EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO 
Bryssel, 15.02.1996 
KOM(96) 46 lopull. 
KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE 
JA NEUVOSTOLLE KORKEAMMASTA 
KOULUTUKSESTA ANNETTUJEN 
TUTKINTOTODISTUSTEN 
TUNNUSTAMISTA KOSKEVAN YLEISEN 
JÄRJESTELMÄN SOVELTAMISESTA 
TEHTY DIREKTIIVIN 89/48/ETY 13 ARTIKLAN MUKAISESTI 
(Komission esittämä) 

Vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen 
tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä 
joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY1 13 artiklassa säädetään, että 
komissio antaa 4 päivään tammikuuta 1996 mennessä Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle kertomuksen vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta 
koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevan yleisen järjestelmän 
soveltamisesta. 
Kertomuksessa komissio esittää päätelmänsä tänän senhetkisen järjestelmän 
mahdollisista muutostarpeista ja ehdottaa tarvittaessa nykyiseen järjestelmään 
parannuksia, joilla voidaan edelleen edistää mainitussa direktiivissä tarkoitettujen 
henkilöiden vapaata liikkuvuutta, sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen 
vapautta. 
EYVLN:oL 19, 24.01.1989, s. 16. 
I LAINSÄÄDÄNNÖLLINEN HISTORIA 
i) Direktiivi 89/48/ETY juontaa juurensa Eontainebleussa 25 ja 26 päivänä kesäkuuta 
1984 pidettyyn Eurooppa-neuvoston kokoukseen, joka katsottuaan 
välttämättömäksi vastata Euroopan kansojen odotuksiin kehotti neuvostoa 
ottamaan käyttöön yleisen järjestelmän, joka varmistaisi yliopistojen 
tutkintotodistusten vastaavuuden sijoittautumisvapauden toteuttamiseksi 
tehokkaasti yhteisön alueella. 
ii) Komissio vastasi tähän pyyntöön laatimalla direktiiviehdotuksen, joka jätettiin 
neuvostolle 9 päivänä heinäkuuta 1985 ja josta sitten tuli direktiivi 89/48/ETY. 
Perusteluissaan2 komissio esitti, että tutkintotodistusten tunnustamista koskevan 
perinteisen (alakohtaisen) lähestymistavan mukaan säädetään yhdenmukaistettujen, 
varsinkin ammattipätevyyttä koskevien ehtojen käyttöönotosta tiettyihin 
ammatteihin pääsyn ja niiden harjoittamisen mahdollistamiseksi. Vasta näiden 
ehtojen täytyttyä tulee eri jäsenvaltioissa annettujen tutkintotodistusten 
vastavuoroinen tunnustaminen mahdolliseksi. Uuden, "laaja-alaisen" 
lähestymistavan avulla oli tarkoitus nopeasti ja ilman ennakkoehtoja vastata niiden 
henkilöiden yksilöllisiin ja välittömiin vaatimuksiin, joilla on korkean asteen 
tutkintotodistus ja jotka haluavat harjoittaa ammattiaan muussa valtiossa kuin siinä, 
jossa he ovat koulutuksensa saaneet. Järjestelmä perustui keskinäiseen 
luottamukseen ja koulutustasojen vertailukelpoisuuteen kuitenkin niin, että jos eri 
maiden koulutuksen välillä oli suuria eroja, vastaanottajavaltiolla oli oikeus vaatia 
pätevyyden täydentämistä. 
iii) Direktiivi 89/48/ETY sopii hyvin yhteen toissijaisuusperiaatteen kanssa. 
Jäsenvaltioille jää vastuu määritellä, säännelläänkö jotakin ammattitoimintaa, eli 
määritellä lailla, asetuksella tai hallinnollisella määräyksellä, että sen harjoittajalta 
vaaditaan tiettyä ammattipätevyyttä, sekä, siinä tapaulesessa että säännellään, 
määritellä vaadittavan koulutuksen taso, rakenne ja sisältö. Keinona taata 
henkilöiden vapaa liikkuvuus ja tutkintotodistusten tunnustaminen direktiivi 
merkitsi suunnanmuutosta yhteisön oikeudessa. Aikaisemmat alakohtaiset 
direktiivit edellyttivät jäsenvaltioiden tunnustavan automaattisesti muualla 
yhteisössä annetut, tiettyihin tarkkaan määriteltyihin ammatteihin liittyvät 
tutkintotodistukset. Yleinen järjestelmä sen sijaan velvoittaa kunkin jäsenvaltion 
ottamaan käyttöön laajaa ammattivalikoimaa koskevan järjestelmän, joka 
mahdollistaa tunnustamispyyntöjen tapauskohtaisen tutkimisen, asianmukaiset 
menettelyllistet, takeet, sekä, soveltuvin kohdin, direktiivin edellyttämät 
täydentämismekanismit, kuten sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeet. 
iv) Komission ehdotukseen liittyvissä perusteluissa esitettiin, että laaja-alainen 
lähestymistapa voitaisiin ulottaa direktiivin 89/48/ETY soveltamisalan ulkopuolelle 
jääviin tutkintotodistuksiin ja ammattipätevyyteen. Direktiivin 13 artiklan 
KOM (85)359 lopullinen. 
uudellcentarkastelulauseke lisättiin pääasiassa tämän kysymyksen arvioimisen 
mahdollistamiseksi. Melko pian direktiivin 89/48/ETY antamisen jälkeen komissio 
kuitenkin päätti tehdä ehdotuksen toisesta direktiivistä, ja laaja-alainen 
lähestymistapa ulotettiin myös muihin säänneltyihin ammatteihin ammatillisen 
koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä 18 päivänä 
kesäkuuta 1992 annetulla neuvoston direktiivillä 92/51/ETY3 , joka täydentää 
direktiiviä 89/48/ETY. 
v) Direktiivin 89/48/ETY antamisen jälkeen, mutta ennen sen voimaantulopäivää, 
tuomioistuin antoi tuamion tapauksessa C-340/89 "Vlassopoulou"4. 
Tuomioistuimen tuamio vahvistaa sen, että riippumatta neuvoston ja Euroopan 
parlamentin perustamissopimuksen 57 artiklan nojalla antamista direktiiveistä, 
perustamissopimuksen 52 artiklaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion 
kansallisten viranomaisten, johon yhteisön kansalainen, jolla jo on oikeus harjoittaa 
kyseistä ammattia siinä jäsenvaltiossa, josta hän on peräisin, jättää säännellyn 
ammatin harjoittamista koskevan hakemuksen, on tulkittava missä määrin kyseisen 
henkilön kotijäsenvaltiossaan hankkimat tiedot ja pätevyys vastaavat 
vastaanottajavaltion sääntöjen edellyttämiä. Jos tutkintotodistukset vastaavat 
toisiaan vain osittain, kansallisilla viranomaisilla on oikeus vaatia henkilöä 
todistamaan, että hän on hankkinut puuttuneet tiedot ja pätevyyden. Tätä tutkimusta 
tehdessään vastaanottava jäsenvaltio voi ottaa huomioon kyseisen ammatin 
oikeudelliseen sääntelyyn ja sen toimialaan liittyvät asialliset erot muuttajan 
kotij äsenvaltiossa. 
Toimivaltaisten viranomaisten on myös arvioitava, riittääkö vastaanottajavaltiossa 
opiskelun tai käytännön kokemuksen kautta hankittu tieto korvaamaan 
alkuperäisestäkoulutuksesta puuttuvat tiedot. 
Ulkomaisen tutkintotodistuksen mukaisten tietojen ja ammattipätevyyden ja 
vastaanottajavaltion lainsäädännön vaatimusten vastaavuutta koskevan tutkimuksen 
on noudatettava yhteisön oikeuden vaatimuksia perusoikeuksien tehokkaasta 
suojelusta. Siksi kaikkien päätösten on oltava perusteltuja, ja ne on voitava viedä 
kansallisen tuomioistuimen käsiteltäviksi5. 
Komissio katsoo, että direktiiviä on tulkittava tämän tuamion valossa, näin 
varsinkin silloin, kun tutkitaan muuttajan tutkintotodistuksen tunnustamista 
koskevaa hakemusta. Toimivaltaisten viranomaisten tulisi direktiivissä tarkoitetun 
muuttajan "tutkintotodistuksen" lisäksi ottaa huomioon myös tutkinnon jälkeen 
hankittu ammattikokemus ja ammattiin perehdyttävä koulutus. 
3 EYVL N:o L 209, 24.07.1992, s. 25. 
4 [1991] ECR 1-2357. 
5 Katso aikaisempi päätös tapauksessa 222/86 UNECTEF v. Heylens [1987] ECR 4097. 
vi) Direktiivin 89/48/ETY soveltamista laajennettiin koskemaan Euroopan 
talousaluetta6 1 päivästä tammikuuta 1994 lälyjien, ja sitä alettiin soveltaa uusissa 
jäsenvaltioissa 1 päivänä tammikuuta 1995. Tähän kertomukseen sisältyvät 
tilastotiedot on poimittu jäsenvaltioiden joka toinen vuosi laatimista kertomuksista 
ja koskevat 12 jäsenvaltiota (EUR 12), ellei toisin mainita. Tietoja direktiivin 
täytäntöönpanosta ja soveltamisesta kolmessa uudessa jäsenvaltiossa on kuitenkin 
otettu mukaan aina kun mahdollista. 
vii) Komissio on hiljattain tehnyt uuden ehdotuksen7 Euroopan parlamentin ja 
neuvoston direktiiviksi, joka helpottaisi liikkuvuutta ja tutkintotodistusten, 
todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen 
vastavuoroista tunnustamista sellaisilla ammattialoilla, joita yleinen järjestelmä ei 
koske. Sen päätarkoituksena on koota yhteen nykyisten "siirtymätoimia" koskevien 
direktiivien säännökset, mutta lisäksi se jossain määrin "hienosäätää" yleiseen 
järjestelmään liittyviä direktiivejä. Siitä käytetään jäljempänä nimitystä 'ehdotettu 
direktiivi'. 
viii) Kuten voitiin ennakoida, direktiivin 89/48/ETY täytäntöönpano ja soveltaminen ei 
ole sujunut vaikeuksitta. Jäsenvaltioille ja komissiolle asetetut vaatimukset on 
kuitenkin suurelta osin täytetty. Tammikuun 4 päivän 1991 ja joulukuun 31 päivän 
1994 välisenä aikana tunnustettiin ainakin 11.000 henkilön tutkintotodistukset 
tunnustettiin direktiivin 89/48/ETY mukaisesti8. On kuitenkin syytä todeta, että 
yhdessä ainoassa jäsenvaltiossa - Yhdistyneessä kuningaskunnassa-tunnustettiin 
lähes 6 000 todistusta9. Osa tästä muuttoliikkeestä olisi epäilemättä tapahtunut 
ilman yleistä järjestelmääkin joko aiemmin voimassa olleiden kansallisten 
sääntöjen tai kahdenvälisten sopimusten perusteella, mutta monessa tapauksessa 
direktiivi on mahdollistanut jäsenvaltioiden välisen liikkumisen tai 
yksinkertaistanut sitä. Lisäksi direktiivi on saattanut parantaa toiseen jäsenvaltioon 
jo asettuneiden muuttajien tilannetta: tutkintotodistuksen tunnustaminen on 
parantanut heidän työnsaantimahdollisuuuksiaan ja arvostustaan työnantajan 
silmissä. 
ix) Tilastot osoittavat myös, että useimpien hakijoiden tutkintotodistukset on 
tunnustettu. Kielteinen päätös on tehty noin 5 prosentissa tapauksista, ja sellaiseen 
päätökseen on haettu muutosta hyvin harvoin. 
6 ETA-sopimuksen liite VII. 
7 KOM 96 (22), 08.02.96. 
8 Tämä on selvästi todellista lukumäärää pienempi arvio, koska jäsenvaltioista saadut tiedot ovat 
puutteellisia. Erityisesti on otettava huomioon, että kuuden jäsenvaltion tilastoja vuosilta 1993-1994 ei 
ole vielä saatu. 
9 Näitä suurin osa oli opettajan tutkintotodistuksia. 
x) Muuttajien ja toimivaltaisten viranomaisten kanssa käytyjen keskustelujen 
perusteella näyttää siltä, että yhteisön sisällä muutetaan useimmiten 
henkilökohtaisista syistä (esimerkiksi avioliiton solmimisen takia tai kun 
säänneltyä ammattia harjoittava aviopuoliso seuraa toista puolisoa maahan). Ainoa 
merkittävä poikkeus tästä näyttää olevan opettajien muuttoliike Yhdistyneeseen 
kuningaskuntaan, jossa heistä on puutetta, kun taas muualla on ylitarjontaa. Tämä 
vahvistaa komission alakohtaisista direktiiveistä saamia kokemuksia, jotka 
osoittavat, että ellei jossakin jäsenvaltiossa ole ylitarjontaa ammattitaitoisista 
henkilöistä ja/tai ellei heidän kysyntänsä muualla toisaalla lisäänny, ei merkittävää 
muuttoliikettä synny. Opettajien muuttaminen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan 
kuitenkin osoittaa, että yleinen järjestelmä kykenee vastaamaan yhteiskunnallis-
taloudellisiin tarpeisiin sisäisillä työmarkkinoilla ja vähentää siten osaltaan 
työttömyyttä. Samalla se osoittaa, että tarpeet saattavat vaikuttaa siihen, miten 
jäsenvaltio direktiiviä soveltaa. On syytä huomata, että direktiivin 89/48/ETY 
soveltaminen opettajiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole aiheuttanut 
paljonkaan ongelmia. Sen sijaan se on aiheuttanut runsaasti valituksia muissa 
jäsenvaltioissa, joissa opettajista on ylitarjontaa. 
xi) ERASMUS- ja SOKRATES-ohjelmien aikaansaama opiskelijoiden entistä 
vilkkaampi liikkuminen maasta toiseen saattaa lisätä myös ammatillista 
liikkuvuutta. Aikaisemmat ERASMUS-opiskelijat liikkuvat jossain määrin 
ammatillisesti, mutta ohjelman tarkoituksena on edistää opinto-ohjelmien 
eurooppalaista ulottuvuutta ja vaihto-opiskelijat palaavat kotimaahansa 
opiskeltuaan ulkomailla opintojakson, joka hyväksytään osaksi opintoja.10. Näyttää 
siltä, että ranskalaiset käyttävät yhä enemmän hyödykseen mahdollisuutta opiskella 
toisessa jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Belgiassa), koska voivat luottaa siihen, 
että heidän saamansa tutkintotodistus oikeuttaa heidät työskentelemään 
valitsemassaan ammatissa heidän palattuaan opiskelun jälkeen kotimaahan. 
Pääsyynä tähän lienee se, että Belgiassa toisin kuin Ranskassa ei opiskelijamääriä 
ole rajoitettu. Kotiin palaavien kansalaisten määrä etenkin terveydenhoitoalalla 
aiheuttaakin huolta Ranskan viranomaisille. Lisäksi luxemburgilaiset ovat alkaneet 
opiskella sellaisissa jäsenvaltioissa, joiden tutkintotodistuksia ei direktiiviä 
edeltäneiden kansallisten sääntöjen mukaan tunnustettu. 
xii) Lopuksi on viitteitä siitä, että direktiivin 89/48/ETY olemassaolo on jossakin 
määrin lähentänyt eri valtioiden koulutusohjelmia. Tämä on joskus seurausta 
yksittäisten oppilaitosten aloitteista, joiden tarkoituksena on täyttää opiskelijoiden 
tarpeet soveltamalla opetussuunnitelmia siten, että tarve opintojen täydentämiseen 
muissa jäsenmaissa vähenee. Joskus taas muutoksen on aiheuttanut Euroopan 
ammatillisten järjestöjen välillä tehty sopimus "yhteisen perustan" luomisesta11. 
10 On myös merkkejä siitä, että direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön tuomat muutokset ovat 
vaikuttaneet opiskelijoiden liikkuvuuteen. 
1 ' Katso esimerkiksi IV luku, insinöörit, s. 24. 
Komissio suosii tällaisia järjestelyjä kunhan ne eivät heikennä sellaisten 
henkilöiden tutkintotodistusten tunnustamista, jotka eivät täytä yhteisen perustan 
vaatimuksia. 
II TÄYTÄNTÖÖNPANO 
i) Käyttöön otettiin kaksi erilaista täytäntöönpanomenetelmää. Jotkut jäsenvaltiot 
pitivät parempana "vertikaalista" lähestymistapaa, jonka mukaan direktiivin 
sännökset siirretään ammatti ammatilta (A, F7, GR, L, D, S); joissakin maissa 
otettiin käyttöön yleinen järjestelmä, jota täydennetään joissakin tapauksissa 
tiettyjä ammatteja koskevilla erityissäännöillä (I, IRL, SF, UK, P, E, DK, NL, B)12. 
Joissakin jäsenvaltioissa säännösten saattamista kansalliseen säännöstöön 
hankaloitti se, että ammattien sääntely valtuudet olivat jakautuneet liittohallituksen 
ja osavaltion tai alueellisen hallinnon kesken (D, A, B, E). 
ii) Silloisista 12 jäsenvaltiosta vain Irlanti oli suorittanut tarvittavat toimenpiteet 4 
päivään tammikuuta 1991 mennessä. Kolme uutta jäsenvaltioita olivat kaikki 
suorittaneet täytäntöönpanotoimenpiteet liittymispäivään mennessä. Viiveet muissa 
jäsenvaltioissa johtivat joihinkin rikkomusmenettelyihin, joista vain kaksi on 
johtanut tuomioon: tapaus C-365/93 komissio v. Kreikka (tuomio 23 päivänä 
maaliskuuta 1995) ja tapaus C-216/94 komissio v. Belgia (tuomio 13 päivänä 
heinäkuuta 1995). Molemmissa tapauksissa tuomioistuin katsoi, että kyseinen 
jäsenvaltio ei ollut täyttänyt perustamissopimuksen asettamia velvoitteita. Tuomion 
antamiseen mennessä Kreikka oli suorittanut täytäntöön panotoimet joidenkin, 
varsinkin terveydenhuollon ammattien ja asianajajien kohdalla ja Belgia oli antanut 
yleisen lain, jolla ministereille annetiin valtuudet suorittaa tarvittavat 
täytäntöönpanotoimenpiteet (toimenpiteisiin ei kuitenkaan vielä ollut ryhdytty). 
iii) Useissa muissa jäsenvaltioissa täytäntöönpano on vielä epätäydellistä pääasiassa 
siksi, että tiettyjä ammatteja koskevat ammattitaidon täydentämiseen liittyvät 
yksityiskohtaiset säännöt puuttuvat vielä (esimerkiksi lakimiesammattien osalta 
Espanjassa). Tarvittaessa rikkomukset on viety tai viedään tuomioistuimen 
käsiteltäviksi. 
iv) Komissio katsoo, että jos kansallita täytäntöönpanoa ei de tapahtunut tai 
täytäntöönpano on suoritettu puutteellisesti tai väärin tai jos kansalliset 
viranomaiset soveltavat direktiivin säännöksiä väärin, on 3 artikla, jossa säädetään 
tunnustamisen perusmekanismista, riittävän selkeä, täsmällinen ja ehdoton, jotta 
sitä voidaan soveltaa suoraan. Toisin sanoen 3 artikla luo oikeuden 
tunnustamiseens, johon yksilöt voivat suoraan vedota niin hallinnollisten kuin 
oikeudellistenkin kansallisten viranomaisten edessä. Direktiivin 4 artikla, jossa 
säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta vaatia tietyissä olosuhteissa 
täydentäviä toimia, on salliva (jäsenvaltioiden ei ole pakko määrätä sellaisia toimia) 
12 Täydellinen taulukko täytäntöönpanomenetelmistä on liitteessä 1. 
8 
eikä niinollen estä 3 artiklan suoraa soveltamista. Direktiivin 3 artiklan suora 
soveltaminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, että direktiivin virheellinen 
täytäntöönpano tai soveltaminen antaa muuttajalle automaattisesti oikeuden 
harjoittaa ammmattiaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Komissio katsoo, että 
tällaisessa tapauksessa muuttajalla on oikeus saada toimivaltaiselta viranomaiselta 
tai tarvittaessa kansalliselta tuomioistuimelta päätös, joka vahvistaa hänen 
oikeutensa harjoittaa kyseistä säänneltyä ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa. 
On syytä huomauttaa, että direktiivin tiettyjen säännösten suora soveltaminen ei 
tarkoita sitä, että jäsenvaltioiden ei tarvitse panna sen säännöksiä täytäntöön 
kansallisessa lainsäädännössä13. 
v) Lisäksi komissio tutkii kaikki jäsenvaltioiden ilmoittamat 
täytäntöönpanotoimenpiteet. Kaikille 12 jäsenvaltiolle lähetettiin kesän 1994 
aikana kirjeitä, joissa esitettiin vastalauseita tai pyydettiin selvitystä joistakin 
seikoista. Joissakin tapauksissa saadut vastaukset poistivat kaikki kansallisten 
täytäntöönpanotoimien säännöstenmukaisuuteen kohdistuneet epäilykset, jossakin 
tapauksissa sen sijaan tutkimuksia jatketaan mahdollisesti rikkomusmenettelyn 
aloittamista silmällä pitäen. 
vi) Komissio on myös saanut yksityisiltä henkilöiltä joukon valituksia, jotka ovat 
paljastaneet aukkoja täytäntöönpanossa. Soveltuvissa tapauksissa on aloitettu 
rikkomusmenettely tai sellaista harkitaan14. 
vii) Täytäntöönpanolainsäädäntöä koskevan komission selvityksen ja saatujen 
valitusten perusteella on vaikea arvioida täytäntöönpanon yleistä laatua jäsenvaltio 
jäsenvaltiolta. Toisaalta jäsenvaltioiden saamien hakemusten määrä vaihtelee 
erittäin paljon. Suuret jäsenvaltiot, varsinkin ne joiden kieltä puhutaan laajalti 
muuallakin, houkuttelevat tietysti eniten muuttajia. Toisaalta niillä jäsenvaltioilla, 
jotissa sääntely on kattavampaa, on enemmän "tilaisuuksia" rikkoa direktiiviä 
vastaan. Tämä tulee selvimmin ilmi niissä jäsenvaltioissa, jotka päättivät saattaa 
säännökset kansalliseen lainsäädäntöön ammatti ammatilta. Nämä seikat huomioon 
ottaen näyttää siltä, että pohjoisissa jäsenvaltioissa (SW, SF, DK, UK, IRL, F, NL) 
on esiintynyt vähemmän ongelmia kuin eteläisissä (E, G, I ja vähemmässä määrin 
P). Saksassa on esiintynyt vakavia ongelmia yhden ammatin (opettajat) osalta, ja 
Belgiassa, jossa direktiiviä ei ole pantu täytäntöön, direktiivin säännöksiä 
sovelletaan hyvin pieneen määrään ammatteja (asianajajat ja terveydenhuolto) 
mukauttamalla aiemmin voimassa olleita kansallisia sääntöjä. 
13 Katso esimerkiksi tuomioistuimen tuomio tapauksessa C-433/93 komissio v. Saksa 11.08.1995 (jota ei 
vielä ole kertomuksessa). 
14 Yksityiskohtia selostetaan jäljempänä eri ammattialoja koskevassa selvityksessä. 
III KATSAUS DIREKTIIVIN 89/48/ETY SÄÄNNÖKSIIN 
1 ARTIKLAN A KOHTA 
i) Tämä artikla määrittelee, mitä "direktiivissä", tarkoitetaan 
'tutkintotodistuksenlla'. Tarkoituksena on määritellä pätevyyskokonaisuus 
(esimerkiksi yliopistollinen loppututkinto, ammatillinen jatkokoulutus ja 
valvottu harjoittelu), joka kansallisessa lainsäädännössä asetetaan säännellyn 
ammatin harjoittamisen edellytykseksi. 
ii) Ensimmäisen alakohdan toisen luetelmakohdan eli kohdan "yliopistossa tai 
korkeakoulussa tai muussa saman tasoisessa oppilaitoksessa"15 tulkinta on 
aiheuttanut joitakin ongelmia. Seurantaryhmälle toimitetussa asiakirjassa 
komission yksiköt ovat selventäneet, että niiden mielestä 1 artiklan a kohta 
asettaa kaikki korkean asteen oppilaitokset samalle lähtöviivalle. 
Jäsenvaltiolla ei siten oikeutta kieltäytyä tunnustamasta esimerkiksi toisesta 
jäsenvaltiosta tulevien opettajien tutkintotodistuksia sillä perusteella, että 
mämä ovat suorittaneet harjoittelunsa muussa korkean asteen oppilaitoksessa 
kuin yliopistossa, vaikka vastaanottajavaltiossa vaaditaan opettajilta 
yliopistokoulutusta ja-harjoittelua. 
iii) Sama asiakirja tekee selväksi, että keskinäisen luottamuksen periaatteen 
mukaan ja perustamissopimuksen 126 artiklan valossa kukin jäsenvaltio voi 
itse määritellä mitkä sen oppilaitoksista ovat korkean asteen oppilaitoksia16 
Tästä seuraa, että jäsenvaltiolla ei ole oikeutta arvioida kansallisin perustein, 
onko toisessa jäsenvaltiossa saatu koulutus korkean asteen koulutusta eikä 
kieltäytyä tunnustamasta sellaisia tutkintotodistuksia, joita se ei tällaisin 
perustein katso korkean asteen todistuksiksi. 
iv) Direktiivin 1 artiklan a kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään myös 
yhteisön kansalaisten kolmansissa maissa saamista tutkintotodistuksista. 
Tämä säännös merkitsi käännekohtaa yhteisön oikeudessa, mutta se ei 
komission tietojen mukaan ole aiheuttanut erityisiä ongelmia. 
Alakohtaisissa direktiiveissä17 ei tällä hetkellä säädetä mekanismeista 
kolmansissa maissa saatujen tutkintotodistusten tunnustamiseksi. 
15 Englanninkielisessä tekstissä käytetään sanontaa "vastaavan tason" (similar level) kun taas muissa 
kielitoisinnoissa käytetään sanontaa "saman tasoisessa". 
16 Katso myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio tapauksessa T-16/90 Panagiotopoulou 
v. komissio 1992 ECR II, s. 89. 
17 Lääkärit, hammaslääkärit, eläinlääkärit, yleissairaanhoidosta vastaava sairaanhoitajat, kätilöt, 
farmaseutit ja arkkitehdit. 
10 
Lausunnossaan18 komission ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston 
direktiiviksi, jolla muutetaan direktiiviä 93/16/ETY lääkäreiden vapaan 
liikkuvuuden ja tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista 
kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisen tunnustamisen 
helpottamiseksi19, parlamentti ehdotti lisättäväksi uuden johdanto-osan 
perustelukappaleen, jossa kehotetaan komissiota tutkimaan ongelmia, jotka 
liittyvät yhteisön kansalaisten kolmansissa maissa hankkimaan 
lääketieteelliseen pätevyyteen. Vaikka komissio katsoo, että ehdotettu 
direktiivi, jossa säädetään komitologiamenettelystä tiettyjen muutosten 
tekemiseksi direktiiviin 93/16/ETY, ei ole tarkoitukseen sopiva keino, se 
tunnustaa, että kolmansien maiden tutkintotodistusten tunnustamista 
koskevien säännösten puuttuminen alakohtaisista direktiiveistä voi estää 
monia Euroopan kansalaisia toteuttamasta perustamissopimuksen mukaista 
liikkumisvapauttaan. Komissio harkitsee uudelleen, voidaanko 1 artiklan a 
kohdan mekanismeja sovittaa niin, että niissä otetaan huomioon alakohtaisiin 
direktiiveihin sovellettava erilainen lainsäädäntökehys20. 
v) Direktiivin 1 artiklan a kohdan toisessa alakohdassa säädetään niin sanotusta 
vaihtoehtoisesta tiestä. Siinä rinnastetaan tutkintotodistukseen direktiivin 
tarkoituksia varten jäsenvaltiossa saatu pätevyys, jonka jäsenvaltion 
toimivaltainen viranomainen on tunnustanut ensimmäisessä alakohdassa 
tarkoitattua tutkintotodistusta vastaavan tasoiseksi ja joka antaa haltijalleen 
samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa säänneltyä ammattia. Tämä 
säännös otettiin mukaan niitä henkilöitä varten, jotka eivät ole suorittaneet 
kolmen vuoden korkean asteen kulutusta, mutta joilla on samat ammatilliset 
oikeudet antava pätevyys. 
vi) Tällaisen pätevyyden voi saada pääasiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
ja Irlannissa (toimilupaelinten ja muiden myöntämänä), mutta se on 
mahdollista myös muualla (esimerkiksi Belgiassa sen voi myöntää "Jury 
central") ja tällaisen pätevyyden hankkiminen on mahdollista rinnan 
tavanomaisen tutkintotien kanssa. Komission mielipide, jonka johdosta 
seurantaryhmässä on keskustelin pitkään, on kuitenkin, että 1 artiklan a 
kohdan toista alakohtaa voidaan soveltaa myös aikaisempaan 
"vaihtoehtoiseen tiehen", joka on sittemmin korvattu ensimmäisen alakohdan 
tarkoittamalla tutkintotodistukseen johtavalla koulutuksella. Tavallisesti, kun 
jäsenvaltio uudistaa säänneltyyn ammattiin johtavaa koulutusta, se ryhtyy 
myös toimenpiteisiin taatakseen ammatin senhetkisten harjoittajien ja 
aikaisemman koulutustien jo valinneiden oikeudet (säännökset niin sanotuista 
18 PE.211.189, 26.4.1995. 
19 KOM (94)626 lopullinen. 
20 Katso vastaus kirjalliseen kysymykseen N:o 2866/93-EYVL N.o C 300 , 27.10.1994. 
// 
saavutetuista oikeuksista). Silloin, kun 1 artiklan a kohdan ulkopuolelle jäävä 
koulutus korvataan artiklan ensimmäisen alakohdan tarkoittamaan 
tutkintotodistukseen johtavalla koulutuksella, ovat "vanhan" pätevyyden 
haltijat komission mielestä oikeutettuja hyödyntämään toista alakohtaa 
edellyttäen, että kansallisessa lainsäädännössä nimenomisesti tunnustetaan 
heidän koulutuksensa vastaavan tasoiseksi uuden "tutkintotodistuksen" 
kanssa ja annetaan heille samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa 
kyseistä ammattia (sama ammattinimike, sama tehtäväkenttä, ja niin 
edelleen). Näiden saavutettujen oikeuksien myöntämiselle voidaan 
kansallisessa lainsäädännössä, luonnollisesti, asettaa lisäehtoja (esimerkiksi 
tietty määrä ammattikokemusta tai lisäkoulutusta tai ammattitaidon testaus). 
vii) Tämän 1 artiklan a kohdan toisen alakohdan tulkinnan perusteella komissio 
sääti direktiivissä 94/38/ETY21 kahden italialaisen kurssin (nimittäin 
kirjanpitäjän ("ragioneri") ja kirjanpitoasiantuntijan ("periti commerciali") 
kurssien) poistamisesta direktiivin 92/51 ETY liitteestä C. Koulutuksen 
muutokset Italiassa olivat tuoneet uudet kurssit direktiivin 89/48/ETY 1 
artiklan a kohdan ensimmäisen alakohdan piiriin ja "vanhan" pätevyyden 
haltijat, jotka aiemmin olivat direktiivin 92/5 l/ETY piirissä, saivat 1 artiklan 
a kohdan toisen alakohdan perusteella saman kohtelun kuin uudet ammattiin 
tulevat henkilöt. 
1 ARTIKLAN B KOHTA 
i) Direktiivin 1 artiklan b kohdassa määritellään vastaanottava jäsenvaltio. 
Tämä on aiheuttanut harvoja käytännön ongelmia. Siitä huolimatta on 
korostettava, että jäsenvaltion A kansalainen, joka on saanut 
tutkintotodistuksensa jäsenvaltiossa B, voi vedota direktiiviin 89/48/ETY 
hakiessaan tunnustamista jäsenvaltiossa A22. 
ii) Eräs tapaus, jota komissio on tutkinut ja joka on saatettu seurantaryhmän 
tietoon on fysioterapeutin koulutus, jonka kokonaiskestoaika on neljä vuotta, 
josta ajusta kaksi ensimmäistä vuotta suoritetaan Kreikassa ja kaksi viimeistä 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja koulutus päättyy brittiläisen yliopiston 
loppututkintoon. Jos Yhdistyneen kuningaskunnan toimivaltaiset 
viranomaiset hyväksyvät tämän tutkinnon fysioterapeutin säännelltyyn 
ammattiin pääsemiseksi23, ei komission mielestä ole syytä olla katsomatta 
pätevyyttä 1 artiklan a kohdan tarkoittamaksi "tutkintotodistukseksi". Tämän 
21 EYVL N:o L 217, 23.08.1994, s. 8, katso seitsemäs perustelukappale. 
22 Tämä on vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön perustuvaa oikeutta. Katso uusin tuomioistuimen tuomio 
tapauksessa C-19/92 Kraus. 1993 ECR 1-1663. 
23 Komission tietojen mukaan hyväksymistä harkitaan vielä. 
12 
tutkintotodistuksen haltija voi siten vedota direktiiviin Kreikassa, 
"vastaanottavassa jäsenvaltiossa", jos hän haluaisi palata sinne harjoittamaan 
ammattiaan. 
1 ARTIKLAN C JA D KOHDAT 
i) Nämä säännökset, jotka määrittelevät käsitteet 'säännelty ammatti' ja 
'säännelty ammattitoiminta', ovat aiheuttaneet vähemmän ongelmia kuin 
osattiin odottaa. 
ii) Yksi kysymys liittyy ensimmäisen alakohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan 
eli toiminnan harjoittamiseen ammattinimikkeellä . 
Joissakin maissa on olemassa yleinen nimitys insinööreille (Belgiassa ja 
Alankomaissa "Ing" tai "Ir" insinööriluokan mukaan ja Ranskassa "ingénieur 
civil diplômé de", jota seuraa akateemisen tutkintotodistuksen antaneen 
laitoksen nimi). Nämä jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet olevansa sitä mieltä, että 
insinöörin ammatti ei ole säännelty ammatti direktiivin tarkoittamalla tavalla. 
Tämä on yksi niistä seikoista, joita komissio harkitsee tarkastellessaan 
täytäntöönpanotoimia. 
iii) loinen esiin tullut ongelma on kysymys siitä, onko julkishallinto direktiivin 
tarkoittamaa säänneltyä ammattitoimintaa. Tätä käsitellään jäljempänä 
tarkasteltaessa direktiivin soveltamista erityisammatteihin. 
iv) Direktiivin 1 artiklan d kohdan toinen alakohta säädettiin pääasiassa 
Yhdistyneen kuningaskunnan tilannetta varten, sillä siellä monia ammatteja 
sääntelevät yksityiset yhdistykset (Yhdistyneessä kuningaskunnassa 
toimilupaelimet). Säännös ei ole aiheuttannut erityisiä ongelmia, joskaan 
liitteessä A annettu suuntaa antava luettelo ei ole enää täysin ajan tasalla. 
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ottaneet tehtäväkseen sen 
päivittämisen kun tarvittavat muutokset kansallisiin säädöksiin on tehty. 
1 ARTIKLAN F KOHTA 
i) Sopeutumisaika on aiheuttanut harvoja vaikeuksia. Jäsenvaltioiden 11 
artiklan nojalla toimittamien tilastojen mukaan sopeutumisaikaa ovat 
käyttäneet terveydenhuoltoalan muuttajat (fysioterapeutit, puheterapeutit, 
toimintaterapeutit, optikot, psykologit25), opettajat26, insinöörit27, 
asianajajat28, urkurit29 ja papit30. 
24 Direktiivin 1 artiklan d kohdan tämän osan tulkinta on esillä ennakkoratkaisumenettelyssä tapauksessa 
C-164/94 Aranitis, jonka käsittely on vielä kesken yhteisön tuomioistuimessa. 
25 L, F, E, UK, NL. 
13 
ii) Toimivaltaisen viranomaisen on määrättävä yksityiskohtaiset 
sopeutumisaikaa koskevat säännöt31. Ne vaihtelevat maittain. Joissakin 
tapauksissa muuttaja voi itse valita valvojansa sillä edellytyksellä, että 
toimivaltainen viranomainen tämän hyväksyy; joissakin maissa muuttajan on 
suoritettava sopeutumisaika hyväksytyssä keskuksessa. Kaikissa tapauksissa 
sopeutumisajan toiminta järjestetään muuttajan yksilöllisten tarpeiden 
mukaan ja joissakin tapauksissa (esimerkiksi terveydenhuollon ammateissa 
Ranskassa) toimivaltainen viranomainen antaa hyvin tarkat ohjeet niistä 
alueista, joilla muuttajan on hankittava kokemusta. Useimmissa 
yhteensovittamisesta vastaavien henkilöiden raportoimissa tapauksissa 
sopeutumisaika on ollut huomattavasti sallittua enimmäisaikaa (3 vuotta, 
vertaa 4 artiklan 1 kohdan b alakohta) lyhyempi, monissa tapauksissa vain 
muutaman viikon mittainen. 
iii) Kaikissa yhteensovittamisesta vastaavien henkilöiden raportoimissa 
tapauksissa valvoja on antanut kirjallisen arvioinnin joko suoraan 
toimivaltaiselle viranomaiselle tai muuttajalle toimitettavaksi toimivaltaiselle 
viranomaiselle. Kaikki yhteensovittajat ovat ilmoittaneet myönteisestä 
suhtautumisesta sellaisiin muuttajiin, jotka eivät ole kyenneet suorittamaan 
sopeutumisaikaa loppuun tyydyttävästi. Heille on annettu mahdollisuus 
jatkoaikaan tai toiseen sopeutumisaikaan. Epäonnistumisia on kuitenkin 
raportoitu erittäin vähän. 
iv) Yksi erityisongelma on tullut esille vetoomuksessa puheterapeutin 
tutkintotodistuksen tunnustamisesta Ranskassa32 Kun 
täydentämismekanismia sovelletaan muuttajiin, jotka hakevat tunnustamista 
terveydenhuoltoalalla, Ranskan viranomaiset vaativat, että sopeutumisaika 
suoritetaan hyväksytyssä keskuksessa. Kyseisen henkilön tehdessä 
vetoomuksensa Ranskassa oli vain neljä tällaista keskusta, eikä mikään niistä 
ollut lähellä hänen kotiaan. 
26 L, D, UKJRL. 
27 UK, IT 
28 UK (Pohjois-lrlanti), DK. 
29 DK. 
30 S. 
31 Luxemburgin viranomaiset ovat kuitenkin tuoneet esille, että terveydenhuoltoalalla on ollut vaikeuksia 
sopeutumisajan järjestämisessä esimerkiksi palkkioiden, ammattivastuun ja valvojien löytämisen 
osalta. 
32 Vetoomus N:o 718/92, 
14 
Komissio harkitsi väitettä, että tällainen järjestely olisi syrjivä, koska 
Ranskassa on paljon enemmän puheterapiakoulutusta antavia laitoksia. 
Komissio päätui kuitenkin siihen tulokseen, että Ranskan järjestelmä ei ollut 
syrjivä (koska kotijäsenvaltiossaan ammattiin opiskelevien ja 
sopeutumisaikaansa suorittavien tilanne on asiallisesti erilainen) eikä 
rikkonut direktiiviä vastaan. Ranskan viranomaisten osoittamat voimavarat 
olivat riittävät suhteessa sopeutumisaikojcn tarpeeseen (sillä hetkellä 
Ranskan viranomaisille oli tehty lisäksi vain yksi tunnustamishakemus) ja 
voimavaroja oli mahdollista tarkistaa tarpeen mukaan. Tämä yksittäinen 
tapaus ratkesi, kun Ranskan viranomaiset suostuivat hyväksymään anojan 
kotia lähempänä olevan laitoksen sopeutumisajan suorittamista varten. 
1 ARTIKLAN G KOHTA 
i) Komission mielestä sekä kelpoisuuskokeen että sopeutumisajan tarkoituksena 
on arvioida muuttajan kykyä sopeutua uuteen ammatilliseen ympäristöön. 
Näin ollen kelpoisuuskokeen on 1 artiklan g kohdan mukaisesti arvioitava33 
muuttajan tiedot niissä aiheissa, jotka eivät sisälly hänen 
alkuperäiseenkoulutukseensa. 
ii) Kelpoisuuskokeita ovat suorittaneet sellaiset muuttajat, jotka ovat hakeneet 
tunnustamista toimiakseen asianajajina34, tilintarkastajina/kirjanpitäjinä35, 
insinööreinä36, ympäristöterveystarkastajina37, tekstiiliteknologeina38, 
terveydenhuoltoalalla39, pappeina40, opettajina41 ja metsänhoitajina42. 
33 Kelpoisuuskokeen aiheet on otettava toimivaltainen viranomaisten laatimasta luettelosta, jossa on 
lueteltu hakijan tutkintotodistuksesta puuttuvat aiheet. 
34 Kaikissa jäsenvaltioissa paitsi P, DK, E, B, NL. 
35 UK, P, LUX, D. 
36 UK. 
37 UK. 
38 UK. 
39 UK, D, F. 
40 S. 
41 UK, D. 
42 A. 
15 
iii) Tutkittuaan direktiivin täytäntöönpanoa43 komissio esitti useille 
jäsenvaltioille huolensa siitä, että muuttaville asianajajille kansallisissa 
säännöissä määrätyt kokeet eivät vastanneet 1 artiklan g kohdan määritelmää. 
Joissakin tapauksissa tämä johtui siitä, että säännöissä ei annettu 
mahdollisuutta vapautuksiin tietyistä aineista, eivätkä ne siten täyttäneet 1 
artiklan g kohdan toisen alakohdan säännöksiä, joiden mukaan 
kelpoisuuskokeessa on otettava huomioon kunkin yksilön jo saama koulutus. 
Joissakin tapauksissa taas kokeen pituus (j°Pa viisitoista tuntia) ja luonne 
muistuttivat vahvasti yliopistollista loppukoetta ja/tai ammattitutkintoa, 
eivätkä kokeet siten ottaneet 1 artiklan g kohdan kolmannen alakohdan 
mukaisesti huomioon sitä, että muuttaja on kotijäsenvaltiossaan täysin pätevä 
ammattihenkilö, jolla voi olla lisäksi usean vuoden työkokemus. 
Kelpoisuuskokeen soveltamisesta asianajajiin keskusteltiin 20 päivänä 
lokakuuta 1995 pidetyssä seurantaryhmän erikoiskokouksessa, johon 
osallistui kokeiden järjestämisestä ja toimittamisesta vastaavia kansallisia 
asiantuntijoita. Vaikka komissio ei ole täysin tyytyväinen sääntöihin ja tai 
kokeiden soveltamiseen joissakin tapauksissa, kokouksessa kävi kuitenkin 
ilmi, että joissakin jäsenvaltioissa kelpoisuuskoekäytäntö vaikuttaa 
vapaamielisemmättä ja näyttää ottavan muuttavien asianajajien tilanteen 
kansallisiin ehdokkaisiin verrattuna huomioon paremmin kuin asiaan 
liittyvissä säännöissä määrätään. Kun komission kaikille asianomaisille 
jäsenvaltioille lähettämiin kirjeisiin on saatu vastaukset ja ne on analysoitu, 
komissio päättää, onko tarpeen käynnistää rikkomusmenettelyjä. 
iv) Asianaj ajaen kelpoisuuskokeiden läpäisy määrät antavat jonkinlaisen kuvan 
siitä, millaisen esteen kokeet muodostavat muuttajalle, vaikka jäljempänä 
esitettyihin lukuihin44 on suhtauduttava varauksin, kun otetaan huomioon 
jäsenvaltioiden erilainen tilanne45. Ranskassa 40 hakijasta 25 läpäisi kokeen, 
heistä 22 ensimmäisellä kerralla; Saksassa 73 muuttavasta asianajajasta 
kokeen läpäisi 55; Kreikassa kaikki 7 kokeen suorittanutta yhteisöstä tullutta 
43 Vertaa toinen kappale (iv) edellä. 
44 Useimmissa tapauksissa luvut on otettu tilastoista, jotka esitettiin 20 päivänä lokakuuta 1995 pidetyssä 
kokouksessa, ja ne koskevat aikaa vuodesta 1991 lokakuuhun 1995. Muutoin luvut on otettu joko 
CCBE:n joulukuussa 1994 toimittamista tilastoista tai jäsenvaltioiden 11 artiklan nojalla laatimista 
kertomuksista. Niitä, joiden tutkintotodistukset hyväksyttiin ilman koetta, ei ole oettu huomioon. 
Suuri määrä suoria tunnustuksia myönnettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välillä (noin 15) 
ja Belgiasta tai Luxemburgista Ranskaan tapahtuneiden muuttojen yhteydessä. Luvuissa ei myöskään 
ole mukana sellaisia hakijoita, jotka ovat luopuneet hakemuksesta jättämällä osallistumatta kokeeseen. 
45 Joissakin jäsenvaltioissa (esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Tanskassa) voi ryhtyä 
harjoittamaan ammattia kotimaan ammattinimikkeellä, kun taas joissakin jäsenvaltioissa (esimerkiksi 
Ranskassa ja Luxemburgissa) tätä mahdollisuutta ei ole. Luxemburgissa tutkintotodistus koostuu 
toisessa jäsenvaltiossa (yleensä Belgiassa tai Ranskassa) suoritetusta hyväksytystä tutkinnosta, jota 
täydennetään kolmen kuukauden kurssilla Luxemburgin laista ja sopeutumisjaksolla. 
16 
asianajajaa pääsivät läpi; Irlannissa 7 haki oikeutta toimia barrister-
asianajajana ja heistä 6 läpäisi kokeen ensi yrittämällä ja kaikki 3 solicitor-
asianajajaksi pyrkinyttä hyväksyttiin; Italiassa kaileki 8 hakijaa läpäisi vät 
kokeen; Luxemburgissa läpi pääsi 14 hakijasta 12; Englannissa ja Walesissa 
143 muista jäsenvaltioista kuin Irlannista tulleesta hakijasta 65 läpäisi 
asianajajiksi aikoville tarkoitetun Qualified Lawyers Transfer Test -kokeen ja 
7 tapausta lähetettiin ratkaistavaksi - kaikki 17 barrister-asianajajan 
kokeeseen määrättyä hyväksyttiin; Suomessa 7 hakijasta 4 hylättiin. 
Yksin tilastojen perusteella on vaikea arvioida kuinka moni tunnustuksen 
hakijoista päättää olla osallistumatta kelpoisuuskokeeseen46 ja kuinka moni 
mahdollisista muuttajista luopuu ajatuksesta kokeen takia. 
v) Kaikissa jäsenvaltioissa hakijoille suodaan mahdollisus uusia koe kokonaan 
tai osittain. Joissakin valtioissa yritysten määrä on rajoitettu kansallisen tavan 
mukaan kahteen tai kolmeen. 
vi) Joissakin jäsenvaltioissa veloitetaan kokeeseen osallistumisesta maksu, ja 
komissio on tutkinut maksujen suuruutta. Komission mielestä tällaiset 
maksut ovat yhteisön oikeuden vastaisia jos ne ovat korkeammat kuin 
kansallisen järjestelmän vastaavat maksut, jos ne ylittävät 'toimivaltaiselle 
viranomaiselle kokeen järjestämisestä aiheutuneet todelliset kustannukset tai 
jos ne tekevät vapaan liikkuvuuden käytännössä mahdottomaksi. 
2 ARTIKLA 
i) Direktiivin 2 artikla määrittelee direktiivin soveltamisalan. Samoin kuin 
alakohtaiset direktiivit, se koskee vain yhteisön kansalaisia. Komission 
mielestä mikään ei estä kolmannen maan kansalaista, joka on saanut jonkin 
jäsenvaltion kansalaisuuden, vetoamasta direktiiviin saadakseen tunnustuksen 
sellaiselle tutkintotodistukselle, jonka hän on saanut ennen yhteisön 
kansalaisuuden saamista. 
ii) Direktiivin 2 artiklan toisen alakohdan mukaan direktiiviä ei sovelleta 
ammatteihin, joista säädetään jäsenvaltioiden tutkintotodistusten 
vastavuoroista tunnustamista koskevalla erillisellä direktiivillä. Nämä 
direktiivit ovat seuraavat: 77/452/ETY47 (yleissairaanhoidosta vastaavat 
sairaanhoitajat), 78/68648 (hammmaslääkärit), 78/1026/ETY49 (eläinlääkärit), 
46 Muista jäsenvaltioista ei ole lukuja, mutta Ranskan valtuuskunta esitti 20 päivänä lokakuuta 1995 
pidetyssä kokouksessa tilaston, jonka mukaan 78 kokeeseen hyväksytystä hakijasta vain 40 oli 
osallistunut siihen 1 päivään lokakuuta 1995 mennessä. 
47 EYVLN:oL 176 1977, s.l. 
48 EYVLN:oL233 1987, s.l. 
17 
80/154/ETY™ (kätilöt), 85/384/ETY51 (arkkitehdit), 85/433/ETY" 
(farmaseutit) ja 93/16/ETY53 (lääkärit). 
Komissio katsoo, että yleinen järjestelmä ei koske niitä tapauksia, joissa 
toiminta, jota muuttaja haluaa ryhtyä harjoittamaan vastaanottavassa 
jäsenvaltiossa, on varattu jollekin edellä mainituista ammateista. Näin ollen 
esimerkiksi osteopaatti, joka on hankkinut pätevyytensä Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, jossa osteopatia katsotaan omaksi ammatikseen, ei voisi 
vedota direktiiviin 89/48/ETY saadakseen tunnustuksen 
tutkintotodistukselleen esimerkiksi Ranskassa, jossa tämän toiminnan 
harjoittaminen on sallittu vain lääkäreille. 
Sen sijaan brittiläinen osteopaatti voi komission mielestä vedota 
perustamissopimuksen 52 artiklaan siten kuin tuomioistuin on sitä tulkinnut 
tapauksessa Vlassopoulou entamasaan tuomiossa. Tuomioistuin määräsi, että 
jäsenvaltioiden on verrattava muuttajan tutkintotodistuksen osoittamaa 
koulutusta kansallisessa lainsäädännössä vaadittavaan koulutukseen. Jos 
muuttajan tutkintotodistus vastaa vain osittain vastaanottavassa jäsenvaltiossa 
vaadittavaa, hänelle on annettava mahdollisuus osoittaa, että hän on 
hankkinut puuttuvat taidot tai pätevyyden. 
iii) Direktiivin 2 artiklan toinen alakohta on aiheuttanut ongelmia 
erikoissairaanhoitajien kohdalla. Joissakin jäsenvaltioissa (kuten 
Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Alankomaissa) erikoissairaanhoitajille 
(kuten psykiatrian tai lastentautien sairaanhoitajille) on omat kurssinsa; 
joissakin jäsenvaltioissa (kuten Saksassa ja Luxemburgissa) 
yleissairaanhoidosta vastaaviksi sairaanhoitajiksi pätevöityneet voivat 
suorittaa erikoistuneita jatko-opintoja. Näissä valtioissa 
erikoissairaanhoitajan toiminta on säänneltyä toimintaa, joka eroaa 
yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan työstä. Jotkut jäsenvaltiot 
(kuten Tanska) sääntelevät vain yhtä toimintaa, nimittäin yleissairaanhoidosta 
vastaavan sairaanhoitajan työtä. Kahden ensinmainitun ryhmän osalta 
liikkuminen jäsenvaltiosta toiseen (esimerkiksi Yhdistyneestä 
kuningaskunnasta Saksaan) on yleisen järjestelmän piirissä eikä ole 
aiheuttanut erityisiä ongelmia. 
49 EYVLN:oL362 1978, s.l. 
50 EYVLN:oL33 1980, s.l. 
51 EYVLN:oL223 1985, s. 15. 
52 EYVL N:o L 253 1985, s.37. 
53 EYVLN:oL 165 1993, s.l. 
18 
Ongelmia syntyy, kun ensimmäisen ryhmän maasta (esimerkiksi 
Yhdistyneestä kuningaskunnasta) tuleva sairaanhoitaja haluaa muuttaa 
viimeisen ryhmän jäsenvaltioon (Esimerkiksi Tanskaan). Hän ei voi vedota 
alakohtaiseen direktiiviin 77/452/ETY, koska kyseistä 
crikoistutkintotodistusta ci ole lueteltu direktiivin 3 artiklassa, eikä 
direktiiviin 89/48/ETY sen 2 artiklan toisen alakohdan takia. Tässä asemassa 
oleva henkilö voi tietenkin vedota perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklaan 
siten kuin tuomioistuin on sitä tulkinnut oikeuskäytännössään ja varsinkin 
tapauksessa Vlassopoulou antamassaan tuomiossa, jonka mukaan 
jäsenvaltioiden on verrattava muualla yhteisössä saadun ammatillisen 
pätevyyden erikoistietoja ja -taitoja niihin, joita kansallisessa lainsäädännössä 
kyseisen ammatin harjoittamiseksi vaaditaan. Komission mielestä yleinen 
järjestelmä tarjoaa kuitenkin joitakin etuja 48 ja 52 artiklan soveltamiseen 
verrattuna, pääasiassa oikeusvarmuuden osalta mutta myös siksi, että 
direktiivi 89/48/ETY säätää erityisistä täydentämismckanismeista. Tämän 
vuoksi komissio on direktiiviehdotuksessaan54 ehdottanut muutosta 2 artiklan 
toiseen alakohtaan. 
Muutos antaisi erikoissairaanhoitajalle mahdollisuuden saada tunnustus 
tapauksen mukaan joko direktiivin 89/48/ETY tai 92/51/ETY nojalla 
yleissairaanhoidosta vastaavan sairaanhoitajan ammattiin niissä maissa, joissa 
sairaanhoitajien erikoistumista ei ole säännelty lailla. 
3 ARTIKLA 
i) Direktiivin ydin on sen 3 artikla, jossa säädetään perussääntönä että henkilö, 
joka on oikeutettu harjoittamaan ammattia jäsenvaltiossa, josta hän on 
peräisin, on oikeutettu saamaan tutkintotodistuksensa tunnustetuksi 
ryhtyäkseen harjoittamaan samaa ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa. 
ii) Näin esitettynä periaate näyttää selkeällä ja helpolta ymmärtää. Se korostaa, 
että yleisen järjestelmän mukainen tunnustamismenettely perustuu siihen, että 
se ammattitoiminta, jota muuttaja on pätevä harjoittamaan siinä maassa, josta 
hän tulee, on samaa kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa harjoitettava 
ammattitoiminta. Komissio on kuitenkin havainnut huolestuttavan 
suuntauksen siirtää yleiseen järjestelmään akateemisen tunnustamisen piirissä 
käytettäviä menettelytapoja. Akateemisen ja ammatillisen tutkintojen ja 
opintojen tunnustamisen yhtäläisyydet, eroavuudet ja synergiat on selostettu 
komission tiedonannossa "Communication on recognition of qualifications 
for academic and professional purposes"55 ja sen pohjalta laaditaan 
loppuraportti, joka esitellään yhteisön toimiolimillc ja jäsenvaltioille keväällä 
54 Tulossa. 
55 COM (94) 596 final. 
19 
1996. Tämä johtaa joskus koulutuksen rakenteen, sisällön ja keston liian 
tarkkaan vertailuun, minkä seurauksena tunnustamisprosessin painopisteeksi 
tulee 4 artikla (täydentämismenettelyt) 3 artiklan sijasta (muuttajan 
pätevyyden tunnustaminen sellaisenaan). Tämän takia komission yksikät ovat 
pitäessään yhteyttä kansallisiin toimivaltaisiin viranomaisiin ja ammatillisiin 
järjestöihin sekä kokouksissa ja seminaareissa korostaneet, että yleinen 
järjestelmä merkitsee uutta tapaa suhtautua ammatilliseen tunnustamiseen ja 
että 3 artikla saattaa vaatia uudenlaista ajattelutapaa. 
Jos jäsenvaltio kieltäytyy tunnustamasta tutkintotodistusta sillä perusteella, 
että ammatti johon muuttaja on pätevä ci ole "sama ammatti" kuin se, jota 
hän haluaa ryhtyä harjoittamaan, koskee kysymys periaatteessa tosiasioita ja 
voidaan ratkaista asianmukaisella tavalla vain kansallisessa tuomioistuimessa 
asiantuntijoiden avustuksella' . 
iii) Ammatillisen toiminnan tunnistaminen (jäsenvaltiossa josta muuttaja on 
peräisin ja vastaanottavassa jäsenvaltiossa) on keskeinen kysymys myös 
toisessa 3 artiklaan liittyvässä tulkintaongelmassa. Joissakin jäsenvaltioissa 
on samalla ammattialalla olemassa kaksi erillistä pätevöitymistapaa57. Tämä 
koskee monessa jäsenvaltiossa insinöörejä58 ja joissakin jäsenvaltioissa59 
kirjanpitäjiä. 
Koska sääntely näissä tapauksissa tapahtuu suojatun ammattinimikkeen 
avulla (eri tutkintotodistuksiin liittyy eri nimike), tavallisesti esille tuleva 
kysymys on, onko näihin nimikkeisiin liittyvä toiminta samaa. Jos näin on, 
maahan muuttavan on voitava valita, kumman nimikkeen mukaista 
tunnustamista hän hakee, ja maasta muuttavan on, riippumatta siitä kumpi 
tutkintotodistus hänellä on, saatava tunnustus kyseisen (yhtenäisen) ammatin 
harjoittamiseksi toisessa jäsenvaltiossa60. Akateemiset tunnustamismenettelyt 
ovat vaikuttaneet direktiivin soveltamiseen varsinkin tällä alueella. Sen 
sijaan, että olisivat tarkastelleet, mitä ammattitoimintaa muuttaja on 
56 Tämä kysymys tulee kärjistclyiinmmin esille silloin, kun ammattinimike on kummassakin 
jäsenvaltiossa sama (esimerkiksi "psychologue cliniquc'Vclinical psychologist) mutta vastaanottavan 
jäsenvaltion viranomaiset väittävät, että näiden kahden nimikkeen alla harjoitettava toiminta on niin 
erilaista, että kyseessä on kaksi eri ammattia. 
57 Joko kaksi 1 artiklan a kohdassa tarkoitettua tutkintotodistusta tai kaksi muodollista kelpoisuutta 
osoittavaa asiakirjojen yhdistelmää, jotka molemmat edellyttävät vähintään kolmen vuoden mittaista 
koulutusta yliopistossa tai korkean asteen oppilaitoksessa. 
58 Esimerkiksi "ingénieur civil" ja "ingénieur industriel" Belgiassa. 
59 Esimerkiksi "Chartered Accountant" ja "Certified Accountant" Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
60 Tietenkin 4 artiklan mukaan. 
20 
oikeutettu harjoittamaan kotijäsenvaltiossaan, toimivaltaiset viranomaiset 
ovat olleet taipuvaisia arvioimaan koulutuksen tasoa ja laatua sen keston ja 
muuttajan oppilaitoksen luonteen (yliopisto/muu korkean asteen oppilaitos) 
mukaan. 
iv) Direktiivin 3 artiklan b kohta määrittelee käsitteen 'yksi tai useampi 
muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja'. Tätä termiä käytetään viitattaessa 
pätevyyteen, joka on hankittu sellaisessa jäsenvaltiossa, jossa kyseistä 
ammattia ei säännellä. Se vastaa siten 1 artiklan a kohdassa tarkoitettua 
tutkintotodistuksen käsitettä. 
v) Käsitteen 'yksi tai useampi muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja' 
määritelmä sisältyy 3 artiklan b kohdan kolmeen luetelmakohtaan, jotka 
vastaavat 1 artiklan a kohdan kolmea tutkintotodistuksen määrittelevää 
luetelmakohtaa. 
• Toisessa luetelmakohdassa säädetään, että muodollista pätevyyttä 
osoittavan asiakirjan on osoitettava, että sen haltija on suorittanut 
vähintään kolmivuotisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen ja tarvittaessa 
keskiasteen opintojen lisäksi vaadittavan ammattiin perehdyttävän 
koulutuksen. Sanan 'vaadittavan' on 3 artiklan b kohdan tarkoittamassa 
merkityksessä katsottava tarkoittavan "muodollista pätevyyttä 
osoittavien asiakirjojen myöntämistä koskevissa säännöissä vaadittavan". 
Näin on silloin, kun muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja 
myönnetään henkilön saatettua päätökseen kurssin, jota täydentää 
ammattiin perehdyttävä koulutus tai harjoittelu, jonka rakenne ja taso on 
määritelty jäsenvaltion laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa 
määräyksissä taikka jota valvoo tai jonka hyväksyy tarkoitusta varten 
nimetty viranomainen. 
• Kolmas luetelmakohta poikkeaa selvimmin 1 artiklan a kohdan tekstistä, 
jossa säädetään, että tutkintotodistuksen on osoitettava, että sen haltijalla 
on ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai 
harjoittaa sitä. Säännöksen sanamuoto viittaa siihen, että opiskeltujen 
aineiden ja sen ammattitoiminnan välillä, jota muuttaja on harjoittanut 
kotijäsenvaltiossaan, on oltava jokin asiallinen yhteys. Koska ryhtyminen 
ammattitoimintaan ja sen ammatin harjoittaminen ei kotijäsenvaltiossa 
kuitenkaan ole säänneltyä, voi yhteys muodollista koulutusta osoittavan 
asiakirjan ja ammattitoiminnan välillä olla hämärämpi kuin sellaisen 
tutkintotodistuksen kohdalla, joka oikeuttaa säänneltyyn ammattiin. 
vi) Muodollista pätevyyttä osoittavan asiakirjan määritelmään on syytä tehdä 
vielä kaksi muuta huomautusta. Ensinnäkin muodollista pätevyyttä osoittavan 
asiakirjan myöntämiseen johtanut koulutus on pitänyt saada 
kokonaisuudessaan yhteisön sisällä. Direktiivin 3 artiklan b kohdassa ei ole 
samanlaista säännöstä kuin 1 artiklan a kohdassa, jonka mukaan koulutus voi 
21 
olla suoritettu pääosin yhteisössä (mutta osin kolmannessa maassa), ja 
tutkintotodistus voi olla kolmannen maan antama, jos muuttajan 
kotijäsenvaltio on sen hyväksynyt ja hakijalla on lisäksi kolmen vuoden 
ammattikokemus. Direktiivi ei koske henkilöitä, joilla on kolmannen maan 
antama muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja tai asiakirja, joka on 
annettu yhteisössä mutta jonka mukaan koulutus on saatu pääosin yhteisön 
ulkopuolella (katso kuitenkin neuvoston suositusta, joka koskee 
jäsenvaltioiden kansalaisia, joilla on kolmannessa maassa saatu 
tutkintotodistus, ja jonka teksti on virallisessa lehdessä heti direktiivin 
jälkeen). 
vii) Toiseksi, vaikka sekä 1 artiklan a kohdassa että 3 artiklan b kohdassa 
säädetään "vaihtoehtoisista teistä", ovat tunnustamisen ehdot erilaiset. 
"Vaihtoehtoista tietä" saatu pätevyys on rinnastettava tutkintotodistukseen, 
jos sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on tunnustanut 
sen vastaavan tasoiseksi ja jos se antaa samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan 
säänneltyä ammattia ja harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa (1 artiklan a 
kohta). "Vaihtoehtoista tietä" saatu pätevyys on rinnastettava muodollista 
pätevyyttä osoittavaan asiakirjaan, jos sen myöntänyt jäsenvaltio on 
tunnustanut sen vastaavan tasoiseksi ja muille jäsenvaltioille ja komissiolle 
on ilmoitettu tunnustamisesta61. 
viii) Direktiivin 3 artiklan b kohdassa viitataan jäsenvaltioon, joka ei sääntele 
ammattia "/ artiklan c alakohdassa ja 1 artiklan d alakohdan ensimmäisessä 
alakohdassa tarkoitetulla tavalla". 'Säännelty ammatti' määritellään 1 
artiklan e kohdassa ja 'säännelty ammattitoiminta' 1 artiklan d kohdassa. 
Sanamuodon tarkoituksena on ehkäistä mahdollisia ongelmia Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, jossa sama ammattitoiminta voi eäissä tapauksissa 
(esimerkiksi kiinteistönvälitys) kuulua kahden ammatillisen järjestön piiriin. 
Toinen näistä järjestöistä on direktiivin 89/48/ETY liitteessä mainittu 
toimilupaelin (Royal Institution of Chartered Surveyors), ja 1 artiklan d 
kohdan toisen alakohdan mukaisesti toiminta katsotaan direktiivin 
tarkoittamaksi säännellyksi toiminnaksi. Oli kuitenkin tarpeellista varmistaa, 
että toisen järjestön (Institute of Valuers) jäseniä kohdellaan kuten sellaisesta 
jäsenvaltiosta tulijoita, jossa ammattia ei säännellä, ja että he voivat vedota 3 
artiklan b kohtaan edellyttäen, että heidän pätevyytensä voidaan katsoa 
sisältyvän "muodollista pätevyyttä osoittavan asiakirjan" määritelmään. 
Seurauksena on, että 3 artiklan a kohta koskee toimilupaelimen jäseniä, joilla 
on sen antama tutkintotodistus ja 3 artiklan b kohta koskee niitä, jotka 
harjoittavat samaa ammattitoimintaa ja joilla on muodollista pätevyyttä 
61 Komissio on saanut Ranskan viranomaisilta ilmoituksen ranskalaisiin korkean asteen 
tutkintotodistuksiin liittyviä vaihtoehtoisia teitä koskevasta laista Loi n° 92-672, 20.07.92 ja 
asetuksesta Décret n° 93/538, 27.03.93. 
22 
osoittava asiakirja ja jotka kuuluvat muuhun järjestöön kuin 
toimilupaelimeen. 
ix) Tunnustuksen saadakseen muuttajan, joka muuttaa kyseistä ammattia 
sääntelemättömästä jäsenvaltiosta sitä sääntelevään, on muodollista 
pätevyyttä osoittavan asiakirjan lisäksi osoitettava, että hän "on viimeksi 
kuluneen 10 vuoden aikana harjoittanut kyseistä ammattia päätoimisesti kaksi 
vuotta". Ammattikokemus määrittelee siten laillisen määritelmän puuttuessa 
sen ammatin, jota muuttaja on harjoittanut siinä jäsenvaltiossa, josta hän on 
peräisin. 
x) Tunnustuksen saadakseen muuttajan on, kuten myös 3 artiklan a kohdan 
mukaan, todistettava, että hän on kotijäsenvaltiossaan harjoittanut samaa 
ammattia, jota hän nyt haluaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. 
Ammatin tunnistamisen vaikeus tulee esille tässä vaiheessa, jos ammatti ei 
ole säännelty kotijäsenvaltiossa direktiivin tarkoittamalla tavalla62. Kysymys 
on ennen kaikkea tosiasioista (mitä toimintaa muuttaja tosiasiallisesti harjoitti 
noiden kahden vuoden aikana?) ja on pidettävä mielessä, että ammattiin 
kuuluva toiminta väistämättä vaihtelee jäsenvaltioiden välillä (vaikka 
ammatti olisi säännelty). Komissio on esittänyt, että seuraavassa luetellut 
seikat voivat helpottaa sen ammatin tunnistamisessa, jota muuttaja on 
harjoittanut kotijäsenvaltiossaan. 
• Ryhtyminen harjoittamaan ammattia ja ammatin harjoittaminen voi 
muuttajan kotijäsenvaltiossa olla muidenkin sääntöjen kuin 
tutkintotodistuksen saamisen alaista (esimerkiksi todisteet taloudellisesta 
asemasta tai hyvästä maineesta). Tällaisessa tapauksessa ammatti ei ole 
"säännelty" direktiivissä tarkoitetulla tavalla, mutta kansallisissa 
säännöissä voidaan kuitenkin määritellä ammattitoiminnan laajuus 
(vertaa esimerkiksi pörssivälittäjät, rahoitusneuvojat). 
• Jäsenyys sellaisessa ammatillisessa järjestössä, jonka säännöissä 
viitataan jäsenten harjoittamaan ammattitoimintaan. 
• Sellaisen säännellyn koulutuksen olemassaolo, joka on suunniteltu tietyn 
ammatin tarpeita varten. 
xi) Muutamat jäsenvaltiot, varsinkin sellaiset, jotka sääntelevät vain hyvin 
harvoja ammatteja, ovat sitä mieltä, että vaatimus kahden vuoden 
ammattikokemuksesta on niille epäedullinen. Direktiivin 3 artiklan b kohta 
estää nuoria sääntelemättömien ammattien harjoittajia muuttamasta sellaiseen 
62 Samanlainen ongelma voi syntyä 3 artiklan a kohdan suhteen, jos ammattia muuttajan 
kotijäsenvaltiossa säännellään vain suojatulla nimikkeellä. Tällöin on tarpeen varmistua siitä, että 
nimikkeen alla harjoitettava toiminta vastaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa säänneltyä toimintaa. 
23 
jäsenvaltioon, joka sääntelee kyseistä ammattia, ennen kuin he ovat 
hankkineet vaaditun ammatti kokemuksen. Tämä puolestaan aiheuttaa 
kansallisille viranomaisille paineita ryhtyä sääntelemään ammatteja, jotka 
tällä hetkellä ovat kaikille avoimia. Jos jäsenvaltiot antavat periksi näille 
paineille, direktiivistä aiheutuisi, ristiriitaista kyllä, uusia esteitä vapaalle 
, liikkumiselle. Yksi mahdollinen ratkaisu tähän ongelmaan olisi, että 
direktiivin 92/51/ETY 1 artiklan g kohdassa tarkoitettu säännellyn 
koulutuksen käsite siirretään direktiiviin 89/48/ETY. Säännellyllä 
koulutuksella tarkoitetaan "koulutusta, joka on erityisesti suunnattu tietyn 
ammatin harjoittamiseen ja käsittää koulutuksen, jota tarvittaessa 
täydennetään ammattiin perehdyttävällä koulutuksella tai harjoittelulla tai 
työelämään tutustumisella ja jonka rakenteesta ja tasosta määrätään luon 
jäsenvaltion laeissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä tai jota 
valvoo tai jonka hyväksyy tätä varten asetettu viranomainen". Kun direktiivin 
92/5 l/ETY piiriin kuuluva muuttaja tulee sellaisesta jäsenvaltiosta, jossa 
kyseistä ammattitoimintaa ei säännellä, mutta hänellä on säännellystä 
koulutuksesta saatu tutkintotodistus, hänet vapautetaan ammattikokemuksen 
vaatimuksesta. 
4 ARTIKLA 
i) Direktiivin 4 artiklan 1 kohta sisältää säännöt niin sanotuista 
"täydentämismekanismeista", joita ovat ammattikokemuksen hankkiminen, 
sopeutumisaika ja kelpoisuuskoe. 
ii) Koulutuksen keston eroja käsitellään 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa. 
Vaikka jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet tämän mahdollisuuden 
täytäntöönpanolainsäädäntöönsä, säännöstä sovelletaan Luxemburgia 
lukuunottamatta hyvin harvoin. Tämä johtuu todennäköisesti siitä, että 4 
artiklan 2 kohta kieltää jäsenvaltioita soveltamasta 1 kohdan a ja b kohtaa 
kasautuvasti, e_H ne eivät voi vaatia sekä ammattikokemusta että 
kelpoisuuskoetta tai sopeutumisaikaa. 
iii)63 Lukuunottamatta niinsanottuja "lakimiesammatteja" (asianajajia, 
patenttiasiamiehiä, kirjanpitäjiä), jäsenvaltioiden toimittamat tilastot 
osoittavat, että täydentämisvaatimusten asettaminen on, niin kuin oikein 
onkin, poikkeus yleisestä säännöstä. Tilastot osoittavat myös, että muuttajat 
pitävät sopeutumisaikaa selvästi kelpoisuuskoetta parempana, jos heillä on 
valintamahdollisuus. 
iv) Muuttajalle ei anneta mahdollisuutta valita kelpoisuuskokeen ja 
sopeutumisajan välillä jos 
63 Muita huomautuksia kelpoisuuskokeesta ja sopeutumisajasta on esitetty edellä 1 artiklan f ja g kohtaan 
liittyvissä kommenteissa. 
24 
• ammatin harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa 
tuntemusta ja kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai 
avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa; 
• jäsenvaltio on saanut ammatin osalta 10 artiklassa tarkoitetun 
poikkeusluvan (yhtään sellaista poikkeusta ei ole myönnetty64). 
v) Jäsenvaltiot ovat tulkinneet ensimmäisen poikkeuksen tarkoittavan 
asianajajia, tuomareita ja muita oikeuslaitoksen jäseniä, lainopillisen 
pätevyyden saaneita virkamiehiä, patenttiasiamiehiä, veroneuvojia, 
tilintarkastajia ja kirjanpitäjiä (jäsenvaltiot ovat lähes kaikissa tapauksissa 
valinneet kelpoisuuskokeen65). Täytäntöönpanotoimenpiteitä tarkastellessaan 
komission yksikst ovat esittäneet epäilyksen siitä, täyttävätkö eräät 
kansalliset kirjanpitoammatit 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan viimeisessä 
alakohdassa säädetyt kriteerit. Jos jäsenvaltioiden vastaukset eivät häivytä 
näitä epäilyksiä, voidaan soveltuvissa tapauksissa käyttää 169 artiklan 
mukaisia menettelyjä. 
vi) Vaikka 4 artiklan 1 kohta sallii jäsenvaltioiden vaatia täydentämistä silloin, 
kun muuttajan koulutuksen sisältämät aineet eroavat merkittävästi 
vastaanottavassa jäsenvaltiossa vaadittavaan tutkintotodistukseen sisältyvästä 
koulutuksesta, komissio katsoo, että tätä säännöstä tulisi tulkita 
tuomioistuimen perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan tulkintaa koskevan 
oikeukäytännön ja erityisesti Vlassopoulou tapauksessa annetun tuomion 
valossa. Tämä edellyttää, että jäsenvaltiot harkitsevat riittävätkö 
vastaanottavassa jäsenvaltiossa opiskelun tai työkokemuksen kautta hankitut 
tiedot osoitukseksi puuttuvien tietojen hallitsemisesta. Komission mielestä66 
tällainen "tutkinnonjälkeinen" opiskelu tai työkokemus, olipa se hankittu 
vastaanottavassa jäsenvaltiossa, muuttajan kotijäsenvaltiossa tai kolmannessa 
valtiossa, voi vähentää tarvetta käyttää täydentämismekanismeja tai poistaa 
sen kokonaan. 
vii) Direktiivin 8 artikla edellyttää, että kaikki hakijan tunnustamispyyntöä 
koskevat päätökset on perusteltava. Komissio on huolissaan siitä, että jotkut 
toimivaltaiset viranomaiset perustelevat täydentämisvaatimuksiaan 
"merkittävilä eroilla" niitä sen enempää yksilöimättä. 
64 Katso jäljempänä 10 artiklaa koskevat kommentit. 
65 Ainoa poikkeus näyttää olevan Tanska, joissa muuttavilta asianajajilta on toistaiseksi vaadittu 
sopeutumisaikaa. 
66 Vertaa vastaus kirjalliseen kysymykseen 2790/93, EYVL C 268, 06.09.1994, s. 19. 
25 
5 ARTIKLA 
Tämä säännös on jonkinlainen kuriositeetti. Se kehottaa jäsenvaltioita tarjoamaan 
sellaisille hakijoille, joilla ei vielä ole 1 artiklan a kohdassa tarkoitettua 
"tutkintotodistusta", mahdollisuuden suorittaa osa ammattiin perehdyttävästä 
koulutuksesta ja ammatillisesta harjoittelusta pätevän ammatinharjoittajan 
avustuksella vastaanottavassa jäsenvaltiossa, mutta ei aseta laillisia velvoitteita. 
Harvat jäsenvaltiot ovat saattaneet 5 artiklan säännökset kansalliseen 
lainsäädäntöön, mutta sitä sovelletaan opettajiin Suomessa. Säännöksen ansio 
lienee kuitenkin siinä, että se kiinnittää jäsenvaltioiden huomion mahdollisuuteen 
mennä direktiivin kirjaimellisten ehtojen yli tässä nimenomaisessa tapauksessa. 
6 ARTIKLA 
Direktiivin 6 artikla sisältää vakiosäännökset, jotka liittyvät hyvän maineen, 
taloudellisen aseman ja henkisen ja fyysisen terveyden todistamiseen. Sen 
soveltamisessa ei ole ilmennyt erityisiä ongelmia. Komission "ehdotetussa 
direktiivissä" esitetään kuitenkin 6 artiklan täydentämistä kahdella uudella 
kohdalla. Ensimmäisessä säädettäisiin, että pankkien muuttajan kotijäsenvaltiossa 
antamat todistukset taloudellisesta asemasta rinnastetaan vastaanottavan 
jäsenvaltion alueella annettuihin67 Toisessa kohdassa, jonka esikuvana on 
arkkitehtejä koskevan direktiivin samankattainen säännös68, säädettäisiin sellaisten 
vakuutustodistusten hyväksymisestä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jotka on 
antanut vakuutusyhtiö siinä valtiossa, josta muuttaja on peräisin. 
7 ARTIKLA 
Tämä säännös koskee muuttajan oikeutta käyttää ammattinimikettä tai akateemista 
oppiarvoa. Muuttajalla on oikeus käyttää vastaanottavan jäsenvaltion 
amattinimikettä (7 artiklan 1 kohta) ja jatkaa oman akateemisen oppiarvonsa 
käyttöä (7 artiklan 2 kohta). On tärkeätä huomata, että 7 artiklan 2 kohta koskee 
vain sellaisia tapauksia, joissa muuttaja on saanut tunnustuksen direktiivin 
mukaisesti, eikä se anna riippumatonta oikeutta käyttää akateemista oppiarvoa69. 
Direktiivin 7 artiklan 3 kohdassa on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin 
toimilupaelimiä koskeva erityissovellus näistä säännöistä. 
67 Tämä säännös vastaa monessa vapauttamisdirektiivissä olevia säänöksiä, esimerkiksi direktiivissä 
77/92/ETY (vakuutusasiamiehet), EYVL N:o 26, 21.01.1977, s. 15. 
68 Direktiivi 85/384/ETY, EYVL N:o L 223, 21.08.1985, s. 15. 
69 Tältä osin katso tuomioistuimen tuomio tapauksessa Kraus. 
26 
8 ARTIKLA 
i) Direktiivin 8 artiklan I kohdassa säädetään, että jäsenvaltion on hyväksyttävä 
todisteeksi 3 ja 4 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttymisestä siinä 
jäsenvaltiossa annetut todistukset ja asiakirjat, josta muuttaja on peräisin. 
Käytännössä vastaanottavat jäsenvaltiot vaativat tutkintotodistuksen ja 6 
artiklassa tarkoitettujen asiakirjojen lisäksi oikeutetusti todisteita muuttajan 
kansalaisuudesta. 
Lisäksi muuttajia pyydetään usein toimittamaan tietoja koulutuksestaan. 
Vaikka tällainen vaatimus voi olla oikeutettu, jotta toimivaltainen 
viranomainen voi arvioida tarvitaanko täydentämismekanismeja, se ei saa 
johtaa opetusohjelmien yksityiskohtaiseen vertailuun, niin kuin toisinaan 
tapahtuu akateemisessa tunnustamismenettelyssä. Lisäksi varttuneilla 
muuttajilla on joskus vaikeuksia toimittaa yksityiskohtaisia tietoja 
koulutuksesta, joka on saatu kymmenen, kaksikymmmentä tai jopa 
kolmekymmentä vuotta sitten. Komissio tutkii parhaillaan jäsenvaltioiden 
kanssa näiden vaatimien asiakirjojen laajuutta ja pyrkii yhdessä niiden kanssa 
löytämään ratkaisuja, joita voidaan soveltaa silloin, kun muuttaja ei kykene 
toimittamaan vaadittuja yksityiskohtaisia tietoja. 
ii) Italian täytäntöönpanolainsäädännössä säädetään Italian viranomaisten 
maasta muuttavalle henkilölle antamasta vahvistuksesta, jonka mukaan hänen 
ammattipätevyytensä vastaa direktiivin tarkoittamaa "tutkintotodistusta" tai 
"yhtä tai useampaa muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa". Vaikka 
komissio ei kielläkään tällaisen asiakirjan käyttökelpoisuutta, se on 
seurantaryhmässä tehnyt selväksi, että jäsenvaltiot eivät ole velvollisia 
antamaan tällaista vahvistusta eikä niillä ole oikeutta sellaista vaatia. 
Epäilykset siitä onko muuttajan esittämä todiste tutkintotodistus vai ei 
ratkaistaan komission mielestä parhaiten kahdenvälisin neuvotteluin joko 
suoraan toimivaltaisten viranomaisten välillä tai kansallisesta 
yhteensovittamisesta vastaavien henkilöiden kautta. 
iii) Komissio jatkaa myös tutkimustaan niistä muodollisuuksista, joita liittyy 
asiakirjojen esittämiseen tunnustamispyynnön tueksi. Monissa tapauksissa 
vaaditaan tutkintotodistuksista käännöksiä, ja jotkut jäsenvaltiot vaativat, että 
käännöksen on tehnyt virallinen tai hyväksytty kääntäjä. Komissio tarkkailee 
näitä vaatimuksia, sillä sen mielestä tällaisen vaatimuksen järjestelmällinen 
esittäminen ei ehkä ole perusteltua silloin, kun toimivaltaiset viranomaiset 
ovat jo tottuneet muualla yhteisössä annettuihin asiakirjoihin. 
iv) Komission mielestä jäsenvaltiolla ei ole oikeutta vaatia muuttajaa 
toimittamaan alkuperäistä tutkintotodistustaan, mutta se voi vaatia, että 
jäljennös on kansallisen käytännön mukaan todistettu oikeaksi. Komission 
yksiköt ovat valituksen johdosta tutkineet Espanjan vaatimusta, jonka 
mukaan tutkintotodistukset ja muut asiakirjat on vahvistettava 5 päivänä 
27 
lokakuuta 1961 tehdyn Haagin yleissopimuksen mukaisesti liittämällä niihin 
todistus "apostille". Komission yksiköt katsoivat, että tällainen vaatimus ei 
ole oikeutettu sisämarkkinoilla eikä varsinkaan direktiivin 89/48/ETY 
mukaan, sillä se ei ole oikeassa suhteessa tarkoitukseensa, eli asiakirjan 
aitouden vahvistamiseen. Jos asiakirjan aitoutta on syytä epäillä, voivat 
toimivaltaiset viranomaiset saada tarvittavan vahvistuksen kahdenvälisten 
yhteyksien kautta. Espanjan viranomaiset hyväksyivät tämän kannan ja 
suostuivat luopumaan vaatimuksestaan. 
v) Direktiivin 8 artiklan 2 kohta edellyttää, että jäsenvaltion on ilmoitettava 
ratkaisunsa päätöksenä neljän kuukauden kuluessa kaikkien tarpeellisten 
asiakirjojen esittämisestä. Päätös tai se, että sitä ei ole annettu, on voitava 
saattaa kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Kansallisen 
tuomioistuimen asema tunnustamistapauksissa on erittäin tärkeä: vain 
kansallinen tuomari voi päättää tosiseikkoihin liittyvistä kysymyksistä 
(esimerkiksi onko koulutuksessa eroja, jotka oikeuttavat 
täydentämisvaatimuksen), tehdä päätöksen yksittäisessä tapauksessa ja 
tarvittaessa määrätä vahingonkorvauksista. Komission yksiköiden tulkinnan 
mukaan neljän kuukauden määräaika koskee ensimmäistä päätöstä. Jos tässä 
päätöksessä esitetään täydentämisvaatimus 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan 
mukaisesti, voi tunnustamismenettely kestää huomattavasti kauemmin. 
vi) Vaikka asia voidaan saattaa kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jos 
päätöstä ei ole annettu neljän kuukauden määräajan kuluessa, komission 
yksiköt ovat huolissaan siitä, että monissa tapauksissa muuttajan hakemuksen 
käsittely vie säännönmukaisesti enemmän aikaa (valituksissa on ilmoitettu 
jopa 18 kuukauden pituisista ajoista). Jos käy ilmi, että viiveet ovat 
säännöllisiä, komissio harkitsee asian saattamista perustamissopimuksen 169 
artiklan mukaiseen käsittelyyn. 
9 ARTIKLA 
i) Direktiivin 9 artiklan 1 kohta sisältää vakiolausekeen, jossa vaaditaan 
jäsenvaltioita nimeämään ne viranomaiset, joilla on valtuudet tehdä päätöksiä 
tunnustamisesta. Monessa tapauksessa nämä viranomaiset nimetään 
kansallisessa täytäntöönpanolainsäädännössä. 
ii) Direktiivin 9 artiklan 2 kohta käsittelee toiminnan kansallisesta 
yhteensovittamisesta vastaavien henkilöiden nimettämistä ja seurantaryhmän 
tehtäviä. Yhteensovittamisesta vastaavat henkilöt ovat tärkeässä asemassa. 
Heidän muodollisena tehtävänään on varmistaa direktiivin yhdenmukainen 
soveltaminen kaikkiin sen tarkoittamiin ammatteihin, mutta käytännössä he 
toimivat myös tiedon välittäjinä komission ja kansallisten toimivaltaisten 
viranomaisten välillä. Monessa tapauksessa kansallisesta 
yhteensovittamisesta vastaavan henkilön ja komission tai kahden 
yhteensovittamisesta vastaavan henkilön välinen yhteydenpito on auttanut 
28 
ratkaisemaan direktiivin toimintaan liittyviä ongelmia. Tätä hallinnollisen 
yhteistyön verkostoa tukevat seurantaryhmän säännölliset kokoukset. Näissä 
tapaamisissa solmitut henkilökohtaiset yhteydet ovat komission mielestä 
olennaisen tärkeitä sen keskinäisen luottamuksen ilmapiirin luomisessa, jota 
järjestelmän toimivuus edellyttää. 
iii) Seurantaryhmä piti ensimmäisen kokouksensa maaliskuussa 1989 ja on nyt 
kokoontunut 29 kertaa. Vuodesta 1993 lähtien myös toista yleistä 
järjestelmää koskevan direktiivin 92/51/ETY soveltamisen 
yhteensovittamisesta vastaavat henkilöt ovat osallistuneet ryhmän työhön70 
Ryhmä käsittelee direktiivin soveltamisessa ilmenneitä ongelmia, joskus 
komission yksiköiden laatimien mietintöjen perusteella, ja vaihtaa tietoja 
direktiivin kattamista yksittäisistä ammateista (ovatko ne säänneltyjä, 
sääntelyn muoto, koulutuksen luonne ja kesto). Asioita otetaan esityslistalle 
joko komission aloitteesta tai kansallisen toiminnan yhteensovittamisesta 
vastaavan henkilön pyynnöstä. Ryhmä on kuullut myös muiden, läheisillä 
alueilla (esimerkiksi EURES-hankkeessa) toimivien komission yksiköiden 
esityksiä. Kansallisesta yhteensovittamisesta vastaavat henkilöt osallistuivat 
myös sen tilapäisen neuvoa-antavan komitean työhön, joka avusti komissiota 
akateemisen ja ammatillisen pätevyyden tunnustamista koskevan 
tiedonannon (Communication on Recognition of Qualifications for Academic 
and Professional Purposes)71 laatimisessa. 
iv) Seurantaryhmän aseman parantamiseksi komissio aikoo harkita tapoja, joilla 
sen työn tulokset voitaisiin saattaa muodollisemmalle pohjalle. Yksi 
mahdollisuus on, että seurantaryhmä antaa neuvoa-antavia lausuntoja 
direktiivin tulkinnasta tai hyväksyy menettelytapasääntöjä sen soveltamista 
varten. 
v) Kaikki jäsenvaltiot ovat nimenneet yhteysyksikön, joka vastaa direktiivin 
soveltamiseen liittyvän tiedon välittämisestä muuttajille. Joissakin 
tapauksissa (B, D, GR, F, IRL, L, SF, S) jäsenvaltiot ovat nimenneet 
yhteysyksiköksi edustajansa NARIC (National Academic Recognition 
Information Centres) -verkostossa, johon viitataan 9 artiklan 3 kohdassa. 
Muualla yhteysyksiköksi on nimetty yhteensovittamisesta vastaava henkilö 
tai joku muu. Yhteensovittamisesta vastaavien henkilöiden ja NARIC-
70 Joissakin jäsenvaltioissa (B, DK, D, IRL, I, SF, F) sama henkilö vastaa kummankin direktiivin 
yhteensovittamisesta, joskus apulaisen avustamana. Muissa jäsenvaltioissa molemmille direktiiveille 
on nimitetty eri vastuuhenkilöt. ETA:n sekakomitean päätöksen N:o 5/94 mukaisesti myös ETA-
sopimusvaltioiden (tällä hetkellä Norja, Islanti ja Lichtenstein) yhteensovittamisesta vastaavat henkilöt 
osallistuvat seurantaryhmän kokouksiin. Myös EFT An sihteeristön ja EFT An valvontaviranomaisen 
edustajat voivat osallistua. 
71 KOM (94)596 lopullinen. 
29 
verkoston kesken on järjestetty useita kokouksia, joissa on käsitelty 
direktiiviin liittyvän tiedon jakamista, ja yleisestä järjestelmästä vastaavan 
komission yksikön edustaja osallistuu muihin NARIC-kokouksiin 
kertoakseen direktiivin soveltamisesta. 
vi) Monet jäsenvaltiot ovat tuottaneet opaskirjasia yleisen järjestelmän 
soveltamisesta. Komissio on antanut konsulttien tehtäväksi laatia käsikirjan, 
joka on tarkoitettu kansallisille toimivaltaisille viranomaisille ja muille 
kummankin yleistä järjestelmää koskevan direktiivin soveltamiseen 
osallistuville asiantuntijoille. Ranskankielisen toisinnon luonnos on jo 
toimitettu yhteensovittamisesta vastaaville henkilöille ja parhaillaan sitä 
käännetään englanniksi ja saksaksi. Kun käännökset ovat valmiina, komissio 
ryhtyy toimenpiteisiin varmistaakseen, että käsikirja on kaikkien 
asianosaisten saatavilla. 
vii) Käsikirjan lisäksi konsultit laativat 12-sivuisen käyttöoppaan, jossa 
selostetaan kysymysten ja vastausten muodossa, miten yleinen järjestelmä 
toimii. Alustava toisinto oppaasta toimitetaan jo kaikille, jotka pyytävät 
komission osastoilta tietoja yleisestä järjestelmästä. Painettu toisinto on 
saatavilla piakkoin, ja sitä jaetaan jäsenvaltioissa sijaitseviin komission 
tiedotustoimistoihin, yhteysyksiköille, ammatillisille elimille ja muille 
järjestöille, jotka joutuvat vastaamaan direktiiviin liittyviin tiedusteluihin. 
10 ARTIKLA 
i) Direktiiviin 10 artiklassa säädetään poikkeusmenettelystä, jolla jäsenvaltiolle 
voidaan myöntää oikeus olla antamatta muuttajalle vapautta valita suorittaako 
hän kelpoisuuskokeen vai sopeutumisajan (vertaa 4 artiklan 1 kohdan b 
alakohdan viimeinen alakohta). 
ii) Komission ei vielä ole tarvinnut tehdä 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua 
päätöstä. Ainoa jäsenvaltiolta (Alankomailta) saatu muodollisesti 
asianmukainen anomus peruutettiin seurantaryhmässä käytyjen alustavien 
keskustelujen jälkeen72. EFTAn valvontaviranomainen teki kuitenkin 
kielteisen päätöksen Itävallan viranomaisten pyyntöön rajoittaa 
räideninöörien täydentämismenettelyn kelpoisuuskokeeseen73 Päätös tehtiin 
72 Tämä koski (i) oikeuslaitosta ja muita oikeudenkäyttöön liittyviä ammatteja, (ii) 
merenkulkuammatteja, (iii) terveydenhuollon ja turvallisuusalan asiantuntijoita, (iv) muita 
tervcydenhnollen ammatteja kuin lääkänin ammattia. Ehdotetut säännökset olisivat määränneet 
kolmelle ensimmäiselle ryhmälle kelpoisuuskokeen silloin, kun täydentämisvaatimus on perusteltu, ja 
neljännelle ryhmälle sopeutumisajan. Sovittiin, että ensimmäinen ryhmä sisältyi 4 artiklan 1 kohdan b 
alakohdassa säädettyyn, "lakimiesammatteja" koskevaan poikkeukseen. Muiden ammattien osalta 
muuttaja saa edelleen valita täydentämismenetelmän. 
73 Doc 163/94/COL. 
30 
komission ja seurantaryhmän kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen ja 
komissio puoltaa päätöstä. 
11 ARTIKLA 
i) Direktiiviin säännösten täytärtöönpanolle asetettu määräaika oli 4 päivä 
tammikuuta 1991, ja komissio on pyytänyt jäsenvaltioita toimittamaan 11 
artiklassa tarkoitetut kertomuksensa kahdelta kalenterivuodelta kerrallaan. 
Toistaiseksi kertomuksia on pyydetty vuosilta 91/92 ja 93/94. Kymmenen 
jäsenvaltiota74 on toimittanut kertomuksen ensimmäiseltä jaksolta. Ranskasta, 
Irlannista, Luxemburgista ja Belgiasta ei ole vielä saatu täydellisiä 
kertomuksia jaksolta 93/9475. 
IV KATSAUS TÄRKEIMPIIN DIREKTIIVIN 89/48/ETY KATTAMIIN AMMATTEIHIN 
TEVEYDENHUOLTO 
i) Tällä alalla direktiivi on toiminut varsin tyydyttävästi. Joitakin ongelmia on 
tullut esille, mutta ne ovat yleensä liittyneet yksittäisiin tapauksiin eivätkä ole 
aiheuttaneet yleisiä tulkintatai soveltamisvaikeuksia. Koulutuksen erot ovat 
aiheuttaneet täydentämisvaatimuksia monessa tapauksessa (käytännössä 
sopeutumisajan muodossa), mutta täydentämisvaatimusten esittäminen 
näyttää olevan vähenemässä joko sen johdosta, että kursseja sopeutetaan 
vapaaehtoisesti, tai sen johdasta, että toimivaltaiset viranomaiset eivät pidä 
täydentämistä tarpeellisena opittuaan paremmin tuntemaan muualla 
yhteisössä myönnettävät pätevyydet. 
ii) Tätä direktiiviä hyväkseen käyttävien henkilöiden lukumäärää voidaan 
verrata niiden määrään, jotka hakevat tunnustamista alakohtaisten, muita 
teveydenhuollon ammatteja koskevien direktiivien nojalla. Tunnustus 
myönnettiin tammikuun 4 päivän 1991 ja joulukuun 31 päivän 1994 välisenä 
aikana ainakin 1450 fysioterapeutille76, keskimäärin 310 henkilölle 
vuodessa77 tai 1,5 terapeutille tuhatta toimivaa fysioterapeuttia kohti78. Näitä 
74 Ei Portugali eikä Luxemburg. 
75 Silloiset ETA-sopimusmaat (A, S, SF, N, IS) toimittivat kertomuksen vuodelta 1994. 
76 Tämä luku sisältää 19 päivänä kesäkuuta 1994 voimaan tulleen direktiivin 92/51/ETY tarkoittamien 
fysioterapeuttien tunnustamisen Saksassa ja saksalaisten fysioterapeuttien tunnustamisen muualla 
yhteisössä. Se sisältää myös fysioterapeuttien tunnustamisen Ruotsissa, Itävallassa ja Suomessa 
vuonna 1994 ja näiden maiden kansalaisten tunnustamisen yhteisössä ETA-sopimuksen nojalla. 
77 Koska direktiivi pantiin monessa maassa täytäntöön, nousee vuotuinen keskiarvo tulevaisuudessa. 
78 Laskelma perustuu EY:n fysioterapeuttien pysyvän yhteyskomitean toimittamiin tietoihin toimivista 
fysioterapeuteista. 
31 
lukuja voidaan verrata alakohtaisiin direktiiveihin liittyviin vuoden 1991 
lukuihin, joiden mukaan tunnustuksia myönnettiin terveydenhuollon 
ammateissa seuraavasti: 205 farmaseutille, 1969 lääkärille (noin 1,7 tuhatta 
lääkäriä kohti), 230 eläinlääkärille, 2588 sairaanhoitajalle, 253 
hammaslääkärille (noin 1,2 tuhatta kohti) ja 87 kätilölle. 
INSINÖÖRIT 
i) Koska useimmat insinöörit ovat toimihenkilöitä ja ammattia joko ei säännellä 
lainkaan tai säännellään vain varatun ammattinimikkeen kautta80, ei 
insinöörin tutkintotodistuksen tunnustaminen ole edellytyksenä vapaalle 
liikkuvuudelle, ja direktiiviä hyväkseen käyttäneiden muuttajien lukumäärä 
antaakin vain summittaisen kuvan liikkuvuudesta tällä alalla. Vuoden 1994 
loppuun mennessä ainakin 1050 insinööriä oli saanut tunnustuksen 
tutkintotodistukselleen direktiivin 89/48/ETY mukaan. 
ii) Vaikeuksia kohtasivat pääasiassa sellaiset insinöörit, jotka muuttivat 
eteläisiin jäsenvaltioihin. Kreikassa ongelmat johtuivat 
täytäntöönpanolainsäädännön puuttumisesta ja kohdistuivat pääasiassa 
Kreikan kansalaisiin, jotka olivat saaneet koulutuksensa muualla yhteisössä. 
Espanjassa ja Italiassa viivytyksiä aiheutui siitä, että tarvittavia 
täydentämismekanismeja ei ollut toteutettu. Joitain ongelmia aiheutui myös 
edellä 3 artiklaa koskevissa huomioissa kuvatussa tilanteessa, jossa insinööri 
halusi muuttaa jäsenvaltiosta, jossa on kaksi insinööri luokkaa (esimerkiksi 
Belgia ja Saksa) sellaiseen, jossa on vain yksi pätevyysluokka (esimerkiksi 
Kreikka tai Italia). 
iii) Komissiolta tiedusteltiin kirjallisessa kysymyksassä81 voisiko sen mielestä 
insinööriammattien pätevyysrekisteri ja kansallisten insinööri]ärjestojen 
keskusjärjestön FEANIn (Federation of National Engineering Association) 
luoma "Eur Ing" -nimike helpottaa insinöörien kansallisten 
tutkintotodistusten tunnustamista jäsenvaltioissa. Rekisteriin pääsyn 
vähimmäisvaatimukset ovat (i) täysi lukiotason peruskoulutus, (ii) yli 
seitsemän vuotta kestävä koulutus, johon kuuluu vähintään kolmen vuoden 
pituinen teoreettinen korkean tason jakso ja kahden vuoden ammattikokemus, 
josta annetaan arvio). Komission vastaus oli seuraava: 
"Vaikka Eur Ing -nimikettä ei itsessään voida pitää sellaisena 
"tutkintotodistuksena", jota tarkoitetaan korkeammasta koulutuksesta 
79 DK, NL, B, F (mutta vertaa 1 artiklan a kohtaan liittyviä huomautuksia), S, SF. 
80 UK, IRL, D. 
81 N:o 3429/93 - EYVL N:o C 268, 26.09.1994. s. 38. 
32 
annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevassa 21 päivänä 
joulukuuta 1988 annetussa neuvoston direktiivissä 89/48/ETY82, se voi 
kuitenkin auttaa kansallisia toimivaltaisia viranomaisia heidän tutkiessaan 
direktiivin 3 artiklan mukaisesti tehtyjä tunnustamispyyntöjä. 
Rekisteröityminen FEANIn rekisteriin osoittaa, että olipa insinöörin 
koulutuksen kesto tai sisältö mikä tahansa, hän on saavuttanut tietyn 
ammatillisen pätevyystason, jonka hänen ammattitoverinsa todistavat 
kansallisella ja eurooppalaisella tasolla. Ottaen huomioon sen, että 
jäsenvaltioiden on tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti otettava 
tunnustamisesta päättäessään huomioon tutkinnon jälkeen saatu 
ammattikokemus, komissio katsoo, että insinöörin, joka on saanut "Eur Ing" -
nimikkeen, ei tavallisesti tarvitse suorittaa direktiivin 89/48/ETY 4 artiklassa 
tarkoitettua sopeutumiskautta tai kelpoisuuskoetta." 
OPETTAJAT 
i) Opettajan ammattiin direktiiviä on sovellettu melko epätavanomaisesti. 
Opettajat ovat määrällisesti suurin yksittäinen ammattiryhmä, joka on 
hyötynyt direktiivistä. Yli 5 000 opettajaa83 on päässyt ammattiinsa toisessa 
jäsenvaltiossa, mutta näistä peräti 3 80084 on tunnustettu Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa85. Muualla direktiivin soveltaminen opetusalaan on 
aiheuttanut paljon ongelmia. 
ii) Joissakin jäsenvaltioissa pätevöityminen opettajaksi ja opettajien työhönotto 
valtion koulujärjestelmään on erotettu toisistaan. Näissä valtioissa opettajaksi 
aikova hankkii ensin tutkintotodistuksen ja hakee sitten työpaikkaa. Joissakin 
jäsenvaltioissa (esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa) 
opettajien työhönottomenettely on samanlainen kuin yksityisellä alalla: 
vapaista paikoista ilmoitetaan tiedotusvälineissä ja valinta tehdään yleensä 
haastattelun jälkeen niiden joukosta, jotka lähettävät hakemuksen. Joissakin 
jäsenvaltioissa kuten Espanjassa työhönotto tapahtuu avoimella 
kilpailukokeella, johon voivat osallistua opettajan pätevyyden hankkineet. 
Hyväksytyt hakijat luetteloidaan, ja he saavat työpaikan sitä mukaa kuin 
paikkoja vapautuu. Komission mielestä jäsenvaltiot voivat vapaasti käyttää 
kumpaa tahansa työhönottomenettelyä. Muualla yhteisössä saadun opettajan 
tutkintotodistuksen tunnustaminen oikeuttaa muuttavan opettajan 
82 EYVL N:o 19, 24.01.1989. s. 16. 
83 Luku perustuu jäsenvaltioiden vuoden 1994 loppuun mennessä toimittamiin lukuihin, ja siihen 
sisältyvät kaikki opettamisen alueet (myös korkean asteen opetus). 
84 Tähän ammattiin ei ole sovellettu täydentämismenettelyjä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 
85 Ottaen huomioon Yhdistyneen kuningaskunnan työhönottomenettclyt ei ole mahdollista sanoa moniko 
tunnustuksen saaneista löysi työtä julkishallinnosta. 
33 
osallistumaan työhönottomenettelyyn vastaanottajajäsenvaltiossa. Toisin 
sanoen, jos työhönotto julkishallinnon opettajan virkoihin tapahtuu kilpailun 
kautta, tunnustus oikeuttaa muuttajan osallistumaan kilpailuun, mutta ei takaa 
että hän menestyy. 
iii) Muissa jäsenvaltioissa (esimerkiksi Ranskassa ja Luxemburgissa) opettajien 
koulutus ja työhönotto ovat kytköksissä toisiinsa. Saatuaan alemman asteen 
akateemisen pätevyyden opettajakoulutukseen hakevat osallistuvat avoimeen 
kilpailuun. Hyväksyttyjen hakijoiden määrä riippuu opettajien tarpeesta 
kyseisessä valtiossa. Menestys kilpailussa avaa pääsyn opettajakoulutukseen, 
ja koulutuksen hyväksytty suorittaminen86 takaa työpaikan valtion koulussa. 
Näin ollen työhönotto tapahtuu ennen direktiivin tarkoittaman 
"tutkintotodistuksen" saamista. Tämä on vaikeuttanut yleisen järjestelmän 
soveltamista maahan muuttaviin opettajiin. Komission mielestä maahan 
muuttavan opettajan on käytävä läpi tavanmukainen lyöhönottomenettely eli 
osallistuttava kilpailuun. Koska muuttaja kuitenkin jo on täysin pätevä 
opettaja, vastaanottavan jäsenvaltion tulisi vapauttaa hänet siitä osasta 
koulutusta joka tulee kilpailun jälkeen87. Tämän näkökannan mukaisesti on 
käynnistetty rikkomusmenettelyjä Ranskaa vastaan. 
iv) Komissio on saanut valituksia myös opettajilta, jotka ovat hakeneet 
tunnustamista Saksassa. Ongelmat ovat osittain johtuneet siitä, että jotkin 
osavaltiot näyttärät kieltäytyneen tunnustamasta opettajan pätevyyttä, joka on 
hankittu muussa korkean asteen oppilaitoksessa kuin korkeakoulussa 
(Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Alankomaissa, Tanskassa ja Itävallassa). 
Komissio on ilmoittanut selvästi kantanaan, että tällainen lähestymistapa on 
direktiivin vastainen, ja rikkomusmenettelyn aloittanista harkitaan. 
v) Saksassa aiheutuu muuttajille lisävaikeuksia siitä, että siellä vaaditaan, että 
kaikki opettajat pystyvät opettamaan kahta ainetta88. Muualla yhteisössä 
yhden aineen opettajiksi pätevöityneiltä on evätty tunnustus tällä perusteella. 
Kahden aineen vaatimus ei sinällään ole perustamissopimuksen tai direktiivin 
vastainen, mutta komission yksiköiden mielestä ei voida väittää, että yhden 
aineen opettaminen on eri toimintaa kuin kahden aineen opettaminen ja sillä 
perusteella kieltäytyä soveltamasta direktiiviä Saksaan muuttaviin yhden 
aineen opettajiin. On kylläkin selvää, että tällaisessa tapauksessa on 
asianmukaista vaatia 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista pätevyyden 
täydentämistä. Komissio tutkii edelleen tätä ongelmaa. 
86 Kuten melkein aina tapahtuu. 
87 Tarvittaessa soveltaen 4 artiklassa tarkoitettua täydentämismekanismia. 
88 Samantapainen vaatimus on Itävallassa. 
34 
vi) Viimeinen ongelma liittyy opettajien kielitaitovaatimuksiin. Neuvoston 
asetuksen N:o 1612/6889 3 artiklan 1 kohta sallii sen, että jäsenvaltion laeissa, 
asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissä tai käytännöissä asetetaan 
kielitaitoa koskevia ehtoja täytettävänä olevan tehtävän luonteen mukaan. 
Tällaisia vaatimuksia, kuten kaikkia kansallisessa lainsäädännössä 
vahvistettuja vaatimuksia, koskee EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan 
syrjimättömyyden periaate. 
vii) Lisäksi komissio on sitä mieltä, että jäsenvaltioilla ei ole oikeutta vaatai 
todistusta kielitaidosta edellytyksenädirektiivin mukaisen 
tunnustamishakemuksen tutkimiseksi. Näin ollen jäsenvaltio ei voi sisällyttää 
todistetta vastaanottavan jäsenvaltion kielen taidosta niihin asiakirjoihin, 
jotka on toimitettava tunnustamista koskevan hakemuksen tueksi eikä pitää 
hakemusta epätäydellisenä, jos sellainen todiste puuttuu. 
viii) Komissio katsoo, että kielitaitoon liittyvät vaatimukset, jotka eivät ole 
syrjiviä ja jotka ovat oikeassa suhteessa todelliseen tarpeeseen käyttää 
vastaanottavan jäsenvaltion kieltä90, saattavat olla sopusoinnussa yhteisön 
oikeuden kanssa. Jos 1 artiklan a kohdassa tarkoitettu muuttajan 
tutkintotodistus ei osoita sellaista kielitaitoa, vastaanottavan jäsenvaltion on 
tapauksenssa Vlassopoulou annetun tuomion mukaisesti tutkittava, onko 
muuttaja hankkinut tarvittavan kielitaidon ennen koulutusta tai sen jälkeen tai 
ammattikokemuksen kautta. Jos tällaista näyttöä ei toimiteta, voidaan 
välttämättömän kielitaidon puuttumista pitää "merkittävänä erona", joka 
oikeuttaa kelpoisuuskokeen tai sopeutumisajan käyttöön. 
ASIANAJAJAT 
Noin 620 asianajajan tutkintotodistukset oli tunnustettu direktiivin mukaisesti 
syksyyn 1995 mennessä91. Näistä yli 400 tunnustettiin Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa, ainakin 76 Irlannissa, 55 Saksassa ja 40 Ranskassa. Lähes 400 
asianajajaa sai tunnustuksen suoraan ilman kelpoisuuskoetta, ja näistä suurin osa oli 
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välillä muuttaneita92. Tästä ilmiöstä 
89 15 päivänä lokakuuta 1968 annettu neuvoston asetus N:o 1612/68 työntekijöiden vapaasta 
liikkuvuudesta niin kuin se on muutettuna 27 päivänä heinäkuuta 1992 annetulla asetuksella N:o 
2434/92. EYVL N.o L 245, 26.08.1992. 
90 Vertaa tapaus 379/87 Groener [19891 ECR 3967. On syytä huomata, että niissä jäsenvaltioissa, joissa 
julkishallinnon opettajien työhönotto tapahtuu avoimella kilpailulla, muuttaja joutuu tosiasiallisesti 
osoittamaan kielitaitonsa. Lisäksi kelpoisuuskoe tai sopeutumisaika suoritetaan kansallisella kielellä. 
91 Vertaa alaviite 44. 
92 Ainakin 311 Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 67 Irlannissa; 15 Belgiasta ja Luxemburgista tullutta 
hakijaa hyväksyttiin suoraan Ranskassa. 
35 
johtuen ja koska monissa maissa kelpoisuuskoetta koskevat säännöt pantiin 
täytäntöön myöhässä, vain noin 340 asianajajaa suoritti kelpoisuuskokeen 
tarkasteltavana ajankohtana ja näistä ainakin 180 elkästään Yhdistyneessä 
kuningaskunnassa. Läpäisymäärät vaihtelevat kuitenkin suuresti, kuten edellä, 
sivulla on kerrottu. 
Tunnustuksen saaneiden lakimiesten suhteellisen alhainen määrä selittynee osittain 
sillä, että joidenkin jäsenvaltioiden kansallinen lainsäädäntö antaa asianajajille 
oikeuden toimia käyttämällä sen maan ammattinimikettä, josta he ovat peräisin93 
sekä sillä, että monissa maissa direktiivin täytäntöönpano on myöhästynyt tai sillä,, 
kuten Espanjassa, että sitä ei ole lainkaan pantu täytäntöön asianajajien osalta. On 
myös todennäköistä, että jo mahdollisuus joutua kelpoisuuskokeeseen94 on 
vähentänyt hakemusten määrää. 
Tarve edelleen helpottaa asianajajien vapaata liikkuvuutta sisämarkkinoilla johti 
siihen, että komissio teki ehdotuksen uudesta direktiivistä95, joka perustuu 
valtuuksien ja toimilupien vastavuoroiseen tunnustamiseen. Jäsenvaltiosta tulevalla 
asianajajalla olisi oikeus harjoittaa ammattiaan toisessa jäsenvaltiossa kotimaansa 
ammattinimikkeellä 5 vuoden ajan. Ehdotuksen mukaan kotimaansa 
ammattinimikkeellä toimivat asianajajat voitaisiin vapauttaa kokonaan tai osittain 
kelpoisuuskokeesta heidän vastaanottavassa jäsenvaltiossa hankkimansa 
ammattikokemuksen perusteella. 
TILINTARKASTAJAT/KIRJANPITÄJÄT 
Niiden tilintarkastajien ja kirjanpitäjien määrä, jotka ovat käyttäneet direktiivin 
suomaa mahdollisuutta hyväkseen, on hyvin pieni (käytettävissä olevien tilastojen 
mukaan 50). Kelpoisuuskokeeseen joutuminen on varmaankin yksi syy tähän, 
mutta näyttää myös siltä, että useassa maassa toimivat tilitoimistot enenevässä 
määrin palkkaavat henkilöstönsä kyseisestä maasta ja että ulkomaankomennukset 
yrityksen sisällä ovat tavallisesti lyhytaikaisia. Tämä ei kuitenkaan selitä sitä, miksi 
itsenäiset ammatinharjoittajat ja pienten ja keskisuurten yritysten työntekijät eivät 
ole käyttäneet direktiivin mahdollisuuksia hyväkseen. Euroopan tilintarkastajien 
keskusjärjestö F.E.E. (European Federation of Accountants) tekee parhaillaan 
jäsenistönsä kanssa selvitystä siitä, millainen kirjanpitäjiä koskevan oman 
direktiivin olisi oltava. 
93 Zosin joissakin tapauksissa rajoitetuin toimivaltuuksin (neuvonta kotivaltion, kansainväliseen ja 
yhteisön lakiin liittyvissä asioissa). 
94 Vertaa edellä 1 artiklan g kohtaan liittyvät huomautukset. 
95 KOM 94(572) EYVL N:o C 128, 24.05.1995. Lopullinen ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston 
direktiiviksi asianajajan ammatin pysyvän harjoittamisen helpottamiseksi muussa jäsenvaltiossa kuin 
siinä jossa ammattipätevyys on hankittu. 
36 
JULKISHALLINTO 
i) Direktiivin 89/48/ETY johdanto-osan kahdennessatoista perustelukappaleessa 
säädetään, että "yleinen järjestelmä ei estä perustamissopimuksen 48 artiklan 
4 kohdan ja 55 artiklan soveltamista". Yleisen järjestelmän soveltaminen 
julkishallinnon palvelusuhteisiin, jotka eivät kuulu näiden artiklojen piiriin ja 
ovat siten avoimia myös muille kuin oman maan kansalaisille, on aiheuttanut 
joitakin ongelmia. 
ii) Etsiessään ratkaisua näihin ongelmiin seurantaryhmän kanssa komission 
yksiköt ovat tunnistaneet kolme erilaista tilannetta. 
Ensimmäinen, ja helpoin tilanne on silloin, kun kansallisia määräyksiä 
sovelletaan samalla tavoin julkishallintoon ja yksityiseen alaan, toisin sanoen 
ammatilliset pätevyysvaatimukset ovat samat harjoitettiinpa 
ammattitoimintaa julkishallinnossa tai yksityisellä alalla. Tällainen tilanne 
vallitsee tyypillisesti terveydenhuoltoalalla. Ammatiin pääsyä sääntelevät 
määräykset ovat erillään niistä, jotka koskevat pääsyä julkishallinnon 
toimeen. Ammattiin pääsyyn sovelletaan yhtä säännöstöä, ja henkilön on 
sitten päätettävä hakeutuuko hän julkishallinnon vai yksityisen alan 
palvelukseen. 
Näissä tapauksissa yleisen järjestelmän soveltaminen on suhteellisen 
suoraviivaista (tunnustaminen asettaa muuttajan samaan asemaan oman maan 
kansalaisen kanssa, joka on saanut ammattiin perehdyttävän koulutuksen 
mutta ei ole vielä löytänyt työtä). 
iii) Toisessa tilanteessa julkishallintoon ja yksityiseen alaan sovelletaan eri 
sääntöjä. Tilanne voi olla se, että ammatti on säännelty sekä julkishallinnossa 
että yksityisellä alalla mutta näihin sovelletaan eri sääntöjä, joista yksityiseen 
alaan sovellettavat ovat yleensä lievempiä. Voi myös olla, että ammattia 
säännellään julkishallinnossa mutta ei yksityisellä alalla. 
Esimerkkejä tällaisesta sääntelystä on opetusalalla (molemmat tilanket) ja 
tietyissä terveydenhuollon ammateissa, joiden kohdalla esimerkiksi tietty 
toiminta julkishallinnossa on varattu niille, joilla on tietty pätevyys (varaus 
on jota suoritetta usein sosiaaliturvajärjestelmän kautta), kun taas yksityisellä 
alalla käytetään vain suojattua ammattinimikettä tai sääntelyä ei ole lainkaan. 
Tämä tilanne koskee yksityisellä alalla tunnistettavia "ammatteja", eli 
toimintakokonaisuutta, joka, silbinkin kun se on sääntelemätön, on selkeästi 
erottuva oma alansa. 
iv) Tämäkään sääntelyn muoto ei periaatteessa aiheuta suuria ongelmia yleisen 
järjestelmän soveltamisessa. Direktiivin 3 artiklan mukaisesti muuttaja voi 
saada tunnustuksen vain ryhtyäkseen harjoittamaan ja harjoittaakseen samaa 
ammattia, jota hänellä on oikeus harjoittaa kotijäsenvaltiossaan. Muuttaja, 
37 
joka kotijäsenvaltiossaan täyttää vaatimukset ammatin harjoittamiseksi 
yksityisellä alalla mutta ei julkishallinnossa, ei näin ollen voi vedota yleiseen 
järjestelmään saadakseen oikeuden harjoittaa ammattia vastaanottavan 
jäsenvaltion julkishallinnossa. (Mikään ei tietenkään estä vastaanottavan 
jäsenvaltion viranomaisia soveltamasta sallivampaa lähestymistapaa, ja 
Vlassopouloun ennakkotapauksen perusteella miillä saattan olla jopa 
velvollisuus siihen. 
Jos muuttaja on kotijäsenvaltiossaan työskennellyt yksityisellä alalla, mutta 
hänellä on julkishallinnon ammattiin vaadittava pätevyys, hänellä on oikeus 
saada 3 artiklan mukaan tunnustus voidakseen harjoittaa ammattia 
julkishallinnossa. 
v) Kolmas ja viimeinen tilanne koskee pelkästään julkishallinnossa 
harjoitettavaa toimintaa. Tähän luokkaan kuuluu pääosin hallintotoimia 
(hallintovirkamies, toimeenpaneva virkamies, avustava virkamies, sihteeri, 
toimistovirkailija, lähetti ja niin edelleen), jota vastaavaa "ammattia" ei ole 
yksityisellä alalla. 
vi) Työhönotto näihin toimiin tapahtuu joissakin jäsenvaltioissa hyvin 
samanlaisin menetelmin kuin yksityiselläkin alalla: lehti-ilmoituksin, joissa 
määritellään toimeen sopiva koulutus. Tällaisissa tapauksissa ei esitetä 
pätevyysvaatimuksia. Näiden menettelyjen on oltava niin joustavia, että 
muista jäsenvaltioista tulevat hakijat voidaan ottaa huomioon. 
Perustamissopimuksen 48 artiklan rikkominen tulisi kysymykseen vain, jos 
osoitettaisiin, että käytännössä muualla tutkintotodistuksensa saaneet toimen 
hakijat hylätään julkishallinnossa järjestelmällisesti. 
vii) Toisaalta jotkin jäsenvaltiot (varsinkin mutta eivät pelkästään ne, joissa 
käytetään työhönottomenettelynä kilpailukoetta) ovat asettaneet muodollisia 
vaatimuksia laeilla, asetuksilla tai (tavallisimmin) hallinnollisilla 
määräyksillä. Joissakin tapauksissa pätevyysvaatimus esitetään luettelona 
vaadittavista tutkintotodistuksista, joissakin vaaditaan tiettyä koulutustasoa 
(esimerkiksi korkeakoulututkintoa). Komission mielestä tällainen toiminta on 
direktiivissä 89/48/ETY tarkoitettua "säänneltyä ammattitoimintaa", ja 
direktiivissä säädetyt tunnustamismekanismit koskevat sitä. 
viii) On totta, että 3 artiklaa voi olla vaikeata soveltaa tällaiseen säänneltyyn 
ammattitoimintaan julkishallinnossa. Artiklan mukaan muuttaja on oikeutettu 
saamaan tunnustuksen ryhtyäkseen harjoittamaan ja harjoittaakseen samaa 
ammattitoimintaa kuin mihin hänellä on pätevyys siinä jäsenvaltiossa, josta 
hän on peräisin. Ongelmana on "saman" toiminnan määritteleminen, sillä 
julkishallinnon toimiluokat eivät vastaa toisiaan täsmällisesti eri 
jäsenvaltioissa. Ongelmaan ei ole täydellistä ratkaisua, mutta tämä ei ole 
yksin julkishallinnon alan ongelma. Monissa muissa tapauksissa on 
direktiivin 3 artiklassa tarkoitetun "kyseisen ammatin" tunnistaminen 
38 
vaikeata. Muuttajan velvollisuus on selvittää, tarvittaessa oman 
jäsenvaltionsa viranomaisten avustuksella, antaako hänen 
tutkintotodistuksensa oikeuden harjoittaa vastaavaa toimintaa kyseisen 
valtion julkishallinnossa. 
On myös totta, että tässä tilanteessa on vaikea soveltaa 
täydentämismekanismeja, jotka perustuvat merkittäviin eroihin koulutuksen 
kestossa ja/tai sisällössä, varsinkin jos käytetään kilpailukoetta, jossa aika on 
tärkeä tekijä. Komissio katsoo, että silloin, kun sovelletaan yleistä 
pätevyystasovaatimusta, on vaikeata määritellä merkittävää eroa ja/tai sitä 
ovatko jotkin pätevyydestä puuttuvat aiheet olennaisia kyseisen toiminnan 
harjoittamisessa. Joka tapauksessa voidaan todeta, että kun työhönotossa 
käytetään avointa kilpailukoetta, tämä korvaa tehokkaasti kaikki muut 
täydentämismekanismit. 
V JOHTOPÄÄTÖKSET 
Direktiivi 89/48/ETY ilmentää toissijaisuusperiaatetta mutta osoittaa, että tätä periaatetta 
kunnioittaen yhteisön toimenpiteet voivat saada aikaan merkittäviä muutoksia 
kansalliseen lainsäädäntöön ja hallinnollisiin rakenteisiin ja käytäntöihin. Direktiivin 
täytäntöönpano on tuonut jäsenvaltioiden lakeihin sääntöjä, jotka heijastavat aivan 
uudenlaista lähestymistapaa ammatilliseen tunnustamiseen. Se on velvoittanut 
jäsenvaltiot luomaan uusia hallinnollisia rakenteita tunnustamista koskevien hakemusten 
käsittelemiseksi ja järjestämään tarvittavan yhteensovittamisen kunkin valtion 
toimivaltaisten viranomaisten välillä. 
Direktiivin tarkoituksena oli myös luoda uusia hallinnollisia käytäntöjä ja uusia tapoja 
käsitellä tunnustamista ammatillisia tarkoituksia varten. Valitettavasti, kuten edellä on 
todettu, akateemisen tunnustamisen yhteydessä kehittyneet tottumukset ovat vielä vallalla 
joissakin jäsenvaltioissa. 
Direktiivi on myös muuttanut toiseen jäsenvaltioon muuttamista harkitsevien asemaa 
suomalla heille uusia oikeuksia ja antamalla käyttöön uusia muutoksenhaku keinoja. 
Komission saamista viesteistä päätellen monet muuttajat tietävät oikeudesta saada 
tutkintotodistuksensa tunnustetuksi, mutta heidän tietonsa yleisen järjestelmän 
toiminnasta ovat puutteelliset. Komission saamien valitusten määrä suhteessa 
jäsenvaltioiden ilmoittamiin muutoksenhakujen määriin osoittaa, että muuttajat joko eivät 
tiedä muutoksenhakuoikeudestaan tai ovat haluttomia käyttämään näitä oikeuksia. 
Lopuksi direktiivi on lisännyt kansallisten ammatillisten järjestöjen yhteistyötä Euroopan 
tasolla sekä edistänyt koulutuksen vapaaehtoista lähentämistä. 
Tällaiset muutokset vaativat aikaa eikä yleisen järjestelmän toimivuudesta voi vielä tehdä 
lopullisia johtopäätöksiä. 
39 
Tästä syystä komissio ei tässä vaiheessa aio ehdottaa perustavaa laatua olevia muutoksia 
direktiiviin 89/48/ETY. Toisen yleistä järjestelmää koskevan direktiivin 92/51/ETY 
vuonna 1999 tarjoaa mahdollisuuden koko järjestelmän uuteen tarkasteluun. Komissio 
haluaa kuitenkin tutkia mahdollisuutta tehdä joitain rajoitettuja muutoksia direktiiviin jo 
ennen tätä ajankohtaa. Tulossa olevassa koonnelmadirektiivissä olevien ehdotusten 
lisäksi komissio aikoo tutkia 
mahdollisuutta sisällyttää direktiiviin 89/48/ETY velvoite, jonka mukaan muuttajan 
tunnustamishakemusta tutkittaessa on otettava huomioon hänen tutkinnon jälkeen 
hakkimansa kokemus; 
mahdollisuutta ottaa direktiivissä 89/48/ETY käyttöön käsite "säännelty koulutus", 
joka poistaisi tarpeen todistaa kahden vuoden ammattikokemus sellaiselta 
muuttajalta, joka tulee jäsenvaltiosta jossa ci säännellä kyseistä ammattia; 
tapoja kehittää seurantaryhmän asemaa direktiivin yhdenmukaisemman tulkinnan 
ja soveltamisen varmistamiseksi. 
Lisäksi komissio jatkaa työtään varmistaakseen ensinnäkin sen, että direktiivin 3 
artiklaan sisältyvää perusperiaatetta (nimittäin muuttajan pätevyyden tunnustamista 
sinänsä) kunnioitetaan ja ettei 4 artiklassa tarkoitettua oikeutta vaatia täydentämistä 
käytetä väärin, ja toiseksi sen, että muuttajat ovat tietoisia direktiivin heille suomista 
oikeuksista. 
Komissio on vakuuttunut siitä, että direktiivin ytimen muodostava vahva ja 
yksinkertainen periaate on vuonna 1995 yhtä ajankohtainen kuin se oli vuonna 1988 ja 
että yhtenäismarkkinoiden toiminta ja yleisen järjestelmän lisääntyvä soveltaminen 
parantavat tilannetta ennen vuoden 1999 kertomusta Euroopan parlamentille ja 
neuvostolle. 

ISSN 1024-4492 
KOM(96) 46 lopullinen 
ASIAKIRJAT 
H 15 
Luettelonumero : CB-CO-96-057-FI-C 
ISBN 92-78-00263-1 
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto 
L-2985 Luxemburg