Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä"

(98/C 373/01)

ALUEIDEN KOMITEA, joka

ottaa huomioon 18. maaliskuuta 1998 annetun ehdotuksen neuvoston asetukseksi (EY) rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä [KOM(98) 131 lopull. 98/0090 (AVC)] (),

ottaa huomioon neuvoston 19. toukokuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 130 d artiklan sekä 198 c artiklan ensimmäisen alakohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää tästä aiheesta alueiden komitean lausunto,

ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 13. toukokuuta 1998 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 1:n "Aluepolitiikka Rakennerahastot Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus Rajanylittävä ja alueidenvälinen yhteistyö" tehtäväksi,

ottaa huomioon valiokunta 1:n heinäkuun 8. päivänä 1998 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 167/98 rev., jonka esittelijät olivat Rembert Behrendt ja Manuel Fraga Iribarne,

ottaa huomioon EU:n perustamissopimuksen B artiklan sekä EY:n perustamissopimuksen 2 artiklan, joissa tasapainoinen ja kestävä taloudellinen ja sosiaalinen edistys sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittaminen ja jäsenvaltioiden välinen yhteisvastuullisuus asetetaan Euroopan unionin ja Euroopan yhteisön päämääriksi ja tehtäviksi,

ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 130 a artiklassa muotoillun yhteisöpolitiikan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi sekä tavoitteen vähentää eri alueiden välisiä kehityseroja ja muita heikommassa asemassa olevien alueiden, maaseutu mukaan luettuna, jälkeenjääneisyyttä,

ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 130 b artiklassa määritellyn yhteisön tehtävän tukea jäsenvaltioiden ponnistuksia taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi rakennerahastojen, Euroopan investointipankin ja muiden olemassa olevien rahoitusvälineiden kautta,

ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 130 c artiklassa määritellyn Euroopan aluekehitysrahaston tehtävän auttaa yhteisön keskeisimmän alueellisen epätasapainon poistamisessa ja 123 artiklassa määritellyn Euroopan sosiaalirahaston tehtävän edistää työntekijöiden työnsaantia samoin kuin 40 artiklasta johtuvan Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston ohjausosaston tehtävän edistää yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamista,

ottaa huomioon 130 d ja 130 e artikloissa sille säädetyt osallistumisoikeudet tehtävien, ensisijaisten tavoitteiden, organisaation, yleisten sääntöjen, toimeenpanopäätösten sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden toteuttamisessa saavutetusta edistyksestä raportoimisen määrittelyssä,

ottaa huomioon komission tiedonannosta "Agenda 2000 Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia" sekä eurooppalaisen rakennepolitiikan tulevaisuudesta tähän mennessä antamansa lausunnot, erityisesti:

"Alueiden ja kuntien näkemyksiä eurooppalaisesta rakennepolitiikasta vuoden 1999 jälkeen" CdR 131/97 fin ();

"Ensimmäinen kertomus taloudellisesta ja sosiaalisesta koheesiosta" CdR 76/97 fin ();

"Agenda 2000: Euroopan unionin rahoitus vuoden 1999 jälkeen laajentumisnäkymät ja 21. vuosisadan haasteet huomioon ottaen" CdR 303/97 fin ();

"Paikallisten ja alueellisten viranomaisten asema rakennerahastojen kumppanuusperiaatteessa" CdR 234/95 ();

"Yhteinen maatalouspolitiikka (YMP) ja itälaajentuminen" CdR 239/96 fin ();

"Unionin laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan hakijamaihin ja sen vaikutukset unionin politiikan eri osa-alueisiin (vaikutustutkimus)" CdR 280/97 fin ();

"Kohti kaupunkien toimintaohjelmaa Euroopan unionissa" CdR 316/97 fin ();

hyväksyi 16. 17. syyskuuta 1998 pitämässään 25. täysistunnossa (syyskuun 17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon.

1. Osa A: Yleisarvio

1.1. Komission ehdotus rakennerahastojen uudeksi kehysasetukseksi on osa Agenda 2000:n lainsäädäntöehdotuksia. Näiden tavoitteena on parantaa yhteisön toimintakykyä tulevaisuudessa eräillä keskeisillä aloilla sekä luoda edellytykset Euroopan unionin itälaajentumiselle. Alueiden komitea korostaa erityisesti Agenda 2000:n eri osien, sen lakiehdotusten ja poliittisten päätösten läheistä yhteyttä toisiinsa. Itälaajentuminen edellyttää muutosvalmiutta myös nykyisessä Euroopan unionissa. Kansainvälinen muutos pakottaa maatalous- ja rakennepolitiikan uudelleensuuntaamiseen. Etusijalla rakennetuessa tulee olla kehityserojen poistamisen sekä rakenteiden mukauttamisen, jotka vähentävät työttömyyttä ja vauhdittavat kestävää talouskasvua edistämällä alueellista kilpailukykyä. Tässä yhteydessä tulee kiinnittää erityistä huomiota alueisiin, joilla on erityispiirteitä, kuten vuoristoalueisiin, saariin ja syrjäisiin alueisiin.

1.2. Kokonaisuutena katsoen yhteisö voi selviytyä tulevista tehtävistään vain yhteisvastuun avulla. Yhteisvastuuperiaate kehitettiin, koska tasapainoinen kehitys on yksi unionin perustavoitteita. Unioni pyrkii taloudelliseen ja sosiaaliseen edistykseen, ja tämän kannalta alueellisen epätasapainon vähentäminen on välttämätöntä.

1.3. Näistä syistä rakennepolitiikan uudistus on avainasemassa Agenda 2000:een liittyvissä ratkaisuissa. Kehysasetusehdotus on rahastojen tulevan käytön kannalta keskeinen elementti, sillä se sisältää tiivistelmänomaisesti kaikki rakennepolitiikan yleiset säännökset. Alueiden komitea pitää komission asetusehdotusta sopivana pohjana jatkokeskusteluille ja -neuvotteluille. Komitea katsoo, että komission ehdotukset ovat suurimmaksi osaksi tavoitteiden sekä yhteisöaloitteiden vähentämistä ja kohdealueiden keskittämistä koskevien päämäärien mukaisia.

1.4. Alueiden komitea panee tyytyväisenä merkille, että komissio pitää päättäväisesti kiinni kehityserojen poistamisen, rakenteellisen työttömyyden ja rakennemuutosongelmien torjunnan sekä uusien työpaikkojen luomisen keskeisestä asemasta eurooppalaisessa rakennepolitiikassa. Tähän sisältyy myös tarve torjua Euroopan ydin- ja reuna-alueiden välisten kehityserojen kasvu, josta puhutaan koheesiokertomuksessa ja Euroopan aluekehityssuunnitelmaan liittyvissä selvityksissä. Rakennerahastojen temaattisen eriytymisvaaran vuoksi on asetettava keskeiset painopistealueet, jotta taataan varojen keskittäminen yhteisiin päämääriin. Komission asettamat tavoitteet palvelevat myös Euroopan unionin tunnustettujen ensisijaisten poliittisten tavoitteiden, taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamisen ja työttömyyden torjunnan, saavuttamista.

1.5. Alueiden komitean mielestä kaupunkialueet ympäristöineen tulee ottaa komission ehdotuksissa huomioon. Eurooppa on maanosista kaupungistunein; 80 prosenttia sen asukkaista asuu taajamissa. Kaupunkialueiden merkitys ei ilmene komission ehdotuksista. Kaupunki- ja maaseutualueiden suhde on muuttumassa. Tämä vaatii kaupunki-, maatalous- ja rakennepolitiikan entistä tiiviimpää yhdentämistä.

1.6. Alueiden komitea suhtautuu positiivisesti uudessa tavoitteessa 2 esitettyyn yhtenäistettyyn lähestymistapaan. Kokonaisvaltaisten alueellisten strategioiden toteuttaminen näet tehostanee osaltaan rakennerahastojen toimintaa. Komitea korostaa kuitenkin, että yhtenäistäminen ei saa johtaa nykyistä monimutkaisempiin tai raskaampiin menettelyihin. Lisäksi komitea katsoo, että asetusehdotuksessa olisi pitänyt ottaa huomioon useampia tämän lausunnon johdanto-osassa mainituissa lausunnoissa esitettyjä ehdotuksia rakennepolitiikan yksinkertaistamisesta. Yleisesti ottaen alueiden komitea toivoo, että ensisijaisten painopistealojen lukumäärää vähennetään ja että rakennerahastojen yhteisötason menettelytapoja yksinkertaistetaan siten, että asia on selkeästi havaittavissa paitsi ohjelman toteuttamisesta vastaavien paikallisten kumppaneiden myös kansalaisten näkökulmasta.

1.7. Alueiden komitea on pahoillaan siitä, ettei ehdotetussa asetuksessa viitata kulttuuriin ja kehottaakin edellisten lausuntojensa tapaan mainitsemaan sen erityisesti. Tämä auttaisi vahvistamaan kulttuurin ja siihen liittyvien toimien vaikutusta sosiaaliseen yhtenäisyyteen. Kulttuurilla on myös myönteinen vaikutus monien alueiden ja kaupunkien kasvun, kilpailukyvyn ja työllisyyden edistämiseen.

1.8. Jotta helpotetaan hankkeiden rahoitusta ja varmistetaan yksityisen sektorin osallistuminen niihin, alueiden komitea katsoo, että yksityinen rahoitus on seuraavan tukikauden aikana voitava ottaa yhteisrahoituksessa huomioon (julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus).

1.9. Alueiden komitea pitää tärkeänä uuden rakennerahastokauden aloittamista huolellisen ohjelmatyön jälkeen täysipainoisesti välittömästi vuoden 2000 alussa. Tämä edellyttää rakennerahastoja koskevien lopullisten päätösten tekemistä mahdollisimman nopeasti, viimeistään vuoden 1999 ensimmäisellä puoliskolla. Alueiden komitea kehottaa komissiota tekemään kaikkensa asetetun aikataulun noudattamiseksi. Mikäli aikataulua ei voida noudattaa, olisi hyväksyttävä erityistoimia, ja kahden rahoituskauden väliin jäävä aukko olisi minimoitava. Lisäksi komitea kehottaa komissiota kiireellisesti tarkistamaan SEM 2000 -asiakirjan.

1.10. Alueiden komitea toistaa aiemmissa lausunnoissa esittämänsä näkemykset eurooppalaisesta rakennepolitiikasta ja ottaa tässä lausunnossa kantaa vain niihin asetusehdotuksen kohtiin, joihin se haluaa ehdottaa muutoksia tai täydennyksiä.

1.11. Alueiden komitea katsoo, että komission ehdotuksia on syytä selventää. Se pyytää komissiota antamaan lisätietoja mahdollisimman pian, jotta neuvotteluja voidaan jatkaa keskeytyksettä.

2. Osa B: Asetusehdotuksen muutos- ja täydennysehdotuksia

2.1. I osasto: Yleiset periaatteet

2.1.1. I ja II luku: Tavoitteet, tehtävät ja maantieteelliset kohdealueet (1 6 artikla)

2.1.1.1. Alueiden komitea kannattaa komission ehdottamaa tuen keskittämistä kehityksessä jälkeenjääneiden alueiden kehittämiseen ja rakenteelliseen mukauttamiseen (tavoite 1). Komitea kannattaa myös komission ehdotusta valita tavoite 1 -alueiksi tilastollisen alueluokituksen II-tasoa (NUTS II) vastaavia alueita, joiden bruttokansantuote (BKT) asukasta kohti on kolmen viime vuoden laskelmien perusteella keskimäärin alle 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta. Koska alueille, jotka niillä tapahtuneen kehityksen johdosta eivät uudella ohjelmakaudella täytä näitä valintaperusteita, on varattu siirtymäkauden tukea, alueiden komitea kannattaa komission lailla valintaperusteiden tiukkaa soveltamista. Näin varmistetaan tavoitteen 1 rakennetuen välttämätön keskittäminen tukikauden loppuun asti. Lisäksi on mahdollisuus, että siirtymäkauden toimiin otetaan mukaan myös ne alueet, jotka ovat jääneet tavoitteen 1 ulkopuolelle voimassa olevien asetusten soveltamisvaiheessa pääsemättä muiden yhteisön tavoitteiden piiriin. Alueiden komitea kannattaa myös komission ehdotusta lukea tavoite 1 -kohdealueisiin Amsterdamin sopimuksen uuden 299 artiklan 2 alakohdan mukaisesti erityisen syrjäiset alueet ja nykyiset tavoite 6 -alueet. AK ehdottaa, että nykyisten tavoite 6 -alueiden mukaanotto automaattisesti määriteltäisiin väestön harvalukuisuuden perusteella.

2.1.1.2. Alueiden komitea on tyytyväinen komission ehdotukseen, jonka mukaan tavoitteesta 2 tuetaan tulevaisuudessa teollisuus- ja palvelualan sosiaalistaloudellisia muutosalueita, taantuvia maaseutualueita, vaikeuksissa olevia kaupunkialueita sekä kalastuksesta riippuvaisia kriisialueita. Komitea huomauttaa, että kysymyksessä on erittäin monitahoinen tavoite, joka on toisaalta jaettava kunkin alueen ongelmien mukaan alatavoitteisiin ja jota on toisaalta koordinoitava ohjelmatasolla. Alatavoitteiden rajaus- ja tukiperusteissa tulee ottaa huomioon sopivalla alueellisella tasolla kulloistenkin rakenneongelmien erityispiirteet sekä alueen syrjäinen sijainti. Lisäksi Euroopan komission tulisi täsmentää, miten esim. EMOTR:in tukiosasto osallistuu uusiin aluekehitysohjelmiin ja miten se niveltyy muihin rakennerahastoihin.

2.1.1.3. Alueiden komitea myöntää, että tuen keskittämiseksi pahimmissa vaikeuksissa oleville yhteisön alueille myös uuden tavoitteen 2 alueella asuvan väestön osuutta tulee pienentää asteittain. Siirtymäjärjestelyissä asianmukaisesti heijastuvan muutosten vähittäisyyden periaatteen nojalla alueiden komitea pitää oleellisena, että tavoite 2 -alueiden väestöosuus, joka nykyisin on 25 prosenttia yhteisön kokonaisväestöstä, lasketaan asteittain ja oikeudenmukaisesti 18 %:iin.

2.1.1.4. Komission ehdottama menetelmä tukikelpoisen väestön enimmäismäärän jakamiseksi jäsenvaltioiden kesken edellyttää kuitenkin lisäselvityksiä. Tämä koskee etenkin tavoitteeseen 2 kuuluvien alueiden rakenneongelmien jotka tulee erottaa jäsenvaltiotason rakenneongelmista vakavuuden huomioonottamista sopivalla alueellisella tasolla.

2.1.1.5. AK huomauttaa, että keskittäminen saattaa yksittäisissä tapauksissa merkitä myös eräiden jäsenvaltioiden tavoite 2 -tuen suhteetonta vähentämistä. Sen vuoksi alueiden komitea on tyytyväinen komission ehdotukseen, jonka mukaan tavoitteen 2 kohdeväestön määrä saa vähentyä enintään kolmasosan tähänastisten tavoitteiden 2 ja 5b väestömäärästä laskematta mukaan tavoite 1 -alueen "phasing out"-alueita, jotka voidaan lukea uuden tavoitteen 2 piiriin. Tämän "turvaverkon" avulla vältetään liian rajut muutokset, jotka voisivat vaarantaa tähänastisen tuen saavutukset.

2.1.1.6. Alueiden komitea huomauttaa, että komission ehdottamista tavoitteen 2 kohdealueiden valintaperusteista on vielä syytä keskustella.

On hyvä, että työmarkkinatekijät saavat kohdealueiden rajauksessa ja tukitoimissa erityisen painoarvon. Tässä yhteydessä on kuitenkin huomattava, että Eurostatin antamat työttömyysluvut kuvastavat yksittäisten Euroopan alueiden tilaa vain epätarkasti ja epätäydellisesti, ja yhdenmukaistamiseen on näin ollen pyrittävä.

Syntyy vaara, ettei maaseutu- ja teollisuusalueiden erityisongelmia oteta riittävästi huomioon.

AK uskoo, että huomattavista työpaikkojen menetyksistä kärsineitä taantuneita teollisuusalueita on edelleen tuettava. Jäsenvaltioiden tukialuekaton rajoissa teollisuusalueisiin tulisi soveltaa myös lisäperusteita, kuten esimerkiksi köyhyyskriteereitä, kotitalouksien alueellisiin elinkustannuksiin suhteutettuja tuloja ja riippuvuutta toimeentulotuista, sekä kilpailukykyä osoittavia indikaattoreita, kuten työvoiman heikkoa tuottavuutta ja pienten ja keskisuurten yritysten huonoa selviytymiskykyä.

Jäsenvaltioiden tukikelpoisen väestön enimmäisosuuden puitteissa tavoitteen 2 teollisuuskohdealueiden tärkeimpiä rajausperusteita ei tule soveltaa tiukasti, vaan niiden on jätettävä varaa rajatapauksien mukaan ottamiselle. Näin otetaan huomioon vaikeudet eräiden tietojen vertailussa. Säännöksissä tulee mainita, että jäsenvaltioilla on liikkumavaraa määrittäessään taloudelliset ja sosiaaliset indikaattorit, joita käytetään lisäperusteina eniten tuen tarpeessa olevien alueiden valinnassa. Jäsenvaltioiden tulee määrittää nämä indikaattorit yhteistyössä paikallisten ja alueellisten kumppanien kanssa. Palvelusektori tulee mainita tukikelpoisia alueita rajattaessa, koska ala on määritelty yhdeksi tavoitteen 2 mukaiseksi toiminta-alaksi.

Maaseutualueilla tulisi asukasta kohti mitatun alueen BKT:n lisäksi ottaa huomioon lisäperusteina tulotaso, asukastiheys, maatalouden piirissä työskentelevien määrä sekä väestön ikääntyminen. On arvioitava lähemmin, ovatko maaseutualueiden tukiperusteet riittävän kattavat ottamaan huomioon maaseutualueiden erityistilanteen.

EMOTR:n ohjausosaston soveltamisen rajoittaminen tulevaisuudessa tavoitteen 1 alueisiin ja EMOTR:n tukiosaston käyttö tavoitteen 2 alueilla eivät myöskään saa aiheuttaa haittaa kyseisille maaseutualueille.

Myös kalastuksesta riippuvaisilla tukikelpoisilla alueilla tulee riippuvuutta arvioida kattavasti ja ottaa siinä yhteydessä laajasti huomioon aluekehityksen edellytykset. Ratkaisevina perusteina tulisi tässä käyttää kalastuslaivaston kokoa ja ikää sekä alan työllisyystasoa.

Myöskään odotettavissa oleva tuettavien kaupunkialueiden tiukka rajaus yhdistettynä myönnettyjen varojen vähäisyyteen ei vielä ratkaise Euroopan kaupunkien ongelmia. Kaupunkialueiden tiukka rajaus osoittaa, että kaupunkikysymyksiä ei pidetä yhteisötasolla poliittisesti ensisijaisen tärkeinä. Kaupunkialueita koskevat tavoitteen 2 kohdealueiden valintaperusteet ilmentävät ennemminkin halua tukea vaikeuksissa olevia kaupunkialueita kuin pyrkimystä toteuttaa kaupunkialueilla todellista rakennepolitiikkaa.

Useat tämän hetken yhteisöaloitteet esimerkiksi Urban ja neljä teollisuusaloitetta ovat osoittaneet riittävästi hyödyllisyytensä. Nykyisissä ehdotuksissa on vielä liian vähän merkkejä näiden kokemusten hyödyntämisestä tulevassa politiikassa.

Alueiden komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että jonkin alueen rajoittuminen tavoite 1 -alueeseen voi olla perusteena sen luokittelulle tavoite 2 -alueeksi, koska muutoin syntyy liian suuri tukiero. Lisäksi komitea huomauttaa, että olisi ristiriitaista, jos tämä ei koskisi myös alueita, jotka ovat jäsenyyttä hakeneiden maiden rajanaapureita. Jäsenyyttä hakeneet maat saavat jo nyt liittymistä valmistelevaa tukea, niillä tulee tulevaisuudessa olemaan tavoite 1 -alueen asema ja niiden palkka-, sosiaali- ja ympäristönsuojelutaso on selvästi EU-maita alhaisempi. Tämän vuoksi komitea toivoo, että kyseisten alueiden tilannetta tutkitaan erityisesti tulevaisuudessa tapahtuvien uusien jäsenmaiden liittymisten valossa.

2.1.1.7. Uuden tavoitteen 2 piiriin kuuluvat alueet voitaisiin valita samankaltaisten periaatteiden mukaan, joita sovelletaan jäsenvaltiokohtaisten kohdealueiden enimmäismäärien jakoon EY-sopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan aluetukia koskevien suuntaviivojen mukaisesti. Näin ollen kehysasetuksessa tulisi säätää tukialueen väestön enimmäismäärästä unionin tasolla sekä kunkin jäsenvaltion tasolla uutta tavoitetta 2 varten. Jäsenvaltioiden tulisi asettaa yhdessä alueiden ja paikallisyhteisöjen kanssa uuden tavoitteen 2 kohdealueiden rajausperusteet. Tässä yhteydessä komission jäsenvaltion kansallisen tuen kohdealueelle antaman hyväksynnän tulisi joka tapauksessa riittää edellytykseksi tavoitteen 2 kohdealueeksi pääsemiselle.

Jos komissio toivoo rakennerahastosta tuettavien ja aluetukia saavien kohdealueiden yhdenmukaistamista, on tärkeää, ettei yhteisön kilpailupolitiikan (perustamissopimuksen 92 artikla 3 c alakohta) perusteella rakennerahastojen uuteen ohjelmaan vaadita vyöhykejakoa. Samoin on tärkeää, että alueyhteisöt osallistuvat kiinteästi rakennerahaston tukikelpoisista alueista laadittavan kartan valmisteluun kuten myös kartan laatimiseen niistä alueista, joita aluetuki koskee.

Tämän artiklan perusteella annetulla tuella on tarkemmat kohteet kuin rakennerahastoista annettavalla tuella, etenkin uuden tavoitteen 2 kohdealueita silmällä pitäen. Herää myös kysymys, voidaanko tällaisessa lähestymistavassa ottaa riittävästi huomioon nopeat muutokset Euroopan alueiden taloudellisissa voimasuhteissa. Siksi on varattava mahdollisuus myöntää tukea alueita pienempien yksiköiden talouspolitiikan kehittämisen yhteydessä myös jäsenvaltioiden kohdealueiden ulkopuolisille alueille. Niitä alueita varten, joiden tukimuodot ovat tähän asti vaihdelleet keskimääräistä enemmän, on laadittava poikkeussäännökset.

Alueiden komitea epäilee, onko komission ehdottama 2 prosentin osuus väestön enimmäismäärästä tätä varten riittävä. Alueiden komitea pelkää, että alueiden itsenäiselle aluepolitiikalle välttämätön pelivara kaventuu liikaa komission tavoitteleman tukialueiden yhtenäisyyden vuoksi.

2.1.1.8. Tavoite 3 vastaa alueiden komitean mielestä oleellisilta osin komitean ehdotusta erityisen henkilöresurssien kehittämistä koskevan tavoitteen perustamisesta. Tukimahdollisuuksien väljä määrittely voi lisätä paikallis- ja alueviranomaisten toimintavapautta työttömyyden torjunnassa ja työllistämisjärjestelmien uudenaikaistamisessa, mutta siinä piilee myös tuen hajanaistumisen vaara. Tämä veisi pohjaa työttömyyden vastaisen taistelun tavoitellulta tehostamiselta Euroopassa. Tämän vuoksi alueiden komitea muistuttaa, että Euroopan sosiaalirahaston käyttö täytyy tulevaisuudessakin keskittää Amsterdamin sopimuksen mukaisesti sosiaalirahaston koko toiminta-alaan. Lisäksi huomio on kohdistettava sosiaaliseen syrjäytymiseen ja Agenda 2000:ssa suunniteltuihin toimiin, joita ei ole sisällytetty asetusta koskeviin uusiin ehdotuksiin. Erityisesti on annettava paikallis- ja alueyhteisöjen itse valita tavoitteen 3 ja Euroopan sosiaalirahaston tukimahdollisuuksista ne toimintalinjat ja toimenpiteet, jotka vastaavat parhaiten niiden henkilöresurssien kehittämisen liittyviä erityistarpeita. Tämän lisäksi osa tavoitteeseen 3 suunnatuista määrärahoista voitaisiin käyttää alueellisten työllisyyssopimusten vaatimiin liitännäistoimiin.

2.1.1.9. Lisäksi alueiden komitea ehdottaa, että Euroopan sosiaalirahastoa tavoitteeseen 3 kuuluvine toimineen voitaisiin tulevaisuudessakin käyttää tavoitteen 2 kohdealueilla. Tavoitteen 2 puitteissa toteutettavat toimet hyödyntävät Euroopan sosiaalirahaston tarjoamia henkilöresurssien kehitysmahdollisuuksia vain osittain. Tavoitteen 3 kohderyhmäkohtainen soveltaminen vaarantaisi sen riittävän huomioonottamisen tavoitteen 2 ohjelmissa. Näin ei taattaisi tavoitteen 3 johdonmukaista ja laaja-alaista käyttöä jäsenvaltioissa.

2.1.1.10. Kaikkien tavoitteen 3 henkilöresursseja kehittävien toimien viitekehykseksi ei tulisi määritellä ainoastaan jäsenvaltiotasoa. Jäsenvaltioiden suunnitelmien lisäksi tarvitaan ehdottomasti alueellista ja paikallista lähestymistapaa, jotta henkilöresursseja kehitettäessä eivät unohdu alueelliset ja paikalliset erityispiirteet eikä myöskään se, että alueyhteisöt ovat erittäin usein Euroopan sosiaalirahaston tukitoimien tärkeimpiä osarahoittajia. Alueellisten innovaatiostrategioiden tulee voida tarjota siihen yhtymäkohtia, kuten hiljattain julkaistussa komission päätöksessä todetaan. Tämän vuoksi tavoitteen 3 ohjelmien kehittämis- ja toteuttamistaso tulisi sopia komission ja kulloisenkin jäsenvaltion välisissä neuvotteluissa kumppaneiden lausunnot huomioon ottaen.

2.1.1.11. Alueiden komitea ehdottaa, että 5 artiklassa esitettyä tavoitteen 3 määritelmää tarkennetaan siten, että siinä mainitaan suoraan Euroopan sosiaalirahaston kaikki Amsterdamin sopimuksen mukaiset tehtävät sekä jäsenvaltioiden toimintavapaus ottaa paikallis- ja alueyhteisöt huomioon valittaessa tukikelpoisia toimia jäsenvaltioiden työllisyyspoliittisten toimintasuunnitelmien yhteydessä. On aiheellista muistuttaa alue- ja paikallisyhteisöjen läheisen yhteistyön tarpeesta jäsenvaltioiden työllisyyssuunnitelmia laadittaessa. Nämä suunnitelmat ovat tärkeä malli tavoite 3:n uusille ohjelmille.

2.1.1.12. Alueiden komitea panee merkille, että kehysasetusehdotuksen 6 artiklassa komissio on ottanut huomioon komitean vaatimukset siirtymäkauden tuesta aiemmille tavoite 1-, 2- ja 5b-alueille, jotka eivät myönteisen kehityksensä ansiosta enää täytä tukiehtoja. Siirtymäjärjestelyjä tarvitaan rakennetuen päättymisen vaikutusten pehmentämiseksi, jotta tuen saavutukset eivät vaarantuisi. Komission ehdotukset vastaavat pääosin tätä tavoitetta. Alueiden komitea ehdottaa kuitenkin, että tasapainoisen kokonaisratkaisun aikaansaamiseksi komissio täsmentää käsityksiään siirtymäkausien pituuksista ja siirtymäjärjestelyistä, ennen kuin neuvosto päättää asiasta.

2.1.2. III luku: Rahoitussäännökset (7 artikla)

2.1.2.1. Alueiden komitea toistaa Agenda 2000:sta ja eurooppalaisen rakennepolitiikan tulevaisuudesta 19. ja 20. marraskuuta 1997 antamissaan lausunnoissa () esittämänsä näkemykset, joiden mukaan EU:n tuleva rakennepolitiikka tulee niin nykyisissä kuin uusissakin jäsenvaltioissa rahoittaa nykyinen omarahoitusyläraja säilyttäen ja pitäen rakennemenojen osuus unionin bruttokansantuotteesta edelleen 0,46 prosentissa. Komission ehdottama vuoden 1999 hintoihin perustuva 218,4 miljardin euron määräraha nykyisten jäsenvaltioiden kohdealueille vuosiksi 2000 2006 takaa, että keskittämällä tulevien kohdealueiden tukea se voidaan säilyttää myös vuosina 2000 2006 nykyisellä ohjelmakaudella saavutetulla korkealla tasolla. Jotta tuki saadaan keskitettyä sitä kipeimmin tarvitseville alueille, alueiden komitea edellyttää, että kaksi kolmasosaa myönnetyistä varoista keskitetään tavoitteen 1 piiriin kuuluville alueille. Alueiden komitea ehdottaa, että asetuksessa mainitaan tavoitteeseen 1 varattujen määrärahojen tarkka määrä, kuten nykyisessäkin kehysasetuksessa on tehty.

2.1.2.2. Alueiden komitea pyytää komissiota selventämään asetusehdotuksen 7 artiklan 3 kohdassa esitettyä määrärahojen jäsenvaltioiden välistä jakomenettelyä. Tämä koskee etenkin siinä mainittujen objektiivisten perusteiden (väestö, alueen ja valtion varallisuus, rakenteellisten ongelmien suhteellinen vaikeus ja työttömyysaste) painotusta. Alueiden tasapuolinen kohtelu voidaan taata vain puolueettomalla ja avoimella menettelyllä, jossa etusijalla on syrjäisten alueiden määritelmän yhdenmukaistaminen yhteisön tasolla sekä rakenteellisten ongelmien vakavuus.

2.1.2.3. Alueiden komitea vahvistaa jo 19. ja 20. marraskuuta 1997 annetuissa lausunnoissa esittämänsä kannan mukaisesti suhtautuvansa edelleen varauksellisesti komission ehdottamaan "suoritusvaraukseen", jonka suuruus on 10 prosenttia kokonaisvaroista. Asetusehdotuksestakaan ei käy selvästi ilmi, että nämä varat käytetään ohjelmakauden puolivälissä tavalla, joka todella kohentaisi ohjelmantoteutuksen laatua. Sitä vastoin on pelättävissä, että varojen nopeaa käyttöä suositaan laadukkaiden ja siten mahdollisesti pitkäkestoisten hankkeiden kustannuksella. On parempi ensin tutkia, etteivät toisaalta Euroopan tilintarkastustuomioistuimen käyttämättä jääneitä varoja ilmaisevat luvut ole liikaa jäljessä alueilla vallitsevasta käytännöstä. Toisaalta on myös mietittävä, onko varojen käyttämättä jääminen ennen kaikkea seurausta siitä, että ohjelmat on aloitettu liian myöhään, ja siitä, että potentiaaliset toimijat eivät ole saaneet riittävästi tietoa.

2.1.2.4. Alueiden komitea katsoo, että "suoritusvarauksen" tavoitteet, projektien laadun parantaminen ja tehokas varainhoito koko pitkän ohjelmakauden ajan, ovat sinänsä kannatettavia. Tästä huolimatta suoritusvaraus, joka on määrältään 10 prosenttia kokonaismäärärahoista, on pitkälti ristiriidassa suunnittelun, ohjelmoinnin ja asianmukaisen toteutuksen periaatteiden kanssa, sillä se merkitsee käytännössä lähes koko vuoden määrärahan suuruisen summan maksamisen lykkäämistä, kunnes väliarvio on tehty. Lisäksi varaus luo huomattavaa epävarmuutta, sillä ei ole takuita siitä, että sen käytöllä saavutettaisiin tukitoimien luotettavan valvonnan ja seurannan tuomia etuja täydentäviä myönteisiä vaikutuksia. Tämän vuoksi alueiden komitea torjuu ko. varauksen käytön.

2.1.2.5. Alueiden komitea kannattaa sitä, että 5 prosenttia rakennerahastojen maksusitoumusmäärärahoista varataan yhteisöaloitteiden rahoittamiseen, samoin kuin sitä, että yhdellä prosentilla varoista rahoitetaan uutta luovia toimia ja teknistä apua. Tässä yhteydessä on varmistettava, että näin taataan tähän mennessä luotujen myös alueellisten toimeenpanorakenteiden sekä ohjelmien tarpeellisen seurannan ja arvioinnin jatkaminen täydessä mitassaan. Komitea huomauttaa kuitenkin, että komission tulisi kiinnittää erityisesti kahdella viimeksimainitulla alalla enemmän huomiota varojen jakomenettelyn avoimuuteen ja toteutettujen toimien tehokkuuden arviointiin.

2.1.3. IV luku: Järjestelyt (8 11 artikla)

2.1.3.1. Alueiden komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siitä, että asetusehdotuksen useassa kohdassa mainitaan aikomukset vahvistaa kumppanuuden merkitystä ja vaikutusta. Komitea muistuttaa, että alueja paikallisviranomaisten osallistumista rakennerahastojen ohjelmatyöhön ja toimintaan on vahvistettava. Lisäksi se korostaa, että täydentävyyttä ja kumppanuutta koskevissa asetusehdotuksen säännöksissä on jätettävä valtakunnallisille, alueellisille ja paikallisille viranomaisille kunkin jäsenvaltion institutionaalista, oikeudellista ja varainhoidollista järjestelmää vastaava toimintavapaus valita edustavimmat kumppanit sekä näiden rakennerahastotoimiin osallistumisen tapa, laajuus ja taso. Tämä edistää tehokkaan aluepolitiikan harjoittamista jäsenmaissa ja aluetason roolia ohjelmoinnin perustana eri jäsenvaltioiden sisäisen toimivaltarakenteen mukaisesti.

2.1.3.2. Alueiden komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että toimien tulee perustua laajaan kumppanuuteen, jolloin myös asiaankuuluvat talous- ja yhteiskuntaelämän toimijat saadaan mukaan toimien valmisteluihin, seurantaan ja arviointiin. Paikallis- ja alueviranomaisten tulee kuitenkin poliittisen vastuunsa, paikallistuntemuksensa, suuren rahoitusosuutensa ja demokraattisen olemuksensa vuoksi edelleen olla avainasemassa myös päätettäessä muiden kumppanien osallistumisesta. Asetustekstissä tulee esittää puitesäädökset eikä kumppanuuden toteuttamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä. Ne tulee sen sijaan määritellä eri ohjelma-asiakirjoissa yhteistyössä paikallis- ja alueviranomaisten kanssa, jolloin on mahdollista ottaa huomioon yksittäisen alueen tai jäsenvaltion erityispiirteet.

2.1.3.3. Alueiden komitea pahoittelee, ettei komissio ole määritellyt tarkemmin eikä laajentanut omaa kumppanuuteen liittyvää rooliaan, vaikka rakennerahastot ovat jäsenvaltioiden ja alueiden ponnisteluja täydentävä väline, jossa yhteisön, jäsenvaltioiden sekä alueiden ja kuntien julkisia varoja käytetään koordinoidusti. Komitea muistuttaa ehdotuksistaan kehittää todella tasa-arvoinen kumppanuus, joka voisi toteutua tukisopimuksen muodossa.

2.1.3.4. Komissio ehdottaa, että se voisi itse tulevaisuudessa asettaa yhteisön ensisijaiset suuntaviivat rakennerahastoille. Myöntäen täysin komission suunnannäyttäjäaseman yhteisössä ja kyseisten suuntaviivojen hyödyllisyyden komission, jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten ohjelmista käymien keskustelujen tukena alueiden komitea korostaa, ettei tähän tarvita uutta oikeusperustaa. Se tähdentää, että prosessin suunta "alhaalta ylöspäin" sekä ohjelma-asiakirjojen säilyminen rakennerahastojen tukitoimien toteuttamisen sitovana ja luotettavana perustana kohdealueilla tulee varmistaa. Näitä suuntalinjoja ei tulisi missään tapauksessa katsoa komission yksipuoliseksi oikeudeksi tulkita neuvoston antamia asetuksia.

2.1.3.5. Ohjelmakauden puolivälissä tilanne on kuitenkin toinen. Olosuhteiden muuttumisen ja ohjelman hallinnoinnista kauden puoliväliin mennessä kertyneen kokemuksen perusteella on suositeltavaa julkaista aluepolitiikan muuttamista koskevia suuntaviivoja ja ensisijaisia tavoitteita. Tätä varten ei kuitenkaan tarvita yleisasetusta muuttavaa lainsäädäntötyötä. Alueiden komitean tulisi olla se Euroopan unionin toimielin, joka arvioi komission uudelleen määrittämät hallinnon ensisijaiset tavoitteet ja suuntaviivat.

2.1.3.6. Koska yleisin tukitoimimuoto on ohjelma, alueiden komitea huomauttaa lisäksi, että tällä tasolla tarvittavat tiedot on määriteltävä lähemmin. Tässä yhteydessä tulisi määrätä, kuinka paljon yksityiskohtaista tietoa ohjelman tulee sisältää. Ehdotetussa asetuksessa puhutaan toimenpiteistä ja toimista. Alueiden komitea pitää ongelmallisena, että toimenpiteitä ja toimia koskevat yksityiskohtaiset tiedot kuuluvat komission ja jäsenvaltion välisen kumppanuuden piiriin, sillä tämä voi aiheuttaa ohjelmanmuutoksissa huomattavia viivästyksiä.

2.1.3.7. Komissio puhuu tässä artiklassa jälleen tukien ja lainojen yhdistelyn puolesta rakennerahastojen käytössä. Alueiden komitean mielestä on tarpeen muistaa, että EIP:n osallistumisesta ei saa tehdä välttämätöntä ehtoa, kuten muiden yhteisövälineiden kohdalla on käynyt. Kulloinkin parhaiten sopivien tukimuotojen valinnan tulisi tapahtua ohjelmien sisällön ja alueellisten erityisolojen perusteella.

2.1.3.8. Alueiden komitea muistuttaa, että rakennerahastojen varojen täydentävyyttä määriteltäessä on edellisen ohjelmakauden tapaan otettava huomioon kokonaistaloudelliset olosuhteet sekä kulloinenkin taloudellinen tilanne samoin kuin alueellinen ja paikallinen taloudellinen osallistuminen. Muutoin ei oteta riittävästi huomioon jonkin jäsenvaltion epätavallisen korkeita rakennemenoja, yksittäisten kansantalouksien suhdannekehitystä eikä jäsenvaltioiden ja alueiden taloussuunnittelun oikeusperustaa. Tämän vuoksi alueiden komitea ehdottaa, että täydentävyyden määrittelyn yksityiskohdat sovitaan ohjelma-asiakirjoissa kumppanuuden puitteissa. Jäsenvaltioiden budjettioikeuden ja välttämättömän parlamentaarisen myötävaikuttamisen vuoksi jäsenvaltioiden työmarkkinapolitiikan menoja ei ole mahdollista määritellä etukäteen kuuden vuoden tukiajalle, kuten komissio ehdottaa.

2.2. II osasto: Ohjelmatyö

2.2.1. I luku: Yleiset säännökset (12 14 artikla)

2.2.1.1. Alueiden komitea suhtautuu myönteisesti vaatimukseen, että kumppanuussopimuksen osapuolten tulee osana komissiolle annettavaa selvitystä antaa lausuntonsa suunnitelmista ja että komission tulee ottaa nämä lausunnot huomioon. Suunnitelmat on toimitettava kumppaneille riittävän ajoissa ja kohtuulliseen määräaikaan mennessä, jotta nämä voivat antaa asiasta lausuntonsa. Komitea edellyttää, että nämä määräykset otetaan vakavasti, jotta alue- ja paikallisviranomaisilla todella olisi suuremmat mahdollisuudet vaikuttaa toimien järjestelyihin. Alueiden komitea pitää valitettavana, että paikallis- ja alueviranomaisten mahdollisuutta osallistua jäsenvaltioiden ja komission välisiin neuvotteluihin suunnitelmien hyväksymisestä ei ole edelleenkään varmistettu ei edes niiden mahdollisuutta saada tietoa neuvotteluista. Alueiden komitea kiinnittää komission huomion taakkaan, jonka suunnittelun valmisteluun liittyvien velvollisuuksien täyttäminen varsinkin suunnitelmien hyväksymismääräaikojen suhteen voi aiheuttaa paikallis- ja alueviranomaisille ja jäsenvaltioille.

2.2.1.2. Kun jäsenvaltioille ja alueille annetaan kolme kuukautta alueellisten suunnitelmien laatimiseen, varaa komissio itselleen kuusi kuukautta yhteisön tukikehyksen, yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen tai toimenpideohjelmien hyväksymiseen. Näiden määräaikojen tulisi jo asiasyistä olla päinvastaiset. Suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen, joka on sisällöllisesti vaativampi työ, tulisi olla käytettävissä kuusi kuukautta, kun taas päätöksentekoon, jos se on hyvin koordinoitua, pitäisi riittää kolme kuukautta. AK kehottaa komissiota varmistamaan, että rakennerahastojen toimintaperiaatteita sovelletaan kaikkiin rahastoihin ja erityisesti EMOTR:n tukiosastosta rahoitettaviin maaseudun kehitystoimiin.

2.2.1.3. Jos komission ehdottama "ohjelma-asiakirjan täydennys" otetaan käyttöön, syntyy ohjelmasuunnitteluun yksi vaihe lisää. Alueiden komitea torjuu tämän tarpeettomana ja perusteettomana. Jo 14 artiklan 1 kohdassa säädetään kumppanien antamasta, alueellista kehityssuunnitelmaa koskevasta lausunnosta. Siten kumppanien osallistuminen suunnitteluprosessiin on taattu. Lisäksi seurantakomiteat voitaisiin perustaa välittömästi kohdealueiden määrittämisen jälkeen, jolloin ne voisivat antaa lausunnon myös toimenpideohjelmaehdotuksesta.

2.2.1.4. Toimenpideohjelmassa tulee, kuten tähänkin asti, esittää yksittäisten toimintalinjojen rahoitussuunnitelmat sekä laadullinen kuvaus eri toimintalinjojen toimenpiteistä. Täydennysasiakirjalla rahoitussuunnittelu ulotetaan nyt myös yksittäisiin toimenpiteisiin. Seitsenvuotisen ohjelmakauden näin yksityiskohtaisella rahoitussuunnittelulla ei voi olla vakavasti otettavaa ennustavuutta, vaan se ainoastaan monimutkaistaa ohjelmamenettelyä ja lisää ohjelmanmuutosten aiheuttamaa työtä. Koska komissio ei ole aikaisemmin vaatinut näitä tietoja, ei se, että asiakirja toimitetaan komissiolle vain tiedoksi eikä hyväksyttäväksi, tee menettelyä yhtään helpommaksi. Lisäksi asetusehdotuksen 31 artiklassa säädetään, että ohjelma-asiakirjan täydennyksen toimittaminen komissiolle on välimaksujen maksamisen ehto. Näin ollen ohjelma-asiakirjan täydennys saattaisi myös hidastaa tukirahojen kulkua.

2.2.2. II luku: Ohjelmatyön sisältö (15 18 artikla)

2.2.2.1. Alueiden komitean mielestä kutakin aluetta kohti tulisi olla yksi yhtenäinen ohjelma. Myös tässä kysymyksessä tulisi kulloisenkin jäsenvaltion hallintorakenteeseen ja -käytäntöön parhaiten sopivista ohjelmien tasosta ja lukumäärästä sopia kumppanuusmenettelyä noudattaen.

2.2.2.2. Alueiden komitea katsoo, että tavoitteen 2 perusteella esitetyt alueelliset uudistamissuunnitelmat voisivat kattaa soveltuvalla aluetasolla sekä kaikki samalla alueella sijaitsevat NUTS II -tason alueet että yhden tai useampia NUTS III -tason tai sitä alempia alueita kuten nykyiselläkin ohjelmakaudella, kunkin jäsenvaltion sisäisen rakenteen mukaisesti sekä alueiden komitean 14. toukokuuta hyväksymän lausunnon () kohdassa 5.1.4 korostamat seikat huomioon ottaen.

2.2.2.3. Alueiden komitean mielestä toimenpideohjelmien ja yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen tarkistusta ei tarvitsisi tehdä pakollisesti väliarvion jälkeen, vaan se pitäisi voida tehdä vapaaehtoisesti, jos yhteiskunnallis-taloudellinen tilanne on muuttunut merkittävästi. Lisäksi tarkistus tulisi tehdä kumppanuutta noudattaen.

2.2.3. III luku: Yhteisöaloitteet (19 20 artikla)

2.2.3.1. Alueiden komitea panee merkille, että sen vaatimus yhteisöaloitteiden vähentämisestä ja aiheittaisesta keskittämisestä on otettu huomioon. On tärkeää, että kuten edellisellä kaudella yhteisön aloitteita voidaan hyödyntää koko yhteisössä riippumatta siitä, kuuluuko tietty alue kohdealueisiin vai ei. Komitea on tyytyväinen komission ehdotukseen tulevien yhteisöaloitteiden aloista. Se muistuttaa kuitenkin henkilöresursseja koskevan yhteisöaloitteen ja yhtäläisten mahdollisuuksien osalta, että kaikenlaisen, erityisesti syrjäytymisestä tai syrjäytymisen uhasta kaupunkialueilla johtuvan syrjinnän ja epätasa-arvon vastaista taistelua on vahvistettava työmarkkinoilla. Se muistuttaa myös, että tarvitaan lisäväline, jolla tuetaan myös teollista ja alakohtaista rakennemuutosta sekä puolustuksen uudistamista.

2.2.3.2. Interreg-yhteisöaloitteen jatkossa tulisi kaikki rajat ylittävän, valtioiden välisen ja alueiden välisen yhteistyön välineet niputtaa yhteen, jotta niistä muodostuu lisäväline useilla aloilla kansainvälistymisen kanssa kasvokkain joutuville alueille. Alueiden komitea kannattaa alueiden välisen yhteistyön vahvistamista. Alueiden komitea katsoo, että Interreg-yhteisöaloitteen painopiste tulee kuten tähänkin asti asettaa selkeästi rajanylittävään yhteistyöhön. Tähän sisältyy mahdollisuus soveltaa edelleen laajalti erilaisia yhteistyömuotoja, toisin sanoen sekä rajanylittävää, valtioiden välistä että alueiden välistä yhteistyötä. Tällaista yhteistyötä tulee soveltaa myös johdonmukaisiin alueryhmittymiin, vaikka alueet eivät olisikaan vierekkäisiä, ja kannustettava alueita tasapainoiseen ja yhdenmukaiseen maankäyttöön. Esimerkiksi sellaiset alueet, joilla on merkittävä taajamarypäs, voisivat tehdä keskenään yhteistyötä. Komitea muistuttaa unionin sisä- ja ulkorajoilla tehdystä rajanylittävästä yhteistyöstä saaduista hyvistä kokemuksista. Erityisesti tulee hyödyntää niitä hyviä kokemuksia, joita on saatu nykyisistä Interreg II A ja Interreg II C -aloitteista, joissa vastuuta on siirretty suuressa määrin alueille.

2.2.3.3. Alueiden komitea korostaa, että Interreg-aloitteen, liittymistä valmistelevan tuen (Ispa) ja toisaalta jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden sekä Kyproksen ja toisaalta yhteisön ulkopuolisten Välimeren maiden sekä Venäjän, Norjan ja Sveitsin kanssa toteutettavien yhteistyöhankkeiden on oltava keskenään entistä yhteenkuuluvampia ja ne on sovitettava paremmin yhteen. Samoin komitea ehdottaa, että paikallis- ja alueyhteistyölle annetaan sille kuuluva rooli sekä hyödynnetään Ecos/Ouverture-, Recite- ja muista niiden kaltaisista ohjelmista saatuja kokemuksia uuden, paikallis- ja alueyhteistyötä koskevan aloitteen suunnittelussa ja toteutuksessa. Nämä kokemukset ovat mm. osoittaneet, että tavoitteiden ja sisällön osalta ohjelmat ovat arvokas osa paikallisja alueviranomaisten kokemusten vaihtoa aluekehityksen kannalta tärkeistä teemoista. Tukimekanismit ja maksumenettelyt eivät sitä vastoin ole aina olleet avoimia. Komitea on samalla tyytyväinen, että uusi aloite voi yleisesti ottaen tarjota yhden ainoan järjestelmän puitteissa rahoitustukea alueiden väliselle yhteistyölle, jota aiemmin on tuettu joko satunnaisesti, toisin sanoen hankekohtaisesti tietyn ohjelman puitteissa, tai jätetty täysin tuetta.

2.2.3.4. Lopuksi alueiden komitea muistuttaa ehdotuksestaan, joka koskee yhteisöaloitteiden hankkeiden sovittamista yhteen tavoitetuen ohjelmien kanssa. Yhteisöaloitteiden toteuttaminen tulisi voida kytkeä alueellisiin toimenpideohjelmiin. Yhteisöaloitteiden toteuttaminen tulisi voida liittää alueellisiin toimenpideohjelmiin, jos asianomaiset paikallis- ja alueviranomaiset itse toivovat sitä.

2.2.3.5. Tässä yhteydessä on kuitenkin huomautettava, että tähän asti menestyksekäs maaseudun kehittämisen Leader-aloite ei suunnitellun horisontaalisen suuntaamisen vuoksi saa tulevaisuudessa menettää myönteistä alueellista virikevaikutustaan. Tämän vuoksi komitea kehottaa komissiota vahvistamaan säädettävässä yhteisöaloitteessa paikallisten toimintaryhmien asemaa ohjelmien suunnittelussa ja toimeenpanossa entisestään ja siten tunnustamaan näkyvästi näiden ryhmien merkityksen itsenäisessä aluekehityksessä. Näin ollen tavoitteena ei tule olla ryhmien hallintotekninen liittäminen horisontaaliseen maaseudun kehittämisohjelmaan vaan yhteistyö ja yhteensovittaminen. Maaseudun kehittämistä koskevan uuden yhteisöaloitteen toteuttamisen tulee perustua ohjelmatyön ja kumppanuuden periaatteille. Mikäli paikalliset toimintaryhmät hyväksytään, niiden tulee toimia läheisessä yhteistyössä paikallisesti ja alueellisesti johdettujen kumppanuuksien kanssa sekä vastuun ja avoimuuden periaatteiden mukaisesti. Komitea on erityisesti yhteisön maaseudun kehitysaloitteen osalta tyytyväinen kyseiselle alalle annettuun merkitykseen. Alaa on vielä tarpeen vahvistaa myös Leader-aloitteesta saatujen myönteisten kokemusten perusteella. Lisäksi korostetaan, että alhaalta ylös päin suuntautuva ja maaseudun tehokkaan kehittämistoiminnan kannalta keskeinen ohjelmointiperiaate on säilytettävä ja sitä on vahvistettava. Lisäksi on yhdenmukaisuuden ja yhteensopivuuden vuoksi paikallaan varmistaa aloitteen liittäminen kaikkiin ohjelma-asiakirjoihin.

2.2.4. IV luku: Uutta luovat toimet ja tekninen apu (21 23 artikla)

2.2.4.1. Alueiden komitea ehdottaa, että innovatiivisten toimien läheinen yhteys tavoitetukiohjelmiin ja muihin alueellisiin strategianmuodostusprosesseihin ilmaistaan selväsanaisesti asetustekstissä. Uutta luovien toimien hakemus- ja valintamenettelyssä on säilytettävä voimakas yhteisöllinen ulottuvuus, ja paikallistoimijoilla ja kansalaisyhteiskunnalla on oltava mahdollisuus osallistua rakennerahastotoimiin. Menettely tulee muokata sellaiseksi, ettei se herätä odotuksia, joita ei todellisen tuen rajallisuuden vuoksi voidakaan täyttää. Tavoitteiden 1 ja 2 kohdealueilla toteuttavien innovatiivisten toimien ja kokeiluhankkeiden osalta komission tulisi ennen varojen myöntämistä kuulla ohjelmien hallinnosta vastaavia elimiä, jotta taataan toimien yhtenäisyys.

2.2.4.2. Alueiden komitea huomauttaa, että kaikilla alueilla tulee olla mahdollisuus osallistua innovatiivisiin toimiin ja kokeiluhankkeisiin mahdollisesti tavoitteiden mukaiseen tukeen oikeutettujen alueiden kumppaneina. Näiden välineiden yksinkertaistamisen ja tehostamisen yhteydessä on lisäksi taattava selkeät kriteerit, epäbyrokraattinen johto, hajautettu hallinto ja mahdollisuus edelleen saada tukea pienille kokeiluhankkeille.

2.2.5. V luku: Suurhankkeet (24 25 artikla)

2.2.5.1. Alueiden komitea on tyytyväinen siihen, että komissio aikoo nostaa suurhankkeiden huomioon otettavien kokonaiskustannuksien enimmäismäärän 50 miljoonaan euroon. Toisaalta suurhankkeet tulisi hyväksyä, kuten tähänkin asti, hyväksyttyjen tukitoimien osana eikä erilliseltä komission määrittelemältä pohjalta. Muutoin komission ehdotukseen liittyvä suunnittelun epävarmuus sekä hyväksymis- ja hallintotyöhön kuluva aika antavat aihetta pelätä, että tulevaisuudessa unionin rahastoista voidaan rahoittaa suurhankkeita vain vähän jos lainkaan.

2.2.5.2. Ei tunnu myöskään tarkoituksenmukaiselta, että komissio voi jälkikäteen vahvistaa yhteisön tukiosuuden tai muuttaa sitä, jos hanke on sellaisen toimintalinjan osa, jonka rahoitusosuus on neuvoteltu yhteisön tukikehyksen rajoissa.

2.2.6. VI luku: Yleiskattava tuki (26 artikla)

2.2.6.1. Alueiden komitea katsoo, että yleiskattava tuki on säilytettävä itsenäisenä tukimuotona ja pidettävä erillään toimenpideohjelmista, sillä kyseinen tuki luotiin toimenpideohjelmia joustavammaksi ja taloudellista todellisuutta paremmin vastaavaksi välineeksi. Nyt ehdotettu menettely tekee yleiskattavan tuen käytöstä vielä ohjelmiakin hitaampaa ja vaivalloisempaa. Alueiden komitea kannattaa puiteasetuksen ehdotusta, jonka mukaan välittäjänä toimiva elin voi yhteisöaloitteissa sopia komission kanssa yleiskattavan tuen käytöstä alueiden, paikallisyhteisöjen ja jäsenvaltioiden välisen kumppanuuden puitteissa.

2.3. III osasto: Rahastojen tuki ja varainhoito

2.3.1. I luku: Rahastojen tuki (27 29 artikla)

2.3.1.1. Alueiden komitea katsoo, että toimintaohjelmien täytäntöönpanon joustavoittamiseksi tulisi päättää yhdessä hallintoviranomaisten kanssa, rahoitetaanko ohjelmat yhdestä vai useasta rahastosta.

2.3.1.2. Alueiden komitean näkemyksen mukaan rahastojen osuus rahoituksesta tulee tulevaisuudessakin maksaa perinteisten tukien tavoin. Muita asetusehdotuksessa ensi kertaa esitettyjä rahoitusmuotoja (takaisinmaksettava tuki, korkotuki, takuu jne.) voidaan harkita viime kädessä täydentävinä, muttei missään tapauksessa korvaavina tukimuotoina.

2.3.1.3. Alueiden komitea kannattaa nykyisellä ohjelmakaudella sovellettujen, rahastojen tukiosuutta tukikelpoisista kokonaiskustannuksista ja julkisista menoista koskevien enimmäismäärien säilyttämistä ennallaan. Tuen määrän enempää muuttamista ei pidetä asetuksen puitteissa tarpeellisena. Tarpeen vaatiessa rahastojen tukiosuutta tulisi suurentaa etenkin syrjäisillä ja ulkoalueilla, jotta voitaisiin ottaa huomioon niiden erityistilanne ja -esteet. Tästä voidaan sopia kumppanuutta noudattaen yhteisön tukikehyksien tai ohjelma-asiakirjojen rajoissa ottaen huomioon tukien valvontaa koskevat yhteisön säädökset.

2.3.1.4. Alueiden komitea suosittaa, että toimenpiteiden ja innovatiivisten toimien yhteydessä syntyneiden menojen tukikelpoisuus määritellään selvästi yhdessä jäsenvaltioiden kanssa, ennen kuin uudet ohjelmat alkavat. Menettelyn yksinkertaistamiseksi puiteasetuksessa tulisi tältä osin viitata SEM-asiakirjoihin (kustannusten rakennerahastotukikelpoisuutta koskevat asiakirjat).

2.3.2. II luku: Varainhoito (30 32 artikla)

2.3.2.1. Komissio ehdottaa, että tulevaisuudessa maksusitoumukset, joista ei ole esitetty hyväksyttävää maksupyyntöä kahden vuoden kuluessa, peruutetaan automaattisesti ja rahastojen tukea kyseiselle tukitoimelle vähennetään vastaavalla määrällä. Alueiden komitea myöntää yhteisön määrärahojen tiukan hallinnoinnin olevan tarpeen, mutta on huolissaan sellaisen ehdotuksen seurauksista, joka uhkaa lisätä suunnittelun epävarmuutta tukialueilla ja haittaisi pyrkimystä laadukkaisiin ja siten mahdollisesti myös pitkäkestoisiin hankkeisiin. Paikallis- ja alueviranomaisten tulee antaa ohjelmakauden aikana lopullisille tuensaajille sitovia maksusitoumuksia. Jos varoja ei sitten ulkoisten ongelmien vuoksi myönnetäkään, voi alueiden ja kuntien talous joutua ratkaisemattomiin vaikeuksiin. Tästä syystä rakennerahastojen varainhoitovuodet ylittävästä joustavuudesta olisi ehdottomasti pidettävä kiinni. Tämä koskee myös Euroopan parlamentin velvoitetta budjetoida uudelleen rakennerahastojen varat.

2.3.2.2. Alueiden komitea katsoo, että asetusehdotuksessa säädetty neljän kuukauden määräaika (30. huhtikuuta mennessä), jossa komission tulee hyväksyä tukitoimia koskevat maksusitoumukset, on liian pitkä ja sitä tulisi lyhentää.

2.3.2.3. Maksujen suhteen alueiden komitea toivoo, että komission maksusuorituksia koskevaa määräaikaa, joka ei saa ylittää "kahta kuukautta hyväksyttävän pyynnön vastaanottamisesta", pidettäisiin ohjeellisena eikä yleissääntönä.

2.3.2.4. Alueiden komitea panee kiinnostuneena merkille, että komissio aikoo muuttaa rahastojen varainhoidon tulevalla ohjelmakaudella korvausjärjestelmäksi, jossa komissio suorittaa kertaluonteisen ennakkomaksun jälkeen, joka voi olla enintään 10 prosenttia kokonaiskustannuksista, kaikki maksut maksuviranomaiselle korvauksena suoritetuista ja todennetuista menoista. Komitea pelkää kuitenkin tämän rasittavan viimeistään ohjelmakauden jälkipuoliskolla liiaksi alue- ja paikallisyhteisöjen budjetteja, joista kyseiset kulut olisi ensin maksettava. Ottaen huomioon nykyiset budjettirajoitukset tämä on liiallinen vaatimus, joka vain vaikeuttaa rakennerahastojen käyttöä.

2.3.2.5. Jäsenvaltioiden velvollisuus toimittaa viimeistään kunkin vuoden huhtikuun 30. päivänä komissiolle kuluvan ja seuraavan varainhoitovuoden ajantasaistetut maksupyyntöjä koskevat ennusteet merkitsee hallinnolle huomattavaa työtaakkaa. Alueiden komitean mielestä olisi parempi, että komissiolle tulisi lähettää mahdollisen uudelleenohjelmoinnin seurauksena ennen kunkin vuoden toukokuun 31. päivää kuluvan ja seuraavan varainhoitovuoden koko vuotta koskevat maksuennusteet.

2.4. IV osasto: Rahastojen tukitoimien tehokkuus

2.4.1. I luku: Seuranta (33 36 artikla)

2.4.1.1. Komission ja hallintoviranomaisten suorittaman edellisen vuoden pääasiallisten tulosten arvioinnin suhteen asetusehdotuksessa jää epäselväksi, mitä arvoa komission arviossa esittämillä huomautuksilla tai suosituksilla voi olla samoin kuin se, mitä merkitystä niillä on siinä tapauksessa, että jokin hallintoviranomainen torjuu ne. Alueiden komitea katsoo, että huomautukset ja suositukset tulee tehdä yhteisesti eikä yksinomaan komission toimesta.

2.4.1.2. Alueiden komitea odotti, että seurantakomiteoille olisi komission ilmoituksen mukaisesti annettu enemmän toimivaltaa. Valitettavasti asetusehdotuksessa ei ole tästä selkeää määritelmää. Alueiden komitean mielestä etenkin seurantakomiteoiden oikeutta päättää lopullisesti pienistä ja keskikokoisista ohjelmanmuutoksista mukaanlukien varojen rajallinen uudelleenjako toimenpideohjelman eri toimintalinjojen välillä tulisi vahvistaa. Tämä lisäisi rakennerahastojen joustavuutta ja käytännönläheisyyttä ja vahvistaisi tässä yhteydessä huomattavasti alueyhteisöjen ja muiden kumppanien roolia. Alueiden komitea kehottaa komissiota osallistumaan yhteistyön puitteissa aktiivisesti ja vastuullisesti seurantakomiteoiden työhön.

2.4.1.3. Muutoin alueiden komitea on tyytyväinen ehdotukseen, jonka mukaan komiteassa edustettuina olevat kumppanit erotellaan sen mukaan, osallistuvatko ne tukitoimien rahoitukseen. Tätä mallia tulisi soveltaa myös henkilöresurssien kehittämisessä.

2.4.1.4. Perustettavien seurantakomiteoiden määrä, taso ja laajuus tulisi sopia yhteisön tukikehyksessä tai ohjelma-asiakirjassa ottaen huomioon jäsenvaltiokohtaiset erityispiirteet.

2.4.1.5. Alueiden komitea palauttaa mieliin ehdotuksensa, jonka mukaan tukitoimien seurannan fyysiset ja taloudelliset indikaattorit määritetään ohjelmapäätöksissä kumppanuutta noudattaen. Indikaattorit tulee asettaa yhteisesti sopien ja ohjelmien käytännön toteutuksen tuntevien alueiden erityispiirteiden ja -tarpeiden mukaan.

2.4.2. II luku: Varainhoidon valvonta (37 ja 38 artikla)

2.4.2.1. Alueiden komitea suosittaa yhteisötason eri valvontaelinten kuten pääosasto XVI:n ja XX:n varainhoidon valvonnasta vastaavien yksiköiden, tilintarkastustuomioistuimen sekä petosten vastaisen yksikön UCLAFin valvontatoimien tehostamista. Valvontatoimet tulisi yhtenäistää suurimman mahdollisen tehokkuuden saavuttamiseksi. Yhteisön valvontaelinten toiminta olisi syytä sovittaa yhteen jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallishallinnon toimivaltaisten elinten kanssa. On epäselvää, millaista menettelyä noudattaen jäsenvaltioiden tulee toteuttaa komission suosituksiin ja kehotuksiin perustuvat korjaavat toimenpiteet sekä missä tapauksissa ja millä tavoin komissio voi sääntöjenvastaisuuksien ilmetessä peruuttaa maksut kokonaan tai osittain. Myös tällaisia tapauksia varten kumppanuusmenettely tulisi järjestää tehokkaammin. Valintaperusteissa olisi voitava joustaa silloin, kun yhteisön rakennetoimien talousarvio on vaatimaton, kuten innovatiivisten toimien laita on, ja niiden rahoitusta tulisi voida valvoa jälkikäteen ottamalla käyttöön mekanismeja, joiden avulla riskit jaetaan osapuolten kesken.

2.4.2.2. Alueiden komitea katsoo, että rahoituskorjaukset tulisi tehdä kumppanuuteen perustuvalla menettelyllä, joka sisältää kaikki tarvittavat menettelylliset varmistusmekanismit.

2.4.3. III luku: Arviointi (39 42 artikla)

2.4.3.1. Komission esittämässä asetusehdotuksessa korostetaan arviointien merkitystä, joka alueiden komitean mielestä on kiistämätön. Arvioinnit lisäävät rahastojen toiminnan avoimuutta ja tehokkuutta.

2.4.3.2. Aluepolitiikkaa on toteutettu pääasiassa "toimenpideohjelmien" avulla, ja näin on tarkoitus jatkaa uudella ohjelmakaudellakin. Alueiden komitea toteaa kuitenkin, ettei toimenpideohjelmien arvioimiseksi ole yhtä ainoaa hyväksyttyä ja käyttökelpoista menettelyä. Yksittäisten hankkeiden arvioimiseksi on olemassa menettelyjä, mutta lukuisista toimista mahdollisesti koostuvan toimenpideohjelman arvioimiseksi ei. Siksi olisi suotavaa arviointiperiaatteisiin tässä puuttumatta että kehitettäisiin kumppanuuteen perustuva yleinen ja yhteinen toimenpideohjelmien arviointimenettely.

2.4.3.3. Kumppanuuden tulee olla kaiken arvioinnin perustana, ja tämän vuoksi AK katsoo, että tulisi perustaa sovitteluelin, joka sovittelee riitatapauksissa yhtäältä jäsenvaltioiden ja alueiden sekä toisaalta komission yksiköiden väliset mahdolliset arviointierot.

2.4.3.4. Alueiden komitea toteaa huolestuneena, että suunnitelmiin sisältyvään ennakkoarviointiin liittyvät vaatimukset ovat hyvin laajat ja vaikeasti määritellyt, varsinkin kun otetaan huomioon suunnitelmien laatimiseen käytettävissä olevan ajan vähyys ja kaikki muut niihin liittyvät vaatimukset.

2.4.3.5. Alueiden komitean mielestä väliarvioinnin käynnistämisen ja koordinoimisen tulisi olla hallintoviranomaisen vastuulla, ja seurantakomitea, jossa mikäli tässä lausunnossa esitetty ehdotus toteutetaan komissiolla olisi puhe- ja äänioikeus, vastaisi väliarvioinnin hyväksymisestä. Siten myös komission lausunto arvioinnin asianmukaisuudesta ja laadusta olisi tarpeeton.

2.5. VI osasto: Valiokunnat ja komiteat

2.5.1. Alueiden komitea ehdottaa, että alue- ja paikallisviranomaisille taataan paikka niissä valiokunnissa ja hallintokomiteoissa, jotka toimivat komission neuvonantajina alueiden kehitystä ja sopeutumista koskevissa asioissa ja perustamissopimuksen 124 artiklaan, maaseudun kehitykseen, kalastukseen ja kalanviljelyyn sekä yhteisötoimiin liittyvissä asioissa. Luonnollinen jatke komission pyrkimyksille vahvistaa kumppanuutta on, että myös muille kuin vain jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus olla jäseninä näissä elimissä. Komitea ehdottaa myös, että Euroopan parlamentin lisäksi myös alueiden komitealle tiedotetaan säännöllisesti valiokuntien ja komiteoiden työstä.

3. Alueiden komitea pyytää komissiota tarkistamaan ehdotuksen neuvoston asetukseksi rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä ottaen huomioon alueiden komitean tekemät ehdotukset.

Bryssel 17. syyskuuta 1998.

Alueiden komitean puheenjohtaja

Manfred DAMMEYER

() EYVL C 176, 9.6.1998, s. 1.

() EYVL C 64, 27.2.1998, s. 5.

() EYVL C 379, 15.12.1997, s. 34.

() EYVL C 64, 27.2.1998, s. 40.

() EYVL C 100, 2.4.1996, s. 72.

() EYVL C 116, 14.4.1997, s. 39.

() EYVL C 64, 27.2.1998, s. 48.

() EYVL C 251, 10.8.1998, s. 11.

() CdR 131/97 fin EYVL C 64, 27.2.1998, s. 5. CdR 303/97 fin EYVL C 64, 27.2.1998, s. 40.

() CdR 316/97 fin EYVL C 251, 10.8.1998, s. 11.