Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Arvio yhtenäisvaluutan käyttöönoton jälkeisistä kuukausista"



Virallinen lehti nro C 117 , 26/04/2000 s. 0023 - 0027



Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Arvio yhtenäisvaluutan käyttöönoton jälkeisistä kuukausista" (2000/C 117/05) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 29. huhtikuuta 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta "Arvio yhtenäisvaluutan käyttöönoton jälkeisistä kuukausista". Asian valmistelusta vastannut "talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus" -jaosto antoi esittelijä Mario Sepin valmistelutyöhön perustuvan lausuntonsa 1. helmikuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 1. ja 2. maaliskuuta 2000 pitämässään 370. täysistunnossa (maaliskuun 2. päivän kokouksessa seuraavan lausunnon. Äänestyksessä annettiin 69 ääntä puolesta ja 2 vastaan, eikä kukaan pidättynyt äänestämästä. 1. Johdanto 1.1. Lausunto, joka annetaan muutama kuukausi euron käyttöönoton jälkeen, voi vaikuttaa ennenaikaiselta. Käyttöönotosta kuluneen lyhyen ajan vuoksi on eurojärjestelmän rahapolitiikan rakenteellisia vaikutuksia epäilemättä mahdoton analysoida tyhjentävästi. Lausunnon antaminen on kuitenkin perusteltua, koska euroon liittyvät asiat kiinnostavat kansalaisia ja koska tavoitteena on myös kehittää menetelmä, jota voidaan mahdollisesti hyödyntää tulevaisuudessa. 1.2. Euroopan keskuspankin johtajan tapaaminen kahdesti(1) tarjosi erinomaisen tilaisuuden selventää ja syventää rahapolitiikan suuntauksia. Komitea pitää tällaisia tapaamisia erittäin hyödyllisinä ongelmien analysoimiseksi sekä keskuspankin ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan välisen jatkuvan vuoropuhelun luomiseksi. Komitea toivookin, että vuoropuhelu jatkuu siinä muodossa, joka kokemuksen myötä osoittautuu kaikkein hyödyllisimmäksi. 1.3. Menetelmän osalta on tarpeen analysoida mm. luotonannon, korkotason ja muiden niiden kaltaisten rahapoliittisten suureiden kehitystä. Komitea on kuitenkin ennen kaikkea kiinnostunut rahapolitiikan roolista esim. työllisyyden, BKT:n, teollisuustuotannon ja viennin kaltaisten reaalitalouden osatekijöiden kehityksessä. 1.4. Huomiota on erityisesti kiinnitettävä euroon ja sen vaihtokurssiin etenkin dollariin verrattuna sekä vaikutuksiin, joita euron vakiintumisella varantovaluutaksi voi olla. 1.5. Analyysin kolmas näkökohta koskee institutionaalisia seikkoja, eli komission, neuvoston, Euroopan parlamentin, talous- ja sosiaalikomitean ja EKP:n suhteita. Lisäksi tarkastellaan keskuspankin sekä jäsenvaltioiden pankki- ja rahoitusvalvonnasta vastaavien viranomaisten suhteita. 2. Euroalueen talouden tila ja EKP:n rahapolitiikka 2.1. EKP:n kuukausikatsaukset sisältävät erittäin hyödyllistä tietoa, joka auttaa ymmärtämään talouden tilaa ja erityisesti rahapolitiikan suutauksia. 2.2. Perusrahoitusoperaatioiden korko on pysynyt vakaana sen jälkeen, kun se huhtikuisen päätöksen mukaan laskettiin 2,5 prosenttiin. Talletuskorko säilytettiin 1,5 prosentissa ja maksuvalmiusluoton korko 3,5 prosentissa. 2.3. EKP päätti kuitenkin 4. marraskuuta 1999 nostaa perusrahoitusoperaatioiden korkoa 50:llä peruspisteellä 3 %:iin. 2.4. Vaikka elpymisestä kertovien merkkien on vielä vahvistuttava, vaikuttaa siltä, että vuoden 1999 ensimmäisten kuukausien suhdannetaantumasta ollaan nyt toipumassa. EU on ainakin nostanut BKT:a koskevaa kasvuennustettaan. EKP katsoo, ettei koronnosto hidasta elpymistä, vaan luo pohjan inflaatiota aiheuttamattomalle kasvulle. 2.5. Koronnostolle EKP mainitsee kaksi perustetta: rahan määrän (M3-aggregaatti) kasvu eurojärjestelmässä 6,1 prosenttiin pankin 4,5 prosentin viitearvoon verrattuna, ja tiettyjen sisäisiä hintoja kuvaavien indikaattorien nousu. 2.6. Nostamalla korkoa 50:llä peruspisteellä EKP halusi antaa selkeän viestin rahamarkkinoille siitä, että se tahtoo säilyttää hintavakauden. Lisäksi sen tavoitteena oli välttää tarve turvautua tulevaisuudessa tätä voimakkaampiin keinoihin. 2.7. Talouskasvun kiihtymisen (joka on pääasiassa etenkin kriisialueilla tapahtuneen kansainvälisen tilanteen parantumisen ansiota) sekä eurojärjestelmän sisäisen kysynnän kasvun tulisi nopeuttaa kauppa- ja palveluelinkeinojen muutosprosessia euroalueella. 2.8. Hintakehityksestä EKP on viime kuukausina antanut julkaisuissaan kahdenlaisia viestejä. Yhtäältä voidaan järkiperäisesti olettaa, että jäsenvaltioiden palkkapolitiikka yhdessä sääntelyn purkamiseen tähtäävän yhteisön politiikan kanssa voi lisätä hintojen korotuspaineita. Toisaalta sekä öljytuotteiden että monien raaka-aineiden hinnannousu ja dollarin vahvistuminen on huolestuttavaa, etenkin kun otetaan huomioon maksuvalmiuden ja erityisesti sen kaikkein likvideimpien muotojen (setelit ja lyhyet luotot) nopea kasvu. 2.9. EKP:n mielestä se on rahapolitiikallaan, joka on osaltaan alentanut pitkiä korkoja, tehnyt kaiken, mitä rahapolitiikan keinoin on tehtävissä eurojärjestelmään kohdistuvien taloudellisten ja yhteiskunnallisten ongelmien torjumiseksi. Sen mielestä nyt on talous- ja sosiaalipolitiikan keinoin pantava alulle tarvittavat rakenneuudistukset, jotta investointien määrä saadaan käännettyä uudelleen kasvuun ja työttömyys alenemaan. 3. Euro ja talous 3.1. Komitea on EKP:n kanssa yhtä mieltä siitä, että tärkein edellytys investointien lisäämiselle on hintavakaus. Keskuspankki ansaitseekin tunnustuksen rohkeasta korkopolitiikastaan. 3.2. On kuitenkin pantava merkille, että investoinnit ovat joissain jäsenvaltioissa lisääntyneet hitaasti siitä huolimatta, että saavutettu vakaus vaikuttaa kestävältä ja korkotaso on edelleen poikkeuksellisen alhainen. Pitkien korkojen on havaittu viime kuukausina (toukokuusta lähtien) hieman nousseen. Alhaisen inflaation vuoksi reaalikorkotaso on noussut. Pitkät korot reagoivat kansainväliseen kehitykseen ja etenkin Yhdysvaltojen korkotason nousuun (vaikka Euroopan taloudellinen ilmasto poikkeaakin huomattavasti USA:ssa vallitsevasta). 3.3. EKP:n näkemyksen mukaan hitaus johtuu Euroopan talouden joustamattomuudesta. Koska yritysten toiminta komitean näkemyksen mukaan riippuu osittain Euroopan keskuspankin monimutkaisista arvioista (työvoiman kysynnän ja tarjonnan rakenne, rahoitus- ja tuotemarkkinoiden integroinnin keskeneräisyys, markkinoiden maailmanlaajuistumisesta johtuva kova kansainvälinen kilpailu jne.), komitea katsoo, että osasyynä nykyiseen tilanteeseen on yhtäältä sisäisen kysynnän ja toisaalta julkisten investointien riittämättömyys, vaikka se onkin tietoinen siitä, ettei vielä ole lopullisten arvioiden aika. 3.4. Vakaus- ja kasvusopimuksessa on velvoitettu kaikki maat noudattamaan erittäin tiukkaa palkkapolitiikkaa ja rajoittamaan julkista kulutusta. Tästä syntyy ainakin lyhyellä aikavälillä ristiriita hintavakauteen tähtäävien politiikkojen välillä. Hintavakaus on yhtäältä kehityksen edellytys, mutta jarruttaa toisaalta useimmissa maissa huomattavasti euroalueen sisäisen kysynnän kasvua. (Ulkoinen kysyntä on unionin tasolla suhteellisen merkityksetön tekijä. Niinpä onkin välttämätöntä, että euromaat tiedostavat ulkoisen kysynnän toissijaisen merkityksen nykyistä paremmin.) 3.5. Näin ollen voidaankin kysyä, riittääkö vakaus- ja kasvusopimuksen ansiosta saavutettu vakauden ja kasvun tasapaino Euroopassa sysäämään liikkeelle pitkälti sisäistä käyttövoimaa edellyttävän talouskasvun. 3.6. EKP perustelee koronnostoa eurojärjestelmän sisäisillä indikaattoreilla. Ei kuitenkaan varmasti ole sattuma, että EKP teki Yhdysvaltain keskuspankin kahden tuoreimman koronnostopäätöksen jälkeen vastaavat päätökset. 3.7. Komitea ei aio puuttua tätä EKP:n päätöstä arvioidessaan teknisiin seikkoihin. Vielä ei myöskään ole mahdollista arvioida päätöksen vaikutusta elpymiseen. Joka tapauksessa lienee paikallaan korostaa, että hintataso alitti selvästi Ecofin-neuvoston asettaman 2 prosentin rajan ja että EKP:n ennakointi voi myönteisten inflaatiovaikutusten lisäksi hidastaa noususuhdannekehitystä, joka eräissä jäsenvaltioissa on vasta alkamassa. 3.8. EKP:n arvio perustui ennenkaikkea maksuvalmiuteen sekä lisäksi erilaisiin piilevän inflaation osoittimiin. Tällaisten osoittimien ja niiden suhteellisen painoarvon nykyistä selkeämpi määrittely olisi hyödyllistä niiden talouden toimijoiden ja instituutioiden toimintavarmuuden lisäämiseksi, jotka pyrkivät edistämään eurojärjestelmän talouden elpymistä. 3.9. Talous- ja sosiaalikomitea on yhtä mieltä EKP:n päätöksestä omaksua Euroopan työllisyyssopimuksessa neuvonantajan rooli. Aiheen tärkeyden vuoksi komiteasta olisi toivottavaa, että luotaisiin yhteisneuvottelumenettely, johon kaikki unionin toimielimet osallistuvat. Tässä yhteydessä ratkaisevan tärkeäksi muodostuu makrotaloutta koskeva vuoropuhelu, johon EKP aikoo osallistua. 3.10. Komitea kannattaa talouden rakenteiden muuntamista nousua tukeviksi. Se haluaa kuitenkin myös korostaa perustamissopimuksen 2 artiklassa määrätyn ja eurojärjestelmän omiin tavoitteisiinkin lukeutuvan eurooppalaisen yhteiskuntamallin arvoa. 3.11. EKP korostaa rakennepolitiikan tarpeellisuutta kasvun luomisessa, muttei keskustelussa painota riittävästi julkisten investointien roolia Euroopan talouden rakenteen vahvistamisessa. Komitean mielestä joidenkin julkisten alojen liberalisointiin ja yksityistämiseen tähtäävä politiikka ja valtion puuttuminen tuotantorakenteiden vahvistamiseen silloin kuin yksityiset investoinnit eivät riitä, eivät ole ristiriidassa. 3.12. Euro lasketaan liikkeeseen vuonna 2002. Uuden rahan liikkeellelaskua mahdollisesti hankaloittaviin teknisiin, psykologisiin ja logistiikkaan liittyviin ongelmiin tulee kiinnittää nykyistä enemmän huomiota. Jäsenvaltioiden keskuspankkien tulee pikaisesti ryhtyä toimiin pankkijärjestelmien tukemiseksi uudessa tilanteessa. Erityisesti on luotava ennakolta rahapoliittiset välineet, joilla voidaan torjua kuluttajiin, jakeluyrityksiin ja yleisesti pk-yrityksiin kohdistuvat vahingolliset vaikutukset. Komitea pidättää itselleen oikeuden käsitellä tätä kysymystä erillisessä lausunnossa. 3.13. Euron ulkopuolelle jääneiden jäsenvaltioiden suhtautuminen vaihtelee. Isossa-Britanniassa toivotaan, että punta suuntautuisi kohti dollarin kurssia. Muut maat taas toivovat enemmän tai vähemmän päättäväisesti, että niiden valuutat lähentyvät euroa. 3.14. Komiteasta olisi tärkeää jo nyt ensi vaiheessa arvioida etuja, joita euro tarjoaa yrityksille ja kuluttajille valuutanvaihtokulujen osalta sen varmistamiseksi, että yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan mahdollisimman täsmällisesti. Komissio on laatinut aiheesta muistion, jonka komitea toivoisi julkaistavan. 4. Toimielimet ja rahapolitiikka 4.1. Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) institutionaalinen ja yleinen asema on hyvin omalaatuinen. Se luotiin kansainvälisellä sopimuksella ja se vastaa itsenäisesti rahapolitiikasta sekä reagoi talouspolitiikasta päättävien ylikansallisten ja kansallisten instituutioiden toimiin. Lisäksi se on osa historiallista taloudellis-poliittista yhdentymisprosessia, jonka institutionaalinen toimintakehys on vielä keskeneräinen. 4.2. Tilanteessa, jossa yhteisön toimeenpano- ja lainsäädäntövallan rakenteet eivät vielä ole saavuttaneet toivottua muotoa, sen voidaan katsoa edustavan varsin rohkeaa, jäsenmaiden perinteisesti erittäin tärkeää politiikan lohkoa koskevan itsemääräämisoikeuden siirtoa. 4.3. EKPJ:n tärkein tavoite on hintavakauden ylläpitäminen. Sen lisäksi sen tulee tukea "yhteisön yleistä politiikkaa" ja perustamissopimuksen 2 artiklan tavoitteiden saavuttamista(2). 4.4. Komitea panee merkille, että epävakaan alun jälkeen vuoropuhelu muiden instituutioiden kanssa on alkanut edistyä, vaikka komission kriisi ja uuden parlamentin valinta eivät tarjonneetkaan sille parhaita mahdollisia edellytyksiä. 4.5. Perustamissopimuksessa määrätään yhteydenpidon paikoista ja ajankohdista. Perustamissopimuksen abstrakteja määräyksiä on kuitenkin hyvin usein vaikea soveltaa päivittäiseen yhteydenpitoon, joka ei ole vielä täysin vakiintunutta. Ennen kaikkea tarvitaan yhteinen ja pitkäjänteinen yleisnäkemys yhteisön kehittämistavoitteista. Tässä yhteydessä toistuvat tapaamiset parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnan kanssa on merkittävä edistysaskel. 4.6. EKPJ:n tavoitteiden saavuttaminen edellyttää EKP:lta rahapolitiikkaa, ylikansallisilta instituutioilta markkinoiden integrointipolitiikkaa sekä jäsenvaltioilta budjettipolitiikan yhdenmukaistamista. Rahaliiton vuoksi eurojärjestelmään kuuluvien maiden hallitusten verotukseen liittyvä yhteistyö ja koordinaatio on nykyään ensisijaisen tärkeää. Komitea kuitenkin myöntää, että vakaus- ja kasvusopimus on toistaiseksi edistänyt tarvittavaa budjettikuria ja talousarvioiden yhdenmukaistamista. 4.7. Osana toimielimiin liittyvien ongelmien ratkaisua on määriteltävä myös eurojärjestelmään osallistuvien maiden valtiovarainministereiden, eli nk. "Euro 11" -neuvoston rooli ja sen suhteet toimielimiin. 4.8. EKP:n kuukausikatsaukset ja sen pääjohtajan sekä muiden johtajien pitämät puheet ovat asiantuntijoille ja toimielimille tärkeitä tietolähteitä. Komitea kuitenkin suosittaa myös yksittäisiä maita koskevien tietojen julkaisemista. Lisäksi lienee paikallaan lisätä avoimuutta ja kansalaisille suunnattua tiedotusta. Koska komitean näkemyksen mukaan yleisellä mielipiteellä on huomattava merkitys EKP:n toiminnalle, se katsoo voivansa omaksua itselleen tässä yhteydessä tärkeän roolin linkkinä kansalaisyhteiskuntaa edustavien järjestöjen ja EKP:n välillä. 5. Finanssipolitiikka 5.1. Dollarin ja euron vaihtokurssin kehitys riippuu tulevina kuukausina ennen kaikkea korkotason kehityksestä Yhdysvalloissa ja Euroopassa. 5.2. Yhdysvaltojen rahamarkkinoiden vahvistumista lisää sekä maan talouden dynaamisuus että Eurooppaa korkeampi korkotaso, jonka ansiosta USA:n markkinoille virtaa rahoitusta. Ilmiöön vaikuttaa myös se, että Euroopan rahoitusmarkkinat ovat vielä liian epäyhtenäiset ja jäsenvaltioiden lainsäädäntö ei ole yhdenmukaista. Vaikutuksensa on myös sillä, että suurin osa sisäisestä kaupasta käydään edelleen jäsenvaltioiden rahayksiköissä, vaikka viime aikoina onkin saatu rohkaisevia merkkejä euroalueen raha- ja rahoitusmarkkinoiden yhdentymisestä. 5.3. Tässä yhteydessä olisi paikallaan käsitellä pankkien ja rahoituslaitosten sekä rahoitusmarkkinoiden valvontaa, joka nykyään kuuluu jäsenvaltioiden keskuspankkien (tai muiden erityisten valvontaelinten) tehtäviin. Tässä yhteydessä EKP:llä on puhtaasti neuvoa-antava rooli. Koska perustamissopimuksen nojalla (105 artikla) keskuspankilla on jonkin verran tähän liittyvää toimivaltaa, neuvoston tulisi selvittää perusteellisesti, voitaisiinko lisätä EKP:n roolia laajentaa koordinaattorina yhteisten kriteerien luomiseksi suurille eurooppalaisille pankeille, jotta taattaisiin niiden käytäntöjen tehokas harmonisointi. 6. Euron kansainvälinen asema 6.1. EKP:n mukaan yhteisön ulkopuolisten maiden keskuspankit monipuolistavat rahavarantojaan vähitellen euron hyväksi. Voidaan olettaa, ettei ensimmäisinä kuukausina ole tapahtunut huomattavia siirtymiä, etenkin kun otetaan huomioon kauppataseen sitkeä ylijäämä. 6.2. Euron noususta kansainväliseksi varantovaluutaksi voisi kuitenkin aiheutua maailmantaloudelle hyvin vaikeasti hallittavia ongelmia. Komitea toivoo, että kansainvälisellä tasolla päästään sopimukseen, jonka ansiosta jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden rahavarantojen huomattava monipuolistuminen voisi tapahtua hallitusti ja häiriöittä. 6.3. Kansainvälisillä rahoitusmarkkinoilla on huomattavia järjestelmäriskejä, jotka voivat vaikuttaa kielteisesti myös eurojärjestelmään. Tämän vuoksi on välttämätöntä tukea C7:n aloitteesta hahmoteltavia ponnisteluja maailmanlaajuisen koordinoinnin, seurannan ja valvonnan järjestämiseksi. Rahapoliittisesti vakaa eurooppalainen alue lisää käytännössä joka tapauksessa pääomamarkkinoiden vakautta ja edistää ennustettavuutta. 6.4. Yhdysvallat hallitsevat jatkuvasti kansainvälisen valuuttarahaston päätöksentekoa. Sen pitäisi antaa kimmoke aluksi eurojärjestelmään kuuluville Euroopan maille, joiden yhteenlaskettu äänimäärä on USA:n äänimäärää suurempi, esiintymään yhtenäisenä erityisesti nyt kun yhdellätoista jäsenvaltiolla on yksi yhteinen raha. 6.5. Yhdysvaltain dollarin korkea arvo selittyy sillä, että kauppataseen alijäämä on viime vuosina kompensoitunut ulkomaisen pääoman virralla USA:ssa vallitsevien erityisen suotuisten olojen ansiosta. Inflaation kiihtyminen tai tilanteen muuttuminen voisi yleisesti johtaa pääomavirtojen kääntymiseen ja siten dollarin arvon uudelleen määrittelyyn euron suhteen. 7. Päätelmät 7.1. Komitea katsoo, että lyhyestä historiastaan huolimatta yhteinen raha on vaikuttanut myönteisesti eurojärjestelmän talouteen. Erityisesti estämällä jäsenvaltioiden rahayksiköillä keinottelun se on luonut sekä obligaatioiden että osakkeiden osalta suotuisat olosuhteet Euroopan rahoitusmarkkinoiden vahvistumiselle ja siten alentanut korkotasoa. 7.2. Euron synnyttämä vakauttava elementti on vähentänyt riskiä siitä, että yksittäiset maat ryhtyisivät spekulaatioiden torjumiseksi noudattamaan rajoittavaa politiikkaa. 7.3. Tulevaisuudessa euro voi tarjota yhteisön ulkopuolisille maille dollarin rinnalle vaihtoehtoisen varantovaluutan, tiivistää Euroopan unionia ja antaa sysäyksen yhtenäisen budjettipolitiikan luomiselle. 7.4. Rahan uskottavuuden kannalta keskeisessä asemassa ovat tulevaisuuteen ja siten eurojärjestelmän kestävään kasvuun liittyvät odotukset. Yksi euron kansainvälisen arvon heilahtelun perussyistä voikin olla institutionaalinen epävarmuus eurojärjestelmän talouden hallinnasta. Komitean mielestä lähtökohtana euron aseman vahvistamiselle yhtenä maailman päävaluutoista tuleekin olla toimielinten vahvistaminen, markkinoiden yhdentymisen ja uudistamisen nopeuttaminen sekä kehitysnäkymien hahmottelu. 7.5. Euron vahvuus ja vakaus ei riipu ainoastaan rahapoliittisista toimista, vaan ennen kaikkea tulopolitiikasta ja rakennemuutokseen, työllisyyteen ja sosiaaliseen koheesioon tähtäävästä talouspolitiikasta. Euroopan kilpailukyvyn parantaminen suhteessa maailman muihin talousalueisiin edellyttää kaikkea tätä. 7.6. Komitea katsoo, että EKP:n kanssa käynnistetty institutionaalinen vuoropuhelu voi saada merkittävän roolin, koska se tarjoaa tilaisuuden tehostaa kokonaisvaltaista koordinointia rahapolitiikkojen ja Euroopan talouden tavoitteiden, vaatimusten ja näkymien kesken. 8. Perusrahoitusoperaatioiden koron uusi nousu 8.1. Kahdenkymmenen viime vuoden aikana ecun ja dollarin välinen vaihtelu on ollut 1,7:n ja 0,6:n välillä(3). Näin ollen viimeaikainen kehitys ei ole mitenkään poikkeuksellista. Yhdysvalloissa keskustellaan harvoin dollarin arvosta ja myös eurooppalaisten tulee tottua euron kurssivaihteluihin. Jotta Euroopan talouden myönteiset perustekijät voivat vaikuttaa edullisesti vaihtokurssin kehitykseen, tuotanto-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden rakenteellisia uudistuksia on nopeutettava (Cardiffin prosessi). 8.2. Erityisen tärkeää on, että Euroopan pääomamarkkinat pystyvät tarjoamaan paremmat edellytykset uusien yritysten perustamiselle teknologisesti dynaamisilla aloilla. 8.3. Yhdysvaltojen keskuspankki ja sittemmin EKP nostivat perusrahoitusoperaatioiden korkoa 25 peruspisteellä. Komitea huomauttaa, että Yhdysvaltain keskuspankin päätöksen jälkeen Yhdysvaltojen valtiovarainministeri ilmoitti valtionvelan huomattavasti vähentyneen, joten valtionkassan likviditeetin lisääminen kompensoi merkittävällä tavalla rahapolitiikasta vastaavien viranomaisten toteuttamaa rajoitustointa. Tämä ei olisi ollut mahdollista eurojärjestelmässä, jossa yhtenäisen taloushallinnon (ja valtionvarainministerin) puuttuminen vaikuttaa siten, että EKP päättää yksin järjestelmän maksuvalmiuden hallinnasta. Bryssel 2. maaliskuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice Rangoni Machiavelli (1) 11. marraskuuta 1997 ja 30. kesäkuuta 1999. (2) EKP:n perussäännön 2 artikla: Perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdan mukaan EKPJ:n ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintatason vakautta. EKPJ tukee yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä osallistuakseen 2 artiklassa määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hintatason vakauden tavoitetta. EKPJ toimii sellaiseen vapaaseen kilpailuun perustuvan avoimen markkinatalouden periaatteen mukaisesti, joka suosii voimavarojen tehokasta kohdentamista, ja se noudattaa sopimuksen 3 a artiklassa määrättyjä periaatteita. (3) Ks. Wall Sreet Journalin artikkeli 28. tammikuuta 2000.