Neuvoston 29 päivänä heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 36/1999 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta



Virallinen lehti nro C 284 , 06/10/1999 s. 0001



Neuvoston 29 päivänä heinäkuuta 1999 vahvistama YHTEINEN KANTA (EY) N:o 36/1999 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/.../EY antamiseksi kaupallisissa toimissa tapahtuvien maksuviivästysten torjumisesta (1999/C 284/01) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen(1), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), toimivat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti(3), sekä katsovat seuraavaa: 1) Euroopan parlamentti kehotti yhtenäisestä ohjelmasta pk-yritysten ja käsiteollisuusalojen hyväksi antamassaan päätöslauselmassa(4) komissiota tekemään ehdotuksia maksuviivästysongelman ratkaisemiseksi. 2) Komissio antoi 12 päivänä toukokuuta 1995 suosituksen kaupallisten toimien maksuajoista(5). 3) Euroopan parlamentti pyysi kaupallisten toimien maksuajoista annetusta komission suosituksesta antamassaan päätöslauselmassa(6) komissiota harkitsemaan suosituksensa muuttamista mahdollisimman pian tehtäväksi ehdotukseksi neuvoston direktiiviksi. 4) Komissio julkaisi 4 päivänä 1997 yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelman, jossa korostetaan maksuviivästyksen haittaavan yhä enemmän yhtenäismarkkinoiden toimivuutta. 5) Komissio julkaisi 17 päivänä heinäkuuta 1997 kaupallisten toimien viivästyneitä maksuja koskevan kertomuksen(7), jossa esitetään tiivistetysti komission 12 päivänä toukokuuta 1995 antaman suosituksen vaikutusten arvioinnin tulokset. 6) Liian pitkistä maksuajoista ja maksuviivästyksistä aiheutuu liikeyrityksille ja erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille runsaasti hallinnollisia rasitteita ja kustannuksia. Lisäksi nämä ongelmat ovat merkittävä syy maksukyvyttömyydelle, joka vaarantaa yritysten toiminnan jatkuvuuden ja johtaa lukuisiin työpaikkojen menetyksiin. 7) Maksamista koskevat säännöt ja käytännöt vaihtelevat eri jäsenvaltioissa, mikä haittaa sisämarkkinoiden asianmukaista toimintaa. 8) Tämä on vähentänyt huomattavasti jäsenvaltioiden välisiä liiketoimia. Tämä on ristiriidassa perustamissopimuksen 14 artiklan kanssa, sillä yrittäjillä olisi oltava mahdollisuus käydä kauppaa kaikkialla sisämarkkinoilla sellaisin edellytyksin, ettei rajat ylittäviin toimiin liity suurempia riskejä kuin kotimaan myyntiin. Jos kotimaan kauppaan ja rajat ylittävään kauppaan sovelletaan huomattavasti keskenään erilaisia sääntöjä, kilpailu vääristyy. 9) Viimeisimpien tilastotietojen mukaan useissa jäsenvaltioissa ei ole saavutettu parhaassa tapauksessakaan mitään parannuksia maksuviivästysten osalta 12 päivänä toukokuuta 1995 annetun suosituksen jälkeen. 10) Tavoitetta torjua maksuviivästyksiä ei voida saavuttaa riittävästi yksittäisten jäsenvaltioiden toimilla ja se voidaan siksi paremmin saavuttaa yhteisön toimesta. Tässä direktiivissä ei säädetä enemmästä kuin tämän tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeen. Tämä direktiivi on näin ollen kaikilta osiltaan perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistettujen toissijaisuusperiaatteen ja suhteellisuusperiaatteen asettamien vaatimusten mukainen. 11) Tämän direktiivin olisi rajoituttava maksuihin, jotka suoritetaan korvauksena kaupallisista toimista, eikä sillä säännellä kuluttajien kanssa suoritettavia toimia, muihin maksuihin liityviä korkoja, esimerkiksi shekki- ja vekselilakien nojalla suoritettavia maksuja eikä vahingonkorvauksena suoritettavia maksuja, mukaan lukien vakuutusyhtiöitten suorittamat maksut. 12) Se seikka, että tämä direktiivi koskee myös ammatinharjoittajia, ei merkitse, että jäsenvaltioiden on kohdeltava heitä yrityksinä tai kauppiaina muiden kuin tässä direktiivissä tarkoitettujen kysymysten osalta. 13) Tässä direktiivissä määritellään ainoastaan käsite "täytäntöönpanoasiakirja" mutta siinä ei säännellä tällaisen asiakirjan pakkotäytäntöönpanomenettelyä eikä niitä edellytyksiä, joilla tällaisen asiakirjan pakkotäytäntöönpano voidaan pysäyttää tai keskeyttää. 14) Maksuviivästys on sopimusrikkomus, joka on tehty velallisen kannalta taloudellisesti houkuttelevaksi useimmissa jäsenvaltioissa alhaisen viivästyskoron ja/tai hitaan perintämenettelyn vuoksi. Päättäväinen toiminta on tarpeen tämän suuntauksen kääntämiseksi ja sen varmistamiseksi, että maksuviivästysten seuraukset ovat viivästyksiä torjuvia. 15) Voi olla tiettyjä sopimustyyppejä, joiden osalta pitempi maksuaika yhdistettynä sopimusvapauden rajoittamiseen tai korkeampaan korkoon saattaa olla perusteltua. 16) Tällä direktiivillä olisi estettävä sopimusvapauden väärinkäyttö velkojan vahingoksi. Tällä direktiivillä ei ole vaikutusta kansallisiin säännöksiin, jotka liittyvät sopimusten tekotapaan tai joilla säännellään velalliselle epäoikeudenmukaisten sopimusehtojen pätevyyttä. 17) Maksuviivästysten seurauksilla voi olla estävä vaikutus ainoastaan silloin, kun niihin liittyy perintämenettelyjä, jotka ovat velkojan kannalta nopeita ja tehokkaita. Perustamissopimuksen 12 artiklassa määrätyn syrjimättömyysperiaatteen mukaisesti näiden menettelyjen olisi oltava kaikkien yhteisöön sijoittautuneiden velkojien käytettävissä. 18) Tämän direktiivin 4 artiklassa edellytetään, että riitauttamattomien saatavien perintämenettely saatetaan päätökseen lyhyessä ajassa kansallisen lainsäädännön mukaisesti, mutta siinä ei vaadita jäsenvaltioita ottamaan käyttöön erityistä menettelyä tai muuttamaan nykyisiä oikeudellisia menettelyjään tietyllä tavalla, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Soveltamisala Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin kaupallisista toimista korvauksena suoritettaviin maksuihin. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 1) "kaupallisilla toimilla" yritysten tai yritysten ja julkisten viranomaisten välisiä toimia, jotka johtavat tavaroiden toimittamiseen tai palvelujen suorittamiseen korvausta vastaan; yrityksellä tarkoitetaan organisaatiota sen harjoittaessa itsenäistä taloudellista tai ammattitoimintaansa, vaikka sitä harjoittaisi vain yksi henkilö; 2) "maksuviivästyksellä" sopimukseen tai lakiin perustuvan maksuajan ylittämistä; 3) "täytäntöönpanoasiakirjalla" kaikkia tuomioistuimen tai muun toimivaltaisen viranomaisen maksun välittömästi tai maksuerin tapahtuvaksi suorittamiseksi antamia päätöksiä, tuomioita tai maksumääräyksiä, joiden nojalla velkoja voi saada saatavansa perittyä velalliselta pakkotäytäntöönpanolla; siihen sisältyy päätös, tuomio tai maksumääräys, joka on väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoinen silloinkin, kun velallinen hakee siihen muutosta. 3 artikla Viivästyskorko 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että: a) sopimuksessa määrättyä maksupäivää tai siinä määrätyn maksuajan päättymistä seuraavasta päivästä lukien on maksettava d alakohdan mukaista korkoa; b) jos maksupäivää tai maksuaikaa ei ole määrätty sopimuksessa, korkoa on maksettava ilman, että maksumuistutus on tarpeen i) 30 päivän kuluttua siitä päivästä, jona velallinen on vastaanottanut laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen; tai ii) mikäli laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen vastaanottamispäivästä ei ole varmuutta, 30 päivän kuluttua tavaran tai palvelun vastaanottamispäivästä; tai iii) mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen aiemmin kuin tavarat tai palvelun, 30 päivän kuluttua tavaran tai palvelun vastaanottamisesta; tai iv) mikäli laissa tai sopimuksessa määrätään hyväksymis- tai tarkistusmenettelystä, jolla tavaran tai palvelun sopimuksenmukaisuus on todettava, ja mikäli velallinen vastaanottaa laskun tai sitä vastaavan maksuvaatimuksen ennen tällaista hyväksymistä tai tarkistusta tahi hyväksymis- tai tarkistuspäivänä, 30 päivän kuluttua viimeksi mainitusta päivästä; c) velkojalla on oikeus viivästyskorkoon, mikäli i) velkoja on täyttänyt sopimukseen ja lakiin perustuvat velvoitteensa; ja ii) velkoja ei ole saanut erääntynyttä määrää ajoissa, paitsi jos velallinen ei ole vastuussa viivästyksestä; d) viivästyskorko ("lakisääteinen korko"), jota velallisella on velvollisuus maksaa, on Euroopan keskuspankin (EKP) kahden viikon kiinteiden huutokauppakorkojen muodossa EKP:n kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä pankkipäivänä voimassa oleva tärkein perusrahoituskorko ("viitekorko") korotettuna vähintään kuudella prosenttiyksiköllä ("marginaali"), jollei sopimuksesta muuta johdu. Jäsenvaltiossa, joka ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, edellä tarkoitettuna viitekorkona pidetään kyseisen jäsenvaltion keskuspankin määräämää vastaavaa korkoa. Myös tällöin sovelletaan keskuspankin kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä pankkipäivänä voimassa olevaa viitekorkoa seuraavien 6 kuukauden ajan. 2. Jäsenvaltiot voivat tiettyjen kansallisessa lainsäädännössä määriteltävien sopimustyyppien osalta pidentää aikaa, jonka jälkeen korko tulee maksettavaksi, enintään 60 päivään, jos ne estävät sopimusosapuolia ylittämästä kyseistä määräaikaa tai jos ne määräävät pakollisen koron, joka huomattavasti ylittää lakisääteisen koron. 3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maksupäivää tai maksuviivästyksen seurauksia koskevaa sopimusta, joka ei ole 1 ja 2 kohdan säännösten mukainen, joko ei voida panna täytäntöön tai että se antaa oikeuden vaatia vahingonkorvausta, jos se kaikki tapausta koskevat seikat, mukaan lukien hyvä kauppatapa, huomioon ottaen on selvästi kohtuuton velkojaa kohtaan. Jos tällaista sopimusta pidetään selvästi kohtuuttomana, noudatetaan lakisääteisiä ehtoja, jolleivat kansalliset tuomioistuimet määrää muita ehtoja, jotka ovat kohtuulliset. 4 artikla Riidattomien saatavien perintämenettelyt 1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että velkoja voi saada velan määrästä riippumatta täytäntöönpanoasiakirjan tavallisesti 90 kalenteripäivän kuluessa velkojan kanteen tai hakemuksen jättämisestä tuomioistuimelle tai muulle toimivaltaiselle viranomaiselle, jos velkaa tai menettelyä ei ole miltään osin riitautettu. Jäsenvaltioiden on täytettävä tämä velvoite kansallisen lainsäädäntönsä, asetustensa ja hallinnollisten määräystensä mukaisesti. 2. Kansallisessa lainsäädännössä, asetuksissa ja hallinnollisissa määräyksissä on sovellettava samoja ehtoja kaikkiin Euroopan yhteisöön sijoittautuneisiin velkojiin. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun 90 kalenteripäivän määräaikaan ei lasketa mukaan: a) asiakirjojen tiedoksiantoon tarvittavaa aikaa; b) velkojan aiheuttamia viiveitä, kuten puutteellisten hakemusten oikaisemiseen käytettyä aikaa. 4. Tämä artikla ei vaikuta tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan Brysselin yleissopimuksen(8) määräyksiin. 5 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voiman viimeistään ...(9). Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai saattaa voimaan säännöksiä, jotka ovat velkojalle edullisempia kuin tämän direktiivin noudattamiseksi on tarpeen. 3. Saattaessaan tätä direktiiviä kansallisen lainsäädännön osaksi jäsenvaltiot voivat jättää sen ulkopuolelle: a) velat, joiden osalta on aloitettu maksukyvyttömyysmenettely velallista vastaan; ja b) sopimukset, jotka on tehty ennen ...(10). 4. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 5. Komissio suorittaa ainakin kolmen ensimmäisen vuoden ajan ...(11) lukien vuosittain katsauksen muun muassa lakisääteiseen korkoon arvioidakseen direktiivin vaikutusta kaupallisiin toimiin ja lainsäädännön toimivuutta käytännössä. Tämän ja muiden katsausten tulokset ilmoitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle. 6 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 7 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty ... Euroopan parlamentin puolesta Puhemies Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (1) EYVL C 168, 3.6.1998, s. 13 ja EYVL C 374, 3.12.1998, s. 4. (2) EYVL C 407, 28.12.1998, s. 50. (3) Euroopan parlamentin lausunto annettu 17. syyskuuta 1998 (EYVL C 313, 12.10.1998, s. 142), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu 29. heinäkuuta 1999 ja Euroopan parlamentin päätös tehty ... (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) EYVL C 323, 21.11.1994, s. 19. (5) EYVL L 127, 10.6.1995, s. 19. (6) EYVL C 211, 22.7.1996, s. 43. (7) EYVL C 216, 17.7.1997, s. 10. (8) Konsolidoitu versio julkaistu EVYL C 27, 26.1.1998, s. 3. (9) 24 kuukautta tämän direktiivin voimaantulosta. (10) 24 kuukautta tämän direktiivin voimaantulosta. (11) 24 kuukautta tämän direktiivin voimaantulosta. NEUVOSTON PERUSTELUT I JOHDANTO 1. Komissio esitti 24. huhtikuuta 1998 ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi maksuviivästysten torjumisesta kaupallisten toimien yhteydessä. Ehdotus perustui tuolloin EY:n perustamissopimuksen 100 a artiklaan (nykyisin kyseisen sopimuksen 95 artiklaan), ja yhteispäätösmenettelyä sovelletaan (vaaditaan määräenemmistö). 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä 17. syyskuuta 1998. Komissio esitti tämän jälkeen muutetun ehdotuksen. 3. Neuvosto vahvisti yhteisen kantansa 29. heinäkuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan 3 alakohdan mukaisesti. II TAVOITE Tulevan direktiivin tarkoituksena on muun muassa torjua maksuviivästyksiä yhdenmukaistamalla maksuajan päättymisen jälkeen maksettaviksi tulevat korot. Direktiivi edellyttää myös, että riitauttamattomien saatavien perintämenettelyt saatetaan päätökseen pikaisesti kansallisen lainsäädännön mukaisesti, mutta jäsenvaltioita ei vaadita säätämään erityistä menettelyä tai muuttamaan olemassa olevia oikeudellisia menettelyjään tietyllä tavalla. On selvää, että direktiivi noudattaa täysin sopimusvapauden periaatetta. III HUOMAUTUKSET A. YLEISIÄ HUOMAUTUKSIA Neuvosto pyrki parantamaan velkojan tilannetta kolmella alalla, joilla tarve yhdenmukaistettuihin sääntöihin on kaikkein suurin. Kyseiset alat ovat viivästyskoron alkamisajankohta, viivästyskoron suuruus ja tarve saattaa riitauttamattomien saatavien perintämenettelyt päätökseen tavallisesti 90 päivän kuluessa. Muilla komission ehdotukseen sisältyvillä aloilla neuvosto ei voinut vahvistaa tarvetta, tai edes mahdollisuutta, yhdenmukaistamiseen. Tämä koskee omistuksenpidätystä (komission muutetun ehdotuksen 4 artikla), enintään 20000 euron määräisiä saatavia koskevaa erityismenettelyä (komission muutetun ehdotuksen 6 artikla) ja julkista sektoria koskevia erityissääntöjä (komission muutetun ehdotuksen 7 ja 8 artikla). Neuvosto päätti olla hyväksymättä niitä Euroopan parlamentin ehdottamia tarkistuksia, joita komissio ei ottanut muutettuun ehdotukseensa(1) (tarkistukset 5, 6, 17, 23, 25, 27, 29, 33 ja 37), niin ikään edellä esitetyistä syistä. Neuvosto keskittyi muutetun ehdotuksen tarkastelussaan niihin Euroopan parlamentin ehdottamiin tarkistuksiin, jotka komissio oli säilyttänyt. Yksityiskohtainen selvitys neuvostossa käydyistä keskusteluista esitetään jäljempänä B kohdassa (artikloja koskevat huomautukset). B. ARTIKLOJA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET Seuraavissa kohdissa viitataan komission muutettuun ehdotukseen. i) 1 artikla (Soveltamisala) 1 artikla säilyy lähes ennallaan. Neuvosto vain lisäsi selvennyksen, että tarkoitetaan ainoastaan kaupallisista toimista korvauksena suoritettavia maksuja. ii) 2 artikla (Määritelmät) Tarkistukset 9, 10, 11 ja 13 2 artiklassa on nyt kaupallisten toimien, maksuviivästyksen ja täytäntöönpanoasiakirjan määritelmät. Kahta ensimmäistä määritelmää tiivistettiin, mutta asiasisällöltään ne säilyivät lähes ennallaan. Täytäntöönpanoasiakirjan määritelmää ei ollut komission muutetussa ehdotuksessa. Neuvosto otti sen mukaan selkiyttääkseen 5 artiklan soveltamisalaa. Omistuksenpidätyksen, julkisten viranomaisten ja julkisten hankintojen määritelmät kävivät tarpeettomiksi. Kyseisiä määritelmiä tarvittiin komission muutetun ehdotuksen 4, 7 ja 8 artiklan soveltamiseen, joita neuvosto ei voinut hyväksyä ja jotka on poistettu. Euroopan parlamentin tarkistus 9 kuuluu osittain neuvoston yhteisessä kannassaan säilyttämään määritelmään. Tarkistuksia 10, 11 ja 13 ei kuitenkaan voitu säilyttää. iii) 3 artikla (Korko maksuviivästysten yhteydessä) Tarkistukset 14, 15 ja 17 Neuvosto saattoi hyväksyä komission muutetun ehdotuksen 3 artiklan seuraavat tärkeimmät kohdat: Korko erääntyy maksettavaksi tietyn ajan jälkeen ilman, että maksumuistutus on tarpeen. Koron suuruus määräytyy lakisääteisen koron ja marginaalin mukaan. Sopimuspuolilla tulisi olla vapaus määrätä muista maksuajoista ja koroista, jos ne katsovat sen olevan sopimussuhteidensa kannalta asianmukaisempaa. Neuvosto ei voinut hyväksyä ehdotettua maksuajan pituutta ja tiettyjä ehdotetun säännöksen yksityiskohtia. Neuvosto hyväksyi vilkkaan keskustelun jälkeen kohtuulliseksi maksuajaksi 30 päivää laskun tai vastaavan maksuvaatimuksen vastaanottamisesta. Neuvosto oli samaa mieltä komission ja Euroopan parlamentin kanssa siitä, että sopimusvapautta voidaan maksuajan osalta käyttää väärin. Neuvosto päätti, että komission muutettuun ehdotukseen sisältyviä väärinkäytön torjuntamekanismeja voitaisiin yksinkertaistaa, jolloin ne olisivat paljon tehokkaampia. Velkojan kannalta selvästi kohtuuttomia sopimuslausekkeita ei voida panna täytäntöön tai ne antavat oikeuden vahingonkorvaukseen, ellei kansallinen tuomari määrää muita ehtoja, jotka ovat kohtuulliset. Neuvosto päätti ottaa huomioon joidenkin jäsenvaltioiden erityistilanteet, joissa 30 päivän säännön yhdistäminen osapuolten vapauteen määrätä muista säännöistä omissa sopimuksissaan ei aina toimi tyydyttävällä tavalla. Joskus toinen osapuoli on niin määräävä, ettei toisen osapuolen ole käytännössä mahdollista neuvotella tasapuolisesta sopimuksesta. Toisinaan taas toisella osapuolella ei ole riittävää asiantuntemusta käyttääkseen sopimusvapauttaan asianmukaisesti. Tästä syystä neuvosto otti artiklaan säännön, jonka nojalla jäsenvaltiot voivat pidentää aikaa, jonka jälkeen korko erääntyy maksettavaksi, enintään 60 päivään, edellyttäen, että kyseisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä joko kavennetaan sopimusvapautta ja estetään osapuolia vielä pidentämästä sopimuksen mukaista 60 päivän maksuaikaa tai määrätään huomattavasti korkeammasta korosta. Neuvosto ei lopuksi voinut hyväksyä komission muutetun ehdotuksen 3 artiklan 1 kohdan j alakohdassa olevaa säännöstä. Säännös velvoittaisi jäsenvaltioita antamaan velkojalle koronvaatimisoikeuden lisäksi oikeuden vaatia velalliselta hyvitystä maksuviivästyksestä aiheutuneista kaikista muista vahingoista. Ainoastaan muutamat jäsenvaltiot olivat valmiit hyväksymään tällaisen laajan lähestymistavan. Useat jäsenvaltiot vaativat sen sijaan yksinkertaisempaa säännöstä, joka velvoittaisi jäsenvaltiot varmistamaan, että velkojalla on oikeus vaatia kohtuulista hyvitystä velan perintäkuluista. Kyseiset jäsenvaltiot perustelivat näkemystään sillä, että yhteisen kannan 3 artiklan 1 kohdan d alakohdassa määrätty korko ei vahvistaisi riittävästi velkojan asemaa ja että olisi lisättävä uusi, ainoastaan perintäkuluja koskeva e alakohta. Muut jäsenvaltiot olivat tästä eri mieltä ja vastustivat tällaista säännöstä katsoen, että hyvityksen käsittely tekstissä toisi direktiiviin monenlaista oikeudellista epävarmuutta. Edellä esitetty huomioon ottaen Euroopan parlamentin tarkistuksia 14, 15 ja 17 ei voitu ottaa mukaan. Neuvosto päätti poliittisena kompromissina olla ottamatta hyvityslauseketta artiklaan, mutta päätti toisaalta vahvistaa huomattavasti korkeamman marginaalin. Aiemmissa keskusteluissa jäsenvaltioiden näkemykset marginaalista olivat vaihdelleet 2 ja 8 prosentin välillä. Lopulta neuvosto sopi 6 prosentin marginaalista. Komissio hyväksyi kompromissina kyseiset tarkistukset ja muutokset. iv) 4 artikla (poistettu) (Omistuksenpidätys) Tarkistukset 18, 19 ja 21 Neuvosto ei voinut hyväksyä komission muutetun ehdotuksen 4 artiklaa omistuksenpidätyksestä. Jäsenvaltiot epäilivät vahvasti, nopeuttaisiko kyseinen säännös todella maksuja. Ne katsoivat, että omistuksenpidätys on pikemminkin väline, jolla velkojaa suojellaan velallisen maksukyvyttömyydeltä. Jäsenvaltiot pelkäsivät myös, että omistuksenpidätystä koskevat lausekkeet, erityisesti tätä kysymystä koskeva laajennettu lauseke, vaikuttaisivat niiden kansalliseen omaisuus- ja maksukyvyttömyyslainsäädäntöön, johon direktiivi ei saisi vaikuttaa. Komissio hyväksyi lopulta sen, että artiklan säilyttäminen direktiivissä ei saanut mitenkään enemmistön kannatusta. Artikla poistettiin näin ollen yhteisestä kannasta, eikä Euroopan parlamentin tarkistuksia 18, 19 ja 21 sovelleta. v) 5 artikla (Riitauttamattomien saatavien perintämenettelyt) Neuvostolla oli suuria vaikeuksia 5 artiklan tekstin ja erityisesti komission muutettuun ehdotukseen sisältyneen alkuperäisen sanamuodon osalta. Neuvoston oikeudellinen yksikkö tarkasteli artiklaa ja katsoi, että asia ei kuulu yhteisön toimivaltaan. Neuvosto kuitenkin katsoi, että säännös oli direktiivin kannalta olennainen eikä sitä siksi saisi poistaa. Niinpä sanamuotoa muutettiin neuvoston oikeudellisen yksikön lausunnon huomioon ottamiseksi siten, että jäsenvaltioiden ei ole pakko ottaa kansalliseen siviiliprosessilainsäädäntöönsä uutta erityismenettelyä riitauttamattomien velkojen perinnän osalta, eikä muuttaa olemassa olevia oikeudellisia menettelyjään erityisellä tavalla. Niiden on ainoastaan varmistettava, että tällaisia velkoja koskeva täytäntöönpanoasiakirja on saatavissa tavallisesti 90 päivän kuluessa. Muistutetaan, että Euroopan parlamentti ei esittänyt tarkistuksia tähän artiklaan. vi) 6 artikla (poistettu) (Yksinkertaistettu menettely enintään 20000 euron määräisille riitautetuille saataville) Tarkistukset 22 ja 23 Neuvosto ei hyväksynyt komission muutetun ehdotuksen 6 artiklaa. Artikla olisi velvoittanut jäsenvaltiot ottamaan uuden menettelyn kansalliseen siviiliprosessilainsäädäntöönsä. Tämä olisi neuvoston oikeudellisen yksikön näkemyksen mukaan ylittänyt yhteisön oikeudelliset toimivaltuudet. Jäsenvaltiot eivät myöskään katsoneet kyseistä uutta menettelyä tarpeelliseksi ja katsoivat, että riitautettujen saatavien perintämenettelyjä koskeva säännös ei ole paikallaan direktiivissä, joka koskee ainoastaan maksuviivästyksiä. Kyseisen menettelyn aiottua rakennetta pidettiin myös epäselvänä. Säännös ei näillä edellytyksillä saanut neuvostossa kannatusta, ja artikla poistettiin yhteisestä kannasta. Euroopan parlamentin tarkistuksia 22 ja 23 ei näin ollen sovelleta. vii) 7 ja 8 artikla (poistettu) (Julkisia hankintoja koskeva erityissäännös) Tarkistukset 24, 25, 26, 27, 28 ja 33 Komission muutetun ehdotuksen 7 ja 8 artiklassa on julkisia hankintoja koskevia erityissääntöjä. Neuvosto oli aivan vakuuttunut, ettei kyseisille erityissäännöille ole perusteita ja että olisi sovellettava yleissääntöjä niin yksityiseen kuin julkiseenkin sektoriin. Neuvosto huomautti myös, että yksityisten ja julkisten kaupallisten toimien rajat ovat hämärtyneet yhä lisääntyvän yksityistämisen vuoksi. Lisäksi neuvosto ei löytänyt tyydyttävää ratkaisua alihankkijoiden osalta. Erityissääntöjä sovellettaisiin alkuperäisen ehdotuksen mukaisesti ainoastaan julkisten viranomaisten välittömiin sopimuskumppaneihin. Sopimusosapuolten ei itse tarvitse soveltaa samoja ehtoja omiin alihankkijoihinsa. Komissio sisällytti tällaisen velvoitteen muutetun ehdotuksensa 7 artiklaan, mikä olisi johtanut siihen, että suureen osaan yksityistä sektoria olisi sovellettu julkisia hankintoja koskevia erityissääntöjä. Neuvosto päätti, että on paljon yksinkertaisempaa ja vakuuttavampaa parantaa yleissääntöjä ja luopua julkisia hankintoja koskevista erityissäännöistä. On kuitenkin korostettava, että direktiivin 3 artiklaan sisällytettiin väärinkäyttöä koskeva lauseke. Komissio hyväksyi lopulta tämän päätöksen. Edellä mainittu huomioon ottaen kyseiset kaksi artiklaa poistettiin yhteisestä kannasta. Tästä syystä Euroopan parlamentin tarkistuksia 24, 25, 26, 27, 28 ja 33 ei sovelleta. viii) 9 artikla (poistettu) (Komitea) Tarkistukset 29 ja 34 Komission muutetun ehdotuksen 9 artiklassa edellytettiin komiteamenettelyä, minkä nojalla komissio olisi voinut nostaa korkoa ja enimmäismäärää, johon sovellettaisiin riitautettuja saatavia koskevaa yksinkertaistettua menettelyä. Koska viimeksi mainittu menettely ei saanut neuvoston kannatusta, komiteamenettelystä tuli tarpeeton. Koron osalta neuvosto päätti asian merkityksen huomioon ottaen, että mahdollisiin koron muutoksiin sovellettaisiin tavanomaista lainsäädäntömenettelyä. Artikla siis poistettiin yhteisestä kannasta eikä Euroopan parlamentin tarkistuksia 29 ja 34 sovelleta. ix) 10 artikla (Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä) Tarkistus 31 Neuvosto sopi pidemmästä määräajasta, jonka kuluessa direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lisäksi neuvosto sopi kahdesta poikkeuksesta, jotka jäsenvaltiot voisivat ottaa käyttöön. Jäsenvaltioiden olisi ensinnäkin voitava pitää voimassa erityissääntöjä maksujen käsittelemisestä velallisen maksukyvyttömyyden yhteydessä. Toiseksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus jättää täytäntöönpanolainsäädäntönsä ulkopuolelle sellaiset sopimukset, jotka on tehty ennen voimaansaattamisajanjakson umpeutumista. Muistutetaan, että Euroopan parlamentin tarkistus 31 otettiin täysin huomioon uuden 5 artiklan 2 kohdassa (entinen 10 artiklan 2 kohta). (1) Asiak. 12571/98.