Alueiden komitean lausunto aiheesta "Paikallis- ja alueviranomaisten rooli ja Euroopan unionin toimien vaikutus matkailun kehittämisessä"

(1999/C 293/08)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon työvaliokunnan 13. toukokuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen antaa lausunto aiheesta "Paikallis- ja alueviranomaisten rooli ja Euroopan unionin toimien merkitys matkailun kehittämisessä",

ottaa huomioon valiokunta 5:n tammikuun 26. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 157/98 rev. 1, jonka esittelijä oli Thrassyvoulos Lazaridis,

hyväksyi 2. ja 3. kesäkuuta 1999 pitämässään 29. täysistunnossa (kesäkuun 3. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Johdanto

1.1. Ensi näkemältä saattaa vaikuttaa, että paikallis- ja alueviranomaisten matkailunedistämisroolilla on vain vähän yhtymäkohtia EU:n toimintaan turismin alalla. Käsillä olevassa lausunnossa kiinnitämme huomiota kuitenkin lähinnä tähän aspektiin, joka kuuluu juuri meidän alaamme, jäsentelemme ja korostamme matkailun kehittämistä yhteisön tasolla käytännössä eikä ainoastaan puheissa.

1.2. EU kiinnitti ensimmäisen kerran virallisesti huomiota matkailuun vuonna 1986 perustamalla neuvoa-antavan matkailukomitean. Tämä ryhmä, johon koottiin silloisen ETY:n jäsenvaltioiden toimivaltaisista julkisista tahoista ja alan Euroopan tason ammattijärjestöistä valitut edustajat, sai tehtäväkseen toimia Euroopan komission ja erityisesti sen matkailusta vastaavan pääosasto XXIII:n neuvonantajana. Tuolloin osoittautui, että vaikkei matkailua mainita lainkaan ETY:n perustamissopimuksessa yhteisön toimivaltaan kuuluvaksi, tällaisen elimen perustaminen on välttämätöntä, koska matkailulla on valtava merkitys useiden jäsenvaltioiden ja koko Euroopan yhteisön taloudelle. Alueellisiin työllisyyssopimuksiin kannustavan politiikkansa yhteydessä komissio itse yhdisti äskettäin matkailun aiheellisesti kulttuuriin ja ympäristöön (komission Viareggiossa 2.-3. lokakuuta 1997 järjestämä seminaari kulttuurista, ympäristöstä, matkailusta ja työllisyydestä, ks. liite 1.).

Lyhyt katsaus alan tilastoihin osoittaa 360816000 ulkomaalaisen matkailijan saapuneen Eurooppaan (sis. yhteisön) vuonna 1997. Eurooppa on näin ollen edelleen kaikkien mantereiden tai suurten maantieteellisten alueiden suosituin matkailukohde. Eurooppaan suuntautui yhteensä 58,8 % kaikista maailman matkoista, ja se sai osakseen 49,2 % maailman matkailutuloista. Euroopan yhteisö otti puolestaan vastaan 247951000 (68,7 %) kaikista Euroopan maaperälle saapuneista matkailijoista ja sai 167156000000 dollaria (76,7 %) matkailijoiden kuluttamista varoista. Vuoden 1997 kansainvälisten maahansaapumisten perusteella mitattuna 20 suosituimman matkakohteen joukossa on 11 EU:n jäsenvaltiota. 12 jäsenvaltiota kuuluu 20:n turismista eniten tuloja saavan maan joukkoon maailmassa. Yhtä monta jäsenvaltiota on maailman 20:n matkailuun eniten varoja käyttävän maan joukossa. Eurooppa on samalla sekä valtava matkailuvirtojen lähde- että kohdemarkkina-alue. Voidaan selvästi todeta, että matkailuelinkeino on Euroopan yhteisössä erittäin merkittävä toimiala sekä kysynnän että tarjonnan kannalta. Sen taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset ovat myös huomattavat ja sitä olisi syytä pitää ETY:n ja nyttemmin EU:n ensisijaisena toimialana. Sen lisäksi, että matkailu vaikuttaa välittömästi työpaikkojen luomiseen paikallistasolla - mistä kerrotaan lähemmin tuonnempana - ei pidä jättää huomiotta turismin vaikutuksia sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen paitsi jäsenvaltioiden kesken, myös EU:n ulkopuolisten maiden kanssa. Matkailijoiden vapaan liikkuvuuden ansiosta syntyy kokemusten, kulttuurin ja perinteiden vaihtoa, mikä lähentää ihmisiä.

2. Paikallis- ja alueviranomaisten vaikutus matkailun kehittämiseen EU:ssa

2.1. Matkailu ja alan tarjoamat tuotteet liittyvät läheisesti rakennettuun ja luonnonympäristöön ja siten kulloisenkin matkakohteen maantieteellisen sijaintiin. Lisäksi ympäristö sinällään on kaupunkien ja alueiden tärkeä valtti, jota voidaan hyödyntää kestävän matkailun yhteydessä. Matkailulla on toisin sanoen välitöntä merkitystä alueille ja paikkakunnille, minkä vuoksi jäsenvaltioiden paikallis- ja aluehallinnolla on ensisijainen rooli matkailun kehittämisessä.

2.2. "Matkailutuotteet" voidaan määritellä seuraavasti: ne ovat katkeamaton ketju julkisen sektorin (paikallis- ja aluehallinnon) tarjoamia perusrakenteita ja palveluja. Ketju alkaa matkailijoiden kuljetuksesta matkakohteeseen, ja siihen vaikuttavat tieverkon kunto, yksityiset tai julkiset yleiset kulkuneuvot, vesijohdot ja viemärit, sekä luonnon- että taajamaympäristö, varsinainen matkailukoneisto, elintaso matkailualueilla, arkeologisten ja muiden muistomerkkien saavutettavuus ja hallinnointi, kulttuuri- ja virkistystoiminnan järjestäminen, tiedotus matkailijoille ja matkakohteiden asianmukainen mainostaminen niin kotimaassa kuin ulkomailla. Kulttuurin kehittäminen alueellisten kulttuuriohjelmien avulla voi rikastuttaa matkailutuotteita. Lisäksi siten voidaan edistää paikkakuntien ja alueiden taloudellista vireyttä seuraavilla tavoilla: a) luomalla työpaikkoja kulttuuritoiminnan tai -perinnön piirissä, b) lisäämällä alueen mielenkiintoisuutta mahdollisten investoijien silmissä, c) edistämällä marginaalistuneiden ryhmien sosiaalista integroitumista (ks. komission asiakirja kulttuurista alueellisena voimavarana), d) vahvistamalla ohjelmiin osallistuvien, samoja erityispiirteitä omaavien alueiden suhteita perustamalla kulttuuriverkostoja, e) edistämällä alueellisen kulttuuriperinnön suojelua ja arvostusta.

2.3. Matkailuun liittyy laaja valikoima ennakointi- ja sääntelytoimia - ohjelmia ja palveluita - jotka paikallis- ja alueyhteisöt ovat jo nyt suurelta osin toteuttaneet hajauttamiseen tähtäävien EU:n yleisten periaatteiden ja suuntausten perusteella. Nämä toimet ja toimenpiteet on sisällytettävä yhtenäisiin matkailunkehittämisstrategioihin - yhdessä kulttuurin, koulutuksen, työllisyyden, ympäristön, infrastruktuurin ja aluesuunnittelun kanssa -, jotta autetaan yksityissektoria ja kasvatetaan alueiden ja kaupunkien houkuttelevuutta investointien kannalta. Näin luodaan ympäristö, joka edistää sujuvaa yhteistyötä ja koordinoitua liiketoimintaa julkisen ja yksityisen sektorin välillä. Alue- ja paikallisviranomaiset tuntevat paikallisen todellisuuden, joten niillä on tärkeä rooli matkailutoiminnan voimavarojen kokoajina.

EU:n ja jäsenvaltioiden on autettava alue- ja paikallisyhteisöjä kehittämään toimintaansa ammattimaisemmaksi ja käynnistämään toimintakykyisiä hankkeita, jotka on selvästi mukautettu tämän päivän ja lähitulevaisuuden tarpeisiin ja jotka näin ollen auttavat luomaan pysyviä työpaikkoja.

2.4. Tietyt alueet osallistuvat esimerkiksi säännöllisesti suurille ulkomaisille matkailumessuille ja toimittavat runsaasti kohdennettua matkailumateriaalia painetussa ja sähköisessä muodossa. EU:n rahoituksen ja ohjelmien avulla nämä alueet ovat päättäneet toteuttaa matkailun perusrakennehankkeita lujittaakseen ja parantaakseen tarjontaansa alalla.

2.5. On sellaisiakin alueviranomaisia, jotka eivät tyydy hyödyntämään valtion voimavaroja, vaan mobilisoivat myös yksityisen sektorin resursseja tarjoamalla sille selkeää, tarkoin määriteltyä kumppanuutta parantaakseen jo saatavilla olevia matkailutuotteita. Paikallis- ja alueyhteisöt pyrkivät tällöin löytämään matkailusta hyötyviä yhteistyökumppaneita, jotka voivat olla yrittäjiä, ravintoloiden tai kahviloiden omistajia, jopa taksinkuljettajia, ja laatimaan matkailun kehittämisohjelmia, joilla parannetaan paikallista matkailutarjontaa ja korjataan sen heikkouksia.

2.6. Tietyt alue- ja paikallisyhteisöt ovat laatineet alueelleen matkailun kehittämissuunnitelman, jonka tavoitteena on kartoittaa tilannetta, kannustaa paikallistason toimijoita ja antaa suuntaviivat matkailualalle. Paikalliset ja alueelliset viranomaiset ovat panostaneet huomattavasti paikallistason perusrakenteiden kehittämiseen (uimarannat, kulttuurikeskukset, aukiot, opaskilvet, valvonta jne.), ja ne toimivat lisäksi suoraan tai välillisesti matkailualan yrittäjinä ja saavuttavat huomattavia taloudellisia tuloksia.

2.7. Tätä varten ne voivat hyödyntää seuraavia strategioita:

2.7.1. valtion ja yhteisön alueille myöntämiä varoja (joiden käytöstä alueet voivat itse päättää)

2.7.2. omaa verotusoikeuttaan

2.7.3. valtakunnan tasolle perustettuja tukimekanismeja

2.7.4. valtiollista lainsäädäntöä, joka antaa mahdollisuuden ja kannustaa matkailun suunnitteluun.

3. Paikallis- ja alueviranomaisten toiminnan päämäärät ja tavoitteet

3.1. Matkailualan kehittämisen keskeisinä toimijoina paikallis- ja alueviranomaiset voivat tukea sitä seuraavin keinoin:

3.1.1. Ne voivat luoda yhteyksiä matkailualan yksityisten toimijoiden välille, jotta nämä voivat sovittaa toimintansa paremmin yhteen.

3.1.2. Ne voivat helpottaa työmarkkinaosapuolten välistä viestintää, jotta tuloksiin voidaan päästä yhteisin koordinoiduin toimin. Koska alue- ja paikallisviranomaiset toimivat paikallisesti, ne voivat hioa matkailutarjontaa toteuttamalla ympäristö-, kulttuuri- tai muita tarvittavia toimia paikkakunnalle parhaiten sopivan matkailutyypin mukaan (kesä-, talvi-, liikuntamatkailun tms.). Matkailua ja kulttuurikehitystä korostavien alueellisten työllisyyssopimusten puitteissa tällainen alhaalta ylös -lähestymistapaa soveltava politiikka voi tuottaa laadullisia ja määrällisiä parannuksia matkailualalla (ks. suuri määrä komission hyväksymiä alueellisia kokeilusopimuksia, joihin sisältyy matkailualaan liittyviä toimia, liite 2). Niinpä paikallis- ja alueviranomaisten yhteistyö yksityisen sektorin matkailuyrittäjien kanssa on välttämätöntä, koska sen avulla paikkakunnan tai alueen potentiaalisia resursseja voidaan hyödyntää entistä paremmin.

3.1.3. Koska alue- ja paikallisviranomaiset ovat jatkuvasti tekemisissä alueellisten ja paikallisten kysymysten kanssa, niillä on mahdollisuus saada toteutettujen toimien vaikutukset välittömästi tietoonsa. Ne voivat toisin sanoen valvoa suoraan ja tehokkaasti ja kehittää joustavia toimintaohjelmia. Siellä missä hajauttamista ei ole kunnolla tehty, viranomaisten nykyinen puutteellinen toimivalta hidastaa tai hankaloittaa tavoitteiden saavuttamista. Mitä enemmän ne ovat riippuvaisia keskusviranomaisista, sitä epävarmemmin ne toimivat tietoisina vaatimattomista toimivaltuuksistaan. Puutteellinen hajautus alue- ja paikallistasolle hidastaa ja vääristää kyseistä toimintaa.

Yksityisyritysten on niin ikään pohdittava yrityskäyttäytymistään ja suhtautumistaan. Niiden on pyrittävä hyödyntämään sijaintiympäristöään ja sen kaikkia potentiaalisia julkisia resursseja entistä laajemmin ja järkevämmin monipuolistaakseen ja parantaakseen matkailutuotteiden tarjontaa, mikä puolestaan antaa pontta työllisyystoimille, taloudelle ja oheistarjonnalle. Matkailuilmiön on siis piristettävä aluetta ja paikkakuntaa kokonaisvaltaisesti.

3.1.4. Mitä enemmän toimivaltaa paikallis- ja alueviranomaisilla on "matkailualan tuotantoprosesseissa", sitä paremmin ala kehittyy. Kyseisten viranomaisten on osallistuttava jatkuvasti paitsi matkailualan valvontaan myös sen kehittämiseen ja uudistamiseen ja oltava mukana tekemässä matkailusta kilpailukykyistä. Matkailun kanssa tekemisissä olevien alue- ja paikallisviranomaisten aiempaa vankempi sitoutuminen tarkoittaa myös sitä, että ne hankkivat teknistä matkailutietoutta ja taitotietoa.

3.1.5. Kun alueet eivät vaihda asianmukaisesti strategisia tietoja, ne eivät useinkaan pysty hyödyntämään yhteistyömahdollisuuksia, mikä rikastuttaisi kyseisten alueiden matkailua. Matkailualan tehtävät on jaettava kahteen osaan: kunkin alueen varsinainen toimivalta ja molemminpuolista etua palveleva suora yhteistyö muiden alueiden kanssa.

3.1.6. Monet talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat eivät ymmärrä eivätkä tulkitse oikealla tavalla kaikkia matkailutoimia, koska niitä ei voi mitata rahassa, ne ovat monialaisia ja täysin uudenlaisia. Tämän vuoksi ei voida luoda yhtenäisiä kilpailupuitteita. Niinpä Euroopan alueiden on pyrittävä mieltämään matkailu siten, että heikko ja hauras, mutta yhtä aikaa voimakas ja tulevaisuuteen katsova ala pystytään jäsentämään.

3.1.7. Paikallis- ja alueviranomaisten ja jopa valtiovallan on kyettävä vastaamaan aluesuunnittelulla ja maankäytöllä sekä alueen asukkaiden että kaikkien siellä vierailevien ihmisten ja matkailijoiden tarpeisiin ja annettava oma panoksensa alueen kestävään kehittämiseen ja sopusointuisuuteen.

3.2. Alueiden välisen viestinnän puutteet jäsenvaltioiden ja Euroopan tasolla luo ontuvan kilpailutilanteen, joka aiheuttaa vääristymiä sekä tiettyjen päämäärien saavuttamiseen tarkoitettujen voimien ja varojen tuhlausta.

3.3. Koska subjektiivisten tavoitteiden määrittäminen on helppoa, matkailun kehittämisessä ilmenee toisinaan epätasaisuuksia valtakunnallisella, alueellisella ja jopa paikallisella tasolla. Matkailua on kehitettävä sopusointuisesti siten, ettei puututa paikkakunnalle tai alueelle tunnusomaisiin piirteisiin tai vääristetä niitä. Lisäksi on vahvistettava erityispiirteitä, sillä sekä paikkakunnan asukkaat että siellä vierailevat matkailijat edellyttävät kohteen erottuvan muista.

3.4. Matkailutarjonnan kehittäminen ja edistäminen kärsivät sekä paikallis- ja alueviranomaisten matkailun johtamistaitojen heikkoudesta että valtion ja kansainvälisten elinten kyvyttömyydestä antaa niille tarvittavaa teknistä tukea. Alueita ja paikkakuntia tulee kannustaa tarkastelemaan omia alueellisia matkailutavoitteitaan jäsenvaltio- tai yhteisötason strategioiden puitteissa niiden integroimiseksi kyseisiin puitteisiin ja siten niiden vaikutuksen tehostamiseksi.

3.5. Alue- ja paikallisviranomaiset käyttävät kuitenkin huomattavasti varoja matkailun kehittämiseen. Erityisesti uuden teknologian käyttäminen auttaa tekemään tunnetuksi ja hyödyntämään alueen mahdollisuuksia entistä paremmin oman maan ja Euroopan ulkopuolellakin. Paikallis- ja alueviranomaisten päämääränä ja tavoitteena tulee olla matkailun kielteisten vaikutusten torjuminen. Kielteisiä vaikutuksia aiheuttaa useasti matkailun liiallinen keskittyminen yhdelle paikkakunnalle. Tällainen kehitys lisää alueellisia ongelmia: esimerkiksi rikollisuus lisääntyy, mikä lisää samanaikaisesti asukkaiden turvattomuutta sekä vääristää paikkakunnan tunnuspiirteitä ja muuttaa paikkakunnan ominta potentiaalia. Paikallis- ja alueviranomaisten on torjuttava matkailun kehittämisen aiheuttamat, toisinaan kielteiset seuraukset. Samalla on kuitenkin parannettava palveluita, joiden ansiosta kaupunkien ja alueiden arkielämä voidaan yhdistää matkailijoiden käyntiin ja viipymiseen paikkakunnalla.

Ongelma kärjistyy helposti perinteisissä, taantuvissa eurooppalaisissa merenranta- ja vastaavissa kohteissa, joissa epäonnistuneet investoinnit sekä sopeutumattomuus muuttuviin lomanviettotapoihin ovat johtaneet lomanviettopaikkojen perusrakenteiden rappeutumiseen, työttömyyden kasvuun, alhaisiin keskituloihin sekä lisääntyvään rikollisuuteen ja taajamien köyhtymiseen. Alue- ja paikallisviranomaisten tulee siksi pyrkiä kansallisten ja eurooppalaisten viranomaisten avustuksella toimeenpanemaan uudistussuunnitelmia, joiden tavoitteena on nykyistä vakaampi työllisyystilanne kasvavilla nykyaikaisilla matkailumarkkinoilla sekä matkailualaa sivuavilla aloilla.

3.6. Alue- ja paikallishallinnon matkailupolitiikan on oltava laaja-alaista. Täten on velvoitettava eri aloista vastaavat tahot yhteensovittamaan toimintansa siten, että toimilla on kerrannaisvaikutuksia eivätkä ne ole yksittäisiä alakohtaisia toimia, vaan liittyvät toinen toisiinsa ja palvelevat samaa tarkoitusta.

4. Yhteisön nykyisten toimien vahvuudet ja heikkoudet

4.1. On ilmeistä, että matkailun kehittämisessä toistaiseksi saavutettu taso vaihtelee jäsenvaltioittain, mutta myös jäsenvaltioiden sisällä, ja että paikallisviranomaiset sen enempää kuin valtion viranomaisetkaan eivät ole vielä riittävän hyvin ymmärtäneet, että matkailu on sektori, jota on kehitettävä nykyistä tarmokkaammin, jotta lähentymiskriteerit saavutettaisiin. Jäsenvaltioiden kiinnostus matkailuun yhteiskunnalliselta ja taloudelliselta kannalta ei ole yhtä suuri. Jäsenvaltioiden näkemykset yhteisön interventioiden laajuudesta eroavat myös selkeästi toisistaan. Määräävä eroja aiheuttava tekijä on usein asianomaisen maan matkailukysyntä, sillä kysynnän intressit ovat selkeässä ristiriidassa tarjonnan intressien kanssa.

4.2. Tietyt jäsenvaltiot eivät luultavasti toivo, että yhteisö puuttuu säädöksin tai muulla tavoin matkailumarkkinoiden mekanismeihin, vaan ne olettavat markkinoiden toimivan parhaiten täydellisen vapauden ympäristössä. Ne suhtautuvat ehkä kielteisesti siihen, että jäsenvaltioiden matkailusektorit saavat osakseen muita kuin rakennerahastojen niille myöntämiä yhteisön varoja. Näin ollen niiden asenne on kielteinen, koska ne haluaisivat rajoittaa yhteisön interventioita (EU:n nykyisen suuntauksen mukaisesti) tai koska ne eivät budjettisyistä halua, että anotaan lisärahoitusta. Toiset jäsenvaltiot pyrkivät sen sijaan siihen, että yhteisö puuttuu aiempaa enemmän matkailuun ja lisää toimintaansa alalla, koska ne ovat vakuuttuneita, että matkailumarkkinat ovat tietyssä suhteessa vääristyneet, esimerkiksi matkanjärjestäjien kaikkivoipaisuuden johdosta.

4.3. Näiden mielipide-erojen vuoksi Euroopan unioni ei ole vielä onnistunut sopimaan yhteisön matkailupolitiikan sisällyttämisestä perustamissopimuksiin niiden tarkistamisen yhteydessä. Tämä on puute, joka mielestämme on korjattava mahdollisimman pian. Tämän vuoksi toimiessaan sille annettujen toimivaltuuksien puitteissa Euroopan unionin tulisi kunnioittaa asianmukaisella tavalla myös jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten matkailupolitiikkaa. Koska yhteisöllä on toimintalinjoja matkailuun vaikuttavilla aloilla (kuluttajien ja ympäristön suojelu, liikenne), on vaadittava, että tämän eurooppalaisen elinkeinohaaran oikeutetut tavoitteet otetaan riittävästi huomioon sen kilpailukyvyn takaamiseksi kansainvälisillä matkailumarkkinoilla.

Erityisesti on pantava merkille, että aluekehitykseen liittyvissä toimissa ja aloitteissa matkailua ei pidetä yhtenä ensisijaisista aloista. Kuten jo todettiin, matkailupolitiikasta on tullut sitä yleisemmän tason toimiin ja politiikkoihin liitetty erikoisuus.

4.4. Matkailualalla on näin ollen pantava täytäntöön Euroopan unionin muiden politiikkojen perusteella säädettyä yhteisön oikeutta, ja ala on usein tuomittu kantamaan siitä aiheutuvat lisäkustannukset ja sopeutumaan kehykseen, joka ei vastaa sen tarpeita eikä sen käytännön potentiaalia. Lisäksi selkeän, erillisen matkailua koskevan politiikan puuttuminen vääristää sosiaalidialogia. Kuvaava esimerkki tästä on, että eurooppalainen matkailualan järjestöjen liitto ei ota suoraan osaa työmarkkinaosapuolten väliseen vuoropuheluun, vaan sitä edustaa teollisuuden liitto (jossa matkailualan liitolla on "erityisneuvonantajan" asema), vaikka teollisuuden ja matkailun vaatimukset ja tarpeet poikkeavat täysin toisistaan.

Matkailupolitiikan puuttuminen estää myös kyseiselle politiikalle tyypillisten yhteisten päämäärien ja toimintatapojen määrittämistä. Esimerkkinä mainittakoon sosiaalisen oikeudenmukaisuuden tavoite, joka vastaisi koko väestön aiheellisia odotuksia jokaisen kansalaisen oikeudesta vuosilomaan ja vapaa-ajanviettoon.

4.5. Matkailupolitiikassa saatettaisiin tarvita jäsenvaltioiden ja alueiden tiiviimpää yhteistyötä etenkin kun otetaan huomioon, että Euroopan asema alan maailmanmarkkinoilla heikkenee vuosi vuodelta, koska lomat ovat kalliita vanhalla mantereella ja kaukaiset eksoottiset matkakohteet ovat kilpailukykyisempiä. Jäsenvaltioiden ja alueiden on yhteisön matkailupolitiikasta vastaavina toimijoina näin ollen määritettävä ja toteutettava soveltuva ja johdonmukainen strategia säilyttääkseen asemansa maailmanmarkkinoilla. Lukujen ylimalkainen tarkastelu osoittaa, että 10 vuoden aikana 1988-1997 Euroopan yhteisön osuus koko mantereen tuloksesta väheni 74 %:sta 68,7 %:iin saapuneiden matkailijoiden ja 82,9 %:sta 76,7 %:iin tulojen osalta.

Kun otamme lisäksi huomioon maailman matkailujärjestön (WTO) viimeaikaiset ennusteet kansainvälisen matkailun kolminkertaistumisesta 20 seuraavan vuoden aikana ja tästä matkailulle lähivuosina aiheutuvat taloudelliset ja yhteiskunnalliset haasteet, on tarpeen nopeasti kehittää

- Euroopan matkailun kilpailukykyä asettamalla matkailun tarpeet ensisijaiseen asemaan tärkeimmillä kaavoitusalueilla

- suosituimpien kohteiden kehitys- ja hallinnointimekanismeja.

4.6. EU on tähän asti kohdistanut voimansa tiettyihin selkeästi määritettyihin asiakokonaisuuksiin, joita ovat kerättyjen tilastotietojen yhdenmukaisuus, taitojen levityksen parantaminen matkailualalla, matkailijan suojeleminen kuluttajana, kulttuuriperinnön esille tuominen (mikä edellyttää kulttuuriarvojen sisällyttämistä matkailuun), kestävän kehityksen periaate matkailussa jne. Matkailualaa on nyt ryhdytty kehittämään ja edistämään, koska se on työvoimavaltainen ala. Matkailu luo työpaikkoja erityisesti nuorisoa ja naisia koskevan työttömyyden vaivaamaan Eurooppaan. Tätä tarkoitusta varten on perustettu matkailualan edustajien komitea, joka on jättänyt päätelmänsä yhteisön toimintamahdollisuuksista alalla. Euroopan komissiossa toimiva pieni ryhmä vetää nyt tutkimus- ja tiedotusohjelmia, joissa käsitellään esimerkiksi kaupunkien ja niiden historiallisten keskustojen matkailun edistämistä sekä euron käyttöönottoa matkailusektorilla. Korkean tason työryhmän tärkeimmät päätelmät olivat, että matkailun osuudelle kasvun ja työllisyyden edistämisessä on annettava enemmän poliittista tunnustusta kaikilla tasoilla, ja että tämän tulisi johtaa myönteisiin toimiin, jotka vahvistavat matkailuelinkeinon mahdollisuuksia edistää kestävän kehityksen periaatteelle pohjautuvaa kasvua. Lisäksi matkailualan kannalta tärkeiden teemojen sisällyttäminen yhteisön ohjelmien ja yhteisön politiikan suunnitteluun ja toteutukseen antaa yhteisölle ainutlaatuisen mahdollisuuden edistää Euroopan kilpailukykyä. EU:n toteuttamien matkailualan toimien koordinointia on parannettava ja niiden on perustuttava Euroopan komission eri pääosastojen interventioiden, etenkin taloudellisten interventioiden tehostettuun koordinaatioon. Myös asianomaisten osapuolten välisten neuvottelujen ja yhteistyön tehostaminen paikallisella, alueellisella, valtiollisella ja Euroopan tasolla on ehdoton edellytys sille, että matkailualan osuutta kasvun edistämisessä voidaan täysin hyödyntää.

4.7. Nykyään ollaan tietoisempia kuin koskaan siitä, että on tärkeää käyttää uusiutumattomia luonnonvaroja vastuullisesti ja varmistaa resurssien säilyminen tuleville sukupolville. Vuonna 1996 tehdyn Eurobarometri-kyselyn mukaan 98 % eurooppalaisista katsoo, että ympäristönsuojelun ja saastumisen vastaisen taistelun tulee olla unionin prioriteetteja, ja suuri enemmistö (82 %) on sitä mieltä, että ongelma on akuutti ja että se vaatii välittömiä toimia. Ympäristötietoisuus näkyy myös lomien suunnittelussa: myös ympäristön laatu ja henkilökohtainen turvallisuus ratkaisevat yhä useammin matkakohteen valinnan. Kaikkien matkailuelinkeinon haarojen ja suurten matkakohteiden viranomaisten velvollisuus on käsitellä ongelmia, joita matkailutoiminnot aiheuttavat käytettävissä oleville luonnonvaroille. On tarpeen arvioida systemaattisesti suurten hankkeiden ympäristövaikutuksia. Myönteisemmin tarkasteltuna on tutkittava, miten matkailu voi auttaa säilyttämään ihmisen tuottamat, luonnonvaraiset tai kulttuuriset resurssit ao. alueilla.

4.8. Matkailun, kulttuuriperinnön ja ympäristön välitön keskinäinen riippuvuus on hyvin laajalti tunnustettu. Koska matkailu on riippuvainen näistä virkistystoiminnan tuottamisen ja markkinoinnin perustana olevista resursseista, se on ihanteellinen kestävän kehityksen periaatteen kokeiluala. Yhteisön tämän alan toiminnan ensimmäisenä päämääränä on aloittaa "nousukierre", joka auttaa suuntaamaan matkailutalouden ja ympäristön väliset suhteet pitkäaikaiseen elinvoimaisuuteen.

4.9. Tiettyjen matkailuelinkeinon sektoreiden, julkisten tai yksityisten organisaatioiden ja tiettyjen matkailun suunnittelussa ja hallinnossa toimivien yksilöiden kiitettävien ponnisteluiden lisäksi on syytä aloittaa koordinoituja hankkeita, jotka tarjoavat asianomaisille mahdollisuuden tutkia aiempaa järjestelmällisemmin eri jäsenvaltioissa ja alueilla sovellettuja menetelmiä suositeltavimpien käytäntöjen löytämiseksi ja levittämiseksi. Matkailijoille ja matkailuyrityksille on myös tiedotettava kohdealueiden ympäristön ja kulttuurikohteiden tilasta ja kannustettava käyttämään helposti vaurioituvia resursseja ympäristöä säästävästi.

Lisäksi on edistettävä paikallistasolla matkailutarjonnan sekä käsityö-, taide- ja kulttuurituotannon välistä integraatiota, joka on mielenkiintoinen aluekehityksen tukiväline.

4.10. Sekä luonnon- että ihmisen muokkaaman ympäristön laadun kohentaminen on äärimmäisen tärkeää matkakohteiden ja matkailuyritysten hyvinvoinnille, ja se on kestävän kehityksen välttämätön edellytys. Euroopan yhtenäismarkkinoilla, jossa ihmisten liikkuminen on vapaata, huolen kaikkien kansalaisten (matkailijat mukaan luettuina) turvallisuudesta on kannustettava kaikkien jäsenvaltioiden oikeus- ja turvallisuusalan viranomaisia parantamaan yhteistyötään järjestäytyneen rikollisuuden, kaikenlaisen hyväksikäytön muotojen, lapsiin kohdistuvien rikosten, rasismin, muukalaisvihan, huumekaupan, terrorismin jne. torjumiseksi.

4.11. Toteuttaessaan politiikkojaan ja toimiaan vuosina 1995-1996 yhteisö pyrki jatkuvasti sisällyttämään kestävän kehityksen periaatteen matkailun kehittämistoimenpiteisiin ja -käytäntöihin. Korostettakoon, että matkailu on yksi viidestä suuresta alasta, joilla komission mukaan on sovellettava kestävän kehityksen periaatetta. Arvioituaan tämän politiikan tulokset yhteisö keskittää huomionsa nykyisten toimien standardoimiseen ja erityisesti matkailun kehittämistä koskevien uusien säädösten ja rahoitustoimien alulle panemiseen.

4.12. Kuten tiedetään, matkailu on hyötynyt runsaasti EU:n rakennerahastojen rahoituksesta, yhteisöaloitteista ja muista yhteisön erityisohjelmista. Siten se on voinut käyttää majoitukseen, omiin perusrakenteisiinsa tai kohdemarkkinointiin varat, jotka se on saanut yhteisön toisen tukiohjelman yhteydessä Interreg II, Leader II ja Life-aloitteista. Lisäksi matkailu hyötyy rakennerahastojen määrärahoista suurten yleisten perusrakennetöiden (liikenneväylät, sillat, rautatieverkon nykyaikaistaminen jne.) yhteydessä. Komission vuonna 1996 hyväksymässä ensimmäisessä kertomuksessa taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta yhteenkuuluvuudesta jäsennellään yksityiskohtaisesti edistyminen yhteiskunnallis-taloudellisessa koheesiossa ja se, miten yhteisön tarjoamat välineet ovat auttaneet sitä lähestymään tätä tavoitetta. Asiakirjassa mainitaan esimerkkejä matkailutoimintoihin suunnatusta yhteisön rahoituksesta. Vaikka voidaan erehtymättä olettaa, että Euroopan unionin toimet matkailun tukemiseksi ovat laajalti edistäneet taloudellista ja yhteiskunnallista koheesiota, on vaikea kartoittaa niiden vaikutuksia tarkemmin. On erittäin vaikeaa arvioida tarkasti rakennepolitiikkojen vaikutuksia, etenkin lyhyellä aikavälillä. Matkailuun kohdistuneiden vaikutusten arvioiminen on vieläkin vaikeampaa, ottaen huomioon, että matkailuelinkeino käsittää laajan taloudellisten toimien kirjon vieläpä eri tasoilla.

4.13. Matkailu nähdään entistä enemmän ammattitaitoa vaativia ja kestäviä työpaikkoja luovana elinkeinona ja toisaalta kaavoitukseen vaikuttavana tekijänä. Matkailualan työvoima on paikalleen sidottua, ja elinkeino muodostuu laajalla alueella toimivista työpaikkojen luomispotentiaalia omaavista pk-yrityksistä. Matkailun kehittäminen kehityksestä jäljessä olevilla alueilla voi johtaa kyseisten alueiden erityispiirteiden ja vahvuuksien hyödyntämisen ansiosta yleisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen tason kohottamiseen ja parantaa alueellista tasapainoa.

Näitä seikkoja voidaan käyttää matkailun tunnustamisen perusteena Euroopan tasolla, jotta alalle myönnettäisiin tarvittavat varat edellä mainittujen haasteiden kohtaamista varten.

5. Ehdotukset

5.1. Alueiden komitean jäsenten, jotka voivat nähdä matkailun konkreettiset ongelmat läheltä ja hoitavat ja käsittelevät niitä paikallisella tasolla, on tutkittava niitä koko kokemuksensa voimalla ja viitoitettava näin tietä EU:n muille toimielimille.

5.2. Alueiden komitea katsoo, että seuraavaksi luetellut toimet tukevat paikallis- ja alueyhteisöjä niiden ponnisteluissa kestävän kehityksen varmistamiseksi:

5.2.1. EU:n on matkailuun vaikuttavia yhteisön politiikkoja, kuten kuluttajansuojaa, ympäristönsuojelua ja liikennealaa koskevia politiikkoja suunnitellessaan pidettävä huoli siitä, että myös matkailualan tarpeet otetaan huomioon. Erityisesti on edistettävä vapaiden markkinoiden joustavaa toimintaa, estettävä monopolien ja oligopolien syntyminen ja kannustettava jäsenvaltioita suunnittelemaan politiikkansa sellaiseksi, että siinä otetaan huomioon ihmisten ja pääoman vapaa liikkuminen.

Paikallis- ja alueyhteisöjen tulisi voida osallistua aktiivisemmin matkailualaan vaikuttavien toimien suunnitteluun ja hallinnointiin. Tämän vuoksi tulisi käynnistää kuulemismenettely toivotuista tavoitteista ja alaan liittyvien tulevien toimien koordinoinnista ja liittää ne osaksi EU:ssa käynnissä olevia rahoitusuudistuksia (Agenda 2000 ja kulttuurin puiteohjelma 2000).

5.2.2. EU:n on tuettava hallinnon hajauttamista, niin että paikallis- ja alueviranomaisilla on samanarvoiset taloudelliset keinot kehittyä matkailualalla erityisesti käsiteollisuusalan kokemusten kokoamishankkeissa. Niiden tarkoituksena on hyödyntää paikallisia erityispiirteitä ja perinteitä.

Unionin on taattava resurssien tehokas käyttö ja vältettävä tukemasta yksittäisiä toimia, joilla ei ole selvää lisäarvoa yhteisön kannalta. Unionin on keskitettävä ponnistelunsa mieluummin paikallis- ja alueviranomaisten yhteistyötoimien edistämiseen varsinkin silloin kun toimet ulottuvat yli valtionrajojen tai kun ne saattavat vaikuttaa tuntuvasti koko matkailualaan.

5.2.3. Euroopan unionin on jatkettava erillisiä tukiohjelmia ja siirrettävä alue- ja paikallisviranomaisille oikeus käyttää varoja kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti, jotta korostettaisiin alue- ja paikallisviranomaisten roolia ja ne voisivat tehostaa nykyisten ja tulevien tehtäviensä hoitoa tällä alalla.

5.2.4. Jäsenvaltioita kehotetaan varaamaan osa rakennerahastojen varoista kehityssuunnitelmien ja ohjelmien puitteissa matkailuun, jotta vahvistetaan EU:n suoraa yhteistyötä paikallis- ja alueviranomaisten kanssa sekä alueiden välistä, valtioiden välistä ja rajatylittävää yhteistyötä matkailun kehittämiseksi.

5.2.4.a. Yhteisön rahoitusohjelmat ja jäsenvaltioiden matkailuyrittäjyyden ja matkailualan työllisyyden tukemiseen tähtäävät ohjelmat tulisi integroida keskenään niin laajasti kuin se valtion tukea koskevien määräysten mukaan on mahdollista.

5.2.5. On tuettava matkailualan koulutusta ja tutkintojen vastavuoroista tunnustamista kohentamalla alan ammattilaisten tietotaitoa ja pyrkimällä lujittamaan tällä tavoin laadukasta matkailua.

5.2.6. Tukien myöntämisessä on otettava paremmin huomioon työllisyysvaikutukset, ja kokovuotinen työllisyys on asetettava etusijalle.

5.2.7. Alueidenväliseen yhteistyöhön kannustetaan ulkopuolisista maista suuntautuvan matkailupotentiaalin hyödyntämiseksi entistä paremmin. Erityisen hyödyllistä olisi luoda maiden välisiä verkostoja, jotta erityisesti alue- ja paikallisviranomaiset voisivat vaihtaa teknistä taitotietoa sekä tehdä tunnetuksi yhteisiä matkailupaketteja, perinteisiä tuotteita ja kokemusta, tukea alueellisten matkailureittien luomista sekä suosia Euroopan kuntien ja alueiden neuvoston (CERM) ja Euroopan alueiden liiton samoin kuin alue- ja paikallisviranomaisten kehittämien ala- ja aluekohtaisten verkostojen toimia. Olisi myös erittäin hyödyllistä luoda yhtenäinen tilastointi- ja laadun arviointijärjestelmä.

5.2.8. Tällä hetkellä Euroopassa tarvitaan taloudellista ja sosiaalista lähenemistä, suotuisia kehitysoloja valtiollisella, alueellisella ja paikallisella tasolla sekä työpaikkojen luomista. Matkailu on kiistämättä talouden, yhteiskunnan, kulttuurin ja ympäristön kannalta kasvava ala, joka luo työpaikkoja. Siksi EU:n tulee suosia julkisen ja yksityisen sektorin välistä yhteistyötä tunnustamalla paikallis- ja alueviranomaisten johtava asema toimissa, joilla saavutetaan integroidut matkailujohtamisen tavoitteet levittämällä esimerkkejä alan hyvistä käytännöistä.

Bryssel 3. kesäkuuta 1999.

Alueiden komitean

puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

LIITE I

alueiden komitean lausuntoon

Alueelliset työllisyyssopimukset

Taulukossa alleviivatuilla alueilla on matkailuun ja kulttuuriin liittyviä toimenpiteitä

(Lähde:

PO XVI)

Liste des promoteurs techniques hommes des pactes territoriaux pour l'emploi

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE II

alueiden komitean lausuntoon

TABLEAU N° 1

Nombre d'emplois culturels directs dans les pays de l'Union Européenne

>TAULUKON PAIKKA>

TABLEAU N° 2

Nombre d'emplois culturels directs dans les pays de l'Union Européenne, sans les métiers d'art

>TAULUKON PAIKKA>

TABLEAU N° 3

Nombre d'emplois culturels directs dans les pays de l'Union Européenne en % de la population active

>TAULUKON PAIKKA>

TABLEAU N° 4

Nombre d'emplois culturels directs dans les pays de l'Union Européenne en % de la population active, métiers d'art exclus

>TAULUKON PAIKKA>