ICESin antamat tieteelliset lausunnot riippuvat ensisijaisesti saatavilla olevista tiedoista: ainoastaan sellaisia kantoja, joista on riittävästi luotettavaa tietoa, voidaan arvioida perusteellisesti siten, että esitetään arvioita kannan koosta ja ennuste siitä, miten kannat reagoivat erilaisiin hyödyntämisskenaarioihin (nk. saalisvaihtoehtoja koskevat taulukot). Jos tietoa on riittävästi, tieteelliset elimet pystyvät arvioimaan, mitä kalastusmahdollisuuksien mukautuksia tarvitaan, jotta asianomainen kanta tuottaisi kestävän enimmäistuoton (nk. kestävää enimmäistuottoa koskevat lausunnot). Muissa tapauksissa tieteelliset elimet käyttävät hyväkseen ennalta varautuvaa lähestymistapaa antaessaan suosituksia siitä, millainen kalastusmahdollisuuksien tason olisi oltava. ICESin tässä tarkoituksessa käyttämä menetelmä esitetään ICESin julkaisemassa aineistossa, joka koskee lausuntojen soveltamista niihin kantoihin, joista on saatavilla vain rajallisia tietoja.

Komissio on tavanomaiseen tapaan vuotuisessa tiedonannossaan kalastusmahdollisuuksia koskevasta kuulemisesta (COM(2015)239), jäljempänä ’tiedonanto’, tarkastellut tilannetta, johon kalastusmahdollisuuksista tehtävillä ehdotuksilla on vastattava. Tiedonannossa esitetään kantojen tilasta yleiskatsaus, joka perustuu vuonna 2015 annetuissa tieteellisissä lausunnoissa esitettyihin havaintoihin. Positiivisena seikkana tiedonannosta käy ilmi sellaisten kantojen määrän lisääntyneen, joista on saatavilla täysimittainen analyysi, ja niistä kannoista, joista on saatavilla kestävää enimmäistuottoa koskeva lausunto, yli puolet on sellaisia, joita kalastetaan enintään kestävän enimmäistuoton turvaavalla tasolla.

–joistakin TACeista on saatu lausunnot, mutta arviointi on vielä kesken.

Kalastusmahdollisuudet vahvistetaan vuosittain toteutettavalla hallinnointimenettelyllä (syvänmeren lajien osalta joka toinen vuosi). Tämä ei kuitenkaan estä ottamasta käyttöön pitkän aikavälin hoitoon perustuvia lähestymistapoja. Unioni on edistynyt tässä suhteessa hyvin, ja kaupallisesti tärkeimpiin kantoihin sovelletaan nykyisin monivuotisia hoitosuunnitelmia, joita vuotuisten TACien ja pyyntiponnistuksen enimmäistasojen on noudatettava.

Kaikilla kalastusmahdollisuudet vahvistavilla asetuksilla on rajoitettava kalakantojen hyödyntäminen yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) yleisten tavoitteiden mukaisille tasoille. Tätä varten yhteisestä kalastuspolitiikasta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1380/2013, jäljempänä ’YKP-perusasetus’, vahvistetaan saalis- ja pyyntiponnistusrajoituksista tehtävien vuosittaisten ehdotusten tavoitteet, jotta varmistetaan, että unionin kalastus on ekologisesti, taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti kestävällä pohjalla.

ICESin vuoden 2015 lausunnon vakavuus huomioon ottaen on selvästikin tarpeen jatkaa toimia kyseisen kannan suojelemiseksi vuonna 2015 tapahtuneen edistymisen perusteella sekä jatkaa kutukannan suojelua, nuorten kalojen määrän maksimointia ja meribassisaaliiden vähentämistä. Ehdotettujen toimenpiteiden tavoitteena on varmistaa, että kannan elvyttämiseen osallistuvat kaikki ne, joita se hyödyttää.

ICESin meribassia koskevassa vuoden 2016 lausunnossa korostetaan, että kanta on vaarantunut, kutukannan biomassataso alenee entisestään ja nuorten kalojen määrä on edelleen vähäinen. Koska Koillis-Atlantin meribassin kalastuskuolevuus on nykyisin neljä kertaa korkeampi kuin kestävän enimmäistuoton mahdollistava taso, ICES kehotti edelleen vähentämään kyseisen kannan kalastuskuolevuutta. Meribassi on hitaasti kehittyvä laji, jonka kannan elpyminen vie arviolta 4–7 vuotta. Kannan nopea väheneminen edellyttää kattavaa kokonaisuutta toimenpiteitä, jotka on toteutettava viipymättä.

Lopuksi olisi tarkasteltava uuden YKP-perusasetuksen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 847/96 välistä yhteyttä. Viimeksi mainitulla asetuksella otettiin käyttöön TACien vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyviä lisäedellytyksiä, kuten 3 ja 4 artiklan mukaiset varo-TACeja ja analyyttisiä TACeja koskevat joustosäännökset. Vahvistettaessa TACeja neuvosto päättää asetuksen 2 artiklan mukaisesti kannoista, joihin 3 tai 4 artiklaa ei sovelleta, käyttäen perustana erityisesti kantojen biologista tilannetta. Sittemmin on asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa otettu käyttöön toinen joustojärjestely. Jotta vältettäisiin liiallinen joustonvara, joka heikentäisi meren elollisten luonnonvarojen järkiperäisen ja vastuullisen hyödyntämisen periaatetta ja haittaisi yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamista, olisi tehtävä selväksi, ettei asetuksen (EY) N:o 847/96 3 ja 4 artiklaa voida soveltaa asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa säädetyn vuosittaisen joustomahdollisuuden lisäksi.

Lisäksi komissio on pyytänyt tieteellistä tietoa keskimääräisten poisheittämisosuuksien käytöstä TACien mukautuksen perustana. Tällaisia tietoja odotettaessa niiden TACien kohdalla, joita koskee korotus vuonna 2016 käyttöön otettavan purkamisvelvoitteen vuoksi, on merkintä ”pm”.

Pyydettyään jäsenvaltioilta yksityiskohtaisia tietoja poisheittämisestä komissio on saanut niitä Pohjanmeren osalta. Luoteisten ja lounaisten vesien osalta jäsenvaltioiden toimittamat tiedot perustuivat poisheittämisen keskimääräisiin määriin. Komissio on sen vuoksi pyytänyt tieteellisiä tietoja kunkin purkamisvelvoitteen alaisen laivastonosan osuudesta asianomaisten kantojen kokonaissaaliista ja poisheittämisistä sekä kyseisten laivastonosien poisheittämisen osuudesta kyseisten kantojen tapauksessa.

Kun purkamisvelvoite otetaan käyttöön, ehdotettujen kalastusmahdollisuuksien on asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti edustettava siirtymistä purkamisperusteisesta määrittelystä saalisperusteiseen määrittelyyn, ottaen huomioon, että poisheittämistä ei enää sallita. Tässä käytetään perusteena saatuja tieteellisiä lausuntoja, jotka koskevat kalakantoja uuden YKP-perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa kalastuksissa. Kalastusmahdollisuudet olisi lisäksi vahvistettava muiden asiaan koskevien säännösten eli 16 artiklan 1 kohdan (suhteellisen vakauden periaate) ja 16 artiklan 4 kohdan (yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet ja monivuotisissa suunnitelmissa vahvistetut säännöt) mukaisesti.

YKP:n perusasetuksella käyttöön otettu purkamisvelvoite tulee sovellettavaksi asteittain vuosina 2015–2019. Vuonna 2019 purkamisvelvoite koskee kaikkia TACien alaisia kantoja. Tiettyihin Pohjanmeren sekä Luoteis- ja Lounais-Atlantin vesien pohjakalastuksiin sovelletaan purkamisvelvoitetta 1. tammikuuta 2016 alkaen. Komissio on antanut jäsenvaltioiden yhteisten suositusten perusteella ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan mukaisesti delegoituja asetuksia, joissa vahvistetaan erityisiä poisheittämissuunnitelmia.

Loput TACit esitetään tässä vaiheessa merkinnällä ”pm” (pro memoria), koska niihin liittyviä tieteellisiä lausuntoja ei ole vielä saatavilla tai lausuntoja on tarpeen vielä analysoida taikka niiden tilanne riippuu kansainvälisten neuvottelujen tai järjestelyiden (esim. alueellisten kalastuksenhoitojärjestöjen (RFMO) kokoukset) päätökseen saattamisesta myöhemmin tänä vuonna. Näiden kantojen osalta ehdotus on saatettava ajan tasalle, kun lausunnot ja tarvittavat tiedot ovat saatavilla.

Ehdotetussa neuvoston asetuksessa jaetaan kalastusmahdollisuudet jäsenvaltioille. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 ja 17 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat puolestaan jakaa mainitut mahdollisuudet parhaaksi katsomallaan tavalla eri alueiden tai toimijoiden kesken. Jäsenvaltioilla on täten laaja liikkumavara päätöksissä, jotka koskevat niiden valitsemaa sosiaalista/taloudellista mallia niille myönnettyjen kalastusmahdollisuuksien hyödyntämiseksi.

Ehdotus on suhteellisuusperiaatteen mukainen seuraavasta syystä: yhteinen kalastuspolitiikka on yhteistä politiikkaa. Perussopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaan neuvoston tehtävänä on hyväksyä kalastusmahdollisuuksien vahvistamista ja jakamista koskevat toimenpiteet.

Unioni on hyväksynyt joukon monivuotisia hoitosuunnitelmia taloudellisesti tärkeimmille kannoille, joita ovat esimerkiksi turska, meriantura ja punakampela sekä eräät muut kannat. Tällaisten suunnitelmien vaikutukset on arvioitava ennen kuin ne voidaan hyväksyä. Kun suunnitelmat ovat voimassa, niissä määritellään TACin ja pyyntiponnistuksen tasot, jotka on vahvistettava tietyn vuoden osalta niiden pitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamiseksi. Komission on tehtävä kalastusmahdollisuuksia koskeva ehdotuksensa näiden suunnitelmien mukaisesti niin kauan kuin ne ovat päteviä ja voimassa. Huomattava osa ehdotukseen sisältyvistä tärkeistä kalastusmahdollisuuksista on näin ollen seurausta erityisestä vaikutustenarvioinnista, joka on tehty kalastusmahdollisuuksien perustana olevaa suunnitelmaa varten.

Kestävän enimmäistuoton saavuttaminen saattaa joissakin tapauksissa edellyttää kalastuskuolevuustason ja/tai saalismäärien alentamista. Näin ollen tässä ehdotuksessa hyödynnetään kestävää enimmäistuottoa koskevaa lausuntoa, jos se on saatavilla. Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden mukaisesti TACeja ehdotetaan kestävää enimmäistuottoa koskevan lausunnon perusteella, eli TAC vastaa tasoa, jolla kyseisen lausunnon mukaan on mahdollistaa varmistaa kestävän enimmäistuoton saavuttaminen vuonna 2015. Tämä toimintatapa noudattaa vuoden 2015 kalastusmahdollisuuksia koskevassa tiedonannossa esitettyjä periaatteita.

Perimmäisenä tavoitteena on saattaa kalakannat tasoille, joilla niitä on mahdollista hyödyntää kestävän enimmäistuoton mukaisesti, ja säilyttää ne tällaisilla tasoilla. Tämä tavoite on sisällytetty uuteen YKP-perusasetukseen ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohtaan, jossa todetaan, että tavoite ”on saavutettava mahdollisuuksien mukaan vuoteen 2015 mennessä ja [...] viimeistään vuoteen 2020 mennessä kaikkien kantojen osalta”. Unioni sitoutui tähän tavoitteeseen hyväksyessään Johannesburgissa vuonna 2002 pidetyn kestävän kehityksen huippukokouksen päätelmät ja kyseisen huippukokouksen toimeenpanosuunnitelman. Kuten edellä jo todettiin, joidenkin kantojen osalta kestävän enimmäistuoton tasoista on jo käytettävissä tietoa. Tällaisia kantoja ovat niin saalismäärien kuin kaupallisen arvon kannalta merkittävät lajit kuten kummeliturska, turska, merikrotti, meriantura, lasikampelat, kolja ja keisarihummeri.

Metodologian osalta mainittakoon, että komissio kuuli, kuten edellä on todettu, Kansainvälistä merentutkimusneuvostoa (ICES). ICESiltä saatu lausunto perustuu sen asiantuntijaryhmien ja päätöksentekoelinten kehittämään lausuntojärjestelmään, ja se on annettu komission kanssa sovitun yhteistyöpöytäkirjan mukaisesti.

Edellä mainittuun kalastusmahdollisuuksia koskevaan komission tiedonantoon saadut vastaukset puolestaan kuvastavat sidosryhmien näkemyksiä arviosta, jonka komissio on laatinut kalavarojen tilasta, ja siitä, miten voidaan varmistaa asianmukainen hoitoratkaisu. Komissio on ottanut nämä vastaukset huomioon ehdotusta laatiessaan.

Pohjanmeren turska-, kolja-, valkoturska-, seiti-, punakampela-, makrilli- ja sillikantoja hallinnoidaan yhdessä Norjan kanssa, ja siksi TACeista ja kiintiöiden jakamisesta päätetään marras- ja joulukuussa EU:n ja Norjan välillä käytyjen neuvotteluiden jälkeen. Yleistilanne Pohjanmerellä on hyvä. Kolja-, silli- ja punakampelakannat lisääntyvät. Merkittävä kehityssuunta on se, että turskakanta osoittaa voimakkaita elpymisen merkkejä, vaikka sitä vieläkin kalastetaan yli kestävän enimmäistuoton mukaisen kalastuskuolevaisuuden tason ja kanta ei ole saavuttanut varovaisuusperiaatteen mukaista biomassatasoa. Sen sijaan seitiä ja keisarihummeria koskevien tieteellisten lausuntojen perusteella TACin leikkaaminen on aiheellista.

Kattegatin turskakantojen osalta vuotta 2016 koskevat lausunnot osoittavat tilanteen paranemisen merkkejä. Kutevan kannan biomassa on lisääntynyt huomattavasti vuodesta 2009, jolloin se oli historiallisen alhainen. Kuolevuus on vähentynyt jo vuodesta 2008. ICES korostaa jatkuvasti poisheiton ongelmaa. Kannan tilaa pidetään edelleen heikkona.

Turskan ja valkoturskan tila on edelleen heikko, joskin keisarihummeria pyytävän laivaston soveltamilla valikoivuutta parantavilla toimenpiteillä on saavutettu jonkin verran tuloksia kyseisten kantojen osalta. ICES toteaa silti huomattavia poisheitettyjen saaliiden määriä kyseisissä kalastuksissa. Merianturan kutukannan biomassataso on alempi kuin koskaan aikaisemmin. Sitä vastoin punakampelaa on hyödynnetty odotettua vähemmän, ja sen poisheitetyt määrät ovat suuria, mutta kanta on vakaa.

Turskan ja valkoturskan tila on edelleen heikko, ja poisheitettyjen saaliiden osuus alueella on kummankin lajin osalta yhä 70 prosenttia. Tila saattaa osoittautua huonommaksi keisarihummeria koskevan lausunnon valmistuessa syksyn aikana. Alamittaisten ja kiintiön ylittävien kalojen poisheittäminen on edelleen ongelma.

Toteutetuista toimenpiteistä huolimatta poisheittäminen on edelleen sitkeä ongelma sekä valkolihaisten kalojen että kampelan kalastuksessa. Tieteellisissä lausunnoissa kehotetaankin merkittäviin TACin leikkauksiin esim. turskan ja koljan osalta. Englannin kanaalin itäosan merianturan osalta tärkeintä olisi toteuttaa kiireellisiä toimenpiteitä kannan elvyttämiseksi: nuorten kalojen määrä on viimeisten kahden vuoden aikana lisääntynyt heikosti, ja kyseisen kalastuksen pitkän aikavälin elinkelpoisuus on uhattuna.

Merikrottikannan tila on heikentynyt hieman, lasikampelakannan tilanne jatkanut heikentymistään edellisestä vuodesta ja usean toiminnallisen yksikön keisarihummerikanta on edelleen hyvin pieni. Eteläisen kummeliturskakannan biomassa on vakiintumassa, mutta pyyntipaine on pysynyt korkeana.

NEUVOSTON ASETUS

unionin vesillä ja unionin aluksiin tietyillä unionin ulkopuolisilla vesillä sovellettavien tiettyjen kalakantojen ja kalakantaryhmien kalastusmahdollisuuksien vahvistamisesta vuodeksi 2016

EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan 3 kohdan,

ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,

sekä katsoo seuraavaa:

(1)Perussopimuksen 43 artiklan 3 kohdassa määrätään, että neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet.

(2)Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 1380/2013 edellytetään, että säilyttämistoimenpiteet hyväksytään ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot, mukaan lukien tarvittaessa tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean (STECF) ja muiden neuvoa-antavien elinten laatimat kertomukset sekä neuvoa-antavien toimikuntien antamat lausunnot.

(3)Neuvoston tehtävänä on hyväksyä kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet sekä tarvittaessa tietyt niihin toiminnallisesti liittyvät edellytykset. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdan mukaisesti kalastusmahdollisuudet olisi määriteltävä kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa esitettyjen yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden mukaisesti. Kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti kalastusmahdollisuudet olisi jaettava jäsenvaltioille siten, että taataan kunkin jäsenvaltion kalastustoiminnan suhteellinen vakaus kunkin kalakannan tai kalastuksen osalta.

(4)Suurimmat sallitut saaliit (total allowable catch, jäljempänä ’TAC’) olisi siten vahvistettava asetuksen (EU) N:o 1380/2013 mukaisesti ja saatavilla olevien tieteellisten lausuntojen perusteella, ottaen huomioon biologiset ja sosioekonomiset näkökohdat ja varmistaen eri kalastussektorien välinen oikeudenmukainen kohtelu sekä ottaen huomioon myös ne näkemykset, jotka on tuotu esiin sidosryhmien kuulemisissa, erityisesti neuvoa-antavien toimikuntien kanssa järjestetyissä kokouksissa.

(5)Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklassa tarkoitettu purkamisvelvoite otetaan käyttöön kalastuskohtaisesti. Kun tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvalla alueella harjoitettu kalastus on purkamisvelvoitteen alainen, kaikki kyseisessä kalastuksessa saadut saalisrajoitusten alaiset lajit olisi purettava aluksesta. Tammikuun 1 päivästä 2016 alkaen purkamisvelvoitetta sovelletaan kalastusta määrittäviin lajeihin. Komissio on antanut jäsenvaltioiden yhteisten suositusten perusteella ja asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan mukaisesti delegoituja asetuksia, joissa vahvistetaan väliaikaisena toimenpiteenä ja enintään kolmen vuoden ajaksi erityisiä poisheittämissuunnitelmia valmistauduttaessa purkamisvelvoitteen täysimittaiseen täytäntöönpanoon. Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kun tiettyä kalakantaa koskeva purkamisvelvoite otetaan käyttöön, kalastusmahdollisuudet määritellään ottaen huomioon muutos, jonka myötä siirrytään kalastusmahdollisuuksien määrittelystä saaliin purkamisen perusteella kalastusmahdollisuuksien määrittelyyn saaliiden perusteella.

(6)Tieteellisten lausuntojen mukaan meribassin kanta ( Dicentrarchus labrax ) Kelttienmerellä, Englannin kanaalissa, Irlanninmerellä ja eteläisellä Pohjanmerellä (ICES-alueet IVb,c ja VIIa,d-h) on vaarantunut, ja meribassin määrä vähenee entisestään. Säilyttämistoimet, joilla kielletään meribassin kalastus ICES-alueilla VIIb, VIIc, VIIj ja VIIk, olisi pidettävä voimassa, ja niihin olisi sisällytettävä ICES-alueet VIIa ja VIIg, lukuun ottamatta vesiä, jotka sijaitsevat 12 meripeninkulman sisällä perusviivasta Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvalla alueella. Meribassin kutevia yhdyskuntia olisi suojeltava, ja pyytäminen olisi kiellettävä kannan koko esiintymisalueella vuoden ensimmäisten kuuden kuukauden aikana. Pohjatrooleja ja nuottia käyttävien alusten meribassin tahattomien sivusaaliiden, joita ei voida välttää, määrä olisi rajoitettava 1 prosenttiin aluksella olevien meren eliöiden kokonaissaaliin painosta. Meribassin suojelemiseksi kutuajan ulkopuolella tarvitaan lisärajoituksia, minkä vuoksi ICES-alueilla IVb ja IVc sekä alueilla VIId, VIIe, VIIf ja VIIh ja Yhdistyneen kuningaskunnan aluemerellä ICES-alueilla VIIa ja VII olisi sovellettava kuukausittaisia saalisrajoituksia. Virkistyskalastajien saaliita olisi rajoitettava entisestään.

(7)Tiettyjen leveäsuisten rustokalojen (Elasmobranchii) eli haiden ja rauskujen TACit on viime vuosina vahvistettu nollatasolle, ja niiden yhteydessä on asetettu velvoite, jonka mukaan tahattomat saaliit on päästettävä välittömästi takaisin mereen. Erityiskohtelun syynä on kyseisten kantojen heikko suojelutilanne, ja koska niiden eloonjäämisaste on korkea, mereen takaisin päästäminen ei lisää kalastuskuolevuutta, vaan siitä katsotaan olevan hyötyä kyseisten lajien säilyttämiselle. Näiden lajien saaliit on pelagisessa kalastuksessa 1 päivästä tammikuuta 2015 alkaen kuitenkin aina purettava aluksesta, ellei niihin sovelleta jotakin asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklassa säädettyä poikkeusta purkamisvelvoitteesta. Mainitun asetuksen 15 artiklan 4 kohdan a alakohdassa sallitaan tällaiset poikkeukset sellaisten lajien osalta, joiden kalastus on kielletty ja jotka on tällaisiksi määritelty yhteisen kalastuspolitiikan alalla hyväksytyllä unionin säädöksellä. Siksi on aiheellista kieltää näiden lajien kalastus kyseessä olevilla alueilla.

(8)Asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 4 kohdan mukaan erityisten monivuotisten suunnitelmien alaisten kantojen TACit olisi vahvistettava kyseisissä suunnitelmissa määriteltyjen sääntöjen mukaisesti. Näin ollen Englannin kanaalin länsiosan merianturan; Pohjanmeren punakampelan ja merianturan; Kattegatin, Skotlannin länsipuolen, Irlanninmeren, Pohjanmeren, Skagerrakin ja Englannin kanaalin itäosan turskan sekä Itä-Atlantin ja Välimeren tonnikalan TACit olisi laadittava seuraavissa säädöksissä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti: neuvoston asetukset (EY) N:o 509/2007, (EY) N:o 676/2007, (EY) N:o 1300/2008, (EY) N:o 1342/2008 (”turskasuunnitelma”) ja (EY) N:o 302/2009.

(9)Skotlannin länsipuolisen alueen sillikannan tapauksessa ICES on äskettäin tehdyn vertailevan arvioinnin perusteella antanut lausunnon, joka koskee sillikantaa alueilla VIa ja VIIb,c (Skotlannista länteen, Irlannista länteen). ICESin mukaan tälle kannalle on laadittava elvytyssuunnitelma. Lausunto kattaa kaksi erillistä TACia (toisaalta VIaS ja VIIb,c sekä toisaalta Vb, VIb ja VIaN). Koska yhdistetyille kannoille ei ole hyväksyttyä hoitosuunnitelmaa ja pohjoisen kannan hoitosuunnitelmaa ei voida enää pitää pätevänä yhdistetyille kannoille, TACien on tarpeen perustua kestävää enimmäistuottoa koskevaan lausuntoon.

(10)Jos kannoista ei ole riittäviä tai luotettavia tietoja kokoarvioiden tekemiseksi, kantojen hoitotoimenpiteissä ja TAC-tasoissa olisi noudatettava kalastuksenhoidon ennalta varautuvaa lähestymistapaa, sellaisena kuin se määritellään asetuksen (EY) N:o 1380/2013 4 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa, samalla kun otetaan huomioon kantakohtaiset tekijät, erityisesti saatavilla olevat tiedot kantojen kehittymissuuntauksista sekä sekakalastukseen liittyvät näkökohdat.

(11)Neuvoston asetuksella (EY) N:o 847/96 otettiin käyttöön TACien vuosittaiseen hallinnoimiseen liittyviä lisäedellytyksiä, kuten 3 ja 4 artiklan mukaiset varo-TACeja ja analyyttisiä TACeja koskevat joustosäännökset. Vahvistettaessa TACeja neuvosto päättää mainitun asetuksen 2 artiklan mukaisesti kannoista, joihin 3 tai 4 artiklaa ei sovelleta, käyttäen perustana erityisesti kantojen biologista tilannetta. Joustojärjestely on sittemmin otettu asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa käyttöön kaikkien purkamisvelvoitteen alaisten saaliiden osalta. Jotta vältetään liiallinen joustovara, joka saattaisi haitata yhteisessä kalastuspolitiikassa vahvistettujen säilyttämistavoitteiden saavuttamista, ja torjutaan kalakantojen biologiseen tilaan kohdistuvat kielteiset vaikutukset, asetuksen (EY) N:o 847/96 3 ja 4 artiklaa voidaan soveltaa TACeihin vain silloin, kun jäsenvaltiot eivät käytä asetuksen (EU) N:o 1380/2013 15 artiklan 9 kohdassa säädettyä vuosittaista joustomahdollisuutta.

(12)Kun johonkin kantaan liittyvä TAC myönnetään ainoastaan yhdelle jäsenvaltiolle, kyseinen jäsenvaltio on aiheellista valtuuttaa perussopimuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti määrittelemään kyseisen TACin taso. Olisi annettava säännöksiä, joilla varmistetaan, että kyseinen jäsenvaltio toimii TACin tasoa vahvistaessaan tavalla, joka on täysin yhdenmukainen yhteisen kalastuspolitiikan periaatteiden ja sääntöjen kanssa.

(13)On tarpeen vahvistaa vuoden 2016 pyyntiponnistuksen enimmäismäärät asetuksen (EY) N:o 2166/2005 8 artiklan, asetuksen (EY) N:o 509/2007 5 artiklan, asetuksen (EY) N:o 676/2007 9 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1342/2008 11 ja 12 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 302/2009 5 ja 9 artiklan mukaisesti samalla kun otetaan huomioon neuvoston asetus (EY) N:o 754/2009.

(14)ICESin uusimpien tieteellisten lausuntojen nojalla ja NEAFC-yleissopimuksen puitteissa tehtyjen kansainvälisten sitoumusten mukaisesti on tarpeen rajoittaa tiettyjen syvänmeren lajien pyyntiponnistusta.