KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE - EY:N/EURATOMIN LUOTONANTO- JA TAKUUKAPASITEETTI ULKOISILLE TOIMILLE

1. JOHDANTO

Takuurahastomekanismi kattaa luotonannon kolmansille maille kolmen hyvin erilaisen mekanismin avulla: EIP:n yhteisön ulkopuolisen luotonannon takuut, Euratomin ulkoinen luotonanto ja Euroopan yhteisön makrotaloudellisen avun (MFA) lainat. Takuurahastomekanismin tarkoituksena on sekä suojata yhteisön talousarviota näillä välineillä myönnettyjen lainojen laiminlyöntien suoralta vaikutukselta että toimia rajoitteena EY:n/Euratomin luotonannolle ja niiden antamille takuille.

Takuurahastomekanismi on toiminut hyvin häiriöiden vaimentajana. Lainakannan kokonaismäärä on noin 15 miljardia euroa, josta yli 13 miljardia euroa on takuulla katettua EIP:n luotonantoa; takuurahastosta on maksettu kumulatiivisesti yhteensä 459 miljoonaa euroa, jolla on katettu maksamatta jätetyt lainat, jotka olisi muuten täytynyt kattaa suoraan talousarviosta.

Luotonannon ja takuiden vuosittaista määrää rajoittaa takuurahaston varaus, jonka enimmäismäärä on määritelty vuosien 2000-2006 rahoitusnäkymissä. Tämä varausmäärä ja takuurahaston säännöt rajoittavat luotonannon ja takuiden kokonaiskapasiteetin noin 3 miljardiin euroon vuodessa. Periaatteessa aina kun uudesta lainasta tai takuusta tehdään päätös, tietylle lainapääoman tai takuun osalle on tehtävä varaus. Rahoitusaste yhdessä varausmäärän kanssa määrää sen vuoksi mahdollisen luotonannon tai takuiden kokonaismäärän. Jos esimerkiksi kaikille lainoista tai takuista olisi tehtävä täysi varaus ja rahoitusaste olisi 10 prosenttia, 100 euron varausmäärä rajoittaisi luotonanto- ja takuukapasiteetin 1 000 euroon vuodessa.

Käytännössä tilanne ei ole näin yksinkertainen.

* Ensinnäkin, EIP:n yhteisön ulkopuolisen luotonannon takuiden osalta yhteisö takaa pikemminkin lainasalkun kuin yksittäisiä lainoja. Koska yhteisö tarjoaa yleistakuun, ei ole pidetty tarpeellisena määritellä takuun tasoa 100 prosentiksi koko lainasalkusta. Nykyisten sääntöjen mukaan yhteisön takuulla katetaan ainoastaan 65 prosenttia suurimmasta osasta EIP:n luotonantoa kolmansille maille ja sen vuoksi niitä varten on varaus takuurahastossa. Käytännössä tämä kuitenkin tarkoittaa, että yksittäisillä EIP:n lainoilla on täysi takuu, kunnes 65 prosenttia koko salkun lainoista on laiminlyöty.

* Toiseksi, koska luotonanto, jopa silloin kun se koskee yksittäisiä hankkeita tai yksittäistä maata makrotaloudellisen avun tapauksessa, saattaa jakautua useammalle vuodelle ja kuhunkin lainan osaan liittyy runsaasti epävarmuutta, varauksen ajoitusta koskevat säännöt ovat monimutkaiset.

Vuonna 2001 takuuvaraus on täysin käytetty, ja vuosien 2002-2004 tilanne, jolloin laajentuminen vähentänee paineita jonkin verran, näyttää kestämättömältä. Koska on runsaasti paineita lisätä kunkin välineen kautta myönnettyjä lainoja, on nyt tarkasteltava, kuinka painopistealueet jakautuvat niiden kesken ja onko tarkoituksenmukaista lisätä joustavuutta takuumekanismin avulla.

2. TULEVAISUUDENNÄKYMÄT

Liitteessä 1 olevassa taulukossa esitetään yhteenveto tulevaisuudennäkymistä. Sen perusteella takuuvaraukseen kohdistuu lähivuosina huomattavia paineita.

EIP:n luotonanto yhteisön ulkopuolisille maille on kasvanut tuntuvasti viime vuosina, kun Keski- ja Itä-Euroopan, Länsi-Balkanin, Välimeren alueen maiden ja Etelä-Afrikan kokonaisrahoitusta on nostettu. Hiljattain yleiseen luotonantovaltuutukseen on lisätty myös Kroatian osuus ja Turkin tulliliiton erityistoimi, minkä lisäksi on toteutettu erityistoimi Venäjän Itämeren altaan alueella. Tämän seurauksena rahoitustarve on noussut niin, että se on vuosina 2003 ja 2004 peräti 3 152 miljoonaa euroa, kun se vuonna 2000 oli 2 210 miljoonaa euroa. Taulukon perusteella lähivuosina on varauduttava myös siihen, että EIP:n luotonanto Jugoslavian liittotasavallalle ja Turkin jälleenrakentamiseen kasvaa. Lisäksi on merkkejä siitä, että joidenkin tahojen mielestä EIP:n olisi voitava myöntää luottoja myös Ukrainalle, Moldovalle ja eräille Keski-Aasian maille. Myös Venäjältä kysytään jatkuvasti EIP:n luottoja. Edellä esitetyn perusteella saattaa olla tarpeen ottaa vuosittain käyttöön 300-400 miljoonan euron lisävaraus.

Ukrainan Khmelnitskin (K2) ja Rovnon (R4) reaktoreita varten myönnettävää 657 miljoonan euron Euratom-lainaa varten on jo olemassa 500 miljoonan euron varaus, minkä lisäksi Bulgarian Euratom-lainaa varten on noin 210 miljoonan euron varaus. Euratom-lainojen tarve kuitenkin kasvaa jatkuvasti sitä mukaa kuin Neuvostoliitossa suunniteltujen ydinvoimaloiden turvallisuusongelmat pahenevat, minkä vuoksi rahoitusta on lisättävä. Euratomin mahdolliset uudet sitoumukset ovat noin 200-300 miljoonaa euroa vuodessa. Uusien Euratom-lainojen yhteydessä on myös korotettava lainojen enimmäismäärää, mikä edellyttää erillistä lainsäädäntömenettelyä.

Makrotaloudellisen rahoitusavun perusteella myönnettävien lainojen määrä vaihtelee vuosittain huomattavasti. Viime aikoina tuki on keskitetty Länsi-Balkanin vähävaraisille maille ja siihen on yhä useammin sisältynyt avustusosuus. Vuonna 2001 on kuitenkin täytynyt rahoittaa 225 miljoonan euron luotto Jugoslavian liittotasavallalle. Pidemmällä aikavälillä näyttää siltä, että mahdolliseen makrotaloudelliseen apuun tarvittaisiin vuosittain noin 400-500 miljoonaa euroa, mutta toistaiseksi vuosille 2002-2004 ei ole juuri lainkaan alustavia varauksia. Ukrainaa varten on varattu hyvin pieni osuus, jonka osalta oletetaan, että aiempi varaus voidaan ottaa uudelleen käyttöön, jolloin lisäksi tarvitsisi tehdä varaus vain puuttuvien 18 miljoonan euron osalta. Alustavissa keskusteluissa on myös käsitelty uusia toimia Bosnia ja Hertsegovinan, entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian ja Jugoslavian liittotasavallan hyväksi. Kukin niistä on sinänsä suhteellisen pieni, mutta yhdessä ne muodostavat takausjärjestelmälle kestämättömän rasituksen. Sama koskee Turkille mahdollisesti myönnettävää tukea, joka edellyttäisi huomattavasti suurempia määriä, kuten myös rahoitusvälineen maantieteellisen soveltamisalan laajentaminen.

3. PÄÄTÖKSIÄ TARVITAAN

On vaikea arvioida näiden kolmen rahoitusvälineen mukaisten uusien luotonanto- tai takuutoimien toteutumistodennäköisyyttä, joten on hankalaa kehittää toimivia menettelyjä painopistejärjestyksen määräämiseksi. Koska liikkumatila on niukka tehtyjen päätösten jälkeen niukka, nyt on tehtävä päätöksiä.

Komission mielestä ensiksi tulisi tarkistaa näiden kolmen välineen keskinäistä tasapainoa ja pohtia niitä tärkeysjärjestyksiä, joihin niiden käyttö perustuu.

Jos tällöin päätetään luotonanto- ja takuukapasiteetin nostamisesta, on joko nostettava takuuvarauksen ylärajaa tai muutettava takuumekanismia koskevia sääntöjä. Takuuvarauksen ylärajan nostaminen edellyttäisi nykyisten rahoitusnäkymien (2000-2006) tarkistamista, joten on syytä paneutua vaihtoehtona olevaan takuumekanismin mukauttamiseen, erityisesti ajanjaksolle 2002-2004, luotonanto- ja takuukapasiteetin nostamiseksi takuurahaston alennetun rahoitusasteen ja EIP:n lainojen alennetun takuuprosentin yhdistelmällä.

Ensimmäisenä mukautuksena tulisi kysymykseen takuurahaston (takuurahastoasetuksessa) rahoitusasteen alentaminen nykyisestä yhdeksästä kahdeksaan prosenttiin, jota sovellettaisiin kaikkiin uusiin laina- tai takuualoitteisiin kolmansille maille. Tämä ei muuttaisi millään tavalla takuurahaston luonnetta häiriöiden vaimentajana. Rahasto on saavuttanut tavoitesumman ja tavoitesumman ylityksiä maksetaan yhteisön talousarvioon vuosittain takaisin huomattavia summia (165 miljoonaa euroa vuonna 2001). Kahdeksan prosentin rahoitusaste riittäisi turvaamaan rahaston tavoitesumman, varsinkin koska rahastolle on kertynyt vastaavasti korkotuottoja.

Toisena mukautuksena tulisi kysymykseen (EIP:n yleistä lainanantovaltuutusta koskevassa päätöksessä) EY:n EIP:lle myöntämän yleistakuun alentaminen. Takuuprosentin alentaminen 65:sta 60 tai jopa 50 prosenttiin ei muuttaisi merkittävästi tilannetta eikä ainakaan pankin saamia edullisia ehtoja rahoitusmarkkinoilla. EIP:n riski 50 prosentin ylittävien vakuudettomien summien menettämisestä pysyy erittäin alhaisena. EIP hyväksyi tämänsuuntaisia komission ehdotuksia sekä vuonna 1996 että vuonna 1999.

Liitteen 2 taulukosta käy ilmi, miten rahoitusasteen tai takuuprosentin muutokset vaikuttavat EU:n luotonanto- ja takuukapasiteettiin.

Jos neuvosto ja parlamentti kannattavat näitä linjavalintoja, komissio tekee tarvittavat säädösehdotukset.

LIITE 1

Takuuvaraukseen perustuvien lainojen ja lainatakuiden viitteelliset määrät

(miljoonaa euroa)

>TAULUKON PAIKKA>

LIITE 2

EY:n luotonanto- ja takuukapasiteetti takuurahastomekanismin nojalla (vuoden 2002 luvut)

(miljoonaa euroa)

>TAULUKON PAIKKA>