asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse järjestämättömiin vastuisiin liittyvien tappioiden kattamisen vähimmäisvaatimuksista

Vakavaraisuusdirektiivissä säädetyn vakavaraisuuskehyksen pilarin 2 mukaan toimivaltaiset viranomaiset (ts. valvoja) voivat vaikuttaa laitoksen tappiovarauspolitiikkaan ja vaatia tapauskohtaisesti erityisiä mukautuksia omien varojen laskentaan. Pilarin 2 mukaisia toimenpiteitä sovelletaan toimivaltaisen viranomaisen harkinnan mukaan ja tapauskohtaisesti sen jälkeen, kun arvioinnin tuloksena on todettu, että laitoksen tappiovarauspolitiikka on riittämätöntä tai vakavaraisuusvalvonnan näkökulmasta liian varomatonta.

Järjestämättömiä vastuita varten on sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaan tehtävä varaukset. Odotuksena on, että uudella kansainvälisellä tilinpäätösstandardilla IFRS 9, jota on EU:ssa sovellettu 1. tammikuuta 2018 lähtien, voidaan auttaa ratkaisemaan myöhässä tehtyjen tai riittämättömien varausten muodostama ongelma, koska standardi perustuu odotettuun tappioon. Uudessa standardissa tehdään kuitenkin vain vähäisiä muutoksia määräyksiin, jotka koskevat järjestämättömiksi muuttuneita rahoitusomaisuuseriä. Lisäksi tilinpäätösstandardeissa, kuten IFRS 9 -standardissa, määrätään vain yleisistä periaatteista ja lähestymistavoista, joita sovelletaan luottotappiovarauksia määritettäessä, eikä niissä anneta yksityiskohtaisia sääntöjä. Vaikka tilinpäätösstandardeista on annettu soveltamisohjeita, standardit jättävät yleensä harkinnanvaraa, jota voidaan soveltaa määritettäessä hoidetuista ja järjestämättömistä vastuista odotettavissa olevia luottotappioita. Harkintaa voidaan käyttää muun muassa määritettäessä vakuuksista saatavia arvioituja vastaisia rahavirtoja ja näin myös varausten määrää.

Tässä ehdotetussa asetuksessa säädetään vakavaraisuutta turvaavasta varautumisjärjestelystä, jolla on tarkoitus estää se, että järjestämättömiä lainoja kertyy tulevaisuudessa liikaa ilman että pankkien taseissa on riittävästi varoja tappioiden kattamiseen. Tällä toimenpiteellä täydennetään muita tänään esitettyjä toimenpiteitä, joita tarkastellaan komission tiedonannossa Toinen seurantaraportti järjestämättömien lainojen vähentämisestä Euroopassa. Jotta pankkeja voitaisiin auttaa hallinnoimaan järjestämättömiä lainojaan paremmin, komissio antaa lisäksi erillisen ehdotuksen, jolla on tarkoitus i) parantaa vakuusvelkojien suojaa antamalla niiden käyttöön nykyistä tehokkaampia menetelmiä, joiden avulla ne voivat periä yrityksille myöntämiinsä vakuudellisiin lainoihin liittyvät saamisensa tuomioistuinten ulkopuolella, ja ii) poistaa kolmansien osapuolten harjoittamaan lainanhoitoon ja lainojen siirtoon liittyvät kohtuuttomat esteet, jotta järjestämättömien lainojen jälkimarkkinoita voitaisiin kehittää edelleen. Lisäksi jäsenvaltioille annetaan ohjeita siitä, miten ne voivat tarvittaessa perustaa kansallisia omaisuudenhoitoyhtiöitä siten, että niiden toiminta on kaikilta osin EU:n pankki- ja valtiontukisääntöjen mukaista. Omaisuudenhoitoyhtiöitä koskevassa suunnitelmassa annetaan käytännönläheisiä suosituksia kansallisten omaisuudenhoitoyhtiöiden rakenteesta ja perustamisesta. Suositukset perustuvat jäsenvaltioiden aikaisemmista kokemuksista johdettuihin parhaisiin käytänteisiin.

Jos järjestämättömien lainojen kannat kuitenkin kasvavat liian suuriksi – kuten on jo tapahtunut eräissä pankeissa ja jäsenvaltioissa – pankit voivat myydä tällaiset lainat muille toimijoille tehokkailla, kilpailulle avoimilla ja läpinäkyvillä jälkimarkkinoilla. Pankkeja ohjaavat tässä valvontaviranomaiset, joiden asema perustuu niillä vakavaraisuusdirektiivin nojalla oleviin pankkikohtaisiin toimivaltuuksiin, joita kutsutaan myös pilarin 2 mukaisiksi valtuuksiksi. Jos järjestämättömistä lainoista on tullut merkittävä ja laaja-alainen ongelma, jäsenvaltiot voivat perustaa kansallisia omaisuudenhoitoyhtiöitä tai toteuttaa muita toimenpiteitä valtiontukia ja pankkien kriisinratkaisua koskevien nykyisten sääntöjen puitteissa.

Ecofin-neuvoston 11. heinäkuuta 2017 hyväksymässä järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa todetaan, että ongelman ratkaisemiseksi tarvitaan määrätietoisia ja kokonaisvaltaisia toimia. Toimintasuunnitelmassa esitetään kattava lähestymistapa, jossa keskitytään toisiaan täydentäviin poliittisiin toimenpiteisiin neljällä alalla: i) pankkien valvonta ja sääntely, ii) uudelleenjärjestely-, maksukyvyttömyys- ja velanperintäpuitteiden uudistaminen, iii) jälkimarkkinoiden kehittäminen ongelmasaataville ja iv) pankkialan uudelleenjärjestelyn tukeminen. Toimet on näillä aloilla tarkoitus toteuttaa kansallisella tasolla ja tarvittaessa myös unionin tasolla. Joillakin toimenpiteillä tulee olemaan melko suuri vaikutus pankkien lainan alullepanon yhteydessä tekemään riskinarviointiin, kun taas toisilla edesautetaan järjestämättömien lainojen nopeaa kirjaamista ja parempaa hallinnointia. Lisäksi on tarkoitus ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla parannetaan järjestämättömien lainojen markkina-arvoa. Kaikki nämä toimenpiteet tukevat toisiaan, eikä niillä saataisi aikaan riittäviä vaikutuksia, jos ne toteutettaisiin erillään toisistaan.

Järjestämättömien lainojen suuriin määriin on puututtava käyttämällä kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Niiden vähentäminen on ensisijaisesti pankkien ja jäsenvaltioiden vastuulla. Koska EU:n ja etenkin euroalueen pankkijärjestelmät ovat kuitenkin sidoksissa toisiinsa, järjestämättömillä lainoilla on myös selkeä EU:n tason ulottuvuus, minkä vuoksi niiden nykyistä kantaa olisi supistettava ja niiden liialliset kertymät estettävä tulevaisuudessa. Jäsenvaltioista, joissa järjestämättömien lainojen määrä on suuri, voi levitä merkittäviä heijastusvaikutuksia koko EU:n talouteen. Nämä vaikutukset kohdistuvat sekä rahoitusvakauteen että talouskasvuun.

Järjestämättömien lainojen hyvin kehittyneet jälkimarkkinat kuuluvat myös hyvin toimivan pääomamarkkinaunionin rakennusosiin. Yksi komission painopisteisiin kuuluvan pääomamarkkinaunionin perustamisen päätavoitteista onkin tarjota uusia rahoituslähteitä EU:n yrityksille, etenkin pk-yrityksille ja innovatiivisille kasvuyrityksille. Pääomamarkkinaunionihankkeen keskeisenä tavoitteena on parantaa EU:n yritysten mahdollisuuksia saada pankkien ulkopuolista rahoitusta ja monipuolistaa tällaisen rahoituksen tarjontaa. Siinä otetaan kuitenkin myös huomioon pankkien tärkeä merkitys EU:n talouden rahoittajina. Tämän vuoksi pääomamarkkinaunioniin liittyvään työhön sisältyy toimenpidekokonaisuus, jonka tavoitteena on lisätä pankkien lainanantoa yrityksille. Tähän pyritään muun muassa parantamalla pankkien mahdollisuuksia saada takaisin arvoa myöntämiensä lainojen vakuuksista.

Luottotarjonnan supistuminen vaikuttaa etenkin pk-yrityksiin, koska ne turvautuvat pankkilainoihin huomattavasti suuremmassa määrin kuin suuret yritykset. Luottotarjonnan vähenemisellä on sen vuoksi vaikutusta myös talouskasvuun ja työpaikkojen luomiseen. Pankkilainat ovat usein erittäin korkeakorkoisia, ja vuoden 2008 rahoituskriisillä on ollut vakavia vaikutuksia pankkien pk-yrityksille myöntämien lainojen määriin. Tämä jarruttaa pk-yritysten kehitystä ja kasvua.

Unionin toimilla, joiden tarkoituksena on puuttua järjestämättömien lainojen ja vastuiden suuriin määriin ja ehkäistä tällaisten lainojen ja vastuiden mahdollista tulevaa kertymistä, on tärkeä merkitys pyrittäessä vähentämään pankkijärjestelmän riskejä ja varmistamaan, että pankit voivat toiminnassaan keskittyä lainanantoon yrityksille ja kansalaisille. Neuvostossa käynnissä olevat keskustelut ovat vahvistaneet sen, että järjestämättömien lainojen käsittelyssä on edistyttävä, jotta EU-johtajien asialistan kärjessä oleva pankkiunioni saadaan viimeisteltyä.

Tämä ehdotus on tärkeä osa työtä, jonka tavoitteena on vahvistaa Euroopan talous- ja rahaliittoa (EMU). Paremmin yhdentynyt rahoitusjärjestelmä lisää talous- ja rahaliiton häiriönsietokykyä helpottamalla yksityistä riskinjakoa yli rajojen ja vähentämällä samalla julkisen riskinjaon tarvetta. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi EU:n olisi nyt viimeisteltävä pankkiunioni ja toteutettava kaikki pääomamarkkinaunionin perustamiseksi tarvittavat toimet. Komission 11. lokakuuta 2017 pankkiunionista antaman tiedonannon mukaan pankkiunionin valmiiksi saattamisessa olisi edettävä siten, että riskien vähentämistä ja jakamista edistetään samanaikaisesti. Kyseinen tiedonanto on osa komission 6. joulukuuta 2017 talous- ja rahaliiton vahvistamiseksi laatimaa etenemissuunnitelmaa.

Laitosten valvonnasta EU:ssa vastuussa olevilla toimivaltaisilla viranomaisilla on vakavaraisuuskehykseen sisältyvän pilarin 2 mukaan valtuudet vaikuttaa laitosten tappiovarauspolitiikkaan ja vaatia tapauskohtaisesti erityisiä mukautuksia omien varojen laskentaan; niiden on tällöin otettava huomioon asianomaisen laitoksen erityistilanne. Toimivaltaiset viranomaiset eivät kuitenkaan voi edellyttää, että järjestämättömiin vastuisiin sovelletaan kaikissa jäsenvaltioissa ja laitoksissa yhdenmukaistettua (tietyt vähimmäisvaatimukset täyttävää) käsittelyä. Ne eivät myöskään pysty tosiasiassa puuttumaan EU:n tasolla järjestelmällisesti ongelmaan, joka johtuu siitä, että järjestämättömien vastuiden tappiovaraukset ovat mahdollisesti riittämättömiä.

Jäsenvaltioilla on kuitenkin vain rajalliset mahdollisuudet ottaa käyttöön varauksiin yleisesti sovellettavia oikeudellisesti sitovia vaatimuksia. Esimerkiksi IFRS-standardien laatimisesta vastaa kansainvälisiä tilinpäätösstandardeja antava elin International Accounting Standards Board (IASB). Vakavaraisuuskäsittelyä koskevat kaikkiin laitoksiin suoraan sovellettavat vähimmäisvaatimukset (myös vaatimukset, jotka koskevat järjestämättömiä vastuita, kuten omista varoista tehtäviä vähennyksiä) on yhdenmukaistettu mahdollisimman pitkälle kaikkialla sisämarkkinoilla.

EU:n nykyinen vakavaraisuuskehys ei sisällä sääntöjä järjestämättömien vastuiden yhdenmukaisesta vakavaraisuuskäsittelystä. Tästä on seurauksena se, että järjestämättömiin vastuisiin liittyvien tappioiden kattamiseen tosiasiassa varatut määrät vaihtelevat eri oikeudenkäyttöalueilla sijaitsevilla pankeilla, vaikka näihin vastuisiin liittyvä riski olisi niillä yhtä suuri. Tämä saattaa heikentää vakavaraisuussuhteiden vertailukelpoisuutta maiden välillä ja vähentää niiden luotettavuutta. Pankeille, joilla on sama riskiprofiili ja jotka käyttävät samaa valuuttaa, tarjotaan eri rahoitusehtoja sen mukaan, missä päin unionia ne sijaitsevat. Tämä lisää finanssialan pirstoutumista, mikä puolestaan haittaa taloudellisten riskien hajauttamista ja jakoa maiden välillä ja näin heikentää yhtä merkittävintä sisämarkkinoista saatavaa etua.

Runsaat viisi vuotta sen jälkeen, kun Euroopan valtion- ja hallitusten päämiehet päättivät perustaa pankkiunionin, sen kaksi pilaria – yhteinen valvonta ja kriisinratkaisu – ovat käytössä, ja niiden vankkana perustana on kaikkia EU:n laitoksia koskeva yhteinen sääntökirja. Vaikka pankkiunionin toteuttamisessa on edistytty merkittävästi, sen viimeistely edellyttää lisätoimia, joihin kuuluu muun muassa lokakuun 2017 tiedonannossa ja joulukuun 2017 etenemissuunnitelmassa mainitun yhteisen talletussuojajärjestelmän perustaminen.

Varautumisjärjestelyllä täydennettäisiin i) tilinpäätösstandardien soveltamista siltä osin kuin on kyse järjestämättömien vastuiden luottotappiovarauksista ja ii) pilariin 2 kuuluvien nykyisten valvontavaltuuksien käyttämistä sen jälkeen kun toimivaltainen viranomainen on tehnyt tapauskohtaisen arvioinnin.

·varmistetaan, että laitoksilla on riittävästi varoja järjestämättömistä vastuista aiheutuvien tappioiden kattamiseen, jotta ne voivat suojata kannattavuuttaan ja pääomaansa ja hillitä rahoituskustannuksiaan stressikausina. Tällä puolestaan varmistettaisiin, että kotitalouksille ja yrityksille on tarjolla vakaata ja luonteeltaan vähemmän myötäsyklistä rahoitusta.

Vaikutustenarvioinnissa kuvataan perusskenaario ja verrataan sitä kolmeen vaihtoehtoon, joiden mukaisesti voitaisiin ottaa käyttöön vakavaraisuutta turvaava varautumisjärjestely. Vertailussa on otettu huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset oletukset. Perusskenaariossa otetaan huomioon järjestämättömiä vastuita koskeva nykyinen varauskäytäntö eli IFRS 9 -standardin mukaisten uusien sääntöjen soveltaminen sekä toimivaltaisten viranomaisten nykyiset valvontavaltuudet, joiden nojalla ne voivat edellyttää järjestämättömiä vastuita kattavien varausten kasvattamista. Kahdessa vaihtoehdossa järjestely muodostuu vähennyksestä, joka tehdään omiin varoihin vakavaraisuustarkoituksessa silloin kun tappiovaraukset ovat riittämättömiä. Menetelmänä voidaan käyttää joko kauden lopussa tehtävää vähennystä tai asteittaista vähentämistä (joka voi olla lineaarista tai progressiivista). Kolmantena vaihtoehtona on vakuudellisiin järjestämättömiin vastuisiin sovellettava lainapääoman leikkaamiseen perustuva lähestymistapa, jossa varautumisjärjestelyn mukaisen vähennyksen laskennassa otetaan huomioon järjestämättömän vastuun vakuutena olevan luottosuojan luonne. Vaikutustenarvioinnissa tehdyssä analyysissa parhaaksi arvioitiin vaihtoehto, joka perustuu asteittain tehtävään progressiiviseen vähennykseen. Kauden lopussa tehtävään vähennykseen verrattuna tällä lähestymistavalla vältetään merkittävät tavanomaista jyrkemmät vaikutukset. Lisäksi se tarjoaa lineaariseen vähennykseen verrattuna pankeille paremmat mahdollisuudet varmistaa luottosuojan tosiasiallinen toteutuminen tai periä lainasaamiset ensimmäisten vuosien aikana. Sen katsotaan olevan myös yksinkertaisempi ja aiheuttavan vähemmän operatiivisia rasitteita kuin lainapääoman leikkaamiseen perustuvan lähestymistavan.

Sääntelyntarkastelulautakunta keskusteli vaikutustenarvioinnista ja hyväksyi sen ilman varauksia 17. tammikuuta 2018. Vaikutustenarviointi on liitetty ehdotukseen, ja ehdotus on vaikutustenarvioinnin mukainen.

Suurin osa vastanneista kannatti sellaista vakavaraisuutta turvaavan varautumisjärjestelyn rakennetta, jossa vähennykset tehdään asteittain, koska tällaisen rakenteen avulla voitaisiin paremmin ottaa huomioon lainojen takaisinperintä alkuvaiheessa. Ehdotukseen valittiin tämä vaihtoehto. Eräät vastaajista kannattivat sitä, että sellaiset järjestämättömät vastuut, joiden tapauksessa velallinen täyttää edelleen maksuvelvoitteensa, erotetaan sellaisista järjestämättömistä vastuista, joiden tapauksessa velallinen on maksukyvytön. Tämä vaihtoehto on myös valittu ehdotukseen.

Tässä ehdotetaan, että toimenpiteet toteutetaan muuttamalla asetusta (EU) N:o 575/2013, koska niissä viitataan kyseisen asetuksen nykyisiin säännöksiin tai täydennetään niitä etenkin siltä osin kuin on kyse omien varojen laskennasta.

Tässä ehdotetussa asetuksessa säädetään järjestämättömien vastuiden yhdenmukaistetusta vakavaraisuuskohtelusta, jonka avulla on tarkoitus varmistaa, että kaikki EU:ssa olevat laitokset kattavat järjestämättömiin vastuisiinsa liittyvät riskit tietyn vähimmäistason mukaisesti. Riskien kattamiseen sovellettavissa vähimmäisvaatimuksissa otetaan huomioon se, miten pitkään vastuu on ollut luokiteltuna järjestämättömäksi. Lisäksi erotetaan toisistaan vakuudettomat ja vakuudelliset järjestämättömät vastuut sekä sellaiset järjestämättömät vastuut, joissa velallisen maksusuoritus on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, ja muut järjestämättömät vastuut. Ehdotettu kohtelu vastaa sen vuoksi kulloinkin niitä riskiomaisuuksia, joita järjestämättömillä vastuilla voi olla, mutta tarjoaa silti samalla melko yksinkertaisen menetelmän, jota on helppo soveltaa kaikkiin tilanteisiin. Omia varoja koskevista vaatimuksista annettujen unionin nykyisten sääntöjen muuttaminen tarjoaa parhaiten suhteellisuusperiaatetta vastaavan keinon, jolla voidaan varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset, yksinkertaistaa sääntelyä ja välttää sääntelyn noudattamisesta aiheutuvat perusteettomat kustannukset (etenkin kun on kyse valtioiden rajat ylittävistä toiminnoista), edistää yhdentymisen etenemistä EU:n markkinoilla ja karsia mahdollisuuksia käyttää hyväksi eri maiden sääntelyeroja.

Suhteellisuusperiaate on ollut olennainen osa ehdotukseen liittyvässä vaikutustenarvioinnissa. Jokaisen ehdotetun vaihtoehdon tapauksessa on erikseen arvioitu, täyttyykö suhteellisuutta koskeva vaatimus. Tämän lisäksi on analysoitu, missä määrin nykyiset säännöt eivät vastaa suhteellisuusperiaatetta. Näin on pyritty varmistamaan, että unionin tasolla sovellettava yhteinen kohtelu saavutetaan mahdollisimman vähäisin hallinnosta ja säännösten noudattamisesta aiheutuvin kustannuksin.

Tässä ehdotettujen toimenpiteiden tavoitteena on täydentää EU:n nykyistä lainsäädäntöä. Tämä tavoite voidaan saavuttaa parhaiten EU:n tasolla sen sijaan, että toteutettaisiin yksittäisiä kansallisia toimenpiteitä tai valvontatoimenpiteitä. EU:n tason lainsäädännöllä varmistetaan yhdenmukaistettu käsittely, koska säännöksissä edellytetään kaikkia EU:hun sijoittautuneita laitoksia kattamaan uusien, myöhemmin järjestämättömiksi muuttuvien vastuiden tappiot tietyn vakavavaraisuutta turvaavan yhteisen vähimmäistason mukaan. Tällaisella vakavaraisuutta turvaavalla varautumisjärjestelyllä voitaisiin EU:ssa automaattisesti estää riittämättömin tappiovarauksin katettujen järjestämättömien vastuiden tulevat kertymät ja näin lisätä pankkien taloudellista vakautta ja lainanantokykyä. EU:n tason toimilla vähennetään mahdollisia heijastusvaikutuksia unionissa. Lisäksi niiden avulla asetetaan kaikki pankit samaan asemaan siltä osin kuin on kyse järjestämättömien vastuiden vakavaraisuuskäsittelystä, poistetaan pankkikäytännöissä olevia perusteettomia eroja, parannetaan vertailukelpoisuutta, edistetään markkinakuria sekä lisätään markkinoiden luottamusta. Niillä autetaan näin tehostamaan riskien vähentämistä ja tasapuolistamaan toimintaedellytyksiä sisämarkkinoilla.

Tappion kattamista koskeva vähimmäisvaatimus kasvaa asteittain sen mukaan, miten pitkään vastuu on ollut luokiteltuna järjestämättömäksi. Vähimmäisvaatimukseen vuosittainen tehtävä lisäys on pienempi ensimmäisinä vuosina sen jälkeen, kun vastuu on luokiteltu järjestämättömäksi. Tämä asteittain tehtävä lisäys perustuu siihen, että mitä pidempään vastuu on ollut järjestämätön, sitä pienemmällä todennäköisyydellä saamiset saadaan perittyä.

Vakavaraisuusasetukseen otetaan järjestämättömien vastuiden määritelmä vakavaraisuutta turvaavan varautumisjärjestelyn soveltamista varten. Tämä määritelmä perustuu komission täytäntöönpanoasetukseen (EU) N:o 680/2014 sisältyvään järjestämättömien vastuiden käsitteeseen, jota sovelletaan jo yleisesti valvontaan liittyvässä raportoinnissa. Määritelmä kattaa muun muassa maksukyvyttömyystilassa olevat vastuut, sellaisina kuin ne määritellään laskettaessa luottoriskiä ja arvoltaan alentuneita vastuita koskevia omien varojen vaatimuksia sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Ehdotetuilla muutoksilla otetaan lisäksi komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 680/2014 mukaisesti käyttöön tiukat perusteet, jotka koskevat sitä, millaisten edellytysten täyttyessä vastuun luokittelu järjestämättömäksi voidaan lopettaa, sekä niitä sääntelystä johtuvia seurauksia, joita jälleenrahoitustoimilla ja muilla joustotoimenpiteillä on.

Vaikutustenarviointiraporttiin on tehty pieniä muutoksia sääntelyntarkastelulautakunnan suositusten perusteella. Järjestämättömistä vastuista laadittujen kolmen raportin yhteistä johdantoa on laajennettu siten, että kyseisten raporttien väliset synergiat selitetään siinä paremmin. Vaikutustenarviointiraporttiin on myös lisätty perusteluja EU:n tason toimille ja sitä on muutettu vastaamaan paremmin nykyisiä, esimerkiksi IFRS 9 -standardiin ja pilariin 2 sisältyviä, toimenpiteitä. Siihen on myös lisätty pankkiviranomaisen tarkistettuja arvioita, ja tuloksia ja oletuksia on selitetty laajemmin. Taulukoissa ilmoitettuihin määriin on tehty mukautuksia, jotka vastaavat tarkistettuja arvioita ja joilla parannetaan parhaimpana pidetyn vaihtoehdon makrotaloudellisten vaikutusten kvantifiointia.

asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse järjestämättömiin vastuisiin liittyvien tappioiden kattamisen vähimmäisvaatimuksista

Vakavaraisuutta turvaavaa varautumisjärjestelyä on tarkoitus soveltaa ainoastaan vastuisiin, jotka on pantu alulle 14. maaliskuuta 2018 jälkeen, koska vasta kyseisestä päivämäärästä alkaen voidaan riittävän selkeästi tietää, miten uutta sääntöä sovelletaan. Jotta tätä poikkeusta ei kierrettäisi, sellaiset vastuut, jotka on pantu alulle ennen tämän ehdotuksen hyväksymistä mutta joita laitos on myöhemmin muuttanut siten, että vastuun arvo kasvaa, olisi katsottava uusiksi vastuiksi. Sen sijaan sellaisia ennen tämän ehdotuksen hyväksymispäivää alullepantuja vastuita, jotka jälleenrahoitetaan tai joihin sovelletaan muita joustotoimenpiteitä, olisi käsiteltävä niiden alullepanoajankohtana voimassa olevien sääntöjen mukaan.

Järjestämättömien vastuiden määritelmä kattaa tapaukset, joissa katsotaan, että velkaansa edelleen lyhentävä velallinen ei todennäköisesti maksa koko velkaansa takaisin. Koska laitos saa edelleen velalliselta täysimääräisen maksusuorituksen ilman kohtuutonta viivästystä, luottoriskin odotetaan yleensä olevan vähäisempi kuin silloin kun velallisen maksusuoritus on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, joten joustavamman aikataulun soveltaminen on perusteltua. Käytännössä tämä merkitsee sitä, että järjestämättömät vastuut on katettava 80 prosenttiin asti vastuun arvosta tietyn erikseen määrätyn ajanjakson kuluttua (tämä jakso on vakuudettomilla järjestämättömillä vastuilla kaksi vuotta ja vakuudellisilla järjestämättömillä vastuilla kahdeksan vuotta). Sen sijaan silloin kun jonkin olennaisen laitosta kohtaan olevan luottovelvoitteen hoitoon liittyvä velallisen maksusuoritus on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, olisi edellytettävä, että vastuu katetaan määrätyn ajanjakson päätyttyä kokonaisuudessaan.

Sellaisten järjestämättömien vastuiden, joissa velallisen maksusuoritus on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, erottaminen muista järjestämättömistä vastuista – 47 c artiklan 2 ja 3 kohta:

Vakuudettomia ja vakuudellisia järjestämättömiä luottovastuita voitaisiin periaatteessa käsitellä samalla tavalla. Näillä vastuutyypeillä on kuitenkin erilaiset riskiominaisuudet. Vakuudellisista järjestämättömistä vastuista aiheutuu yleensä laitokselle pienempi riski kuin vakuudettomista järjestämättömistä vastuista, koska lainan vakuudeksi annettu luottosuoja antaa luotonantajalle oikeuden esittää omaisuuserään tai kolmanteen osapuoleen kohdistuvan yksittäisen vaatimuksen ilman että tämä vähentää luotonantajan oikeutta esittää yleinen vaatimus maksun laiminlyönyttä velallista vastaan. Sen sijaan jos vakuudeton laina muuttuu järjestämättömäksi, laitoksella ei yleensä ole muuta käyttökelpoista keinoa kuin turvautua lainanhoitojoustoihin. Takaisinperittyjen varojen osuus on keskimäärin huomattavasti suurempi vakuudellisten kuin vakuudettomien järjestämättömien vastuiden tapauksessa. Luottosuojan täytäntöönpano ja tapauksen mukaan vakuuden realisointi saattavat kuitenkin vaatia aikaa. Velkojapankilta olisi sen vuoksi vaadittava, että se soveltaa vakuudettomiin järjestämättömiin vastuisiin suurempaa tappioiden kattamista koskevaa vähimmäisvaatimusta kuin vakuudellisiin järjestämättömiin vastuisiin ja että tätä vaatimusta sovelletaan aikaisemmassa vaiheessa. Jos luottosuojaa ei pystytä panemaan täytäntöön (vakuutta ei saada realisoitua) tietyn jakson kuluessa, olisi katsottava, että luottosuoja on menettänyt tehonsa. Tällaisessa tapauksessa edellytetään, että myös vakuudelliseen järjestämättömään vastuuseen liittyvä riski katetaan täysimääräisesti. Vakuudellisten järjestämättömien vastuiden selvittäminen kohtuullisessa ajassa helpottuu todennäköisesti jatkossa, koska useissa jäsenvaltioissa on käynnissä maksukyvyttömyysjärjestelmien uudistaminen ja jatkossa on myös käytettävissä tuomioistuinten ulkopuolisia nopeutettuja vakuuksien täytäntöönpanomenettelyjä. Näistä menettelyistä säädetään samana päivänä tämän ehdotuksen kanssa hyväksytyssä komission direktiivissä luoton hallinnoijista, luoton ostajista ja vakuuksien täytäntöönpanosta. Pankit, jotka käyttävät tuomioistuinten ulkopuolisia täytäntöönpanomenettelyjä, yleensä järjestelevät järjestämättömät vastuunsa uudelleen tai myyvät ne tai perivät niihin liittyvät saamisensa aikaisemmin ja laajamittaisemmin. Vaatimuksella lisätä järjestämättömiin vastuisiin liittyvien tappioiden kattamiseen osoitettavia varoja olisi näin ollen vähemmän vaikutusta tällaisiin pankkeihin.

Vakuudettomiin ja vakuudellisiin järjestämättömiin vastuisiin liittyvien tappioiden kattamiseen sovelletaan erilaisia vaatimuksia. Järjestämättömät vastuut tai niiden osuudet, jotka on katettu vakavaraisuusasetuksen mukaisella hyväksyttävällä luottosuojalla, luokitellaan vakuudellisiksi. Järjestämättömät vastuut tai niiden osuudet, joita ei ole katettu vakavaraisuusasetuksen mukaisella hyväksyttävällä luottosuojalla, luokitellaan vakuudettomiksi. Jos vakuus kattaa vain osan lainasta, vakuudella katettu osa lainasta on vakuudellista ja loppuosa vakuudetonta.

ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon,

ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon,

noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä,

sekä katsovat seuraavaa:

(1)Järjestämättömien vastuiden käsittelyä koskevan kattavan strategian laatiminen kuuluu unionin toiminnan painopisteisiin. Järjestämättömien vastuiden käsittely on ensisijaisesti pankkien ja jäsenvaltioiden vastuulla, mutta asialla on myös selkeä unionin tason ulottuvuus, minkä vuoksi on syytä vähentää järjestämättömien vastuiden nykyistä kantaa ja estää niiden liiallinen kertyminen tulevaisuudessa. Pankki- ja rahoitusjärjestelmien välillä on sidoksia kaikkialla unionissa, jossa pankit toimivat useilla oikeudenkäyttöalueilla ja eri jäsenvaltioissa; tämän vuoksi talouskasvuun ja rahoitusvakauteen vaikuttavien heijastusvaikutusten leviäminen jäsenvaltioihin ja koko unioniin on hyvin mahdollista.

(2)Yhdentynyt rahoitusjärjestelmä lisää talous- ja rahaliiton häiriönsietokykyä helpottamalla yksityistä riskinjakoa yli rajojen ja vähentämällä samalla julkisen riskinjaon tarvetta. Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi unionin olisi viimeisteltävä pankkiunioni ja jatkettava pääomamarkkinaunionin kehittämistä. Järjestämättömien vastuiden nykyisen suuren määrän vähentäminen ja niiden mahdollisten tulevien kertymien ehkäiseminen on olennaisen tärkeää, jotta pankkiunioni voidaan viimeistellä ja jotta voidaan varmistaa kilpailu pankkialalla, säilyttää rahoitusvakaus ja kannustaa lainanantoon; näin voidaan luoda työpaikkoja ja kasvua unionissa.

(3)Neuvoston heinäkuussa 2017 hyväksymässä järjestämättömien lainojen käsittelyä koskevassa EU:n toimintasuunnitelmassa eri toimielimiä kehotetaan toteuttamaan toimenpiteitä, joilla voidaan puuttua järjestämättömien lainojen suureen määrään unionissa. Toimintasuunnitelmassa esitetään kattava lähestymistapa, jossa keskitytään täydentäviin poliittisiin toimenpiteisiin neljällä alalla: i) pankkien valvonta ja sääntely; ii) uudelleenjärjestely-, maksukyvyttömyys- ja velanperintäpuitteiden uudistaminen; iii) jälkimarkkinoiden kehittäminen ongelmallisille omaisuuserille; iv) pankkialan uudelleenjärjestelyn tukeminen. Toimet on näillä aloilla tarkoitus toteuttaa kansallisella tasolla ja tarvittaessa myös unionin tasolla. Komissio oli samoilla linjoilla pankkiunionin valmiiksi saamisesta 11 päivänä lokakuuta 2017 antamassaan tiedonannossa, jossa se ilmoitti aikovansa hyväksyä kattavan toimenpidepaketin, jossa käsitellään järjestämättömiä lainoja unionissa.

(4)Kesäkuun 26 päivänä 2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 575/2013 ja 26 päivänä kesäkuuta 2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/36/EU muodostavat yhdessä oikeudellisen kehyksen, jossa vahvistetaan laitosten vakavaraisuusvaatimuksia koskevat säännöt. Asetus (EU) N:o 575/2013 sisältää muun muassa laitoksiin suoraan sovellettavia säännöksiä, jotka koskevat niiden omien varojen määrittämistä. Tämän vuoksi on tarpeen täydentää asetukseen (EU) N:o 575/2013 sisältyviä voimassa olevia omiin varoihin liittyviä vakavaraisuussääntöjä säännöksillä, joissa edellytetään vähennysten tekemistä omista varoista, jos järjestämättömiä vastuita ei ole katettu riittävän hyvin varauksilla tai muilla arvonoikaisuilla. Näin luotaisiin käytännössä järjestämättömiä vastuita varten vakavaraisuutta turvaava varautumisjärjestely, jota sovelletaan yhdenmukaisesti kaikkiin unionissa toimiviin laitoksiin.

(5)Vakavaraisuutta turvaava varautumisjärjestely ei kuitenkaan saisi estää toimivaltaisia viranomaisia hoitamasta valvontatehtäviään direktiivin 2013/36/EU mukaisesti. Jos toimivaltaiset viranomaiset tapauskohtaisesti toteavat, että tietyn laitoksen järjestämättömiä vastuita ei ole katettu riittävällä tavalla, vaikka järjestämättömiin vastuisiin sovelletaan tässä asetuksessa vahvistettua vakavaraisuutta turvaavaa varautumisjärjestelyä, ne voivat käyttää direktiivin 2013/36/EU mukaisia valvontavaltuuksia, myös mainitun direktiivin 104 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettua valvontavaltuutta.

(6)Varautumisjärjestelyn soveltamista varten asetukseen (EU) N:o 575/2013 on aiheellista sisällyttää selkeät ehdot järjestämättömien vastuiden luokittelua varten. Koska komission täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 680/2014 säädetään jo edellytyksistä, joita sovelletaan järjestämättömiin vastuisiin vakavaraisuusvalvontaan liittyvän raportoinnin yhteydessä, on aiheellista, että järjestämättömien vastuiden luokittelu perustuu kyseiseen voimassa olevaan kehykseen. Komission täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 680/2014 viitataan maksukyvyttömyystilassa oleviin vastuisiin, sellaisina kuin ne määritellään laskettaessa luottoriskiä ja arvoltaan alentuneita vastuita koskevia omien varojen vaatimuksia sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Koska joustotoimenpiteet voivat vaikuttaa siihen, luokitellaanko vastuu järjestämättömäksi, luokitteluperusteita täydennetään joustotoimenpiteiden vaikutuksia koskevilla selkeillä kriteereillä. Joustotoimenpiteillä voi olla erilaisia perusteluja ja seurauksia, minkä vuoksi on aiheellista säätää siitä, että järjestämättömälle vastuulle myönnetyn joustotoimenpiteen ei pitäisi lopettaa vastuun luokittelua järjestämättömäksi, paitsi jos tietyt tiukat lopettamisperusteet täyttyvät.

(7)Mitä kauemmin vastuu on ollut järjestämätön, sitä epätodennäköisempää sen arvon takaisinperiminen on. Tämän vuoksi varauksilla, muilla arvonoikaisuilla tai vähennyksillä katettavan vastuun osan olisi kasvettava ajan mittaan ennalta määrätyn aikataulun mukaisesti.

(8)Vakuudellisiin järjestämättömiin vastuisiin sisältyy yleensä vähemmän riskejä kuin vakuudettomiin, koska lainan vakuudeksi annettu luottosuoja antaa laitokselle oikeuden esittää omaisuuserään tai kolmanteen osapuoleen kohdistuvia yksilöityjä vaatimuksia sen lisäksi, että laitos esittää yleisen vaatimuksen maksun laiminlyönyttä velallista vastaan. Jos laina on vakuudeton, käytettävissä olisi ainoastaan yleinen vaatimus maksun laiminlyönyttä velallista vastaan. Vakuudettomien lainojen suuremman riskin vuoksi niihin olisi sovellettava tiukempaa aikataulua. Jos vastuusta vain osa on katettu vakuudella, katettua osaa olisi pidettävä vakuudellisena ja kattamatonta osaa vakuudettomana.

(9)Sovellettavan aikataulun pitäisi riippua siitä, onko vastuu järjestämätön sen vuoksi, että velallisen maksu on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, vai muista syistä. Ensin mainitussa tapauksessa vähimmäiskattavuusvaatimuksen pitäisi olla suurempi, koska velallinen ei ole pitkään aikaan suorittanut maksuja laitokselle. Jälkimmäisessä tapauksessa ei pitäisi vaatia täyttä kattavuutta, koska osa maksuista on suoritettu tai takaisinmaksun todennäköisyys on suurempi.

(10)Kun vastuu on alun perin luokiteltu järjestämättömäksi muista syistä kuin siitä, että se on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, ja kun se myöhempänä ajankohtana on ollut erääntyneenä yli 90 päivää, vastuuseen olisi sovellettava yli 90 päivää erääntyneinä olleisiin järjestämättömiin vastuisiin sovellettavaa tiukempaa aikataulua. Uudella aikataululla ei saisi olla taannehtivaa vaikutusta, ja sitä olisi sovellettava päivästä, jona vastuu on ollut erääntyneenä yli 90 päivää. Sovellettavan kertoimen olisi kuitenkin oltava sama kuin kerroin, jota olisi sovellettu, jos vastuu olisi alusta alkaen luokiteltu järjestämättömäksi vastuuksi sen vuoksi, että se oli ollut erääntyneenä yli 90 päivää.

(11)Sen varmistamiseksi, että laitosten järjestämättömien vastuiden luottosuojan arvostamisessa noudatetaan varovaista lähestymistapaa, Euroopan pankkiviranomaisen (EPV) tulisi harkita, tarvitaanko yhteisiä menetelmiä ja tarvittaessa kehittää sellaiset erityisesti takaisinperittävyyteen ja täytäntöönpanokelpoisuuteen liittyvien oletusten osalta, ja mahdollisesti myös uudelleenarvostuksen ajoitusta koskevien vähimmäisvaatimusten osalta.

(12)Jotta voidaan edistää sujuvaa siirtymistä kohti tätä uutta vakavaraisuutta turvaavaa varautumisjärjestelyä, uusia sääntöjä ei pitäisi soveltaa ennen maaliskuun 14 päivää 2018 alullepantuihin vastuisiin. Komissio on toistuvasti ilmoittanut aikomuksestaan ottaa käyttöön järjestämättömiin vastuisiin sovellettava vakavaraisuutta turvaava varautumisjärjestely. Lainsäädäntöehdotuksen antamispäivänä laitoksilla ja muilla sidosryhmillä pitäisi olla riittävän selkeä käsitys siitä, miten komission ehdottamaa vakavaraisuutta turvaavaa varautumisjärjestelyä on tarkoitus soveltaa.

(13)Sen vuoksi asetusta (EU) N:o 575/2013 olisi muutettava,

OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:

1 artikla

Asetuksen (EU) N:o 575/2013 muuttaminen