Mitä lainsäädännöllisiä ja muita toimenpidevaihtoehtoja on harkittu? Onko jokin vaihtoehto arvioitu parhaaksi? Miksi?

Pitkäaikaishoitoon liittyvien etuuksien osalta tarkasteltiin kahta lainsäädännöllistä toimintavaihtoehtoa (ja kahta alavaihtoehtoa): 1.Toimivaltainen jäsenvaltio tarjoaa pitkäaikaishoitoon liittyvät rahaetuudet ja korvaa asuinjäsenvaltion tarjoamien luontoisetuuksien kustannukset (noudatellen sairausetuuksia koskevaa käytäntöä mutta selvennyksin), 2.Asuinjäsenvaltio tarjoaa kaikki pitkäaikaishoitoon liittyvät etuudet ja toimivaltainen jäsenvaltio korvaa ne 2a) ilman toimivaltaisen jäsenvaltion maksamaa erotusetuutta 2b) erotusetuuden kanssa. Kolme vaihtoehtoa hylättiin: 1) suojatoimien käyttöönotto, 2) asuinjäsenvaltion asettaminen vastuuseen kaikkien pitkäaikaishoitoon liittyvien etuuksien tarjoamisesta ilman korvausta ja 3) toimivaltaisen jäsenvaltion asettaminen vastuuseen kaikkien pitkäaikaishoitoon liittyvien etuuksien tarjoamisesta (etuuksien siirtäminen toiseen jäsenvaltioon). Parhaaksi arvioitiin vaihtoehto 1, jolla voidaan varmistaa sääntöjen vakaa soveltaminen. Työttömyysetuuksien osalta tarkasteltiin kolmea lainsäädännöllistä toimintavaihtoehtoa, jotta voitaisiin varmistaa kausien yhteenlaskemista ja laskentaa koskevien sääntöjen yhdenmukainen soveltaminen: 1.kausien yhteenlaskeminen jo yhden vakuutuspäivän jälkeen, 2.kausien yhteenlaskeminen a) yhden tai b) kolmen työssäolokuukauden jälkeen, 3.aiemmassa työskentelyjäsenvaltiossa karttuneiden viiteansioiden käyttäminen työttömyysetuuksien laskemisessa joko a) yhden tai b) kolmen työssäolokuukauden jälkeen toimivaltaisessa jäsenvaltiossa, 4.horisontaalinen vaihtoehto vakuutuskausien tunnistamiseksi yhteenlaskemista varten. Parhaaksi arvioituun vaihtoehtoon 2b yhdistetään aiemman työskentelyjäsenvaltion velvollisuus tarjota työttömyysetuuksia, jos ehto ei täyty, ja horisontaalinen vaihtoehto. Näin varmistetaan vähimmäistason integroituminen vastaanottavaan jäsenvaltioon ennen oikeutta hakea työttömyysetuuksia ja jäsenvaltioiden johdonmukainen lähestymistapa. Lisäksi liikkuvuutta harjoittavia työntekijöitä suojataan, jos he eivät täytä tätä kautta viimeisessä työskentelyjäsenvaltiossa. Työttömyysetuuksien toiseen jäsenvaltioon siirtämiseen liittyvän kauden pidentämisen osalta tarkasteltiin kahta lainsäädännöllistä toimintavaihtoehtoa: 1.työttömyysetuuksien maastavientikauden pidentäminen kolmesta kuuteen kuukauteen ja mahdollisuus siirtää etuudet toiseen jäsenvaltioon koko siksi kaudeksi, jona niihin on oikeus, 2.työttömyysetuuksien maastavientikauden pidentäminen koko siksi kaudeksi, jona niihin on oikeus. Parhaaksi arvioitiin vaihtoehto 1, johon yhdistyy vahvistettu yhteistyömekanismi asianomaisten työvoimapalvelujen välillä valtioiden rajat ylittävän työnhaun tueksi. Rajatyöntekijöiden ja muiden toisessa jäsenvaltiossa työskentelevien työttömyysetuuksien osalta harkittiin kolmea lainsäädännöllistä toimintavaihtoehtoa: 1.annetaan rajatyöntekijöille mahdollisuus valita, mistä he hakevat työttömyysetuuksia, samoin kuin muut toisessa jäsenvaltiossa työskentelevät, 2.asetetaan viimeisin työskentelyjäsenvaltio vastuuseen työttömyysetuuksien maksamisesta seuraavin alavaihtoehdoin: a) vaaditaan rajatyöntekijöitä rekisteröitymään asiasta vastaavan jäsenvaltion työvoimapalveluun tai b) annetaan heille mahdollisuus päättää, rekisteröityvätkö he toimivaltaisen valtion vai asuinvaltion työvoimapalveluun, 3.asetetaan viimeisin työskentelyjäsenvaltio vastuuseen työttömyysetuuksien maksamisesta, jos rajatyöntekijä on työskennellyt siellä vähintään 12 kuukautta ja siirretään vastuu muuten asuinjäsenvaltiolle seuraavin alavaihtoehdoin: a) vaaditaan rajatyöntekijöitä rekisteröitymään asiasta vastaavan jäsenvaltion työvoimapalveluun tai b) annetaan heille mahdollisuus päättää, rekisteröityvätkö he toimivaltaisen valtion vai asuinvaltion työvoimapalveluun. Parhaaksi arvioitu vaihtoehto 3 a tarjoaa parhaan kompromissin tasapuolisen ja hallinnollisesti kustannustehokkaimman rasitteen jakamisen kannalta. Sosiaalietuuksien osalta on tarkasteltu lainsäädännöllisiä vaihtoehtoja (asetuksen muuttaminen): 1.a) mahdollistetaan poikkeaminen yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta 4 artiklassa vain sosiaaliavun osalta, b) mahdollistetaan poikkeaminen yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta 4 artiklassa erilaisten verovaroin rahoitettujen etuuksien osalta, c) mahdollistetaan poikkeaminen yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta 70 artiklassa erityisten maksuihin perustumattomien rahaetuuksien osalta, 2.poistetaan toimeentulon takaavat erityiset maksuihin perustumattomat rahaetuudet asetuksesta (EY) N:o 883/2004. 3.Harkittavana oli myös muu kuin lainsäädännöllinen vaihtoehto (selkeytetään sääntöjä tiedonannolla). Oikeudellisen selkeyden ja avoimuuden saavuttamiseksi tehokkaimmalla ja toimivimmalla tavalla parhaaksi arvioitiin vaihtoehtojen 1a ja 1b yhdistelmä. Perhe-etuuksien osalta vaihtoehtona nykytilanteelle tarkasteltiin kahta lainsäädäntövaihtoehtoa, jotka koskivat yhteyttä saatujen perhe-etuuksien tason ja aiheutuneiden kustannusten välillä: 1.lapsen asuinvaltioon siirrettyjen perhe-etuuksien indeksointi a) ylös- ja alaspäin tapahtuvilla mukautuksilla tai b) vain alaspäin tapahtuvilla mukautuksilla, 2.asuinvaltio on ensisijaisesti toimivaltainen maksamaan perhe-etuudet. Vaihtoehtoa perhe-etuuksien siirtämisvelvollisuuden poistamisesta tarkasteltiin, mutta se hylättiin oikeudellisista syistä. Lisäksi harkittiin horisontaalista lainsäädäntövaihtoehtoa lastenhoitoavustusten koordinoimiseksi. Tässä oli kolme alavaihtoehtoa: a) yksilölliset oikeudet palkkaan liittyvien lastenhoitoavustusten osalta niin, että toissijaisesti toimivaltaisella jäsenvaltiolla on pakollinen velvollisuus poiketa päällekkäisyyden estämistä koskevista säännöistä (eli maksaa etuus täysimääräisenä), b) sama lähestymistapa kuin a:ssa mutta kaikkien lastenhoitoavustusten osalta (palkkaan liittyvät ja kiinteämääräiset) ja c) sama lähestymistapa kuin b:ssä mutta vapaaehtoinen poikkeaminen päällekkäisyyden estämistä koskevista säännöistä (eli toissijaisesti toimivaltainen valtio joko maksaa etuuden täysimääräisenä tai maksaa lisän, jos sen etuudet ovat suurempia kuin ensisijaisesti toimivaltaisen valtion). Parhaaksi vaihtoehdoksi arvioitiin nykytilanteen säilyttäminen yhdessä horisontaalisen vaihtoehdon c kanssa. Tällä yhdistelmällä varmistetaan, että ensisijainen vastuu perhe-etuuksista säilyy työskentelyjäsenvaltiolla, johon vanhempi maksaa veroja ja sosiaaliturvamaksuja; näin suojataan perheenjäseniä ja toimitaan lapsen edun mukaisesti. Horisontaalisen vaihtoehdon c ansiosta on myös mahdollista edistää työ- ja perhe-elämän tasapainoa lastenhoitokausina korostamalla enemmän yksilöllisiä oikeuksia ja tukemalla niitä jäsenvaltioita, jotka edistävät aktiivisesti sukupuolten välistä tasapainoa, tekemättä tästä velvollisuutta.