Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta:Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen alalla annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 218/92 muuttamisesta, jaEhdotus: neuvoston direktiivi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta tiettyihin sähköisessä muodossa toimitettaviin palveluihin sovellettavien arvonlisäverojen osalta



Virallinen lehti nro C 116 , 20/04/2001 s. 0059 - 0067



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta: - "Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus hallinnollisesta yhteistyöstä välillisen verotuksen alalla annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 218/92 muuttamisesta", ja - "Ehdotus: neuvoston direktiivi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta tiettyihin sähköisessä muodossa toimitettaviin palveluihin sovellettavien arvonlisäverojen osalta" (2001/C 116/14) Neuvosto päätti 11. syyskuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 262 artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista. Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi lausuntonsa 7. marraskuuta 2000. Esittelijä oli Kenneth Walker. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 29. ja 30. marraskuuta 2000 pitämässään 377. täysistunnossa (marraskuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 106 ääntä puolesta, 2 vastaan, ja 4 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Sähköinen kaupankäynti mullistaa liike-elämää. Yritysten johdon, ydintoimintojen ja liitännäispalvelujen fyysinen sijainti muuttuu yhä merkityksettömämmäksi. Valtioiden rajoilla ei ole merkitystä. Kilpailuun perustuvien sähköisten markkinoiden maailmanlaajuinen luonne tarkoittaa, etteivät niitä sido perinteiset maantieteelliset, taloudelliset tai poliittiset rajat. Sähköisiä markkinoita käyttävät hyväkseen ne, jotka ovat parhaassa asemassa hyödyntääkseen niiden erityispiirteet. Tämä on suuri haaste kansallisille verotusjärjestelmille, joilla valtiot verottavat omalla alueellaan tapahtuvaa myyntiä ja siitä syntyvää voittoa. Veroviranomaisten kannalta tämä on tällä hetkellä ehkä kaikkein tärkein kysymys, jota joudutaan pohtimaan. 1.2. Sähköinen kaupankäynti lupaa Euroopalle merkittävää vaurastumista. Siksi on tärkeää, että verotus ei ole kasvun esteenä vaan pikemminkin tukee luottamuksen ilmapiiriä, jossa kasvu voi toteutua samalla kun kaikkien osapuolten edut turvataan. Sekä liike-elämä että viranomaiset pitävät selkeää ja täsmällistä lainsäädäntöympäristöä välttämättömänä edellytyksenä sellaisen luottamuksen ilmapiirin syntymiselle, jossa yritykset tekevät investointeja ja käyvät kauppaa. Liian mutkikkaat säännöt saattavat tukahduttaa taloudellista toimintaa edistävän luovuuden, mutta lainsäädännön horjuvuus voi olla myös aivan yhtä tuhoisaa. 1.3. Lissabonissa 23. ja 24. maaliskuuta 2000 kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi päätelmissään, että yksi toimenpide sähköisen kaupankäynnin täysimittaiseksi hyödyntämiseksi EU:ssa on se, että sähköistä kaupankäyntiä koskevien sääntöjen on oltava ennakoitavia, ja niiden on saatava liike-elämän ja kuluttajien luottamus. Komission ehdotuksella pyritään edistämään tämän tavoitteen saavuttamista. 1.4. Euroopan komissio alkoi vuonna 1997 tutkia sähköistä kaupankäyntiä verotuksen kannalta, kun se oli todennut, että kehittymässä oleva sähköinen liiketoimintaympäristö ja erityisesti Internetin kasvu kansainvälisen kaupankäynnin välineenä herättävät useita kysymyksiä EU:n uuden arvonlisäverojärjestelmän kannalta. Sähköisen kaupankäynnin kasvun todennäköiset vaikutukset yhteisöveroihin tutkittiin tarkasti läheisessä yhteistyössä kaikkien 15 jäsenvaltion verohallinnon edustajien kanssa. Sähköisen kaupankäynnin vaikutuksia arvonlisäveroon ja tulleihin selvitelleessä välikertomuksessa(1) todettiin, että monissa tapauksissa nykyiset mekanismit ja oikeudellinen perusta riittävät varmistamaan, että verot tulevat kerätyiksi, mutta viranomaisten on kuitenkin oltava tietoisia liiketoimien muodon ja määrän muutosten todennäköisistä vaikutuksista. 1.4.1. Yksi välikertomuksen keskeisistä suosituksista oli, että nykyiset verot voidaan saada ja saadaan toimimaan, eikä näin ollen ole tarvetta harkita uusia tai erityisiä veroja nimenomaan sähköistä kauppaa varten. Jotta tähän päästään, tarvitaan muutoksia nykyiseen lainsäädäntörakenteeseen. 1.4.2. Oli myös selvää, että pelkkä lainsäädäntö ei riitä vastaukseksi sähköisen kaupankäynnin verotusta koskevaan kysymykseen. Sähköinen kaupankäynti on luonteeltaan aidosti maailmanlaajuinen prosessi, eikä mikään verotusjärjestelmä yksin pysty ratkaisemaan kaikkia sen esiin nostamia kysymyksiä. Tarvitaan siis kansainvälistä yhteistyötä. Verotuksen onnistuminen riippuu paljon muun muassa siitä, pystytäänkö asiassa saavuttamaan kansainvälinen yksimielisyys, jonka avulla vältetään kaksoisverotus ja toisaalta perusteeton verottamatta jättäminen, sekä annetaan samalla yrityksille varmaa tietoa niiden velvollisuuksista ja taataan siten niiden oikeusturva. 1.4.2.1. Tätä varten komissio hyväksyi kesäkuussa 1998 joukon suuntaviivoja(2) pohjaksi kehitykselle sekä ennen kaikkea kehykseksi yhteisön sisäiselle keskustelulle asiasta. Niiden tarkoituksena oli myös toimia yhteisenä perustana EU:n ja sen jäsenvaltioiden kannalle epäsuoraan verotukseen liittyvissä kysymyksissä saman vuoden lokakuussa Ottawassa pidetyssä OECD:n ministerikokouksessa. Suuntaviivoissa tunnustetaan asianmukaisesti kansainvälisen yhteisymmärryksen merkitys. 1.4.2.2. Suuntaviivojen perustana oli periaate, jonka mukaan yhteisön noudattaman epäsuoran verotuksen ei pitäisi vaikuttaa millään tavalla sen kauppakumppaneihin. Kaikki EU:n sisällä tapahtuva kulutus on EU:n arvonlisäveron alaista, kun taas EU:n ulkopuolelle suuntautuvat toimitukset eivät ole. Tämä osoittaa yhteisön arvonlisäverojärjestelmän olevan yleinen kulutukseen kohdistuva vero. 1.4.3. Komission suuntaviivoja käsiteltiin 6. heinäkuuta 1998 talous- ja raha-asioiden neuvoston kokouksessa, jossa jäsenvaltiot hyväksyivät sen kolme pääperiaatetta: - Sähköistä kaupankäyntiä varten ei ole tarpeen harkita uusia veroja; nykyisiä veroja ja erityisesti arvonlisäveroa tulee muuttaa siten, että niitä voidaan soveltaa sähköiseen kaupankäyntiin. - Kulutusveroa määrättäessä sähköisessä muodossa tapahtuvaa toimitusta ei voida katsoa tavarantoimitukseksi; EU:n arvonlisäverojärjestelmässä sähköistä toimitusta on pidettävä palvelun suorittamisena. - Euroopassa tulee verottaa vain Euroopassa kulutettuja palveluja. 1.4.3.1. Neuvosto korosti myös seuraavia seikkoja: - sähköisen kaupankäynnin arvonlisäverotuksen valvonta ja täytäntöönpano - tarve luoda säännöt paperittoman laskutuksen hyväksymiselle - tarve tehdä sääntöjen noudattaminen EU:n ulkopuolisille sähköisen kaupan harjoittajille mahdollisimman helpoksi ja yksinkertaiseksi kansainväliset sopimukset huomioon ottaen - tarve luoda järjestelmä, jolla verotukseen liittyvät velvoitteet voidaan hoitaa sähköisessä muodossa. 1.4.3.2. Ottawan kokouksessa laaditussa, hallitusten ja liike-elämän hyväksymässä verotusta koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa nostettiin erityiseksi painopistealueeksi sellaisen kulutukseen kohdistuvan verotusjärjestelmän käyttöönotto, jossa toteutuisivat verotuksen perinteiset perusperiaatteet: puolueettomuus, tehokkuus, varmuus ja yksinkertaisuus. Tällainen järjestelmä on neuvoston hyväksymien periaatteiden mukainen. 1.4.4. Tässä laajassa neuvotteluprosessissa otettiin askel eteenpäin, kun yli sata eurooppalaista liike-elämän edustajaa (mukana myös pk-yritysten edustajia) osallistui Brysselissä tammikuussa 1999 pidettyihin pyöreän pöydän neuvotteluihin EU:n arvonlisäverojärjestelmän ja sähköisen kaupankäynnin mahdollisuuksista. Liike-elämän viesti on johdonmukaisesti ollut se, että sähköisen kaupankäynnin verotusta koskevissa säännöissä tärkeintä on selkeys. Lisäksi on tuotu esiin tarve saada varmuus siitä, millaisia säännöt ovat, ja miten niitä sovelletaan. Komissio on täysin samaa mieltä siitä, että nykyisen verotusjärjestelmän epävarmuus ja vääristymät on poistettava. 1.5. Tarkoituksena on parantaa sisämarkkinoiden toimivuutta kyseenalaistamatta pitkän aikavälin oikeudellista ja poliittista sitoutumista lopulliseen verotusjärjestelmään ja sen edellyttämään yhdenmukaisuusasteeseen. Nyt tehty ehdotus tiettyihin sähköisessä muodossa toimitettaviin palveluihin sovellettavasta verotuksesta on ensimmäinen askel tämän strategian täytäntöönpanossa. 2. Komission ehdotukset 2.1. Tiettyihin sähköisessä muodossa toimitettaviin palveluihin sovellettava arvonlisävero 2.1.1. Nyt käsillä oleva ehdotus keskittyy digitaalisiin verkkopalveluihin ja erityisesti Euroopan unionissa tarjottaviin loppukuluttajille suunnattuihin palveluihin, joiden todettiin välikertomuksessa olevan ongelmallisia verotuksen kannalta. Verkkopalvelut ovat uudentyyppisiä liiketoimia, joita ei ole otettu huomioon nykyistä lainsäädäntöä laadittaessa. Lisäksi tällä hetkellä veroviranomaisten käytössä olevat ohjeistus-, valvonta- ja täytäntöönpanokeinot ovat tietyissä suhteissa riittämättömiä. 2.1.2. Komission toteuttama kuulemiskierros on vahvistanut näkemystä, jonka mukaan tarvittavien muutosten pitäisi perustua mahdollisimman pitkälti nykyisen arvonlisäverojärjestelmän toimintaan. Nyt tehtävä ehdotus perustuukin edelleen käänteisen verovelvollisuuden järjestelmän käyttöön rekisteröityjen yritysten välisissä liiketoimissa ja siihen liittyvään rekisteröitymisvelvollisuuteen. Rekisteröityminen koskee niitä EU:n ulkopuolisia palveluntarjoajia, joiden asiakkaita ovat EU:n yksityiset kuluttajat. 2.1.3. Valitussa lähestymistavassa muutetaan kuudennen arvonlisäverodirektiivin 9 artiklaa. Tämän artiklan ja erityisesti sen 1 kohdan ja 2 kohdan c ja e alakohdan nykyisissä säännöksissä määrätään, että - kolmansiin maihin sijoittautuneiden palveluntarjoajien suorittamat palvelut muille kuin EU:n arvonlisäverovelvollisille on vapautettu arvonlisäverosta, kun taas EU:hun sijoittautuneiden palveluntarjoajien on perittävä arvonlisävero tällaisista palveluista, koska palvelujen suorituspaikkana on tavallisesti paikka, jossa palvelun suorittajalla on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka (9 artiklan 2 kohdan e alakohta ei kata tällaisia tapauksia, ja ne kuuluvat 9 artiklan 1 kohdan pääsäännön piiriin) - 9 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittuihin palveluihin, jotka yhteisöön sijoittautunut palveluntarjoaja suorittaa yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneelle vastaanottajalle tai yhteisöön muualle kuin suorittajan maahan sijoittautuneille verovelvollisille, on lisättävä arvonlisävero, koska palvelun suorituspaikka on paikka, jossa palvelut tosiasiallisesti suoritetaan. 2.1.3.1. Tämä aiheuttaa kilpailun vääristymiä ja asettaa EU:hun sijoittautuneet palveluntarjoajat epäedulliseen asemaan EU:n ulkopuolisiin operaattoreihin nähden. Vastakeinoksi ehdotetaan 9 artiklan 2 kohdan f alakohtaan uutta kappaletta, jolla muutetaan kyseisten palvelujen perussäännön mukaiseksi suorituspaikaksi se paikka, jossa palvelun vastaanottajalla on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä toimipaikka taikka näiden puuttuessa vastaanottajan kotipaikka tai pysyvä asuinpaikka palvelun suorittamispaikassa. Kun asiakas on arvonlisäverovelvollinen, joka on sijoittautunut muuhun kuin palvelun suorittajan maahan, asiakas vastaa arvonlisäverosta. Kun palvelun suorittajana on arvonlisäverovelvollinen (joka on sijoittautunut joko yhteisöön tai sen ulkopuolelle) ja vastaanottajana arvonlisäverovelvollisuuden ulkopuolella oleva yksityinen kuluttaja, jonka kotipaikka on yhteisössä, sovelletaan ehdotuksen mukaan erityissäännöstä, jonka mukaan palvelun suorituspaikka on se jäsenvaltio, jossa palvelun suorittaja on rekisteröity arvonlisäverovelvolliseksi (9 artiklan 2 kohdan f alakohta). 2.1.4. Ehdotuksen vaikutukset voidaan tiivistää seuraavasti: - Palveluissa, joita EU:n ulkopuolinen palveluntarjoaja suorittaa EU:ssa olevalle asiakkaalle, verotuspaikka on EU:n alueella, ja näin ollen palveluista peritään arvonlisäveroa. - Kun palveluja tarjoaa EU:hun sijoittautunut palveluntarjoaja EU:n ulkopuolella olevalle asiakkaalle, verotuspaikka on asiakkaan kotipaikka, eivätkä palvelut näin ollen ole EU:n arvonlisäverotuksen alaisia. - Kun EU:hun sijoittautunut palveluntarjoaja suorittaa palveluja verovelvolliselle liikeyritykselle toisessa jäsenvaltiossa, palvelujen suorituspaikka on asiakkaan kotipaikka. - Kun EU:hun sijoittautunut palveluntarjoaja suorittaa palveluja EU:ssa olevalle yksityishenkilölle tai samassa jäsenvaltiossa olevalle arvonlisäverovelvolliselle liikeyritykselle, palvelujen suorituspaikka on palvelun suorittajan liiketoiminnan kotipaikka. 2.1.5. Ehdotus ei vaikuta maksuttomiin palveluihin, esimerkiksi vapaaseen pääsyyn Internetiin tai maksutta ladattaviin ohjelmiin, olivat ne sitten 9 artiklan 2 kohdan f alakohdassa määriteltyjä tai eivät. (Direktiivin 2 artiklasta käy selvästi ilmi, että vain vastikkeelliset palvelujen suoritukset ovat arvonlisäveron alaisia.) Se ei myöskään vaikuta liiketoimiin, joihin liittyy tavaroiden fyysistä siirtämistä, vaikka liiketoimet toteutettaisiinkin sähköisesti. Ehdotus rajoittuu siis seuraaviin palveluihin, silloin kun ne toimitetaan sähköisessä muodossa ja maksua vastaan, ja se kattaa myös eri palvelujen käyttöoikeuksien myymisen: - kulttuuri-, taide-, urheilu-, tiede-, kasvatus-, viihde- tai vastaava toiminta, myös tällaisen toiminnan järjestäjän harjoittama toiminta sekä mahdolliset liitännäispalvelut (9 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäinen luetelmakohta); tähän sisältyvät kaikki radio- ja tv-lähetysmuodot sekä muu sähköisesti välitettävä ääni ja kuva - tietokoneohjelmistot; tähän sisältyvät esimerkiksi tietokonepelit - tietojenkäsittely (9 artiklan 2 kohdan e alakohdan kolmas luetelmakohta), joka sisältää erityisesti atk-palvelut, kuten WWW-sivujen ylläpidon ja suunnittelun tai vastaavat palvelut - tiedon luovutus. 2.1.5.1. Yksinkertaisuuden vuoksi kaikista mainituista palveluista käytetään jäljempänä yhteistä ilmausta "direktiivin kattamat palvelut". 2.1.6. Ehdotetun lainsäädännön helpottamiseksi on tarvittu joukko liitännäistoimia. Niiden vaikutukset voidaan tiivistää seuraavasti: - Yritysasiakkaille suoritettavista palveluista perittävästä verosta vastaa asiakas. EU:n ulkopuolisten palveluntarjoajien rekisteröityminen arvonlisäverovelvollisiksi on näin ollen tarpeen vain, kun palveluja toimitetaan rekisteröitymättömille asiakkaille. - Rekisteröintiä ei vaadita EU:n ulkopuolelle sijoittautuneilta yrityksiltä, joiden vuotuinen myynti EU:n jäsenvaltioihin on alle 100000 euroa. - Yksi rekisteröintipaikka riittää (käytännössä yleensä siinä jäsenvaltiossa, johon tehdään ensimmäinen veronalainen toimitus). Näin EU:n ulkopuolinen palveluntarjoaja voi hoitaa kaikki EU:n arvonlisäveroihin liittyvät velvollisuutensa yhden maan veroviranomaisten kanssa. Tämä säännös saattaa EU:n jäsenvaltioihin ja EU:n ulkopuolelle sijoittautuneet palveluntarjoajat tosiasiallisesti yhdenvertaiseen asemaan niiden toimittaessa palveluja EU:ssa sijaitseville asiakkaille. - Kaikki rekisteröitymiseen ja veroilmoitusten jättämiseen liittyvät toimenpiteet on myös mahdollista hoitaa kokonaan sähköisessä muodossa. - Veroviranomaiset järjestävät yritysten käyttöön välineen, jolla asiakkaiden verotuksellinen asema voidaan helposti tarkastaa (toisin sanoen, onko asiakas rekisteröity arvonlisäverovelvolliseksi vai ei), ja näin palvelun suorittaja voi tavallisesti valppaasti toimiessaan päätellä, pitääkö suorituksesta periä arvonlisävero. 2.1.7. Myynnissä yhteisön kuluttajille sovelletaan nykyisten säännösten mukaan palvelun tarjoajan kotimaan normaalia arvonlisäverokantaa. Tässä yhteydessä on harkittava, voidaanko näennäisesti samanlaisiin tavaroihin ja palveluihin soveltaa erilaisia verokantoja. Komissio aikoo tarkastella kysymystä kuudennen arvonlisäverodirektiivin liitteen H tekeillä olevassa tarkistuksessa. Liitteessä luetellaan ne tavarat ja palvelut, joihin voidaan soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa. 2.2. Asetuksen (ETY) N:o 218/92 muutosehdotuksen tavoitteet ja sisältö 2.2.1. Edellä mainitut ehdotukset edellyttävät muutoksia nykyiseen arvonlisäverotunnisteiden voimassaolon tarkastamista koskevaan oikeusperustaan. 2.2.1.1. Asetuksen (ETY) N:o 218/92 6 artiklan nykyisen sanamuodon mukaan jäsenvaltiot voivat vahvistaa tietyn henkilön arvonlisäverotunnisteen voimassaolon. Vahvistus on kuitenkin rajoitettu henkilöihin, "joita tavaroiden yhteisöluovutukset tai yhteisöpalvelujen suoritukset koskevat". 2.2.1.2. Koska direktiivin 77/388/ETY muutosehdotuksessa määritellyt sähköisessä muodossa toimitettavat palvelut eivät välttämättä ole yhteisössä tapahtuvia palvelujen suorituksia, asetuksen soveltamisalaa on muutettava siten, että jäsenvaltiot voivat vahvistaa asiakkaan arvonlisäverotunnisteen voimassaolon sähköisessä muodossa toimitettavien palvelujen toimittajalle. 2.2.2. Verovelvolliset, jotka toimittavat palveluja direktiivin 77/388/ETY 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaisesti, eivät ole oikeudellisesti velvollisia varmistamaan, että niiden asiakkailla on voimassa oleva arvonlisäverotunniste. Komission mielestä asiakkaan arvonlisäverotunnisteen tarkastusmahdollisuus olisi kuitenkin ulotettava näihin palvelujen toimittajiin. 2.2.2.1. Kaupankäynnin helpottamiseksi on välttämätöntä, että arvonlisäverotunnisteen voimassaolo voidaan tarkastaa sähköisesti. Tämän vuoksi ehdotuksessa annetaan siihen mahdollisuus komission päätöksellä, joka perustuu komission täytäntöönpanovallan käyttöön. Koska neuvosto on päättänyt muuttaa komissiolle myönnetyn täytäntöönpanovallan käyttömenettelyjä, asetuksen muutostarpeen tarjoamaa tilaisuutta käytetään komiteamenettelyjen ajan tasalle saattamiseen. 2.2.2.2. Komission ehdotus perustuu perustamissopimuksen 95 artiklaan, koska ehdotetut toimenpiteet eivät ole säännöksiä verotuksen yhdenmukaistamiseksi, vaan niillä pyritään varmistamaan sähköisessä muodossa tarjottavien palveluiden sisämarkkinoiden toimivuus. Komission tekemä perustamissopimuksen 95 artiklan valinta oikeusperustaksi on johdonmukainen sen 19. kesäkuuta 1990 tekemän asetusta (ETY) N:o 218/92 koskeneen ehdotuksen (KOM (90) 183) kanssa, koska se ehdotti jo siinä perustamissopimuksen 100 a artiklaa (nykyinen 95 artikla) asianmukaiseksi oikeusperustaksi. Se, että kyseisiä tietoja voidaan käyttää verotuksen oikeaan määrittelyyn, ei merkitse sitä, että verotus sinänsä olisi asetuksen (ETY) N:o 218/92 tai siihen ehdotettujen muutosten pääkohteena. Oikeusperusta välillisen verotuksen yhdenmukaistamiselle on perustamissopimuksen 93 artikla. 3. Yleistä 3.1. Komitea suhtautuu myönteisesti arvonlisäverotusta ja sähköistä kaupankäyntiä koskeviin komission ehdotuksiin, koska niillä voidaan edistää huomattavasti tasapuolisten toimintaedellytysten luomista sähköisesti toimitettavia palveluja kuluttajille tarjoaville EU:n yrityksille sekä samoilla markkinoilla toimiville EU:n ulkopuolisille palveluntarjoajille. 3.1.1. Periaatteessa loppukuluttajille toimitettaviin palveluihin sovellettava lähestymistapa on oikea, sillä se antaa EU:lle oikeuden verottaa yhteisön kuluttajille tarjottavia digitaalisia verkkopalveluja. Tämä poistaisi EU:n ulkopuolisten verkkopalvelujen tarjoajien nykyisen kilpailuedun raja-arvon ylittävien palveluntoimitusten osalta velvoittamalla ne perimään EU:n arvonlisäveron yhteisön kuluttajille toimitettavista palveluista ja asettamalla ne siten samaan asemaan kuin EU:n yritykset yhteisössä tapahtuvassa myynnissä. 3.1.2. Myös EU:n yritysten mahdollisuus toimittaa palveluja EU:n ulkopuolisille asiakkaille ilman arvonlisäveroa poistaa huomattavan kilpailuhaitan. 3.2. Komitea on johdonmukaisesti kannattanut alkuperämaan verotukseen perustuvan uuden lopullisen arvonlisäverojärjestelmän mahdollisimman pikaista käyttöönottoa ja kehottanut toistuvasti jäsenvaltioita tunnustamaan tämän toimen merkityksen ja lopettamaan arvonlisäverouudistusta koskevien aloitteiden jarruttamisen(3). Tästä syystä komitea on tyytyväinen komission vakuutukseen, että nyt tehdyillä ehdotuksilla ei kyseenalaisteta pitkän aikavälin oikeudellista ja poliittista sitoutumista lopulliseen verotusjärjestelmään. 3.3. Komitea kannattaa tavoitetta luoda yrityksille yksinkertaiset, selvät ja varmat säännöt niiden oikeudellisista velvoitteista. Varmuuden puute on yrityksille suurempi vaara ja pahempi haitta kuin rasitteet, jotka ne jo tuntevat. 3.3.1. Komitea on komission kanssa samaa mieltä myös siitä, että lainkuuliaisia yrityksiä tulee suojella verovelvollisuutensa kiertävien yritysten epärehelliseltä kilpailulta. On aivan kohtuutonta, että rehellisten yritysten tulisi tosiasiallisesti tukea yrityksiä, joiden toiminnan moraali on alhaisemmalla tasolla. Verojen maksu on yhteiskunnallinen ja oikeudellinen velvollisuus, jota ei tulisi väistää. 3.3.2. Komitea on samaa mieltä siitä, että uusia verotusmuotoja ei tarvita, vaan nykyisiä veroja voidaan ja ne tulee mukauttaa sähköiseen kaupankäyntiin soveltuviksi. 3.3.3. Se hyväksyy periaatteen, jonka mukaan tarvittavien muutosten tulee perustua mahdollisimman pitkälti nykyisen arvonlisäverojärjestelmän toimintaan, kunnes uusi lopullinen järjestelmä voidaan ottaa käyttöön. 3.4. Tässä vaiheessa kyse ei ole ensisijaisesti verotulojen hankinnasta. Digitaalisten verkkopalvelujen nykyinen kokonaismyynti tuottaisi koko EU:n alueella vain 35 miljoonaa euroa vuodessa. Sähköisellä kaupankäynnillä on kuitenkin eksponentiaaliset kasvumahdollisuudet, ja tämä saattaa aiheuttaa myöhemmin huomattavia verotulojen menetyksiä, ellei asiaan saada oikeudellista selvyyttä. Komitea katsoo, että verorakenne tulee oikaista ennen kuin verotulojen menetyksistä tulee vakava kysymys. 3.5. On tärkeää, ettei näiden ehdotusten, jotka ovat käyttökelpoinen lähtökohta arvonlisäverojärjestelmän mukauttamiseksi sähköiseen kaupankäyntiin, anneta haitata kulutusveroja käsittelevän OECD:n työryhmän työskentelyä. Kuten komissio itsekin toteaa, sähköinen kaupankäynti on todella maailmanlaajuinen prosessi, ja sen esiin nostamat kysymykset voidaan ratkaista vain mahdollisimman laajapohjaisen kansainvälisen yhteistyön avulla. 3.6. Suurin ehdotusten herättämä huolenaihe koskee niiden täytäntöönpanoa. Se puolestaan riippuu kolmesta tekijästä: - EU:n ulkopuolisten yritysten halukkuudesta rekisteröityä vapaaehtoisesti - EU:n ulkopuolisten veroviranomaisten halukkuudesta tehdä täytäntöönpanomenettelyjä koskevaa yhteistyötä - mahdollisuudesta varmistaa täytäntöönpano muilla keinoin. 3.6.1. Arvonlisävero aiheuttaa verovelvollisiksi rekisteröidyille yrityksille huomattavia hallinnollisia rasituksia. Kieltäytyminen rekisteröitymisestä saattaa johtua yhtä lailla haluttomuudesta maksaa veroilmoitusten täyttämisestä aiheutuvia kustannuksia kuin halusta saada vilpillistä kilpailuetua. Yhden ainoan rekisteröitymispaikan aikaansaaminen tekisi prosessista huomattavasti yksinkertaisemman EU:n ulkopuolisille yrityksille, ja se on selvästi avaintekijä niiden saamiseksi noudattamaan ehdotettua järjestelmää. On kyseenalaista, hyväksyykö suurin osa jäsenvaltioista tämän toimen, mutta ilman sitä mahdollisuudet saada EU:n ulkopuoliset yritykset rekisteröitymään EU:ssa ovat huomattavasti heikommat. 3.6.1.1. Vaikeimman ongelman muodostanevat eräiden jäsenvaltioiden pelot siitä, että ne saattavat menettää verotuloja valtioille, joiden arvonlisäveroaste on matalampi, sillä ehdotus rekisteröinnin suorittamisesta siinä jäsenvaltiossa, jossa ensimmäinen verotettava palveluntoimitus suoritetaan, tarjoaa selvän porsaanreiän, ja EU:n ulkopuoliset yritykset voisivat todellisuudessa valita, missä jäsenvaltiossa ne rekisteröityvät. 3.6.1.2. Tämä ongelma voitaisiin ratkaista perustamalla "selvityspaikkajärjestelmä", jolla verotulot jaettaisiin kulutuksen perusteella jäsenvaltioiden kesken, mutta aiemmat kokemukset ovat osoittaneet tällaisten järjestelyjen olevan väistämättä niin monimutkaisia, että niistä tulee käyttökelvottomia. 3.6.2. On epätodennäköistä, että kolmansien maiden veroviranomaiset olisivat valmiit kovin tarmokkaasti keräämään verotuloja tai jäljittämään veronkiertäjiä EU:n jäsenvaltioiden puolesta. Jopa jäsenvaltioiden välisen yhteistyön määrä näissä kysymyksissä on ollut pettymys. 3.6.3. Järjestelmän pakollisen noudattamisen takaamiseksi toteutettavien muiden toimien tehokkuudesta ei ole varmuutta. Kuten komissio toteaa, itsearviointivelvoitteiden noudattamatta jättäminen ei millään tavalla vähennä tai poista syntyviä verovelkoja, mutta jos velkoja ei voida periä, koko kysymys on lähinnä akateeminen. Kun otetaan huomioon nykyisten säännösten puitteissa EU:ssa harjoitettavan veronkierron määrä, on selvää, ettei säännösten noudattaminen voi perustua pelkkään vapaaehtoisuuteen; on kehitettävä suoran valvonnan välineitä, jotta laaja veronkierto ei vie järjestelmältä sen uskottavuutta. 3.6.3.1. Yksi komission mainitsema mahdollisuus olisi hyödyntää luottokortteja, mutta tähän toimintatapaan liittyy ongelmia. Luottokorttinumeroiden maatunnuksia voitaisiin käyttää vain, jos EU:n ulkopuoliset palveluntarjoajat ovat halukkaita yhteistyöhön. Jyrkemmän lähestymistavan mukaan luottokorttiyhtiöitä vaadittaisiin perimään arvonlisävero kullakin kortilla maksetuista liiketoimista. Sen lisäksi, että toimi on vaikea toteuttaa, sitä vastaan voidaan esittää useita huomautuksia. Ensinnäkin pankit, jotka myöntävät useimmat luottokortit, saattavat olla haluttomia antamaan tällaisia tietoja, ja joissain tapauksissa niiden oman jäsenvaltion lainsäädäntö saattaa jopa estää sen. Toiseksi on täysin mahdollista, että ihmisillä on muualle kuin heidän kotimaahansa sijoittautuneiden pankkien myöntämiä luottokortteja. Jos kävisi ilmeiseksi, että sellaisten luottokorttien myöntämisestä, joista ei voida periä veroa, olisi merkittävää kaupallista hyötyä, joukko off-shore-rahoituslaitoksia tarjoaisi varmasti tällaista palvelua. Lisäksi, kuten komissio toteaa, luottokorttimaksut korvataan sähköisen kaupankäynnin liiketoimissa todennäköisesti muilla maksujärjestelmillä. 3.6.3.2. On myös kyseenalaista, suostuisivatko luottokorttiyhtiöt tekemään kyseisten tietojen antamiseen liittyvän ylimääräisen työn. Sama koskee muitakin välittäjiä, joiden apua saatettaisiin tarvita, esim. Internet-palvelujen tarjoajia, puhelinyhtiöitä ja interaktiivisia televisioyhtiöitä. 3.6.3.3. Komission asiakirjassa uhataan epäsuorasti, että EU:n ulkopuolisilta operaattoreilta, jotka kieltäytyvät noudattamasta säännöksiä, voitaisiin evätä niiden henkisen omaisuuden suoja EU:ssa. Tämä olisi voimakas houkutin, sillä monet sähköisen kaupankäynnin tuotteista ovat helposti kopioitavissa, mutta samalla EU rikkoisi solmimiaan kyseisen alan kansainvälisiä sopimuksia ja saattaisi myös rikkoa WTO:n sääntöjä. 3.6.3.4. Komissio etsii uusia välineitä säännöksistä piittaamattomien yritysten saamiseksi kuriin ja odottaa, että niitä syntyy tekniikan ja sähköisen kaupankäynnin menettelyjen kehittyessä. Kokemukset viittaavat kuitenkin siihen, että erityisesti verotusalan lainsäädäntö kulkee yleensä tekniikan kehityksen jäljessä. Teknologian tarjoamat edut ovat pikemmin veronkiertäjän kuin lainsäätäjän puolella. 3.6.3.5. Veronkierron kuten muunkin rikollisen toiminnan torjunnan tehokkuus riippuu lähinnä siitä, että sääntöjen noudattamatta jättämisestä voidaan kohtuullisesti ja realistisesti odottaa jäätävän kiinni. Sähköisen kaupankäynnin ongelmana on, tiedetäänkö, että liiketoimi on ylipäätään tapahtunut. Kannettavien tietokoneiden käytön yleistyminen mahdollistaa liiketoimien suorittamisen mistä päin maailmaa tahansa kuluttajan asuinpaikasta riippumatta. 3.6.3.6. Jos ylivoimaista enemmistöä yrityksistä, jotka olisivat ehdotusten mukaan velvollisia maksamaan EU:n arvonlisäveroa, ei saada noudattamaan - vapaaehtoisesti tai pakolla - säännöksiä, aiemmin rekisteröityjen EU:n ulkopuolisten operaattorien karkaaminen järjestelmästä kiihtyy, koska ne joutuisivat epäedulliseen kilpailuasemaan. 3.7. Selvää on, että EU:n ulkopuoliset yritykset, jotka päättävät noudattaa itsearviointivelvoitetta, tarvitsevat keinot asiakkaidensa verotuksellisen aseman tarkistamiseen. Asiaa helpottaisi suuresti, jos jäsenvaltioiden veroviranomaiset julkaisisivat puhelin- tai vaaliluetteloiden kaltaisia luetteloita toimialueellaan arvonlisävelvollisiksi rekisteröidyistä yrityksistä. Luettelot voitaisiin päivittää kolmen kuukauden välein. 3.8. Luettelo ehdotuksen kattamista palveluista ei ole läheskään tyhjentävä, ja tämä mahdollistaa oikeusjutut siitä, kuuluuko jokin tietty palvelu johonkin määritellyistä ryhmistä ja jos kuuluu, mihin niistä. Näin aiheutuu epävarmuutta, jota komissio sanoo pyrkivänsä välttämään. Ongelmana on myös, että luettelot saatavat vanhentua, kun tekniikan kehitys synnyttää uudenlaisia palveluja. Olisi parempi, jos luokittelu ryhmiin olisi luonteeltaan yleisempi. On olemassa vahvat perusteet korvata luettelot jollakin sanamuodoltaan väljemmällä välineellä, jolla pystyttäisiin paremmin vastaamaan tulevaan kehitykseen. 3.9. Komission ehdotuksilla lisätään tosiasiallisesti käänteisen verovelvollisuuden järjestelmän käyttöä. Tämä on ristiriidassa komission aiemman asenteen kanssa, joka on yleensä ollut käänteisen verovelvollisuuden periaatteen soveltamisen lisäämistä vastaan sillä perusteella, että se loitontaa arvonlisäjärjestelmää lopullisesta, alkuperämaahan perustuvasta arvonlisäverojärjestelmästä, johon sen avulla on määrä päästä. 3.10. Komitea on erityisen tyytyväinen komission lupaukseen "jatkaa omalta osaltaan toimia sen varmistamiseksi, että EU:n verotusjärjestelmästä poistetaan kaikki sellaiset piirteet, jotka saattaisivat muodostua sähköisen kaupankäynnin kasvun esteeksi." Komitea pitää tätä sähköisen kaupankäynnin verotuksen välttämättömänä edellytyksenä. 3.11. Ehdotuksessa viitataan "tavanomaisesti edellytettävään valppauteen". Komitea katsoo, että tämä saattaa liian tiukasti tulkittuna muodostaa varsin työlään vaatimuksen. Se kantaa huolta myös siitä, että jäsenvaltioiden väliset erot termin tulkinnassa ja soveltamisessa saattavat lisätä järjestelmän hajanaisuutta ja kansainvälisesti toimivien yritysten vaikeuksia. Komitean mielestä vaatimus "kohtuullisesta valppaudesta" olisi vähemmän haitallinen. 4. Erityistä 4.1. Käsillä oleva ehdotus on viimeisin kuudennen arvonlisäverodirektiivin 9 artiklan muutoksista, jotka kokonaisuutena ovat lisänneet järjestelmän ei-toivottua monimutkaisuutta. Vaikka kuudennen direktiivin perusteellinen rakenteellinen muuttaminen tuntuu tarpeettomalta, koska uusi lopullinen järjestelmä on tulossa, on myönnettävä, että lopullista järjestelmää on valmisteltu varsin kauan. Koska jäsenvaltiot ovat haluttomia suostumaan arvonlisäverojärjestelmän muutoksiin, uuden lopullisen järjestelmän aikaansaamiseen lähitulevaisuudessa on suhtauduttava epäillen. Jos sen syntyminen lykkäytyy vielä paljon, komitea ehdottaa - kyseenalaistamatta sitoutumista lopulliseen järjestelmään ja haluamatta viivästyttää sen käyttöönottoa - että 9 artikla tulisi kirjoittaa suureksi osaksi uudelleen osana nykyisen järjestelmän laajaa uudenaikaistamista. 4.2. Ehdotusten mukaan eräät rajatylittävät verottomat liiketoimet sallittaisiin, mitä pidetään laajalti tervetulleena, mutta 9 artiklan 2 kohdan e alakohtaa on tarpeen painottaa enemmän muunkin kuin vain sähköisen kaupankäynnin osalta. Kaikkien palvelujen ja digitaalisten tuotteiden rajatylittävissä toimituksissa oletusarvona tulisi olla 9 artiklan 2 kohdan e alakohta eikä 9 artiklan 1 kohta. 4.3. 9 artiklan 2 kohdan uusi f alakohta, jolla luodaan 9 artiklan 2 kohdan e alakohdasta poikkeavat säännöt digitaalisille verkkopalveluille, saattaa aiheuttaa EU:n ulkopuolisia palveluntarjoajia hyödyttävää hallinnon monimutkaisuutta ja vääristymiä, kun ne toimittavat "niputettuja" palveluja, joissa yhdistyy eri alakohtien soveltamisalaan kuuluvia elementtejä. 4.3.1. Radio- ja televisiolähetyksiä ei ole erikseen sisällytetty 9 artiklan 2 kohdan f alakohtaan, mikä tuntuu varsin oudolta johdanto-osan valossa. 9 artiklan 2 kohdan c alakohdan piiriin kuuluvat televisiolähetykset sisällytetään 9 artiklan 2 kohdan uuteen f alakohtaan. Tämä näyttää kattavan tietyt lähetystoiminnan osat, mutta ei kaikkia. Kyseinen osa on laadittava uudelleen, jotta yksilöidään selkeästi, mitä 9 artiklan 2 kohdan f alakohdan soveltamisalaan kuuluu. Ongelma poistuisi pitkälti sillä, että digitaalisia tuotteita ja radio- ja televisiolähetyksiä koskisivat samat säännöt. 4.3.2. Tietojenkäsittelypalvelut säilyvät 9 artiklan 2 kohdan e alakohdan piirissä, mutta kun ne toimitetaan sähköisessä muodossa, niistä tulee f alakohdan alaisia palveluita. Suuri osa tietojenkäsittelystä suoritetaan tietokoneilla (tietojenkäsittelylaitteilla), ja tietojenkäsittelyn sisällyttäminen molempiin artikloihin tulee aivan ilmeisesti aiheuttamaan vaikeuksia. 4.3.2.1. Ehdotetussa 9 artiklan 2 kohdan f alakohdassa atk-palvelut määritellään "verkkosivujen ylläpidoksi ja suunnitteluksi tai vastaaviksi palveluiksi". Ellei määritelmää selvennetä, syntyy huomattavia tulkintaeroja. Esimerkiksi tietokoneiden vuokraus voidaan nähdä tämän tai e alakohdan alaisena palveluna, kun taas tietokonelaitteiden huolto voisi kuulua tämän tai c alakohdan piiriin. 4.4. On mahdollista, että syntyy epätavallisia tilanteita, joissa sähköisesti toimitettua palvelua verotetaan eri verokantaa käyttäen kuin samaa palvelua perinteisin keinoin toimitettuna, jos jossain jäsenvaltiossa sovelletaan perinteisiin palveluihin alennettua verokantaa, mutta sähköisiä palveluja verotetaan normaalin verokannan mukaan. 4.5. Komitea toteaa, että EU:n ulkopuolisten operaattorien liikevaihdon on oltava yli 100000 euroa, ennen kuin niiden rekisteröityminen on pakollista. Komitea katsoo, että kilpailun vääristymiä EU:n ja sen ulkopuolisten yritysten välillä voitaisiin vähentää edelleen ottamalla kaikissa jäsenvaltioissa käyttöön yhtenäinen raja-arvo sekä koti- että ulkomaisille operaattoreille. 4.6. Komitea kannattaa lämpimästi ehdotusta, jonka mukaan yritykset voivat hoitaa verotukseen liittyvät velvoitteet, myös asiakkaan arvonlisäveroaseman tarkistuksen ja itse veron maksun, sähköisessä muodossa. Komitea katsoo erityisesti, että mahdollisuus tarkistaa asiakkaan verotuksellinen asema sähköisesti on sähköisen kaupankäynnin välttämätön edellytys. Se katsoo, että tällainen mahdollisuus tulisi antaa kaikille rekisteröidyille yrityksille eikä vain sähköistä kaupankäyntiä harjoittaville. 4.6.1. Komitea huomauttaa, että eräät jäsenvaltiot saattavat tarvita poikkeuksen tästä vaatimuksesta tietyn siirtymäkauden ajaksi, koska niiden veroviranomaisilla ei ole vielä käytössään tarvittavaa tekniikkaa. Kovin pitkä siirtymäkausi, jonka aikana jotkin jäsenvaltiot eivät käyttäisi sähköistä järjestelmää, aiheuttaisi kuitenkin myös eroja jäsenvaltioiden välille ja heikentäisi järjestelmän jatkuvuutta. Se heikentäisi myös EU:n ulkopuolisten operaattorien halukkuutta rekisteröityä kyseisissä valtioissa. Komitea toivoo, että tästä vaatimuksesta myönnettävät poikkeukset pidetään ajallisesti mahdollisimman lyhyinä. 4.7. Komitea toteaa, että komissio aikoo tarkastella kysymystä kuudennen arvonlisäverodirektiivin liitteen H tekeillä olevassa tarkistuksessa. Liitteessä luetellaan ne tavarat ja palvelut, joihin voidaan soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa. Vaikka tämä on aivan ilmeisesti tarpeen, on kyseenalaista, hyväksyvätkö jäsenvaltiot, että niiden oikeutta soveltaa alennettua arvonlisäverokantaa rajoitetaan entisestään. 4.8. Sähköisen kaupankäynnin eksponentiaaliset kasvumahdollisuudet aiheuttavat ongelmia sekä tavaroiden että palvelujen verotukselle. Jo rajatylittävän tavarakaupan pelkkä määrä aiheuttanee vaikeuksia tulliviranomaisille, joiden on perittävä tuontitavaroista arvonlisävero rajalla. Eräiden jäsenvaltioiden on jo täytynyt korottaa yksikköhintaa, josta lähtien arvonlisäveroa peritään. Tätä raja-arvoa on todennäköisesti korotettava edelleen, ja saattaa olla, että rajatylittävän tavarakaupan verottamiseksi on kehitettävä jokin muu järjestelmä. 4.9. Vaarana on, että eurooppalaiset kuluttajat joutuvat kaksoisverotuksen kohteeksi. EU:n ulkopuolisen palveluntarjoajan on perittävä vero ulkomaille suuntautuvasta myynnistä kotimaassaan ja rekisteröidyttävä itsearviointivelvolliseksi EU:n arvonlisäjärjestelmään, mutta ulkomaisen veron korvaamiseksi tai tasapainottamiseksi ei ehdoteta mitään järjestelyjä, toisin kuin ulkomaisia osinkoja koskevassa järjestelmässä. 4.10. Komitea puoltaa komission päätöstä käyttää perustamissopimuksen 95 artiklaa ehdotetun asetuksen oikeusperustana. 5. Päätelmät 5.1. Sähköinen kaupankäynti on maailmanlaajuista liiketoimintaa, ja sen verotukselle aiheuttamat haasteet voidaan ratkaista tehokkaasti vain mahdollisimman laajapohjaisen kansainvälisen yhteistyön avulla. 5.2. Komitea on samaa mieltä komission kanssa siitä, että EU:n yritysten nykyinen epäedullinen kilpailuasema suhteessa EU:n ulkopuolisiin operaattoreihin on korjattava, säännöksiä noudattavia yrityksiä on suojeltava verovelvollisuuksiaan kiertävien yritysten vilpilliseltä kilpailulta ja arvonlisäverojärjestelmää on muutettava siten, että se selviää sähköisen kaupankäynnin asettamista uusista haasteista. 5.3. Komitea kannattaa periaatetta, jonka mukaan verotuksen tulisi yleisesti ottaen olla puolueetonta, tehokasta, varmaa ja yksinkertaista. 5.4. Komitea on samaa mieltä siitä, että uusia verotusmuotoja ei tarvita, vaan nykyiset verot voitaneen mukauttaa sähköiseen kaupankäyntiin soveltuviksi. 5.5. Komitea pahoittelee, että lopullisen uuden arvonlisäverojärjestelmän käyttöönotto kestää näin kauan, ja suhtautuu myönteisesti komission vakuutukseen, jonka mukaan tämä on edelleen täysipainoisesti sitoutunut kyseiseen hankkeeseen. 5.6. Komitea kannattaa ehdotuksia, joiden mukaan yritykset voivat palauttaa veroilmoitukset, suorittaa maksut, tarkistaa asiakkaan arvonlisäveroaseman ja toimittaa kaikki muutkin veroviranomaisten vaatimat tiedot sähköisessä muodossa. Se toivoo, että poikkeukset, joita jäsenvaltioille mahdollisesti myönnetään velvollisuudesta järjestää tällainen mahdollisuus kaikille verojärjestelmänsä piiriin kuuluville operaattoreille, eivät olisi ajallisesti tarpeettoman pitkiä. 5.7. Komitea on tyytyväinen komission vakuutukseen, jonka mukaan EU:n verotusjärjestelmästä poistetaan kaikki sellaiset piirteet, jotka saattaisivat muodostua sähköisen kaupankäynnin esteeksi. 5.8. Komission ehdotukset ovat täysin arvonlisäveron periaatteiden mukaisia. Jos arvonlisävero halutaan säilyttää kaikkeen kaupankäyntiin sovellettavana Euroopan peruskulutusverona, on ryhdyttävä ehdotusten suuntaisiin toimiin. Ikävä kyllä on suhtauduttava epäillen siihen, voidaanko komission ehdotukset panna täytäntöön ja hyväksyvätkö jäsenvaltiot ne nykyisessä muodossa. Bryssel 29. marraskuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Göke Frerichs (1) Asiakirja XXI/98/0359, 3.4.1998. (2) KOM(1998) 374 lopullinen. (3) EYVL C 82, 19.3.1996, s. 49, EYVL C 296, 29.9.1997, s. 51, EYVL C 101, 12.4.1999, s. 73, EYVL C 116, 28.4.1999, s. 14.