Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kolmansien maiden kansalaisten palkattuina työntekijöinä lähettämisen ehdoista rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa (1999/C 67/09) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) KOM(1999) 3 lopull. - 1999/0012(COD)

(Komission esittämä 12 päivänä helmikuuta 1999)

EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 66 artiklan,

ottavat huomioon komission ehdotuksen,

ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,

noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä,

sekä katsovat, että

(1) perustamissopimuksen 3 artiklan c alakohdan nojalla palvelujen vapaan liikkuvuuden esteiden poistaminen jäsenvaltioiden väliltä on yksi yhteisön tavoitteista,

(2) palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen sisältyy palvelujen tarjoajan oikeus lähettää henkilökuntaansa, vaikka kyseessä olisivat henkilöt, jotka eivät ole unionin kansalaisia vaan laillisesti yhteisössä oleskelevia kolmannen maan kansalaisia; henkilökuntaan sisältyvät myös yritysten johtajat,

(3) palvelujen tarjoamisen vapaudesta ei seuraa asianomaisille työntekijöille välittömiä oikeuksia, mutta se ei myöskään vaikuta yhteisön tasolla, kansallisella tasolla tai kansainvälisten sopimusten nojalla jo tunnustettuihin oikeuksiin, mukaan lukien oikeudet, jotka taataan ihmisoikeuksien suojaamista koskevassa eurooppalaisessa yleissopimuksessa, erityisesti perhe-elämän osalta,

(4) palvelujen tarjoajien, joiden on lähetettävä kolmannen maan kansalainen palkattuna työntekijänä, on kohtaamiensa vaikeuksien vuoksi usein joko luovuttava suunnitellusta palvelun tarjoamisesta tai kärsittävä haitallisista viivästyksistä; ennen kaikkia työhön lähettämisiä toteutettavat valvontamenettelyt siinä jäsenvaltioissa, jossa palvelun tarjoaminen tapahtuu, ovat tarpeettomia, kun otetaan huomioon näissä valtioissa jälkikäteen suoritettu valvonta sekä sijoittautumismaassa suoritetut valvontamenettelyt,

(5) sen jäsenvaltion viranomaisilla, jossa palveluja tarjotaan, ei ole takeita palvelujen tarjoajan ja viimeksi mainitun työhön lähetettävän, palkatun työntekijän tilanteen säännönmukaisuudesta siinä jäsenvaltiossa, johon palvelujen tarjoaja on sijoittautunut; jäsenvaltioilla ei myöskään ole takeita siitä, että työhön lähetetyt työntekijät palaavat palvelun tarjoamisen päättyessä jäsenvaltioon, jossa he pääasiallisesti työskentelevät,

(6) asiakirja nimeltään palvelujen tarjoamisen EY-kortti, jonka myöntää se jäsenvaltio, johon palvelujen tarjoaja on sijoittautunut, on työhön lähettämistä helpottava väline, jotta palvelujen tarjoaja voisi toimia tavalla, jota hänen tavanomaiseen toimintaansa liittyvät todelliset ja mahdolliset työhön lähettämiset edellyttävät, vaikka hänen henkilökuntaansa kuuluisi yksi tai useampi kolmannen maan kansalainen; palvelujen tarjoajasta riippuu, päättääkö hän pyytää mainitun asiakirjan myöntämistä; tämä direktiivi ei saa liioin vaikuttaa yhteisön ja jäsenvaltioiden velvoitteisiin palvelukaupan yleissopimuksen (1) (GATS) puitteissa; palvelujen tarjoamisen EY-korttiin voivat sisältyä ainoastaan tiedot, jotka ovat yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (2) mukaisesti tarpeellisia,

(7) palvelujen tarjoamisen EY-kortin myöntävän jäsenvaltion on otettava huomioon yleiseen järjestykseen liittyvät näkökohdat, joilla pyritään torjumaan laitonta maahanmuuttoa, osoittaessaan tilanteen säännönmukaisuuden siinä jäsenvaltiossa, jossa palvelujen tarjoaja työllistää kolmannen maan kansalaisen; tällä välineellä varmistetaan, että palkattuna työntekijänä lähetetty harjoittaa pääasiallista työtään jäsenvaltiossa, johon palvelujen tarjoaja on sijoittautunut; mainittu asiakirja on näin ollen turvattava väärentämisen estämiseksi; näin ollen maahantuloviisumin vaatiminen ei ole enää tarpeellista,

(8) jäsenvaltion myöntämä palvelujen tarjoamisen EY-kortti antaa näin tarvittavat takeet siten, että kaikki muut jäsenvaltiot, joissa palveluja tarjotaan, sallivat henkilön maahan tulon ja siellä oleskelun yhden tai useamman palvelun tarjoamista varten, toisin sanoen oleskelun, joka tapahtuu palvelun tarjoamisen aikana ja siihen liittyen; näihin takeisiin sisältyy velvoite siitä, että työhön lähettämistä ei saa katsoa oleskelun ja sellaisen palkkatyön keskeytykseksi, jonka harjoittamiseen henkilö on saanut luvan, ja erityisesti, että työhön lähetetyn henkilön sallitaan palata takaisin kaikissa olosuhteissa; jäsenvaltio, jossa palveluja tarjotaan, ei näin ollen enää saa asettaa omia vaatimuksiaan maahanpääsyn, oleskelun ja tilapäiseen palkkatyöhön pääsyn osalta; tämä ei vaikuta siinä jäsenvaltiossa, missä palveluja tarjotaan, noudatettaviin pakollisiin työehtoja ja -oloja koskeviin säännöksiin, joihin sovelletaan palvelujen tarjoamisen yhteydessä tapahtuvasta työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon 16 päivänä joulukuuta 1996 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 96/71/EY (3),

(9) kaikki jäsenvaltiot, joissa palveluja tarjotaan, voivat määrätä velvoitteen ilmoittaa ennen alueelleen työhön lähetetyn palkatun työntekijän maahan tuloa tämän maassa olosta sekä palvelusta tai palveluista, joita varten hänet on työhön lähetetty; ennakkoilmoitusvelvoite mahdollistaa sen, että jäsenvaltio voi tietyssä tapauksessa toteuttaa tarvittavia toimenpiteitä yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen liittyvistä syistä tässä direktiivissä säädetyissä rajoissa; kaikki jäsenvaltiot, joissa palveluja tarjotaan, voivat myös määrätä velvoitteen siitä, että tällaisen työntekijän on maahan tulonsa jälkeen saatava tilapäinen oleskelulupa, kun palvelun tai palvelujen tarjoaminen, jonka tai joiden vuoksi työhön lähetetty palkattu työntekijä maassa oleskelee, kestää yli kuusi kuukautta kahdentoista kuukauden pituisen jakson aikana,

(10) sen vuoksi jokaisen jäsenvaltion on voitava tarkastaa erityisesti tilapäistä oleskelulupaa annettaessa, että työhön lähetetyn palkatun työntekijän oleskelu tapahtuu kyseisessä tapauksessa palvelujen tarjoamista varten tässä jäsenvaltiossa; palvelujen tarjoamisen vapaudelle on aina ominaista tilapäisyys, joka on määriteltävä suhteessa palvelun jatkuvuuteen, määrään ja kestoon; tilapäisen oleskeluluvan voimassaoloaika saadaan rajoittaa palvelujen tarjoamisen EY-kortin voimassaolon aikaan sillä perusteella, että asianomainen jäsenvaltio voi myöntää oleskeluluvan sen omien kansallisten säännösten mukaisesti sellaisille työhön lähettämisille, joiden kesto ylittää kuusi tai kaksitoista kuukautta, palvelujen tarjoamisen vapautta noudattaen,

(11) direktiivin vaikutusten varmistamiseksi palkattuina työntekijöinä lähetettyjä kolmansien maiden kansalaisia ja unionin kansalaisia on kohdeltava yhdenvertaisesti yhteisössä hankittujen tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamisen osalta; yhdenvertaiseen kohteluun voi tämän direktiivin perusteella vedota vain palvelujen tarjoaja, joka on palkattuna työntekijänä toimivan kolmannen maan kansalaisen työnantaja; yhdenvertaisen kohtelun piiriin eivät sisälly kolmannessa maassa saadut tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka on pelkästään tunnustettu jossakin jäsenvaltiossa,

(12) jäsenvaltiot eivät saa kohdella yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneita palvelujen tarjoajia suosivammin kuin sellaisia, jotka ovat sijoittautuneet yhteisön rajojen sisäpuolelle; jäsenvaltiot voivat poiketa tästä direktiivistä yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen liittyvistä syistä; tämän poikkeuksen rajojen on määräydyttävä asianomaisten työnantajina toimivien palvelujen tarjoajien ja palkattuina työntekijöinä toimivien kolmansien maiden kansalaisten osalta ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25 päivänä helmikuuta 1964 annetussa neuvoston direktiivissä 64/221/ETY (4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 75/35/ETY (5) määritellyn yhteensovittamisen perusteella, yhdenmukaisen palvelujen tarjoajan viitekehyksen toteuttamiseksi riippumatta palvelujen tarjoajan henkilökunnan kansallisuudesta,

(13) tämän direktiivin täytäntöönpanon kannalta on ehdottoman välttämätöntä varmistaa tiivis yhteistyö jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä; on hyödyllistä, että jäsenvaltioiden viranomaiset ottavat käyttöön palvelujen tarjoamisen EY-kortin yhtenäisen kaavan; olisi annettava palvelujen tarjoamisen EY-kortin kaavasta ja sitä koskevista muista yksityiskohtaisista säännöistä säätäminen komission tehtäväksi yhtenäisestä viisumin kaavasta 29 päivänä toukokuuta 1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1683/95 (6) säädetyn menettelyn mukaisesti,

(14) tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden toimivaltaan määritellä, keille kolmansien maiden kansalaisille myönnetään pääsy yhteisön alueelle palkkatyön harjoittamista varten, millä edellytyksillä oleskelua on pidennettävä sekä mikä ammattitoiminta valtiossa on säänneltyä,

(15) perustamissopimuksen 3 b artiklan 3 alakohdassa esitetyn suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tämä direktiivi rajoittuu vain palvelujen vapaan liikkuvuuden tavoitteen saavuttamiseksi tarpeelliseen; se rajoittuu valvontamenettelyihin, jotka edeltävät rajat ylittävän palvelun toteuttamista, mutta ei koske jälkikäteen toteutettavia valvontamenettelyjä siinä jäsenvaltiossa, jossa palvelun tarjoaminen tapahtuu; direktiivi rajoittuu työhön lähettämiseen, joka ei missään tilanteessa ylitä kahtatoista kuukautta, sekä yhteisössä hankittujen tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamiseen,

(16) tämän direktiivin täytäntöönpanoa varten jäsenvaltioiden on säädettävä asianmukaisten seuraamusten järjestelmästä, ja

(17) viimeistään neljän vuoden kuluttua siitä päivästä, jolloin tämä direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, komission on tutkittava tämän direktiivin soveltamista ja ehdotettava tarvittaessa tarpeelliset muutokset,

OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:

1 artikla

Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltioon sijoittautuneisiin palvelujen tarjoajiin, jotka rajat ylittävän palvelujen tarjoamisen puitteissa lähettävät kolmannen maan kansalaisia palkattuina työntekijöinä toisen jäsenvaltion alueelle.

2 artikla

1. Jos palvelujen tarjoaja aikoo tavanomaisen toimintansa puitteissa lähettää palkattuna työntekijänä kolmannen maan kansalaisen työhön yhteen tai useampaan toiseen jäsenvaltioon jonkin direktiivin 96/71/EY 1 artiklan 3 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetun tilanteen vuoksi, sen jäsenvaltion, johon palvelujen tarjoaja on sijoittautunut, on myönnettävä tarjoajalle hakemuksesta asiakirja nimeltään "palvelujen tarjoamisen EY-kortti".

Palvelujen tarjoamisen EY-kortti myönnetään, jos todetaan, että

a) palkatun työntekijän asuinpaikka on kyseisessä valtiossa sen lainsäädännön mukaisesti,

b) palkattu työntekijä kuuluu jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, joka kattaa vakuutuksen sairauden ja työtapaturman varalta, tai jollei hän kuulu tällaiseen järjestelmään, hänet on vakuutettu sairauden ja työtapaturman varalta hänen ollessaan lähetettynä yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa.

2. Palvelujen tarjoamisen EY-kortti myönnetään ajaksi, jona palkatulla työntekijällä on säännönmukainen ja todellinen toimi ja jonka kesto ei saa ylittää

a) kahtatoista kuukautta, jos kyseessä on säännönmukainen ja todellinen toimi, joka ennen kortin myöntämistä on kestänyt pidempään kuin kaksitoista kuukautta, tai

b) kuusi kuukautta, jos kyseessä on säännönmukainen ja todellinen toimi, joka ennen kortin myöntämistä on kestänyt pidempään kuin kuusi kuukautta.

Säännönmukaiseksi toimeksi katsotaan työ, jota tehdään yhteisön säännösten tai kansallisen lainsäädännön perusteella tai palvelujen tarjoamisen EY-kortin myöntäneen jäsenvaltion sellaisen luvan perusteella, joka antaa oikeuden ottaa vastaan työtä joko pelkästään kortin hakijana olevan palvelujen tarjoajan palveluksessa tai toisen tähän jäsenvaltioon sijoittautuneen työnantajan palveluksessa.

Todelliseksi toimeksi katsotaan työ, joka tehdään palvelujen tarjoamisen EY-kortin myöntäneen jäsenvaltion alueella.

3. Palvelujen tarjoamisen EY-kortti voidaan uusia vain, jos 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut myöntämisen edellytykset täyttyvät edelleen.

4. Palvelujen tarjoamisen EY-kortti on erillinen asiakirja, jonka haltija on palvelujen tarjoaja ja joka mainitaan siinä.

Siinä on oltava seuraavat maininnat:

a) palvelujen tarjoajan ja työhön lähetetyn palkatun työntekijän tiedot,

b) voimassaoloaika,

c) kortin myöntäneen jäsenvaltion myöntämisestä vastaava viranomainen.

Tietoja koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, myönnettävän asiakirjan yhdenmukaisesta kaavasta ja asiakirjan väärentämisen estävistä teknisistä yksityiskohdista säädetään toimeenpanoasetuksella asetuksen (EY) N:o 1685/95 6 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.

5. Palvelujen tarjoamisen EY-kortin myöntänyt jäsenvaltio ei saa katsoa palvelujen tarjoamisen tarkoituksessa toiseen jäsenvaltioon tapahtunutta työhön lähettämistä lähetetyn palkatun työntekijän oleskelun tai palkkatyön keskeytykseksi.

Myöntävä jäsenvaltio ei saa kieltää työhön lähetetyn palkatun työntekijän pääsyä takaisin maahan kansallisen lainsäädännön nojalla riippumatta siitä, mitkä olisivat kieltämisen perusteet.

3 artikla

1. Kaikki jäsenvaltiot, joissa palveluja tarjotaan, sallivat palkattuna työntekijänä toimivan kolmannen maan kansalaisen tulon alueelleen ja oleskelun siellä näiden tapahtuessa yhtä tai useampaa palvelujen tarjoamista varten, jos asianomaisen henkilön hallussa on palvelujen tarjoamisen EY-kortti sekä palvelujen tarjoamisen ajan voimassaoleva henkilökortti tai passi.

2. Jäsenvaltio, jossa palvelujen tuottaminen tapahtuu, ei saa edellyttää työhön lähetetyltä työntekijältä tai työnantajana toimivalta palvelujen tarjoajalta

a) maahantulo- tai maastapoistumisviisumia,

b) oleskelulupaa tai vastaavaa asiakirjaa lukuun ottamatta 3 kohdassa tarkoitettua,

c) työlupaa, joka koskee oikeutta ottaa vastaan työtä,

d) mitään a, b ja c alakohdassa mainittua vastaavaa edellytystä.

3. Kaikki jäsenvaltiot, joissa palveluja tarjotaan, voivat määrätä, että palvelujen tarjoajan on ilmoitettava lähetetyn palkatun työntekijän maassaolosta, tämän oleskelun suunnitellusta kestosta sekä palvelujen tarjoamisesta, mitä varten hänet lähetetään, ennen palkatun työntekijän tuloa alueelle. Jos kyseessä olevan palvelun tai palvelujen tarjoamisen kokonaiskesto on yli kuusi kuukautta kahdentoista kuukauden pituisen jakson aikana, jäsenvaltio myöntää työhön lähetetyn työtekijän maahan tulon jälkeen tilapäisen oleskeluluvan, jolla oleskelun salliminen vahvistetaan.

4. Helpottaakseen palvelujen tarjoamista, kaikki jäsenvaltiot, joissa palveluja tarjotaan, takaavat yhdenvertaisen kohtelun kolmansien maiden kansalaisille ja unionin kansalaisille, jotka on lähetetty palkattuina työntekijöinä palvelujen tarjoamista varten, sellaisten tutkintotodistusten, todistusten ja muiden kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen tunnustamisen osalta, jotka asianomainen henkilö on hankkinut yhteisössä tarkoituksenaan harjoittaa kyseistä toimintaa ja jotka on myöntänyt jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen. Jäsenvaltion on varmistettava, että työnantajana toimivalla palvelujen tarjoajalla on kansallisen lainsäädännön mukainen oikeus hakea muutosta sellaisiin päätöksiin, jotka eivät ole tämän yhdenvertaisen kohtelun mukaisia.

4 artikla

1. Jäsenvaltiot eivät myönnä yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneille palvelujen tarjoajille suosivampaa kohtelua kuin yhteisöön sijoittautuneille.

2. Jäsenvaltiot saavat poiketa tästä direktiivistä ainoastaan yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen liittyvistä syistä; tällöin sovelletaan soveltuvin osin direktiiviä 64/221/ETY.

5 artikla

1. Jäsenvaltiot määrittelevät ne toimivaltaiset viranomaiset, jotka myöntävät palvelujen tarjoamisen EY-kortin sekä tilapäisen oleskeluluvan ja jotka ottavat vastaan 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tiedot sekä ilmoittavat tiedot komissiolle ja muille jäsenvaltioille. Ne toteuttavat tarvittavat toimenpiteet yksinkertaistaakseen mahdollisimman paljon sellaisia muodollisuuksia, määräaikoja ja menettelyjä, jotka liittyvät mainittujen asiakirjojen saantiin, jotka myönnetään maksutta tai sellaista summaa vastaan, joka ei ole suurempi kuin kansalaisille myönnettävistä henkilökorteista perittävät maksut ja verot.

2. Jäsenvaltiot säätävät yhteistyöstä niiden viranomaisten kesken, jotka kansallisen lainsäädännön mukaan ovat toimivaltaisia tämän direktiivin täytäntöönpanoon liittyvissä kysymyksissä.

Tähän yhteistyöhön kuuluu erityisesti vastaaminen kaikkiin perusteltuihin tiedonsaantipyyntöihin. Sitä annetaan maksutta ja mahdollisimman nopeasti.

6 artikla

Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen ja toteutettava täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet. Säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä toimenpiteet komissiolle viimeistään 8 artiklassa säädetyssä määräajassa ja kaikki niiden muutokset mahdollisimman pian.

7 artikla

Viimeistään neljän vuoden kuluttua 8 artiklassa vahvistetusta määräajasta komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta jäsenvaltioissa ja tekee tarvittaessa ehdotukset tarpeellisista muutoksista.

8 artikla

Jäsenvaltioiden on viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2002 annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne julkaistaan virallisesti. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

9 artikla

Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

10 artikla

Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

(1) EYVL L 336, 23.12.1994, s. 190.

(2) EYVL L 281, 23.11.1995, s. 31.

(3) EYVL L 18, 21.1.1997, s. 1.

(4) EYVL 56, 4.4.1964, s. 850/64.

(5) EYVL L 14, 20.1.1975, s. 14.

(6) EYVL L 164, 14.7.1995, s. 1.