Kyseisestä päätöksestä tulee sopimuspuolia sitova yleissopimuksen 22 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Kyseisessä artiklassa määrätään seuraavaa: ”A, B tai C liitteen muuttamista koskeviin ehdotuksiin sekä niiden hyväksymiseen ja voimaantuloon sovelletaan samoja menettelytapoja kuin tämän yleissopimuksen uusia liitteitä koskeviin ehdotuksiin sekä niiden hyväksymiseen ja voimaantuloon, kuitenkin siten, että A, B tai C liitteen muutos ei tule voimaan sellaisen osapuolen osalta, joka on antanut liitteiden muuttamista koskevan selityksen 25 artiklan 4 kappaleen mukaisesti, jolloin muutos tulee tällaisen osapuolen osalta voimaan yhdeksäntenäkymmenentenä päivänä sen päivän jälkeen, jona se on tallettanut muutosta koskevan ratifioimis-, hyväksymis- tai liittymiskirjan tallettajan huostaan.”

Suunnitellun säädöksen tarkoituksena on lisätä kemikaaleja yleissopimuksen liitteeseen A, B ja/tai C tai muuttaa niiden olemassa olevia kohtia. Kemikaalien mainitseminen liitteessä A, B ja/tai C tarkoittaa, että kemikaaleihin sovelletaan toimenpiteitä, joilla pyritään lopettamaan niiden tuotanto ja käyttö tai vähentämään sitä, mukaan lukien tahattomien päästöjen vähentäminen tai lopettaminen. Nykyisten kohtien muuttamisella pyritään vähentämään valvontatoimenpiteisiin liittyvien vapautusten määrää.

Yleissopimuksen 23 artiklan mukaisesti kullakin sopimuspuolella on yksi ääni. Alueelliset taloudellisen yhdentymisen järjestöt, kuten Euroopan unioni, käyttävät äänioikeuttaan kuitenkin siten, että niillä on yhtä monta ääntä kuin niillä on jäsenvaltioita, jotka ovat yleissopimuksen sopimuspuolia.

Sopimuspuolten konferenssi on perustettu yleissopimuksen 19 artiklan nojalla, ja se on Tukholman yleissopimuksen hallintoelin. Se kokoontuu yleensä kahden vuoden välein ja valvoo yleissopimuksen täytäntöönpanoa. Se myös arvioi kemikaaleja, joita POP-yhdisteiden arviointikomitea tuo sen käsiteltäväksi.

Pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevan Tukholman yleissopimuksen, jäljempänä ’yleissopimus’, tarkoituksena on suojella ihmisten terveyttä ja ympäristöä pysyviltä orgaanisilta yhdisteiltä. Yleissopimuksella luodaan sopimuspuolille oikeudellisesti sitovia velvoitteita, joiden mukaan niiden on lopetettava pysyvien orgaanisten yhdisteiden tuotanto, käyttö, tuonti ja vienti tai rajoitettava sitä. Sopimuspuolten on myös toteutettava toimenpiteitä pysyvien orgaanisten yhdisteiden tahattomasta tuotannosta aiheutuvien päästöjen sekä varastoista ja jätteistä peräisin olevien päästöjen vähentämiseksi tai poistamiseksi.

Lisäksi tällä aloitteella edistetään Junckerin tavoitetta, jonka mukaan unionista pitäisi tehdä vahvempi maailmanlaajuinen toimija, kestävän kehityksen tavoitteita, erityisesti hyvän terveyden (3) ja vastuullisen kuluttamisen ja tuotannon (12) tavoitteita, sekä seitsemättä ympäristöä koskevaa toimintaohjelmaa.

Unionin olisi sen vuoksi tuettava ehdotettuja päätöksiä, joiden mukaan dikofoli ja perfluorioktaanihappo, sen suolat ja PFOA:n kanssa samankaltaiset yhdisteet lisätään liitteeseen A. Näihin kemikaaleihin sovelletaan jo nyt unionin lainsäädäntöön perustuvia rajoituksia, jotka ovat samanlaisia kuin yleissopimuksessa määrätyt rajoitukset. Unioni on rajoittanut dikofolin käyttöä komission asetuksella (EY) N:o 2032/2003 ja komission päätöksellä 2008/764/EY. Perfluorioktaanihapon (PFOA), sen suolojen ja PFOA:n kanssa samankaltaisten yhdisteiden käyttöä on rajoitettu komission asetuksella (EU) 2017/1000.

Pysyvien orgaanisten yhdisteiden arviointikomitean päätöksessä POPRC-14/2 suositellaan perfluorioktaanihapon (PFOA), sen suolojen ja PFOA:n kanssa samankaltaisten yhdisteiden sisällyttämistä tietyin poikkeuksin. Suositus perustuu sopimuspuolten ja sidosryhmien toimittamien tietojen arviointiin, mukaan lukien unionista peräisin olevat tiedot, ja siinä otetaan huomioon tarve jatkaa PFOA:n käyttöä tiettyjä käyttötarkoituksia varten. Unioni tarvitsisi joitakin erityisiä poikkeuksia, kuten komission asetuksen (EU) 2017/1000 perusteella on käynyt ilmi. Kyseinen asetus sisältää säännöksiä, joilla sallitaan PFOA:n jatkuva käyttö tiettyjä käyttötarkoituksia varten unionissa.

Unionin olisi myös tuettava perfluorioktaanisulfonihapon (PFOS), sen suolojen ja perfluorioktaanisulfonyylifluoridin (PFOSF) sallittujen käyttötarkoitusten ja käyttöä koskevien yksittäisten vapautusten poistamista tai muuttamista liitteessä B. Sallitut käyttötarkoitukset ja erityiset poikkeukset, joiden poistamista suositellaan, eivät enää ole käytössä unionissa.

On aiheellista määrittää sopimuspuolten konferenssissa unionin puolesta otettava kanta, koska liitteeseen A ja B tehtävät muutokset ovat unionia sitovia ja ne on otettava huomioon asetuksessa (EY) N:o 850/2004, jolla pannaan täytäntöön Tukholman yleissopimus unionissa.

4.Oikeusperusta

4.1.Menettelyllinen oikeusperusta

4.1.1.Periaatteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 218 artiklan 9 kohdassa määrätään päätöksistä ”sopimuksella perustetussa elimessä unionin puolesta esitettävien kantojen vahvistamisesta, silloin kun tämän elimen on annettava säädöksiä, joilla on oikeusvaikutuksia, lukuun ottamatta säädöksiä, joilla täydennetään tai muutetaan sopimuksen institutionaalisia rakenteita”.

Ilmaisu ”säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia” kattaa myös säädökset, joilla on oikeusvaikutuksia kyseiseen elimeen sovellettavan kansainvälisen oikeuden nojalla. Se kattaa myös välineet, joilla ei ole sitovaa vaikutusta kansainvälisen oikeuden nojalla, mutta jotka ”voivat vaikuttaa ratkaisevasti sen säännöstön sisältöön, jonka unionin lainsäätäjä antaa”.

4.1.2.Soveltaminen käsiteltävänä olevassa asiassa

Sopimuspuolten konferenssi on elin, joka on perustettu sopimuksella eli pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevalla Tukholman yleissopimuksella.

Säädös, joka sopimuspuolten kokouksen olisi annettava, on säädös, jolla on oikeusvaikutuksia. Suunniteltu säädös on sitova kansainvälisen oikeuden nojalla Tukholman yleissopimuksen 22 artiklan 4 kohdan mukaisesti, ja se on otettava huomioon pysyvistä orgaanisista yhdisteistä ja direktiivin 79/117/ETY muuttamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 850/2004. Kyseisen asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että sen liitettä I, II ja III muutetaan aina, kun jokin aine luetellaan yleissopimuksessa.

Suunnitellulla säädöksellä ei täydennetä eikä muuteta sopimuksen institutionaalisia rakenteita.

Tämän vuoksi ehdotetun päätöksen menettelyllinen oikeusperusta on SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohta.

4.2.Aineellinen oikeusperusta

4.2.1.Periaatteet

SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla annettavan päätöksen aineellinen oikeusperusta määräytyy ensisijaisesti sen suunnitellun säädöksen tavoitteen ja sisällön perusteella, jota unionin puolesta otettava kanta koskee. Jos suunnitellulla säädöksellä on kaksi tavoitetta tai siihen sisältyy kaksi osatekijää ja jos näistä tavoitteista tai osatekijöistä toinen on mahdollista määritellä pääasialliseksi tavoitteeksi tai osatekijäksi, johon nähden toinen tavoite tai osatekijä on liitännäinen, SEUT-sopimuksen 218 artiklan 9 kohdan nojalla hyväksyttävällä päätöksellä on oltava vain yksi aineellinen oikeusperusta, eli se, jota pääasiallinen tai ensisijainen tavoite tai osatekijä edellyttää.

4.2.2.Soveltaminen käsiteltävänä olevassa asiassa

Suunniteltujen säädösten pääasiallinen tarkoitus ja sisältö liittyvät ympäristöön.