Kananlihan tuotantojärjestelmä on erittäin pitkälle kehittynyt, ja se alkaa jo ennen kanan syntymää. Lihantuotantoon käytettävät kanat ovat tulosta monimutkaisista geneettisistä yhdistelmistä, jotka on toteutettu monta sukupolvea aiemmin.

Tuotantoon käytettävät broilerit ovat tulosta nelivaiheisesta risteytysjalostuksesta (ks. liite III). Tämä pyramidimallinen tuotantoprosessi alkaa jalostusyrityksen tekemästä muutamien puhtaiden linjojen (joita kutsutaan myös puhtaiksi roduiksi) geneettisestä valinnasta. Valittujen puhdasrotuisten linjojen linnut risteytetään keskenään, ja niitä säilytetään erittäin korkean bioturvallisuustason patogeenittömässä tilassa ja ne jaetaan maantieteellisesti siten, että vältetään saastuminen, joka voisi johtaa huomattaviin taloudellisiin ja geneettisiin tappioihin.

Seuraavan sukupolven tuottamiseen osallistuvat puhtaan linjan linnut siirretään valinnan jälkeen lisääntymisprosessiin. Tässä prosessissa on kolme vaihetta: ensin isoisovanhempaispolvi, toisena isovanhempaispolvi ja kolmantena vanhempaispolvi, joka tuottaa untuvikkoja, joista kasvaa kaupalliseen tuotantoon tarkoitettuja broilereita.

Tällä hetkellä broilerien jalostuseläinkannan maailmanmarkkinoita hallitsee muutama yhtiö. Kyseiset yhtiöt eivät ole antaneet komissiolle tietoja jalostuspaikoista tai -linnuista pääasiassa siksi, että ne katsovat tietojen olevan kaupallisesti arkaluontoisia.

2.3. Kanantuotantomallit EU:ssa

EU:n kanateollisuuden toiminta perustuu pääasiassa kahteen organisaatiomalliin, vertikaaliseen integroituun tuotantoon ja tuotantoketjun riippumattomiin toimijoihin.

Vertikaalisesti integroidussa mallissa ketjun yhdistävä yritys ohjaa tuotannon useita tai kaikkia toimijoita (jalostus, hautomot, kanalat, rehutehtaat ja käsittelylaitokset). Yhdistäjä toimittaa untuvikkoja tai rehua, hoitaa joskus kanaloita ja omistaa linnut koko ajan. Maataloustuottajille maksetaan työstä ja muuttuvista kustannuksista kiinteä hinta. Tämä järjestelmä on käytössä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Italiassa, Ranskassa ja Espanjassa.

Riippumattomia toimijoita koskevassa toisessa mallissa kukin toimija toimii avoimilla markkinoilla ja vastaa omista riskeistään. Maataloustuottaja omistaa linnut, ja rehun hinnanvaihtelut ja muutokset siipikarjanlihan kysynnässä vaikuttavat tuottajaan suoremmin. Tämä järjestelmä on käytössä Alankomaissa ja Belgiassa, ja Saksassa käytetään molempia malleja.

Geneettisellä valinnalla pyritään useimmiten vastaamaan nopeakasvuisten lintujen tarpeeseen, sillä se on vallitseva tuotantojärjestelmä EU:ssa.

Sitä varten EU:n kananliha-alalla käytetään nopeakasvuisia broilereita. Tällaiset broilerit saavuttavat tavoitteena olevan 2–2,5 kilogramman elopainon 35–45 päivässä. Muunnelmia kuitenkin esiintyy sen mukaan, mihin maahaan tai mille alueelle tai markkinasegmentille broilereja toimitetaan. Euroopassa on yleisesti tapana pitää nopeaa kasvua varten valittuja broilereita suljetuissa ja valvotuissa kanaloissa, joissa on pehkuja ja automaattinen rehun ja veden annostelu.

Osa tuotannosta ja siten geneettisestä valinnasta on kuitenkin tarkoitettu myös hitaasti kasvavia lintuja varten.

Kiinnostus hidaskasvuisia broilereita kohtaan (70–81 päivää) on lisääntynyt viime vuosina monissa EU:n jäsenvaltioissa. Näitä broilereita käytetään vapaiden kanojen kasvatuksessa ja luonnonmukaisessa tuotannossa, joissa kanatiheys on pieni ja kanat pääsevät jatkuvasti ulos. Alan asiantuntijoiden näkemyksen mukaan hidaskasvuiset kanat pysyvät kuitenkin pieninä erikoismarkkinoina. Lisäksi on olemassa sertifioitua broilerituotantoa, jossa hidaskasvuisia broilereita pidetään sisätiloissa 56 päivän ikäisiksi. Tällainen tuotanto on tavallisten broilerien ja luonnonmukaisen tuotannon välimuoto. Vaihtoehtoisten broilerien (hidaskasvuiset ja sertifioidut broilerit) tuotannon tarkoista määristä EU:ssa ei ole tilastoja. Alan asiantuntijat kuitenkin arvioivat markkinaosuudeksi 5–10 prosenttia kokonaistuotannosta.

3.GENEETTINEN VALINTA JA SEN VAIKUTUS BROILERIEN HYVINVOINTIIN

Broilerien geneettinen valinta on muuttunut huomattavasti viitenä viime vuosikymmenenä. Erityisesti myyntiin tarkoitettujen broilerien kasvuvauhti on lisääntynyt, sillä nyt vakiobroilerit saavuttavat 1,5 kilogramman painon alle 30 päivässä, kun 1950-luvulla siihen tarvittiin 120 päivää. Alun perin valinnalla pyrittiin lisäämään kasvuvauhtia ja lihasaantoa. Yksipuolisen tuotantovalinnan ei-toivottujen seurausten välttämiseksi valinnassa on viime vuosina kuitenkin pyritty myös torjumaan alttiutta tietyille sairauksille ja keskittymään hyvinvointiominaisuuksiin.

Suurin osa broilerien hyvinvointiongelmista johtuu monista eri tekijöistä, muun muassa ympäristötekijöistä, hoitoon liittyvistä tekijöistä ja geneettisistä tekijöistä. Tieteellisissä lausunnoissa kuitenkin tunnustetaan, että jotkin hyvinvointiongelmat liittyvät tiiviisti geneettiseen valintaan, kun taas toiset liittyvät pääasiassa ympäristöön tai hoitoon liittyviin tekijöihin, kuten kanatiheyteen ja pehkun laatuun, valaistukseen ja virikkeettömään ympäristöön.

3.1. Geneettinen valinta: periytymisaste ja valintapaine

Jalostusohjelmat järjestetään niin, että myyntiin tarkoitettuihin parviin toimitetaan untuvikkoja lisääntymispyramidin mukaisesti (katso 2.2 jakso). Jalostuspyramidi helpottaa geneettisesti kaukana toisistaan olevien linjojen risteytysjalostusta, jotta voidaan valita geneettiseen ohjelmaan sisältyvät määritetyt ominaisuudet. Yhden valintasukupolven vaste riippuu ominaisuuden periytymisasteesta ja käytettävästä valintapaineesta (sellaisten seuraavan sukupolven vanhempina käytettävien lintujen osuus, joilla on määritetty ominaisuus). Geneettisellä valinnalla jalostusparvissa aikaansaatu edistys ei myöskään takaa, että samanlainen muutos tapahtuu myyntiin tarkoitetuissa broilereissa, koska ympäristö, joissa myyntiin tarkoitettuja broilereita pidetään, ei ole sama kuin jalostusparvissa.

Valitun ominaisuuden periytymisasteesta on huomattavan vaikeaa saada tietoja. Se johtuu yhtäältä siitä, että luotettavien tietojen saamiseen tarvitaan monia satoja lintuja, ja toisaalta siitä, että geneettisen muutoksen esiin tulemiseen myyntiin tarkoitetuissa parvissa tarvittava aika on aina vähintään neljä vuotta (ks. liite III).

Kun valintaa tehdään samaan aikaan useille ominaisuuksille, valintaan ominaisuutta kohti saatava vaste on pienempi kuin silloin, jos kyseinen ominaisuus olisi ainoa valittu, mikä vähentää valintapainetta. Jos esimerkiksi oletetaan, että valintaohjelma A sisältää kasvuvauhdin ja tautien vastustuskyvyn ja valintaohjelma B sisältää vain kasvuvauhdin, vaste kasvuvauhdin valintaan ohjelmassa A on hitaampi kuin ohjelmassa B.

Aiemmin tuotanto-ominaisuudet olivat jalostus- ja valintaohjelmien ainoita kriteereitä. Koska rehun hinta on tärkein kanalihantuotannon talouteen vaikuttava tekijä, rehuhyötysuhde on ollut tärkein valintakriteeri. Tämä on kuitenkin muuttunut viime vuosien aikana, kun on alettu korostaa enemmän muita kuin tuotanto-ominaisuuksia, kuten luun laatua, sydämen ja verisuonien tehokkuutta ja vesipöhön vastustuskykyä (katso liite IV).

Se, miten nämä ominaisuudet sisällytetään geneettisen valinnan ohjelmiin, on kaupallisesti arkaluontoista tietoa, eivätkä jalostusyritykset paljasta sitä. Siksi täsmällistä valintapainetta tuotanto-ominaisuuksiin ja muihin kuin tuotanto-ominaisuuksiin ei tiedetä.