Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Vastavuoroinen tunnustaminen yhtenäismarkkinoilla"

(2001/C 116/03)

Talous- ja sosiaalikomitea päätti 2. maaliskuuta 2000 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta "Vastavuoroinen tunnustaminen yhtenäismarkkinoilla" (yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmä).

Asian valmistelusta vastannut "yhtenäismarkkinat, tuotanto ja kulutus" -jaosto antoi lausuntonsa 8. marraskuuta 2000. Esittelijä oli Göran Lagerholm ja apulaisesittelijä Adrien Bedossa.

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 377. täysistunnossaan (marraskuun 29. päivänä 2000 pidetyssä kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Jäsenvaltiot totesivat sisämarkkina-asiain neuvoston kokouksessa maaliskuussa 1998, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen on oltava osa yhtenäismarkkinoista käytävää laajempaa keskustelua ja että toimivan vastavuoroisen tunnustamisen on oltava tulevaisuudessa yksi yhteisön tärkeimmistä tavoitteista.

1.2. Tätä varten komissio on antanut osana yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelmaan sisältyvää strategiaa tiedonannon vastavuoroisesta tunnustamisesta(1) sekä ensimmäisen kaksivuotiskertomuksen vastavuoroisen tunnustamisen soveltamisesta tuote- ja palvelumarkkinoilla(2). Neuvosto tuki komission toimia antamalla 28. lokakuuta 1999 päätöslauselman vastavuoroisesta tunnustamisesta(3).

1.3. TSK esittää seuraavassa huomionsa komission tiedonannosta. Tiedonannossa käsitellään sekä tavaroiden että palvelujen vastavuoroista tunnustamista. Tässä lausunnossa keskitytään lähinnä tavaroiden vastavuoroiseen tunnustamiseen. Palvelualalta lausunnossa käsitellään lähemmin tutkintotodistusten vastavuoroista tunnustamista.

2. Taustaa

2.1. Vastavuoroista tunnustamista pidetään yhtenä tärkeimmistä keinoista tavaroiden vapaan liikkuvuuden luomiseksi yhtenäismarkkinoille. Se on vakiintunut periaate, joka kuuluu yhteisön säännöstöön. Suuren osan 1990-lukua neuvosto ja komissio ovat tukeutuneet voimakkaasti vastavuoroiseen tunnustamiseen pyrkiessään ratkaisemaan jäsenvaltioiden(4) välillä yhä olevat tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteet. Monissa tapauksissa on kuitenkin käynyt selväksi, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta on vaikea soveltaa tehokkaasti, ja tämä haittaa yhtenäismarkkinoiden kitkatonta toimintaa.

2.2. Vastavuoroisen tunnustamisen määrittely

2.2.1. Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaan taloudellisilla toimijoilla on oikeus saattaa tuotteitaan markkinoille tai tarjota palveluitaan missä tahansa jäsenvaltiossa, jos ne on laillisesti valmistettu tai saatettu markkinoille jossain toisessa jäsenvaltiossa. Jäsenvaltiot eivät saa kieltää tällaisten lainmukaisten tuotteiden tai palvelujen myyntiä alueellaan. Jäsenvaltiot voivat poiketa tästä periaatteesta vain tarkoin rajatuissa olosuhteissa, esimerkiksi jos terveys, kuluttajansuoja tai ympäristö on vaarassa tai yleinen etu sitä ehdottomasti vaatii. Poikkeamiseen oikeuttavat syyt esitetään pääasiassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 30 artiklassa (entinen 36 artikla).

2.2.2. Tavaroiden ja palvelujen vastavuoroisen tunnustamisen toimivuuden edellytykset ovat hyvin erilaiset, ja ne vaihtelevat suuresti myös eri aloilla - esim. elintarvikkeet, sähkötekniikka, ajoneuvot - ja ammattiryhmissä - lääkärit, asianajajat, hammaslääkärit jne.

2.2.3. Tavaroiden vastavuoroisessa tunnustamisessa voidaan erottaa seuraavat tasot:

a) standardien ja teknisten vaatimusten kaltaisten teknisten sääntöjen tunnustaminen

b) vaatimustenmukaisuuden arvioinnin menettelyjen tunnustaminen, jolla hyväksytään muiden jäsenvaltioiden testausmenettelyt, testiraporttilomakkeet ja akkreditointijärjestelmät omia vastaaviksi

c) vaatimustenmukaisuuden arviointien tulosten tunnustaminen, mikä sisältää testitulosten, vaatimustenmukaisuustodistusten sekä vaatimustenmukaisuus- tai tarkastusmerkintöjen tunnustamisen.

2.2.4. Perustamissopimuksen 28 (entinen 30 artikla) ja 30 (entinen 36 artikla) artiklan sekä Cassis de Dijon -periaatteen perusteella vastavuoroista tunnustamista on lähinnä käsitelty sääntelyn tasolla eli teknisten sääntöjen tunnustamisen näkökulmasta. Jotta sisämarkkinat voivat toimia täysipainoisesti, on kuitenkin tärkeää, että vastavuoroinen tunnustaminen toimii kaikilla edellä mainituilla tasoilla. Vaatimustenmukaisuuden arviointien vastavuoroinen tunnustaminen on itse asiassa vapaan liikkuvuuden tärkeä edellytys myös yhdenmukaistetuilla aloilla.

2.2.5. On tärkeää huomata, että periaatteen soveltaminen on ensisijaisesti yksittäisten jäsenvaltioiden vastuulla. Sen tehokas toiminta riippuu näin ollen jäsenvaltioiden, sääntelyvirastojen ja vaatimustenmukaisuutta arvioivien elinten keskinäisestä luottamuksesta.

2.2.6. Välineitä, joilla on tarkoitus valvoa vastavuoroisen tunnustamisen toimivuutta ja turvata se, ovat rikkomusmenettelyt, joita komissio voi käyttää jäsenvaltioita vastaan (226 artikla), sekä ilmoitusjärjestelmät. Direktiivillä 98/34 (entinen 83/189) ja päätöksellä 3052/95 on säädetty kahdesta ilmoitusjärjestelmästä. Ensimmäinen koskee ilmoittamista jäsenvaltioiden uudesta lainsäädännöstä ja jälkimmäinen jälkikäteen tehtävää ilmoitusta, kun jäsenvaltio vetää jonkin tuotteen pois markkinoilta tai kieltää sen tuonnin tai kaupan pitämisen alueellaan. Järjestelmällä on siis tarkoitus pitää kirjaa yksittäisten jäsenvaltioiden uudesta lainsäädännöstä tai hallitusten toimista, jotka saattavat häiritä sisämarkkinoita.

2.3. Vastavuoroisen tunnustamisen toimivuutta haittaavat ongelmat

2.3.1. Komissio toteaa tiedonannossaan, että lokakuussa 1998 julkaistussa "Yhtenäismarkkinoiden tulostaulussa" esitellyn yritystutkimuksen mukaan 80 prosenttia haastatelluista yrityksistä katsoi EU:ssa olevan edelleen vapaan liikkuvuuden esteitä, jotka haittaavat niiden liiketoimintaa muissa jäsenvaltioissa. Tuotteiden osalta 41 prosenttia yrityksistä ilmoitti esteiden johtuvan maakohtaisten teknisten määräysten ja standardien erilaisuudesta ja 34 prosenttia ilmoitti syyksi testaus-, varmentamis- ja lupamenettelyjen erot. Suuri osa esteistä liittynee aloihin, joilla ei ole yhdenmukaistettuja direktiivejä ja joilla markkinoille pääsyn varmistaminen perustuu lähinnä vastavuoroiseen tunnustamiseen.

2.3.2. TSK on pannut komission tiedonannosta ja muista tutkimuksista merkille, että vastavuoroisen tunnustamisen suurimmat ongelmat ovat aloilla, joihin liittyy tärkeitä turvallisuus- ja terveysnäkökohtia ja joilla jäsenvaltioiden sääntelytavoitteet ovat erilaisia. Periaatteen soveltamisen tiellä olevat esteet ovat usein vaatimustenmukaisuuden arvioinnin tasolla.

2.4. Tuotteiden vastavuoroisen tunnustamisen yhteydessä voidaan korostaa olevan seuraavia ongelmia ja puutteita(5):

- Jäsenvaltioiden luottamus toistensa vaatimustenmukaisuuden arviointiin on puutteellista, ts. ne hyväksyvät vain omat testaus- ja varmennuselimensä.

- Jäsenvaltioiden viranomaisten sääntely-yhteistyö periaatteen soveltamiseksi on puutteellista.

- Periaatetta on vaikea noudattaa, jos valtioilla on erilaisia terveyteen ja turvallisuuteen liittyviä huolenaiheita tai niiden sääntelytavoitteet ovat erilaiset - näin on esimerkiksi elintarvikkeiden ja lisäravinteiden alalla.

- Periaatetta on vaikea noudattaa ympäristöalalla, jolla on erilaisia ympäristönsuojelu- ja sääntelytavoitteita.

- Periaate tunnetaan huonosti sekä sääntely- että toimeenpanotasolla.

- Keskushallinnon viranomaisten on vaikea tehdä tarvittavia suhteellisuusarviointeja ja ottaa huomioon muiden jäsenvaltioiden sääntöjä - se edellyttää muiden jäsenvaltioiden sääntöjen hyvää tuntemusta.

- On vaikea noudattaa periaatetta ja tehdä kunnollinen riskienarviointi aloilla, joilla monimutkaiset tuotteet edellyttävät perusteellista teknistä analyysia.

- Jäsenvaltioiden halu edetä ja näyttää esimerkkiä kuluttajan- ja ympäristönsuojelussa johtaa erilaisiin vaatimuksiin, jotka menevät vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen edelle.

- Ilmoitus- ja tiedotusjärjestelmät ovat päällekkäisiä ja tehottomia - joitain niistä ei käytetä tai niillä ei tavoiteta niitä kaupan esteitä, joita niillä on tarkoitus arvioida.

- Periaatteen noudattaminen on tehotonta hallinnollisten viivästysten ja maksujen sekä toimijoille sälytetyn liiallisen byrokratian vuoksi.

- Rakennuslaitemarkkinoiden kaltaisilla aloilla, joilla yhdenmukaistetut direktiivit eivät syystä tai toisesta toimi, vastavuoroisen tunnustamisen periaate voisi toimia tuotteiden markkinoille pääsyn perustana; näin ei toistaiseksi ole.

2.5. Komission tiedonannossa lainatut yritystutkimukset osoittavat, että jäsenvaltioiden välisen kaupan esteiden poistamisessa on edistytty palvelualalla vain vähän. Palvelujen vastavuoroista tunnustamista haittaavat ongelmat liittyvät usein jäsenvaltioiden erilaisiin kuluttajansuojasääntöihin.

3. Huomioita komission tiedonannosta

3.1. TSK tukee ponnekkaasti vastavuoroista tunnustamista koskevassa komission tiedonannossa ehdotettuja lähestymistapaa ja toimenpiteitä. Komitea kannattaa seuraavia tähän lähestymistapaan sisältyviä tärkeitä ehdotuksia:

1. Periaatteen soveltamisen valvonnan tehostaminen sen uskottavuuden lisäämiseksi: esim. julkaistaan joka toinen vuosi arviointikertomus; korostetaan jäsenvaltioiden velvoitteita ja nopeutetaan rikkomusmenettelyjä; tehostetaan ilmoitusmenettelyjen käyttöä.

2. Kansalaisille ja talouselämän toimijoille suunnatut toimet: esim. parannetaan taloudellista analyysia, tiedotusta ja koulutusta (alakohtaiset pyöreän pöydän kokoukset); otetaan käyttöön periaatteen täytäntöönpanoa helpottavia mekanismeja.

3. Jäsenvaltioiden toimet: sisällytetään jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin vastavuoroista tunnustamista koskevia lausekkeita; lisätään hallinnollista yhteistyötä.

3.2. Tuotteiden vastavuoroisen tunnustamisen toimeenpanoa haittaavien ongelmien osalta komission on jatkotoimissaan erotettava toisistaan tunnustamisen eri tasoilla - tekniset säännöt, vaatimustenmukaisuuden arviointi, menettelyt ja tulokset - vaikuttavat ongelmat. Tämä on tärkeää, koska ongelmat ja niiden ratkaisut ovat erilaisia eri tasoilla.

3.3. Tuotteiden vapaan liikkuvuuden esteitä, joita yritykset ovat havainneet vaatimustenmukaisuuden arvioinnissa, voi olla vaikea poistaa vastavuoroisen tunnustamisen avulla. Nämä esteet, joita komissio pitää usein "markkinoihin liittyvinä" tai "harmaan alueen" vaatimuksina, liittyvät läheisesti jäsenvaltioiden standardeihin ja sääntöihin. Yhdenmukaistaminen toimisi katalysaattorina jäsenvaltioiden sääntelykulttuurin muuttamiseksi ja joidenkin "harmaan alueen" esteiden poistamiseksi, kun taas vastavuoroinen tunnustaminen saattaisi pikemmin lujittaa näiden esteiden asemaa.

3.4. Koska suurimman osan EU:ssa suoritettavista vaatimustenmukaisuuden arvioinneista tekevät yksityiset arviointielimet, komission on tällä alalla vaikea puuttua vastavuoroisen tunnustamisen toimivuutta haittaaviin ongelmiin. Monissa tapauksissa yhdenmukaistettu lainsäädäntö tarjoaisi kuitenkin vastavuoroiselle tunnustamiselle paremman toimintaperustan vaatimustenmukaisuuden arvioinnin alalla.

3.5. Koska vastavuoroinen tunnustaminen näyttää toimivan huonosti aloilla, joihin liittyy merkittäviä turvallisuus- ja terveysnäkökohtia, voitaneen päätellä, että tunnustaminen toimii todennäköisesti kunnolla vain, jos jäsenvaltiot ovat yleisesti yksimielisiä tavoitteista ja sääntelyperiaatteista. Kun tavoitteet ja sääntelytapa ovat hyvin erilaisia, erojen tasoittamiseksi tarvitaan tehokkaita yhdenmukaistamismekanismeja, jotta vastavuoroinen tunnustaminen voi toimia. Tämän ongelman ratkaisemiseksi tarvitaan nykyistä järjestelmällisempää tietojenvaihdon ja hallinnollisen yhteistyön tehostamista.

3.6. Komissio näyttää asettavan tiedonannossaan vastavuoroisen tunnustamisen yhdenmukaistamisen edelle. TSK:n mielestä vastavuoroista tunnustamista puolletaan eräissä tapauksissa liiankin voimakkaasti.

3.6.1. Yksi tärkeimmistä syistä, joiden perusteella komissio pitää vastavuoroista tunnustamista yhdenmukaistamista parempana, on läheisyysperiaatteen noudattaminen. TSK tunnustaa läheisyysperiaatteen merkityksen, mutta periaate saattaa olla vähemmän merkityksellinen sellaisilla tuotevaatimusten yhdenmukaistamiseen liittyvillä aloilla, joilla yhdenmukaistetulla direktiivillä säädetyt yhdet yhtenäiset tuotevaatimukset palvelisivat yrityksiä - myös pk-yrityksiä - ja kuluttajia paremmin.

3.6.2. TSK korostaa myös, että lainsäädännön yhdenmukaistaminen saattaa usein hyvinkin olla sopusoinnussa EU:n tavoitteen kanssa, jonka mukaan EU:n ja jäsenvaltioiden lainsäädäntö tulee pitää mahdollisimman vähäisenä, ja siten tehostaa EU:n lainsäädäntöä. Tässä tapauksessa yhdenmukaistaminen merkitsee lainsäädännön vähentämistä sekä erilaisten ja yhteensopimattomien kansallisten sääntöjen korvaamista yhdenmukaisilla säännöillä. Tämä on erityisen tärkeää, kun otetaan huomioon laajentumisprosessi, jossa "yhdet säännöt ovat paremmat kuin yli viidettoista säännöt". Niitä tuotteita koskien, joihin EU:ssa pätevät yhdenmukaiset säännöt, EU on pystynyt tekemään eräiden ehdokasvaltioiden kanssa jäsenyyttä edeltäviä sopimuksia, jotka kattavat teollisuustuotteiden vaatimustenmukaisuuden arvioinnin ja hyväksymisen (nk. PECA-sopimukset [Protocol to the European Agreement between European Community and candidate countries on Conformity Assessment and Acceptance of idustrial products]). Nämä sopimukset yhdenmukaistavat ehdokasvaltioiden lainsäädännön EU-lainsäädännön kanssa ja laajentavat yhtenäismarkkinoiden edut koskemaan alakohtaisesti myös näitä valtioita.

3.6.3. Kuten komissio huomauttaa tiedonannossaan, vastavuoroinen tunnustaminen saattaa tehokkaasti toimiessaan edistää tuotteiden monimuotoisuutta. Jos tunnustaminen ei kuitenkaan toimi, sillä saattaa olla päinvastainen vaikutus - ts. yhdenmukaistamisen puute haittaa monimuotoisuutta suojelemalla paikallisia markkinoita ja sulkemalla niiltä muista jäsenvaltioista tulevat tuotteet. Direktiivin tai standardin muodossa asetetut yhdenmukaiset vaatimukset eivät yleensä ole tiukan velvoittavia vaan koskevat suorituskykyä tai toimintaa, ja niillä on tuskin vaikutuksia tuotteiden monimuotoisuuteen.

3.6.4. Yhdenmukaistaminen on monissa tapauksissa kaupan teknisten esteiden monenvälisen purkamisen ja säännösten yhtenäistämisen edellytys. Tiedonannossa viitataan kaupan teknisiä esteitä koskevassa WTO:n sopimuksessa vastavuoroisen tunnustamisen periaatteelle annettuun tukeen. TSK huomauttaa, että tämä maininta pätee lähinnä vaatimustenmukaisuuden arviointiin. Tarkasteltaessa EU:n ja Yhdysvaltain välillä solmittuja vastavuoroista tunnustamista koskevia sopimuksia havaitaan niidenkin edellytyksenä olleen, että EU:lla on yhdenmukainen lainsäädäntö.

4. Suositukset

4.1. TSK katsoo, että toimivan vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen tulisi olla yksi komission ja Euroopan parlamentin tärkeimmistä tavoitteista, varsinkin kun otetaan huomioon, että komissio näyttää pitävän yhtenäismarkkinoiden loppuunsaattamisessa vastavuoroista tunnustamista yhdenmukaistamista parempana välineenä. TSK kannattaa voimakkaasti komission tiedonannossa ja erityisesti ensimmäisessä kaksivuotiskertomuksessa tehtyjä ehdotuksia.

4.2. Komissio toteaa, että tasapainon löytäminen jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisen ja vastavuoroisen tunnustamisen soveltamisen välillä on hankala mutta tärkeä tehtävä. TSK korostaa, että yhdenmukaistamattomuudesta ja vastavuoroiseen tunnustamiseen turvautumisesta aiheutuvat kustannukset saattavat olla paljon korkeammat kuin komission tiedonannossa annetaan ymmärtää. Yhdenmukaistetut eurooppalaiset markkinat ovat usein ainoa keino poistaa jäljellä olevat esteet. Komission tulisi tulevaisuudessa pyrkiä valitsemaan tasapainoisemmin yhdenmukaistamisen ja vastavuoroisen tunnustamisen välillä.

4.3. Yhdenmukaistetut eurooppalaiset markkinat ovat monissa tapauksissa kaupan teknisten esteiden monenvälisen purkamisen ja tuotevaatimusten maailmanlaajuisen yhtenäistämisen edellytys. Yhtenäismarkkinoiden kehittyminen vaikuttaa voimakkaasti Euroopan teollisuuden maailmanlaajuiseen kilpailukykyyn, kun tuotteista tulee yhä monitahoisempia ja niiden kehitys- ja markkinointiaika lyhenee. Sekä teollisuuden että kuluttajien vuoksi on tärkeää, että komissio ottaa tämän maailmanlaajuisen näkökohdan huomioon valitessaan, käyttääkö se yhdenmukaistamista vai vastavuoroista tunnustamista.

4.4. Koska monet jäljellä olevat vapaan liikkuvuuden esteet liittyvät vaatimustenmukaisuuden arviointiin, TSK ehdottaa, että komissio keskittyy painokkaammin vaatimustenmukaisuuden arvioinnin vastavuoroiseen tunnustamiseen ja testauslaitosten sekä varmennus- ja standardointielinten rooliin. TSK kehottaa komissiota tarkastelemaan erityisesti seuraavia seikkoja: 1) Miten luodaan vahvempi yleiseurooppalainen infrastruktuuri, joka liittää vaatimustenmukaisuutta arvioivat elimet tiukemmin vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen? 2) Miten laajennetaan nykyistä ilmoitusmenettelyä siten, että vaatimustenmukaisuutta arvioivat elimet velvoitetaan ilmoittamaan tapauksista, joissa kaksinkertainen testaus on tarpeen? 3) Miten tutkitaan lähemmin tuotemerkintöjen roolia tällä alalla?

4.5. TSK toivoo komission painottavan entistä enemmän jäsenvaltioissa toimivien yhtenäismarkkinoiden koordinointikeskusten verkoston vahvistamista sekä niiden roolia vastavuoroisen tunnustamisen edistämisessä.

4.6. Koska hallinnollinen yhteistyö on vastavuoroisen tunnustamisen toimivuuden perusedellytys, TSK kehottaa komissiota laatimaan hallinnollisen yhteistyön edistymistä koskevan raportin jatkotoimena neuvoston vuonna 1994 antamalle päätöslauselmalle. Raportilla tehostetaan jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa ja hallinnollista yhteistyötä.

4.7. Komission sisämarkkinoita koskevan strategian ja jäljellä olevien esteiden poistamiseen kohdennettujen toimien(6) mukaan jäsenvaltioiden ja komission tulee toteuttaa komission tiedonannon ja neuvoston päätöslauselman sisältämät toimet kesäkuuhun 2001 mennessä. TSK on kiinnostunut seuraamaan toimien toteutusta seuraavien seikkojen suhteen:

- ilmoitusjärjestelmän tarkentaminen

- todistusten ja testien vastavuoroisen tunnustamisen edistäminen

- tietojenvaihdon ja hallinnollisen yhteistyön tehostaminen.

4.8. TSK tukee myös ajatusta TSK:n yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmän yhteistyöstä komission kanssa tällä alalla. Komitean mielestä yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmällä tulisi myös olla rooli pyrittäessä tehostamaan vastavuoroisen tunnustamisen edistämiseen tähtääviä toimia.

4.9. Yleisesti ottaen komitea katsoo, että yritysten valitukset vastavuoroisen tunnustamisen toimimattomuudesta johtuvista esteistä tulee ottaa vakavasti ja käsitellä nykyistä järjestelmällisemmin ja avoimemmin. TSK kannattaa tiedonannon tätä koskevia ehdotuksia.

5. Huomioita ja suosituksia tutkintotodistusten vastavuoroisesta tunnustamisesta

5.1. Komission tiedonannossa tuodaan selvästi esiin monien ammattikuntien kohtaamat ongelmat, erityisesti sellaisten, joita varten ei ole annettu erillistä direktiiviä vastavuoroisen tunnustamisen käyttöönotosta ja tutkintotodistusten haltijoiden vapaasta liikkuvuudesta.

5.1.1. Tästä syystä on löydettävä keinoja parantaa vastavuoroisen tunnustamisen soveltamista, joka tarjoaa kyseisille ammatinharjoittajille käytännöllisen ja tehokkaan taloudellisen yhdentymisen välineen.

5.1.2. Tutkintotodistusten vastaavuuden tapauskohtaisesta arvioinnista aiheutuvat ongelmat haittaavat etenkin yksittäisiä ammatinharjoittajia.

5.1.3. On tärkeää, että jäsenvaltioiden asianomaiset viranomaiset tekevät vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta tunnetuksi, kuten komission tiedonannossa korostetaan.

5.1.4. TSK kannattaa seuraavia komission ehdottamia tutkintotodistusten tunnustamista koskevia suuntaviivoja:

5.1.4.1. Järjestetään yhteisön tasolla alakohtaisia pyöreän pöydän kokouksia, joihin osallistuu valvontaviranomaisten sekä asianomaisten ammattikuntien edustajia, sekä jäsenvaltiotasolla seminaareja yksittäisistä kysymyksistä.

5.1.4.2. Toteutetaan jäsenvaltioiden komissiolle ehdottamia konkreettisia hankkeita interaktiivisen tiedotuspolitiikan aikaan saamiseksi.

5.1.4.3. Tehostetaan yksittäisten kantelujen käsittelyä ongelma-aloilla ja seurataan järjestelmällisesti jäsenvaltioiden esittämiä ratkaisuja. Jos jäsenvaltiot vastaavat periaatteen täytäntöönpanosta, niiden välillä on oltava kumppanuuksia ja menestyksellistä yhteistyötä tämän prosessin näkyvyyden parantamiseksi.

5.1.4.4. TSK pitää erityisen tärkeänä telemaattisen yhteysverkon perustamista ja kaikkia sisämarkkinoiden osa-alueita varten perustettujen "yhteyspisteiden" - tai tarkemmin sanottuna säänneltyjen ammattien koordinaattorien - käytön tehostamista.

5.2. TSK kannattaa etenkin seuraavia toimia, joilla on määrä taata vastavuoroisen tunnustamisen soveltamisen valvonnan uskottavuus:

- neuvostolle ja Euroopan parlamentille toimitettavat arviointikertomukset, etenkin niille jo toimitetut yleistä järjestelmää ja direktiivejä 89/48 ja 92/51 koskevat kertomukset, sekä jäsenvaltioiden tietoisuuden parantaminen niiden kohtaamista samanlaisista ongelmista

- yhteisön oikeudesta aiheutuvien velvoitteiden noudattaminen ja perustamissopimuksella säädettyjen rikkomusmenettelyjen (joskus automaattinen) käyttö kaikissa asianomaisissa tapauksissa

- ilmoitusmenettely erityisesti yhdenmukaistamattomilla aloilla vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen sisällyttämiseksi jäsenvaltioiden lainsäädäntöön

- tiedotuksen ja taloudellisen analyysin parantaminen.

5.3. Alakohtaisten direktiivien tarjoamien selvien etujen vuoksi sekä jäsenvaltio- että yhteisön tason ammattialaelimet ja järjestöt ovat joskus ehdottaneet keinoja direktiivin 89/48 yleisluonteisuuden ja yksittäisten ammattien erityispiirteiden välisen eron tasoittamiseksi.

5.3.1. Lainsäädännöllisessä lähestymistavassa, johon nyt Euroopan parlamentin toisessa käsittelyssä oleva direktiivin 89/48 tarkistus sisältyy, ehdotetaan uutta direktiiviä, jolla yhdistetään nykyiset alakohtaiset direktiivit ja joka kattaisi nykyisin direktiivillä 89/48 säännellyt laajaa koulutusta - viisi vuotta tai enemmän - edellyttävät ammatit. Tavoitteena on antaa yhteisölle yhteinen väline, jolla kyetään vastaamaan teknisiin innovaatioihin ja markkinoiden monitahoisiin vaatimuksiin sekä takaamaan kuluttajille laadukkaat palvelut.

5.3.2. Koska lainsäädäntötie vie aikaa ja resursseja, myös toista lähestymistapaa käyttäen on pyritty luomaan eurooppalainen viitekehys, joka ei olisi yhtä voimakas kuin laki, mutta mahdollisesti suositus.

5.3.2.1. Sääntelemättömien ammattien kohdalla voidaan noudattaa yhteisiä koulutusta, ammatillisia standardeja ja etiikkaa koskevia sääntöjä, jotta ne erottautuisivat pätevyysvaatimuksiltaan vapaaehtoisesti mutta tunnistettavasti muista ryhmistä.

5.3.2.2. Tuore esimerkki tällaisesta prosessista on Eur-Ing-tunnus, joka myönnetään eurooppalaisten insinöörien unionin tasolla asettamat tietyt koulutus- ja ammattitaitovaatimukset täyttäville eurooppalaisille insinööreille.

5.3.3. Eräät muut ammattiryhmät ovat valmiita seuraamaan tätä esimerkkiä, mikäli

- niillä on jonkinlainen yhteisön tasoinen ammattialaorganisaatio

- ne ovat jo asettaneet koulutusvaatimukset ja laatineet mahdolliset säännöt vastavuoroisesta tunnustamisesta

- ne ovat valmiita osoittamaan ammattitaitonsa markkinoilla kuluttajien suojelemiseksi.

5.3.3.1. Kyseisiä ammattiryhmiä ovat agronomit, geologit, maanmittarit, maatalousteknikot sekä laboratorioteknikot. On mielenkiintoista, että kaikki nämä ammatit liittyvät perustamissopimuksen 152 artiklan määräysten mukaisiin terveys- ja turvallisuuskysymyksiin.

5.3.3.2. On selvää, että tätä luetteloa on pidettävä alustavana ja se on saatettava ajan tasalle asteittain, sillä direktiivien 89/48 ja 92/51 puitteissa perustetun koordinaattoriryhmän keräämät tiedot ovat hajanaisia.

5.3.3.3. Toista menettelyä sovelletaan luonnollisesti ainoastaan sääntelemättömiin ammatteihin, eli niihin, joiden edustajat eivät ole järjestäytyneet ammattialaliitoiksi tai -seuroiksi.

5.4. Tilanteen kiireellisyyden ja erityisesti sääntelemättömien ammattien tutkintotodistusten tunnustamisen tärkeyden vuoksi TSK kuitenkin kannattaa sellaisen eurooppalaisen järjestelmän perustamista, jolla kaikille järjestelmään kuuluville Euroopan unionin ammatinharjoittajille myönnetään tunnustettu asema ja heidät kirjataan eurooppalaiseen rekisteriin.

Bryssel 29. marraskuuta 2000.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Göke Frerichs

(1) KOM(1999) 299 lopullinen, 16. 6.1999.

(2) SEK(1999) 1106 lopullinen, 13. 7.1999.

(3) 12122/1999.

(4) Mukaan luettuna kolme EFTAn jäsenvaltiota, jotka jäsenvaltioiden kanssa yhdessä muodostavat ETA:n.

(5) Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) kesäkuussa 1999 julkaisema kannanotto vastavuoroisesta tunnustamisesta.

(6) KOM(2000) 257 lopullinen.