Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille rannikkoalueiden yhtenäisestä suunnittelusta"



Virallinen lehti nro C 295 , 07/10/1996 s. 0074



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille rannikkoalueiden yhtenäisestä suunnittelusta" (96/C 295/15) Komissio päätti 29. tammikuuta 1996 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille rannikkoalueiden yhtenäisestä suunnittelusta". Asian valmistelusta vastannut aluekehityksen, yhdyskuntasuunnittelun ja maankäytön jaosto antoi lausuntonsa 21. toukokuuta 1996. Esittelijänä oli José Bento Gonçalves. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 337. täysistunnossaan 11. kesäkuuta 1996 seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 98 ääntä puolesta, ei yhtään vastaan, ja yksi pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Tarkasteltavassa asiakirjassa pohditaan tavattoman mielenkiintoista kysymystä. Se koskettaa laajoja EU:n alueita sekä rannikolla että syrjäisillä tai vuoristoisilla seuduilla. Ne saattavat kattaa useita alueita ja ulottua laajalti myös kolmansien maiden alueelle. Tämä pakottaa monessa tapauksessa arvioimaan rannikkoseutujen (etenkin ympäristönsuojeluun liittyvien) ongelmien kansainvälisiä vaikutuksia. Tällaisen tarkastelun tulisi ennen kaikkea olla nykyistä laajempi, ja siinä tulisi ottaa huomioon mm. komission asiakirja "Eurooppa 2000+ - Kohti eurooppalaista maankäytön suunnittelun yhteistyötä" (). 1.2. Rannikkoalueiden kehityksen tulee perustua kestäviin kehitysmalleihin. Vaikeudet tuntuvat piilevän - asiaan liittyvien eturistiriitojen johdosta - mallien määrittämisessä ja yhdenmukaistamisessa. Vaikka taloudelliset tavoitteet ovatkin tärkeitä, niiden ei tulisi olla hallitsevana kyseisiä malleja määritettäessä. Komitea kannattaa komission tiedonannossa omaksuttua kokonaisvaltaista näkökulmaa ja käsittelytapaa, jossa korostetaan, kuinka on välttämätöntä tehostaa kyseisillä seuduilla vaikuttavien paikallis- ja alueviranomaisten eri tasoilla tapahtuvan toiminnan koordinointia. 1.3. Rannikkoseudut ovat yhdyssiteenä meren ja mantereen välillä. Näillä vallitsevista yhteiskunnallis-taloudellisista järjestelmistä rannikoille koituvat vaikutukset voivat olla joko myönteisiä (järjestelmien kestävä luonne, ympäristön- ja maisemansuojelu, kala- ja muiden vesieliövarojen säilyttäminen tai kartuttaminen) tai kielteisiä (ympäristön tilan huononeminen, vesien saastuminen, tiettyjen seutujen liikakansoitus, kausityöllisyys, tulvat). Näitä vaikutuksia on tutkittava perinpohjin. 1.3.1. Rannikkoalueille on perustettu tuotantorakenteita, joiden käyttöä tulisi järkeistää kestävän kehityksen edistämiseksi. Tämä koskee mm. matkailun rakenteita, joita tulisi parantaa sosiaalisessa, ympäristöllisessä ja taloudellisessa mielessä ja suunnata ne sellaiseen kestävän ja jatkuvaluonteisen toiminnan tarpeisiin, joka voisi osaltaan olla luomassa nykyistä pysyvämpiä työpaikkoja. Olisi myöskin tuettava uutta tekniikkaa käyttäviä innovatiivisia aloitteita, joiden ansiosta taloudellista toimintaa voitaisiin suunnata uudelleen kohti nykyistä monipuolisempaa ja pysyviä työpaikkoja tarjoavaa toimintaa. 1.3.2. Rannikkoalueilla esiintyviä ympäristöongelmia ei voida erottaa maiden viljelykäytöstä poistamisen ja maaseudun autioitumisen vaikutuksista etenkin eniten kärsimään joutuneilla, vesistöjen halkomilla vuoristoseuduilla. 1.4. Rannikkoalueiden sisä- ja ulkopuoliset tekijät voivat helposti vahingoittaa näiden alueiden herkkää ekosysteemiä, mikä puolestaan vaikuttaa kyseisten seutujen biologiseen monimuotoisuuteen. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että mainittujen ekosysteemien aktiivinen puolustaminen olisi nostettava ongelman eri osa-alueiden joukosta etusijalle. 1.5. Rannikkoalueet muodostavat toisistaan suuresti poikkeavia maantieteellisiä kokonaisuuksia, joita ei voi määrittää pelkästään asutukseen ja pinta-alaan liittyvin perustein. Joki-, ranta- ja muiden patojen rakentamisen vaikutus rannikkoseutujen suojeluun on erityisen merkittävä maissa, joissa on rankkasateita. Rankkasateet saattavat aiheuttaa eroosiota, joka muodostaa uhan rannikoiden pinnanmuodostukselle ja väestön turvallisuudelle sekä vaarantaa näiden alueiden kehitys- ja työllisyysmalleja. 1.5.1. Joillakin rannikkoalueilla eroosio aiheuttaa rantaviivan vetäytymistä ja on siten uhkana seudulla sijaitseville taajama-alueille. On tarpeen ottaa huomioon myös rajuilmojen ja muiden luonnonilmiöiden vaikutus näiden seutujen tasapainoon. 1.5.2. Lisäksi on otettava huomioon, mikä vaikutus on lietteen kerääntymisellä kosteikko- ja rannikkoalueille. Lietteet lisäävät kasviplanktonin ja saastuttavien aineiden määrää. Saastuminen vaarantaa näiden seutujen käyttökelpoisuuden ja johtaa niiden nopeaan muuttumiseen marskimaiksi, joiden tuleva käyttö on mietittävä uudelleen. Näin ollen esittelyohjelmassa on otettava huomioon kyseisten alueiden saneeraus ja suojelu samoin kuin, saasteiden ja suolan poistaminen sekä mietittävä lietteiden taloudellista hyötykäyttöä. Näin puhdistettuja alueita voitaisiin käyttää korkealaatuiseen maataloustuotantoon, jossa myös kunnioitettaisiin kyseisten seutujen ominaispiirteitä ja ympäristöä. 2. Huomioita määrittelystä 2.1. Ongelmat on tunnistettu hyvin. Samalla on tunnustettu, että tärkeimpänä tavoitteena on ympäristön ja luonnonvarojen suojelu, koska se on osa kulttuuri- ja luonnonperintöä sekä Euroopan rannikkoalueiden yhdyskuntien taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen välttämätön tuki. 2.2. Näiden alueiden ympäristöongelmien käsittelyssä tulee ottaa huomioon kaksitahoinen meri-maa -vaikutus. Tulee myös tunnistaa yläjuoksulla sijaitsevilla ja merenranta-alueilla kehitellyn taloudellisen toiminnan vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen, ekosysteemiiin ja maisemaan. 2.3. Asiakirjassa tunnustetaan, että on vaikeaa määritellä näitä seutuja sekä alueellisesti että sen mukaan, miten niitä on käytetty, koska niihin sisältyy sekä manner- että merialueita. Määrittely on kuitenkin välttämätöntä yhtenäisten suunnittelu- ja hallintamallien laatimiseksi. Tarkasteltavassa asiakirjassa korostetaankin, että "rannikon ja niiden alueiden järjestelmät, joissa inhimillinen toiminta liittyy rannikon luonnonvarojen hyväksikäyttöön, voivat ylittää aluevesirajat sekä käsittää kilometrien suuruisen alueen maan sisällä". On kuitenkin rajattava toiminnan soveltamisaluetta, koska merestä saatujen tuotteiden tai voimavarojen ja maasta saatujen voimavarojen hyödyntämisen välillä on tiivis suhde. Sovelluskentän rajaus on tehtävä siten, että rajat vastaavat mahdollisimman hyvin biologisia kokonaisuuksia tai tarkkaan yksilöityjä hallintoyksikköjä. 2.3.1. Rannikkoalueiden käyttömuodot (kalastus, kalastukseen ja maatalouteen liittyvä teollisuus, vesieliöiden kasvatus eli "vesiviljely", maanviljely, matkailu, huvivenesatamat, rakentaminen, tavallisesti satamiin liittyvä raskas teollisuus, hiilivetyjen poraus ja käsittely sekä satamatoiminnat) vaikuttavat näiden alueiden kulttuurimaiseman ja alueisiin liittyvien voimavarojen säilymiseen tai rappeutumiseen sekä määrittävät niitä. Tämän vuoksi niitä tulee tarkastella yhtenäisestä eikä alakohtaisesta näkökulmasta. 2.3.2. On myös mainittava, että riittämättömällä jäteveden käsittelyllä rannikkoalueilla ja rannikon takaisilla alueilla, maanviljelyn tuottamilla jätevesillä sekä jokien varrelle ja kosteikkojen lähistölle sijoittuneilla ydinvoimaloilla ja saastuttavilla, jopa myrkyllisiä jätteitä tuottavilla teollisuuslaitoksilla on omat, monessa tapauksessa vakavat ympäristövaikutuksensa. 2.4. Komission tiedonannossa ehdotetaan joitain indikaattoreita määrittelemään rannikkoalueiden kattavuutta ja niillä asuvaa väestöä. 2.4.1. Rannikkoalueen merkityksen määrittely väestötiheyden perusteella mahdollistaa Euroopan unionin valtioiden jaottelun "rannikkoalueisiin" ja "maa-alueisiin", mutta sen avulla ei voida tarkastella alueiden tuotantotoiminnan ja niiden maisemanmuodostuksen välisiä suhteita. Nämä ovat kuitenkin mielenkiintoisia osoittimia, silloin kun käsitellään ympäristön rappeutumista ja tuhoutumista, biologisen monimuotoisuuden häviämistä ja vesien saastumista. On kuitenkin painotettava, että näiden osoittimien vaihtelevuuteen vaikuttaa suuresti kyseisille seuduille asettuneiden yhteisöjen ja muiden, kauempana sijaitsevien yhteisöjen tuotantotoiminnan luonne sekä satamatoiminta. 2.4.2. Maisemassa tai ympäristössä havaittavien vaikutusten ja niiden syiden välillä ei ole aina suoraa suhdetta. Vielä epävarmempaa on, tulevatko vaikutukset heti näkyviin. Tämä korostuu rannikkoseuduilla, koska joki- ja merivesi kuljettaa vahingollisia aineita, joiden vahingollinen vaikutus on monikertainen useiden tekijöiden yhdistyessä toisiinsa. Näin voidaan näyttää toteen inhimillisen toiminnan ja siihen liittyvien kestävän kehityksen mallien väliset suhteet. 2.4.3. Toisaalta rannikkoseutujen maisemat, ekosysteemit ja biologisen monimuotoisuuden vaikutukset vaihtelevat suuresti Euroopan unionin alueella etenkin pohjoisosissa, joiden tilannetta komission asiakirjassa ei ole otettu huomioon. 2.4.4. Onkin syytä kehitellä rannikkoalueiden merkittävyyden arviointiperusteita kaksitahoisesta meri- ja maanäkökulmasta, sillä ne ovat näiden alueiden kaksi toisiinsa liittyvää osatekijää. Koska rannikkoalueiden ekosysteemit ovat tärkeitä sekä taloudelliselta että biologiselta kannalta, olisi mietittävä, mitä perusteita tulisi käyttää näiden ekosysteemien säilymisen ja paranemisen varmistamiseksi. 2.5. Komission esittämiä huomioita vuodenaikoihin liittyvän väestömäärän vaihtelun vaikutuksista rannikkoseutujen ekosysteemiin ja maisemanhoitoon voidaan pitää oikeina, koska niissä otetaan huomioon "tehomatkailun" kielteiset vaikutukset. Olisi paikallaan tutkia näitä vaikutuksia niiden koko laajuudessa, niin että tarkastelun kohteena ovat työllisyys, kulttuuri, intensiivinen kaupunkirakentaminen, ekosysteemien tärveltyminen, maisemanhoito ja talous. 3. Koordinaation ja yhteistoiminnan riittämättömyys 3.1. Nykyiset toimenpiteet Komission asiakirjan liitteet 1 ja 2 osoittavat, että on useita lainsäädännöllisiä, rahoituksellisia ja suunnitteluun liittyviä toimintamahdollisuuksia, jotka on suunnattu suoraan tai epäsuorasti rannikkoseuduille, mutta jotka eivät kuulu toteutettavien toimintalinjojen yhtenäiseen lähestymistapaan. Tätä puutetta vahvistavat eurooppalaisesta rannikkoalueita koskevasta peruskirjasta saadut huonot tulokset. 3.2. Koordinoinnin riittämättömyys 3.2.1. Yksittäisillä toimilla ei ole saavutettu asetettuja tavoitteita. Koordinoinnin puute toimien toteuttamisessa on korostanut tulosten mitättömyyttä kyseisten alueiden kestävän taloudellisen kehityksen alalla. 3.2.1.1. Ympäristöasioita koskevan yhtenäisen lähestymistavan onnistuminen riippuu ennaltaehkäisevistä ja kehitystä lisäävistä välineistä, joihin sisältyy ympäristöasioiden huomioon ottaminen rakennerahastoissa, velvoite arvioida suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutuksia, sellaisten laajojen, taloudelliseen arviointiin soveltuvien välineiden hyväksyminen, joihin on yhdistetty ympäristöön ja luonnonvaroihin liittyvät näkökohdat, yhteisön toimintalinjojen ja jäsenvaltioiden hyväksymien kansallisten toimintalinjojen koordinointi siten, että otetaan huomioon aluesuunnittelu kestävän kehityksen kannalta, kumppanuuden ja yhteistyön varmistaminen siten, että väestölle tarjotaan koulutusta ja valistusta, tiedeyhteisön kytkeminen mukaan toimintaan. Jotta nämä välineet voisivat olla tehokkaimmillaan, toimintalinjojen sekä niiden käytännön soveltamisesta vastaavien toimijoiden välillä tulee vallita mahdollisimman läheinen koordinaatio ja yhteistoiminta. On myös löydettävä uudenlaisia oikeudellisia muotoja pysyvää vuoropuhelua harjoittavien elinten luomiseksi ja mahdollisten erimielisyyksien voittamiseksi. Talous- ja sosiaalikomitea arvioi, että rannikkoalueiden yhtenäiseen suunnitteluun on liitettävä myös kolmannet maat sekä niiden asianomaiset viranomaiset. Edellä esitetyt näkökohdat on otettava huomioon EU:hun rajoittuviin kolmansiin maihin suunnatuissa tukiohjelmissa sillä ehdolla, että kyseiset maat noudattavat EU:n standardeja. 4. Rannikkoalueiden yhtenäisen suunnittelun esittelyohjelma 4.1. Kyseinen ohjelma on ensimmäinen askel kohti aikaisempien päätöslauselmien () soveltamista. Se näyttää toteen, että asiassa on tapahtunut myönteistä kehitystä. Lisäksi ohjelma voi auttaa rannikkoalueiden yhtenäisten suunnittelustrategioiden määrittelyssä. Siinä on kuitenkin otettava huomioon kohdassa 3.2.1.1 hahmotellut suuntaviivat. Rannikkoseutujen ympäristöä ja luonnonvaroja koskevista aikaisemmista aloitteista saadut laihat tulokset osoittavat, että komission ehdottama ohjelma on tärkeä. 4.1.1. Tässä lausunnossa tuodaan esille pääsyyt, joihin tiivistyy ja joilla voidaan perustella, miksi unionin kannattaa ratkaista rannikkoalueita koskevat ongelmat: a) On mahdotonta ratkaista näitä ongelmia kunkin jäsenvaltion tasolla erikseen (yhteinen luonnollinen ympäristö ja kulttuuriperintö, saasteiden ja lietteiden kulkeutuminen, turistivirrat, meriturvallisuus, työllisyys ja hallitsematon kaupunkisuunnittelu). b) EU:n ja jäsenvaltioiden eräät tärkeät poliittiset suuntaviivat ja toimet vaikuttavat kielteisesti rannikkoseutujen tasapainoon. Alue-, maatalous-, liikenne-, "vesiviljely"-, kalastus-, energia-, ympäristö-, teollisuus-, matkailu- ja satamapolitiikan välillä ei ole riittävää koordinaatiota, vaan ne ovat keskenään ristiriidassa. c) Kokemusten ja taitotiedon vaihto on välttämätöntä näiden toimintalinjojen sisällä. d) Ekologian, arkeologian ja biologian alalla tehtyjen tutkimusten valossa tavoitteita on laajennettava, jolloin ohjelmiin liitetään myös tiedeyhteisö. 4.1.2. Ohjelman tulee taata kyseisten seutujen asukkaiden osallistuminen edustajiensa välityksellä; myös hallinto-, satama- ja meriturvallisuusviranomaisten tulee olla mukana, kuten komission asiakirjan kaaviossa 8 esitetäänkin. 5. Päätelmät 5.1. Komission on määriteltävä selkeämmin ja objektiivisemmin esittelyohjelma sekä eriteltävä ohjelman toteuttajat ja ohjelmasta hyötyvät alueet. Kaikilla komission osoittamilla rannikkoalueilla on oltava alusta lähtien samat mahdollisuudet olla ehdolla ohjelmaan. 5.2. Komission tulee esittää avoimesti esittelyohjelmaan mukaan otettavien rannikkoseutujen valintaperusteet. 5.2.1. TSK katsoo, että ohjelmaan tulee ottaa mukaan oloiltaan mahdollisimman monimuotoisia rannikkoseutuja. 5.2.2. Komission esittämien ehdotusten kannalta olisi paikallaan esitellä mm. La Rancen lahden ohjelmista ja sopimuksesta saadut myönteiset ja kielteiset kokemukset samoin kuin se, minkä esteiden ylittäminen on ollut vaikeinta erityisesti seuraavien näkökohtien osalta: koordinaatio ja johto, jo toteutettujen toimien vaikutukset eri aloilla, tiedeyhteisön osallistuminen ja panos, asukkaiden ja heidän järjestöjensä osallistumisen aste, paikallis-, alue- ja keskushallinnon viranomaisten panos, kyseisten alueiden työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen osallistuminen ja toimet, arviointi yhtäältä hankkeeseen liittyvien toimien kustannuksista, toisaalta niiden taloudellisista vaikutuksista uusina kaupallisen toiminnan mahdollisuuksina ja työtilaisuuksina. 5.3. Ohjelmaan tulee sisältyä jakelu- ja tiedotustoimintaan sekä niiden tavoitteisiin liittyvät suuntaviivat siten, että kehitetään yhteisvaikutusta kyseisen väestönosan motivoimiseksi. 5.4. Esittelyohjelmaan tulee liittää innovatiivisten toimien kehittely jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden alueiden välisessä yhteistyössä sekä aluesuunnittelussa ja kaupunkisuunnittelupolitiikassa. 5.4.1. Lisäksi ohjelman tulee johtaa rannikkoseutujen yhtenäiseen eurooppalaiseen politiikkaan, joka on entistä avoimempaa ja objektiivisempaa, mutta joka ei kuitenkaan menetä tehokkuuttaan. Ohjelman on perustuttava periaatteelle, jonka mukaan pyritään poistamaan ympäristön vahingoittamisen syyt ja jonka mukaan saastuttaja maksaa kulut. Samalla rannikkoseutujen ympäristöpolitiikka tulee liittää muihin aluekehityksen toimintalinjoihin. 5.4.2. Ohjelman tulee myös edistää tutkimustoimintaa ja innovatiivisuutta siten, että mukaan liitetään uutta teknologiaa ja uudistavia toimia ja että kehitetään uusia työllisyyden aloja, jotka johtavat uusien vakituisten työpaikkojen luomiseen. 5.4.3. Koska rannikkoseutuja luonnehtivat toiminnan monimuotoisuus ja erityislaatu, ohjelmaan tulee sisällyttää koulutustoimintaa kaikilla tasoilla: kouluissa, korkeakouluissa ja työelämässä. 5.4.4. Esittelyohjelman avulla voidaan päästä aiempaa tarkempiin hallintoa ja koordinointia koskeviin tietoihin; niiden avulla voidaan luoda kansallisia, alueellisia ja ylikansallisia tietopankkeja, jotka ovat tukena rannikkoseutujen kestävän suunnittelupolitiikan strategioiden määrittelyssä. 5.5. Näiden toimien rahoitus perustuu erilaisiin oikeudellisiin välineisiin ja rahoitusohjelmiin, jotka soveltuvat rannikkoseutujen ongelmien ratkaisuun. 5.5.1. Näiden aloitteiden onnistuminen on tärkeää ja tällä voidaankin perustella se, että neuvoston on luotava uusi vaakatason rahoitusväline tai tehtävä nykyisten rahoitusvälineiden soveltamisen lailliset puitteet joustaviksi. 5.5.2. Talous- ja sosiaalikomitea myöntää, että EU:n rannikkoseutuja koskevat ongelmat ovat tärkeitä ja että on tarpeen kehitellä uudistavia toimia alueiden välisellä ja rajat ylittävällä tasolla. Ongelmien ratkaiseminen edellyttää, että laaditaan selkeät säädöspuitteet ja käsitellään rahoituksellisia ja oikeudellisia näkökohtia vaakatason kannalta. Komitea pitää edelleen olennaisena vahvistaa itse komission eri elinten välistä koordinaatiota, mikä on välttämätöntä aloitteen menestyksellisen toteutumisen kannalta. Esimerkiksi tilapäisryhmän perustaminen voisi olla hyvä ratkaisu. Jotta näitä esiin tuotuja kysymyksiä voidaan selventää ja rahoituskeinojen käyttöön liittyvät lailliset puitteet saada sopiviksi, on suositeltavaa harkita asiaan liittyvän asetuksen tai direktiivin julkistamista. 5.6. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyy tyytyväisenä komission tiedonannossa esitetyn ehdotuksen ja toivoo, että aloitteelle myönnetään onnistumiseen tarvittavat riittävät rahoitusvälineet. Komission tulee esittää esittelyohjelman toteuttamisesta saatujen tietojen pohjalta konkreettisia ehdotuksia, joiden perusteella on mahdollista määrittää rannikkoseutujen yhtenäisen kehittämisen strategia. 5.7. Komission tiedonanto ei ole kuitenkaan tavoitteenasettelun eikä ehdotetun rahoituksen osalta erityisen kunnianhimoinen ja innovatiivinen. TSK kehottaa komissiota pohtimaan tarkemmin pyrkimyksiään ja kokoamaan ne rannikkoseutujen ja samassa yhteydessä myös sisämaan syrjäseutujen sekä saaristoalueiden suunnittelun ja hallinnan strategiseksi ehdotukseksi. On myös kiinnitettävä huomiota etuihin, joita on saatavissa samoihin merialueisiin rajoittuvien rantavaltioiden välisestä yhteistyöstä. Bryssel, 11. heinäkuuta 1996. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Carlos FERRER () EYVL N:o C 133, 31. 5. 1995, s. 2; EYVL N:o C 301, 13. 11. 1995, s. 11. () Helmikuun 25. päivän 1992 päätöslauselma, EYVL N:o C 59, 6. 3. 1992 ja EYVL N:o C 135, 18. 5. 1994.