Maatalouden tilanne Euroopan unionissa - Kertomus vuodelta 2000 /* KOM/2002/0067 lopull. */





Maatalouden tilanne Euroopan unionissa - Kertomus vuodelta 2000 (komission esittämä) SISÄLLYSLUETTELO 1. Suhdanteet ja maataloustulot 1.1. Yleistä 1.2. Tuotannon tasot 1.3. Tuotanto- ja markkinahintojen kehitys 1.4. Tuotantopanosten hinnat 1.5. Maataloustulojen kehitys 1.6. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) 1.6.1. Maataloustulo 1.6.2. Maataloustulo tuotantosuunnan mukaan 2. POLIITTINEN KEHITYS JA LAKIALOITTEET VUONNA 2000 2.1. Laatupolitiikka 2.2. Luonnonmukainen maatalous 2.3. Menekinedistäminen 2.4. Maatalouslainsäädännön yksinkertaistaminen 2.4.1. Johdanto 2.4.2. Maatalouslainsäädännön avoimuus ja ymmärrettävyys 2.4.2.1. Konsolidointi 2.4.2.2. Vienti- ja tuontitodistuksia koskevien asetusten uudelleenmuotoileminen 2.4.2.3. Viennin määräpaikkakoodit 2.4.2.4. Maksajavirastojen ehdotukset 2.4.2.5. Uudet suuntaviivat valtiontuille 2.4.3. Yksinkertaistamistoimet markkinoiden eri aloilla 2.4.3.1. Pellava ja hamppu 2.4.3.2. Liha 2.4.3.3. Maito ja maitotuotteet 2.4.3.4. Hedelmät ja vihannekset 2.4.3.5. Riisi 2.4.4. Pienviljelijöiden tukijärjestelmä 2.5. Valtiontuet 2.5.1. Uudet lainsäädännölliset puitteet 2.5.2. Vuosikatsaus 2.5.3. Poikkeukselliset tapahtumat ja luonnonmullistukset 2.5.3.1. Dioksiinikriisi - (B) 2.5.3.2. Ranskan metsätalouden elvyttäminen - (F) 2.5.4. Yksityistäminen ja rakenneuudistus 2.5.4.1. Maanhankintatuki - (D) 2.5.4.2. EPAC:n ja SILOPOR:n rakenneuudistusta ja yksityistämistä koskevat suunnitelmat - (P) 2.5.4.3. Centrale del Latte di Roma - (I) 2.5.5. Verotustoimenpiteet 2.5.5.1. Kasvihuoneille myönnetty verovapaus hiilidioksidiveroista - (NL) 2.5.5.2. Vapautus kivennäisaineiden käyttömaksuista - (NL) 2.5.6. Toimintatuki: Kreikkalaiset osuuskunnat - (EL) 2.5.7. RIBS: valtiontuen myöntäminen markkinaedellytyksin - (I) 2.5.8. Sianliha-ala 2.5.8.1. Sianlihan tuotantoon myönnetty tuki -'Stabiporc'- (F) 2.5.8.2. Sikojen keräyskeskukset - (NL) 2.5.9. Kotieläintuotannon ala: yleiset toimenpiteet 2.5.9.1. Tuotantokapasiteetista luopuminen: karjan tehokasvatuksesta luopumista koskeva järjestelmä - (NL) 2.5.9.2. Karjankuljetukset: 'Gaelic Ferries'- (IRL) 2.5.9.3. Säähaitoista kärsineille karjankasvattajille myönnetty tuki - (IRL) 2.5.10. Sokeriala 2.5.11. Sitrushedelmäala 2.5.11.1. Tuet Sisilian sitrushedelmäalalle - (I) 2.5.11.2. Sitrushedelmäalan kansallinen toimintasuunnitelma - (I) 2.5.12. Viininviljelyala 2.6. Vähäosaisimmille myönnettävä tuki 2.7. Syrjäisimmät alueet 2.8. YMP:aa koskevat tiedotustoimet 2.9. Toimintakertomus tiedotuksen ja viestinnän alalta (tiedotus- ja viestintäteknologia) 2.10. Neuvoa-antavat komiteat ja suhteet yhteiskuntaelämän ja ammattialan järjestöihin 3. Maatalousmarkkinat 3.1. Markkinointivuoden 2000/01 hintapaketti 3.2. Kasvituotteet 3.2.1. Viljat 3.2.1.1. Maailmanmarkkinat 3.2.1.2. Yhteisön markkinat 3.2.2. Öljysiemenet 3.2.3. Herneet, härkäpavut ja makeat lupiinit 3.2.4. Muu kuin kuitupellava 3.2.5. Palkokasvit (kahviherneet, virnat ja linssit) 3.2.6. Non food -tuotanto 3.2.7. Riisi 3.2.7.1. Riisialan uudistus 3.2.8. Tärkkelys 3.2.9. Sokeri 3.2.9.1. Maailmanmarkkinat 3.2.9.2. Yhteisön markkinat 3.2.9.3. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa 3.2.10. Perunat 3.2.11. Kuivarehut 3.2.12. Kuitupellava ja hamppu 3.2.12.1. Kuitupellava 3.2.12.2. Hamppu 3.2.12.3. Kuitupellava- ja hamppualan uudistus 3.2.13. Puuvilla 3.2.13.1. Puuvillan tukijärjestelmän uudistus 3.2.14. Silkkiäistoukat 3.2.15. Oliiviöljy 3.2.16. Tuoreet hedelmät ja vihannekset 3.2.16.1. Alan maailmantilanne 3.2.16.2. Kansainvälinen kauppa 3.2.16.3. Yhteisön markkinat 3.2.16.4. Hedelmä- ja vihannesalan uudistus 3.2.17. Banaanit 3.2.17.1. Yhteisön tuotanto 3.2.17.2. Tuonti AKT-valtioista 3.2.17.3. Banaanin yhteisen markkinajärjestelyn uudistus 3.2.18. Hedelmä- ja vihannesjalosteet 3.2.18.1. Maailmanmarkkinat ja yhteisön markkinat 3.2.18.2. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa (ks. kohta 3.2.16.4) 3.2.19. Viini 3.2.20. Tupakka 3.2.20.1. Markkinoiden kehitys 3.2.20.2. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa 3.2.21. Siemenet 3.2.21.1. Markkinoiden kehitys 3.2.21.2. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa 3.2.22. Humala 3.2.22.1. Maailmanmarkkinat 3.2.22.2. Yhteisön markkinat 3.2.22.3. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa 3.2.23. Elävät kasvit ja kukkaviljelytuotteet 3.3. Rehu 3.4. Eläintuotanto 3.4.1. Maito ja maitotuotteet 3.4.1.1. Maailmanmarkkinat 3.4.1.2. Yhteisön markkinat 3.4.2. Naudanliha 3.4.2.1. Naudanliha-alan uudistuksen täytäntöönpano 3.4.2.2. Naudanlihan merkitseminen 3.4.2.3. Maailmanmarkkinat vuonna 1999 3.4.2.4. Yhteisön markkinat 3.4.3. Lampaan- ja vuohenliha 3.4.4. Sianliha 3.4.4.1. Tärkeimmät kehityssuuntaukset lainsäädännössä ja politiikassa (sianliha-alan sääntelyrahasto) 3.4.5. Siipikarjanliha 3.4.6. Munat 3.4.7. Hunaja 4. MAATALOUDEN VALUUTTAJÄRJESTELMÄ 4.1. Kehitys vuonna 2000 5. Maaseudun kehittäminen vuonna 2000 5.1. Belgia 5.1.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.1.1.1. Flanderi 5.1.1.2. Vallonia 5.1.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.1.2.1. Belgian liittovaltio 5.1.2.2. Bryssel-pääkaupunkiseutu 5.1.2.3. Flanderi 5.1.2.4. Vallonia 5.2. Tanska 5.2.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.3. Saksa 5.3.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.3.1.1. Tausta ja ohjelmakehys 1.3.1.2 Ohjelmien rakenne ja toimintalinjat 5.3.1.2.1 Baden-Württemberg 5.3.1.2.2 Baijeri 5.3.1.2.3 Brandenburg 5.3.1.2.4 Bremen 5.3.1.2.5 Hampuri 5.3.1.2.6 Hessen 5.3.1.2.7 Mecklenburg-Vorpommern 5.3.1.2.8 Niedersachsen 5.3.1.2.9 Nordrhein-Westfalen 5.3.1.2.10 Rheinland-Pfalz 5.3.1.2.11 Saarland 5.3.1.2.12 Sachsen 5.3.1.2.13 Sachsen-Anhalt 5.3.1.2.14 Schleswig-Holstein 5.3.1.2.15 Thüringen 5.3.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.3.2.1. Tavoite 1 5.3.2.2. Tavoite 5b 5.3.2.3. Leader II 5.4. Kreikka 5.4.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.4.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.5. Espanja 5.5.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.5.1.1. Aragonia 5.5.1.2. Katalonia 5.5.1.3. Baleaarit 5.5.1.4. La Rioja 5.5.1.5. Madrid 5.5.1.6. Navarra 5.5.1.7. Baskimaa 5.5.2. EMOTR:n ohjausosaston ohjelmat 5.5.3. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.6. Ranska 5.6.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.6.1.1. Tavoite 1 -ohjelmat 5.6.1.2. Tavoite 2 -ohjelmat 5.6.1.3. Leader+ 5.6.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.7. Irlanti 5.7.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.7.1.1. Tausta ja ohjelmakehys 5.7.1.2. Ohjelmien rakenne ja toimintalinjat 5.7.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.8. Italia 5.8.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.8.1.1. Abruzzo 5.8.1.2. Bolzano 5.8.1.3. Emilia-Romagna 5.8.1.4. Friuli-Venezia Giulia 5.8.1.5. Lazio 5.8.1.6. Liguria 5.8.1.7. Lombardia 5.8.1.8. Marche 5.8.1.9. Umbria 5.8.1.10. Piemonte 5.8.1.11. Toscana 5.8.1.12. Trentino 5.8.1.13. Valle d'Aosta 5.8.1.14. Veneto 5.8.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.9. Luxemburg 5.9.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.9.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.10. Alankomaat 5.10.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.10.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.11. Itävalta 5.11.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.11.1.1. Burgenlandin tavoite 1 -ohjelma 5.11.1.1.1. Strategia 5.11.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.12. Portugali 5.12.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.12.1.1. Yhteisön tukikehys ja muut välineet 5.12.1.2. Tavoite 5.12.1.3. Ohjelmien toimintalinjat ja rakenne 5.12.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.13. Suomi 5.13.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.13.1.1. Manner-Suomi 5.13.1.2. Ahvenanmaa 5.13.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.14. Ruotsi 5.14.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.14.1.1. Tavoite 1 5.14.2. Vanhojen ohjelmien arviointi 5.15. Yhdistynyt kuningaskunta 5.15.1. Uusien ohjelmien hyväksyminen 5.15.1.1. Englanti 5.15.1.2. Pohjois-Irlanti 5.15.1.3. Skotlanti 5.15.1.4. Wales 5.15.1.5. Tavoite 1 6. Ympäristö ja metsät 6.1. Muita ympäristötoimenpiteitä 6.2. Metsätaloustoimenpiteet 7. YMP:n rahoittaminen vuonna 2000 7.1. Berliinin huippukokouksessa tehty sopimus ja talousarviota koskeva kurinalaisuus 7.2. EMOTR:n tukiosasto 7.2.1. Talousarviomenettely 7.2.1.1. Rahoitusvaraus 7.2.2. EMOTR:n tukiosaston osuus yleisessä talousarviossa 7.2.3. EMOTR ja sen rahavarat 7.2.4. EMOTR:n tukiosaston menojen luonne 7.2.4.1. Julkiset varastot 7.2.5. Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen 7.2.6. Maatalousmarkkinoiden menojen kehitys vuonna 2000 7.3. EMOTR:n ohjausosasto 7.3.1. Toteutunut rahoitus 7.3.2. Talousarvion toteutuminen 7.4. Arviointi 7.4.1. Markkinatoimenpiteiden arviointi 7.4.2. Rakenteellisten ja maaseudun kehittämistä koskevien toimenpiteiden arviointi 8. Laajentumisen valmistelu 8.1. Tärkeimmät vaiheet 8.1.1. Liittymistä koskevat neuvottelut 8.1.2. Liittymistä edeltävä strategia 8.1.3. SAPARD 8.1.4. KIE-maat: kahdenvälisen maatalouskaupan asteittainen vapauttaminen 8.1.4.1. Luettelo 1: 8.1.4.2. Luettelo 2: 8.1.4.3. Luettelo 3: 8.1.5. Neuvottelutuloksia 8.2. Bulgaria 8.3. Tsekki 8.4. Viro 8.5. Unkari 8.6. Latvia 8.7. Liettua 8.8. Puola 8.9. Romania 8.10. Slovakia 8.11. Slovenia 9. Kansainväliset suhteet 9.1. Kansainväliset järjestöt ja sopimukset 9.1.1. Maailman kauppajärjestö (WTO) 9.1.1.1. WTO-neuvottelut ja riitojenratkaisu 9.1.2. Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) 9.1.3. Yhteinen tullietuusjärjestelmä (GSP) 9.1.4. Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO) 9.1.5. Kansainvälinen viljasopimus 9.1.5.1. Viljakauppaa koskeva yleissopimus 9.1.5.2. Elintarvikeapua koskeva yleissopimus 9.1.6. Kansainvälinen sokerijärjestö 9.2. Kahdenväliset ja alueelliset kauppasuhteet 9.2.1. Yhdysvallat 9.2.2. Kanada 9.2.3. Meksiko 9.2.4. Mercosur ja Chile 9.2.5. Etelä-Afrikka 9.2.6. Japani ja Etelä-Korea 9.2.7. Uusi-Seelanti 9.2.8. Välimeren maat 1. Suhdanteet ja maataloustulot 1.1. Yleistä 1. Maatalousvuotta 2000 leimasivat seuraavat kolme seikkaa: a) hintojen nousu sian- ja siipikarjankasvatuksen alalla edellisen vuoden voimakkaan hintojen alenemisen jälkeen; b) öljyn hinnan voimakas nousu, joka vuorostaan aiheutti merkittävän korotuksen energian ja vähemmässä määrin myös lannoitteiden hintoihin; c) naudanlihan kulutuksen romahdus ja hintojen lasku lokakuusta alkaen useissa jäsenvaltioissa ilmenneiden uusien BSE-tautitapausten (naudan spongiforminen enkefalopatia) myötä alkaneen uuden kriisin seurauksena. Sääolosuhteet olivat maatalousvuonna 2000 yleisesti ottaen suotuisat, ja viljasato oli ennätyksellinen. Taloudellinen tilanne oli niin yhteisön sisällä kuin kansainvälisellä tasolla suotuisa, mikä näkyi talouden kasvuna ja maatalouden vientituotteiden kilpailukyvyn voimistumisena. 2. Maataloustuloista tehtiin vuoden 2000 lopulla ensimmäiset arviot, ennen kuin BSE-kriisin vaikutusten vakavuus oli kokonaisuudessaan tiedossa, ja ne osoittivat reaalitulojen kasvaneen 1,3 prosenttia koko Euroopan unionin alueella. Hienoista kasvua oli ollut havaittavissa jo vuonna 1999 (+0,7 prosenttia tuoreimpien käytettävissä olleiden lukujen mukaan). Näitä vuoden 2000 ensimmäisiä arvioita on todennäköisesti tarkistettava alaspäin naudanliha-alalla viimeisen vuosineljänneksen aikana tapahtuneen hintojen romahduksen vuoksi. On kuitenkin otettava myös huomioon, että samaan aikaan naudanlihan hintojen laskun kanssa sian- ja siipikarjanlihan hinnat nousivat ripeästi ja että tämä hintojen nousu oli käynnistynyt jo BSE-kriisin alkuvaiheessa. 3. Maatalousvuosi 2000 alkoi yleisesti suotuisissa sääolosuhteissa talviviljan kylvöaikaan (syksyllä 1999). Näin ollen vehnälle kylvetty peltoala kasvoi Ranskassa, Benelux-maissa ja erityisesti Saksassa edellisen vuoden peltoalan voimakkaan supistumisen jälkeen. Etelä-Euroopassa oli runsaita sateita juuri ennen talvikylvöjä, joten vettä saatiin varastoon kuuman kesän ja Espanjassa kauan vallinneen kuivuuden jälkeen. Näin kyseisten alueiden sateettoman kauden ja epätavallisen lämpimän talvisään vaikutukset saatiin tasapainotettua. Lämmin sää vallitsi myös Keski- ja Pohjois-Euroopassa (jossa lämpötila oli kaksi astetta tavanomaista lauhkeampi). Kevään sääolosuhteet olivat yleensä suotuisat ja lämpötila melko korkea, mikä nopeutti orastumista. Kesän kuluessa sääolosuhteet kuitenkin heikkenivät. Pohjois-Euroopassa saatiin runsaita sateita, ja eteläisissä jäsenvaltioissa lämpötilat olivat edelleenkin tavanomaista korkeammat. Euroopan pohjoisosissa heinä- ja elokuun runsaat sateet viivästyttivät huomattavasti talviviljan sadonkorjuuta ja heikensivät viljan laatua. Kesän viljelyolosuhteet olivat kuitenkin melko hyvät erityisesti perunan ja juurikkaiden osalta, vaikka juurikkaiden tuotos oli yleisesti ottaen edellisen vuoden ennätystasoa alhaisempi. Molemmat viljelykasvit mutta erityisesti juurikkaat kärsivät pohjoisessa syksyn runsaista sateista, jotka viivästyttivät sadonkorjuuta yleisesti. 4. Viljan sisäisen kysynnän arvioidaan kasvaneen noin 2,5 prosenttia edellisen vuoden taantuman jälkeen, sillä viljan käyttö rehuissa lisääntyi sen kilpailukyvyn parannuttua korvaaviin tuotteisiin verrattuna. Naudanlihan kulutuksen arvioitiin ennen BSE-kriisin puhkeamista pysyvän vakaana vuonna 2000 ja jopa hieman kasvavan edelliseen vuoteen verrattuna. Tällöin kulutus olisi ollut hieman pitkän aikavälin alaspäin suuntautuvaa kulutusta korkeampi (vuoden 1986 kulutus oli runsaat 23 kilogrammaa henkeä kohden ja vuonna 1999 noin 20 kilogrammaa henkeä kohden). Kuluttajien luottamus katosi yleisesti uusien "hullun lehmän" tautitapausten paljastuttua myös sellaisissa jäsenvaltioissa, joita oli siihen asti pidetty tästä taudista vapaina. Naudanlihan kulutus romahti useimmissa jäsenvaltioissa, joissakin jopa 60-70 prosenttia. Kriisin vaikutuksesta naudanlihan kulutuksen arvioidaan laskeneen vuonna 2000 viidellä prosentilla. Vaikutukset voivat olla tuntuvia myös vuonna 2001. Naudanlihan kulutuksen romahtaminen on aiheuttanut jälleen kerran siipikarjan- ja sianlihan kulutuksen suhteellisen lisääntymisen. Tämän kulutuksen oli ennen BSE-kriisiä arveltu vähenevän hieman. Näin ollen siipikarjan- ja sianlihan kulutus pysynee suurin piirtein muuttumattomana edelliseen vuoteen verrattuna, siipikarjanlihan kulutus voi jopa vähentyä hieman. Voin kulutus on supistunut voimakkaasti vuoden 1999 hienoisen kasvun jälkeen. Juuston kulutus sen sijaan lisääntyi vuonna 2000 edelleen noin 1,5 prosentilla. 5. Yleiselle taloudelliselle tilanteelle oli luonteenomaista suhteellisen vakaa kasvu sekä Euroopan unionissa että koko maailmassa, euron arvon huima aleneminen dollariin nähden, mikä lisäsi yhteisön viennin kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla, ja öljyn hinnan merkittävä nousu, joka yhdessä heikon euron kanssa lisäsi inflaatiopaineita useimmissa jäsenvaltioissa. 6. Vaikka maatalousmarkkinoiden maailmanlaajuinen tilanne parani edelleen hieman edellisestä vuodesta, se jäi silti melko huonoksi aiempiin vuosiin verrattuna. Vehnän maailmanmarkkinahinnat lujittuivat vuoden jälkipuoliskolla, sillä varastojen odotettiin supistuvan markkinointivuonna 2000/01. Hinnat jäivät kuitenkin huomattavasti vuosien 1994-1996 ennätyshintoja alhaisemmiksi. Vaikka maissin hinta elpyi vuoden jälkipuoliskolla, maailmanmarkkinahinnat olivat vuoden 2000 lopulla lähes samalla tasolla kuin vuoden alussa laskettuaan noin 20 prosenttia touko-heinäkuussa. Myös soijan maailmanmarkkinahinnat vaihtelivat koko vuoden ajan pysyen samalla edellistä vuotta hieman alhaisemmalla tasolla, vaikka euron heikkeneminen dollariin nähden johti maissinjyvien ja maissikakkujen yhteisöön tuonnin kallistumiseen. Naudanlihan maailmanmarkkinahinnat nousivat vuonna 2000 kysynnän lisäännyttyä erityisesti Pohjois-Amerikassa. Siipikarjanlihan maailmanmarkkinahinnat pysyivät sen sijaan melko alhaisina tarjonnan lisäännyttyä ja kysynnän pysyessä muuttumattomana. Maitotuotteista juuston ja voin maailmanmarkkinahinnat nousivat hieman ja rasvattoman maitojauheen hinnat nousivat selvästi aiempien vuosien voimakkaan hinnanlaskun jälkeen. Laskun aiheutti tuolloin Aasian, Latinalaisen Amerikan ja Venäjän talous- ja valuuttakriisi. 7. Euroopan unionin hyvä tilanne maailman maatalousmarkkinoilla johtui vuonna 2000 suurelta osin kansainvälisen tilanteen paranemisesta ja euron heikkenemisestä, mikä vahvisti yhteisön vientituotteiden kilpailukykyä. Poikkeuksia kuitenkin oli, esimerkiksi naudanliha ja siemenöljyt. Yhteisön maataloustuotteiden viennin arvo kasvoi vuoden 2000 marraskuuhun saakka jopa 13,6 prosentilla edellisen vuoden samaan kauteen verrattuna. Viljan vienti lisääntyi erityisesti, noin seitsemän prosenttia määrällisesti ja 27 prosenttia viennin arvona ilmaistuna, ja vehnää ja ohraa voitiin viedä yhteisöstä vuoden jälkipuoliskolla ilman vientitukea. Myös maitotuotteiden viennin arvo kasvoi voimakkaasti (yhteensä +22,6 %) ja erityisesti maitojauheen (+84,7 %) ja juustojen (+19,8 %). Tämä pätee myös sokeriin (+22,7 %), hedelmiin (+25,7 %), vihanneksiin (+7,2 %), oliiviöljyyn (+46,9 %) ja viiniin (+7,2 %). Sianlihan vienti saavutti ennätystason vuonna 1999 ja pysyi suhteellisen vakaana vuonna 2000 (marraskuuhun asti viennin määrä lisääntyi +0,6 % verrattuna samaan kauteen edellisenä vuonna). Sianlihan vienti kasvoi voimakkaasti (+24,3 % arvossa mitattuna). Siipikarjanlihan vienti kasvoi hieman (+4,2 % arvossa mitattuna), kun taas naudanlihan vienti laski runsaat 20 prosenttia sekä määrällisesti että viennin arvossa mitattuna. 8. Useimpien sellaisten maataloustuotteiden julkisten varastojen tilanne, joihin sovellettiin interventiojärjestelyjä markkinoilla, kohentui vuonna 2000. Erityisesti tämä pätee viljaan, jota oli julkisissa varastoissa vuoden 2000 tammikuun lopussa 14,9 miljoonaa tonnia ja syyskuun lopussa 7,8 miljoonaa tonnia. Suurin osa vehnän ja ohran varastoista saatiin myydyksi. Sen sijaan rukiin tilanne oli edelleen hyvin huolestuttava. Interventiovarastoissa oli vuonna 2000 yli kolme miljoonaa tonnia ruista. Maitojauheen varastot tyhjenivät lähes kokonaan syyskuuhun mennessä. Voin varastot sen sijaan kasvoivat toukokuuhun mennessä ja supistuivat sen jälkeen hieman. Myös riisivarastot kasvoivat voimakkaasti. Vuoden 2000 syyskuussa näiden varastojen määrä ylitti 700 000 tonnia, mikä johtui tuonnin ja sisäisen tuotannon kasvusta. 1.2. Tuotannon tasot 9. Viljan tuotannossa rikottiin vuonna 2000 vuoden 1998 ennätys (uusi ennätys oli runsaat 211 miljoonaa tonnia), mikä johtui viljelyalan ja tuotoksen kasvusta. Viljan viljelyala kasvoikin vuonna 2000 noin kolme prosenttia, samalla kun öljy- ja valkuaiskasvien sekä muun kuin kuitupellavan viljelyala supistui. Viljelyalojen siirtäminen öljy- ja valkuaiskasvien viljelystä viljan viljelyyn johtui ensin mainittujen melko alhaisesta hintatasosta markkinointivuonna 1999/2000, mutta myös siitä, että talviviljan kylvöä häiritsi joillakin seuduilla edellisenä vuonna maaperän huono kunto. Vehnän viljelyala kasvoi kuusi prosenttia, maissin 4,5 prosenttia ja rukiin seitsemän prosenttia. 10. Viljan tuotos kasvoi kolme prosenttia vuodesta 1999. Se oli 5,7 tonnia hehtaarilta, eli noin yhden prosentin verran enemmän kuin pitkän aikavälin suuntaus. Kehitys vaihtelee kuitenkin jäsenvaltioittain. Espanjassa ja Suomessa tuotos kasvoi yli 30 prosenttia aiempien vuosien katastrofaalisten tulosten jälkeen. Itävallassa, Saksassa, Belgiassa ja Ranskassa tuotos sen sijaan väheni edelliseen vuoteen verrattuna heikkojen sääolosuhteiden vuoksi. Paluu normaaliin tilanteeseen Espanjassa selittää suurelta osin durumvehnän keskituotoksen voimakkaan kasvun (+17 % koko Euroopan unionissa) ja ohran keskituotoksen kasvun (+7 %). Tavallisen vehnän tuotos lisääntyi hieman ja maissin puolestaan laski. 11. Viljan tuotanto kasvoi kaiken kaikkiaan runsaat 11 miljoonaa tonnia (eli noin 6 %) edelliseen vuoteen verrattuna. Noin puolet kasvusta aiheutui vehnän, toinen puoli rehuviljan (erityisesti ohran) tuotannon kasvusta. 12. Öljykasvien (rapsin, auringonkukan ja soijan) kokonaistuotanto laski vuonna 2000 vuoden 1999 ennätyssadon jälkeen 15 prosenttia. Tämän aiheutti sekä viljelyalan supistuminen (-8 %) että tuotoksen väheneminen (-7 %). Öljykasvien kokonaistuotannon lasku johtuu pääasiallisesti rapsin tuotannon romahtamisesta (-24 %), mikä johtui viljelyalan supistumisesta (-13 %) ja tuotoksen vähenemisestä (-11 %). Auringonkukan tuotanto sen sijaan kasvoi 11 prosenttia, mikä johtui Espanjan tuotoksen selvästä paranemisesta edellisen vuoden kuivuuden aiheuttamien katastrofaalisten tulosten jälkeen. Auringonkukan viljelyala on pysynyt muuttumattomana. Soijan tuotanto laski viisi prosenttia edellisestä vuodesta. 13. Valkuaiskasvien tuotanto laski niin ikään vuonna 2000 (-15 %) viljelyalan ja tuotoksen supistumisen vuoksi ja saavutti vuoden 1995 jälkeen alimman tasonsa. Muun kuin kuitupellavan tuotanto laski käytännössä puoleen edellisen vuoden tuotannosta, sillä sen viljelyala palasi tavanomaisiin mittoihinsa edellisenä vuonna Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Saksassa tapahtuneen viljelyalan merkittävän lisäyksen jälkeen. 14. Sokerin tuotanto kasvoi voimakkaasti vuonna 1999, mutta laski viisi prosenttia vuonna 2000 juurikkaiden viljelyalan merkittävän supistumisen vuoksi (-7,3 % verrattuna vuoteen 1999), tuotantokiintiöiden ennakoidun supistumisen ja maailmanmarkkinoilla vallitsevien epäsuotuisten vientiolosuhteiden vuoksi. Vaikka viljelyala väheni, sokerin tuotos oli suhteellisen korkea vuonna 2000, mikä johtui juurikkaan viljelylle sen satokauteen asti suotuisista sääolosuhteista. Satokautta taas häiritsivät useilla alueilla runsaat sateet, jotka heikensivät hieman sokerijuurikkaan tuotosta. 15. Oliiviöljyn tuotannon arvioidaan ensimmäisten, vuoden 2001 tammikuun puolivälissä käytettävissä olleiden tietojen perusteella yltävän noin 1,9 miljoonaan tonniin, mikä merkitsee noin 12 prosentin kasvua edelliseen vuoteen verrattuna. 16. Ensimmäiset arviot osoittavat, että tuotanto laski vuonna 2000 niin hedelmien (-2,5 % edellisestä vuodesta) kuin vihannesten (-2,0 %) osalta. Perunan tuotanto näyttää pysyneen edellisen vuoden tasolla. 17. Viinisato oli poikkeuksellinen vuonna 1999, sillä se kasvoi noin 20 miljoonalla hehtolitralla edellisestä vuodesta. Vuonna 2000 viinin tuotanto laski jälleen (noin -8 %) noin 165 miljoonaan hehtolitraan. Erityisesti tuotanto laski Itävallassa ja Portugalissa (noin -25 % molemmissa maissa), Saksassa (noin -13 %), Ranskassa (-9 %) ja Italiassa (-8 %). Viinin tuotanto lisääntyi sitä vastoin Espanjassa (+7 %) edellisen vuoden supistumisen jälkeen. 18. Ennen uuden BSE-kriisin puhkeamista naudanlihan tuotanto oli edelleen kasvuvaiheessa vuonna 2000 ja lisääntyi hieman edelliseen vuoteen verrattuna. Kulutus romahti vuoden loppukuukausina, vaikka useita toimenpiteitä oli toteutettu kuluttajansuojelun vahvistamiseksi. Teurastamoiden määrä väheni näin ollen merkittävästi ja sen seurauksena myös tuotannon määrä laski arviolta noin viisi prosenttia vuonna 2000. Naudanlihan kulutus henkeä kohti näytti elpyneen vuoden 1996 ensimmäistä BSE-kriisiä seuranneesta romahduksesta, mutta vuoden lopulla se kuitenkin laski uudelleen erityisesti niissä jäsenvaltioissa, joiden nautakarjoissa havaittiin ensimmäisen kerran muutama BSE-tapaus. 19. Sianlihan tuotannon arvioitiin laskevan 2,5 prosenttia viime vuosien voimakkaan kasvun ja vuosina 1998 ja 1999 tapahtuneen hintaromahduksen jälkeen. BSE-kriisistä aiheutuneen valkoisen lihan kulutuksen lisäännyttyä sianlihan tuotannon lasku heikkeni vuoden lopulla (-1,8 % vuositasolla laskettuna). 20. Jo pitkään vallinnut siipikarjanlihan tuotannon nousu pysähtyi vuonna 1999 viennin kasvun hidastumisen ja Belgiassa keväällä 1999 puhjenneen dioksiinikriisin myötä. Vuodelle 2000 ennustettiin uutta edellisen vuoden kaltaista tuotannon laskua. Siipikarjanlihan tuotannon lasku oli kuitenkin samoin kuin sianlihan tapauksessa hillitympi kuin alun perin oli uskottu (noin -1,1 % vuositasolla laskettuna) BSE-kriisin vuoksi lisääntyneen siipikarjanlihan kulutuksen vuoksi. 21. Lampaan- ja vuohenlihan tuotanto elpyi vuonna 1998 edellisen vuoden tuotannon romahduksesta. Vuosina 1999 ja 2000 se kuitenkin lähes vakiintui 1990-luvun alkuvuosia alhaisemmalle tasolle. 22. Lypsylehmäkarjan määrä vähenee edelleen noin 1,5 prosenttia vuodessa, minkä vuoksi maidontuotannon voitiin olettaa yltävän vuonna 2000 noin 122 miljoonaan tonniin eli suunnilleen samalle tasolle kuin vuonna 1999, jolloin se kasvoi miljoonalla tonnilla edelliseen vuoteen verrattuna. Tuotos kasvoikin ja korvasi yleensä karjan määrän supistumisen. Maidon toimitukset meijereille ovat myös pysyneet vakaina ja jopa pienentyneet edelliseen vuoteen verrattuna, vaikka viitemääriä lisättiin tietyille jäsenvaltioille Agenda 2000:n yhteydessä tehdyillä päätöksillä. Todennäköisesti kuitenkin kyseisten päätösten vaikutukset vuoden 1999 toimituksiin pystyttiin ottamaan jo huomioon. 23. Voin tuotannon arvioidaan laskeneen jälleen vuonna 2000 edellisen vuoden kasvun jälkeen (-1,2 % ensimmäisten arvioiden mukaan) sisäisen kulutuksen vähenemisen vuoksi ja vaikka vienti elpyi Venäjän markkinoilla ilmenneiden vaikeuksien seurauksena. Juustojen tuotanto sitä vastoin lisääntyi 2,3 prosenttia, koska sekä sisäinen kulutus että vienti kasvoivat. Rasvattoman maitojauheen tuotanto laski voimakkaasti vuonna 2000 (-5 %) edellisvuoden kasvun jälkeen. 1.3. Tuotanto- ja markkinahintojen kehitys 24. Vuoden 2000 joulukuun lopussa saatavilla olleiden ensimmäisten arvioiden mukaan vuoden 2000 maataloustuotteiden tuottajahintaindeksi olisi noussut nimellisarvona ilmoitettuna keskimäärin 2,9 prosenttia edellisvuodesta, mikä on seurausta kasvituotteiden hintojen laskusta, joka oli 1,5 prosenttia, ja eläintuotteiden hintojen noususta, joka oli 7,7 prosenttia edellisvuoden hintojen laskun jälkeen. Tässä yhteydessä on kuitenkin syytä todeta, ettei näissä arvioissa todennäköisesti vielä kyetty ottamaan huomioon uuden BSE-kriisin aiheuttamaa hintojen romahdusta naudanliha-alalla. Kasvituotteissa merkittävin hintojen lasku koski perunaa (-19,5 %), viiniä (-5,3 %), riisiä (-4,3 %) ja tuoreita hedelmiä (-2,0 %). Myös seuraavien tuotteiden hinnat laskivat: vilja (-1,5 %), sokerijuurikkaat (-1,7 %) ja kuivatut vihannekset (-1,4 %). Tuoreiden vihannesten hinnat sen sijaan nousivat hieman (+2,6 %). Eläintuotteista todettiin jo edellä, että sianlihan hinnat nousivat huimasti (+25,0 %) edellisvuoden romahduksen jälkeen. Merkittävä hintojen nousu koski myös naudanlihaa (+2,0 %), lampaan- ja vuohenlihaa (+5,1 %), siipikarjanlihaa (+7,0 %) ja maitoa (+2,6 %). Myös munien hinnat nousivat tuntuvasti (+20,0 %). 25. Kun inflaation vaikutukset otetaan huomioon maataloustuotteiden tuottajahintaindeksi nousi koko Euroopan unionissa 0,6 prosenttia edellisvuoteen verrattuna. Nousu oli merkittävintä Belgiassa (+6,3 %), Tanskassa (+7,2 %), Saksassa (+7,6 %) ja Alankomaissa (+7,2 %) eli sellaisissa jäsenvaltioissa, joissa sianlihan hinnan elpyminen edellisvuoden romahduksen jälkeen oli tuntuvinta. Tuottajahinnat nousivat hieman myös Kreikassa (+1,0 %), Irlannissa (+1,3 %) ja Itävallassa. Ranskassa ne taas pysyivät reaalisesti lähes ennallaan. Sen sijaan tuottajahinnat laskivat reaalisesti Espanjassa (-2,4 %), Italiassa (-1,6 %), Luxemburgissa (-3,5 %), Portugalissa (-1,1 %), Suomessa (-1,8 %), Ruotsissa (-2,9 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (-4,7 %). 26. Viljan markkinahinnat laskivat alhaisimmalle tasolleen markkinointivuoden 1999/2000 alussa, minkä jälkeen ne nousivat hieman aina toukokuuhun 2000 saakka. Samaan aikaan interventiovarastot supistuivat (markkinointivuoden alun 18 miljoonasta tonnista noin yhdeksään miljoonaan tonniin markkinointivuoden lopussa). Tämä johtui erityisesti eläintuotteiden maailmanmarkkinoille suunnatun viennin ja sisäisen kysynnän kasvusta. Kesäkuusta alkaen yhteisön viljan hinnat kuitenkin romahtivat rajusti sitä mukaa kun kävi selväksi, että viljasato olisi ennätyksellinen. Lisättäköön vielä, että Agenda 2000:n yhteydessä päätetty interventiohintojen alentaminen (-7,5 %) tuli voimaan 1. heinäkuuta 2000. Tämä korvautui osittain tuen määrien nostamisella (54,34 eurosta tonnilta 58,67 euroon tonnilta). 27. Interventiohintojen aleneminen näkyi täysimääräisesti myös markkinahinnoissa. Tilanne vaihteli kuitenkin huomattavasti jäsenvaltioittain ja viljalajeittain. Niinpä esim. Ranskassa vehnän hinnat pysyivät melko alhaisina ja lähellä interventiohintatasoa, mikä johtui leipävehnän huonosta laadusta. Sen sijaan Italiassa ja Saksassa markkinahinnat nousivat asteittain ja ylsivät selvästi interventiohintoja korkeammalle tasolle. Ranskassa ohran hinnat nousivat markkinointivuoden alun jälkeen olutohran melko pienen sadon vuoksi, mutta nousu oli paljon vähäisempää Espanjassa ja Saksassa. Maissin hinnat olivat edellisvuotta alhaisemmat, mutta pysyivät kuitenkin useimmissa maissia tuottavissa jäsenvaltioissa selvästi interventiohintoja korkeampina. 28. Oliiviöljyn hinnat pysyivät melko alhaisella tasolla koko vuoden 2000 ajan, ja ekstra-neitsytoliiviöljyn hinnat jopa laskivat Espanjan ja Kreikan yksityisen varastoinnin tuen käynnistävän kynnyshinnan alapuolelle uuden edellisvuotta runsaamman sadon kypsyttyä. Italiassa ekstra-neitsytoliiviöljyn ja lamppuöljyn noteeraukset jäivät kyseistä kynnystä alhaisemmiksi. 29. Viinin hinnat laskivat edelleen edellisvuoteen verrattuna. Verrattaessa punaviinin vuoden 2001 tammikuun alun markkinahintoja edellisvuoden vastaavan kauden hintoihin, voidaan todeta, että ne olivat neljä prosenttia alhaisemmat Italiassa, 10 prosenttia alhaisemmat Ranskassa ja 37 prosenttia alhaisemmat Espanjassa; valkoviinin vastaavat hinnat laskivat kolme prosenttia Italiassa, seitsemän prosenttia Ranskassa ja 27 prosenttia Espanjassa. 30. Voin hinnat pysyivät vuoden alkupuolella melko alhaisina (90-93 % interventiohinnoista). Ne alkoivat kuitenkin nousta kesäkuusta lähtien ja lähentyivät vuoden lopulla interventiohintoja ohitettuaan nämä hinnat syksyllä. Rasvattoman maitojauheen hinnat nousivat huomattavasti vuoden alkupuolella samaan aikaan, kun interventiovarastot supistuivat ja tyhjenivät elokuussa 2000, mikä johtui kysynnän voimakkaasta kasvusta erityisesti maailmanmarkkinoilla. Tämän jälkeen ne pysyivät suhteellisen vakaasti melko korkealla tasollaan. Myös juustojen hinnat olivat edellisvuotta korkeammat. 31. Naudanlihamarkkinoilla vallitsi ennen uuden BSE-kriisin puhkeamista suhteellinen vakaus. Hinnat olivat aiempia vuosia selvästi korkeammat ja naaraspuolisten nautojen osalta voimakkaassa nousussa. Uusien BSE-tapausten tultua ilmi lokakuussa Ranskassa, Belgiassa, Saksassa ja Italiassa naudanlihamarkkinat romahtivat sisäisen kulutuksen lopahdettua. Vuoden 2000 marras-joulukuussa täysi-ikäisten nautojen hinnat laskivat noin 14 prosenttia, nuorten nautojen hinnat 14 prosenttia ja naaraspuolisten nautojen hinnat runsaat 20 prosenttia. Vuoden lopussa nämä hinnat lähenivät tietyissä jäsenvaltioissa "turvarajaa" (60-70 prosenttia interventiohinnasta). 32. Siipikarjan markkinat elpyivät merkittävästi vuoden 2000 kuluessa, kun ne edellisenä vuonna olivat romahtaneet kulutuksen taantumisen vuoksi. Kyseinen romahdus johtui dioksiinin saastuttaman siipikarjanrehun aiheuttamasta dioksiinikriisistä. BSE-kriisi ja siitä johtunut valkoisen lihan kysynnän kasvu nostivat entisestään siipikarjan markkinahintoja. Erityisesti kananpoikien markkinahinnat nousivat keskimäärin runsaat kahdeksan prosenttia vuoden kahtena viimeisenä kuukautena. 33. Tuotannon supistumisen ja kysynnän kasvun vuoksi sianlihan hinnat nousivat edellisvuoden hintojen laskun jälkeen selvästi koko vuoden 2000 ajan. Vuoden 2000 lopussa sianlihan hinnat olivat runsaat 30 prosenttia korkeammat kuin samaan aikaan edellisenä vuotena. 34. Lampaan- ja vuohenlihan alalla markkinahinnat olivat vuonna 2000 edellisvuotta selvästi korkeammat. Tuolloin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa tapahtunut tuotannon kasvu vaikutti hintoihin kielteisesti. Hintojen elpyminen oli erityisen huomattavaa kesän jälkeen, sillä ne nousivat noin 25 prosenttia elo- ja joulukuun välisenä aikana. 1.4. Tuotantopanosten hinnat 35. Tavaroiden ja palvelujen ostohintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta nousi vuonna 2000 nimellisesti keskimäärin 5,8 prosenttia edellisvuoteen verrattuna. Merkittävimmin nousivat energian hinnat (+25,4 %), mikä johtui öljyn hinnan jyrkästä noususta, sekä kotieläinten (+13,5 %), lannoitteiden (+6,5 %) ja rehujen (+3,4 %) hinnat. 36. Kun inflaatio otetaan huomioon, tavaroiden ja palvelujen ostohintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta nousi koko Euroopan unionissa reaalisesti 3,7 prosenttia edellisvuoteen verrattuna. Nousu oli keskimääräistä suurempi Belgiassa (+5,6 %), Saksassa (+7,9 %), Suomessa (+4,1 %), Ruotsissa (+4,1 %) ja Alankomaissa (+3,9 %). Tuotantopanosten hintaindeksi nousi myös Kreikassa (+3,2 %), Espanjassa (+2,0 %), Ranskassa (+3,3 %), Itävallassa (+2,6 %), Portugalissa (+1,9 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (+2,2 %). Tanskassa ja Italiassa se pysyi sen sijaan lähes vakaana. 1.5. Maataloustulojen kehitys [1] [1] Tarkempi analyysi maataloustulojen kehityksestä vuonna 2000 esitetään Eurostatin esitteessä Statistics in Focus, Theme - 22/2000. 37. Eurostatin ensimmäiset arviot perustuvat jäsenvaltioilta uuden maatalouden kirjanpitomenetelmän mukaisesti vuoden 2000 joulukuun puolivälissä saatuihin tietoihin, ja niiden mukaan maataloustulot [2] ovat nousseet koko Euroopan unionissa keskimäärin 1,3 prosenttia, ja erityisesti Belgiassa (+12,2 %), Tanskassa (+24,1 %), Saksassa (+6,9 %), Espanjassa (+4,6 %), Ranskassa (+1,3 %), Irlannissa (+6,5 %), Alankomaissa (+3,7 %), Suomessa (+22,0 %) ja Ruotsissa (+4,9 %). Maataloustulot laskivat Italiassa (-4,3 %), Itävallassa (-4,8 %), Portugalissa (-7,5 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (-10,8 %) ja pysyivät vakaina Kreikassa ja Luxemburgissa. [2] Mitattuna tuotannontekijähintaisella nettoarvonlisällä työpanoyksikköä kohden. Maataloustulojen nimellistuottajahintojen vaihtelu vuosina 2000* ja 1999 (%) >TAULUKON PAIKKA> * Vuoden 2000 arviot Lähde: Eurostat Maatalouden nimellisten tuotantopanosten ostohintojen vaihtelu vuosina 2000* ja 1999 (%) >TAULUKON PAIKKA> * Vuoden 2000 arviot Lähde: Eurostat Deflatoitu tuottajahintaindeksi (1990=100) >TAULUKON PAIKKA> * Vuoden 2000 arviot Lähde: Eurostat Deflatoitu tavaroiden ja palvelujen hintaindeksi maatalouden päivittäiskulutuksen osalta (1990=100) >TAULUKON PAIKKA> * Vuoden 2000 arviot Lähde: Eurostat 1.6. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) 1.6.1. Maataloustulo 38. Euroopan unionin maatalousyritysten tuotto, kustannukset ja tulot lasketaan maatalouden yhdenmukaistettua kirjanpitoa koskevasta tutkimuksesta saatujen tietojen perusteella (ks. VII luku, taulukko 3.2.1). Tästä tutkimuksesta saadaan arvokasta tietoa siitä, miten maatilojen tulot vaihtelevat tuotantosuunnan ja tilan sijainnin mukaan, sillä koko maatalousalan kattavien tulosten keskiarvot eivät näitä tietoja paljasta. Tässä osassa esitetään joitakin tietoja tuotantosuunnittain ja maittain jaoteltuina. Tuotantosuuntien selitykset annetaan tilastot sisältävän liitteen taulukossa 3.2.2. 39. Tätä kertomusta laadittaessa jotkut vuoden 1998 tuloksista eivät vielä olleet käytettävissä, ja joidenkin maiden osalta käytettävissä olevat tiedot olivat vielä väliaikaisia. Maatalouden erilaisia tuotantosuuntia ja tilojen taloudellista kokoa koskevat yksityiskohtaiset tulokset esitetään tilastot sisältävän liitteen taulukoissa 3.2.3 ja 3.2.4. 1.6.2. Maataloustulo tuotantosuunnan mukaan 40. Jäsenvaltioiden keskimääräisissä tuloissa ilmenevät suuret erot (taulukko 1, 2 ja 3) johtuvat niiden maatalouden rakenteesta. 41. Viljelijöiden keskimääräiset tulot ovat yleisesti ottaen korkeimmat niissä jäsenvaltioissa, joissa on paljon suuria peltokasveihin erikoistuneita tiloja tai kaikkein kilpailukykyisimmillä tuotannonaloilla (sika- ja/tai siipikarja, puutarhaviljely ja lypsykarja) toimivia tiloja. Etelä-Euroopan jäsenvaltioissa, joissa on paljon pieniä yhdistelmätuotantoa (kasvinviljelyä ja kotieläintuotantoa) tai muiden monivuotisten kasvien viljelyä harjoittavia tiloja (joissa viljellään erilaisia kasveja), on Euroopan unionin keskitasoa alhaisemmat keskitulot. 42. Taulukossa 3 esitetään tulotason suuret vaihtelut eri tuotantosuunnissa ja eri jäsenvaltioissa. Merkille pantavaa ovat erityisesti sika- ja siipikarjatalouden sekä yhdistelmätuotannon vuoden 1998 negatiiviset luvut useissa jäsenvaltioissa. Nämä tulokset kuvastavat kyseisenä vuonna puhjenneen sianlihan-alan kriisin vakavuutta. 43. Taulukosta 4 käy ilmi tukien ja verojen erotuksen osuus perheviljelmän maataloustulosta. Vuonna 1997 15 jäsenvaltion unionissa verojen vähentämisen jälkeen lasketun eli puhtaan tuen osuus perheviljelmän maataloustulosta oli 47 prosenttia. Tämä osuus vaihteli kuitenkin suuresti jäsenvaltiosta ja tuotantosuunnasta riippuen. 44. Luxemburgissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa perheviljelmän keskimääräinen maataloustulo jäi alle tukien ja verojen erotuksen. Tämä tarkoittaa, että markkinatulot eivät riittäneet kattamaan tuotantokustannuksia. Tuen osuus tuloista taas oli alhaisin Alankomaissa, Italiassa, Belgiassa, Kreikassa ja Espanjassa. 45. Tulotuen osuus vaihtelee huomattavasti myös tuotantosuunnittain. Puhtaan tuen osuus tuloista oli korkein lihantuotannon, yhdistelmätuotannon sekä peltokasvinviljelyn alalla. Vähiten tuettuja aloja ovat puutarhatuotanto ja viininviljely. >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> >TAULUKON PAIKKA> 2. POLIITTINEN KEHITYS JA LAKIALOITTEET VUONNA 2000 2.1. Laatupolitiikka 46. Kuluttajien kiinnostus elintarvikkeiden laatuun kasvaa jatkuvasti ja tuottajien on otettava tämä seikka huomioon. Kun perusvaatimus terveyden suojelusta on varmistettu, kuluttajien laatuvaatimusten tulee näkyä myös toivottuja ja taattuja ominaisuuksia sisältävien elintarvikkeiden valikoiman monipuolisuutena. Valikoimien pysyvyys on lisäksi maataloustuotannon monipuolistamisen tae, mikä on erityisen tärkeää unionin epäsuotuisille maatalousalueille. Yhteisön laatumerkkeihin perustuvan tuotteiden tunnistamispolitiikan kehittämistä on jatkettu näillä ehdoin. Tämän politiikan tarkoituksena on antaa takeet tuotteiden alkuperästä ja valmistustavoista. 47. Komissio on täydentänyt asetuksen (ETY) N:o 2081/92 [3] täytäntöönpanon yhteydessä suojattuja alkuperänimityksiä (SAN) ja suojattuja maantieteellisiä merkintöjä (SMM) koskevaa rekisteröityjen nimikkeiden luetteloa, johon kuuluu nykyään 544 tuotetta. [3] EYVL L 208, 24.7.1992, s. 1. 48. Uudet rekisteröinnit ovat merkki niin kyseisten jäsenvaltioiden kuin tuotantotyyppienkin kannalta katsottuna siitä, että kuluttajia kiinnostaa yhä enemmän sellainen tuotteiden suojaaminen, joka on tunnistettavissa tuotteiden maantieteelliseen alkuperään liittyvien tuotantomenetelmien perusteella. 49. Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevista todistuksista ja taatun perinteisen erityisluonteen nimityksestä annetun asetuksen (ETY) N:o 2082/92 [4] täytäntöönpanon yhteydessä rekisteröitiin kaksi uutta nimitystä. Asetuksen käyttö on kuitenkin ollut hyvin vähäistä ja vain yhdeksän uutta nimitystä on rekisteröity. Komissio on esittänyt kyseisen asetuksen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä neuvostolle kertomuksen, jonka perusteella valmistellaan uutta asetusta. Tarkoituksena on ratkaista ilmenneet vaikeudet ja erityisesti täsmentää käsiteltäväksi otettavia vastustamisperusteita. [4] EYVL L 208, 24.7.1992, s. 9. 50. Monenvälisessä toiminnassa pyritään täsmentämään tiettyjä asetuksessa (ETY) N:o 2081/92 säädettyjä seikkoja, jotka koskevat TRIPS-sopimusta. Lisäksi Euroopan unioni pyrkii tekemään ehdotuksia, joilla voitaisiin edistää maantieteellisten merkintöjen rekisteröintiä koskevan ilmoitusmenettelyn aikaansaamista; tämä on ensisijainen tavoite, jonka avulla maantieteellisiä nimityksiä käyttävät yhteisön tuottajat pystyvät puolustautumaan ja hankkimaan paremmat asemat maailmanmarkkinoilla. Luettelo vuonna 2000 toteutetuista SAN-, SMM- ja APT-rekisteröinneistä >TAULUKON PAIKKA> 2.2. Luonnonmukainen maatalous 51. Komissio antoi 19. toukokuuta 2000 ja 25. syyskuuta 2000 asetukset (EY) N:o 1073/2000 [5] ja (EY) N:o 2020/2000 [6] saattaakseen asetuksen (ETY) N:o 2092/91 [7] tekniset liitteet II ja VI ajan tasalle. [5] EYVL L 119, 20.5.2000, s. 27. [6] EYVL L 241, 26.9.2000, s. 39. [7] EYVL L 198, 22.7.1991, s. 1. 52. Komissio aloitti asetuksen (EY) N:o 1804/1999 [8], jossa säädetään myös asetuksen (ETY) N:o 2092/91 soveltamisalaan kuuluvasta luonnonmukaisesta kotieläintuotannosta, perusteella toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on selkeyttää tiettyjä luonnonmukaista kotieläintuotantoa koskevia seikkoja, jotka neuvosto toi esiin asetuksen (EY) N:o 1804/1999 hyväksymisen yhteydessä. Ohjelma kattaa ensisijaisesti seuraavat aiheet: [8] EYVL L 222, 24.8.1999, s. 1. - vähimmäistarkastusvaatimuksia ja ehkäiseviä toimenpiteitä koskevan liitteen III muuttaminen, - eläinrehun merkintä- ja tarkastusvaatimuksia koskevan asetuksen laatiminen, - liitteen VI A ja B osan täydentäminen jalostetuissa kotieläintuotteissa käytettävien muiden kuin maatalousperäisten ainesten ja käsittelyvälineiden osalta, - laiduntamismahdollisuuksia säätelevien edellytysten tarkasteleminen, - geneettisesti muunnettujen organismien ja niistä johdettujen tuotteiden käyttökiellon täytäntöönpanoa koskevat toimenpiteet. 53. Asetuksen (ETY) 2092/91 11 artiklan 1 kohdan mukainen vastaavuuden arviointi on käynnissä usean yhteisön ulkopuolisen maan osalta ja se koskee erityisesti vastaavuuden laajentamista kotieläintuotantoon. Komissio antoi 24. heinäkuuta 2000 ja 31. lokakuuta 2000 asetukset (EY) N:o 1616/2000 [9] ja (EY) N:o 2426/2000] [10], joilla kotieläintuotannon vastaavuuden tunnustaminen ulotetaan koskemaan Argentiinaa ja Sveitsiä ja hyväksytään uusi argentiinalainen tarkastuslaitos. [9] EYVL L 185, 25.7.2000, s. 62. [10] EYVL L 279, 1.11.2000, s. 19. 2.3. Menekinedistäminen 54. Neuvosto antoi maataloustuotteiden menekinedistämistoimien yhteydessä asetuksen tiedotus- ja menekinedistämistoimista maataloustuotteiden hyväksi yhteisön ulkopuolisissa maissa [11]. Asetuksessa säädetään mahdollisuudesta tukea maataloustuotteita koskevia menekinedistämis- ja tiedotustoimia kaikissa yhteisön ulkopuolisissa maissa. Menekinedistämistoimenpiteitä yhteisön ulkopuolisissa maissa koskevan järjestelyn yksityiskohtaiset soveltamissäännöt vahvistetaan 28. joulukuuta 2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2879/2000 [12]. [11] Asetus (EY) N:o 2702/1999 (EYVL L 327, 14.12.1999, s. 7). [12] EYVL L 333, 29.12.2000, s. 63. 55. Komission suoraan hallinnoimien menekinedistämisohjelmien yhteydessä valmisteltiin vuonna 1999 uusi kolmivuotinen oliiviöljyhanke, joka perustuu aiemman hankkeen arvioinnista saatuihin tuloksiin. Syyskuussa käynnistettiin myös kuitupellavaa koskeva uusi kaksivuotinen hanke. Välillisesti hallinnoitavista ohjelmista jatkettiin maitoa ja maitotuotteita, korkealaatuista naudanlihaa, omenoita, sitrushedelmiä ja viinirypälemehua koskevia menekinedistämistoimia. Näiden alojen arviointikertomukset olivat myös kannustavia. 56. Lisäksi valmisteltiin 7 miljoonan euron arvoisia naudanlihan uutta merkintäjärjestelmää koskevia tiedotustoimenpiteitä. 57. Kukkien ja elävien kasvien menekinedistämisen viimeinen ohjelmakokonaisuus, jonka arvo on 15 miljoonaa euroa, aloitettiin 14 jäsenvaltiossa. 58. Euroopan unionin syrjäisimmiltä alueilta peräisin olevien korkealaatuisten maataloustuotteiden logoja koskeva tiedotuskampanja saatiin päätökseen. 59. Näiden alojen talousarviomäärärahat käytettiin seuraavasti (miljoonina euroina): // Maksut vuonna 1999 Suoraan hallinnoidut toimenpiteet (oliiviöljy, kuitupellava, syrjäisimpien alueiden korkealaatuiset maataloustuotteet) Välillisesti hallinnoitavat toimenpiteet (viinirypälemehu, omenat/sitrushedelmät, syötäväksi tarkoitetut oliivit, korkealaatuinen naudanliha, maito ja maitotuotteet, kukat ja elävät kasvit) Yhteensä // 21,1 47,4 68,5 60. Lisäksi komissio esitti 8. syyskuuta 2000 ehdotuksen neuvoston asetukseksi [13], jonka tarkoituksena on yhdenmukaistaa maataloustuotteita koskevat tiedotus- ja menekinedistämistoimet sisämarkkinoilla. Neuvosto hyväksyi 19. joulukuuta 2000 asetuksen (EY) N :o 2826/2000 [14]. [13] KOM(2000) 538 lopullinen. [14] EYVL L 328, 23.12.2000, s. 2. 2.4. Maatalouslainsäädännön yksinkertaistaminen 2.4.1. Johdanto 61. Komissio on tehnyt kuluneina vuosina useita merkittäviä aloitteita maatalouslainsäädännön yksinkertaistamiseksi. Yksinkertaistamistoimissa keskityttiin vuonna 2000 muokkaamaan maatalouslainsäädäntö mahdollisimman selkeäksi, avoimeksi ja ymmärrettäväksi ja vähentämään yhteisestä maatalouspolitiikasta (YMP) viljelijöille ja hallintovirkamiehille aiheutuvia hallinnollisia työpaineita. 2.4.2. Maatalouslainsäädännön avoimuus ja ymmärrettävyys 2.4.2.1. Konsolidointi 62. Vuoden 1999 alussa käynnistettiin hanke, jonka tarkoituksena on konsolidoida maatalouslainsäädäntö kaikilla EU:n virallisilla kielillä ja toimittaa se suuren yleisön saataville Internetin kautta. Maataloutta koskevien säädösten muutokset sisällytetään perusteksteihin, joten selkeä ja ajan tasalla oleva versio on kaikkien tarkasteltavissa. Vaikka konsolidoidut versiot eivät ole sitovia, ne kuitenkin helpottavat olennaisesti voimassa olevien sääntöjen etsimistä. 63. EUR-LEX -verkkosivuille oli vuoden 2000 loppuun mennessä toimitettu noin 500 konsolidoitua maataloussäädöstä. 2.4.2.2. Vienti- ja tuontitodistuksia koskevien asetusten uudelleenmuotoileminen 64. Vienti- ja tuontitodistuksia koskevia monialaisia asetuksia on muutettu usein, joskus jopa merkittävästi. Selkeyden ja hallinnollisen tehokkuuden aikaansaamiseksi kyseiset säännöt on konsolidoitu yhtenäiseksi säädökseksi komission asetuksella (EY) N:o 1291/2000 [15]. Uusi asetus on merkittävästi aiempia sääntöjä selkeämpi - jäsenvaltiot voivat esimerkiksi ottaa käyttöön yksinkertaistetun menettelyn, jolla vältetään todistusten konkreettiset toimitukset. Samoin todistusta edellyttävä vähimmäismäärä on korotettu viidestä eurosta 60:een euroon. Näillä yksinkertaistamistoimilla vähennetään suuresti kaupan ja kansallisen hallinnon työmäärää. [15] EYVL L 152, 24.6.2000, s. 1. 2.4.2.3. Viennin määräpaikkakoodit 65. Syyskuusta 2000 alkaen on ollut käytössä yksinkertaistettu järjestelmä määräpaikkojen ilmoittamiseksi vientitukien vahvistamisen yhteydessä. Tällä uudella yhtenäisellä järjestelmällä korvataan aiemmin eri aloilla käytetyt vaihtelevat ja monimuotoiset järjestelmät ja vähennetään siten väärinkäsitysten ja erehdysten riskejä. Lisäksi sillä helpotetaan sähköistä aineiston- ja tiedonvaihtoa komission ja jäsenvaltioiden välillä. 2.4.2.4. Maksajavirastojen ehdotukset 66. Jäsenvaltioiden maksajavirastot ovat kuluneina vuosina toimittaneet käsittelyyn 246 ehdotusta lainsäädännön ja/tai hallinnon yksinkertaistamiseksi. Komissio on tarkastellut näitä ehdotuksia [16], ja merkittävä osa niistä on hyväksytty osittain. Osaa ehdotuksista käsitellään edelleen ja ne voivat vielä johtaa suurempaan selkeyttämiseen. [16] SEK(2000) 1775. 2.4.2.5. Uudet suuntaviivat valtiontuille 67. Helmikuussa 2000 annetut uudet yhteisön suuntaviivat valtiontuille maatalousalalla korvaavat ja vahvistavat useita muita sääntöjä ja suuntaviivoja, komission valmisteluasiakirjoja ja käytäntöjä. Kyseisellä tarkistuksella lisättiin avoimuutta ja helpotettiin toimivaltaisten viranomaisten tehtäviä. 2.4.3. Yksinkertaistamistoimet markkinoiden eri aloilla 68. Vuonna 2000 hyväksytyt tai ehdotetut uudistukset ovat yksinkertaistaneet ja selkeyttävät edelleen maatalouslainsäädäntöä useilla markkinoiden eri aloilla. 2.4.3.1. Pellava ja hamppu 69. Kuitupellava- ja hamppualan uudistus hyväksyttiin heinäkuussa 2000, ja siinä liitettiin nämä kaksi viljelykasvia peltokasvijärjestelmään tuottajille maksettavien suorien tukien osalta. Lisäksi uudistuksella vähennettiin asetusten määrää. 2.4.3.2. Liha 70. Vuoden 2000 aikana liha-alalla toteutettiin useita yksinkertaistamistoimia, joista mainittakoon seuraavat: - naudanliha-alan teurastuspalkkiot voidaan tietyin edellytyksin maksaa ilman erityistoimenpiteitä kyseiselle tuottajalle, - jäsenvaltiot voivat sallia tuottajien käyttää laajaperäistämispalkkion yksinkertaistettua hakumenettelyä, - jalostetun naudanlihan vientitukeen sovellettavaa nimikkeistöä on yksinkertaistettu merkittävästi: erittäin teknisten ja vaikeaselkoisten tuotelinjojen määrää vähennettiin 47:stä kahdeksaan, - sian- ja lampaanliha-alalla alettiin noudattaa muilla aloilla käytössä olevaa Agenda 2000:n mukaista lähestymistapaa, jonka mukaan kyseisen lihan perushintoja ei enää vahvisteta vuosittain, vaan ne vahvistetaan niihin sovellettavissa perusasetuksissa ilman erityisiä aikarajoituksia, - sianlihan, munien ja siipikarjanlihan välittömien vientitodistusten menettelyjä on yksinkertaistettu ja saatettu naudanliha-alan todistusjärjestelmän mukaisiksi. 2.4.3.3. Maito ja maitotuotteet 71. Sen jälkeen kun maitoalan uusi perusasetus oli annettu, oli komission täytäntöönpanoasetuksiin tehtävä merkittävä määrä vastaavia muutoksia. Tässä yhteydessä ei haluttu niinkään muuttaa voimassa olevia asetuksia, vaan kodifioida laajoja osia maitotuotealaan sovellettavasta lainsäädännöstä. Kodifioinnilla onnistuttiin vähentämään asetusten määrää, yksinkertaistamaan hallinnollisia menettelyjä ja yhdenmukaistamaan eri järjestelmien välisiä hallinnollisia ja valvontamenettelyjä. 2.4.3.4. Hedelmät ja vihannekset 72. Hedelmä- ja vihannesalan yhteisen markkinajärjestelyn muutosehdotus koskee myös hedelmä- ja vihannesjalosteita, ja sen tarkoituksena on rationalisoida ja yksinkertaistaa järjestelyjä ja hyväksyä asianmukaiset tuotantokynnykset. Sillä yksinkertaistetaan ja vakiinnutetaan tuottajaorganisaatioihin sovellettavaa tukijärjestelmää ja parannetaan tuoreiden hedelmien ja vihannesten vientipalkkiojärjestelmää. 2.4.3.5. Riisi 73. Kesäkuussa 2000 esitetyn komission ehdotuksen mukaisesti riisi liitetään peltokasvijärjestelmään. Tämän seurauksena yksinkertaistamisessa edettäneen merkittävästi. 2.4.4. Pienviljelijöiden tukijärjestelmä 74. Komissio esitti joulukuussa 2000 [17] ehdotuksen yksinkertaistetuksi järjestelmäksi, jota noudatettaisiin maksettaessa suoran tuen pieniä määriä viljelijöille. Ehdotuksen mukaan enintään 1 000 euron suuruiseen suoraan tukeen oikeutetut viljelijät voivat tehdä yhden tukihakemuksen ja saada koko vuosittaisen tukimaksun yhdellä kertaa useiden pienten erillismaksujen sijaan. [17] KOM(2000) 841. 2.5. Valtiontuet 2.5.1. Uudet lainsäädännölliset puitteet 75. Komissio on soveltanut 1. tammikuuta 2000 alkaen maatalousalan valtiontukea koskevia yhteisön suuntaviivoja [18], jotka hyväksyttiin 24. marraskuuta 1999, kyseisen ajankohdan jälkeen käyttöön otettuihin uusiin valtiontukiin. Jäsenvaltioiden oli tarkistettava käyttämänsä tukijärjestelmät uusien sääntöjen mukaisiksi vuoden 2000 loppuun mennessä. [18] EYVL C 28, 1.2.2000, s. 2. Muutettu EYVL C 232, 12.8.2000, s. 19. 76. Uusilla suuntaviivoilla vahvistetaan ja yksinkertaistetaan komission aiemmin soveltamat säännöt. Lisäksi niihin on tehty lukuisia muutoksia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että Euroopan unionin valtiontukea koskevat säännöt ovat Agenda 2000:n uudistuksien yhteydessä käyttöön otetun uuden maatalouden kehittämispolitiikan mukaiset. 77. Uusien suuntaviivojen lähtökohtana on, että kaiken maatalousalalla myönnettävän valtiontuen on oltava EU:n yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) ja EU:n kansainvälisten velvollisuuksien, erityisesti maataloutta koskevan WTO-sopimuksen mukaista. Koska jäsenvaltiot päättivät, ettei yksittäinen jäsenvaltio saa vääristää tarkasti tasapainotettua tuottajahinnoille tai maaseudun kehittämisohjelmille myönnettävää EU-tukea, ovat kaikki yhteisiä markkinajärjestelyjä häiritsevät valtiontuet kiellettyjä. 78. Uusien suuntaviivojen mukaan jäsenvaltioiden maksamat ja EU:n tietyin edellytyksin hyväksymät tuet voidaan lyhyesti esittää seuraavasti: - maatilojen investointitukea voidaan tavanomaisesti maksaa enintään 40 prosenttia tukikelpoisista menoista ja 50 prosenttia epäsuotuisilla alueilla; suuremmat tukiosuudet hyväksytään, jos investoinnit koskevat perinteisen maiseman säilyttämistä, maatilan rakennusten uudelleen sijoittamista yleisen edun mukaisesti tai ympäristön, kotieläinten hyvinvoinnin tai hygienian parantamista, - investointitukea maataloustuotteiden jalostukseen tai kaupan pitämiseen voidaan tavanomaisesti maksaa 40 prosenttia ja tavoite 1 -alueilla 50 prosenttia menoista, jos voidaan osoittaa, että kyseisillä tuotteilla on tavanomaiset markkinointikanavat, - tuki viljelijöiden maatalouden ympäristösitoumuksiin ja muu ympäristönsuojelua koskeva tuki, - luonnonhaittojen korvaamiseen tarkoitettu tuki epäsuotuisille alueille, - nuorten viljelijöiden tilanpidon aloittamiseen tarkoitettu tuki, - tuki varhaiseläkkeisiin, tilanpidon lopettamiseen, tuotannon, jalostuksen ja kaupan pitämisen kapasiteetin poistamiseen, - tuki tuottajaryhmien perustamiseen, - tuki, jolla korvataan luonnonmullistuksista tai poikkeuksellisista tapahtumista, säähaitoista tai eläin- tai kasvitautien puhkeamisesta maataloustuotannolle tai tuotantovälineille aiheutuneet vahingot, ja tuki vakuutusten ottamiseen kyseisten menettämisriskien kattamiseksi, - tuki, jolla kannustetaan korkealaatuisten maataloustuotteiden tuotantoa ja kaupan pitämistä, teknisen tuen myöntämistä tuottajille ja kotieläinten geneettisen laadun parantamista, - erityinen tuki, jota maksetaan syrjäisimmille alueille ja Egeanmeren saarille. 79. Edellä mainittujen, suuntaviivoissa erikseen esitettyjen tukiluokkien lisäksi tukea voidaan myöntää myös yhteisön muiden asiakirjojen mukaisesti tutkimus- ja kehitystoimiin, lyhytaikaisiin käyttöluottoihin, vaikeuksissa olevien tilojen pelastamiseen ja rakenneuudistamiseen sekä työllisyyden tukemiseen. 80. Lisäksi komissio pohtii parhaillaan uutta kehystä maataloustuotteiden menekinedistämiseen ja mainontaan. Uusissa suuntaviivoissa ainoastaan viitataan tältä osin aiempiin vuonna 1987 julkaistuihin suuntaviivoihin. 2.5.2. Vuosikatsaus 81. Komissio sai vuonna 2000 248 ilmoitusta maatalous- ja elintarvikealan valtiontukisuunnitelmista. Komissio aloitti myös 26 sellaisen tukitoimenpiteen tarkastelemisen, joita ei ollut annettu EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti tiedoksi. Voimassa olevien tukitoimenpiteiden EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan mukaista tarkistusta ei pantu alulle tai saatettu päätökseen. Komissio hyväksyi 183 toimenpidettä. Useat näistä toimenpiteistä hyväksyttiin sen jälkeen, kun kyseiset jäsenvaltiot joko muuttivat tai aikoivat muuttaa niitä valtiontukia koskevien yhteisön sääntöjen mukaisiksi. Komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn seitsemässä tapauksessa, joiden osalta heräsi vahvoja epäilyjä niiden soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Komissio saattoi päätökseen EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn 13 tapauksessa ja teki lopullisen kielteisen päätöksen seitsemässä tapauksessa. Kaikissa tapauksissa, joissa tehtiin kielteinen päätös ja jäsenvaltio oli jo maksanut valtiontuen, komissio vaati maksetun tuen takaisinperimistä. 82. Jäljempänä tarkastellaan vain joitakin tapauksia, jotka ovat kiinnostavia maataloutta ja elintarvikkeita koskevan valtiontukipolitiikan kannalta. Tapaukset on selkeyden vuoksi jaettu aiheittain ja aloittain. 2.5.3. Poikkeukselliset tapahtumat ja luonnonmullistukset 2.5.3.1. Dioksiinikriisi - (B) 83. Komissio hyväksyi EY :n perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrättyjen poikkeuksellisiin tapahtumiin tarkoitettujen valtiontukien perusteella vuonna 2000, samoin kuin vuonna 1999, sellaisille tuottajille ja yrityksille tarkoitetut tuet, joita rehun dioksiinisaastumisesta aiheutunut kriisi oli koetellut. Komissio antoi näin ollen luvan korvausten maksamiseen niille maataloustuottajille, jotka olivat kärsineet taloudellisia vahinkoja kriisin vuoksi [19]. Tuki kattaa koko kotieläintuotannon, ja sen soveltamisalalta suljetaan pois sellaisten hävitettyjen eläinten ja tuotteiden arvo, joihin sovelletaan komission jo hyväksymiä muita kansallisia tukitoimenpiteitä [20]. Tuki maksetaan kertamaksuna, se lasketaan yksinomaan makrotaloudellisista laskelmista johdettujen kiinteiden määrien perusteella ja maksetaan ainoastaan tuotantovälineeltä tai kaupanpidetyltä yksiköltä. Tällä tavalla vältetään riski tuen yhdistämisestä muihin aiemmin sallittuihin tukiin, joita on maksettu erityisesti kotieläinten tai eläinperäisten, kulutukseen tai kaupanpitämiseen kelpaamattomien tuotteiden hävittämisestä myönnettyinä korvauksina. Komissio katsoi, että osoitettujen liiketappioiden ja dioksiinikriisistä aiheutuneen poikkeuksellisen tapahtuman välinen suhde voitiin vahvistaa. Näin ollen liiketappio saattoi johtua muun muassa markkinaosuuksien menetyksestä ja yhteiskunnallisen hätätilan, kaoottisen kriisinhallinnan sekä poikkeuksellisista toimenpiteistä johtuvan kyseisten tuotteiden tavanomaisen kaupan estymisen aiheuttamasta kulutuksen äkkinäisestä laskusta. [19] Asia N 770/1999. (Jollei erityistä viittausta päätöksen julkaisemiseen EYVL:ssä ole tehty tässä asiakirjassa, se tarkoittaa, ettei päätöstä ole vielä julkaistu EYVL:ssä. Yleensä tukien hyväksymisestä tehdyt päätökset löytyvät osoitteesta: http://europa.eu.int/comm/sg/sgb/state_aids). [20] Asiat NN 87/1999, NN 88/1999, NN 89/1999, N 380/1999 ja N 386/1999. 2.5.3.2. Ranskan metsätalouden elvyttäminen - (F) 84. Komissio hyväksyi luonnonhaitoista aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseen tarkoitettujen, perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrättyjen toimenpiteiden perusteella toimenpiteen, jonka tarkoituksena oli elvyttää Ranskan metsätalous, jota joulukuun lopulla 1999 sattuneet myrskyt olivat voimakkaasti vahingoittaneet. Toimenpiteen kokonaismenoarvio on noin kolme miljardia euroa, kun kaikki tukimuodot lasketaan yhteen [21]. Tukisuunnitelmaan kuului sellaisia kiireellisiä toimenpiteitä kuin tuki tukkeutuneiden metsäteiden raivaamiseen, uusien metsäteiden ja aukioiden raivaamiseen puun kosteaa varastointia varten ja varastopaikkojen saneeraamiseen, puun kuljetuskustannusten rahoitukseen, puun varastointiin, myrskyn kaatamien puiden hyötykäyttöön, tuhoutuneiden metsien uudelleenistutukseen ja vahinkoa kärsineiden metsänomistajien kiinteisiin metsätuloihin sovellettavien verojen alentamiseen. Suunnitelmaan kuului myös muita kannustustukia, esim. puun kuljetustuet, samoin kuin investointituet, jotka koskivat erityisesti metsätilojen tarvikehankintoja sekä kyseisten tarvikkeiden maksujen kuolettamisen nopeuttamista, työllistämis- ja koulutustukia sekä töiden organisointiin ja tekniseen tukeen liittyviä tukia. Komissio katsoi, että vaikka suunnitelmaan kuuluneet toimenpiteet vaikuttivat erilaisilta, ne kuitenkin kuuluivat samaan luokkaan ja niillä oli sama tavoite: koko alan elvyttäminen luonnonmullistuksen jäljiltä. Ne oli sen vuoksi katsottava toimenpiteiksi, joiden tarkoituksena oli perustamissopimuksen mukaiset luonnonmullistusten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen tarkoitetut toimenpiteet. [21] Asia N 92/2000. 85. Komissio antoi samalla alalla luvan myös kansalliselle metsävirastolle (ONF) maksettavalle tuelle, jolla ei ollut yhteyttä joulukuun 1999 myrskyistä aiheutuneisiin vahinkoihin [22]. Tässä yhteydessä oli riski tuen päällekkäisyydestä julkisen toimielimen kilpailutoimintaan myönnettyjen valtion varojen kanssa. ONF on kansallinen julkinen elin ja sen toiminta on kaksijakoista. Sillä on julkisen tehtävän lisäksi myös kaupallista toimintaa, jossa se kilpailee markkinoiden muiden toimijoiden kanssa. Julkiseen toimintaan kuuluu Ranskan metsänhoidon piiriin kuuluvien metsien hallinnon turvaaminen niiden omistajan lukuun. ONF saa valtion varoja, joilla korvataan sen hallintokulut. Lisäksi julkinen rahoitus, tai yksityinen, kattaa ONF:n valtion yleisen edun mukaiset toimet. Näitä toimia voivat olla erityisesti metsien suojelu ja valvonta, metsäpalojen ehkäiseminen, eroosion ja maanvyöryjen ehkäiseminen jne. Komissio päätteli, että kyseiset toimet kuuluvat yleisen edun nimissä suoritettaviin toimiin ja että varojen siirron on katsottava toteutetun yhdeltä valtion hallinnon tasolta toiselle. Lisäksi koska tietyt julkisen palvelun toimet kuuluvat valtion toimiin, ne on katsottava toimenpiteiksi, jotka eivät suosi tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotantoa, joten ne eivät täytä kaikkia perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrättyjä kriteerejä. Kaupallisessa toiminnassaan ONF voi tehdä sopimuksia yksityisten tai julkisten henkilöiden kanssa toteuttaakseen hallinnollisia töitä, tutkimuksia sekä töitä, joiden tarkoituksena on suojella, parantaa tai kehittää metsävaroja. Komissio ei havainnut tämäntyyppiseen toimintaan liittyneen valtiontukea siten, että varat olisivat olleet päällekkäisiä kilpailutoiminnan hyväksi. ONF:n soveltamat hinnat eivät ole muiden kilpailijoiden hintoja alhaisemmat eivätkä valtion maksamat korvaukset edes kata kaikkia ONF:n julkisia menoja, joten varat eivät käytännössä voi olla päällekkäisiä. [22] Asia NN 96/95. 2.5.4. Yksityistäminen ja rakenneuudistus 2.5.4.1. Maanhankintatuki - (D) 86. Komissio antoi vuonna 1999 Saksalle tiedoksi lopullisen kielteisen päätöksen Saksan hallituksen Entschädigungs- und Ausgleichsleistungsgesetz-lain (EALG) [23] nojalla myöntämästä tuesta. Laissa säädetään järjestelmästä maan hankkimiseksi alennetuin hinnoin entisessä Itä-Saksassa. Tämä johti valtiontuen myöntämiseen tietyille tuensaajille. [23] Asia C 17/98 koskevan menettelyn aloittaminen, EYVL C 215, 10.7.1998, s. 7; lopullinen kielteinen päätös 20.1.1999, EYVL L 107, 24.4.1999, s. 21. 87. Tietyille edunsaajille myönnetty tukitaso vaikutti liian korkealta verrattuna tasoihin, jotka komissio tavanomaisesti hyväksyisi viljelymaan hankintatukena. Lisäksi kyseinen tuki tuntui olevan syrjivää ja siten EY:n perustamissopimuksen 12 artiklan, 34 artiklan 3 kohdan ja 43 artiklan vastaista. 88. Komissiolle ilmoitettiin vuoden 1999 kuluessa muutettu maanhankintaohjelma, jonka komissio hyväksyi 19. tammikuuta 2000 päivätyllä kirjeellä [24]. Osittaiseen kielteiseen päätökseen vuonna 1999 johtanut ongelma oli ratkaistu: [24] Asia N 506/1999. - Komissio katsoi 20. tammikuuta 1999 tekemässään päätöksessä, joka koski vanhaa EALG-lakia, että syrjintä ilmeni ohjelmassa pysyvää asumista tiettynä ajankohtana koskevana kelpoisuusvaatimuksena: käytännössä vaatimuksen voivat täyttää ainoastaan entisen Itä-Saksan asukkaat. Kyseiset ajankohdat on poistettu uudesta ohjelmasta; - Komissio vastusti myös tuki-intensiteettiä maatalousmaanhankintaan epäsuotuisten alueiden ulkopuolelta. Tukitaso on sittemmin saatettu täysin komission tavanomaisesti hyväksymän tason mukaiseksi. Komission 20. tammikuuta päivätyn päätöksen mukaisesti kaikki vanhan EALG-lain nojalla myönnetty liikatuki peritään takaisin korkoineen. 89. Komissio on todennut Saksan viranomaisten antamien vakuutusten perusteella, että maata on riittävästi mahdollisen syrjinnän välttämiseksi ilman, että vanhan EALG-lain nojalla tehtyjä sopimuksia tarvitsisi purkaa. Komissio katsoo, että jos asumista koskevat seikat uudessa tukiohjelmassa suosivat itäsaksalaisia ja kaikki muut perusteet ovat tasapuolisia, tällainen etuus kuuluu Saksan uusien osavaltioiden maatalouden rakenneuudistustavoitteeseen, kun siinä samalla varmistetaan se, että mahdolliset maan hankkijat, jotka tai joiden perheet ovat asuneet ja tehneet työtä entisessä DDR:ssä useiden vuosikymmenten ajan, voivat osallistua tällaiseen maanhankintaan. Komissio hyväksyi tämän tavoitteen oikeutetuksi 20. tammikuuta 1999 tehdyssä päätöksessä, eikä päätöstä ole vastustettu. 90. Komissio katsoo sen vuoksi, että Saksan hallituksen esittämä uusi tukijärjestelmä helpottaa elinkeinotoiminnan kehittämistä kyseisellä alalla. Näin ollen kyseinen toimenpide kuuluu perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan. 2.5.4.2. EPAC:n ja SILOPOR:n [25] rakenneuudistusta ja yksityistämistä koskevat suunnitelmat - (P) [25] Asia C 51/98 (ex nrot N 852/97 ja N 6/98). 91. Komissio aloitti vuonna 1998 EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn molempien edellä mainittujen julkisten yhtiöiden - viljanhankinta yrityksen EPAC:n ja huolinnasta satamassa vastaavan yrityksen SILOPOR:n - rakenneuudistusta ja yksityistämistä koskevien suunnitelmien osalta [26]. Portugali päätti sittemmin saattaa selvitystilaan molemmat yhtiöt, muttei ole esittänyt virallista kantaa komission päätöksestä. [26] EYVL C 363, 25.11.1998, s. 4. 92. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin antoi 27. kesäkuuta 2000 tuomionsa siitä, ettei Portugali ollut noudattanut komission vuoden 1997 päätöstä. Päätöksessä todettiin, että EPAC:lle myönnetty valtiontakaus oli sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea [27]. Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti pääosiltaan komission kannan tuen luonteen osalta ja siltä osin, ettei valtion EPAC:lle myöntämä takuu ollut yhteismarkkinoille soveltuva. [27] Asia C 404/97. 2.5.4.3. Centrale del Latte di Roma [28] - (I) [28] Asia C 28/98 (ex NN 185/97). 93. Komissio päätti myös Commission Centrale del Latte di Romalle myönnettyjä tukia koskevan menettelyn ja teki asiasta osittaisen kielteisen päätöksen [29]. Komissio katsoi, että Rooman hallintoalueen vuosina 1992 ja 1997 järjestelmällisesti kirjanpidosta poistamat liiketappiot olivat toimintatukea, jonka ei voitu katsoa kuuluvan julkisiin palveluihin. Toisaalta komissio katsoi, ettei Lazion maidontuottajille ja ostajille yksityistämismenettelyn yhteydessä myönnetty tuki ollut valtiontukea. Koska tehtaan siirron voitiin katsoa olevan varojensiirtoa, tuen takaisinperiminen koskee aiempaa Centrale del Lattea (joka on selvitystilassa). [29] EYVL L 265, 19.10.2000, s. 15. 2.5.5. Verotustoimenpiteet 2.5.5.1. Kasvihuoneille myönnetty verovapaus hiilidioksidiveroista [30] - (NL) [30] Asia N 589/B/98. 94. Komissio hyväksyi 5. tammikuuta 2000 Alankomaissa kasvihuoneille myönnetyn verovapautuksen hiilidioksidiveroista. 95. Komissio hyväksyi 3. joulukuuta 1992 ympäristöveroja koskevan alkuperäisen lain "Wet belastingen op milieugrondslag". Lakiin tehtiin useita muutoksia, joihin sisältyi mm. energiansääntelyveron käyttöönotto. Energiansääntelyveron tarkoituksena on vähentää osaltaan hiilidioksidipäästöjä ja edistää energiansäästöä. Alankomaiden hallitus on muuttanut energiaveroja, ja muutos tuli voimaan 1. tammikuuta 1999. Veroasteita on nostettu ja veroluokkia tarkistettu. Veronkorotuksesta saadut tulot siirretään takaisin kotitalouksille ja yrityksille palkka- ja tuloverojen vähentämisen muodossa. Alankomaiden hallitus arvioi, että energiankulutuksen korkeammalla verotuksella on myönteisiä vaikutuksia hiilidioksidipäästöihin. 96. Energiansääntelyveroon sovellettiin myös nollaverotusta käytettäessä maakaasua kasvihuoneviljelyssä. Alankomaiden viranomaiset pyysivät nollaveron soveltamisen jatkamista vuodella tältä osin. Jos kasvihuoneella ei ole maakaasuyhteyttä, nollaveroa sovelletaan keskitisleeseen, kaasuöljyyn ja nestekaasuun. 97. Oltuaan yhteydessä komission yksikköihin Alankomaiden viranomaiset muuttivat toimenpidettä seuraavasti: nollaverotusta sovellettaisiin vain vuonna 1999. Vuosina 2000 ja 2001 alaa verotettaisiin (nousevan asteikon mukaan) samoin perustein kuin muita energiavaltaisia aloja. Alankomaiden viranomaiset sitoutuivat antamaan tukiohjelman uudelleen tiedoksi vuonna 2002. 98. Toimenpide kuuluu ympäristönsuojelulle myönnettävää valtiontukea koskevien komission suuntaviivojen soveltamisalaan, koska lain päämääränä on ympäristönsuojelu. Sen tavoitteena on vähentää energiankulutusta lisäämällä energiaverotusta. Verovapaus näyttäisi olevan toimintatukea. Yhteisön suuntaviivoissa sovelletaan tiukkoja edellytyksiä ympäristöongelmiin myönnettäviin toimintatukiin: - tuen olisi oltava väliaikaista ja periaatteessa asteittain vähenevää: Alankomaiden viranomaiset ovat ilmoittaneet tarkan ajankohdan, jolloin nollaveron soveltaminen päättyy, ja se liitetään asteittain osaksi muuta järjestelmää. Toimenpide on asteittainen, koska sen soveltamista jatketaan vuonna 1999 ja vasta tämän jälkeen verotusta lisätään asteittain; - tuen olisi oltava välttämätöntä epäedullisen kilpailuaseman korvaamiseksi: komissio on ottanut huomioon, että keskitasoa alhaisimpien kasvihuoneviljelyalan suhteellisten työvoimakustannusten vuoksi alan yritykset hyötyvät hyvin vähän työvoimaverotuksen vähennyksistä. Aiemmin voimassa ollut kasvihuoneviljelyalalla käytettävän maakaasun edullinen hinnoittelujärjestelmä lakkautettiin vuoden 1998 lopussa; - tuensaajilta edellytetään vastasuoritusta: alalla on tehty sopimusmuutos, jossa on asetettu tavoitteet myös uusiutuvien energialähteiden käytölle: neljä prosenttia energiasta on vuonna 2010 oltava peräisin uusiutuvista energialähteistä. Energiatehokkuuden on parannuttava 65 prosentilla verrattuna vuoteen 1980. Lisävastineena voidaan pitää myös kasvavaa kokonaisverotaakkaa. Uudella toimenpiteellä, jossa kaasunkäytön verotusta lisätään asteittain (ja jossa sähkönkäytön verotus on täysimääräistä), kannustetaan kasvihuoneviljelijöitä selkeästi käyttämään energiaa järkevästi ja vähentämään hiilidioksidipäästöjä. 99. Edellä esitetyn perusteella komissio päätteli, että toimenpide täytti ympäristöä koskevissa suuntaviivoissa asetetut vaatimukset ja hyväksyi sen. 2.5.5.2. Vapautus kivennäisaineiden käyttömaksuista [31] - (NL) [31] Asia C 14/2000, EYVL C 190, 8.7.2000, s. 4. 100. Alankomaiden viranomaiset aikovat ottaa käyttöön tiettyjä vapautuksia kivennäisaineiden käyttömaksuista, joista säädetään lannoitelaissa. Järjestelmässä edellytetään pakollista kirjanpitoa kivennäisaineiden käytöstä kullakin yksittäisellä tilalla ja määrätään tilakohtaiset enimmäismäärät ympäristöön joutuville fosfaatti- ja typpipäästöille. Jos päästöt ylittävät enimmäismäärät, ylittävältä osalta on maksettava veroja. Tilanpitäjä voi valita tavan vähentää kivennäisainepäästöt sallittuihin enimmäismääriin. Kielletyistä päästöistä kannetaan maksuja ainoastaan, jos tilalla käytetyn fosfaatin ja typin kokonaismäärä vähennettynä kalenterivuonna poistettujen kivennäisaineiden määrällä ylittää fosfaatin ja typen sallitun päästön ympäristöön (nk. vähennyssääntö). Jos yritys toteuttaa tehokkaita toimenpiteitä, esim. pelloille levittämättömän lannoitteen poistaminen, sen ei tarvitse maksaa kyseisiä maksuja. 101. Ehdotetun toimenpiteen mukaan pienyritykset (nk. sivuelinkeinon harjoittajat) ja puutarhakeskukset on täysin vapautettu lannoitelain IV luvussa säädetyistä kivennäisaineiden käyttömaksuista. Kasvihuoneita tai viljelyalustoja käyttävät kasvinviljelytilat vapautetaan maksuista osittain. 102. Valtiontukisääntöjen soveltamista yritysten välittömään verotukseen koskevan komission tiedonannon [32] 23 kohdassa todetaan että, yritysten välitöntä verotusta koskevien toimenpiteiden eriytyneisyys ei välttämättä aiheuta niiden katsomista valtiontueksi. Tämä koskee sellaisia toimenpiteitä, jotka ovat taloudellisen järkiperäisyytensä seurauksena tarkoituksenmukaisia suhteessa verojärjestelmän toimintaan ja tehokkuuteen. Jäsenvaltioiden on kuitenkin pystyttävä perustelemaan tällaiset toimenpiteet. [32] EYVL C 384, 10.12.1998, s. 3. 103. Komissio katsoo menettelyn tässä vaiheessa, etteivät Alankomaiden viranomaiset ole toistaiseksi osoittaneet eri verovapautusten olevan perusteltuja kivennäisaineiden käyttömaksujärjestelmän luonteen ja rakenteen vuoksi. 104. Koska perusteluja ei ole, vapautusten on katsottava olevan valtiontukea, koska ne tuntuvat täyttävän kaikki valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annetun komission tiedonannon 9-12 kohdassa mainitut edellytykset, minkä vuoksi niiden on katsottava olevan toimintatukea. Edellä esitetyn perusteella komissio on päättänyt aloittaa menettelyn ehdotettujen toimenpiteiden osalta. 105. Komissio epäilee myös ehdotettujen vapautusten vaikutusta ympäristöön ja niiden yhdenmukaisuutta nitraattidirektiivin kanssa. Komissio on toimittanut virallisen ilmoituksen [33], johon Alankomaat on antanut vastauksen, jota komissio parhaillaan käsittelee. [33] Kirje 29.9.1998. 2.5.6. Toimintatuki: Kreikkalaiset osuuskunnat - (EL) 106. Komissio teki yleisen periaatteen mukaisesti, joka kieltää jäsenvaltioita myöntämästä toimintatukea maatalousalalle, vuonna 2000 lopullisen kielteisen päätöksen Kreikan valtion kahdesta sääntöjenvastaisesta tukitoimenpiteestä, joilla kyseinen valtio oli poistanut kirjanpidosta ja konsolidoinut useiden maatalousosuuskuntien (kukin toimenpide koski 116 osuuskuntaa) lainoja [34]. Lainojen tärkeimpänä perustana olivat kyseisten tilojen liiketappiot, jotka aiheutuivat Kreikan valtion kyseisten tuotteiden tuotannolle ja kaupan pitämiselle myöntämistä tukitoimista (hintojen vahvistaminen, varastointi, interventio ja vienti). Muut velat aiheutuivat investoinneista ja luonnonmullistuksista. Kyseiset toimenpiteet ovat saman luonteisia kuin vuoden 1997 laissa, jossa säädetään maatalousosuuskuntien 450 miljoonan suuruisen lainan poistosta, jonka neuvosto hyväksyi joulukuussa 1998. [34] Asiat C 78/97 ja C 82/97 (ex NN 33/96 ja NN 168/97). 107. Käsiteltävänä olevat toimenpiteet toteutettiin vuosien 1992 ja 1994 lakien nojalla. Komissio teki päätöksensä kantelun perusteella. Kantelu koski sääntöjenvastaisia ja yhteismarkkinoille soveltumattomia valtiontukia, joita maidontuotanto-osuuskunta AGNO oli saanut. Komissio esitti lopullisessa kielteisessä päätöksessään myös Kreikalle kehotuksen toimittaa kaikki asiaa koskevat tiedot voidakseen aloittaa Kreikan maatalouspankin toiminnalle myönnettyä valtiontukea koskevan tutkimuksen. 2.5.7. RIBS: valtiontuen myöntäminen markkinaedellytyksin - (I) 108. Italia antoi tiedoksi vuosina 1999 ja 2000 kolme valtion omistaman holdingyhtiön Itainvestin tukemaa hanketta. Kyseisen yhtiön tukitoimien perusperiaatteena on myöntää tukea hankkimalla pääomaosuuksia tuensaajan yrityksissä samoin periaattein kuin tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja, kuten asia on määritelty asiakirjassa EY :n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltaminen yritysten valtionosuuksiin [35]. Pääomaosuudet korvataan muutaman vuoden kuluessa, ja niistä maksetaan komission käyttämää viitekorkoa korkeampi korko ja takeet, joiden avulla holdingyhtiö voi valvoa tuensaajana olevaa yritystä. Toistaiseksi on hyväksytty kaksi hanketta [36]. Kolmatta hanketta käsitellään parhaillaan. Samanaikaisesti Italia on antanut tiedoksi viisi valtion omistaman holdingyhtiö RIBS :n tukitoimenpidettä. Se veti takaisin neljä hanketta sen jälkeen kun komissio oli esittänyt epäilynsä siitä, oliko tuki toteutettu markkinaedellytyksin. Itainvest ja RIBS -yhtiöt yhdistettiin vuonna 2000 uuteen valtion holdingyhtiöön Sviluppo Italiaan. Italia esitti samoin kuin RIBS-yhtiön yhteydessä selvityksen uuden holdingyhtiön tukitoimenpiteistä. Komissio tarkastelee parhaillaan selvitystä. [35] EY:n tiedotuslehti 9-1984. [36] Asiat N 652/1999 ja N 164/2000. 2.5.8. Sianliha-ala 2.5.8.1. Sianlihan tuotantoon myönnetty tuki -'Stabiporc'- (F) 109. Komissio teki lopullisen osittain kielteisen päätöksen Ranskan sianlihan tuotantoon kolmessa osassa myöntämästä tuesta [37], jonka osalta se oli aloittanut perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen tarkastelumenettelyn [38]. Ranskan viranomaiset pyrkivät ensisijaisesti elvyttämään sianliha-alan ammatillisen sääntelykassan (Stabiporcin) takaisin maksettavien ennakkojen järjestelmän, jonka tarkoituksena on maksaa tuottajaryhmille ennakkoja, jotka maksetaan takaisin kokonaisuudessaan, jotta nämä voisivat säännöstellä järjestelmään kuuluville kasvattajille maksettavia lihasikojen hintoja. Järjestelmällä pyritään näin ollen säätelemään sianlihatuotannon kriisin koettelemien siankasvattajien tuloja. Komissio päätteli, ettei Stabiporcin elvyttäminen ollut valtiontukea, sillä valtiontuki rajoittui lainan myöntämiseen markkinoilla vallitsevin koroin. Lisäksi järjestelmään osallistuvat julkiset elimet vaativat tuottajaryhmiltä lainojen takaisinmaksuajankohtana maksamatta jääneet tai myöhästyneet määrät viivästyskoroin. Komissio päätteli kuitenkin myös, että tarkasteltavina olleet kaksi muuta tuen osaa eivät olleet perustamissopimuksen mukaisia. Kyseessä olivat henkilökunnan sosiaalimaksujen porrastaminen, jota rahoitusvaikeuksissa oleville tiloille oli ehdotettu, ja tilanpitäjiä koskeva toimenpide, jonka yhteydessä niiden sianlihantuotantoa varten tekemiä alkuinvestointeja varten ottamien pankkilainojen korot maksettiin osittain. Kielteinen päätös perustui siihen, ettei näissä tukitoimenpiteissä ollut täytetty kaikkia vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa määrättyjä edellytyksiä. Tilanteen vaikeaa luonnetta ei ollut kyetty osoittamaan riittävästi. Kyseisille yrityksille ei ollut tehty elinkelpoisuuden palauttamissuunnitelmaa eikä näin ollen kyetty varmistamaan periaatetta tuen ainutkertaisuudesta. [37] Asia C 74/98. [38] Päätös julkaistu EYVL:n numerossa C 61, 3.3.1999, s. 7. 2.5.8.2. Sikojen keräyskeskukset [39] - (NL) [39] Asia C 80/98, menettelyn aloittaminen julkaistu EYVL:n numerossa C 108, 17.4.1999, s. 5. 110. Kaikki Alankomaiden sikojen keräyskeskukset on suljettu klassisen sikaruton puhkeamisen jälkeen. Kaikki toimintaluvat peruutettiin. Yritykset voivat aloittaa toimintansa uudelleen ainoastaan, jos ne hakevat uutta lupaa. Uuden luvan saa ainoastaan, jos keskukset täyttävät uudet hygieniavaatimukset, jotka on katsottu tarpeellisiksi sikaruttoepidemian leviämisen estämiseksi. Yrityksille, jotka eivät halua tai voi täyttää uusia hygieniavaatimuksia ja jotka pysyvät näin ollen suljettuina, tarjotaan tukea toiminnan pysyvän lakkauttamisen perusteella. Tuensaajien (mukaan lukien yrityksen osakkaat) on sitouduttava olemaan osallistumatta suoraan tai välillisesti sikojen keräyskeskusten toimintaan. Tarjottu tuki on kaksiosainen: korvaus tulojenmenetyksestä ja korvaus pääomanmenetyksestä. 111. Menettelyn aloittamisen yhteydessä komissio totesi, että yritysten, jotka eivät voineet tai halunneet täyttää uusia hygieniavaatimuksia, oli katsottava tehneen tavanomaisen päätöksen yrityksen sulkemisesta. Periaatteessa tukea yrityksen sulkemiselle tällaisissa olosuhteissa ei voida hyväksyä, sillä uudet hygieniavaatimukset ovat yrittäjän toimintaan liittyvä tavanomainen riski. 112. Kävi kuitenkin ilmi, että tällaista sulkemista, joka oli seuraus hygieniavaatimusten tiukentamisesta, oli tarkasteltava laajemmassa poliittisessa yhteydessä, jossa tavoitteena on vähentää eläinlääkinnällisiä riskejä supistamalla sikojen keräyskeskusten määrää ja siten omalta osaltaan edistää alan kehitystä. 113. Tukea myönnetään laitteiden uusimista ja uusien hygieniavaatimusten täyttämistä varten. Tällaisella tuella yksinään ei kuitenkaan saavutettaisi lisätavoitetta vähentää sikojen keräyskeskusten määrää, millä taas pystytään vähentämään eläinlääkinnällisiä riskejä. Eläinten terveyteen liittyvä näkökohta oikeuttaa tuotannon lopettamisesta maksettavan tuen. 114. Tukitoimenpidettä on tarkasteltava kaksijakoisen politiikan yhteydessä sillä tukea myönnetään sekä tuotannon ajan mukaistamiseen että tuotannosta luopumiseen. Tällaisessa yhteydessä sikojen keräyskeskusten oli valittava joko yritystensä ajan mukaistaminen tai toiminnan lopettaminen, minkä ne olisivat tehneet muistakin syistä kuin hallituksen tuen vuoksi. Tuessa on selkeästi kyse yritysten kannustamisesta omaksumaan tietty toimintalinja (esim. sulkeminen), mitä ne muuten eivät olisi tehneet. Näin ollen tuen voidaan katsoa olevan luonteeltaan kannustavaa. 115. Näyttää siltä, että tässä erityistapauksessa on täytetty myös kaikki muut komission ennen tuotannosta luopumiseen maksettavan tuen hyväksymistä vaatimat edellytykset. 116. Edellä esitetyn perusteella komissio totesi, että Alankomaiden hallituksen ehdottamat tukitoimenpiteet helpottavat taloudellisen toiminnan kehittymistä kyseisellä alalla. Näin ollen toimenpide kuuluu perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan soveltamisalaan. 2.5.9. Kotieläintuotannon ala: yleiset toimenpiteet 2.5.9.1. Tuotantokapasiteetista luopuminen: karjan tehokasvatuksesta luopumista koskeva järjestelmä [40]- (NL) [40] Asia N 177/2000. 117. Alankomaiden viranomaiset ehdottivat yhtenäistä lähestymistapaa lantaongelman ratkaisemiseksi. Tämä lähestymistapa vaati maatalousalalta erityisiä ponnistuksia. 118. Järjestelmän mukaisesti viljelijöillä on mahdollisuus luopua tilanpidosta tai lopettaa joitakin karjan tehokasvatustoimia tiloillaan. Järjestelmän tarkoituksena on vähentää pysyvästi karjanlannan tuotantoa. Järjestelmä kuuluu myös maaseudun rakenteiden uudistamispyrkimyksiin alueilla, joilla on suuri karjatiheys. Näillä alueilla karjankasvattajat, jotka lopettavat toimintansa (tai osan siitä), voivat saada korvauksia ylimääräisten rakennusten purkamisesta. 119. Jotta järjestelmän mukaista tukea voisi saada, sian- tai lannantuotannon oikeudet on myytävä hallitukselle. "Ruuhka-alueilla" (esim. Alankomaiden itä- ja eteläosissa sellaisilla alueilla, joilla on suuri sikatiheys ) voi saada luvan edellä mainitulla tavalla ylimääräisiksi tulleiden tilarakennusten purkamiseen. 120. Järjestelmän perusteella myönnetty tuki on kaksiosainen. Ensinnäkin maksetaan tietty määrä sellaisista siankasvatusoikeuksista luopumisesta, jotka eivät ole sidottu maahan, ja lannantuotanto-oikeuksista luopumisesta. Toiseksi korvataan kustannuksia, joita syntyy kun "ruuhka-alueilla" toimivat tuottajat purkavat ylimääräiset tilarakennuksensa. Osa puretuista tilarakennuksista voidaan tietyissä tapauksissa korvata asuinrakennuksilla. Tällaisessa tapauksessa korvauksia ei makseta. Tällaisella tuotantosuunnan muuttamisella saadaan lisävaroja, joilla puolestaan voidaan rahoittaa toisten tilarakennusten purkaminen. 121. Valtiontuesta maatalousalalla annettujen yhteisön suuntaviivojen 8 kohdassa viitataan varhaiseläkkeelle siirtymisestä tai viljelytoiminnan lopettamisesta maksettavaan tukeen ja 9 kohdassa tuotannon, jalostuksen tai kaupan pitämisen kapasiteetin poistamisesta maksettavaan tukeen. Suuntaviivojen 8 kohtaa ei selvästikään voida soveltaa, sillä tuossa kohdassa tarkoitettu tuki edellyttää pysyvää ja lopullista tilanpidon lopettamista. Näin ollen näyttäisi siltä, että järjestelmää on tarkasteltava yhteisön suuntaviivojen 9 kohdan perusteella. 122. Komissio päätyi siihen, että järjestelmä täyttää yhteisön suuntaviivojen 9 kohdassa luetellut vaatimukset: - tuesta on oltava yleisesti hyötyä kyseisellä alalla. Järjestelmä hyödyntää koko alaa, jota koettelevat ympäristölle tai eläinten hyvinvoinnille aiheutuneet paineet. Järjestelmä myös hyödyntää ympäristöä eläinlannan tuotannon vähenemisenä. Muut yritykset (jotka eivät ole osallisina tukijärjestelmässä) voivat jatkaa tilanpitoa paremmissa ympäristöolosuhteissa; - tuensaajalta edellytetään vastasuoritusta. Järjestelmään osallistuvien on luovuttava siankasvatus- tai lannantuotanto-oikeuksista ja purettava näihin liittyvät tilarakennukset. Tilaa ei voi seuraavaan kymmeneen vuoteen enää käyttää samankaltaiseen kotieläintuotantoon; - mahdollisuus, että tukea voitaisiin käyttää tilan pelastamiseen tai rakennemuutokseen on poissuljettu. Vaikka voidaankin olettaa, että järjestelmää käyttävät erityisesti tilanpitäjät, joilla ei enää ole pitkän aikavälin näkymiä jatkaa toimintaansa, tukea ei kuitenkaan makseta entisten tai nykyisten taloudellisten ongelmien perusteella, vaan sitä voivat saada kaikki karjankasvattajat; - pääoma-arvon tai tulevien tulojen menetyksestä ei makseta liian isoa korvausta. 123. Yhteisön suuntaviivojen 9 kohdassa mainituista muista vaatimuksista todettakoon, että tukijärjestelmä on rajattu kestoltaan. Tuki ei näytä vaikuttavan yhteisten markkinajärjestelyjen mekanismeihin. Tukijärjestelmään voivat päästä kaikki kyseisen alan toimijat. Alalta ei edellytetä vastasuorituksia, koska kapasiteetin poistaminen johtuu ympäristöön liittyvistä syistä. 124. Alankomaiden viranomaiset selostivat järjestelmän ympäristöä hyödyntäviä seikkoja ja totesivat, että muuhun kuin maahan sidottuun lannantuotantoon sovelletaan Alankomaissa kiintiöjärjestelmää. Näin ollen tuotanto-oikeuksien kokonaismäärä ei koskaan voi nousta vaan ainoastaan laskea. Kannustavaan järjestelmään osallistuvien yritysten on luovuttava tuotanto-oikeuksistaan kokonaan tai osittain. Kannustava järjestelmä johtaa kansallisella tasolla lannantuotannon ja kotieläinten määrän merkittävään ja pysyvään vähenemiseen. 125. Näillä perustein komissio päätyi siihen, että toimenpide täyttää perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa poikkeusmenettelylle asetetut kriteerit, koska se edistää kyseisen alan kehitystä eikä vaikuta kaupankäynnin edellytyksiin yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. 2.5.9.2. Karjankuljetukset: 'Gaelic Ferries' [41]- (IRL) [41] Asia C 7/90 (ex NN 1/98). 126. Komissio teki lopullisen kielteisen päätöksen Irlannin myöntämästä toimintatuesta, jossa oli kyse sekä maataloudelle että karjankuljetukselle myönnetystä tuesta. Tapaus koski erityisesti 1,58 miljoonan IEP:n suuruisen valtiontuen maksamista irlantilaiselle Gaelic Ferries -yhtiölle karjankuljetusten järjestämiseksi Manner-Eurooppaan [42]. Valtiontuki sai alkunsa yksityisen toimijan päätöksestä keskeyttää karjankuljetuspalvelut liiketaloudellisista syistä, jotka liittyivät eläinten hyvinvointia ajavien ryhmittymien painostukseen. Komissio katsoi, että tuensaajana oli Irlannin koko karjankasvatusala, koska varsinaisena tavoitteena ja valtiontuen vaikutuksena oli varmistaa Irlannin karjankasvattajien pääsy Manner-Euroopan markkinoille. Irlanti joutuu nyt perimään maksetun tuen takaisin tuensaajilta. [42] EYVL L 263, 18.10.2000, s. 17. 2.5.9.3. Säähaitoista kärsineille karjankasvattajille myönnetty tuki - (IRL) 127. Komissio päätti antaa luvan Irlannin teurastusta koskevalle tukiohjelmalle, joka kuuluu uuhia koskevaan lisätoimenpiteeseen (Ewe Supplementary Measure), ja talvirehuista aiheutuneiden tappioiden tukijärjestelmään (Scheme for assistance of winter fodder losses) [43] kuuluvalle kolmelle toimenpiteelle. Näihin ohjelmiin kuului eri tukitoimenpiteitä sellaisten karjankasvattajien tilanteen helpottamiseksi, joiden tuotantoa vaikeat sääolosuhteet olivat haitanneet kesällä ja syksyllä 1998. [43] Asia N 44/1999. 128. Komissio oli aiemmin esittänyt epäilynsä kyseisen tukijärjestelmän yhdenmukaisuudesta perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan kanssa. Järjestelmä näytti olevan toimintatukea muun muassa siksi, että se auttoi karjankasvattajia pääsemään eroon (kyseiseen aikaan kannattamattomista) lampaistaan. 129. Komissio myönsi kuitenkin Irlannin viranomaisten toimittamien lisätietojen perusteella, että toimenpiteen ensisijaisena tavoitteena oli supistaa minimiin liikalaiduntamisesta sekä kuolleen ja kuolevan karjan laitumella olosta aiheutuvat ympäristövahingot. Komissio saattoi lisätietojen perusteella rinnastaa toimenpiteen jätehuollosta maksettavaan tukeen. 130. Tuen myöntämisajankohtana maatalousalalla sovellettujen ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen [44] 3.4 kohdan mukaan maatalousjätteiden keräämiseen, talteen ottamiseen ja käsittelyyn myönnettyä tukea oli tarkasteltava tapauskohtaisesti. Koska tällaisen tuen hyväksyminen edellyttää saastuttaja maksaa -periaatteesta poikkeamista, se voidaan hyväksyä ainoastaan erittäin painavin perustein. [44] EYVL L 72, 10.3.1994, s. 3. 131. Kyseessä olevassa tapauksessa kävi ilmi, että tuella oli selkeästi kannustava vaikutus ja että tuottajilta edellytettiin vastasuoritusta. Ne suostuivat teurastamaan 30 prosenttia uuhistaan, joista osa olisi voinut säilyä hengissä yli talven. Karjankasvattajien osalta tuki rajoittui eläinten vapaaehtoiseen lopettamiseen. Tästä karjasta ei suoritettu maksuja. Edellä esitetyt seikat kannustivat karjankasvattajia luopumaan heikoimmasta karjastaan, jolla oli huonoimmat hengissä säilymisen mahdollisuudet. Näin ollen tuesta saatiin pysyvää hyötyä alalle ja ympäristöhaittojen ehkäisemisen muodossa laajemmallekin yhteisölle. Koska tukea myönnettiin periaatteella yhden suhde yhteen erityisten ja erittäin poikkeuksellisten tapahtumien yhteensattumista johtuvien ja eläinten hyvinvoinnille lisäriskejä aiheuttavien ympäristöongelmien ratkaisemiseksi, komissio katsoi, että kyseisessä tapauksessa poikkeaminen saastuttaja maksaa -periaatteesta oli perusteltua. 2.5.10. Sokeriala 132. Komissio teki vuonna 1999 lopullisen kielteisen päätöksen useista Italian valtion sokerialan tuista, jotka oli myönnetty valtion holdingyhtiö RIBS:n kautta vuosina 1988 ja 1992 [45]. Näihin tukiin, jotka liittyivät kahden Keski-Italiassa (Abruzzossa ja Toscanassa) sijaitsevan sokeritehtaan toimintaan, kuului kaupallisia takauksia, tappioiden kattamiseksi maksettuja pääomaosuuksia, investointeihin tarkoitettuja pääomaosuuksia, pääomaosuuksien korotuksia, etuoikeutettujen luottojen perimättä jättämistä, julkisen omaisuuden myymistä edullisin ehdoin ja korkotukilainoja. Tuensaajana oli SADAM-ryhmittymä ja takaisin maksettavaksi kokonaismääräksi arvioitiin noin 45,548 miljoonaa euroa. Kyseisen päätöksen tekemisen jälkeen komissiolle annettiin tiedoksi viisi muuta tapausta, joissa tukea oli samoihin aikoihin maksettu valtion holdingyhtiön RIBS:n kautta sokerialalla toimiville yrityksille. [45] EYVL L 236, 7.9.1999, s. 14. 133. Neuvosto hyväksyi Italian hakemuksesta maan sokerialalle tarkoitetun kokonaistukipaketin. Tähän tukipakettiin kuului viiden vastikään tiedoksi annetun tapauksen hyväksyminen, Ostellato-tehtaan käsiteltävänä olevan tukiasian päättäminen sekä tuki SADAM-ryhmittymälle komission vuonna 1999 tekemän päätöksen vuoksi maksamatta jääneiden määrien maksamiseksi. Viimeksi mainitun tapauksen osalta neuvoston päätöksestä ilmenee uusi seikka. Neuvosto hyväksyi tässä yhteydessä ensimmäisen kerran uuden tuen, joka taloudelliselta vaikutukseltaan kumoaa komission tuen takaisinmaksamisesta säätävän lopullisen kielteisen päätöksen vaikutukset. Komissio päätti kuitenkin olla hakematta muutosta neuvoston päätökseen ollakseen aiheuttamatta syrjintää Italian sokerintuottajien kesken. 134. Komissio hyväksyi neuvoston päätöksen mukaisesti 34 miljoonan euron suuruisen investointitukipaketin Sardiniassa sijaitsevalle Villasorin sokeritehtaalle (jonka omistaja on SADAM-ryhmittymä) [46]. Tukea myönnettiin valtion omistaman holdingyhtiön RIBS:n sääntöjen mukaisesti (osakkuutena ja korkotukilainana). Tuki hyväksyttiin sokerin yhteisen markkinajärjestelyn kansallisia tukia koskevien säännösten mukaisesti. Näissä säännöksissä sallitaan poikkeaminen Etelä-Italian sokerialan yleisestä poissulkemisesta jalostamiseen ja kaupan pitämiseen tehdyistä investoinneista vuoteen 2001 saakka. [46] Asia N 157/1999. 135. Lisäksi komissio salli tämän tukipaketin sillä perusteella, että Italian viranomaiset ryhtyivät perimään takaisin sokeritehtaan omistajalle aiemmin myönnettyjä toimintatukia. 2.5.11. Sitrushedelmäala 2.5.11.1. Tuet Sisilian sitrushedelmäalalle [47] - (I) [47] Asia C 1/98. 136. Komissio antoi tammikuussa 2000 Italialle tiedoksi lopullisen kielteisen päätöksensä Regione Sicilian lain nro 68/95 (Laki takuurahaston perustamisesta tuotanto- ja myyntiyritysten velkojen konsolidoimiseksi ja takuurahaston perustamisesta käsiteollisuusyritysten velkojen konsolidoimiseksi - kaupan toimijoille myönnettävät tuet) [48] 1, 3, 5, 6, 7 pykälien nojalla myönnetystä tuesta siltä osin kuin tukea sovellettiin yrityksiin, jotka toimivat liitteessä I mainittujen tuotteiden tuotannon, jalostamisen ja kaupan pitämisen alalla. [48] Asia C 1/98 (ex-N 750/B/95), komission päätös 22.12.1999 (EYVL L 110, 6.5.2000). 137. Tämän alueellisen lain 6 pykälässä säädetään markkinointivuosien 1993/94, 1994/95 ja 1995/96 kampanjoita koskevan tuen rahoittamisesta vuosina 1995-1997. Tässä tuessa oli kyse Sisiliassa toimiville kauppiaille enintään vuodeksi myönnettyjen lainojen korkotuesta. Näiden kauppiaiden liikevaihto koostui (vähintään 70 prosenttia) sitrushedelmien, hedelmien ja vihannesten myynnistä kyseisen alueen ulkopuolelle. Alueellisen lain 6 pykälän mukaisesti myönnetyistä varoista 70 prosenttia varattiin sitrushedelmäalalle. 138. Komission käytännön mukaisesti lyhytaikaiset lainat (käyttöluotot) ovat lainoja, jotka myönnetään, jotta taloudellinen toimija voisi kattaa maatalouden tuotantokauden menoihin liittyvät ennakkomaksut, jotka perustuivat saman kauden tuloihin. Lainojen on oltava kausiluonteisia ja tarkoitettu kattamaan tavanomaiset yleiskustannukset: panosten hankkimisen, työntekijöiden palkanmaksun jne. 139. Komissio katsoi ennen komission tiedonantoa maatalouden lyhytaikaisista korkotukilainoista [49] kyseiset tuet yhteismarkkinoille soveltuviksi, jos ne täyttivät seuraavat vaatimukset: lainaa ei saanut myöntää vain yhtä tuotetta tai yhtä toimintaa varten eikä sen kesto saanut olla enempää kuin 12 kuukautta. Vientituet ovat ilman muuta kiellettyjä (ks. komission tiedonantoa vähimmäissäännön noudattamisesta [50]). [49] EYVL C 44, 16.2.1996, s. 2. [50] EYVL C 68, 6.3.1996. 140. Näin ollen komission katsoo seuraavaa: i) lyhytaikaista lainaa (käyttöluottoa) ei saa myöntää taannehtivasti, koska silloin kyseessä on puhtaasti toimintatuki, jota ei maatalousalalla saa maksaa (liitteen I tuotteet); ii) jos käyttöluotoksi ilmoitettu tuki voi tosiasiallisesti olla myös vientitukea (vaikka se täyttäisi kausiluonteisuutta koskevan vaatimuksen ja muut vaaditut perusteet), tukea ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana käyttöluottona. 141. Tapausta C 1/98 koskevan menettelyn aloittamisen yhteydessä kansalliset viranomaiset totesivat, että toimenpide koski komission jo hyväksymän (lain nro 32/91 48 pykälä) tukijärjestelmän uudelleenrahoittamista ja että se oli lyhytaikainen korkotukilaina, jota oli tarkasteltava niiden perusteiden mukaisesti, joita sovellettiin tämän tyyppisiin toimenpiteisiin ennen kuin komission tiedonanto maatalouden lyhytaikaisista korkotukilainoista tuli voimaan [51]. [51] EYVL C 44, 16.2.1996, s. 2. 142. Komissio katsoi lopullisessa kielteisessä päätöksessään, ettei toimenpide voinut olla komission jo hyväksymän tukijärjestelmän uudelleen rahoittamista, koska aiemmin hyväksytty toimenpide (lain nro 32/91 48 pykälä) koski sekä määrällisesti (30 000 miljoonaa ITL) että ajallisesti (1991-1993) rajoitettua rahoitusta. 143. Lisäksi lyhtyaikaisten korkotukilainojen perusteet eivät näyttäneet täyttyneen seuraavista syistä: - ensiksi koska kansalliset viranomaiset täsmensivät, että tuki koski erittäin korkealla korolla myönnettyjen lyhytaikaisten pankkilainoista aiheutuneiden velkojen takaisinmaksamista ('ripianamento'), tuki ei tuntunut vastaavan kausiluonteisten lainojen yleisvaatimusta, jonka mukaan toimijalle annettiin lainan muodossa mahdollisuus kattaa maatalouden tuotantokauteen liittyviä juoksevia menoja vastaavat ennakkomaksut, jotka perustuivat samana kautena saataviin tuloihin, - toiseksi 6 pykälää sovellettiin ainoastaan Sisiliassa toimiviin yrityksiin, joiden liikevaihdosta vähintään 70 prosenttia saatiin sitrushedelmien, hedelmien ja vihannesten myynnistä kyseisen alueen ulkopuolelle (70 prosenttia varoista oli varattu sitrushedelmille). Näin ollen näytti siltä, että tukea myönnettiin yksinomaan kahdelle erityiselle tuoteryhmälle (ja pääasiallisesti niistäkin vain toiselle) ja se tuntui liittyvän pääasiallisesti yhteen toimintaan (vientiin Sisiliasta), - kolmanneksi, koska kansallisten viranomaisten huomautukset, jotka koskivat lainojen takaisinmaksua 36 kuukauden kuluessa, olivat epäselvät, voitiin päätellä, että kyseiset lainat saattoivat olla kestoltaan pidempiä kuin 12 kuukautta. 144. Lisäksi koska toimenpide oli vientipainotteinen, kansalliset viranomaiset eivät onnistuneet kumoamaan komission epäilyjä siitä, että toimenpide saattoi olla vientitukea. Näin ollen toimenpide, jonka kansalliset viranomaiset totesivat olevan suunnattu lainojen takaisinmaksamiseen, osoittautui olevan taannehtivaa toimintatukea, joka oli osoitettu pääasiallisesti vientiin suuntautuneille sitrushedelmäyrityksille, jotka eivät lainkaan täyttäneet maatalouden valtiontukeen sovellettavia sääntöjä. 145. Regione Siciliana haki heinäkuussa 2000 komission päätöksen kumoamista Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta. Asian käsittely on kesken. 2.5.11.2. Sitrushedelmäalan kansallinen toimintasuunnitelma [52] - (I) [52] Asia 560/1999. 146. Komissio teki toukokuussa 2000 päätöksen, jolla se hyväksyi Italian sitrushedelmäalaa koskevan monipuolisen toimintasuunnitelman. Suunnitelma koski tuen myöntämistä seuraaville toimenpiteille: markkinoiden valvonta; sitrushedelmien luokittelujärjestelmä; T&K; tiedotus ja menekinedistäminen; korkealaatuisten tuotteiden tuottajien yhteenliittymien ja tuottajaryhmittymien tehtävistä päättäminen ja niiden lisääminen sekä tekninen apu ja seuranta. 147. Alun perin tiedoksi annettu suunnitelma käsitti 110 000 miljoonan ITL:n (±55 miljoonan euron) suuruisen kokonaistuen kolmeksi vuodeksi, ja siihen kuului myös toimenpide, josta käytettiin nimeä "Tuki tuottajien yhteenliittymien yhdennetyille interventiosuunnitelmille kaupan pitämisen edistämiseksi ja tuottajaorganisaatioiden voimistamiseksi" myöntämällä tukea tuottajaorganisaatioiden kapitalisoimiseksi, maksuvalmiuden saavuttamiseksi, osuuksien hankkimiseksi kauppa-, jalostus- ja kuljetusyhtiöissä Italiassa ja ulkomailla, fuusioitumista varten jne. 148. Komissio esitti epäilynsä viimeksi mainitun toimenpiteen yhteensoveltuvuudesta EY:n lainsäädännön ja hedelmä- ja vihannesalan yhteisen markkinajärjestelyn sekä maatalouteen sovellettavien valtiontukisääntöjen kanssa. 149. Koska kyseistä toimenpidekokonaisuutta oli tarkasteltava uudelleen ja selkeytettävä ja määritettävä sen sisältö, Italian kansalliset viranomaiset päättivät antaa erikseen tiedoksi EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan nojalla tuen yksityiskohtaiset täytäntöönpanotoimenpiteet, joista käytetään nimeä "Tuki tuottajaorganisaatioiden yhdennetyille interventiosuunnitelmille kaupan pitämisen edistämiseksi ja tuottajaorganisaatioiden voimistamiseksi" (60 200 miljoonaa ITL:aa) ja joita ei näin ollen sovelleta ennen kuin komission on ne erikseen hyväksynyt. 2.5.12. Viininviljelyala 150. Komissio teki lopullisen kielteisen päätöksen Ranskan tiedoksi antamasta ja täytäntöön panemasta viinintuotantoa koskevasta järjestelmästä [53], johon liittyvän tarkastelumenettelyn komissio oli aloittanut lokakuussa 1999 [54]. [53] Tuki C 70/99. Päätös nro C(2000) 2754, 20.9.2000, ei vielä julkaistu. [54] EYVL C 359, 11.12.1999. 151. Järjestelmän tarkoituksena on Charentes'n alueen viiniviljelmien, joita nykyään käytetään konjakin tuottamiseen, tuotannon uudelleen suuntaaminen muiden viinien - maaviinien - tuottamiseen. Uudelleen suuntautuminen perustuu kansalliseen lisätukeen, jonka tarkoituksena on parantaa viiniköynnöslajikkeita ja kohottaa viinitilojen laatua. Toimenpiteen tarkoituksena on kannustaa konjakintuottajia siirtymään maaviinin tuottamiseen viljelemällä tiettyjä viiniköynnöslajikkeita. Järjestelmän perustaminen johtuu alaa koetelleesta lamasta, jonka vuoksi varastot ovat merkittävästi kasvaneet. 152. Komissio päätteli, että viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1493/1999 [55] tavoitteisiin kuului yhteisön viinintuotannon kasvun hillitseminen. Vaikka komissio myönsi, että Charentes'n alueen viiniviljelmien siirtymisellä lajikkeista toisiin vähennettäisiin merkittävämmin sellaisen viinin tuotantoa, jolla ei ollut markkina-alueita, se katsoi kuitenkin, että maaviinin tuotannon lisääminen Ranskassa merkitsisi poikkeamista viinin uusien markkinajärjestelyjen periaatteista ja vääristäisi kilpailua sellaisilla markkinoilla, joilla ei käytettävissä olevien lukujen mukaan ollut kasvunäkymiä. Itse asiassa viininviljelyn uudelleen suuntauksesta saatavat viinit toimitettaisiin tavanomaisille viinimarkkinoille, kun ne nykyään suunnataan muille markkinoille. Näin ollen kyseisen viininviljelyn yleisen uudelleen suuntaamisen riskinä olisi ongelman siirtäminen toisille markkinoille. Komissio katsoo lisäksi, että tällaiseen uudelleen suuntaam