⌦ Tässä kohdassa tarkoitetuissa ⌫ Näissä jäsenvaltioiden antamissa säännöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. ⌦ Niissä on myös mainittava, että voimassa olevissa laeissa, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä olevat viittaukset tällä direktiivillä kumottuihin direktiiveihin on katsottava viittauksiksi tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset ja maininta tehdään. ⌫ Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.

1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 15 päivänä helmikuuta 2007. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuihin seuraamuksiin on sisällyttävä sakot, jotka ovat oikeassa suhteessa oikeushenkilön liikevaihtoon tai rikkomiseen syyllistyneen luonnollisen henkilön tuloihin. Sakkojen laskennassa varmistetaan, että ne tosiasiallisesti poistavat rikkomisesta vastuussa olevan henkilön rikkomisesta saaman taloudellisen hyödyn. Jos rikkomiseen on syyllistynyt oikeushenkilö, sakkojen on oltava oikeassa suhteessa oikeushenkilön vuotuiseen liikevaihtoon kyseessä olevassa jäsenvaltiossa ottaen huomioon muun muassa pienten ja keskisuurten yritysten, jäljempänä ’pk-yritykset’, erityispiirteet.

⇨ 1. ⇦ Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovelletaan ⇨ luonnollisten ja oikeushenkilöiden rikkoessa ⇦ tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi ⇨ annettuja kansallisia säännöksiä ⇦ annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen ja ⌦ varmistettava näiden sääntöjen täytäntöönpano, ⌫ toteutettava seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet ⇨ sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/99/EY mukaisia jäsenvaltioiden velvoitteita ⇦. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. ⇨ Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöistä ja niiden muutoksista komissiolle ilman aiheetonta viivytystä. ⇦

Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraamukset pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.

6. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettujen korvauskanteiden nostamisen vanhentumisaika on vähintään viisi vuotta. Tämä määräaika ei saa alkaa kulua ennen kuin rikkominen on päättynyt ja korvausta hakeva henkilö tietää tai hänen voidaan kohtuudella olettaa tietävän kärsineensä haittaa rikkomisesta 1 kohdan mukaisesti.

Vastaajana olevan viranomaisen on voitava kumota tämä olettama. Vastaajalla on erityisesti oltava oikeus riitauttaa luonnollisen henkilön esittämien todisteiden merkityksellisyys ja esitetyn selityksen uskottavuus.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitettu luonnollinen henkilö ja 2 kohdassa tarkoitetut henkilöä edustavat valtiosta riippumattomat järjestöt voivat esittää rikkomuksesta korvausvaatimuksen vain kerran. Jäsenvaltioiden on vahvistettava säännöt sen varmistamiseksi, että asianomaiset henkilöt saavat korvausta korkeintaan kerran samalla kanneperusteella samaa toimivaltaista viranomaista vastaan.

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollisilla henkilöillä, joiden terveydelle aiheutuu vahinkoa siitä, että toimivaltaiset viranomaiset rikkovat tämän direktiivin 19 artiklan 1–4 kohtaa, 20 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 21 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja 21 artiklan 3 kohtaa, on oikeus korvaukseen tämän artiklan mukaisesti.

5. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisön saatavilla on käytännön tietoja mahdollisuudesta turvautua tässä artiklassa tarkoitettuihin hallinnollisiin ja tuomioistuimessa toteutettaviin muutoksenhakumenettelyihin.

4. Tämä artikla ei estä jäsenvaltioita edellyttämästä, että hallintoviranomainen alustavasti tutkii asian, eikä vaikuta vaatimukseen, jonka mukaan hallinnolliset muutoksenhakumenettelyt on saatettava loppuun ennen kuin asia saatetaan tuomioistuimessa tutkittavaksi, silloin kun kansallisessa lainsäädännössä on tällainen vaatimus.

3. Tutkintamenettely on toteutettava oikeudenmukaisesti, tasapuolisesti ja oikea-aikaisesti eikä se saa olla niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle, ja siinä on myös säädettävä asianmukaisista ja tehokkaista oikeussuojamekanismeista, mukaan lukien tarvittaessa kieltomääräykset.

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden oikeusjärjestelmän mukaisesti siihen yleisöön kuuluvilla, jota asia koskee, on mahdollisuus saattaa tuomioistuimessa tai muussa laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa elimessä 19 artiklassa tarkoitettuihin ilmanlaatusuunnitelmiin ja 20 artiklassa tarkoitettuihin lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmiin liittyvien jäsenvaltion päätösten, toimien tai laiminlyöntien asiasisällön taikka niihin liittyvien menettelyjen laillisuus uudelleen tutkittavaksi, jos jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy:

1. Komissiota avustaa ilmanlaatua käsittelevä komitea. ⇨ Tämä komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea. ⇦

a) määritetään lisätiedot, jotka jäsenvaltioiden on asetettava saataville tämän artiklan mukaisesti, sekä määräajat, joiden kuluessa nämä tiedot on toimitettava;

2. Erityisesti raja-arvojen ⇨ , otsonin tavoitearvojen, keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteiden ⇦ ja kriittisten tasojen noudattamisen ja tavoitearvojen saavuttamisen arvioimiseksi kyseiset ⇨ 1 kohdassa tarkoitetut ⇦ tiedot on joka tapauksessa toimitettava komissiolle viimeistään ⇨ neljän ⇦ yhdeksän kuukauden kuluttua kunkin kalenterivuoden päättymisestä ja niihin on sisällytettävä:

2. Tiedoista on käytävä ilmi myös liitteessä I vahvistettujen arseenin, kadmiumin, nikkelin ja bentso(a)pyreenin tavoitearvojen vuosittaiset ylitykset. Tiedoissa on esitettävä ylityksen syyt sekä alue, jota se koskee. Niissä on myös oltava lyhyt arviointi tavoitearvoista ja asianmukaiset tiedot terveys- ja ympäristövaikutuksista.

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yleisön saatavilla on selkeät ja helppotajuiset tiedot arseenin, kadmiumin, elohopean, nikkelin, bentso(a)pyreenin ja muiden 4 artiklan 8 kohdassa tarkoitettujen polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen pitoisuuksista ilmassa sekä arseenin, kadmiumin, elohopean, nikkelin, bentso(a)pyreenin ja muiden 4 artiklan 8 kohdassa tarkoitettujen polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen laskeumien määristä ja että tiedot annetaan säännöllisesti yleisön sekä alan organisaatioiden, kuten ympäristöjärjestöjen, kuluttajajärjestöjen ja herkkien väestönosien etua valvovien järjestöjen, että muiden asiaankuuluvien terveydenhuoltoalan elinten saataville.

4. ⇨ Tässä artiklassa tarkoitetut ⇦ tTiedot on asetettava ⌦ yleisön ⌫ saataville maksutta käyttämällä helposti saatavissa ⇨ olevia tiedotusvälineitä ja viestintäkanavia ⇦ olevaa välinettä, mukaan lukien internet ja mikä tahansa muu soveltuva televiestinnän väline, ja niissä on otettava huomioon direktiivin 2007/2/EY ⇨ ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1024 ⇦ ⌦ mukaisesti ⌫ säännökset.

2. Jäsenvaltioiden on laadittava ilmanlaatuindeksi, joka kattaa rikkidioksidin, typpidioksidin, hiukkaset (PM10 ja PM2,5) ja otsonin, saatettava se saataville julkisesta lähteestä ja tarjottava tunneittain päivityksiä. Ilmanlaatuindeksissä on otettava huomioon WHO:n suositukset, ja sen on perustuttava Euroopan ympäristökeskuksen toimittamiin Euroopan tason ilmanlaatuindekseihin.

Kyseisissä kertomuksissa on oltava tiivistetysti tiedot tasoista, jotka kyseessä olevina keskiarvon laskentajaksoina ylittävät raja-arvot, tavoitearvot, pitkän aikavälin tavoitteet sekä tiedotus- ja varoituskynnykset. Näihin tietoihin on yhdistettävä tiivistetty arviointi kyseisten ⇨ tiivistetty arviointi raja-arvojen, otsonin tavoitearvojen, keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteiden, tiedotuskynnysten ja varoituskynnysten ⇦ ylitysten ⇨ vaikutuksista ⇦ vaikutuksista ;. Kertomuksiin voi sisältyä ⇨ tiivistettyyn arviointiin on sisällyttävä ⇦ soveltuvin osin metsänsuojelua koskevia lisätietoja ja arviointeja sekä tietoa muista epäpuhtauksista, ⇨ jotka kuuluvat 10 artiklan ja liitteen VII soveltamisalaan ⇦ kuten liitteessä X olevassa B jaksossa luetelluista, valikoiduista otsonia muodostavista yhdisteistä, joita koskevasta seurannasta säädetään tässä direktiivissä, mutta joiden pitoisuuksia ei säännellä.

4. Jos tiedotus- tai varoituskynnykset ylittyvät kansallisten rajojen läheisyydessä sijaitsevilla ⌦ vyöhykkeillä ⌫ alueilla tai taajamissa, asiasta on tiedotettava mahdollisimman pian kyseisten ⌦ naapurijäsenvaltioiden ⌫ jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Kyseiset tiedot on saatettava myös yleisön saataville.

3. Jäsenvaltioiden on, tarvittaessa 2024 artiklan mukaisesti, laadittava ja pantava täytäntöön yhteisiä lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmia, jotka kattavat muissa jäsenvaltioissa sijaitsevia ⌦ naapurivyöhykkeitä ⌫ naapurialueita. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne muissa jäsenvaltioissa sijaitsevat ⌦ naapurivyöhykkeet ⌫ naapurialueet, jotka ovat laatineet lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmia, saavat kaikki tarvittavat tiedot ⇨ näistä lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmista ilman aiheetonta viivytystä ⇦.

2. ⇨ Komissiolle on ilmoitettava kaikesta tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta yhteistyöstä, ja se ⇦ Komissio on kutsuttava mukaan kaikkeen 1 kohdassa tarkoitettuun ⌦ tällaiseen ⌫ yhteistyöhön. Komissio harkitsee tarvittaessa direktiivin (EU) 2016/2284 11 artiklan 2001/81/EY 9 artiklan mukaisesti laaditut kertomukset huomioon ottaen, onko yhteisön ⌦ unionin ⌫ tasolla toteutettava lisätoimia sellaisten epäpuhtauksia muodostavien aineiden päästöjen rajoittamiseksi, jotka aiheuttavat tällaista valtioiden rajat ylittävää pilaantumista.

Jäsenvaltioiden on vastattava toisilleen kohtuullisessa ajassa ja viimeistään kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun toinen jäsenvaltio on tehnyt sille ensimmäisen alakohdan mukaisen ilmoituksen.

Kkyseessä olevien jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä ⇨ yksilöidäkseen ilman epäpuhtauksien lähteet sekä toimenpiteet, joita on toteutettava näihin lähteisiin puuttumiseksi, ⇦ ja tarvittaessa laadittava yhteisiä toimia, kuten yhteisten tai yhteensovitettujen ilmanlaatusuunnitelmien laatiminen 1923 artiklan mukaisesti, tällaisten ylitysten poistamiseksi asianmukaisia mutta oikeasuhteisia toimia soveltamalla.

1. Jos ⇨ rajat ylittävällä ilman epäpuhtauksien kulkeutumisella yhdestä tai useammasta jäsenvaltiosta on merkittävä osuus jonkin raja-arvon, otsonin tavoitearvon, keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteen tai varoituskynnyksen ylittymiseen toisessa jäsenvaltiossa, viimeksi mainitun on ilmoitettava asiasta jäsenvaltioille, joista epäpuhtaudet ovat peräisin, sekä komissiolle. ⇦ mikä tahansa varoituskynnys, raja- tai tavoitearvo ja kyseisessä tapauksessa sallittu ylitysmarginaali tai pitkän aikavälin tavoite ylittyy epäpuhtauksien tai epäpuhtauksia muodostavien aineiden merkittävän kaukokulkeuman vuoksi,

2. ⌦ Kun jäsenvaltiot laativat ⌫ Edellä 1 kohdassa ⌦ tarkoitettuja lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmiaan, ne voivat ⌫ tarkoitetuissa lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmissa voidaan tapauksen mukaan määrätä tehokkaista valvontatoimista ja tarvittaessa sellaisten toimintojen ⇨ väliaikaisesta ⇦ keskeyttämisestä, jotka lisäävät riskiä, että kyseiset raja-arvot tai tavoitearvot taikka varoituskynnykset ylittyvät. Näihin ⇨ Riippuen siitä, kuinka suuri osuus kyseessä olevista ylityksistä johtuu merkittävimmistä epäpuhtauksien lähteistä, kyseisiin lyhyen aikavälin ⇦ toimintasuunnitelmiin ⇨ on harkittava sisällytettäväksi ⇦ voi kuulua moottoriajoneuvoliikenteeseen ⇨ liikenteeseen ⇦, rakennustöihin, satamissa laiturissa oleviin aluksiin ja ⇨ teollisuuslaitoksiin sekä ⇦ teollisuuslaitosten tai tuotteiden käyttöön sekä ⇨ ja ⇦ kotitalouksien lämmitykseen ⇨ lämmityksen käyttöön ⇦ liittyviä toimenpiteitä. Näiden suunnitelmien yhteydessä ⇨ on myös harkittava ⇦ voidaan harkita erityistoimia herkkien ⇨ ja haavoittuvien ⇦ väestöryhmien, myös lasten, suojelemiseksi.

Jos on kuitenkin olemassa riski, että liitteessä XII olevassa B jaksossa vahvistettu otsonin varoituskynnys ylittyy, jäsenvaltioiden on laadittava tällainen lyhyen aikavälin toimintasuunnitelma ainoastaan ⇨ jäsenvaltioiden ei tarvitse laatia tällaisia lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmia ⇦ , jos niiden mielestä kansalliset maantieteelliset, meteorologiset ja taloudelliset olosuhteet huomioon ottaen ⇨ ei ole ⇦ on todellisia mahdollisuuksia vähentää tällaisen ylityksen uhkaa, kestoa tai vakavuutta. Tällaisia lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmia laatiessaan jäsenvaltioiden on otettava huomioon päätös 2004/279/EY.

1. Jos tietyllä vyöhykkeellä alueella tai tietyssä taajamassa on riski, että epäpuhtaustasot ylittävät yhden tai useamman liitteessä XII I olevassa 4 jaksossa vahvistetuista varoituskynnyksistä, jäsenvaltioiden on laadittava ⌦ lyhytaikaisia ⌫ toimintasuunnitelmia, joista ilmenevät ⇨ kiireelliset toimenpiteet ⇦ toimenpiteet, jotka on toteutettava lyhyellä aikavälillä kyseisen ylityksen riskin vähentämiseksi tai sen keston lyhentämiseksi. Jos tämä riski koskee yhtä tai useampaa liitteissä VII, XI ja XIV vahvistetuista raja-arvoista tai tavoitearvoista, jäsenvaltiot voivat tarvittaessa laatia tällaisia lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmia.

Jos on laadittava tai pantava täytäntöön useita epäpuhtauksia ⌦ tai ilmanlaatunormeja ⌫ koskevia ilmanlaatusuunnitelmia, jäsenvaltioiden on tarvittaessa laadittava ja pantava täytäntöön kaikki kyseessä olevat epäpuhtaudet ⇨ ja ilmanlaatunormit ⇦ sisältäviä yhtenäisiä ilmanlaatusuunnitelmia.

Jos jäsenvaltioiden on laadittava samaa epäpuhtautta koskeva ilmanlaatusuunnitelma sekä tämän kohdan mukaisesti että 19 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ne voivat laatia yhdistetyn ilmanlaatusuunnitelman 19 artiklan 5, 6 ja 7 kohdan mukaisesti ja antaa tietoja niiden toimenpiteiden odotetusta vaikutuksesta, joilla vaatimustenmukaisuus pyritään saavuttamaan kunkin kyseessä olevan raja-arvon osalta, kuten liitteessä VIII olevassa 5 ja 6 kohdassa edellytetään. Tällaisissa yhdistetyissä ilmanlaatusuunnitelmissa on esitettävä asianmukaiset toimenpiteet kaikkien niihin liittyvien raja-arvojen saavuttamiseksi ja ylityksien keston pitämiseksi mahdollisimman lyhyenä.

4. Jos [lisätään vuosi kaksi vuotta tämän direktiivin voimaantulosta] ja 31 päivän joulukuuta 2029 välisenä aikana jollakin vyöhykkeellä tai NUTS 1 -alueyksikössä epäpuhtaustasot ylittävät jonkin liitteessä I olevan 1 jakson taulukossa 1 vahvistetun raja-arvon, joka on saavutettava 1 päivään tammikuuta 2030 mennessä, jäsenvaltioiden on laadittava kyseistä epäpuhtautta koskeva ilmanlaatusuunnitelma mahdollisimman pian ja viimeistään kahden vuoden kuluttua siitä kalenterivuodesta, jona ylittyminen on kirjattu, jotta raja-arvot tai otsonin tavoitearvo voidaan saavuttaa määräajan kuluessa.

3. Jos liitteessä I olevassa 5 jaksossa vahvistettu keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoite ylitetään tietyssä NUTS 1 -alueyksikössä, jäsenvaltioiden on laadittava ilmanlaatusuunnitelmat kyseisille NUTS 1 -alueyksiköille mahdollisimman pian ja viimeistään kahden vuoden kuluttua siitä kalenterivuodesta, jona keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteen ylittyminen on kirjattu. Näissä ilmanlaatusuunnitelmissa on esitettävä asianmukaiset toimenpiteet keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteen saavuttamiseksi ja ylityksen keston pitämiseksi mahdollisimman lyhyenä.

2. Jos ilman epäpuhtaustasot ylittävät tietyssä NUTS 1 -alueyksikössä liitteessä I olevassa 2 jaksossa vahvistetun otsonin tavoitearvon, jäsenvaltioiden on laadittava ilmanlaatusuunnitelmat kyseisille NUTS 1 -alueyksiköille mahdollisimman pian ja viimeistään kahden vuoden kuluttua siitä kalenterivuodesta, jona otsonin tavoitearvon ylittyminen on kirjattu. Näissä ilmanlaatusuunnitelmissa on esitettävä asianmukaiset toimenpiteet otsonin tavoitearvon saavuttamiseksi ja ylityksen keston pitämiseksi mahdollisimman lyhyenä.

1. Jos ilman epäpuhtaustasot ylittävät ⇨ jonkin liitteessä I olevassa 1 jaksossa vahvistetun ⇦ raja-arvon tai tavoitearvon sekä kyseisessä tapauksessa sallitun ylitysmarginaalin tietyllä ⌦ vyöhykkeellä ⌫ alueella tai tietyssä taajamassa, jäsenvaltioiden on ⌦ laadittava ilmanlaatusuunnitelmat ⌫ varmistettava, että kyseisille ⌦ vyöhykkeille ⌫ alueille tai taajamille laaditaan ilmanlaatusuunnitelmia ⇨ mahdollisimman pian ja viimeistään kahden vuoden kuluttua siitä kalenterivuodesta, jona tämä raja-arvon ylittyminen on kirjattu. Näissä ilmanlaatusuunnitelmissa on esitettävä asianmukaiset toimenpiteet ⇦ liitteissä XI ja XIV eritellyn ⌦ kyseessä olevan ⌫ raja-arvon tai tavoitearvon saavuttamiseksi. ⇨ ja ylityksen keston pitämiseksi mahdollisimman lyhyenä ja joka tapauksessa enintään kolmen vuoden pituisena laskettuna sen kalenterivuoden päättymisestä, jona ensimmäisestä ylityksestä ilmoitettiin. ⇦

24. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, jos ne katsovat, että niiden olisi sovellettava 1 ja 2 kohtaa, ja toimitettava 1 kohdassa tarkoitettu ilmanlaatusuunnitelma ⌦ sekä kaikki tarvittavat tiedot ⌫ kaikkine tarvittavine tietoineen, jotta komissio voi arvioida ⇨ , ovatko määräajan pidennykselle esitetty syy ja ⇦ ⌦ kyseisessä kohdassa vahvistetut edellytykset täyttyneet ⌫ asetettujen edellytysten täyttymistä. Arviossaan komission on otettava huomioon jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden arvioidut vaikutukset ilmanlaatuun jäsenvaltioissa nyt ja tulevaisuudessa sekä nykyisten yhteisön ⌦ unionin ⌫ toimien ja sellaisten suunnitteilla olevien yhteisön toimien arvioidut vaikutukset ilmanlaatuun, joita komission on määrä ehdottaa.

(c)⌦ a alakohdassa tarkoitettua ⌫ kyseistä ilmanlaatusuunnitelmaa on täydennettävä ⌦ täydennetään ⌫ liitteessä VIIIXV olevassa B kohdassajaksossa luetelluilla, kyseisiin epäpuhtauksiin liittyvillä tiedoilla, ja siinä on osoitettava ⌦ osoitetaan ⌫ , että ⇨ raja-arvojen ylittymisajat pidetään mahdollisimman lyhyinä ⇦ raja-arvoja noudatetaan ennen uuden määräajan päättymistä;.

3. Toimittaessaan komissiolle 27 artiklan mukaiset tiedot Jjäsenvaltioiden on ⌦ myös ⌫ esitettävä tarvittavat todisteet, jotka osoittavat, että ylitykset johtuvat kyseisestä leijumasta ja että ⌦ tällaisten ⌫ pitoisuuksien pienentämiseksi on toteutettu kohtuullisia toimenpiteitä.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilman PM2,5-hiukkasten pitoisuudet eivät niiden alueilla ja taajamissa ylitä liitteessä XIV olevassa E jaksossa vahvistettua raja-arvoa liitteessä täsmennetystä ajankohdasta alkaen. Tämän vaatimuksen noudattamista on arvioitava liitteen III mukaisesti.

Näiden alueiden ja taajamien osalta jäsenvaltioiden on määriteltävä tarkemmin ylitysalueet ja lähteet, jotka ovat osaltaan vaikuttaneet ylittymiseen. Kyseisillä alueilla jäsenvaltioiden on osoitettava, että ne ovat toteuttaneet näiden tavoitearvojen saavuttamiseksi kaikki tarvittavat toimenpiteet, joista ei aiheudu kohtuuttomia kustannuksia ja jotka on kohdistettu erityisesti suurimpiin päästölähteisiin. Direktiivin 96/61/EY soveltamisalaan kuuluvien teollisuuslaitosten osalta tämä tarkoittaa kyseisen direktiivin 2 artiklan 11 kohdassa määritettyjen parhaiden käytettävissä olevien tekniikoiden hyödyntämistä.

2. Jäsenvaltioiden on laadittava luettelo alueista ja taajamista, joissa arseenin, kadmiumin, nikkelin ja bentso(a)pyreenin tasot ovat tavoitearvoja alhaisemmat. Jäsenvaltioiden on pidettävä näillä alueilla ja näissä taajamissa kyseisten epäpuhtauksien tasot tavoitearvojen alapuolella ja niiden on pyrittävä ylläpitämään mahdollisimman hyvä ilmanlaatu, joka on sopusoinnussa kestävän kehityksen kanssa.

2. Jos kiinteät mittaukset ovat ainoa tietolähde arvioitaessa ilmanlaatua, on näytteenottopaikkoja oltava vähintään liitteessä V olevassa C jaksossa täsmennetty vähimmäismäärä. Jos näitä tietoja täydennetään suuntaa-antavista mittauksista tai mallintamisesta saaduilla tiedoilla, voidaan näytteenottopaikkojen määrää vähentää enintään 50 prosenttia edellyttäen, että asiaankuuluvien epäpuhtauksien arvioidut pitoisuudet voidaan määritellä liitteessä I olevassa A jaksossa vahvistettujen laatuvaatimusten mukaisesti.

7. Jäsenvaltioiden, jotka ottavat käyttöön tiukempia ilmanlaatunormeja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 193 artiklan mukaisesti, on ilmoitettava niistä komissiolle kolmen kuukauden kuluessa niiden hyväksymisestä. Ilmoitukseen on liitettävä selvitys siitä, miten kyseiset ilmanlaatunormit on laadittu ja mitä tieteellistä tietoa on käytetty.

31. Jäsenvaltioiden on ⌦ varmistettava, että ⌫ toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, joista ei koidu kohtuuttomia kustannuksia, vähentääkseen PM2,5-hiukkasille altistumista, jotta liitteessä ⌦ I olevan 5 jakson B kohdassa ⌫ XIV olevassa B jaksossa säädetyt ⇨ PM2.5-hiukkasia ja typpidioksidia koskevat keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteet ⇦ altistumisen kansallinen vähennystavoite saavutetaan ⇨ jäsenvaltion niissä NUTS 1 -alueyksiköissä, joissa liitteessä I olevan 5 jakson C kohdassa vahvistetut keskimääräistä altistuspitoisuutta koskevat tavoitteet ylittyvät ⇦ liitteessä täsmennettyyn määrävuoteen mennessä.

3. NUTS 1 -tason, sellaisena kuin se kuvataan asetuksessa (EY) N:o 1059/2003, alueyksiköissä, joissa PM2,5:n ja NO2:n keskimääräisen altistumisen indikaattorit ovat alhaisempia kuin liitteessä I olevassa 5 jaksossa kyseisille epäpuhtauksille asetettujen keskimääräistä altistuspitoisuutta koskevien tavoitteiden vastaava arvo, jäsenvaltioiden on pidettävä kyseisten epäpuhtauksien tasot keskimääräistä altistuspitoisuutta koskevien tavoitteiden alapuolella.

2. Otsonitasoiltaan ⇨ otsonin tavoitearvon alla olevien ⇦ pitkän aikavälin tavoitteiden mukaisten ⌦ vyöhykkeiden ⌫ alueiden ja taajamien osalta jäsenvaltioiden on ⇨ toteutettava tarvittavat toimenpiteet näiden tasojen pitämiseksi otsonin tavoitearvon alla ja pyrittävä saavuttamaan liitteessä I olevassa 2 jaksossa määritellyt pitkän aikavälin tavoitteet ⇦ pidettävä otsonitasot pitkän aikavälin tavoitteiden alapuolella ja oikeasuhteisin toimenpitein säilytettävä kestävän kehityksen kannalta paras mahdollinen ilmanlaadun taso sekä ympäristön ja ihmisten terveyden suojelun korkea taso, siinä määrin kuin se on mahdollista ottaen huomioon senkaltaiset tekijät kuin otsonin aiheuttaman ilman pilaantumisen rajat ylittävä luonne ja sääolosuhteet ⇨ ja edellyttäen, että tarvittavista toimista ei koidu kohtuuttomia kustannuksia ⇦.

6. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen alueelle on asennettu ja siellä on toiminnassa vähintään yksi näytteenottopaikka liitteessä X lueteltujen otsonia muodostavien aineiden pitoisuuksia koskevien tietojen saamiseksi. Jäsenvaltioiden on määriteltävä niiden asemien määrä ja sijainti, joilla otsonia muodostavia yhdisteitä mitataan, ottaen huomioon liitteessä X vahvistetut tavoitteet ja menetelmät.

c) kullakin alueella ja kussakin taajamassa on oltava vähintään yksi näytteenottopaikka kahta miljoonaa asukasta kohden tai yksi näytteenottopaikka 50 000 neliökilometriä kohden; näistä vaihtoehdoista valitaan se, jossa näytteenottopaikkojen määrä on suurempi;

2. Jos tietoja on saatavilla lyhyemmältä ajalta kuin viideltä vuodelta, jäsenvaltiot voivat yhdistää lyhyistä mittausjaksoista saadut tiedot, jotka on kerätty sellaisina aikoina ja sellaisissa paikoissa, joille korkeimmat epäpuhtaustasot todennäköisesti ovat tyypillisiä, sekä päästöjen kartoituksesta ja mallintamisesta saadut tiedot sen määrittämiseksi, onko 1 kohdassa tarkoitetut pitkän aikavälin tavoitteet ylitetty kyseisen viiden vuoden jakson aikana.

1. Alueilla ja taajamissa, joiden osalta otsonipitoisuus on jonkin viimeksi kuluneen viiden mittausvuoden aikana ylittänyt liitteessä VII olevassa C jaksossa vahvistetut pitkän aikavälin tavoitteet, on suoritettava kiinteitä mittauksia.

1. Jäsenvaltioiden on sovellettava liitteessä VI olevassa A ja C jaksossakohdassa vahvistettuja mittausten vertailumenetelmiä ja perusteita.

3. Kaikki näytteenottopaikat, jotka täyttävät liitteessä IV olevassa B ja C kohdassa vahvistetut vaatimukset ja jotka on asennettu supermittausasemille, voidaan ottaa huomioon liitteessä III täsmennettyä asianomaisten epäpuhtauksien näytteenottopaikkojen vähimmäismäärää koskevien vaatimusten täyttämiseksi.

Kunkin jäsenvaltion on perustettava vähintään yksi supermittausasema maaseudun tausta-alueelle kutakin 100 000 neliökilometrin alaa kohti. Jäsenvaltiot, joiden alue on alle 100 000 neliökilometriä, on perustettava vähintään yksi supermittausasema maaseudun tausta-alueelle.

1. Kunkin jäsenvaltion on perustettava vähintään yksi supermittausasema kaupunkien tausta-alueelle kutakin 10:tä miljoonaa asukasta kohti. Jäsenvaltioiden, joissa on alle 10 miljoonaa asukasta, on perustettava vähintään yksi supermittausasema kaupunkien tausta-alueelle.

7. Näytteenottopaikkoja, joissa on todettu jonkin liitteessä I olevassa 1 jaksossa täsmennetyn raja-arvon ylittymistä kolmen edellisen vuoden aikana, ei saa siirtää, paitsi jos siirto on tarpeen erityisten olosuhteiden, kuten aluekehityksen, vuoksi. Näytteenottopaikkojen siirtäminen on tehtävä niiden maantieteellisen edustavuuden alueella, ja sen on perustuttava mallintamisen tuloksiin.

4. Jäsenvaltion alueelle on asennettava yksi tai useampi liitteessä VII olevan 2 jakson A kohdassa määritettyyn seurantatavoitteeseen mukautettu näytteenottopaikka, josta saadaan tietoja kyseisen jakson B kohdassa lueteltujen otsonia muodostavien yhdisteiden pitoisuuksista kyseisen jakson C kohdan mukaisesti määrätyissä paikoissa.

c) suuntaa-antavien mittausten lukumäärä on sama kuin korvattavien kiinteiden mittausten lukumäärä, ja suuntaa-antavien mittausten vähimmäiskesto on kaksi kuukautta kutakin kalenterivuotta kohden;

2. ⌦ Vyöhykkeillä ⌫ Alueilla ja taajamissa, joiden osalta ⇨ epäpuhtauksien tasot ylittävät liitteessä II määritetyn arviointikynnyksen ⇦ kiinteät mittaukset ovat ainoa tietolähde arvioitaessa ilmanlaatua, on kutakin mitattavaa epäpuhtautta koskevia näytteenottopaikkoja oltava vähintään liitteessä IIIV olevan olevassa A jaksossa A ja C kohdan taulukoissa 3 ja 4 vahvistettu näytteenottopaikkojen vähimmäismäärä.

9. Pitoisuuksien tasoista riippumatta on perustettava yksi taustanäytteenottopaikka kutakin 100 000 km2:n aluetta varten ilmassa olevan arseenin, kadmiumin, nikkelin, kaasumaisen elohopean kokonaismäärän, bentso(a)pyreenin ja muiden 8 kohdassa tarkoitettujen polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen pitoisuuksien sekä arseenin, kadmiumin, elohopean, nikkelin, bentso(a)pyreenin ja muiden 8 kohdassa tarkoitettujen polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen kokonaislaskeuman suuntaa antavia mittauksia varten. Kunkin jäsenvaltion on perustettava ainakin yksi mittausasema. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin tarvittavan alueellisen erottelukyvyn saavuttamiseksi sopia 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen laadittavien suuntaviivojen mukaisesti perustavansa yhden tai useamman yhteisen mittausaseman, jotka kattavat yhteisen valtionrajan jakavien jäsenvaltioiden naapurialueet. Lisäksi suositellaan hiukkasmaisen ja kaasumaisen kaksiarvoisen elohopean mittaamista. Seurantaa on tarvittaessa koordinoitava Euroopan ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisen tarkkailua ja arviointia koskevan yhteistyöohjelman (European Monitoring and Evaluation of Pollutants, EMEP) kanssa. Näytteenottopaikat näiden epäpuhtauksien seuraamiseksi on valittava siten, että voidaan tunnistaa epäpuhtauksien maantieteellinen vaihtelu ja pitkän aikavälin kehitys. Tässä yhteydessä sovelletaan liitteessä III olevia I, II ja III osaa.

5. Edellä 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen mittausten lisäksi mittauksia on tehtävä maaseudun tausta-alueilla, jotka eivät sijaitse lähellä merkittäviä epäpuhtauslähteitä, jotta mittauksista saataisiin vähintään pienhiukkasten (PM2,5) kokonaismassakonsentraatiota ja kemiallisen muodostumisen pitoisuuksia koskevat tiedot vuotuisina keskiarvoina; mittaukset on suoritettava seuraavien perusteiden mukaisesti:

68. Ilman bentso(a)pyreenin osuuden arvioimiseksi jäsenvaltioiden on seurattava muita merkityksellisiä polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä rajatulla määrällä mittauspaikkoja ⇨ näytteenottopaikkoja ⇦ . Näihin yhdisteisiin kuuluvat ainakin bentso(a)antraseeni, bentso(b)fluoranteeni, bentso(j)fluoranteeni, bentso(k)fluoranteeni, indeno(1,2,3-cd)pyreeni ja dibentso(a,h)antraseeni. Kyseisten polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen seurantapaikat ⇨näytteenottopaikat ⇦ on sijoitettava bentso(a)pyreenin näytteenottopaikkojen yhteyteen ja ne on valittava siten, että maantieteellinen vaihtelu ja pitkän aikavälin kehitys voidaan tunnistaa. Tässä yhteydessä sovelletaan liitteessä III olevia I, II ja III osaa.

6. Ilmassa olevan arseenin, kadmiumin, nikkelin ja bentso(a)pyreenin ylemmät ja alemmat arviointikynnykset vahvistetaan liitteessä II olevassa I osassa. Kaikkien tässä artiklassa tarkoitettujen alueiden tai taajamien luokitusta on tarkistettava vähintään joka viides vuosi tämän direktiivin liitteessä II olevassa II osassa vahvistettua menettelyä noudattaen. Luokitusta on tarkistettava aikaisemmin, jos ilman arseeni-, kadmium-, nikkeli- tai bentso(a)pyreenipitoisuuksiin vaikuttavassa toiminnassa tapahtuu merkittäviä muutoksia.

5. Jos epäpuhtauksia on mitattava, mittaukset suoritetaan määrätyillä paikoilla joko jatkuvatoimisesti tai satunnaisotannalla. Mittausten lukumäärän on oltava riittävä pitoisuuksien määrittämiseksi.

5. Jos mallintaminen osoittaa jonkin raja-arvon tai otsonin tavoitearvon ylittyvän kiinteiden mittausten ulkopuolisen vyöhykkeen jollakin alueella, on käytettävä kiinteitä tai suuntaa-antavia lisämittauksia vähintään yhden kalenterivuoden ajan sen jälkeen, kun ylitys on kirjattu, kyseisen epäpuhtauden pitoisuuden arvioimiseksi.

Jos saatavilla on tietoja lyhyemmältä ajalta kuin viideltä vuodelta, jäsenvaltiot voivat yhdistää lyhyet mittausjaksot, jotka on toteutettu sellaisina vuodenaikoina ja sellaisissa paikoissa, joille korkeimmat epäpuhtaustasot todennäköisesti ovat tyypillisiä, sekä päästöjen kartoituksesta ja mallintamisesta saadut tulokset ja määrittää näiden perusteella ylempien ja alempien arviointikynnysten ylitykset.

Ylemmän ja alemman arviointikynnyksen ⌦ Arviointikynnysten ⌫ ylittyminen on määritettävä viiden edellisen vuoden aikana saatujen pitoisuuksien pohjalta, jos niistä on saatavilla riittävät tiedot. Arviointikynnys on katsottava ylitetyksi silloin, kun se on ylittynyt ainakin kolmena eri vuonna kyseisten viiden edellisen vuoden aikana.

2. ⌦ Jäsenvaltioiden on kuitenkin tarkasteltava ⌫ Edellä 1 kohdassa tarkoitettua luokitusta on kuitenkin tarkasteltava uudelleen ainakin joka viides vuosi ⌦ tässä kohdassa ⌫ liitteessä II olevassa B jaksossa vahvistetun menettelyn mukaisesti. Luokituksia on kuitenkin tarkasteltava uudelleen useammin, jos ⌦ ilman pilaantumista aiheuttavissa ja ⌫ ilman rikkidioksidi-, typpidioksidi- ⌦ ja ⌫ , tai tarvittaessa typen oksidi-, hiukkas- (PM10, ja PM2,5), lyijy-, tai ⌦ bentseeni-, hiilimonoksidi-, arseeni-, kadmium-, nikkeli-, bentso(a)-pyreeni- tai otsonipitoisuuksia muuttavissa toiminnoissa ⌫ hiilimonoksidipitoisuuksissa tapahtuu merkittäviä muutoksia.

Jäsenvaltioiden on määritettävä ⌦ vyöhykkeet ⌫ alueet ja taajamat alueellaan ⇨ , myös taajamien tasolla silloin, kun se on ilmanlaadun arvioinnin ja hallinnan kannalta asianmukaista ⇦. Ilmanlaadun arviointi ja ilmanlaadun hallinta suoritetaan kaikilla ⌦ vyöhykkeillä ⌫ alueilla ja kaikissa taajamissa.

Toimivaltaisten viranomaisten ja elinten on tarvittaessa toimittava liitteessä VI olevan C jakson E ja F kohdan säännösten mukaisesti.

(30)21. ’ ⇨ keskimääräistä ⇦ altistuspitoisuutta koskevalla ⇨ tavoitteella ⇦ velvoitteella’ keskimääräisen altistumisen indikaattorin perusteella vahvistettua tasoa, ⌦ joka on saavutettava ja ⌫ jonka tavoitteena on vähentää ihmisten terveydelle aiheutuvia haitallisia vaikutuksia ja joka on saavutettava määrätyn ajan kuluessa;

(29)22. ’altistumisen kansallisella vähennystavoitteella ⇨ keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteella ⇦’ vertailuvuodelle määriteltyä ⇨ NUTS 1 -tason, sellaisena kuin se kuvataan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1059/2003, alueyksikön ⇦ jäsenvaltion väestön keskimääräisen altistumisen ⇨ , keskimääräisen altistumisen indikaattorina ilmaistuna, ⇦ prosentuaalista pienentymistä, jonka tavoitteena on vähentää ihmisten terveydelle aiheutuvia haitallisia vaikutuksia ja joka on saavutettava mahdollisuuksien mukaan määrätyn ajan kuluessa;

(28)20. ’keskimääräisen altistumisen indikaattorilla’ keskimääräistä tasoa, joka on määritelty koko jäsenvaltion alueella ⇨ kaupunkien tausta-alueilta tehdyin mittauksin NUTS 1 -tason, sellaisena kuin se kuvataan asetuksessa (EY) N:o 1059/2003, koko alueyksikön laajuisesti ⇦ tehtyjen kaupunkien taustapitoisuusmittausten perusteella ⇨ tai, jos kyseisessä alueyksikössä ei ole kaupunkialueita, maaseudun tausta-alueilta tehdyin mittauksin ⇦ ja jossa otetaan huomioon väestön altistuminen;. sSitä käytetään altistumisen kansallisen vähennystavoitteen ⇨ keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteen ⇦ ja ⇨ keskimääräistä ⇦ altistuspitoisuutta koskevan velvoitteen laskemiseen ⇨ tavoitteen täyttymisen tarkistamiseen kyseessä olevassa alueyksikössä ⇦;

(27)9. ’ ⇨ otsonin ⇦ tavoitearvolla’ tasoa, joka on vahvistettu ⇨ tieteellisin perustein otsonista johtuvien ⇦ ihmisen ⌦ terveydelle tai ympäristölle haitallisten vaikutusten ⌫ terveyden ja/tai ympäristön vahingoittumisen välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi pitkällä aikavälillä ja joka on saavutettava mahdollisuuksien mukaan määrätyn ajan kuluessa;

(26)5. ’raja-arvolla’ tasoa, ⌦ jota ei saa ylittää ja ⌫ joka on vahvistettu tieteellisin perustein ihmisen terveydelle ja/tai ympäristölle haitallisten ⌦ vaikutusten ⌫ seurausten välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi, joka on saavutettava määräajassa ja jota ei saa ylittää sen jälkeen kun se on saavutettu;

(16)17. ’taajamalla’ aluetta, joka on 250 000:ta asukasta suurempi väestökeskittymä ⌦ yli 250 000 asukkaan väestökeskittymää ⌫ tai, jos asukkaita on enintään 250 000, aluetta, jonka asukastiheys neliökilometriä kohden on jäsenvaltion määrittelemä;

a) ’tavoitearvolla’ : ilmassa olevaa pitoisuutta, joka on vahvistettu ihmisten terveyteen ja koko ympäristöön kohdistuvien haitallisten vaikutusten välttämiseksi, ehkäisemiseksi tai vähentämiseksi ja joka on saavutettava mahdollisuuksien mukaan määrätyn ajan kuluessa;

Edellä 1 artiklassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi uudelleentarkastelussa on arvioitava, onko tätä direktiiviä tarkistettava sen varmistamiseksi, että se on yhdenmukainen Maailman terveysjärjestön (WHO) ilmanlaatua koskevien suuntaviivojen ja uusimman tieteellisen tiedon kanssa.

2.Tässä direktiivissä vahvistetaan välivaiheen raja-arvot, tavoitearvot, keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteet, keskimääräistä altistuspitoisuutta koskevat tavoitteet, kriittiset tasot, tiedotuskynnykset, varoituskynnykset ja pitkän aikavälin tavoitteet, jäljempänä ’ilmanlaatunormit’, jotka on saavutettava vuoteen 2030 mennessä ja joita on sen jälkeen tarkistettava säännöllisesti 3 artiklan mukaisesti.

Komissiolle olisi siirrettävä toimivalta muuttaa liitteitä I–VI, VIII–X ja liitettä XV. Koska nämä toimenpiteet ovat laajakantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän direktiivin muita kuin keskeisiä osia, ne on hyväksyttävä neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.

Kuudennessa ympäristöä koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa, joka hyväksyttiin 22 päivänä heinäkuuta 2002 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1600/2002/EY , todetaan, että ilman pilaantuminen on vähennettävä sellaiselle tasolle, että sillä on mahdollisimman vähän haitallisia vaikutuksia ihmisten terveyteen, kiinnittäen erityistä huomiota herkkiin väestöryhmiin ja koko ympäristöön, että ilmanlaadun seurantaa ja arviointia on parannettava, myös epäpuhtauslaskeumien osalta, ja että yleisölle tiedottamisesta on huolehdittava.

Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 175 artiklan 3 kohdassa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti kuudennessa ympäristöä koskevassa yhteisön toimintaohjelmassa, joka hyväksyttiin Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1600/2002/EY , todetaan, että ilman pilaantuminen on vähennettävä sellaiselle tasolle, että sillä on mahdollisimman vähän haitallisia vaikutuksia ihmisten terveyteen, kiinnittäen erityistä huomiota herkkiin väestöryhmiin, ja koko ympäristöön, että ilmanlaadun seurantaa ja arviointia on parannettava, myös epäpuhtauslaskeumien osalta, ja että yleisölle tiedottamisesta on huolehdittava.

(42)Sen varmistamiseksi, että tämä direktiivi täyttää edelleen tavoitteensa, erityisesti ilmanlaadun ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheuttamien haitallisten vaikutusten välttämiseksi, ehkäisemiseksi ja vähentämiseksi, komissiolle olisi siirrettävä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukainen valta hyväksyä delegoituja säädöksiä, jotka koskevat tämän direktiivin liitteiden muuttamista, jotta voidaan ottaa huomioon tekninen ja tieteellinen kehitys, joka liittyy epäpuhtauksiin, niiden arviointiin ja hallintaan, niiden vaikutuksiin ihmisten terveyden ja ympäristön kannalta sekä yleisölle tiedottamiseen. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla, ja että nämä kuulemiset toteutetaan paremmasta lainsäädännöstä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti. Jotta voitaisiin erityisesti varmistaa tasavertainen osallistuminen delegoitujen säädösten valmisteluun, Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimitetaan kaikki asiakirjat samaan aikaan kuin jäsenvaltioiden asiantuntijoille, ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asiantuntijoilla on järjestelmällisesti oikeus osallistua komission asiantuntijaryhmien kokouksiin, joissa valmistellaan delegoituja säädöksiä.

(41)Jotta voidaan varmistaa yhdenmukaiset edellytykset tämän direktiivin mukaisten ilmanlaatua koskevien tietojen toimittamista ja raportointia koskevien jäsenvaltioiden vaatimusten täytäntöönpanolle, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovalta, joka koskee i) sääntöjen vahvistamista liittyen ilmanlaatua koskeviin tietoihin, jotka jäsenvaltioiden on annettava komission käyttöön, sekä näiden tietojen toimittamisen aikatauluja ja ii) tietojen raportointitavan virtaviivaistamista sekä ilman pilaantumista jäsenvaltioissa mittaavista verkostoista ja yksittäisistä näytteenottopaikoista saatavien tietojen vastavuoroista vaihtoa. Tätä valtaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti.

(40)Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. Tämän direktiivin tarkoituksena on erityisesti edistää ympäristönsuojelun korkean tason ja ympäristön laadun parantamisen sisällyttämistä unionin politiikkaan kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti, kuten määrätään Euroopan unionin perusoikeuskirjan 37 artiklassa. ⇨ Jos ihmisten terveydelle on aiheutunut vahinkoa tämän direktiivin 19, 20 ja 21 artiklan rikkomisen vuoksi, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että henkilöt, joihin tällaiset rikkomukset ovat vaikuttaneet, voivat vaatia ja saada korvausta kyseisestä vahingosta asianomaiselta toimivaltaiselta viranomaiselta. Tässä direktiivissä vahvistettujen korvauksia, muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta sekä seuraamuksia koskevien sääntöjen tavoitteena on välttää, ehkäistä ja vähentää ilman pilaantumisesta ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvia haitallisia vaikutuksia SEUT-sopimuksen 191 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Niillä pyritään siten sisällyttämään unionin politiikkoihin ympäristönsuojelun korkea taso ja ympäristön laadun parantaminen perusoikeuskirjan 37 artiklassa vahvistetun kestävän kehityksen periaatteen mukaisesti ja konkretisoidaan velvoite suojella perusoikeuskirjan 2 ja 3 artiklassa vahvistettua oikeutta elämään ja henkilökohtaiseen koskemattomuuteen. Ehdotuksella edistetään myös perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettua oikeutta tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa ihmisten terveyden suojelun osalta. ⇦

(39)Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on selvennetty, jäsenvaltiot eivät voi rajoittaa viranomaisen päätöksen uudelleen tutkimisen edellyttämää asiavaltuutta ainoastaan sellaiseen yleisöön, jota asia koskee ja joka on osallistunut kyseistä päätöstä koskevaan päätöksentekomenettelyyn. Lisäksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on selvennetty myös, että tehokas muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa ja tehokkaat oikeussuojakeinot edellyttävät muun muassa, että yleisöön, jota asia koskee, kuuluvilla henkilöillä olisi oltava oikeus pyytää tuomioistuinta tai toimivaltaista riippumatonta ja puolueetonta elintä määräämään välitoimia tietyn pilaantumisen ehkäisemiseksi. Siksi olisi täsmennettävä, että asiavaltuuden edellytyksenä ei pitäisi olla se, että kyseessä oleva yleisön jäsen on osallistunut tämän direktiivin mukaisiin päätöksentekomenettelyihin. Lisäksi mahdollinen tutkintamenettely olisi toteutettava oikeudenmukaisesti, tasapuolisesti ja oikea-aikaisesti eikä se saisi olla niin kallis, että se olisi esteenä menettelyyn osallistumiselle, ja siinä olisi myös säädettävä asianmukaisista ja tehokkaista oikeussuojamekanismeista, mukaan lukien tarvittaessa kieltomääräykset.

(30) ⌦ Vyöhykkeillä ⌫ Alueilla ja taajamissa, joissajoilla olosuhteet ovat erityisen hankalat, ilmanlaatua koskevien raja-arvojen saavuttamisen määräaikaa olisi voitava jatkaa tapauksissa, joissa tarkoituksenmukaisista pilaantumisen vähennystoimista huolimatta tietyillä ⌦ vyöhykkeillä ⌫ alueilla ja tietyissä taajamissa on akuutteja vaikeuksia saavuttaa raja-arvoja. Kaikkiin tiettyä ⌦ vyöhykettä ⌫ aluetta tai taajamaa koskeviin määräajanpidennyksiin olisi liitettävä kattava suunnitelma, jonka komissio arvioisi sen varmistamiseksi, että tarkistettua määräaikaa noudatetaan. On tärkeää, että on käytettävissä tarvittavia yhteisön toimenpiteitä, jotka heijastavat ilman pilaantumista koskevassa teemakohtaisessa strategiassa lähteisiin kohdistuville toimille valittua vaatimustasoa, jotta päästöjä voidaan vähentää tehokkaasti tässä direktiivissä raja-arvojen saavuttamiselle asetetussa määräajassa, ja ne olisi otettava huomioon arvioitaessa saavuttamiselle asetetun määräajan jatkamista koskevia pyyntöjä.

(26)Elohopea on hyvin vaarallinen aine ihmisten terveyden ja ympäristön kannalta. Sitä esiintyy kaikkialla ympäristössä ja metyylielohopean muodossa sillä on taipumus kertyä organismeihin, jolloin pitoisuudet keskittyvät erityisesti ravintoketjun huipulla oleviin organismeihin. Ilmakehään vapautunut elohopea voi kulkeutua pitkien matkojen päähän.

(25)Ilmanlaatu olisi säilytettävä sellaisenaan, jos se on jo hyvä, tai sitä olisi parannettava. Jos ⇨ on riski siitä, että ⇦ tässä direktiivissä säädettyjä ilmanlaatua koskevia tavoitteita ⇨ normeja ei saavuteta, tai jos niitä ei ole saavutettu ⇦ ei saavuteta, jäsenvaltioiden olisi toteutettava ⇨ välittömästi ⇦ toimia raja-arvojen ⇨ , keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteiden ⇦ ja kriittisten tasojen noudattamiseksi ja mikäli mahdollista, saavutettava ⇨ otsonin ⇦ tavoitearvot ja pitkän aikavälin tavoitteet.

(21)Otsoni on valtioiden rajat ylittävä epäpuhtaus, jota muodostuu ilmakehässä ensisijaisten epäpuhtauksien päästöistä; näitä on käsitelty tiettyjen ilman epäpuhtauksien kansallisista päästörajoista 23 päivänä lokakuuta 2001 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2016/2284/EU 2001/81/EY . Kehitys kohti tässä direktiivissä vahvistettavia ilmanlaatutavoitteita ja otsonia koskevia pitkän aikavälin tavoitteita olisi määriteltävä direktiivissä 2016/2284/EU2001/81/EY säädettyjen tavoitteiden ja ⇨ päästövähennyssitoumusten ⇦ päästökattojen mukaisesti ja panemalla tarvittaessa täytäntöön ⇨ kustannustehokkaita toimenpiteitä ja ⇦ tässä direktiivissä säädettyjä ilmanlaatusuunnitelmia.

(14)Standardoidut tarkat mittausmenetelmät ja yleiset perusteet mittausasemien sijoittamiselle ovat tärkeitä tekijöitä pyrittäessä arvioimaan ilmanlaatua siten, että tiedot ovat vertailukelpoisia koko yhteisön alueelta. Mittauksessa käytettävien vertailumenetelmien laatimisella tunnustetaan olevan tärkeä merkitys. Komissio on jo antanut tehtäväksi ryhtyä valmistelemaan CEN-standardeja sekä sellaisten ilmassa olevien aineiden mittauksille, joille on määritelty tavoitearvot (arseeni, kadmium, nikkeli ja bentso(a)pyreeni), että raskasmetallien laskeumien ⇨ polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen ⇦ mittauksille ⇨ ja ilmassa olevien kaasumaisten epäpuhtauksien ja hiukkasten pitoisuuksien määrittämiseen käytettävien anturijärjestelmien toiminnan arvioinnille ⇦, jotta standardit saataisiin kehitettyä ja hyväksyttyä jo varhaisessa vaiheessa. Jos CEN-standardien mukaisia menetelmiä ei ole, olisi oltava sallittua käyttää kansainvälisiä tai kansallisia standardoituja mittauksiin sovellettavia vertailumenetelmiä.

(13)Jotta ilman epäpuhtauksista yhteisössä kerätyt tiedot olisivat tarpeeksi edustavia ja riittävässä määrin vertailukelpoisia, on tärkeää käyttää ilmanlaadun arvioinnissa käytettävien mittausasemien määrän ja sijainnin määrittelyssä yhdenmukaisia mittaustekniikkoja ja yhteisiä perusteita. Ilmanlaadun arviointiin voidaan käyttää myös muita tekniikoita kuin mittauksia, joten on tarpeen määritellä perusteet näiden tekniikoiden käytölle ja niiden tarkkuusvaatimuksille.

(2)Euroopan komissio esitti joulukuussa 2019 tiedonannossaan ”Euroopan vihreän kehityksen ohjelma” kunnianhimoisen etenemissuunnitelman unionin muuttamiseksi oikeudenmukaiseksi ja vauraaksi yhteiskunnaksi, jolla on nykyaikainen, resurssitehokas ja kilpailukykyinen talous ja jonka tavoitteena on suojella, hoitaa ja parantaa unionin luonnonpääomaa sekä suojella kansalaisten terveyttä ja hyvinvointia ympäristöön liittyviltä riskeiltä ja ympäristövaikutuksilta. Erityisesti puhtaan ilman osalta Euroopan vihreän kehityksen ohjelmassa sitouduttiin parantamaan edelleen ilmanlaatua ja mukauttamaan EU:n ilmanlaatunormit tiiviimmin Maailman terveysjärjestön (WHO) suosituksiin. Tiedonannossa myös ilmoitettiin ilmanlaadun seurantaa, mallintamista ja suunnittelua koskevien säännösten tiukentamisesta.

(1)Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivejä N:o 2004/107/EY ja 2008/50/EY on muutettu huomattavilta osin. Koska niihin on määrä tehdä uusia muutoksia, mainitut direktiivit olisi selkeyden vuoksi uudelleenlaadittava.

Ehdotuksen 28 artiklan tarkoituksena on antaa ihmisille tosiasiallinen oikeus korvaukseen, jos heidän terveydelleen on aiheutunut vahinkoa, joka on kokonaan tai osittain seurausta raja-arvoja, ilmanlaatusuunnitelmia, lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmia tai valtioiden rajat ylittävää pilaantumista koskevien sääntöjen rikkomisesta. Henkilöillä on oikeus vaatia ja saada korvausta kärsimästään vahingosta. Tähän sisältyy mahdollisuus ryhmäkanteisiin.

Ehdotuksen 20 artiklassa edellytetään, että jos jäsenvaltiot päättävät olla laatimatta lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmaa otsonin varoituskynnyksen ylittymisen riskistä huolimatta, niiden on osoitettava, miksi lyhyen aikavälin toimintasuunnitelma ei olisi tehokas. Lisäksi artiklassa säädetään, että lyhyen aikavälin toimintasuunnitelmista on järjestettävä julkinen kuuleminen sen varmistamiseksi, että niiden suunnittelussa otetaan huomioon kaikki asiaankuuluvat tiedot.

Ehdotuksen 19 artiklalla parannetaan ilmanlaatusuunnitelmien tehokkuutta, jotta voidaan varmistaa, että ilmanlaatunormit saavutetaan mahdollisimman pian. Tämä saavutetaan a) edellyttämällä, että ilmanlaatusuunnitelmat laaditaan ennen ilmanlaatunormien voimaantuloa, mikäli raja-arvoja ylittyy ennen vuotta 2030, b) täsmentämällä, että ilmanlaatusuunnitelmilla on pyrittävä pitämään ylitysaika mahdollisimman lyhyenä ja joka tapauksessa raja-arvojen osalta enintään kolmen vuoden mittaisena, ja c) velvoittamalla ilmanlaatusuunnitelmien säännöllisiin päivityksiin, jos suunnitelmilla ei saavuteta vaatimuksia.

Ehdotuksen 18 artiklassa, joka koskee hiukkasten (PM10 ja PM2.5) ja typpidioksidin (NO2) raja-arvojen saavuttamiselle asetettujen määräaikojen pidennyksiä, asetetaan määräajan pidentämiselle lisäedellytyksiä, joiden tarkoituksena on parantaa raja-arvojen noudattamiseksi toteutettavien ilmanlaatutoimenpiteiden tehokkuutta. Ilmanlaatusuunnitelmissa on esimerkiksi esitettävä, millaista lisärahoitusta haetaan raja-arvoihin pääsemisen nopeuttamiseksi ja miten yleisölle tiedotetaan määräaikojen pidentämisen vaikutuksista ihmisten terveyteen ja ympäristöön. Lisäksi raja-arvon saavuttamisen määräaikaa voidaan pidentää ainoastaan, jos kyseistä ilman epäpuhtautta koskevaa keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitetta on noudatettu vähintään kolmen vuoden ajan ennen määräajan pidentämisen alkamista. Näin varmistetaan, että pidennys myönnetään vain tapauksissa, joissa raja-arvot ylittyvät paikallisesti paikkakohtaisista olosuhteista johtuen, eikä sitä käytetä paikallisten, alueellisten tai kansallisten ilmanlaatutoimenpiteiden viivästyttämiseen, olipa kyse sitten paikallisista, alueellisista tai kansallisista toimenpiteistä.

Useiden artiklojen säännökset ilmanlaatunormeista ja niihin liittyvistä pienhiukkasia (PM2,5) ja otsonia (O3) koskevista vaatimuksista (direktiivin 2008/50/EY 15–18 artiklat) on sisällytetty 12, 13 ja 23 artiklassa oleviin muita epäpuhtauksia koskeviin normeihin, ja näytteenottopaikkoja koskevat vaatimukset on sisällytetty 7 artiklaan.

Ehdotuksen 13 artiklassa mukautetaan EU:n ilmanlaatunormeja WHO:n vuoden 2021 suosituksiin ottaen huomioon toteutettavuus ja kustannustehokkuus, joita analysoidaan tähän ehdotukseen liittyvässä vaikutustenarvioinnissa. Lisäksi otetaan käyttöön raja-arvot kaikille niille ilman epäpuhtauksille, joihin tällä hetkellä sovelletaan tavoitearvoja, lukuun ottamatta otsonia (O3). Nykyisten direktiivien soveltamisesta saadut kokemukset osoittavat, että tämä tehostaa ilman epäpuhtauksien pitoisuuksien vähentämistä. Tätä muutosta ei sovelleta otsoniin, koska sen muodostuminen ilmakehässä on monimutkaisia, mikä vaikeuttaa tiukkojen raja-arvojen noudattamisen toteutettavuuden arviointia. Tarkistetut raja- ja tavoitearvot tulevat voimaan vuonna 2030, ja niissä otetaan huomioon sekä tarve pikaisiin parannuksiin että tarve varmistaa riittävä valmisteluaika ja koordinointi sellaisten keskeisten asiaan liittyvien politiikkojen kanssa, joiden on määrä tuottaa tuloksia vuonna 2030, esimerkiksi ilmastonmuutoksen hillitsemistä koskeva 55-valmiuspaketti. EU:n saattamiseksi kehityspolulle, jonka avulla se voi toteuttaa vuoteen 2050 ulottuvan ilman saasteettomuusvision, otetaan käyttöön uusi säännös, jonka mukaan väestön keskimääräistä altistumista pienhiukkasille (PM2,5) ja typpidioksidille (NO2) alueellisella tasolla (NUTS 1 -alueyksiköt) on laskettava lähemmäs WHO:n suosittelemia tasoja. Tämä lisää velvoitetta noudattaa ilmanlaatuvyöhykkeillä sovellettavia raja- ja tavoitearvoja. EU-tason puhdasta ilmaa koskevan politiikan tueksi jäsenvaltioiden on ilmoitettava nopeasti komissiolle, jos ne ottavat käyttöön ilmanlaatunormeja, jotka ovat EU:n normeja tiukempia.

Ehdotuksen 11 artiklassa selvennetään ilmanlaadun mittausta koskevat tietojen laatutavoitteet ja otetaan käyttöön mallintamista koskevat laatutavoitteet. Artiklaan lisätään uusi vaatimus, jonka mukaan kaikki tiedot on raportoitava ja niitä on käytettävä vaatimustenmukaisuuden arvioinnissa, vaikka ne eivät täyttäisikään tietojen laatutavoitteita.

Ehdotuksen 8 artiklassa varmistetaan, että ilmanlaatua seurataan kiinteitä näytteenottopaikkoja käyttäen aina, kun ilman epäpuhtaustasot ylittävät WHO:n suositukset. Jos tässä direktiivissä vahvistetut raja-arvot tai otsonin tavoitearvo ylittyvät, ilmanlaatua on arvioitava myös mallintamissovellusten avulla. Mallintaminen auttaa myös havaitsemaan mahdollisia muita paikkoja, joissa raja-arvot tai otsonin tavoitearvo ylittyvät. Tarkoituksena on hyödyntää mallintamissovellusten kehittymistä toimivien, kohdennettujen ja kustannustehokkaiden ilmanlaatutoimenpiteiden ohjaamiseksi, jotta ilmanlaatunormien rikkomiset saadaan päättymään mahdollisimman nopeasti.

Ilmanlaatudirektiiveillä luodut nykyiset puitteet tarjoavat jo korkealaatuista ja edustavaa ilmanlaadun seurantaa, kuten direktiivien toimivuustarkastuksessa osoitettiin. Jäsenvaltiot eri puolilla EU:ta ovat perustaneet ilmanlaadun seurantaverkoston, jossa on noin 16 000 tiettyjen epäpuhtauksien näytteenottopaikkaa (joista monet on ryhmitelty yli 4 000 mittausasemalle). Näytteenotto perustuu direktiiveissä määriteltyihin yhteisiin perusteisiin. Kaiken kaikkiaan seurantaverkosto on suurelta osin direktiivien mukainen, ja verkosto varmistaa, että ilmanlaatua koskevia luotettavia ja edustavia tietoja on saatavilla. Tällä ehdotuksella jatketaan seurantakehyksen parantamista, kuten jäljempänä selitetään tarkemmin.

Samanaikaisesti tätä ehdotusta koskevan vaikutustenarvioinnin kanssa on tehty puhdasta ilmaa ja sen tulevaisuudennäkymiä koskeva laajempi analyysi, joka julkaistaan säännöllisenä ilmanpuhtautta koskevana katsauksena ja osana saasteettomuuden seuranta- ja ennusteraporttia, jonka on määrä valmistua vuoden 2022 loppuun mennessä. Kolmannella ilmanpuhtautta koskevalla katsauksella täydennetään direktiiveihin liittyvää vaikutustenarviointia varten tehtyä analyysia, ja siinä selvennetään muita seikkoja, kuten REPowerEU-paketissa ehdotettujen toimenpiteiden alueellista vaikutusta ilman puhtauteen, mahdollisuuksia saavuttaa vuoteen 2030 ulottuvat saasteettomuustavoitteet parhaaksi arvioidulla direktiivien tarkistamista koskevalla toimenpidepaketilla ja ei-teknologisten (esim. ruokavaliota koskevien) toimenpiteiden sisällyttämisen vaikutusta puhdasta ilmaa koskeviin vuoden 2030 ennusteisiin. Nämä vaikutukset täydentävät mahdollisia merkittävämpiä pitkän aikavälin myönteisiä vaikutuksia.

Ehdotuksen arvioidut vaikutukset ilmanlaatuun ovat myös linjassa saasteettomuustoimintasuunnitelman kanssa, erityisesti sen vuoteen 2030 ulottuvan tavoitteen kanssa, jonka mukaan ilman pilaantumisen terveysvaikutuksia (ennenaikaisia kuolemia) on vähennettävä yli 55 prosenttia, ja sen vuoteen 2050 ulottuvan vision kanssa, jonka mukaan ilman, veden ja maaperän pilaantuminen on vähennettävä tasolle, jota ei enää pidetä terveydelle haitallisena. Merkittäviä synergioita on myös sellaisten politiikkojen kanssa, joilla puututaan epäpuhtauspäästöihin niiden lähteellä ja jotka ovat myös osa toimintasuunnitelmaa. Tämä koskee esimerkiksi äskettäin tehtyä ehdotusta teollisuuden päästödirektiivin tarkistamisesta ja tulevaa ehdotusta maantieajoneuvojen Euro 7 -päästönormeiksi , joilla tuetaan tiukempien ilmanlaatunormien saavuttamista.

Vuotuiset kustannukset ja hyödyt on laskettu vuodelle 2030 keskiarviona, koska kyseinen vuosi on ensimmäinen, jona suurin osa uusista ilmanlaatunormeista olisi saavutettava. Hillitsemiskustannuksia syntyisi jo aiempina vuosina, jotta voitaisiin varmistaa, että uusia normeja noudatetaan vuonna 2030, mutta ne todennäköisesti vähenevät vuoden 2030 jälkeen, kun tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavat kertaluonteiset investoinnit on tehty.

c. selkiytetään edelleen sitä, miten ilmanlaatunormien ylitykset on ratkaistava, miten niitä voidaan estää etukäteen ja milloin ilmanlaatusuunnitelmia päivitetään;

Asiantuntemusta on kerätty pääasiassa palvelu- ja avustussopimusten avulla muun muassa WHO:n, Euroopan ympäristökeskuksen, Yhteisen tutkimuskeskuksen ja eri konsulttien kanssa. Kaikki asiantuntijoiden raportit ja sopimukset on ladattu internetiin, missä ne ovat julkisesti saatavilla.

Ilmanlaatunormeilla todettiin olleen tärkeä rooli pitoisuuksien alentamisessa ja ylityksien vähentämisessä. EU:n ilmanlaatunormit eivät kuitenkaan ole täysin vakiintuneiden terveyssuositusten mukaisia, ja asianmukaisten ja tehokkaiden toimenpiteiden toteuttamisessa ilmanlaatunormien täyttämiseksi on ollut ja on edelleen merkittäviä viivästyksiä.

Ehdotettu säädös on edelleen direktiivi, kuten korvattavat säädökset. Muut vaihtoehdot eivät soveltuisi, koska ehdotuksen tarkoituksena on jatkaa tavoitteiden asettamista EU:n tasolla mutta jättää jäsenvaltioille mahdollisuus valita, millä toimenpiteillä ne pyrkivät tavoitteisiin. Ne voivat mukauttaa toimenpiteet erilaisiin kansallisiin, alueellisiin ja paikallisiin olosuhteisiinsa eli ottaa huomioon EU:n eri alueiden tilanteiden erilaisuuden ja erityispiirteet. Lisäksi sääntelytavan säilyttäminen samana helpottaa nykyisten kahden direktiivin yhdistämistä ja yksinkertaistamista yhdeksi säädökseksi.

EU:n ilmanlaatua koskevien toimien oikeusperusta on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 191 ja 192 artikla, jotka koskevat ympäristöä. Näissä artikloissa annetaan EU:lle valtuudet toimia ympäristön laadun säilyttämiseksi, suojelemiseksi ja parantamiseksi, ihmisten terveyden suojelemiseksi ja sellaisten toimenpiteiden edistämiseksi kansainvälisellä tasolla, joilla puututaan alueellisiin tai maailmanlaajuisiin ympäristöongelmiin. Nykyisillä ilmanlaatudirektiiveillä on sama oikeusperusta. Koska kyseessä on EU:n ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan kuuluva ala, EU:n toiminnassa on noudatettava toissijaisuusperiaatetta.

·Ilmastolaki ja 55-valmiuspaketti ja niiden kunnianhimoisemmat ilmastotavoitteet edistävät vähäpäästöisten ja päästöttömien teknologioiden käyttöönottoa (esimerkiksi palamattomat uusiutuvat energialähteet, energiatehokkuustoimenpiteet, sähköinen liikkuvuus), millä on liitännäishyötyjä ilmanlaadulle. Kunnianhimoisempia tavoitteita koskeviin ehdotuksiin sisältyy EU:n päästökauppajärjestelmän ja EU:n taakanjakoasetuksen tavoitetason nostaminen sekä henkilö- ja pakettiautojen tiukemmat hiilidioksidipäästönormit, joiden mukaan kaikkien ensirekisteröityjen henkilö- ja pakettiautojen on oltava päästöttömiä vuodesta 2035 alkaen. Tämän ehdotuksen mukaisista tiukemmista ilmanlaatunormeista koituu ilmastolle liitännäishyötyjä vähentyneinä kasvihuonekaasupäästöinä, kun erityisesti hiilidioksidipäästöt, fossiilisten polttoaineiden polttamisen aiheuttamat päästöt ja mustan hiilen (BC), joka on ilmastonmuutosta kiihdyttävä lyhytikäinen tekijä, käyttö vähenevät.

Venäjän helmikuussa 2022 aloittama sotilaallinen hyökkäys Ukrainaan sai EU-johtajat sopimaan siitä, että siirtymistä puhtaaseen energiantuotantoon on kiireesti nopeutettava, jotta EU:n riippuvuutta Venäjältä tuodusta kaasusta ja muista fossiilisista polttoaineista voidaan vähentää. Toukokuun 18. päivänä 2022 hyväksyttiin kunnianhimoinen RePowerEU -toimenpidepaketti, jonka tarkoituksena on muun muassa auttaa jäsenvaltioita nopeuttamaan uusiutuvan energian käyttöönottoa. Jos tämä paketti pannaan nopeasti täytäntöön komission tiedonannon mukaisesti, siitä voi koitua merkittäviä sivuhyötyjä ilman pilaantumisen näkökulmasta.

Puhdas ilma on olennaisen tärkeää ihmisten terveydelle ja ympäristön ylläpitämiselle. Ilmanlaatu on parantunut merkittävästi Euroopan unionissa (EU) kolmen viime vuosikymmenen aikana, mihin on syynä EU:n sekä jäsenvaltioiden kansallisten, alueellisten ja paikallisten viranomaisten yhteiset ponnistelut ilman pilaantumisen haitallisten vaikutusten vähentämiseksi. Ilman pilaantuminen (erityisesti hiukkaset, typpidioksidi ja otsoni) aiheuttaa kuitenkin edelleen noin 300 000 ennenaikaista kuolemaa vuodessa (verrattuna jopa miljoonaan kuolemaan vuodessa 1990-luvun alussa), ja huomattavan määrän ei-tarttuvia tauteja, kuten astmaa, sydän- ja verisuonitauteja ja keuhkosyöpää., Se on edelleen merkittävin syy ympäristötekijöistä johtuville ennenaikaisille kuolemille EU:ssa. Se vaikuttaa suhteettoman paljon haavoittuviin ryhmiin, kuten lapsiin, vanhuksiin ja henkilöihin, joilla on ennestään sairauksia, sekä sosioekonomisesti heikommassa asemassa oleviin ryhmiin. On myös yhä enemmän näyttöä siitä, että ilman pilaantuminen voi liittyä hermoston muutoksiin, kuten dementiaan.

This document corrects COM(2022) 542 final. Concerns all languages versions. Formatting adjustments which do not affect the substance of the text. The text shall read as follows:

EUROOPAN KOMISSIO Bryssel 26.10.2022 COM(2022) 542 final LIITTEET asiakirjaan Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi ilmanlaadusta ja sen parantamisesta (uudelleenlaadittu) {SEC(2022) 542 final} - {SWD(2022) 345 final} - {SWD(2022) 542 final} - {SWD(2022) 545 final}



⇩ uusi LIITE I ILMANLAATUNORMIT 1 jakso – Raja-arvot ihmisten terveyden suojelemiseksi Taulukko 1 – 1. tammikuuta 2030 mennessä saavutettavat raja-arvot ihmisten terveyden suojelemiseksi Keskiarvon laskentajakso Raja-arvo PM2,5 1 päivä 25 μg/m3 saa ylittyä enintään 18 kertaa kalenterivuoden aikana Kalenterivuosi 10 µg/m³ PM10 1 päivä 45 μg/m3 saa ylittyä enintään 18 kertaa kalenterivuoden aikana Kalenterivuosi 20 μg/m3 Typpidioksidi (NO2) 1 tunti 200 μg/m3 saa ylittyä enintään kerran kalenterivuoden aikana 1 päivä 50 µg/m3 saa ylittyä enintään 18 kertaa kalenterivuoden aikana Kalenterivuosi 20 μg/m3 Rikkidioksidi (SO2) 1 tunti 350 μg/m3 saa ylittyä enintään kerran kalenterivuoden aikana 1 päivä 50 μg/m3 saa ylittyä enintään 18 kertaa kalenterivuoden aikana Kalenterivuosi 20 μg/m3 Bentseeni Kalenterivuosi 3,4 μg/m3 Hiilimonoksidi (CO) Suurin päivittäinen

8 tunnin keskiarvo(1) 10 mg/m3 1 päivä 4 mg/m3 saa ylittyä enintään 18 kertaa kalenterivuoden aikana Lyijy (Pb) Kalenterivuosi 0,5 μg/m3 Arseeni (As) Kalenterivuosi 6,0 ng/m³ Kadmium (Cd) Kalenterivuosi 5,0 ng/m³ Nikkeli (Ni) Kalenterivuosi 20 ng/m³ Bentso(a)-pyreeni Kalenterivuosi 1,0 ng/m³ (1)Suurin päivittäinen kahdeksan tunnin pitoisuuskeskiarvo valitaan tarkastelemalla kahdeksan tunnin liukuvia keskiarvoja, jotka lasketaan tunneittain kootuista tiedoista ja ajantasaistetaan tunnin välein. Kukin näin laskettu kahdeksan tunnin keskiarvo osoitetaan sille päivälle, jona se päättyy, eli kunkin päivän ensimmäinen laskentajakso on jakso, joka alkaa klo 17.00 edellisenä päivänä ja päättyy klo 1.00 kyseisenä päivänä; kunkin päivän viimeinen laskentajakso on jakso kyseisenä päivänä klo 16.00–24.00. Taulukko 2 – [LISÄTÄÄN MÄÄRÄAIKA SAATTAMISELLE OSAKSI KANSALLISTA LAINSÄÄDÄNTÖÄ] mennessä saavutettavat raja-arvot ihmisten terveyden suojelemiseksi Keskiarvon laskentajakso Raja-arvo PM2,5 Kalenterivuosi 25 µg/m³ PM10 1 päivä 50 μg/m3 saa ylittyä enintään 35 kertaa kalenterivuoden aikana Kalenterivuosi 40 μg/m3 Typpidioksidi (NO2) 1 tunti 200 μg/m3 saa ylittyä enintään 18 kertaa kalenterivuoden aikana Kalenterivuosi 40 μg/m3 Rikkidioksidi (SO2) 1 tunti 350 μg/m3 saa ylittyä enintään 24 kertaa kalenterivuoden aikana 1 päivä 125 μg/m3 saa ylittyä enintään 3 kertaa kalenterivuoden aikana Bentseeni Kalenterivuosi 5 μg/m3 Hiilimonoksidi (CO) Suurin päivittäinen

8 tunnin keskiarvo(1) 10 mg/m3 Lyijy (Pb) Kalenterivuosi 0,5 μg/m3 Arseeni (As) Kalenterivuosi 6,0 ng/m³ Kadmium (Cd) Kalenterivuosi 5,0 ng/m³ Nikkeli (Ni) Kalenterivuosi 20 ng/m³ Bentso(a)-pyreeni Kalenterivuosi 1,0 ng/m³ (1)Suurin päivittäinen kahdeksan tunnin pitoisuuskeskiarvo valitaan tarkastelemalla kahdeksan tunnin liukuvia keskiarvoja, jotka lasketaan tunneittain kootuista tiedoista ja ajantasaistetaan tunnin välein. Kukin näin laskettu kahdeksan tunnin keskiarvo osoitetaan sille päivälle, jona se päättyy, eli kunkin päivän ensimmäinen laskentajakso on jakso, joka alkaa klo 17.00 edellisenä päivänä ja päättyy klo 1.00 kyseisenä päivänä; kunkin päivän viimeinen laskentajakso on jakso kyseisenä päivänä klo 16.00–24.00. 2 jakso – Otsonin tavoitearvot ja vyöhykettä koskevat pitkän aikavälin tavoitteet A. Määritelmät ja perusteet AOT40 eli 40 ppb:n (miljardisosaa tilavuudesta) kynnysarvon ylityksistä kertynyt otsonialtistus (ilmaistuna yksikkönä (μg/m3) × h) tarkoittaa 80 μg/m3:n (= 40 ppb) ylittävien tuntipitoisuuksien ja arvon 80 μg/m3 välisen erotuksen summaa, joka lasketaan määrätyltä ajanjaksolta käyttäen ainoastaan päivittäin klo 8.00–20.00 Keski-Euroopan aikaa (CET) mitattuja tuntiarvoja. B. Otsonin tavoitearvot Tarkoitus Keskiarvon laskentajakso Tavoitearvo Ihmisten terveyden suojelu Suurin päivittäinen 8 tunnin keskiarvo(1) 120 μg/m3 saa ylittyä enintään 18 päivänä kalenterivuodessa 3 vuoden keskiarvona(2) Ympäristön suojelu Toukokuusta heinäkuuhun AOT40 (laskettuna tuntiarvoista) 18 000 μg/m3 × h 5 vuoden keskiarvona(2) (1) Suurin päivittäinen kahdeksan tunnin pitoisuuskeskiarvo valitaan tarkastelemalla kahdeksan tunnin liukuvia keskiarvoja, jotka lasketaan tunneittain kootuista tiedoista ja ajantasaistetaan tunnin välein. Kukin näin laskettu kahdeksan tunnin keskiarvo osoitetaan sille päivälle, jona se päättyy, eli kunkin päivän ensimmäinen laskentajakso on jakso, joka alkaa klo 17.00 edellisenä päivänä ja päättyy klo 1.00 kyseisenä päivänä; kunkin päivän viimeinen laskentajakso on jakso kyseisenä päivänä klo 16.00–24.00.

C. Otsonia (O3) koskevat pitkän aikavälin tavoitteet Tarkoitus Keskiarvon laskentajakso Pitkän aikavälin tavoite Ihmisten terveyden suojelu Suurin päivittäinen 8 tunnin keskiarvo kalenterivuoden aikana 100 μg/m3 (1) Kasvillisuuden suojelu Toukokuusta heinäkuuhun AOT40 (laskettuna tuntiarvoista) 6 000 μg/m3 × h (1) 99. prosenttipiste (eli kolme ylityspäivää vuodessa). 3 jakso – Kriittiset tasot kasvillisuuden ja luonnon ekosysteemien suojelemiseksi Keskiarvon laskentajakso Kriittinen taso Rikkidioksidi (SO2) Kalenterivuosi ja talviaika (1. lokakuuta–31. maaliskuuta) 20 μg/m3 Typen oksidit (NOx) Kalenterivuosi 30 μg/m3 NOx 4 jakso – Varoitus- ja tiedotuskynnykset A. Muiden epäpuhtauksien kuin otsonin varoituskynnykset Mitattava rikkidioksidin ja typpidioksidin tapauksessa kolmen peräkkäisen tunnin aikana ja PM10- ja PM2,5-hiukkasten tapauksessa kolmen peräkkäisen päivän aikana paikoista, jotka edustavat ilmanlaatua vähintään 100 neliökilometrin alueella tai kokonaisella vyöhykkeellä sen mukaan, kumpi on pienempi. Epäpuhtaus Varoituskynnys Rikkidioksidi (SO2) 500 μg/m3 Typpidioksidi (NO2) 400 μg/m3 PM2,5 50 μg/m3 PM10 90 μg/m3 B. Otsonia koskevat tiedotus- ja varoituskynnykset Tarkoitus Keskiarvon laskentajakso Kynnysarvo Tiedottaminen 1 tunti 180 μg/m3 Varoittaminen 1 tunti (1) 240 μg/m3 (1)20 artiklan täytäntöönpanemiseksi kynnyksen ylitykset on mitattava tai ennustettava kolmen peräkkäisen tunnin aikana.



5 jakso – PM2,5-hiukkasia ja typpidioksidia (NO2) koskeva keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoite A. Keskimääräisen altistumisen indikaattori Keskimääräisen altistumisen indikaattorin (AEI), joka ilmaistaan yksikkönä μg/m3, on perustuttava kaupunkien tausta-aluemittauksiin NUTS 1 -tason alueyksiköissä koko jäsenvaltion alueella. Se on arvioitava kaikkien liitteessä III olevan B kohdan mukaisesti kuhunkin NUTS 1 -alueyksikköön perustettujen kyseessä olevan epäpuhtauden näytteenottopaikkojen kolmen kalenterivuoden liukuvana pitoisuuskeskiarvona. Tietyn vuoden AEI on kyseisen vuoden ja sitä edeltäneiden kahden vuoden pitoisuuskeskiarvo.

Jos jäsenvaltiot havaitsevat luonnollisista lähteistä peräisin olevista päästöistä johtuvia ylityksiä, luonnollisista lähteistä peräisin olevat päästöosuudet on vähennettävä ennen AEI:n laskemista. AEI:n avulla tarkastellaan, onko keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoite täyttynyt. B. Keskimääräisen altistumisen vähennysvelvoitteet Vuodesta 2030 alkaen AEI ei saa ylittää tasoa, joka on –PM2,5-hiukkasten osalta 25 prosenttia alhaisempi kuin AEI oli 10 vuotta aiemmin, paitsi jos se on jo ennestään samalla tai alemmalla tasolla kuin C jaksossa määritetty PM2,5-hiukkasten keskimääräistä altistuspitoisuutta koskeva tavoite; –NO2:n osalta 25 prosenttia alhaisempi kuin AEI oli 10 vuotta aiemmin, paitsi jos se on jo ennestään samalla tai alemmalla tasolla kuin C jaksossa määritetty NO2:n keskimääräistä altistuspitoisuutta koskeva tavoite. C. Keskimääräistä altistuspitoisuutta koskevat tavoitteet Keskimääräistä altistuspitoisuutta koskeva tavoite on seuraava AEI:n taso: Epäpuhtaus Keskimääräistä altistuspitoisuutta koskeva tavoite PM2,5 AEI = 5 µg/m3 NO2 AEI = 10 µg/m3 LIITE II Arviointikynnykset 1 jakso – Arviointikynnykset terveyden suojelemiseksi Epäpuhtaus Arviointikynnys (vuosikeskiarvo, ellei täsmennetty) PM2,5 5 µg/m3 PM10 15 µg/m3 Typpidioksidi (NO2) 10 µg/m3 Rikkidioksidi (SO2) 40 µg/m³ (24 tunnin keskiarvo)(1) Bentseeni 1,7 µg/m3 Hiilimonoksidi (CO) 4 µg/m³ (24 tunnin keskiarvo)(1) Lyijy (Pb) 0,25 µg/m3 Arseeni (As) 3,0 ng/m3 Kadmium (Cd) 2,5 ng/m3 Nikkeli (Ni) 10 ng/m3 Bentso(a)-pyreeni 0,12 ng/m3 Otsoni (O3) 100 µg/m3 (suurin 8 tunnin keskiarvo)(1) (1) 99. prosenttipiste (eli kolme ylityspäivää vuodessa). 2 jakso – Arviointikynnykset kasvillisuuden ja luonnon ekosysteemien suojelemiseksi Epäpuhtaus Arviointikynnys (vuosikeskiarvo, ellei täsmennetty) Rikkidioksidi (SO2) 8 μg/m3 (1. lokakuuta ja 31. maaliskuuta välisen jakson keskiarvo) Typen oksidit (NOx) 19,5 μg/m3





LIITE III Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä A. Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä valvottaessa ihmisten terveyden suojelemiseksi asetettujen raja-arvojen sekä otsonin tavoitearvojen, pitkän aikavälin tavoitteiden, tiedotuskynnysten ja varoituskynnysten noudattamista 1. Hajakuormituslähteet Taulukko 1 – Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä ihmisten terveyden suojelemiseksi asetettujen raja-arvojen sekä varoituskynnysten noudattamisen arvioimiseksi vyöhykkeillä, joilla kiinteät mittaukset ovat ainoa tietolähde (kaikkien muiden epäpuhtauksien kuin otsonin osalta) Vyöhykkeen väestö (tuhansina) Näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä, kun pitoisuudet ylittävät arviointikynnyksen NO2, SO2, CO, bentseeni Summa

PM(1) PM10 vähintään PM2,5 vähintään Pb, Cd, As, Ni

PM10-hiukkasissa Bentso(a)pyreeni PM10-hiukkasissa 0–249 2 4 2 2 1 1 250–499 2 4 2 2 1 1 500–749 2 4 2 2 1 1 750–999 3 4 2 2 2 2 1 000–1 499 4 6 2 2 2 2 1 500–1 999 5 7 3 3 2 2 2 000–2 749 6 8 3 3 2 3 2 750–3 749 7 10 4 4 2 3 3 750–4 749 8 11 4 4 3 4 4 750–5 999 9 13 5 5 4 5 6 000+ 10 15 5 5 5 5



Taulukko 2 – Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä otsonin tavoitearvojen, pitkän aikavälin tavoitteiden, tiedotuskynnysten ja varoituskynnysten noudattamisen arvioimiseksi silloin, kun nämä mittaukset ovat ainoa tietolähde (vain otsonin osalta) Väestö

(tuhansina) Näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä, jos näytteenottopaikkojen lukumäärää vähennetään enintään 50 prosenttia (1) < 250 1 < 500 2 < 1 000 2 < 1 500 3 < 2 000 4 < 2 750 5 < 3 750 6 ≥ 3 750 yksi lisänäytteenottopaikka kahta miljoonaa asukasta kohden (1)Vähintään yksi näytteenottopaikka alueilla, joilla väestön altistuminen otsonille on todennäköisesti suurinta. Taajamissa vähintään 50 prosenttia näytteenottopaikoista on sijoitettava esikaupunkialueille.



Taulukko 3 – Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä ihmisten terveyden suojelemiseksi asetettujen raja-arvojen sekä varoituskynnysten noudattamisen arvioimiseksi vyöhykkeillä, joilla näitä mittauksia on vähennetty 50 prosenttia (kaikkien muiden epäpuhtauksien kuin otsonin osalta) Vyöhykkeen väestö (tuhansina) Näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä, jos näytteenottopaikkojen lukumäärää vähennetään enintään 50 % NO2, SO2, CO, bentseeni Summa

PM(1) PM10 vähintään PM2,5 vähintään Pb, Cd, As, Ni

PM10-hiukkasissa Bentso(a)pyreeni PM10-hiukkasissa 0–249 1 2 1 1 1 1 250–499 1 2 1 1 1 1 500–749 1 2 1 1 1 1 750–999 2 2 1 1 1 1 1 000–1 499 2 3 1 1 1 1 1 500–1 999 3 4 2 2 1 1 2 000–2 749 3 4 2 2 1 2 2 750–3 749 4 5 2 2 1 2 3 750–4 749 4 6 2 2 2 2 4 750–5 999 5 7 3 3 2 3 6 000+ 5 8 3 3 3 3



Taulukko 4 – Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä otsonin tavoitearvojen, pitkän aikavälin tavoitteiden, tiedotuskynnysten ja varoituskynnysten noudattamisen arvioimiseksi vyöhykkeillä, joilla näitä mittauksia on vähennetty 50 prosenttia (vain otsonin osalta) Vyöhykkeen väestö

(tuhansina) Näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä, jos näytteenottopaikkojen lukumäärää vähennetään enintään 50 prosenttia (1) < 250 1 < 500 1 < 1 000 1 < 1 500 2 < 2 000 2 < 2 750 3 < 3 750 3 ≥ 3 750 yksi lisänäytteenottopaikka neljää miljoonaa asukasta kohden (1)Vähintään yksi näytteenottopaikka alueilla, joilla väestön altistuminen otsonille on todennäköisesti suurinta. Taajamissa vähintään 50 prosenttia näytteenottopaikoista on sijoitettava esikaupunkialueille.

Tässä kohdassa olevissa taulukoissa vahvistettuun kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärään on sisällyttävä kunkin vyöhykkeen osalta vähintään yksi tausta-alueella sijaitseva näytteenottopaikka ja yksi korkeimpien pitoisuuksien alueella sijaitseva näytteenottopaikka liitteessä IV olevan B kohdan mukaisesti, edellyttäen, että tämä ei kasvata näytteenottopaikkojen lukumäärää. Typpidioksidin, hiukkasten, bentseenin ja hiilimonoksidin osalta vähimmäislukumäärään on sisällyttävä vähintään yksi näytteenottopaikka, joka keskittyy liikennepäästöjen osuuden mittaamiseen. Tapauksissa, joissa edellytetään vain yhtä näytteenottopaikkaa, sen on kuitenkin sijaittava alueella, jolla esiintyvät korkeimmat pitoisuudet, joille väestö todennäköisesti altistuu suoraan tai välillisesti. Typpidioksidin, hiukkasten, bentseenin ja hiilimonoksidin osalta kullakin vyöhykkeellä edellytetty kaupunkien tausta-alueilla sijaitsevien näytteenottopaikkojen kokonaislukumäärä ja korkeimpien pitoisuuksien alueilla sijaitsevien näytteenottopaikkojen kokonaislukumäärä saavat poiketa toisistaan korkeintaan tekijällä 2. Kaupunkien tausta-alueilla sijaitsevien PM2,5-hiukkasten ja typpidioksidin näytteenottopaikkojen on täytettävä B kohdassa vahvistetut vaatimukset. 2. Pistekuormituslähteet Kun arvioidaan epäpuhtauksien määrää pistekuormituslähteiden läheisyydessä, on kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen lukumäärää määriteltäessä otettava huomioon päästömassat, ilman epäpuhtauksien todennäköiset leviämismallit sekä väestön mahdollinen altistuminen. Näytteenottopaikat on sijoitettava siten, että direktiivissä 2010/75/EU määritellyn parhaan käytettävissä olevan tekniikan käyttöä voidaan seurata. B. Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä arvioitaessa ihmisten terveyden suojelemiseksi asetettujen keskimääräisen PM2,5-hiukkasille ja NO2:lle altistumisen vähennysvelvoitteiden noudattamista PM2,5-hiukkasten ja NO2:n osalta tähän tarkoitukseen käytetään yhtä näytteenottopaikkaa kutakin NUTS 1 -aluetta, sellaisena kuin ne kuvataan asetuksessa (EY) N:o 1059/2003, kohti ja vähintään yhtä näytteenottopaikkaa miljoonaa asukasta kohti, laskettuna yli 100 000 asukkaan kaupunkialueiden osalta, näiden kummankin epäpuhtauden osalta erikseen. Nämä näytteenottopaikat voivat olla samoja kuin A kohdassa tarkoitetut näytteenottopaikat. C. Kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä kriittisten tasojen ja otsonia koskevien pitkän aikavälin tavoitteiden noudattamisen arvioimiseksi 1. Kriittiset tasot kasvillisuuden ja luonnon ekosysteemien suojelemiseksi Kun enimmäispitoisuudet ylittävät kriittiset tasot Yksi näytteenottopaikka kutakin 20 000 neliökilometrin aluetta kohti Kun enimmäispitoisuudet ylittävät arviointikynnyksen Yksi näytteenottopaikka kutakin 40 000 neliökilometrin aluetta kohti Saaristoalueilla kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen lukumäärä on laskettava ottaen huomioon ilman epäpuhtauksien todennäköinen leviäminen sekä kasvillisuuden mahdollinen altistuminen. 2. Pitkän aikavälin tavoite ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi otsonin osalta Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maaseudun tausta-alueita koskevia mittauksia varten on vähintään yksi näytteenottopaikka 50 000:ta neliökilometriä kohden (keskiarvotiheys kaikilla vyöhykkeillä kussakin maassa). Vaihteleviin maastoihin suositellaan yhtä näytteenottopaikkaa 25 000:ta neliökilometriä kohden. D. Ultrapienten hiukkasten kiinteissä mittauksissa käytettävien näytteenottopaikkojen vähimmäislukumäärä pitoisuuksien ollessa suuria Tietyissä paikoissa on seurattava muiden ilman epäpuhtauksien lisäksi ultrapieniä hiukkasia. Ultrapienten hiukkasten seuraamiseen käytettävät näytteenottopaikat voivat olla soveltuvissa tilanteissa samoja kuin A kohdassa tarkoitetut hiukkasten tai typpidioksidin näytteenottopaikat, ja ne voidaan sijoittaa liitteessä VII olevan 3 jakson mukaisesti. Tätä varten on perustettava vähintään yksi näytteenottopaikka viittä miljoonaa asukasta kohti paikkaan, jossa ultrapienten hiukkasten pitoisuudet ovat todennäköisesti suuria. Jäsenvaltioiden, joissa on alle viisi miljoonaa asukasta, on perustettava vähintään yksi kiinteä näytteenottopaikka paikkaan, jossa ultrapienten hiukkasten pitoisuudet ovat todennäköisesti suuria. Direktiivin 10 artiklan mukaisesti kaupunkien tai maaseudun tausta-alueille perustettuja supermittausasemia ei oteta huomioon tarkastellessa tässä vahvistettujen ultrapienten hiukkasten näytteenottopaikkojen vähimmäismäärää koskevien vaatimusten täyttämistä.





LIITE IV Ilmanlaadun arviointi ja

näytteenottopaikkojen sijainti A. Yleistä Ilmanlaatua on arvioitava kaikilla vyöhykkeillä seuraavasti: 1.Ilmanlaatua on arvioitava kaikissa paikoissa lukuun ottamatta 2 kohdassa lueteltuja paikkoja. Näytteenottopaikkojen sijaintiin sovelletaan B ja C kohtaa. Jäljempänä B ja C kohdassa vahvistettuja periaatteita sovelletaan myös siltä osin kuin ne ovat merkityksellisiä niiden paikkojen yksilöimiseksi, joissa merkityksellisten epäpuhtauksien pitoisuus on määritelty, jos ilmanlaatua arvioidaan suuntaa-antavilla mittauksilla tai mallintamisella. 2.Ihmisten terveyden suojelemiseksi vahvistettujen raja-arvojen noudattamista ei saa arvioida seuraavissa paikoissa: a) sellaisilla alueilla sijaitsevat paikat, joille yleisöllä ei ole pääsyä ja joilla ei ole pysyvää asutusta; b) 4 artiklan 1 kohdan perusteella sellaiset tuotanto- tai teollisuusalueet, joihin sovelletaan kaikkia asianmukaisia työterveyttä ja -turvallisuutta koskevia säännöksiä; c) teiden ajoradat sekä kaksiajorataisten teiden keskialueet, paitsi jos jalankulkijoilla on tavallisesti pääsy keskialueelle. B. Näytteenottopaikkojen makrotason sijoitusperusteet 1.Tiedottaminen Näytteenottopaikkojen sijoittamisessa on otettava huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/2284 mukaisesti raportoidut hilamuodossa olevat päästöjä koskevat kansalliset tiedot sekä epäpuhtauksien päästöjä ja siirtoja koskevan eurooppalaisen rekisterin päästötiedot. 2.Ihmisten terveyden suojelu a) Ihmisten terveyden suojelemiseksi perustetut näytteenottopaikat on sijoitettava siten, että saadaan tietoja kaikista seuraavista: i) pitoisuudet vyöhykkeiden niillä alueilla, joissa esiintyvät korkeimmat pitoisuudet, joille väestö todennäköisesti altistuu suoraan tai epäsuorasti ajanjaksona, joka on merkityksellinen raja-arvo(je)n keskiarvon laskenta-aikaan nähden; ii) pitoisuustasot vyöhykkeiden muilla alueilla, jotka edustavat väestön yleistä altistumista; sekä

iii) arseenin, kadmiumin, elohopean, nikkelin ja polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen osalta laskeumien määrät, jotka edustavat ravintoketjun välityksellä tapahtunutta väestön epäsuoraa altistumista; b) näytteenottopaikat olisi yleensä sijoitettava siten, että vältetään mittaukset näytteenottopaikan välittömässä läheisyydessä olevista mikroympäristöistä, mikä tarkoittaa, että näytteenottopaikka olisi mahdollisuuksien mukaan sijoitettava siten, että mitattu ilma edustaa ilmanlaatua vähintään 100 metrin pituudelta katua paikoissa, joissa mitataan tieliikenteen vaikutuksia, ja vähintään 250 m × 250 m:n alueelta paikoissa, joissa mitataan teollisuusalueiden tai muiden lähteiden, kuten satamien tai lentoasemien, vaikutuksia; c) kaupunkien tausta-alueiden sijainti on valittava niin, että niiden epäpuhtaustasoon vaikuttavat kaikkien näytteenottopaikasta vastatuuleen olevien lähteiden päästöt. Yksittäinen lähde ei saa olla hallitseva epäpuhtaustasoon nähden, ellei tällainen tilanne ole luonteenomaista suuremmalle kaupunkialueelle. Näiden näytteenottopaikkojen on pääsääntöisesti edustettava ilmanlaatua usean neliökilometrin laajuudelta; d) kun tavoitteena on mitata kotitalouksien lämmityksen vaikutuksia, on perustettava vähintään yksi näytteenottopaikka päätuulensuunnan myötäisesti; e) kun tavoitteena on arvioida maaseudun taustatasoja, näytteenottopaikkojen läheisyydessä eli viittä kilometriä lähempänä ei saa olla taustatasoihin vaikuttavia kaupunkialueita tai teollisuusalueita; f) kun arvioidaan teollisten lähteiden, satamien tai lentoasemien osuutta, on perustettava ainakin yksi näytteenottopaikka lähteestä katsoen lähimmälle tuulen alapuolella sijaitsevalle asutusalueelle. Mikäli taustapitoisuutta ei tiedetä, on sijoitettava yksi ylimääräinen näytteenottopaikka päätuulensuunnan myötäisesti. Näytteenottopaikat on sijoitettava siten, että parhaiden käytettävissä olevien tekniikoiden soveltamista voidaan seurata. g) näytteenottopaikoiksi on mahdollisuuksien mukaan valittava paikkoja, jotka edustavat myös samankaltaisia paikkoja, jotka eivät sijaitse niiden välittömässä läheisyydessä. Vyöhykkeillä, joilla ilman epäpuhtauksien taso on arviointikynnyksen yläpuolella, on määritettävä selkeästi, mitä aluetta kukin näytteenottopaikka edustaa. Näiden kunkin näytteenottopaikan edustamien alueiden on katettava koko vyöhyke; h) on otettava huomioon tarve sijoittaa näytteenottopaikkoja saarille, joilla se on tarpeen ihmisten terveyden suojelemiseksi; i) arseenia, kadmiumia, elohopeaa, nikkeliä ja polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä mittaavat näytteenottopaikat on mahdollisuuksien mukaan sijoitettava PM10-hiukkasten näytteenottopaikkojen yhteyteen. Alueellista edustavuutta määritettäessä on otettava huomioon seuraavat asiaan liittyvät seikat: a) maantieteelliseen alueeseen voi kuulua osia, jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa, mutta alueen on rajoituttava tarkasteltavana olevan ilmanlaatuvyöhykkeen rajoihin; b) jos arviointiin käytetään mallintamista, on käytettävä tarkoitukseensa sopivaa mallintamisjärjestelmää sekä mallinnettuja pitoisuuksia aseman sijaintipaikassa, jotta voidaan välttää mallinnusmittausten järjestelmällisten vääristymien aiheuttama arvioinnin vääristyminen; c) myös muiden muuttujien kuin absoluuttisten pitoisuuksien käyttöä (esim. prosenttipisteet) voidaan harkita; d) marginaalit ja eri epäpuhtauksien mahdolliset leikkausrajat voivat vaihdella aseman ominaisuuksista riippuen; e) havaitun epäpuhtauspitoisuuden vuosikeskiarvoa on käytettävä kyseisen vuoden ilmanlaadusta kertovana muuttujana. 3.Kasvillisuuden ja luonnon ekosysteemien suojelu Näytteenottopaikat, joiden tarkoituksena on kasvillisuuden ja luonnon ekosysteemien suojelu, on sijoitettava yli 20 kilometrin päähän kaupunkialueista tai yli viiden kilometrin päähän muista rakennetuista alueista, teollisuusalueista tai moottoriteistä tai pääteistä, joiden liikennemäärä on yli 50 000 ajoneuvoa vuorokaudessa, mikä tarkoittaa, että näytteenottopaikka on valittava niin, että kerätyt näytteet edustavat ympäröivän alueen ilmanlaatua vähintään 1 000 neliökilometrin laajuudelta. Jäsenvaltiot voivat sijoittaa näytteenottopaikan lähemmäksi tai siten, että se edustaa ympäröivän alueen ilmanlaatua suppeammalla alueella maantieteelliset olosuhteet tai erityisen alttiiden alueiden suojelumahdollisuudet huomioon ottaen. On otettava huomioon tarve arvioida ilmanlaatua saarilla.

4.Otsonin näytteenottopaikkoja koskevat lisäperusteet Seuraavia perusteita sovelletaan kiinteisiin ja suuntaa-antaviin mittauksiin: Näytteenottopaikan tyyppi Mittausten tavoitteet Edustavuus (1) Makrotason sijoitusperusteet Kaupunkialueiden tausta-alueet, joilla mitataan otsonia Ihmisten terveyden suojelu: kaupungissa asuvan väestön otsonille altistumisen arviointi; eli tiheästi asutut alueet, joilla otsonipitoisuudet ovat verrattain korkeat ja edustavat väestön yleistä altistumista. 1–10 km2 Ei paikallispäästöjen, esim. liikenteen ja huoltoasemien vaikutusalueelle; paikat, joissa ilmamassat ovat hyvin sekoittuneita; kaupunkien asuma-alueet ja liikekeskukset, puistot (ei puiden läheisyyteen), isot kadut tai aukiot, joilla on vain vähän tai ei ollenkaan liikennettä, avoimet opetus-, liikunta- tai virkistyskäyttöön tarkoitetut alueet. Esikaupunkialueet, joilla mitataan otsonia Ihmisten terveyden ja kasvillisuuden suojelu: esikaupunkialueilla asuvan väestön ja siellä kasvavan kasvillisuuden altistumisen arviointi; eli alueet, joilla esiintyvät korkeimmat otsonipitoisuudet, joille väestö ja kasvillisuus todennäköisesti altistuvat suoraan tai välillisesti. 10–100 km2 Tietylle etäisyydelle enimmäispäästöjen alueesta, päätuulensuunnan myötäisesti otsonin muodostumiselle otollisten olosuhteiden vallitessa; kaupunkialueen ulkolaidat, missä väestö, herkät viljelykasvit ja ekosysteemit altistuvat korkeille otsonitasoille; soveltuvin osin joitakin esikaupunkialueilla sijaitsevia näytteenottopaikkoja myös vastatuuleen enimmäispäästöjen alueesta otsonin alueellisten taustatasojen määrittelemiseksi. Maaseutualueet, joilla mitataan otsonia Ihmisten terveyden ja kasvillisuuden suojelu: väestön, viljelykasvien ja ekosysteemien altistumisen arviointi pienaluetason otsonipitoisuuksille. Pienaluetasot (100–1 000 km2) Näytteenottopaikat voidaan sijoittaa pieniin asutuskeskittymiin ja/tai alueille, joilla on ekosysteemejä, metsiä tai viljelykasveja; sijainnin on oltava edustava otsonipitoisuudelle välittömien paikallispäästöjen, esim. teollisuusalueiden ja teiden ulkopuolella; avoimet paikat, mutta ei korkeita vuorenhuippuja. Maaseutualueiden tausta-alueet, joilla mitataan otsonia Ihmisten terveyden ja kasvillisuuden suojelu: viljelykasvien ja ekosysteemien (sekä väestön) altistumisen arviointi aluetason otsonipitoisuuksille. Alueellinen/kansallinen/manneraluetaso (1 000–10 000 km2) Näytteenottopaikka sijoitetaan esim. ekosysteemejä ja metsiä sisältävälle alueelle, jonka asukastiheys on pieni ja joka sijaitsee vähintään 20 km:n etäisyydellä kaupunki- ja teollisuusalueilta ja poissa paikallispäästöjen vaikutusalueelta; vältettävä paikkoja, joilla esiintyy paikallisia maanpintainversioita, samoin on vältettävä korkeita vuorenhuippuja; rannikkoalueita, joilla vallitsee voimakkaita vuorokauden sisällä vaihtelevia paikallistuulia, ei suositella. (1)Näytteenottopaikoiksi on mahdollisuuksien mukaan valittava paikkoja, jotka edustavat samankaltaisia paikkoja, jotka eivät sijaitse niiden välittömässä läheisyydessä. Maaseudulla ja maaseudun tausta-alueilla, joilla mitataan otsonia, sijaitsevien näytteenottopaikkojen sijainti on tarvittaessa sovitettava yhteen komission asetukseen (EY) N:o 1737/2006 sisältyvien seurantavaatimusten kanssa. C. Näytteenottopaikkojen mikrotason sijoitusperusteet Seuraavia ohjeita olisi noudatettava niin hyvin kuin mahdollista: a) näytteenoton tuloaukon lähellä ei saa olla ilmavirtaa rajoittavia esteitä, jotka vaikuttavat ilmavirran kulkuun tuloaukon läheisyydessä (yleensä vapaa kulma vähintään 270 astetta tai rakennusten lähellä sijaitsevien näytteenottopaikkojen osalta 180 astetta); näytteenottolaitteen on siten sijaittava vähintään 1,5 metrin päässä rakennuksista, parvekkeista, puista ja muista esteistä ja vähintään puolen metrin päässä lähimmästä rakennuksesta, jos näytteenottopaikka edustaa ilmanlaatua rakennusten lähellä; b) näytteenoton tuloaukon on yleensä oltava vähintään 0,5 metrin (hengitysvyöhyke) ja enintään neljän metrin korkeudella maanpinnasta. Sijoittaminen korkeammalle (enintään kahdeksaan metriin) voi olla aiheellista, jos näytteenottopaikka edustaa laajaa aluetta (tausta-alue), tai muissa tarkasti määritellyissä tilanteissa, ja kaikki poikkeukset on dokumentoitava kokonaisuudessaan; c) näytteenottopäätä ei tule sijoittaa päästölähteiden välittömään läheisyyteen, jotta näytteeseen ei tule suoraan ilmaan sekoittumattomia päästöjä, joille väestö ei todennäköisesti altistu; d) näytteenottolaitteen poistoaukko on sijoitettava siten, että poistoilma ei kierrä näytteenottosondiin; e) näytteenottimien on sijaittava kaikkien ilman epäpuhtauksien osalta vähintään 25 metrin etäisyydellä suurten tienristeysten laidasta sekä enintään 10 metrin etäisyydellä ajokaistan reunasta; tässä kohdassa tarkoitetaan ’ajokaistan reunalla’ rajaa, joka erottaa moottoriliikenteen muista alueista, ja ’suurella tienristeyksellä’ tienristeystä, joka keskeyttää liikennevirran ja aiheuttaa (jarruttamisen ja kaasuttamisen vuoksi) erilaisia päästöjä kuin muut osat tiestä; f) mitattaessa laskeumia maaseudun tausta-alueilla olisi sovellettava mahdollisuuksien mukaan EMEP:n ohjeita ja kriteerejä; g) mitattaessa otsonia jäsenvaltioiden on varmistettava, että näytteenottopaikka sijoitetaan riittävän etäälle uunien ja savuhormien tyyppisistä lähteistä ja vähintään 10 metrin päähän lähimmältä tieltä; välimatkaa on pidennettävä suhteessa liikenteen määrän kasvuun. Huomioon voidaan ottaa myös seuraavat tekijät: a) häiriöitä aiheuttavat lähteet; b) turvallisuus; c) kulkuyhteydet;

d) sähkön ja puhelinyhteyksien saatavuus; e) paikan näkyvyys suhteessa ympäristöönsä; f) väestön ja mittaajien turvallisuus; g) eri epäpuhtauksien mittauksessa käytettävien näytteenottopaikkojen yhteissijoittelun tarve; h) suunnitteluvaatimukset. D. Näytteenottopaikan valinta, dokumentointi ja tarkistaminen 1.Ilmanlaadun arvioinnista vastaavien toimivaltaisten viranomaisten on dokumentoitava kokonaisuudessaan näytteenottopaikan valintamenetelmät kaikkien vyöhykkeiden osalta ja kirjattava tiedot verkoston suunnittelun ja kaikkien seurantapaikkojen valinnan tueksi. Seurantaverkoston suunnittelua on tuettava vähintään joko mallintamisella tai suuntaa-antavilla mittauksilla. 2.Asiakirja-aineistoon on liitettävä näytteenottopaikkojen sijaintien kolmiulotteiset koordinaatit ja yksityiskohtaiset kartat sekä tietoa näytteenottopaikkojen alueellisesta edustavuudesta. 3.Asiakirja-aineistoon on myös liitettävä kaikki poikkeukset mikrotason sijoitusperusteista, poikkeusten taustalla olevat syyt sekä todennäköiset vaikutukset mitattuihin tasoihin. 4.Jos vyöhykkeellä käytetään suuntaa-antavia mittauksia, mallintamista tai objektiivista arviointia taikka niiden yhdistelmää, on asiakirja-aineistoon liitettävä yksityiskohtaiset tiedot näistä menetelmistä sekä tiedot siitä, miten 9 artiklan 3 kohdassa luetellut perusteet täyttyvät. 5.Jos käytetään suuntaa-antavia mittauksia, mallintamista tai objektiivista arviointia, toimivaltaisten viranomaisten on käytettävä direktiivin (EU) 2016/2284 mukaisesti raportoituja hilamuodossa olevia tietoja ja direktiivin 2010/75/EU mukaisesti raportoituja päästötietoja. 6.Otsonimittausten osalta jäsenvaltioiden on sovellettava seuranta-aineiston perusteellista seulontaa ja tulkintaa ottaen huomioon meteorologiset ja valokemialliset prosessit, jotka vaikuttavat kulloisellakin paikalla mitattuihin otsonipitoisuuksiin. 7.Soveltuvissa tapauksissa luettelo otsonia muodostavista yhdisteistä, niiden mittaamisen tavoitteet sekä niiden mittaamiseen ja näytteenottoon sovellettavat menetelmät on sisällytettävä asiakirja-aineistoon. 8.Soveltuvissa tapauksissa asiakirja-aineistoon on sisällytettävä myös tiedot mittausmenetelmistä, joita käytetään PM2,5-hiukkasten kemiallisen koostumuksen mittauksissa. 9.Valintaperusteet, verkoston suunnittelu ja seurantapaikkojen sijainti, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat määrittäneet ottaen huomioon tämän liitteen vaatimukset, on tarkastettava vähintään joka viides vuosi sen varmistamiseksi, että ne säilyvät valideina ja ovat edelleen optimaalisia. Tarkastusta on tuettava vähintään joko mallintamisella tai suuntaa-antavilla mittauksilla. 10.Asiakirja-aineistoa on päivitettävä jokaisen tarkastuksen ja muiden seurantaverkostoon tehtyjen merkityksellisten muutosten jälkeen, ja se on saatettava yleisön saataville asianmukaisten viestintäkanavien kautta.



LIITE V I Tietojen laatutavoitteet

A. Ilmanlaadun arvioimiseksi suoritettavien mittausten ja mallinnuksen epävarmuus 1. Pitkän aikavälin pitoisuuskeskiarvoja (vuosikeskiarvo) koskevien mittausten ja mallinnuksen epävarmuus Ilman epäpuhtaus Kiinteiden mittausten enimmäisepävarmuus Suuntaa-antavien mittausten enimmäisepävarmuus (1) Mallintamisen ja objektiivisen arvioinnin epävarmuuden ja kiinteiden mittausten epävarmuuden välinen enimmäissuhde Absoluuttinen arvo Suhteellinen arvo Absoluuttinen arvo Suhteellinen arvo Enimmäissuhde PM2,5 3,0 µg/m3 30 % 4,0 µg/m3 40 % 1,7 PM10 4,0 µg/m3 20 % 6,0 µg/m3 30 % 1,3 NO2 / NOx 6,0 µg/m3 30 % 8,0 µg/m3 40 % 1,4 Bentseeni 0,75 µg/m3 25 % 1,2 µg/m3 35 % 1,7 Lyijy 0,125 µg/m3 25 % 0,175 µg/m3 35 % 1,7 Arseeni 2,4 ng/m3 40 % 3,0 ng/m3 50 % 1,1 Kadmium 2,0 ng/m3 40 % 2,5 ng/m3 50 % 1,1 Nikkeli 8,0 ng/m3 40 % 10,0 ng/m3 50 % 1,1 Bentso(a)-pyreeni 0,5 ng/m3 50 % 0,6 ng/m3 60 % 1,1 (1)Kun suuntaa-antavia mittauksia käytetään muihin tarkoituksiin kuin vaatimustenmukaisuuden arviointiin, esimerkiksi seurantaverkoston suunnitteluun tai tarkastamiseen, mallien kalibrointiin tai validointiin, epävarmuus voi olla mallintamissovelluksille vahvistettu epävarmuus.



2. Lyhyen aikavälin pitoisuuskeskiarvoja koskevien mittausten ja mallinnuksen epävarmuus Ilman epäpuhtaus Kiinteiden mittausten enimmäisepävarmuus Suuntaa-antavien mittausten enimmäisepävarmuus (1) Mallintamisen ja objektiivisen arvioinnin epävarmuuden ja kiinteiden mittausten epävarmuuden välinen enimmäissuhde Absoluuttinen arvo Suhteellinen arvo Absoluuttinen arvo Suhteellinen arvo Enimmäissuhde PM2,5 (24 tuntia) 6,3 µg/m3 25 % 8,8 µg/m3 35 % 2,5 PM10 (24 tuntia) 11,3 µg/m3 25 % 22,5 µg/m3 50 % 2,2 NO2 (päivittäinen) 7,5 µg/m3 15 % 12,5 µg/m3 25 % 3,2 NO2 (tuntikohtainen) 30 µg/m3 15 % 50 µg/m3 25 % 3,2 SO2 (päivittäinen) 7,5 µg/m3 15 % 12,5 µg/m3 25 % 3,2 SO2 (tuntikohtainen) 52,5 µg/m3 15 % 87,5 µg/m3 25 % 3,2 CO (24 tuntia) 0,6 mg/m3 15 % 1,0 mg/m3 25 % 3,2 CO (8 tuntia) 1,0 mg/m3 10 % 2,0 mg/m3 20 % 4,9 Otsoni (suurimpien pitoisuuksien kausi): 8 tunnin arvojen epävarmuus 10,5 µg/m3 15 % 17,5 µg/m3 25 % 1,7 Otsoni (8 tunnin keskiarvo) 18 µg/m3 15 % 30 µg/m3 25 % 2,2 (1)Kun suuntaa-antavia mittauksia käytetään muihin tarkoituksiin kuin vaatimustenmukaisuuden arviointiin, esimerkiksi seurantaverkoston suunnitteluun tai tarkastamiseen, mallien kalibrointiin tai validointiin, epävarmuus voi olla mallintamissovelluksille vahvistettu epävarmuus. Arviointimenetelmien mittausten epävarmuus (95 prosentin luottamustasolla) lasketaan kutakin epäpuhtautta koskevan EN-standardin mukaisesti. Niiden menetelmien osalta, joita varten ei ole saatavilla standardia, arviointimenetelmän epävarmuus on arvioitava JCGM:n (Joint Committee for Guidance in Metrology) asiakirjassa 100:2008 ”Evaluation of measurement data – Guide to the Expression of Uncertainty in Measurement” esitettyjen periaatteiden sekä ISO 5725:1998 -standardin osassa 5 esitetyn metodologian mukaisesti. Suuntaa-antavien mittausten osalta epävarmuus on laskettava liitteessä VI olevassa B jaksossa tarkoitettujen vastaavuuden osoittamista koskevien ohjeiden mukaisesti. Tämän jakson taulukoissa olevia epävarmuuden prosentuaalisia arvoja sovelletaan kaikkiin raja-arvoihin (ja otsonin tavoitearvoon), jotka lasketaan määrittämällä yksittäisten mittausten keskiarvo, kuten tuntikeskiarvo, päivittäinen keskiarvo tai vuosikeskiarvo, ottamatta huomioon ylittymiskertojen määrien laskemiseen liittyvää lisäepävarmuutta. Epävarmuutta on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa asianmukaisten raja-arvojen (tai otsonin tavoitearvon) alueella. Epävarmuuden laskemista ei sovelleta AOT40-arvoon eikä arvoihin, jotka koskevat useampaa kuin yhtä vuotta, useampaa kuin yhtä asemaa (esim. AEI) tai useampaa kuin yhtä tekijää. Sitä ei sovelleta myöskään tiedotuskynnyksiin, varoituskynnyksiin eikä kasvillisuuden ja luonnon ekosysteemien suojelemiseksi asetettuihin kriittisiin tasoihin. Ilmanlaadun arviointiin käytettävien mittaustietojen epävarmuus ei saa ylittää tässä jaksossa esitettyä absoluuttista tai suhteellista arvoa. Mallinnuksen enimmäisepävarmuus määritetään kertomalla kiinteiden mittausten epävarmuus sovellettavalla enimmäissuhteella. Mallinnuksen laatutavoite (eli mallinnuksen laatuindikaattori, joka on 1 tai pienempi) on todennettava vähintään 90 prosentissa saatavilla olevista näytteenottopaikoista kyseessä olevalla arviointialueella ja kyseessä olevan kauden aikana. Mallinnuksen laatuindikaattori lasketaan kunkin näytteenottopaikan osalta yhtäältä mallinnustulosten ja mittausten välisten rms-poikkeamien ja toisaalta mallinnus- ja mittausepävarmuuksien neliösummien neliöjuuren välisenä suhteena koko arviointijaksolta. On huomioitava, että summa pelkistetään yhdeksi arvoksi, kun kyse on vuosikeskiarvoista. Kaikkia kiinteitä mittauksia, jotka täyttävät tietojen laatutavoitteet (eli tämän liitteen A jaksossa täsmennetty mittausten epävarmuus ja tämän liitteen B jaksossa täsmennetty mittaustietojen kattavuus) ja jotka suoritetaan mallinnuksen kattamalla arviointialueella, on käytettävä mallinnuksen epävarmuuden arviointiin. On huomioitava, että enimmäissuhteen on tulkittava kattavan kaikki mahdolliset pitoisuudet. Lyhyen aikavälin pitoisuuskeskiarvojen osalta mallinnuksen laatutavoitteen arviointiin käytettävän mittaustietojen enimmäisepävarmuuden on oltava absoluuttinen epävarmuus, joka lasketaan käyttämällä tässä jaksossa esitettyä suhteellista arvoa raja-arvon ylittyessä, ja sen on pienennyttävä lineaarisesti raja-arvossa olevasta absoluuttisesta arvosta kynnysarvoon, jossa pitoisuus on nolla. Mallintamisen sekä lyhyen että pitkän aikavälin laatutavoitteiden on täytyttävä. Bentseenin, lyijyn, arseenin, kadmiumin, nikkelin ja bentso(a)pyreenin vuotuisten pitoisuuskeskiarvojen mallinnuksen osalta mallinnuksen laatutavoitteen arviointiin käytettävä mittaustietojen enimmäisepävarmuus ei saa olla suurempi kuin tässä jaksossa esitetty suhteellinen arvo. PM2,5-hiukkasten, PM10-hiukkasten ja typpidioksidin vuotuisten pitoisuuskeskiarvojen mallinnuksen osalta mallinnuksen laatutavoitteen arviointiin käytettävä mittaustietojen enimmäisepävarmuus ei saa olla suurempi kuin tässä jaksossa esitetty absoluuttinen arvo tai suhteellinen arvo. Kun arviointiin käytetään ilmanlaatumallia, on annettava viitteet mallin kuvauksista sekä tiedot mallinnuksen laatutavoitteen laskemisesta. Objektiivisen arvioinnin epävarmuus saa ylittää suuntaa-antavien mittausten epävarmuuden enintään sovellettavan enimmäissuhteen verran ja saa olla enintään 85 prosenttia. Objektiivisen arvioinnin epävarmuus määritellään mitattujen ja laskettujen pitoisuustasojen enimmäispoikkeamana arviointijakson aikana suhteessa raja-arvoon (tai otsonin tavoitearvoon) ottamatta huomioon tapahtumien ajoitusta.



B. Ilmanlaadun arvioinnin mittaustietojen kattavuus

’Tietojen kattavuudella’ tarkoitetaan prosenttiosuutena esitettävää mittausjakson osuutta, jonka osalta on saatavilla validit mittaustiedot. Ilman epäpuhtaus Tietojen vähimmäiskattavuus Kiinteät mittaukset Suuntaa-antavat mittaukset Vuosikeskiarvot 1 tunnin, 8 tunnin tai 24 tunnin keskiarvot (1) Vuosikeskiarvot 1 tunnin, 8 tunnin tai 24 tunnin keskiarvot (1) SO2, NO2/NOx, CO, O3 85 % (2) 75 % (3) 13 % 50 % (4) PM10, PM2,5 85 % 75 % 13 % 50 % Bentseeni 85 % - 13 % - Bentso(a)pyreeni, polysykliset aromaattiset hiilivedyt (PAH), kaasumaisen elohopean kokonaismäärä 30 % - 13 % - As, Cd, Ni, Pb 45 % - 13 % - BC, ammoniakki (NH3), ultrapienet hiukkaset, ultrapienten hiukkasten lukumääräkokojakauma 80 % - 13 % - Kokonaislaskeuma - - 30 % - SO2:n, NO2:n, CO:n, O3:n, PM10:n, PM2,5:n ja b