Lausunto aiheesta ehdotus neuvoston direktiiviksi, jolla muutetaan:

hedelmien ja vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 23 päivänä marraskuuta 1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/895/ETY,

viljojen torjunta-ainejäämistä 24 päivänä heinäkuuta 1986 annettua neuvoston direktiiviä 86/362/ETY,

eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjuntaainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annettua neuvoston direktiiviä 86/363/ETY, ja torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27 päivänä marraskuuta 1990 annettua neuvoston direktiiviä 90/642/ETY (96/C 82/01)

Neuvosto päätti 10. heinäkuuta 1995 pyytää Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta.

Ympäristönsuojelu-, kansanterveys- ja kuluttajajaosto, joka vastasi tämän lausunnon valmistelutyöstä, hyväksyi lausunnon 28. marraskuuta 1995. (Esittelijä: María Sánchez).

Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi yksimielisesti seuraavan lausunnon 20. ja 21. joulukuuta 1995 pidetyssä 331. täysistunnossaan (20. joulukuuta pidetyssä kokouksessa).

1. Taustaa

1.1. Neuvosto tunnusti 22 päivänä heinäkuuta 1974 antamassaan päätöslauselmassa tarpeen saada aikaan yhteisön lainsäädäntö, jolla yhdenmukaistettaisiin kasvinsuojelutuotteiden jäämien käyttöä koskevat kansalliset lainsäädännöt, koska jäämien enimmäismääriä on tähän asti käytetty kuluttajien terveyden vaalimiseen liittyvänä perusteena, vaikka käytännössä ne ovat johtaneet ainoastaan ylimääräisten tullimuurien perustamiseen jäsenvaltioiden välille.

1.2. Ensimmäinen yhteisön tämän alan säädös oli 23 päivänä marraskuuta 1976 annettu neuvoston direktiivi 76/895/ETY () joka koski hedelmien ja vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamista.

Tämän direktiivin 76/895/ETY säännösten analysointi osoittaa ensinnäkin sellaisen ristiriidan, että siinä määritetyt "torjuntajäämien enimmäismäärät" eivät edusta tämän alan oikeudellisten vaatimusten todellista yhdenmukaistamista, koska direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa jäsenvaltioiden sallitaan asettaa tätä korkeampia raja-arvoja kansallisessa lainsäädännössään.

Samoin voidaan päätellä, että tämän ajan teknis-tieteellisiä tietoja ja taitoja ei voi verrata nykyisiin, ja sen vuoksi taloudellisiin ja poliittisiin intresseihin perustuvien päätösten kohdalla on voitu tehdä tietyntasoisia myönnytyksiä. Tässä yhteydessä, tieteellisen tuntemuksen ja mielipiteiden nykytilanteessa, tämä direktiivi ei ole hyödyllinen, sillä se ei täysin tyydytä EU:n yhteiskunnallisia eikä kaupallisia vaatimuksia.

1.3. Neuvoston 24. päivänä heinäkuuta 1986 antamat direktiivit 86/362/ETY ja 86/363/ETY () jotka liittyivät viljojen torjunta-ainejäämiin ja eläinkunnasta peräisin olevissa elintarvikkeissa ja niiden pinnassa olevien torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamiseen, ovat jo tärkeä edistysaskel kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaistamisen suuntaan sellaisten yhtenäisten torjunta-ainejäämien enimmäisarvojen määrittämiseksi, joita kaikkien jäsenvaltioiden on noudatettava ja valvottava.

On erityisesti mainittava, että direktiivissä 86/363/ETY säädetään torjunta-ainejäämien enimmäismäärät liha- ja maitotuotteille.

Direktiiveissä on kuitenkin huomattavia puutteita. Vaikka ne täyttänevät liitteiden aiemmat muutokset, niiden tarkoituksena näyttää toisaalta alun perin olleen lähes yksinomaan estää kiellettyjä torjunta-ainejäämiä sisältävien tuotteiden kaupan pitäminen sisämarkkinoilla Euroopan yhteisön alueella tapahtuvaa maatalouskäyttöä varten, vaikka ne sallittiinkin jäsenvaltioiden kolmansiin maihin suuntautuvassa viennissä. Samoin teknistä ja tieteellistä tuntemusta koskevien viittausten puuttuminen antaa aihetta ajatella, että torjunta-ainejäämien enimmäismäärien asettaminen on pitkälti sidoksissa poliittiseen päätöksentekoon.

1.4. Torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27. päivänä marraskuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/642/ETY () on merkittävä edistysaskel direktiiviin 76/895/ETY verrattuna. Yhtäältä siinä todella yhdenmukaistetaan tämän alan kansalliset lainsäädännöt ja toisaalta säädetään, että torjunta-aineiden enimmäismäärät on vahvistettava erikseen eri kasvituotteille tai kasvituoteryhmille, joiden viljelyssä tai kauppakunnostuksessa voidaan käyttää kaikkia aktiivisia torjunta-aineita. Direktiivi sisältää myös sääntöjä kasvituotteiden torjunta-aineiden valvomiseksi ja siinä säädetään, että samat vaatimukset koskevat kolmansiin maihin vietäviä kasvituotteita.

Vaikka tämä direktiivi on saanut aikaan kehitystä, siinä on edelleen puutteita. Ensinnä huomataan, että siinä ei esitetä, mitä seurauksia välittömällä yhdenmukaistamisella on kaikille torjunta-aineille. Torjunta-aineiden enimmäismäärien erot kansallisten lainsäädäntöjen välillä voivat suuresti viivästyttää kasvituotteiden yhtenäismarkkinoiden varsinaista toteuttamista, eli syntyy tilanne, jota ei voida ratkaista kasvijalosteiden kohdalla. Lisäksi torjunta-aineiden enimmäismäärien vahvistamisessa on toinen poliittisen päätöksenteon taso, jolla ei anneta teknisiä perusteita enimmäismäärien laskemiseksi. Oikeastaan voidaan sanoa, että direktiivi on epäonnistunut, sillä vaikka se on laadittu yhtenäismarkkinoiden toteuttamista varten, sillä ei vielä vuoteen 1995 mennessä ole poistettu montaakaan olemassa olevaa estettä.

2. Yleistä

2.1. Voidaan päätellä, että kaikkien aikaisempien direktiivien voimassaoloaikana, mukaan lukien niiden eri muutokset, komissio sovelsi torjunta-aineiden enimmäismäärien vahvistamista koskevien ehdotustensa laadinnassa tieteellisiä perusteita, jotka tyydyttivät täysin neuvostoa. Itse asiassa neuvosto ei ole tehnyt rajoittavia muutoksia komission ehdotusten sisältämiin torjunta-aineiden enimmäismääriin.

2.2. Samoin näiden direktiivien hyväksymisessä on voitu havaita ongelmia, joita ei ole otettu huomioon aikaisemmissa direktiiveissä. Erityisesti voidaan mainita selvien kannanottojen omaksuminen sellaisissa tapauksissa, joissa ei ole vaaraa terveydelle, mutta jolloin ei ole riittävästi aikaa määrittää lopullista torjunta-aineiden enimmäisarvoa.

2.3. Neuvoston torjunta-ainejäämien enimmäisarvojen hyväksymismenettely oli selvä este asianmukaisten direktiivien soveltamiselle. Jokaisessa hyväksyttävässä torjunta-aineiden enimmäismäärien luettelossa edellytetään, että komissio sitoutuu puolustamaan uutta direktiiviehdotusta lähes vuoden ajan, ja direktiivin hyväksymisestä lukien toisen vuoden ajan, kunnes se on tullut voimaan jäsenvaltioissa. Kyseessä on varsin hidas menettely, joka vähentää puoleen komission torjunta-ainejäämien enimmäismäärien määrittämiseen tarvittavan työkapasiteetin.

2.4. Tähän mennessä kasvijalosteiden tutkinta ei ole edennyt lainkaan, vaikka niiden kulutustaso edellyttää, että yhdenmukaistavalla säännöksellä varmistetaan täydellinen kuluttajien terveystakuu. Direktiivissä 91/414/ETY säädetään, että on tarkasteltava jalosteiden jäämätasoja, mutta se ei sisällä torjunta-ainejäämien enimmäismäärien määrittämistä eikä niiden valvontaa koskevia säännöksiä. Tällaisten jäämien yhteisön tasolla määritettyjen enimmäisrajojen puuttuminen merkitsee sitä, että kuluttajalla ei ole käytettävissään tietoja päätelläkseen, johtuvatko kansallisten viranomaisten päättämät rajoitukset terveydellisistä syistä vai päinvastoin kansallisen elintarvikealan taloudelliskaupallisen näkökohdan suojelemisesta.

2.5. Ei ole epäilystäkään, etteivätkö jäsenvaltiot soveltaisi torjunta-ainejäämiä koskevia tarkoituksenmukaisia ohjelmia valvoakseen kansalaistensa kulutustottumuksia. Kuitenkaan kuluttajat eivät voi katsoa direktiivin vaatimustensa täyttyneen, mikäli heihin ei sovelleta yhteisiä direktiivejä, joissa otetaan huomioon eurooppalaisen väestön tottumusten ja olosuhteiden erilaisuus ja jotka eivät aiheuta julkisten menojen kasvua jäsenvaltioissa, vaan johtavat tarkoitukseen ohjattujen varojen optimointiin. Nykyään tarkastukset voidaan yhdistää direktiivin 93/99/ETY soveltamisesta aiheutuviin virallisiin elintarvikkeiden tarkastuksiin.

2.6. Tämä haittaa epäsuorasti viljelysten monipuolistamista. Jos tehdään yksityiskohtainen analyysi jo määritetyistä torjunta-ainejäämien enimmäismääristä direktiivin 90/642/ETY mukaisesti, voidaan arvioida, että tärkeimpiä tai Euroopan unionin tasolla laajimpia viljelyksiä varten on käytännössä määritetty enimmäismäärät kaikille torjunta-ainejäämille, kun taas enemmän käsityönä viljellyt, pienemmät alat, jotka voivat tulevaisuudessa olla pienten alueiden maatalousratkaisu, saattavat jäädä ilman keinoja suojautua katoa vastaan, koska yksityisiä tutkimuksia käyttökelpoisista torjunta-aineista ei ole olemassa. Tämä tilanne on vielä arkaluonteisempi, jos tarkastellaan direktiivin 76/895/ETY mukaisesti määritettyjen torjunta-ainejäämien enimmäismäärien kokonaisuutta.

3. Erityistä

3.1. Direktiivien soveltamisala

TSK hyväksyy komission tarkastelluissa direktiiveissä esittämät muutokset, mutta se haluaa kuitenkin esittää seuraavat huomautukset:

3.1.1. TSK pitää kuluttajien etujen mukaisena, että komissio on laajentanut direktiivien soveltamisalaa kuivattuihin, jalostettuihin ja useista valmistusaineista koostuviin tuotteisiin. Tällöin torjunta-aineiden enimmäismäärät, jotka ovat seurausta maataloudessa käytetyistä raaka-aineista, koskevat kaikkia edellä mainittuja tuotteita.

3.1.2. Samoin on myönteistä, että torjunta-ainejäämien enimmäismääriä sovelletaan kolmansiin maihin vietäviin tuotteisiin. Tämän säännön soveltamiseen voidaan kuitenkin tehdä poikkeuksia, jos määrämaan lainsäädännössä on määrätty erityismenettelystä.

3.1.3. Tapauksissa, joissa edellä mainitut tuotteet eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan, koska tuotteita ei ole tarkoitettu ravinnoksi, TSK vaatii hyvin tiukkoja tarkastuksia niiden käytön estämiseksi ihmisten tai eläinten ravintona. Tämä siksi, että tuotteet eivät voisi poikkeustapauksessakaan aiheuttaa terveysvaaraa kuluttajille.

3.2. Torjunta-aineiden enimmäismäärien määrittäminen

3.2.1. Komission esittämällä muutoksella torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamismenettelyyn on suuri etu. Yhtäältä se yhdistää kaikki kussakin näistä direktiiveistä säädetyt menettelyt ja toisaalta yksinkertaistavat niitä. Tapauksissa, joihin neuvoston on puututtava, päätös on tehtävä kahden viikon kuluessa (kiireellisyysmenettely) tai enintään kolmen kuukauden kuluessa.

3.2.2. TSK haluaa tässä kohdassa korostaa, että komissio vahvistaa menettelyn, jonka mukaan sillä on tarvittaessa päätösvalta antaa neuvostolle lupa hyväksyä tai muuttaa jäämien enimmäismääriä eikä sen tarvitse ilmoittaa siitä kasvinsuojelukomitealle, vaikka tämä olisikin asiaa vastustanut, tai vaikka toteuttamiselle asetetut määräajat olisivat jo kuluneet umpeen.

Tässä menettelyssä on otettava huomioon jo tarkastellun direktiivin 91/414/ETY sisältö, jossa viitataan ADI-menettelyyn (arvio hyväksyttävästä päivittäisestä annoksesta).

3.2.3. Toinen erittäin tärkeä aihe on ollut alkuperämaan ja määrämaan määritelmä asetettaessa torjunta-ainejäämien enimmäismäärät tuontia varten ja väliaikaisesti, mikä on varsin tärkeätä mahdollisia jäsenmaiden välisiä konfliktitilanteita ajatellen.

3.3. Jäsenmaiden välisten konfliktien ratkaiseminen

3.3.1. Tähän mennessä jäsenmaiden väliset, niiden omiin tuotteisiin sovellettavien jäämien enimmäisarvojen eroja koskevat riidat on ratkaistu kahdenvälisin neuvotteluin, ja tuojamaat ovat mukautuneet vapaaehtoisesti näiden neuvottelujen tuloksiin.

3.3.2. TSK pitää käytännöllisenä ratkaisuna järjestelmää, joka sisältyy jäsenmaiden välisten konfliktien ratkaisemiseen, koska se ei edellytä kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaistamista torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisen osalta. Täten se voi suosia tuotteiden vapaata liikkuvuutta samalla kun se suojelee kuluttajien terveyttä.

3.3.3. TSK ei pidä oikeudenmukaisena, että tästä menettelystä saattaa aiheutua jalostettuja tuotteita koskevia konflikteja. Sen vuoksi se suosittelee menettelyn sisällyttämistä komission toimivaltaan.

3.3.4. Järjestelmä vaikuttaa järkevältä, koska komission on otettava huomioon tiedot, joita riidoissa olevien maiden asiantuntijat antavat, sillä komission antamalla päätöslauselmalla on vaikutuksia kaikkiin maihin sen jälkeen kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

On myös aiheellista korostaa, että parempi tapa jäsenmaiden välisten konfliktien ratkaisemiseksi olisi tavoitella riittävää välimiesmenettelyä ennen kaikkea jäsenmaiden etujen suojelemiseksi.

4. Johtopäätelmät

4.1. Kuluttajat kannattavat järjestelmää, joka takaa täysin heidän terveytensä suojelun Euroopan unionin yleisten etujen lisäksi.

4.2. Ei ole hyvä, että päätös torjunta-ainejäämien enimmäismäärien hyväksymisestä tehtäisiin poliittisella tasolla, eikä myöskään, että tämä valta siirrettäisiin lähes kokonaan komissiolle. Ottaen lisäksi huomioon neuvoston menettelyn hitauden yhteisön torjunta-ainejäämien enimmäismäärien määrittämisessä vaikuttaa sopivammalta, että ne määritetään, vahvistetaan ja niitä valvotaan sääntelykomitean IIIb menettelyllä, joka suhteutetaan riittävälle komission toimien valvonnan tasolle.

4.3. Suuri osa kasvikunnasta peräisin olevien tuotteiden kulutuksesta on jalosteiden ja useista valmistusaineista koostuvien elintarvikkeiden kulutusta. Tämän vuoksi olisi vaadittava, että komissio vahvistaisi mahdollisimman pian korjauskertoimet, joita on sovellettava laskettaessa jalostettujen tuotteiden ja useista valmistusaineista koostuvien elintarvikkeiden torjunta-ainejäämien enimmäismääriä. Samoin konfliktien ratkaisu- ja valvontamenettelyihin (jotka suojelevat perustamissopimuksen 30 P36 artiklan soveltamista) olisi sisällytettävä tämäntyyppiset elintarvikkeet.

4.4. On tarpeen tukea viljelysten monipuolisuutta voimassa olevien direktiivien soveltamisen edellyttämiin rajoituksiin nähden, koska pienviljelyn tarvitsemien tietojen saamisessa mahdollisesti syntyviä rahoitusvaikeuksia ajatellen pidetään välttämättömänä, että käynnissä olevia tutkimuksia ja saatuja tietoja kolmansien maiden muihin viljelyksiin siirtämisen mahdollisuuksista kehitetään mahdollisimman pitkälle.

4.5. TSK haluaisi, että komissio mahdollistaisi sellaisten tutkimusohjelmien toteuttamisen, joiden ansiosta voidaan käyttää torjunta-aineita, joilla voidaan välttää ihmisten terveydelle aiheutuvat haitat ja kehittää uusia viljelytapoja, etenkin ympäristöystävällisiä maanviljelykäytäntöjä, joiden avulla voidaan kehittää epäsuotuisia alueita.

Tämänsuuntaisen kehityksen aikaansaamiseksi olisi suositeltavaa perustaa torjunta-aineita koskevia tietoja välittävä kansainvälinen toimisto.

Bryssel, 20. joulukuuta 1995.

Talous- ja sosiaalikomitean

puheenjohtaja

Carlos FERRER

() EYVL N:o L 340, 9. 12. 1976.

() EYVL N:o L 221, 7. 8. 1986.

() EYVL N:o L 350, 14. 12. 1990.