1.JOHDANTO

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on Euroopan yhteiskuntamallin kulmakivi. Asuin- ja työskentelyolojen kehittäminen on yksi EU:n keskeisistä tavoitteista, ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu ja työehtosopimusneuvottelut ovat tärkeitä työkaluja tämän tavoitteen saavuttamisessa. Ne lisäävät tuottavuutta ja edistävät sosiaalista oikeudenmukaisuutta, työympäristön laatua ja työpaikkademokratiaa. Vahva sosiaalinen Eurooppa tarvitsee vahvoja työmarkkinaosapuolia. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu onkin yksi Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilareista.

Vahvoja työmarkkinaosapuolia tarvitaan tehokkaan ja hallitun muutoksenhallinnan tueksi. Ilmastonmuutos, digitalisaatio ja väestönkehitys muuttavat maailmaa nopeasti, ja muutokset ulottuvat myös työelämään. Covid-19-pandemia on nopeuttanut joitakin näistä muutoksista. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on keskeinen työkalu pyrittäessä löytämään hallittuja keinoja vastata työelämän muutoksiin. Se oli myös tärkeimpiä keinoja, kun pandemian vaikutusten rajoittamiseen tähtääviä toimintapolitiikkoja suunniteltiin ja toteutettiin eri puolilla EU:ta. Työmarkkinaosapuolet kehittivät nopealla aikataululla uusia työterveys- ja turvallisuuskäytäntöjä tai järjestivät koulutusta toimiala- ja yritystasolla. Kansallisella tasolla ne auttoivat viranomaisia toimittamaan työntekijöille ja yrityksille taloudellista tukea. Venäjän Ukrainaa vastaan käymällä hyökkäyssodalla on ollut kauaskantoisia vaikutuksia, ja myös niiden ratkaisemisessa työmarkkinaosapuolet ovat olleet avainasemassa esimerkiksi helpottamalla Ukrainasta siirtymään joutuneiden henkilöiden, samoin kuin muiden pakolaisten ja maahanmuuttajien, pääsyä työmarkkinoille. Lisäksi työmarkkinaosapuolet ovat etsineet kestäviä ratkaisuja palkkojen ja työehtosopimusten mukauttamiseen vastauksena elinkustannuskriisiin ja korkeaan inflaatioon.

Työmarkkinaosapuolten osallistuminen parantaa päätöksentekoa ja lainsäädäntötyötä. Työmarkkinaosapuolilla on vertaansa vailla olevaa tietoa ja kokemusta yhteiskunnallisesta ja työllisyystilanteesta ruohonjuuritasolla. Ne voivat omalla panoksellaan edistää tasapainon saavuttamista työntekijöiden ja työnantajien etujen välillä ja parantaa toimintapolitiikan ja lainsäädännön hyväksyttävyyttä ja tehokkuutta. Työmarkkinaosapuolilla onkin muihin sidosryhmiin verrattuna aivan ainutlaatuinen rooli. Sopimus Euroopan unionin toiminnasta (SEUT-sopimuksen 154 artikla) velvoittaa komission kuulemaan työmarkkinaosapuolia ennen kuin se tekee ehdotuksia sosiaalipolitiikan alalla (eli SEUT-sopimuksen 153 artiklan soveltamisalaan kuuluvilla aloilla), ja työmarkkinaosapuolet voivat halutessaan neuvotella sopimuksia. Työmarkkinaosapuolten sopimukset voidaan panna täytäntöön EU:n lainsäädännöllä (SEUT-sopimuksen 155 artikla). EU:n tasolla työmarkkinaosapuolten kanssa järjestetään säännöllisesti jäsenneltyjä vuoropuheluja osana talous- ja työllisyyspolitiikan koordinoinnin eurooppalaista ohjausjaksoa sen kaikissa tärkeimmissä vaiheissa.

EU edistää työmarkkinaosapuolten roolia ja kehottaa parantamaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun edistäminen on EU:n ja sen jäsenvaltioiden yhteinen tavoite. Siinä otetaan huomioon keskenään erilaiset kansalliset järjestelmät ja kunnioitetaan työmarkkinaosapuolten itsenäisyyttä. Sekä kansallisella että EU:n tasolla tarvitaan lisätoimia, joilla voidaan tukea työehtosopimusneuvottelujen kattavuutta sekä kehittää työmarkkinaosapuolten valmiuksia, kannustaa niitä osallistumaan ja taata niiden itsenäisyys. Komissio ilmoitti maaliskuussa 2021 julkaistussa Euroopan sosiaalisten oikeuksien pilaria koskevassa toimintasuunnitelmassa, että se aikoo työmarkkinaosapuolten kuulemisen jälkeen esittää aloitteen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun tukemiseksi kansallisella ja EU:n tasolla. Vahvempaa työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua kaikilla tasoilla peräänkuulutettiin myös korkeimmalla poliittisella tasolla Porton sosiaalisessa sitoumuksessa, jonka allekirjoittajina olivat EU:n neuvoston puheenjohtajavaltio Portugali, Euroopan parlamentti, Euroopan komissio, työmarkkinaosapuolet ja Social Platform ‑järjestö. Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua koskeva aloite, joka mainittiin myös kesäkuussa 2022 julkaistussa komission tiedonannossa Euroopan tulevaisuuskonferenssi – Visiosta konkreettisiin toimiin, on merkittävä osa konferenssin seurantatoimia.

Komission tiedonannossa esitetään useita konkreettisia toimenpiteitä, joilla voidaan edelleen vahvistaa EU:n työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua. Samaan aikaan tiedonannon kanssa esitetään myös ehdotus neuvoston suositukseksi siitä, kuinka kansallista työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua ja työehtosopimusneuvotteluja vahvistetaan. Komissio on laatinut aloitteen tiiviissä yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa ja käynyt keskusteluja myös Euroopan parlamentin, Euroopan talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean kanssa.

2.TYÖMARKKINAOSAPUOLTEN VUOROPUHELU KANSALLISELLA TASOLLA

Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua koskevat järjestelyt ja prosessit vaihtelevat jäsenvaltioittain: kollektiivisissa työelämäsuhteissa vaihtelua on muun muassa työehtosopimusneuvottelujen roolissa työehtojen määrittämiseksi, järjestöjen valmiuksissa ja jäsenyydessä, muodollisissa rakenteissa, jotka mahdollistavat työmarkkinaosapuolten osallistumisen päätöksentekoon ja täytäntöönpanoon, sekä niiden poliittisessa painoarvossa. Jäsenvaltioiden työehtosopimusneuvottelujärjestelmät eroavat toisistaan myös siinä, ovatko ne paikallisia vai keskitetympiä.

Useimmissa jäsenvaltioissa on yksi tai useampi työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kansallisen tason virallinen järjestelmä, jossa työnantajien, ammattiliittojen ja hallituksen edustajat voivat keskustella yleisistä taloudellisista ja yhteiskunnallisista kysymyksistä. Näiden elinten asema ja toimivalta vaihtelee merkittävästi, mutta niillä on yleensä neuvoa-antava rooli säädösluonnosten ja toimintapolitiikkojen valmistelussa erityisesti työelämäasioissa, ja toisinaan ne voivat toimia sopimusneuvottelujen foorumina. Monissa jäsenvaltioissa on käytössä kolmikantajärjestelmä, jonka puitteissa käsitellään esimerkiksi sosiaaliturvan, työllisyyden, koulutuksen ja työterveyden ja -turvallisuuden kaltaisia erityiskysymyksiä. Jotta työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu olisi toimivaa kolmikantamallissa, jossa myös viranomaiset ovat mukana, kahdenvälisen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun on oltava vahvalla pohjalla.

Työelämän muutokset aiheuttavat työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun paineita saada aikaan tuloksia. Työnantajien järjestäytymisaste (työnantajajärjestöjen jäsenten osuus työnantajista) on säilynyt suhteellisen vakaana, mutta työntekijöiden järjestäytymisaste on laskenut (keskimäärin) kaikissa jäsenvaltioissa. Työelämän muutokset ja taloudellisen toiminnan siirtyminen valmistusteollisuudesta yksityissektorin palveluihin vaikeuttavat ammattiliittojen ja työnantajajärjestöjen jäsenhankintaa. Monet työntekijät, jotka työskentelevät useimpien uudempien työmuotojen parissa, mukaan lukien kasvava määrä itsenäisiä yrittäjiä, eivät ole edustettuina. Sama koskee määräaikaisia työntekijöitä, joiden määrä kasvaa mutta joiden liittyminen ammattiliittoon ei ole kovin todennäköistä. Työntekijöiden edustajien on hankalaa saada pirstaloitunutta työvoimaa järjestäytymään, sillä työn tekemisen ajankohdan ja paikan suhteen on joustavuutta. Viime vuosina työmarkkinajärjestöt ovat pyrkineet houkuttelemaan uusia jäseniä tai saamaan tiettyjen aliedustettujen ryhmien (erityisesti nuorten ja alustatalouden työntekijöiden) äänen paremmin kuuluville toteuttamalla kohdennettuja strategioita ja jäsenhankintatoimia ja luomalla erityisiä organisaatioiden sisäisiä rakenteita. Sukupuolten tasa-arvon osalta voidaan todeta, että naisten osuus ammattiliittojen jäsenistä vaihtelee paljon eri puolilla EU:ta. Yleinen kehityssuunta on kuitenkin ollut, että naisten määrä kasvaa, vaikka ammattiliittojen jäsenmäärä on yleisesti ottaen vähentynyt. Johtotehtävissä naiset ovat edelleen aliedustettuina.

Työehtosopimusten piiriin kuuluvien työntekijöiden osuus on laskenut selvästi viimeisten 30 vuoden aikana. Vuonna 2000 EU:n keskiarvoksi arvioitiin 66 prosenttia, mistä se laski noin 56 prosenttiin vuonna 2019. Lasku oli merkittävää Keski- ja Itä-Euroopassa (kaavio 1). Jäsenvaltioissa on havaittu, että keskitetyistä työehtosopimusneuvotteluista on siirrytty enemmän paikalliseen sopimiseen. Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) mukaan työehtosopimusneuvottelujen kattavuus on korkea (yli 50 prosenttia) ainoastaan maissa, joissa työehtosopimusneuvottelut toteutetaan ainakin jossain määrin toimialatasolla. Pääasiassa paikallista sopimista käyttävissä maissa työehtosopimusneuvottelujen kattavuus jää yleensä matalaksi. Koordinointi toimialojen ja neuvotteluyksiköiden välillä sekä koordinoinnin taso ovat erityisen tärkeitä tekijöitä työehtosopimusneuvotteluissa.

Työmarkkinaosapuolten osallistuminen päätöksentekoon vaihtelee suuresti eri jäsenvaltioiden välillä niin määrältään kuin laadultaan. Vaikka työmarkkinaosapuolten osallistuminen on laadultaan pysynyt jäsenvaltioissa pääosin ennallaan viime vuosina, niiden oikea-aikaisessa ja tarkoituksenmukaisessa osallistumisessa on suuria eroja maiden välillä. Osaltaan tähän vaikuttavat erilaiset institutionaaliset rakenteet, menettelyt ja käytännöt . Työllisyyskomitea arvioi erityisesti työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun laatua ja tehokkuutta jäsenvaltioissa vuotuisessa katsauksessaan, joka koskee työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua. Neuvoston kesäkuussa 2022 vahvistamissa viimeisimmissä päätelmissä korostetaan muun muassa sitä, että on tärkeää varata riittävästi aikaa kuulemisiin koko päätöksentekoprosessin aikana. Näin varmistetaan riittävä institutionaalinen kehys ja voidaan käsitellä myös valmiuksien kehittämiseen liittyviä asioita ja heikentynyttä työehtosopimusneuvottelujen kattavuusastetta. Euroopan parlamentti korosti myös sitä, että vahvat työehtosopimusneuvottelujärjestelmät lisäävät jäsenvaltioiden selviytymiskykyä talouskriisien aikana ja että jäsenvaltioiden olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla edistetään ammattiliittoihin kuulumista ja käännetään työehtosopimusneuvottelujen kattavuuden vähenevä suunta.

Kaavio 1: Työehtosopimusneuvottelujen kattavuus EU:ssa, 2000–2019

Työehtosopimusten piiriin kuuluvien työntekijöiden määrä, jaettuna palkansaajien kokonaismäärällä (prosentteina, vuosina 2000 ja 2019).

Huomautus: 1) Tuoreimmat tiedot ovat vuodelta 2019 (AT, BE, CZ, HU, IT, LT, NL, PL, PT), 2018 (BG, DE, DK, ES, FR, LU, LV, SE), 2017 (EL, FI, IE, SI, RO), 2016 (CY, MT), 2015 (SK) ja 2014 (HR). 2) Italian osalta kattavuus on tarkistettu 100 prosenttiin, koska työtuomioistuimet käyttävät työehtosopimuksissa vahvistettua peruspalkkaa viitepalkkana sovellettaessa perustuslain mukaista periaatetta oikeasuhteisesta ja riittävästä palkasta. Romanian ja Kreikan osalta työehtosopimusneuvottelujen 100-prosenttista kattavuutta vuonna 2000 selittävät mekanismit, joissa työehtosopimusneuvottelut velvoittavat kaikkia yrityksiä. Tuloksissa näkyvä lasku johtuu pääasiassa näiden mekanismien purkamisesta ja muista muutoksista, jotka ovat johtaneet työehtosopimusneuvottelujen hajauttamiseen.

Lähde: Vuoden 2000 tai sitä lähinnä olevat tiedot – ICTWSS-tietokanta, versio 6.1, Amsterdamin yliopisto. Variable AdjCov (# 111). Tuoreimmat saatavilla olevat tiedot – OECD/AIAS-tietokanta (2021)

EU:lla on käytössään useita välineitä, joilla pyritään vahvistamaan kansallista työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua. Vähimmäispalkkoja koskevassa direktiivissä edellytetään, että jäsenvaltiot auttavat työmarkkinaosapuolia kehittämään valmiuksiaan osallistua palkanmääritystä koskeviin työehtosopimusneuvotteluihin. Jäsenvaltioiden tulee myös kannustaa työmarkkinaosapuolia rakentaviin, merkityksellisiin ja tietoon perustuviin palkkaneuvotteluihin. Lisäksi direktiivissä kehotetaan jäsenvaltioita, joissa työehtosopimusneuvottelujen kattavuus jää alle 80 prosenttiin työntekijöistä, säätämään työehtosopimusneuvottelujen edellytykset mahdollistavasta kehyksestä ja laatimaan toimintasuunnitelma työehtosopimusneuvottelujen edistämiseksi. Meneillään oleva teknologinen muutos ja automatisaation lisääntyminen näkyvät nopeasti rakenneuudistuksina koko taloudessa. Tässä yhteydessä vuodelta 2013 peräisin oleva rakenneuudistusta koskeva EU:n laatukehys auttaa yrityksiä ennakoimaan muutoksia ja lievittämään rakenneuudistuksen työllisyyttä koskevia ja sosiaalisia vaikutuksia. Työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla koskevien direktiivien kattavassa kehyksessä vahvistetaan myös säännöt, joilla suojellaan työntekijöiden oikeuksia yritystasolla, erityisesti rakenneuudistusten yhteydessä. Euroopan parlamentti harkitsee antavansa päätöslauselman, joka sisältää suosituksia komissiolle eurooppalaista yritysneuvostoa koskevan direktiivin tarkistamisesta. Julkisia hankintoja koskevissa EU:n direktiiveissä asetetaan jäsenvaltioille vaatimus, jonka mukaan niiden on kunnioitettava järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta järjestäytymisvapautta ja järjestäytymisoikeuden suojelua koskevan ILO:n yleissopimuksen nro 87 sekä järjestäytymisoikeutta ja kollektiivista neuvotteluoikeutta koskevan ILO:n yleissopimuksen nro 98 mukaisesti.