3. panee tyytyväisenä merkille komission lupauksen toteuttaa toimia, joilla helpotetaan maanviljelijöiden
tilannetta muun muassa siemenviljan osalta;
4. kehottaa komissiota myöntämään yhteisymmärryksessä Ranskan hallituksen ja paikallisviranomaisten
kanssa lisärahoitusta Ranskan viranomaisten myöntämien määrärahojen lisäksi, jotta kaikkein vaikeim-massa asemassa olevien kiireellisiin tarpeisiin voidaan vastata, kunnostaa tuhoutuneet infrastruktuurit jamyötävaikuttaa taloudellisen toiminnan elpymiseen;
5. kehottaa komissiota näin ollen kiirehtimään rakennerahastoista myönnettävien määrärahojen maksa-
mista ja laatimaan neuvostolle ehdotusluonnoksen, jolla pyritään vapauttamaan katastrofialueiden jälleen-rakentamiseen tarkoitettua yhteisön tukea;
6. vaatii lisäksi budjettikohdan palauttamista, joka on tarkoitettu hätäavun antamiseen luonnonkatastro-
fien sattuessa Euroopan unionissa;
7. kehottaa komissiota esittämään poikkeusjärjestelyjä tulva-alueiden vyöhykejakoon rakennerahastojen
puitteissa;
8. kehottaa jäsenvaltioita välttämään nykyistä ekosysteemien tuhoamistendenssiä ja säilyttämään erityi-
sesti joenuomat, kastelujärjestelmät, padot ja sulut; korostaa myös, että tulevaisuudessa on vältettävä infra-struktuurien perustaminen ja asutusten rakentaminen tulva-alttiille alueille;
9. panee tyytyväisenä merkille yhteisön välineet, joilla koordinoidaan Euroopassa erilaisia pelastuspalve-
lujärjestelmiä, jotta ne olisivat helpommin saatavilla ja käytettävissä luonnonkatastrofin sattuessa;
10. panee merkille, että ilmaston muutokset vaikuttavat tällä hetkellä maapalloon ja että on ryhdyttävä
kiireellisiin toimenpiteisiin kansainvälisellä, kansallisella ja paikallisella tasolla, jotta tämän ilmiön vaikutuk-set voidaan torjua; kehottaa jäsenvaltioita yhteistyössä komission kanssa tekemään kaikkensa, heinäkuussa2001 Bonnissa pidettävää sopimuspuolten konferenssia silmällä pitäen, että Kioton sitoumuksia kunnioite-taan kaikkien sopimuspuolten vastavuoroisuusperiaatetta noudattaen;
11. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, Ranskan hallituk-
selle ja parlamentille, asianomaisille alue- ja kunnanvaltuutetuille sekä kaupunginvaltuustoille.
18. Rikosasioita koskevien lopullisten päätösten vastavuoroinen tunnustaminen
A5-0145/2001
Euroopan parlamentin päätöslauselma komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamen-
tille rikosasioita koskevien lopullisten päätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta (KOM(2000) 495
 C5-0631/2000  2000/2295(COS))
Euroopan parlamentti, joka
 ottaa huomioon komission tiedonannon (KOM(2000) 495  C5-0631/2000),
 ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklan,
 ottaa huomioon Cardiffin Eurooppa-neuvoston 15. ja 16. kesäkuuta 1998 antamat päätelmät, joissa
neuvostoa pyydettiin vahvistamaan, missä määrin rikosasioita koskevien päätösten vastavuoroista tun-nustamista olisi sovellettava,
 ottaa huomioon neuvoston ja komission 3. joulukuuta 1998 esittämän toimintasuunnitelman, jonka
45 kohdan f alakohdassa neuvosto pyytää, että mainitun periaatteen täytäntöönpanoa koskeva työaloitetaan kahden vuoden kuluessa Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta,7.2.2002 FI C 34 E/385 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 17. toukokuuta 2001
 ottaa huomioon Tampereen Eurooppa-neuvoston 15. ja 16. lokakuuta 1999 antamat päätelmät, joissa
vaadittiin, että vastavuoroinen tunnustaminen olisi yksi oikeudellisen yhteistyön kulmakivistä siviili- jarikosoikeuden alalla Euroopan unionissa,
 ottaa huomioon toimenpideohjelman rikosoikeudellisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen peri-
aatteen täytäntöönpanemiseksi (
1), jonka neuvosto on hyväksynyt ja joka on sisällytetty komission
tulostaulukkoon,
 ottaa huomioon työjärjestyksen 47 artiklan 1 kohdan,
 ottaa huomioon kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnön
ja oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausunnon (A5-0145/2001),
A. katsoo, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 31 artiklassa tarkoitettu oikeudellista yhteistyötä
rikosasioissa koskeva yhteinen toiminta voidaan toteuttaa tyydyttävällä tavalla komission tiedon-
annossa ja neuvoston toimintaohjelmassa mainittujen ehdotusten pohjalta,
B. katsoo, että tiedonannolla pyritään ottamaan käyttöön mekanismi, jolla voidaan yksinkertaistaa ja
lyhentää nykyistä, aikaa vievää tunnustamispyyntöjen käsittelyä ja jolla saatetaan luovuttamispyynnötlähes tarpeettomiksi ja vältetään jäsenvaltioiden väliset toimivaltakiistat Euroopan unionista tehdyn
sopimuksen 31 artiklan mukaisesti,
C. toteaa, että tiedonannossa ehdotetaan erilaisia ratkaisuja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen
toteuttamiseksi; katsoo, että parlamentin on valittava vastavuoroista tunnustamista koskevista menet-telyistä sellaiset, jotka ovat tällä hetkellä voimassa olevia tunnustamispyyntöä koskevia menettelyjä
yksinkertaisempia,
D. katsoo, että vastavuoroinen tunnustamismekanismi voitaisiin ottaa käyttöön siten, että pyritään yhden-
mukaistamaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöjärjestelmää, rikosoikeudellista järjestelmää ja oikeusjärjes-telmää; katsoo, että toisena vaihtoehtona olisi ottaa se käyttöön jäsenvaltioiden välisen molemmin-puolisen luottamuksen perusteella, ei ainoastaan sen vuoksi, että yksittäisten valtioiden lait ovat
adekvaatteja, vaan myös sen vuoksi, että lakeja sovelletaan asianmukaisella tavalla yksittäisten menet-
telyjen osalta,
E. katsoo, että ensimmäinen vaihtoehto on vaikeasti toteutettavissa, koska kunkin maan oikeusjärjestel-
mät liittyvät läheisesti maan tapajärjestelmän historiaan ja kehitykseen sekä kulttuuriin; katsoo, että eri
järjestelmien yhdistelmää tai tiettyjen järjestelmien mukauttamista toisiin järjestelmiin ei koskaan
hyväksyttäisi,
F. katsoo, että toinen vaihtoehto on helpommin toteutettavissa, koska yksittäisten jäsenvaltioiden järjes-
telmät, vaikka ne ovat rakenteeltaan erilaisia, perustuvat suhteellisen varmoihin oikeudenkäyntiä kos-
keviin sääntöihin ja näiden asianmukaiseen soveltamiseen, mistä syystä ilmoitetut rikosoikeudelliset
tuomiot ovat asianmukaisia ja ne voidaan näin ollen panna täytäntöön muissa jäsenvaltioissa ilman,että on turvauduttava aikaa vieviin ja epävarmoihin tunnustamismenettelyihin,
G. katsoo, että vastavuoroiseen tunnustamiseen liittyvä ongelma koskee täysin konkreettisesti valtuutta
panna täytäntöön jossakin jäsenvaltioissa lopullinen päätös, jonka jonkin toisen jäsenvaltion toimival-
tainen viranomainen on tehnyt,
H. katsoo, että lopullisen päätöksen vastavuoroiseen tunnustamiseen sisältyy kaikkien edeltävien päätös-
ten, myös oikeudenkäynnin kulkua koskevien esipäätösten, tunnustaminen,
I. toteaa, että oikeudenkäynnin kulkua koskevia esipäätöksiä koskevat säännöt vaihtelevat huomattavasti
eri jäsenvaltioiden välillä,
J. katsoo, että vastavuoroisella tunnustamisella pyritään lisäämään oikeusvarmuutta (soveltamalla tehok-
kaasti lainsäädäntöä kaikkialla EU:ssa), sopeuttamaan tuomittu jälleen yhteiskuntaan (välttämällä sitä,että hänen on lähdettävä maasta, jossa hän asuu ja jossa hänellä on perhe ja työ) sekä suojelemaan japuolustamaan rikoksen uhrin oikeuksia,
K. katsoo, että vastavuoroinen tunnustaminen ja sen soveltamiseen tarvittavat toimet, etenkin oikeuden-
käyntiä koskevat toimet, olisi ulotettava koskemaan kaikkia rikoksia eikä ainoastaan vakavia rikoksia,ottaen myös huomioon, että näitä on vaikea erottaa muista rikoksista, koska ei ole olemassa yhteistävakavan rikoksen määritelmää,
(1) EYVL C 12, 15.1.2001, s. 10.C 34 E/386 FI 7.2.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 17. toukokuuta 2001
L. hyväksyy tiedonantoon sisältyvän ehdotuksen, jonka mukaan lopullisen päätöksen on koskettava
asiakysymystä koskevaa päätöstä, jota varten ei ole olemassa tavanomaisia oikeudellisia välineitä, taijos tavanomaisia oikeudellisia välineitä on olemassa, niillä ei voi kumota päätöksen täytäntöönpanoa,
M. katsoo, että rikosoikeudellisessa päätöksessä on voitava viitata rikosoikeuden muodolliseen määritel-
mään ja voimassaolevaan rikosoikeuteen; katsoo, että näin ollen on viitattava sellaiseen säännökseen,jonka voidaan katsoa olevan jäsenvaltion lainsäädännössä rikosoikeudellinen ja jossa tietystä lainvastai-sesta teosta edellytetään tiettyjä rikosoikeudellisia seuraamuksia,
N. katsoo, että rikosasioiden määrittelyyn ei saisi vaikuttaa rikosoikeuden säännöksiä soveltavien viran-
omaisten (jotka voivat olla myös hallintoviranomaisia) kanta eikä myöskään tapa, jolla rikosoikeuden-käynnit ratkaistaan (esimerkiksi syyttäjäviranomaisen ja syytetyn väliset sopimukset), eikä rikosoike-udellisen säännöksen kohteena olevan henkilön oikeudellinen asema  tämä voi olla myös
oikeushenkilö,
O. katsoo, että on vahvistettava selkeät säännöt niiden tapausten osalta, joissa rangaistus on pantava
täytäntöön jossakin muussa valtiossa kuin päätöksestä ilmoittaneessa valtiossa, jotta tällä tavoin voi-daan estää se, että tuomittu voi oman tahdon mukaisesti valita, missä valtiossa tuomio pannaan täy-täntöön,
P. katsoo, että tunnustettava päätös on käännettävä ja siitä on tiedotettava pikaisesti ja että olisi kuitenkin
sovittava, että käytetään rajoitettua määrää yleisimpiä kieliä, kuten monissa kansainvälisissä organisaa-tioissa on käytäntönä,
Q. katsoo, että jotta voitaisiin välttää asian käsittely kahteen kertaan, rikoksen uusimista koskevia sään-
nöksiä ja rangaistusten yhdistämistä soveltamalla, ja välttää toimivaltakiistat, on oltava tieto lopullisistapäätöksistä ja vireillä olevista menettelyistä; katsoo, tästä syystä, että kansalliset rikosrekisterit olisikoottava samaan verkkoon ja vireillä olevia asioita koskevat rekisterit olisi tietokoneistettava,
R. katsoo, että ne bis in idem -periaatetta on sovellettava täysin ja että tästä syystä myöhempää tuo-
miota koskeva idem on katsottava samaksi teoksi sen laajassa ja oleellisessa merkityksessä senoikeudellisesta asemasta riippumatta; katsoo, että niissä tapauksissa, joissa on annettu toinen lopulli-
nen tuomio samasta teosta, on sovellettava tuomitun kannalta edullisinta päätöstä,
S. katsoo, että vastavuoroisen tunnustamisen soveltamiseksi asianmukaisella tavalla on hyväksyttävä joi-
takin yhteisiä määräyksiä niiden tapausten osalta, joissa tapaus tutkitaan kahteen kertaan (ne bis inidem), kun tuomittu syyllistyy rikoksen uusimiseen, kun on kyse rikosten yhdistämisestä ja toimival-takiistojen ratkaisemisesta; katsoo, että tarvitaan rikoksentekijöistä ja vireillä olevista menettelyistä yllä-pidettävää rekisteriä, lopullisten päätösten kääntämistä, rikoksen uusimista ja muita välttämättömiäkysymyksiä koskevia määräyksiä, jotta lopulliset päätökset voivat olla ratkaisujen perustana vastaavissa
kysymyksissä kaikkialla EU:n alueella,
T. katsoo, että koska rekisterit rikoksentekijöistä ja erityisesti vireillä olevista menettelyistä mahdollistavat
vastavuoroisesti äärimmäisen arkaluonteisten tietojen saannin, on välttämätöntä, että ne suojataan sel-keillä tietosuojasäännöillä,
U. katsoo tästä syystä, että riippumattomalle keskusviranomaiselle, kuten Euroopan yhteisöjen tuomio-
istuimelle, olisi uskottava toimivalta ratkaista tällaisia kiistakysymyksiä,
V. katsoo, että alkuvaiheessa on vaikea päättää tapauksesta välittömän tunnustamisen avulla, koska on
kunnioitettava tiettyjä yhteisiä vakuuksia, joista ei voida poiketa, kuten puolustautumisoikeuden ja
rikoksen uhrin oikeuksien kunnioittaminen, asian käsittelyn kahteen kertaan kieltäminen (ne bis inidem), ja että täytäntöön pantava rikos vastaa pyynnön esittäneen valtion oikeusjärjestystä (esimer-kiksi elinkautisen rangaistuksen korvaaminen tietyllä enimmäisrangaistuksella) ja että tutkitaan etu-käteen, onko tällaisia vakuuksia olemassa, ennen kuin täytäntöönpanotoimista voidaan päättää,
W. katsoo, että vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseksi on aikaansaatava
järjestelmä, jossa toteutetaan täysipainoisesti lopullisten päätösten välittömän vastavuoroisen tunnusta-misen periaatetta,
X. katsoo, että lopullisen päätöksen on oltava ennakkopäätös, joka kaikkien jäsenvaltioiden on otettava
huomioon, ja että tietyissä sovittavissa tapauksissa, joissa langetetaan useampi tuomio, erityisesti rikok-sista, jotka ovat sidoksissa toisiinsa, ei voida soveltaa rangaistusten kumulaatiota,7.2.2002 FI C 34 E/387 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 17. toukokuuta 2001
Y. katsoo, että on otettava käyttöön yleiset toimivaltasäännöt, koska tiettyjä rikoksia tehdään usean
valtion alueella, jotta positiiviset ja negatiiviset toimivaltaristiriidat voidaan ratkaista ja välttää kaksin-kertaisia oikeudenkäyntejä sekä ratkaista tapaukset, joissa usean syytetyn asia on käsiteltävä samassaoikeudenkäynnissä,
Z. katsoo, että vastavuoroisen tunnustamisen periaate ei saa koskea päätöksiä, jotka tuomion langetta-
neen valtion lainsäädännön mukaan koskevat alaikäisiä tai psyykkisesti sairaita henkilöitä,
AA. toteaa, että kaksoisrangaistavuuden periaate vahvistetaan lähes kaikissa kansainvälisissä yleissopimuk-
sissa ja niiden mukaisesti sitä ei pidä katsoa ainoastaan kaksinkertaiseksi syytteeksi (teko, joka onteoriassa rikosoikeudellisen määräyksen vastainen pyynnön esittäneen ja pyynnön vastaanottavan val-tion lainsäädännössä) vaan myös käytännössä rangaistavaksi teoksi (kun rikoksentekijän tilanne eimerkitse rangaistuksesta vapauttamista),
AB. katsoo, että kaksoisrangaistavuuden periaatteen hyväksyminen sen laajimmassa merkityksessä johtaisi
epäilemättä siihen, että kaikki esteet voitaisiin poistaa erilaisten lainsäädäntöjärjestelmien yhteensovit-tamisen tieltä; katsoo, että samanaikaisesti tunnustamismenettely kuitenkin muuttuisi yhä monimut-kaisemmaksi, koska pyynnön esittäneen valtion oikeusistuinten olisi käsiteltävä uudelleen asiaa kos-keva päätös ja sen menettelyyn liittyviä näkökohtia,
AC. katsoo, että EU:n jäsenvaltioiden soveltamat oikeussäännöt, vaikka ne poikkeavatkin toisistaan, taka-
avat, että yhteiskunnan kannalta vaarallisimmista rikoksista on rikosseuraamuksia, että oikeudenkäyn-
nit ovat oikeudenmukaisia ja että laillisuusperiaatetta noudatetaan; katsoo, että kaksoisrangaistavuu-
den periaate kuitenkin johtaisi siihen, että ei tunnustettaisi päätöksiä, jotka koskevat vähäisempiärikkomuksia, jotka eivät ole yhteneviä vakavien rikosten kanssa,
AD. katsoo tästä syystä, että kaksoisrangaistavuuden vaatimusta ei pidä sisällyttää niihin vakuuksiin, joista
ei voida luopua ja jotka ovat vastavuoroisen tunnustamisen toteuttamisen perusta, koska tämän vaa-timuksen säilyttäminen johtaisi ongelmiin, jotka ovat suurelta osin jääneet ratkaisematta, ja että se eivastaisi valtioiden ja hallitusten päämiesten näkemystä, jonka mukaan vastavuoroista tunnustamistavoidaan pitää yhteisen oikeusalueen rakentamisen kulmakivenä,
AE. katsoo, että korvauksena siitä, että kaksoisrangaistavuuden periaatetta ei enää sovelleta, olisi ainakin
alkuvaiheessa voitava antaa jäsenvaltioille tietty mahdollisuus omaan päätöksentekoon joidenkin suo-jalausekkeiden avulla, kuten rajoitetun rikosten määrän poistaminen (esimerkiksi kuolinapu), joistavoi olla vaikea päästä sopimukseen,
AF. katsoo, että suojalausekkeen on koskettava syytetyn oikeutta puolustukseen ja rikoksen uhrin oikeuk-
sia, jotka on rajattava ja määriteltävä hyvin tarkasti, jotta asiaa koskevaa päätöstä ei tarvitse käsitellä
uudelleen,
AG. katsoo, että kansallisen lainsäädännön, etenkin tiettyjen prosessioikeuden näkökohtien, tarkistaminen
voi auttaa keskinäisen luottamuksen rakentamisessa ja näin ollen rajoittaa jäsenvaltioiden tarvettasuojatoimiin ja ennakkotarkasteluun ennen kuin päätös vahvistetaan,
AH. katsoo, että rangaistuksen täytäntöönpanon on tapahduttava täytäntöönpanosta vastaavan valtion
lainsäädäntöä noudattaen ja että tästä syystä on oltava myös suojalauseke, joka antaa valtiolle mah-dollisuuden tarkistaa rangaistuksen pituutta (kuten olla panematta täytäntöön elinkautista rangais-tusta) ja rangaistuksen täytäntöönpanoa koskevia menettelyjä (kuten eristämisrangaistuksen toteutta-matta jättäminen) omaa järjestelmäänsä vastaaviksi,
AI. katsoo tästä syystä, että pyynnön vastaanottavalla valtiolla on oltava kaikki valtuudet päättää eduista
tai rangaistuksista, jotka liittyvät tuomitun käytökseen tai henkilökohtaisiin olosuhteisiin, kutenehdonalainen vapaus, lupa työskennellä tai vierailla vankilan ulkopuolella tai rangaistuksen lykkää-
minen terveydellisistä syistä,
AJ. katsoo kuitenkin, että myös jatkossa pyynnön esittävällä valtiolla on valtuudet päättää rikos-
seuraamusten kumoamisesta, syyttämättä jättämisestä, rikoksen anteeksiantamisesta tai armahduk-sesta,C 34 E/388 FI 7.2.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 17. toukokuuta 2001
AK. katsoo, että pyynnön vastaanottavan valtion on vastattava rangaistuksen täytäntöönpanosta aiheutu-
vista kuluista byrokratian, kiistojen ja riitojen välttämiseksi ja on vakuuttunut, että Euroopan unio-nissa, jossa vallitsee henkilöiden vapaa liikkuvuus, pitkällä aikavälillä nämä kulut tasaantuvat,
AL. katsoo, että rangaistusta mahdollisesti muutettaessa tai jos se kumotaan, rikoksen uhrien ja heidän
perheidensä oikeudet on otettava huomioon, mukaan lukien oikeus saada välittömästi tietoja ja asian-mukainen fyysisen koskemattomuuden suojelu sekä ihmisarvon kunnioittaminen, jotka mahdollisestisaavutetaan kieltämällä rikoksen tekijältä pääsy tietyille alueille EU:ssa,
AM. katsoo, että kieltoa koskeva päätös on tunnustettava silloin kuin se merkitsee yhteiskunnan suojelua
ja tuomitun jälleensopeuttamista myös pyynnön vastaanottavassa valtiossa,
1. katsoo, että vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta on sovellettava kaikkiin rikoksiin, myös pelk-
kiin sakkorangaistuksiin, kuitenkin tietyin välttämättömin poikkeuksin;
2. katsoo tästä syystä, että neuvoston ohjelmassa mainittujen toimien on koskettava kaikkia rikoksia;3. vaatii, että asiakysymystä koskeva päätös on katsottava lopulliseksi, vaikka päätös tehtäisiin yleisen
syyttäjän ja tutkinnan kohteena olevan henkilön käymän neuvottelun jälkeen, silloin kuin ei ole tavan-omaisia oikeuskeinoja päätöstä vastaan tai silloin kuin olemassa olevilla oikeuskeinoilla ei voida kumotapäätöksen täytäntöönpanoa;
4. kehottaa komissiota ennen oikeudellisten välineiden esittämistä tunnistamaan rikosasioita koskevien
lopullisten päätösten täytäntöönpanossa esiintyvät puutteet ja niistä aiheutuvat todelliset ongelmat;
5. katsoo, että vapauttamista tutkintavaiheessa ei pidä näin ollen katsoa lopulliseksi päätökseksi, jos
menettely voidaan myöhemmin käynnistää uudelleen;
6. kehottaa komissiota määrittämään ne aineellisoikeudelliset ja prosessioikeuteen liittyvät alat, joilla
vähimmäisvaatimukset ovat välttämättömiä;
7. katsoo, että rikosasian määrittelyssä on voitava viitata voimassa olevaan rikosoikeuteen eli sellaiseen
sääntöön, joka jäsenvaltion lainsäädännössä katsotaan tällaiseksi määritelmäksi, mutta määrittelyyn ei saisivaikuttaa rikosoikeuden säännöksiä soveltavien viranomaisten (jotka voivat olla myös hallintoviranomaisia)asema eikä myöskään tapa, jolla rikosoikeudenkäynnit ratkaistaan, eikä rikosoikeudellisen säännöksen koh-teena olevan henkilön oikeudellinen asema;
8. vaatii, että vahvistetaan niitä tapauksia koskevat määräykset, joissa rangaistus voidaan panna täytän-
töön muussa kuin tuomion langettaneessa valtiossa, muun muassa sen välttämiseksi, että tuomittu voi itsevalita, missä valtiossa rangaistus pannaan täytäntöön;
9. kehottaa komissiota esittämään suunnitelman vireillä olevia ja päätökseen saatettuja menettelyjä
koskevan rekisterin laatimiseksi ja katsoo, että suunnitelmassa on esitettävä erityisesti tietojenkeruutapaa,tietojen saatavuutta ja tietosuojaa koskevat tiedot;
10. vaatii, että päätöksen kääntämisen osalta ja jotta on helpompi saada tietoa tunnustettavasta päätök-
sestä, sovitaan kahden tai kolmen yleisimmän kielen käytöstä tietyissä kansainvälisissä elimissä, kutenEuroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ja YK:ssa, sovelletun käytännön mukaisesti;
11. vaatii, että lopullisia päätöksiä koskevaa tiedonvaihtoa varten kansalliset rekisterit kootaan yhteen
verkkoon ja kehottaa jäsenvaltioita ryhtymään asianmukaisiin toimiin, jotta myös vireillä olevista menette-lyistä on mahdollisuus saada tietoja;
12. pyytää, että tulevaa kansallisten rekisterien verkkoa ja vastavuoroista tietojensaantia vireillä olevista
menettelyistä koskisivat selkeät tietosuojasäännöt;
13. vaatii, että vastavuoroisessa tunnustamisjärjestelmässä noudatetaan täysin ne bis in idem -peri-
aatetta ja että tämän periaatteen soveltamiseksi asianmukaisesti, toisen päätöksen kohteena oleva idem
tulkitaan samana tekona sen laajassa ja oleellisessa merkityksessä sen oikeudellisesta asemasta riippu-matta;7.2.2002 FI C 34 E/389 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 17. toukokuuta 2001
14. katsoo näin ollen, että niissä tapauksissa, joissa lopullinen tuomio on annettu samasta teosta toisessa
oikeudenkäynnissä (tai sitä seuraavissa oikeudenkäynneissä), on sovellettava tuomitun kannalta edullisintapäätöstä;
15. katsoo, että jossakin jäsenvaltiossa ilmoitetun lopullisen tuomion olisi oltava ennakkotapaus, joka
on otettava huomioon jossakin toisessa jäsenvaltiossa langetettavan tuomion yhteydessä, ja että tällöin onvahvistettava rangaistus rikoksen uusimisesta;
16. vaatii, että vahvistetaan yhteiset säännöt sitä varten, että tapauksissa, joissa on kyse eri rikoksista
annetuista useista tuomiosta kahdessa tai useammassa jäsenvaltiossa (etenkin rikoksista, jotka ovat keske-nään sidoksissa toisiinsa), ei aina voida soveltaa rangaistusten kumulaatiota käytännössä;
17. katsoo, että olisi otettava käyttöön yleiset tuomioistuimen toimivaltaa koskevat säännöt positiivisten
ja negatiivisten toimivaltaristiriitojen ratkaisemiseksi tällä alalla, päällekkäisten oikeudenkäyntien välttämi-seksi ja sellaisten tapausten ratkaisemiseksi, joissa yksi ainoa oikeudenkäynti olisi suositeltava;
18. vaatii, että kaikkien mahdollisten jäsenvaltioiden oikeusviranomaisten välisten vastavuoroista tun-
nustamista koskevien kiistojen ratkaisu uskotaan riippumattomalle keskusviranomaiselle, kuten Euroopanyhteisöjen tuomioistuimelle;
19. katsoo, että lopulliset päätökset, jotka koskevat psyykkisesti sairasta tai alaikäistä rikoksentekijää,
olisi suljettava pois tunnustamisen piiristä;
20. katsoo, että kaksoisrangaistavuutta koskeva ehto olisi poistettava ja että samanaikaisesti olisi sovit-
tava suojalausekkeen avulla rajoitetusta rikosten määrästä, joihin vastavuoroista tunnustamista ei sovelleta;
21. katsoo myös, että on sisällytettävä muita suojalausekkeita puolustautumisoikeuden ja rikoksen uhrin
oikeuksien kunnioittamiseksi, ja että nämä lausekkeet on määriteltävä hyvin tarkasti, jotta menettelyä eitarvitsisi käynnistää uudelleen;
22. katsoo, että suojalausekkeiden liian suuren määrän välttämiseksi ja samalla yhteisen perusoikeuksien
suojan tason takaamiseksi koko EU:ssa jäsenvaltioiden olisi sovittava yhteisistä vähimmäisvaatimuksistaprosessioikeuden tiettyjen näkökohtien osalta;
23. kehottaa komissiota ottamaan ehdokasvaltiot mukaan rikosasioita koskevien lopullisten päätösten
vastavuoroisen tunnustamisen järjestelmän luomiseen;
24. vaatii, että vankeusrangaistusten täytäntöönpanosta säädetään täytäntöönpanosta vastaavan valtion
lainsäädännössä siten, että tuomion pituutta ja täytäntöönpanomenettelyjä voidaan tarkistaa ja että sellais-ten rangaistusten täytäntöönpanoa ei voida vaatia, joita ei sovelleta kyseisessä valtiossa (esimerkiksi yhteis-kuntapalvelu tai muu vastaava palvelu);
25. vaatii myös, että täytäntöönpanosta vastaavalla valtiolla on oltava toimivalta kaikissa tuomitun käy-
töstä tai henkilökohtaisia olosuhteita koskevissa päätöksissä, kuten ehdonalainen vapaus, lupa työskennellätai vierailla vankilan ulkopuolella ja täytäntöönpanon lykkääminen terveydellisistä syistä;
26. vaatii toisaalta, että rangaistuksen tai rikkomuksen kumoamista, anteeksiantamista ja armahduksia
koskevien päätösten olisi kuuluttava edelleen pyynnön esittävän valtion toimivaltaan;
27. pyytää, että rangaistusta mahdollisesti muutettaessa tai jos se kumotaan, rikoksen uhrien oikeudet
on otettava huomioon, mukaan lukien oikeus saada välittömästi tietoja ja asianmukainen fyysisen koske-mattomuuden suojelu;
28. pyytää, että täytäntöönpanosta vastaavan valtion on vastattava vankeus- ja sakkorangaistuksen
täytäntöönpanosta aiheutuvista kuluista, ja on vakuuttunut, että Euroopan unionissa, jossa vallitsee henki-
löiden vapaa liikkuvuus, pitkällä aikavälillä nämä kulut tasaantuvat;
29. katsoo, että kieltoja koskevaa vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta on sovellettava silloin kuin
se merkitsee yhteiskunnan suojelua täytäntöönpanosta vastaavassa valtiossa;
30. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle ja komissiolle.C 34 E/390 FI 7.2.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Torstai 17. toukokuuta 2001