[pic] | EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO |

Bryssel 21.10.2008

KOM(2008) 656 lopullinen

GSP+

Kertomus ratifioinnin tilasta ja valvontaelinten suositukset yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 27 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 (GSP-asetus) liitteeseen III sisältyvien yleissopimusten osalta niissä maissa, joille myönnettiin kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskeva erityinen kannustusmenettely (GSP+) komission 21 päivänä joulukuuta 2005 tekemällä päätöksellä {SEC(2008) 2647}

(komission esittämä)

GSP+

Kertomus ratifioinnin tilasta ja valvontaelinten suositukset yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta 27 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 (GSP-asetus) liitteeseen III sisältyvien yleissopimusten osalta niissä maissa, joille myönnettiin kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskeva erityinen kannustusmenettely (GSP+) komission 21 päivänä joulukuuta 2005 tekemällä päätöksellä {SEC(2008) 2647}

EU:N YLEINEN TULLIETUUSJÄRJESTELMÄ (GSP)

Euroopan unionin yleinen tullietuusjärjestelmä on kaupankäyntijärjestelyjä koskeva etuusjärjestelmä, jonka kautta EU laajentaa etuuskohteluun perustuvan pääsyn markkinoilleen koskemaan kehitysmaita. Se on tärkeä väline EU:n kauppapolitiikassa, ja sillä avustetaan näitä maita köyhyyden vähentämisessä auttamalla niitä tuottamaan tuloja kaupankäynnistä.

EU on hyväksynyt yleisen tullietuusjärjestelmän YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin (UNCTAD) vuonna 1968 antaman suosituksen johdosta; sen mukaan olisi luotava yleinen tullietuusjärjestelmä, jossa kehittyneet maat myöntäisivät kauppaetuuksia kaikille kehitysmaille. WTO/GATT-järjestelmässä yleistä tullietuusjärjestelmää koskee päätös erityis- ja suosituimmuuskohtelusta, vastavuoroisuudesta ja kehitysmaiden täydellisemmästä osallistumisesta (ns. ”valtuuttamislauseke”).

EU:n yleinen tullietuusjärjestelmä on kehitysmaita koskeva yleinen, ei-vastavuoroinen, syrjimätön etuusjärjestelmä, jonka tavoitteena on

- lisätä kehitysmaiden vientituloja

- edistää niiden teollistumista

- vauhdittaa niiden talouskasvua.

EU:n yleinen tullietuusjärjestelmä on avokätisin kaikista kehittyneiden maiden yleisistä tullietuusjärjestelmistä. Siinä myönnetään tulliton pääsy markkinoille tai tullinalennus noin 6 400 tuotteelle, joita tuodaan yleisen tullietuusjärjestelmän 177 edunsaajamaasta ja -alueelta.

EU:n uusi, tarkistettu yleinen tullietuusjärjestelmä tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2006. Se on yksinkertaisempi, läpinäkyvämpi ja vakaampi. Yleiseen tullietuusjärjestelmään kuuluvien järjestelyjen määrää on vähennetty viidestä kolmeen. Yleisen tullietuusjärjestelmän kattavuutta laajennettiin uusiin tuotteisiin pääasiassa maatalous- ja kalatalousaloilla, joilla on merkitystä kehitysmaille. Soveltamisjaksoa on pidennetty ennustettavuuden parantamiseksi.

Uusi kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskeva erityinen kannustusmenettely eli ”GSP+” luotiin hyödyttämään erityisesti heikossa asemassa olevia maita, jotka ovat ratifioineet ja panevat tosiasiallisesti täytäntöön keskeiset kansainväliset yleissopimukset, jotka koskevat ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia, kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa. Se kattaa 6 400 tuotetta, jotka tuodaan EU:hun tullitta. GSP+-kannustusmenettelyn käyttöönottoa päätettiin nopeuttaa saattamalla se tilapäisesti voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2005. Luettelo GSP+-menettelyyn kelpoisista maista vahvistettiin ennen vuoden 2006 alkua, ja se perustuu arvioon siitä, miten ne panevat tosiasiallisesti täytäntöön keskeiset kansainväliset yleissopimukset, jotka koskevat ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia, hyvää hallintoa ja ympäristöä.

KESTÄVÄÄ KEHITYSTÄ JA HYVÄÄ HALLINTOA KOSKEVA ERITYINEN KANNUSTUSMENETTELY (GSP+)

Kun Euroopan komissio oli perustamassa uutta GSP+-kannustusmenettelyä, sen tavoitteina oli

- käyttää kansainvälistä kauppaa keinona talouskasvun vauhdittamiseen ja edistää kestävää kehitystä

- tehdä GSP+-menettelystä yksinkertaisempi, helpommin seurattava ja avoimempi kuin aiemmat GSP-erityiskannustimet siten, että samalla tuetaan täysimääräisesti kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevia EU:n tavoitteita.

Tätä tarkoitusta varten uusi GSP+-kannustusmenettely on suunniteltu hyödyttämään heikossa asemassa olevia maita, jotka ovat ratifioineet ja panevat tosiasiallisesti täytäntöön keskeiset kansainväliset yleissopimukset, jotka koskevat kestävää kehitystä, ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia ja hyvää hallintoa. GSP+-menettelyn mukaiset kauppaetuudet myönnetään kehitysmaalle, joka on ratifioinut ja panee tosiallisesti täytäntöön neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 (GSP-asetus) liitteessä III olevassa A osassa luetellut yleissopimukset (YK:n ihmisoikeussopimukset ja ILO:n perustyönormit) ja vähintään seitsemän niistä 11 yleissopimuksesta, jotka on lueteltu liitteessä III olevassa B osassa (kestävä kehitys ja hyvä hallinto), sekä sitoutuu ratifioimaan ja panemaan tosiasiallisesti täytäntöön 31 päivään joulukuuta 2008 mennessä ne liitteessä III olevassa B osassa luetellut yleissopimukset, joita se ei ole vielä ratifioinut eikä pannut tosiasiallisesti täytäntöön.

GSP+-menettelyn yksinkertaistaminen toteutetaan perustamalla kelpoisuuskriteerit kansainvälisesti sovittujen yleissopimusten ratifiointiin ja asianmukaiseen täytäntöönpanoon. GSP+-menettelyn seuranta on helpompaa, koska on olemassa luotettavat arviointimekanismit näiden yleissopimusten täytäntöönpanon valvontaa varten. Se on myös avoimempi, koska menettelyn vaatimusten noudattamisen valvonta ja arviointi perustuu asiaankuuluvien kansainvälisten organisaatioiden julkisiin raportteihin ja huomioihin. On kuitenkin syytä pitää mielessä, että arviointi riippuu sellaisten raporttien saatavuudesta, jotka koskevat tarkasteltavaa asetuksen soveltamisjaksoa.

Kuten GSP-asetuksessa todetaan, kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskeva erityinen kannustusmenettely perustuu kokonaisvaltaiseen kestävän kehityksen käsitteeseen sellaisena kuin se on ilmaistu erilaisissa kansainvälisissä yleissopimuksissa ja asiakirjoissa kuten Yhdistyneiden Kansakuntien julistuksessa oikeudesta kehitykseen (1986), ympäristöä ja kehitystä koskevassa Rion julistuksessa (1992), työelämän perusperiaatteita ja -oikeuksia koskevassa Kansainvälisen työjärjestön (ILO) julistuksessa (1998), Yhdistyneiden Kansakuntien vuosituhatjulistuksessa (2000) ja kestävää kehitystä koskevassa Johannesburgin julistuksessa (2002). Näin ollen ylimääräiset tullietuudet olisi kohdistettava kehitysmaihin, jotka niiden talouden yksipuolisuus ja riittämätön yhdentyminen kansainväliseen kauppajärjestelmään on saattanut muita heikompaan asemaan – seikka, jota arvioidaan jäljempänä mainittujen objektiivisten kriteerien perusteella – samalla, kun niille aiheutuu velvollisuuksia ja vastuita ihmisoikeuksia ja työntekijöiden oikeuksia, ympäristönsuojelua ja hyvää hallintoa koskevien keskeisten kansainvälisten yleissopimusten ratifioinnista ja tosiasiallisesta täytäntöönpanosta. Näiden tullietuuksien tarkoituksena on edistää talouskasvua ja myötävaikuttaa näin kestävän kehityksen tarpeen huomioon ottamiseen.

GSP+-kannustusmenettelyn käyttöönottoa päätettiin nopeuttaa saattamalla se tilapäisesti voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2005. Näin ollen, ja kuten GSP-asetuksessa todetaan, ne kehitysmaat, jotka täyttivät kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevan erityisen kannustusmenettelyn myöntämisedellytykset jo GSP-asetuksen tullessa voimaan, alkoivat hyötyä järjestelystä heinäkuusta 2005. Ne sisällytettiin tämän vuoksi edunsaajamaiden alustavaan luetteloon. Etuuksien soveltamista niihin jatkettiin, kun komissio niiden virallisen pyynnön saatuaan vahvisti 15 päivään joulukuuta 2005 mennessä, että ne täyttivät etuuksien myöntämisedellytykset.

GSP+-menettelyn kelpoisuuskriteerien mukaisesti, sellaisina kuin ne esitetään GSP-asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa, etuudet, jotka kuuluvat kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevaan erityiseen kannustusmenettelyyn, voidaan myöntää maalle, joka

- on ratifioinut ja pannut tosiasiallisesti täytäntöön liitteessä III olevassa A osassa luetellut yleissopimukset, ja

- on ratifioinut ja pannut tosiasiallisesti täytäntöön vähintään seitsemän liitteessä III olevassa B osassa luetelluista yleissopimuksista, ja

- sitoutuu ratifioimaan ja panemaan tosiasiallisesti täytäntöön 31 päivään joulukuuta 2008 mennessä ne liitteessä III olevassa B osassa luetellut yleissopimukset, joita se ei vielä ole ratifioinut eikä pannut tosiasiallisesti täytäntöön, ja

- sitoutuu pitämään voimassa yleissopimusten ratifioinnin ja niiden täytäntöönpanoa koskevan lainsäädännön ja toimenpiteet sekä hyväksyy, että sen täytäntöönpanotoimia valvotaan ja tarkastellaan säännöllisesti niiden yleissopimusten täytäntöönpanosäännösten ja -määräysten mukaisesti, jotka se on ratifioinut, ja

- katsotaan muita heikommassa asemassa olevaksi maaksi.

Muita heikompaa asemaa koskevat kriteerit esitetään GSP-asetuksen 9 artiklan 3 kohdassa, ja niiden mukaan muita heikommassa asemassa oleva maa on maa,

- jota Maailmanpankki ei kolmena peräkkäisenä vuotena ole luokitellut korkean tulotason maaksi ja josta yhteisöön suuntautuvan GSP-tuonnin viiden suurimman tariffijakson osuus on yli 75 prosenttia sieltä yhteisöön tulevan koko GSP-tuonnin arvosta, ja

- josta yhteisöön suuntautuvan GSP-tuonnin osuus on alle yksi prosentti koko yhteisöön suuntautuvan GSP-tuonnin arvosta.

Muita heikomman aseman määrittämiseen käytettiin 1 päivänä syyskuuta 2004 saatavilla olleita, kolmen peräkkäisen vuoden keskiarvona ilmaistuja tietoja.

TILANNE HUHTIKUUSSA 2008

GSP-asetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaan komissio tarkastelee säännöllisesti liitteessä III lueteltujen yleissopimusten ratifioinnissa ja tosiasiallisessa täytäntöönpanossa saavutettua edistystä. Komissio antaa ennen tämän asetuksen soveltamiskauden päättymistä ja hyvissä ajoin ennen seuraavasta asetuksesta käytävää keskustelua neuvostolle näiden yleissopimusten ratifiointitilannetta koskevan kertomuksen, johon sisältyvät valvontaelinten suositukset.

Sen vuoksi tämän kertomuksen tarkoituksena on tuoda esiin tämänhetkinen tilanne (huhtikuu 2008), joka koskee GSP-asetuksen liitteessä III lueteltujen yleissopimusten ratifioinnin ja tosiasiallisen täytäntöönpanon tilaa GSP+-menettelyn 15 edunsaajamaassa.

GSP+-menettelyn tosiasiallisen täytäntöönpanon valvonnan ja arvioinnin olisi perustuttava niiden valvontamekanismien havaintoihin, jotka on perustettu asiaankuuluvien kansainvälisten organisaatioiden kuten YK:n, ILO:n ja muiden elinten puitteissa, sekä kyseisissä yleissopimuksissa itsessään suunniteltuihin seurantamekanismeihin, jotka nämä elimet ovat antaneet julkisesti saataville. Näin saadaan aikaan selvä ja puolueeton tarkasteluprosessi. Tämä tarkastelu perustuu raportteihin, jotka tällaiset elimet ovat antaneet joulukuun 2005 ja huhtikuun 2008 välisenä aikana.

Komissio teki 21 päivänä joulukuuta 2005 päätöksen GSP+-edunsaajamaiden luettelosta[1]. GSP+-kannustin myönnettiin kaudeksi 2006–2008 niille maille, jotka jättivät vaaditun virallisen hakemuksen GSP+-kelpoisuutta varten määräaikaan eli 31 päivään lokakuuta 2005 mennessä ja täyttivät GSP-asetuksessa säädetyt vaatimukset.

Luetteloon sisältyi 15 maata seuraavasti:

- Latinalainen Amerikka: neljä Andien yhteisön maata ( Bolivia, Kolumbia, Ecuador, Peru ); kuusi Keski-Amerikan maata ( Costa Rica, El Salvador[2], Guatemala, Honduras, Nicaragua, Panama ) ja Venezuela ;

- Itä-Eurooppa ( Moldovan tasavalta[3], Georgia );

- Aasia ( Sri Lanka, Mongolia ).

A. Tilannekatsaus – ratifiointi

Melkein kolme vuotta sen jälkeen, kun nämä maat alkoivat hyötyä GSP+-menettelystä, ratifioinnin tilanne on seuraava:

- Kaikki edunsaajat ovat nyt ratifioineet kaikki liitteessä III olevassa A osassa luetellut yleissopimukset.

- Jotkin maat, jotka eivät olleet ratifioineet liitteessä III olevassa B osassa lueteltuja yleissopimuksia, ovat tekemässä niin. Heinäkuussa 2005 yksikään 15 GSP+-edunsaajamaasta ei ollut ratifioinut kaikkia B osaan kuuluvia 11 yleissopimusta; huhtikuuhun 2008 mennessä kymmenen maata (Bolivia, Costa Rica, Ecuador, Sri Lanka, Mongolia, Nicaragua, Panama, Peru, El Salvador ja Moldova) oli ratifioinut kaikki B osaan kuuluvat yleissopimukset; neljä maata (Kolumbia, Guatemala, Honduras ja Venezuela) oli ratifioinut kaikki paitsi yhden yleissopimuksen, ja Georgian on vielä ratifioitava kaksi yleissopimusta.

B. Tilannekatsaus – tosiasiallinen täytäntöönpano

Mitä tulee tosiasialliseen täytäntöönpanoon, ILO:n ja YK:n valvontaelinten suositukset, jotka esitetään tähän GSP+-kertomukseen liittyvän komission yksiköiden valmisteluasiakirjan liitteessä IV, paljastavat erilaisia puutteita täytäntöönpanoprosessissa, mutta osoittavat yleisesti tilanteen olevan tyydyttävä.

[1] Komission päätös, tehty 21 päivänä joulukuuta 2005, yleisen tullietuusjärjestelmän soveltamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 980/2005 26 artiklan e alakohdassa säädetystä kestävää kehitystä ja hyvää hallintoa koskevan erityisen kannustusmenettelyn edunsaajamaiden luettelosta.

[2] Kun El Salvador jätti 24 päivänä lokakuuta 2005 pyynnön tulla sisällytetyksi GSP+-menettelyn edunsaajamaiden lopulliseen luetteloon, se oli ainoa maa, joka toi esiin – niin kuin GSP-asetuksessa säädetään – sen perustuslain yhteensopimattomuuden ILO:n yleissopimuksiin nro 87 ja 98 sisältyvien määräysten kanssa. Se on syyskuussa 2006 ratifioinut puuttuvat yleissopimukset.

[3] Neuvosto hyväksyi 21 päivänä tammikuuta 2008 asetuksen (EY) N:o 55/2008, jolla otettiin käyttöön Moldovan tasavaltaa (jäljempänä ’Moldova’) koskevia yksipuolisia tullietuuksia ja korvattiin yleisen tullietuusjärjestelmän mukaiset etuudet, joihin Moldova oli aikaisemmin oikeutettu. Velvollisuudet, jotka koskevat GSP-asetuksen liitteessä III lueteltujen yleissopimusten ja pöytäkirjojen ratifiointia ja tosiasiallista täytäntöönpanoa, korvattiin asetuksella (EY) N:o 55/2008.