olennaista nimenomaan hyväksikäyttötarkoitus eikä rajan yli "siirtyminen". Rajanylityksen edellyttäminen johtaisi paradoksaaliseen tilanteeseen, jossa kotimaassaan prostituutioon pakotetut ja ihmiskaupan uhriksi joutuneet Euroopan kansalaiset olisivat heikommassa asemassa kuin yhteisön ulkopuolelta tulevat vastaavassa tilanteessa olevat kansalaiset. Kun luovutaan rajanylitystä koskevasta edellytyksestä, voidaan ehdotuksen soveltamisalaan sisällyttää myös nk. "uudelleenkauppaaminen" kohdemaassa, mikä usein on olennainen osa ihmiskauppaketjua ja -toimintaa. 2 artikla (Seksuaalisessa hyväksikäyttötarkoituksessa tapahtuva ihmiskauppa) Päätöksen 2 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että ihmiskauppa seksuaalisessa hyväksikäyttötarkoituksessa on säädetty rangaistavaksi teoksi. Artiklan rakenne ja sisältö ovat 1 artiklan mukaiset. Seksuaalinen hyväksikäyttö sisältää henkilön hyväksikäytön prostituutiossa, pornografisissa esityksissä tai pornografisen materiaalin tuotannossa. 3 artikla (Yllyttäminen, avunanto ja yritys) Päätöksen 3 artiklassa jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että työvoiman hyväksikäyttötarkoituksessa ja seksuaalisessa hyväksikäyttötarkoituksessa tapahtuvaan ihmiskauppaan liittyvä yllyttäminen, avunanto ja teon yritys ovat rangaistavia tekoja. 4 artikla (Rangaistukset ja niiden koventamisperusteet) Päätöksen 4 artiklassa säädetään rangaistuksista ja niiden koventamisperusteista. Artiklan 1 kohdassa säädetään, että 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista määrättävien rangaistusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia ja että niistä säädettävän rangaistuksen on oltava vähintään kuusi vuotta vankeutta. Tällaisten rangaistusten perusteella ihmiskauppa on mahdollista sisällyttää niiden välineiden soveltamisalaan, joita on hyväksytty järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen poliisiyhteistyön ja oikeudellisen yhteistyön lisäämiseksi Euroopan unionissa. Tällaisia ovat rahanpesua, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamista, jäljittämistä, jäädyttämistä, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista koskeva yhteinen toiminta 98/699/YOS [5] sekä rikollisjärjestöön osallistumisen kriminalisointia koskeva yhteinen toiminta 98/733/YOS [6]. [5] EYVL L 333, 9.12.1998, s. 1. [6] EYVL L 351, 29.12.1998, s. 1. Koska ihmiskauppaan liittyy hyvin vakava rikollinen käyttäytyminen, säädetään kohdassa 2, että rangaistuksen koventamisperusteiden täyttyessä rikoksesta säädetty enimmäisrangaistus on vähintään 10 vuotta vankeutta. Komission ehdotus vähintään 10 vuoden enimmäisrangaistuksen säätämisestä silloin kun rangaistuksen koventamisperusteet täyttyvät perustuu tulkintaan, jonka mukaan ihmiskaupasta säädettävien rangaistusten tulisi vastata rikoksen vakavuutta ja niillä tulisi olla voimakas pelotusvaikutus. Jäljempänä on lueteltu kolme tyypillistä rangaistuksen koventamisperusteeksi soveltuvaa perustetta. Ne ovat vähimmäisedellytyksiä eivätkä rajoita muiden määritelmien soveltamista, joita jäsenvaltioiden lainsäädännössä on säädetty niiden lisäksi. Tässä puitepäätöksessä säädetyt edellytykset voidaan määritellä seuraavasti: - "tuottaa huomattavaa hyötyä" voi liittyä "paritukseen", joka täyttää koventamisperusteet ja johon tulee vähimmäisedellytyksenä liittyä rikoksen tekijän vaurastuminen rikoksen johdosta, - "tehdään osana rikollisjärjestön toimintaa" olisi muodostettava yhteisen toiminnan 98/733/YOS [7] 1 artiklan mukaisesti, jossa kriminalisoidaan kuuluminen rikollisjärjestöön Euroopan unionin jäsenvaltiossa. [7] EYVL L 351, 29.12.1998, s. 1. - "erityinen säälimättömyys" on edellytys, jolla määritellään ihmiskauppaan syyllistyneen harjoittaman voimankäytön tai painostuksen aste ja piittaamattomuus uhrin psyykkisestä tai fyysisestä terveydestä siten, että rikos on sitä vakavampi, mitä vakavampaa voimankäyttö, painostus tai piittaamattomuus ovat olleet. 5 artikla (Oikeushenkilöiden vastuu) On myös tarpeen säätää tapauksista, jossa ihmiskauppaan on osallistunut oikeushenkilöitä. Tämän vuoksi 5 artiklassa säädetään oikeushenkilön saattamisesta vastuuseen 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka luonnollinen henkilö on tehnyt asianomaisen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä. Vastuu olisi määriteltävä siten, että se kattaa sekä rikosoikeudellisen että siviilioikeudellisen vastuun (katso myös seuraamuksia koskeva 6 artikla). Tämän lisäksi 2 kohdassa säädetään, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos sen puolesta tai hyväksi on ollut mahdollista tehdä rikoksia siksi, että henkilö, jolla on valtuudet tehdä päätöksiä, on harjoittanut ohjausta tai valvontaa puutteellisesti. Artiklan 3 kohdassa säädetään, ettei oikeushenkilöön kohdistuva oikeustutkinta sulje pois rinnakkaista oikeustutkintaa, joka kohdistuu luonnolliseen henkilöön, ja 4 kohdassa määritellään tässä puitepäätöksessä käytettävä oikeushenkilön käsite. 6 artikla (Oikeushenkilöihin kohdistuvat seuraamukset) Päätöksen 6 artiklassa säädetään oikeushenkilöihin kohdistuvia seuraamuksia koskevista edellytyksistä. Seuraamusten tulee olla tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia ja vähimmäisrangaistukseksi on säädettävä rikosoikeudellinen sakko tai muu sakko. Artiklassa säädetään myös muista oikeushenkilöihin sovellettavista seuraamuksista. 7 artikla (Lainkäyttövalta ja syyttäminen) Koska ihmiskauppaan liittyvät rikokset ovat luonteeltaan kansainvälisiä, niiden tehokas torjunta lainsäädännön keinoin edellyttää, että lainkäyttövaltaa ja rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevat menettelysäännökset ovat niin selkeitä ja ulottuvat niin pitkälle kuin kansallisten oikeusjärjestelmien kannalta on mahdollista, jotta rikoksesta epäilty henkilö ei pystyisi välttämään syytteeseenpanoa. Artiklan 1 kohdassa esitetään edellytykset, joiden perusteella kansallisille lainvalvonta- ja oikeusviranomaisille voidaan antaa toimivalta tämän puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluviin rikoksiin liittyvässä syytteeseenpanossa. Jäsenvaltio käyttää toimivaltaansa seuraavissa kolmessa tapauksessa: (a) rikos on osittain tai kokonaan tehty sen alueella, riippumatta rikoksessa osallisena olevan henkilön asemasta tai kansalaisuudesta (alueperiaate), (b) rikoksentekijä on jäsenvaltion kansalainen (aktiivinen persoonallisuusperiaate). Koska perusteena on rikoksentekijän oikeusasema, lainkäyttövaltaa voidaan käyttää riippumatta rikoksen tekopaikan maan laista (lex locus delicti). Syytteeseenpanosta ulkomailla tehtyjen rikosten yhteydessä vastaavat jäsenvaltiot. Tämä on erityisen tärkeää niille jäsenvaltioille, jotka eivät luovuta omia kansalaisiaan, tai (c) rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi. Koska kaikkien jäsenvaltioiden oikeusperinne ei tunne ekstraterritoriaalisuutta kaikkien rikoslajien osalta, jäsenvaltiot voivat 1 kohdan velvoitteita noudattaen rajoittaa toimivaltansa ensimmäiseen mainitusta kolmesta tilanteesta. Mikäli jäsenvaltiot eivät toimi näin, ne voivat tästä huolimatta rajoittaa 1 kohdan b ja c alakohdan soveltamista niihin tapauksiin, joissa rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella. Artiklan 3 kohdassa otetaan huomioon se, etteivät tietyt jäsenvaltiot luovuta omia kansalaisiaan, sekä pyritään varmistamaan, että ihmiskaupasta epäillyt henkilöt voidaan panna syytteeseen niissäkin tapauksissa, joissa jäsenvaltio kieltäytyy luovuttamasta omia kansalaisiaan. Jäsenvaltion, joka ei luovuta omia kansalaisiaan, on 3 kohdan mukaisesti toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen tuomiovaltansa oman maansa kansalaisiin, jotka ovat syyllistyneet rikokseen kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella, ja saattaakseen heidät tarvittaessa syytteeseen. Artiklan 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on ilmoitettava neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle, mikäli ne aikovat soveltaa 2 kohtaa. 8 artikla (Uhrit) Ihmiskauppaa koskevaan Euroopan unionin lähestymistapaan kuuluu olennaisesti uhrien auttaminen. Ihmiskaupan harjoittajat ovat usein hyväksikäyttäneet uhrejaan vakavasti. Komissio katsoo näin ollen, että puitepäätökseen olisi sisällytettävä uhreja koskeva artikla. Osa kattavaa toimintamallia on myös uhreille annettava sosiaalituki, jonka tarkoituksena on auttaa heitä selviytymään kokemuksistaan ja antaa heille mahdollisuus palata mm. työmarkkinoille. 9 artikla (Jäsenvaltioiden välinen yhteistyö) Päätöksen 9 artiklan tarkoituksena on hyödyntää niitä monia kansainvälisiä oikeudellisen yhteistyön välineitä, joiden osapuolena jäsenvaltiot ovat ja joita olisi sovellettava tämän puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluviin kysymyksiin. Useisiin kahdenvälisiin ja monenvälisiin sopimuksiin sekä Euroopan unionin yleissopimuksiin sisältyy esimerkiksi keskinäistä oikeusapua ja rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevia järjestelyjä. Tämän artiklan tarkoituksena on niin ikään edistää tietojen vaihtoa. Artiklan 1 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan antamaan toisilleen mahdollisimman laajaa oikeusapua ihmiskauppaa koskevissa oikeudellisissa menettelyissä. Jos kyseessä on positiivinen tuomiovaltaristiriita, jäsenvaltioiden on 2 kohdan mukaan neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta tehokkaan syytteeseenpanon varmistamiseksi. Kohdassa todetaan samoin, että olemassa olevia yhteistyöjärjestelyjä kuten yhteystuomareita [8] ja Euroopan oikeudellista verkostoa [9] olisi asianmukaisesti hyödynnettävä. Artiklan 3 kohdassa korostetaan yhteysviranomaisten merkitystä tietojenvaihdossa. Kohdassa on selkeä maininta Europolin osallistumisesta. Artiklan 4 kohdassa käsitellään tiedonkulkua, mitä tarkoitusta varten on perustettu ihmiskauppaa koskevien tietojen vaihdosta vastaavat yhteysviranomaiset. [8] EYVL L 105, 27.4.1996. [9] EYVL L 191, 7.7.1998, s. 4. 10 artikla (Täytäntöönpano) Päätöksen 10 artiklassa käsitellään tämän puitepäätöksen täytäntöönpanoa ja seurantaa. Artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet tämän puitepäätöksen noudattamiseksi 31. joulukuuta 2002 mennessä. Lisäksi säädetään, että jäsenvaltiot ilmoittavat kyseiseen päivämäärään mennessä neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle täytäntöönpanosäädökset, joilla ne saattavat tässä puitepäätöksessä määrätyt velvoitteet osaksi kansallista lainsäädäntöään. Neuvosto arvioi 30 päivään kesäkuuta 2004 mennessä näihin tietoihin perustuvan kertomuksen ja komission kirjallisen kertomuksen perusteella sitä, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tarvittavia toimenpiteitä tämän puitepäätöksen noudattamiseksi. 11 artikla (Helmikuussa 1997 hyväksytyn yhteisen toiminnan kumoaminen) Päätöksen 11 artiklassa kumotaan helmikuussa 1997 hyväksytty yhteinen toiminta. Tavoitteena oli tuolloin yhteisen toiminnan täytäntöönpano 31. joulukuuta 1999 mennessä, johon mennessä myös jäsenvaltioiden oli määrä esittää neuvoston pääsihteeristölle kertomukset niistä ehdotuksista, joita ne tuolloin olivat tehneet puitepäätöksessä määrättyjen velvoitteiden täyttämiseksi. Tämän puitepäätöksen ja lasten seksuaalista hyväksikäyttöä koskevan puitepäätöksen soveltamisalaan kuuluvat asiat ovat suurelta osin samoja. Vaikka yhteinen toiminta saattaa yleisten oikeusperiaatteiden perusteella olla vanhentunut eikä sillä enää ole oikeudellisia seurauksia, komission mielestä on tärkeää tähdentää, että tämä puitepäätös kumoaa yhteisen toiminnan. 12 artikla (Voimaantulo) Päätöksen 12 artiklassa säädetään puitepäätöksen voimaantulosta päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 2001/0024 (CNS) Ehdotus: NEUVOSTON PUITEPÄÄTÖS ihmiskaupan torjumisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 29 artiklan, 31 artiklan e alakohdan ja 34 artiklan 2 kohdan b alakohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, sekä katsoo seuraavaa: (1) Neuvoston ja komission toimintasuunnitelmassa parhaista tavoista panna täytäntöön Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta [10], Tampereella 15-16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä, Santa Maria da Feirassa 19-20 päivänä kesäkuuta 2000 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä, komission tulostaulussa [11] ja Euroopan parlamentin 19 päivänä toukokuuta 2000 antamassa päätöslauselmassa [12] todetaan ihmiskaupan vastaisten lainsäädäntötoimien tarve tai vaaditaan niiden toteuttamista sekä yhteisistä määritelmistä, rangaistavaksi säätämisestä ja seuraamuksista sopimista. [10] EYVL C 19, 23.1.1999. [11] KOM(2000) 167 lopullinen, kohta 2.4 Maahanmuuttovirtojen hallinta ja kohta 4.3 Eräiden rikollisuuden muotojen torjuminen. [12] A5-0127/2000. (2) Yhteistä toimintaa 24 päivältä helmikuuta 1997 ihmisillä käytävän kaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön torjunnasta [13] on täydennettävä lainsäädäntötoimilla, joilla puututaan jäsenvaltioiden oikeudellisten lähestymistapojen eroavuuksiin ja edistetään tehokkaan oikeudellisen ja lainvalvontayhteistyön kehittymistä ihmiskaupan ehkäisemiseksi. [13] EYVL L 63, 4.3.1997. (3) Ihmiskauppaan liittyy vakavia, perustavanlaatuisiin ihmisoikeuksiin ja ihmisarvoon kohdistuvia rikkomuksia. Se käsittää säälimättömiä tekoja kuten erityisen haavoittuvien henkilöiden hyväksikäyttöä ja harhaanjohtamista sekä väkivallan ja uhkauksien käyttöä ja velkaorjuuteen alistamista ja pakottamista. (4) Kansainväliset järjestöt, erityisesti Yhdistyneet Kansakunnat, on tehnyt tällä alalla merkittävää työtä, jota täydentämään tarvitaan myös Euroopan unionin toimia. (5) Ihmiskauppa on vakava rikos ja siihen puuttumista varten on luotava kokonaisvaltainen lähestymistapa, jonka olennaisen osan muodostavat kaikille jäsenvaltioille yhteinen rikoslainsäädäntö, tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset mukaan luettuina, sekä mahdollisimman laaja oikeudellinen yhteistyö. Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti tässä puitepäätöksessä rajoitutaan vähimpään, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi Euroopan unionin tasolla, eikä siten ylitetä sitä, mikä tarvitaan tähän tarkoitukseen. (6) On tarpeen määrätä ihmiskaupan harjoittajille riittävän ankarat seuraamukset, jotta ihmiskauppa voidaan niiden perusteella sisällyttää niiden välineiden soveltamisalaan, joita on hyväksytty järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi. Tällaisia ovat rahanpesua, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamista, jäljittämistä, jäädyttämistä, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista koskeva yhteinen toiminta 98/699/YOS [14] sekä rikollisjärjestöön osallistumisen kriminalisointia koskeva yhteinen toiminta 98/733/YOS [15]. [14] EYVL L 333, 9.12.1998, s. 1. [15] EYVL L 351, 29.12.1998, s. 1. (7) Tämän puitepäätöksen tulisi edistää ihmiskaupan ehkäisyä ja torjuntaa täydentämällä neuvoston jo vahvistamia välineitä, joita ovat muun muassa yhteinen toiminta 96/700/YOS [16] ihmisillä käytävän kaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön torjunnasta vastaavien henkilöiden kannustus- ja vaihto-ohjelman (STOP) perustamisesta, yhteinen toiminta 96/748/YOS [17] Europolin huumeyksikölle annetun toimeksiannon laajentamisesta, neuvoston ja Euroopan parlamentin päätös 293/2000/EY [18] lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäiseviä torjuntatoimenpiteitä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta (Daphne), yhteinen toiminta 98/428/YOS [19] Euroopan oikeudellisen verkoston perustamisesta, yhteinen toiminta 96/277/YOS [20] Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisen oikeudellisen yhteistyön edistämiseen tähtäävää yhteystuomareiden vaihtojärjestelmää koskien sekä yhteinen toiminta 98/427/YOS [21] rikosasioissa annettavassa keskinäisessä oikeusavussa noudatettavista hyvistä toimintatavoista, [16] EYVL L 322, 12.12.1996. [17] EYVL L 342, 31.12.1996. [18] EYVL L 34, 9.2.2000. [19] EYVL L 191, 7.7.1998, s. 4. [20] EYVL L 105, 27.4.1996. [21] EYVL L 191, 7.7.1998. ON TEHNYT TÄMÄN PUITEPÄÄTÖKSEN: 1 artikla Työvoiman hyväksikäyttötarkoituksessa tapahtuvaan ihmiskauppaan liittyvät rikokset Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että henkilön värväys, kuljettaminen, siirtäminen ja kätkeminen sekä tämän jälkeen tapahtuva vastaanottaminen ja hallinnan siirto ovat rangaistavia tekoja, silloin kun asianomaisen henkilön perusoikeuksia on loukattu ja loukataan edelleen hyväksikäyttötarkoituksessa tavaroiden tuotantoa tai palvelujen tarjoamista varten tavalla, joka on työmarkkinalainsäädännön vastainen työehtojen, palkan sekä työterveys- ja työturvallisuusmääräysten osalta, ja: (a) tekoon liittyy pakottaminen, voimankäyttö tai uhkaaminen, ihmisryöstö mukaan luettuna, tai (b) tekoon liittyy harhaanjohtaminen tai petos, tai (c) aseman, vaikutusvallan tai painostuksen väärinkäyttö, tai (d) jokin muu väkivallan käytön muoto. 2 artikla Seksuaalisessa hyväksikäyttötarkoituksessa tapahtuvaan ihmiskauppaan liittyvät rikokset Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että henkilön värväys, kuljettaminen, siirtäminen ja kätkeminen sekä tämän jälkeen tapahtuva vastaanottaminen ja hallinnan siirto ovat rangaistavia tekoja, silloin kun tarkoituksena on käyttää häntä hyväksi prostituutiossa, pornografisessa esityksessä tai pornografisen materiaalin tuotannossa, ja tekoon liittyy: (a) pakottaminen, voimankäyttö tai uhkaaminen, ihmisryöstö mukaan luettuna, tai (b) harhaanjohtaminen tai petos, tai (c) aseman, vaikutusvallan tai painostuksen väärinkäyttö, tai (d) jokin muu väkivallan käytön muoto. 3 artikla Yllyttäminen, avunanto ja yritys Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1 ja 2 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin liittyvä yllyttäminen, avunanto ja teon yritys ovat rangaistavia tekoja. 4 artikla Rangaistukset ja raskauttavat asianhaarat 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan langettaa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, mukaan luettuna vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kuusi vuotta. 2. Rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä olevien muiden määritelmien soveltamista kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista voidaan langettaa vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kymmenen vuotta, kun - siihen liittyy erityistä säälimättömyyttä, tai - se tuottaa huomattavaa hyötyä, tai - se tehdään osana rikollisjärjestön toimintaa. 5 artikla Oikeushenkilöiden vastuu 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilöt voidaan saattaa vastuuseen 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitetuista rikoksista, jotka on oikeushenkilön puolesta tai hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön toimielimen jäsenenä toimien henkilö, jolla on oikeushenkilössä johtava asema seuraavin perustein: (a) oikeus edustaa oikeushenkilöä, tai (b) valtuus tehdä päätöksiä oikeushenkilön puolesta, tai (c) valtuus harjoittaa valvontaa oikeushenkilössä. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tilanteiden lisäksi kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos 1 kohdassa tarkoitetun henkilön harjoittaman ohjauksen tai valvonnan puutteellisuus on mahdollistanut sen, että oikeushenkilön alaisena toimiva henkilö on voinut tehdä kyseisen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi 1, 2 tai 3 artiklassa tarkoitetun rikoksen. 3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu oikeushenkilöiden vastuu ei estä rikosoikeudellisia menettelyjä sellaisia luonnollisia henkilöitä vastaan, jotka ovat tekijöinä, yllyttäjinä tai osallisina 1, 2 tai 3 artiklassa tarkoitetuissa rikoksissa. 4. Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan 'oikeushenkilöllä' mitä tahansa muodostumaa, jolla on oikeushenkilön asema sovellettavan lain nojalla, lukuun ottamatta valtioita tai muita julkisia elimiä niiden käyttäessä julkiseen valtaan liittyviä oikeuksiaan sekä julkisoikeudellisia kansainvälisiä järjestöjä. 6 artikla Oikeushenkilöihin kohdistuvat seuraamukset Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 5 artiklan mukaisesti vastuussa olevalle oikeushenkilölle voidaan langettaa tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, joihin kuuluu rikosoikeudellisia tai muita sakkoja ja joihin voi kuulua muita seuraamuksia, kuten: (a) oikeuden menettäminen julkisiin etuisuuksiin tai tukiin, tai (b) väliaikainen tai pysyvä liiketoimintakielto, tai (c) tuomioistuimen valvontaan asettaminen, tai (d) tuomioistuimen määräys lopettaa toiminta, tai (e) rikoksen toteuttamiseen käytettyjen laitosten sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi. 7 artikla Lainkäyttövalta ja syytteeseen asettaminen 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa 1, 2 tai 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin, jos: (a) rikos on kokonaan tai osittain tehty sen alueella, tai (b) rikoksen tekijä on jäsenvaltion kansalainen. (c) rikos on tehty kyseisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneen oikeushenkilön puolesta tai hyväksi. 2. Jäsenvaltio voi päättää, ettei se sovella lainkäyttövaltaa koskevia 1 kohdan b ja c alakohdan sääntöjä tai että se soveltaa niitä vain erityisissä olosuhteissa tai tilanteissa, jos rikos on tehty sen alueen ulkopuolella. 3. Jäsenvaltion, joka ei lainsäädäntönsä mukaan luovuta omia kansalaisiaan, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet ulottaakseen lainkäyttövaltansa oman maansa kansalaisiin, jotka ovat syyllistyneet 1, 2 tai 3 artiklassa tarkoitettuun rikokseen kyseisen jäsenvaltion ulkopuolella, ja nostaakseen tarvittaessa syytteet näissä tapauksissa. 4. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava neuvoston pääsihteeristölle ja komissiolle päätöksestään soveltaa 2 kohtaa sekä mainittava tarvittaessa ne erityiset olosuhteet tai tilanteet, joissa päätöstä sovelletaan. 8 artikla Uhrit Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että tässä puitepäätöksessä tarkoitettujen rikosten uhreille taataan asianmukainen oikeusturva ja asema rikosoikeudenkäynnissä. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että rikostutkinta ja oikeudenkäyntimenettelyt eivät aiheuta uhrille lisävahinkoa. 9 artikla Jäsenvaltioiden yhteistyö 1. Jäsenvaltiot antavat toisilleen voimassa olevien yleissopimusten sekä monen- ja kahdenvälisten sopimusten ja järjestelyjen mukaisesti mahdollisimman laajalti keskinäistä oikeusapua tässä puitepäätöksessä tarkoitettuihin rikoksiin liittyvissä oikeudenkäyntimenettelyissä. 2. Jos tässä puitepäätöksessä tarkoitettu rikos kuuluu usean jäsenvaltion toimivaltaan, näiden valtioiden on neuvoteltava keskenään toiminnan yhteensovittamisesta syytetoimien tehokkuuden varmistamiseksi. Olemassa olevia yhteistyöjärjestelyjä kuten yhteystuomareita ja Euroopan oikeudellista verkostoa olisi hyödynnettävä asianmukaisesti. 3. Jäsenvaltioiden on perustettava yhteysviranomaisia tai käytettävä olemassa olevia yhteistyöjärjestelyjä 1, 2 ja 3 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin liittyvien tietojen vaihtamista varten. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että Europol osallistuu tietojenvaihtoon toimivaltuuksiensa rajoissa. 4. Kunkin jäsenvaltion on ilmoitettava neuvoston pääsihteerille ja komissiolle, mikä yhteysviranomainen vastaa ihmiskauppaan liittyvien tietojen vaihdosta. Pääsihteeristö ilmoittaa yhteysviranomaisten yhteystiedot muille jäsenvaltioille. 10 artikla Täytäntöönpano 1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän puitepäätöksen noudattamisen edellyttämät toimenpiteet viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2002. 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava samaan päivämäärään mennessä neuvoston pääsihteeristölle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle kirjallisina säännökset, jotka ne ovat antaneet tämän puitepäätöksen mukaisten velvoitteidensa saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Neuvosto arvioi 30 päivään kesäkuuta 2004 mennessä näihin tietoihin perustuvan kertomuksen ja komission kirjallisen kertomuksen perusteella, missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet tarvittavat toimenpiteet tämän puitepäätöksen noudattamiseksi. 11 artikla Yhteisen toiminnan 97/154/YOS kumoaminen Tällä puitepäätöksellä kumotaan yhteinen toiminta 24 päivältä helmikuuta 1997, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella ihmisillä käytävän kaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön torjunnasta. 12 artikla Voimaantulo Tämä puitepäätös tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja