FI Euroopan unionin virallinen lehti C 170/40

Neuvoston perustelut: Neuvoston ensimmäisessä käsittelyssä vahvistama kanta (EU) N:o 9/2016 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi tutkimusta, opiskelua, harjoittelua, vapaaehtoistyötä, oppilasvaihto-ohjelmaa tai koulutushanketta ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä

(2016/C 170/02)

I JOHDANTO

Komissio antoi 25. maaliskuuta 2013 ehdotuksen direktiiviksi tutkimusta, opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkallista ja palkatonta harjoittelua, vapaaehtoistyötä ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä.

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea antoi ehdotusta koskevan lausuntonsa 18. syyskuuta 2013 ja alueiden komitea 28. ja 29. marraskuuta 2013.

Toimivaltaiset neuvoston elimet aloittivat ehdotuksen käsittelyn huhtikuussa 2013. Euroopan parlamentti vahvisti 25. helmikuuta 2014 ensimmäisen käsittelyn kantansa. Neuvosto ei voinut hyväksyä Euroopan parlamentin ensimmäisen käsittelyn tulosta. Tämän johdosta pysyvien edustajien komitea hyväksyi 10. joulukuuta 2014 toimeksiannon, jolla neuvosto valtuutettiin aloittamaan neuvottelut Euroopan parlamentin kanssa.

Neuvoston ja Euroopan parlamentin 3. ja 31. maaliskuuta, 26. toukokuuta, 16. heinäkuuta, 29. lokakuuta ja 17. marraskuuta 2015 käymien kuuden epävirallisen kolmikantakokouksen jälkeen lainsäätäjät pääsivät tekstistä yhteisymmärrykseen komission avustuksella. Pysyvien edustajien komitea hyväksyi 26. marraskuuta pidetyssä kokouksessaan Euroopan parlamentin kanssa neuvotellun tekstin. Neuvosto vahvisti tekstiä koskevan poliittisen yhteisymmärryksen istunnossaan 4. joulukuuta 2015. Euroopan parlamentin kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puheenjohtaja oli sitä ennen todennut pysyvien edustajien komitean puheenjohtajalle 1. joulukuuta 2015 osoittamassaan kirjeessä, että jos kompromissiteksti toimitettaisiin parlamentille neuvoston ensimmäisen käsittelyn kantana, hän suosittelisi valiokuntansa jäsenille ja myöhemmin täysistunnolle, että neuvoston kanta hyväksytään tarkistuksitta parlamentin toisessa käsittelyssä, ellei kummankaan toimielimen lingvistijuristien suorittamasta viimeistelystä muuta johdu.

Euroopan parlamentti ja komissio antoivat lausuman, joka merkitään neuvoston pöytäkirjaan.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti nämä jäsenvaltiot eivät osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido näitä jäsenvaltioita eikä sitä sovelleta näihin jäsenvaltioihin.

Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa olevien 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan.

Neuvosto vahvisti ensimmäisen käsittelyn kantansa 10. maaliskuuta 2016 perussopimuksen 294 artiklan mukaisesti.

II TAVOITE

Ehdotuksella muutetaan ja uudelleenlaaditaan direktiivi 2004/114/EY kolmansien maiden kansalaisten opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkatonta harjoittelua tai vapaaehtoistyötä varten tapahtuvan maahanpääsyn edellytyksistä ja direktiivi 2005/71/EY kolmansien maiden kansalaisten erityisestä maahanpääsymenettelystä tieteellistä tutkimusta varten. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on parantaa säädöskehystä, jota sovelletaan edellä mainittujen kahden direktiivin soveltamisalaan kuuluviin kolmansien maiden kansalaisten ryhmiin, sekä laajentaa direktiivin soveltamisalaa kattamaan uusia kolmansien maiden kansalaisryhmiä (palkalliset harjoittelijat ja au pairit).

III NEUVOSTON ENSIMMÄISEN KÄSITTELYN KANNAN ANALYSOINTI

Yleistä

Neuvottelut käytiin poliittisessa ympäristössä, johon olivat vaikuttaneet komission maaliskuussa 2014 antama tiedoksianto ”Avoin ja turvallinen Eurooppa: suunnitelma käytäntöön” (1) sekä Eurooppa-neuvoston kesäkuussa 2014 vahvistamat strategiset suuntaviivat vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen kehittämiseksi edelleen (2). Eurooppa-neuvosto painotti, että voidakseen vastata maailman ja Euroopan väestönkehityksen haasteisiin Euroopan on pystyttävä jatkossakin houkuttelemaan lahjakkuuksia ja osaamista. Tätä varten Euroopan on kehitettävä strategioita laillisen muuttoliikkeen tarjoamien mahdollisuuksien maksimoimiseksi johdonmukaisten ja tehokkaiden sääntöjen avulla. Myös älykästä, kestävää ja osallistavaa kasvua edistävän Eurooppa 2020 -strategian puitteissa maahanmuutto, jonka kautta saadaan erittäin osaavia ihmisiä, on tärkeä näkökohta.

Neuvottelujen loppuvaihe vuonna 2015 osui päällekkäin muuttoliike- ja pakolaiskriisin kanssa. Oli tärkeää saattaa direktiivistä käydyt neuvottelut päätökseen ja luoda uusia mahdollisuuksia kolmansien maiden kansalaisille tulla EU:hun laillisesti. Komission toukokuussa 2015 antamassa tiedonannossa ”Euroopan muuttoliikeagenda” (3) vaadittiin direktiivin pikaista hyväksymistä, jotta opiskelijoille ja tutkijoille – näille strategisesti tärkeille ryhmille – luotaisiin uusia mahdollisuuksia liikkuvuuteen ja työnhakuun EU:ssa.

Avainkysymykset

Yhteispäätösmenettelyyn sovellettavista käytännön menettelytavoista annetun yhteisen julistuksen (4) mukaisesti neuvoston, Euroopan parlamentin ja komission edustajat ovat olleet yhteydessä toisiinsa, jotta edellä mainitusta päätösehdotuksesta päästäisiin yhteisymmärrykseen. Kummankin toimielimen kantojen yhteensovittamiseksi ja ottaen huomioon yhteydenpidon aikana saavutettu yhteisymmärrys neuvosto hyväksyy ensimmäisen käsittelyn kantansa direktiiviin tutkimusta, opiskelua, opiskelijavaihtoa, palkallista ja palkatonta harjoittelua, vapaaehtoistyötä ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä sisällyttäen komission ehdotukseen seuraavat keskeiset muutokset:

Soveltamisala (2 artikla)

Komission ehdotuksessa direktiivin soveltaminen oli pakollista kaikkiin ryhmiin, mutta neuvoston kannassa pakollisia ryhmiä ovat vain tutkijat, opiskelijat, harjoittelijat ja eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun puitteissa toimivat vapaaehtoistyöntekijät. Neuvoston kannassa direktiivin soveltaminen on vapaaehtoista oppilaiden, muiden vapaaehtoistyöntekijöiden ja au pairien osalta. Tämä perustuu neuvoston näkemykseen, jonka mukaan direktiivin tärkein tavoite on houkutella EU:hun erittäin osaavia kolmansien maiden kansalaisia.

Harjoittelijoiden osalta neuvosto päätti poistaa erottelun palkallisen ja palkattoman harjoittelun välillä, koska sitä ei pidetty oleellisena direktiivin kannalta. Neuvosto viittaa sen sijaan yleisesti harjoittelijoihin. Toisaalta vapaaehtoistyöntekijöiden ryhmä on jaettu eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun toimintaan osallistuviin ja muihin. Koko EU:ssa on oltava yhdenmukaiset säännöt eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun toimintaan osallistumisesta, koska se on osa EU:n Erasmus+ -ohjelmaa ja sillä on kansainvälinen ulottuvuus. Muiden vapaaehtoistyöntekijöiden osalta tämän lähestymistavan merkitys on pienempi. Siksi direktiivin soveltaminen tähän ryhmään on neuvoston kannassa vapaaehtoista.

Suotuisammat säännökset (4 artikla)

Neuvosto lisää joitakin säännöksiä, joiden nojalla jäsenvaltiot voivat joko hyväksyä tai säilyttää suotuisampia säännöksiä. Neuvosto antaa esimerkiksi jäsenvaltioille mahdollisuuden olla vaatimatta, että vastaanottosopimus sisältää tutkimustoiminnan tai tutkimusalan nimen tai tarkoituksen (10 artiklan 2 kohdan a alakohta). Jäsenvaltioille annetaan myös mahdollisuus myöntää pidempään voimassa olevia lupia kuin mitä 18 artiklassa säädetään. Viittaus avoimuutta ja tiedonsaantia koskevaan 35 artiklaan antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden asettaa hakijoiden saataville enemmän tietoa, jos se katsotaan tarpeelliseksi. Neuvosto hyväksyi näin ollen vain osittain Euroopan parlamentin tarkistuksen 25, koska direktiivin ja erityisesti sen keskeisten säännösten tavoite on yhdenmukaistaa kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavia sääntöjä.

Periaatteet (5 artikla)

Neuvosto lisää uuden periaatteen, jonka nojalla jäsenvaltiot voivat vaatia, että hakija esittää tämän direktiivin mukaiset maahanpääsyn edellyttämät asiakirjatodisteet kyseisen jäsenvaltion virallisella kielellä tai millä tahansa kyseisen jäsenvaltion ilmoittamalla EU:n virallisella kielellä. Tämä on jäsenvaltioiden kannalta tärkeä periaate, joka helpottaa niiden hallintoviranomaisten työtä ja auttaa nopeuttamaan hakemusten käsittelyä.

Maahan päästettävien henkilöiden lukumäärä (6 artikla)

Neuvosto toistaa SEUT 79 artiklan 5 kohdan mukaisen periaatteen, joka koskee jäsenvaltioiden oikeutta päättää siitä, kuinka paljon kolmansien maiden kansalaisia päästetään niiden alueelle työntekoa varten. Neuvosto selventää, että tätä periaatetta voidaan soveltaa vain, jos tietyn ryhmän kolmansien maiden kansalaisia katsotaan olevan työsuhteessa asianomaisessa jäsenvaltiossa. Lisäksi mainitaan nimenomaisesti, että maahan päästettävien henkilöiden lukumäärää ei voida milloinkaan soveltaa opiskelijoihin, vaikka näillä olisikin mahdollisuus työskennellä opiskeluaikanaan, koska he hakevat maahanpääsyä opiskelutarkoituksessa. Direktiivi 2014/66/EU (5) (yrityksen sisäisiä siirtoja koskeva direktiivi) ja direktiivi 2014/36/EU (6) (kausityöntekijöitä koskeva direktiivi) sisältävät vastaavan artiklan maahan päästettävien henkilöiden lukumäärästä.

Maahanpääsyn yleiset edellytykset (7 artikla)

Neuvosto katsoo, että selkeyden vuoksi 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa on lueteltava voimassa olevan matkustusasiakirjan lisäksi kaikki mahdolliset asiakirjat, jotka voidaan edellyttää maahanpääsyä varten kansallisesta järjestelmästä tai kolmannen maan kansalaisen tilanteesta riippuen.

Neuvosto yhdenmukaistaa 1 kohdan e alakohdan yrityksen sisäisiä siirtoja koskevan direktiivin (5 artiklan 5 kohta) ja kausityöntekijöitä koskevan direktiivin (5 artiklan 3 kohta) vastaavien säännösten kanssa lisäämällä maininnan ”ilman että hänen tarvitsee turvautua kyseisen jäsenvaltion sosiaalihuoltojärjestelmään”. Lisäksi neuvosto lisää selkeyden vuoksi avoimen luettelon mahdollisista riittävien varojen lähteistä. Koska direktiivi kattaa niin monia erilaisia ryhmiä, tällainen luettelo on hyödyllinen ohje jäsenvaltioille ”riittävien varojen” arvioimiseksi. Lisäksi neuvosto lisää artiklaan uuden säännöksen (3 kohta), jonka nojalla jäsenvaltiot voivat ilmoittaa ohjeellisen määrän, jonka ne katsovat ”riittäviksi varoiksi”. Avoimuutta ja tiedonsaantia koskevaan 35 artiklaan neuvosto sisällyttää jäsenvaltioiden velvoitteen asettaa hakijoiden helposti saataville tiedot riittävistä kuukausittaisista varoista. Näin hakijat ja muut asianosaiset saavat selkeät tiedot eri jäsenvaltioiden soveltamista ”riittäviä varoja” koskevista vaatimuksista.

Neuvosto lisää uuden 2 kohdan, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat vaatia hakijaa ilmoittamaan asianomaisen kolmannen maan kansalaisen osoitteen kyseisen jäsenvaltion alueella. Käytännössä tällainen vaatimus on jo olemassa monissa jäsenvaltioissa. Osoitetta tarvitaan muun muassa hakijan kanssa viestimiseen tai hallinnollisen toimivallan osoittamiseen kyseisessä jäsenvaltiossa. Neuvosto tarkentaa, että jos osoitteen ilmoittamista vaaditaan hakemisajankohtana eikä kolmannen maan kansalainen vielä tiedä tulevaa osoitettaan, jäsenvaltiot hyväksyvät väliaikaisen osoitteen. Myös yrityksen sisäisiä siirtoja koskeva direktiivi sisältää vaatimuksen, että hakija esittää osoitteen.

Neuvosto lisää 4 ja 5 kohdan eritelläkseen, mihin lupahakemukset voidaan toimittaa ja kuka ne voi toimittaa. Komission ehdotuksessa nämä säännökset olivat tutkijoita koskevia erityisedellytyksiä koskevassa artiklassa. Neuvosto siirtää ne yleisiä edellytyksiä koskevaan artiklaan, jolloin niitä sovelletaan kaikkiin ryhmiin, joita tämä direktiivi koskee. Hakemusten sisällön osalta komission ehdotuksessa säädetään, että hakemukset on otettava tarkasteltavaksi ja käsiteltävä, kun kyseinen kolmannen maan kansalainen oleskelee sen jäsenvaltion alueen ulkopuolella, jonne hän pyrkii. Euroopan parlamentin tarkistuksen 28 huomioon ottaen neuvosto sopi, että hakemukset tarkastellaan ja käsitellään myös silloin, kun kolmannen maan kansalainen jo oleskelee asianomaisessa jäsenvaltiossa ja hänellä on voimassa oleva oleskelulupa tai pitkäaikaista oleskelua varten myönnetty viisumi.

Neuvosto sisällyttää artiklaan uuden 6 kohdan, jonka mukaan kolmansien maiden kansalaisia, joita pidetään uhkana yleiselle järjestykselle, yleiselle turvallisuudelle tai kansanterveydelle, ei saa päästää maahan tämän direktiivin nojalla. Komission ehdotuksessa vastaava säännös on tämän artiklan 1 kohdassa, joka koskee todisteita ja tositteita, jotka hakijan on esitettävä hakemuksen osana. Neuvosto katsoo, että tämän säännöksen olisi ennemminkin oltava peruste sille, ettei henkilöä päästetä maahan, ja todistustaakan on oltava jäsenvaltioilla. Yrityksen sisäisiä siirtoja koskevassa direktiivissä (5 artiklan 8 kohta) ja kausityöntekijöitä koskevassa direktiivissä (6 artiklan 4 kohta) on sama lähestymistapa.

Vastaanottavien yksiköiden hyväksyminen (9 ja 15 artikla)

Komission ehdotuksessa säädettiin tutkimusorganisaatioita koskevasta pakollisesta hyväksymismenettelystä, kun taas muita ryhmiä vastaanottaviin yksiköihin ei sovellettu minkäänlaista hyväksymismenettelyä. Neuvosto päätti saman lähestymistavan soveltamisesta kaikkiin vastaanottaviin yksiköihin. Neuvosto katsoo, että jäsenvaltiot voivat vapaasti päättää vaativatko ne, että maahantulo tämän direktiivin nojalla tapahtuu vain hyväksyttyjen vastaanottavien yksiköiden kautta.

Esimerkiksi tutkimusorganisaatioiden osalta jäsenvaltiot voivat vaatia julkisten ja/tai yksityisten tutkimusorganisaatioiden hyväksymistä tai ne voivat päättää, että hyväksymistä ei tarvita. Näin jäsenvaltioille jää riittävästi joustovaraa hyväksyä paras lähestymistapa niiden oikeusjärjestelmien kannalta.

Osana tätä lähestymistapaa neuvoston kannassa säädetään, että jäsenvaltioiden on sovellettava helpotettua menettelyä kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka hakevat maahanpääsyä hyväksyttyjen vastaanottavien yksiköiden kautta (8 artiklan 3 kohta; 11 artiklan 3 kohta). Nämä hakijat on vapautettava esittämästä joitakin tämän direktiivin nojalla vaadittuja asiakirjoja tai todisteita. Toinen helpottava seikka on se, että hyväksyttyjen vastaanottavien yksiköiden kautta tehtävistä hakemuksista on päätettävä viimeistään 60 päivän kuluessa (34 artiklan 2 kohta) tavanomaisen 90 päivän määräajan sijasta. Vahvistaessaan tämän menettelyn neuvosto otti huomioon Euroopan parlamentin tarkistuksen 57, jossa esitetään nopeutettua menettelyä.

Tutkijat (3, 8, 9 ja 10 artikla)

Neuvosto laajentaa 3 artiklassa olevaa tutkijoiden määritelmää lisäämällä, että sen lisäksi että tutkijalla tarkoitetaan henkilöä, jolla on tohtoriohjelmaan pääsyn mahdollistava ylempi korkeakoulututkinto, hänellä voi olla myös tohtorintutkinto.

Tutkijoiden maahanpääsyä koskevia erityisedellytyksiä koskevaan 8 artiklaan neuvosto lisää selvennyksen, jonka mukaan tutkimusorganisaation taloudellinen vastuu rajoittuu 25 artiklan mukaisesti myönnetyn työpaikan etsimistä tai yrityksen perustamista varten myönnetyn oleskeluluvan alkamispäivään (2 kohta). Kun tällainen lupa myönnetään, kolmannen valtion kansalaista ei enää katsota tässä direktiivissä tarkoitetuksi tutkijaksi.

Vastaanottosopimuksia koskevassa 10 artiklassa neuvosto muuttaa komission ehdotusta antamalla jäsenvaltioille mahdollisuuden säätää, että sopimukset vastaavat vastaanottosopimuksia tätä direktiiviä sovellettaessa, jos ne sisältävät samat seikat kuin vastaanottosopimukset (1 kohta). Tämä muutos johtuu eräiden jäsenvaltioiden tämänhetkisistä käytännöistä.

Vastaanottosopimusten sisällön osalta neuvosto muuttaa joitakin pakollisia säännöksiä vapaaehtoisiksi. Jäsenvaltiot voivat päättää, vaativatko ne vastaanottosopimusten sisältävän tiettyjä tietoja (3 kohdan a ja b alakohta). Neuvoston mielestä on tärkeää minimoida tutkimusorganisaatioille asetettava hallinnollinen taakka.

Lisäksi neuvosto lisää vaatimuksen, että vastaanottosopimus sisältää tiedot toiseen jäsenvaltioon suuntautuvaa liikkuvuutta koskevista aikeista, jos tästä on tietoa haettaessa ensimmäiseen jäsenvaltioon (2 kohdan e alakohta). Tämän tiedon katsotaan olevan tärkeää ottaen huomioon tämän direktiivin mukainen tutkijoiden liikkuvuusjärjestelmä (28 ja 29 artikla).

Opiskelijat (3, 11 ja 24 artikla)

Neuvosto lisää 3 artiklassa olevaan opiskelijan määritelmään tarkennuksen, jonka mukaan kokopäiväinen opinto-ohjelma EU:ssa, johon opiskelijalle on myönnetty oikeus osallistua, voi myös sisältää harjoittelujakson osana näitä opintoja. Opiskelijoiden maahanpääsyn erityisedellytyksiä koskevaan 11 artiklaan neuvosto lisää vaatimuksen, että hakijan on osoitettava, että kolmannen maan kansalaisella on riittävät varat opinnoista aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, jos jäsenvaltio sitä vaatii. Tämän katsotaan olevan tarpeen, koska opinnoista aiheutuvilla kustannuksilla tarkoitetaan kirjoja, opintomateriaaleja jne., jotka eivät sisälly 7 artiklassa tarkoitettuun vaatimukseen riittävistä varoista (jotka kattavat toimentulon ja matkakustannukset) eivätkä 11 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin korkeakoulun vaatimiin maksuihin.

Jotta opiskelijat voivat kattaa osan opiskelukustannuksistaan, heille on 24 artiklan mukaan annettava pääsy sen jäsenvaltion työmarkkinoille, jossa opiskelu tapahtuu. Neuvosto muuttaa komission ehdotusta asettamalla opiskelijoille sallitun enimmäistyöskentelyajan vähintään 15 tuntiin viikossa, mikä on tasapainoinen kompromissi eri kansallisten käytäntöjen välillä. Neuvosto säilyttää periaatteen, jonka mukaan jäsenvaltioiden pitäisi voida ottaa huomioon työmarkkinoillaan vallitseva tilanne (3 kohta), ilman Euroopan parlamentin tarkistuksessa 46 ehdottamaa lisäystä. Työmarkkinoiden tarveharkinta liittyy aina tiettyyn työpaikkaan, eikä sitä tämän vuoksi voida toteuttaa systemaattisesti. Jotta Euroopan parlamentin huolenaiheet otettaisiin huomioon, neuvoston kannan johdanto-osan kappaleessa 52 todetaan, että opiskelijoiden pääsyn työmarkkinoille olisi oltava pääsääntö ja jäsenvaltioiden olisi otettava kansallinen työmarkkinatilanteensa huomioon vain poikkeuksellisissa tilanteissa.

Vaihto-oppilaat (3 ja 12 artikla)

Neuvoston kannassa direktiivin soveltaminen tähän ryhmään on vapaaehtoista. Ehdotuksen 3 artiklassa olevaan vaihto-oppilaan määritelmään neuvosto lisää yksityiskohtia erilaisten kansallisten järjestelmien huomioimiseksi. Toisen asteen opetusohjelma voi olla hyväksytty (tai ei) valtiollisella tai alueellisella tasolla ja se voi vastata joko ylemmän perusasteen tai keskiasteen koulutusta. Neuvosto laajentaa määritelmää lisäämällä, että vaihto-oppilaat voivat päästä osallistumaan myös koulutushankkeisiin komission ehdottamien oppilasvaihto-ohjelmien lisäksi. Ensin mainittu ei edellytä oppilasvaihtoa. Vaihto-oppilaiden maahanpääsyn erityisedellytyksiä koskevan 12 artiklan 1 kohdan e alakohtaan neuvosto lisää mahdollisuuden majoittaa vaihto-oppilaat perheiden lisäksi myös oppilaitoksessa olevaan erityismajoitukseen tai muuhun majoitukseen, joka vastaa tarvittavia vaatimuksia.

Harjoittelijat (3 ja 13 artikla)

Neuvosto kaventaa harjoittelijan määritelmää lisäämällä vaatimuksen siitä, että harjoittelijalla on oltava korkeakoulututkinto tai hänen on osallistuttava korkeakoulututkintoon johtavaan opinto-ohjelmaan. Tämä noudattaa neuvoston näkemystä, jonka mukaan direktiivin tärkein kohde ovat erittäin osaavat kolmansien maiden kansalaiset. Samalla neuvosto poistaa erottelun palkattoman ja palkallisen harjoittelun välillä ja määrittelee yhden yleisen harjoittelijoiden ryhmän. 13 artiklassa oleviin harjoittelijoiden maahanpääsyn erityisedellytyksiin neuvosto lisää joukon vaatimuksia, jotka asianomaisen kolmannen maan kansalaisen on täytettävä. Neuvoston tarkoituksena on varmistaa riittävin takein, ettei tämän kolmansien maiden kansalaisten ryhmän pääsyä EU:n alueelle käytetä väärin. Jäsenvaltiot katsovat, että on olemassa vaara, että harjoittelijoita voitaisiin käyttää korvaamaan työntekijät huonommissa olosuhteissa ja huonommilla työehdoilla.

Tämän vuoksi neuvosto lisää 1 kohdan a alakohtaan, että harjoittelusopimuksessa on sovittava teoriaan ja käytäntöön perustuvasta harjoittelusta ja että jäsenvaltiot voivat vaatia, että harjoittelusopimuksen ehdot noudattavat kansallisessa lainsäädännössä, työehtosopimuksissa tai käytännöissä vahvistettuja vaatimuksia.

Harjoittelijan määritelmään tehtyjen muutosten mukaisesti neuvosto lisää 13 artiklaan vaatimuksen, jonka mukaan on esitettävä todisteet korkeakoulututkinnosta, jonka kolmannen maan kansalainen on saanut hakemuksen päiväystä edeltäneiden kahden vuoden aikana, tai osallistumisesta opinto-ohjelmaan, joka johtaa korkeakoulututkintoon (1 kohdan b alakohta). Lisäksi jäsenvaltiot voivat vaatia, että harjoittelu vastaa alaltaan ja vaadittavalta osaamistasoltaan korkeakoulututkintoa tai suoritettavaa opinto-ohjelmaa (2 kohta). Tämä vaatimus on päinvastainen kuin Euroopan parlamentin aikomus; sen tarkistuksessa 32 poistettiin kyseinen edellytys.

Lisäksi neuvoston mukaan hakijan on osoitettava, jos jäsenvaltio sitä vaatii, että kolmannen maan kansalaisella on riittävät varat oleskeluajalleen harjoittelun kustannusten kattamiseksi, että vastaanottava yksikkö vastaa harjoittelijasta koko hänen oleskelunsa ajan ja että majoitus vastaa tarvittavia vaatimuksia, jos harjoittelija majoitetaan vastaanottavaan yksikköön. Kuten tutkijoidenkin kohdalla, neuvosto lisää, että jäsenvaltiot voivat edellyttää vastaanottavan yksikön ottavan taloudellisen vastuun harjoittelijasta, jos tämä jää laittomasti kyseisen jäsenvaltion alueelle (4 kohta). Komission ehdotuksessa todetaan, että jäsenvaltiot voivat vaatia vastaanottavaa yksikköä ilmoittamaan, että kolmannen maan kansalainen ei täytä työpaikkaa. Neuvosto puolestaan menee pidemmälle ja antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden vaatia vastaanottavaa yksikköä todistamaan, että harjoittelulla ei korvata työpaikkaa (3 kohta).

Vapaaehtoistyöntekijät (14 artikla)

Neuvoston kannassa direktiiviä on pakko soveltaa eurooppalaiseen vapaaehtoispalveluun osallistuviin vapaaehtoistyöntekijöihin, kun taas muiden vapaaehtoistyöntekijöiden osalta soveltaminen on vapaaehtoista. Vapaaehtoistyöntekijöiden maahantuloedellytysten osalta neuvosto myötäilee Euroopan parlamentin tarkistusta 33 mitä tulee vastaanottavan yksikön kanssa tehdyn esitettävän sopimuksen sisältöön (14 artiklan 1 kohdan a alakohta). Neuvosto katsoo lisäksi, että on tarpeen antaa – kuten vaihto-oppilaiden ja harjoittelijoidenkin kohdalla – jäsenvaltioille mahdollisuus vaatia osoitusta siitä, että majoitus vastaa kyseisen jäsenvaltion vahvistamia vaatimuksia, jos kolmannen maan kansalainen majoitetaan vastaanottavaan yksikköön (1kohdan b alakohta). Koska tämä käytäntö on jo olemassa useissa jäsenvaltioissa, neuvosto lisää jäsenvaltioiden mahdollisuuden määrittää vähimmäis- ja enimmäisikäraja kolmannen maan kansalaisille, jotka hakevat maahanpääsyä vapaaehtoistyöntekijäksi (2 kohta). Tämä ei kuitenkaan saa rajoittaa eurooppalaisen vapaaehtoispalvelun sääntöjä. Varmistaakseen yhdenmukaisuuden eurooppalaisen vapaaehtoispalvelujärjestelmän vaatimusten kanssa neuvosto toteaa, että tähän järjestelmään osallistuvilta hakijoilta ei vaadita eräiden tämän direktiivin säännösten mukaisten todisteiden esittämistä (3 kohta).

Au pairit (16 artikla)

Neuvoston kannassa direktiivin soveltaminen tähän ryhmään on vapaaehtoista. Au pairien maahantulon erityisedellytyksiä koskevassa 16 artiklassa neuvosto hyväksyy kokonaisuudessaan Euroopan parlamentin tarkistusten 34 ja 35 sisällön, joka liittyy au pairien oikeuksiin ja velvollisuuksiin. Neuvosto menee jopa pidemmälle ja toteaa, että au pairin tehtävien hoitamiseen käytettävien tuntien määrä voi olla enintään 25 tuntia viikossa (16 artiklan 5 kohta). Neuvosto kuitenkin muuttaa hieman au pairien vähimmäisikää, joka on 17 vuotta komission ehdotuksessa ja 18 vuotta neuvoston kannassa. Tämä muutos johtuu eräiden jäsenvaltioiden tämänhetkisistä käytännöistä.

Lisäksi neuvosto asettaa useita muita ehtoja au pairien maahanpääsylle. Jäsenvaltiot voivat nimittäin vaatia kolmannen maan kansalaiselta todisteet siitä, että hänellä on perustiedot vastaanottavan jäsenvaltion kielestä tai keskiasteen koulutus tai ammattipätevyys (2 kohta). Eräiden jäsenvaltioiden nykyistä käytäntöä noudatellen neuvosto antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden päättää, että au paireja voi sijoittaa ainoastaan au paireja välittävä organisaatio (3 kohta). Lisäksi neuvosto antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden vaatia, että isäntäperheen jäsenten on oltava eri kansalaisuutta kuin au pairina työskentelevä kolmannen maan kansalainen eikä heillä saa olla perhesiteitä au pairiin (4 kohta). Jäsenvaltiot voivat myös määrätä au pairille taskurahana maksettavasta vähimmäismäärästä (6 kohta).

Tämän direktiivin nojalla myönnettävät luvat (17, 18 ja 19 artikla)

Neuvosto lisää 17 artiklaan uusia yksityiskohtia lupiin merkittävistä ilmauksista verrattuna komission alkuperäiseen ehdotukseen. Neuvosto omaksuu saman lähestymistavan kuin kausityöntekijöitä koskevassa direktiivissä.

Tutkijoille, opiskelijoille, vaihto-oppilaille, au paireille ja vapaaehtoistyöntekijöille myönnettävien lupien voimassaoloajan osalta (18 artikla) neuvosto noudattaa komission lähestymistapaa ja hylkää Euroopan parlamentin tarkistuksen 37. Neuvosto täydentää komission ehdotusta mainitsemalla nimenomaisesti, että jäsenvaltiot voivat sallia vaihto-oppilaiden ja au pairien lupien uusimisen tietyissä olosuhteissa. Lisäksi neuvoston kannassa säädetään, että liikkuvuustoimenpiteitä sisältävien unionin tai monenvälisten ohjelmien piiriin kuuluville tutkijoille ja opiskelijoille on myönnettävä lupa, jonka kesto on vähintään kaksi vuotta tai yhtä pitkä kuin vastaanottosopimuksen kesto, jos se on lyhyempi (edellyttäen, että tietyt ehdot täyttyvät). Tämä säännös lisättiin, jotta tämän kolmansien maiden kansalaisten ryhmän oleskelua EU:ssa voitaisiin edelleen helpottaa.

Harjoittelijoiden osalta neuvosto muuttaa komission ehdotusta säätämällä, että luvan kesto voi olla enintään kuusi kuukautta. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää pidemmästä voimassaolosta, joka vastaa harjoittelusopimuksen kestoa kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Tämä liittyy neuvoston näkemykseen, jonka mukaan tämän kolmansien maiden kansalaisten ryhmän osalta tarvitaan enemmän takuita.

Lisätietoja koskevaan 19 artiklaan neuvosto lisää viittaukset tietoihin, jotka voidaan ilmoittaa lisätietoina joko oleskeluluvassa tai pitkäaikaista oleskelua varten myönnetyssä viisumissa. Tässä yhteydessä neuvosto hylkää turhana Euroopan parlamentin tarkistuksessa 39 ehdotetun sanamuodon.

Lupien hylkäämisen, peruuttamisen tai uusimatta jättämisen perusteet (20 ja 21 artikla)

Hylkäysperusteiden osalta neuvoston kanta myötäilee Euroopan parlamentin tarkistusta 40, ja siinä muutetaan joukko pakollisia hylkäämisperusteita vapaaehtoisiksi (20 artiklan 2 kohdan a, c ja d alakohta). Joidenkin kyseisten säännösten sanamuoto on kuitenkin yhdenmukaistettu yrityksen sisäisiä siirtoja ja kausityöntekijöitä koskevien direktiivien vastaavien säännösten kanssa.

Lisäksi neuvosto asettaa uuden pakollisen hylkäysperusteen, joka liittyy tässä direktiivissä säädettyyn vastaanottavien yksiköiden hyväksymismenettelyyn (1 kohdan c alakohta). Lisäksi neuvosto asettaa useita uusia vapaaehtoisia hylkäysperusteita. Neuvosto pitää tärkeänä, että jäsenvaltiot voivat hylätä hakemuksen, jos vastaanottava yksikkö tai isäntäperhe ei täytä asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytäntöjen mukaisia työehtoja (2 kohdan b alakohta). Tällä säännöksellä pyritään suojelemaan kolmansien maiden kansalaisia riistolta ja välttämään sosiaalista polkumyyntiä. Artiklan 2 kohdan e alakohta, jossa tarkoitetussa tilanteessa vastaanottava yksikkö on lopettanut liiketoimintansa, on otettu yrityksen sisäisiä siirtoja koskevasta direktiivistä. Neuvosto lisää myös hylkäysperusteen, jonka nojalla jäsenvaltio voi hylätä hakemuksen, jos se voi osoittaa, että kolmannen maan kansalainen tulee maahan muista kuin niistä syistä, joiden vuoksi hän hakee maahanpääsyä (2 kohdan f alakohta). Tämän hylkäysperusteen tarkoituksena on auttaa jäsenvaltioita torjumaan tämän direktiivin menettelyjen väärinkäytöksiä. Lisäksi neuvosto antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden hylätä hakemus tehtyään työmarkkinatestin, koska jäsenvaltioiden pitää voida hallinnoida omia työmarkkinoitaan (3 kohta).

Hakijoiden suojaksi ja Euroopan parlamentin kantaa kunnioittaen neuvosto lisää, että kaikissa hakemuksen hylkäämisestä tehtävissä päätöksissä on otettava huomioon tapauksen erityiset olosuhteet ja noudatettava suhteellisuusperiaatetta (4 kohta).

Luvan peruuttamisen tai uusimatta jättämisen perusteet (21 artikla) vastaavat suurelta osin hylkäysperusteita, mutta tiettyjä eroja on. Neuvoston kannassa säilytetään pakollisena peruste, joka viittaa tilanteeseen, jossa kolmannen maan kansalainen on maassa muuta kuin sitä tarkoitusta varten, jonka perusteella hänelle on myönnetty lupa oleskeluun (1 kohdan d alakohta), vaikka Euroopan parlamentti oli omassa kannassaan muuttanut tämän perusteen vapaaehtoiseksi. Toisaalta neuvosto hyväksyy Euroopan parlamentin näkemykset ja lisää, että jos harkitaan opiskelijan luvan perumista, koska opinnoissa ole tapahtunut edistystä, jäsenvaltio voi neuvotella asiasta vastaanottavan yksikön kanssa (3 kohta). Neuvosto hyväksyy myös parlamentin tarkistuksen, jonka mukaan opiskelijalle on annettava mahdollisuus tehdä hakemus toiseen korkeakouluun, jotta hän voi saattaa opintonsa päätökseen, jos luvan perumista tai uusimatta jättämistä harkitaan opiskelijaan itseensä liittymättömistä syistä (6 kohta). Mitä tulee mahdollisuuteen olla uusimatta lupaa työmarkkinatestin perusteella (5 kohta), neuvosto otti huomioon Euroopan parlamentin huolenaiheet ja sulki tämän mahdollisuuden ulkopuolelle ne tutkijat, jotka jatkavat työsuhdettaan samassa vastaanottavassa yksikössä. Neuvosto ei hyväksynyt parlamentin tarkistusta, joka koski yleiseen järjestykseen ja yleiseen turvallisuuteen (4 kohta) liittyviä syitä. Johdanto-osan 36 kappaleen katsottiin riittävän tässä yhteydessä.

Oikeus yhdenvertaiseen kohteluun (22 artikla)

Vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisten kanssa yhdenvertaisen kohtelun osalta neuvoston kannassa muutetaan komission ehdotusta. Siinä noudatetaan tiiviisti direktiivin 2011/98/EU (yhdistelmälupadirektiivi) 12 artiklan (Oikeus yhdenvertaiseen kohteluun) sanamuotoa, koska kyseinen direktiivi kattaa kaikki kolmansien maiden kansalaiset, jotka oleskelevat laillisesti ja jotka työskentelevät tai joilla on oikeus työskennellä jäsenvaltiossa.

Neuvoston kannan mukaan yhdistelmälupadirektiivin 12 artiklassa vahvistetut oikeudet ja niiden mahdolliset rajoitukset koskevat pääasiassa tutkijoita ja opiskelijoita sekä harjoittelijoita, vapaaehtoistyöntekijöitä ja au paireja, kun heidän katsotaan olevan työsuhteessa asianomaisessa jäsenvaltiossa. Tutkijoiden katsotaan aina olevan työsuhteessa ja heihin sovelletaan vastaavia yhdistelmälupadirektiivin mukaisia oikeuksia. Neuvosto hylkää Euroopan parlamentin tarkistuksen 43, jonka mukaan tutkijoihin ja opiskelijoihin ei pitäisi soveltaa yhdistelmälupadirektiivin mukaisia rajoituksia, jotka koskevat koulutusta ja ammatillista koulutusta sekä sosiaaliturvan aloja.

Niiden harjoittelijoiden, vapaaehtoistyöntekijöiden ja au pairien oikeuksien osalta, joiden ei katsota olevan työsuhteessa asianomaisessa jäsenvaltiossa, neuvoston kanta menee pidemmälle kuin Euroopan parlamentin tarkistus 44. Neuvoston kannassa todetaan, että heillä on oikeus yhdenvertaiseen kohteluun yleisesti tarjolla olevien tavaroiden ja palvelujen saatavuuden osalta ja myös tutkintojen, todistusten ja muun ammattipätevyyden tunnustamisen osalta.

Tutkijoiden ja opiskelijoiden oleskelu työnhakua tai yrittäjyyttä varten (25 artikla)

Neuvoston kannassa säädetään tutkijoiden ja opiskelijoiden mahdollisuudesta jäädä sen jäsenvaltion alueelle, joka on myöntänyt luvan tämän direktiivin nojalla, vähintään yhdeksäksi kuukaudeksi etsiäkseen työtä tai perustaakseen yrityksen. Näin ollen neuvosto hylkää Euroopan parlamentin tarkistuksen tämän säännöksen osalta. Yhdeksän kuukauden määräajan katsotaan olevan riittävä työpaikan löytämiseen tai yrityksen perustamiseen. Neuvoston kannassa asianomainen jäsenvaltio voi vaatia kolmannen maan kansalaista osoittamaan, että tällä on todellinen mahdollisuus työllistyä tai käynnistää yritystoiminta, vähintään kolmen kuukauden määräajan jälkeen. Tämä poikkeaa Euroopan parlamentin tarkistuksesta. Neuvosto lisää mahdollisuuden, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat vaatia, että työpaikka, jota kolmannen maan kansalainen hakee, tai yritys, jota hän on perustamassa, vastaa tasoltaan tehtyä tutkimusta tai suoritettuja opintoja.

Lisäksi neuvosto antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden päättää vähimmäistason tutkinnosta (joka ei voi olla korkeampi kuin maisterintutkinto tai vastaava), joka opiskelijalla on oltava suoritettuna, jotta hän voi hyötyä tästä oikeudesta. Neuvoston kannan mukaan jäsenvaltiot voivat vaatia vastaanottavaa yksikköä toimittamaan joko vahvistuksen tutkimustoiminnan päätökseen saattamisesta tai todisteet korkeakoulututkintotodistuksen saamisesta. Jos näitä todisteita ei ole saatavilla ennen tutkimus- tai opiskelutarkoituksiin myönnetyn luvan voimassaolon päättymistä, kolmannen maan kansalaisen on sallittava oleskella asianomaisen jäsenvaltion alueella, jotta hän voi toimittaa tällaiset todisteet kohtuullisen ajan kuluessa.

Neuvosto säätää lisäksi tämän artiklan nojalla myönnetyn hakemuksen hylkäysperusteista ja tämän artiklan nojalla myönnetyn oleskeluluvan peruuttamisperusteista (4 ja 8 kohta).

EU:n sisäinen liikkuvuus (27, 28, 29, 30 ja 31 artikla)

Neuvoston kannan mukaan EU:n sisäinen liikkuvuus on mahdollista vain tutkijoille ja opiskelijoille. Kanta eroaa Euroopan parlamentin tarkistuksesta. Yhdenmukaisuuden vuoksi yrityksen sisäisiä siirtoja koskevan direktiivin liikkuvuusjärjestelyä käytettiin esimerkkinä säädettäessä näiden kahden ryhmän EU:n sisäisestä liikkuvuudesta.

Neuvosto jakaa tutkijoiden liikkuvuuden lyhyt- ja pitkäaikaiseen. Lyhytaikaisen liikkuvuuden puitteissa tutkijoilla, joilla on ensimmäisen jäsenvaltion myöntämä voimassa oleva tutkimustarkoitukseen myönnetty lupa, on kyseisen luvan ja voimassa olevan matkustusasiakirjan perusteella oikeus oleskella yhdessä tai useammassa toisessa jäsenvaltiossa suorittaakseen siellä osan tutkimuksestaan jossakin tutkimusorganisaatiossa enintään 180 päivän ajan minkä tahansa 360 päivän jakson aikana, mikäli tässä direktiivissä säädetyt edellytykset täyttyvät. Toinen jäsenvaltio voi vaatia, että sille ilmoitetaan tutkijan lyhytaikaisesta liikkuvuudesta 28 artiklassa vahvistetun menettelyn mukaan. Toinen jäsenvaltio voi vaatia, että ilmoitus sisältää kyseisessä artiklassa edellytetyt asiakirjat ja tiedot, tai se voi olla vaatimatta tätä. Toisella jäsenvaltiolla on mahdollisuus vastustaa liikkuvuutta koskevaa ilmoitusta. Koska useat jäsenvaltiot toivat ilmi käytännön huolenaiheita ilmoitusmenettelyyn liittyen, neuvoston kanta sisältää mahdollisuuden, että toinen jäsenvaltio voi myöntää tutkijalle asiakirjan, jolla osoitetaan, että tällä on oikeus oleskella kyseisen jäsenvaltion alueella.

Tutkijoiden pitkäaikaisen liikkuvuuden osalta (yli 180 päivää jäsenvaltiota kohti) toinen jäsenvaltio voi joko päättää lyhytaikaista liikkuvuutta koskevan ilmoitusmenettelyn soveltamisesta ja sallia tutkijan oleskella alueellaan ensimmäisen jäsenvaltion myöntämän luvan perusteella taikka edellyttää pitkäaikaista liikkuvuutta koskevan hakemuksen tekemistä 29 artiklassa vahvistetun menettelyn mukaisesti. Kun tällainen hakemus tehdään, toinen jäsenvaltio myöntää tutkijalle luvan, jos kaikki ehdot täyttyvät. Pitkäaikaisen liikkuvuuden hakumenettely on kevyempi kuin alkuperäinen hakumenettely ensimmäisessä jäsenvaltiossa. Tutkijoiden perheenjäsenillä on oikeus oleskella tutkijan kanssa yhdessä tai useammassa toisessa jäsenvaltiossa, ja heitä koskeva liikkuvuusjärjestelmä vastaa tutkijoiden järjestelmää (30 artikla).

Opiskelijoiden liikkuvuuden osalta neuvosto erottaa toisistaan ne opiskelijat, jotka kuuluvat liikkuvuustoimenpiteitä sisältävän EU:n tai monenvälisen ohjelman taikka kahden tai useamman korkeakoulun välisen sopimuksen piiriin, ja niin kutsutut itsenäiset opiskelijat, jotka eivät kuulu ohjelmien tai sopimusten piiriin. Ensiksi mainituilla on oikeus maahantuloon ja oleskeluun yhdessä tai useammassa toisessa jäsenvaltiossa suorittaakseen siellä osan korkeakouluopinnoistaan enintään 360 päivän pituisen jakson aikana jäsenvaltiota kohden edellyttäen, että 31 artiklassa säädetyt edellytykset täyttyvät. Heidän liikkuvuusjärjestelmänsä vastaa tutkijoiden lyhytaikaista oleskelua varten vahvistettua järjestelmää, eli toinen jäsenvaltio voi vaatia ilmoituksen. Sen sijaan itsenäisten opiskelijoiden on tehtävä lupahakemus, joka koskee toiseen jäsenvaltioon pääsyä ja siellä oleskelua opiskelutarkoituksessa. Tässä tapauksessa hakumenettely on aivan sama kuin ensimmäiseen jäsenvaltioon tehtävän alkuperäisen hakemuksen kohdalla.

Yrityksen sisäisiä siirtoja koskevan direktiivin esimerkin mukaisesti neuvosto lisää uuden 32 artiklan, jossa käsitellään liikkuvuutta koskevia takeita ja seuraamuksia. Artiklassa esitetään lisää yksityiskohtia eräissä liikkuvuuteen liittyvissä tapauksissa esitettävistä todisteista (esim. kun opiskelijan tai tutkijan on liikkuvuuden yhteydessä ylitettävä Schengen-alueen raja tai kun hän ei enää täytä liikkuvuuden ehtoja).

Maksut (36 artikla)

Neuvoston kannassa lisätään, että jäsenvaltiot voivat vaatia maksujen suorittamista ilmoitusten käsittelystä hakemusten käsittelyn lisäksi. Jäsenvaltiot katsovat, että ilmoitusten käsittelystä EU:n sisäisen liikkuvuuden yhteydessä aiheutuu myös tiettyjä hallinnollisia kustannuksia. Lisäksi jäsenvaltiot saattavat myöntää kolmannen maan kansalaiselle asiakirjan kyseisen menettelyn päätteeksi.

IV PÄÄTELMÄ

Neuvoston ensimmäisen käsittelyn kannassa on otettu huomioon neuvoston ja Euroopan parlamentin välillä käydyissä neuvotteluissa komission avustuksella aikaansaatu kompromissi. Direktiivin antaminen tutkimusta, opiskelua, harjoittelua, vapaaehtoistyötä, oppilasvaihto-ohjelmaa tai koulutushanketta ja au pairina työskentelyä varten tapahtuvan kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä on erittäin tärkeää, jotta EU houkuttelisi entistä enemmän kykyjä ja osaamista.

(1) COM(2014) 154 final.

(2) EUCO 79/14.

(3) COM(2015) 240 final.

(4) EYVL C 148, 28.5.1999, s. 1.

(5) EUVL L 157, 27.5.2014, s. 1.

(6) EUVL L 94, 28.3.2014, s. 375.