•Ehdotukseen sisältyvien säännösten yksityiskohtaiset selitykset

1 artiklassa on ehdotuksen tavoitteet ja tehdään selväksi, että tarkoituksena on saavuttaa yhdensuuntaisuus rahanpesudirektiivin kanssa ulkorajan ylittävien käteissiirtojen osalta.

2 artiklassa annetaan useita määritelmiä, joista mainittakoon erityisesti ”käteisvarojen” määritelmä. Ilmoittamisvelvollisuuden välttämiseen pyrkivien rikollisten käytöksessä tapahtuvien muutosten huomioon ottamiseksi käteisraha on jaettu ehdotuksessa seuraaviin neljään laajaan luokkaan: valuutta, siirtokelpoiset haltijamaksuvälineet, erittäin likvidit arvon säilyttäjinä käytettävät hyödykkeet ja ennalta maksetut kortit. Toisen, kolmannen ja neljännen luokan hyödykkeet kuvataan liitteessä, jota voidaan muuttaa delegoidulla säädöksellä neuvoston ja Euroopan parlamentin valvonnassa. Tämä lähestymistapa valittiin siksi, että valuutan ilmoittamisvelvollisuutta välttelevät rikolliset muuntavat toisinaan käteisrahan kultakolikoiden kaltaisiksi arvohyödykkeiksi. Jos kultakolikoiden ja erittäin puhtaan arvometallin valvonta aloitetaan ehdotuksen mukaisesti, rikolliset voivat etsiä muiden hyödykkeiden käyttöön perustuvia uusia kiertämistapoja. Tällaiseen käytökseen puuttuvat toimenpiteet on ehdottomasti voitava toteuttaa nopeasti, kun siihen on osoitettu tarve. Kun komissio tarkastelee liitteen muuttamista, se vertaa kyseistä tarvetta siihen, miten helppoa täytäntöönpano olisi alalla, jolla toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava tekniset keinot määrittää nopeasti hyödykkeen laji ja arvo, ja arvioi toimenpiteen oikeasuhteisuutta perusoikeuksien kannalta.

2 artiklan i alakohdassa määritellään ilmaisu ’rikollinen toiminta’ viittaamalla direktiivin (EU) 2015/849 3 artiklan 4 kohdassa lueteltuihin toimintoihin. Lisäksi ’rikollisen toiminnan’ määritelmää rahanpesun rangaistavaksi säätämistä varten on ehdotettu (ehdotus direktiiviksi rahanpesun estämisestä rikosoikeudellisin keinoin, COM 2016 826 final, 21.12.2016). Sen jälkeen, kun lainsäädäntövallan käyttäjät ovat hyväksyneet kyseisen ehdotuksen, komissio arvioi, onko direktiiviä (EU) 2015/849 tarpeen tarkistaa ilmaisun ’rikollinen toiminta’ yhdenmukaistamiseksi kyseisessä ehdotuksessa säädettävän ilmaisun kanssa.

3 artiklassa vaaditaan luonnollisia henkilöitä ilmoittamaan vähintään 10 000 euron määrät, ja yksilöidään ilmoituksen antamistapa (kirjallisesti tai sähköisesti 15 artiklan a alakohdan mukaista lomaketta käyttäen) ja vaadittavat tiedot.

4 artiklalla otetaan käyttöön erillään kulkevia käteisvaroja (kuten rahtina tai pakettipostilähetyksenä toimitettava käteisraha) koskeva tiedonantovelvoite, jonka nojalla toimivaltaiset viranomaiset voivat vähintään 10 000 euron suuruisen käteisvaralähetyksen havaitessaan käyttää harkintavaltaa ja vaatia lähettäjää, aiottua vastaanottajaa tai niiden edustajaa antamaan ilmoituksen. Tällaisella lähestymistavalla varmistetaan, että viranomaiset voivat saada kaikki tiedot ilman että uusia järjestelmällisiä ilmoittamisvelvoitteita asetettaisiin esim. tunnustettujen rahoituslaitosten välisille lähetyksille. Ehdotuksen 3 artiklan mukaisten ilmoitusten tapaan tiedonantoilmoitukset on annettava kirjallisesti tai sähköisesti 15 artiklan a alakohdan mukaista lomaketta käyttäen.

5 artiklalla annetaan toimivaltaisille viranomaisille valvontavaltuudet ja eritellään, että ilmoituksen laiminlyöntitapauksissa niillä on valtuudet antaa ilmoitus viran puolesta.

6 artiklan mukaisesti viranomaiset voivat tallentaa tiedot käteisvarojen siirroista, kun määrä alittaa ilmoittamisen tai tiedonannon raja-arvon. Kun otetaan huomioon tämän vaikutus perusoikeuksiin ja varsinkin sellaisiin tapauksiin, joissa käteisvarat jäädytetään väliaikaisesti 7 artiklan nojalla, edellytyksenä on, että kaikissa toimissa sovelletaan riittävän korkeaa kynnystä ja että yhteydestä rikolliseen toimintaan on viitteitä. Rahanpesudirektiivissä olevaa ”rikollisen toiminnan” määritelmää sovelletaan (rahanpesu, terrorismin rahoitus tai verorikoksen kaltaiset esirikokset).

7 artiklalla valtuutetaan viranomaiset ottamaan käteisvarat väliaikaisesti haltuun silloin, kun ilmoitus tai tiedonanto olisi pitänyt antaa mutta tämä velvollisuus on laiminlyöty tai – kyseessä olevasta määrästä riippumatta – kun rikollisesta toiminnasta on saatu viitteitä. Haltuunottoa koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt on määrä säätää kansallisessa lainsäädännössä, mutta on tärkeää painottaa, että kyseessä on puhtaasti hallinnollinen turvaamistoimenpide, jonka ainoana tarkoituksena on valtuuttaa toimivaltaiset viranomaiset ottamaan käteisvarat haltuun poikkeavuuden havaitsemisen jälkeen ennen kuin muut viranomaiset, kuten FIU-viranomaiset tai lainkäyttöviranomaiset, päättävät, onko riittäviä syitä jatkaa tutkintaa ja oikeudellisesti takavarikoida käteisvarat vai olisiko ne vapautettava. Väliaikaista haltuunottoa on voitava aina perustella viittaamalla erityisiin olosuhteisiin, ja siihen on sovellettava kansallisen lainsäädännön mukaista tehokasta oikeussuojakeinoa. Jos toimivaltaiset viranomaiset eivät ole tehneet päätöstä väliaikaiselle haltuunotolle asetetun määräajan kuluessa tai jos ne päättävät, ettei haltuunoton jatkamiselle ole perusteita, käteisvarat olisi viipymättä luovutettava ilmoittajan käyttöön.

8 artiklassa vaaditaan toimivaltaisia viranomaisia toimittamaan aktiivisesti 3 ja 4 artiklan, 5 artiklan 3 kohdan ja 6 artiklan nojalla saadut tiedot FIU:lle. Pelkkä näiden tietojen antaminen FIU:n käyttöön ei ole riittävää. Tiedot olisi toimitettava 15 artiklan c alakohdan nojalla vahvistettujen teknisten sääntöjen mukaisesti.

9 artiklassa säädetään toimivaltaisten viranomaisten eli tulliviranomaisten ja jäsenvaltioiden tämän asetuksen soveltamista varten nimeämien muiden viranomaisten (esim. rajavartijat tai veroviranomaiset) välisestä tietojenvaihdosta. Koska rahanpesu ja terrorismin rahoitus ovat luonteeltaan ylikansallisia ja koska unioniin on mahdollista saapua ja sieltä poistua yhden jäsenvaltion kautta ja matkustaa unionin sisällä lisätarkastuksia kohtaamatta, riskien analysoimiseksi ja estämiseksi on välttämätöntä, että rikkomisia koskevat tiedot (ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönti, viran puolesta annetut ilmoitukset tai viitteet rikollisesta toiminnasta) annetaan muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten käyttöön. Toimivaltaisten viranomaisten olisi myös voitava antaa nämä tiedot sellaisten muiden viranomaisten käyttöön, jotka vastaavat ehdotuksessa määritellyn rikollisen toiminnan tutkimisesta mutta joita ei ole suoraan nimetty ”toimivaltaisiksi viranomaisiksi”. Tällaisia ovat esim. poliisi (verorikosten havaitseminen ja niihin puuttuminen) ja veroviranomaiset. Komissiolle olisi ilmoitettava kaikenlaisista viitteistä rikolliseen toimintaan, joka voi vaikuttaa kielteisesti unionin taloudellisiin etuihin. Anonymisoidut riskianalyysitiedot ja riskianalyysin tulokset olisi myös vaihdettava saman ja muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välillä, kun kyseiset viranomaiset toteavat, että uhka aiheuttaa suuren riskin muualla unionissa. Tiedot olisi vaihdettava 15 artiklan c alakohdan nojalla säädettyjen teknisten sääntöjen mukaisesti ja 15 artiklan d alakohdan nojalla laadittua lomaketta käyttäen.

10 artiklassa valtuutetaan tietojenvaihto muiden kuin EU:n jäsenvaltioiden kanssa, edellyttäen että tiedot alun perin keränneet viranomaiset antavat siihen luvan ja että kaikkia henkilötietojen siirtoa EU:n jäsenvaltioiden ulkopuolelle koskevia kansallisia ja unionin säännöksiä noudatetaan.

11 artiklassa säädetään, että tämän asetuksen nojalla tietoja vastaanottavien toimivaltaisten viranomaisten on toimittava henkilötietojen käsittelystä vastaavina tahoina ja että kaikkiin tämän asetuksen nojalla saatuihin tietoihin sovelletaan salassapitovelvollisuutta ja asianmukaista tietosuojaa. Tiedot saadaan julkistaa ainoastaan, jos tämä sallitaan kansallisessa lainsäädännössä erityisesti vireillä olevien oikeudenkäyntien yhteydessä.

12 artiklassa rajoitetaan henkilötietojen käsittely koskemaan ainoastaan rikollisen toiminnan estämistä ja torjumista. Siinä säädetään myös, että ilmoituksia koskevien tietojen säilyttämisaika on viisi vuotta.

13 artiklassa säädetään seuraamuksista silloin, kun ilmoittamisvelvollisuus lyödään laimin. Uutuutena on jäsenvaltioiden velvoite pitää komissio ajan tasalla niiden seuraamussäännöksiin tehtävistä muutoksista asetuksen voimaantulon jälkeen. Jäsenvaltiot voivat vapaasti määrittää omat seuraamuksensa, mutta niitä saa soveltaa ainoastaan tämän asetuksen mukaisen ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyöntiin. Seuraamusten on myös oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Kun ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyönnistä määrätään seuraamus, viranomaisten ei tulisi olettaa, että ilmoittamattomiin käteisvaroihin liittyy tai ei liity esirikoksia, eikä myöskään ottaa huomioon tällaisten rikosten puuttumista tai olemassaoloa. Seuraamuksen määrääminen ei tarkoita, että tämän asetuksen soveltamisalaan kuulumatonta erillistä tutkintaa ei tarvitsisi tehdä mahdollisista rikoksista. Kun jäsenvaltiot määrittävät ilmoittamisvelvollisuuden laiminlyöntiä koskevat seuraamukset, niiden olisi otettava huomioon Euroopan unionin tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen asiaankuuluva oikeuskäytäntö.

14 artiklalla siirretään komissiolle valtuudet antaa delegoituja säädöksiä asetuksen liitteen muuttamiseksi. Kyseisessä liitteessä luetellaan ”käteisvarojen” määritelmään kuuluvat hyödykkeet. Tällainen joustavuus on tarpeen, jotta asetuksesta saataisiin tulevaisuuden vaatimukset huomioon ottava ja jotta poliittiset päättäjät voisivat nopeasti reagoida uusiin rikollisiin trendeihin ja ottaa huomioon kansainvälisten standardien ja parhaiden käytänteiden kehityksen. Kaikki muutokset edellyttävät osoitettua tarvetta, mikä on oikeasuhteinen lähestymistapa, jolla varmistetaan, että viranomaiset voivat käytännössä panna kaikki lisäykset täytäntöön. Lisäksi muutoksia valvotaan Euroopan parlamentissa ja neuvostossa, joilla on valtuudet vastustaa muutosta sen jälkeen, kun niille on ilmoitettu tällaisen säädöksen antamisesta. Ne voivat kumota delegointivaltuutuksen milloin tahansa. Ennen kuin komissio antaa delegoidun säädöksen, se kuulee käteisvarojen valvonnan kansallisia asiantuntijoita saadakseen niiden näkemykset.

15 artiklalla komissiolle siirretään täytäntöönpanovalta toteuttaa toimenpiteitä tarkastusten yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Tämä tapahtuu esim. vahvistamalla mallit ilmoitus- ja tiedonantolomakkeille ja antamalla tietojenvaihtoa koskevat tekniset säännöt (kuten säännöt käytettävistä sähköisistä järjestelmistä) sekä vahvistamalla jäsenvaltioiden komissiolle antamiin ilmoituksia ja rikkomisia koskeviin anonyymeihin tilastotietoihin liittyvät säännöt ja formaatti.

16 artiklalla perustetaan käteisvarojen valvontakomitea, johon jäsenvaltiot nimeävät kansallisia asiantuntijoita ja joka avustaa komissiota täytäntöönpanosäädösten laatimisessa.

17 artikla koskee tietojen antamista komissiolle. Siinä säädetään, että jäsenvaltioiden on annettava tiedot viranomaisista, jotka ovat toimivaltaisia soveltamaan käteisvarojen valvontaa koskevaa asetusta ja määräämään seuraamukset ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönnistä. Jäsenvaltioiden olisi myös pidettävä komissio ajan tasalla mahdollisista myöhemmistä muutoksista. Lisäksi komissiolle olisi annettava anonymisoidut tilastotiedot täytäntöönpanosäädöksissä säädetyin määräajoin, mutta joka tapauksessa vähintään kerran vuodessa.

18 artikla koskee arviointitoimenpiteitä, ja siinä säädetään, että komissio toimittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen viiden vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta ja viiden vuoden välein tämän jälkeen.